Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan ehkäisemistä, torjumista ja rankaisemista koskevan lisäpöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. Taustaa

Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokous päätti 9. joulukuuta 1998 antamassaan päätöslauselmassa 53/111 perustaa toistaiseksi toimivan hallitustenvälisen ad hoc -komitean, jonka tehtävänä oli laatia kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastainen yleissopimus ja siihen liittyvät kolme pöytäkirjaa, joiden tarkoituksena oli:

- ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan ehkäiseminen, torjuminen ja rankaiseminen (ihmiskauppaa koskeva pöytäkirja)

- maitse, meritse ja ilmateitse tapahtuvan maahanmuuttajien salakuljetuksen kieltäminen (salakuljetusta koskeva pöytäkirja) sekä

- ampuma-aseiden, niiden osien ja komponenttien sekä ampumatarvikkeiden laittoman valmistuksen ja laittoman kaupan torjuminen (ampuma-aseita koskeva pöytäkirja).

Ad hoc -komitea kokoontui ensimmäistä kertaa virallisesti Wienissä tammikuussa 1999.

Heinäkuussa 1999 komissio esitti neuvostolle suosituksen neuvoston päätökseksi valtuuksien antamisesta komissiolle neuvotella kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisesta yleissopimuksesta ja ihmiskauppaa koskevasta pöytäkirjasta yhteisön toimivaltaan kuuluvien asioiden osalta.

Suositusten perusteella neuvosto antoi komissiolle valtuudet neuvotella kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen yleissopimuksen [1] ja ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan luonnoksista [2].

[1] 2. toukokuuta 2000 tehty päätös.

[2] 14. helmikuuta 2000 tehty päätös.

Komissio oli aktiivisesti mukana Wienissä käydyissä Yhdistyneiden Kansakuntien neuvotteluissa yhteistyössä EU:n jäsenvaltioiden ja EU:hun kuulumattomien G8-maiden kanssa. Kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaista yleissopimusta koskevat neuvottelut saatiin päätökseen heinäkuussa 2000, kun taas ihmiskauppaa koskeva pöytäkirja viimeisteltiin lokakuussa 2000. Yleissopimus ja pöytäkirja hyväksyttiin Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen 55. istunnossa 15. marraskuuta 2000 [3] ja avattiin allekirjoittamista varten.

[3] Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen päätöslauselma A/RES/55/25.

Palermossa, Italiassa järjestettiin 12.-15. joulukuuta 2000 korkean tason poliittinen kokous yleissopimuksen ja ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan allekirjoittamiseksi. Saamiensa neuvotteluohjeiden mukaisesti komissio toimi neuvotteluissa onnistuneesti sen puolesta, että yleissopimus ja pöytäkirja ovat avoinna allekirjoittamista varten valtioiden lisäksi alueellisille taloudellisen yhdentymisen järjestöille, kuten Euroopan yhteisölle. Neuvosto antoi siis komissiolle valtuudet allekirjoittaa kokouksen aikana Euroopan yhteisön puolesta kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastainen yleissopimus ja ihmiskauppaa koskeva pöytäkirja [4]. Euroopan yhteisö allekirjoitti yleissopimuksen ja pöytäkirjan virallisesti Palermossa 12. joulukuuta 2000 yhtä aikaa kaikkien EU:n jäsenvaltioiden kanssa.

[4] Neuvoston päätös 2001/87/EY, EYVL L 30, 1.2.2001, s. 44.

Kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastainen yleissopimus [tulee] [tuli] voimaan 29. syyskuuta 2003. Ihmiskauppaa koskeva pöytäkirja ei ole vielä tullut voimaan, sillä vähintään 40 valtion on ensin ratifioitava se. Yleissopimuksen ja pöytäkirjan loppumääräysten mukaisesti pöytäkirja ei voi tulla voimaan ennen yleissopimusta. Lisäksi valtion tai alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön on ennen pöytäkirjan sopimuspuoleksi tulemista oltava myös yleissopimuksen sopimuspuoli. Sen takia ehdotus neuvoston päätökseksi kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta annetaan käsiteltäväksi samanaikaisesti tämän ehdotuksen kanssa.

Alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö voi ratifioida ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan vasta kun vähintään yksi sen jäsenvaltioista on tehnyt samoin. EU:n viidestätoista jäsenvaltiosta Espanja (1. maaliskuuta 2002) ja Ranska (29. lokakuuta 2002) ovat jo tallettaneet Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin huostaan sekä yleissopimuksen että salakuljetusta ja ihmiskauppaa koskevien pöytäkirjojen ratifioimiskirjat. Muiden jäsenvaltioiden ratifiointiprosessi on edelleen kesken.

2. Ihmiskauppaa koskevasta pöytäkirjasta käytyjen neuvottelujen tulos

Komissio katsoo, että neuvoston neuvotteluohjeissaan antamat tavoitteet on saavutettu.

Ihmiskauppaa koskevaan pöytäkirjaan sisältyy useita määräyksiä yhteisön toimivaltaan kuuluvista asioista (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen IV osasto). Nämä määräykset ovat yleisesti ottaen yhdenmukaiset turvapaikkaa, maahanmuuttoa ja ulkorajoja koskevan yhteisön säännöstön sekä erityisesti Schengenin säännöstön kanssa sellaisena kuin se on määritelty 20. toukokuuta 1999 tehdyssä neuvoston päätöksessä 1999/435/EY [5]. Useiden määräysten sanamuoto on jopa yhtäpitävä yhteisön säännöstön kanssa.

[5] EYVL L 176, 10.7.1999, s. 1.

Rajalla suoritettavia toimenpiteitä koskeviin pöytäkirjan määräyksiin sisältyy mm. mahdollisuus rajavalvontaviranomaisten välisen yhteistyön tiivistämiseen ja rangaistusten soveltaminen rahdinkuljettajiin. Kuten neuvotteluohjeissa esitettiin, rajalla suoritettavat toimenpiteet muodostavat vähimmäisvaatimustason, joka on yhdenmukainen yhteisön säännöstön ja erityisesti 14. kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen [6] 26 artiklan ja 27 artiklan 1 kappaleen sekä niitä täydentävän johdetun oikeuden [7] kanssa. Neuvotteluohjeiden mukaisesti pöytäkirjaan sisältyy myös määräyksiä, jotka edellyttävät sopimuspuolten valvovan matkustus- ja henkilöasiakirjojen, mm. viisumeiden, turvallisuutta ja laatua ja varmentavan asiakirjojen oikeellisuuden ja pätevyyden, jos on aihetta epäillä asiakirjoja käytettävän ihmiskauppaan tai maahanmuuttajien salakuljetukseen. Tämä velvollisuus vastaa yhteisön säännöstöä ja erityisesti yhtenäisestä viisumin kaavasta annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1683/95 [8] sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 334/2002 [9]. Pöytäkirjaan sisältyvässä rajoituslausekkeessa selvennetään, että pöytäkirjan määräykset eivät vaikuta valtioiden velvollisuuksiin, jotka perustuvat kansainväliseen oikeuteen ja joita ovat mm. pakolaisten oikeusasemaa koskeva vuoden 1951 Geneven yleissopimus ja vuoden 1967 pöytäkirja sekä niihin sisältyvä palauttamiskiellon periaate. Vaikka Euroopan yhteisö ei ole kyseisen yleissopimuksen sopimuspuoli, yleissopimuksen sisältö sitoo kuitenkin yhteisöä erityisesti Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 63 artiklan 1 kohdan nojalla.

[6] EYVL L 239, 22.9.2000, s. 19.

[7] Neuvoston direktiivi 2001/51/EY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 2001, EYVL L 187, 10.7.2001, s. 45.

[8] EYVL L 164, 14.7.1995, s. 1.

[9] EYVL L 53, 23.2.2002, s. 7.

Pöytäkirja sisältää myös sopimusvaltioita koskevan velvoitteen hyväksyä omien kansalaistensa ja niiden alueella pysyvän oleskeluoikeuden saaneiden henkilöiden paluu ja palauttaminen ja helpottaa sitä. Tämä velvoite on yhdenmukainen niiden neuvottelujen kanssa, joita yhteisö käy parhaillaan yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa sopimuksen tekemisestä jäsenvaltioiden alueelle laittomasti tulevien tai siellä laittomasti oleskelevien henkilöiden takaisinotosta.

3. Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan erityisasema

Ne ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan määräykset, joiden osalta yhteisöllä on toimivalta, kuuluvat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen III osan IV osaston soveltamisalaan.

Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 artiklan mukaisesti nämä määräykset eivät koske kyseisiä valtioita yhteisön osana, elleivät valtiot nimenomaisesti pyydä sitä pöytäkirjassa esitetyllä tavalla.

Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti nämä määräykset eivät koske Tanskaa yhteisön osana.

4. Päätelmät

Ihmiskauppaa koskeva pöytäkirja on ensimmäinen maailmanlaajuinen asiakirja, jolla pyritään torjumaan kansainvälistä järjestäytynyttä rikollisuutta ja ihmiskauppaa. Pöytäkirjassa määrätään tehokkaista monenvälisistä puitteista ja tärkeistä vähimmäisstandardeista, jotka koskevat kaikkia pöytäkirjaan osallistuvia valtioita. Euroopan yhteisön edun mukaista onkin, että pöytäkirja tulee voimaan mahdollisimman pian. Ratifioidessaan pöytäkirjan Euroopan yhteisö osoittaa sitoutuneensa asiakirjan tavoitteisiin.

Liitteenä oleva ehdotus neuvoston päätökseksi on säädös, jonka perusteella Euroopan yhteisö hyväksyy lopullisesti ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan. Säädöksen oikeusperustan muodostavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 62 ja 63 artikla yhdessä 300 artiklan kanssa. Ehdotuksen 1 artiklassa hyväksytään ihmiskauppaa koskeva pöytäkirja Euroopan yhteisön puolesta. Ehdotuksen 2 artiklassa valtuutetaan neuvoston puheenjohtaja nimeämään henkilö, jolla on oikeus tallettaa hyväksymiskirja Euroopan yhteisön puolesta. Ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan teksti muodostaa liitteen I. Liite II käsittää selityksen, josta ilmenee Euroopan yhteisön toimivalta pöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Selitys on talletettava samanaikaisesti hyväksymiskirjan kanssa (ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan 16 artiklan 3 kappale).

Neuvosto tekee päätöksen yksimielisesti Euroopan parlamenttia kuultuaan (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 300 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta yhdessä 67 artiklan kanssa ja 300 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta).

Komissio esittää, että neuvosto hyväksyy oheisen päätöksen.

2003/0197 (CNS)

Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan ehkäisemistä, torjumista ja rankaisemista koskevan lisäpöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 2 kohdan ja 63 artiklan 3 kohdan yhdessä 300 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 300 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa,

ottaa huomioon komission ehdotuksen [10],

[10] EUVL, s.

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [11],

[11] EUVL, s.

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Neuvosto valtuutti komission neuvottelemaan pöytäkirjasta yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvien asioiden osalta.

(2) Neuvosto antoi komissiolle ohjeet neuvotella yhteisön liittymisestä kyseiseen kansainväliseen sopimukseen.

(3) Neuvottelut saatiin onnistuneesti päätökseen, ja yhteisö allekirjoitti laaditun asiakirjan 12 päivänä joulukuuta 2000 8 päivänä joulukuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2001/87/EY [12] mukaisesti.

[12] EYVL L 30, 1.2.2001, s. 44.

(4) Eräät jäsenvaltiot ovat jo liittyneet pöytäkirjaan, kun taas toisissa jäsenvaltioissa ratifiointiprosessi on vielä kesken.

(5) Ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan määräykset, joiden osalta yhteisöllä on toimivalta, kuuluvat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen III osan IV osaston soveltamisalaan.

(6) Euroopan unionista tehtyyn sopimuksen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 artiklan [3 artiklan] mukaisesti nämä valtiot [osallistuvat] [eivät osallistu] tämän päätöksen antamiseen, joten pöytäkirjan määräykset [sitovat] [eivät sido] kyseisiä valtioita osana yhteisöä yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa.

(7) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti pöytäkirjan määräykset eivät koske Tanskaa yhteisön osana yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa.

(8) Euroopan yhteisö hyväksyi yleissopimuksen lopullisesti .... päivänä ...kuuta ... tehdyllä neuvoston päätöksellä .../.../EY [13]. Tämä on yleissopimuksen 37 artiklan 2 kappaleen mukaan edellytys sille, että Euroopan yhteisö voi tulla pöytäkirjan sopimuspuoleksi.

[13] EUVL, s.

(9) Yleissopimuksen 36 artiklan 3 kappaleessa ja pöytäkirjan 16 artiklan 3 kappaleessa esitetyt muut edellytykset sille, että yhteisö voi tallettaa hyväksymiskirjan, ovat täyttyneet.

(10) Yhteisön olisi hyväksyttävä pöytäkirja päästäkseen sen osapuoleksi toimivaltansa asettamissa rajoissa.

(11) Hyväksymiskirjaa tallettaessaan Euroopan yhteisön on myös talletettava ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan 16 artiklan 3 kappaleen mukainen selitys, josta ilmenee yhteisön toimivalta pöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvissa asioissa,

ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:

1 artikla

Hyväksytään Euroopan yhteisön puolesta kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan ehkäisemistä, torjumista ja rankaisemista koskeva lisäpöytäkirja, joka on liitteenä I.

Yhteisön virallista vahvistamista koskevaan asiakirjaan sisältyy liitteenä II oleva selitys, josta ilmenee pöytäkirjan 16 artiklan 3 kappaleen mukaisesti yhteisön toimivalta.

2 artikla

Valtuutetaan neuvoston puheenjohtaja nimeämään henkilö, jolla on oikeus tallettaa virallista vahvistamista koskeva asiakirja yhteisöä sitovasti.

Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Tehty Brysselissä

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

LIITTEET

LIITE I käsittää ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan tekstin.

LIITE II

SELITYS EUROOPAN YHTEISÖN TOIMIVALLASTA KANSAINVÄLISEN JÄRJESTÄYTYNEEN RIKOLLISUUDEN VASTAISEN YHDISTYNEIDEN KANSAKUNTIEN YLEISSOPIMUKSEN IHMISKAUPAN, ERITYISESTI NAISTEN JA LASTEN KAUPAN EHKÄISEMISTÄ, TORJUMISTA JA RANKAISEMISTA KOSKEVAN LISÄPÖYTÄKIRJAN SOVELTAMISALAAN KUULUVISSA ASIOISSA

Ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan ehkäisemistä, torjumista ja rankaisemista koskevan pöytäkirjan 16 artiklan 3 kappaleessa esitetään, että alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön ratifioimis- tai hyväksymiskirjan mukana on oltava selitys, josta ilmenevät ne pöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvat asiat, joiden osalta pöytäkirjan osapuolina olevat järjestön jäsenvaltiot ovat siirtäneet toimivaltansa järjestölle.

Ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan ehkäisemistä, torjumista ja rankaisemista koskevaa pöytäkirjaa sovelletaan Euroopan yhteisölle siirretyn toimivallan osalta sellaisiin alueisiin, joihin sovelletaan Euroopan yhteisön perustamissopimusta, perustamissopimuksessa ja erityisesti sen 299 artiklassa ja siihen liittyvissä pöytäkirjoissa esitettyjen edellytysten vallitessa.

Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 artiklan [3 artiklan] mukaisesti pöytäkirjan määräykset [sitovat] [eivät sido] kyseisiä valtioita osana yhteisöä yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa. Niinpä tätä selitystä [ei sovelleta] [sovelletaan] Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin alueisiin.

Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti nämä määräykset eivät koske Tanskaa yhteisön osana yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa.

Perustamissopimuksen 299 artiklan nojalla tätä selitystä ei sovelleta niihin jäsenvaltioiden alueisiin, joihin ei sovelleta myöskään perustamissopimusta, eikä se vaikuta kyseisten jäsenvaltioiden pöytäkirjan perusteella näiden alueiden puolesta ja eduksi mahdollisesti antamiin säädöksiin tai lausuntoihin. Edellä mainitun määräyksen mukaisesti selityksestä ilmenee jäsenvaltioiden perustamissopimusten nojalla yhteisölle siirtämä toimivalta pöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Toimivalta on luonteeltaan jatkuvasti kehittyvää, joten yhteisö täydentää tai muuttaa tarvittaessa tätä selitystä pöytäkirjan 16 artiklan 3 kappaleen mukaisesti.

Euroopan yhteisö huomauttaa, että sillä on toimivalta jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä, ulkorajoilla suoritettaviin henkilötarkastuksiin liittyvien standardien ja menettelyjen sääntelemistä ja enintään kolme kuukautta kestävää oleskelua varten myönnettäviä viisumeja koskevissa asioissa. Yhteisöllä on myös valtuudet toteuttaa maahanmuuttopolitiikkaa koskevia toimenpiteitä, jotka liittyvät maahantuloon ja oleskeluun, sekä toimia laittoman maahantulon ja laittoman oleskelun torjumiseksi, laittomien siirtolaisten palauttaminen mukaan luettuna. Asiaa koskeva yhteisön lainsäädäntö sisältyy ulkorajoja sekä matkustus- ja henkilöasiakirjoja koskevaan Schengenin säännöstöön, joka on osa laajempaa yhteisön puitelainsäädäntöä ja sen tulevaa kehitystä. Tämän vuoksi yhteisö antaa tällä alalla asianmukaiset säännöt ja säännökset, ja sen toimivaltaan kuuluu osallistuminen ulkoisiin toimiin yhteisön ulkopuolisten maiden tai toimivaltaisten kansainvälisten organisaatioiden kanssa.

Protocol to Prevent, Suppress and Punish Trafficking in Persons, Especially Women and Children, supplementing the United Nations Convention against Transnational Organized Crime

Preamble

The States Parties to this Protocol,

Declaring that effective action to prevent and combat trafficking in persons, especially women and children, requires a comprehensive international approach in the countries of origin, transit and destination that includes measures to prevent such trafficking, to punish the traffickers and to protect the victims of such trafficking, including by protecting their internationally recognized human rights,

Taking into account the fact that, despite the existence of a variety of international instruments containing rules and practical measures to combat the exploitation of persons, especially women and children, there is no universal instrument that addresses all aspects of trafficking in persons,

Concerned that, in the absence of such an instrument, persons who are vulnerable to trafficking will not be sufficiently protected,

Recalling General Assembly resolution 53/111 of 9 December 1998, in which the Assembly decided to establish an open-ended intergovernmental ad hoc committee for the purpose of elaborating a comprehensive international convention against transnational organized crime and of discussing the elaboration of, inter alia, an international instrument addressing trafficking in women and children,

Convinced that supplementing the United Nations Convention against Transnational Organized Crime with an international instrument for the prevention, suppression and punishment of trafficking in persons, especially women and children, will be useful in preventing and combating that crime,

Have agreed as follows:

I. General provisions

Article 1 Relation with the United Nations Convention against Transnational Organized Crime

1. This Protocol supplements the United Nations Convention against Transnational Organized Crime. It shall be interpreted together with the Convention.

2. The provisions of the Convention shall apply, mutatis mutandis, to this Protocol unless otherwise provided herein.

3. The offences established in accordance with article 5 of this Protocol shall be regarded as offences established in accordance with the Convention.

Article 2 Statement of purpose

The purposes of this Protocol are:

(a) To prevent and combat trafficking in persons, paying particular attention to women and children;

(b) To protect and assist the victims of such trafficking, with full respect for their human rights; and

(c) To promote cooperation among States Parties in order to meet those objectives.

Article 3 Use of terms

For the purposes of this Protocol:

(a) "Trafficking in persons" shall mean the recruitment, transportation, transfer, harbouring or receipt of persons, by means of the threat or use of force or other forms of coercion, of abduction, of fraud, of deception, of the abuse of power or of a position of vulnerability or of the giving or receiving of payments or benefits to achieve the consent of a person having control over another person, for the purpose of exploitation. Exploitation shall include, at a minimum, the exploitation of the prostitution of others or other forms of sexual exploitation, forced labour or services, slavery or practices similar to slavery, servitude or the removal of organs;

(b) The consent of a victim of trafficking in persons to the intended exploitation set forth in subparagraph (a) of this article shall be irrelevant where any of the means set forth in subparagraph (a) have been used;

(c) The recruitment, transportation, transfer, harbouring or receipt of a child for the purpose of exploitation shall be considered "trafficking in persons" even if this does not involve any of the means set forth in subparagraph (a) of this article;

(d) "Child" shall mean any person under eighteen years of age.

Article 4 Scope of application

This Protocol shall apply, except as otherwise stated herein, to the prevention, investigation and prosecution of the offences established in accordance with article 5 of this Protocol, where those offences are transnational in nature and involve an organized criminal group, as well as to the protection of victims of such offences.

Article 5 Criminalization

1. Each State Party shall adopt such legislative and other measures as may be necessary to establish as criminal offences the conduct set forth in article 3 of this Protocol, when committed intentionally.

2. Each State Party shall also adopt such legislative and other measures as may be necessary to establish as criminal offences:

(a) Subject to the basic concepts of its legal system, attempting to commit an offence established in accordance with paragraph 1 of this article;

(b) Participating as an accomplice in an offence established in accordance with paragraph 1 of this article; and

(c) Organizing or directing other persons to commit an offence established in accordance with paragraph 1 of this article.

II. Protection of victims of trafficking in persons

Article 6 Assistance to and protection of victims of trafficking in persons

1. In appropriate cases and to the extent possible under its domestic law, each State Party shall protect the privacy and identity of victims of trafficking in persons, including, inter alia, by making legal proceedings relating to such trafficking confidential.

2. Each State Party shall ensure that its domestic legal or administrative system contains measures that provide to victims of trafficking in persons, in appropriate cases:

(a) Information on relevant court and administrative proceedings;

(b) Assistance to enable their views and concerns to be presented and considered at appropriate stages of criminal proceedings against offenders, in a manner not prejudicial to the rights of the defence.

3. Each State Party shall consider implementing measures to provide for the physical, psychological and social recovery of victims of trafficking in persons, including, in appropriate cases, in cooperation with non-governmental organizations, other relevant organizations and other elements of civil society, and, in particular, the provision of:

(a) Appropriate housing;

(b) Counselling and information, in particular as regards their legal rights, in a language that the victims of trafficking in persons can understand;

(c) Medical, psychological and material assistance; and

(d) Employment, educational and training opportunities.

4. Each State Party shall take into account, in applying the provisions of this article, the age, gender and special needs of victims of trafficking in persons, in particular the special needs of children, including appropriate housing, education and care.

5. Each State Party shall endeavour to provide for the physical safety of victims of trafficking in persons while they are within its territory.

6. Each State Party shall ensure that its domestic legal system contains measures that offer victims of trafficking in persons the possibility of obtaining compensation for damage suffered.

Article 7 Status of victims of trafficking in persons in receiving States

1. In addition to taking measures pursuant to article 6 of this Protocol, each State Party shall consider adopting legislative or other appropriate measures that permit victims of trafficking in persons to remain in its territory, temporarily or permanently, in appropriate cases.

2. In implementing the provision contained in paragraph 1 of this article, each State Party shall give appropriate consideration to humanitarian and compassionate factors.

Article 8 Repatriation of victims of trafficking in persons

1. The State Party of which a victim of trafficking in persons is a national or in which the person had the right of permanent residence at the time of entry into the territory of the receiving State Party shall facilitate and accept, with due regard for the safety of that person, the return of that person without undue or unreasonable delay.

2. When a State Party returns a victim of trafficking in persons to a State Party of which that person is a national or in which he or she had, at the time of entry into the territory of the receiving State Party, the right of permanent residence, such return shall be with due regard for the safety of that person and for the status of any legal proceedings related to the fact that the person is a victim of trafficking and shall preferably be voluntary.

3. At the request of a receiving State Party, a requested State Party shall, without undue or unreasonable delay, verify whether a person who is a victim of trafficking in persons is its national or had the right of permanent residence in its territory at the time of entry into the territory of the receiving State Party.

4. In order to facilitate the return of a victim of trafficking in persons who is without proper documentation, the State Party of which that person is a national or in which he or she had the right of permanent residence at the time of entry into the territory of the receiving State Party shall agree to issue, at the request of the receiving State Party, such travel documents or other authorization as may be necessary to enable the person to travel to and re-enter its territory.

5. This article shall be without prejudice to any right afforded to victims of trafficking in persons by any domestic law of the receiving State Party.

6. This article shall be without prejudice to any applicable bilateral or multilateral agreement or arrangement that governs, in whole or in part, the return of victims of trafficking in persons.

III. Prevention, cooperation and other measures

Article 9 Prevention of trafficking in persons

1. States Parties shall establish comprehensive policies, programmes and other measures:

(a) To prevent and combat trafficking in persons; and

(b) To protect victims of trafficking in persons, especially women and children, from revictimization.

2. States Parties shall endeavour to undertake measures such as research, information and mass media campaigns and social and economic initiatives to prevent and combat trafficking in persons.

3. Policies, programmes and other measures established in accordance with this article shall, as appropriate, include cooperation with non-governmental organizations, other relevant organizations and other elements of civil society.

4. States Parties shall take or strengthen measures, including through bilateral or multilateral cooperation, to alleviate the factors that make persons, especially women and children, vulnerable to trafficking, such as poverty, underdevelopment and lack of equal opportunity.

5. States Parties shall adopt or strengthen legislative or other measures, such as educational, social or cultural measures, including through bilateral and multilateral cooperation, to discourage the demand that fosters all forms of exploitation of persons, especially women and children, that leads to trafficking.

Article 10 Information exchange and training

1. Law enforcement, immigration or other relevant authorities of States Parties shall, as appropriate, cooperate with one another by exchanging information, in accordance with their domestic law, to enable them to determine:

(a) Whether individuals crossing or attempting to cross an international border with travel documents belonging to other persons or without travel documents are perpetrators or victims of trafficking in persons;

(b) The types of travel document that individuals have used or attempted to use to cross an international border for the purpose of trafficking in persons; and

(c) The means and methods used by organized criminal groups for the purpose of trafficking in persons, including the recruitment and transportation of victims, routes and links between and among individuals and groups engaged in such trafficking, and possible measures for detecting them.

2. States Parties shall provide or strengthen training for law enforcement, immigration and other relevant officials in the prevention of trafficking in persons. The training should focus on methods used in preventing such trafficking, prosecuting the traffickers and protecting the rights of the victims, including protecting the victims from the traffickers. The training should also take into account the need to consider human rights and child- and gender-sensitive issues and it should encourage cooperation with non-governmental organizations, other relevant organizations and other elements of civil society.

3. A State Party that receives information shall comply with any request by the State Party that transmitted the information that places restrictions on its use.

Article 11 Border measures

1. Without prejudice to international commitments in relation to the free movement of people, States Parties shall strengthen, to the extent possible, such border controls as may be necessary to prevent and detect trafficking in persons.

2. Each State Party shall adopt legislative or other appropriate measures to prevent, to the extent possible, means of transport operated by commercial carriers from being used in the commission of offences established in accordance with article 5 of this Protocol.

3. Where appropriate, and without prejudice to applicable international conventions, such measures shall include establishing the obligation of commercial carriers, including any transportation company or the owner or operator of any means of transport, to ascertain that all passengers are in possession of the travel documents required for entry into the receiving State.

4. Each State Party shall take the necessary measures, in accordance with its domestic law, to provide for sanctions in cases of violation of the obligation set forth in paragraph 3 of this article.

5. Each State Party shall consider taking measures that permit, in accordance with its domestic law, the denial of entry or revocation of visas of persons implicated in the commission of offences established in accordance with this Protocol.

6. Without prejudice to article 27 of the Convention, States Parties shall consider strengthening cooperation among border control agencies by, inter alia, establishing and maintaining direct channels of communication.

Article 12 Security and control of documents

Each State Party shall take such measures as may be necessary, within available means:

(a) To ensure that travel or identity documents issued by it are of such quality that they cannot easily be misused and cannot readily be falsified or unlawfully altered, replicated or issued; and

(b) To ensure the integrity and security of travel or identity documents issued by or on behalf of the State Party and to prevent their unlawful creation, issuance and use.

Article 13 Legitimacy and validity of documents

At the request of another State Party, a State Party shall, in accordance with its domestic law, verify within a reasonable time the legitimacy and validity of travel or identity documents issued or purported to have been issued in its name and suspected of being used for trafficking in persons.

IV. Final provisions

Article 14 Saving clause

1. Nothing in this Protocol shall affect the rights, obligations and responsibilities of States and individuals under international law, including international humanitarian law and international human rights law and, in particular, where applicable, the 1951 Convention [14] and the 1967 Protocol [15] relating to the Status of Refugees and the principle of non-refoulement as contained therein.

[14] United Nations, Treaty Series, vol. 189, No. 2545

[15] Ibid., vol. 606, No. 8791.

2. The measures set forth in this Protocol shall be interpreted and applied in a way that is not discriminatory to persons on the ground that they are victims of trafficking in persons. The interpretation and application of those measures shall be consistent with internationally recognized principles of non-discrimination.

Article 15 Settlement of disputes

l. States Parties shall endeavour to settle disputes concerning the interpretation or application of this Protocol through negotiation.

2. Any dispute between two or more States Parties concerning the interpretation or application of this Protocol that cannot be settled through negotiation within a reasonable time shall, at the request of one of those States Parties, be submitted to arbitration. If, six months after the date of the request for arbitration, those States Parties are unable to agree on the organization of the arbitration, any one of those States Parties may refer the dispute to the International Court of Justice by request in accordance with the Statute of the Court.

3. Each State Party may, at the time of signature, ratification, acceptance or approval of or accession to this Protocol, declare that it does not consider itself bound by paragraph 2 of this article. The other States Parties shall not be bound by paragraph 2 of this article with respect to any State Party that has made such a reservation.

4. Any State Party that has made a reservation in accordance with paragraph 3 of this article may at any time withdraw that reservation by notification to the Secretary-General of the United Nations.

Article 16 Signature, ratification, acceptance, approval and accession

1. This Protocol shall be open to all States for signature from 12 to 15 December 2000 in Palermo, Italy, and thereafter at United Nations Headquarters in New York until 12 December 2002.

2. This Protocol shall also be open for signature by regional economic integration organizations provided that at least one member State of such organization has signed this Protocol in accordance with paragraph 1 of this article.

3. This Protocol is subject to ratification, acceptance or approval. Instruments of ratification, acceptance or approval shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations. A regional economic integration organization may deposit its instrument of ratification, acceptance or approval if at least one of its member States has done likewise. In that instrument of ratification, acceptance or approval, such organization shall declare the extent of its competence with respect to the matters governed by this Protocol. Such organization shall also inform the depositary of any relevant modification in the extent of its competence.

4. This Protocol is open for accession by any State or any regional economic integration organization of which at least one member State is a Party to this Protocol. Instruments of accession shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations. At the time of its accession, a regional economic integration organization shall declare the extent of its competence with respect to matters governed by this Protocol. Such organization shall also inform the depositary of any relevant modification in the extent of its competence.

Article 17 Entry into force

1. This Protocol shall enter into force on the ninetieth day after the date of deposit of the fortieth instrument of ratification, acceptance, approval or accession, except that it shall not enter into force before the entry into force of the Convention. For the purpose of this paragraph, any instrument deposited by a regional economic integration organization shall not be counted as additional to those deposited by member States of such organization.

2. For each State or regional economic integration organization ratifying, accepting, approving or acceding to this Protocol after the deposit of the fortieth instrument of such action, this Protocol shall enter into force on the thirtieth day after the date of deposit by such State or organization of the relevant instrument or on the date this Protocol enters into force pursuant to paragraph 1 of this article, whichever is the later.

Article 18 Amendment

1. After the expiry of five years from the entry into force of this Protocol, a State Party to the Protocol may propose an amendment and file it with the Secretary-General of the United Nations, who shall thereupon communicate the proposed amendment to the States Parties and to the Conference of the Parties to the Convention for the purpose of considering and deciding on the proposal. The States Parties to this Protocol meeting at the Conference of the Parties shall make every effort to achieve consensus on each amendment. If all efforts at consensus have been exhausted and no agreement has been reached, the amendment shall, as a last resort, require for its adoption a two-thirds majority vote of the States Parties to this Protocol present and voting at the meeting of the Conference of the Parties.

2. Regional economic integration organizations, in matters within their competence, shall exercise their right to vote under this article with a number of votes equal to the number of their member States that are Parties to this Protocol. Such organizations shall not exercise their right to vote if their member States exercise theirs and vice versa.

3. An amendment adopted in accordance with paragraph 1 of this article is subject to ratification, acceptance or approval by States Parties.

4. An amendment adopted in accordance with paragraph 1 of this article shall enter into force in respect of a State Party ninety days after the date of the deposit with the Secretary-General of the United Nations of an instrument of ratification, acceptance or approval of such amendment.

5. When an amendment enters into force, it shall be binding on those States Parties which have expressed their consent to be bound by it. Other States Parties shall still be bound by the provisions of this Protocol and any earlier amendments that they have ratified, accepted or approved.

Article 19 Denunciation

1. A State Party may denounce this Protocol by written notification to the Secretary-General of the United Nations. Such denunciation shall become effective one year after the date of receipt of the notification by the Secretary-General.

2. A regional economic integration organization shall cease to be a Party to this Protocol when all of its member States have denounced it.

Article 20 Depositary and languages

1. The Secretary-General of the United Nations is designated depositary of this Protocol.

2. The original of this Protocol, of which the Arabic, Chinese, English, French, Russian and Spanish texts are equally authentic, shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations.

IN WITNESS WHEREOF, the undersigned plenipotentiaries, being duly authorized thereto by their respective Governments, have signed this Protocol.