Komission kertomus Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle - Komission seitsemäs kertomus Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle direktiivin 89/552/ETY (”Televisio ilman rajoja”) soveltamisesta /* KOM/2009/0309 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 26.6.2009 KOM(2009) 309 lopullinen KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE Komission seitsemäs kertomus Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle direktiivin 89/552/ETY (”Televisio ilman rajoja”) soveltamisesta SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 3 1.1. Kertomuksen taustaa 3 1.2. Viimeaikainen teknologian kehitys ja Euroopan televisiomarkkinoiden kehitys 3 1.3. Direktiivin 2007/65/EY uudet säännökset 4 2. Direktiivin soveltaminen 4 2.1. Alkuperämaa, vapaa liikkuvuus ja lainkäyttövalta (2, 2 a ja 3 artikla) 4 2.2. Yhteiskunnallisesti erityisen merkittävät tapahtumat (3 a artikla/uusi 3 j artikla) 6 2.3. Lyhyet uutisraportit (uusi 3 k artikla) 6 2.4. Eurooppalaisten ja riippumattomien teosten edistäminen (4 ja 5 artikla) 6 2.5. Mainontasääntöjen soveltaminen (10–20 artikla) 7 2.6. Alaikäisten suojelu ja yleinen järjestys (2 a, 22 ja 22 a artikla) / uudet 2 a, 22 ja 3 b artiklat) 9 2.7. Jäsenvaltioiden viranomaisten ja komission välinen koordinointi 10 2.7.1. Yhteyskomitean kokoukset 10 2.7.2. Sääntelyviranomaisten kokoukset 10 3. Kansainväliset näkökohdat 10 3.1. Laajentuminen – kehitysnäkymät 10 3.2. Kulttuurisen monimuotoisuuden kansainväliset puitteet 11 3.3. Yhteistyö Euroopan neuvoston kanssa 11 4. Seuraava kertomus 11 5. Päätelmät 12 1. JOHDANTO 1.1. Kertomuksen taustaa Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3 päivänä lokakuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY[1], sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36/EY[2] (”televisio ilman rajoja” -direktiivi, jäljempänä ’direktiivi’), 26 artiklan mukaisesti komissio antaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle seitsemännen kertomuksen direktiivin soveltamisesta. Kertomus käsittelee direktiivin soveltamista vuosina 2007–2008. Kertomuksen päätavoitteena on kuvata ja analysoida direktiivin soveltamisessa tarkasteltavana ajanjaksona esiin nousseita huomionarvoisia kysymyksiä[3]. Neuvosto ja Euroopan parlamentti antoivat 11. joulukuuta 2007 direktiivin 2007/65/EY, joka on määrä saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä 19. joulukuuta 2009 mennessä. Tällä direktiivillä, joka tuli voimaan 19. joulukuuta 2007, muutettiin huomattavasti ”televisio ilman rajoja” -direktiiviä, jonka nimeksi tuli samalla ”audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi”[4]. Kertomus kattaa myös tämän direktiivin tuomat uudet säännökset. 1.2. Viimeaikainen teknologian kehitys ja Euroopan televisiomarkkinoiden kehitys Maksutelevisio-operaattorit ovat yleisesti ottaen saavuttaneet toiminnassaan huomattavaa tulosta, kun taas perinteisen maksuttoman ja julkisen palvelun televisiotoiminnan harjoittajat ovat kärsineet tulovirran tyrehtymisestä tai alentumisesta. Tuoreimpien tilastotietojen mukaan vuonna 2006[5] EU:n tv-lähetysyhtiöiden nettotulot olivat lähes 79 miljardia euroa (julkinen palvelu 39 %, ilmaiset ja kaupalliset lähetykset 28 %, maksutelevisio 22 %, temaattiset ja teleostoslähetykset 11 %). Jäsenvaltioihin oli marraskuuhun 2008 mennessä perustettu yli 4 000 lähetyspalvelua[6]. Kansallisia analogisia ja digitaalisia maanpäällisiä kanavia oli 352, minkä lisäksi 1 742 kanavaa oli saatavana yhden tai useamman alustan kautta ja ainakin 650 kanavaa oli suunnattu sijoittautumisvaltion ulkopuolisen EU-jäsenvaltion tai EU:n ulkopuolisen maan markkinoille. Kansallisten tai muista jäsenvaltioista peräisin olevien kanavien lisäksi tarjolla arvioidaan olevan yli 1 500 alueellista kanavaa. Lisäksi eurooppalaisten ulottuvilla on yli 750 kanavaa, jotka ovat peräisin kolmansista maista ja jotka ovat saatavilla vähintään yhdessä jäsenvaltiossa. EU:hun sijoittautuneiden audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajien tarjonta kattoi joulukuussa 2008 yli 600 erikseen tilattavaa palvelua. Useimpia ei-lineaarisia palveluja tarjotaan internetin välityksellä tai IPTV-palveluina. Katsojakunta on entistä pirstaloituneempaa, kun katsojia on jossakin määrin siirtynyt uusille kanaville ja erikseen tilattavien palvelujen asiakkaiksi. Katsojat eivät ole kuitenkaan merkittävästi muuttaneet yleisiä katselutottumuksiaan tarkasteltavana olevalla kaudella. Joissakin maissa katseluaika vuonna 2008 lisääntyi vuoteen 2006 verrattuna (esim. Yhdistynyt kuningaskunta, Espanja, Romania), kun taas toisissa se pieneni (Tšekki, Saksa, Belgia, Alankomaat). Unkarissa on edelleen pisimmät päivittäiset katseluajat (260 minuuttia päivässä), kun taas Itävallassa ja Ruotsissa television katseluun käytetään vähiten aikaa (148 ja 160 minuuttia päivässä). 1.3. Direktiivin 2007/65/EY uudet säännökset Uusi audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi yhdenmukaistaa sääntöjä sisämarkkinatavoitteiden saavuttamisen kannalta riittävälle tasolle; se tarjoaa oikeudellisen kehyksen audiovisuaalisten mediapalvelujen vapaalle liikkuvuudelle alkuperämaaperiaatteen perusteella. 2. Direktiivin soveltaminen 2.1. Alkuperämaa, vapaa liikkuvuus ja lainkäyttövalta (2, 2 a ja 3 artikla) Direktiivin 89/552/ETY kulmakivi on alkuperämaaperiaate. Palveluilla, jotka ovat tarjoajansa sijoittautumisvaltion lainsäädännön mukaisia, on vapaa liikkuvuus yhteisön sisämarkkinoilla. Direktiivin 2 a artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltio voi kuitenkin ryhtyä toimiin, jos toisesta jäsenvaltiosta tuleva televisiolähetys ilmiselvästi, törkeästi ja vakavasti rikkoo direktiivin säännöksiä alaikäisten suojelun tai vihaan yllyttämisen osalta. Jäsenvaltiot voivat 3 artiklan nojalla vaatia, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat mediapalvelun tarjoajat noudattavat yksityiskohtaisempia tai tiukempia sääntöjä direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Belgian CSA-neuvosto ( Conseil Supérieur de l'Audiovisuel ) sovelsi tätä säännöstä käynnistäessään menettelyn Tvi- ja CLT-UFA-yhtiöitä vastaan RTL-Tvi-, Club RTL- ja Plug TV -palveluista, joilla oli toimilupa Belgiassa 31. joulukuuta 2005 asti, minkä lisäksi niillä oli toimilupa myös Luxemburgissa. Belgian Conseil d'Etat linjasi 15. tammikuuta 2009, että ”televisio ilman rajoja” -direktiivissä säädetään selkeästi, että ainoastaan yksi jäsenvaltio voi olla toimivaltainen lähetystoiminnan harjoittajan suhteen. Lisäksi se katsoi, että 1. tammikuuta 2006 kanavien toimilupien antaja oli Luxemburg, joten ne kuuluvat Luxemburgin lainkäyttövaltaan. Kun Belgian viranomaiset olivat edellyttäneet toimilupaa Belgiassa, ne olivat käytännössä kiistäneet Luxemburgin antaman toimiluvan pätevyyden. Direktiivillä 2007/65/EY säädetyt uudet säännökset (2 artiklan 4 kohta, 2 a artiklan 4 kohta, 3 artiklan 2–5 kohta) - Vastatoimet ei-lineaaristen palvelujen osalta (uusi 2 a artiklan 4 kohta) Tilattavien audiovisuaalisten mediapalvelujen osalta 2 a artiklan 4 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat rajoittaa vastaanottovapauden periaatetta, jos se on tarpeen yleisen järjestyksen, kansanterveyden, yleisen turvallisuuden tai kuluttajien suojelemiseksi. Kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta toimenpiteistä on ilmoitettava toimivaltaiselle jäsenvaltiolle ja komissiolle, ja niiden on oltava yhteisön lainsäädännön mukaisia, minkä komissio tarkistaa. - Sääntöjen kiertämiseen liittyvät menettelyt lineaarisissa ja ei-lineaarisissa palveluissa (uudet 3 artiklan 2–5 ja 8 kohta) Jäsenvaltiot voivat 3 artiklan nojalla vaatia, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat mediapalvelun tarjoajat noudattavat yksityiskohtaisempia tai tiukempia sääntöjä direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Siltä osin kuin jäsenvaltio katsoo, että toisen jäsenvaltion lainkäyttövallan piiriin kuuluva lähetystoiminnan harjoittaja tarjoaa televisiolähetyksiä, jotka on kokonaan tai suurimmaksi osaksi suunnattu sen alueelle, 3 artiklan 2 kohdassa säädetään kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välisestä yhteistyömenettelystä. Jos neuvotteluissa ei päästä tyydyttävään ratkaisuun ja lähetysten kohteena oleva jäsenvaltio katsoo, että kyseinen lähetystoiminnan harjoittaja on sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jolle lainkäyttövalta kuuluu, kiertääkseen tiukempia sääntöjä, kohdevaltio voi ryhtyä tarvittaviin toimiin sillä ehdolla, että niistä ilmoitetaan sovitulla tavalla ja komissio katsoo ne yhteisön oikeuden mukaisiksi. Tilattavien palvelujen osalta ei ole olemassa vastaavaa säännöstä tiukempien kansallisten sääntöjen kiertämisestä, mutta niihinkin sovelletaan yhteisöjen tuomioistuimen vahvistamia yleisiä periaatteita[7]. - Lainkäyttövallan toissijaisuuden kriteerit (uusi 2 artiklan 4 kohta) Toimivaltaisen jäsenvaltion määrittämiseen liittyviä toissijaisuuskriteereitä sovelletaan siten, että lainkäyttövalta on sillä jäsenvaltiolla, jossa satelliittiyhteys sijaitsee, ja vain jos yhteisössä ei ole satelliittiyhteyttä, lainkäyttövalta on sillä jäsenvaltiolla, jolle satelliittikapasiteetti kuuluu. Jotta vältettäisiin päällekkäinen lainkäyttövalta tai sen puuttuminen kokonaan, direktiivin 23 a artiklalla perustetun yhteyskomitean 25. kokouksessa päätettiin, että 2 artiklan 4 kohdan kansalliset täytäntöönpanotoimet tulevat samanaikaisesti voimaan direktiivin kansallisen täytäntöönpanoajan lopussa[8]. Komissio ehdotti myös yhteistyötä, jossa vaihdettaisiin tietoja satelliittioperaattoreista ja satelliittiyhteyksistä, jotta saataisiin selville asiaan liittyvät audiovisuaaliset mediapalvelut. 2.2. Yhteiskunnallisesti erityisen merkittävät tapahtumat (3 a artikla/uusi 3 j artikla) Direktiivin 3 a artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltio voi toteuttaa toimenpiteitä varmistaakseen, että tapahtumia, joilla kyseinen jäsenvaltio katsoo olevan erityistä yhteiskunnallista merkitystä, ei lähetetä siten, että merkittävää osaa yleisöstä estetään seuraamasta niitä maksuttoman television kautta. 3 a artiklan 2 kohdan mukaan komission on varmistettava toimenpiteiden yhteensopivuus yhteisön oikeuden kanssa. Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman tuomion ”Infront WM vastaan komissio”[9] jälkeen komissio teki uudelleen päätöksensä ilmoitetuista toimenpiteistä noudattaen kollegiaalista menettelyä, toimivallan siirtoa ja päätösten toimeenpanoa koskevia määräyksiään. Vahvistettu luettelo toimenpiteistä julkaistiin[10]. Komissio haki muutosta tuomioon, mutta tuomioistuin vahvisti ensimmäisen tuomion ja päätti, että Infrontilla oli asiavaltuus vaatia tuomioistuimessa päätöksen kumoamista[11]. FIFA ja UEFA tekivät valitukset komission päätöksistä, jotka koskivat Belgian ja Yhdistyneen kuningaskunnan merkittävien tapahtumien luetteloja[12]. Valitus koski FIFA:n maailmanmestaruuskisojen ja UEFA:n Euroopan mestaruuskisojen koko lopputurnauksen sisällyttämistä kyseisiin luetteloihin. 2.3. Lyhyet uutisraportit (uusi 3 k artikla) Direktiivi 2007/65/EY sisälsi uuden säännöksen, joka koski uutislähetyksissä käytettäviä lyhyitä uutisraportteja. Säännöksen mukaan EU:hun sijoittautuneet lähetystoiminnan harjoittajat voivat saada käyttöönsä lyhyitä otteita yleisöä suuresti kiinnostavista tapahtumista, joita toinen lähetystoiminnan harjoittaja lähettää yksinoikeudella. Tällaisia lyhyitä otteita voidaan käyttää yksinomaan yleisissä uutisohjelmissa. 2.4. Eurooppalaisten ja riippumattomien teosten edistäminen (4 ja 5 artikla) Direktiivin 4 ja 5 artiklan nojalla televisiolähetystoiminnan harjoittajien on varattava eurooppalaisille teoksille suurin osa huomioon otettavasta lähetysajastaan. Televisiolähetystoiminnan harjoittajien on niin ikään varattava vähintään 10 prosenttia lähetysajastaan tai ohjelmistobudjetistaan riippumattomien tuottajien valmistamille eurooppalaisille teoksille. Komissio antoi 22. heinäkuuta 2008 kahdeksannen tiedonantonsa direktiivin 4 ja 5 artiklan soveltamisesta. Tiedonanto koskee EU25-maiden tilannetta kaudella 2005–2006. Eurooppalaisten teosten keskimääräinen osuus lähetyksistä kasvoi 63,52 prosentista (2005) 65,05 prosenttiin vuonna 2006. Keskipitkällä aikavälillä (2003–2006) eurooppalaisten teosten lähettäminen vakiintui yli 63 prosentin tasolle, joten niiden yleinen lähetystilanne EU:n televisiokanavilla on tyydyttävä. Riippumattomien tuottajien teosten keskimääräinen osuus kaikkien eurooppalaisten kanavien lähetysajasta kaikissa jäsenvaltioissa nousi 36,44 prosentista 37,59 prosenttiin vuosien 2005 ja 2006 välillä. Tämä tarkoittaa myös sitä, että keskipitkällä aikavälillä (2003–2006) riippumattomien tuottajien valmistamien eurooppalaisten teosten ohjelmaosuus kasvoi koko EU:ssa 6,2 prosenttia. Direktiivillä 2007/65/EY säädetyt uudet säännökset (uusi 1 artiklan n i alakohta, kolmas luetelmakohta, ja 3 i artikla) Ei-lineaaristen palvelujen osalta jäsenvaltioiden on varmistettava, että mediapalvelujen tarjoajien tarjoamilla tilattavilla audiovisuaalisilla mediapalveluilla edistetään mahdollisuuksien mukaan ja tarkoituksenmukaisin keinoin eurooppalaisten teosten tuotantoa ja saatavuutta[13]. Jäsenvaltioiden on laadittava komissiolle kertomus tämän säännöksen soveltamisesta kahden vuoden kuluessa siitä, kun audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja sen jälkeen neljän vuoden välein. Myös komission on laadittava kertomus tämän säännöksen soveltamisesta. Eurooppalaisten teosten määritelmä on laajennettu koskemaan audiovisuaalisia yhteistyötuotantoja, joita tehdään sellaisten kolmansien maiden kanssa, joiden kanssa yhteisö on tehnyt audiovisuaalista alaa koskevia sopimuksia, kussakin sopimuksessa vahvistetuin ehdoin. 2.5. Mainontasääntöjen soveltaminen (10–20 artikla) Euroopan yhteisöjen tuomioistuin antoi tuomion, joka koski Itävallan kansallisen julkisen televisiolähetysyhtiön ÖRF[14] erään ohjelman luokittelua. Ohjelmassa katsojat osallistuivat kilpailuun soittamalla ohjelmaan. Perusteluissaan tuomioistuin katsoi, että ”teleostoslähetyksiä” tai ”televisiomainontaa” olisi arvioitava kansallisella tasolla, mutta antoi suuntaviivoja kummankin käsitteen tulkinnan ja soveltamisen avuksi. Se katsoo, että sellaisen ohjelman, johon katsojat voivat osallistua soittamalla, luokittelu teleostoslähetykseksi edellyttää, että katsojille on tarjottava todellista palvelutarjontaa, joka taas määritetään käyttäen useita perusteita, kuten pelille omistetun ajan pituus, lisämaksullisten soittojen tuottamat tulot ja osallistujille esitettävien kysymysten luonne. Jotta ohjelma, johon katsojat voivat soittaa, voitaisiin luokitella televisiomainonnaksi, ilmoituksilla, joilla houkutellaan katsojia pelaamaan peliä, on joko kannustettava katsojia hankkimaan palkintona olevia tavaroita ja palveluja tai välillisesti edistettävä kyseessä olevan lähetystoiminnan harjoittajan ohjelmien ansioita oman myynninedistämistoiminnan muodossa. Vuosina 2007 ja 2008, sen jälkeen kun komissio oli saanut riippumattomalta konsultilta raportit mainontasääntöjen soveltamisesta jäsenvaltioissa, käynnistettiin kaksi rikkomusmenettelyä, toinen Italiaa ja toinen Espanjaa vastaan. Italiaa vastaan käynnistetty rikkomusmenettely koski mainonnan sijoittelusääntöjä ja enimmäiskestoa. Lisäksi yksilöitiin useita puutteita mainontasääntöjen siirtämisessä Italian kansalliseen lainsäädäntöön. Komissio lähetti 12. joulukuuta 2007 Italialle virallisen ilmoituksen. Italian lakia muutettiin seuraamusmenettelyn tehostamiseksi ja mainonnan sijoittelusääntöjen noudattamiseksi[15]. Lisäksi Italian sääntelyviranomainen AGCOM muutti mainontaa koskevaa Italian sääntelyä kahdella päätöksellä[16] [17], joista toinen koski teleostoslähetyksille varattujen ohjelmapaikkojen vähimmäiskestoa ja omaa myynninedistämistä ja toinen teleostosesitysten sisällyttämistä mainonnan tuntikohtaiseen rajoitukseen[18]. Se antoi myös mainonnasta tulkitsevan tiedonannon[19]. Espanjaa koskevaa raportti paljasti useita ja jatkuvia mainonnan tuntikohtaisen rajoituksen mahdollisia laiminlyöntejä. Komissio lähetti asiasta 11. heinäkuuta 2007 Espanjalle virallisen ilmoituksen[20] ja 6. toukokuuta 2008 perustellun lausunnon[21]. Myöhemmin 27. marraskuuta 2008 komissio päätti viedä asian EY:n tuomioistuimeen. Espanjan viranomaiset ja komissio ovat eri mieltä ”mainosten” ja ”mainonnan muiden muotojen” tulkinnasta, ja nämä käsitteet ovat olennaisia tuntikohtaista rajoitusta koskevien sääntöjen täytäntöönpanossa. Espanjan tulkinnan mukaan tuntikohtaisen rajoituksen ulkopuolelle jää useita mainostyyppejä, kuten myyntiohjelmat, minimainospalat ja lyhyet uutisraportit, joiden tarkoituksena on mainonta[22]. Komission mielestä kaikkia näitä voidaan pitää mainoksina, mutta siitä huolimatta Espanjan kansallisessa lainsäädännössä niille on määritelty erillinen tuntikohtainen rajoitus. Direktiivillä 2007/65/EY säädetyt uudet säännökset (1 artiklan h ja m kohta, 3 e, 3 f, 3 g, 10, 11, 18 ja 18 a artikla) Direktiivillä 2007/65/EY otetaan käyttöön audiovisuaalisen kaupallisen viestinnän yleinen käsite ja säädetään audiovisuaalisen kaupallisen viestinnän perussäännöistä kaikissa audiovisuaalisissa mediapalveluissa. Mainonnan osalta päivittäinen aikarajoitus on kumottu, mutta 12 minuutin yläraja tuntia kohti on edelleen voimassa. Vanhaa 20 minuutin sääntöä kunkin mainoskatkon välissä ei enää sovelleta. Erityissääntöä, jonka mukaan kutakin aikataulun mukaista 30 minuutin jaksoa kohti saa olla enintään yksi mainoskatko, sovelletaan kuitenkin vielä elokuviin, televisioelokuviin ja uutisiin. Tuotesijoittelua säännellään ensimmäistä kertaa. Periaatteessa se on kielletty, mutta voidaan sallia joissakin ohjelmissa eli audiovisuaalista mediapalvelua varten tehdyissä elokuvateoksissa, elokuvissa ja sarjoissa, urheiluohjelmissa ja kevyissä viihdeohjelmissa, paitsi jos jäsenvaltio päättää toisin. Kaikissa ohjelmatyypeissä sallitaan tuotesijoittelu, jos siinä tarjotaan ilmaiseksi tavaroita tai palveluja, kuten tuotantotarpeistoa tai palkintoja. Silloin kun tuotesijoittelu – niin vastikkeellinen kuin vastikkeetonkin – on sallittu, siinä on noudatettava tiettyjä sääntöjä, kuten mediapalvelun tarjoajan vastuun ja toimituksellisen riippumattomuuden kunnioittaminen, pidättäytyminen kannustamasta kyseisten tavaroiden tai palvelujen ostamiseen tai vuokraamiseen, tarpeettoman näkyvyyden välttäminen ja velvollisuus ilmoittaa katselijoille tuotesijoittelusta. Joka tapauksessa tupakkatuotteiden (ja tupakkayhtiöiden harjoittama) tuotesijoittelu sekä lääkärin määräystä edellyttävien lääketuotteiden tai lääkehoitojen tuotesijoittelu on kielletty. Jäsenvaltioita kehotetaan myös rohkaisemaan mediapalvelujen tarjoajia kehittämään käytännesääntöjä, jotka koskevat epäasiallista audiovisuaalista kaupallista viestintää lasten ohjelmissa. Tämä koskee erityisesti sokerisia, rasvaisia tai suolaisia ruokia tai juomia. 2.6. Alaikäisten suojelu ja yleinen järjestys (2 a, 22 ja 22 a artikla) / uudet 2 a, 22 ja 3 b artiklat) Saatuaan kolme valitusta Turkin ylimmältä radio- ja televisioneuvostolta (RTSC) Tanskan radio- ja televisiolautakunta (RTB) linjasi toukokuussa 2007, että kurdeja edustavan lähetystoiminnan harjoittajan ROJ TV:n ohjelmat eivät sisältäneet vihanlietsontaa. Kesäkuussa 2008 Saksan hallitus kielsi ROJ TV:n kaiken toiminnan Saksassa rikosoikeuden rikkomisen johdosta, sillä tämä oli tukenut terroristijärjestöksi luokiteltua PKK:ta (Kurdistanin työväenpuolue). ROJ TV:n katsottiin myös vastustavan kansojenvälisen ystävyyden edistämistä, vaarantavan yleisen turvallisuuden ja järjestyksen ja loukkaavan ihmisarvoa. Marraskuussa 2008 Saksan hallitus kielsi Al Manar TV:n kaiken toiminnan Saksassa todettuaan, että ”Al-Manar TV:n tarkoitus ja toimintamuoto on tukea, puolustaa ja peräänkuuluttaa väkivallan käyttöä keinona poliittisten ja uskonnollisten päämäärien saavuttamiseen”. Kielto ei koske pelkästään lähetys- ja edelleenlähetystoimintaa vaan se kattaa kaikki tukimuodot kyseiselle kanavalle. Koska Al Manar TV ei kuitenkaan kuulu minkään jäsenvaltion lainkäyttövaltaan, direktiivin säännöksiä ei sovelleta tähän palveluun. Joulukuussa 2008 Ranskan CSA ( Conseil Supérieur de l'Audiovisuel ) pyysi satelliittioperaattori Eutelsatia lopettamaan palestiinalaisen lähetystoiminnan harjoittajan Al-Aqsa TV:n lähetykset, joilla se rikkoi direktiivin Ranskassa annettua täytäntöönpanosäädöstä. CSA oli nimittäin todennut, että joissakin kyseisen lähetystoiminnan harjoittajan lähettämistä ohjelmista esiintyi vihanlietsontaa. Direktiivillä 2007/65/EY säädetyt uudet säännökset (uusi 3 h artikla) Direktiivi 2007/65/EY sisältää alaikäisten suojelua koskevan säännöksen tilattavien palvelujen osalta. Sillä varmistetaan, että sellaiset tilattavat audiovisuaaliset mediapalvelut, jotka voivat vakavasti haitata alaikäisten fyysistä, henkistä tai moraalista kehitystä, saatetaan tarjolle ainoastaan siten, etteivät alaikäiset normaalisti kuule tai näe niitä[23]. 2.7. Jäsenvaltioiden viranomaisten ja komission välinen koordinointi 2.7.1. Yhteyskomitean [24] kokoukset Yhteyskomitea kokoontui 20. marraskuuta 2007 (25. kokous), 19. helmikuuta 2008 (26. kokous), 16. huhtikuuta 2008 (27. kokous), 18. kesäkuuta 2008 (28. kokous) ja 16. joulukuuta 2008 (29. kokous). Näiden kokousten pöytäkirjat ovat luettavissa komission verkkosivuilla[25]. Komitea seurasi tiiviisti uuden direktiivin saattamista osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Se keskusteli kaikista uusista säännöksistä ja niiden mahdollisista täytäntöönpano-ongelmista esimerkiksi tulevaisuuden avoimuusvaatimusten ja raportointivelvoitteiden suhteen. Edustajat sopivat myös menettelystä, jolla varmistetaan lainkäyttövallan toissijaisuuden muuttuneiden kriteerien sujuva täytäntöönpano. 2.7.2. Sääntelyviranomaisten kokoukset Sääntelyviranomaiset kokoontuivat 30. lokakuuta 2007 ja 4. heinäkuuta 2008. Kokousten keskeisenä tarkoituksena oli vaihtaa mielipiteitä uuden nimen saaneen eli audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin uusista säännöksistä ja saattaa sääntelyviranomaiset ajan tasalle yhteyskomitean kanssa järjestettyjen keskustelujen kautta. Komissio on myös osallistunut tarkkailijana sääntelyelinten eurooppalaisen foorumin (EPRA) kokouksiin. Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 23 b artiklassa vahvistetaan jäsenvaltioiden keskinäistä ja niiden ja komission välistä yhteistyövelvoitetta. Tämä tapahtuu jäsenvaltioiden toimivaltaisten riippumattomien sääntelyelinten kautta. 3. KANSAINVÄLISET NÄKÖKOHDAT 3.1. Laajentuminen – kehitysnäkymät Kroatia, Turkki ja entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia ovat EU:n jäsenyysehdokasmaita. Sen jälkeen kun Kroatia oli sovittanut lainsäädäntönsä ”televisio ilman rajoja” -direktiivin mukaiseksi, Euroopan unionin neuvosto sulki 18. joulukuuta 2008 väliaikaisesti jäsenyysneuvottelujen luvun 10, joka koskee tietoyhteiskuntaa ja viestimiä. Neuvosto päätti samana päivänä avata saman luvun Turkin kanssa käytävissä jäsenyysneuvotteluissa, kun Turkin audiovisuaalialan lainsäädännön ja EU:n audiovisuaalialan lainsäädännön sovittamisesta oli saavutettu kompromissi. Niiden maiden osalta, jotka kuuluvat vakautus- ja assosiaatioprosessiin (Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Montenegro ja Serbia sekä Kosovo YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1244/99 nojalla), komission strategia perustuu maiden audiovisuaalialan politiikkojen lähentämiseen eurooppalaisten medianormien kanssa yhteistyössä Euroopan neuvoston kanssa. Komissio seuraa prosessia kiinnittäen erityistä huomiota hallinnollisten ja oikeudellisten valmiuksien kehitykseen. 3.2. Kulttuurisen monimuotoisuuden kansainväliset puitteet Yhteisö on alkanut toteuttaa politiikoissaan Unescon yleissopimusta kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä. Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevassa direktiivissä eurooppalaisten teosten määritelmä on laajennettu kattamaan teokset, jotka on tuotettu yhteisön ja kolmansien maiden yhteistuotantoina maiden välisten audiovisuaalialan sopimusten puitteissa. Tämä lisää direktiivin avoimuutta kansainväliselle yhteistyölle. Tavoitteena on kulttuurisen monimuotoisuuden edistäminen audiovisuaalisten teosten levitysmahdollisuuksien parantamisen kautta. Ensimmäinen sopimus, jossa tätä lähestymistapaa on sovellettu, on CARIFORUM-ryhmän 14 Karibian valtion[26] kanssa lokakuussa 2008 tehty talouskumppanuussopimuksen kulttuuriyhteistyöpöytäkirja. 3.3. Yhteistyö Euroopan neuvoston kanssa Euroopan komissio ja Euroopan neuvosto esittivät 14. toukokuuta 2007 arvionsa Albanian digitaalislähetystoimintaa koskevasta lakiluonnoksesta. 28. huhtikuuta 2008 Euroopan komissio järjesti yhteistyössä Euroopan neuvoston ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (OSCE) kanssa seminaarin viestimien ja televiestinnän sääntelyviranomaisten riippumattomuudesta Sarajevossa (Bosnia ja Hertsegovina). 1.–2. joulukuuta 2008 Euroopan komissio kutsui Länsi-Balkanin maiden ja Turkin media-alan sidosryhmiä seminaariin Istanbuliin käsittelemään audiovisuaalisia mediapalveluja koskevaa direktiiviä ja digitaalitelevisiota[27]. 4. Seuraava kertomus Direktiivin 26 artiklan mukaan komissio antaa viimeistään 19 päivänä joulukuuta 2011 ja sen jälkeen kolmen vuoden välein Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen direktiivin soveltamisesta ja tekee tarvittaessa ehdotuksia direktiivin mukauttamiseksi audiovisuaalisten mediapalvelujen alan kehityksen ja erityisesti teknologian tuoreimman kehityksen, alan kilpailukyvyn sekä kaikissa jäsenvaltioissa saavutetun medialukutaidon tason edellyttämällä tavalla[28]. Kertomuksessa olisi arvioitava myös lastenohjelmiin liitettyä tai ohjelmien sisältämää mainontaa ja erityisesti sitä, onko direktiiviin sisältyvillä määrää ja laatua koskevilla säännöillä saavutettu tarvittava suojelun taso. Tätä varten jäsenvaltioiden on raportoitava näistä kysymyksistä komissiolle. Lisäksi on tarkasteltava audiovisuaalisten mediapalvelujen esteettömyyttä näkö- ja kuulovammaisten henkilöiden näkökulmasta, samoin kuin yhteis- ja itsesääntelyjärjestelmiä. 5. Päätelmät Tämä kertomus osoittaa, että ”televisio ilman rajoja” -direktiivi toimii edelleenkin tehokkaana välineenä lähetyspalvelujen vapaan liikkuvuuden varmistamiseen. Samalla se turvaa riittävän kuluttajansuojatason ja edistää eurooppalaisten teosten levitystä. Mainontasääntöjen soveltamiseen liittyvät rikkomusmenettelyt osoittavat, että tiivis seuranta on tarpeen. Kuten aikaisemmassa kertomuksessa kuitenkin todettiin, oikeudellista kehystä oli muutettava teknologian kehittymisen ja markkinoiden muutosten takia. ”Televisio ilman rajoja” -direktiivin perusteellinen muuttaminen – nimeä myöten – direktiivillä 2007/65/EY on vastannut näihin moninaisiin kysymyksiin. Tämän uuden säädöksen riittävyyden arviointia jatketaan ja komissio käsittelee sitä tulevissa kertomuksissaan. [1] EYVL L 298, 17.10.1989, s. 23. [2] EYVL L 202, 30.7.1997, s. 60. [3] Soveltamista koskeva kuudes kertomus on julkaistu viitenumerolla KOM(2007) 452 lopullinen. [4] Ks. direktiivin 2007/65/EY 1 artikla: ”Muutetaan direktiivi 89/552/ETY seuraavasti: 1. Korvataan otsikko seuraavasti: ”Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 89/552/ETY, annettu 3 päivänä lokakuuta 1989, audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoamista koskevien jäsenvaltioiden tiettyjen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi)”.” [5] Euroopan audiovisuaalialan seurantakeskus, vuosikirja 2008. [6] Euroopan audiovisuaalialan seurantakeskus, MAVISE-tietokanta. [7] Direktiivi 2000/31/EY, johdanto-osan 57 kappale. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että jäsenvaltio säilyttää oikeuden toteuttaa toimenpiteitä sellaista palvelujen tarjoajaa vastaan, joka on asettautunut toiseen jäsenvaltioon, mutta jonka toiminta kohdistuu joko kokonaisuudessaan tai suurimmaksi osaksi ensiksi mainitun jäsenvaltion alueelle, jos valinta toiseen jäsenvaltioon asettautumisesta on tehty sellaisen lainsäädännön kiertämiseksi, jota olisi sovellettu palvelujen tarjoajaan, mikäli se olisi asettautunut ensiksi mainitun jäsenvaltion alueelle. Ks. erityisesti asiat C-212/97, Centros, 9.3.1999, ja C-196/04, Cadbury, 12.9.2008. [8] Katso 2.7.1. [9] Asia T-33/01, Infront WM AG vastaan komissio, 15.12.2005. [10] EUVL C 17, 24.1.2008, s. 7–10. [11] Asia C-125/06, komissio vastaan Infront WM AG, 13.3.2008. [12] Asiat T-385/07, T-55/08 ja T-68/08. [13] 3 i artiklan 1 kohta. [14] C/195-06, Kommunikationsbehörde Austria (KommAustria) vastaan Österreichischer Rundfunk (ORF), 18.10.2007. [15] http://www.parlamento.it/leggi/08101l.htm#conve. [16] http://www.agcom.it/provv/d_162_07_CSP.htm. [17] http://www.agcom.it/provv/d_12_08_CSP.htm. [18] http://www.agcom.it/provv/d_133_08_CSP.htm. [19] http://www.agcom.it/provv/d_211_08_CSP/d_211_08_CSP.htm. [20] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/07/1062&format=HTML&aged=0 &language=EN&guiLanguage=en [21] http://www.europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/08/700&format=HTML&ag ed=0&language=EN&guiLanguage=en [22] Espanjaksi micro-espacios publicitarios ja publireportages . [23] Muista toimista alaikäisten suojelemiseksi mainittakoon komission tiedonanto kuluttajien ja erityisesti alaikäisten suojelemisesta videopelien haitoilta (KOM (2008) 207 lopullinen, 22.4.2008). Tiedonannossa käsitellään esimerkiksi PEGI- ja PEGI Online -luokittelujärjestelmän hyväksymistä jäsenvaltioissa. [24] Direktiivin 23 a artiklan nojalla perustetaan komission alaisuuteen jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten edustajista koostuva yhteyskomitea. Sen tehtäviin kuuluu muun muassa keskustelu direktiivin täytäntöönpanosta. [25] http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [26] Ts. kaikki Karibian valtiot (Haitia lukuun ottamatta), jotka ovat CARICOMin jäseniä (Antigua ja Barbuda, Bahaman liittovaltio, Barbados, Belize, Dominican liittovaltio, Grenada, Guyanan tasavalta, Jamaika, Montserrat, Saint Christopher ja Nevis, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit, Surinamen tasavalta, Trinidadin ja Tobagon tasavalta) ja Dominikaaninen tasavalta. Sopimuksen allekirjoitti 15. lokakuuta 2008 13 näistä valtioista. Guyana allekirjoitti sopimuksen 20. lokakuuta 2008. [27] http://ec.europa.eu/avpolicy/ext/enlargement/index_en.htm [28] Tätä varten on käynnistetty selvitys medialukutaidon tasokriteerien määrittelemiseksi. Sopimus selvityksestä tehtiin lokakuussa 2008 ja loppukertomus on määrä saada heinäkuussa 2009.