Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Itämeren turska-, silakka- ja kilohailikantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2187/2005 muuttamisesta ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1098/2007 kumoamisesta /* COM/2014/0614 final - 2014/0285 (COD) */





PERUSTELUT 1. 1. Ehdotuksen tausta · Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Turskaa, silakkaa ja kilohailia kalastetaan Itämerellä merkittävässä määrin. Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES[1]) tieteellisessä lausunnossa on todettu, että joidenkin näiden kantojen tämänhetkiset hyödyntämisasteet eivät ole johdonmukaisia kestävän enimmäiskäytön saavuttamisen kanssa. Itämeren turskakantojen hoitosuunnitelma on ollut käytössä vuodesta 2007 alkaen[2], mutta silakka- ja kilohailikantoihin ei vielä sovelleta hoitosuunnitelmaa. Tämä estää kyseisten kalastusten kestävän hoidon eikä turvaa vakaita kalastusmahdollisuuksia näitä kalastuksia harjoittaville kalastajille. Sen lisäksi, että turska, silakka ja kilohaili muodostavat pohjan pyyntikalastukselle, ne ovat tärkeitä Itämeren ekosysteemin osatekijöitä, ja niiden välillä on vahvoja biologisia vuorovaikutussuhteita. Turskat saalistavat kilohailia ja silakkaa, joten turskakannan koko määräytyy silakka- ja kilohailikantojen koon perusteella ja päinvastoin. Tieteellisissä analyyseissä on saatu viitteitä siitä, että tällä hetkellä suositeltua suuremmat kalastuspaineet saattavat olla kestäviä kyseisten Itämeren lajien sisäisten ja keskinäisten vuorovaikutussuhteiden johdosta. Tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea (STECF)[3] on kuitenkin todennut[4], että tutkimustyötä on tarpeen jatkaa tällaisilla korkeilla tasoilla harjoitettavaan kalastukseen liittyvien riskien selvittämiseksi. Itämeren ympäristöolot voivat vaikuttaa voimakkaasti Itämeren kalakantojen, erityisesti turskan ja kilohailin, tuottavuuteen. Itämeren itäosan turskan kutualueet rajoittuvat syviin vesiin, joissa suolapitoisuus on riittävän suuri, jotta mädin hedelmöittyminen on mahdollista ja jotta hedelmöittyneet mätimunat voivat kellua. Valtameriveden niukka sisäänvirtaus Pohjanmereltä on 1980-luvun puolivälistä alkaen aiheuttanut näissä syvissä suolaisissa vesialueissa happikatoa, ja turska on lisääntynyt onnistuneesti vain eteläisillä kutualueilla. Jos Pohjanmereltä virtaisi Itämeren itäosaan runsaasti suolavettä, turskakannan uusiutuminen voisi olla huomattavasti viime vuosia suurempaa. Kilohailin tapauksessa rekrytoinnin ja lämpötilan välillä on yhteys, sillä kantaan rekrytoituu lämpimissä oloissa enemmän nuoria kaloja. Tämä yhteys merkitsee, että esimerkiksi kahdella perättäisellä kylmällä talvella voi olla kilohailikannalle vakavia seurauksia. Koska biologisilla vuorovaikutussuhteilla ja ympäristövaikutuksilla on suuri merkitys Itämeren turska-, silakka- ja kilohailikannoille, on suotavaa voida mukauttaa näiden kantojen hyödyntämisasteita ja -malleja ottaen huomioon vuorovaikutussuhteita ja ympäristöolojen muutoksia koskevan tieteellisen tietämyksen parantuminen. Tällainen lähestymistapa olisi johdonmukainen myös kalastuksenhoitoon sovellettavan ekosysteemiperustaisen lähestymistavan kanssa. Ensimmäinen askel kohti tällaista mukautuvaa hoitoa olisi sisällyttää kaikki kyseiset kannat yhteen yhteiseen hoitosuunnitelmaan. Se sisältäisi kuhunkin kantaan sovellettavat kalastuskuolevuustavoitteet, joiden perusteella kyseisten kantojen vuotuiset suurimmat sallitut saaliit (TACit) asetettaisiin. Niitä mukautettaisiin tarvittaessa päivittämällä kunkin kannan kalastuskuolevuuteen ja kannan kokoon liittyviä viitearvoja, jos tämä olisi tieteellisten tietojen perusteella aiheellista. Ehdotuksen tavoitteena on laatia hoitosuunnitelma Itämeren turska-, silakka- ja kilohailikannoille. Hoitosuunnitelmalla varmistetaan kyseisten kantojen kestävä hyödyntäminen ja turvataan kalastusmahdollisuuksien vakaus sekä taataan, että hoito perustuu tuoreimpiin tieteellisiin tietoihin kantojen sisäisistä ja keskinäisistä vuorovaikutussuhteista ja muista ekosysteemiin ja ympäristöön liittyvistä näkökohdista. Aloitteen erityistavoitteena on varmistaa, että Itämeren turska-, silakka- ja kilohailikantoja hyödynnetään kestävällä tavalla noudattaen kestävän enimmäistuoton periaatetta ja kalastuksenhoitoon sovellettavaa ekosysteemiperustaista lähestymistapaa. Tätä varten kyseisiä kantoja olisi pyydettävä siten, että ne ovat kestävän enimmäistuoton mahdollistavalla tasolla. Turskan ja pelagisen kalastuksen sivusaaliina saadaan kampelakaloja, erityisesti punakampelaa, kampelaa, piikkikampelaa ja silokampelaa. Turskan ja pelagisten kantojen hyödyntäminen ei saisi vaarantaa Itämeren kampelakalojen kestävyyttä. Hoitosuunnitelmaa sovelletaan kaikkiin unionin kalastusaluksiin Itämerellä riippumatta niiden kokonaispituudesta, koska tämä on yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen mukaista ja vastaa kyseisten alusten vaikutusta asianomaisiin kalakantoihin. · Yleinen tausta 1. Itämeren itä- ja länsiosien turskakannat katsotaan kahdeksi erilliseksi kannaksi. Itämerellä on useita eri silakkakantoja, ja pääkanta elää meren itäisessä altaassa. Pienempiä silakkakantoja esiintyy Selkämerellä, Pohjanlahdella, Riianlahdella ja Itämeren länsiosassa. Viimeksi mainittu kanta kutee Itämeren länsiosassa ja vaeltaa sen jälkeen ravinnon perässä Skagerrakiin ja itäiselle Pohjanmerelle. Näillä alueilla se sekoittuu Pohjanmeren silliparviin, ja sitä saadaan saaliiksi sekakalastuksessa. Itämerellä elää yksi kilohailikanta. 2. Kumpaankin Itämeren turskakantaan sovelletaan nykyisin hoitosuunnitelmaa2, ja näiden kantojen kalastusta koskevia hoitotoimenpiteitä ovat vuotuisten TACien asettaminen, pyyntiponnistuksen rajoitukset ja tekniset toimenpiteet, joihin kuuluvat vähimmäissilmäkoot, saaliiden koostumusta koskevat säännöt, aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoot ja kalastuskieltoalueet/-kaudet. Silakan ja kilohailin tämänhetkiseen kalastuksenhoitoon kuuluvat vuotuiset TACit ja tekniset toimenpiteet, mukaan lukien silmäkokoa ja saaliiden koostumusta koskevat säännöt. 3. ICES katsoo, että Pohjanlahden pienestä silakkakannasta ei ole saatavilla riittävästi tietoa, joten kannan tilaa ei ole tällä hetkellä täysin mahdollista arvioida pyyntisuosituksen pohjaksi. Tästä syystä suunnitelmassa ei ole vahvistettu pyyntisääntöä kyseiselle kannalle. Ottaen huomioon kyseisen kannan ja sitä hyödyntävän kalastuksen pieni koko, kannalle ei ole järkevää vahvistaa erillistä TACia. Sen sijaan säädetään, että tästä kannasta pyydetyt saaliit on katsottava osaksi Selkämeren/Pohjanlahden silakan yhdistettyä TACia. 4. Yhteisestä kalastuspolitiikasta 11 päivänä joulukuuta 2013 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1380/2013 vahvistetaan 1 päivästä tammikuuta 2014 sovellettavat yhteisen kalastuspolitiikan säännöt, joihin sisältyy monivuotisia hoitosuunnitelmia koskevia säännöksiä, ja siinä vahvistetaan myös purkamisvelvoite kannoille, joihin sovelletaan TACeja. Asetuksen 9 ja 10 artiklassa esitetään monivuotisten hoitosuunnitelmien periaatteet, tavoitteet ja sisältö. Asetuksen 15 artiklan nojalla purkamisvelvoitetta sovelletaan Itämerellä vuodesta 2015 alkaen pelagisten lajien ja lohen kalastukseen sekä kalastusta määrittäviin lajeihin ja 1 päivästä tammikuuta 2017 kaikkiin muihin TACien alaisiin lajeihin. 5. Kestävää enimmäistuottoa vastaavat tavoitteet on ilmaistu ICESin suositusten mukaisina vaihteluväleinä. Vaihteluvälit mahdollistavat kestävään enimmäistuottoon perustuvan hoitosuunnitelman laatimisen kyseisille kannoille, ja niiden puitteissa on helpompi tehdä mukautuksia tieteellisten lausuntojen muuttuessa ja samalla säilyttää mahdollisimman hyvä ennustettavuus. Tavoitteita täydennetään säilyttämisen viitearvoihin liittyvillä suojatoimenpiteitä koskevilla säännöksillä. Kyseisten kantojen osalta nämä viitearvot ilmaistaan ICESin viimeisimmästä vertailuanalyysistä saatuna kutevan kannan biomassana. Jos kutevan biomassan tasosta ei ole saatavilla lausuntoa, suojatoimenpiteitä koskevien säännösten soveltaminen käynnistyy, kun tieteelliset lausunnot osoittavat kannan olevan uhanalainen. 6. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan mukaisesti hoitosuunnitelmaan sisältyy kaikkien Itämeren turskan, silakan ja kilohailin kalastuksen turska-, silakka-, kilohaili- ja kampelasaaliiden purkamistavoite, millä pyritään osaltaan panemaan täytäntöön poisheittämiskielto lukuun ottamatta olosuhteita, joissa on olemassa näyttöä korkeasta eloonjäämisasteesta. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 7 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on TACeja niiden lipun alla purjehtiville aluksille jakaessaan otettava huomioon todennäköinen saaliskoostumus ja kaikkia saaliita koskeva purkamisvelvoite. Tässä onnistuakseen jäsenvaltiot voivat hyväksyä kansallisia toimenpiteitä, kuten käytettävissä olevasta kansallisesta TACista tehtävän tietynsuuruisen varauman säilyttäminen tai kiintiöiden vaihdot muiden jäsenvaltioiden kanssa. 7. STECF:n tieteellisen lausunnon4 mukaisesti suunnitelmassa ei vahvisteta vuosittaisia pyyntiponnistusrajoituksia. 8. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan mukaisesti jäsenvaltiot, joilla on välitön hallinnointietu, voivat esittää yhteisiä suosituksia muun muassa hyväksyttävistä toimenpiteistä, kun komissiolle on siirretty valta hyväksyä toimenpiteitä delegoiduilla säädöksillä tai täytäntöönpanosäädöksillä monivuotisen hoitosuunnitelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Tätä varten suunnitelmassa otetaan käyttöön alueellisen yhteistyön mahdollisuus teknisten toimenpiteiden, kyseisten kantojen kalastuksen sivusaaliiden purkamisvelvoitetta ja erityisiä säilyttämistoimenpiteitä koskevien säännösten hyväksymisen osalta. 9. Kalavarojen säilyttämiseen tähtäävän yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) yleistavoitteen mukaisesti ja ottaen erityisesti huomioon asetuksen (EU) N:o 1380/2013 9 ja 10 artikla, joissa edellytetään monivuotisten suunnitelmien laatimista, suunnitelman pääelementit ovat seuraavat: – Päämäärät ja tavoitteet (päästä kestävän enimmäistuoton periaatteen mukaisille kalastuskuolevuuden tasoille); – Kutevan biomassan tasoina ilmaistut säilyttämisen viitearvot ja erityiset säilyttämistoimenpiteet; – Purkamisvelvoitteeseen liittyvät säännökset; – Teknisiä toimenpiteitä koskevat puitteet; – Suunnitelman määräaikainen arviointi tieteellisten lausuntojen perusteella. · Voimassa olevat EU:n aiemmat säännökset Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1380/2013[5], annettu 11 päivänä joulukuuta 2013, yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 204/585/EY kumoamisesta, jossa vahvistetaan YKP:n yleiset puitteet ja yksilöidään tilanteet, joissa neuvoston on hyväksyttävä monivuotiset suunnitelmat, Itämeren turskakantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 779/97 kumoamisesta 18 päivänä syyskuuta 2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1098/2007 vahvistetaan säännöt Itämeren turskakantojen kestävälle hyödyntämiselle. Kalavarojen säilyttämisestä teknisten toimenpiteiden avulla Itämeren, Belttien ja Juutinrauman vesialueilla, asetuksen (EY) N:o 1434/98 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 88/98 kumoamisesta 21 päivänä joulukuuta 2005 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2187/2005 esitetään tekniset säilyttämistoimenpiteet Itämerellä, joita ovat saaliiden koostumusta koskevat säännöt, vähimmäissilmäkoko, aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoko sekä kalastuskieltoalueet ja -kaudet lohenkalastuksen osalta. Siinä asetetaan Itämerelle myös ajoverkkokielto. Eräiden kalakantojen ja kalakantaryhmien Itämerellä sovellettavien kalastusmahdollisuuksien ja niihin liittyvien edellytysten vahvistamisesta vuosittain annettavissa neuvoston asetuksissa (esimerkiksi eräiden kalakantojen ja kalakantaryhmien Itämerellä sovellettavien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2014 19 päivänä marraskuuta 2013 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 1180/2010) säädetään kyseisten kantojen (turska, silakka ja kilohaili) TACeista. Yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1224/2009 vahvistetaan kalastusta koskevat yleiset tarkastusvaatimukset sekä monivuotisia suunnitelmia koskevat erityiset tarkastusvaatimukset. · Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ehdotus ja sen tavoitteet ovat johdonmukaisia Euroopan unionin politiikkojen kanssa, erityisesti ympäristö-, sosiaali-, markkina- ja kauppapolitiikkojen kanssa. 2. KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET · Intressitahojen kuuleminen Kuulemismenettely, tärkeimmät kohderyhmät ja yleiskuvaus vastaajista Koska Itämeren turska-, silakka- ja kilohailikantojen tärkein intressi on kaupallinen pyyntikalastus, kuuleminen on keskitetty Itämeren alueelliseen neuvoa-antavaan toimikuntaan ja Itämeren alueen jäsenvaltioiden kalastusviranomaisiin. Itämeren alueellinen neuvoa-antava toimikunta koostuu kalastusalan ja muiden sellaisten eturyhmien edustajista, joihin yhteinen kalastuspolitiikka vaikuttaa. Kalastusalan edustajiin kuuluu kalastajaliittoja, tuottajajärjestöjä, jalostajia ja markkinajärjestöjä. Muita eturyhmiä ovat ympäristöalan kansalaisjärjestöt, kuluttaja- ja naisverkostot, virkistys- ja urheilukalastajat sekä kotitarvekalastajat. Tähän aloitteeseen liittyvässä kuulemis- ja kehittämisprosessissa noudatettiin MARE-pääosaston vakiintunutta menettelyä pitkän aikavälin hoitosuunnitelmien kehittämiseksi ja arvioimiseksi. Menettely koostuu kahdesta vaiheesta. Ensimmäinen vaihe on jälkiarviointi, jossa tarkastellaan voimassa olevan hoitosuunnitelman aiempia saavutuksia. Tämän jälkeen tehdään tarvittaessa ennakkoarviointi, jossa tarkastellaan mahdollisia korvaavia monivuotisia hoitosuunnitelmia ja niiden mahdollisia vaikutuksia. Kummassakin vaiheessa järjestetään useita tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) asiantuntijaryhmien kokouksia. Näissä kokouksissa tarkastellaan MARE-pääosaston täsmentämiä viitearviointiperusteita. Kaikki nämä kokoukset ovat avoinna neuvoa-antavien toimikuntien ja jäsenvaltioiden edustajille, jotka voivat esittää niissä oman näkökantansa ja ottaa esille tarpeellisina pitämiään kysymyksiä. Tässä asiassa kuultiin lisäksi STECF:n arviointiprosessin päätyttyä tarkemmin Itämeren neuvoa-antavaa toimikuntaa (BSAC) ja jäsenvaltioita suunnitelman tietyistä osista. Lähteenä olleet tieteenalat ja asiantuntemuksen alat Kuten edellä todetaan, STECF:n asiantuntijat tarjosivat neuvoja koko arviointiprosessin ajan. Ne sisälsivät kalastusalan tutkijoiden mutta myös muiden tieteenalojen, kuten talous- ja yhteiskuntatieteiden, asiantuntijoiden antamia suosituksia. Myös ICES antoi tieteellisiä lausuntoja. Tiivistelmä vastauksista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Pelagisia lajeja koskevan hoitosuunnitelman ennakkoarvioinnin[6], FISH/200 sekä voimassa olevan Itämeren turskan hoitosuunnitelman jälki-[7] ja ennakkoarvioinnin[8] jälkeen päätettiin kesäkuussa 2011 siirtyä Itämeren turska-, silakka- ja kilohailikantojen useita lajeja koskevaan hoitosuunnitelmaan. Päätös tehtiin kuulemalla jäsenvaltioita ja sidosryhmiä alueellisen BALTFISH-foorumin kokouksessa. Sittemmin päätös vahvistettiin virallisesti lokakuussa 2011 pidetyssä kalastusneuvoston kokouksessa[9]. Päätös perustui YKP:n uudistuksen yhteydessä ennakoituun vaatimukseen mahdollisuuksien mukaan useita lajeja koskevista suunnitelmista. Päätös siirtyä Itämeren kalakantojen useita lajeja koskevaan hoitosuunnitelmaan edellytti STECF:n uuden kokouskierroksen aloittamista. MARE-pääosasto järjesti ennakkoarvioinnin perustaksi useita asiantuntijakokouksia, joista useimmat järjestettiin yhdessä STECF:n ja ICESin kanssa. Sidosryhmät olivat tervetulleita kaikkiin näihin kokouksiin, ja BSAC:n jäseniä osallistui kaikkiin kokouksiin. Kokoukset järjestettiin seuraavasti: Monivuotisia hoitosuunnitelmia käsittelevän STECF:n asiantuntijaryhmän arvioinnin rajausta käsittelevä kokous, Edinburgh, Yhdistynyt kuningaskunta, 28.11.–2.12.2011[10]. ICES Workshop on Integrated/Multispecies Advice for Baltic Fisheries, Charlottenlund, Tanska, 6.–8.3.2012[11]. Monivuotisia hoitosuunnitelmia käsittelevän STECF:n asiantuntijaryhmän arvioinnin rajausta käsittelevä kokous, Rostock, Saksa, 26.–30.3.2012[12]. Edellä mainittujen kokousten jälkeen STECF totesi lausunnossaan, että nykyisiin, kohdelajikohtaisiin kestävää enimmäistuottoa koskeviin tavoitteisiin perustuva hoitosuunnitelma takaisi parhaiten korkean pitkän aikavälin tuoton ja aiheuttaisi samalla kannalle mahdollisimman pienen riskin. Lyhyesti sanottuna tällainen suunnitelma olisi johdonmukainen kestävän enimmäistuoton periaatteiden kanssa. Asiantuntijat huomauttivat myös, että useampaa lajia koskeva lähestymistapa saattaisi mahdollistaa tiettyjen kantojen osalta korkeamman kalastuskuolevuustavoitteen, mutta vaadittaisiin lisää tieteellistä tutkimustyötä tällaiseen lähestymistapaan liittyvien riskien arvioimiseksi. Lausunnon perusteella laadittiin keskusteluasiakirja, jossa käsiteltiin kyseisiä vaihtoehtoja ja niiden vaikutuksia. Asiasta keskusteltiin BALTFISH-kokouksessa jäsenvaltioiden kanssa sekä BSAC:n kanssa; molemmat keskustelut käytiin vuoden 2012 kesäkuun puolivälissä. Yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksesta vuonna 2013 annetun asetuksen hyväksymisen sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston huhtikuussa 2014 laatiman monivuotisia suunnitelmia käsitelleen työryhmän loppuraportin[13] julkaisemisen yhteydessä asiasta järjestettiin uusia kuulemisia sidosryhmien kanssa BSAC:ssa ja jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa BALTFISH-foorumilla. Nämä kuulemiset järjestettiin maalis–kesäkuussa 2014. Asiantuntijalausuntojen julkistaminen Raportit kaikista asiaa koskevista STECF:n asiantuntijakokouksista ovat saatavilla STECF:n verkkosivuilla osoitteessa https://stecf.jrc.ec.europa.eu/. Sidosryhmät osallistuivat myös aktiivisesti koko kuulemismenettelyn kaikissa vaiheissa aloitteen myöhempään kehittämiseen. · Vaikutusten arviointi · Ennen monivuotisen suunnitelman laatimista tehtiin laajamittainen vaikutustenarviointi. Sen aikana tarkasteltiin kolmen vaihtoehdon biologisia, ympäristöllisiä ja sosiaalis-taloudellisia näkökohtia. Sen jälkeen tämä monivuotinen suunnitelma kehitettiin vaikutuksiltaan kaikkein suotuisimman vaihtoehdon pohjalta. Varmistamalla kyseisten kantojen kalastus kestävän enimmäistuoton tasolla vuoteen 2015 mennessä saavutetaan myös biologisia ja ympäristöhyötyjä. Kokonaispyyntiponnistuksen oletettu aleneminen johtaisi myös alusten koneiden päästöjen vähenemiseen. · Sosiaalis-taloudellisten vaikutusten osalta silakka- ja kilohailikantojen sisällyttäminen hoitosuunnitelmaan tarjoaisi järjestelmällisen perustan vuotuisten TACien vahvistamiselle siten, että pelagisen kalastuksen saaliit olisivat paremmin ennakoitavissa, mikä helpottaisi liiketoiminnan suunnittelua ja lisäisi toimitusvarmuutta. Se antaisi myös lisäarvoa, koska hoitosuunnitelma on tavallisesti edellytys sille, että kalastus saa esimerkiksi Marine Stewardship Council -järjestön (MSC) sertifioinnin. Sertifioidusta kalastuksesta saadusta kalasta voidaan pyytää markkinoilla korkeampi hinta. · Kalastusmahdollisuuksien vähentäminen voi johtaa kalastajien ja jalostusalan voiton hienoiseen alenemiseen, ja sillä saattaa lyhyellä aikavälillä olla haitallisia vaikutuksia kuluttajille, mutta kantojen tilan palauttaminen vaikuttaa pitkällä aikavälillä suotuisasti sekä voitto-osuuteen että kalastuksen kestävyyteen. Lisäksi kiintiöiden väliaikainen vähentäminen johtaa yleensä kyseisen kannan osalta korkeampiin hintoihin. · Pyyntiponnistusjärjestelmästä ja yhtä kalastusaluetta koskevasta vaatimuksesta luopuminen yksinkertaistaa oikeudellista kehystä ja vähentää jäsenvaltioiden ja toimialan hallintotaakkaa. 3. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT · Oikeusperusta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 43 artiklan 2 kohta · Toissijaisuusperiaate Ehdotuksen säännökset liittyvät meren elollisten luonnonvarojen säilyttämiseen eli ne ovat toimenpiteitä, jotka kuuluvat unionin yksinomaiseen toimivaltaan. Sen vuoksi toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta. · Suhteellisuusperiaate Ehdotetut toimenpiteet ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisia, koska ne ovat asianmukaisia, tarpeellisia, eikä käytettävissä ole vähemmän rajoittavia toimenpiteitä, joilla päästäisiin haluttuihin politiikan tavoitteisiin. · Sääntelytavan valinta Ehdotettu sääntelytapa: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole talousarviovaikutuksia. 2014/0285 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Itämeren turska-, silakka- ja kilohailikantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2187/2005 muuttamisesta ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1098/2007 kumoamisesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[14], ottavat huomioon Euroopan unionin alueiden komitean lausunnon[15], sen jälkeen kun ehdotus on toimitettu kansallisille parlamenteille, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Yhdistyneiden Kansakuntien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyssä merioikeusyleissopimuksessa[16], jossa unioni on sopimuspuolena, vahvistetaan säilyttämisvelvoitteita, mukaan lukien velvoite, jonka mukaan hyödynnettävät kannat pidetään kestävän enimmäistuoton mahdollistavilla tasoilla tai palautetaan tällaisille tasoille. (2) Johannesburgissa vuonna 2002 pidetyssä kestävän kehityksen huippukokouksessa unioni ja sen jäsenvaltiot sitoutuvat toteuttamaan toimia monien kalakantojen jatkuvan hupenemisen torjumiseksi. Sen vuoksi on tarpeen mukauttaa turskan, silakan ja kilohailin hyödyntämistasoja Itämerellä ja varmistaa, että näiden kantojen hyödyntäminen palauttaa ja säilyttää ne sellaisten tasojen yläpuolella, joilla voidaan saada aikaan kestävä enimmäistuotto. (3) Yhteisen kalastuspolitiikan olisi edistettävä meriympäristön suojelua, kaikkien kaupallisesti hyödynnettävien lajien kestävää hoitoa ja erityisesti ympäristön hyvän tilan saavuttamista vuoteen 2020 mennessä, kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/56/EY 1 artiklan 1 kohdassa säädetään[17]. (4) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1380/2013 vahvistetaan yhteisen kalastuspolitiikan, jäljempänä 'YKP', säännöt unionin kansainvälisen velvoitteiden mukaisesti. YKP:n tavoitteita ovat muun muassa sen varmistaminen, että kalastus ja vesiviljely ovat ekologisesti kestäviä pitkällä aikavälillä ja että kalastuksenhoitoon sovelletaan ennalta varautuvaa ja ekosysteemilähtöistä lähestymistapaa. (5) Kansainväliseltä merentutkimusneuvostolta (ICES) ja tieteellis-teknis-taloudelliselta kalastuskomitealta (STECF) äskettäin saaduissa tieteellisissä lausunnoissa on todettu, että turska- ja kilohailikantojen sekä eräiden silakkakantojen hyödyntäminen ylittää kestävän enimmäistuoton saavuttamiseksi vaaditun tason. (6) Turskakantojen hoitosuunnitelma on ollut käytössä vuodesta 2007 alkaen[18], mutta silakka- ja kilohailikantoihin ei vielä sovelleta vastaavia suunnitelmia. Koska turskan ja pelagisten lajien välillä on voimakkaita biologisia vuorovaikutussuhteita, turskakannan koko voi vaikuttaa silakka- ja kilohailikantojen kokoon ja päinvastoin. Lisäksi jäsenvaltiot ja sidosryhmät ovat ilmaisseet kannattavansa Itämeren tärkeimpien kalakantojen hoitosuunnitelmien kehittämistä ja soveltamista. (7) Tässä asetuksessa vahvistetun monivuotisen suunnitelman olisi asetuksen (EU) N:o 1380/2013 9 ja 10 artiklan mukaisesti perustuttava tieteellisiin, teknisiin ja taloudellisiin lausuntoihin, ja siihen olisi sisällyttävä selkeät määrälliset tavoitteet aikatauluineen, säilyttämisen viitearvot ja suojatoimet. (8) On aiheellista vahvistaa useita lajeja koskeva kalastuksenhoitosuunnitelma ottaen huomioon turska-, silakka- ja kilohailikantojen välinen vuorovaikutus sekä näiden kantojen kalastuksen sivusaalislajit, erityisesti Itämeren punakampela-, silokampela-, kampela- ja piikkikampelakannat. Suunnitelman tavoitteena olisi oltava kyseisten kantojen kestävän enimmäistuoton saavuttaminen ja ylläpitäminen. (9) Turska- ja pelagisten kantojen hyödyntäminen ei saisi vaarantaa niiden kalastuksen sivusaaliina pyydettyjen kantojen ja erityisesti Itämeren punakampelan, silokampelan, kampelan ja piikkikampelan kantojen kestävyyttä. Sen vuoksi suunnitelmassa olisi pyrittävä myös varmistamaan näiden sivusaaliskantojen säilyminen ennalta varautuvan lähestymistavan mukaista biomassatasoa suurempina. (10) Koska asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklassa otettiin käyttöön kaikkia TACien alaisia lajeja koskeva purkamisvelvoite, suunnitelman avulla olisi pyrittävä myös edistämään turskan, silakan, kilohailin ja punakampelan purkamisvelvoitteen täytäntöönpanoa. (11) Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 4 kohdassa edellytetään, että kalastusmahdollisuudet on määriteltävä monivuotisissa suunnitelmissa vahvistettujen tavoitteiden mukaisesti. (12) Sen vuoksi nämä tavoitteet olisi vahvistettava ja ilmaistava tieteellisiin lausuntoihin[19] perustuvina kalastuskuolevuustasoina. (13) Olisi vahvistettava lisävarotoimenpiteenä säilyttämisen viitearvot, kun kannan koko pienenee tietylle kriittiselle tasolle, johon liittyy vakava riski. Ne olisi määriteltävä kannan täyttä lisääntymiskykyä vastaavan kutevan biomassan vähimmäistasoina. Jos kannan koko laskee kutevan biomassan vähimmäistason alapuolelle, olisi suunniteltava korjaavia toimenpiteitä. (14) Sivusaaliina pyydettyjen kantojen osalta kutevan biomassan vähimmäistasoa koskevien tieteellisten lausuntojen puuttuessa olisi toteutettava erityisiä säilyttämistoimenpiteitä, kun kanta on tieteellisen lausunnon mukaan vaarassa. (15) Kalastettaessa loukuilla, rysillä ja merroilla kalojen eloonjäämisaste on korkea, koska kyseisten pyydysten ominaisuudet eivät aiheuta vahinkoa kaloille, mikä on vahvistettu myös koekalastuksessa. Sen vuoksi on aiheellista vapauttaa asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 4 kohdan a, b ja c alakohdassa säädettyjen tapausten lisäksi turska, silakka, punakampela ja kilohaili purkamisvelvoitteesta kyseisissä kalastuksissa. (16) Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 1 kohdassa säädetyn purkamisvelvoitteen noudattamiseksi suunnitelmassa olisi määrättävä muista hoitotoimenpiteistä, kuten saman asetuksen 15 artiklan 4 kohdan a, b ja c alakohdassa säädetään. Tällaiset toimenpiteet olisi vahvistettava delegoiduilla säädöksillä. (17) Suunnitelmassa olisi määrättävä myös tietyistä delegoiduilla säädöksillä toteutettavista teknisistä liitännäistoimenpiteistä suunnitelman tavoitteiden saavuttamiseksi erityisesti nuorten kalojen tai kutevien kalojen suojelemisen osalta. Ennen neuvoston asetuksen (EY) N:o 2287/2005[20] tarkistamista olisi myös harkittava mahdollisuutta, että tällaiset toimenpiteet voivat silloin, kun ne ovat tarpeen suunnitelman tavoitteiden saavuttamiseksi, poiketa kyseisen asetuksen tietyistä muista kuin sen keskeisistä osista. (18) Teknisen ja tieteellisen kehityksen huomioon ottamiseksi oikea-aikaisesti ja oikeasuhteisesti sekä eräiden toimenpiteiden joustavuuden varmistamiseksi ja kehittymisen sallimiseksi komissiolle olisi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta hyväksyä säädöksiä, jotka koskevat tämän asetuksen täydentämistä punakampelaa, kampelaa, piikkikampelaa ja silokampelaa koskevien korjaavien toimenpiteiden, purkamisvelvoitteen soveltamisen sekä teknisten toimenpiteiden osalta. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että kaikki asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (19) Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan mukaisesti silloin, kun komissiolle on myönnetty valta antaa delegoituja säädöksiä tietyistä suunnitelmassa määrätyistä säilyttämistoimenpiteistä, niillä jäsenvaltioilla, joilla on välitön kalastuksenhoitoetu Itämerellä, olisi oltava mahdollisuus laatia yhteisiä suosituksia tällaisista toimenpiteistä, jotta ne on suunniteltu vastaamaan mahdollisimman hyvin Itämeren ja sen kalastuksen erityispiirteitä. Kyseisen asetuksen 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti olisi vahvistettava määräaika näiden suositusten toimittamiselle. (20) Tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden noudattamisen varmistamiseksi olisi hyväksyttävä erityisiä valvontatoimenpiteitä niiden toimenpiteiden lisäksi, joista säädetään neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1224/2009[21]. (21) Koska Itämeri on varsin pieni kalastusalue, jolla tehdään lyhyitä kalastusmatkoja lähinnä pienemmillä aluksilla, asetuksen (EY) N:o 1224/2009 17 artiklassa edellytetyn ennakkoilmoituksen käyttö olisi laajennettava koskemaan kaikkia aluksia, joiden kokonaispituus on vähintään kahdeksan metriä, ja ennakkoilmoitus olisi tehtävä vähintään tunti ennen arvioitua satamaan saapumista. Ottaen huomioon kalastusmatkojen hyvin rajallinen vaikutus kyseisiin kantoihin kuuluvien kalojen määrään ja ennakkoilmoituksiin liittyvä hallinnollinen taakka on kuitenkin aiheellista vahvistaa kyseisten ennakkoilmoitusten kynnysarvoksi, että aluksella on vähintään 300 kilogrammaa turskaa tai kaksi tonnia pelagisia lajeja. (22) Turska-, silakka- ja kilohailikannoille olisi vahvistettava kynnysarvot, jonka ylittyessä kalastusaluksen edellytetään purkavan saaliinsa nimetyssä satamassa tai lähellä rannikkoa olevassa paikassa asetuksen (EY) N:o 1224/2009 43 artiklan mukaisesti. Näitä satamia tai lähellä rannikkoa olevia paikkoja nimetessään jäsenvaltioiden olisi lisäksi sovellettava kyseisen asetuksen 43 artiklan 5 kohdassa säädettyjä perusteita siten, että tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien kantojen tosiasiallinen valvonta voidaan varmistaa. (23) Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti olisi vahvistettava säännökset, jotta komissio voi määräajoin arvioida tämän asetuksen asianmukaista ja tosiasiallista soveltamista. Arvioinnin olisi perustuttava kyseisiä kantoja koskevaan ICESin viitearviointiin. (24) Ennen suunnitelman laatimista sen todennäköiset taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset arvioitiin[22] asetuksen (EU) N:o 1380/2013 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti. (25) Aikataulun osalta odotetaan, että kestävä enimmäistuotto kyseisten kantojen osalta saavutetaan viimeistään vuonna 2015, mistä eteenpäin se olisi säilytettävä. (26) Pyyntiponnistusjärjestelmän puuttuessa on tarpeen poistaa Riianlahdella sovellettavat säännöt, jotka koskevat erityiskalastuslupaa ja aluksen tai moottorin korvaamista. Sen vuoksi neuvoston asetusta (EY) N:o 2187/2005 olisi muutettava. (27) Neuvoston asetus (EY) N:o 1098/2007[23] olisi kumottava, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: I LUKU KOHDE, SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Kohde ja soveltamisala 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan monivuotinen suunnitelma, jäljempänä ’suunnitelma’ seuraaville Itämeren unionin vesien kannoille, jäljempänä ’kyseiset kannat’, ja näitä kantoja hyödyntäville kalastuksille: a) turska (Gadus morhua) ICES-osa-alueilla 22–24 (Itämeren länsiosan turska); b) turska (Gadus morhua) ICES-osa-alueilla 25-32 (Itämeren itäosan turska); c) silakka (Clupea harengus) ICES-osa-alueilla 25, 26, 27, 28.2, 29 ja 32 (Itämeren keskiosan silakka); d) silakka (Clupea harengus) ICES-osa-alueella 28.1 (Riianlahden silakka); e) silakka (Clupea harengus) ICES-osa-alueella 30 (Selkämeren silakka); f) silakka (Clupea harengus) ICES-osa-alueella 31 (Pohjanlahden silakka); g) silakka (Clupea harengus) ICES-alueella III a ja osa-alueilla 22–24 (Itämeren länsiosan silakka); h) kilohaili (Sprattus sprattus) ICES-osa-alueilla 22–32. 2. Suunnitelmaa sovelletaan myös ICES-osa-alueilla 22–32 pyydettyyn punakampelaan, kampelaan, piikkikampelaan ja silokampelaan kalastettaessa kyseisiä kantoja. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 4 artiklassa, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 4 artiklassa ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2187/2005 2 artiklassa vahvistettujen määritelmien lisäksi seuraavia määritelmiä: a) ’pelagisilla kannoilla’ tarkoitetaan 1 artiklan c–h alakohdassa lueteltuja kantoja tai mitä tahansa niiden yhdistelmää; b) ’loukuilla’ tarkoitetaan suuria ankkuroituja, seipäisiin kiinnitettyjä tai ajoittain kelluvia verkkopyydyksiä, jotka ovat päältä avoimia ja jotka on varustettu erilaisilla kalojen kokoamiseen ja pyydystämiseen tarkoitetuilla välineillä ja jotka on yleensä jaettu alareunasta havaksella suljettuihin osastoihin; c) ’rysillä ja merroilla’ tarkoitetaan äyriäisten tai kalojen pyydystämiseen tarkoitettuja häkkien tai korien muotoisia pieniä ansoja, joissa on yksi tai useampi suuaukko ja jotka on tehty eri materiaaleista ja jotka sijoitetaan merenpohjaan yksittäin tai riveihin ja kiinnitetään niiden sijainnin osoittaviin pinnalla kelluviin poijuihin; d) ’kyseisillä jäsenvaltioilla’ tarkoitetaan Tanskaa, Viroa, Suomea, Saksaa, Latviaa, Liettuaa, Puolaa ja Ruotsia. LUKU II PÄÄMÄÄRÄT JA TAVOITTEET 3 artikla Päämäärät 1. Suunnitelmalla pyritään edistämään asetuksen (EU) N:o 1380/2013 2 artiklassa lueteltujen yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita ja erityisesti a) saavuttamaan ja säilyttämään kyseisten kantojen kestävä enimmäistuotto sekä b) varmistamaan punakampela-, silokampela-, kampela- ja piikkikampelakantojen säilyminen ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesti. 2. Suunnitelmalla pyritään edistämään asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 1 kohdassa säädetyn purkamisvelvoitteen täytäntöönpanoa kyseisten kantojen ja punakampelan osalta. 4 artikla Tavoitteet 1. Tavoitteena oleva kalastuskuolevuustaso kyseisille kannoille, joka on saavutettava vuoteen 2015 mennessä ja säilytettävä siitä eteenpäin, on seuraavien vaihteluvälien mukainen: Kanta || Tavoitteena oleva kalastuskuolevuuden vaihteluväli Itämeren länsiosan turska || 0,23–0,29 Itämeren itäosan turska || 0,41–0,51 Itämeren keskiosan silakka || 0,23–0,29 Riianlahden silakka || 0,32–0,39 Selkämeren silakka || 0,13–0,17 Pohjanlahden silakka || Ei määritelty Itämeren länsiosan silakka || 0,25–0,31 Itämeren kilohaili || 0,26–0,32 2. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 4 kohdan mukaisesti kalastusmahdollisuudet on vahvistettava 1 kohdassa säädettyjä tavoitteita noudattaen. III LUKU SÄILYTTÄMISEN VIITEARVOT 5 artikla Kutevan biomassan vähimmäistaso 1. Täyttä lisääntymiskykyä vastaavan kutevan biomassan vähimmäistasona ilmaistujen viitearvojen on kyseisten kantojen osalta oltava seuraavat: Kanta || Kutevan biomassan vähimmäistaso (tonnia) Itämeren länsiosan turska || 36 400 Itämeren itäosan turska || 88 200 Itämeren keskiosan silakka || 600 000 Riianlahden silakka || Ei määritelty Selkämeren silakka || Ei määritelty Pohjanlahden silakka || Ei määritelty Itämeren länsiosan silakka || 110 000 Itämeren kilohaili || 570 000 2. Jos jonkin kyseisen kannan kuteva biomassa on 1 kohdassa vahvistetun kutevan biomassan vähimmäistason alapuolella, on toteutettava asianmukaisia korjaavia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kyseinen kanta palautuu nopeasti ennalta varautuvalle tasolle. Tämän asetuksen 4 artiklan 2 kohdasta poiketen ja asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 4 kohdan mukaisesti on erityisesti vahvistettava kalastusmahdollisuudet 4 artiklan 1 kohdassa säädettyjä tavoitteena olevia kalastuskuolevuustasoja alhaisemmille tasoille. Korvaaviin toimiin voi tarvittaessa sisältyä komission lainsäädäntöehdotuksia ja komission asetuksen (EU) N:o 1380/2013 12 artiklan mukaisesti vahvistamia kiireellisiä toimenpiteitä. IV LUKU Punakampelaa, kampelaa, piikkikampelaa ja silokampelaa koskevat erityiset säilyttämistoimenpiteet 6 artikla Toimenpiteet punakampelan, kampelan, piikkikampelan ja silokampelan ollessa uhattuina 1. Jos jokin Itämeren punakampela-, kampela-, piikkikampela- tai silokampelakannoista on tieteellisten lausuntojen mukaan uhattuna, komissiolla on 15 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä uhanalaista kantaa koskevista erityisistä säilyttämistoimenpiteistä ja seuraavista aiheista: c) a) kalastuskapasiteetin ja pyyntiponnistuksen mukauttaminen; d) b) tekniset toimenpiteet, jotka koskevat esimerkiksi 1) pyydysten ominaisuuksia, erityisesti silmäkokoa, langan paksuutta ja pyydyksen kokoa; 2) pyydysten käyttöä, erityisesti vedessäoloaikaa ja käyttösyvyyttä; 3) kalastuksen kieltämistä tai rajoittamista tietyillä alueilla; 4) kalastuksen kieltämistä tai rajoittamista tiettyinä aikoina; 5) säilyttämisen vähimmäisviitekokoa. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuilla toimenpiteillä on pyrittävä saavuttamaan 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyt tavoitteet, ja niiden on perustuttava tieteellisiin lausuntoihin. 3. Kyseiset jäsenvaltiot voivat asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimittaa yhteisiä suosituksia 1 kohdassa tarkoitetuiksi erityisiksi säilyttämistoimenpiteiksi. V LUKU PURKAMISVELVOITE 7 artikla Loukkuja, rysiä ja mertoja koskeva poikkeus Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 1 kohdasta poiketen purkamisvelvoitetta ei sovelleta kyseisiin kantoihin ja punakampelaan kalastettaessa loukuilla, rysillä ja merroilla. 8 artikla Purkamisvelvoitteen soveltaminen 1. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 15 artiklan mukaisesti seuraavista toimenpiteistä: a) luettelo lajeista, joiden kalastus on kiellettyä asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitetun purkamisvelvoitetta koskevan poikkeuksen soveltamiseksi; b) asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitetut poikkeukset purkamisvelvoitteeseen sellaisten lajien osalta, joiden osalta on tieteellistä näyttöä korkeasta eloonjäämisasteesta, ottaen huomioon pyydysten, kalastuskäytäntöjen ja ekosysteemin ominaisuudet; ja c) asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetut de minimis -poikkeuksen piiriin kuuluvat saaliit. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuilla toimenpiteillä on pyrittävä saavuttamaan 3 artiklan 2 kohdassa säädetyt tavoitteet, ja niiden on perustuttava tieteellisiin lausuntoihin. De minimis -poikkeuksen osalta on noudatettava asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 5 kohdan c alakohtaa. 3. Kyseiset jäsenvaltiot voivat asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimittaa yhteisiä suosituksia 1 kohdassa tarkoitetuiksi toimenpiteiksi. VI LUKU TEKNISET TOIMENPITEET 9 artikla Teknisiä toimenpiteitä koskeva kehys 1. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 15 artiklan mukaisesti seuraavista teknisistä toimenpiteistä: a) pyydysten ominaisuuksien määritelmiä ja pyydysten käyttöä koskevat säännöt; b) pyydysten muutosten tai lisälaitteiden määritelmät; c) tiettyjen pyydysten käytön ja kalastustoiminnan rajoittaminen tai kieltäminen tietyillä alueilla tai tiettyinä aikoina; d) säilyttämisen vähimmäisviitekoko kaikkien tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien kantojen osalta. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuilla toimenpiteillä on pyrittävä saavuttamaan 3 artiklassa säädetyt tavoitteet ja erityisesti varmistamaan nuorten tai kutevien kalojen suojelu. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuilla delegoiduilla säädöksillä voidaan tarvittaessa poiketa 2 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseksi asetuksen (EY) N:o 2187/2005 seuraavista säännöksistä: a) asetuksen (EY) N:o 2187/2005 3 ja 4 artiklassa tarkoitetut liitteissä II ja III vahvistetut kohdelajit ja silmäkoot; b) mainitun asetuksen 5 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa sekä 6 artiklassa vahvistetut aktiivisten pyydysten rakennetta, ominaisuuksia ja käyttöä koskevat säännöt; c) mainitun asetuksen 8 artiklassa vahvistetut passiivisten pyydysten rakennetta, ominaisuuksia ja käyttöä koskevat säännöt; d) mainitun asetuksen 16 artiklassa vahvistetut kalastuskieltoalueiden koordinaatit ja kalastuskiellon soveltamisajat; e) mainitun asetuksen 18 a artiklan 1 kohdassa vahvistetut lajit, maantieteelliset alueet ja tiettyjen kantojen pyyntiä koskevien rajoitusten soveltamisajat sekä 18 a artiklan 2 kohdassa säädettyä poikkeusta koskevat tekniset yksityiskohdat; f) mainitun asetuksen 22 artiklassa säädetty troolauskielto Riianlahdella. 4. Kyseiset jäsenvaltiot voivat asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimittaa yhteisiä suosituksia 1 kohdassa tarkoitetuiksi toimenpiteiksi. VII LUKU ALUEELLISTAMINEN 10 artikla Alueellinen yhteistyö 1. Tässä luvussa säädettyihin toimenpiteisiin sovelletaan asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan 1–6 kohtaa. 2. Kyseiset jäsenvaltiot voivat asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimittaa yhteisiä suosituksia 1 kohdassa tarkoitetuiksi toimenpiteiksi seuraavien määräaikojen kuluessa: a) 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen, tiettyä kalenterivuotta koskevien toimenpiteiden osalta viimeistään edellisen vuoden 1 päivänä syyskuuta; b) 8 artiklan 1 kohdassa ja 9 artiklan 1 kohdassa säädettyjen toimenpiteiden osalta ensimmäisen kerran viimeistään kuusi kuukautta tämän asetuksen voimaantulon jälkeen ja sen jälkeen joka kuudes kuukausi suunnitelman arvioinnin esittämisestä 14 artiklan mukaisesti. VIII LUKU VALVONTA JA TÄYTÄNTÖÖNPANO 11 artikla Suhde neuvoston asetukseen (EY) N:o 1224/2009 Jollei tämän luvun artikloissa toisin säädetä, tässä luvussa säädettyjä valvontatoimenpiteitä sovelletaan niiden toimenpiteiden lisäksi, joista säädetään neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1224/2009. 12 artikla Ennakkoilmoitukset 1. Asetuksen (EY) N:o 1224/2009 17 artiklan 1 kohdasta poiketen kyseisessä artiklassa säädetty ennakkoilmoitusvelvoite koskee sellaisten unionin kalastusalusten päälliköitä, joiden aluksen kokonaispituus on vähintään kahdeksan metriä ja joilla on aluksella vähintään 300 kilogrammaa turskaa tai kaksi tonnia pelagisia lajeja. 2. Asetuksen (EY) N:o 1224/2009 17 artiklan 1 kohdasta poiketen kyseisessä artiklassa säädetty määräaika ennakkoilmoituksen tekemiselle on vähintään tunti ennen arvioitua satamaantuloaikaa. 13 artikla Nimetyt satamat Asetuksen (EY) N:o 1224/2009 43 artiklassa säädetty kynnysarvo, jota sovelletaan monivuotisen suunnitelman kattamien lajien elopainoon ja jonka ylittyessä kalastusalusta on vaadittava purkamaan saaliinsa nimetyssä satamassa tai lähellä rannikkoa olevassa paikassa, on a) 750 kilogrammaa turskaa, b) 5 tonnia pelagisia kantoja. IX LUKU JATKOTOIMET 14 artikla Suunnitelman arviointi Komissio arvioi suunnitelman vaikutukset tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin kantoihin ja niitä hyödyntäviin kalastuksiin erityisesti, jotta voidaan ottaa huomioon muutokset tieteellisissä lausunnoissa, kuuden vuoden kuluttua suunnitelman voimaantulosta ja sen jälkeen joka kuudes vuosi. Komissio toimittaa näiden arviointien tulokset Euroopan parlamentille ja neuvostolle. X LUKU MENETTELYSÄÄNNÖKSET 15 artikla Siirretyn säädösvallan käyttäminen 1. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä tässä artiklassa säädetyin edellytyksin. 2. Edellä 6, 8 ja 9 artiklassa tarkoitettu vallan siirto komissiolle tapahtuu määräämättömäksi ajaksi tämän asetuksen voimaantulopäivästä. 3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 6, 8 ja 9 artiklassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan kyseisessä päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Päätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen. 4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, se antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle. 5. Edellä olevan 6, 8 ja 9 artiklan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella. XI LUKU MUUTOKSET 16 artikla Neuvoston asetuksen (EY) N:o 2187/2005 muutokset Poistetaan asetuksen (EY) N:o 2187/2005 20 ja 21 artikla. XII LUKU KUMOAMINEN 17 artikla Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1098/2007 kumoaminen Kumotaan asetus (EY) N:o 1098/2007. Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen. XIII LUKU Loppusäännökset 18 artikla Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2015. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja [1] http://www.ices.dk/aboutus/aboutus.asp [2] Neuvoston asetus (EY) N:o 1098/2007, annettu 18 päivänä syyskuuta 2007, Itämeren turskakantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 779/97 kumoamisesta (EUVL L 248, 22.9.2007). [3] Komission päätös, tehty 26 päivänä elokuuta 2005, tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean perustamisesta (2005/629/EY). [4] Raportti STECF:n asiantuntijaryhmän kokouksesta, jossa käsiteltiin useita Itämeren lajeja koskevia pitkän aikavälin hoitosuunnitelmia (STECF-12-06). [5] EUVL L 354, 28.12.2013, s. 22. [6] MRAG, syyskuu 2009: Economic and social impacts of the proposed scenarios for a multi-annual management plan for Baltic pelagic fisheries, FISH/2006/09 — Lot 4. [7] Hoitotavoitteita ja -strategioita käsittelevän STECF:n alaryhmän raportti (STECF SGMOS 10-06). Part e) Evaluation of multi-annual plan for Baltic cod. [8] Raportti STECF:n asiantuntijaryhmän kokouksesta, jossa arvioitiin Itämeren turskan monivuotisten suunnitelmien vaikutuksia (STECF 11-05). [9] Euroopan unionin neuvosto, asiak. 16684/11 ADD 1, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/11/st16/st16684-ad01.en11.pdf [10] Raportti STECF:n asiantuntijaryhmän kokouksesta, jossa käsiteltiin Itämeren monia lajeja koskevan monivuotisen suunnitelman ja Kattegatin, Pohjanmeren, Skotlannin länsipuolen ja Irlanninmeren turskakantojen monivuotisten suunnitelmien vaikutustenarvioinnin sisällön rajaamista. (STECF-12-05) [11] Report of the Workshop on Integrated/Multispecies Advice for Baltic Fisheries (WKMULTBAL) 6.–8.3.2012, Charlottenlund, Tanska. ICES CM 2012/ACFM:43. [12] Raportti STECF:n asiantuntijaryhmän kokouksesta, jossa käsiteltiin useita Itämeren lajeja koskevia hoitosuunnitelmia (STECF-12-06). [13] http://www.europarl.europa.eu/meetdocs/2009_2014/documents/pech/dv/taskfor/taskforce.pdf [14] EUVL C .., ...., s. .. [15] EUVL C .., ...., s. .. [16] EYVL L 179, 23.6.1998, s. 3. [17] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1380/2013, annettu 11 päivänä joulukuuta 2013, yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 204/585/EY kumoamisesta (EUVL L 354, 28.12.2013, s. 22). [18] Neuvoston asetus (EY) N:o 1098/2007, annettu 18 päivänä syyskuuta 2007, Itämeren turskakantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 779/97 kumoamisesta (EUVL L 248, 22.9.2007, s. 1). [19] ICES technical services, syyskuu 2014 http://www.ices.dk/sites/pub/Publication%20Reports/Advice/2014/Special%20Requests/EU_Fmsy_range_for_Baltic_cod_and_pelagic_stocks.pdf [20] Neuvoston asetus (EY) N:o 2187/2005, annettu 21 päivänä joulukuuta 2005, kalavarojen säilyttämisestä teknisten toimenpiteiden avulla Itämeren, Belttien ja Juutinrauman vesialueilla, asetuksen (EY) N:o 1434/98 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 88/98 kumoamisesta (EUVL L 349, 31.12.2005, s. 1). [21] Neuvoston asetus (EY) N:o 1224/2009, annettu 20 päivänä marraskuuta 2009, yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen (EUVL L 343, 22.12.2009, s. 1). [22] Vaikutustenarviointi julkaistu ... (täydennettävä). [23] Neuvoston asetus (EY) N:o 1098/2007, annettu 18 päivänä syyskuuta 2007, Itämeren turskakantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 779/97 kumoamisesta (EUVL L 248, 22.9.2007, s. 1).