Komission kertomus neuvostolle - Monivuotisten ohjausohjelmien (MOO) välitarkistuksen valmistelu /* KOM/2000/0272 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE - Monivuotisten ohjausohjelmien (MOO) välitarkistuksen valmistelu KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE Monivuotisten ohjausohjelmien (MOO) välitarkistuksen valmistelu Johdanto Neljännen monivuotisen ohjausohjelman tavoitteet [1] vahvistettiin yhteisön kalastusalan uudelleenjärjestelyn tavoitteista ja yksityiskohtaisista säännöistä 1 päivästä tammikuuta 1997 31 päivään joulukuuta 2001 kestävän tasapainon löytämiseksi kalavarojen ja niiden hyödyntämisen välillä 26 päivänä kesäkuuta 1997 tehdyn neuvoston päätöksen 97/413/EY [2] mukaisesti. [1] Komission päätökset 98/119/EY-98/131/EY (EYVL L39, 12.2.1998, s. 1-84). [2] EYVL L175, 3.7.1997, s. 27. Tässä kertomuksessa tarkastellaan neljännen monivuotisen ohjausohjelman (MOO IV:n) saavutuksia sen ensimmäisten kolmen soveltamisvuoden ajalta, kuten päätöksen 97/413/EY 9 artiklan 2 ja 3 kohdassa edellytetään. Siinä sanotaan seuraavasti: "Komissio esittää neuvostolle viimeistään 30 päivänä maaliskuuta 1999 uusimpaan käytettävissä olevaan tieteelliseen tietoon perustuvan kertomuksen kalakantojen sekä kalastusten tilasta ja kehityksestä, ja arvion rakenteellisten toimenpiteiden, säilytys- ja valvontatoimenpiteiden sekä muiden kalastuspoliittisten toimenpiteiden ja monivuotisten ohjausohjelmien vaikutuksista kalavaroihin ja alaan." "Neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta asetuksen (ETY) N:o 3760/92 11 artiklassa vahvistetun menettelyn mukaisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999 tieteellisen tiedon ja muun komission kertomuksessa olevan tiedon perusteella tarvittavat tarkistukset pyyntiponnistustavoitteisiin ajanjaksoksi, joka alkaa 1 päivästä tammikuuta 2000 ja päättyy 31 päivänä joulukuuta 2001." Päätöksen 9 artiklan 1 kohdassa asetettua määräaikaa, 30. maaliskuuta 1999, ei ollut mahdollista noudattaa, koska MOO IV:n suuntaviivoja koskeneet neuvottelut neuvostossa kestivät useita kuukausia, ja siitä aiheutui päätöksen 97/413/EY julkaisemisen lykkäytyminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 3. päivään heinäkuuta 1997. Sen seurauksena komission päätökset, joilla vahvistetaan MOO-tavoitteet kunkin jäsenvaltion kalastuslaivastolle, tehtiin vasta joulukuussa 1997, jolloin ohjelmien kattamasta ajasta oli jo kulunut vuosi. Myös tämä kertomus viivästyi siihen saakka kunnes ohjelmat olivat olleet riittävän kauan toiminnassa, jotta niiden saavutuksia voitiin arvioida. Kalakantojen ja kalastuksen tila ja kehitys a) Yhteys monivuotisten ohjausohjelmien tavoitteisiin Kalakantoihin kohdistuva kalastuksen määrä yhteisön vesillä on hyvin suuri, ja se on johtanut monien arvostetuimpien lajien kantojen heikkenemiseen. Voidakseen ehdottaa neuvostolle tarkoituksenmukaisia MOO III:n ja MOO IV:n suuntaviivoja komissio asetti asiantuntijatyöryhmiä arvioimaan Euroopan kalastajien kannalta tärkeiden kalakantojen tilaa ja sellaisia pyyntiponnistusten vähennyksiä, jotka olisivat näiden kalakantojen pitkän aikavälin kestokyvyn kannalta suotavia. Työryhmien raportit tunnetaan ryhmien puheenjohtajien mukaan Gullandin raporttina (vuodelta 1990) ja Lassenin raporttina (vuodelta 1995). Kummassakin raportissa todettiin, että lähes kaikkien tutkittujen kalakantojen kalastuskuolleisuutta olisi vähennettävä. Tämä neuvo perustui saatavilla olevien tietojen laadusta riippuen useisiin eri tekijöihin. Kalakantojen järkevän hoidon kannalta ehdotetut vähennykset olivat hyvin suuria, tyypillisimmillään noin 40 prosenttia ja monissa tapauksissa tuntuvasti suurempiakin. Gullandin raportti sai komission ehdottamaan MOO III:n kattaman jakson osalta 30 prosentin leikkauksia pohjakalalajeja kalastavien ja 20 prosentin leikkauksia kampelakaloja kalastavien kalastuslaivastojen osien kapasiteettiin. Useimpien jäsenvaltioiden mielestä luvut olivat liian suuria, ja lopulta tehdyssä päätöksessä ne alennettiin 20 prosenttiin ja 15 prosenttiin. MOO III:n tavoitteet merkitsivät kokonaisuudessaan yhteisön kalastuslaivaston kapasiteetin vähentämistä suunnilleen 10 prosentilla. Koska Lassenin raportista kävi selvästi ilmi, että pyyntiponnistus oli edelleen MOO III:n loppuvaiheessa liian suuri, komissio ehdotti merkittäviä lisäleikkauksia MOO IV:n kaudella. Jotta vähennykset voitiin kohdentaa paremmin, kalakannat, joista oli saatavilla riittävästi tietoa, luokiteltiin uhanalaisiksi, liikakalastetuiksi ja täysimääräisesti hyödynnetyiksi. Kyseiset luokat määriteltiin seuraavasti: Uhanalainen: Kutevan kalakannan biomassa on alhaisempi kuin biologisesti hyväksyttävä vähimmäistaso (MBAL) tai on putoamassa tälle tasolle lyhyellä aikavälillä siinä tapauksessa, että kalastuskuolleisuuden nykyinen taso säilyy ennallaan. Liikakalastettu: Merkittäviä tuloksia saadaan pitkällä aikavälillä, jos kalastuskuolleisuus vähenee tai jos kutevan kalakannan biomassan putoamisesta MBAL-tasoa alhaisemmaksi on olemassa kohtalainen riski. Täysimääräisesti hyödynnetty: Kalastuskuolleisuutta lisäämällä tai vähentämällä ei merkittäviä tuloksia ole saatavissa nyt eikä vastaisuudessa. Komissio ehdotti 30 prosentin leikkausta uhanalaisia kantoja kalastavien ja 20 prosentin leikkausta liikakalastettuja kantoja kalastavien kalastuslaivastojen osien pyyntiponnistuksiin. Tälläkin kerralla jäsenvaltioiden enemmistö torjui ehdotuksen ja ehdotti sen sijaan, että vähennyskertoimien pitäisi olla kyseisten laivastonosien alusten saaliiden koostumusten mukaisesti painotettuja: mitä suurempi kaikkein herkimpien kantojen osuus, sitä suurempi vaadittu pyyntiponnistuksen vähennys. Tämän seurauksena MOO IV:ssä yhteisön kalastuslaivastolta vaaditaan noin viiden prosentin pyyntiponnistuksen vähennys komission alkuperäisen ehdotuksen 15 prosentin vähennyksen asemesta. b) Viimeisimmät tieteelliset tiedot kalakantojen tilasta MOO IV:n välitarkistuksen tekemistä varten kalastusalan tieteellistä, teknistä ja taloudellista komiteaa (STECF) pyydettiin tarkastelemaan kalakantojen tilasta tehtyjä viimeisimpiä arviointeja. Asiaa käsiteltiin 26.- 30. huhtikuuta 1999 [3] ja 8.- 12. marraskuuta 1999 pidetyissä STECF:n kokouksissa. [3] SEC (1999) 932. STECF ei löytänyt näyttöä siitä, että kalakannat olisivat yleisesti ottaen heikentyneet tai vahvistuneet MOO IV:n hyväksymisen jälkeen. STECF totesi myös, että Kansainvälinen merentutkimusneuvosto (ICES) oli muuttanut ohjeittensa muotoa ja käyttää nykyään "ennalta varautuvaa lähestymistapaa". Ennalta varautuvassa lähestymistavassa vahvistetaan kutevan kalakannan biomassalle alaraja (Blim ) ja kalastuskuolleisuudelle yläraja (Flim). Tavoitteena on säilyttää nykyinen biomassa ja kalastuskuolleisuus sellaisella tasolla, että keskipitkällä aikavälillä niitä ei todennäköisesti saavuteta. Biomassan ja kalastuskuolleisuuden kohdetasot, joilla kyseiset tavoitteet (Bpa ja Fpa) täyttyvät, ehdotetaan asetettaviksi kyseisen kalakannan hoidon perusteella tarkoituksenmukaisiksi. STECF määritteli kyseisen muutoksen vuoksi uudelleen uhanalaiset, liikapyydetyt ja täysimääräisesti hyödynnetyt kalakannat. STECF:n määritykset ovat seuraavat: Uhanalainen: Kutevan kalakannan biomassa on pienempi kuin Bpa. Liikakalastettu: Kutevan kalakannan biomassa on suurempi tai yhtä suuri kuin Bpa ja kalastuskuolleisuus suurempi kuin Fpa. Täysimääräisesti hyödynnetty: Kutevan kalakannan biomassa on suurempi tai yhtä suuri kuin Bpa ja kalastuskuolleisuus pienempi kuin Fpa, eikä merkittäviä tuloksia saada aikaan kalastuskuolleisuutta lisäämällä tai vähentämällä. Seuraava taulukko kokoaa näiden määritelmien pohjalta yhteen Euroopan vesien kalakantojen tilan. Taulukossa sarakkeet "liikakalastettu ja uhanalainen" viittaavat kantoihin, joiden kutevan kalakannan biomassa on pienempi kuin Bpa (uhanalainen) ja kalastuskuolleisuus suurempi kuin Fpa (liikakalastettu). >TAULUKON PAIKKA> STECF korosti, että jo se ei kyennyt luokittelemaan tiettyä kalakantaa uhanalaiseksi, liikakalastetuksi tai täysimääräisesti hyödynnetyksi tai jos tiettyä lajia ei ole taulukossa lainkaan, se ei välttämättä tarkoita sitä, että kyseisten kantojen pyyntiponnistusta voitaisiin lisätä. Vain sellaiset kalakannat voitiin luokitella, joista oli saatavilla riittävästi tietoja, ja STECF korostaa, että pyyntiponnistusta voidaan lisätä ainoastaan, jos jäsenvaltiot pystyvät osoittamaan, että lisäys noudattaa täysin ennalta varautuvaa lähestymistapaa. Kantoja, joita ei voida luokitella tietojen puuttumisen vuoksi tai siksi, etteivät jäsenvaltiot ole toimittaneet näitä tietoja, olisi komission mielestä käsiteltävä uhanalaisina kantoina. Vaikka edellä oleva taulukko osoittaakin selvästi, että Euroopan vesien kalakantojen tila on kaukana tyydyttävästä, ei sitä kuitenkaan voi pitää osoituksena siitä, että kannat olisivat heikentyneet MOO IV:n hyväksymisen jälkeen. Näin siksi, että ennalta varautuvaa lähestymistapaa käyttäen tehtyä luokittelua ei voida täysin verrata neuvoston päätöksessä 97/413/EY käytettyyn luokitteluun. Muita kalakantojen kehitystä kuvaavia relevantteja indikaattoreita, jotka ovat historiallisesta näkökulmasta katsottuna vertailukelpoisia, ovat kuitenkin yhteisön vesien tärkeimpien kalakantojen kutevan kalakannan biomassan ja kalastuskuolleisuuden määrät. Komissio on verrannut näiden kantojen vuoden 1994 kutevan kalakannan biomassaa vuoden 1997 biomassaan sekä vuosien 1990-1994 keskimääräistä kalastuskuolleisuutta vuoden 1998 kalastuskuolleisuuteen. Kummassakin tapauksessa useampien kantojen tila on heikentynyt kuin parantunut kyseisen ajan kuluessa (ks. liite). MOO:n vaikutukset kalakantojen tilaan STECF toteaa raportissaan, ettei se pysty sanomaan, onko MOO IV:llä ollut mitään vaikutusta kalakantojen tilaan. Olisikin epärealistista odottaa, että monivuotisten ohjausohjelmien hyödyt näkyisivät näin lyhyessä ajassa. Näin on siitä syystä, että vaikka nykyiset kalastusmäärät ovat liian suuria, ne ovat vain murto-osa siitä, mitä nykyisellä laivastokapasiteetilla voitaisiin pyytää, ellei kalastusta rajoitettaisi yhteisön asetuksilla ja erityisesti kiintiöiden jakamisella. Liikakapasiteetin ongelma on niin suuri, että monivuotisilla ohjausohjelmilla liikakalastus ja kantojen heikkeneminen voidaan ratkaista vain osittain. Tämä tarkoittaa sitä, että vaikka komission alkuperäinen, yhteisön kalastuslaivaston kapasiteetin 15 prosentin vähennykseen johtanut MOO IV -ehdotus olisi hyväksytty, laivasto pystyisi edelleen paremmin kuin hyvin liian suuriin pyyntiponnistuksiin. Ehdotettu kapasiteetin vähennys olisi ollut merkittävä askel oikeaan suuntaan, vaikka sillä ei olisikaan voinut odottaa olevan mitattavissa olevaa vaikutusta kalavaroihin lyhyellä aikavälillä. Näin on sitäkin suuremmalla syyllä, kun MOO IV:ään lopulta hyväksytyt vähennykset olivat erittäin paljon pienempiä kuin komission alkujaan ehdottamat. Edellä sanottu huomioon ottaen MOO IV:n saavutuksia pitäisi mitata pikemmin sen ylikapasiteettia vähentävillä rakenteellisilla tavoitteilla kuin sen suoraan kalavaroihin kohdistuvalla vaikutuksella. MOO IV:n saavutukset MOO IV:n ensimmäisten kolmen vuoden aikana saavutettujen ponnistusrajoitusten yksityiskohtaisia tuloksia käsitellään seuraavassa neuvostolle ja Euroopan parlamentille laadittavassa vuosikertomuksessa. Tämä kertomus rajoittuu sen vuoksi tarkastelemaan sitä, millä tavalla MOO IV:n perustana olevat suuntaviivat ovat vaikuttaneet sen saavutuksiin ja mitä muutoksia olisi sen vuoksi harkittava. Kaksi nykyisten MOO-suuntaviivojen erityispiirrettä, painotetut vähennyskertoimet ja kalastustoimintaa kalastuskapasiteetin asemesta vähentävät säännökset, on merkittävästi heikentänyt MOO IV:n tehokkuutta kalastuskapasiteetin vähentämisessä. Painotettujen vähennyskerrointen vaikutus Liikakalastettujen ja uhanalaisten kantojen osuudella saaliista painotettujen vähennyskerrointen vaikutus esitetään seuraavassa taulukossa: >TAULUKON PAIKKA> Painotuksen seurauksena MOO IV:ssä vaadittava yhteisön laivaston kokonaisvähennys viiden vuoden aikana on pikemmin 5 kuin 15 prosenttia. Vähennysten painottaminen tällä tavoin on lisäksi vääristynyt: voisi ajatella, että mitä uhanalaisempi kanta on, sitä pienempi olisi sen määrä saaliissa joko sen oman harvinaisuuden vuoksi tai siksi, että TAC:it olisivat tiukempia. Painotusmenetelmän vaikutus on vääristynyt, koska se heikentää uhanalaisimpien kantojen suojaa, vaikka sen pitäisi sitä parantaa. Otetaan esimerkki: Pohjanmeren turskan esiintyminen saaliissa antaisi ohjevähennyskertoimeksi 30 prosenttia. Jos turskakanta olisi siinä määrin uhanalainen, että sen määrä saaliissa putoaisi 10 prosentista 5 prosenttiin, painotettu vähennyskerroin putoaisi 3 prosentista (10 prosenttia 30 prosentista) 1,5 prosenttiin (5 prosenttia 30 prosentista). Koska monien voimaperäisimmin kalastettujen kantojen TAC:eja on äskettäin alennettu, juuri näin saattaisi käydä, jos päätettäisiin laskea painotetut vähennykset uudelleen viimeisimpiä saalistietoja käyttäen. Sitä ei valitettavasti ole mahdollista ilmaista lukuina, koska siihen tarvittaisiin tiedot kyseisten laivastonosien yksittäisten alusten saaliista. Kalastustoiminnan vähentämisen vaikutus Aktiivipyydyksiä käyttävien laivastonosien osalta jäsenvaltiot voivat valita, haluavatko ne saavuttaa tavoitteensa joko kokonaan tai osittain kalastustoimintaa (merelläolovuorokaudet) mieluummin kuin kapasiteettia vähentämällä. Jäsenvaltioista kuusi, Saksa, Ranska, Irlanti, Alankomaat, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta, on valinnut tämän vaihtoehdon. Seuraava taulukko kertoo kalastustoiminnan vähentämisen vaikutuksen MOO IV:n kokonaistavoitteisiin. Varjostetut rivit osoittavat ne jäsenvaltiot, jotka ovat valinneet toiminnan vähentämisen kapasiteetin vähentämisen asemesta laivastonsa yhdellä tai useammalla osalla: >TAULUKON PAIKKA> Seurauksena on, että MOO IV:ssä vaadittu yhteisön laivaston kapasiteetin kokonaisvähennys on pudotettu viidestä prosentista alle kolmeen prosenttiin. Edellä esitettiin, ettei MOO:illa voida olettaa olevan lyhyellä aikavälillä vaikutusta kalavarojen tilaan, koska nykyiset kalastusmäärät ovat vain murto-osa siitä, mikä nykyisellä laivastokapasiteetilla on mahdollista. Niinpä voitaisiinkin väittää, että kalastustoiminnan vähentämisellä olisi suorempi vaikutus kalastusmääriin kuin kapasiteetin vähentämisellä. Pyyntiponnistuksen hallintojärjestelmät ovat kuitenkin monissa jäsenvaltioissa epätyydyttäviä. Viikonloppurajoitukset tai satunnaiset kalastustoiminnan vähennykset eivät ole MOO:n kannalta riittäviä, koska sen tavoitteena on pyyntiponnistuksen pysyvä ja rakenteellinen vähentäminen. Komissio aikoo hyödyntää täysimääräisesti päätöksen 97/413/EY [6 artiklan 3 ja 4 kohtiin sisältyviä] säännöksiä muotoillakseen uudelleen kyseessä olevien laivastonosien tavoitteen pelkästään kapasiteettina ohjelman jäljellä olevalta osalta. Uudet kapasiteettia koskevat tavoitteet tulevat olemaan sellaiset, että kaikki ohjelmien alusta lukien välitavoitteet ylittäneet pyyntiponnistukset korvataan vähentämällä kapasiteettia jäljellä olevalla kaudella. Komissio valvoo myös, että neuvoston asetuksen 2792/99 10 artiklan säännöksiä sovelletaan näiden tavoitteiden noudattamiseksi. Jotta kalastustoiminnan rajoituksilla olisi MOO:ssa sama vaikutus kuin kapasiteetin rajoituksilla, toimintarajoitusten on oltava pysyviä samalla tavoin kuin kapasiteetin rajoitustenkin. Jotkin jäsenvaltiot, jotka ovat epäsuorasti hyväksyneet tämän periaatteen valitsemalla toimintarajoitukset MOO:ssa, toimivat epäloogisesti esittäessään, ettei toimintarajoituksia tarvitse soveltaa, jos käyttämättömiä kiintiöitä on jäljellä. Tavoitteet muotoillaan uudelleen pelkästään kapasiteettina myös niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka eivät myönnä, että niiden on vähennettävä kalastustoimintaansa MOO-velvoitteidensa mukaisesti. MOO IV:n hallinnointi MOO IV:n tehottomuutta pyyntiponnistuksen vähentämisessä on tarkasteltava suhteessa sen huomattavaan monimutkaisuuteen ja siitä johtuvaan suureen hallinnolliseen taakkaan. Komission yksiköiden on valvottava jokaisen jäsenvaltion kapasiteetin kehittymisen lisäksi myös pyyntiponnistusta kaikissa laivastonosittain määritellyissä kalastustyypeissä. Siihen sisältyy asianomaisten jäsenvaltioiden pyyntiponnistusjärjestelmien valvonta niiden asianmukaisen täytäntöönpanon valvomiseksi. Useat jäsenvaltiot ovat lisäksi toimittaneet komissiolle niiden tavoitteiden lisäämistä koskevia pyyntöjä joko päätöksen 97/413/EY 3 ja 4 artiklan, joka sallii lisäämisen turvallisuuden vuoksi, mukaisesti tai 8 artiklan, joka sallii lisäämisen, jos uusia kalastusmahdollisuuksia on löydettävissä, mukaisesti. Näiden pyyntöjen arviointi vaatii huolellisuutta ja aikaa, jotta vältyttäisiin sellaisilta kapasiteetin lisäyksiltä, jotka saattaisivat edelleen heikentää MOO IV:n tehokkuutta. Päätelmät Olisi epärealistista odottaa, että sellaisilla rakenneohjelmilla kuin MOO:illa olisi mitattavissa olevia vaikutuksia kalavarojen tilaan lyhyellä aikavälillä. Näin siksi, että nykyiset kalastusmäärät ovat vain murto-osa siitä, mikä nykyisellä laivastokapasiteetilla on mahdollista kalastaa. Ylikapasiteettiongelma on niin suuri, etteivät MOO:t voi tarjota kuin osaratkaisun liikakalastukseen ja kalakantojen heikkenemiseen. Siinä missä MOO III pystyi merkittävässä määrin vähentämään liikakapasiteettia, MOO IV:ssä vaadittu kapasiteetin ja kalastustoiminnan vähentäminen on riittämätöntä. Tämä johtuu suurelta osin vähennyskerrointen painottamisesta uhanalaisten ja liikakalastettujen kantojen osuudella saaliista. Vähennyskerrointen painottamisesta olisi luovuttava ja tilalle olisi otettava komission alkuperäisen ehdotuksen mukaisesti yksinkertaisempi järjestelmä, jossa painottamattomia vähennyskertoimia sovelletaan laivastonosiin kalastuksen kohteena olevien kantojen perusteella. Toimintarajoitusten käyttö on myös heikentänyt MOO IV:n tehokkuutta erityisesti jäsenvaltioissa, jotka eivät ole toteuttaneet asianmukaisia pyyntiponnistusjärjestelmiä tai jotka eivät tunnusta toimintarajoitusten pysyvää ja sitovaa luonnetta. On todennäköistä, että pyyntiponnistusten taso on todellisuudessa kasvanut MOO IV:n alusta. Yksinkertaisuuden vuoksi pyyntiponnistus määritellään MOO:ssa kapasiteetin ja kalastustoiminnan tuloksena siten, että kapasiteetti mitataan ainoastaan vetoisuutena ja pääkoneen tehona ja toiminta ainoastaan merelläolovuorokausina. Todellisuudessa pyyntiponnistus riippuu monista tekijöistä, kuten aluksen sähköisen ja mekaanisen varustuksen laadusta, miehistön taidoista ja kokemuksesta jne. Näiden muiden tekijöiden vaikutuksesta laivaston tehokkuus lisääntyy jatkuvasti niin, että tietyllä kapasiteettitasolla pyyntiponnistuksen tasoa pystytään teknisestä kehityksestä johtuen jatkuvasti lisäämään. Näiden päätelmien perusteella komissio ehdottaa, että *MOO IV:ää olisi muutettava, jotta pyyntiponnistuksessa saavutettaisiin ohjelmien jäljellä olevana aikana merkittävämpiä vähennyksiä. Painotetut vähennyskertoimet pitäisi korvata painottamattomilla, ja niitä pitäisi soveltaa suhteutettuna ohjelman jäljellä olevaan aikaan. Se merkitsisi yhteisön laivaston lisävähennystä noin kahdella prosentilla vuosittain. Vuosittaiset prosentuaaliset vähennykset vastaisivat likimain niitä vähennyksiä, joita olisi sovellettu, jos neuvosto olisi hyväksynyt komission alkuperäisen MOO IV:n suuntaviivoja koskeneen ehdotuksen. *painotettujen vähennyskertoimien korvaamisesta painottamattomilla vähennyskertoimilla aiheutuvat lisävähennykset olisi tehtävä kaikissa jäsenvaltioissa yksinomaan kapasiteettina, *koska MOO IV:stä on jäljellä enää 18 kuukautta, muutetun MOO IV:n jäljellä olevaa kautta olisi pidennettävä yhdellä vuodella eli 31. päivään joulukuuta 2002. Painottamattomia vähennyskertoimia voidaan näin soveltaa täydet kaksi vuotta ennen ohjelmakauden päättymistä, ja tulevaa kalastuslaivaston rakenneuudistusta voidaan silloin tarkastella yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisen yhteydessä. Kussakin jäsenvaltiossa vaadittavat likimääräiset vähennykset ohjelman viimeisten kahden vuoden aikana esitetään seuraavassa taulukossa. Huomattakoon, että jäsenvaltioiden, jotka ovat ylittäneet vuodelle 2001 asetetut kyseisiä laivastonosia koskevat tavoitteensa nämä prosenttiluvut ylittävällä määrällä, ei tarvitse enää toteuttaa lisävähennyksiä. Varjostetut rivit osoittavat ne jäsenvaltiot, jotka ovat valinneet toiminnan vähentämisen kapasiteetin vähentämisen asemesta laivastonsa yhdellä tai useammalla osalla. Näiden jäsenvaltioiden osalta pelkästään kapasiteettia vähentämällä toteutettavassa vähennyksessä on otettu huomioon, että ohjelmien välitarkastuksessa vaadittu lisävähennys on tehtävä pelkästään kapasiteettia vähentämällä, ja se on laskettu vähentämällä toimintarajoitusten osuus ajalta 1.1.2001-31.12.2001 kokonaisvähennyksistä, jotka vaaditaan ajalla 1.1.2001-31.12.2002. On otettava huomioon, että jos joltakin asianomaiselta jäsenvaltiolta poistetaan toiminnan vähentämistä koskeva vaihtoehto, kokonaisvähennys on saatava aikaan pelkästään kapasiteettia vähentämällä. >TAULUKON PAIKKA> Jos näiden ehdotusten aiheuttamat vähennykset vaativat lisävaroja, komissio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet yhteisrahoittaakseen kalastuslaivaston rakenneuudistusta kaudella 2000-2006 käytettävissä olevien KOR:n määrärahojen kautta. Kalastusteollisuuden pitkän aikavälin elinkelpoisuuden kannalta on olennaista, että löydetään tasapaino kalastuslaivaston kapasiteetin ja käytettävissä olevien kalavarojen välillä. MOO:t ovat onnistuneet tässä vain osittain. Komissio aikoo tulevaisuutta silmällä pitäen uusia kalastuslaivaston rakenneuudistusta koskevan politiikkansa perusteellisesti. Sitä varten tullaan järjestämään laajat neuvottelut kaikkien osapuolten kanssa, jäsenvaltiot ja kalastusteollisuus mukaan luettuina, jotta voitaisiin kehittää yksinkertaisempia ja tehokkaampia välineitä ja muita toimintavaihtoehtoja, jotka takaavat alan pitkän aikavälin elinkelpoisuuden ja tuottavuuden. Liite Seuraavat pylväsdiagrammit esittävät kokoavasti muutokset kutevan kalakannan biomassassa (SSB) ja kalastuskuolleisuudessa (F). Kukin pylväs osoittaa ilmoitettua prosentuaalista muutosta vastaavan kalakantojen lukumäärän. Perusviiva osoittaa nollaprosentin luokan (ei muutoksia kalakannan biomassassa tai kalastuskuolleisuudessa kyseisenä aikana). Kutevan kalakannan biomassa: >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> Kalastuskuolleisuus: