unionin valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 118 artiklan mukaisesti asetuksen soveltamisesta vuosina 2015–2019

Kokonaispituudeltaan vähintään 10 metriä pitkissä EU:n kalastusaluksissa on pidettävä kalastuspäiväkirjaa tehokkaan seurannan helpottamiseksi. Kalastuspäiväkirjan on oltava sähköisessä muodossa (sähköinen kalastuspäiväkirja) kokonaispituudeltaan vähintään 12 metriä pitkissä aluksissa, vaikka tietyille kokonaispituudeltaan 12–15 metriä pitkille aluksille voidaan myöntää poikkeus, joka sallii paperimuodossa olevan kalastuspäiväkirjan käytön . Tiedot osoittavat paperimuodossa olevan kalastuspäiväkirjan käytön olevan yleensä vähenemässä, vaikka se onkin yhä laajaa. Sähköistä kalastuspäiväkirjaa käyttävien, kokonaispituudeltaan yli 12-metristen alusten määrä lisääntyi: se oli 4 800 alusta vuonna 2014 ja lähes 8 700 alusta vuonna 2019. Tämä lisäys on seurausta sähköisten kalastuspäiväkirjojen käytön lisääntymisestä 12–15 metriä pitkissä aluksissa, joissa niiden osuus kasvoi 30 prosentista 40 prosenttiin. Lisäksi sähköisiä kalastuspäiväkirjoja käyttävien, kokonaispituudeltaan 10–12 metriä pitkien alusten osuus kasvoi vuosina 2014–2019 suunnilleen 2 prosentista 11 prosenttiin.

Konetehon valvonta on keskeinen osa EU:n kalastuksenvalvontajärjestelmää. Kalastusalusten koneteho ja bruttovetoisuus ovat kaksi kapasiteettiin liittyvää indikaattoria, joita säännellään lisäys-/poistojärjestelmän kautta. Näille kahdelle kapasiteetin indikaattorille asetetaan myös enimmäisrajat YKP:ssa. Näin ollen laivastokapasiteetin, muun muassa EU:n kalastuslaivastorekisterin lisäys-/poistojärjestelmän, hallinta edellyttää näiden kahden parametrin tarkkaa ja luotettavaa kirjaamista. Jäsenvaltioiden konetehoa koskevien ilmoitusten tarkkuus on ratkaisevan tärkeää sen varmistamiseksi, ettei jäsenvaltioiden laivastojen kapasiteettirajoja ylitetä, ja siten EU:n laivastokapasiteetti pysyy kantojen liikakalastusta torjuvan pyyntiponnistuksen mukaisena. Komissio julkaisi vuonna 2019 tutkimuksen konetehon tarkistamisesta 15 jäsenvaltiossa. Tutkimus osoitti, että rajoituksia rikottiin yleisesti kaikissa jäsenvaltioissa ja kaikilla alueilla ja että rikkomukset koskivat kaikkia tutkimuksessa tarkasteltuja alustyyppejä. Tulokset herättivät kysymyksiä kalastuskapasiteetin ylärajojen ja lisäys-/poistojärjestelmän yleisestä noudattamisesta jäsenvaltioissa. Tutkimuksessa vahvistettiin myös, että konetehon valvontaa koskevat voimassa olevat säännökset eivät täysin vastaa tarkoitustaan. Konetehon fysikaalinen testaus on lisäksi kallista ja työlästä sekä viranomaisille että toimijoille. Fysikaalinen testaus on usein myös tehotonta, koska konetehoa voidaan huomaamattomasti muuttaa tarkistuksen aikana tai sen jälkeen. Sen vuoksi vaikuttaa asianmukaiselta siirtyä ainakin tiettyjen laivaston osien osalta järjestelmään, jossa konetehoa seurataan jatkuvasti. Komissio ehdotti tämäntyyppiseen järjestelmään siirtymistä jo kalastuksenvalvontajärjestelmän tarkistamista koskevassa ehdotuksessaan.

Tehokkaan valvonnan varmistamiseksi jäsenvaltioiden on käytettävä alusten satelliittiseurantajärjestelmää (VMS) ja kokonaispituudeltaan vähintään 12 metriä pitkät kalastusalukset on varustettava laitteella, jonka avulla toimivaltaiset viranomaiset voivat paikantaa ja tunnistaa ne automaattisesti. Jotkin alukset voidaan kuitenkin vapauttaa tästä vaatimuksesta, jos i) niiden kokonaispituus on 12–15 metriä ja ne harjoittavat toimintaansa yksinomaan asianomaisen lippujäsenvaltion aluemerillä, tai ii) ne eivät ole merellä koskaan pidempään kuin 24 tuntia laskettuna lähtöhetkestä satamaan paluuseen. Jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen analyysi osoittaa, että vaikka tätä poikkeusta sovelletaan yhä laajasti, kokonaispituudeltaan 12–15 metrin pituisista aluksista VMS-järjestelmän piiriin kuuluvien osuus on lisääntynyt: se oli noin 35 prosenttia vuonna 2015 ja 40 prosenttia vuonna 2019.

Jotta voidaan varmistaa, että kalastustoiminta on YKP:n sääntöjen mukaista, toiminnan edellytyksenä on kalastuslisenssi ja, kun sovelletaan erityisedellytyksiä, kalastuslupa. Jäsenvaltioiden ilmoittamien voimassa olevien kalastuslisenssien kokonaismäärä väheni hieman vuosina 2015–2019 vuonna 2015 voimassa olleista lähes 96 000 kalastuslisenssistä noin 91 000 kalastuslisenssiin vuonna 2019. Jäsenvaltioiden ilmoituksen mukaan tänä aikana keskeytettiin tilapäisesti 1 500 kalastuslisenssin voimassaolo ja yli 1 100 kalastuslisenssiä peruttiin pysyvästi. Kalastuslupien määrä lisääntyi vuosina 2015–2019 yhteensä 30 500 kalastusluvasta yli 38 500 kalastuslupaan, ja tänä aikana 154 kalastusluvan voimassaolo keskeytettiin tilapäisesti ja 187 kalastuslupaa peruttiin pysyvästi.

Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1224/2009 , jäljempänä ’valvonta-asetus’, säädetään EU:n kalastuksenvalvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) sääntöjen noudattaminen. Valvonta-asetuksessa samoin kuin laitonta, ilmoittamatonta ja sääntelemätöntä kalastusta (LIS-kalastus) koskevassa asetuksessa ja ulkoisten kalastuslaivastojen kestävää hallinnointia koskevassa asetuksessa vahvistetaan valvontaa, tarkastuksia ja täytäntöönpanon valvontaa koskevat säännöt ja toimenpiteet kokonaisvaltaisen ja yhdennetyn lähestymistavan pohjalta.

unionin valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 118 artiklan mukaisesti asetuksen soveltamisesta vuosina 2015–2019

Koska paperimuodossa tehtävää raportointia pidetään tehottomana ja sen katsotaan aiheuttavan huomattavia hallinnollisia rasitteita , EU:n kalastuksenvalvontajärjestelmän tarkistamista koskevassa komission ehdotuksessa pyritään siihen, että raportointi digitalisoidaan kokonaan kaikissa laivaston osissa EU:n digitaalistrategian mukaisesti. Tällä alalla ehdotetut EU:n tason toimenpiteet vastaavat käytettävissä olevaa teknologiaa. Ehdotetuilla toimenpiteillä pyritään myös estämään tasapuolisten toimintaedellytysten vääristymät, joita saattaisi syntyä, jos jäsenvaltiot ottaisivat yksipuolisesti käyttöön uusia teknologioita. Tässä yhteydessä komissio järjesti joulukuussa 2018 työpajan pienimuotoiseen kalastukseen tarkoitetuista digitaalisista välineistä . Työpajassa i) esiteltiin alusten seurannassa ja ii) saaliiden ilmoittamisessa käytettäviä digitaalisia välineitä sekä iii) käsiteltiin Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa (EMKR) rahoitusmekanismina. Työpaja tarjosi mahdollisuuden jakaa i) tietämystä ja ii) parhaita käytäntöjä sekä iii) tietoa pienimuotoisen kalastuksen seurannassa ja valvonnassa käytettävien digitaalisten ratkaisujen suuntauksista ja kehityksestä. Yleensä ottaen työpajan osallistujat kannattivat teknologista innovointia, vaikka he suhtautuivatkin varauksin kustannuksiin ja mittakaavaetuihin, joita syntyy, kun aiempaa suurempi osa EU:n laivastosta varustetaan digitaalisilla välineillä. Tähän liittyen komission ehdotuksessa vuosien 2021–2027 Euroopan meri-, kalatalous- ja vesiviljelyrahastosta (EMKVR) , kannatetaan sitä, että tuettaessa laitteiden hankintaa ja asennusta pienimuotoista rannikkokalastusta harjoittaviin aluksiin alusten jäljittämistä ja sähköistä raportointia koskevia pakollisia järjestelmiä varten myönnettävän tuen intensiteetti on 100 prosenttia.

Jäljitettävyys aiheuttaa yhä huolta, vaikka alalla onkin tapahtunut edistystä ja jäsenvaltiot ovat etsineet erilaisia ratkaisuja kalastustuotteiden jäljitettävyyden varmistamiseksi. Tiedotusketjussa on puutteita, jotka johtuvat siitä, että tietoja käytetään yhä sekä paperimuodossa että sähköisessä muodossa ja että käytössä ei ole yhdenmukaisia tietostandardeja. Näitä puutteita ei ole vielä korjattu. Voimassa olevien, valvonta-asetuksen mukaisten jäljitettävyyssääntöjen täytäntöönpano on osoittautunut haasteelliseksi monissa jäsenvaltioissa. Tähän on ollut syynä i) toimitusketjun valvonnasta vastuussa olevien eri viranomaisten välisen koordinoinnin puute, ii) jäljitettävyyssäännösten sovellettavuutta koskevat erilaiset tulkinnat ja iii) yleisen elintarvikelainsäädännön jäljitettävyyssäännöksiin liittyvä epävarmuus. Nämä havainnot vahvistavat valvonta-asetuksen aikaisemman arvioinnin tulokset, joiden mukaan valvonta-asetuksen täytäntöönpanon puutteet johtuvat nykyisen lainsäädäntökehyksen epäselvyydestä. Havainnot vahvistavat myös kalastuksenvalvontajärjestelmän tarkistamista koskevan komission ehdotuksen tarpeellisuuden. Komissio järjesti lokakuussa 2019 kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jäljitettävyyttä koskevan työpajan edistääkseen edellä kuvattujen ongelmien ratkaisemista. Työpajassa i) käsiteltiin muutoksia, joita jäljitettävyysvaatimuksiin on ehdotettu valvonta-asetuksen meneillään olevan tarkistuksen yhteydessä, ja ii) esiteltiin erilaisia kalastustuotteiden jäljitettävyyteen liittyviä järjestelmiä ja teknologioita, joita jäsenvaltioissa ja alalla otetaan parhaillaan käyttöön. Työpajan keskusteluissa esille otetut keskeiset aiheet koskivat muun muassa järjestelmien välisen yhteentoimivuuden merkitystä sekä sitä, miten voidaan varmistaa tehokas ja kaikille osapuolille, kuten viranomaisille, toimijoille ja lopullisille kuluttajille, edullinen täytäntöönpano.

Kiintiöiden hallinnointi on yksi kalastuksenhoidon tärkeimmistä pilareista YKP:ssa. Kalastustuotteiden tarkka punnitseminen, rekisteröinti ja jäljitettävyys ovat olennaisia i) valvonnan, ii) kiintiöiden käytön seurannan ja iii) kalastustoiminnan pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi. Komission tietyissä jäsenvaltioissa suorittamissa tutkimuksissa ja tarkistuksissa on havaittu merkittäviä puutteita saaliiden punnitsemisessa, rekisteröinnissä ja jäljitettävyydessä. Nämä puutteet ovat i) heikentäneet sääntöjen soveltamiseen liittyviä tasapuolisia toimintaedellytyksiä jäsenvaltioiden välillä, ii) aiheuttaneet liikakalastusta ja iii) johtaneet todellista pienempien saaliiden ilmoittamiseen. Nämä kaikki kolme ongelmaa vaarantavat YKP:n tavoitteiden saavuttamisen. Komissio on ryhtynyt toimiin havaittujen puutteiden korjaamiseksi (ks. 3.3 kohta), ja se arvioi edelleen punnitsemista, saaliiden rekisteröintiä ja jäljitettävyyttä koskevien sääntöjen soveltamista jäsenvaltioissa.

2.3.Yksittäiset valvonta- ja seurantaohjelmat

Jäsenvaltiot ovat panneet kansallisella ja alueellisella tasolla täytäntöön yksittäiset valvonta- ja seurantaohjelmat, jotka komissio on hyväksynyt EU:n viittä merialuetta varten. EFCA on varmistanut yhteiskäyttösuunnitelmien avulla tarkastustoimien operatiivisen koordinoinnin alueellisella tasolla. Yhteiskäyttösuunnitelmien yhteydessä toteutettujen tarkastusten kokonaismäärä on lähes kaksinkertaistunut vuosina 2015–2019, ja vuonna 2019 suoritettiin yli 32 000 tarkastusta. Myös epäiltyjen rikkomusten osuus kaksinkertaistui sekä merellä että maalla toteutetuissa tarkastuksissa kyseisen jakson aikana, ja niiden keskimäärät vaihtelivat eri vuosien ja merialueiden välillä 2 prosentista yli 24 prosenttiin. Valtaosa epäillyistä rikkomuksista, joita havaittiin yhteiskäyttösuunnitelmien mukaisissa, merellä ja maalla toteutetuissa tarkastuksissa, koski virheellisten saalistietojen ilmoittamista ja teknisiä toimenpiteitä koskevien sääntöjen noudattamatta jättämistä. Vuonna 2019 virheellisten tietojen ilmoittamiseen liittyviä epäiltyjä rikkomuksia oli Mustallamerellä ja Pohjanmerellä yli 40 prosenttia epäiltyjen rikkomusten kokonaismäärästä. Itämerellä virheellisten tietojen ilmoittamiseen liittyvien rikkomusten osuus oli lähes 60 prosenttia, ja Koillis-Atlantin läntisiä vesialueita koskevien yhteiskäyttösuunnitelmien puitteissa niiden osuus nousi 75 prosenttiin. Välimerta koskevan yhteiskäyttösuunnitelman puitteissa teknisiä toimenpiteitä koskevien sääntöjen noudattamatta jättämiseen liittyviä rikkomuksia oli 30 prosenttia kaikista rikkomuksista, kun taas virheellisten saalistietojen ilmoittamiseen liittyviä rikkomuksia oli 25 prosenttia. Jäljelle jäävät 45 prosenttia epäillyistä rikkomuksista koskivat kalastuksenhoitoa koskevien sääntöjen noudattamatta jättämistä tai jäljitettävyyttä.

Kalastuksen valvontaan liittyvässä tiedonhankinnassa on viime vuosina hyödynnetty uusia teknologioita, kuten maanhavainnointiteknologiaa. Vuonna 2019 EFCA käytti satelliittikaukokartoitusta alusten paikantamisessa, kohteiden tunnistamisessa ja muissa erityisissä seurantatehtävissä.

2.4.Purkamisvelvoitteen valvonta

Purkamisvelvoite tuli täysimääräisenä voimaan tammikuussa 2019, ja se kuuluu uudistetun YKP:n keskeisiin osiin. Jäsenvaltiot ovat edistyneet vain vähän purkamisvelvoitteen soveltamisen valvonnassa ja täytäntöönpanossa sen jälkeen, kun purkamisvelvoitteen käyttöönotto aloitettiin vaiheittain tammikuussa 2015. Komissio on suorittanut useita tutkimuksia arvioidakseen jäsenvaltioiden hyväksymiä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on varmistaa i) purkamisvelvoitteen valvonta ja täytäntöönpanon valvonta sekä ii) kaikkien saaliiden tarkka dokumentointi. Näiden tutkimusten tulokset sekä muut raportit, kuten i) EFCA:n ja alueelliseen valvontaan osallistuvien asiantuntijaryhmien yhdessä laatimat arviointiraportit sääntöjen noudattamisesta , ii) jäsenvaltioiden raportit ja iii) ympäristöalan kansalaisjärjestöjen raportit, viittaavat kaikki siihen, että purkamisvelvoitetta noudatetaan heikosti. Tulokset osoittavat myös, että monilla merialueilla esiintyy saaliiden laajaa ja laitonta poisheittämistä, jota ei dokumentoida. Purkamisvelvoitteen tulokset riippuvat muun muassa siitä, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön asianmukaisia toimenpiteitä varmistaakseen kalastustoimintaan liittyvän valvonnan ja täytäntöönpanon valvonnan merellä. Tällaisilla toimenpiteillä edistettäisiin velvoitteen noudattamista ja kannustettaisiin kalastusalaa ensisijaisesti välttämään tahattomien saaliiden syntymistä – mikä on yksi YKP:n tavoitteista. Sähköinen etävalvonta, jossa käytetään kameravalvontaa ja antureita, on osoittautunut jäsenvaltioille kustannustehokkaimmaksi keinoksi varmistaa kalastustoimintaan liittyvä valvonta ja täytäntöönpanon valvonta merellä. Tästä syystä EU:n kalastuksenvalvontajärjestelmän tarkistamista koskevassa komission ehdotuksessa vahvistetaan oikeusperusta sähköisen etävalvonnan pakolliselle, riskiin perustuvalle käytölle, koska sähköinen etävalvonta on tehokkain ja kustannustehokkain keino valvoa purkamisvelvoitteen noudattamista merellä. EFCA laati vuonna 2019 yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa sähköistä etävalvontaa koskevia teknisiä ohjeita ja vähimmäisvaatimuksia .

2.5.Tarkastukset ja täytäntöönpanon valvonta

Jäsenvaltioissa kalastustarkastuksia suorittamaan valtuutettujen henkilöiden määrä lisääntyi vuosina 2015–2019 noin 12 750 tarkastajasta lähes 14 400 tarkastajaan. Tarkastajia oli jäsenvaltiota kohden noin 4–5 000 kokoaikaista työntekijää. Koko- ja osa-aikaisten kalastustarkastajien määrän vertailu osoittaa, että kalastuksen valvonta oli noin joka kolmannen tarkastajan päätehtävä. Kalastuksen valvontaan osallistuvan henkilöstön määrän todellista kasvua on vaikea arvioida, koska tarkastajien toimivaltuudet vaihtelevat jäsenvaltioiden välillä . Muutamat jäsenvaltiot painottivat kuitenkin, että niiden kalastuksen valvonnasta vastaavat viranomaiset kärsivät henkilöstöpulasta, mikä saattaa heikentää kyseisten jäsenvaltioiden valvontajärjestelmien tehokkuutta.

Jäsenvaltioiden ilmoituksen mukaan vuosina 2015–2019 tehtiin yhteensä noin 450 000 tarkastusta. Neljän tärkeimmän tarkastuspaikan tarkastusmäärät osoittavat, että 48 prosenttia tarkastuksista suoritettiin satamissa tai purkamisen yhteydessä, 26 prosenttia markkinoilla, 22 prosenttia merellä ja 4 prosenttia kuljetuksen aikana.

Jäsenvaltiot ilmoittivat, että vuonna 2015 kalastustarkastuksissa oli käytössä 1 147 valvonta-alusta ja vuonna 2019 niiden määrä oli noussut 1 256:een. Raportointijakson 2015–2019 aikana valvontapäivien lukumäärä merellä oli lähes 100 000, kun taas vuosina 2010–2014 merellä käytettyjen valvontapäivien ilmoitettu lukumäärä oli 56 000. Jäsenvaltiot ilmoittivat myös, että kalastuksenvalvonnassa ja tarkkailussa käytettyjen ilmavalvonta-alusten määrä lisääntyi vuosina 2015–2019 kaikkiaan 72 ilmavalvonta-aluksesta 76 alukseen. Vuosina 2015–2019 tarkkailuun käytettiin yhteensä lähes 40 000 tuntia. Kalastustoiminnan tarkkailussa käytetään yhä enemmän myös uusia tekniikoita. Vuonna 2015 kaksi jäsenvaltiota ilmoitti käyttävänsä drooneja ja käytössä oli yhteensä kahdeksan droonia, kun taas vuonna 2019 drooneja käytettiin seitsemässä jäsenvaltiossa ja käytössä olevien droonien kokonaismäärä oli 39.

Jäsenvaltioissa havaittiin vuosina 2015–2019 yhteensä yli 65 000 epäiltyä rikkomusta, ja niiden vuotuinen määrä vaihteli 12 000:sta 14 000:een. Yleensä ottaen vakavien rikkomusten määrä lisääntyi: se oli noin 3 000 rikkomusta vuonna 2015 ja 3 500 rikkomusta vuonna 2019. Rikkomuksia havaittiin noin joka kymmenennessä tarkastuksessa.

Epäillyt rikkomukset koskivat useimmiten jäljitettävyyttä (28 prosenttia), seuraavaksi useimmin kalastuspäiväkirjoja ja purkamisilmoituksia (22 prosenttia) sekä monivuotisiin suunnitelmiin sisältyviä valvontasääntöjä (20 prosenttia). Epäillyt rikkomukset koskivat harvimmin seuraavia aiheita, joista jäsenvaltioissa ei tehty ilmoituksia lainkaan – tai juuri lainkaan: i) hinta- ja interventiojärjestelyjen seuranta, ii) yhteinen markkinajärjestely tai iii) punnitus kuljetuksen jälkeen.

Komissio käynnisti vuonna 2019 tutkimuksen jäsenvaltioiden seuraamusjärjestelmistä . Tavoitteena oli esittää perusteellinen analyysi ja arvio kansallisten seuraamusjärjestelmien toimivuudesta ja erityisesti jäsenvaltioissa rikkomuksiin vuosina 2015–2019 sovelletuista seuraamuksista. Tutkimuksen tulokset osoittavat, että tarvittava oikeuskehys on jäsenvaltioissa lähes valmis ja että viiden viime vuoden aikana oikeuskehystä on parannettu monissa jäsenvaltioissa. Kaikissa jäsenvaltioissa yhtä lukuun ottamatta oli vuoden 2019 lopussa käytössä pisteytysjärjestelmä lisenssin haltijoita ja kalastusalusten päälliköitä varten. Muutamissa jäsenvaltioissa pisteytysjärjestelmän täytäntöönpano on kuitenkin viivästynyt tai järjestelmä ei ole vielä käyttökunnossa. Maiden välillä on lisäksi huomattavia eroja seuraamusmenettelyjen kestoajoissa ja määrättyjen seuraamusten tasossa. Nämä tulokset osoittavat, että vaikka tilanne oli vuosina 2015–2019 parempi kuin vuosina 2010–2014, toimia olisi lisättävä tasapuolisten toimintaedellytysten takaamiseksi. Tulosten perusteella lisätoimia tarvitaan myös sen varmistamiseksi, että kussakin jäsenvaltiossa sovellettavat seuraamukset ovat tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia. Komission vuonna 2018 ehdottamassa kalastuksenvalvontajärjestelmän tarkistuksessa ensisijaisiin tavoitteisiin kuuluu muun muassa sellaisten tämänhetkisten sääntelyesteiden poistaminen, jotka haittaavat toimijoiden tasapuolista kohtelua ja reilua kilpailua kaikkialla EU:ssa.

2.6.Tiedot

Jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle säännöllisesti saalis- ja pyyntiponnistustietoja. Tämän ansiosta on mahdollista seurata suurimpia sallittuja saaliita ja kiintiöiden käyttöä. Tietojen laadun varmistaminen on keskeinen osa jäsenvaltioiden ja komission työtä, jossa pyritään parantamaan kiintiöiden seurantaa varmistamalla tietojen laatu asianmukaisella tietojen varmennuksella ja ristiintarkastuksella. Automaattisen ristiintarkastus- ja tiedonvarmennusjärjestelmän perustamisvelvoitteen osalta 23 jäsenvaltiosta 22 ilmoittaa perustaneensa kyseisen järjestelmän, mutta näistä 22 jäsenvaltiosta vain 12 on jo automatisoinut järjestelmänsä. Lisäksi kuusi jäsenvaltiota aikoi automatisoida järjestelmänsä vuoteen 2021 mennessä. Automatisoinnissa on yhä havaittavissa viivästyksiä neljässä jäsenvaltiossa. Muutamat jäsenvaltiot ilmoittavat automaattisten ristiintarkastusten täytäntöönpanon kuuluvan vuosien 2015–2019 keskeisiin saavutuksiin.

Parantaakseen tiedonvaihdon tehokkuutta ja toimivuutta komissio vahvisti vuonna 2016 jäsenvaltioita varten sitovan aikataulun, joka koskee FLUX-standardin (kalastukseen liittyvän tiedonvaihdon yhteinen kieli) käyttöönottoa kalastustietojen hallintaa varten. FLUX-standardin ansiosta alueellisilla kalastuksenhoitojärjestöillä ja mailla on kaikkialla maailmassa ensimmäistä kertaa käytössä yhtenäinen, yleismaailmallinen koodi saalistietojen keruun ja levityksen automatisoimiseksi. Standardi on yhdenmukaistettu myös verotuksessa ja elintarvikkeiden jäljittämisessä käytettyjen standardien kanssa. FLUX-standardin täytäntöönpano on edistynyt vaihtelevasti eri jäsenvaltioissa ja aloilla viiden viime vuoden aikana. FLUX Transportation Layer ‑tiedonvaihtojärjestelmä (FLUX TL) on nyt käytössä komissiossa sekä 22 jäsenvaltiossa yhteensä 23 asiaankuuluvasta jäsenvaltiosta. Kaikki kalastustietojen vaihto tapahtuu meri- ja kalastusasioiden pääosaston isännöimän keskitetyn tiedonvaihtojärjestelmän kautta, ja tätä järjestelmää voidaan käyttää, kun komissiolle lähetetään varmennettuja tietoja ja sisältöä vakiomuodossa. Useimmissa maissa vakiomuodossa olevien tietojen vaihto on joko käynnissä tai etenee hyvin seuraavien tietoryhmien osalta: kalastustoiminta, myynti-ilmoitukset, alusten sijainti, laivastoa koskevat tiedot ja aggregoidut saalistiedot.

3.Komission toteuttama täytäntöönpano

Komissiolla oli keskeinen rooli sen auttaessa jäsenvaltioita valvonta-asetuksen täytäntöönpanossa ja seuratessa valvonta-asetuksen noudattamista jäsenvaltioissa. Erityisesti komissio i) mahdollisti kalastustietojen vaihdon kehittämällä tarvittavan tietoteknisen infrastruktuurin, ii) suoritti lukuisia tutkimuksia ja tarkastuksia sekä niiden jatkotoimia, iii) avusti jäsenvaltioita lainsäädännön tulkitsemisessa ja iv) perusti monia kalastuksenvalvontaa käsitteleviä asiantuntijaryhmiä. Kaikki nämä toimet sekä EFCA:n toteuttama operatiivinen koordinointi ovat merkittävästi auttaneet parantamaan valvonta-asetuksen täytäntöönpanoa raportointijakson aikana.