Direktiivillä muutetaan alv-direktiiviä. Sen oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 113 artikla.

Ehdotuksen mukaan nykyisen säännöksen (alv-direktiivin 97 artikla) voimassaoloa jatketaan, joten se on yhdenmukainen nykyisen lainsäädännön kanssa.

Näissä olosuhteissa ja siihen asti, kun päätökset lopullisen järjestelmän lopullisesta muodosta on tehty, vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta säilyttää yleisen arvonlisäverokannan vähimmäistasona 15 prosenttia ja ehdottaa nykyisten järjestelyjen voimassaolon jatkamista [kahdella vuodella 31. joulukuuta 2017 saakka.] Tällä aikataululla varmistetaan sidosryhmille tarvittava oikeusvarmuus ja olisi mahdollista käydä laajempi keskustelu arvonlisäverokannoista tulevan arvonlisäveroa koskevan toimintasuunnitelman yhteydessä.

Tällä hetkellä yleinen verokanta on kaikissa jäsenvaltioissa suurempi kuin 15 prosenttia, minkä vuoksi nykyinen 15 prosentiksi asetettu yleisen verokannan vähimmäistaso jättää jäsenvaltioille myös liikkumavaraa, sillä ne voivat tehdä yleisen verokannan alentamiseksi alv-uudistuksia laajentamalla arvonlisäveron veropohjaa ja rajoittamalla alennettujen verokantojen käyttöä.

Alv-direktiiviin hiljattain tehdyissä muutoksissa on otettu käyttöön määräpaikassa tapahtuva verotus, sillä näin jää jäljelle vain vähän mahdollisuuksia siirtää liiketoimia rajojen yli alhaisempaa arvonlisäverokantaa soveltavaan maahan, mikä puolestaan saattaa vääristää kilpailua. Välillisten verojen (sekä valmisteveron että arvonlisäveron) osalta on kuitenkin yleisenä käytäntönä vahvistaa vähimmäisverokannat, erityisesti sen vuoksi, että valtion rajojen yli tehtävissä ostoksissa ja etämyynnissä arvonlisävero peritään edelleen alkuperävaltiossa eikä määrävaltiossa, kun se jää alle tietyn kynnysarvon. Näin ollen kaikissa jäsenvaltioissa – nykyiseen tapaan – sovellettava yleisen verokannan vähimmäistaso toimii hyödyllisenä suojatoimena, jolla taataan sisämarkkinoiden moitteeton toiminta.

Mainitulla direktiivillä otettiin käyttöön verokantojen vähimmäistasot. Sen mukaan yleisen verokannan oli oltava kaikissa jäsenvaltioissa 1.1.1993–31.12.1996 vähintään 15 prosenttia. Säännöksen voimassaoloaikaa on jatkettu viisi kertaa, ja sitä sovelletaan 31. joulukuuta 2015 asti.

Mainittu säännös perustui Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (EY:n perustamissopimus) 93 artiklaan. EY:n perustamissopimuksen 93 artikla korvattiin 1. joulukuuta 2009 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 113 artiklalla. SEUT-sopimuksen 113 artiklassa määrätään, että neuvosto antaa yksimielisesti erityisessä lainsäätämisjärjestyksessä sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan säännökset liikevaihtoveroja koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi sekä kilpailun vääristymien välttämiseksi.

Yhteisestä arvonlisäjärjestelmästä 28. marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY, jäljempänä ’alv-direktiivi’, 97 artiklassa säädetään, että yleisen verokannan on oltava 1.1.2011–31.12.2015 vähintään 15 prosenttia.

Sidosryhmien kuuleminen ei ollut tarpeen tässä vaiheessa, koska ehdotuksella ainoastaan säilytetään nykyinen tilanne rajoitetun ajan, koska komissiolle ei ilmoitettu yleisen arvonlisäverokannan soveltamista koskeviin sääntöihin liittyvistä erityisistä kanteluista tai pyynnöistä ja koska verokantojen laajempi arviointi on tarkoitus tehdä arvonlisäveroa koskevan toimintasuunnitelman yhteydessä.

Yleisen arvonlisäverokannan nykyisen vähimmäistason voimassaoloa on pidennetty viisi kertaa. Tällä kuudennella pidennyksellä säilytetään nykyinen tyydyttävä tilanne ja tuodaan oikeusvarmuutta sidosryhmille. Samalla EU:n sisäistä kauppaa koskeva lopullinen alv-järjestelmä voidaan saattaa voimaan yleisiä ja alennettuja arvonlisäverokantoja koskevien tarkistettujen sääntöjen pohjalta.

Ehdotettu sääntelytapa on direktiivi. Muu ei tule kyseeseen, sillä tällä ehdotuksella muutetaan arvonlisäverokantoja, joista on jo säädetty direktiivissä.

Koska ehdotuksella ainoastaan pidennetään voimassa olevan säännöksen soveltamisaikaa, toimenpide on oikeassa suhteessa tavoitteeseen nähden. Ehdotuksesta ei aiheudu kustannuksia Euroopan unionille, eikä yrityksille tai kuluttajille aiheudu uusia taloudellisia rasitteita.

Ehdotuksella säilytetään nykyinen tilanne, jossa jäsenvaltioiden soveltama yleinen arvonlisäverokanta on vähintään 15 prosenttia.

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä:

Sen vuoksi ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa ja Euroopan unionin kansalaisten yhdenvertainen kohtelu varmistaa ainoastaan Euroopan unionin tasolla toteutettavilla toimilla. Ehdotus on siten toissijaisuusperiaatteen mukainen.

Euroopan unioni on jo antanut alv-direktiivissä yhdenmukaistettuja säännöksiä arvonlisäverokantojen soveltamisesta. Näitä säännöksiä voidaan muuttaa tai niiden voimassaoloa jatkaa ainoastaan Euroopan unionin säädöksellä, ja jäsenvaltioiden lainsäädäntö ei saa poiketa näistä yhdenmukaistetuista säännöistä.

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

(5)Sen vuoksi on aiheellista säilyttää yleisen verokannan nykyinen 15 prosentin vähimmäistaso riittävän pitkän ajan, jotta oikeusvarmuus voidaan turvata, samalla kun asiaa tutkitaan tarkemmin.

(3)Jotta estetään se, että jäsenvaltioiden soveltamien yleisten arvonlisäverokantojen yhä suuremmat erot johtavat rakenteelliseen epätasapainoon unionissa ja kilpailun vääristymiseen joillakin toiminta-aloilla, välillisten verojen alalla on yleisenä käytäntönä vahvistaa verokantojen vähimmäistasot. Tämä on edelleen tarpeen tehdä myös arvonlisäveron osalta.

(2)Jäsenvaltioissa nykyisin voimassa oleva yleinen arvonlisäverokanta on yhdessä siirtymäkauden järjestelmän mekanismien kanssa varmistanut kyseisen järjestelmän hyväksyttävän toiminnan. Kulutuspaikalla tapahtuvaa verotusta suosivat palvelujen suorituspaikkaa koskevat uudet säännöt ovat entisestään heikentäneet mahdollisuutta käyttää hyväksi arvonlisäverokantojen eroja toimintaa siirtämällä ja vähentäneet kilpailulle mahdollisesti aiheutuvia vääristymiä.

(1)Neuvoston direktiivin 2006/112/EY 97 artiklassa säädetään, että yleisen verokannan on oltava 1 päivästä tammikuuta 2011 31 päivään joulukuuta 2015 vähintään 15 prosenttia.

sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

”97 artikla

Yleisen verokannan on oltava 1 päivästä tammikuuta 2016 31 päivään joulukuuta 2017 vähintään 15 prosenttia.”

2 artikla



1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2016. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säädökset kirjallisina komissiolle.

Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

3 artikla



Tämä direktiivi tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

4 artikla



Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä