Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Työntekĳöiden oikeudet"



Virallinen lehti nro C 260 , 17/09/2001 s. 0079 - 0085



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Työntekijöiden oikeudet" (2001/C 260/14) Talous- ja sosiaalikomitea päätti täysistunnossaan 30. marraskuuta 2000 antaa työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla lausunnon aiheesta "Työntekijöiden oikeudet". Työjärjestyksen 11 artiklan 4 kohdan ja 19 artiklan 1 kohdan nojalla komitea päätti muodostaa alakomitean valmistelemaan asian. Alakomitea antoi lausuntoluonnoksensa 11. kesäkuuta 2001. Esittelijä oli Heinz Putzhammer. Apulaisesittelijänä toimi José Ignacio Gafo Fernández. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 11. ja 12. heinäkuuta 2001 pitämässään 383. täysistunnossa (heinäkuun 11. päivän 2001 kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 120 puolesta, 10 vastaan 23:n pidättyessä äänestämästä. 1. Yleistä 1.1. Komission jäsen Pascal Lamy pyysi 18. lokakuuta 2000 TSK:ta laatimaan valmistelevan lausunnon aiheesta "Työntekijöiden oikeudet". 2. Lausunnon tavoite 2.1. Lausunnon päätavoitteena on määritellä kansalaisyhteiskunnan edustajien kuulemisen perusteella komitean kanta kauppaan ja sosiaaliseen kehitykseen liittyviin kysymyksiin sekä saada se näkyviin myös Euroopan unionin neuvotteluasenteessa. TSK on käsitellyt aihetta jo useissa lausunnoissa. 2.2. Näin voitaisiin luoda perusta yleisen strategian suunnittelulle erityisesti analysoimalla kaupan ja sosiaalisen kehityksen välisiä monimutkaisia suhteita sekä yhteyttä kaupan ja köyhyyden torjunnan välillä. Tavoitteena on korostaa, etteivät työelämän perussäännöt ole teollistuneiden maiden piiloprotektionismia ja sitä, ettei kehitysmaiden tule niitä sellaisena pitää. 2.3. Lisäksi olisi hyödyllistä selvittää sosiaalistandardien ja kauppavirtojen välinen yhteys sekä talouskasvun ja työolojen parantamisen välinen vuorovaikutus. 3. Lausunnossa käsiteltävät pääteemat 3.1. Vallitseva tilanne Kansainvälinen kauppa edellyttää kansainvälisiä sääntöjä, jotka kattavat myös työntekijöiden perusoikeudet. Myös maailmanlaajuistumisen työelämään kohdistuva ja pitkälle ulottuva vaikutus on kiihdyttänyt työntekijöiden perusoikeuksista käytävää keskustelua. 3.1.1. Kaupan ja sosiaalisen kehityksen välisen yhteyden merkitys kansainvälisissä suhteissa korostui toisen maailmansodan jälkeen. Keskeiseksi periaatteeksi se kirjattiin kansainvälisen työjärjestön ILO:n Havannan peruskirjassa. Vuonna 1948 solmitun GATT-sopimuksen (General Agreement on Tariffs and Trade) myötä ryhdyttiin kaupan vapauttamista soveltamaan tärkeimpänä kasvua ja työllisyyttä edistävänä välineenä. 3.1.2. TSK korostaa vapaakaupan merkitystä maailmanlaajuiselle talouskasvulle. Vaurastumista, työpaikkojen luomista ja köyhyyden torjuntaa ajatellen talouskasvu on perustekijä. On kuitenkin välttämätöntä luoda kasvulle ympäristö, joka edistää näiden tavoitteiden saavuttamista. Tässä yhteydessä TSK korostaa kestävän ja sosiaalisesti vastuuntuntoisen kasvun merkitystä. 3.1.3. WTO:n lähteistä ilmenee, että maailmanlaajuisen vapaan kauppajärjestelmän piirissä (eli sotaakäyvät ja entiset kommunistiset maat pois lukien) kauppaa käyvien maiden vuosittainen vienti kasvoi 1980-luvulla keskimäärin 4,3 % ja 1990-luvulla 6,4 %. Vaikka viennin osuus kehitysmaiden BKT:sta nousee, suuntaus koskee vain 13:a maata (kolme latinalaisen Amerikan valtiota sekä kymmenen Itä- ja Kaakkois-Aasian maata). Talouksiensa voimakkuuden ja kehitystasonsa osalta jälkimmäisen ryhmän maat ovat kuroneet kiinni kehittyneiden teollisuusmaiden etumatkaa. Muiden kehitysmaiden vienti koostuu pääasiassa raaka-aineista ja muista kuin teollisuushyödykkeistä. Yhtenä syynä tähän on se, etteivät kehittyneet maat juuri ole avanneet markkinoitaan kehitysmaiden maataloustuotteille. Samalla teknologiaan liittyvät hankaluudet ja tekniset esteet vaikeuttavat kyseisten markkinoiden valmistajilta edellyttämää kilpailukyvyn parantamista. 3.1.4. Vuonna 1997 UNCTAD:in julkaisemassa kauppaa ja kehitystä käsittelevässä raportissa huomautettiin, että markkinoille pääsy ja kaupan vapauttaminen eivät automaattisesti johda kehitysmaissa talouskasvuun. Tähän ovat syynä raaka-aineiden hintojen lasku, kehittyneiden maiden alhainen talouskasvu 1990-luvulla sekä kehitysmaissa noudatettava ja niiden kotimaista kysyntää alentava tiukka vero- ja hintavakautus. 3.1.5. Eturistiriitojen ja näkemyserojen perusteella ei voida kyseenalaistaa sitä tosiseikkaa, että maailmanlaajuistumisen myötä elämänlaatu parantunee yleisesti. Samalla on kuitenkin todisteita siitä, ettei talouskasvu aina näy kehityksen mittareissa (köyhyys, koulutustaso, lapsikuolleisuus, terveyspalvelujen saatavuus). Voimistunut talouskasvu on silti edelleen tärkein työllisyyttä parantava tekijä. Koska kasvua on monenlaista, se ei kuitenkaan sinällään lisää työpaikkoja tai vähennä köyhyyttä. Mikäli kasvu johtaa palkkojen ja tulojen osalta huomattavaan sosiaaliseen eriarvoisuuteen, kuten Brasiliassa, Kolumbiassa, Keniassa ja Etelä-Afrikassa, köyhyys lisääntyy ja kasvua haittaavien tekijöiden määrä lisääntyy(1). 3.1.6. Köyhyyteen sekä köyhien ja rikkaiden maiden väliseen kehitys- ja hyvinvointikuiluun ei monin paikoin maailmaa ole pystytty vaikuttamaan konkreettisesti. Vuonna 1960 maailman 20 rikkaimman valtion BKT oli 18 kertaa maailman 20 köyhimmän valtion BKT:ta suurempi. Vuoteen 1995 mennessä ero oli kasvanut 37-kertaiseksi. Lisäksi yli 80 valtiossa reaalitulo asukasta kohti on nyt alempi kuin 10 vuotta sitten(2). 3.1.7. Vuotta 2000 koskevan maailman työllisyysraportin(3) mukaan kolmannes maailman työhaluisesta väestöstä on joko työttömänä tai alityöllistettynä. Yli kolme miljardia ihmistä (eli noin puolet maailman väestöstä) elää alle kahdella Yhdysvaltain dollarilla päivässä. 3.2. Työelämän perussääntöjen noudattamisen merkitys taloudellista ja sosiaalista järjestäytymistä ohjaavana periaatteena 3.2.1. Kuten edellä kuvailtiin, monet tekijät voivat parantaa taloudellista ja sosiaalista tilannetta. Esimerkiksi työelämää koskevat ILO:n perussopimukset ovat vuonna 1998 määritellyssä muodossaan tärkeä väline, koska - ne edistävät sosiaalisen markkinatalouden kehitystä sekä sen oikeusperustaa ja instituutioita - vahvistavat työntekijä- ja työnantajajärjestöjen nauttimaa tunnustusta ja vakauttavat siten osaltaan kansalaisyhteiskuntaa - parantavat marginaaliryhmien yleistä asemaa sekä sosiaalista ja taloudellista tilannetta (työsopimuksetta työskentelevät, lapset, naiset, pakkotyötä tekevät) - niillä on (virallisilla työmarkkinoilla) työssäkäyvien naisten kannalta myönteinen kerrannaisvaikutus. 3.2.2. Maailmankaupan tulee hyödyttää kaikkia. On kaikin keinoin vältettävä kehitysmaiden välistä kiivasta kilpailua, jossa kilpailuetu perustuu pelkästään alhaisiin palkkoihin ja riistoon. Kyseiset maat eivät kuitenkaan useinkaan voi kilpailla teollistuneiden maiden tasoisella tuotannon laadulla. Jotta kaikkein köyhimpien maiden olisi mahdollista päästä tästä loukusta, on luotava perusta tuotannon tehostamiselle sekä innovaatiokyvyn lisäämiselle. Siihen tähtäävä kehitys alkaa työpaikan ihmisistä. Järjestäytymisvapauden ja työehtoneuvotteluoikeuden loukkaukset sekä lapsi- ja pakkotyövoiman käyttö eivät tarjoa kehitysmaille todellista kilpailuetua. OECD:n mukaan vuonna 1998 (Kiinan ja Indonesian kaltaiset maat pois lukien) kehitysmaihin tehtävistä suorista ulkomaisista investoinneista(4) 55 prosenttia kohdistui Brasilian, Meksikon ja Singaporen kaltaisiin maihin, joissa poliittinen ja sosiaalinen ympäristö on parantumassa. Kaikkein köyhimmät 48 maata sen sijaan jakoivat ainoastaan 1 prosentin suorista ulkomaisista investoinneista. 3.2.3. Lapsityövoiman riisto ja pakkotyö haittaavat taloudellista kehitystä, koska ne pahentavat väestön ammattitaidottomuutta. Tällöin keskitytään pelkästään alhaisiin palkkoihin tai palkattomaan työhön eikä tuottavuutta pyritä nostamaan. Kaupan vapauttaminen ja uusi teknologia ovat kuitenkin vähentäneet lähes ammattitaidottoman työvoiman markkinoita. Taloudellisen toiminnan nopeus ja teknologian asettamat haasteet edellyttävät innovaatiota ja osaamista, eli henkilöstöpääoman merkitys korostuu entisestään. Vuonna 1991 aloitettu lapsityövoiman käytön lopettamiseen tähtäävä kansainvälinen IPEC-ohjelma (International Programme on the Elimination of Child Labour) tarjoaa esimerkin siitä, miten lapsityövoiman kieltämistä voidaan edistää. Kansainvälinen yhteisö pitää IPEC-ohjelmaan osallistumista osoituksena mukana olevien maiden sitoutumisesta lapsityövoiman käytön lopettamiseen. Siitä on muodostunut ILO:n laajin teknisen yhteistyön ohjelma ja se osoittaa, että työelämän perussääntöjä voidaan soveltaa yhteistyön pohjalta avoimesti, mikäli osapuolilla on poliittista tahtoa(5). 3.2.4. Työelämän perusperiaatteita ja oikeuksia koskevassa ILO:n julistuksessa mainitaan erikseen laillisesti maassa työskentelevät siirtotyöläiset. Heistä monet työskentelevät tehtävissä tai maissa, joissa ulkomaalaisilta on erikseen kielletty ammatillinen järjestäytyminen tai ammattijärjestöihin liittyminen (esim. Kuwaitissa), joissa he ovat työlainsäädännön ulkopuolella (esim. Kirgistan) tai joissa ulkomaalaisten asemaa ammattialajärjestöissä rajoitetaan erittäin jyrkästi (esim. Mauritania, Nicaragua, Ruanda ja Venezuela). Tässä asiassa työelämän perussäännöt tarjoavat siirtotyöläisille maailmanlaajuisen vähimmäissuojan(6). 3.2.5. Oikeus kokoontua ja neuvotella työehtosopimuksista takaa työntekijöille mahdollisuuden varmistaa työnsä tuottavuutta vastaava palkkataso. Kyseiset oikeudet eivät poista maailmanlaajuisia tuloeroja, vaikka kuilu voikin vähitellen kuroutua umpeen. Tässä mielessä kilpailuetu säilyy. Oikeus kokoontua ja solmia työehtosopimuksia voi lisätä innovaatiokapasiteettia ja parantaa työntekijöiden työllistettävyyttä sekä heidän sitoutumistaan pitkähköksi ajaksi saman työnantajan palvelukseen. 3.2.6. ILO:n laatimien työelämän perussääntöjen kunnioittamista tukee lisäksi kuluttajien keskuudessa herännyt tietoisuus, jonka ansiosta he yhä useammin valitsevat nk. "reilun kaupan" tuotteita. 3.2.7. Kansainväliset työelämää koskevat normit ovat myös yhä useammin monen- tai kahdenvälisten neuvottelujen asialistalla: - vuonna 1995 Kööpenhaminassa järjestetyssä sosiaalisen kehityksen maailmanlaajuisessa huippukokouksessa valtion- ja hallitusten päämiehet lupasivat kunnioittaa seuraavia työntekijöiden perusoikeuksia: - kokoontumis- ja järjestäytymisoikeus - pakkotyön kieltäminen - lapsityön kieltäminen - yhdenvertaiset oikeudet työpaikalla. - Vuonna 1996 Singaporessa järjestetyssä ministeritason konferenssissa WTO:n ja ILO:n sihteeristöt päättivät aloittaa maailmankaupan sosiaalista ulottuvuutta koskevan yhteistyön, mutta virallista käytännön yhteistyötä ei ole vielä aloitettu. - Vuonna 1998 annetun työelämän perusperiaatteita ja oikeuksia koskevan ILO:n julistuksen myötä päästiin laajaan yhteisymmärrykseen siitä, että tarvitaan yleisesti hyväksytty vähimmäisnormisto, jottei maailmanlaajuinen kilpailu heikennä työ- ja elinoloja. Kyseinen vähimmäisnormisto määriteltiin yleisesti, ja seuraavassa esitetty koskee ainoastaan tätä standardia. Työelämän perussääntöjen toimeenpanon edistämiseksi ILO:n tehtäväksi annettiin teknisen ja rahoitustuen antaminen sekä järjestön ratifioitujen sopimusten valvonta. ILO voi myös tutkia tilannetta perussääntöjen osalta niissä maissa, jotka eivät ole ratifioineet järjestön sopimuksia. Sopimusten ratifioinnin myötä niistä tulee oikeudellisesti sitovia. ILO:n 184 jäsenvaltiosta noin 150 on tähän mennessä hyväksynyt edellämainittuun neljään perussääntöön liittyvät kahdeksan perussopimusta. - Kesäkuun 23. vuonna 2000 solmitun Cotonoun sopimuksen johdanto-osassa ja 50 artiklassa viitataan molemmissa kaupan ja työelämän perussääntöjen suhteeseen. Sopimuksen tärkeimmät tavoitteet ovat köyhyyden poistaminen, kestävä kehitys sekä AKT-maiden asteittainen yhdentäminen maailmantalouteen. Omasta puolestaan AKT-maat ovat ryhtyneet toteuttamaan kehitysstrategiaa. - Työelämän perussäännöt ja niiden seuranta vapaakaupan osalta otettiin ensimmäistä kertaa huomioon EU:n ja Etelä-Afrikan välisessä vapaakauppasopimuksessa sekä Mercosur-maiden kanssa käytävissä vapaakauppaneuvotteluissa. - EU:n ja Yhdysvaltain välinen yleinen tullietuusjärjestelmä (GSP) tarjoaa kehitysmaille lisäkannusteita noudattaa työelämän perussääntöjä. - Seattlessa järjestetystä WTO:n kolmannesta neuvottelukierroksesta lähtien ilmenneet mellakat osoittavat, että ihmisoikeudet ja työntekijöiden oikeudet ovat avaintekijä julkisessa keskustelussa eivätkä sen vuoksi katoa poliittiselta asialistalta. 3.2.8. Työelämän perussääntöjen ja muiden sosiaalisten parannusten toteuttaminen kehitysmaissa edellyttää rahaa ja aikaa puhumattakaan kehitysmaiden hallitusten poliittisesta sitoutumisesta sekä kansalaisyhteiskunnan maailmanlaajuisesta tuesta hankkeelle. TSK katsookin, että prosessia on tuettava sen kaikissa vaiheissa EU:n sekä muiden kansainvälisten elinten toimin. 3.3. Sosiaali- ja työmarkkinapoliittisen ohjelman valmistelu WTO:n uutta neuvottelukierrosta varten 3.3.1. Teollistuneet maat pyrkivät WTO:n piirissä edistämään maailmankaupan vapauttamista. Sen vuoksi ne pyrkivät tarmokkaasti saamaan kehitysmaat mukaan uuteen neuvottelukierrokseen, joka järjestetään Qatarissa ensi marraskuussa. Aikomuksena on järjestää nk. "kehityskierros", jonka tavoitteena on myöntää kehitysmaille erityisiä markkinahelpotuksia ja tukea kehitysmaiden integroitumista maailmantalouteen käsittelemällä kaupan kehitysulottuvuutta. Talous- ja sosiaalikomitea kannattaa kansainvälistä ja eri organisaatioiden välistä sosiaalista ja työmarkkinapoliittista ohjelmaa WTO:n asialistan rinnalla. Se katsoo kuitenkin, että osana neuvottelupakettia seuraaville toimille tulee antaa selkeää tukea: 3.3.1.1. YK:n pääsihteeri Kofi Annanin aloite "The Global Compact: A Challenge to Business": yhdessä jäsenvaltioidensa enemmistön ja niiden kauppakumppaneiden kanssa ILO pyrkii taivuttamaan yritykset noudattamaan kansainvälisesti hyväksyttyjä työelämää ja ympäristöä koskevia vähimmäisnormeja. Koska aloitetta ei kuitenkaan ole tarkoitettu käytännesäännöksi, se ei sen vuoksi sisällä menettelyä, jolla valvottaisiin, noudattavatko yritykset sääntöjä, joihin ne ovat vapaaehtoisesti sitoutuneet. Suhdetoiminnan kannalta kyseessä on silti tärkeä väline. 3.3.1.2. Taataan mm. kansainvälisten työ- ja ympäristönsuojelunormien noudattaminen. Tarkoituksena on jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin perustuvan mekanismin avulla seurata em. ohjeiden toimeenpanoa. Vapaaehtoisuuteen perustuvat käytännesäännöt voivat myös olla hyvä ja vaihtoehtoinen tapa varmistaa normien noudattaminen yritystasolla. 3.3.1.3. Tukitoimet: esimerkkinä mainittakoon kansainväliset tunnustuspalkinnot tai suosituimmuusaseman myöntäminen kansainvälisten rahoituslaitosten asiakkaina niille monikansallisille yrityksille, jotka sitoutuvat noudattamaan kansainvälisiä työelämän perussääntöjä ILO:n kolmikantajulistuksen mukaisesti omaehtoisin käytännesäännöin tai reilun kaupan merkinnöin. 3.3.1.4. Kansainvälisten työelämän perussääntöjen noudattaminen ja seuranta tulisi periaatteessa sisällyttää asteittain EU:n kahdenvälisiin vapaakauppasopimuksiin. EU:n nykyisen tullietuusjärjestelmän mukaan suosituimmuusaseman saa maa, joka kunnioittaa kokoontumis- ja järjestäytymisvapautta sekä työntekijöiden vähimmäisikää koskevia ILO:n yleissopimuksia (87, 98 ja 138). Burman kohdalla unioni peruutti 10 vuotta tilannetta seurattuaan lisäetuudet pakko- ja lapsityön kaltaisten vakavien ihmisoikeusrikkomusten vuoksi. Kannusteiden taloudellista painoarvoa tulee silti lisätä. Unionin tullietuusjärjestelmää, joka mahdollistaa lisätullietuuksien myöntämisen palkkioksi kansainvälisten työelämän perussääntöjen noudattamisesta, tulee vahvistaa ja laajentaa uusin kannustein. Tätä tarkoitusta varten on pikaisesti tehtävä toteutettavuustutkimuksia. 3.3.1.5. TSK ilmaisee tyytyväisyytensä neuvoston hyväksymään "kaikkea paitsi aseita" -aloitteeseen. Sen ansiosta EU poistaa huomattavana myönnytyksenä kehitysmaille 49 kaikkein heikoimmin kehittyneen valtion kohdalta niiden tuontia koskevat tullit ja kiintiöt. Myönnytyksiä tulee tulevaisuudessa laajentaa, mutta ne on sidottava ILO:n perussopimusten noudattamiseen. 3.3.1.6. Tulevalla WTO:n neuvottelukierroksella tulisi kehitysmaiden kanssa käytävien neuvottelujen asialistalle ottaa seuraavat tavoitteet, joilla pyritään helpottamaan kehitysmaiden taloudellista tilannetta: - teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyviä näkökohtia koskevan TRIPS-sopimuksen neuvottelu uudelleen - kehitysmaiden vientituotteiden markkinoille pääsyn edistäminen - tietyistä tavoitteista ja velvoitteista riippuvien ryhmäpoikkeusten myöntäminen kehitysmaille kaupan vapauttamista koskevista WTO:n vaatimuksista siten, että niiden ja teollistuneiden maiden välinen kehityskuilu otetaan asianmukaisesti huomioon - kehitysmaiden avustaminen kauppakiistojen ratkaisumekanismien hyödyntämisessä. TSK käsittelee edellä mainittuja suosituksia laajemmin aiheesta "Qatarissa pidettävän WTO:n neljännen ministerikonferenssin valmistelu - TSK:n kanta" laatimassaan lausunnossa. 3.3.2. Edellä kuvaillun kaltaisesta neuvottelupaketista puhuttaessa on selvää, etteivät työelämän perussäännöt edusta teollisuusmaiden protektionistista politiikkaa eikä kehitysmaiden tule niitä sellaisena pitää. Mikäli EU ottaa perussääntöjen noudattamisen keskeiseksi osaksi poliittista ohjelmaansa, sen tulee noudattaa näihin periaatteisiin nojaavaa politiikkaa, soveltaa perussääntöjä itse sekä noudattaa niitä ulkosuhteissaan. 3.3.3. Kaikkien kehitysmaiden politiikkaan vaikuttavien kansainvälisten järjestöjen, kuten mm. ILO:n, Maailmanpankin, Kansainvälisen valuttarahaston, WTO:n ja UNCTAD:in tulisi kantaa osansa sosiaalisesta vastuusta. Kuluneen 30 vuoden aikana Kansainvälinen valuuttarahasto ja Maailmanpankki ovat soveltaneet kehitysmaissa pääasiassa tarjontakeskeistä lähestymistapaa ja myöntäneet lainoja, tukeneet suoria investointeja ja köyhien maiden velkojen vähentämistä. Kyseisissä maissa tarvitaan kuitenkin uudistuksia sekä niiden tueksi tiukkaa raha-, talous- ja palkkapolitiikkaa, joilla pyritään hillitsemään inflaatiota sekä pienentämään vaihtotaseen vajetta. Rakenteelliset muutosohjelmat, kuten julkisen sektorin yksityistäminen sekä tavara- ja tuotannontekijämarkkinoiden sääntelyn purkaminen, suunniteltiin tehostamaan vapaakauppaa ja markkinoiden tehokkuutta. Tulokset jäivät silti rajallisiksi, ja parhaimmillaankin talouskasvu ja työllisyys paranivat vain hieman. Eräissä tapauksissa ne jopa laskivat ja lisäksi kehitysmaat velkaantuivat entisestään, tuloerot kasvoivat ja sen seurauksena köyhyys paheni. Tämä johtui osittain myös siitä, ettei kyseisissä maissa parannettu riittävästi hallintokapasiteettia toteutettavien toimien tukemiseksi. Kokemusten perusteella voidaan katsoa, että kestävän talouskehityksen saavuttaminen kehitysmaissa vaatii sosiaalisen ulottuvuuden liittämistä kansainvälisten rahoittajatahojen edellyttämiin rakenneuudistusohjelmiin, ja vasta sitten maiden sosiaalinen tilanne voidaan ottaa huomioon. Lisäksi kyseisiltä mailta on vaadittava hyvän hallintotavan noudattamista. Tämä edellyttää, että teollistuneet maat tukevat velanhuojennusohjelmia. 3.3.4. Kansalaisyhteiskunnassa lähtökohdaksi tulee ottaa EU:n sitoutuminen sosiaalipoliittiseen ohjelmaan, mikäli työelämän perussäännöt aiotaan sisällyttää kansainvälisen kauppajärjestelmän uudistamisesta käytäviin neuvotteluihin. Vähimmäisnormien noudattamiseksi kehitysmaille on tarjottava teknistä ja rahoitustukea sekä kohtuulliset siirtymäkaudet. EU:n vapaakauppasopimuksiin liittyvät neuvoa-antavat sekakomiteat ja muut foorumit voisivat tarjota arvokasta teknistä tukea. Vastaavia kansainvälisiä foorumeita on jo toiminnassa, kuten mm. EU:n ja AKT-maiden taloudellisten ja yhteiskunnallisten eturyhmien kokoukset, talous- ja sosiaalikomiteoiden ja vastaavien elinten EU:n ja Välimeren alueen maiden huippukokoukset, TSK:n ja Mercosur-maiden välisen talous- ja sosiaalifoorumin sekä Chilen yhteiskunnallisen vuoropuhelun talous- ja sosiaalineuvoston väliset säännölliset kokoukset. Sama pätee suhteisiin Intian ja eräiden ehdokasvaltioiden kanssa. 3.4. Miten kansainvälinen järjestelmä voi parhaiten edistää työelämän perussääntöjen yleistä soveltamista ja ottaa samalla huomioon kaupan ja investointien vapauttamiseen liittyvän myönteisen yhteyden? 3.4.1. Työelämän perussäännöt voitaisiin kirjata ennalta varautumisen periaatteeksi mahdollisimman monen ILO:n ja WTO:n jäsenvaltion yhteiseen julistukseen. 3.4.2. Kuten lokakuussa 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätelmissään esittää, ILO:n ja WTO:n pysyvän foorumin on tarpeen selvittää pikaisesti kauppaan liittyvien toimien, kaupan vapauttamisen ja työelämän perussääntöjen välinen suhde. Mikäli foorumista halutaan aidosti edustava, TSK katsoo, että sitä on laajennettava kattamaan myös UNCTAD:in, UNDP:n, Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston kaltaiset kansainväliset rahoituslaitokset. Työmarkkinaosapuolten kansainvälisten järjestöjen sekä muiden kansalaisyhteiskunnan jäsenten tulisi myös osallistua pysyvän foorumin toimintaan. 3.4.3. Kyseiselle pysyvälle foorumille tulisi antaa toimivalta analysoida kaupan vapauttamisen ja sosiaalisen kehityksen välistä yhteyttä parhaiden käytänteiden kartoittamiseksi sekä sopia tavoista, joilla edistetään sosiaalista kehitystä tukevaa kauppajärjestelmää. 4. Alakomitean työskentely ja työn seuranta 4.1. Koska aiheella on kansainvälinen ulottuvuus ja koska vuoropuhelu yhteisön ulkopuolisten maiden edustajien kanssa on tarpeen aloittaa, on toimittava yhteistyössä komitean niiden ryhmien kanssa, jotka vastaavat muodollisista suhteista kyseisiin maihin. 4.1.1. Euroopan ja Välimeren alueen maiden kumppanuus: TSK valmistelee tiedonannon aiheesta "Kansainvälinen kauppa ja sosiaalinen kehitys". Lisäksi Aleksandriassa järjestettiin 5. toukokuuta 2001 Egyptin järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kuulemistilaisuus. 4.1.2. EU:n ja AKT-maiden suhteet: TSK sekä AKT-maita edustava osapuoli laativat asiakirjan aiheesta "Tasapainoiset kauppasuhteet ja sosiaalinen kehitys". Lisäksi Santo Domingossa järjestettiin 22.-23. toukokuuta 2001 viidentoista Karibian maan taloudellisten ja yhteiskunnallisten eturyhmien kuulemistilaisuus. 4.1.3. Talous- ja sosiaalineuvostojen ja vastaavien elinten kansainvälinen järjestö (IAESC), joka koostuu yhteensä yli 40 organisaatiosta ja edustaa maailman eri osia, on käsitellyt tänä vuonna aihetta "Globalisaatiosta selviytyminen - heikoimpien ainoa mahdollisuus". TSK hyväksyi hiljattain aiheesta tiedonannon(7). 4.1.4. Lisäksi on järjestetty tähän lausuntoon liittyviä kuulemistilaisuuksia, joista huomattavin ILO:n päämajassa Genevessä. Tilaisuuteen osallistui ammatti- ja työnantajajärjestöjen edustajia Afrikasta, Aasiasta ja Latinalaisesta Amerikasta. 4.2. Komitea ehdottaa, että tätä työntekijöiden oikeuksia käsittelevää lausuntoa esiteltäisiin eri foorumeilla, joilla käsitellään strategian toimeenpanoa ja että vuoropuhelua aiheesta jatkettaisiin myös yhteisön ulkopuolisten maiden edustajien kanssa. 4.3. TSK työvaliokunta on esittänyt päätöskonferenssin järjestämistä Brysselissä tavoitteena hankkia julkisuutta aiheeseen liittyvälle komitean työlle. Bryssel 11. heinäkuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) "Global trends in work, employment and income - challenges for social development", Werner Sengenberger, ILO, Geneve, 2001. (2) "Global trends in work, employment and income - challenges for social development", Werner Sengenberger, ILO, Geneve, 2001. (3) "World Employment Report: Life At Work in the Information Economy", ILO, Geneve, 2001. (4) Foreign direct investment, FDI. (5) Lapsityövoiman kieltäminen merkitsee tiettyjen riiston muotojen kieltämistä, kuten eräissä Afrikan maissa lapsiorjilla käytävän kaupan. (6) ILO:n julistuksen seurantaan liittyvä maailmanlaajuinen raportti, Geneve, 2000. (7) CES 326/2001 fin rev. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Hylätty muutosehdotus Keskustelussa hylättiin seuraava muutosehdotus, joka sai äänestyksessä yli neljänneksen annetuista äänistä: Kohta 3.3.4 Muutetaan kuulumaan seuraavasti: "Kansalaisyhteiskunnan osalta EU:n sitoutumisen sosiaalipoliittiseen ohjelmaan tulee olla lähtökohtana työelämän perussääntöjen kansainväliselle ja yleiselle noudattamiselle." Perustelu Itsestään selvä. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 47, ei-ääniä: 85, tyhjiä: 4.