KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE - Kansainvälisen konferenssin valmistaminen kehityksen rahoittamisesta (Monterreyssä Meksikossa 18.-22. maaliskuuta 2002)

Kehitysneuvoston 8. marraskuuta 2001 tekemät päätelmät vahvistivat Euroopan unionin halukkuuden myönteisten aloitteiden tekemiseen sen varmistamiseksi, että Monterreyssä Meksikossa 18.-22. maaliskuuta 2002 pidettävä kansainvälinen konferenssi kehityksen rahoittamisesta johtaa myönteisiin tuloksiin.

Euroopan unionin osuudesta Monterreyn konferenssiin odotetaan hyvin paljon, eikä vähiten sen vuoksi, että tätä konferenssia seuraa puoli vuotta myöhemmin 26. elokuuta ja 4. syyskuuta 2002 välisenä aikana pidettäväksi suunniteltu "maailmanlaajuinen kestävän kehityksen huippukokous" Johannesburgissa Etelä-Afrikassa. Neuvosto on useissa tilanteissa vahvistanut halukkuutensa "maailmanlaajuisen sopimuksen" aikaansaamiseksi maailmanlaajuisessa kestävän kehityksen huippukokouksessa Johannesburgissa. Komissio esittää neuvostolle kestävän kehityksen ulkoisesta ulottuvuudesta tiedonannon, jonka pitäisi antaa selkeä kuva siitä, mitä "maailmanlaajuinen sopimus" voi sisältää.

Eurooppa-neuvoston kokoukset Göteborgissa ja Laekenissa vahvistivat uudelleen EU:n sitoutuneen saavuttamaan julkisen kehitysaputavoitteen, joka on 0,7 prosenttia bruttokansantuotteesta. Tämä on tärkeä osatekijä keskusteltaessa siitä, miten kansainvälinen yhteisö voi varmistaa, että vuosituhannen julistuksen tavoitteet ja muut kansainvälisesti sovitut kehitystavoitteet saavutetaan.

Kehitysneuvosto pyysi komissiota selvittämään joitakin asioita ja tutkimaan vuoropuhelun avulla mahdollisia aloitteita, joita jäsenvaltiot voisivat toteuttaa erityisesti "niiden toimenpiteiden osalta, joihin niiden on itse kunkin ryhdyttävä päästäkseen 0,7 prosentin tavoitteeseen, mukaan luettuna erityisten aikataulujen laatimiskysymys". Avun määrän lisäksi mainittiin erityisesti myös avun tehokkuus, mukaan luettuna avun sidonnaisuuden purkaminen, globaalit julkishyödykkeet ja innovatiiviset rahoituslähteet. Näitä asioita käsitellään myös tutkimuksessa globaalistumisesta ja kehityksestä, jonka komissio esittää neuvostolle.

Kehitysyhteistyön pääosaston pääjohtaja Jacobus Richelle kävi kahdenvälisiä keskusteluja 15 jäsenvaltion kanssa vuoden 2001 marras- ja joulukuussa. Tästä laadittiin kertomus [1], joka sisältää yhteenvedon näiden keskustelujen tuloksena syntyneistä mahdollisista myönteisistä aloitteista. Nämä mahdollisuudet keskittyvät siihen, kuinka julkisen kehitysavun nykyisen tason ja vuosituhannen julistuksen tavoitteiden ja muiden kansainvälisesti sovittujen kehitystavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavan määrän välinen rahoitusvaje voitaisiin täyttää.

[1] Asiakirja SEC (2002)154.

On tietenkin erilaisia tapoja tarvittavien varojen hankkimiseksi. Eräs keskustelujamme varten tarpeellinen tekijä on tietenkin laskea paremmin vuonna 2015 saavutettavaksi asetettujen vuosituhannen kehitystavoitteiden todelliset kustannukset. Maailmanpankin viimeaikaiset laskelmat ovat auttaneet kansainvälistä yhteisöä aloittamaan keskustelun siitä, miten tarvittavan ponnistuksen taloudelliset edellytykset määritetään. Kun Maailmanpankki jatkaa tarpeiden arviointia erityisesti tietyillä valikoiduilla aloilla ja määrittelee maakohtaiset tarpeet, on aivan selvä, että lisävaroja tarvitaan ja että niitä tarvitaan tästä lähtien, koska meillä on enää aikaa vain noin 13 vuotta.

Kunkin ja jokaisen maan vastuulle jää asettaa oikeat sekä poliittiset että rahoitukselliset toimintalinjat. Tosiasia kuitenkin on, että on olemassa selkeä vaje vuosituhannen julistuksen tavoitteiden ja muiden kansainvälisesti sovittujen kehitystavoitteiden sovitussa ajassa saavuttamiseksi tarvittavien resurssien ja tällä hetkellä käytettävissä olevien varojen välillä. EU:n olisi keskityttävä mahdollisuuksiin osallistua omalta puoleltaan menettämättä mahdollisuutta valvoa, että edunsaajamaat toteuttavat hyvää hallintotapaa ja hallinnoivat hyvin julkisia varoja.

Konferenssin valmistelevan vaiheen tulokset ovat luoneet myönteisen impulssin, jota EU:n olisi hyödynnettävä myönteisiä aloitteita koskevien päätösten tekemiseksi auttaakseen osaltaan konferenssin onnistumista. Yleisten asioiden neuvostolle annetaan ennen Monterreyn konferenssia seuraavat suositukset:

* EU:n jäsenvaltioiden olisi kunkin erikseen ja yhdessä sitouduttava lisäämään huomattavasti julkisen kehitysavun määrää. Tällaiseen sitoumukseen olisi kuuluttava, että vähintään vuoteen 2006 mennessä kaikki ne valtiot, jotka eivät vielä ole päässeet 0,7 prosentin tavoitteeseen, pääsisivät ainakin EU:n vuoden 2000 keskiarvoon (0,33 prosenttia bruttokansantuotteesta kehitysapuun). Jotkut jäsenvaltiot ovat jo merkittävästi ylittäneetkin tämänhetkisen EU:n keskiarvon, mutta niiden on pyrittävä edelleen 0,7 prosentin tavoitteeseen. Jos ne maat, joiden julkinen kehitysapu on alle 0,33 prosenttia, lisäisivät apunsa määrää, EU:n keskiarvo nousisi vähintään 0,39 prosenttiin viimeistään vuonna 2006. Tämä luku on yhdensuuntainen koko maailman keskiarvon kanssa, joka vaadittaisiin sen Maailmanpankin tekemän arvion toteuttamiseksi, jonka mukaan tarvitaan vielä 50 miljardia Yhdysvaltojen dollaria vuosituhannen julistuksen tavoitteiden saavuttamiseksi; tämä antaisi näin ollen EU:lle vahvan aseman taakan jakamista koskevassa keskustelussa. Samalla tavalla uutta 0,39 prosentin keskiarvoa voitaisiin käyttää kaikkien jäsenvaltioiden vähimmäisrahoitustavoitteena viimeistään vuoteen 2010 mennessä. Tällä kertautuvalla prosessilla EU voisi edetä peräkkäisiä realistisia virstanpylväitä pitkin 0,7 prosentin tavoitteeseen.

* EU voisi edetä realistisesti ja käytännöllisesti avun laadun ja tehokkuuden alalla erityisesti sitoutumalla toteuttamaan konkreettisia toimenpiteitä politiikkojen ja menettelyjen vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistamiseksi ennen vuotta 2003 sekä EY:n ja jäsenvaltioiden tasolla kansainvälisesti sovitun parhaan käytännön mukaisesti.

* Koska EU on sitoutunut panemaan täysimääräisesti toimeen vähiten kehittyneille maille annettavan avun sidonnaisuuden purkamista koskevan OECD:n kehitysapukomitean suosituksen, se voisi purkaa täysin kaiken kahdenkeskisen avun sidonnaisuuden. Jos Euroopan unioniin kuulumattomat OECD:n jäsenet eivät osallistuisi tähän ponnistukseen, 15 jäsenvaltion olisi päätettävä keskenään ja suhteessa kaikkiin kumppaneihinsa kehitysmaissa purkaa täysin kahdenvälisen kehitysavun sidonnaisuus mutta säilyttää EU-AKT-kehyksen voimassa oleva hintaetuusjärjestelmä.

* Osana ponnistuksiamme antaa kehitysmaille mahdollisuus hyödyntää kaupankäyntimahdollisuuksia, EU voisi sitoutua lisäämään merkittävästi kauppaan liittyvää teknistä apua, valmiuksien kehittämistä ja tarjontaan liittyvien ongelmien ratkaisemiseen tarkoitettuja toimenpiteitä tiettyyn määrään asti kolmen vuoden ajanjakson aikana.

* EU voisi sopia osallistumisprosessista, joka on suunniteltu asianmukaisten globaalien julkishyödykkeiden yksilöimiseen.

* EU jatkaa innovatiivisia rahoituslähteitä koskevaa pohdintaansa. Sen lisäksi, että uudet rahoituslähteet lisäävät kehitysyhteistyövaroja kokonaisuudessaan, ne voisivat auttaa globaalien julkishyödykkeiden tarjonnassa täydentävyysperiaatteen perusteella, jotta voitaisiin välttää olemassa olevien julkisten kehitysapuvirtojen suuntaaminen muualle kuin perinteiseen kehitysapuun.