FI Euroopan unionin virallinen lehti C 107/1

Komission tiedonanto – Juomapakkaukset, panttijärjestelmät ja tavaroiden vapaa liikkuvuus

2009/C 107/01

1. JOHDANTO

Pakkauksilla on elintärkeä yhteiskunnallinen ja taloudellinen tehtävä. Ne ovat olennainen osa nykyaikaista tavaroiden käsittelyä. Ennemmin tai myöhemmin pakkauksista myös tulee osa jätevirtaa. EU:ssa syntyi vuonna 2006 noin 81 miljoonaa tonnia pakkausjätettä. Jotta pakkauksien ympäristövaikutuksia voitaisiin rajoittaa ja loppukäsittelyä vähentää, pakkauksista ja pakkausjätteistä annetussa direktiivissä 94/62/EY (1) säädetään toimenpiteistä pakkausjätteiden tuottamisen välttämiseksi ja lisäksi toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on tällaisen jätteen uudelleenkäyttö, kierrätys ja hyödyntäminen. Mainitussa direktiivissä vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että otetaan käyttöön huoltojärjestelmät pakkausten keruuta, käytettyjen pakkausten uudelleenkäyttöä ja pakkausjätteen kierrätystä tai hyödyntämistä varten, jotta ne voidaan käsitellä tarkoituksenmukaisimpien jätehuoltoratkaisujen mukaisesti. Tätä varten siinä säädetään toimenpiteistä, joiden ensisijaisena tarkoituksena on pakkausjätteiden syntymisen ehkäiseminen ja muina perusperiaatteina pakkausten uudelleenkäyttö, kierrätys ja muunlainen pakkausjätteiden hyödyntäminen.

Kansallisia pakkausten uudelleenkäyttöjärjestelmiä on käytössä useiden pakkaustyyppien kohdalla. Jotkin näistä järjestelmistä toimivat erittäin hyvin, erityisesti kuljetuspakkauksia kuten laatikoita ja kuormalavoja koskevat järjestelmät, mutta myös hotelli-, ravintola- ja catering-alan juomapakkausjärjestelmät. Muilla alueilla voidaan kuitenkin tarvita julkisia toimia uudelleenkäyttöjärjestelmien käytön edistämiseksi niiden tosiasiallisesta kaupallisesta kannattavuudesta riippumatta. Tässä suhteessa eniten keskustelua Euroopan unionissa käydään juomien kuluttajapakkauksista (joiden osuus kaikista pakkauksista on noin 20 % painon perusteella laskettuna) (2).

Vaikka sääntelyyn perustuvat ohjaustoimenpiteet, joita toteutetaan jäsenvaltioiden tasolla juomapakkausten uudelleenkäyttöjärjestelmien käyttöön ottamiseksi, voivat palvella ympäristötavoitteita, ne voivat myös jakaa sisämarkkinoita. Niiden markkinatoimijoiden kannalta, joilla on toimintaa useissa jäsenvaltioissa, nämä järjestelmät usein vaikeuttavat liiketoimintamahdollisuuksien hyödyntämistä sisämarkkinoilla. Sen sijaan, että ne voisivat myydä samaa tuotetta samassa pakkauksessa eri markkinoilla, niitä vaaditaan mukauttamaan pakkauksiaan kunkin yksittäisen jäsenvaltion vaatimuksiin, mikä yleensä aiheuttaa lisäkustannuksia.

Direktiivin 94/62/EY yhdenmukaistamisvaikutus jää rajalliseksi tällä osa-alueella, vaikka direktiivillä pyritään myös sisämarkkinoiden toiminnan varmistamiseen. Direktiivin säännöksiä on sen sijaan luettava yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja EY:n perustamissopimuksessa määrättyjen velvollisuuksien valossa (erityisesti EY:n perustamissopimuksen 28–30, 81, 82, 86 ja 90 artikla).

Direktiivi 94/62/EY on saanut aikaan huomattavaa lähentymistä jäsenvaltioiden kierrätysasteiden välillä, ja direktiivin 98/34/EY (3) mukainen ilmoitusmenettely on tehnyt mahdolliseksi monien sisämarkkinakysymysten ratkaisemisen ennen sellaisen ehdotetun lainsäädännön vahvistamista, joka olisi aiheuttanut ongelmia käytännössä. Sisämarkkinoiden toiminnan turvaamiseen ja kaupan esteiden vähentämiseen tähtääviä tavoitteita ei kuitenkaan ole vielä täysin saavutettu kaikentyyppisten pakkausten osalta. Aiemmat kokemukset ja meneillään olevat tapaukset osoittavat, että yksipuolisten toimenpiteiden käyttöönotto eri jäsenvaltioissa aiheuttaa edelleen ongelmia. Erityisesti juomasektorilla käynnistetyt rikkomusmenettelyt ovat osoittaneet, että kansalliset toimenpiteet voivat aiheuttaa kilpailun vääristymistä ja joissain tapauksissa sisämarkkinoiden jakautumista, mikä on vastoin direktiivin 94/62/EY sisämarkkinatavoitetta.

Komissio sitoutui direktiivin 94/62/EY täytäntöönpanoa koskevassa vuoden 2006 kertomuksessaan (4) arvioimaan edelleen selvennysten tarvetta tällä alalla. Tätä tiedonantoa pidetään ei-sääntelyllisenä askeleena tähän suuntaan, ja se on tarkoitettu lisäämään sovellettavan yhteisön tason oikeuskehyksen avoimuutta kuvaamalla joitain ”sallittuja” ja ”kiellettyjä” toimia yhteisön näkökulmasta.

Tiedonannolla pyritään erityisesti antamaan tukea asianomaisille talouden toimijoille ja jäsenvaltioiden viranomaisille, jotka käsittelevät juomapakkauksia ja juomapakkausjätteitä, tarjoamalla heille kattava ja ajantasainen yleiskatsaus EY:n oikeuden periaatteisiin ja johdettuun oikeuteen. Se heijastelee komission tulkintaa direktiivistä, perustamissopimuksen määräyksiä ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.

Komissio jatkaa voimassa olevien periaatteiden asianmukaisen täytäntöönpanon tarkkaa valvontaa ja on sitoutunut ryhtymään toimenpiteisiin sellaisten toimenpiteiden suhteen, jotka voivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa ja joille ei ole ympäristönsuojeluun liittyviä perusteita.

2. TAVAROIDEN VAPAA LIIKKUVUUS JA JUOMAPAKKAUKSIA KOSKEVAT VAATIMUKSET

2.1 Juomapakkauskiintiöihin liittyvä ongelma

Aiempina vuosina jotkin jäsenvaltiot ovat asettaneet tiettyjä tavoitelukuja (kiintiöitä) tiettyjen juomien uudelleenkäytettävien pakkausten määrälle. Tämänkaltaisille kiintiöille ei ole estettä niin kauan, kun niillä määritellään yleisiin toimintalinjoihin kuuluvia tavoitteita. Näihin kiintiöihin voi kuitenkin liittyä tiettyjä erityisvelvollisuuksia, jos kiintiö ylittyy tai alittuu. Kyseiset velvollisuudet voivat olla ongelmallisia sisämarkkinoiden kannalta, ja yksi syy on se, että uudelleenkäyttöjärjestelmien organisointiin ja kuljetusmatkoihin liittyvät lisäkustannukset huomioon ottaen juomien tuojat käyttävät yleensä huomattavasti enemmän uudelleenkäyttöön soveltumattomia pakkauksia kuin kotimaiset tuottajat.

Jos tällaiset kiintiöt johtavat määrällisiin rajoituksiin, eli jos tiettyyn juomapakkaukseen pakattujen tuotteiden markkinoille saattaminen kielletään siitä lähtien, kun kiintiö on saavutettu, kyseessä olisi EY:n perustamissopimuksen 28 artiklan vastainen kaupan este (5).

Lisäksi komissio katsoo, että kansallisia säännöksiä, joissa muodostetaan suora yhteys tietyissä juomissa käytettyjen uudelleenkäytettävien pakkausten osuuden ja kertakäyttöpakkausten pantti- ja palautusjärjestelmän perustamistarpeen välille, on tarkasteltava erityisen huolellisesti sisämarkkinoiden näkökulmasta. Lähes matemaattinen mekanismi, joka riippuu voimassa olevasta kiintiöstä, voi vääristyä lyhyen aikavälin suuntausten vuoksi, jotka eivät heijasta yleistä suuntausta. Tällaisissa olosuhteissa suora yhteys kyseisiin lukuihin kansallisissa säännöksissä ei ehkä ole riittävän joustava ratkaisu eikä tuota riittävän luotettavia tuloksia erityisesti asianomaisten yritysten kaupallisten päätösten suunnittelua varten. Sen vuoksi voi olla tarkoituksenmukaisempaa tarkastella pakkausalan kehityssuuntauksia säännöllisesti ja päättää tämän arvioinnin perusteella mahdollisista toimenpiteistä, joita pidetään välttämättöminä uudelleenkäyttöjärjestelmien käytön edistämiseksi tai pakkausjakoon vaikuttamiseksi.

2.2 Juomapakkauksia koskeva kielto

Direktiivissä 94/62/EY säädetään pakkausten koostumusta koskevista perusvaatimuksista. Mainitun direktiivin 18 artiklan mukaan jäsenvaltiot eivät saa estää direktiivin mukaisten pakkausten markkinoille saattamista alueellaan. Tästä seuraa, että jäsenvaltiot eivät saa kieltää yhteisön lainsäädännön vaatimukset täyttävien tiettyjen juomapakkaustyyppien markkinoille saattamista (6). Tässä suhteessa direktiivillä pyritään kahteen tavoitteeseen eli ympäristön suojelemiseen ja sisämarkkinoiden toiminnan varmistamiseen esimerkiksi vahvistamalla pakkauksia koskevat perusvaatimukset ja rajoittamalla pakkauksissa olevien raskasmetallien määrää.

Kansalliset säännökset, joilla rajoitetaan sitä tuotemäärää, joka voidaan tuoda tietyntyyppisissä juomapakkauksissa, olisivat myös direktiivin 18 artiklassa olevan vapaata liikkuvuutta koskevan lausekkeen vastaisia (7).

2.3 Juomapakkausten ennalta tapahtuva hyväksyminen

Kansalliset järjestelmät, joissa tavaroiden markkinoille saattaminen edellyttää ennalta tapahtuvaa hyväksymistä, rajoittavat tuontijäsenvaltion markkinoille pääsyä, ja niitä on sen vuoksi pidettävä EY:n perustamissopimuksen 28 artiklassa tarkoitettuna tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä (8). Lisäksi juomapakkausten tapauksessa direktiivin perusvaatimukset täyttävien juomapakkausten markkinoille pääsyä koskevat rajoitukset olisivat direktiivin ja EY:n perustamissopimuksen 28 artiklan vastaisia. Näin voi olla myös silloin, kun lupavaatimus perustuu vapaaehtoiseen sopimukseen asianomaisen toimialan ja jäsenvaltion välillä, koska tällaiseen sopimukseen osallistumalla tai sellaista edistämällä jäsenvaltio hyväksyy tuloksen ja voi syyllistyä rikkomaan yhteisön oikeuden mukaisia velvollisuuksiaan, koska yhteisön oikeudessa ei sallita markkinoille pääsyn esteitä direktiivin vaatimukset täyttäville juomapakkauksille. Toisessa jäsenvaltiossa markkinoille saatettujen juomapakkausten katsotaan täyttävän direktiivin perusvaatimukset; niillä kaupankäyntiä sisämarkkinoilla ei sen vuoksi voida estää.

3. TAVAROIDEN VAPAA LIIKKUVUUS JA JUOMAPAKKAUSTEN HALLINTAJÄRJESTELMÄT

3.1 Juomapakkausten uudelleenkäyttö, hyödyntäminen ja kierrätys

Juomapakkausten tapauksessa ”uudelleenkäyttö” tarkoittaa sitä, että tietty pakkaus, joka on suunniteltu ja tehty kestämään elinkaarensa aikana tietty vähimmäismäärä käyttökertoja, täytetään uudelleen samaa tarkoitusta varten, jota varten se alun perin saatettiin markkinoille (9). Uudelleen käytettävistä juomapakkauksista käytetään usein nimitystä ”uudelleentäytettävä”.

Direktiivissä 94/62/EY ei vahvisteta selvää hierarkiaa pakkausten uudelleenkäytön ja pakkausjätteen hyödyntämisen välillä (10). Direktiivin johdanto-osan kahdeksannessa kappaleessa todetaan kuitenkin, että ”ennen kuin jätteiden hyödyntämismenetelmistä saadaan tieteellisiä ja teknisiä tutkimustuloksia, olisi mieluiten suosittava uudelleenkäyttöä ja kierrätystä niiden suotuisien ympäristövaikutusten vuoksi”.

Tämän lisäksi direktiivin 94/62/EY 5 artiklassa annetaan jäsenvaltioille lupa edistää perustamissopimuksen mukaisesti sellaisten pakkausten uudelleenkäyttöön liittyviä järjestelmiä, joita voidaan käyttää uudelleen aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle. Näin ollen 5 artiklassa tuodaan esiin vaihtoehto, jota jäsenvaltiot voivat oman harkintansa mukaan noudattaa. Kun jäsenvaltiot säätävät tällaisista toimintalinjoista, niiden on noudatettava paitsi direktiivin säännöksistä johtuvia vaatimuksia, myös velvollisuuksia, jotka johtuvat perustamissopimuksen määräyksistä, erityisesti tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatetta (11).

3.2 Juomapakkausten kattavat keräysjärjestelmät

Pakkauksista ja pakkausjätteistä huolehtiminen edellyttää sitä, että jäsenvaltioissa otetaan käyttöön palautus-, keruu- ja hyödyntämisjärjestelmiä. Järjestelmillä on kahtalainen tarkoitus: ensinnäkin käytettyjen pakkausten ja pakkausjätteiden palauttaminen ja/tai keruu ja toiseksi pakkausten uudelleenkäyttö tai kerättyjen pakkausjätteiden hyödyntäminen (12). Kun on kyse juomapakkauksista, valintaan uudelleenkäytön ja hyödyntämisen välillä vaikuttaa se, ovatko pakkaukset uudelleentäytettäviä vai eivät.

Uudelleentäyttöjärjestelmiin on perinteisesti yhdistetty pantin maksaminen, jotta voidaan taata, että suuri osa pakkauksista palautetaan uudelleentäyttöä varten. Asianomaiset täyttäjät pyörittävät näitä pantti- ja palautusjärjestelmiä usein vapaaehtoispohjalta. Ne joko perustavat oman järjestelmänsä jakelemiaan tuotteita varten tai yhdistävät resurssit muiden tuottajien kanssa käyttämällä yhteisiä pakkauksia ja kuormalavoja. Tämänkaltaiset vapaaehtoiset uudelleentäyttöjärjestelmät kuuluvat harvoin lainsäädännön piiriin. Jotkin jäsenvaltiot ovat kuitenkin antaneet säännöksiä, joilla vahvistetaan tietyt yhteiset parametrit. Nämä parametrit on yleensä rajattu yleisiin sääntöihin, kuten yhteiseen pantin arvoon. Sisämarkkinoiden näkökulmasta vapaaehtoiset järjestelmät eivät ole omiaan luomaan kaupan esteitä, koska ne perustuvat asianomaisen toimialan vapaaehtoisiin päätöksiin. Jos jäsenvaltiot kuitenkin valitsevat kansallisen lainsäädäntökehyksen tällaisia uudelleentäyttöä koskevia järjestelmiä varten, niiden on noudatettava ainakin direktiivin 94/62/EY 7 artiklassa vahvistettuja edellytyksiä, jotka ovat seuraavat:

— asetettuja vaatimuksia on sovellettava syrjintää harjoittamatta myös tuontituotteisiin ja

— kilpailun vääristymistä on vältettävä.

Liiketoiminnan näkökulmasta on todettava, että uudelleentäyttöjärjestelmiä käyttävät pääasiassa kotimaiset täyttäjät, koska ne tarvitsevat tietyn pakkauskierron ja koska kustannukset yleensä kohoavat täyttäjän ja myyntipisteiden etäisyyden myötä.

Muiden kuin uudelleentäytettävien pakkausten kohdalla kattavat keräysjärjestelmät ovat edelleen vallitsevia. Jotkin jäsenvaltiot ovat kuitenkin myös ottaneet käyttöön pakollisia panttijärjestelmiä juomapakkauksille, jotka eivät ole uudelleenkäytettäviä. Yhteisön oikeudessa jätetään nykyisellään jäsenvaltioiden tehtäväksi valita joko pantti- ja palautusjärjestelmä tai pakkausten kattava keräysjärjestelmä, tai ne voivat valita myös näiden kahden järjestelmän yhdistelmän tuotetyypin mukaan, kunhan valittujen järjestelmien tavoitteena on käsitellä pakkaukset tarkoituksenmukaisimpien jätehuoltoratkaisujen mukaisesti ja kunhan nämä järjestelmät ovat osa pakkauksia ja pakkausjätteitä koskevaa yleistä politiikkaa (13).

Tässä valinnassa on kuitenkin edelleen noudatettava direktiivin 94/62/EY 7 artiklaa ja perustamissopimuksen asiaankuuluvia määräyksiä:

— Asianomaisten alojen taloudellisten toimijoiden ja toimivaltaisten viranomaisten on voitava osallistua järjestelmään.

— Järjestelmää on sovellettava syrjintää harjoittamatta myös tuontituotteisiin, myös järjestelmään pääsyä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen ja siitä mahdollisesti perittävien maksujen osalta. Maksujen osalta jäsenvaltioiden olisi vältettävä järjestelyjä, jotka johtavat perusteettomaan osallistumismaksujen päällekkäisyyteen eri tasoilla saman tarjotun palvelun osalta, mikä voisi haitata erityisesti pieniä yrityksiä.

— Järjestelmällä ei saa luoda perusteettomia kaupan esteitä ja siten rikkoa EY:n perustamissopimuksen 28–30 artiklaa.

— Järjestelmällä ei saa aiheuttaa EY:n perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artiklassa tarkoitettua kilpailun vääristymistä.

3.3 Pakolliset panttijärjestelmät kaupan esteenä

Pakollisen pantti- ja palautusjärjestelmän asettaminen juomapakkauksille, jotka eivät ole uudelleentäytettäviä, muodostaa esteitä kaupalle, koska tällaisten järjestelmien vuoksi on mahdotonta myydä samaa tuotetta samassa pakkauksessa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. Tuottajat tai jakelijat voivat sen sijaan joutua muuttamaan pakkauksiaan tai tuontituotteiden merkintöjä, ja niiden on kannettava lisäkustannukset, jotka liittyvät takaisinottojärjestelmän organisointiin, panttina maksettujen summien takaisinmaksuun ja kyseisten summien mahdolliseen tasapainottamiseen jakelijoiden välillä. Näissä tapauksissa tällaiset järjestelmät – vaikka ne eivät tosiasiallisesti kiellä juomien tuontia pakkauksissa, jotka eivät ole uudelleenkäytettäviä – kuitenkin edellyttävät huomattavia muutoksia ja investointeja ja haittaavat siten tuontijuomien pääsyä markkinoille (14).

Se, että kyseisiä kansallisia säännöksiä voidaan pitää kaupan esteenä, ei kuitenkaan estä sitä, että ne voivat olla perusteltuja ympäristönsuojeluun liittyvillä syillä. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan pantti- ja palautusjärjestelmä voi lisätä tyhjien pakkausten palautusastetta ja johtaa pakkausjätteiden valikoivampaan lajitteluun. Lisäksi se voi auttaa ehkäisemään roskaamista, koska se antaa kuluttajille kannustimen tyhjien pakkausten palauttamiseen (15). Sikäli kuin kyseisillä kansallisilla säännöksillä kannustetaan asianomaisia tuottajia tai jakelijoita käyttämään uudelleenkäytettäviä pakkauksia, ne edesauttavat pois heitettävien jätteiden määrän vähentämistä, mikä on ympäristöpolitiikan yleinen tavoite.

Käytännössä tämä tarkoittaa, että jäsenvaltioilla on lupa ottaa käyttöön pakollisia panttijärjestelmiä, jos sitä pidetään asianomaisen yksittäisen jäsenvaltion harkinnan perusteella tarpeellisena ympäristösyistä.

Jos jäsenvaltio valitsee pakollisen pantti- ja palautusjärjestelmän, sen on kuitenkin noudatettava tiettyjä vaatimuksia, jotta varmistetaan, että ympäristötavoitteiden ja sisämarkkinoiden tarpeiden välillä löydetään asianmukainen tasapaino. Kun otetaan huomioon tuontituotteille aiheutuva lisätaakka, tällaisissa järjestelmissä on otettava huomioon kyseinen erityistilanne ja niissä on käytettävä keinoja, jotka eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen asetetun tavoitteen saavuttamiseksi.

Yhteisöjen tuomioistuin on direktiivin 94/62/EY ja EY:n perustamissopimuksen 28–30 artiklan mukaisen suhteellisuusperiaatteen perusteella luetellut useita suojakeinoja, joita on noudatettava järjestelmän suunnittelussa.

3.3.1 Siirtymäaika

Siirtyminen yhdestä jätehuoltojärjestelmästä toiseen vaatii kaikkien keskeisten toimijoiden hyvää ja perusteellista valmistautumista, koska kyseinen vaihe on kriittinen markkinatoimijoille; oikeudelliseen tai tosiasialliseen tilanteeseen liittyvät epävarmuustekijät voivat aiheuttaa epävakautta markkinoilla. Uuteen järjestelmään siirtymisen on tapahduttava keskeytyksittä ja vaarantamatta asianomaisten yritysten kykyä tosiasiallisesti osallistua uuteen järjestelmään heti kun se alkaa toimia. Tämä tarkoittaa, että järjestelmän ominaisuudet on suunniteltava ja otettava käyttöön, tuotantolinjoja ja jakeluketjuja on mukautettava ja kuluttajille on tiedotettava asiasta. Tämä vaatii aikaa ja vaivaa. Sen vuoksi tuottajille ja jakelijoille on annettava riittävän pitkä siirtymäaika, jotta ne voivat mukautua uuden järjestelmän vaatimuksiin ennen kuin pantti- ja palautusjärjestelmä tulee voimaan. Kun on kyse täydellisestä siirtymisestä, joka edellyttää uuden järjestelmän kehittämistä alusta alkaen, kuuden kuukauden pituista aikaa oikeudellisesta ilmoituksesta voimaantuloon pidettiin riittämättömänä (16). Tällaisissa olosuhteissa vähintään vuoden pituinen aika vaikuttaa tarpeelliselta.

Toisaalta, kun pantti- ja palautusjärjestelmä on otettu käyttöön, tulevat muutokset voidaan tehdä lyhemmällä määräajalla kuin ensimmäiseen käyttöönottoon myönnettiin. Yleisesti ottaen kansallisten viranomaisten on arvioitava erityiset aikatarpeet tapauskohtaisesti, kun ne vahvistavat kulloisenkin siirtymäajan.

3.3.2 Järjestelmän suunnittelu: oikeudenmukainen, avoin ja läpinäkyvä

Toiminnalliset edellytykset, jotka uudelleentäyttöön soveltumattomien pakkausten pakollisen panttijärjestelmän on täytettävä, ovat toinen keskeinen kysymys. Jotkin näistä parametreistä johtuvat direktiivin 94/62/EY 7 artiklasta, ja toiset on laatinut yhteisöjen tuomioistuin EY:n perustamissopimuksen 28 artiklaa koskevassa oikeuskäytännössään.

a) Olisi perustettava maanlaajuinen järjestelmä, joka kattaa koko sen alueen, jota pakollinen panttijärjestelmä koskee. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että järjestelmällä olisi vain yksi operaattori. Palveluntarjoajia voisi olla myös useita, kunhan järjestelmät ovat yhteensopivia eivätkä yksinoikeudella toimivia. Maanlaajuisen järjestelmän tarkoituksena on saada tarjolle riittävä määrä palautuspisteitä, jotta kuluttajat voivat saada pantin takaisin alkuperäisestä ostopaikasta riippumatta. Tämä vahvistaa minkä tahansa tällaisen järjestelmän hyväksyttävyyttä kuluttajien silmissä, helpottaa tyhjien pakkausten palauttamista ja epäilemättä lisää kerätyn materiaalin määrää. Aiemmat kokemukset ovat osoittaneet, että maanlaajuisen järjestelmän puuttuminen johtaa vähittäismyyjien omien erillisratkaisujen lisääntymiseen, mikä tarkoittaa toisiinsa yhteensopimattomien erilaisten palautusjärjestelmien tilkkutäkkiä. Lisäksi erillisratkaisut antavat usein vähittäismyyjille mahdollisuuden vaatia tavarantoimittajiaan mukauttamaan pakkauksia vähittäismyyjien omiin vaatimuksiin, mikä aiheuttaa lisäkustannuksia toimittajille. Tämä on omiaan pahentamaan sisämarkkinoihin kohdistuvaa kielteistä vaikutusta. Tässä yhteydessä tarkasteltuna maanlaajuinen järjestelmä on ensisijaisen tärkeä (17).

b) Jokaisen pakollisen pantti- ja palautusjärjestelmän on oltava avoin asianomaisen alan kaikkien toimijoiden osallistumiselle. Sitä on sovellettava myös tuontituotteisiin syrjimättömillä edellytyksillä. Tähän kuuluvat järjestelmän yksityiskohtaiset toimintajärjestelyt sekä järjestelmää pyörittävän organisaation perimät maksut. Näiden takeiden tarkoituksena on välttää perusteettomien kaupan esteiden luominen ja kilpailun vääristyminen.

c) Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei panttivaatimuksesta vapautettujen tuotteiden ja panttivaatimuksen alaisten tuotteiden välillä ole syrjintää ja että mahdollinen erottelu perustuu objektiivisiin kriteereihin. Sen vuoksi komissio on sitä mieltä, että erottelun olisi periaatteessa perustuttava pakkauksissa käytettyyn materiaaliin eikä juomien sisältöön siitä syystä, että sisältö itsessään ei liity pakkauksen ympäristövaikutuksiin.

Jäsenvaltiot voivat valita, perustavatko ne tällaisen järjestelmän itse vai jättävätkö tehtävän asianomaiselle toimialalle (esimerkiksi tuottajille ja jakelijoille). Jälkimmäinen vaihtoehto ei kuitenkaan vapauta jäsenvaltiota sen velvollisuudesta varmistaa asianmukaisen ja käyttökelpoisen järjestelmän olemassaolo. Tässä suhteessa jäsenvaltioilla on vastuu tuloksesta. Tämä edellyttää kansallisilta viranomaisilta aktiivista lähestymistapaa. Tämän takaustehtävän täyttämiseksi jäsenvaltiot voivat määritellä järjestelmän erityisiä ominaisuuksia säännöksillä tai esittää vaatimuksia tiettyjen seuranta- tai valvontatehtävien suhteen järjestelmästä vastaavaan yksikköön nähden.

3.3.3 Parhaisiin käytänteisiin perustuvat ratkaisut

Joidenkin edellä mainittujen kysymysten käsittelemiseksi jäsenvaltiot voivat harkita seuraavia käytännön ratkaisuja:

a) Merkinnät: Jotta kuluttajalle tehtäisiin helpommaksi tunnistaa juomat tai juomapakkaukset, jotka kuuluvat pantti- ja palautusjärjestelmän piiriin, voidaan pitää hyödyllisenä merkitä asianomaiset tuotteet esimerkiksi yhteisellä logolla (18). Kuvattu kuluttajalle koituva hyöty voi kuitenkin aiheuttaa lisäkustannuksia valmistajalle tai jakelijalle, koska merkintöjä on mukautettava kansallisten markkinoiden erityisvaatimuksiin. Mikä tahansa tällainen pakkauksen muuttamista koskeva velvollisuus voi muodostaa EY:n perustamissopimuksen 28 artiklassa tarkoitetun kaupan esteen (19). Asiaan liittyvien kilpailevien etujen – kuluttajien tiedonsaannin ja markkinoille pääsyn helppouden – tasapainottamiseksi tällaiset merkintävaatimukset olisi rajattava vain aivan välttämättömiin. Kun on kyse pakollisesta panttimerkinnästä, olisi hyödyllistä antaa tuottajille mahdollisuus käyttää helposti mallin piirteitä ja painoeritelmiä, jotta sen käyttö helpottuisi. Lisäksi pienten määrien tuojille voidaan toimittaa tarroja; tämä antaisi pienen mittakaavan jakelijoille mahdollisuuden täydentää alkuperäisiä merkintöjä tällaisella lisätarralla sen sijaan, että ne pakotetaan vaihtamaan kaikki merkinnät. Lisäksi on suositeltavaa, ettei vaadita juomapakkausten merkitsemistä yksinomaisella logolla, vaan sallitaan muissa jäsenvaltioissa käytössä olevien muiden logojen käyttäminen. Tämä antaisi tuottajille mahdollisuuden käyttää samaa merkintää useissa jäsenvaltioissa. On selvää, että erityisissä olosuhteissa asianomaisten pakkausten samanaikaista merkitsemistä useilla panttilogoilla voidaan rajoittaa petostentorjuntaan liittyvistä syistä. Kun on kyse tuotteissa käytettävistä EAN-koodeista (European Article Number), sovelletaan samoja näkökohtia. Olisi vältettävä maakohtaisia EAN-koodeja, koska nämä koodit voisivat myös tehdä maakohtaisista pakkauksista tarpeellisia, mikä voisi niin ikään haitata rajatylittävää kauppaa.

b) Selvitysjärjestelmä: Selvitysjärjestelmän avulla voitaisiin taata kerättyjen ja palautettujen erisuuruisten panttimäärien tasaaminen toimijoiden välillä. On suositeltavaa tehdä järjestelmään osallistumisesta helppoa siitä riippumatta, missä jäsenvaltiossa tuottajalla tai jakelijalla on kotipaikka.

c) Pieniä yrityksiä koskevat poikkeukset: Jäsenvaltiot voivat vähentää joitain panttijärjestelmiin liittyviä toimintavelvoitteita osallistuvilta pienyrityksiltä esimerkiksi vähimmäistason perusteella. Tästä voidaan antaa seuraava esimerkki: Pienillä kioskeilla ei välttämättä ole tarvittavaa varastotilaa takaisinottovelvoitteiden täyttämiseen. Sen vuoksi voitaisiin pitää kohtuullisena, että niille myönnettäisiin tiettyjä poikkeuksia. On kuitenkin suotavaa arvioida, vaikuttaisiko tällainen poikkeus pantti- ja palautusjärjestelmän yleiseen laatuun ja toimintaan tai johtaisiko se järjestelmän ehtojen syrjivään soveltamiseen.

d) Helppo tuonti/vienti: Pakolliset pantti- ja palautusjärjestelmät tekevät markkinoille pääsystä tuontituotteille vaikeampaa, koska ne edellyttävät asianomaisen tuotteen sopeuttamista. Samalla ne voivat haitata vientiä, koska voi osoittautua vaikeaksi markkinoida kyseisiä tuotteita toisessa jäsenvaltiossa, kun ne on erityisesti suunniteltu sen jäsenvaltion pantti- ja palautusjärjestelmää varten, jossa ne ensin saatettiin markkinoille. Jotkin näistä kaupankäynnin vaikeuksista ovat varmasti tällaisten järjestelmien välttämätön seuraus, koska ne liittyvät tilanteeseen tietyssä jäsenvaltiossa eivätkä tilanteeseen koko EU:ssa. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin vältettävä antamasta säännöksiä, jotka tekevät juomien viennistä, jälleentuonnista tai rinnakkaistuonnista käytännössä mahdotonta pakkausten erityisten käsittelyvaatimusten vuoksi.

3.4 Ei kilpailun vääristymistä

Direktiivin 94/62/EY 7 artiklassa vaaditaan, että jäsenvaltiot välttävät kilpailun vääristymistä, kun ne ottavat käyttöön palautus-, keruu- tai hyödyntämisjärjestelmiä. Jos tällaisten järjestelmien perustaminen annetaan yksityisten toimijoiden tehtäväksi, kansallisten viranomaisten olisi vältettävä sitä, että järjestelmiä mahdollisesti käytetään uusien kilpailijoiden markkinoillepääsyn estämiseen. Lainsäädännössä olisi säädettävä asianmukaisista suojakeinoista. On syytä korostaa, että ennen kaikkea yksityinen toimija on vastuussa mahdollisesta EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa tarkoitetusta määräävän aseman väärinkäytöstä tai kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä. Jäsenvaltioiden tehtävänä on kuitenkin käydä läpi pantti- ja palautusjärjestelmän rakenne ja toiminta sellaisten mahdollisten riskien varalta, jotka voisivat helpottaa tällaisia väärinkäytöksiä.

4. VAIHTOEHTOISET LÄHESTYMISTAVAT

4.1 Veropohjaiset järjestelmät

Direktiivin 94/62/EY 15 artiklassa korostetaan jäsenvaltioiden valtuuksia ottaa käyttöön taloudellisia ohjauskeinoja ympäristöpolitiikan tavoitteiden edistämiseksi, jos yhdenmukaistettuja säännöksiä ei ole. Näissä keinoissa on noudatettava muun muassa ”saastuttaja maksaa” -periaatetta sekä perustamissopimuksesta johtuvia velvoitteita.

Jäsenvaltiot voivat harkita kansallisia veropohjaisia järjestelmiä yhtenä tällaisten taloudellisten ohjauskeinojen muotona ja vaihtoehtoisena tapana saavuttaa tietty ohjaus kohti kestävää pakkaustoimintaa. Kansallisten ympäristösuuntautuneiden verojärjestelmien noudattamisesta aiheutuvat kustannukset ovat usein alhaisemmat kuin ne lisäkustannukset, jotka liittyvät edellä kuvattuihin pakollisiin panttijärjestelmiin. Pakkausverotus ei kuitenkaan ole vaikutuksiltaan neutraali sisämarkkinoiden suhteen. Jos tällaiset verot liittyvät käytettyyn erityismateriaaliin, ne voivat aiheuttaa materiaalin vaihdoksen, koska juomapakkauksissa eri materiaalit toimivat yleensä hyvin toistensa korvikkeina. Lisäksi tällaisten verojen kustannukset siirretään yleensä eteenpäin, joten ne korottavat vähittäismyyntihintaa ja voivat siten vaikuttaa kuluttajien valintoihin.

Tätä taustaa vasten jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallinen verotus on EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan mukaista. Kyseisen määräyksen tarkoituksena on taata, että sisäiset verot ovat täysin neutraaleja kotimaisten ja toisesta jäsenvaltiosta tuotujen tuotteiden välisen kilpailun osalta (20). Se estää jäsenvaltioita soveltamasta kansallista verotusta, joka suosii kotimaisia talouden toimijoita muissa jäsenvaltioissa toimivien, samoja tai kilpailevia tuotteita tuottavien kilpailijoiden kustannuksella. Tätä syrjintäkiellon periaatetta on noudatettava sekä oikeudellisesti että tosiasiallisesti. Komissio arvioi tapauskohtaisesti mahdollisen kansallisten verojärjestelmien yhteensopimattomuuden EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan kanssa.

Tätä määräystä vasten sallitaan erottelu samanlaisten tuotteiden välillä, jos sillä pyritään talous-, yhteiskunta- tai ympäristöpoliittisiin tavoitteisiin, jotka itsessään ovat EY:n perustamissopimuksen ja yhteisön johdetun oikeuden vaatimusten mukaisia ja jos kyseiset yksityiskohtaiset säännöt ovat sellaiset, että niillä voidaan välttää kaikenlainen syrjintä (21). Tästä kriteeristä seuraa, että jäsenvaltiot voivat säätää verojärjestelmästä, jossa samanlaiset tuotteet porrastetaan objektiivisten arviointiperusteiden mukaisesti, joita ovat esimerkiksi käytetyt raaka-aineet tai käytetyt valmistusmenetelmät (22).

Tässä yhteydessä eriyttämisperusteita voidaan pitää objektiivisina, jos ne heijastavat käytetyn materiaalin ympäristövaikutuksia. Tällaisia ympäristöperusteita on sovellettava johdonmukaisesti. Kun veroja kannetaan pakkauksen uudelleenkäyttöön soveltumattomuuden perusteella, eriyttämiseen pakkauksen sisällön mukaan – tekijä, joka itsessään on riippumaton pakkauksen ympäristövaikutuksista – on suhtauduttava erityisellä varovaisuudella.

Edellä mainitut näkökohdat koskevat koko verotusjärjestelmää verovähennykset mukaan luettuina. Mahdollinen etuuskohtelu on ulotettava ilman syrjintää muista jäsenvaltioista tuleviin tuotteisiin, jotka täyttävät samat edellytykset.

4.2 Vapaaehtoiset järjestelmät

Vapaaehtoisia tai valmistajien omia palautusjärjestelmiä käytetään usein uudelleenkäytettävien pakkausten kohdalla, koska näissä tilanteissa on selvästi tuottajan etuna kerätä suuri osuus käytetyistä pakkauksista, jotta uudelleentäyttökierto voi toimia. Sisämarkkinoiden näkökulmasta tällaiset järjestelmät eivät aiheuta esteitä kaupalle. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin asettaa tiettyjä ehtoja, joiden tarkoituksena on varmistaa yhteentoimivuus, saatavuus ja kuluttajansuoja.

5. JÄSENVALTIOITA KOSKEVAT ILMOITUSVAATIMUKSET

Direktiivissä 98/34/EY (23) säädetään teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä, jotta estetään sellaisten kansallisten standardien ja teknisten määräysten antaminen, jotka loisivat uusia kaupan esteitä sisämarkkinoille. Mainitun direktiivin mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava teknisistä määräyksistä komissiolle valmisteluvaiheessa. Menettely antaa komissiolle ja jäsenvaltioille mahdollisuuden tarkastella (muiden) jäsenvaltioiden teknisiä määräyksiä koskevia ehdotuksia ennen niiden hyväksymistä, minkä ansiosta voidaan poistaa heti alkulähteellään tavaroiden vapaan liikkuvuuden mahdolliset esteet.

Ilmoitusvelvollisuus koskee teknisiä määräyksiä koskevia ehdotuksia. Direktiivin 1 artiklan 11 kohdan mukaan teknisellä määräyksellä tarkoitetaan teknistä eritelmää tai muuta vaatimusta taikka palveluja koskevaa määräystä, mukaan lukien sovellettavat hallinnolliset määräykset, joiden noudattaminen on pakollista.

Direktiivin 1 artiklan 3 kohdan mukaan teknisellä eritelmällä tarkoitetaan asiakirjaan sisältyvää eritelmää tuotteelta vaadittavista ominaisuuksista, kuten laadusta, käyttöominaisuuksista, turvallisuudesta tai mitoista, mukaan lukien tuotteita koskevat myyntinimeä, termistöä, tunnuksia, kokeita ja testausmenetelmiä, pakkaamista, merkitsemistä tai selostetta koskevat vaatimukset sekä vaatimustenmukaisuuden arvioinnin menettelyt. Käsite ”tekninen eritelmä” sisältää myös valmistusmenetelmät ja -prosessit, jotka liittyvät maataloustuotteisiin ja elintarvikkeisiin.

Direktiivin 1 artiklan 4 kohdan mukaan ”muulla vaatimuksella” tarkoitetaan vaatimusta, joka ei ole tekninen eritelmä ja joka asetetaan tuotteelle erityisesti kuluttajan tai ympäristön suojelutarkoituksessa ja joka koskee tuotteen elinkaarta markkinoille saattamisen jälkeen eli käyttöedellytyksiä, kierrätystä, uudelleenkäyttöä tai tuotteesta huolehtimista, jos nämä edellytykset voivat vaikuttaa merkittävästi tuotteen koostumukseen tai sen luonteeseen, taikka sen kaupan pitämiseen.

Kansallisten määräysten, jotka liittyvät pakkausjätteistä huolehtimiseen tai joilla pyritään tekemään pakolliseksi pakkausten palautus- tai uudelleenkäyttöjärjestelmä tai jopa tiettyjen tuotteiden keruu erikseen, voidaan odottaa sisältävän säännöksiä, jotka kuuluvat luokkaan ”muut vaatimukset”, ja ne on sen vuoksi ilmoitettava komissiolle direktiivissä 98/34/EY säädetyn ilmoitusmenettelyn mukaisesti.

Ilmoitusvelvollisuutta sovelletaan siten teknisiin määräyksiin, jotka ovat oikeudellisesti tai tosiasiallisesti pakollisia, mukaan luettuna vapaaehtoiset sopimukset, joissa viranomainen on sopimuspuolena.

Lisäksi pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62/EY 16 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi luonnokset direktiivin 94/62/EY nojalla toteutettaviksi suunnittelemistaan toimista ennen niiden toteuttamista, jotta voidaan todeta, ovatko ne direktiivin 94/62/EY mukaisia.

Direktiivin 16 artiklalla laajennetaan näin ollen ilmoitusvelvollisuutta, koska jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle myös toimenpiteet, jotka eivät ole direktiivissä 98/34/EY tarkoitettuja teknisiä määräyksiä mutta jotka kuuluvat direktiivin 94/62/EY piiriin. Toimenpiteet, joihin sisältyy teknisiä määräyksiä, on ilmoitettava sekä direktiivin 94/62/EY että direktiivin 98/34/EY nojalla.

Näitä toimenpideluonnoksia varten perustettiin keskitetty yhteyspiste ilmoitusmenettelyjen sujuvan toiminnan varmistamiseksi. Ne ilmoitetaan direktiivin 98/34/EY mukaisen menettelyn kautta ja tutkitaan tämän menettelyn mukaisesti.

Jäsenvaltiot ilmoittavatkin säännöllisesti lainsäädäntöluonnoksistaan ja erityisesti pantti-, palautus- ja keräysjärjestelmiä koskevista luonnoksistaan direktiivin 98/34/EY mukaisesti. Tämä on antanut komissiolle selvän käsityksen kansallisista lainsäädäntöaloitteista ja johtanut aidon keskustelufoorumin syntymiseen (johon myös toimiala osallistuu) ja ehkäissyt ongelmia ennalta, ja näin on vältetty kalliita ja kiistanalaisia rikkomusmenettelyjä, jotka voidaan käynnistää vasta sen jälkeen, kun toimenpide on tullut voimaan.

6. PÄÄTELMÄ

Tässä tiedonannossa esitellään erilaisia oikeudellisia näkökohtia, joiden kautta juomapakkauksia koskevilla sääntelytoimenpiteillä voi olla vaikutuksia todellisiin sisämarkkinoihin. Näistä tietoisina jäsenvaltioita, jotka toimivat sääntelyn parantamiseksi, kehotetaan ilmoittamaan kansalliset toimenpiteet ja ennalta ehkäisevästi tutkimaan ne tarkoin näiden seikkojen suhteen, jotta voidaan helpottaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta ja taata kansallisten järjestelmien yhteentoimivuus mahdollisimman pitkälle.

Komissio puolestaan jatkaa juomapakkausalan kehityssuuntausten seurantaa ja tarkistaa tarvittaessa, missä määrin olisi ryhdyttävä sääntelyllisiin tai muihin lisätoimiin mukaan luettuna tämän tiedonannon uudelleentarkastelu.

(1) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi, annettu 20. joulukuuta 1994, pakkauksista ja pakkausjätteistä (EYVL L 365, 31.12.1994), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 9. maaliskuuta 2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2005/20/EY (EUVL L 70, 16.3.2005).

(2) Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62/EY täytäntöönpanosta ja direktiivin vaikutuksista ympäristöön sekä sisämarkkinoiden toimivuuteen, 6. joulukuuta 2006, KOM(2006) 767 lopullinen, s. 8.

(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/34/EY, annettu 22. kesäkuuta 1998, teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä (EYVL L 204, 21.7.1998), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 20. marraskuuta 2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/96/EY (EUVL L 363, 20.12.2006).

(4) Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62/EY täytäntöönpanosta ja direktiivin vaikutuksista ympäristöön sekä sisämarkkinoiden toimivuuteen, 6. joulukuuta 2006, KOM(2006) 767 lopullinen.

(5) Asia C-309/02, Radlberger Spitz (Kok. 2004, s. I-11763, 62 kohta); ks. myös asia 302/86, komissio v. Tanska (Kok. 1988, s. 4607).

(6) Ks. julkisasiamies Colomerin ratkaisuehdotus asiassa C-246/99, komissio v. Tanska, 40 kohta, sekä hänen ratkaisuehdotuksensa asiassa C-233/99, 24 kohta (molemmat asiat poistettiin tuomioistuimen rekisteristä ilman tuomiota). Tämä ei rajoita jäsenvaltion oikeuttaa esittää poikkeusta koskeva pyyntö EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan 5 kohdan nojalla sellaisen kyseistä jäsenvaltiota koskevan erityisen ongelman perusteella, joka ilmenee yhdenmukaistamistoimenpiteen toteuttamisen jälkeen.

(7) Asia C-309/02, Radlberger Spitz (Kok. 2004, s. I-11763, 62 kohta).

(8) Ks. esimerkiksi asia C-432/03, komissio v. Portugali (Kok. 2005, s. I-9665, 41 kohta).

(9) Ks. direktiivi 94/62/EY, 3 artiklan 5 kohta (”Määritelmät”).

(10) Asia C-309/02, Radlberger Spitz (Kok. 2004, s. I-11763, 33 kohta); Asia C-463/01, komissio v. Saksa (Kok. 2004, s. I-11705, 40 kohta). Äskettäin tarkistetussa jätehuollon puitedirektiivissä (2008/98/EY), johon nähden pakkausdirektiivi on erityislaki, luetellaan ensisijaisuusjärjestys jätteen syntymisen ehkäisemistä ja jätehuoltoa koskevassa lainsäädännössä ja politiikassa (ehkäiseminen, valmistelu uudelleenkäyttöön, kierrätys, muu hyödyntäminen esimerkiksi energiana ja loppukäsittely) silloin kun ja sikäli kuin tällä järjestyksellä päästään ympäristön kannalta parhaaseen mahdolliseen kokonaistulokseen. Tämä voi edellyttää tiettyjen jätevirtojen osalta hierarkiasta poikkeamista, kun tämä on elinkaariajattelun mukaisesti perusteltua tällaisen jätteen syntymistä ja jätehuoltoa koskevien kokonaisvaikutusten osalta, ottaen huomioon muun muassa teknistä toteutettavuutta, taloudellista hyväksyttävyyttä ja ympäristönsuojelua koskevat seikat.

(11) Asia C-309/02, Radlberger Spitz (Kok. 2004, s. I-11763, 36 kohta).

(12) Direktiivi 94/62/EY, 7 artiklan 1 kohta.

(13) Asia C-309/02, Radlberger Spitz (Kok. 2004, s. I-11763, 42 kohta).

(14) Asia C-463/01, komissio v. Saksa (Kok. 2004, s. I-11705, 61 ja 62 kohta).

(15) Asia C-309/02, Radlberger Spitz (Kok. 2004, s. I-11763, 77 kohta).

(16) Asia C-463/01, komissio v. Saksa (Kok. 2004, s. I-11705, 81 kohta).

(17) Asia C-309/02, Radlberger Spitz (Kok. 2004, s. I-11763, 46 kohta).

(18) Direktiivin 94/62/EY 8 artiklassa tarkoitetut merkinnät ja tunnistusjärjestelmät rajoittuvat nykyisin pakkausmateriaalien tunnistusjärjestelmän vahvistamisesta pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/62/EY mukaisesti 28 päivänä tammikuuta 1997 annettuun päätökseen 97/129/EY, joka koskee pakkausmateriaaleja. Pantti- ja palautusjärjestelmän piiriin kuuluvien pakkausten merkinnöistä ei sen sijaan ole yhteisön yhdenmukaistettua lainsäädäntöä.

(19) Asia C-315/92, Clinique Laboratoires (Kok. 94, s. I-317, 19 kohta).

(20) Asia C-167/05, komissio v. Ruotsi, 40 kohta.

(21) Asia C-221/06, Stadtgemeinde Frohnleiten (Kok. 2007, s. I-9643, 56 kohta); asia C-213/96, Outokumpu Oy (Kok. (1998), s. I-1777, 30 kohta).

(22) Asia C-90/94, Haahr Petroleum (Kok. 1997, s. I-4085, 29 kohta).

(23) Mainittu alaviitteessä 3.