KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE "INDONESIAN JA EUROOPAN UNIONIN VÄLISTEN SUHTEIDEN LÄHENTÄMINEN"

1. Johdanto

2. Poliittinen vuoropuhelu

2.1 Indonesian asema alueella

2.1.1 Avaintekijä Aasian ja Tyynenmeren alueella

2.1.2 Suhde Itä-Timoriin jatkossa

2.2 Ihmisoikeudet

2.3 Demokratian, oikeusvaltioperiaatteen ja hyvän hallintotavan juurruttaminen

2.3.1 Perustuslakiuudistus

2.3.2 Armeijan asema

2.3.3 Oikeusvaltioperiaate, oikeudelliset ja institutionaaliset uudistukset sekä oikeusturva

2.3.4 Oikeuslaitos sekä oikeudellinen kehys ja sääntelykehys

2.3.5 Hyvä hallintotapa

2.4 Indonesian vakaus ja yhteenkuuluvuus

2.4.1 Indonesian yhteenkuuluvuuden säilyttäminen

2.4.2 Suvaitsevaisuuden yhteiskunta

3. Taloudelliset ja kaupalliset suhteet

3.1 Kauppa

3.1.1 Monenvälinen kauppa

3.1.2 Kahdenvälinen kauppa

3.1.3 Yleinen tullietuusjärjestelmä (GSP)

3.2 Kriisistä selviäminen

3.2.1 Talouden elpymisen haasteet

3.2.2 Kansainvälisten rahoituslaitosten asema

3.2.3 Tulevaisuuden investointipolitiikka

3.3 Talouden rakenneuudistus

3.3.1 Hyvä hallintotapa

3.3.2 Pankkijärjestelmän uudistaminen

3.3.3 Talouden sääntely

4. Kestävä kehitys

4.1 Yhteiskuntakehitys - taustaa

4.2 Köyhyyden lievittäminen

4.3 Ympäristönsuojelun tason nostaminen

4.4 Ympäristö: metsät

4.4.1 Metsätalous ja Euroopan unionin toimet

5. Tulevaisuuden lähestymistapa

5.1 Poliittiset ja turvallisuuteen liittyvät kysymykset

5.2 Talous- ja kauppasuhteet

5.3 Euroopan unionin profiilin kohottaminen Indonesiassa

5.3.1 Vuoropuhelun aloittaminen viranomaisten kanssa

5.3.2 Euroopan unionin tunnettuuden edistäminen Indonesiassa

5.4 Tuen keskittäminen kehitystyöhön

1. Johdanto

Euroopan unionin ja Indonesian väliset suhteet solmittiin kolme vuosikymmentä sitten. Indonesia osallistui Kaakkois-Aasian maiden liiton (ASEAN) perustajajäsenenä ASEANin ja EU:n väliseen vuoropuheluun, joka aloitettiin ensimmäisessä osapuolten välisessä ministerikokouksessa vuonna 1978, ja se on sopimuspuoli vuonna 1980 tehdyssä Euroopan yhteisön ja ASEANin yhteistyösopimuksessa. Indonesialla on ollut merkittävä rooli ASEANissa, mutta Itä-Timorin kysymys on kiristänyt EU:n suhteita Indonesiaan ja laajemmalti ottaen myös ASEANiin usean vuoden ajan. Indonesian luopuminen Itä-Timoria koskevista aluevaatimuksista on kuitenkin luonut uuden tilanteen, jonka ansiosta EU voi tarkastella Indonesiaa ja sen suhdetta unioniin uudesta ja aiempaa kokonaisvaltaisemmasta näkökulmasta.

Lisäksi Indonesia on äskettäin käynnistänyt itsenäisyyden aikansa kauaskantoisimman muutoksen järjestämällä vapaat ja oikeudenmukaiset vaalit demokraattisen hallituksen muodostamiseksi.

Euroopan unionin onkin aika vahvistaa asemansa todellisena kumppanina Indonesialle, joka on maailman neljänneksi väkirikkain ja suurin islamilainen maa ja jolla on erittäin merkittävä strateginen asema alueella. Indonesian vakaus on alueelle tärkeää, ja sillä on mahdollisuudet vaikuttaa keskeisellä tavalla rauhan, vakauden ja demokraattisten arvojen edistämiseen koko Aasiassa. Kuluneina vuosikymmeninä ja aina äskettäiseen talouskriisiin asti se oli edistynyt merkittävästi talouskasvussa, köyhyyden vähentämisessä ja yhteiskuntaolojen parantamisessa. Euroopan taloussuhteet Indonesiaan ovat huomattavat kaupan ja investointien alalla ja liike-elämä on hyvin edustettuna, mutta suhteita voitaisiin kehittää entisestään. Tulevaisuudessa Indonesia tarjoaa vieläkin suurempia mahdollisuuksia.

Tässä tiedonannossa määritellään ne keinot, joilla Euroopan unioni voi auttaa Indonesian hallitusta ja kansaa vastaamaan välittömästi edessä oleviin poliittisiin, yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin samoin kuin kehitystä koskeviin ja ympäristöalan haasteisiin ja luoda uuden, entistä lujemman ja monipuolisen suhteen demokratisoitumassa olevaan Indonesiaan.

On tartuttava tilaisuuteen ja kiinnitettävä asianmukaista huomiota ihmisoikeuksien edistämiseen, joiden kunnioittaminen on sekä demokraattisen yhteiskunnan että kestävän kehityksen ennakkoedellytys.

2. Poliittinen vuoropuhelu

2.1. Indonesian asema alueella

2.1.1. Avaintekijä Aasian ja Tyynenmeren alueella

Indonesialla on avainrooli Aasian ja Tyynenmeren alueella. Euroopan unionin olisi pyrittävä vahvistamaan sekä kahdenvälistä että alueellista yhteistyötä. Indonesialla on ratkaiseva asema myös ASEANissa sen suurimpana jäsenenä, mutta myös siksi, että sen kansainvälistä asemaa erityisesti sitoutumattomien maiden liikkeessä on perinteisesti arvostettu. Maan suhteilla Japaniin, Kiinaan ja Australiaan on vaikutusta myös ASEANin suhteisiin kyseisten maiden kanssa.

Euroopan unionin suhde Indonesiaan perustuu EU:n ja ASEANin kumppanuuteen. Indonesia on ollut myös merkittävä kumppani Aasia-Eurooppa kokouksessa (ASEM). Turvallisuuskysymyksistä on mahdollisuus käydä keskustelua ASEANin alueellisessa foorumissa, jonka jäsen EU on.

Muihin ASEANin jäsenmaihin, esimerkiksi Thaimaahan ja Filippiineihin verrattuna Euroopan unionin ja Indonesian välinen vuoropuhelu yhteisten etujen ajamiseksi näissä yhteyksissä on aikaisemmin ollut varsin rajallista. Indonesian johdon vaihtuminen avaa uusia mahdollisuuksia vuoropuhelun käymiseksi seuraavilla aloilla:

- turvallisuuden edistäminen alueella, esimerkkeinä Etelä-Kiinan meri, ASEANin alueellisen foorumin vahvistaminen ja käsiaseet,

- EU:n ja ASEANin välisen vuoropuhelun lisääminen: EU:n ja ASEANin välisen poliittisen vuoropuhelun jatkumiseen tarvitaan kaikkien ASEAN-maiden tukea, jotta se johtaisi vakaviin keskusteluihin keskeisistä kysymyksistä, ja

- demokratian ja ihmisoikeuksien käsitteiden edistäminen alueella: Indonesia on yksi niistä ASEAN-maista, jotka ovat edistäneet käynnissä olevaa kehitystä kohti demokratiaa ja tietoisuutta ihmisoikeuksista. EU:n olisi tuettava sitä panosta, jonka kyseiset maat voivat antaa ASEANissa käytävän poliittisen vuoropuhelun muuttamiseksi nykyistä avoimemmaksi. Koska Indonesiaa on perinteisesti pidetty Burman esikuvana, Indonesian myönteistä kehitystä olisi hyödynnettävä demokratian lisäämiseksi ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseksi Burmassa.

2.1.2. Suhde Itä-Timoriin jatkossa

Yksi kiireellisimmistä kysymyksistä Euroopan unionin asialistalla pitäisi olla rauhanomaisen ja sovittelevan kumppanuuden luominen Indonesian ja Itä-Timorin välille. Itä- ja Länsi-Timorin välisten rajojen avautumisella ja niiden käymällä vapaakaupalla on merkitystä saaren molempien osien tulevaisuuden kannalta. Kehitys on lupaavaa: Xanana Gusmao on vieraillut Jakartassa ja molemmat osapuolet ovat siirtyneet käyttämään sovittelevaa kieltä. Vähemmän lupaavaa on sen sijaan itätimorilaisten pakolaisten paluu Länsi-Timorilta samoin kuin Itä-Timorilla tapahtuneiden ihmisoikeusrikkomusten selvittäminen, joka on edennyt hitaasti. Pakolaisten paluun osalta yhteistyö Indonesian viranomaisten kanssa on parantunut, ja vaikean tilanteen toivotaan ratkeavan maan hallituksen lupauksen mukaisesti pian. Ihmisoikeusrikkomusten selvittämisen eteneminen riippuu hyvin pitkälle YK:n selvityskomission ja Indonesian ihmisoikeuskomission välisestä yhteistyöstä.

2.2 Ihmisoikeudet

Habibien siirtymäkauden hallituksen aikana pantiin alulle uudistuksia aiemmin tehtyjen vakavien virheiden korjaamiseksi. Esimerkkejä toukokuun 1998 jälkeen aloitetuista uudistuksista ovat toimet tiedotusvälineiden toiminnan vapauttamiseksi [1], poliittisten vankien valtaosan vapauttaminen ja ihmisoikeusrikkomusten, myös Itä-Timorin tapahtumien, osittainen tutkinta. Hallitus on ratifioinut useita kansainvälisiä ihmisoikeussopimuksia. Kansallisesta ihmisoikeuskomissiosta (KomNasHAM, Komisi Nasional Hak Asasi Manusia) on tullut aiempaa tehokkaampi väline ihmisoikeusrikkomusten selvittämisessä mukaan luettuina maa- ja työriidat, tappoväitteet, katoamiset ja kidutukset. Eräissä komission julkaisemissa päätelmissä ihmisoikeusrikkomuksista vastuussa olevat tahot on nimetty; esimerkiksi Acehin provinssissa armeijan osallisuus on voitu vahvistaa. Vastaavanlainen tapaus, jossa punnitaan KomNasHAMin uskottavuus, tulee olemaan sen loppupäätelmät Itä-Timorin väkivaltaisuuksista sekä se, mihin toimiin viranomaiset niiden johdosta ryhtyvät.

[1] Sanan- ja painovapautta koskevaa lakiehdotusta, jonka parlamentti hyväksyi elokuussa 1999, mutta jota ei ole toistaiseksi säädetty laiksi, pidetään sitäkin ongelmallisena, koska voidaan perustellusti väittää, ettei sensisältöistä säädöstä tarvita lainkaan.

Ihmisoikeuksien loukkaukset ovat edelleen huolenaihe provinsseissa, missä turvallisuuden ylläpitämisestä vastaava hallitus on vastakkain jonkinasteista alueellista itsemääräämisoikeutta tai itsenäisyyttä ajavien tahojen kanssa.

Nykyinen hallitus on kuitenkin selkeästi sitoutunut kehittämään ihmisoikeuksien kunnioittamisen kulttuuria ja lopettamaan lähihistorian väärinkäytökset. Tästä on osoituksena muun muassa ihmisoikeusasiain ministerin nimittäminen ja jäljellä olevien poliittisten vankien vapauttaminen parlamentin ja presidentin armahduksella.

Yhtä tärkeitä ovat ympäristöön, metsistä elantonsa saavien paikallisasukkaiden ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja alkuperäiskansan oikeuksiin liittyvät kysymykset, jotka on ratkaistava.

Euroopan unioni ymmärtää, että Indonesian ihmisoikeuspolitiikkaa ja -käytäntöjä on tarkasteltava pitkän aikavälin näkökulmasta. Kokemus on osoittanut, että ihmisoikeuksien kunnioittaminen sekä demokratian periaatteiden, oikeusvaltioperiaatteen ja hyvän hallintotavan omaksuminen osaksi valtion ja yhteiskunnan instituutioita ja rakenteita on asteittain etenevä prosessi. Yhteisön tuen onkin perustuttava pitkän aikavälin strategiaan, joka perustuu pikemminkin ohjelma- kuin hankeajatteluun.

Mahdollisia lähestymistapoja olisivat jatkuva vuoropuhelu hallituksen kanssa, säännöllinen yhteydenpito kansallisen ihmisoikeuskomission ja kansalaisjärjestöjen kanssa sekä ohjelmat, joilla lisätään tietoisuutta ihmisoikeuksista ja kansalaisyhteiskunnan institutionaalisista toimintamahdollisuuksista. Indonesian kokoisessa maassa kokonaisvaltaisia parannuksia ei saavuteta päivässä eikä kahdessa, ja niihin pyrittäessä on otettava huomioon maan sosioekonominen tilanne ja kulttuuri.

2.3 Demokratian, oikeusvaltioperiaatteen ja hyvän hallintotavan juurruttaminen

Indonesiassa on parhaillaan käynnissä perustavanlaatuinen muutos- ja demokratisoitumisprosessi, joka koskee valtiota ja sen suhdetta kansalaisyhteiskuntaan. Tämä siirtymävaihe yhdessä talouskriisin taloudellisten ja yhteiskunnallisten seurausten kanssa on luonut herkästi haavoittuvan ja räjähtävän tilanteen.

Euroopan unioni myöntää, että uudistukset demokratian periaatteiden, oikeusvaltioperiaatteen ja hyvän hallintotavan omaksumiseksi ovat haaste mille tahansa maalle. Tämäntyyppiset uudistukset ovat pitkän aikavälin hankkeita, koska ne edellyttävät sekä lainsäädäntöä että muutoksia institutionaalisessa rakenteessa ja julkishallinnossa niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi. Tätä taustaa vasten EU on tyytyväinen siihen, että Indonesia on ratifioinut ILOn yleissopimukset, jotka koskevat järjestäytymisvapautta, työehtosopimusneuvotteluja, syrjimättömyyttä sekä pakkotyön poistamista ja lapsityövoiman käytön lopettamista. EU myös luottaa siihen, että Indonesian viranomaiset huolehtivat näiden yleissopimusten täytäntöönpanosta.

Vapaat ja kansainvälisten normien mukaiset parlamenttivaalit järjestettiin 7. kesäkuuta 1999, ja ne olivat osoitus Indonesian sitoutumisesta demokratiaan. Vaalien tulos oli selvä ja vakuuttava ilmaus äänestäjien halusta muuttaa suuntaa. Indonesialaisilla oli ensimmäistä kertaa tilaisuus vaihtaa hallitusta rauhanomaisesti. Monet uusista poliittisista puolueista olivat kilpailukykyisiä. Toinen demokratiakehityksen virstanpylväs olivat 20.-22. lokakuuta 1999 järjestetyt presidentinvaalit. Uuden hallituksen laajapohjainen kokoonpano kertoo halusta tehdä pesäero menneeseen.

Demokraattisen ja vastuunalaisen hallituksen osatekijät ovat nyt muodollisesti koossa. Uuden johdon hyvät aikeet saavat kuitenkin osakseen vastusta vanhan byrokratiakoneiston kannattajista ja armeijasta. Indonesian suurimpana haasteena onkin nyt sisällön antaminen uusille demokraattisille rakenteille ja niiden institutionaalisten toimintavalmiuksien lujittaminen niin, että vältytään toiminnallisilta ja alueellisilta ristiriidoilta.

2.3.1 Perustuslakiuudistus

Yksi kiireellisimmistä kysymyksistä, jotka on ratkaistava, on vallanjako keskushallinnon ja maakuntien kesken. Levottomuudet joillakin alueilla ovat haaste Indonesian vakaudelle ja sen kansallisen alueellisen koskemattomuuden säilymiselle. Indonesian on löydettävä tasapaino oikeudenmukaisuuden sekä paikallisten ja alueellisten kulttuurierojen tunnustamisen vaatimusten ja sen välille, että on olemassa tarve yhtenäiselle kansallisen tason politiikalle sekä koordinoidulle ja oikeudenmukaiselle voimavarojen jakamiselle alueiden ja keskushallinnon kesken.

2.3.2 Armeijan asema

Perustuslain muuttamisen jälkeen armeijalla on edelleen parlamentissa paikkoja, jotka lankeavat sille luonnostaan. Edellisen hallituksen aikana peruslähtökohtana oli armeijan kahtalainen rooli ("dwi-fungsi") eli vastuu sekä maan puolustuksesta että kansallisesta turvallisuudesta. Viimeksi mainittu antoi armeijalle ratkaisevan aseman politiikassa. Kahtalaisen roolin käsitettä ei ole virallisesti hylätty, mutta armeijaa pyritään muuttamaan ammattimaiseksi puolustusorganisaatioksi. Äskettäin valitun hallituksen ja armeijan väliset jännitteet ovat lisääntyneet. Armeijan aseman muuttaminen on aloitettu äskettäin erottamalla se poliisivoimista. Euroopan unioni pitää tätä hyvänä. Eräät muut Kaakkois-Aasian maat ovat viime aikoina menestyksekkäästi osoittaneet, kuinka asevoimat on mahdollista irrottaa sekä siviilihallinnosta että politiikasta.

Euroopan unioni katsoo, että kaikkien osapuolten olisi tuettava tätä prosessia, jossa pääpainon on oltava äänestäjien tahdon, ei niinkään aiempien olettamusten huomioon ottamisessa.

2.3.3 Oikeusvaltioperiaate, oikeudelliset ja institutionaaliset uudistukset sekä oikeusturva

Lain ensisijaisuus on yksi demokraattisten järjestelmien perusperiaatteista, koska se luo edellytykset ihmisoikeuksien turvaamiselle ja edistämiselle sekä turvatun toimintaympäristön yksityissektorin kaupankäynnille ja investoinneille. Se asettaa rajoituksia valtiovallalle, edellyttää selkeää ja avointa oikeudellista kehystä ja sääntelykehystä hallituksen toiminnalle samoin kuin tehokkaita lainvalvontakeinoja ja vetoomuskanavia, jotta kansalaiset voivat puolustaa oikeuksiaan.

Habibien hallitus käynnisti uudistusprosessin mutta ei pannut moniakaan aloitteita täytäntöön. Uusi hallitus on selkeästi ilmaissut aikeensa jatkaa oikeudellisia uudistuksia. Se ei ole toistaiseksi määrittänyt kattavan toimintalinjan kaikkia osatekijöitä. Siihen voi mennä jonkin aikaa, koska Indonesian oikeudellinen ja poliittinen järjestelmä on varsin monimutkainen [2].

[2] Julkis- ja yksityisoikeuden (myös kauppaoikeuden) alalla noudatetaan pääsääntöisesti Alankomaiden mallia. Kahtena viimeksi kuluneena vuosikymmenenä lakialoitteisiin on kohdistunut muita vaikutteita. Esimerkiksi kauppaoikeuden alaan kuuluvissa kysymyksissä Indonesian hallitus on hakenut vastauksia eri maiden, varsinkin Yhdysvaltain ja Australian lainsäädännöistä. Perheoikeuden ja -omaisuuden alaan kuuluvissa kysymyksissä sovelletaan usein perinteisiä järjestelmiä, myös islamilaista lakia.

Sillä, miten hallitus suhtautuu entistä presidentti Suhartoa vastaan esitettyihin väitteisiin, on suurta symbolista merkitystä.

2.3.4 Oikeuslaitos sekä oikeudellinen kehys ja sääntelykehys

Oikeuden jakaminen edellyttää riippumatonta oikeuslaitosta, joka puolestaan herättää luottamusta. Sisäiset paineet tämän kysymyksen ratkaisemiseksi ovat kovat. Eräs tärkeä aloite olisi sellaisen riippumattoman asianajajaliiton perustaminen, jolla olisi selvät menettelysäännöt ammattia harjoittaville asianajajille ja valtuudet erottaa asianajajat, jotka syyllistyvät epärehellisiin menettelyihin tai muihin rikkomuksiin.

Euroopan unionin olisi tiiviissä yhteistyössä hallituksen kanssa tuettava täysin riippumattoman oikeuslaitoksen perustamista ja institutionaalisten toimintaedellytysten vahvistamista. Oikeudellisen kehyksen - erityisesti talouslainsäädännön - tarkistaminen vaikuttaa välttämättömältä. Indonesian kauppalainsäädännön perusrakenne ja sisältö ovat nykyisellään hyvin vaillinaisia, eikä alan lainsäädännön uudistamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi ole riittävää asiantuntemusta ja koulutettua henkilöstöä. Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) uudessa Indonesiaa koskevassa aiesopimuksessa korostetaan sekä tarvetta saattaa kauppaoikeus (konkurssit, kilpailu, rahoitus jne.) ajan tasalle että oikeuskanslerinviraston roolia kyseisessä prosessissa. Oikeuskansleri laatii parhaillaan edistyksellistä oikeusjärjestelmän uudistusohjelmaa tutkinta- ja syyttäjäntehtäviensä ohella. Toistaiseksi siihen sisältyy ehdotus uuden ihmisoikeustuomioistuimen perustamiseksi. Oikeuskanslerin ja oikeuskanslerinviraston tukeminen on nähtävä tärkeysjärjestyksessä ensimmäisenä.

2.3.5 Hyvä hallintotapa

Euroopan unioni on hyvillään siitä, että hyvä hallintotapa erityisesti julkisten hankintojen alalla, myös korruption vastaiset toimenpiteet, ovat uuden hallituksen asialistalla päällimmäisenä. Lähes kaikki Indonesian tämänhetkiset ongelmat ovat yhteydessä hyvän hallintotavan ja oikeusvaltion puuttumiseen. Yleisesti ottaen voidaan sanoa, että demokratian juurruttamiseksi, luottamuksen herättämiseksi julkista päätöksentekoa kohtaan ja talouden elpymisen aikaansaamiseksi tarvitaan poliittista ympäristöä, jossa toimivat instituutiot ovat tehokkaita, avoimia ja vastuuvelvollisia.

Yksi uuden hallinnon suurimmista haasteista on valtionhallinnon uudistaminen, koska lähes kaikilla hallinnon aloilla on liikaa henkilöstöä ja liian vähän asiantuntemusta. Voimavarojen puute ja virkamiesten haluttomuus hyväksyä muutoksia ovat omiaan vaikeuttamaan hallituksen uudistuksia. Tätä taustaa vasten on korostettava tieteelliseen näyttöön ja tutkimustuloksiin perustuvan päätöksenteon merkitystä.

Kuluneena vuosikymmenenä Euroopan unioni on laatinut selvän toimintalinjan ja kehittänyt asiantuntemusta edistääkseen hyvää hallintotapaa ja tekee asiassa tiivistä yhteistyötä kansainvälisten yhteistyökumppaneidensa kanssa. Koska Indonesian hallitus toimii määrätietoisesti asian edistämiseksi, EU voisi tarjota teknistä apua. Apu olisi koordinoitava muiden kansainvälisten rahoittajien kanssa, ja se olisi pantava täytäntöön mekanismien avulla, joiden luomisesta, johtamisesta ja toiminnasta vastaa Indonesian hallitus. Teknisen avun ohjelmaan olisi liityttävä toimia, joilla pyritään vahvistamaan kansalaisyhteiskunnan elinten seurantavalmiuksia.

Jotta osallistuva demokratia olisi kestävällä pohjalla, kansalaisyhteiskunnan toimijoiden on järjestäydyttävä tehokkaasti. Indonesiassa toimii erittäin monia yhteiskunnallisia ruohonjuuritason järjestöjä. Edellisen poliittisen järjestelmän asettamista rajoista johtuen ne keskittyivät pääasiassa sosiaalisen avun antamiseen. Eräät näistä järjestöistä osallistuvat jo merkittävällä tavalla kansalaisyhteiskunnan vahvistamiseen. Täydentääkseen Indonesian kanssa käymäänsä hallitustason vuoropuhelua Euroopan unionin olisi lisättävä näiden järjestöjen toimintavalmiuksia, ja se voisi toimia aloitteentekijänä yhteyksien luomisessa tehokkaasti toimivien kansalaisjärjestöjen, elinkeinoyhdistysten, ammattijärjestöjen, korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten kesken.

2.4 Indonesian vakaus ja yhteenkuuluvuus

Koko olemassaolonsa ajan Indonesiassa on ollut etnisiä, uskonnollisia ja alueellisia jännitteitä [3],,mutta kahden viime vuoden aikana ne ovat voimistuneet huomattavasti ja ovat yksi uuden hallituksen vakavimmista haasteista, joihin sen on vastattava lyhyellä aikavälillä. Erityisesti itsenäisyysvaatimukset Acehissa ja samansuuntaiset pyrkimykset Länsi-Irianilla ovat välitön ja räjähdysherkkä ongelma. Itä-Timorin tapahtumien jälkeen pelko siitä, että mitkä tahansa yritykset keskusvallan hajauttamiseksi voisivat johtaa Indonesian hajoamiseen, on laajalle levinnyt.

[3] Indonesia on maailman neljänneksi väkirikkain maa (arviolta 210 miljoonaa asukasta), ja se muodostuu 17 506 saaresta, jotka kattavat yli kymmenesosan päiväntasaajan pituudesta. Väestö on pääasiassa malaijeja/indonesialaisia, mutta Länsi-Irianilla ja saariston itäosissa on melanesialaisia, minkä lisäksi 3 % väestöstä on alkuperältään kiinalaisia. Väestöstä 87 % on muslimeja, 10 % kristittyjä ja 3 % joko hinduja tai buddhalaisia.

2.4.1 Indonesian yhteenkuuluvuuden säilyttäminen

Indonesia hakee kansainvälisen yhteisön tukea alueelliselle koskemattomuudelleen. Yhdysvallat sekä ne ASEAN-maat ja Itä-Aasian yhteistyökumppanit, jotka tukivat väkivallattomia ponnisteluja Acehin separatistisen liikehdinnän lopettamiseksi, ovat jo reagoineet pyyntöön myönteisesti ja tukevat presidentti Wahidin kantaa, jonka mukaan Acehille ei tule antaa itsenäisyyttä.

Euroopan unionin nykyinen kanta on tukea Indonesian alueellista koskemattomuutta (puheenjohtajavaltion julkilausuma 25.11.1999) ja vaatia Acehin kriisin ratkaisemista rauhanomaisesti. Indonesian kulttuurinen monimuotoisuus yhden kokonaisuuden sisällä voi olla etu - Eurooppa on siitä hyvä esimerkki. ASEANin pyrkimykset alueellisen integraation tehostamiseksi on nekin otettava huomioon. ASEAN saattaa hyvinkin vahvistaa alueellista ulottuvuuttaan vastatakseen paremmin jäsenmaidensa alueiden irrottautumispyrkimyksiin, aivan kuten EU:kin on tehnyt.

Merkittävä edistysaskel tulee olemaan kattavan ja tasapainotetun kehyksen käyttöönotto provinssien itsemääräämisoikeuden kasvattamiseksi. Keskustelussa vallan hajauttamisesta ja/tai todellisesta federaatiosta ei ole päästy lopputulokseen, koska eturiitoja vallitsee sekä kansallisella tasolla (voimavarojen jakamisen koordinointitarve, kansallinen yhteenkuuluvuus) että provinsseissa (niin luonnonvaroiltaan rikkaat kuin köyhätkin provinssit havittelevat alueellista itsemääräämisoikeutta jne.).

2.4.2 Suvaitsevaisuuden yhteiskunta

Etninen ja uskonnollinen liikehdintä on toinen kriittinen kysymys. Menneisyyden virheistä huolimatta maa onnistui saavuttamaan tilan, jossa väestön muslimienemmistö eli rinnakkain monien muiden uskontojen kanssa. Viime aikoina poliittinen epävakaus on korostanut uskonnollisia jännitteitä erityisesti Ambonissa ja muissa Molukkien osissa, missä vuosikymmeniä harjoitettu muuttopolitiikka, jonka tarkoituksena on ollut paineiden lievittäminen ylikansoitetuilla alueilla, on lisännyt etnisiä ja uskonnollisia jännitteitä. Etniset ongelmat koskettavat syvästi myös kiinalaista vähemmistöä, jotka yhteiskunnallisten levottomuuksien aikana joutuvat vaurautensa johdosta säännöllisesti mellakoitsijoiden silmätikuksi. Etniset levottomuudet ovat aiemmin aiheuttaneet jopa pakolaisongelman naapurimaa Papua-Uudelle-Guinealle.

Nämä ovat vakavia huolenaiheita, ja Euroopan unioni on eri yhteyksissä kehottanut Indonesian hallitusta ratkaisemaan ne rauhanomaisesti ja etsimään sovittelevia lähestymistapoja. Asuttamisesta ja alueellisesta kehittämisestä vastaavan ministerin nimittäminen on osoitus sisäisen uudelleenasuttamispolitiikan muuttumisesta.

Erityisvastuu Ambonista on varapresidentti Megawati Sukarnoputrilla, joka on vieraillut alueella yhdessä presidentin kanssa. Euroopan unioni tukee varauksetta heidän yhteistä julkilausumaansa sovitteluratkaisusta. Komissio (ECHO) käynnistää uudelleen humanitaarisen avun antamisen asuinsijoiltaan siirtymään joutuneille ihmisille Molukeilla.

Perusoikeuksien, mukaan luettuina vähemmistöjen oikeuksien, pitäisi olla olennainen osa Indonesian kanssa jatkossa käytävää poliittista vuoropuhelua, jonka tarkoituksena on tukea rakentavaa lähestymistapaa ongelman ratkaisemiseksi.

3. Taloudelliset ja kaupalliset suhteet

3.1. Kauppa

Indonesian kauppa kävi verkkaisesti vuosina 1998-1999 maan rahayksikön devalvoinnista huolimatta. Indonesialaisista lähteistä käy ilmi, että vuonna 1998 tapahtuneen 9 prosentin laskun jälkeen vienti laski vuoden 1999 tammi-lokakuussa 3,5 prosenttia edellisvuoden vastaavaan jaksoon verrattuna siitäkin huolimatta, että öljyn ja kaasun myyntihinnat ovat olleet ennätysmäisen korkeat. Tuonti laski vuoden 1999 tammi-lokakuussa 7,1 prosenttia edellisvuoden vastaavaan jaksoon verrattuna, kun se vuonna 1998 oli laskenut jyrkästi. Tämä tuonnin taantuminen liittyy investointien laskuun ja teollisuudelle tarkoitettujen kotimaisten luottojen vähäisyyteen.

3.1.1. Monenvälinen kauppa

Indonesia on Maailman kauppajärjestön (WTO) vaikutusvaltainen jäsen, ja ASEANissa sillä on keskeinen asema monenvälisissä kauppakysymyksissä. Uruguayn kierroksen päätyttyä Indonesia näyttäisi panneen uskollisesti täytäntöön tekemänsä sitoumukset. Euroopan unioni ja muut WTO:n jäsenet [4] ovat menestyksellisesti vastustaneet ajoneuvokaupan syrjiviä järjestelyjä, joita on sittemmin muutettu. Indonesialla oli rakentava rooli Seattlen ministerikokouksen järjestelyissä, ja se oli yksi niistä kehitysmaista, joiden kanssa EU teki yhteistyötä tasapainotettujen ja laaja-alaisten tulosten varmistamiseksi. Indonesian ensisijaisia tavoitteita WTO:ssa ovat tekstiili- ja vaatetustuotteiden markkinoille pääsyn helpottaminen, polkumyynnin vastaisten sääntöjen tarkastelu ja kiristäminen sekä lisäjoustot kehitysmaille useilla eri aloilla. EU haluaa jatkaa Indonesian kanssa käytävää keskustelua yhteistä etua WTO:ssa koskevista kysymyksistä. Samoin EU haluaa tehostaa sekä kahdenvälistä että ASEANin ja ASEMin puitteissa tehtävää yhteistyötä helpottaakseen WTO:n uuden kauppaneuvottelukierroksen käynnistymistä molempien osapuolten etuja tavoiteltaessa.

[4] Raportti Indonesiasta järjestetystä keskustelutilaisuudesta: tietyt autoteollisuuteen vaikuttavat toimenpiteet. 2.7.1999 (WT/DS64/R).

3.1.2. Kahdenvälinen kauppa

Euroopan unioni on Indonesian tärkein kauppakumppani. Se on Indonesian merkittävin vientikohde öljyä/kaasua [5] lukuun ottamatta ja toimittaa eniten tavaroita Indonesiaan. Indonesian 1980- ja 1990- luvuilla kukoistaneella taloudella oli erittäin suuri vaikutus Euroopan yhteisön ja Indonesian väliseen kauppaan, joka vuonna 1997 oli yhteensä yli 16,5 miljardia euroa (vienti Indonesiaan 8,27 miljardia ja tuonti Indonesiasta 8,29 miljardia euroa) eli yli kahdeksankertainen vuoteen 1980 verrattuna.

[5] Japani on suuri öljyn/kaasun ostaja.

Rahoituskriisi laski kuitenkin jyrkästi Euroopan yhteisön vientiä Indonesiaan (53 % vuonna 1998 ja 23 % vuoden 1999 alkupuoliskolla edellisvuoden vastaavaan jaksoon verrattuna). EY:n tuonnissa Indonesiasta tapahtui arvonnousua (7 % vuonna 1998) mutta vastaavasti laskua (-11 %) vuoden 1999 alkupuoliskolla edellisvuoden vastaavaan jaksoon verrattuna. Vuonna 1998 EY kirjasi 5 miljardin euron vajeen kahdenvälisessä kaupassa. Tämä kauppavaje on Euroopan unionin pääasiallinen panos talouden elpymisprosessiin, ja EU on toiminut täysin huhtikuussa 1998 tehdyn ASEMin kauppasitoumuksen mukaisesti. Uusi Indonesialle tehtävä kauppasitoumus olisi vahva poliittinen osoitus siitä, että EU tukee maan hallitusta sen pyrkiessä ratkaisemaan talouden ongelmat.

Sekä tavaroiden että palvelujen kaupan laajentamiseksi on runsaasti potentiaalia, ja sitä voidaan kasvattaa keskittymällä markkinoiden avaamiseen. Kumppanien väliset keskustelut markkinoille pääsystä olisi syytä aloittaa heti kahdenvälisen kaupan elvyttämiseksi. Keskusteluja on tarkoitus käydä osana Euroopan yhteisön ja ASEANin yhteistyötä ja jatkaa kahdenvälisissä johtavien virkamiesten kokouksissa.

3.1.3. Yleinen tullietuusjärjestelmä (GSP)

Vuonna 1997 Indonesia oli Euroopan yhteisön GSP-järjestelmässä kaikista edunsaajista kolmanneksi suurin ja ASEAN-maista suurin edunsaaja; tuolloin noin 55 % sen kaupasta Euroopan unionin kanssa kuului GSP-järjestelmän piiriin. Etuuksien täydellisellä poistamisella tammikuussa 1998 kolmella Indonesian talouden kannalta kriittisellä tuotannonalalla (puu, jalkineet sekä eläinrasvat ja öljyt) oli kuitenkin suuri vaikutus sen mahdolliseen pääsyyn Euroopan markkinoille. Valitettavasti tämä tapahtui samanaikaisesti alueen talouskriisin pahimman vaiheen kanssa. Tämä etuuksien asteittaista vähentämistä koskeva menettely perustui kehitysindeksin osalta vuoden 1992 ja kaupan osalta vuoden 1993 lukuihin. Siinä ei näin ollen näy kriisin vaikutus Indonesian vientiin. Menettelyä oli tarkoitus tarkistaa vuonna 1999, mutta sitä lykättiin vuoteen 2000. Tällöin huomioon otettaisiin vuoden 1999 luvut, jotka heijastelisivat paremmin talouskriisin haittavaikutuksia kuin luvut, joita olisi käytetty pohjana vuoden 1999 tarkistuksessa. Puukaupassa Indonesia voisi selvittää mahdollisuutta hyödyntää vuonna 1998 laadittuja edistämissuunnitelmia [6], jotka tarjoavat lisäetuja maille, jotka noudattavat trooppisten metsien kestävää hoitoa koskevia kansainvälisen trooppisen puun järjestön (ITTO) standardeja. Toistaiseksi Indonesia ei ole ilmaissut kiinnostustaan näihin suunnitelmiin. Indonesiaa voitaisiin kuitenkin auttaa soveltamaan asteittain näitä standardeja osana EU:n metsäohjelmaa.

[6] Neuvoston asetus (EY) N:o 1154/98, 25.5.1998.

3.2. Kriisistä selviäminen

Ennen kriisiä Indonesian talous oli kehittynyt merkittävästi. Siirryttäessä 1960-luvulta 1990-luvulle Indonesia oli maailmanlaajuisesti yksi kaikkiaan kolmesta maasta, joiden talous nousi maailman talouskasvua mittaavissa taulukoissa niiden lopusta alkupäähän. Talouskasvun myötä köyhyys väheni huomattavasti ja yhteiskunta kehittyi erityisesti koulutuksen ja terveydenhoidon aloilla.

Kasvu perustui kuitenkin osittain heikkoihin pankki- ja rahoitusjärjestelmiin, jotka yhdessä "hyvä kaveri" -käytännön ja korruption kanssa olivat myös rahoituskriisin perimmäisiä syitä koko alueella. Indonesian tapauksessa, joka oli kriisistä kärsineistä maista köyhin, talouden ja poliittiset järjestelmät olivat vielä muita heikompia ja suljetumpia. Kriisin aiheuttama muutos poliittisessa järjestelmässä oli sekin syvällisempi kuin muissa alueen maissa eli kaiken kaikkiaan Indonesia kärsi kriisistä eniten. Se on myös maa, jonka talouden elpyminen on ollut vaikeinta ja hitainta.

3.2.1. Talouden elpymisen haasteet

Suurin haaste on uuden demokraattisen poliittisen järjestelmän luominen, jotta maa saadaan uudelleen vakaaksi. Vapaiden ja oikeudenmukaisten vaalien järjestäminen sekä sellaisen hallituksen nimittäminen, jonka pitäisi vastata laajalti ilmaistuun muutoshaluun, ovat luoneet elpymisen olennaiset edellytykset. Vielä on kuitenkin pitkä matka kuljettavana.

Hallituksen on vastattava kansantalouden haasteisiin aikailematta ja tinkimättömästi. Erityisiä haasteita ovat:

- rahoitusjärjestelmän uudistaminen ja pääomarakenteen vahvistaminen,

- valtion- ja ulkomaanvelan, erityisesti valtion ulkomaanvelan vähentäminen, ja

- korruption ja "hyvä kaveri" -käytännön perinpohjainen hävittäminen ja oikeusvaltioperiaatteen juurruttaminen niiden tilalle.

Indonesian uusi hallitus on selvästikin päättänyt keskittyä talouspolitiikassaan näihin haasteisiin. Se tarvitsee kansainvälisten kumppaneiden, erityisesti rahoituslaitosten apua tarvittavien uudistusten läpiviemiseksi.

3.2.2. Kansainvälisten rahoituslaitosten asema

Indonesian julkinen talous on tällä hetkellä heikoissa kantimissa. Yksi suurimmista haasteista on valtionvelan vähentäminen. Talouden tueksi tarvittavat verokannustimet ja pankkien saneerauksen kasvavat kustannukset rasittavat valtiontaloutta entisestään. Maailmanpankki on varoittanut, että maan julkinen velka voi nousta noin 100 prosenttiin bruttokansantuotteesta vuonna 2000, kun se vuoden 1997 puolivälissä oli ainoastaan 24 prosenttia. Kansainvälisten rahoituslaitosten tukea tarvitaankin enemmän kuin koskaan. Lisäksi niillä on ratkaiseva asema Indonesian hallituksen neuvonantajina talous-, yhteiskunta- ja hallintouudistuksissa. Koska Euroopan unionin jäsenvaltiot kuuluvat kansainvälisten rahoituslaitosten tärkeimpiin rahoittajiin ja EU itse on merkittävä rahoittaja, sen on varmistettava, että tuki on oikeanlaista ja että sitä annetaan määrätyin edellytyksin. IMF on käynyt näistä kysymyksistä keskusteluja Indonesian hallituksen kanssa, ja 20. tammikuuta allekirjoitettiin selkeän uudistusohjelman sisältävä aiesopimus, jossa uudistusten yhteiskunnalliset seuraamukset on otettu asianmukaisella tavalla huomioon. Tämä on tärkeää, koska aiempi uudistussuunnitelma yhdessä poliittisen turhautumisen kanssa aiheutti yhteiskunnallista levottomuutta toukokuussa 1998.

Tätä taustaa vasten Euroopan unionin olisi vahvistettava koordinointiaan kansainvälisten rahoituslaitosten, erityisesti Maailmanpankin ja Aasian kehityspankin kanssa. Säännöllinen Jakartassa tehtävä koordinaatio edustustojen päällikköjen ja kansainvälisten rahoituslaitosten kesken toisi merkittävää hyötyä molemmille osapuolille.

3.2.3. Tulevaisuuden investointipolitiikka

Yksityissektorilla tarvitaan kipeästi uusia investointeja talouskasvun elvyttämiseksi. Vuoden 1999 kolmelta ensimmäiseltä neljännekseltä käytettävissä olevat tiedot antavat osviittaa siitä, että investointien määrä ei toistaiseksi ole noussut vuoden 1998 alhaiselta tasolta. Tämä näkyy myös Euroopan unionin Indonesiaan suuntautuvassa kone- ja tuotantohyödykeviennissä, jonka lasku jatkui koko vuoden 1999 alkupuoliskon ajan.

Euroopan unionin suorat investoinnit Indonesiaan olivat ennen kriisiä huomattavat, keskimäärin 550 miljoonaa euroa vuosina 1995-1997. Investointeja Indonesiassa koordinoivan lautakunnan mukaan EU on ollut Indonesian suurin investoija siitä asti, kun ulkomaisia suoria investointeja alettiin vuonna 1967 rekisteröidä.

Investointipolitiikan alalla nykyinen hallitus on tehnyt selkeitä sitoumuksia ja pitää uuden ulkomaisen pääoman houkuttelemista maahan ensisijaisena tavoitteena. Aiemmin suljettuja aloja (esim. liikenne, varastointi ja televiestintä) onkin vuoden 1999 puolivälin jälkeen asteittain avattu ulkomaisille investoinneille ja eräät toiset alat suhtautuvat aiempaa myönteisemmin ulkomaisiin suoriin investointeihin. Rahoituspalvelualan avaaminen entisestään ulkomaisille, erityisesti pankki- ja vakuutusalan palvelujen toimittajille voi auttaa Indonesian hallitusta vahvistamaan rahoitusalaa ja tekemään siitä monipuolisen, maksukykyisen ja vakaan. Myös vallitsevia kirjanpitokäytäntöjä on parannettava.

Useat alat ovat kuitenkin ulkomaisten suorien investointien osalta edelleen rajattuja tai suljettuja, mutta uuden hallinnon odotetaan jatkavan tien raivaamista kyseisille investoinneille.

Kun otetaan huomioon hallituksen sitoutuneisuus ja Euroopan unionin asema Indonesiassa huomattavana investoijana, näkemysten vaihtoa näistä asioista EU:n ja Indonesian kesken olisi lisättävä erityisesti johtavien virkamiesten tasolla. Vuoropuhelua investoinneista Indonesian kanssa on mahdollista käydä myös ASEMissa (sijoitusasiantuntijaryhmä) sekä osana Euroopan yhteisön ja ASEANin yhteistyötä.

Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat lisäämässä pyrkimyksiä investointiyhteyksien luomiseksi Indonesiaan. Maassa edustettuna oleva EU:n liiketoiminta kaipaa koordinointia. Tuki äskettäin perustetulle Eurooppa-Indonesia-yhdistykselle (EIA) edistää tavoitteen saavuttamista.

3.3. Talouden rakenneuudistus

Kokonaisuuden kannalta hallituksen pääasiallinen tehtävä on kotimaisen ja kansainvälisen luottamuksen palauttaminen Indonesian talouteen määrittelemällä uusia ja tehokkaita toimintalinjoja, jotka useimmilla aloilla eroavat selvästi menneestä. Euroopan unionilla on prosessista runsaasti kokemusta, ja apua voitaisiinkin antaa tarvittaessa. Erityishuomiota voitaisiin kiinnittää muun muassa seuraaviin:

3.3.1. Hyvä hallintotapa

Yksi tärkeimmistä keinoista uusien investointien houkuttelemiseksi, vakaan talouskehityksen saavuttamiseksi ja parhaan mahdollisen vastineen varmistamiseksi veronmaksajien rahoille on noudattaa hyvää hallintotapaa (ks. kohta 2.3.5).

3.3.2. Pankkijärjestelmän uudistaminen

Indonesiassa on käynnissä pankkialan uudistusohjelma. Monia uudistuksia on toteutettu, mutta jäljellä on vielä runsaasti haasteita. IMF ja Maailmanpankki ovat useissa yhteyksissä käyttäneet menestyksellisesti vaikutusvaltaansa prosessin pitämiseksi oikeansuuntaisena. Bali-pankin skandaali vahingoitti Indonesian pankkialan uudistamisviraston imagoa. Viraston valvonnan äskettäisellä siirrolla valtiovarainministeriöltä suoraan presidentille on tarkoitus lisätä viraston riippumattomuutta. Pääomarakenteen vahvistamisen aiheuttamat kustannukset on arvioitu valtaviksi; lopulliset kokonaiskustannukset alueella voivat olla jopa 60 prosenttia bruttokansantuotteesta. Euroopan unioni on tukenut pankkiuudistusta kansainvälisten rahoituslaitosten, ASEMin rahaston ja eurooppalaisen rahoitusalan asiantuntijaverkoston (EFEX) välityksellä sekä jäsenvaltioiden antaman avun muodossa.

3.3.3. Talouden sääntely

Talouden lainsäädäntökehys on Indonesiassa erittäin heikko, ja se kaipaakin perinpohjaista uudistamista ja ajantasaistamista. Toimivan järjestelmän puuttuminen ja oikeuslaitoksessa laajalle levinnyt korruptio ovat johtaneet siihen, ettei oikeusjärjestelmä nauti kansalaisten kunnioitusta. Vastuuton lainananto on ollut yleistä, ja se on vakavalla tavalla rajoittanut luotonsaantia kelvollisten liiketoimien harjoittamiseen. Siinä missä yksityissektorin on syytä jatkaa liiketoimintaa, hallituksen on kiireesti luotava taloudelle vahva oikeudellinen kehys, jolla varmistetaan vastuuvelvollisuus ja edistetään hyviä liiketapoja. Välittömästi tämän jälkeen olisi aloitettava uudistamisviraston varojen yksityistäminen; varojen nimellisarvo on noin 80 prosenttia Indonesian bruttokansantuotteesta. Lain osa-alueita, joihin on kiinnitettävä erityishuomiota, ovat konkurssit (ja niiden selvittämistä koskevat säännökset, joita tarvitaan terveeseen yrityskulttuuriin palaamiseksi), kilpailuoikeus, varainhoidon sääntely sekä teollis- ja tekijänoikeudet. Myös yritysten valvontaa ja kirjanpitokäytäntöjä on parannettava. Euroopan unionilla on näistä aloista huomattavaa kokemusta, jota voitaisiin tehokkaasti hyödyntää Indonesian kanssa tehtävissä yhteistyöaloitteissa.

4. Kestävä kehitys

4.1. Yhteiskuntakehitys - taustaa

Suharton hallinto (1965-1998) keskittyi tarkoituksellisesti kehitykseen ja teki merkittäviä sosiaalisia ja opetusalan uudistuksia. Köyhyys väheni sekä absoluuttisesti että suhteellisesti mitattuna. Kaupungistuminen eteni, ja asumisessa ja yleisessä infrastruktuurissa saavutettiin korkea taso. Väestönkasvu laski tasaisesti hämmästyttävän alhaiseen 1,7 prosenttiin vuodessa, mikä saavutettiin ilman minkäänlaisia pakkotoimenpiteitä. Vielä 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa Indonesia oli yksi maailman köyhimmistä maista, mutta 1990-luvun puoliväliin mennessä se oli noussut "keskituloisten" joukkoon yli 1 100 Yhdysvaltain dollarin bruttokansantuotteella asukasta kohti. Muita merkittäviä parannuksia saavutettiin terveydenhuollon, elinajanodotteen ja lukutaidon aloilla. Kriisin tuloksena tämä yhteiskuntakehitys pysähtyi ja jopa taantui, ja sitä pahensi vakava kuivuus. Vuonna 1998 maan talouskasvu supistui 13,6 prosenttia verrattuna keskimääräiseen 6,5 prosentin vuosikasvuun jaksolla 1967-1997. Näyttäisi siltä, että työvoiman kysynnän ja reaalipalkkatason laskusta kärsivät eniten kaupunkien alemmat ja keskiluokat. Maaseutuväestö selviytyi suhteellisesti paremmin ottaen huomioon, että sen lähtökohdat olivat epäsuotuisammat. Suurena huolenaiheena on työttömyyden kasvu ja sen haitallinen vaikutus työehtoihin. Indonesian hallitus on miettinyt ratkaisua ongelmaan ja onnistunut luomaan uusi työpaikkoja, mutta on ilmeistä, ettei alle 5 prosentin vuosittainen talouskasvu riitä ratkaisemaan työttömyys-/alityöllisyysongelmaa.

Näiden negatiivisten vaikutusten torjumiseksi otettiin Maailmanpankin avustuksella vuonna 1998 käyttöön yhteiskunnallisia turvaverkko-ohjelmia. Kaikki poliittiset puolueet pitävät niitä arvokkaina ottaen huomioon, että miljoonat ihmiset elävät köyhyysrajan alapuolelle ja suuri määrä koululaisia on vaarassa lopettaa koulunkäynnin lopullisesti [7] ja koska niiden kautta myönnetään merkittävää elintarvike- ja lääkeapua. Ohjelmien täytäntöönpano on ollut kiistanalaista, ja sitä on arvosteltu varojen häviämisestä ja väärinkäytöstä sekä riittämättömästä valvonnasta.

[7] Peruskoulun ala-asteen oppilasluku näyttäisi vakiintuneen 95 prosenttiin kouluikäisistä, kun taas ylä-asteen/lukion oppilasluku on laskenut hieman 54,4 prosentista 53,2 prosenttiin. Näin siitä huolimatta, että koulutuksen julkinen rahoitus laski voimakkaasti vuosina 1996-1998.

Koska Bali-pankin kysymystä ei ole vielä ratkaistu lopullisesti, kansainväliset rahoituslaitokset ovat keskeyttäneet kaiken nopeasti irrotettavan budjettituen, myös yhteiskunnallisille turvaverkko-ohjelmille myönnettävät lainat. Koska Indonesian hallitus on luvannut julkistaa tapausta koskevan tilintarkastuskertomuksen, kansainväliset rahoituslaitokset voivat nyt jatkaa tuen antamista - arvokasta aikaa on kuitenkin mennyt hukkaan.

Euroopan unionin pitäisi lisätä sosiaalialan tukemista. Entisten virheiden välttämiseksi asianomaisten ryhmien välistä vuoropuhelua samoin kuin valtakunnallista ja provinssitason hallintoa on parannettava. Pitkällä aikavälillä on harkittava kattavan sosiaaliturvajärjestelmän käyttöönottoa.

Pidemmällä aikavälillä ja sellaisten talouden laskusuuntausten välttämiseksi, joilla on kielteisiä yhteiskunnallisia seuraamuksia, Euroopan unionin olisi autettava Indonesiaa perustamaan riippumattomia perussosiaaliturvajärjestelyjä, joista käytännöllisesti katsoen kaikille työntekijöille maksettaisiin vähimmäistason työttömyysavustusta ja/tai eläkettä ja johon kuuluisi myös sairausvakuutus. Näin voitaisiin välttyä siltä, etteivät talouskriisin aikana työttömiksi joutuvat putoaisi sankoin joukoin köyhyysrajan alapuolelle. Tällaisilla järjestelyillä köyhyyttä voitaisiin lievittää myös tulemalla niiden ihmisten avuksi, jotka elävät köyhyysrajan tuntumassa. Järjestelmien on oltava yrityksistä riippumattomia, jotta konkurssin sattuessa järjestelmä ei lakkaisi yrityksen toiminnan loppumisen myötä. EU:lla on alalta pitkäaikaista ja monipuolista kokemusta, josta voisi olla suurta hyötyä Indonesialle.

4.2. Köyhyyden lievittäminen

Köyhyysaste nousi kriisin ja vuoden 1998 vakavan kuivuuden seurauksena 11 prosentista vuonna 1996 14-20 prosenttiin vuonna 1998 [8]. Kaupungeissa köyhyysaste suurin piirtein kaksinkertaistui (3,8 prosentista). Maaseudulla se nousi absoluuttisesti mitattuna huomattavasti, noin 17,6 prosenttiin. Kaiken kaikkiaan taloudellinen eriarvoisuus ei näyttäisi muuttuneen paljon, mutta yksityiskohtaisessa arviossa paljastuu hyvin suuria alueellisia ja yhteiskunnallisia eroja. Köyhyys lisääntyi enemmän kaupungeissa kuin maaseudulla. Jaavalla tilanne oli pahempi kuin muilla saarilla. Maataloudessa ja rakennusalalla, jotka työllistävät köyhempiä väestönosia, vaikutukset olivat tuntuvimpia. Hämmästyttävää kyllä, vaikutukset tuntuivat kovina myös kaupunkien keskiluokassa. On kuitenkin epäselvää, ovatko Indonesian talouslaman vaikutukset kohdistuneet erisuuruisina naisiin ja miehiin; tätä koskevat tiedot ovat tarpeen köyhyyden lievittämisen ensisijaisten kohteiden määrittämiseksi.

[8] Metodisesti luotettavimman lähteen mukaan (Maailmanpankki 1998).

Indonesian hallitus pyrki lieventämään joitakin negatiivisia seuraamuksia toimittamalla elintarvikeapua.

ASEMin rahasto, joka perustettiin nimenomaisesti rahoitusalan ja yhteiskunnallisiin uudistuksiin liittyvien, kriisin aiheuttamien ongelmien ratkaisuun, on sekin osoittautunut hyödylliseksi välineeksi Indonesialle. Se on mahdollistanut useiden keskeisiin sosiaalipolitiikan kysymyksiin liittyvien asiantuntijatoimien nopean täytäntöönpanon. Euroopan unionin osuus rahaston rahoituksesta on huomattava [9]. Indonesialle toistaiseksi myönnetyillä 4,5 miljoonalla eurolla on rahoitettu muun muassa koulutusstipendejä, nopeita köyhyysarvioita, lääkintähuoltoa ja lääkinnällisiä laitteita koskevia hankkeita.

[9] Komission 15 miljoonan euron sitoumuksen ohella jäsenvaltiot (Alankomaat, Italia, Luxemburg, Ranska, Ruotsi, Suomi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta) tekivät sitoumuksia yhteensä 28 miljoonan euron arvosta.

Koska ASEMin rahaston kautta saatava asiantuntemus on osoittautunut tehokkaaksi, Euroopan unionin olisi harkittava lisävarojen myöntämistä esimerkiksi rahaston laajentamiseen. Yleisesti ottaen olisi selvitettävä mahdollisuuksia aloittaa sosiaalinen vuoropuhelu EU:n, hallituksen ja kansalaisjärjestöjen kesken.

4.3. Ympäristönsuojelun tason nostaminen

Vuosikymmeniä kestäneen nopean talouskasvun aikana ympäristökysymyksiin ei juurikaan kiinnitetty huomiota, minkä seurauksena epäpuhtaustaso on monilla alueilla korkea. Epäpuhtaudet ovat terveydelle vahingollisia ja lisäävät kuolleisuutta erityisesti kaupungeissa. Ympäristön tilan huononeminen vaikuttaa erityisesti köyhiin väestönosiin, jotka yleisesti ottaen ovat muita riippuvaisempia luonnonvaroista. Uudistussuunnitelmat hallintotavan kehittämiseksi voisivat tarjota tilaisuuden finanssipolitiikan uudistamiseen ja joidenkin ympäristön kannalta haitallisten (esimerkiksi tietyistä erittäin saastuttavista polttoaineista maksettavien) tukien poistamiseen.

Lisäksi talouden elpyminen ja uudet investointivirrat voisivat tarjota tilaisuuden ympäristöystävällisempien (tai puhtaampien) teknologioiden käyttöönottamiseen ja polttoaineiden käytön tehostamiseen. Euroopan unionilla on runsaasti alan kokemusta, ja se voisi toimittaa Indonesialle arvokasta teknistä apua.

Indonesian rahoituskriisi on pahentanut ja luonut uusia ympäristöongelmia; on olemassa todellinen vaara, että ympäristönäkökulmien merkitystä vähätellään talouden elpymisen nimissä. Euroopan unionin peruslähtökohtana pitäisi olla se, että Indonesia ei voi lykätä ympäristöongelmien käsittelyä, kunnes taloudellinen tilanne on parantunut. Riski siitä, että ympäristön tilan huononeminen laukaisee seuraavan kriisin, on liian suuri.

Viime vuosina metsäpalot ja niiden aiheuttamat savupilvet (ks. kohta 4.4) ovat kiinnittäneet huomion Indonesian ympäristöpolitiikan kattavuuteen yleensä sekä erityisesti teollisuuteen, rannikkovyöhykkeiden hallintaan, kaivostoimintaan, kaupunkiympäristöön jne.

Indonesiaa olisi kannustettava liittämään ympäristönäkökulmat osaksi kaikkia politiikan osa-alueita. Erityiskohteiksi olisi katsottava teollisuuspolitiikka (esim. kannustamalla kunnollisen ympäristövaikutusten arviointijärjestelmän käyttöönottoa, jota sovellettaisiin kaikkiin uusiin teollisuusyrityksiin tehtäviin investointeihin), koulutuspolitiikka (edistämällä ympäristökasvatusta kaikilla tasoilla), kaupunkialueiden kehittäminen ja kaupunkisuunnittelu, liikennepolitiikka ja maaseudun kehittämispolitiikka. Indonesialle pitäisi tarjota apua ympäristökysymysten painopisteiden määrittelemiseksi ja varojen ohjaamiseksi niihin. Asianmukaisia Euroopan unionin ympäristöteknologioita liitetään soveltuvin osin osaksi talous- ja kehitysyhteistyöohjelmia.

Kun otetaan huomioon Indonesian koko ja mahdolliset ympäristövaikutukset tulevina vuosikymmeninä odotettavissa olevan talouskasvun kiihtyessä, maailmanlaajuisten erityistavoitteiden kuten kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisen pitäisi sisältyä Euroopan unionin tukemaan yhteistyöhön.

4.4. Ympäristö ja metsät

Indonesian metsät muodostavat 10 prosenttia maailman jäljellä olevista trooppisista metsistä, ja niitä pidetään biologisen monimuotoisuutensa puolesta maailman merkittävimpinä, koska erittäin monia niiden kasvi- ja eläinlajeista ei tavata missään muualla maailmassa. Metsien asema Indonesiassa on tärkeä niin talouden, yhteiskunnan kuin ympäristönkin kannalta. Niiden kyky sitoa ilmakehän hiiltä samoin kuin niiden biologinen monimuotoisuus ovat maailmanlaajuisesti merkittäviä.

Maan metsät olivat uhattuina jo ennen talouskriisiä, jota edeltäviä ongelmia olivat metsäteollisuuden liiallinen jalostuskapasiteetti, liiallinen suuntautuminen tuotantoon ympäristönsuojelun kustannuksella, metsästä elantonsa saavien paikallisasukkaiden riittämättömät metsänkäyttöoikeudet, biologisen monimuotoisuuden suojelun puuttuminen ja laajalle levinneet laittomat hakkuut. Talouskriisi ja poliittinen siirtymävaihe pahensivat näitä epäkohtia, kiihdytti laitonta puunkorjuuta ja heikensi talouden paikallisten toimijoiden asemaa.

Laittoman puunkorjuun ohella metsäpalot ovat akuutein ongelma. Metsäpalot ilmentävät maankäytön suuntauksia määrätynlaisessa ilmastossa. Kansallinen plantaasipolitiikka on yksi metsämaan käytön liikkeellepanevia voimia. Hallitus jatkaa öljypalmuplantaasien laajentamispolitiikkaa metsäalueiden kustannuksella. Vaikka öljypalmuala onkin tunnettu taloudellisesta tuottavuudestaan, myös sen haluttomuus sitoutua kestävään maankäyttöön ja investoida alalle on yleisessä tiedossa. Vaihtoehtoja kaskeamisen "kaada ja polta" -menetelmälle on vielä tutkittava ja kehitettävä.

Vuonna 1997 Indonesian metsäpalojen arvioitiin aiheuttaneen enemmän CO2-päästöjä kuin ihmisen toiminnan aiheuttamat päästöt Pohjois-Amerikassa. Kontrolloimattomasti palavat metsäpalot ovat aiheuttaneet vakavaa haittaa (savupilviä, puutavaran menetyksiä, matkailun vähenemistä jne.). Ne ovat myös osoitus puutteista metsänhoidossa ja metsäpolitiikan toteutuksessa. Jo vuonna 1995 tulen käyttö maatalousmaan raivaamiseksi kiellettiin lailla, mutta poliittisen tahdon ja budjettivarojen puutteessa kiellon noudattamista ei ole valvottu tehokkaasti.

Indonesian metsiä hakataan kiivaaseen tahtiin sekä laillisesti siihen osoitetuilla metsienjalostusalueilla että laittomasti monilla alueilla, jopa kansallispuistoissa. Hakkuiden pitkän aikavälin ilmastolliset ja ekologiset vaikutukset ovat kansainvälisen yhteisön syvä huolenaihe. Kuitenkin tässäkin prosessissa häviäjiä ovat ne monet marginaaliryhmät, joiden elanto on pitkälle tai jossain määrin riippuvainen metsistä ja joiden etuja ei useinkaan ole otettu huomioon.

4.4.1. Metsätalous ja Euroopan unionin toimet

Indonesian uusi hallitus on julkituonut sitoutumisensa uudistuksiin. Todellinen lähestymistavan muutos metsätaloudessa antaisi komissiolle tilaisuuden osallistua prosessiin merkittävällä tavalla. Euroopan unioni on valinnut metsätalouden kehittämisen yhdeksi ensisijaiseksi tukikohteeksi. Noin 60 prosenttia maan metsätaloudelle tällä hetkellä annettavasta kehitysavusta kanavoidaan komission hankkeiden kautta. Nykyinen Euroopan yhteisön metsätalousohjelma (n. 106 miljoonaa euroa) muodostuu kuuden hankkeen kokonaisuudesta, jossa käsitellään keskeisiä kysymyksiä [10]: metsäpaloja, metsänhoitoa, kestävää varojen käyttöä ja ekologisen tasapainon säilyttämistä. Osana paikallisia metsätaloushankkeita on jo käynnissä toimia eri asianosaisten välisten selkkausten ratkaisemiseksi; nyttemmin sopuun on helpompi päästä valtakunnan ja provinssien tasolla.

[10] 1. Leuserin kehittämisohjelma (kahden miljoonan hehtaarin Gunung Leuser -kansallispuisto Pohjois-Sumatralla ja Acehissa), 2. Metsäpalojen torjuntahanke (Etelä-Sumatra), 3. Beraun metsänhoito-ohjelma (Itä-Kalimantan), 4. Metsien arviointi- ja seurantahanke (kansallisia metsävaroja koskevien tietojen ajantasaistaminen ja integroidun tietojärjestelmän perustaminen), 5. Etelä- ja Keski-Kalimantanin metsätaloushanke, 6. Metsäalan yhteystoimisto (Jakarta).

Vaikka komission alan toimien rahoitus on jo nykyisellään merkittävää, lisätoimia saatetaan tarvita. Useisiin ongelmiin on lähitulevaisuudessa etsittävä ratkaisuja yhteistyössä muiden rahoittajien (erityisesti Euroopan unionin jäsenvaltioiden) kanssa. Tällaisia ongelmia ovat muun muassa se, että yhteistyökumppanit osoittavat liian vähän henkilöstöä hankkeisiin, tuensaajan ajoittain vähäinen osallistuminen, tietty haluttomuus osavastuun kantamiseen ja poliittisen tahdon puuttuminen. EU:n olisi voitava tehostaa toimiaan; erityisen kiireellinen on kokonaisvaltaisen palontorjuntaohjelman perustaminen. Indonesialaisten puunkorjuualan yritysten toiminta maan rajojen ulkopuolella - ja joskus osallisina kestämättömissä puunkorjuuoperaatioissa ulkomailla - olisi hyödyllistä sisällyttää sekä Indonesian viranomaisten kanssa käytävään vuoropuheluun että osaksi ASEANin ja EU:n välistä vuoropuhelua.

Nämä ongelmat liittyvät pitkälle Indonesialle ominaiseen yhteiskunnallis-poliittiseen tilanteeseen. Niiden ratkaiseminen edellyttää muutoksia siinä, miten poliittisia päätöksiä tehdään ja pannaan täytäntöön. Kansalaisyhteiskunnan on eri muodoissaan osallistuttava aktiivisesti tähän prosessiin, joka on jo alkanut. Sitä voitaisiin nopeuttaa, jos voimavarat kanavoitaisiin tehokkaammin ja maan hallitus hyödyntäisi nykyistä paremmin komission ja jäsenvaltioiden laajamittaista kokemusta ja asiantuntemusta. Ensimmäisen askel tähän suuntaan on jo otettu hallituksen rahoittamassa tammikuussa 2000 järjestetyssä metsäseminaarissa.

5. Tulevaisuuden lähestymistapa

Edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että Euroopan unionin olisi saatettava suhteensa Indonesiaan ajan tasalle ja vahvistettava niitä. Siihen pitäisi pyrkiä asteittain ottamalla huomioon se, miten Indonesian hallitus on edistynyt sisäisten selkkausten ratkaisemisessa rauhanomaisesti, talouden uudistamisessa ja maan demokraattisen instituutioiden lujittamisessa.

Määritellessään strategisia avaintavoitteita suhteiden lähentämiseksi Indonesiaan Euroopan unionin olisi keskityttävä sellaiseen Indonesian erityispiirteet huomioon ottavaan vuoropuheluun, joka kuitenkin sijoittuu osaksi ASEANin ja EU:n välistä kumppanuutta. Siihen sisältyisi kahdenvälinen poliittinen ja taloudellinen vuoropuhelu yhteisten etujen edistämiseksi niin, että molempien kumppaneiden alueellisesti merkittävä asema otetaan huomioon.

5.1. Poliittiset ja turvallisuuteen liittyvät kysymykset

Euroopan unionin panos Indonesian vaaleihin [11] osoittautui suureksi menestykseksi, ja maan kansalaiset suhtautuivat siihen erittäin myönteisesti. EU:n tuki demokratiakehitykselle ei saa kuitenkaan loppua siihen.

[11] Parlamenttivaalien järjestämiseen annettiin huomattavaa rahoitustukea, minkä lisäksi maahan lähetettiin 136 lyhyen ja pitkän aikavälin vaalitarkkailijan ryhmä. Ryhmän tiivistä yhteistyötä maan hallinnon kanssa pidettiin merkittävänä panoksena demokratian vahvistamiseksi.

1) Euroopan unionin olisi luotava tasa-arvoisuuteen perustuva poliittinen vuoropuhelu Indonesian kanssa. Sen päätavoitteena olisi:

- näkemysten vaihto alueellisista tapahtumista, joilla on poliittista tai turvallisuuspoliittista merkitystä, ja yhteistyömahdollisuuksien selvittäminen,

- hallituksen toimien tukeminen tarvittavien uudistusten eteenpäin viemiseksi ja lisätoimiin kannustaminen demokratian juurruttamiseksi Indonesiaan, ja

- ihmisoikeuksista Indonesian kanssa käytävän vuoropuhelun kehittäminen.

2) Euroopan unionin olisi kiinnitettävä erityishuomiota hyvän hallintotavan ja oikeusvaltioperiaatteen soveltamisen edistämiseen - molemmat Indonesian hallituksen ensisijaisia tavoitteita. EU:n tuki voitaisiin kohdistaa seuraaviin:

- yhteistyö riippumattoman oikeusjärjestelmän luomiseksi ja tarvittavan henkilöstön kouluttamiseksi mukaan luettuina ihmisoikeuksien kunnioittamisen edistäminen ja oikeuskanslerinviraston vahvistaminen,

- tuki valtionhallinnon uudistamiselle painopisteen ollessa yhdellä tai kahdella avainalalla, joista toinen voisi olla metsätalous, koska EU:lla on johtava asema tämän alan rahoittajana,

- yhteyksien luominen eurooppalaisten ja indonesialaisten puolustusalan virkamiesten välille, ja

- kansalaisyhteiskunnan vahvistaminen.

3) Kulttuuristen ja uskonnollisten jännitteiden lieventämiseen tähtäävissä toimissa on keskityttävä seuraaviin:

- humanitaarinen apu asuinsijoiltaan siirtymään joutuneille tai niille, jotka ovat vaarassa joutua siirtymään,

- vuoropuhelun ja sovittelun edistämistoimet niin, että otetaan huomioon hallituksen toimet sekä kansainväliset ja alueelliset ponnistelut; erityishuomiota on kiinnitettävä kansalaisten osallistumiseen, ja

- Euroopan unionin jäsenvaltioiden laajan ja monipuolisen kokemuksen jakaminen Indonesian kanssa hallinnon hajauttamiseen ja aluetason muutoksiin liittyvissä kysymyksissä; asiantuntemuksen ja tiedon vaihto Euroopan liittovaltiojärjestelmistä voisi osoittautua hyödylliseksi.

4) Keskushallinnosta irtautumaan pyrkivien alueiden osalta Euroopan unionin pitäisi kehittää vuoropuhelua Indonesian ja muiden kansainvälisten kumppanien kanssa sellaisten ratkaisujen löytämiseksi, jotka vastaavat sekä kyseisten alueiden toiveita että tavoitetta välttyä Indonesian hajoamiselta. Vaikka kysymys kuuluukin sisäpolitiikan alaan, sillä voi olla voimakkaita kansainvälisiä seuraamuksia.

5.2. Talous- ja kauppasuhteet

Strategian yhtenä päätavoitteena olisi oltava kauppasuhteiden kehittäminen:

- Euroopan yhteisö haluaa jatkaa Indonesian kanssa WTO:ssa käytäviä keskusteluja molempia osapuolia kiinnostavista kysymyksistä, ja sen olisi tehostettava sekä kahdenvälistä että ASEANin ja ASEMin puitteissa tehtävää yhteistyötä helpottaakseen WTO:n uuden kauppaneuvottelukierroksen käynnistymistä molempien osapuolten etuja tavoiteltaessa.

- Uuden ASEMille tehtyyn sitoumukseen perustuvan kaupallisen sitoumuksen tekeminen Indonesialle olisi vahva poliittisen tuen osoitus Indonesian hallituksen pyrkimyksille löytää ratkaisu maan talousongelmiin.

- Osapuolten väliset keskustelut tavaroiden ja palvelujen nykyistä markkinoille pääsyä koskevista kysymyksistä olisi aloitettava kahdenvälisten kauppavirtojen kasvattamiseksi.

- Tuen talouden elvytykselle olisi oltava etusijalla Euroopan unionin Indonesiaa koskevassa lyhyen aikavälin strategiassa.

- Euroopan unionin olisi vahvistettava koordinointia kansainvälisten rahoituslaitosten [12], erityisesti Maailmanpankin ja Aasian kehityspankin kanssa. Säännöllinen Jakartassa tehtävä koordinaatio edustustojen päällikköjen ja kansainvälisten rahoituslaitosten kesken toisi merkittävää hyötyä molemmille osapuolille. EU:n osalta se varmistaisi paremman perehtyneisyyden tilanteeseen ja sen kehittymiseen ja mahdollistaisi koordinoidun lähestymistavan hankkeisiin, jotka vastaavat omaksuttua politiikkaa. Kansainvälisille rahoituslaitoksille se tarjoaisi tilaisuuden sisällyttää EU:n panos nykyistä tehokkaammin osaksi kokonaistavoitetta.

[12] Kolmevuotisen uudistusohjelman, josta hallitus sopi IMF:n kanssa 20.1.2000, seuraamukset on luonnollisestikin otettava huomioon. Suunnitelmaan sisältyy kauaskantoisia uudistuksia pankkialalla (yksityistäminen), energia-alalla sekä verotuksessa ja kauppapolitiikassa. Tästä kunnianhimoisesta uudistusohjelmasta ja sen vaikutuksista EU:n kauppaan ja investointeihin olisi tehtävä yksityiskohtainen arvio.

- Koska Euroopan unionilla on huomattava asema investoijana Indonesiassa, sen ja Indonesian välistä näkemysten vaihtoa investointipolitiikasta olisi lisättävä erityisesti johtavien virkamiesten tasolla [13] sijoitustoimintaa käsittelevässä ASEMin asiantuntijaryhmässä sekä osana Euroopan yhteisön ja ASEANin välistä yhteistyötä.

[13] Senior Officials Meeting.

- Eurooppalaiset investointien edistämisvälineet, kuten AsiaInvest, voisivat olla hyödyllisiä pyrittäessä edistämään eurooppalaisten pk-yritysten investointeja Indonesiaan. Yritysten toimintaolosuhteiden parantamiseksi ja investoijien luottamuksen lisäämiseksi on myös useita Euroopan yhteisön ja ASEANin taloudellisen yhteistyön ohjelmia. Komissio harkitsee mahdollisuutta lisätä näiden välineiden ja ohjelmien hyödyntämistä Indonesiassa seminaarien tai yritystapahtumien avulla.

- Koska Euroopan yhteisön liikennelainsäädäntö on huomionarvoinen, Euroopan unionin pitäisi selvittää Indonesian viranomaisten kanssa mahdollisuutta tehdä yhteistyötä sellaisilla aloilla kuin satelliittinavigointi (GNSS), lentoliikenteen säästöt (esim. julkisen palvelun velvoitteet ja alueelliset lentoliikennepalvelut), lentoliikenteen turvallisuus, merirosvous ja muut yhteistä etua edustavat kysymykset.

5.3. Euroopan unionin profiilin kohottaminen Indonesiassa

Indonesia ei pidä Euroopan unionia sellaisenaan merkittävänä kumppanina, ja Yhdysvaltoihin ja Japaniin verrattuna se saa osakseen vähemmän huomiota. EU nähdään ensisijaisesti kaupallisena ryhmittymänä, ja sen ylikansallisesta luonteesta ei juurikaan olla tietoisia.

5.3.1. Vuoropuhelun aloittaminen viranomaisten kanssa

Kahdenvälisen vuoropuhelun kehittäminen Euroopan unionin ja Indonesian välille parantaisi merkittävästi Indonesian hallituksen käsitystä Euroopasta ja siitä, minkä painoarvon EU asettaa Indonesian tulevaisuudelle. Tämä voisi olla avuksi EU:n mieltämiseksi yhdeksi tärkeimmistä keskustelukumppaneista. Muiden ASEANin alkuperäisjäsenten tapaan myöskään Indonesialla ei ole kahdenvälistä sopimusta EU:n kanssa. Euroopan yhteisön ja ASEANin sopimus vuodelta 1980 toimii taloussuhteiden perustana siinä, missä EU:n ja ASEANin ministerikokous on poliittisen vuoropuhelun areena. Komissio on vastannut myönteisesti Indonesian pyyntöön järjestää säännöllisiä johtavien virkamiesten kokouksia tulevaisuudessa, kuten tehdään Thaimaan ja Filippiinien kanssa. Voimassa olevan EY:n ja ASEANin yhteistyösopimuksen rinnalle tehtävää kahdenvälistä yhteistyösopimusta Indonesian kanssa voitaisiin harkita. Indonesian uudistushenkisen hallituksen kanssa käytävästä kattavasta vuoropuhelusta EU:lle koituvat edut ovat ilmeiset. Tällainen vuoropuhelu voisi vauhdittaa myös EU:n ja ASEANin välistä vuoropuhelua.

5.3.2. Euroopan unionin tunnettuuden edistäminen Indonesiassa

Jo uudessa Aasiaa koskevassa strategiassa korostettiin tarvetta edistää Euroopan unionin tunnettuutta Aasiassa ja päinvastoin. Tämä edellyttää sitä, että EU:n eri toimijat yhdistävät voimansa sellaisilla aloilla kuten tiedotus, korkeakoulutus ja kulttuuri. Komissio ja EU:n jäsenvaltiot voisivat ponnistella yhteisen "kenttätoiminnan" kehittämiseksi edelleen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi. Osana EU:n nykyistä korkeakoulutuksen yhteistyöstrategiaa on käynnistetty tai ollaan valmistelemassa useita ohjelmia. Ne ovat hyvä perusta Indonesian kanssa tehtävän yhteistyön lisäämiseksi, ja niitä on esiteltävä Indonesiassa riittävästi, jotta niistä saatava hyöty olisi maksimaalinen.

5.4. Tuen keskittäminen kehitystyöhön

Indonesian kehitysaputarpeet ovat valtaisat. Euroopan yhteisön Indonesialle tekemät rahoitussitoumukset ovat tällä hetkellä huomattavasti vähäisemmät kuin muiden rahoittajien sitoumukset. Euroopan unionin kokonaisapu - jäsenvaltioiden antama kahdenvälinen apu ja kansainvälisille rahoituslaitoksille osoitetut varat huomioon ottaen - on kuitenkin huomattava. Ensimmäisenä pitäisi maksimoida EU:n kokonaisosuuden vaikutus vahvistamalla EU:n kokonaisvaltaista lähestymistapaa Indonesian kanssa tehtävässä kehitysyhteistyössä.

Indonesiassa käynnissä olevat muutokset vetävät puoleensa kaikkien niiden tärkeimpien toimijoiden huomion, joiden edun mukaista on uudistusten läpivieminen mahdollisimman nopeasti. Koordinaatio on välttämätöntä sen varmistamiseksi, että Euroopan unionin jatkossa tekemä yhteistyö täydentää muiden avunantajien ponnisteluja.

Kestävää kehitystä Indonesiassa tukevaan Euroopan unionin lähestymistapaan voisi sisältyä useita eri tavoitteita:

1) Jotta kriisin seurauksista kärsivien kohderyhmien tarpeisiin voitaisiin vastata, yhteiskunnalliset turvaverkot, esimerkiksi perhesuunnittelu, tuki lasten pitämiseksi koulussa, äitien ja lasten terveys/ravinto ja tuki kansalaisjärjestöjen verkostolle [14] on asetettava etusijalle tulevassa toiminnassa.

[14] Paikallisen toiminnan elvyttämisohjelma (Community Recovery Programme), Maailmanpankki.

2) Lisäksi Euroopan unionin on kiinnitettävä erityishuomiota köyhyyden lievittämiseen erityisesti ongelma-alueilla kuten Molukeilla ja Länsi-Timorissa. Tähän voisivat sisältyä pienimuotoiset maaseudun kehittämishankkeet, pienyritysten ja maatalouden raaka-aineita jalostavan teollisuuden kehittäminen, maaseudun vesihuolto sekä terveys- ja opetusalan toimet. Kairon päätelmät olisi otettava huomioon erityisesti silloin, kun kyseessä on naisten rooli yhteiskunnallisessa ja taloudellisessa kehityksessä

3) Euroopan unionin toiminnassa on jatkossakin etusijalla luonnonvarojen kestävä hallinta erityisesti metsätaloudessa, missä Euroopan yhteisö ja jäsenvaltiot ovat jo vakiinnuttaneet asemansa Indonesian yhteistyökumppaneina. Tämä pitää sisällään biologiselta monimuotoisuudeltaan merkittävien alueiden tehokkaan suojelun sekä toimenpiteet metsätalouden kestävän hoidon parantamiseksi. Tätä taustaa vasten tieteellisen tutkimuksen edellytyksiä Indonesiassa olisi kehitettävä, ei kuitenkaan yksinomaan metsätutkimusta. On runsaasti näyttöä siitä, että kestävä kehitys edellyttää investointeja puhtaisiin teknologioihin, parhaita toimintatapoja ja luonnonvarojen hallintakapasiteetin tehostamista.

On ilmiselvää, että komission Aasialle osoittamien rahoitusvarojen rajallisuus rasittaa jatkossa sen toimia tarkasti määritellyillä painopistealoilla. Ponnisteluja olisi kuitenkin lisättävä yhteistyön nostamiseksi Indonesian tarpeita vastaavalle tasolle.

Nykyinen poliittinen tilanne vaikuttaa kypsältä asianmukaisen, erityisesti kestävää kehitystä koskevan ohjelmasuunnittelun aloittamiselle komission ja Indonesian kesken.

Neuvostoa pyydetään hyväksymään tässä esitetty lähestymistapa ja kehottamaan komissiota, jäsenvaltioita, yrityksiä ja muita asianomaisia toimimaan yhteistyössä sen soveltamiseksi.

RAHOITUSSELVITYS

1. Toimenpiteen nimi

Komission tiedonanto: Indonesian ja Euroopan unionin välisten suhteiden lähentäminen

2. Budjettikohdat

- B7-20 Elintarvikeapu ja tukitoimenpiteet

- B7-21 Humanitaarinen apu

- B7-30 Yhteistyö Aasian kehitysmaiden kanssa

- B7-60 Yhteisön toimet valtiosta riippumattomien järjestöjen hyväksi

- B7-61 Koulutus ja tietoisuuden lisääminen kehityksen alalla

- B7-62 Ympäristö, terveys ja huumeiden torjunta kehitysmaissa

- B7-63 Väestö ja väestönkasvu kehitysmaissa

- B7-64 Erityistuet kehityksen alalla

- B7-65 Toimenpiteet petosten torjumiseksi yhteistyön sekä yhteisön avun hallinnoinnin ja arvioinnin alalla

- B7-70 Kansanvaltaa ja ihmisoikeuksien suojelua koskeva eurooppalainen aloite

- B7-87 Kauppasuhteiden edistäminen

- B8-01 YUTP

3. Oikeusperusta

Kehitys-/ALA-maita koskeva asetus, kansanvaltaa ja ihmisoikeuksia koskeva asetus jne.

4. Toimenpiteen kuvaus

4.1 Toimenpiteen yleistavoite

Komission tiedonannossa neuvostolle ja Euroopan parlamentille määritellään Euroopan unionin ja Indonesian välisten suhteiden lähentämistä koskevan strategian avaintekijät uudella vuosituhannella.

4.2 Toimenpiteen kesto ja sen uusimista koskevat yksityiskohtaiset säännöt

5. Menojen ja tulojen luokitus

5.1 Ei-pakolliset menot

5.2 Jaksotetut määrärahat

5.3 Oletettu tulolaji

Tähän tiedonantoon perustuvista hankkeista ei synny mitään erityisiä tuloja.

6. Meno-/tulolaji

- tuen osuus 100 prosenttia

7. Rahoitusvaikutukset

Tällä asiakirjalla itsellään ei ole välittömiä rahoitusvaikutuksia. Useimpien mahdollisesti asiaan liittyvien määrärahojen osalta yksittäisten toimien kustannukset vahvistetaan ja lasketaan tapauskohtaisesti.

7.1 Toimenpiteen kokonaiskustannusten laskutapa (yksittäisten ja yhteenlaskettujen kustannusten välinen suhde)

7.2 Kustannuserittely

Maksusitoumusmäärärahat (miljoonaa euroa käypinä hintoina)

>TAULUKON PAIKKA>

7.3 Talousarvion B osaan kuuluvat selvityksistä, asiantuntijoista tms. aiheutuvat toimintamenot

Maksusitoumusmäärärahat (miljoonaa euroa käypinä hintoina)

>TAULUKON PAIKKA>

7.4 Maksusitoumus- ja maksumäärärahojen aikataulu

Pyynnöstä sen jälkeen, kun komission yksiköt ovat arvioineet hankkeen, ja sellaiseen määrään asti, joka ei ylitä kyseisiin budjettikohtiin kirjattavia määrärahoja kunkin vuosittaisen talousarvionmenettelyn osalta.

8. Petostenvastaiset toimenpiteet

- erityisiä valvontatoimenpiteitä suunnitteilla

- Indonesian viranomaiset ja komissio soveltavat hankkeiden täytäntöönpanossa tavanomaisia valvontatoimenpiteitä kussakin rahoitussopimuksessa esitetyn mukaisesti.

9. Kustannustehokkuusanalyysin osatekijät

9.1 Määrälliset erityistavoitteet ja kohderyhmä

- erityistavoitteet: yhteys yleistavoitteeseen

- määritellään tapauskohtaisesti

- kohderyhmä: yksittäisten tavoitteiden määritteleminen, yhteisön rahoitustuen lopullisten edunsaajien ja rahoituksen välittäjien osoittaminen.

- määritellään tapauskohtaisesti

9.2 Toimenpiteen perustelut

- yhteisön rahoitustuen tarve toissijaisuusperiaate erityisesti huomioon ottaen

- määritellään tapauskohtaisesti.

9.3 Toimenpiteen seuranta ja arviointi

- suoritusten osoittimien valinta

- määritellään tapauskohtaisesti ja sisällytetään kaikkiin rahoitussopimuksiin.

10. Hallintomenot (talousarvion pääluokan iii A osa)

Tämä rahoitusselvityksen osa on lähetettävä henkilöstön ja hallinnon pääosastoon sekä budjettipääosastoon niin, että henkilöstön ja hallinnon pääosasto toimittaa sen edelleen budjettipääosastoon ja liittää siihen lausuntonsa.

Tarvittavien hallinnollisten varojen irrottaminen käytännössä riippuu komission vuosittaisesta varojen jakamista koskevasta päätöksestä, jossa otetaan huomioon henkilöstön määrä ja budjettivallan käyttäjän valtuuttamat lisävarat.

10.1 Vaikutus toimien määrään

>TAULUKON PAIKKA>

Jos tarvitaan lisähenkilöstöä, ilmoitettava, milloin sen on oltava käytettävissä.

10.2 Lisähenkilöstön rahoituksellinen kokonaisvaikutus

euroa

>TAULUKON PAIKKA>

Ilmoitetuista määristä on käytävä ilmi lisähenkilöstöstä aiheutuvat kokonaiskustannukset koko toimenpiteen keston ajalta, jos kesto on ennalta määritelty, ja 12 kuukauden ajalta, jos kestoa ei ole määritelty.

10.3 Toimenpiteestä aiheutuva muiden hallintomenojen kasvu

euroa

>TAULUKON PAIKKA>

Ilmoitettujen määrien on vastattava toimenpiteestä aiheutuvia kokonaiskustannuksia, jos toimenpiteen kesto on ennalta määritelty, tai kustannuksia 12 kuukauden ajalta, jos kestoa ei ole määritelty.

Kustannukset katetaan olemassa olevin varoin.