P6_TA(2007)0152

Yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvat vahingonkorvauskanteet (Vihreä kirja)

Euroopan parlamentin päätöslauselma 25. huhtikuuta 2007 vihreästä kirjasta yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvista vahingonkorvauskanteista (2006/2207(INI))

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon komission vihreän kirjan yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvista vahingonkorvauskanteista (KOM(2005)0672, vihreä kirja vahingonkorvauksista),

- ottaa huomioon komission kilpailupolitiikkaa koskevan kertomuksen 2004 (SEK(2005)0805),

- ottaa huomioon 15. marraskuuta 1961 antamansa päätöslauselman [1],

- joka annettiin vastauksena ETYn ministerineuvoston pyyntöön kuulla parlamenttia ehdotuksesta ETYn perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan alkuperäiseksi täytäntöönpanoasetukseksi,ottaa huomioon komission tiedonannon komission ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten välisestä yhteistyöstä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisalaan kuuluvien asioiden käsittelyssä [2],

- ottaa huomioon Lissabonissa 23. ja 24. maaliskuuta 2000, Göteborgissa 15. ja 16. kesäkuuta 2001, Laekenissa 14. ja 15. joulukuuta 2001, Barcelonassa 15. ja 16. maaliskuuta 2002 sekä Brysselissä 20. ja 21. maaliskuuta 2003, 25. ja 26. maaliskuuta 2004, 22. ja 23. maaliskuuta 2005 ja 23. ja 24. maaliskuuta 2006 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät,

- ottaa huomioon marraskuussa 2004 julkaistun korkean tason työryhmän raportin nimeltä "Facing the challenge — The Lisbon Strategy for growth and employment" (Haasteeseen vastaaminen — Kasvua ja työllisyyttä koskeva Lissabonin strategia),

- ottaa huomioon perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16. joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 [3], EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7. huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 [4] sekä yrityskeskittymien valvonnasta 20. tammikuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 [5],

- ottaa huomioon kansainväliset välineet, joissa tunnustetaan oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan, erityisesti ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen, taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen sekä niihin kuuluvat pöytäkirjat,

- ottaa huomioon ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan ja sopimukseen kuuluvat pöytäkirjat,

- ottaa huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan [6] 47 artiklan,

- ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan,

- ottaa huomioon talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnön ja oikeudellisten asioiden valiokunnan lausunnon (A6-0133/2007),

A. ottaa huomioon, että kilpailupolitiikka on alusta alkaen ollut osa Euroopan yhdentymispyrkimyksiä ja että se on keskeinen tekijä Euroopan unionin rakentamisprosessissa,

B. ottaa huomioon, että vapaa ja vääristämätön kilpailu vaikuttaa olennaisesti Lissabonin ja Göteborgin strategian tavoitteiden toteuttamiseen sekä sisämarkkinoiden elinvoimaisuuteen, yrittäjyyden laadukkuuteen, kuluttajien etunäkökohtiin sekä Euroopan unionin tavoitteisiin, kun taas kilpailun vastaiset toimet vaikuttavat kielteisesti kyseisiin tavoitteisiin,

C. ottaa huomioon, että EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklat ovat yleistä järjestystä koskevia säännöksiä, joiden vaikutukset ovat suoria ja joita toimivaltaisten viranomaisten olisi sovellettava automaattisesti; katsoo, että kyseiset säännökset luovat yksityishenkilöiden välisiä oikeuksia, joita kansallisten oikeusviranomaisten olisi suojeltava tehokkaasti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, mukaan lukien päätös asiassa 26/62 [7] (Van Gend & Loos), joka on merkittävä erityisesti siksi, että se oli myöhempien juttujen edelläkävijä,

D. ottaa huomioon, että jäsenvaltioissa kilpailulainsäädännön soveltamista valvotaan ennen kaikkea julkisoikeudellisesti ja että jäsenvaltioissa on huomattavia eroja ja esteitä, jotka saattavat estää potentiaalisia kanteiden esittäjiä vaatimasta korvauksia,

E. ottaa huomioon, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että koska yhteisöllä ei ole sääntöjä uhrien oikeudesta vaatia vahingonkorvausta kansallisissa tuomioistuimissa, kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä on määritettävä toimivaltaiset tuomioistuimet ja annettava yksityiskohtaiset menettelysäännökset sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen perustuvat yksityisten henkilöiden oikeudet, edellyttäen että kyseiset säännöt eivät ole vähemmän edulliset kuin ne, joka koskevat samanlaisia sisäisiä toimia (yhdenvertaisuusperiaatteen mukaisesti), ja että ne eivät tee käytännössä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi käyttää yhteisön lainsäädännössä myönnettyjä oikeuksia (tehokkuusperiaatteen mukaisesti),

F. katsoo, että yksityisten kanteiden nostamiseen turvautumisen harvinaisuus ja poikkeuksellisuus jäsenvaltioiden oikeusistuimissa, mistä on säädetty asetuksessa (EY) N:o 1/2003, osoittaa, että tarvitaan toimia, joilla helpotetaan vahingonkorvauskanteiden nostamista; katsoo, että kyseisillä toimilla pitäisi parantaa johdonmukaisuutta EY:n kilpailulainsäädännön kanssa, ottaen huomioon menettelysääntöjen ja näyttöä koskevien sääntöjen erot jäsenvaltioiden välillä; katsoo, että tämän ei pitäisi johtaa tilanteeseen, jossa lainmukaisesti taloudellista toimintaa harjoittaviin yrityksiin kohdistuu kohtuuton riski siitä, että ne joutuvat maksamaan perusteettomia vahingonkorvauksia tai muuttamaan toimintatapojaan välttääkseen joutumasta turvautumaan kalliisiin oikeusmenettelyihin,

G. katsoo, että kuluttajilla ja yrityksillä, jotka ovat kärsineet vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisesta, olisi oltava oikeus korvauksiin,

H. katsoo, että EU:n siviililainsäädännön, erityisesti oikeussuojakeinojen kehitys ei ole edennyt samassa tahdissa yhteisön sisämarkkinoita koskevan kilpailulainsäädännön kehityksen kanssa,

I. ottaa huomioon, että asiassa C-453/99 [8], Euroopan yhteisöjen tuomioistuin määräsi, että perustamissopimuksen 81 artiklan täysimääräisen tehokkuuden varmistamiseksi yksityishenkilöt ja yritykset voivat vaatia korvausta vahingosta, joka on aiheutunut kilpailua rajoittavasta tai vääristävästä sopimuksesta tai menettelystä,

J. katsoo, että olemassa olevat kilpailuoikeuden rikkomista koskevat EU:n oikeussuojakeinot eivät takaa perustamissopimuksen 81 artiklan täysimääräistä tehokkuutta varsinkaan vahinkoa kärsineiden kannalta,

K. ottaa huomioon, että useat jäsenvaltiot hakevat keinoja parempaan kuluttajasuojaan sallimalla joukkokanteiden esittämisen, ja katsoo, että erilaiset toimintatavat saattavat johtaa kilpailun vääristymiseen sisämarkkinoilla,

L. ottaa huomioon, että niitä aloja koskevissa komission ehdotuksissa, jotka eivät kuulu komission yksinomaiseen toimivaltaan, on perustamissopimuksen mukaisesti noudatettava toissijaisuuden ja oikeasuhteisuuden periaatteita;

1. huomauttaa, että yhteisön kilpailusäännöillä ei olisi varoittavaa vaikutusta ja että niiden tehokkuus vaarantuisi, jos kielletyllä tavalla toimiva taho voisi olla etulyöntiasemassa markkinoilla tai hyötyä rikkomiseensa liittyvästä koskemattomuudesta täysiä vahingonkorvauksia koskevien kanteiden esteiden takia; katsoo, että kanteiden nostamista olisi helpotettava yleisen edun valvojien ja uhrien osalta;

2. katsoo, että kansalaisilla ja yrityksillä, joille on aiheutunut vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisesta, on oltava mahdollisuus vaatia korvausta menetyksistään;

3. on tyytyväinen siihen, että yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut kilpailun vastaisten toimien takia tappioita kärsineiden uhrien oikeuden nostaa erillisiä kanteita tai viranomaisen päätökseen perustuvia jatkokanteita korvausten saamiseksi; suhtautuu siksi myönteisesti vihreään kirjaan vahingonkorvauksista sekä siihen liittyvään valmistelutyöhön;

4. kehottaa edistämään riitojen nopeaa ja sopuisaa, ilman oikeudenkäyntiä tapahtuvaa sopimista ja helpottamaan syytekauppaa koskevien sopimusten tekemistä kilpailun vastaisten toimien takia esitettyjen korvausvaatimusten osalta, jotta kanteiden nostamisen sijaan edistettäisiin ennemminkin kilpailua, ja toteaa, että mikäli osapuoli, jonka väitetään rikkoneen kilpailusääntöjä, katsoo ja todistaa vahingon tulleen hyvitetyksi ennen oikeudenkäyntimenettelyn loppuun saattamista, sitä voidaan pitää lieventävänä asianhaarana korvaussummia määritettäessä; pitää myös myönteisenä, että Euroopan unionin kilpailuviranomaisilla voi olla institutionaalinen välitystehtävä, sillä se voi asianomaisten pyynnöstä johtaa välimiesmenettelyä ja nimetä välimiehet;

5. katsoo siten, että jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä on oltava säädöksiä tehokkaista siviilioikeudellisista menettelyistä, joiden avulla voidaan vaatia korvausta kilpailuoikeuden rikkomisista aiheutuneista vahingoista;

6. katsoo, että yksityisten kanteiden nostamisen olisi täydennettävä yleistä lainsäädännön noudattamisen valvontaa ja oltava sen kanssa yhteensopiva, jolloin siitä voi vuorostaan tulla luonteeltaan strategisempaa ja valikoivampaa ja joka voisi keskittyä tärkeimpiin kysymyksiin ja merkittävimpiin tapauksiin; katsoo kuitenkin, että tällainen painopisteen muutos ei saisi antaa aihetta leikata kilpailuviranomaisten voimavaroja;

7. kehottaa panemaan yhtäläisesti täytäntöön perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan riippumatta päätöksen tekevän viranomaisen hallinnollisesta tai oikeudellisesta asemasta; katsoo, että oikeusviranomaisten tekemien päätösten pitäisi olla johdonmukaisia ja että niiden olisi heijastettava turvallisuutta ja tehokkuutta koskevia yhteisiä periaatteita, joilla vältetään vääristymiä ja epäjohdonmukaisuuksia Euroopan unionin sisällä; katsoo, että tavoitteena tulisi olla luoda menettely tai päästä tilanteeseen, jossa kansallisen kilpailuviranomaisen tai kansallisen oikeusviranomaisen aikaisemmin tekemä lopullinen päätös on kaikkia jäsenvaltioita sitova, mikäli tapauksen osapuolet ja sen olosuhteet ovat samat;

8. korostaa, että on oleellisen tärkeää tarjota oikeusviranomaisille koulutusta kilpailulainsäädännön alalla, jotta varmistetaan niiden päätösten laadukkuus ja että on erityisen keskeistä, että erityiselimet tai pätevät elimet käsittelevät kanteita;

9. katsoo, että kaikkien kilpailua koskevien yhteisön määräysten täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten olisi kilpailun ja uhrien oikeuksien suojelemiseksi voitava toteuttaa tarvittaessa väliaikaisia toimenpiteitä, pyytää tutkintatoimia ja käyttää tutkintavaltuuksiaan;

10. korostaa, että perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan soveltamisen yhteydessä olennaisten tosiseikkojen selvittämiseksi kansallisten oikeusviranomaisten olisi saatava käyttää valtaa, joka on verrattavissa kansallisille kilpailuviranomaisille myönnettyyn valtaan, ja että yhdenmukaisuuden takaamiseksi yhteistyötä on vahvistettava kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten välillä sekä kansallisten oikeusviranomaisten kesken;

11. korostaa, että yhteisön kilpailusääntöjä täytäntöönpanevien toimivaltaisten viranomaisten käytössä pitäisi olla yhdenmukaiset perusteet todistustaakan vahvistamiseksi; panee merkille, että voi olla tarpeen ottaa huomioon osapuolien saatavilla olevien tietojen välinen epäsuhta; ehdottaa, että oikeudenkäynneissä tosiasiat olisi katsottava vahvistetuiksi, kun toimivaltainen oikeusviranomainen on vakuuttunut rikkomisen, vahingon ja niiden välisen syy-yhteyden olemassaolosta;

12. kehottaa antamaan kilpailulainsäädännön täytäntöönpanosta vastaaville oikeusviranomaisille oikeuden saada vahingonkorvauksia koskevan oikeusprosessin ratkaisun kannalta olennaista tietoa valvomiensa oikeasuhtaisten toimenpiteiden avulla, mutta kuitenkin niin, että viranomaiset kuulevat sitä ennen toista osapuolta kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta; huomauttaa, että oikeusprosessin ratkaisun kannalta aiheellisen tiedon saatavuudessa on kunnioitettava salassapitovelvollisuuden legitimiteettiä asianajajien ja heidän asiakkaidensa välisissä suhteissa, taloudellisten toimijoiden liikesalaisuuksia ja valtionsalaisuuksia koskevaa lainsäädäntöä; kehottaa komissiota laatimaan mahdollisimman ripeästi tiedonannon yhteisön kilpailulainsäädäntöä soveltavien viranomaisten tavasta käsitellä luottamuksellista tietoa;

13. kehottaa painokkaasti jäsenvaltioita hyväksymään sen, että kilpailuoikeuden rikkominen, jonka kansallinen kilpailuviranomainen on todennut ja joka on sitten lopullisesti todettu ja tarvittaessa vahvistettu valituksen jälkeen, muodostaa automaattisesti prima facie -todisteen siviiliprosesseissa, jotka koskevat samoja asioita, edellyttäen, että vastaajalla on ollut asianmukainen mahdollisuus puolustaa itseään hallinnollisessa menettelyssä;

14. pitää myös tarpeettomana keskustella ja määrätä yhteisön tasolla tarpeesta nimetä asiantuntijoita;

15. katsoo, että sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma II) annettavan asetuksen pitäisi olla tyydyttävä ratkaisu, paitsi jos kilpailuoikeuden vastainen käytäntö haittaa kilpailua useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, ja että siksi olisi harkittava kyseisiä tapauksia koskevan erityissäännön sisällyttämistä asetukseen;

16. kehottaa kansallisia oikeusviranomaisia tekemään yhteistyötä luottamuksellisten tietojen suojelussa ja seuraamuksista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevien ohjelmien toteuttamisen tehostamisessa; katsoo, että siinä tapauksessa, että tämän tyyppisen, Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston jäsenten saatavilla olevan tiedon saatavuudesta ja käsittelystä syntyy kiistoja, asia olisi ratkaistava siten, että yhteisöjen tuomioistuin tulkitsee yhteisön lainsäädäntöä;

17. korostaa, että kantajalle myönnetyn korvauksen pitäisi olla hyvittävä eikä se saisi ylittää todellista vahinkoa (damnum emergens) tai saamatta jääneitä voittoja (lucrum cessans), jotta vältetään perusteetonta etua, ja että korvauksessa voidaan ottaa huomioon uhrin kyky lieventää aiheutuneita vahinkoja ja tappioita; katsoo kuitenkin kartellien osalta vahinkoja määriteltäessä, että ensimmäisten hakijoiden, jotka tekevät yhteistyötä kilpailuviranomaisten kanssa seuraamusten lieventämistä koskevissa ohjelmissa, ei pitäisi olla yhteisvastuussa muiden kilpailuoikeuden rikkojien kanssa ja että korkoa olisi laskettava rikkomisen tapahtumispäivästä lähtien;

18. katsoo, että kaikkien ehdotettujen toimenpiteiden on oltava täysin jäsenvaltioiden julkisen politiikan mukaisia varsinkin kun on kyse rankaisevista korvauksista;

19. korostaa myös, että jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon, että mahdollisuus vedota vaikutusten siirtoon vaikeuttaisi vahinkojen laajuuden ja syy-yhteyden määrittämistä;

20. tukee yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kaikilla uhreilla on oikeus ryhtyä oikeustoimiin; katsoo, että jäsenvaltioiden, jotka säätävät epäsuoria vahinkoja koskevista kanteista, olisi annettava vastaajalle mahdollisuus turvautua perusteluun, että rikkomisen tuloksena saatu hyöty on siirretty kokonaan tai osittain kolmansille osapuolille (vaikutusten siirto), jotta vältettäisiin mahdollisuus perusteettomaan etuun; katsoo siksi, että on erityisen tärkeää luoda mekanismi monien pienten korvausvaateiden käsittelemiseksi;

21. katsoo, että oikeudenmukaisuuden, taloudellisuuden, nopeuden ja johdonmukaisuuden vuoksi uhreilla pitäisi olla mahdollisuus nostaa ryhmäkanteita joko suoraan tai sellaisten järjestöjen kautta, jotka mainitsevat tämän tavoitteekseen perussäännöissään;

22. katsoo, että oikeuskäsittelyssä kilpailunvastaisen toiminnan aiheuttamista vahingoista kantajan ja vastaajan taloudellisissa resursseissa voi olla monissa tapauksissa suuria eroja ja että siksi pitäisi varmistaa, että kantaja ei luovu hyvin perusteltujen vahingonkorvausvaatimusten esittämisestä sen vuoksi, että hän on huolissaan oikeudenkäynnistä aiheutuvista korkeista kustannuksista mukaan lukien kantajalle koituvat kustannukset, jos vaatimusta ei hyväksytä; ehdottaa siksi, että oikeusviranomaisten pitäisi voida ottaa osapuolten erilaiset taloudelliset tilanteet huomioon ja tarvittaessa arvioida ne menettelyn alussa; katsoo, että kustannusten tason olisi perustuttava kohtuullisiin ja puolueettomiin arviointiperusteisiin, joissa otetaan huomioon oikeudenkäynnin luonne, ja että määrän olisi myös katettava oikeudenkäynnistä aiheutuvat kustannukset;

23. suosittelee, että valtiontukea koskevissa ohjelmissa, jotka voidaan hyväksyä laillisesti helpottamaan yksityisten kanteiden nostamista kilpailunvastaisten toimien aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi, otetaan huomioon selkeät menettelyn valvontaa ja tukien palauttamista koskevat ehdot erityisesti tapauksissa, joissa päädytään sovintoratkaisuun ja rikkomiseen syyllistynyt osapuoli määrätään maksamaan oikeudenkäyntikulut;

24. katsoo, että yhteisön kilpailusääntöjen rikkomista koskevien kanteiden kansallisten vanhentumisaikojen puitteissa pitäisi sallia se, että kanteet nostetaan vuoden kuluessa komission tai sen kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksestä, jonka mukaan kyseisiä sääntöjä on rikottu (tai muutoksenhaun tapauksessa vuoden kuluessa siitä kun muutoksenhakumenettely on saatu päätökseen); katsoo, että siinä tapauksessa, että päätöstä ei ole, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan tai yhteisön kilpailusäännösten rikkomista koskevia vahingonkorvauskanteita voidaan nostaa milloin tahansa ajanjaksolla, jolloin komissiolla on oikeus tehdä päätös sakosta rikkomisen vuoksi; katsoo, kyseinen määräaika voidaan keskeyttää muodollisten keskustelujen tai sovittelun ajaksi;

25. ehdottaa, että korvausvaatimukseen sovellettava kanneaika kilpailuoikeuden rikkomistapauksessa keskeytyy siitä ajankohdasta, jolloin komissio tai kansallinen kilpailuviranomainen yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa käynnistää rikkomista koskevan tutkinnan;

26. huomauttaa, että yksityisten vahingonkorvauskanteiden nostaminen ei vaikuta siihen valtaan tai vastuuseen, joka on annettu komissiolle kilpailulainsäädännön alalla perustamissopimuksessa;

27. kehottaa painokkaasti komissiota vahvistamaan mahdollisimman pikaisesti suuntaviivat, jotka koskevat avun tarjoamista osapuolille kärsittyjen vahinkojen määrittelemisessä ja syy-yhteyden vahvistamisessa; pyytää myös asettamaan etusijalle sellaisen tiedonannon laatimisen, joka koskee riippumattomien kanteiden nostamista ja joka sisältää suosituksia kanteiden nostamisesta sekä esimerkkejä tavallisimmista tapauksista;

28. pyytää komissiota valmistelemaan valkoisen kirjan, joka sisältää yksityiskohtaisia ehdotuksia siitä, miten voidaan helpottaa erillisten yksityisten kanteiden ja viranomaisen päätökseen perustuvien yksityisten jatkokanteiden nostamista korvausten vaatimiseksi vahingoista, jotka johtuvat yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, ja jossa tarkastellaan laajasti tässä päätöslauselmassa esiin nostettuja kysymyksiä ja jossa tarvittaessa harkitaan asianmukaisen oikeudellisen kehyksen luomista; kehottaa komissiota myös sisällyttämään kyseiseen valkoiseen kirjaan ehdotuksia yhteistyön vahvistamiseksi yhteisön kilpailulainsäädännön soveltamisesta vastaavien viranomaisten välillä;

29. katsoo, että kaikkiin komission aloitteisiin, jotka koskevat uhrien oikeutta vaatia vahingonkorvauksia kansallisten oikeusviranomaisten edessä, on liityttävä vaikutusten arviointi;

30. kehottaa komissiota työskentelemään tiiviisti jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa madaltaakseen rajat ylittäviä esteitä, jotka estävät EU:n kansalaisia ja yrityksiä esittämästä rajat ylittäviä vahingonkorvausvaatimuksia tapauksissa, joissa jäsenvaltioissa on rikottu yhteisön kilpailuoikeutta; katsoo, että komission on tarvittaessa ryhdyttävä oikeustoimiin tällaisten esteiden poistamiseksi;

31. kehottaa painokkaasti niitä jäsenvaltioita, joiden kansalaisilla ja yrityksillä ei vielä ole kyseistä tehokasta oikeutta vaatia korvausta, mukauttamaan siviiliprosessioikeutensa vastaavasti;

32. korostaa, että Euroopan parlamentin pitäisi toimia toisena lainsäätäjänä kilpailulainsäädännön alalla ja että sille olisi säännöllisesti tiedotettava yksityisten kanteiden nostamisesta;

33. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle, jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille sekä työmarkkinaosapuolille.

[1] EYVL 61, 15.11.1961, s. 1409.

[2] EYVL C 313, 15.10.1997, s. 3.

[3] EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1.

[4] EUVL L 123, 27.4.2004, s. 18.

[5] EUVL L 24, 29.1.2004, s. 1.

[6] EYVL C 364, 18.12.2000, s. 1.

[7] Asia 26/62, NV Algemene Transport en Expeditie Onderneming van Gend en Loos -yhtio vastaan Alankomaiden verohallitus, Kok. 1963, s.1.

[8] Asia C-453/99 Courage Ltd v. Crehan, Kok. 2001, s. I-6297 ja yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 13. heinäkuuta 2006 yhdistetyissä asioissa C-295/04-C-298/04 Manfredi ja muut v. Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA ja muut, ei vielä julkaistu yhteisöjen tuomioistuimen ja yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeustapauskokoelmassa, Kok. 2006, s. I-6619.

--------------------------------------------------