FI Euroopan unionin virallinen lehti C 164/4

Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Yhteisen tulevaisuuden rakentaminen — Politiikan haasteet ja rahoitusmahdollisuudet laajentuneessa unionissa 2007–2013”

(2005/C 164/02)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille ”Yhteisen tulevaisuuden rakentaminen — Politiikan haasteet ja rahoitusmahdollisuudet laajentuneessa unionissa 2007–2013”, KOM(2004) 101 lopullinen,

ottaa huomioon Euroopan komission 18. maaliskuuta 2004, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan 1 kohdan nojalla sekä Euroopan komission ja alueiden komitean välisen yhteistyön muodoista syyskuussa 2001 tehdyn pöytäkirjan, jossa ”kannustetaan alueiden komiteaa laatimaan komission tärkeinä pitämistä aiheista strategisia asiakirjoja”, perusteella esittämän lausuntopyynnön,

ottaa huomioon alueiden komitean puheenjohtajan 26. toukokuuta 2004 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu ”alueellinen yhteenkuuluvuuspolitiikka” -valiokunnan tehtäväksi sekä alueiden komitean työvaliokunnan 15. kesäkuuta 2004 tekemän päätöksen esittelijää hänen työssään avustavan työryhmän perustamisesta,

ottaa huomioon Brysselissä 7. heinäkuuta 2004 pidetyn ensimmäisen ja 16. marraskuuta 2004 pidetyn toisen työryhmäkokouksen päätelmät sekä alueiden komitean valiokuntien edustajien panoksen,

ottaa huomioon komission täydentävän tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille ”Rahoitusnäkymät 2007–2013”, KOM(2004) 487 lopullinen, jossa tarkoituksena on kehitellä ensimmäisiä yksityiskohtaisia rahoitusehdotuksia,

ottaa huomioon Euroopan parlamentin budjettivaliokunnan mietinnön Euroopan komission tiedonannosta KOM(2004) 101 lopullinen, A5-0268/2004, jonka esittelijä oli Terence Wynn, sekä aluekehitysvaliokunnan 18. maaliskuuta 2004 antaman täydentävän lausunnon, jonka esittelijä oli Samuli Pohjamo,

ottaa huomioon alueiden komitean suuntaa-antavan selvityksen aiheesta ”Rakennerahastojen hallinnointi ja yksinkertaistaminen vuoden 2006 jälkeen” (CdR 389/2002 fin) (1),

ottaa huomioon alueiden komitean 12. kesäkuuta 2004 kolmannesta koheesiokertomuksesta antaman lausunnon (CdR 120/2004) (2),

ottaa huomioon”alueellinen yhteenkuuluvuuspolitiikka” -valiokuntansa 26. marraskuuta 2004 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 162/2004 rev. 3, jonka esittelijä oli Birminghamin kaupunginvaltuuston jäsen Albert Bore (UK, PSE),

ottaa huomioon Euroopan parlamentin 2. joulukuuta 2004 hyväksymän päätöslauselman rahoitusnäkymistä,

ottaa huomioon Euroopan komission 2. helmikuuta 2005 hyväksymän tiedonannon kevään Eurooppa-neuvostolle ”Kasvua ja työtä Euroopan tulevaisuuden hyväksi — Uusi alku Lissabonin strategialle”, KOM(2005) 24 lopullinen,

sekä katsoo seuraavaa:

komitean tekemien arviointien keskeisenä kriteerinä on edelleenkin EY:n perustamissopimuksen 2 ja 158 artikla (3); taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja yhteisvastuullisuuden lujittaminen koko yhteisön sopusointuisen kehityksen edistämiseksi sekä alueiden välisten erojen ja kaikkien epäsuotuisampien alueiden jälkeenjääneisyyden vähentämiseksi vahvistaa omalta osaltaan merkittävästi alue- ja paikallisviranomaisten roolia Euroopassa ja edistää Lissabonin ja Göteborgin toimintasuunnitelmien toteutumista,

ehdotetun Euroopan perustuslakia koskevan sopimuksen III-116 artiklassa vahvistetaan yhteenkuuluvuuden tavoitetta lisäämällä siihen alueellinen ulottuvuus: ”Edistääkseen koko unionin sopusointuista kehitystä unioni kehittää ja harjoittaa toimintaansa, taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi”,

hyväksyi 23.–24. helmikuuta 2005 pitämässään 58. täysistunnossa (23. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1 Yhteisen tulevaisuuden rakentaminen — Paikallis- ja alueviranomaisia koskevat kysymykset

ALUEIDEN KOMITEA

suhtautuu myönteisesti Euroopan komission hyväksymään, vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiä koskevaan tiedonantoon ”Yhteisen tulevaisuuden rakentaminen — Politiikan haasteet ja rahoitusmahdollisuudet laajentuneessa unionissa” (4).

1.1 Laajentuneen unionin tärkeimmät tavoitteet ja haasteet

1.1.1 kannattaa komission ehdotuksia, jotka vastaavat 27 jäsenvaltion unioniksi (johon kuuluvat Bulgaria ja Romania) laajentuneen Euroopan unionin tarpeita ja haasteita. Lisäksi ehdotukset ovat jäsenvaltioiden hallitusten Lissabonissa ja Göteborgissa asettamien kestävän kasvun ja kestävän ympäristökehityksen strategioiden täydentävien tavoitteiden sekä yhtenäismarkkinoihin liittyvien nykyisten ja tulevien vaatimusten mukaisia.

1.1.2 toteaa, että Euroopan unioni on jäänyt vuodesta 1995 lähtien jälkeen tärkeimmistä kilpakumppaneistaan (5).

1.1.3 huomauttaa, että EU on merkittävästi maailman keskiarvoa hitaammin kasvava talousalue, vaikka siitä tuli 1. toukokuuta 2004 tapahtuneen laajentumisen yhteydessä maailman laajin talous- ja kaupparyhmittymä ja vaikka maailman tuottavimmat ja innovatiivisimmat kaupungit ja alueet sijaitsevat EU:n alueella.

1.1.4 korostaa, että ellei Euroopan talouden kaikkia osatekijöitä mukauteta globalisaation edellyttämiin rakennemuutoksiin, Euroopan talous heikkenee edelleen vuosina 2007–2013, mikä uhkaa Euroopan kaupunkien ja alueiden hyvinvointia, vakautta ja turvallisuutta.

1.1.5 toteaa, että koska kansalaisten luottamus eurooppalaisen mallin tehokkuuteen horjuu ja kansainvälinen tilanne on epävakaa, tulee kasvuun, kilpailukykyyn ja yhteisvastuuseen perustuvan Euroopan sosiaalisen mallin puolustamiseksi ja säilyttämiseksi toteuttaa koordinoituja toimia kaikilla hallintotasoilla.

1.1.6 toteaa lisäksi, että laajentumisen ansiosta tapahtuneen Euroopan uudelleenyhdistymisen tulee edelleen elvyttää yhteisvastuullisuutta ja antaa Euroopan unionille monimuotoisuutta, joka lisää sen potentiaalia. Laajentuminen on kuitenkin myös lisännyt ja synnyttänyt uusia taloudellisia ja sosiaalisia eroja kaupungeissa ja alueilla. Kontrolloimattomina ne uhkaavat yhteenkuuluvuutta ja yhtenäismarkkinoiden onnistumista sekä perustamissopimuksen mukaisia yhteisiä tavoitteita. Siksi eurooppalaisen yhteisvastuun hengen varmistaminen ja vahvistaminen on onnistuneen koheesiopolitiikan ja Euroopan sosiaalisen mallin edistämisen välttämätön edellytys.

1.1.7 yhtyy komission näkemykseen siitä, että yhteisön tulee kohdentaa aiempaa enemmän määrärahoja laajentumisen epäsymmetristen budjettivaikutusten korjaamiseen, poliittisten tavoitteiden saavuttamiseen ja tavoitteiden toteuttamisessa esiintyvien puutteiden korjaamiseen.

1.1.8 kannattaa komission ehdotuksia nykyaikaisen hallintotavan kanssa yhteensopivien ja paikallis- ja alueviranomaisten osallistumiseen pohjautuvien rahoitusnäkymien laatimiseksi.

1.1.9 katsoo, että se edellyttää, että jäsenvaltioissa asia tunnetaan kaikilla tasoilla omaksi ja siihen liittyvä yhteistoiminta ja vastuullisuus on koordinoitava, jotta toimet olisivat mahdollisimman tehokkaita ja EU:n näkyvyys mahdollisimman suurta, kansalaiset saisivat mahdollisimman paljon lisäarvoa ja jokainen julkisista varoista maksettu euro tuottaisi mahdollisimman paljon hyötyä.

1.2 Budjettivarat

ALUEIDEN KOMITEA

1.2.1 suhtautuu myönteisesti komission ehdotuksiin, joiden mukaan nykyiset poliittiset sitoumukset tulee ottaa huomioon ja niukkojen määrärahojen kohdentamiseksi tulee arvioida realistisesti, mitä EU:n tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan ja mihin on varaa.

1.2.2 korostaa, että laajentumisen myötä unionin BKT on noussut viisi prosenttia, kun taas väestömäärä on kasvanut 20 prosenttia.

1.2.3 toteaa, että asukaskohtainen BKT on pienennyt 25:n jäsenvaltion unionissa 12,5 prosenttia, sillä laajentumisen yhteydessä tuloerot kaksinkertaistuivat ja köyhyydestä kärsiviä on nyt huomattavasti enemmän.

1.2.4 huomauttaa, että vaikka komissio ehdottaa maksumäärärahojen kasvattamista keskimäärin 1,14 prosenttiin BKTL:sta, maksusitoumusmäärärahojen osuus olisi rahoitusnäkymissä keskimäärin 1,22 prosenttia. Omien varojen enimmäismäärä on vuoden 2007–2013 rahoitusnäkymissäkin 1,24 prosenttia BKTL:sta eli sama kuin vuosina 2000–2006 (6).

1.2.5 toteaa lisäksi, että EU:n omien varojen enimmäismäärän pitäminen ennallaan on ristiriidassa sen kanssa, että enimmäismäärää nostettiin kahden ensimmäisen rahoitusnäkymän yhteydessä. 1988–1992 1,15 prosentista 1,20 prosenttiin BKT:sta 1993–1999 1,24 prosentista 1,27 prosenttiin BKT:sta 2000–2006 1,27 prosenttia BKT:sta (tai) 1,24 prosenttia BKTL:sta

1.2.6 korostaa, että komission politiikka on muotoiltu yksinomaan laajentumisen sanelemin ehdoin ja että maksusitoumusmäärärahat kuvastavat tätä politiikkaa (yhdessä muiden ulkoisten vaikutustekijöiden kanssa): yhteenkuuluvuuden ja kilpailukyvyn edistämiseen (kestävään kasvuun) on varattu aiempaa enemmän määrärahoja, maataloustuotantoon (kestävään maatalouteen) varattuja määrärahoja on vähennetty, ja muuhun kuin maataloustuotantoon (maaseudun kehitykseen) varattuja määrärahoja taas on lisätty.

1.2.7 toteaa kuitenkin, että tällä tavoin laajentumisen väistämättömät kustannukset katetaan pienentämällä maksumäärärahojen ja omien varojen enimmäismäärän välistä marginaalia, jota voitiin aiemmissa rahoitusnäkymissä käyttää satunnaisiin menoihin.

1.2.8 huomauttaa, että vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä maksumäärärahat ovat 1,14 prosenttia BKTL:sta ja sisältävät Euroopan kehitysrahaston ja solidaarisuusrahaston. Näin ollen 1,14 prosenttia BKTL:sta vastaa maksumäärärahoja, jotka olisivat olleet kaudella 2000–2006 noin 1,10 prosenttia BKTL:sta.

1.2.9 panee merkille, että komission ehdotuksista on erilaisia näkemyksiä ja että eräät nettomaksajavaltiot katsovat, että maksusitoumusmäärärahoihin käytettyjen menojen enimmäismäärää tulee pienentää 1 prosenttiin BKTL:sta (mikä sisältäisi aiemmin määritellyt sitoumukset, kuten maatalousmenot) (7).

1.2.10 on huolissaan siitä, että tuloksena olisi maksujen jääminen 0,9 prosenttiin BKTL:sta ja että keskimääräiset vuotuiset määrärahat siis alittaisivat vuosina 2007–2013 selvästi vuodeksi 2006 sovitun tason, joka on 1,09 prosenttia BKTL:sta.

1.2.11 toteaa, että se edellyttäisi tiukkaa budjettia, joka puolestaan saattaisi haitata sellaisilla politiikanlohkoilla toteutettavia toimia, joilla on perustamissopimuksen perusteella erityinen asema sekä merkittäviä kerrannaisvaikutuksia. Lisäksi asia vaikuttaisi uusien jäsenvaltioiden odotuksiin.

1.2.12 katsoo, että komission ehdotukset ovat looginen vastaus tällaisiin budjettihuoliin jäsenvaltioissa, joiden omia resursseja kaikkialla Euroopassa vallitseva hidas kasvuvauhti verottaa. Komitea yhtyykin Euroopan investointipankin näkemykseen siitä, että resursseja on suunnattava tulevaisuuden haasteisiin.

1.2.13 huomauttaa, että — kun perustana on 1,24 prosenttia BKTL:sta — EU:n talousarvio on vain noin 2,5 prosenttia unionin yhteenlasketuista julkisista menoista.

1.2.14 on komission kanssa samaa mieltä siitä, että on epärealistista odottaa nykyistä enemmän unionin toimia nykyistä pienemmillä määrärahoilla. Uudet yhteisön tason politiikanalat edellyttävät myös uutta rahoitusta.

1.2.15 toteaa, että rahoitusnäkymiä ei voida saada aikaan ilman Euroopan parlamentin ja neuvoston yhteisymmärrystä, sillä voimassa olevassa perustamissopimuksessa ei velvoiteta laatimaan rahoitusnäkymiä vaan määrätään vain vuotuisesta talousarviosta. Jäsenvaltioiden väliset erimielisyydet rahoitusnäkymistä on siis ratkaistava nopeasti. Ei ole viisasta toistaa Agenda 2000 -ohjelmaa annettaessa tapahtuneita myöhästymisiä. Viiveet neuvotteluissa johtavat häiriöihin tulevissa rakennerahasto-ohjelmissa.

1.2.16 pitää loogisena seitsemän vuoden jaksotusta, jota vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymien yhteydessä sovelletaan, kun otetaan huomioon kauteen liittyvät merkittävät rakenteelliset haasteet. Näin voidaan myös laatia toteuttamiskelpoiset mekanismit ja välineet myöhempiä kausia varten. Verrattuna lyhytkestoiseen rahoitukseen, jonka kesto noudattelee usein neljän tai viiden vuoden mittaisia jäsenvaltiotason toimikausia, kaupungeilla ja alueilla on yhteisöltä saatavan taatun seitsenvuotisrahoituksen ansiosta tarvittava ajallinen kehys, jotta ne voivat suunnitella pitkän aikavälin strategisia toimia kestävän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi.

1.2.17 toteaa, että tulevia viisivuotiskausia koskevat ehdotukset voitaisiin sovittaa yhteen Euroopan parlamentin ja komission toimikausien kanssa. Näin lisättäisiin rahoitusnäkymien demokraattista oikeutusta.

1.3 Menot

ALUEIDEN KOMITEA

1.3.1 pitää vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiä koskevassa komission tiedonannossa määriteltyjä kolmea painopistettä asianmukaisina. Painopisteet ovat — kestävä kehitys — täyden merkityksen antaminen unionin kansalaisuudelle — EU kansainvälisenä toimijana.

1.3.2 katsoo, että vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä tulisi tunnustaa, että Euroopan laajuista yhteisymmärrystä rahoitusnäkymissä määritellyistä yleisistä poliittisista haasteista on tarpeen laajentaa. Kyseisten seikkojen eurooppalainen ulottuvuus tulee ilmaista selvästi, ja samalla tulee korostaa EU:n toimien tuomaa lisäarvoa sekä sitä, että kukin hallintotaso — paikallinen, alueellinen ja kansallinen — antaa oman panoksensa toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.

1.3.3 pitää myönteisinä komission näkemyksiä unionitason toimien lisäarvosta ja EU:n politiikan täytäntöönpanon parantamisesta kussakin vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiin sisältyvässä budjettikohdassa. Komissio on kehittänyt kyseisiä näkemyksiä edelleen myöhemmässä tiedonannossaan.

1.3.4 kannattaa komission tässä yhteydessä esittämää tavoitetta, jonka mukaan vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä rahoituksen siirtäminen EU:n tasolle ei saisi olla itsetarkoitus.

1.3.5 kannattaa komission näkemyksiä siitä, että seuraaviin rahoitusnäkymiin sisältyvien menojen avulla tulisi varmistaa EU:n tasolla toteutettavien toimien — vaikuttavuus, kun tuloksiin voidaan päästä vain unionitason toimilla — tehokkuus, kun unionitason toimien avulla saadaan rahoille parempi vastine — täydentävyys, jonka avulla saadaan aikaan kerrannaisvaikutuksia ja synnytetään toimintaa jäsenvaltio-, alue- tai paikallistasoilla.

1.3.6 katsoo, että EU:ssa sovellettava malli perustuu yksilön ja yhteiskunnan, valtion ja valtiotasoa alempien hallintotasojen sekä markkinahyödyn, sääntöjen ja määräysten tasapainoon. Toimien painottaminen, jota komissio esittää rahoitusnäkymien yhteydessä, avaa mahdollisuuden kehittää tulevaisuudessa kestävällä tavalla mallia, joka on taannut vakauden ja kasvun Euroopassa viimeksi kuluneiden 50 vuoden ajan.

1.3.7 katsoo, että tasapainottamalla huolellisesti EU:n laajuiset taloudelliset, sosiaaliset ja alueelliset erot komissio on laatinut punnitun yhteenkuuluvuutta edistävän strategian, joka kattaa kaikki toiminta-alat ja jossa painotetaan erityisesti uusien jäsenvaltioiden tarpeita.

1.3.8 katsoo, että kaikilla toiminta-aloilla on tärkeitä esimerkkejä siitä, että EU:n mallin avulla saadaan lisäarvoa: EU:n investoinnit tutkimukseen ja kehitykseen, rajatylittävä vaihtotoiminta, infrastruktuurihankkeet, Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden liittäminen kumppanuusperusteiseen lähestymistapaan, jonka avulla voidaan edistää kasvua, lähentymistä, kilpailukykyä ja pitkän aikavälin kestävyyttä. Euroopan tutkimus- ja kehitystoiminnassa kumppanuusperusteinen lähestymistapa sisältää myös maantieteellisesti hajautetun koulutus- ja tutkimusinfrastruktuurin, joka mahdollistaa sen, että Euroopan väestön korkea koulutustaso ja kasvupotentiaali voidaan hyödyntää täysimääräisesti. Euroopan tavoittelemaa kestävää tulevaisuutta ei voida saavuttaa pelkästään markkinaehtoisilla ratkaisuilla.

1.3.9 tunnustaa, että rahoitettavuus ja budjettikuri ovat neuvotteluprosessissa motivoivia taustatekijöitä. Rahoitusnäkymien laadintaprosessissa voidaan soveltaa kahdenlaista menetelmää: — määritellä tarpeet ja osoittaa määrärahat niiden mukaisesti — arvioida, mihin on varaa, ja määritellä painopisteet sen mukaisesti.

1.3.10 toteaa, että komissio on suosinut ensin mainittua menetelmää ja soveltanut sen yhteydessä alhaalta ylöspäin suuntautuvaa näkökulmaa siten, että tarpeet arvioidaan ruohonjuuritason näkökulmasta.

1.3.11 ei pidä oikeana käsitystä siitä, että jälkimmäisen menetelmän avulla voitaisiin vastata kestävällä tavalla EU:n taloudellisiin, sosiaalisiin ja demokratiaa koskeviin haasteisiin.

1.4 Rahoituskehys

Alueiden komitea kannattaa komission ehdotuksia uuden rahoituskehyksen jäsentämisestä uudelleen siten, että toimintatavoitteita on vain muutama:

— (1a) kasvua ja työllisyyttä edistävä kilpailukyky — (1b) kasvua ja työllisyyttä edistävä koheesio — (2) luonnonvarojen kestävä hallinta ja suojelu — (3) unionin kansalaisuus, vapaus, turvallisuus ja oikeus — (4) Euroopan unioni kansainvälisenä toimijana.

Komitean tärkeimmät huomiot koskevat kestävää kehitystä käsittelevää osaa sekä otsakkeita 1a, 1b ja 2.

1.4.1 Kestävä kasvu

ALUEIDEN KOMITEA

— tunnustaa, että on taloudellisesti ja poliittisesti loogista käyttää kestävää kehitystä budjettivälineenä seuraavien kolmen toisiaan täydentävän pilarin yhteydessä: lähentyminen, kilpailukyky ja työllisyys, sekä alueyhteistyön kohdalla.

— pitää tervetulleena ehdotusta siitä, että vuosiksi 2007–2013 rakenne- ja koheesiopolitiikkaan varataan 336,2 miljardia euroa, kun vuosina 2000–2006 rakenne- ja koheesiorahastojen määrärahat olivat 213 miljardia euroa. Komitea panee merkille, että 78 prosenttia varoista (262,3 miljardia) kohdennetaan kehityksessä jäljessä olevia alueita koskevaan lähentymistavoitteeseen, 18 prosenttia (68,5 miljardia) alueellisen kilpailukyvyn ja työllisyyden kehittämiseen ja 4 prosenttia (13,5 miljardia) alueellisen yhteistyön tavoitteeseen rajatylittävää ja alueidenvälistä kehitystä varten (8).

— panee merkille, että lähentymistavoitteeseen kohdennetaan 262,3 miljardia euroa yksittäisestä budjettikohdasta alueille, joiden BKTL henkeä kohti on alle 75 prosenttia 25 jäsenvaltion EU:n keskiarvosta, ja että 15 vanhaan jäsenvaltioon kuuluville koheesiomaille, jotka ovat nykyisin tukikelpoisia mutta eivät enää täytä kyseistä ehtoa puhtaasti tilastollisista syistä (asteittain tuen ulkopuolelle jäävät alueet), myönnetään 22 miljardia euroa. Se on 66 prosenttia määrästä, jonka ne olisivat saaneet vuosina 2007–2013, jos ne kuuluisivat täysimääräisesti lähentymistavoitteen piiriin.

— toteaa, että yksittäinen 336,2 miljardin euron budjettikohta vastaa 0,41:tä prosenttia BKTL:sta (jos huomioon otetaan myös solidaarisuusrahaston hallinnointikulut ja muut toimet, määrä on 344,9 miljardia euroa eli 0,46 prosenttia BKTL:sta).

— tähdentää, että kestävää kehitystä edistävän terveen makrotaloudellisen kehityksen toteuttamiseksi kyseisiin pilareihin sisältyvien ohjelmien nimenomaisena päämääränä tulee olla Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden saavuttaminen.

— huomauttaa, että Lissabonin strategian alkuperäisenä tarkoituksena on edistää kestävää talouskasvua ja lujittaa sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Sen tavoitteena on — nostaa työllisyysaste vähintään 70 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä — saattaa eurooppalaisten yritysten tuottavuus samalle tasolle maailman johtavien yritysten kanssa — yksilöidä tietoyhteiskunnan haasteet ja luoda eurooppalainen tutkimusalue — kasvattaa tutkimusinvestointeja 3 prosenttiin BKT:sta.

— panee merkille, että komission täydentävässä tiedonannossa tunnustetaan, että Lissabonin ja Göteborgin strategioita tukevista, kasvua ja keskinäisten erojen pienentämistä koskevista tavoitteista ollaan vielä kaukana. Se johtuu osittain paineista, joita aiheutuu globaalista kilpailusta, tuottavuusongelmista, väestön ikääntymisestä ja kasvavista terveydenhuoltoon kohdistuvista odotuksista sekä julkisiin menoihin vastaavasti kohdistuvista paineista.

— katsoo, että Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden seurannan vuoksi ja niiden saavuttamiseksi tulee määritellä onnistumisen keskeiset edellytykset ja arvioida niitä. Lisäksi on määriteltävä tavat edistää kansalaisyhteiskunnan, alue- ja paikallisviranomaisten sekä yritysjohtajien osallistumista, sillä kaikkien kyseisten tahojen toiminta vaikuttaa Lissabonin strategian onnistumiseen. Näin taataan Lissabonin ja Göteborgin strategioiden kattavuus.

— toteaa, että mikäli rahoitusnäkymissä supistetaan menot komission ehdottamia maksumäärärahoja (1,14 prosenttia BKTL:sta) pienemmiksi, menetetään tavoitteeseen 1b ”kasvua ja työllisyyttä edistävä koheesio” sisältyvät ohjelmat, jotka koskevat alueellisen kilpailukyvyn ja työllisyyden edistämistä muillakin kuin köyhimmillä alueilla. Alueellisiin eroihin liittyvä ongelma pahenisi, eivätkä kaikki alueet pystyisi osallistumaan tasavertaisesti kilpailukyvyn, kasvun ja työllisyyden parantamiseen koko EU:n alueella.

— on johdonmukaisesti kannattanut kilpailukyky- ja työllisyystoimien toteuttamista sen varmistamiseksi, että kaikki EU:n alueet pystyvät täysimääräisesti vastaamaan Lissabonin ja Göteborgin strategioiden asettamiin vaatimuksiin, mutta pohtii, ovatko pilarin ohjelmat todella kattavasti Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden mukaisia, mikäli alueiden vaurauden puute on rahoituksen ainoa indikaattori.

— myöntää, ettei — kuten kolmannessa koheesiokertomuksessa tunnustetaan — BKT monista syistä ole paras mahdollinen pääindikaattori, ja että useaan otteeseen on osoitettu alueiden sisäisten erojen olevan monesti suurempia kuin alueiden väliset erot. Tämä on selvästi nähtävissä, kun tarkastellaan esimerkiksi suurten ja keskisuurten kaupunkien tilannetta (9).

— pahoittelee, että alueiden sisäisten ja välisten kysymysten lisäksi ongelmana on uutta tavoitetta 2 varten varattujen määrärahojen pieneneminen aiempiin ohjelmakausiin verrattuna; vuosiksi 2007–2013 on varattu 18 prosenttia, kun osuus vuosina 2000–2006 oli 23,8 prosenttia (10).

— pitää tervetulleena, että merkittävien kaupunkialueiden mahdollisuudet toimia talouskasvun veturina tiedostetaan yhä paremmin, mutta katsoo, että ehdotetuissa maakohtaisissa puitesäännöissä tulisi viitata selkeästi kaupunkialueiden kestävään kehittämiseen, jotta ilmennettäisiin kaupunkikeskusten roolia Euroopan talouden vetureina.

— on pahoillaan siitä, että samalla kun Lissabonin strategiassa kiinnitetään asianmukaista huomiota niihin kielteisiin vaikutuksiin, joita väestön ikääntymisellä on talouskasvuun ja BKT:n suuruuteen — sekä toimenpiteisiin, joita tarvitaan kyseisten vaikutusten torjumiseksi –, ei kuitenkaan kiinnitetä vastaavanlaista huomiota mahdollisuuteen hyödyntää nuorten panosta kilpailukyky- ja kasvutavoitteiden toteuttamisessa.

(a) Kasvua ja työllisyyttä edistävä kilpailukyky

— Yritysten kilpailukyvyn edistäminen täysin yhdentyneillä markkinoilla

ALUEIDEN KOMITEA

— kiinnittää huomiota tarpeeseen elvyttää eurooppalaista teollisuuspolitiikkaa luomalla yritystoimintaa suosiva toimintaympäristö.

— kehottaa hyödyntämään ja edistämään pk-yritysten kehitysmahdollisuuksia, sillä ne muodostavat kasvun perustan yhtenäismarkkinoilla. On kiinnitettävä huomiota siihen, että pk-yritykset ovat ehkä merkittävin yhtenäismarkkinoilla edelleen hyödyntämättä oleva voimavara.

— huomauttaa, että kun koheesiopolitiikassa sovelletaan yhtenäismarkkinoiden sääntöjä pienten yritysten kannustamiseksi, voidaan saavuttaa merkittävää lisäarvoa lisäämällä yhteisön sisäistä kauppaa vähiten kehittyneiden alueiden ja muun EU:n välillä, sillä noin neljännes kilpailukyvyn edistämiseen tähtäävän koheesiopolitiikan aiheuttamista menoista palautuu unionin muille alueille viennin lisääntymisenä.

— katsoo, että valtiontukia koskevien sääntöjen tarkistuksen yhteydessä on otettava käyttöön horisontaalisia poikkeussäännöksiä tutkimuksen ja teknologian kehittämisen sekä pk-yritysten tukemiseksi.

— katsoo, että muita heikommassa asemassa olevien alueiden kehitystä ja yrittäjyyttä voidaan edistää ottamalla käyttöön valtiontukien yhä paremman kohdentamisen mahdollistavia vaikutustenarviointeja, joiden yhteydessä jäsenvaltio-, alue- ja paikallistason viranomaiset voivat nykyistä joustavammin toteuttaa toimia, jotka vaikuttavat unionitason kilpailuun ja kauppaan vain rajoitetusti mutta joiden avulla pyritään korjaamaan markkinoiden todellisia puutteita.

— Tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen vahvistaminen Euroopassa

ALUEIDEN KOMITEA

— katsoo, että EU:n kehittäminen dynaamiseksi tietoon perustuvaksi taloudeksi edellyttää monia toimia ja rahoitustukijärjestelyjä ja erityisesti laajoihin eurooppalaisiin koulutus- ja tutkimusperusrakenteisiin pohjautuvien huippuosaamisen keskusten luomista laajempien alueiden talouden vauhdittamiseksi, huippuosaamisen levittämiseksi ja kilpailukyvyn lisäämiseksi kaikkialla EU:ssa.

— on komission kanssa samaa mieltä siitä, että yksi laajentuneen EU:n tärkeimmistä tavoitteista on tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen vahvistaminen Euroopassa. Tällöin on kuitenkin löydettävä asianmukainen tasapaino julkisen ja yksityisen rahoituksen välillä (11).

— kannattaa sen vuoksi Barcelonassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätöstä lisätä EU:n tutkimus- ja kehitysmenoja 3 prosenttiin unionin BKT:sta vuoteen 2010 mennessä.

— Euroopan yhteenliittäminen EU:n verkostojen avulla

ALUEIDEN KOMITEA

— kannattaa Euroopan komission ehdotusta Euroopan laajuisten verkkojen kehittämismäärärahojen kasvattamisesta. Tässä yhteydessä etusijalla ovat rajatylittävät hankkeet, joiden avulla edistetään intermodaalisuutta ja kestävien liikennemuotojen käyttöä sekä erityisesti nk. merten moottoriteitä siltä osin kuin ne soveltuvat osaksi kattavaa, kestävän kehityksen periaatteiden mukaista liikennejärjestelmää.

— korostaa, että Euroopan laajuiset liikenneverkot, ja saarialueiden tapauksessa nimenomaan merten moottoritiet, voivat olla merkittävässä asemassa ratkaistaessa ongelmia, joita luonnon- ja väestöhaitoista kärsivät alueet kohtaavat pyrkiessään sisämarkkinoille tasavertaisin ehdoin.

— tunnustaa, että jäsenvaltioilla on vähäiset mahdollisuudet kasvattaa perusrakenteisiin tarvittavia investointeja samaan aikaan kun ne yrittävät supistaa julkisia menoja pystyäkseen noudattamaan vakaus- ja kasvusopimuksen määräyksiä.

— korostaa, että paikallis- ja alueyhteisöt voivat rahoittaa Euroopan laajuisia liikenneverkkoja vain marginaalisesti, koska ne ovat sitoutuneet merkittävällä tavalla muihin infrastruktuuri-investointeihin, jotka ovat usein ratkaisevan tärkeitä Euroopan laajuisten liikenneverkkojen sekä paikallistalouden ja sosiaalisen infrastruktuurin moitteettoman toiminnan varmistamiseksi.

— toteaa, että kilpailukyvyn edistämisen ansiosta on yhä helpompi huomata kaupunkien ja alueiden väliset merkittävät riippuvuussuhteet. Näin voidaan kasvun vauhdittamiseksi alueilla saavuttaa kriittinen massa, joita yksittäiset kaupungit tai alueet eivät pystyisi kokoamaan tai luomaan. Euroopan strategiset kaupunkiverkot, kuten URBACT, ovat tästä hyviä esimerkkejä, ja niitä tulisi edistää unionitasolla, jotta alueet vaihtaisivat parhaita käytäntöjä ja jotta Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeelliset investoinnit voitaisiin varmistaa.

— Yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen laadun parantaminen

ALUEIDEN KOMITEA

— korostaa, että paikallisen ja alueellisen osaamispääoman kasvattamiseen liittyvä koulutus on olennaisen tärkeää Euroopan sisämarkkinoiden kehittämiselle ja Lissabonin strategian toteuttamiselle. Liikkuvuuden tukemiseksi toteutettavilla toimilla on todellisia taloudellisia vaikutuksia kun niitä toteutetaan kaikkialla EU:ssa. Tarkasteltiinpa näitä toimia yksittäin tai kokonaisuutena ne ovat taloudellisesti erittäin kannattavia. Niistä aiheutuvia lisämenoja on pidettävä talousarviossa välttämättöminä integroitujen työmarkkinoiden sekä eurooppalaisen oppimisalueen toimivuuden ja kehityksen kannalta.

— Euroopan yhteiskunnan auttaminen sosiaalisten muutosten ennakoinnissa ja hallinnassa

ALUEIDEN KOMITEA

— kannattaa komission näkemystä siitä, että on saatava aikaan kunnollinen lainsäädäntöjärjestelmä, joka takaa yrityksille ja työntekijöille sosiaalinormit ja perusoikeudet.

(b) Kasvua ja työllisyyttä edistävä koheesio

ALUEIDEN KOMITEA

— toteaa, että yhteisön tuoma lisäarvo ei muodostu pelkästään rahoituksesta; tarvitaan myös sellaisen yhteisömenetelmän käyttöönottoa, jossa määritellään alueelliset strategiat huomioon ottavat ja niitä toteuttavat ohjelmat. Vain unionin tason toimilla voidaan taata, että sektorikohtaiset politiikat ja rahoitusvälineet täydentävät toisiaan taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta koskevien yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi.

— tunnustaa, että laajentumisen yhteydessä etusijalle tulee asettaa lähentymistavoite. Tällä tavoin osoitetaan solidaarisuutta uusia jäsenvaltioita ja ”vanhojen” jäsenvaltioiden kaikkein heikoimmin kehittyneitä alueita kohtaan ja varmistetaan, että varat ohjautuvat heikoimmin kehittyneille alueille ja kaupungeille.

— toteaa, että EU:n rakennerahastojen seuraavan tukikauden rahoitusta koskevassa komission ehdotuksessa tarjotaan myös unionin 15 vanhan jäsenvaltion alueille oikeudenmukaista kompromissia, sillä niillä toteutettaviin ja uuden tavoitteen 1 piiriin kuuluviin toimiin varataan 109,8 miljardia euroa ja uuden tavoitteen 2 piiriin kuuluviin toimiin 56,6 miljardia euroa (nykyisellä tukikaudella vastaavat luvut ovat 154 miljardia ja 46,6 miljardia euroa).

— varoittaa heikentämästä kumppanuus- ja solidaarisuusperiaatteiden soveltamista jäsenvaltioihin, jotka eivät enää ole koheesiotukikelpoisia unionin laajentumisesta johtuvan tilastovaikutuksen takia.

— tunnustaa sen perusteet, että kaikille jäsenvaltioille asetetaan EAKR:sta, ESR:stä ja koheesiorahastosta tehtävien määrärahasiirtojen enimmäismääräksi 4 prosenttia BKT:sta, mukaan luettuina maaseudun kehittämisen ja kalastussektorin uudelleenjärjestelyn osana tehtävät siirrot (12). Taloudellisen ja sosiaalisen eriarvoisuuden vähentämisen tulee edelleen olla Euroopan unionin keskeisenä tavoitteena, ja kyseisten määrärahojen avulla tulee auttaa taloudellisessa ja sosiaalisessa kehityksessä jälkeen jääneitä alueita ja jäsenvaltioita kuromaan eroja umpeen.

— hyväksyy sen, että Berliinin mallin mukainen periaate — jonka mukaan tukea tulisi antaa sitä enemmän, mitä kehittymättömämpi alue on — oli hyvin perusteltu ja että sitä tulisi soveltaa tulevaisuudessa. Epäsäännöllisyydet, joita jäsenvaltioissa esiintyy BKT:ta koskevan 4 prosentin enimmäismäärän soveltamisessa, tulee siis tutkia.

— varoittaa kuitenkin, että yleisten maksumäärärahojen mukauttaminen tapahtuu aina kyseisen 4 prosentin enimmäismäärän lisäksi. Vaikka uudet jäsenvaltiot saavat koheesiorahoitusta, mainitun seikan vaikutus uhkaa vakavasti periaatetta, jonka mukaan Lissabonin ja Göteborgin toimintasuunnitelmat koskevat kaikkia.

— toteaa, että uusien jäsenvaltioiden ja uusien naapurivaltioiden alue- ja paikallisviranomaisten valmiuksien kehittäminen on tärkeää. Rajatylittävässä ja alueidenvälisessä yhteistyössä voidaan saada aikaan merkittäviä edistysaskeleita siten, että paikallis- ja alueyhteisöjen asiantuntijat vaihtavat tietoja ja asiantuntemusta.

1.4.2 Luonnonvarojen suojelu ja hallinta

ALUEIDEN KOMITEA

pitää myönteisenä, että rahoitusnäkymissä tunnustetaan tarve monipuolistaa maaseudun elinkeinoja sekä kohentaa ympäristöä ja elämänlaatua. Tällä tavoin saavutetaan tasapaino, jota Lissabonin ja Göteborgin strategioihin sisältyvän kestävän kehityksen tavoitteen mukainen alueellinen yhteenkuuluvuus edellyttää.

ilmaisee huolensa siitä, että kasvun ja kehityksen indikaattorit — mm. työllisyys, teollisuus ja monipuolisuus — osoittavat maaseudulla jatkuvasti heikompia lukuja kuin muualla, mikä heikentää maaseutualueiden asumiskelpoisuutta.

pitää myönteisenä, että kaupungeissa toteutettavien ohjelmien avulla voidaan kehitystä ulottaa myös maaseudulle toteuttamalla erityisiä tutkimus- ja kehitysaloitteita sekä yrittäjyyttä ja sosiaalisia muutoksia koskevia aloitteita; samalla on kuitenkin selvää, että kaukaisemmat maaseutualueet eivät todennäköisesti hyödy näistä aloitteista.

korostaa kuitenkin, että ratkaisut tulee mukauttaa maaseutualueiden — myös luonnonhaitoista ja erityisistä ympäristörajoitteista kärsivien alueiden — vaihteleviin tilanteisiin.

korostaa myös alueellisen monimuotoisuuden kunnioittamisen tärkeyttä, sillä kaupunkiympäristön ja maaseudun välisten erojen huomioon ottaminen kasvun ja koheesion edistämiseksi korostuu entisestään; teollisuuden ja maatalouden vastakkainasetteluun perustuva malli ei enää ole ajankohtainen, sillä se ei vastaa globalisaatiosta aiheutuviin haasteisiin.

kannustaa ympäristön kaikkien osa-alueiden suojeluun; huomioon olisi otettava globaalinen, alueellinen ja kaupunki- sekä maaseutuympäristöön liittyvä ulottuvuus ja mertensuojelu siten, että nämä seikat muodostaisivat kaikkien ohjelmien taustalla olevan horisontaalisen elementin. Natura 2000 -ohjelman mukaisista alueista vastaaville paikallis- ja alueviranomaisille tulisi myöntää tehtäviensä hoidon kannalta asianmukainen rahoitus kyseeseen tulevien rahoitusvälineiden avulla.

1.4.3 Unionin kansalaisuus, vapaus, turvallisuus ja oikeus

ALUEIDEN KOMITEA

pitää myönteisenä, että komissio haluaa kehittää unionin kansalaisuutta sisällöllisesti sekä käsitellä hallitulla tavalla maahanmuuttoon ja kotouttamiseen sekä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen liittyviä vaikeita kysymyksiä, jotka vaikuttavat kaupunki- ja maaseutualueisiin koko unionissa, kuten unionin perusoikeuskirjan johdannossa todetaan (13).

tunnustaa, että maahanmuutto- ja turvapaikkakysymysten asettamiin haasteisiin ei voida enää vastata asianmukaisesti jäsenvaltioiden toteuttamin toimin, ja korostaa, että monet paikallis- ja alueviranomaiset suorittavat käytännön tukitoimia ja tarjoavat keinot niiden toteuttamiseksi.

korostaa, että Euroopan suurimmilla kaupungeilla ja maaseutualueilla on yhä enemmän ja laaja-alaista kokemusta siirtotyöläisistä sekä muuttajista yleensä. Siirtotyöläisten kotouttamista koskevan tiedon ja kokemuksen tulisi ilmetä näitä kysymyksiä koskevien komission säädösehdotusten säännöksistä.

tunnustaa, että nykyiset kuluttaja-asioita, elintarviketurvallisuutta ja kansanterveyttä koskevat ohjelmat eivät vastaa unionin kansalaisten odotuksia.

kannattaa näin ollen kahden välineen käyttöönottoa: kyseessä ovat elintarviketurvallisuutta koskeva ohjelma sekä kuluttajapolitiikka- ja kansanterveysohjelma.

1.4.4 Ulkoiset toimet

ALUEIDEN KOMITEA

on samaa mieltä vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä esitetyn toteamuksen kanssa, jonka mukaan EU:n pitäisi laajentumisen sekä paikallis- ja aluetason toimiin liittyvien kasvavien vaatimusten myötä tehostaa monen- ja kahdenvälisen politiikan avulla kykyään taata ihmisoikeudet, edistää demokratiaa ja torjua köyhyyttä uusilla naapurialueillaan.

tukee komission näkemystä siitä, että ulkoisten toimien tulisi olla johdonmukaisia, sillä käytettävissä olevien resurssien avulla voitaisiin näin päästä parempiin tuloksiin.

suhtautuu myönteisesti komission näkemykseen siitä, että olisi päätettävä uudesta naapuruuspolitiikasta, joka perustuisi vuodesta 1989 ja sitä ennen vallinneeseen myönteiseen kehitykseen rajatylittävässä yhteistyössä. Naapuruuspolitiikalla tulisi tukea toimia, joiden tarkoituksena on edistää taloudellista integraatiota ja kehittää yhteisiä infrastruktuureja.

korostaa, että uusien jäsenvaltioiden ja uusien naapurivaltioiden alue- ja paikallisviranomaisten valmiuksien kehittäminen on tärkeää.

1.4.5 Korjausmekanismi

ALUEIDEN KOMITEA

toteaa, että rahoitusnäkymiä 2007–2013 koskevissa neuvotteluissa käsitellään unionin kokonaisrahoitusta koskevia mekanismeja ja yksittäisten jäsenvaltioiden osuuden suuruutta. Komissio on tehnyt erillisen ehdotuksen, jonka mukaan Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnetty maksunpalautus poistettaisiin ja käyttöön otettaisiin yleinen korjausmekanismi, joka heijastaisi jäsenvaltion suhteellista vaurautta.

katsoo, että unionin budjettitarpeiden täyttämiseksi on otettava käyttöön oikeudenmukainen järjestelmä, jonka avulla tulisi lakkauttaa joihinkin jäsenvaltioihin sovellettavat maksunpalautusjärjestelmät.

hyväksyy komission kannan, jonka mukaan tällaisen lähestymistavan avulla voitaisiin lakkauttaa aikaisimpina rahoituskausina käyttöönotetut korjausmekanismit. Näiden mekanismien avulla mukautetaan nykyään joitakin jäsenvaltioita koskevaa negatiivista nettobudjettiasemaa, jonka taustalla ovat niiden osuudet EU:n budjetista maksettavista maksusitoumuksista. Mikäli tällainen järjestelmä voitaisiin ottaa käyttöön, pystyttäisiin välttämään yksittäisiin jäsenvaltioihin kohdistuva liiallinen verotaakka sekä ylläpitämään solidaarisuutta EU:n tasolla.

1.4.6 Vakaus- ja kasvusopimus

ALUEIDEN KOMITEA

toteaa, että vakaus- ja kasvusopimuksen nykyisillä ehdoilla ja rajoittavalla täytäntöönpanolla, jonka mukaan jäsenvaltioiden budjettivaje ei saa olla enempää kuin 3 prosenttia ja velan määrä 60 prosenttia BKT:sta, on vastattu ainoastaan talouden vakauteen liittyviin, 1990-luvun lopun taloudellisiin olosuhteisiin perustuviin tarpeisiin, kun sen sijaan olisi siirryttävä kasvuhakuisempaan talouspolitiikkaan ja tuettava sitä asianmukaisesti. Mikäli unioni ei keskity talouskasvuun, Lissabonin ja Göteborgin strategioiden sosiaali- ja ympäristöpolitiikkaan liittyviä osa-alueita ei voida edistää.

tukee Euroopan komission tekemiä vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamista koskevia ehdotuksia. Nämä uudistukset tarjoavat joustavat mahdollisuudet harjoittaa sellaista talouspolitiikkaa, joka vähentää taloudellisten suhdanteiden vaikutuksia, unohtamatta kuitenkaan vakaan talouden merkitystä. Tällä tavoin voidaan saada enemmän liikkumavaraa, jonka avulla jäsenvaltiot voivat varautua tulevien talouden taantumien aiheuttamiin julkisen kulutuksen kasvutarpeisiin tai veroleikkauksiin.

katsoo, että yksi keino voisi olla sellaisen mekanismin käyttöönotto, jolla Lissabonin strategian yhteydessä sovittuja, ja yhteisön toimivaltaan kuuluvien alojen kanssa yhdenmukaisia pääomainvestointeja ei sisällytettäisi julkisiin menoihin. Tämä mahdollistaisi talouskasvua kiihdyttävät tarpeelliset julkiset investoinnit ilman, että vakaus- ja kasvusopimuksen rahoitusehtoja rikottaisiin.

katsoo, että toisena lähestymistapana voisi olla vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanomekanismin parantaminen siten, että siinä otetaan huomioon kunkin jäsenvaltion todellinen taloudellinen tilanne. Samalla talousarvion tasapainottamista koskeva keskipitkän aikavälin tavoite tulisi määritellä kunkin jäsenvaltion osalta erikseen, jotta voidaan ottaa huomioon kunkin valtion investointitaso, velkatilanne, julkisen talouden kestävyys sekä kasvunäkymät.

1.5 Rahoituskehyksen toteuttamisvälineet ja hallintotapa

1.5.1 Etenemissuunnitelma

ALUEIDEN KOMITEA

toteaa, että vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymien loppukappaleissa käsitellään rahoituskehyksen toteuttamisvälineiden tehokkuutta ja asianmukaisia hallintotapaan liittyviä järjestelyjä, jotka ovat paikallis- ja alueviranomaisten kannalta tärkeitä kysymyksiä.

kiinnittää huomiota siihen, että tiedonannossa ei käsitellä kunkin hallintotason — paikallisen, alueellisen, kansallisen ja kansainvälisen — ainutlaatuista panosta nykyisten vajavaisuuksien korjaamiseksi.

korostaa, että jäsenvaltioiden toimet, koordinaatio ja EU:n budjetista maksettavat menot edellyttävät näiden toimien tarkoituksenmukaista yhdistelmää, joka toteutettaisiin oikeaan aikaan. Lissabonin ja Göteborgin strategioiden perustana olevassa avoimessa koordinointimenetelmässä asetetaan tavoitteita, indikaattoreita ja vertailuarvoja, ohjataan jäsenvaltiotason politiikkaa ja aluepolitiikkaa kansallisten toimintasuunnitelmien avulla sekä kehotetaan kausittaiseen seurantaan, arviointiin ja muiden toimijoiden toimien tarkasteluun. Avoin koordinointimenetelmä tuo tavoitteille sellaisenaan lisäarvoa paikallis- ja aluetasolla hankittujen tietojen ja kokemusten siirtämisen avulla.

katsoo kuitenkin, ettei nykymuotoinen prosessi ole osoittautunut riittävän tehokkaaksi Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden saavuttamiseksi. Jäsenvaltioiden politiikkoja ei juurikaan ole koordinoitu eikä Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi ole syntynyt kilpailua. Lisäksi avoimella koordinointimenetelmällä ei ole onnistuttu aktivoimaan paikallis- ja alueviranomaisia osallistumaan, vaikka ne ovat ratkaisevassa asemassa kaupunkialueiden ja alueiden kilpailukyvyn toteuttamisen kannalta ja siten tarvittavan vertaispaineen luomisessa.

katsoo kuitenkin, että avoin koordinointimenetelmä on vaihtoehto ylikansalliselle päätöksenteolle ja että siitä voidaan muokata tehokas menetelmä tavoitteiden toteuttamista varten sillä edellytyksellä, että nykyisiä lukuisia vaatimuksia yksinkertaistetaan ja päästään eroon yksittäisiä poliittisia kysymyksiä koskevista jäsenvaltioiden ja komission välisistä yksipuolisista keskusteluista.

uskoo, että avointa koordinointimenetelmää varten olisi tutkittava uusia ja joustavia menetelmiä. Olisi kehitettävä kolmikantamalli, joka toimisi sopimusperusteisten, toimikohtaisten menetelmien kautta siten, että paikallis- ja aluehallinto osallistuisi tavoitteiden saavuttamiseen tähtäävien mekanismien konkreettiseen tehostamiseen. Kyseessä ei ole toiminnan vaikeuttaminen eikä pelkkä abstrakti idea, vaan aito ja systemaattinen vuoropuhelu alue- ja paikallisviranomaisten kanssa.

suosittelee painokkaasti, että paikallis- ja alueviranomaisten on voitava osallistua komission ehdottamaan etenemissuunnitelmaan eli jäsenvaltioiden ja unionin tason toimia ja rahoitusta koskevaan yhteiseen ohjelmaan. Puiteohjelmien alueellinen ulottuvuus on merkittävä tekijä jäsenvaltioiden välisten ja yksittäisten jäsenvaltioiden sisäisten koheesiotavoitteiden saavuttamiseksi.

toistaa jälleen, että kolmikantasopimusten avulla paikallis- ja alueviranomaiset voivat osallistua hallintotapaa koskeviin EU:n järjestelyihin. Puiteohjelmien toteuttaminen riippuu suuresti paikallis- ja aluetoimijoiden sitoutuneisuudesta.

1.5.2 Yleisperiaatteet ja ohjelmat

ALUEIDEN KOMITEA

toteaa, että vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä ja täydentävässä tiedonannossa ehdotetaan, että EU:lla poliittisten tavoitteidensa edistämiseksi käytössä olevat välineet koonnetaan ja järkiperäistetään mahdollisuuksien mukaan siten, että kutakin politiikanalaa kohden käytössä on yksi väline ja kukin ohjelma rahoitetaan yhdestä rahoituslähteestä.

pitää tervetulleena, että koheesiopolitiikkaohjelmia tuetaan kutakin yhdestä rahoituslähteestä (koheesiorahasto, EAKR ja ESR) ja että maatalouteen ja kalatalouteen liittyviä toimia on tarkoitus tukea ”luonnonvarojen kestävä hallinta ja suojelu” -otsakkeesta.

pitää tervetulleena, että kaupunkiulottuvuus on valtavirtaistettu koheesiopolitiikan ohjelmiin kaupunkialueiden eduksi ja korostamaan kaupunkien ja alueiden kumppanuuden merkitystä.

toteaa, että uudella asetuksella perustetaan yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusjärjestelmä, jossa maatalouspolitiikan kumpaakin osa-aluetta varten on oma rahastonsa: Euroopan maatalouden tukirahasto ja maaseudun kehittämistä tukeva Euroopan maatalousrahasto.

suhtautuu myönteisesti siihen, että kaikkiin maaseudun kehittämistoimiin käytetään yhtä välinettä sellaisen ohjelman toteuttamiseksi, jossa kiinnitetään huomiota maaseudun kehittämis- ja koheesiotoimien johdonmukaisuuteen. Kyseisiä toimia ovat:

— maatalousalan kilpailukyvyn parantaminen rakenneuudistusta tukemalla

— ympäristön ja maaseudun tilan kohentaminen maankäytön hallintoa tukemalla

— elämänlaadun parantaminen

— elinkeinotoiminnan monipuolistaminen.

pitää tervetulleena komission yksinkertaistamispyrkimystä, jota ilmentää ympäristöalan uuden rahoitusvälineen (Life+) perustaminen, mutta korostaa, ettei ole helppo tunnistaa todellisia mahdollisuuksia rahoittaa ympäristöhankkeita niistä eri rahoitusvälineistä, jotka ovat käytettävissä kaudella 2007–2013. Jotta eri painopistealat ja yhteisön tukitoimet voidaan kattaa, on eri rahoitusmuotojen koordinointi olennaista.

pitää huolestuttavana, että komissio aikoo hajauttaa huomattavan osan Life+-ohjelman talousarviosta (75–80 prosenttia) eri jäsenvaltioille säätämättä ehdotetussa asetuksessa kuitenkaan tähän ”hajauttamiseen” liittyvistä järjestelyistä tai ehdoista.

toteaa, että komissio ehdottaa uutta naapuruuspolitiikan välinettä, jonka tavoitteena on edistää rajatylittävää yhteistyötä EU:n ja sen naapurivaltioiden välillä; tarkoituksena on korostaa EU:n tuomaa lisäarvoa edistettäessä vakautta ja hyvinvointia EU:n rajojen ulkopuolella kestävän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen avulla.

suhtautuu myönteisesti Euroopan kalatalousrahaston perustamiseen koheesiovälineisiin tiiviisti liittyväksi kalatalouden alan rakenneuudistuksen ainoaksi välineeksi, jolla huolehditaan

— rannikkoalueiden kestävästä kehityksestä

— kalastuslaivastojen, vesiviljelyn ja kalanjalostusteollisuuden sopeuttamisesta.

katsoo, että ehdotukset edistävät osaltaan rahoitusnäkymien avoimuutta unionin kansalaisten kannalta.

2 Alueiden Komitean Suositukset

2.1 Kumppanuus

ALUEIDEN KOMITEA

2.1.1 vaatii, että paikallisen, alueellisen, kansallisen ja jäsenvaltioiden välisen ulottuvuuden yhdistävä kumppanuusperiaate on komission kaikki ehdotukset laaja-alaisesti läpäisevä perusperiaate. Sekä komission että neuvoston on tunnustettava tämä periaate ja sovellettava sitä käytännössä melko pikaisesti. Siitä on myös tiedotettava johdonmukaisesti jäsenvaltioissa ja tiedotusvälineissä EU:n tuoman lisäarvon esiintuomiseksi.

2.1.2 kehottaa, että kumppanuusperiaatetta sovellettaisiin johdonmukaisesti komission ehdottamissa yksityiskohtaisissa asetuksissa, jotka koskevat kaikkia vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä yksilöityjä politiikan osa-alueita.

2.1.3 toteaa, että kumppanuusperiaate tulisi sisällyttää täysimääräisesti näitä ohjelmia käsitteleviin asetuksiin etenkin eurooppalaista yhteistyötä silmällä pitäen ja että niissä tulisi hyödyntää kyseeseen tulevien alue- ja paikallisviranomaisten tietoja ja asiantuntemusta.

2.2 Johdonmukaisuus

ALUEIDEN KOMITEA

2.2.1 korostaa, että koheesiopolitiikan ja unionin sektorikohtaisten politiikkojen, kuten maatalous-, tutkimus- ja kilpailupolitiikkojen sekä ympäristö- ja kuljetuspolitiikan välisen johdonmukaisuuden vahvistaminen siten, että mahdollistetaan alueiden ominaispiirteisiin pohjautuvat lähestymistavat, on olennaisen tärkeää. Kumppanuusperiaatteen soveltamisen ohella uusista ohjelmista on käytävä ilmi, että komissio ja neuvosto sitoutuvat yhteistyöhön perustuvaan hallintotapaan kaikilla hallintotasoilla, eli niin paikallis-, alue-, jäsenvaltio- kuin unionin tasolla.

2.3 Kolmikantasopimukset ja muut sopimukset

ALUEIDEN KOMITEA

2.3.1 suosittelee, että kolmikantasopimusten ja muiden sopimusten soveltamisalaa laajennetaan keinona antaa sisältöä vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymien hallintotapaan liittyville näkökohdille. Samalla soveltaminen edustaisi alue- ja paikallisyhteisöjen vaaleilla valittujen luottamushenkilöiden sitoutumista ehdotettuun etenemissuunnitelmaan, joka liittyy jäsenvaltioiden välisten ja niiden sisäisten koheesiotavoitteiden saavuttamisen kannalta välttämättömien puiteohjelmien alueelliseen osatekijään.

2.3.2 katsoo, että paikallis- ja alueviranomaisten sitoutuminen etenemissuunnitelmaan, jossa alueelliset strategiat ovat osa kansallista strategiaa, toisi lisää johdonmukaisuutta kestävää kehitystä koskevien tavoitteiden saavuttamiseen sekä näkyvyyttä unionin koheesiopolitiikalle. Tämä takaisi myös sen, että resurssit voitaisiin kohdistaa sinne, missä niitä tarvitaan eniten.

2.3.3 korostaa, että nämä järjestelyt voidaan toteuttaa väheksymättä tarvetta yksinkertaistaa ja tehostaa kiireellisesti kilpailukykyä ja koheesiota edistävien ohjelmien muotoilua ja toteuttamista.

2.3.4 suosittelee, että toimielimet tekisivät yhdessä kriittisiä vaikutustenarviointeja, joiden avulla voitaisiin tarkastella jo tehtyjä toimia ja sitä, mitkä eri politiikanalojen osa-alueet toimivat jäsenvaltioissa asianmukaisesti. Yhden tarkasteluvälineen avulla voitaisiin arvioida sitä, onko Lissabonin ja Göteborgin ohjelmien mukaiset strategiset tavoitteet saavutettu. Näin resurssit voitaisiin kohdistaa sinne, missä niitä tarvitaan eniten.

2.4 Koheesiopolitiikka

ALUEIDEN KOMITEA

2.4.1 korostaa unioninlaajuisen aluepolitiikan ja Lissabonin ja Göteborgin ohjelmien täytäntöönpanon välillä olevaa erottamatonta yhteyttä. Euroopan talouskasvua ja kilpailukykyä kaikkialla unionissa edistetään EU:n tason koheesiopolitiikan avulla eikä siten, että koheesiopolitiikka siirretään takaisin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Samalla vahvistetaan unionin aluepolitiikan tähänastisia myönteisiä saavutuksia yhteisön sosiaalisen, taloudellisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden vahvistamisessa.

2.4.2 vaatii, että kaikissa jäsenvaltioiden ja komission laatimissa kansallisissa kasvuun ja työllisyyteen tähtäävissä toimintaohjelmissa heijastuu paikallis- ja alueviranomaisten kuuleminen ja siihen sitoutuminen. Jäsenvaltioiden toimintaohjelmien muotoilussa tulee ottaa huomioon kaupunkeja ja alueita koskevien strategisten suunnitelmien sitoumukset ja tavoitteet.

2.4.3 ehdottaa lisäksi, että luodaan mekanismi helpottamaan sellaisten ohjelmien perustamista, joissa voisi olla osapuolina kaksi tai useampia alueita ja jotka tarjoavat keinoja kasvattaa alueellista kilpailukykyä tehokkaasti.

2.4.4 painottaa, että vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiin sisältyvä, kasvua ja työllisyyttä edistävää kilpailukykyä koskeva asiakokonaisuus ei voi olla seikka, josta voidaan joustaa neuvoteltaessa seuraavan kauden maksumäärärahoista. Vaikka komitea hyväksyykin, että koheesioon liittyvässä otsakkeessa etusija tulisi antaa lähentymistavoitteelle, AK kuitenkin katsoo, että unionin tulisi tukea kilpailukykytavoitetta, jotta ennakoitaisiin ja edistettäisiin muutosta, jota ”uuden” Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttaminen edellyttää.

2.4.5 tähdentää, että koheesiopolitiikan rahoitusosuuden tulisi olla ainakin 0,41 prosenttia unionin BKTL:sta sen varmistamiseksi, että EU:n 25 jäsenvaltiota saavuttavat koheesiopolitiikan tavoitteet.

2.4.6 kannattaa näkemystä siitä, että jäsenvaltiotasolla sovellettavan 4 prosentin enimmäismäärän BKT:sta ja kehityksessä jäljessä olevia alueita koskevan Berliinin mallin vaikutusten tulee olla johdonmukaisia.

2.4.7 vaatii, että kestävään kehitykseen tähtäävät maaseudun kehitysohjelmat integroidaan tiivisti koheesio-ohjelmiin. Niiden ei tule kehittyvä korvaaviksi maatalousohjelmiksi EU:n omia varoja koskevien paineiden seurauksena.

2.4.8 kehottaa, että kilpailukykyä ja työllisyyttä koskeva rahoitusnäkymien asiakokonaisuus nojautuisi sellaisten eri indikaattoreiden yhdistelmälle, joka heijastaisi alueellisia ja paikallisia tarpeita, keinoja ja mahdollisuuksia ja jonka avulla voidaan arvioida alueiden sisäisiä eroja.

2.4.9 vaatii, että kaupunkien tarjoamat mahdollisuudet koko EU:n sosiaaliselle ja taloudelliselle kehitykselle tunnustetaan ja otetaan huomioon jäsenvaltiotason strategisessa suunnittelussa.

2.4.10 kehottaa kuulemaan komiteaa, kun Eurooppa-neuvosto vuosittain tarkastelee kevään huippukokouksessaan kilpailukykyä ja koheesiota koskevien tavoitteiden saavuttamista. Kokouksen yhteydessä paikallis- ja alueviranomaisille tarjoutuisi tilaisuus tuoda esiin kysymyksiä ja hyviä käytänteitä ja siten edistää avoimen koordinaatiomenetelmän toimivuutta Lissabonissa ja Göteborgissa asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa.

2.5 Lissabonin ja Göteborgin strategiat

ALUEIDEN KOMITEA

2.5.1 kehottaa soveltamaan nykyistä johdonmukaisempaa lähestymistapaa päätettäessä makrotaloudellisista sekä työllisyys- ja sosiaalipolitiikkaa koskevista toimista ja ympäristönsuojelu- ja tutkimusaloitteista. Näin strategialle voitaisiin antaa uutta pontta ja ohjata jäsenvaltioiden omia toimintaohjelmia.

2.5.2 kehottaa parantamaan ratkaisevasti Lissabonin ja Göteborgin strategioiden hallintotapaa strategioiden tehostamiseksi ja niiden ymmärrettävyyden parantamiseksi.

2.5.3 katsoo, että Lissabonin strategian väliarviointiin tulisi sisällyttää kriittinen arviointi hallintotavan toteutumisesta sekä analyysi hallinnon hajauttamisen vaikutuksista Lissabonin strategian täytäntöönpanon tehokkuuteen.

2.5.4 korostaa, että vaikka Lissabonin strategian toteuttamisen kokonaiskuva on synkkä ja pessimistinen, jotkut jäsenmaat ovat onnistuneet saavuttamaan tavoitteet monilla politiikan aloilla. Alueiden komitea katsoo, että näiden tulosten taustalla olevia tekijöitä tulisi analysoida nykyistä huolellisemmin ja ne tulisi ottaa huomioon avoimen koordinaation menetelmää sovellettaessa.

2.5.5 vaatii erityisesti, että alue- ja paikallistason toimien onnistumisen kannalta keskeiset edellytykset määritellään ja arvioidaan koko EU:ssa. Lisäksi tulee panostaa Wim Kokin johtaman työryhmän selvityksessään (14) esittämään neljääntoista osoittimeen ja tavoitteeseen, joilla on tarkoitus mitata suoritusten laatua jäsenvaltiotasolla.

2.5.6 korostaa, että talouden kilpailukyvyn parantaminen on olennaista sosiaaliseen koheesioon ja ympäristön kannalta kestävään kehitykseen pyrittäessä.

2.5.7 kehottaa antamaan paikallis- ja alueviranomaisille nykyistä merkittävämmän aseman mitä tulee Lissabonin ja Göteborgin strategioiden onnistuneen toteuttamisen edellyttämään tiedonjakamiseen sekä innovaation ja yrittämisen edistämiseen. Tällöin eri tahot pystyvät sitoutumaan Lissabonin ja Göteborgin strategioihin poliittisesti vahvemmin.

2.5.8 suosittelee myös, että Lissabonin ja Göteborgin strategioiden väliarvioinnin yhteydessä tehtäisiin Euroopan nuorisoa koskeva sopimus, jossa käsiteltäisiin työttömyyttä sekä sosiaalista ja ammatillista integraatiota. Sopimuksella täydennettäisiin Lissabonin ja Göteborgin strategioiden toimia, jotka liittyvät väestön ikääntymiseen.

2.5.9 kehottaa, että sekä jäsenvaltiotasolla että EU:n tasolla tehtäisiin vuosittain selvitys, jossa käsiteltäisiin edistymistä Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden saavuttamisessa. Myös alueiden komiteaa kuultaisiin näistä selvityksistä. Näin kevään Eurooppa-neuvostossa voitaisiin keskittyä keskeisiin poliittisiin kysymyksiin, jotka liittyvät Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden edistämiseen.

2.5.10 toteaa, että EU:n seuraavana suurena hankkeena laajentumisen, yhteisen rahan ja yhteismarkkinoiden jälkeen tulisi olla kasvun ja työllisyyden maksimointi siten, että huomio suunnattaisiin uudelleen Lissabonin ja Göteborgin strategioihin.

2.6 Tutkimus ja teknologinen kehitys

2.6.1 vaatii, että asetuksissa, jotka koskevat tutkimusta ja kehitystä — alaa, jonka rahoitusta on ehdotettu lisättäväksi huomattavasti — tunnustetaan selvästi tutkimuspuiteohjelmien aluepolitiikkaa koskeva ulottuvuus.

2.6.2 vaatii, että kansalliset ja alueelliset tutkimusohjelmat ja -politiikat on koordinoitava keskenään sellaisen eurooppalaisen tutkimusalueen luomiseksi, joka pystyy vastaamaan kilpailukykyä ja kasvua koskeviin tavoitteisiin.

2.6.3 kehottaa, että perustettaisiin keskinäisiä oppimisfoorumeita ja innovaatiokeskuksia sellaisten alueellisten tutkimusstrategioiden ja alueellisten tiedonkehitysmallien luomiseksi, joilla voidaan lisätä yliopistojen osallistumista paikalliseen talouteen. Nämä oppimiskeskukset ja verkostot tulisi suunnitella siten, että ne helpottaisivat uusien ideoiden ja tuotteiden nopeaa käyttöönottoa, kannustaisivat ns. ”spin out” -yritysten perustamiseen perus- ja soveltavan tutkimuksen pohjalta ja lyhentäisivät innovaation ja sen tulosten käyttöönoton välistä aikaa.

2.6.4 kehottaa jäsenvaltioita sisällyttämään kansallisiin toimintaohjelmiinsa toimet, joiden avulla voidaan saavuttaa tavoite tutkimus- ja kehitystyöhön tehtävien investointien lisäämisestä niin, että ne ovat 3 prosenttia BKT:sta.

2.7 Liikkuvuus

ALUEIDEN KOMITEA

2.7.1 suhtautuu myönteisesti Erasmus-opiskelijoiden lukumäärän kolminkertaistamiseen sekä opiskelijoiden liikkuvuutta koskevien toimien ja ammatillisen koulutuksen paikkojen lisäämiseen.

2.8 Hallintotapa

ALUEIDEN KOMITEA

2.8.1 suhtautuu myönteisesti ehdotuksiin tehostaa kumppanuusjärjestelyjä ja yksinkertaistaa päätöksentekovälineitä hallinnon kaikkien tasojen toiminnassa ja niiden välillä paikallis-, alue- ja jäsenvaltiotasolla sekä EU:ssa. Alueiden komitea kehottaa kuitenkin ryhtymään näihin toimiin ripeästi.

2.8.2 suosittelee, että Euroopan komissio arvioisi Lissabonin ja Göteborgin strategioiden mukaisia tavoitteita toteutettaessa vuosittain kansallisia toimintasuunnitelmia, jolloin maantieteellisiä näkökohtia punnittaessa huomioon tulisi myös ottaa paikallis- ja alueviranomaisten näkemykset.

2.8.3 suosittelee myös, että Euroopan komission pitäisi esittää vuosittain selvitys siitä, miten vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiä koskevien tavoitteiden osalta on edistytty, sekä siitä, minkälaisen panoksen kukin hallintotaso — paikallinen, alueellinen ja valtakunnallinen — antaa. Selvityksen tavoitteena olisi tarvittaessa vauhdittaa talousuudistuksia ja sitouttaa kaikki toimijat sekä paikallis-, alue- ja jäsenvaltiotason hallinto tavoitteiden toteuttamiseen.

2.9 Unionin kansalaisuus

ALUEIDEN KOMITEA

2.9.1 korostaa, että vaikka komissio on ehdottanut, että resursseja kansalaisuuteen, vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen liittyvissä kysymyksissä lisättäisiin, tämän ohella on tunnustettava se seikka, että oikeus- ja sisäasioita koskeva työ ei ole pelkästään unionin ja jäsenvaltioiden välillä neuvoteltava asia ajatellen toissijaisuusperiaatteen huomioonottamista paikallis- ja aluehallinnon tasoilla. Tältä osin erityistä huomiota olisi kiinnitettävä uusien jäsenvaltioiden paikallis- ja alueviranomaisten toimivallan tunnustamiseen.

2.9.2 pyytää, että EU:n ohjelmien tuomaa lisäarvoa korostavien mekanismien näkyvyyttä tehostetaan paikallis- ja aluehallinnossa yleisen tietoisuuden lisäämiseksi ja paikallistasolla täytäntöön pantujen unionin politiikkojen tukemiseksi.

2.10 Rahoitusnäkymät 2007–2013

ALUEIDEN KOMITEA

2.10.1 toistaa, että se on samaa mieltä omien varojen enimmäismäärän pitämisessä 1,24 prosentissa BKTL:sta rahoitusnäkymien 2007–2013 osalta, sillä tämä määrä vastaa talousarvion kurinalaisuuden tarvetta ja heijastaa yhteisön politiikkojen tuomaa lisäarvoa. Komitean mielestä ainoastaan tällaisen osuuden avulla voidaan päästä koheesiota, kilpailukykyä, yhtenäismarkkinoiden toteuttamista ja perustamissopimuksessa kaikille toimijoille asetettuja velvoitteita koskeviin tavoitteisiin.

2.10.2 varoittaa vaaroista, joita kompromisseihin perustuvaan talousarvioon voi liittyä.

2.10.3 tukee Euroopan parlamenttia, jonka mukaan nykyiset rahoitusnäkymät ovat osa toimielintenvälistä, kokonaisvaltaista sopimusta, jonka uudistaminen edellyttää eri toimielinten keskinäistä luottamusta ja budjettivallan käyttäjien yhteistä sopimusta asiasta.

2.10.4 korostaa, että menoleikkauksiin pyrkivät jäsenvaltiot kohdistavat todennäköisimmin vaatimuksensa rakennerahasto-ohjelmiin alueelliseen kilpailukykyyn ja työllisyyteen liittyvän otsake 1 b:n osalta (kasvua ja työllisyyttä edistävä koheesio). Suhteettomat määrärahojen leikkaukset tällä alalla vaikuttaisivat käytännössä siten, että aluepolitiikka siirtyisi useimmissa vanhoissa jäsenvaltioissa takaisin niiden toimivaltaan.

2.10.5 painottaa, että menoleikkauksia koskeville paineille, jotka liittyvät kasvua ja työllisyyttä edistävää kilpailukykyä koskevaan otsakkeeseen, ei tule antaa periksi tutkimusta ja teknologista kehitystä koskevien aloitteiden osalta. Näin noudatetaan ja edistetään jäsenvaltioiden sitoutumista Barcelonan ohjelman tavoitteisiin ja tutkimus- ja kehitysmenojen lisäämiseen siten, että ne olisivat 3 prosenttia BKT:sta vuoteen 2010 mennessä.

2.10.6 varoittaa, että pitkittyneistä neuvotteluista johtuvat viiveet ohjelmointikauden aloittamisessa johtavat siihen, että EU:n paikallis- ja alueviranomaiset joutuvat kärsimään rahoitushäiriöistä ja epävakaudesta.

2.10.7 toivoo, että neuvottelutuloksella voidaan taata, että EU:n politiikkaa rakennerahastojen vuosina 1973–1975 tapahtuneesta perustamisesta lähtien ohjannutta solidaarisuusperiaatetta sovelletaan edelleen; tämän periaatteen mukaan EU tukee kaikkia tuen tarpeessa olevia alueita siitä riippumatta, sijaitsevatko ne rikkaissa vai köyhissä jäsenvaltioissa.

2.10.8 kehottaa jäsenvaltioita pyrkimään yhteistyössä kaupunkiensa ja alueidensa kanssa poliittiseen ratkaisuun niitä valtioita varten, jotka eivät tulevaisuudessa ole oikeutettuja saamaan tukea koheesiorahastosta laajentumisen tilastollisten vaikutusten johdosta.

2.11 Yhden rahoituslähteen malli

ALUEIDEN KOMITEA

2.11.1 pitää tervetulleena ehdotusta, joka mukaan eri politiikan aloilla, koheesiopolitiikka, maaseudun kehittäminen, ympäristönsuojeluohjelmat ja kalastussektorin uudelleenjärjestelyt mukaan lukien, käytetään ainoastaan yhtä alakohtaista rahoituslähdettä, sillä näin voidaan yhdenmukaistaa politiikkojen täytäntöönpanon hallintoa sekä yksinkertaistaa täytäntöönpanoa.

2.12 Valtion tuet

ALUEIDEN KOMITEA

2.12.1 vaatii Euroopan komissiota luomaan rakenteelliset edellytykset alueelliselle eriyttämiselle aluetukisäädöksissä sekä sallimaan tarkkaan kohdistetut julkiset investoinnit silloin, kun tällä tavoin voidaan korjata markkinoiden häiriöitä kilpailuedellytyksiä vääristämättä; olisi myös luotava edellytykset tutkimuksen ja innovaation tukemiseen etenkin pk-yrityksissä alueellista yhteenkuuluvuutta koskevan tavoitteen saavuttamiseksi.

2.12.2 kehottaa antamaan uuden valtiontukiasetuksen, joka olisi yhdenmukainen uusia koheesio- ja aluepolitiikkaa koskevien asetusten kanssa siten, että valtion tuki olisi vaikeuksien vakavuudesta riippuen sallittu, mikäli rahoitusta koheesiorahastoista ei enää ole saatavilla.

2.12.3 pyytää komissiota selventämään, millä perustella perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaista aluetukea voidaan myöntää, kun huomioon otetaan erot niiden ”kasvua ja työllisyyttä edistävä koheesio” –otsakkeeseen kuuluvien tukikelpoisten alueiden välillä, jotka sijaitsevat muualla kuin lähentymistavoitteen piiriin kuuluvilla köyhimmillä alueilla.

2.12.4 katsoo, että kestävä kehitys on tärkeä kysymys ja valtiontukien avulla tehtävien julkisten investointien on oltava yhdenmukaisia tämän periaatteen kanssa.

2.13 Korjausmekanismi

ALUEIDEN KOMITEA

2.13.1 tukee komission ehdotusta, jonka mukaan olisi aloitettava keskustelu EU:n nykyisen rahoitusjärjestelmän puutteista.

2.13.2 tukee komission esitystä uuden oikeudenmukaisemman korjausmekanismin luomiseksi.

2.14 Vakaus ja kasvu

2.14.1 toteaa, että vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpano ei ole ollut johdonmukaista eikä uskottavaa. Tämän takia on erittäin tärkeää, että sopimuksessa otettaisiin huomioon EU:n tämänhetkinen taloudellinen tilanne siten, että vakautta ja kasvua koskevien sääntöjen talouspoliittista perustaa kehitettäisiin. Jäsenvaltiotason ja EU:n prosessien keskinäistä johdonmukaisuutta on vahvistettava, ja jäsenvaltioiden elinten on voitava osallistua tehokkaammin talouspolitiikan monenväliseen valvontaan sekä vero- ja rahapolitiikan välisen johdonmukaisuuden edistämiseen.

2.14.2 katsoo, että jäsenvaltioiden tämänhetkinen heikko talouskasvu aiheuttaa niiden julkisen talouden vaikeimmat ongelmat. Tähän liittyy monilla alueilla ja kunnissa korkea työttömyys ja sitkeät sosiaaliset ongelmat. Komission tulisi puuttua ongelmaan ensisijaisesti ehdottamalla vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon tarkistamista talouspolitiikan kestävyyden takaamiseksi. EU ei nimittäin voi saavuttaa tarvitsemaansa talouskasvun, työllisyyden ja sosiaalisen koheesion tasoa, ellei unionin talouspolitiikka ole yhdenmukainen Lissabonin strategian kanssa ja ellei yhteisön käytössä olevien välineiden koordinointia paranneta.

Bryssel 23. helmikuuta 2005 Alueiden komitean puheenjohtaja Peter STRAUB

(1) EUVL C 256, 24.10.2003, s. 1.

(2) EUVL C 318, 22.12.2004, s. 1.

(3) ”Edistääkseen koko yhteisön sopusointuista kehitystä yhteisö kehittää ja harjoittaa toimintaansa taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi. Yhteisö pyrkii erityisesti vähentämään alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden tai saarien jälkeenjääneisyyttä, maaseutu mukaan luettuna.”

(4) KOM(2004) 101 lopullinen.

(5) ”Keskimääräinen kasvuprosentti 15 jäsenvaltion EU:ssa vuodesta 1995 on ollut 2,2 prosenttia, kun vastaava prosenttiluku on koko maailmassa 3,6 ja Yhdysvalloissa 3,2.” KOM(2004) 101 lopullinen, s. 3.

(6) Maksusitoumusmäärärahat ovat maksumäärärahoja korkeammat, sillä kyse on varoista, jotka sidotaan yli vuoden kestäviin ohjelmiin ja joita ei näin ollen voida kokonaan käyttää sinä vuonna, jolle ne on budjetoitu. Maksumäärärahat odotetaan käytettävän sen vuoden aikana, jolle ne on budjetoitu. Jäsenvaltioiden maksut lasketaan vuosittain talousarvion maksumäärärahojen perusteella. Neuvoston päätöksellä asetetaan omien varojen enimmäismäärä, ja sen mukaan vahvistetaan jäsenvaltioiden maksujen enimmäismäärä.

(7) Ote kuuden valtionpäämiehen allekirjoittamasta kirjeestä: ”Tulevien rahoitusnäkymien aikana keskimääräiset menot pitäisi mielestämme vakauttaa lähelle nykyisiä menotasoja, eivätkä ne saisi ylittää 1,0 prosenttia bruttokansantulosta mukaan luettuna maatalousmenot lokakuussa 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettaman ylärajan puitteissa.”

(8) Lähentymistavoite koskee alueita, joiden BKTL henkeä kohti on alle 75 prosenttia 25 jäsenvaltion EU:n keskiarvosta, ja väliaikaiset tukitoimenpiteet puolestaan 15 vanhan jäsenvaltion alueita, joiden osalta tuet lakkautetaan asteittain ja joiden BKTL henkeä kohti on alle 90 prosenttia EU:n 15 vanhan jäsenvaltion keskiarvosta. Vuosiksi 2000–2006 koheesiorahastoon on varattu 18 miljardia euroa ja neljään rakennerahastoon 195 miljardia euroa. (Rakennerahastot ovat Euroopan aluekehitysrahasto, Euroopan sosiaalirahasto, kalatalouden ohjauksen rahoitusväline ja Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto.)

(9) Ks. vuonna 2004 tehty Urban Audit -kaupunkitutkimus.

(10) 11,5 prosenttia tavoitteeseen 2 ja 12,3 prosenttia tavoitteeseen 3.

(11) Komissio julkaisi 2. helmikuuta 2005 kevään Eurooppa-neuvostolle tarkoitetun tiedonannon ”Kasvua ja työtä Euroopan tulevaisuuden hyväksi – Uusi alku Lissabonin strategialle” (KOM(2005) 24 lopullinen). Tiedonannon kohdassa 3.31 todetaan, että EU käyttää nykyään ainoastaan 2 prosenttia BKT:staan tutkimus- ja kehitysmenoihin, mikä on noin kolmanneksen vähemmän kuin Yhdysvalloissa. 80 prosenttia kyseisestä erosta johtuu siitä, että yksityissektori investoi liian vähän tutkimus- ja kehitystoimintaan.

(12) Budjettivaikutusten välttämiseksi määrärahasiirrot Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoon ja Euroopan kalatalousrahastoon lasketaan enimmäismäärän soveltamisen jälkeen.

(13) ”Unioni edistää osaltaan näiden yhteisten arvojen vaalimista ja kehittämistä kunnioittaen Euroopan kansojen kulttuurien ja perinteiden monimuotoisuutta sekä jäsenvaltioiden kansallista identiteettiä ja niiden tapaa järjestää hallintonsa kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla.”

(14) Wim Kokin johdolla kokoontuneen korkean tason ryhmän raportti ”Facing The Challenge: The Lissabon Strategy for Growth and Employment”, marraskuu 2004.