Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Pakollinen huolellisuusvelvoite”

(valmisteleva lausunto)

(2020/C 429/19)

Esittelijä: Thomas WAGNSONNER Toinen esittelijä: Emmanuelle BUTAUD-STUBBS

Lausuntopyyntö Euroopan parlamentin kirje, 15.9.2020 Oikeusperusta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artikla Vastaava jaosto ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” Hyväksyminen jaostossa 4.9.2020 Hyväksyminen täysistunnossa 18.9.2020 Täysistunnon nro 554 Äänestystulos (puolesta / vastaan / pidättyi äänestämästä) 215/1/3

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) vahvistaa, että Euroopan komission on aika tehdä jäsenvaltioille ja Euroopan parlamentille pakollista huolellisuusvelvoitetta koskeva lainsäädäntöehdotus, jossa tunnustetaan nykyisiin normeihin perustuva vastuu ja tarjotaan eurooppalaisille yrityksille selkeä ja varma oikeudellinen kehys.

1.2 Ihmisoikeuksia koskevasta huolellisuusvelvoitteesta on tullut sisämarkkina-asia, ja koska eri jäsenvaltiot määräävät yritysten toimintatapojen perusteella erilaisia seuraamuksia, ei riitä, että EU:n tasolla tehdään hajanainen ja osittain toimialakohtainen lainsäädäntöaloite.

1.3 Lainsäädäntöaloitteen – joko direktiivin tai asetuksen etuineen ja haittoineen – aineellisen soveltamisalan olisi taattava ihmisoikeuksien ja ympäristöoikeuksien määritelmän laaja kattavuus siten, että mukana ovat myös työntekijöiden oikeudet ja ammattiyhdistysoikeudet, ja tässä yhteydessä on varmistettava ihmisoikeusasioissa tapahtuvan uuden kehityksen huomioon ottaminen.

1.4 Erityisesti globaaleja arvoketjuja koskevan huolellisuusvelvoitteen on ohjattava hallinnointipäätöksiä, joilla tähdätään siihen, että yritykset ovat taloudellisesti, ekologisesti ja sosiaalisesti kestäviä. Ympäristövaikutuksia olisi joka tapauksessa pidettävä kestävän yritystoiminnan kannalta erittäin merkittävänä asiana, jonka olisi oltava tärkeä painopiste globaaleissa arvoketjuissa.

1.5 Lainsäädäntöaloitteen olisi katettava monialaisesti kaikki yritykset, ja EU:hun sijoittautuneille tai sen alueella toimiville pk-yrityksille tulee asettaa oikeasuhteiset vaatimukset, jotta vältetään epäreilu kilpailu ja epätasapuoliset toimintaedellytykset. Myös julkisen sektorin tulee kuulua aloitteen piiriin. Aloitteessa olisi edellytettävä yrityksiltä suurta vastuullisuutta liiketoiminnan harjoittamisessa mutta säädettävä lisäksi riittävistä toimenpiteistä, jotka ovat linjassa kulloisenkin ihmisoikeusrikkomusriskin kanssa.

1.6 Ihmisoikeuksia koskevaan pakolliseen huolellisuusvelvoitteeseen olisi sisällytettävä seuraavat asiat: — johdonmukaiset huolellisuusvelvoitepuitteet, jotka pohjautuvat nykyisiin välineisiin, joita sovelletaan sisämarkkinoilla toimiviin yrityksiin, mukaan lukien kolmansien maiden yritykset, jotka myyvät markkinoilla merkittäviä määriä tavaroita ja palveluita — vastuuvelvollisuus, jonka ansiosta väärinkäytösten uhreilla on käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot; sellaisia tapauksia varten, joissa yritysten toiminta, myös toimitus- ja alihankintaketjut huomioon ottaen, rikkoo ihmisoikeus-, sosiaali- tai ympäristönormeja tai aiheuttaa haittavaikutuksia, on otettava käyttöön erityiset vastuuvelvollisuuspuitteet, joihin sisältyy niin ikään rikosvastuu.

1.7 Oikeudellisen epävarmuuden välttämiseksi lainsäädäntöaloitteessa on säädettävä hyvin selkeästi, mitä yksittäisiä toimia yritysten on toteutettava huolellisuusvelvoiteprosessin eri vaiheissa arvioidakseen ihmisoikeusriskejä EU:n muun sitovan lainsäädännön mukaisesti, mukaan lukien mahdollisesti tarkistettava muiden kuin taloudellisten tietojen julkistamista koskeva direktiivi: — selkeästi määritelty riskianalyysi (yrityksen toiminnan [mahdollisten] ihmisoikeuksiin ja ympäristöön kohdistuvien haittavaikutusten havaitseminen ja arviointi, joka esitetään virallisessa, saatavilla olevassa, avoimessa, seikkaperäisessä ja rehellisessä asiakirjassa, jossa kartoitetaan riskit selkeän ja avoimen arviointimenettelyn pohjalta ja asetetaan ne tärkeysjärjestykseen), johon sisältyy neuvoteltu varhaisvaroitusmekanismi ja menettely väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi — jatkotoimenpiteet (yrityksen sisäisten vastuiden määritteleminen, haittavaikutusten lopettaminen ja ehkäisy) — toteutettujen toimenpiteiden tehokkuuden seuranta, joka perustuu OECD:n monikansallisille yrityksille antamiin toimintaohjeisiin sekä yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskeviin YK:n ohjaaviin periaatteisiin — oikeutetun liikesalaisuuden ja avoimuusperiaatteen mukainen viestintä (riittävä raportointi yrityksen toiminnan [mahdollisten] haittavaikutusten käsittelystä) — yrityksessä edustettuina olevien ammattijärjestöjen osallistuminen työmarkkinavuoropuheluun sovellettavien kansallisten puitteiden mukaisesti.

1.8 Oikeusrikkomusten uhreilla ja heidän edustajillaan, kuten ammattiliitoilla ja ihmisoikeuksien puolustajilla, on oltava mahdollisuus käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja kärsimiensä haittavaikutusten korjaamiseksi.

1.9 Liiketoimintaan liittyvien ihmisoikeusrikkomusten uhreille ja heidän edustajilleen, kuten ammattiliitoille ja ihmisoikeuksien puolustajille, on taattava ihmisoikeutena mahdollisuus oikeudenmukaisiin oikeudenkäynteihin ja mahdollisuus kääntyä tuomioistuinten ja viranomaisten puoleen. Kun on epäselvää, onko vastuu mahdollisesti emoyhtiöllä, jollain sen tytäryhtiöistä vai tavarantoimittajalla, joka on yhtiön kanssa liikesuhteessa, tuomiovallan tulisi olla yhdellä oikeuspaikalla, joka vastaa oikeudenmukaisesta oikeuskäsittelystä. Tätä varten Bryssel I -asetusta olisi muutettava siten, että sallitaan oikeuden käyminen Euroopassa silloin, kun kyse on ihmisoikeusrikkomuksista.

1.10 Pakollista huolellisuusvelvoitetta koskevat puitteet toteutettaisiin yhdessä sovitulla normilla, jonka noudattamista valvottaisiin oikeasuhteisilla, tehokkailla ja varoittavilla seuraamuksilla, kun taas vastuuvelvollisuuden olisi perustuttava selkeästi määriteltyjen ihmisoikeuksien rikkomiseen. Kuten kaikissa vastuujärjestelyissä, on osoitettava selvä syy-yhteys virheen tai estämättä jättämisen ja tietyn vahingon välillä. Epätyypillisten syiden tapauksessa riskiyhteyttä ei siten ole.

1.11 Ranskan huolellisuusvelvoitelainsäädännöstä opitun pohjalta sitovan lainsäädäntöaloitteen on täytettävä seuraavat laatuvaatimukset, jotta eurooppalaiset yritykset voivat täyttää tämän roolin: — selkeät määritelmät ja ymmärrettävä kieli — oikeusvarmuuden ja käyttökelpoisuuden varmistaminen erityisesti sovellettavan lain osalta, ja oikeutetun liikesalaisuuden mukaiset oikeasuhteiset raportointivaatimukset.

1.12 Innovatiivisten, kaikkien tietojen jäljittämisen mahdollistavien tietoteknologioiden (esim. lohkoketjun) kehittämistä globaalien toimitusketjujen hallintaa varten olisi kannustettava, jotta minimoidaan hallinnolliset rasitteet ja kustannukset ja vältetään päällekkäisyyksiä. Tällaiset teknologiat tuovat turvallisuutta ja varmistavat jäljitettävyyden.

2. Pääelementit ja taustaa

2.1 Euroopan parlamentti on pyytänyt ETSK:lta lausuntoa tulossa olevasta yritysten huolellisuusvelvoitetta ja vastuuvelvollisuutta koskevasta EU-tason lainsäädäntöaloitteesta. ETSK käsittelee näin ollen kyseisen säädöksen mahdollista sisältöä ja määritelmiä koskevia ehdotuksia huolellisuusvelvoitetta (due diligence) sekä yrityksiä ja ihmisoikeuksia koskevan työnsä pohjalta ja hyödyntäen jäsentensä tietämystä ja kokemusta erityisesti kunnianhimoisen lainsäädännön maista.

2.2 ETSK on osallistunut aktiivisesti globaalien arvoketjujen huolellisuusvelvoitteeseen liittyvien kysymysten pohdintaan ( 1 ) . Ihmisoikeuksien ( 2 ) , mukaan lukien työntekijöiden oikeudet ( 3 ) ja ympäristöoikeudet, loukkauksia ja rikkomuksia tapahtuu globaalissa arvoketjussa edelleen, vaikka monissa tapauksissa kyseiset haitat voitaisiin ehkäistä huolellisuusvelvoitteella ja sillä, että valtiot ja niiden hallinnot noudattaisivat kansainvälisiä sitoumuksiaan, erityisesti työelämä- ja ihmisoikeuksien alalla. Tällaisten rikkomusten uhreilla ei usein ole oikeussuojakeinoja asiansa ajamiseksi.

2.3 Ihmisoikeuksia koskevan huolellisuusvelvoitteen täytäntöönpanolle yritysten liiketoiminnassa on laadittu erilaisia vapaaehtoisia puitteita. Se tapahtuu yleensä yritysvastuustrategioiden muodossa.

2.4 Näistä välineistä tehokkaimpia ovat yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevat YK:n ohjaavat periaatteet, YK:n Global Compact -aloite, yhteiskuntavastuuta koskeva ISO 26000 -standardi ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön laatimat suuntaviivat (OECD:n monikansallisille yrityksille antamat toimintaohjeet). Niissä ehdotetaan muun muassa, että liikekumppanien kanssa tehdään globaalissa arvoketjussa sopimuksia, jotka turvaavat ihmisoikeudet liikesuhteissa. Tällaiset vapaaehtoiset välineet osoittavat, että globaalissa arvoketjussa on mahdollista hallita riskejä ja panna täytäntöön ihmisoikeusrikkomuksia koskevia vaatimuksia. Niiden pohjalta voidaan kehittää edelleen mahdollisesti pakollisia toimenpiteitä.

2.5 Vapaaehtoisilla toimenpiteillä ei ole aina kyetty estämään perusoikeuksien törkeitä loukkauksia, eivätkä ne tarjoa yrityksille oikeudellista varmuutta ulkomaisissa liikesuhteissa. Tämä johtaa sekalaiseen kokoelmaan toimenpiteitä, jotka eivät takaa oikeusvarmuutta ja lainsäädännön ennustettavuutta.

2.6 Tietyt EU:n jäsenvaltiot ovat säätäneet tilanteen korjaamiseksi lakeja, jotka parantavat yritysvastuuta ja luovat lujemmat puitteet ihmisoikeuksia koskevalle huolellisuusvelvoitteelle, mikä voi tarjota arvokasta kokemusta. Samankaltaista lainsäädäntöä harkitaan tällä hetkellä eri Euroopan maissa. Yhdistynyt kuningaskunta otti käyttöön toimitusketjujen läpinäkyvyyttä koskevan lausekkeen nykyajan orjuutta torjuvassa Modern Slavery Act -laissaan. Alankomaat on säätänyt lapsityövoimaa koskevan due diligence -lain torjuakseen lapsityövoiman käyttöä Alankomaihin sijoittautuneissa tai tavaroita ja palveluita Alankomaiden markkinoille toimittavissa yrityksissä.

2.7 EU:n tasolla on lainsäädäntöä ihmisoikeuksia koskevasta huolellisuusvelvoitteesta. Konfliktialueiden mineraaleja koskeva EU:n asetus, muiden kuin taloudellisten tietojen julkistamista koskeva direktiivi ja puutavara-asetus ovat esimerkkejä tapauksista, joissa ihmisoikeuksia koskevaa huolellisuusvelvoitetta on vahvistettu. Globaalissa arvoketjussa tapahtuvat ihmisoikeusrikkomukset käsitellään välillisesti hallinto-, siviili- tai rikosoikeuden pohjalta. Nämä menettelyt herättävät kansainväliseen yksityis-, prosessi- ja (yrityksiin sovellettavaan) rikosoikeuteen liittyviä kysymyksiä; kyseisiä aloja on yhdenmukaistettu EU:ssa jossain määrin (Bryssel I ja Rooma II -asetukset).

2.8 Kansainvälisellä tasolla on toteutettu toimia. Genevessä toimivan YK:n ihmisoikeusneuvoston työryhmä on neuvotellut laillisesti sitovasta yrityksiä ja ihmisoikeuksia koskevasta välineestä (YK:n sopimus), ja ETSK on antanut aiheesta lausunnon ( 4 ) , jossa se yhtyy Euroopan parlamentin näkemykseen ( 5 ) sopimuksen tarpeellisesta sisällöstä: — perustana yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevien YK:n ohjaavien periaatteiden kehys — monikansallisten yhtiöiden ja muiden liikeyritysten, myös niiden tytäryritysten, pakollisten huolellisuusvelvoitteiden määritelmä — valtioiden ekstraterritoriaalisten ihmisoikeusvelvoitteiden tunnustaminen ja sääntelytoimenpiteiden hyväksyminen tätä varten — yritysten rikosoikeudellisen vastuun tunnustaminen — valtioiden väliset koordinointi- ja yhteistyömekanismit rajatylittävien tapausten tutkinta-, syyte- ja täytäntöönpanotoimia varten — kansainvälisten oikeudellisten ja muiden valvonta- ja täytäntöönpanomekanismien luominen.

2.9 EU:n toimielimet ja virastot, mm. perusoikeusvirasto ( 6 ) ja Euroopan parlamentti, ovat julkaisseet useita tutkimuksia erilaisista ihmisoikeuksia koskevaan huolellisuusvelvoitteeseen liittyvistä näkökohdista.

2.10 Oikeusasioiden pääosaston vastikään teettämässä tutkimuksessa ( 7 ) esitetään analyysi huolellisuusvelvoitevaatimuksista toimitusketjujen eri kohdissa. Tutkimuksen yhteydessä tehtiin sidosryhmille suunnattu kysely, kuvattiin sääntelykehystä, arvioitiin eri politiikkavaihtoehtoja ja havainnollistettiin välttämätöntä tarvetta kehittää laajoja ja sitovia ihmisoikeuksia koskevaan huolellisuusvelvoitteeseen liittyviä toimenpiteitä.

2.11 Suurin osa yli 600:sta kyselyyn vastanneesta totesi, että oikeudellisena huolellisuusnormina säädetty pakollinen huolellisuusvelvoite voi tuoda yrityksille mahdollisia etuja, mitä tulee yhdenmukaisuuteen, oikeusvarmuuteen, tasapuolisiin toimintaedellytyksiin ja vipuvaikutuksen kasvuun liikesuhteissa läpi toimitusketjun sellaisen normin ansiosta, josta ei tingitä. Vastaajat pitivät parhaana vaihtoehtona yleistä monialaista asetusta, joka kattaisi mahdollisesti kaikki yritykset, koska monet yritykset toimivat useammilla aloilla, ja pohjautuisi yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskeviin YK:n ohjaaviin periaatteisiin, sekä huolellisuusnormin asettamista menettelyvaatimuksen sijasta.

2.12 Tutkimuksessa korostetaan myös, että ”tällä hetkellä vain hiukan yli kolmasosa yritysvastaajista ilmoitti yritystensä noudattavan kaikki ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset huomioon ottavaa huolellisuusvelvoitetta”. Lisäksi ”suurin osa huolellisuusvelvoitetta noudattavista yritysvastaajista ottaa huomioon vain ensisijaiset toimittajat” ( 8 ) . Tutkimuksen tuloksia esitellessään oikeuskomissaari Didier Reynders totesi tämän osoittavan, ”että vapaaehtoiset toimet ihmisoikeusloukkauksiin ja yhtiöiden ilmasto- ja ympäristöhaittoihin puuttumiseksi eivät ole raportoinnin kannustamanakaan johtaneet tarvittavaan käyttäytymisen muutokseen” ( 9 )

3. Yleistä

3.1 Vapaaehtoisilla toimenpiteillä ei voida estää kaikkia oikeuksien loukkauksia. Sitovilla toimenpiteillä, joihin liittyy asianmukaisia seuraamuksia, pystytään varmistamaan, että oikeudellisia vähimmäisvaatimuksia noudattavat myös ne yritykset, jotka eivät ota moraalista vastuutaan yhtä vakavasti kuin yritykset, jotka kiinnittävät ihmisoikeusasioihin paljon huomiota. Sitovat säännöt olisi laadittava niin, että ne ovat johdonmukaiset olemassa olevien huolellisuusvelvoitejärjestelmien, kuten yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevien YK:n ohjaavien periaatteiden kanssa, jotta täytäntöönpano olisi helpompaa ja vältytään päällekkäisyyksiltä.

3.2 Ihmisoikeus-, sosiaali- ja ympäristönormien loukkaukset sekä haittavaikutukset voivat olla seurausta yrityksen omista toimista, sen tytäryhtiöiden tai sen määräysvallassa olevien yritysten toimista tai sen liikesuhteista eli toimitus- ja alihankintaketjusta. Tämän huomioiden yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevissa YK:n ohjaavissa periaatteissa, OECD:n monikansallisille yrityksille antamissa toimintaohjeissa ja ILO:n kolmikantaisessa julistuksessa todetaan, että huolellisuusvelvoitteen olisi katettava myös yritysten liikesuhteet, mukaan lukien toimitus- ja alihankintaketjut. Näiden puitteiden pohjalta huolellisuusvelvoitevaatimusten olisi siten ihanteellisesti katettava yrityksen kaikki toiminta sen koosta riippumatta, toisin sanoen yrityksen oma toiminta, sen tytäryhtiöiden ja sen määräysvallassa olevien yritysten toiminta sekä sen liikekumppanien toiminta kaikki toimitus- ja alihankintaketjut, franchise ja sopimusten hallinnointi mukaan luettuina. Niiden olisi katettava toiminta, tosiasialliset ja mahdolliset vaikutukset ja oikeuksien loukkaukset sekä EU:n sisällä että ulkopuolella. Huolellisuusvelvoitteen soveltamisalan määritteleminen on kuitenkin käytännössä vaikeaa: esimerkiksi yksi 27. maaliskuuta 2017 annettuun Ranskan lakiin nro 2017-399 valituista vaatimuksista oli vakiintunut liikesuhde toimitusketjun osapuoleen, mikä sisältää oletuksen tietynasteisesta määräysvallasta. Ranskan perustuslakituomioistuin on määritellyt vakiintuneen liikesuhteen toisessa tuomiossaan: se tarkoittaa säännöllistä, vakaata ja jatkuvaa suhdetta, yleensä ensisijaisten toimittajien ja alihankkijoiden kanssa. Olisi tietenkin kunnianhimoisempaa sisällyttää vaatimusten piiriin poikkeuksetta kaikki tahot, mutta huomioon on otettava toimittajien suuri määrä (jopa 100 000 yhtä monikansallista yritystä kohti) ja samalla on kannustettava yrityksiä panemaan huolellisuusvelvoite tehokkaasti täytäntöön koko arvo- ja toimitusketjussa.

3.3 Innovatiivisten, kaikkien tietojen jäljittämisen mahdollistavien tietoteknologioiden (esim. lohkoketjun) kehittämistä globaalien toimitusketjujen hallintaa varten olisi kannustettava, jotta minimoidaan hallinnolliset rasitteet ja kustannukset ja vältetään päällekkäisyyksiä. Tällaiset teknologiat tuovat turvallisuutta ja varmistavat jäljitettävyyden.

3.4 ETSK toistaa seuraavan näkemyksensä ( 10 ) : ”Kun EU:n jäsenvaltiot alkavat soveltaa erikseen tiukempia pakollisia huolellisuusvelvoitejärjestelyjä, tämä johtaa eroihin näissä vaatimuksissa EU:n sisällä. EU:n ulkopuolisten yritysten ei tule ohittaa kilpailussa yrityksiä, jotka sijaitsevat EU:n jäsenvaltioissa, joissa huolellisuusvelvoitteet ovat tiukempia. ETSK toteaa, että yrityksillä tulee olla tasapuoliset toimintaedellytykset, oikeusvarmuus ja selkeät vastuut.”

3.5 Vapaaehtoisten järjestelmien epätasainen ja hajanainen käyttöönotto luo epäreilua kilpailua Euroopan tasolla, koska yhden yhtenäisen järjestelmän sijaan on olemassa kirjava joukko kansallisia lakeja, joilla on kyllä sama yleistavoite mutta jotka eroavat toisistaan. EU:n ulkopuolella on hyvin vähän huolellisuusvelvoitelainsäädäntöä, mikä on valitettavaa Yhdysvaltojen ja Kiinan kaltaisten avainkauppakumppanien kannalta. Kun pakollinen EU:n aloite pannaan täytäntöön, muiden markkinoiden yritysten on noudatettava asetettuja vaatimuksia voidakseen jatkaa toimintaansa unionin sisämarkkinoilla sikäli kuin EU:n lainsäädäntöaloite kattaa kolmansien maiden yritykset, jotka tarjoavat tavaroita ja palveluita EU:ssa. Tämä tekee lisäksi reilun kilpailun vuoksi YK:n sopimuksesta erittäin tärkeän toimintaedellytysten tasavertaisuuden varmistamiseksi EU:n oikeudenkäyttöalueen ulkopuolella. Nykyiset EU:n puitteet jättävät tilaa erilaisille käytännöille ja vaatimuksille, jotka ovat epätasaisia ihmisoikeus-, ympäristö- ja sosiaalinormien osalta. EU:n lainsäädäntöaloitteen olisi oltava kunnianhimoinen, käytännöllinen ja valmis YK:n puitteissa hyväksyttävän ( 11 ) kansainvälisiä toimintaedellytyksiä tasavertaistavan kansainvälisen normin täytäntöönpanoa varten. Kun otetaan huomioon EU:n rooli ihmisoikeuksien suojelussa, monien eurooppalaisten yritysten, erityisesti suuryritysten, ansioituneisuus ihmisoikeuksia koskevan huolellisuusvelvoitteen noudattajina voi tehdä niistä edelläkävijöitä, mitä tulee vastuuseen ihmisoikeuksien turvaamisesta globaalissa arvoketjussa.

3.6 Jotta eurooppalaiset yritykset voivat täyttää tämän roolin, EU:n sitovan säädöksen on täytettävä seuraavat laatuvaatimukset: — selkeät määritelmät ja ymmärrettävä kieli — oikeusvarmuuden ja käyttökelpoisuuden varmistaminen.

3.7 Euroopan sisämarkkinoiden maailmankauppaan kohdistuvan vaikutuksen kautta eurooppalainen lainsäädäntöaloite olisi omiaan tasapuolistamaan toimintaedellytyksiä edelleen, koska se edellyttäisi ihmisoikeuksia koskevan huolellisuusvelvoitteen noudattamista paitsi eurooppalaisilta yrityksiltä myös kolmansien maiden yrityksiltä, jotka tarjoavat tavaroita ja palveluita sisämarkkinoilla. EU:hun sijoittautuneiden yritysten ja sisämarkkinoilla tavaroita ja palveluita myyvien ja investointeja tekevien kolmansien maiden yritysten toimintaedellytyksien tasapuolisuutta koskevan vaatimuksen olisi oltava EU:n uuden lainsäädäntöaloitteen ytimessä, sillä muuten EU:n yritykset joutuvat epäedulliseen kilpailuasemaan. Edellä mainittuja puutavaraa ja konfliktialueiden mineraaleja koskevia asetuksia tarkasteltaessa nähdään, että sisämarkkinoiden kautta on mahdollista luoda myös kansainvälisiin toimittajiin kohdistuvaa vipuvaikutusta.

3.8 Ihmisoikeuksia koskevasta huolellisuusvelvoitteesta on tullut sisämarkkina-asia, ja koska eri jäsenvaltiot määräävät yritysten toimintatapojen perusteella erilaisia seuraamuksia, ei riitä, että EU:n tasolla tehdään hajanainen ja osittain toimialakohtainen lainsäädäntöaloite. Huolellisuusvelvoitteella voi olla erilaisia oikeudellisia vaikutuksia riippuen kansallisesta ja oikeudellisesta kontekstista. Tässä lausunnossa huolellisuusvelvoitteella tarkoitetaan niitä velvollisuuksia, jotka yrityksen on täytettävä ehkäistäkseen ja lieventääkseen ihmisoikeusvaikutuksia (huom. myös ILO:n keskeiset yleissopimukset) ja ympäristövaikutuksia toiminnassaan ja globaalissa toimitusketjussaan ja tehdäkseen niistä selkoa. Lisäksi on taattava tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille asianomaisille yrityksille. Kansainvälisellä tasolla, erityisesti yrityksiä ja ihmisoikeuksia koskevan YK:n sitovan sopimuksen kannalta, ETSK pitää valitettavana ponnen puuttumista huolellisuusvelvoitelainsäädännön edistämiseltä ja katsoo, että EU:ssa investoivien ja myyvien kolmansien maiden yritysten sisällyttäminen tulevan EU:n lainsäädäntöaloitteen soveltamisalaan on hyvä lähtöpiste vaatimustason kohottamiseksi.

3.9 ETSK vahvistaa, että Euroopan komission on aika tehdä jäsenvaltioille ja Euroopan parlamentille ehdotus pakollista huolellisuusvelvoitetta koskevaksi lainsäädäntöaloitteeksi, jossa tunnustetaan nykyisiin normeihin perustuva vastuu ja tarjotaan eurooppalaisille yrityksille selkeä oikeudellinen kehys.

3.10 Lainsäädäntöaloitteen olisi pohjauduttava kokonaisvaltaiseen mutta myös oikeudellisesti vankkaan ja yksitulkintaiseen käsitykseen yrityksen sidosryhmistä ( 12 ) . Osakkeenomistajat ovat sidosryhmien ytimessä ja kärsivät usein taloudellisia tappioita, kun yritys yhdistetään ihmisoikeusrikkomuksiin ja tästä koituu mainehaittaa. Vastuullisella liiketoiminnan harjoittamisella siten, että ihmisoikeuksia koskevaa huolellisuusvelvoitetta noudatetaan, on kuitenkin osakkeenomistajien lisäksi merkitystä myös työntekijöille, heidän edustajilleen yritys- ja toimialatasolla sekä – usein kansalaisyhteiskunnan organisaatioihin kuuluville – henkilöille, joihin yritystason toimet vaikuttavat joko siksi, että he asuvat lähellä, tai siksi, että he altistuvat vaikutuksille muuten. Kaikki sidosryhmät on otettava huolellisuusvelvoitetta koskevassa lainsäädäntöaloitteessa asianmukaisesti huomioon etujensa mukaisesti.

3.11 Tästä seuraa, että oikeusrikkomusten uhreilla ja heidän edustajillaan, kuten ammattiliitoilla ja ihmisoikeuksien puolustajilla, on oltava mahdollisuus käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja kärsimiensä haittavaikutusten korjaamiseksi. Tehokkailla oikeussuojakeinoilla tarkoitetaan, että heidän on voitava saada täysimääräinen korvaus kärsitystä vahingosta.

3.12 Olisi myös huomioitava, että YK:n sopimusneuvotteluissa on sovittu mahdollisuudesta antaa määräyksiä rikosvastuusta siltä osin kuin on kyse kaikkein vakavimmista teoista, kuten sotarikoksista tai lainvastaisista teloituksista. Vastaavat rikoslakikysymykset onkin voitava sisällyttää eurooppalaiseen huolellisuusvelvoitetta koskevaan lainsäädäntöaloitteeseen.

3.13 Ihmisoikeuksia koskevaa pakollista huolellisuusvelvoitetta harkittaessa olisi näin ollen otettava huomioon seuraavat seikat: — johdonmukaiset huolellisuusvelvoitepuitteet, jotka pohjautuvat nykyisiin välineisiin, joita sovelletaan sisämarkkinoilla toimiviin yrityksiin — vastuuvelvollisuus, jonka ansiosta väärinkäytösten uhreilla on käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot — erityiset vastuuvelvollisuuspuitteet, joihin sisältyy tarvittaessa oikeusjärjestelmästä ja rikkomuksesta riippuen myös rikosvastuu.

3.14 Yhteys huolellisuusvelvoitepuitteiden ja siviilioikeudelliseen (ja mahdollisesti rikosoikeudelliseen) vastuuseen liittyvien kysymyksien välillä on ilmiselvä. Tiukat huolellisuusvelvoitemenettelyt ja niitä koskevat tiedot antavat yrityksille mahdollisuuden osoittaa, että ne eivät ole vastuussa tietystä ihmisoikeusrikkomuksesta. Huolellisuusvelvoitetta noudattavien yritysten on hyödyttävä sen noudattamisesta. Velvoitteen noudattamista ei saa tulkita yleiseksi vastuusta vapautumiseksi. Yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevissa YK:n ohjaavissa periaatteissa todetaan tästä aiheesta seuraavasti periaatteen 17 selityksissä: ”Asianmukaisten ihmisoikeuksiin liittyvien huolellisten ennakkoarviointien suorittamisen olisi autettava yrityksiä arvioimaan niihin kohdistuvien oikeudellisten vaateiden vaara osoittamalla, että yritykset ovat ryhtyneet kohtuullisiin toimenpiteisiin väitettyihin ihmisoikeusloukkauksiin osallistumisen välttämiseksi. Tällaisia ihmisoikeuksiin liittyviä huolellisia ennakkoarviointeja suorittavien yritysten ei pidä kuitenkaan olettaa, että näiden ennakkoarviointien suorittaminen vapauttaisi ne automaattisesti ja kokonaan ihmisoikeusloukkausten aiheuttamiseen tai niihin osallistumiseen liittyvästä vastuusta.”

3.15 Lainsäädäntöaloitteen on katettava huolellisuusvelvoite, mutta lisäksi on varmistettava, että velvoite otetaan riittävällä ja johdonmukaisella tavalla huomioon vastuukysymysten yhteydessä sellaisen YK:n ohjaaviin periaatteisiin perustuvan soveltamisalan puitteissa, jonka piiriin kuuluvat erityisesti tahot, joihin yrityksellä on suora yhteys toimintaansa, tuotteisiinsa tai palveluihinsa liittyvän vakiintuneen liikesuhteen kautta.

3.16 Tämä voi olla myös ihanteellinen lähestymistapa oikeasuhteisen vastuuvelvollisuuden määrittämiseen ilman, että pk-yrityksille asetetaan mielivaltaisia kynnysarvoja. Olemassa olevia huolellisuusvelvoitepuitteita, kuten yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevia YK:n ohjaavia periaatteita ja OECD:n monikansallisille yrityksille antamia toimintaohjeita, sovelletaan kaikkiin yrityksiin hyvästä syystä: ihmisoikeudet ovat yleismaailmalliset ja jakamattomat, ihmisoikeuksiin liittyvät riskit voivat vaihdella arvoketjussa rajusti koon, liikevaihdon ja toimialojen erityispiirteiden mukaan ja vastuuvelvollisuuden rajaaminen tietyn koon perusteella ja tietynlaisten toimittajien ja alihankkijoiden kohdalla voi johtaa ongelmiin globaalin arvoketjun muokkautuessa kynnysten mukaan. On tosiasia, että kyseisillä yrityksillä, joita covid-19-kriisi on jo koetellut ankarasti, on puutteellisemmat voimavarat vaaditun tehtävän suorittamiseksi. Kohtuullisella huolellisuusvelvoitteella varmistetaan ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja korvausten maksaminen ihmisille, jotka ovat kärsineet vaikutuksista suoraan, mutta ei sälytetä pk-yrityksille äärimmäisen vakavan talouskriisin oloissa suhteetonta logistista, taloudellista ja inhimillistä taakkaa. Huolellisuusvelvoitteeseen liittyvien vaatimuksien ja mahdollisen vastuuvelvollisuuden välisen vuorovaikutuksen selventäminen voisi olla käytännöllinen tapa ottaa huomioon Euroopan pk-yritysten erityispiirteet.

3.17 Lainsäädäntöaloitteen olisi katettava monialaisesti kaikki EU:hun sijoittautuneet tai sen alueella toimivat yritykset – kuten yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevissa YK:n ohjaavissa periaatteissa on määrätty – epäreilun kilpailun ja epätasapuolisten toimintaedellytyksien välttämiseksi, sekä myös julkinen sektori. Siinä olisi edellytettävä yrityksiltä suurta vastuullisuutta liiketoiminnan harjoittamisessa mutta säädettävä lisäksi riittävistä toimenpiteistä, jotka ovat linjassa kulloisenkin ihmisoikeusrikkomusriskin kanssa. Yritysten on otettava ihmisoikeusloukkausten ja sosiaalisten ja ympäristöä koskevien haittavaikutusten havaitsemiseksi, estämiseksi ja lieventämiseksi käyttöön tehokkaat huolellisuusvelvoitemekanismit, jotka kattavat niiden toiminnan ja liikesuhteet, mukaan lukien toimitus- ja alihankintaketjut, jotka liittyvät selkeästi liikesuhteeseen tarkasti määritellyissä globaaleissa arvoketjuissa.

3.18 Lainsäädäntöaloitteen aineellisen soveltamisalan olisi taattava ihmisoikeuksien ja ympäristöoikeuksien määritelmän laaja kattavuus siten, että mukana ovat myös työntekijöiden oikeudet ja ammattiyhdistysoikeudet, ja tässä yhteydessä on varmistettava ihmisoikeusasioissa tapahtuvan uuden kehityksen (esim. syrjimättömyysperiaate) huomioon ottaminen. Sen olisi pohjauduttava kansainvälisen ihmisoikeusasiakirjan ja ILO:n sopimusten kaltaisiin välineisiin, kuten myös Euroopan ihmisoikeussopimukseen ja Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan. Lisäksi ILO:n kolmikantaisessa periaatejulistuksessa, joka koskee monikansallisia yrityksiä ja sosiaalipolitiikkaa, on kattava luettelo monikansallisia yrityksiä ja työelämää koskevista oikeuksista, ja siinä mainitaan erikseen työterveyttä ja -turvallisuutta koskevat yleissopimukset ja suositukset. Periaatejulistus olisikin otettava huomioon. Ympäristöoikeuksien osalta on otettava huomioon Pariisin sopimus sillä rajoituksella, että sopimuksen ovat solmineet valtiot eivätkä yritykset, joten edellisten on kunnioitettava sitoumuksiaan ja jälkimmäisten edistettävä niiden toteuttamista. Perustana olisi käytettävä lisäksi EU:n perussopimuksia ja EU:n perusoikeuskirjaa sekä kansallisia ihmisoikeusvälineitä. Missään tapauksessa ihmisoikeuksien suojan taso ei saisi olla millään muotoa heikompi kuin se, minkä voimassa oleva lainsäädäntö kansainvälisellä, Euroopan tai valtiotasolla tarjoaa.

3.19 Huolellisuusvelvoitteen olisi katettava tosiasialliset ja mahdolliset vaikutukset. Myös sosiaalisten ja ympäristövaikutusten, mm. kestävän kehityksen tavoitteiden pohjalta, sekä korruption torjunnan, hyvän hallintotavan ja verotuksen oikeudenmukaisuuden pitäisi kuulua sen piiriin. Ympäristövaikutuksia olisi pidettävä kestävän liiketoiminnan harjoittamisen kannalta erittäin merkittävänä asiana. YK:n ohjaavien periaatteiden, OECD:n toimintaohjeiden ja ILO:n kolmikantaisessa julistuksessa esitettyjen määritelmien mukaisesti yritysten tulisi suorittaa huolellisuusvelvoitemenettely havaitakseen, ehkäistäkseen ja lieventääkseen tosiasiallisia ja mahdollisia haitallisia vaikutuksiaan ja tehdäkseen selkoa siitä, miten ne puuttuvat näihin vaikutuksiin. Näiden välineiden pohjalta asetettavaan pakolliseen huolellisuusvelvoitteeseen olisi sisällyttävä tosiasiallisten ja mahdollisten haittavaikutusten arviointi ja havaitseminen, toimiin ryhtyminen löydösten pohjalta haittavaikutusten lopettamiseksi ja ehkäisemiseksi, täytäntöönpanon ja tulosten seuranta sekä viestintä siitä, miten vaikutuksiin on puututtu. Tässä yhteydessä tulee kuitenkin varjella oikeutettuja liikesalaisuuteen liittyviä intressejä. Lainsäädäntöaloite olisi laadittava pohjaten johdonmukaisesti olemassa oleviin huolellisuusvelvoitejärjestelmiin, erityisesti yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskeviin YK:n ohjaaviin periaatteisiin, jotta täytäntöönpano olisi helpompaa ja jotta vältytään päällekkäisyyksiltä.

3.20 Lainsäädäntöaloitteessa on säädettävä hyvin selkeästi, mitä yksittäisiä toimia yritysten on toteutettava huolellisuusvelvoiteprosessin eri vaiheissa arvioidakseen ihmisoikeusriskejä EU:n muun sitovan lainsäädännön mukaisesti, mukaan lukien mahdollisesti tarkistettava muiden kuin taloudellisten tietojen julkistamista koskeva direktiivi ( 13 ) , jota on tulevaisuudessa mahdollisesti mukautettava vastaavasti. Aloitteen olisi sisällettävä seuraavat toimenpiteet: — selkeästi määritelty riskianalyysi (yrityksen toiminnan [mahdollisten] ihmisoikeuksiin ja ympäristöön kohdistuvien haittavaikutusten havaitseminen ja arviointi), johon sisältyy varhaisvaroitusmekanismi — jatkotoimenpiteet (yrityksen sisäisten vastuiden määritteleminen, haittavaikutusten lopettaminen ja ehkäisy) — toteutettujen toimenpiteiden tehokkuuden seuranta, joka perustuu OECD:n monikansallisille yrityksille antamiin toimintaohjeisiin sekä yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskeviin YK:n ohjaaviin periaatteisiin — oikeutetun liikesalaisuuden mukainen viestintä (riittävä raportointi yrityksen toiminnan [mahdollisten] haittavaikutusten käsittelystä) — yrityksessä edustettuina olevien ammattijärjestöjen osallistuminen työmarkkinavuoropuheluun sovellettavien kansallisten puitteiden mukaisesti.

3.21 Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että yhdellä tai useammalla kansallisella viranomaisella (esim. työsuojeluviranomainen tai työterveys- ja -turvallisuusviranomainen) on vastuu seurata, että yritykset noudattavat velvollisuuksiaan. Viranomaisella olisi oltava tarvittavat voimavarat ja asiantuntemus valvonnan suorittamiseen, myös oma-aloitteisiin toimiin sekä tarkastuksiin riskien arvioinnin, väärinkäytösten paljastajilta saadun tiedon ja valitusten pohjalta. Sen olisi tehtävä läheistä yhteistyötä työmarkkinaosapuolten kanssa ja varmistettava niiden aktiivinen osallistuminen. Myös asianmukaisesti varustettuja OECD:n yhteyspisteitä olisi hyödynnettävä.

3.22 Kansainvälisissä ohjeistoissa todetaan, että yritysten huolellisuusvelvoitetta koskevien aloitteiden määrittelyn ja täytäntöönpanon yhteydessä on tarpeellista konsultoida merkityksellisesti kansalaisyhteiskunnan edustajia, ammattiliittoja, työntekijöitä ja heidän laillisia edustajiaan asianmukaisilla työmarkkinavuoropuhelun tasoilla (yritys-, toimiala-, valtio-, EU- tai kansainvälinen taso). Tällainen osallistuminen olisikin varmistettava lainsäädäntöaloitteen vastaavissa huolellisuusvelvoitetta koskevissa säännöksissä.

3.23 Olemassa olevissa järjestelmissä, joihin lainsäädäntöaloite voisi perustua, huolellisuusvelvoitejärjestelmän täytäntöönpano ja käyttö eivät itsessään sulje pois vastuuvelvollisuutta, sillä vahingot ovat seurausta ihmisoikeusrikkomuksista, eivät huolellisuuden laiminlyönnistä. Ennaltaehkäisyn epäonnistuessa ihmisoikeusrikkomusten uhrit tarvitsevat silti vähintään tehokkaat oikeussuojakeinot, joilla taataan täysimääräisen korvauksen saaminen aiheutuneesta vahingosta. Huolellisuusvelvoitejärjestelmän avulla kuvataan sitä, mitä vahinkojen estämiseksi on tehty.

4. Erityistä

4.1 Yrityksiä, jotka harjoittavat rajatylittävää toimintaa EU:ssa ja sen ulkopuolella, on hallinnoitava kestävyysperiaatteita noudattaen. Tämä pätee taloudellisessa, sosiaalisessa ja ekologisessa mielessä ja myös, kun ajatellaan sijaintipaikkojen, tavaratuotannon ja palvelutarjonnan tulevaisuuden näkymiä Euroopassa. Lainsäädäntöaloitteessa olisi myös vaadittava yrityksiä ottamaan vastuullisen ja kestäväpohjaisen liiketoiminnan periaatteet ja näkökohdat huomioon liikesuhteissaan globaaleissa arvoketjuissa. Aloitteen avulla olisi pyrittävä luomaan kehys, johon sisältyy toimiva ja sitova vuoropuhelu yritysten keskeisten sidosryhmien kanssa, mieluiten niiden valvonnasta vastaavien ja neuvoa-antavien elinten tasolla.

4.2 Ottaen huomioon, että uhrit kohtaavat usein haasteita ja esteitä oikeussuojan saatavuudessa kolmansissa maissa, joissa eurooppalaiset yritykset harjoittavat liiketoimintaa, olisi taattava mahdollisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi siinä jäsenvaltiossa, johon yritys on sijoittautunut (tai jossa se harjoittaa liiketoimintaa). Jäsenvaltion lainkäyttöalueella olisi näin ollen voitava esittää vaatimuksia sellaisia yrityksiä vastaan, jotka ovat sijoittautuneet jäsenvaltioon, jotka harjoittavat toimintaa jäsenvaltiossa tai joilla on muu yhteys jäsenvaltioon. Tämä mahdollisuus sisältyy jo yritysten tarkkaavaisuusvelvoitteesta 27. maaliskuuta 2017 annettuun Ranskan lakiin, mutta vireillä olevat oikeusjutut osoittavat, että kansallisten tuomioistuinten toimivalta ei ole vielä varma ulkomaisia tytäryhtiöitä koskevien valitusten osalta.

4.3 Eurooppalaisten tuomioistuinten toimivalta rajoittuu yleensä eurooppalaisiin vastaajiin. Tämä tarkoittaa, että Eurooppaan sijoittautunut yritys voidaan haastaa oikeuteen eurooppalaisessa tuomioistuimessa, mutta sen tytäryhtiöitä maasta, jossa vahinko on tapahtunut, ei puolestaan yleensä voida. Toimitusketjun hankkijat ja välittäjät ovat vielä kauempana kyseessä olevasta eurooppalaisesta yrityksestä. Liiketoimintaan liittyvien ihmisoikeusrikkomusten uhreille ja heidän edustajilleen, kuten ammattiliitoille ja ihmisoikeuksien puolustajille, on taattava ihmisoikeutena mahdollisuus oikeudenmukaisiin oikeudenkäynteihin ja mahdollisuus kääntyä tuomioistuinten ja viranomaisten puoleen. Kun on epäselvää, onko vastuu mahdollisesti emoyhtiöllä, jollain sen tytäryhtiöistä vai tavarantoimittajalla, tuomiovallan tulisi olla yhdellä oikeuspaikalla, joka vastaa oikeudenmukaisesta oikeuskäsittelystä. Tätä varten Bryssel I -asetusta olisi muutettava siten, että sallitaan oikeuden käyminen Euroopassa silloin, kun kyse on ihmisoikeusrikkomuksista.

4.4 Toinen YK:n tasolla keskustelun aiheena ollut asia on sovellettava lainsäädäntö. Rooma II -asetuksen 7 artiklan mukaan ympäristövahinkojen tapauksissa on mahdollista valita sovellettava laki. Mahdollistetaanko tämä myös ihmisoikeusrikkomusten kohdalla, jotta oikeuksien taso on sama, olipa kyse ympäristövahingoista tai ihmisoikeusloukkauksista? Juristit keskustelevat asiasta parhaillaan, ja ETSK kannattaa lähtökohtaisesti tällaista yhdenmukaistamista ennakoimatta kuitenkaan tyhjentävästi sen oikeudellisia seurauksia.

4.5 Sellaisia tapauksia varten, joissa yritysten toiminta, myös toimitus- ja alihankintaketjut huomioon ottaen, rikkoo ihmisoikeus-, sosiaali- tai ympäristönormeja tai aiheuttaa haittavaikutuksia, on otettava käyttöön erityiset vastuuvelvollisuuspuitteet, joihin sisältyy tarvittaessa oikeusjärjestelmästä ja rikkomuksesta riippuen niin ikään rikosvastuu. YK:n sopimusluonnokseen on sisällytetty rikosvastuu törkeimmistä kansainvälisistä rikoksista. ETSK on jo todennut YK:n sopimusta koskevassa lausunnossaan, että kyseisen vastuun olisi ulotuttava myös vakaviin laiminlyöntitapauksiin ( 14 )

4.6 ETSK on myös jo esittänyt näkemyksensä todistustaakasta ja siihen liittyvästä näyttövaatimuksesta. ETSK ehdottaa lausunnossaan ( 15 ) seuraavaa: ”Tämä tarkoittaisi ainakin sitä, että ihmisoikeusrikkomustapauksissa kantajia vaaditaan vain näyttämään toteen, että rikkojan (kuten tavarantoimittajan tai tytäryhtiön) ja yrityksen (vastaanottaja- tai emoyhtiön) välillä on varma yhteys, ja tämä velvoitetaan puolestaan selittämään uskottavasti, että rikkomukset eivät olleet sen hallittavissa.”

4.7 Yritysten ei pitäisi altistua perusteettomille oikeudenkäynneille tai ankaralle vastuulle, koska ne voivat kuvata huolellisuusvelvoiteprosessiensa avulla osallistumistaan ja toimiaan haittavaikutusten lieventämiseksi ja ehkäisemiseksi. Kun yritys ei ole aiheuttanut vahinkoa, osallistunut vahingon tuottamiseen tai voinut tietää siitä merkityksellisestä huolellisuusvelvoiteprosessista huolimatta, sitä ei voida pitää vastuuvelvollisena. Huolellisuusvelvoiteprosessissa olisi puututtava usein mainittuun ”corporate veil” -ongelmaan (yritys itsenäisenä oikeushenkilönä), jonka johdosta uhreilla ei usein ole voimavaroja tai mahdollisuutta osoittaa toteen tiettyä vastuuketjua globaalissa arvoketjussa.

4.8 Uhrien oikeussuojaa helpottaviin toimenpiteisiin olisi kuuluttava asianmukaiset tukijärjestelmät. Ihmisoikeus-, sosiaali- ja ympäristönormeja loukkaava toiminta olisi voitava keskeyttää välitoimimenettelyillä. ETSK on jo aiemmin kiinnittänyt huomiota todistajien tärkeyteen ja väärinkäytösten paljastajien merkitykseen sekä tarpeeseen tukea sellaisia tällä alalla toimivia kansalaisjärjestöjä, joilla on vakiintuneiden oikeudellisten periaatteiden mukaisesti oikeutettu intressi toteuttaa toimia ja kerätä todisteita. Kansalaisjärjestöjen Ranskassa ranskalaisten huolellisuusvelvoitteiden pohjalta yrityksiä vastaan tekemät muutamat viralliset huomautukset ovat tuoneet esille lainvalvonnan ongelmakohtia (esim. sovellettava lainsäädäntö).

4.9 Pakollista huolellisuusvelvoitetta koskevat puitteet toteutettaisiin yhdessä sovitulla normilla, jonka noudattamista valvottaisiin oikeasuhteisilla, tehokkailla ja varoittavilla seuraamuksilla, kun taas vastuuvelvollisuuden olisi perustuttava selkeästi määriteltyjen ihmisoikeuksien rikkomiseen. Kuten kaikissa vastuujärjestelyissä, on osoitettava selvä syy-yhteys virheen tai estämättä jättämisen ja tietyn vahingon välillä. Muiden kuin välittömien syiden tapauksessa riskiyhteyttä ei siten ole.

4.10 Seuraamuksiin olisi kuuluttava julkisten hankintojen ja julkisen rahoituksen ulkopuolelle jättäminen, samoin rahalliset seuraamukset suhteessa yritysten liikevaihtoon sekä vahinkojen korjaaminen. Tämän olisi kannustettava yrityksiä noudattamaan velvoitteita ja estämään toimintansa haittavaikutukset sekä edistettävä ylöspäin tapahtuvaa lähentymistä suhtautumisessa ihmisoikeuksiin, työntekijöiden oikeudet ja ammattiyhdistysoikeudet mukaan luettuina. Jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön positiivisia kannustimia edistääkseen yritysten kunnianhimoista lähestymistapaa kestävään taloudelliseen toimintaan myös toimitus- ja alihankintaketjuissa.

4.11 Lainsäädäntöaloitteeseen olisi sisällytettävä heikentämiskieltoa koskeva lauseke, suosituimmuuslauseke sekä uudelleentarkastelulauseke asiantuntijapalautteen pohjalta, mistä tietosuojalainsäädäntö voisi toimia esimerkkinä. EU:n uuden lainsäädäntöaloitteen vaatimuksia olisi sovellettava myös olemassa oleviin huolellisuusvelvoitevälineisiin, joita olisi tarvittaessa mukautettava.

4.12 Euroopan komission olisi ajettava aktiivisesti huolellisuusvelvoitepolitiikkaansa kansainvälisellä tasolla, toisin sanoen YK:n sopimusprosessissa, kaikissa asiaankuuluvissa kansainvälisissä järjestöissä saadakseen muut oikeudenkäyttöalueet seuraamaan samaa polkua.

Bryssel 18. syyskuuta 2020. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Luca JAHIER

(1) EUVL C 303, 19.8.2016, s. 17, EUVL C 97, 24.3.2020, s. 9 ja ETSK:n lausunto aiheesta ”Kestävyysperiaatteiden mukaiset toimitusketjut ja ihmisarvoinen työ kansainvälisessä kaupassa” (ks. tämän virallisen lehden s 197).

(2) Sellaisina kuin ne esitetään kansainvälisessä ihmisoikeusasiakirjassa, yhdeksässä keskeisessä ihmisoikeussopimuksessa ja Euroopan ja EU:n osalta Euroopan ihmisoikeussopimuksessa, Euroopan sosiaalisessa peruskirjassa ja EU:n perusoikeuskirjassa.

(3) Sellaisina kuin ne esitetään työelämän perusnormeissa ja erityisesti Kansainvälisen työjärjestön ILO:n kolmikantaisessa periaatejulistuksessa, joka koskee monikansallisia yrityksiä ja sosiaalipolitiikkaa.

(4) EUVL C 97, 24.3.2020, s. 9

(5) Euroopan parlamentin päätöslauselma 2018/2763(RSP).

(6) Euroopan unionin perusoikeusviraston tutkimus Improving access to remedy in the area of business and human rights at the EU level, Wien, 2017.

(7) https://op.europa.eu/fi/publication-detail/-/publication/8ba0a8fd-4c83-11ea-b8b7-01aa75ed71a1/language-fi

(8) Study on due diligence requirements through the supply chain, Euroopan komissio, tammikuu 2020, s. 16.

(9) Komission jäsenen Didier Reyndersin huolellisuusvelvoitetta koskeva puhe vastuullisen liiketoiminnan työryhmän (RBC) verkkoseminaarissa, 30. huhtikuuta 2020.

(10) Ks. alaviite 4.

(11) YK:n sopimus aiheesta ”Yritystoiminta ja ihmisoikeudet”.

(12) https://s3.amazonaws.com/brt.org/BRT-StatementonthePurposeofaCorporationOctober2020.pdf

(13) EUVL L 330, 15.11.2014, s. 1

(14) Ks. alaviite 4.

(15) Ks. alaviite 4.