A4-0169/98

Päätöslauselma Euroopan unionin asemasta maailmassa: Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttaminen vuonna 1997

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.7 artiklan,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 92 artiklan 4 kohdan ja 148 artiklan,

- ottaa huomioon 12. kesäkuuta 1997 antamansa päätöslauselman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä (tammikuu - joulukuu 1996) ((EYVL C 200, 30.6.1997, s. 148.)),

- ottaa huomioon Amsterdamin sopimuksen ja 19. marraskuuta 1997 antamansa päätöslauselman Amsterdamin sopimuksesta (CONF 4007/97 - C4-0538/97) ((EYVL C 371, 8.12.1997, s. 99.)),

- ottaa huomioon Euroopan parlamentin, neuvoston ja Euroopan komission välisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoitusta koskevia määräyksiä käsittelevän toimielinten välisen sopimuksen ((EYVL C 286, 22.9.1997, s. 80.)),

- sai lausuntopyynnön 30. maaliskuuta 1998 YUTP:n keskeisiä näkökohtia ja perusvalintoja sekä niiden yhteisöjen talousarvioon aiheuttamia taloudellisia vaikutuksia koskevasta neuvoston asiakirjasta (7087/98 - C4-0216/98),

- ottaa huomioon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön

ja kehitys- ja yhteistyövaliokunnan lausunnon (A4-0169/98),

A. ottaa huomioon, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.7 artiklan toisen kohdan mukaisesti Euroopan parlamentissa käydään vuosittain keskustelu yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä,

B. ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.1 artiklan mukaiset tavoitteet tälle politiikalle sekä C artiklan määräykset unionin kaiken ulkoisen toiminnan johdonmukaisuudesta ja neuvoston ja komission vastuusta siinä,

C. ottaa huomioon sen, miten Eurooppa-neuvosto ja neuvosto ovat käyttäneet Euroopan unionista tehdyn sopimuksen tarjoamia välineitä ja erityisesti yhteistä toimintaa ja yhteisiä kantoja, ja ottaa myös huomioon J.4 artiklan 1 kohdan määräykset yhteisen turvallisuuspolitiikan määrittelystä,

D. katsoo, että YUTP:n välineitä, eli yhteisiä toimintoja ja yhteisiä kantoja, ei vieläkään käytetä kovin usein siitä huolimatta, että niitä tarvitaan neuvoston antamien monien julkilausumien tukemiseen,

E. katsoo, että esille on tullut huomattavia haasteita ja on puhjennut uusia kriisejä, jotka edellyttävät voimakkaampia ja tehokkaampia toimia Euroopan unionin taholta konfliktien estämisen ja niiden rauhanomaisen ratkaisemisen alalla,

F. korostaa, että on lisättävä ponnisteluja EU:n ulkoisen toiminnan näkyvyyden parantamiseksi,

G. korostaa, että EU:n ulkosuhteiden on oltava yhdenmukaiset niiden arvojen kanssa, joihin itse EU:nkin toiminta perustuu, ja että niiden on tähdättävä demokratian lujittamiseen, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittamisen lisäämiseen sekä oikeusvaltion periaatteen tukemiseen,

H. ottaa huomioon, että YUTP:n rahoituksesta on nyt tehty toimielinten välinen sopimus, mutta sopimusta parlamentin oikeudesta saada tietoja ja tulla kuulluksi ei vielä ole, mikä osoittautuu erityisen vakavaksi ongelmaksi kansainvälisten neuvottelujen osalta, mukaan lukien neuvottelut kahden- ja monenvälisistä kauppasopimuksista,

I. katsoo, että Euroopan parlamentin on jatkuvasti tarkistettava omaa asemaansa ja menettelytapojaan YUTP:aan nähden voidakseen maksimoida vaikutuksensa ja lisätä YUTP:n demokraattista valvontaa;

1. Katsoo, että vaikka YUTP:n kehityksessä on havaittavissa jotakin edistymistä verrattuna viime vuoteen, edellä mainitussa 12. kesäkuuta 1997 annetussa päätöslauselmassa esitetty kritiikki pätee edelleen suurelta osalta; toteaa kuitenkin, että laajemman ulkopolitiikan alalla on saavutettu edistymistä, mistä ovat osoituksena demokratian lujittuminen Keski- ja Itä-Euroopassa sekä kumppanuussopimus Venäjän kanssa;

2. Panee merkille, että seuraavat huomiot pätevät yhä:

a) suuri yleisö ei havaitse yhteisön ulkopolitiikan kehittämisessä tapahtunutta edistymistä,

b) toimielinten välistä sopimusta parlamentin oikeudesta saada tietoa ja tulla kuulluksi ei ole tehty,

c) komissio ei ole hyödyntänyt täydellisesti oikeuttaan tehdä ehdotuksia neuvostolle,

d) edistys yhteisen turvallisuuspolitiikan kehittämisessä, puolustuspolitiikkojen yhteensovittamisessa, todellisen yhteisen asepolitiikan kehittämisessä ja WEU:n sisällyttämisessä EU:hun oli edelleen vähäistä,

e) EU:n ulkopolitiikan ja kaupan alan toimien välinen epäsuhde säilyi ennallaan;

3. Palauttaa mieliin, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoittamista koskevia määräyksiä käsittelevän toimielinten välisen sopimuksen nojalla neuvoston puheenjohtajavaltio kuulee Euroopan parlamenttia vuosittain neuvoston laatimasta asiakirjasta, jossa käsitellään YUTP:n tärkeimpiä näkökohtia ja perusvalintoja sekä niiden yhteisöjen talousarvioon aiheuttamia taloudellisia vaikutuksia;

4. Pahoittelee, että puheenjohtajavaltion toimittama ensimmäinen tällainen kertomus rajoittuu lähes yksinomaan historialliseen ja kertovaan lähestymistapaan eikä sisällä analyysiä edeltävän vuoden YUTP:n vaikutuksesta eikä anna todellisia osoituksia tulevaisuudessa tehtävistä perusvalinnoista, ja pyytää neuvostoa varmistamaan, että ensi vuoden kertomusta laajennetaan kattamaan myös nämä alueet täysipainoisesti;

5. Päättää käsitellä YUTP:n keskeisten näkökohtien ja perusvalintojen talousarvioon aiheuttamia taloudellisia vaikutuksia toimielinten välisen sopimuksen nojalla käynnistettävän tilapäisen neuvottelumenettelyn yhteydessä;

6. Katsoo, että muun muassa seuraavien asioiden käsittelyä varten on vahvistettava asianmukaiset menettelyt ja sisällytettävä ne parlamentin työjärjestykseen, jota tarkistetaan parhaillaan, jotta se vastaisi Amsterdamin sopimuksen voimaan tulon edellyttämiä vaatimuksia:

a) neuvoston puheenjohtajan ((PE 226.288 ja istunnon pöytäkirja 11.3.1998, osa I, kohta 4.)) sitoutuminen neuvoston puolesta kattavien tietojen antamiseen parlamentille (sekä neuvoston että komission toimesta) Euroopan unionin jäsenyyttä hakevien maiden kanssa tehtävien liittymiskumppanuuksien keskeisistä näkökohdista ja kehityksestä ja itse liittymisneuvotteluista ja kuulemaan parlamenttia mahdollisista kumppanuuksien muutoksista ja ottamaan huomioon parlamentin kannat päätöksiä tehtäessä,

b) 4. maaliskuuta 1975 annetun yhteisen julistuksen sisältämän yleisesti sovellettaviin yhteisön säädöksiin, joilla on merkittäviä taloudellisia vaikutuksia, sovellettavan neuvottelumenettelyn aikaisempaa laajempi ja joustavampi soveltaminen,

c) toimielinten välinen sopimus, joka on vielä laatimatta, parlamentin kuulemisesta kaikkien kansainvälisten sopimusten ja muiden Euratomin perustamissopimukseen perustuvien yleisten säädösten yhteydessä,

d) parlamentin osallistuminen päätöksiin, jotka koskevat seuraamuksia, joihin on ryhdyttävä, kun ihmisoikeuksia rikotaan kolmansissa maissa;

7. Katsoo, että Amsterdamin sopimuksen täysimääräisellä soveltamisella voitaneen vastata osaan kritiikistä, sillä toimintapolitiikan suunnittelu- ja ennakointiyksikön ja korkean tason edustajan viraston perustaminen lisäävät YUTP:n näkyvyyttä, minkä lisäksi eräät ulkopoliittiset päätökset voidaan tehdä enemmistöllä;

8. Pyytää neuvostoa ja jäsenvaltioita osoittamaan käytännössä tarvittavaa poliittista tahtoa Maastrichtin ja Amsterdamin sopimusten tarjoamien välineiden käyttämiseksi ja kehittämiseksi, jotta todellinen yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka toteutuisi;

9. Myöntää, että nykyinen YUTP rajoittaa Euroopan vaikutuskykyä, jonka se ansaitsee poliittisen, taloudellisen ja kulttuurisen painoarvonsa vuoksi;

10. Pitää välttämättömänä ja kiireellisenä yhteisen eurooppalaisen diplomatian luomista, siten että komission edustustot muutetaan varsinaisiksi Euroopan unionin diplomaattisiksi edustustoiksi niissä maissa, joissa EU:n jäsenvaltioiden enemmistöllä ei ole omaa edustustoa;

11. Kehottaa neuvostoa ja komissiota antamaan ihmisoikeuksille edelleen merkittävän aseman Euroopan unionin yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa;

12. Korostaa, että ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevat lausekkeet olisi sisällytettävä kaikkiin kolmannen osapuolen kanssa tehtäviin sopimuksiin demokratian ja perusvapauksien suojelemiseksi;

13. Kiinnittää huomion siihen, että YUTP:n mukaiset toimet ovat yleensä olleet hyvin kapea-alaisia ja että YUTP:n välineet eivät näytä soveltuvan kattaviksi toimintalinjoiksi yleismaailmallisten kysymysten, kuten köyhyyden ja ympäristöasioiden, alalla;

14. Kehottaa Euroopan unionia toteuttamaan WEU:ta ja NATOa kuultuaan kaikki käytännön järjestelyt sen varmistamiseksi, että käytettävissä olevia välineitä, mukaan lukien monikansalliset task force -joukot (CJTF), voidaan tulevaisuudessa käyttää ripeästi ja tehokkaasti;

15. Painottaa, että neuvosto ja komissio eivät täytä perussopimuksessa määrättyjä sitoumuksiaan ja velvoitteitaan unionin kansalaisia kohtaan, koska ne antavat parlamentille ainoastaan aika ajoin määrättyjä tietoja ulkopolitiikan peruskysymyksistä, ja vaatii jälleen kerran, että parlamenttia on kuultava virallisesti kaikista ulkopolitiikan peruskysymyksistä;

16. Pitää myönteisenä, että neuvosto on hyväksynyt aseiden vientiä koskevat käytännesäännöt, mutta pitää tärkeänä, että ne mahdollisimman nopeasti muunnetaan yhteiseksi toiminnaksi ja että niissä määrätään Euroopan parlamentin tarkastelusta sääntöjen täytäntöönpanoa koskevan neuvostolle toimitettavan konsolidoidun vuosikertomuksen perusteella;

17. Korostaa monenvälisestä investointisopimuksesta neuvoteltaessa tehneensä aloitteen antaa lausuntonsa viran puolesta ennen sopimuksen tekemistä; on sitä mieltä, että kyse on tällöin ennakkotapauksesta, josta on tultava käytäntö, ja kehottaa neuvostoa ja komissiota noudattamaan suosituksiaan;

18. Vaatii oikeutta antaa komissiolle yksityiskohtainen lausunto neuvoteltaessa kahden- ja monenvälisistä sopimuksista 228 artiklan 2 kohdan viimeisen alakohdan mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna Amsterdamin sopimuksella; viittaa asiaa koskeviin ennakkotapauksiin ja vaatii tulevaisuudessa pakollista osallistumista tällaisiin neuvotteluihin;

19. Katsoo, että parlamentin tulee itse hyödyntää paremmin käytössään olevia erilaisia vaikutuskeinoja, kuten suositukset, kuulemisten järkevä hyödyntäminen, Saharov-palkinnon myöntäminen ja kutsut puhua täysistunnossa; kiinnittää huomion siihen, että parlamentaarisen diplomatian kehittäminen, kuten äskettäinen Euroopan parlamentin valtuuskunnan vierailu Algeriaan tai sen vierailu Albaniaan Etyj:n ja Euroopan neuvoston parlamentaaristen kokousten edustajien kanssa tammikuussa 1998, voisi myötävaikuttaa merkittävällä tavalla unionin ulkoisen politiikan tehokkuuteen, ja sen vuoksi vaatii parempaa yhteensovittamista ja yhteistyötä neuvoston, komission ja parlamentin välillä, jotta tästä voitaisin saada mahdollisimman suuri hyöty;

20. Pahoittelee kunnianhimon puutetta yleisen politiikan määrittelyssä Balkania koskevan yhteisen kannan avulla, mikä on merkinnyt sitä, että huolimatta EU:n merkittävästä rahoituksellisesta tuesta sodanjälkeisen Bosnian ja Hertsegovinan jälleenrakentamiselle EU:n poliittinen vaikutus on ollut hyvin vähäinen USA:han verrattuna; vaatii komission edustuston vahvistamista Bosniassa ja Hertsegovinassa;

21. Pahoittelee, ettei Kosovoa koskevia asianmukaisia aloitteita tehty EU:n tasolla vuonna 1997 eikä todellisia toimia toteutettu luottamuksen rakentamiseksi ja neuvottelujen aloittamiseksi osapuolten välillä;

22. Pahoittelee, että EU ja WEU eivät ole kumpikaan pystyneet tekemään päätöstä EUROFORin ja EUROMARFORin lähettämisestä Albaniaan, ja kiinnittää huomion siihen, että tilanne laukesi useiden jäsenvaltioiden puuttuessa siihen monikansallisia joukkoja johtavan Italian johdolla (Alba-operaatio);

23. Pahoittelee, että Cannesin Eurooppa-neuvoston ja Barcelonan konferenssin Välimeren-politiikalle antamaa tärkeää sysäystä on hidastanut se, ettei Lähi-idän rauhanprosessi edisty, ja pyytää neuvostolta vahvaa aloitteellisuutta Barcelonan prosessin uudelleenelvyttämiseksi;

24. Antaa tukensa EU:n erityislähettiläälle Lähi-idässä ja katsoo, että unionilla olisi oltava poliittinen rooli, joka vastaa sen taloudellista painoarvoa; uskoo, että tehokas EU:n politiikka kyseisellä alueella vaatii syvällekäypiä neuvotteluja Yhdysvaltojen kanssa;

25. Suhtautuu myönteisesti yhteisen kannan hyväksymiseen selkkausten estämisestä ja ratkaisemisesta Afrikassa, mutta painottaa, että tämä on vasta ensimmäinen vaihe itse Afrikan maiden kanssa tehtävässä työssä ratkaisemattomien ongelmien, kuten Suurten järvien alueen ongelmien ratkaisemiseksi;

26. Pitää erittäin vakavana sitä, että Etu-Intian niemimaalla on yhä ydinaseita, mikä uhkaa kansainvälistä vakautta, ja pahoittelee, että Euroopan unionin todellisen yhteisen turvallisuuspolitiikan puuttuminen estää unionin poliittisen osallistumisen alueen maiden välisen strategista tasapainoa koskevan vuoropuhelun käynnistämiseen;

27. Pahoittelee Kiinan ihmisoikeuksia koskevan yhteisen politiikan puuttumista, sillä tilanne maassa ei ole parantunut, mikä kävi selvästi ilmi siitä, ettei EU päässyt yhteisymmärrykseen YK:n ihmisoikeuskomissiossa Genevessä edustettavasta yhteisestä näkökannasta;

28. Pitää tervetulleena unionin keskeistä roolia San Josén konferensseissa ja Rio-ryhmässä ministeritasolla Latinalaisen Amerikan maiden kanssa pidetyissä kokouksissa; antaa täyden tukensa Euroopan ja Latinalaisen Amerikan valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokoukselle vuonna 1999; toistaa toiveensa luoda yleinen toimintaohjelma Latinalaisen Amerikan kanssa ottaen huomioon alueen kasvava merkitys ja vaikutusvalta;

29. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.