[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 8.6.2005

KOM(2005) 245 lopullinen

.

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

kolmansille maille myönnetyn makrotaloudellisen rahoitusavun toteutuksestavuonna 2004{SEC(2005) 747}..

1. JOHDANTO

Tässä kertomuksessa luodaan yleiskatsaus EY:n kolmansille maille myöntämään makrotaloudelliseen rahoitusapuun ja sen historialliseen taustaan, esitetään tiivistelmä vuonna 2004 toteutetuista toimenpiteistä sekä yhteenveto edunsaajamaiden taloudellisesta tilanteesta.

Osassa 3 käsitellään erityisesti talouden vakauttamisprosessia koskevia näkökohtia ja rakenneuudistusten toteuttamista edunsaajamaissa. Näissä asioissa saavutettu edistys kertoo myös siitä, kuinka hyvin niitä vastaavat EY:n makrotaloudelliselle rahoitusavulle asetetut talouspoliittiset ehdot on täytetty.

Tilintarkastustuomioistuimen maaliskuussa 2002 julkaisema erityiskertomus sisälsi suositukset varainhoidon hallinnasta edunsaajamaissa. Niiden perusteella komissio on vuonna 2004 tehnyt tilintarkastusyhteisön avustuksella operatiivisen arvion kyseisten maiden rahoitusketjuista ja valvontajärjestelyistä, jotka liittyvät kunkin edunsaajamaan saamaan makrotaloudelliseen rahoitusapuun. Näiden arvioiden päätelmät otetaan huomioon määriteltäessä rahoitusavun toteuttamiseen liittyviä ehtoja.

Lisäksi ulkopuolinen konsultti suorittaa jälkiarvioinnin, jolla mitataan makrotaloudellisten rahoitusaputoimien vaikutuksia Armeniassa. Lopullinen kertomus julkaistaan vuonna 2005. Muiden jälkiarviointien suorittamiseen edunsaajamaissa valitaan asiaan erikoistuneet yritykset avoimella tarjouskilpailulla.

Tämä kertomus toimitetaan kolmansille maille myönnettävää yhteisön makrotaloudellista tai poikkeuksellista rahoitusapua koskevien neuvoston päätösten mukaisesti, ja se on jatkoa aiempina vuosina esitetyille kertomuksille. Yksityiskohtaisempi kertomus (komission valmisteluasiakirja SEC(2005) 747 ), joka sisältää edunsaajamaita koskevia talous- ja rahoitustietoja, julkaistaan samaan aikaan.

2. YLEISKATSAUS

2.1. Taustaa

Makrotaloudellisilla rahoitusaputoimilla tuetaan edunsaajamaiden poliittisia ja taloudellisia uudistuksia, ja toimia toteutetaan yhdessä IMF:n ja Maailmanpankin tukiohjelmien kanssa. Rahoitusavussa noudatetaan edelleen neuvoston 8. lokakuuta 2002 päivätyissä päätelmissä vahvistettuja periaatteita, joissa korostetaan avun poikkeuksellisuutta, siihen liittyviä makrotaloudellisia ehtoja ja sitä, että se täydentää kansainvälisten rahoituslaitosten myöntämää rahoitusta. Yhteisön makrotaloudellisella rahoitusavulla on tuettu erityisesti edunsaajamaiden toimia talousuudistusten ja rakennemuutosten toteuttamiseksi. Rahoitusapua on toteutettu tiiviissä yhteistyössä IMF:n ja Maailmanpankin kanssa, ja sillä on edistetty toimia, jotka on suunniteltu kunkin maan erityistarpeiden mukaisiksi ja joiden yleistavoitteena on vakauttaa talouden tilaa ja luoda markkinatalouteen suuntautuneita talousjärjestelmiä.

2.2. Makrotaloudellinen rahoitusapu vuonna 2004

Vuosina 2000–2003 Balkanin maat (entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia, Kosovo, Bosnia ja Herzegovina, Serbia ja Montenegro ja Albania) ovat saaneet rahoitusta neuvoston tekemien yhdeksän rahoitusapupäätöksen perusteella. Tätä suuntausta vahvisti kolme vuonna 2004 tehtyä uutta rahoitusapupäätöstä, jotka koskivat Albaniaa, Serbia ja Montenegroa ja Bosnia ja Herzegovinaa. Balkanin maat ovat siten makrotaloudellisen rahoitusavun pääasiallisia edunsaajia vuosina 2000–2004. Kyseiselle kaudelle uusilla päätöksillä myönnetyn rahoitusavun suuruus on yhteensä enintään 733 miljoonaa euroa.

2.2.1. Uudet päätökset

Neuvosto teki kolme Länsi-Balkania koskevaa uutta päätöstä vuonna 2004.

- Huhtikuun 29. päivänä neuvosto päätti myöntää makrotaloudellista rahoitusapua Albanialle (2004/580/EY). Apu koostuu 16 miljoonan euron avustuksesta ja 9 miljoonan euron lainasta.

- Joulukuun 7. päivänä neuvosto päätti jatkaa niiden aiempien päätösten voimassaoloaikaa, joilla myönnettiin makrotaloudellista rahoitusapua Serbia ja Montenegrolle (2004/862/EY) ja Bosnia ja Herzegovinalle (2004/861/EY).

- Neuvosto ei tehnyt uusia itsenäisiä valtioita koskevia päätöksiä vuonna 2004, mutta komissio antoi 10. joulukuuta 2004 tiedonannon Armenialle, Tadžikistaninille ja Georgialle myönnetyn makrotaloudellisen rahoitusavun toteutuksesta.

2.2.2. Maksut

Makrotaloudellista rahoitusapua maksettiin yhteensä 32 miljoonaa euroa, josta 22 miljoonaa euroa oli yksinomaan avustuksia. Serbia ja Montenegrolle maksettiin 10 miljoonaa euroa, Armenialle 5,5 miljoonaa euroa (nämä toimet toteutettiin vuonna 2003 aloitettujen mutta vuoden 2004 puolella loppuun saatettujen menettelyjen perusteella) ja 6,5 miljoonaa euroa Georgialle.

Bosnia ja Herzegovinalle myönnettiin apua lainan muodossa yhteensä 10 miljoonaa euroa.

Tadžikistanille yhteensä 7 miljoonan euron avustuksina ja Serbia ja Montenegrolle yhteensä 15 miljoonan euron lainoina maksetut maksut aloitettiin vuonna 2004, mutta lopullinen varojen siirto lykättiin teknisistä syistä vuoteen 2005.

2.3. Makrotaloudellisen rahoitusavun suuntauksia ja sen maantieteellinen jakautuminen

Yhteisön makrotaloudellisella rahoitusavulla on tarkoitus tukea edunsaajamaiden talouden vakauttamista ja lievittää niiden maksutaseongelmia (ja talousarvio-ongelmia). Avusta on myös suuri hyöty rakenneuudistusten edistämisessä. Vuosien kuluessa niiden maiden määrä, joille yhteisön oli tarkoituksenmukaista myöntää kyseistä tukea, kasvoi, kun yhä useammassa unionin naapurimaassa oli maksutaseongelmia ja yhä useampi niistä sitoutui toteuttamaan tiukkoja talousuudistusohjelmia. Tämä johti avun maantieteellisen tasapainon muuttumiseen alkuvuosista, jolloin suurin osa edunsaajamaista oli Keski- ja Itä-Euroopan maita. Länsi-Balkanin selkkausten ja erityisesti Kosovon vuoden 1999 kriisin sekä Serbia ja Montenegron (entisen Jugoslavian liittotasavallan) poliittisten muutosten jälkeen voidaan havaita selvä suuntaus, jonka mukaan Balkanin maiden osuus myönnettävästä makrotaloudellisesta rahoitusavusta on kasvanut, mikä ilmenee neuvoston vuosina 1999–2004 tekemistä päätöksistä.

Vuosina 2000–2004 tehdyille päätöksille oli tunnusomaista avustusten merkittävä osuus rahoitusavun kokonaismäärästä: se oli 41 prosenttia, kun se vuosina 1990–1999 oli ainoastaan 6 prosenttia. Avustusten ja lainojen uusi jakautuminen rahoitusapupaketeissa perustuu EU:n toimielinten tekemiin arvioihin edunsaajamaiden suhteellisesta köyhyydestä ja niiden heikosta velanhoitokyvystä. Kuten vuosina 2000 ja 2001 jo todettiin, makrotaloudellisen avun tarkoituksena on edistää talouden vakauttamista, mutta sillä on lisäksi merkittävä tehtävä edunsaajamaiden hallitusten rakenneuudistusohjelmien tukemisessa. Siten sitä on tehokkaasti yhdistetty Phare-/Ispa-, Tacis- ja Cards-ohjelmien apuun, joilla pyritään parantamaan rakenneuudistusohjelman onnistumisen kannalta keskeisten hallintoelinten toimintavalmiuksia.

Taulukot 1 ja 2 sekä niihin liittyvät kuviot 1a ja 2a korostavat EU:n myöntämän makrotaloudellisen rahoitusavun poikkeuksellisuutta. Päätettyjen ja maksettujen makrotaloudellisten tukitoimien määrät olivat suurimpia Keski- ja Itä-Euroopan poliittisten ja taloudellisten järjestelmien muutoksia seuranneina vuosina. Makrotaloudellisen rahoitusavun määrien myöhemmät vaihtelut ovat seurausta tapauskohtaisista päätöksistä, jotka perustuvat mahdollisten edunsaajamaiden makrotalouden kehityksestä ja niillä edelleen olevasta ulkoisesta rahoitustarpeesta tehtyihin arvioihin. Kuviossa 1a on esitetty koko ajanjaksolla 1990–2004 päätettyjen tukitoimien nettomäärät (yhteensä yli 6 miljardia euroa), ja kuviossa 2a on esitetty tosiasiassa maksetut määrät (yhteensä yli 5 miljardia euroa). Ne osoittavat tuen huomattavan keskittymisen Keski- ja Itä-Euroopan maihin (joiden osuus 14:n viime vuoden makrotaloudellisesta rahoitusavusta on noin 55 prosenttia). Näille maille osoitettua makrotaloudellista rahoitusapua on kuitenkin vähennetty asteittain sitä mukaa, kun ne ovat edistyneet taloutensa sopeuttamisessa ja uudistamisessa. Uusilla päätöksillä makrotaloudellista rahoitusapua on myönnetty pääasiassa Länsi-Balkanin maille (63,5 prosenttia vuosina 1999–2002 ja 84 prosenttia vuosina 2000–2004 päätetyistä toimista) ja joillekin pienituloisille uusille itsenäisille valtioille. Välimeren maiden suhteellisen alhaisia rahoitusapumääriä (13 prosenttia myönnetyn avun kokonaismäärästä; uusia päätöksiä ei kuitenkaan ole tehty vuoden 1996 jälkeen) selittää se, että näille maille on myönnetty muunlaista makrotaloudellista tukea (ennen kaikkea MEDA-ohjelman rakennesopeutustukia).

3. YHTEENVETO EDUNSAAJAMAIDEN TALOUDELLISESTA TILANTEESTA JA TALOUSUUDISTUKSESTA

3.1. Länsi-Balkan

Länsi-Balkanilla[1] talouskasvun odotetaan vuonna 2004 olevan noin 4,5 prosenttia vuosina 2002–2003 tapahtuneen kasvun hidastumisen jälkeen. Tämä johtuu osaksi rahoittajilta saadun tuen vähenemisestä ja sodanjälkeisen jälleenrakentamisen päättymisestä. Albaniassa, Bosnia ja Herzegovinassa sekä Serbia ja Montenegrossa kasvun odotettiin olevan vähintään 5 prosenttia. Kasvu jäi kuitenkin suhteellisen vaatimattomaksi entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa sekä Kosovossa. Talouden vakauttaminen jatkui vuosina 2003–2004. Inflaatio hidastui edelleen vuonna 2004, keskimäärin 5,6 prosenttiin. Edellisten vuosien selkeiden parannusten jälkeen julkisen talouden vakauttaminen eteni erittäin epätasaisesti eri maissa. Julkisen talouden alijäämän (avustusten jälkeen) arvioitiin olevan keskimäärin 2,7 prosenttia eli kaiken kaikkiaan samalla tasolla kuin vuonna 2003.

Talouden vakauden haasteena on edelleen ulkoinen epätasapaino. Koko alueella kauppataseen alijäämä pysyi suurena vuosina 2003–2004 (noin 25 prosentissa suhteessa BKT:hen). Keskimääräisen vaihtotaseen alijäämän arvioidaan olevan noin 12 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2004, eli hieman suurempi kuin vuonna 2003. Tästä voidaan päätellä, että monet maat luottivat edelleen rahoittajien apuun vaihtotaseen alijäämänsä rahoittamisessa, ja se olikin edelleen tärkeä vaikkakin jatkuvasti vähenevä ulkomaisen valuutan lähde. Vuonna 2003 avustusten osuus entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa oli 2,2 prosenttia, Albaniassa 2,6 prosenttia ja Serbia ja Montenegrossa 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kosovo on erityistapaus, sillä sen saaman ulkomaisen avun osuus oli 40,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003, ja yksi maan talouden monista haasteista onkin selviytyä tuon avun voimakkaasta vähenemisestä.

Markkinatalouden lainsäädäntökehys on otettu pääpiirteissään käyttöön. Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia ja Albania ovat edistyneet merkittävästi suuryritysten rakenteiden uudistamisessa ja yritysten yksityistämisessä, mutta tappiota tuottavien julkisten yritysten tilanne on edelleen erityisen hankala Kosovossa, Bosnia ja Herzegovinassa sekä Serbia ja Montenegrossa ja aiheuttaa jatkuvia budjettipaineita sekä työpaikkojen menetyksiä. Julkisen hallinnon uudistus ja julkisen talouden hoito ovat myös suuria haasteita keskipitkällä aikavälillä. Niissä on tehty merkittäviä parannuksia vuonna 2004, kuten tulli- ja verohallinnon uudistaminen Bosnia ja Herzegovinassa ja kassaperusteiseen budjetointiin siirtymisen valmistelu Kosovossa. Koko alueella lainsäädännön täytäntöönpanoa vaikeuttavat suuresti heikot instituutiot, erityisesti oikeuslaitos.

3.2. Uudet itsenäiset valtiot

Monien uusien itsenäisten valtioiden (UIV) talouden suorituskyky pysyi hyvin vahvana vuonna 2004 kokonaistuotannon lisäyksen ollessa yli 7,5 prosenttia.

Hyödykkeiden, erityisesti hiilivetyjen ja metallin, korkeiden hintojen ansiosta alueen suurimman kansantalouden, Venäjän BKT kasvoi lähes 7 prosentilla huolimatta kasvun hidastumisesta vuoden loppua kohti. Kasvua vauhdittaa edelleen jatkuvasti pääasiassa ulkoinen kysyntä. Kotimainen kulutus taas on voimakasta käytettävissä olevien nettotulojen parantumisen ansiosta. Venäjän koko taloudellisen toiminnan hitaampi kasvuvauhti vuoden 2004 kolmannella neljänneksellä johtui kiinteään pääomaan tehtyjen bruttoinvestointien vähenemisestä ja tavaroiden ja palvelujen nettoviennin jatkuvasta todellisesta supistumisesta. Sitä vastoin kokonaiskulutuksen kasvuvauhti pysyi hyvänä.

Useissa muissa IVY-maissa kasvu oli paljon nopeampaa. Ukrainassa BKT:n kasvu oli yli 12 prosenttia, ja vuotta aiemmin se oli ollut jo yli 9 prosenttia. Monissa muissa alueen maissa ( Valkovenäjä, Armenia, Azerbaidžan, Tadžikistan, Kazakstan, Georgia ) kasvu oli lähes 10 prosenttia tai enemmän. Heikoin talouden suorituskyky oli Moldovalla , jossa kasvu oli vielä noin 6 prosenttia. Yhteistä useimmille näistä maista on se, että ne hyötyvät hyvänä pysyneestä ulkoisesta kysynnästä joillakin päämarkkina-alueillaan, erityisesti Venäjällä (pienimmät UIV:t) ja Kiinassa (tärkeä erityisesti Ukrainan teräsviennille) ja voimakkaasta kotimaisesta kysynnästä, jota vauhdittavat palkansaajien rahalähetykset (vaihtotaseen suurin yksittäinen erä joissakin alueen köyhimmissä maissa). Jotkin UIV:t hyötyvät myös hyödykkeiden korkeista hinnoista ja merkittävistä investoinneista luonnonvarojen alalla (Kazakstan, Azerbaidžan) sekä kattavasta julkisesta (Georgia, Tadžikistan, Kirgisia) tai yksityisestä (Armenia) ulkoisesta rahoituksesta.

Useimmissa alueen maissa inflaatiopaineet pysyivät hallinnassa varannon kasvusta johtuneesta voimakkaasta rahaperustan kasvusta huolimatta. Varannon kasvu puolestaan johtui hyödykkeiden viennistä ja/tai palkansaajien rahalähetyksistä aiheutuvasta ulkomaisen valuutan voimakkaasta virtauksesta kyseisiin maihin. Finanssipolitiikka pysyi tiukkana suurimmassa osassa alueen maista. Monissa maissa julkisen talouden ylijäämä oli huomattava; joissakin öljyntuottajamaissa suuri osa verotuloista talletettiin vakauttamisrahastoihin (erityisesti Venäjällä). Vaihtotaseen kehittyminen on ollut vaihtelevaa. Yhtäältä alueen kahden suurimman kansantalouden (Venäjän ja Ukrainan) ja useimpien pienien raaka-aineita vievien maiden kasvava vienti on aiheuttanut ennätysmäisen vaihtotaseen ylijäämän (noin 10 prosenttia suhteessa BKT:hen Venäjällä ja Ukrainassa). Toisaalta monissa öljyä tuovissa maissa vaihtotaseen alijäämä on lisääntynyt edelleen. Monet uudet itsenäiset valtiot ovat vielä hyvin riippuvaisia kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta ja kahdenvälisiltä rahoittajilta saamastaan ulkopuolisesta rahoituksesta, ja niillä menee vielä aikaa julkisen taloutensa saamiseksi kestävälle pohjalle.

Talouden kestävyyden parantaminen on edennyt hyvin epätasaisesti tällä alueella, ja institutionaalisten uudistusten toisen vaiheen täytäntöönpano, jossa tuetaan markkinoita ja yksityisyrittäjyyttä, on useimmissa uusissa itsenäisissä valtioissa vasta alussa. Yhteisön makrotaloudellisen rahoitusavun saajista Armenian ja Ukrainan kehitys on pisimmällä. Myös Georgia käynnisti voimakkaan sopeutus- ja uudistusohjelman vuonna 2004 loppuvuodesta 2003 tapahtuneen vallanvaihdon jälkeen. Moldovassa kehitys on hidasta, sillä siellä valtion voimakas rooli ja hallinnon vakavat puutteet huonontavat sijoitusilmastoa ja ovat merkittävä este kasvulle ja köyhyyden vähentämiselle. Euroopan naapuruuspolitiikan puitteissa hiljattain hyväksytyssä EU-Moldova-toimintasuunnitelmassa esitettyjen toimenpiteiden täytäntöönpano on testi, jolla mitataan Moldovan valmiutta noudattaa aitoa markkinauudistusohjelmaa päättäväisesti ja tehokkaasti.

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[1] Tässä tarkoitetaan Albaniaa, Bosnia ja Herzegovinaa, entistä Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa (EJTM), Serbia ja Montenegroa sekä Kosovoa.