Ehdotus neuvoston direktiivi vesiviljeltyihin eläimiin ja niistä saataviin tuotteisiin sovellettavista eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista sekä vesieläinten tiettyjen tautien ehkäisemisestä ja torjunnasta {SEK(2005) 1047} /* KOM/2005/0362 lopull. - CNS 2005/0153 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 23.8.2005 KOM(2005) 362 lopullinen 2005/0153 (CNS) 2005/0154 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVI vesiviljeltyihin eläimiin ja niistä saataviin tuotteisiin sovellettavista eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista sekä vesieläinten tiettyjen tautien ehkäisemisestä ja torjunnasta {SEK(2005) 1047} Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista tehdyn päätöksen 90/424/ETY muuttamisesta (komission esittämät) PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA ( Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Ehdotuksen tavoitteena on EU:n vesiviljelyalan tuottajien kilpailukyvyn parantamiseksi saattaa ajan tasalle, laatia uudelleen ja konsolidoida vesiviljeltyjen tuotteiden kauppaan liittyvät eläinten terveyttä koskevat säännöt, tautien ehkäisyä ja torjuntaa koskevat säännöt mukaan luettuina. Vesiviljely on yhteisössä, etenkin maaseutu-ja rannikkoalueilla, erittäin tärkeä elinkeino. EU:n vesiviljelyala tuotti vuonna 2004 kaloja, nilviäisiä ja äyriäisiä yli 2,5 miljardin euron arvosta. Taudeista (kuolleisuus sekä kasvun ja laadun heikkeneminen) johtuvien taloudellisten menetysten arvioidaan kuitenkin olevan 20 prosenttia tuotannon arvosta. Ehdotuksella pyritään saamaan käyttöön uudenaikainen ja kohdennettu lainsäädäntö, jolla vähennetään näitä kustannuksia: jo 20 prosentin vähennys kustannuksissa lisäisi tuotannon arvoa 100 miljoonalla eurolla vuodessa. Nykyisin voimassa oleva lainsäädäntö kehitettiin kaksi vuosikymmentä sitten, jolloin EU:ssa oli vain 12 jäsenvaltiota. Sillä oli ensisijaisesti tarkoitus suojata EU:n tuolloisen vesiviljelyn pääaloja eli lähinnä lohikalojen (taimenen ja lohen) ja ostereiden viljelyä. Lainsäädäntö on nyt saatettava ajan tasalle, jotta otettaisiin huomioon laajentuneessa EU:ssa esiintyvät useammantyyppiset vesiviljelykäytänteet ja-lajit, alalla tapahtunut merkittävä kehitys, nykyisen lainsäädännön soveltamisesta 15 vuoden aikana saatu kokemus sekä tieteessä tällä alalla tapahtunut edistys. Säännöt on saatettava ajan tasalle myös siksi, että EU:n säännöt olisi saatava vastaamaan kansainvälisiä sopimuksia ja standardeja (kuten terveys-ja kasvinsuojelutoimia koskevaa WTO:n sopimusta ja Maailman eläintautijärjestön (OIE) säännöstöä). Tämä ehdotus vastaa komission lainsäädännöllisen työohjelman luonnosta 2004/SANCO/0025. ( Yleistä Ehdotuksella kumotaan nykyinen primäärilainsäädäntö (neuvoston direktiivit 91/67/ETY, 93/53/ETY ja 95/70/EY) ja korvataan kyseiset kolme direktiiviä yhdellä uudella direktiivillä. Tällä suureen tarpeeseen tulevalla tarkistuksella ja konsolidoinnilla saatetaan lainsäädäntö ajan tasalle vastaamaan 2000-luvun vesiviljelyalaa EU:ssa, yksinkertaistetaan ja nykyaikaistetaan nykyisiä sääntöjä jouston lisäämiseksi ja annetaan jäsenvaltioille enemmän toiminnallista vastuuta, jotta ne voisivat ryhtyä tehokkaisiin toimiin esimerkiksi paikallis-tai aluetasolla tautien ehkäisemiseksi ja hillitsemiseksi. ( Ehdotuksen kattamalla alalla aiemmin annetut säännökset Tämä ehdotus korvaa seuraavat: - neuvoston direktiivi 91/67/ETY, annettu 28 päivänä tammikuuta 1991, eläinten terveyttä koskevista edellytyksistä saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja tuotteita markkinoille - neuvoston direktiivi 93/53/ETY, annettu 24 päivänä kesäkuuta 1993, yhteisön vähimmäistoimenpiteistä tiettyjen kalatautien torjumiseksi - neuvoston direktiivi 95/70/EY, annettu 22 päivänä joulukuuta 1995, yhteisön vähimmäistoimista simpukoiden tiettyjen sairauksien torjumiseksi. Näissä kolmessa direktiivissä vahvistetut yleiset periaatteet säilytetään voimassa. Kyseisten direktiivien nojalla on lisäksi tehty 13 täytäntöönpanopäätöstä. Ne säilyvät voimassa, kunnes ne kumotaan erityisellä päätöksellä tai korvataan päätöksellä, joka on tehty tämän ehdotuksen nojalla. ( Yhdenmukaisuus yhteisön muiden politiikan alojen kanssa Vesiviljelyala on osa yhteistä kalastuspolitiikkaa. Tämä ehdotus ja yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyvä lainsäädäntö ovat yhteydessä toisiinsa lähinnä taloudellisen tuen kautta (ks. myös KOM(2004) 497 lopullinen). Ehdotetaan, että vesieläinten tauteihin olisi sovellettava samaa periaatetta kuin maaeläinten tauteihin eli että yhteisön taloudellista tukea olisi oltava saatavilla silloin, kun yhteisön lainsäädännössä edellytetään teurastus-/hävittämistoimien toteuttamista. Ehdotuksessa pidetään voimassa nykyiseen lainsäädäntöön kuuluva periaate, jonka mukaan eläinten terveyteen liittyviä säännöksiä on sovellettava rajoittamatta lajien säilyttämistä tai alkuperäiseen lajistoon kuulumattomien lajien istuttamista koskevien kansallisten tai kansainvälisten säännösten soveltamista. Tiukempia sääntöjä voidaan tämän vuoksi soveltaa, jos se on tarpeen lajien suojelemiseksi ympäristönäkökulmasta tai lajien säilyttämisen kannalta. Ehdotus ei tämän vuoksi ole ristiriidassa luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY kanssa. Jos politiikassa lisäksi tehtäisiin merkittävä muutos ja keskityttäisiin enemmän tautien ehkäisyyn, jäsenvaltiot voisivat osoittaa tähän työhön enemmän varoja, jolloin voitaisiin vähentää vesiviljelyalan ympäristövaikutuksia vähentämällä tautien puhkeamista. Kansanterveysnäkökohdat eivät kuulu tämän ehdotuksen alaan, sillä niitä käsitellään ”hygieniapaketissa”. Yhdelläkään tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvalla taudilla tai taudinaiheuttajalla ei tiedetä olevan zoonoottista vaikutusta. Viljelykalojen hyvinvointi kuuluu tuotantoeläinten suojelusta annetun voimassa olevan yhteisön lainsäädännön yleisten säännösten piiriin. Tällä alalla tulevaisuudessa esitettäviin politiikkaa koskeviin aloitteisiin vaikuttavat Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselta saatavat tieteelliset lausunnot samoin kuin kalojen hyvinvointia koskevat Euroopan neuvoston suositukset (tuotantoeläinten suojelua koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen soveltamisalan puitteissa). Kolmansia maita koskevat eläinten terveyssäännökset säilyvät periaatteessa muuttumattomina. 2. SIDOSRYHMIEN KUULEMINEN JA EHDOTUKSEN VAIKUTUSTEN ARVIOINTI ( Sidosryhmien kuuleminen Kuulemismenettely, tärkeimmät kohderyhmät ja yleiskuvaus osallistujista Kirjallisia kuulemisia järjestettiin vuosina 2000 ja 2001 neuvoa-antavan kalatalous-ja vesiviljelykomitean kautta. Tässä komiteassa ovat edustettuina seuraavat tahot: Federation of European Aquaculture Producers (FEAP, Euroopan vesiviljelyalan tuottajien järjestö), European Mollusc Producers Association (EMPA/AEPM, Euroopan nilviäistuottajien järjestö), Comité des Organisations Professionnelles Agricoles de l’UE (COPA/COGECA, EU-maiden tuottajajärjestöjen keskusjärjestö), Organisation of the workers unions (ETF, Euroopan kuljetustyöntekijöiden federaatio), valtioista riippumaton kuluttajajärjestö sekä valtioista riippumaton ympäristöjärjestö. Komission yksiköt ovat säännöllisesti raportoineet hankkeen edistymisestä kalatalous-ja vesiviljelykomitean työryhmässä 2 (vesiviljely). FEAP ja EMPA/AEPM järjestivät kahdenvälisiä kokouksia vuosina 2003, 2004 ja 2005. Sidosryhmien kuulemisia järjestettiin syys-ja joulukuussa 2004. Jäsenvaltioiden sekä Efta-/ETA-maiden edustajien kanssa järjestettiin lukuisia teknisten työryhmien tapaamisia. Yhteenveto vastauksista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Jäsenvaltioiden ja sidosryhmien merkittävimmät kommentit otettiin huomioon ehdotuksen laadinnassa. Sidosryhmien kannalta on olennaisen tärkeää, että direktiivi sisältää mekanismin, jonka avulla viljelylaitokset voivat pitää yllä terveystilannettaan tai mahdollisuuksien mukaan jopa parantaa sitä ja jolla kannustetaan viljelylaitoksia ilmoittamaan terveystilanteestaan turvallisen kaupankäynnin helpottamiseksi. Terveystilanteen asianmukainen luokitus on ainoa keino ehkäistä vesieläinten terveystilanteen heikkeneminen yhteisössä. Luokituskäsite on sisällytetty ehdotukseen. Sidosryhmien kannalta on tärkeää myös se, että vesiviljelyalan on saatava taloudellinen korvaus tautien hävittämis-ja torjuntatoimenpiteistä. Komissio ja jäsenvaltiot tunnustavat tämän. Asiaa käsitellään tarkemmin ehdotuksessa neuvoston asetukseksi Euroopan kalatalousrahastosta (KOM(2004) 497). Jos sidosryhmien pyyntöjä ei ole otettu huomioon, syynä ovat olleet yhteisön kansainväliset sitoumukset tai se, ettei haluta rikkoa muuta yhteisön lainsäädäntöä, erityisesti terveys-ja kasvinsuojelutoimia koskevaa WTO:n sopimusta eikä EU:n elintarvikelainsäädäntöä. ( Asiantuntijalausunnot Tieteenalat/erityisalat, joita ehdotus koskee Vesieläinten terveys Käytetty menetelmä Kyseiset lausunnot on otettu huomioon ehdotusta laadittaessa. Keskeiset kuullut organisaatiot/asiantuntijat EU-ja Efta-/ETA-maista peräisin olevien asiantuntijoiden (vesieläinten terveys) muodostama työryhmä muodosti ehdotuksen tieteellisen perustan. Lisäksi toimialaa edustavia asiantuntijoita kuultiin ehdotuksesta. Tieteellisen varmuuden taso: korkea. Lausuntoja saatu ja hyödynnetty Kyllä Asiantuntijalausuntojen julkistamistavat Asiantuntijoiden muodostamien työryhmien kokouksista ja sidosryhmien kuulemisesta saatuja lausuntoja ei ole julkistettu. Lausunnoista on kuitenkin keskusteltu toimivaltaisten viranomaisten ja sidosryhmien kanssa kokouksissa. ( Vaikutusten arviointi Markkinoille saattamista ja tuontia koskevat tärkeimmät säännökset säilyvät suurimmalta osin muuttumattomina. Joitakin nykyisiä kaupan esteitä on kuitenkin poistettu vaarantamatta vesiviljeltyjen eläinten terveystilannetta. Tautien torjuntaa koskevat yleiset säännökset säilyvät ennallaan – pieniä mukautuksia lukuun ottamatta. Kaikkiin yhteisössä eksoottisina pidettäviin tauteihin on sovellettava hävittämistä koskevia säännöksiä yhteisön tautivapaan aseman säilyttämiseksi. Nykyisen lainsäädännön nojalla tällaisia toimenpiteitä sovelletaan kalatauteihin muttei nilviäisten tauteihin. Tuontia koskevat säännökset yhdenmukaistetaan neuvoston direktiivin 2002/99/EY asianmukaisiin säännöksiin nähden (kyseinen direktiivi on tuorein yhteisön direktiivi, jossa vahvistetaan eläinten terveyttä koskevat säännökset tuonnin alalla). Myönteiset vaikutukset Myönteisiä vaikutuksia syntyy ajan tasalle saatetusta yhteisön lainsäädännöstä, jossa otetaan huomioon nykyinen tieteellinen tietämys ja vesiviljelyalan rakenne yhteisössä. Myönteistä kehitystä on painopisteen siirtyminen tautien leviämisen ehkäisemisestä tautien esiintymisen ehkäisemiseen. Nykyisin käytetään huomattava määrä resursseja tautivapaan aseman säilyttämiseen viljelylaitoksissa ja vyöhykkeillä, jotka on vahvistettu taudista vapaaksi. Ehdotuksessa annetaan jäsenvaltioille tilaisuus ohjata osa näistä resursseista uudelleen tautienehkäisytoimiin. Ehdotuksessa sovelletaan sitä periaatetta, että paras ratkaisu löytyy usein läheltä ongelmaa, ja annetaan näin ollen enemmän toimintavastuuta jäsenvaltioille. Ottamalla käyttöön yleinen riskiperustainen eläinten terveyden seurantajärjestelmä tautitilanteesta voidaan saada parempi yleiskuva. Samalla vähennetään riskiä tautien leviämisestä viljelylaitoksiin tai alueille, joissa tautia ei ole vielä tavattu. Ehdotuksessa otetaan huomioon mahdollisuus taudinaiheuttajien kulkeutumiseen viljeltyjen ja luonnonvaraisten vesieläinkantojen välillä. Uusi lainsäädäntö vastaa Maailman eläintautijärjestön (OIE) vesieläinten terveyttä koskevaa kansainvälistä säännöstöä, ja sillä vähennetään kolmansien maiden, kehitysmaat mukaan luettuina, ja yhteisön välisiä nykyisiä kaupan esteitä. Kielteiset vaikutukset Kielteinen vaikutus on rajallinen, koska ehdotus perustuu suurelta osin voimassa olevaan lainsäädäntöön. Joillakin uusilla näkökohdilla ja vaatimuksilla on hallinnollinen ja taloudellinen vaikutus jäsenvaltioihin ja toimialaan. Ehdotus luvan antamisesta vesiviljelyn tuotantoyrityksille aiheuttaa lisätyötä jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Koska kaikki nilviäisten viljelylaitokset ja suurin osa kalanviljelylaitoksista on kuitenkin jo rekisteröity, lupavaatimus on mahdollista toteuttaa jäsenvaltioissa. Yleisen riskiperustaisen eläinten terveyden seurantajärjestelmän käyttöönotolla kaikissa viljelylaitoksissa tai kaikilla viljelyalueilla laajennetaan nilviäisiä koskevassa nykyisessä lainsäädännössä esitettyjä vaatimuksia, joiden nojalla kaikilla jäsenvaltioilla on oltava seuranta-ja näytteenotto-ohjelma. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT ( Tiivistelmä ehdotetusta toimesta Ehdotus sisältää - vesiviljelyn tuotantoyrityksille ja jalostuslaitoksille suunnatut yleiset vaatimukset, kuten luvat, ja niiden toimintaa koskevat säännökset - eläinten terveyttä koskevat säännökset saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja niistä saatavia tuotteita markkinoille - eläinten terveyttä koskevat säännökset tuotaessa vesiviljeltyjä eläimiä kolmansista maista yhteisöön - säännökset tiettyjen vesieläintautien ilmoittamiseksi ja niiden torjumiseksi - taudista vapaan aseman vahvistamiseen liittyvät säännökset - jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja laboratorioille osoitetut vaatimukset - liitteissä vahvistetut tekniset vaatimukset ja suuntaviivat. ( Oikeusperusta Perustamissopimuksen 37 artikla ( Toissijaisuusperiaate Tämä ehdotus kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Sen vuoksi toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta. ( Suhteellisuusperiaate Ehdotus noudattaa suhteellisuusperiaatetta seuraavista syistä: Vesiviljeltyjen eläinten markkinoille saattamiseen sovellettavat eläinten terveyttä koskevat säännökset olisi sisämarkkinoiden toteuttamista silmällä pitäen yhdenmukaistettava täydellisesti. Jotkin yhdenmukaistettujen kauppasäännösten piiriin kuuluvat taudit ovat levinneet laajalle osassa yhteisöä. Ei ole kuitenkaan realistista saattaa voimaan samantasoisia torjuntatoimia niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat näistä taudeista vapaita, kuin niissä jäsenvaltioissa, joissa kyseiset taudit ovat laajalle levinneitä. Joustoa voidaan lisätä ottamalla käyttöön ”lokerointiperiaate”. Säännöksistä aiheutuva hallinnollinen ja taloudellinen rasite johtaa terveystilanteen kohentumiseen, taudeista aiheutuvien tappioiden vähenemiseen sekä avoimempaan kauppaan. Yhteisön talousarvioon kohdistuva taloudellinen rasitus rajoittuu rahoitustukeen niiden tautien torjumiseksi ja hävittämiseksi, jotka kuuluvat pakollisten hävittämistoimenpiteiden piiriin. ( Säädöstyypin valinta Ehdotettu säädös: direktiivi Muut vaihtoehdot eivät soveltuisi seuraavista syistä: Yhdenmukaistetusta eläinlääkintälainsäädännöstä yhteisössä vuodesta 1964 lähtien ja erityisesti vesieläinten terveyttä koskevasta erityislainsäädännöstä vuodesta 1991 lähtien saatu kokemus on osoittanut, että direktiivi antaa jäsenvaltioille riittävästi joustonvaraa yhteisön eläinlääkintälainsäädännön soveltamiseksi kansallisen lainsäädännön ja hallintojärjestelmän puitteissa. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Yhteisön talousarvioon kohdistuvan taloudellisen vaikutuksen odotetaan olevan rajallinen, ja se tuntuu lähinnä kahdella alueella: a) Tautien torjuntaan liittyvät taloudelliset korvaukset Ehdotuksen ei pitäisi vaikuttaa eläinten terveyttä ja eläinlääkintärahastoa koskevan yhteisön politiikan tulevaan kehitykseen. Jo tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista tehdyssä neuvoston päätöksessä 90/424/ETY annetaan mahdollisuus myöntää taloudellista tukea tarttuvan vertamuodostavan kudoksen kuolion (IHN) ja lohen tarttuvan anemian (ISA) puhkeamisen varalta – yksinomaan asetuksen (EY) N:o 2792/1999 nojalla. Ehdotuksen mukaan yhteisön taloudellista tukea vesieläinten tautien torjuntaan olisi oltava saatavilla Euroopan kalatalousrahastosta (asiakirja KOM(2004) 497, 32 artikla). Pakollista teurastusta/hävittämistä vaaditaan ehdotuksessa yhteisön sääntöjen nojalla vain sellaisten tautien puhkeamisen yhteydessä, joita pidetään yhteisössä eksoottisina. Muiden kuin eksoottisten tautien osalta ehdotetaan, että jäsenvaltiot voivat päättää, olisiko taudin puhjetessa sovellettava hävittämistoimenpiteitä tai suojatoimenpiteitä. Yhteisön rahoitusta Euroopan kalatalousrahastosta voidaan myöntää tällaisten tautien torjuntatoimenpiteisiin, jos jäsenvaltio näin päättää. Eksoottisen taudin puhkeamisella yhteisössä ei ole taloudellista vaikutusta yhteisön talousarvioon. Sama pätee muiden kuin eksoottisten tautien hävittämistä koskeviin korvauksiin, koska hävittämiseen tarkoitetut varat myönnetään toimenpideohjelmista, joiden talousarvion neuvosto vahvistaa ohjelmakauden alussa. Jäsenvaltioiden edun nimissä olisi arvioitava hävittämisestä niiden toimenpideohjelmiin aiheutuva taloudellinen vaikutus. Tällaisiin hävittämistoimenpiteisiin liittyviä kustannuksia on kuitenkin vaikea arvioida, koska yhteisössä on vesiviljelyalalla vain rajallisesti kokemusta sellaisesta hävittämispolitiikasta, johon liittyy taloudellisia korvauksia. ISA:n puhkeamista Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa seuranneessa oikeustapauksessa yksi yritys, joka omisti viisi 13:sta tartunnan saastuttamasta viljelylaitoksesta, ilmoitti tappioidensa olevan 20–25 miljoonan euron luokkaa. Ruotsi maksoi kansallisen lainsäädäntönsä nojalla korvauksia neljän vuonna 1998 ilmenneen VHS-tapauksen (kirjolohen verenvuotoseptikemia) yhteydessä yhteensä 1,5 miljoonaa Ruotsin kruunua (165 000 euroa) kolmen vuoden aikana. Tämän vuoksi on vaikea arvioida ehdotuksen vaikutusta Euroopan kalatalousrahastoon, koska vaikutus riippuu tartunnan saastuttaman viljelylaitoksen koosta, viljelylaitoksella pidettyjen eläinten arvosta jne. Edellä mainitut luvut voivat kuitenkin antaa osviittaa. b) Primäärilainsäädännön täytäntöönpano ja sekundäärilainsäädännön hyväksyminen ja hallinnointi Kun neuvosto on hyväksynyt ehdotuksen, on laadittava ja hyväksyttävä sekundäärilainsäädäntöä ja pidettävä se voimassa. On järjestettävä erinäisiä työryhmätapaamisia jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa; jälkimmäinen ryhmä ei tavallisesti aiheuta lisäkustannuksia yhteisön talousarviolle. Työryhmien lukumäärää on mahdotonta päättää nyt, koska se riippuu asioiden monitahoisuudesta ja jäsenvaltioiden näkemyksistä. Säädöksen tultua voimaan elintarvike-ja eläinlääkintätoimiston on vuosina 2008 ja 2009 tehtävä tarkastuksia, joissa selvitetään säädöksen täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa (13 tai 14 tarkastusta vuodessa). Tarkastukset olisi mahdollisuuksien mukaan yhdistettävä asetuksen (EY) N:o 854/2004 11 artiklan mukaisiin ”kalastustuotteiden” ja ”elävien simpukoiden” kansanterveydellisiin tarkastuksiin. Tarkastuskäyntien määrää pitäisi voida vähentää myöhempinä vuosina. 5. LISÄTIETOJA ( Yksinkertaistaminen Ehdotus yksinkertaistaa lainsäädäntöä sekä (EU:n tai kansallisten) viranomaisten hallinnollisia menettelyjä. Kolme direktiiviä sulautetaan yhteen. Useimmat kalatautien torjumista koskevan neuvoston direktiivin 93/53/ETY nykyiset säännökset on toistettu simpukoiden sairauksien torjumista koskevassa neuvoston direktiivissä 95/70/EY. Kun jäsenvaltioille annetaan valtuudet vahvistaa yksittäiset osastot ja vyöhykkeet taudista vapaiksi, yksinkertaistetaan hallinnollisia menettelyjä niin jäsenvaltioissa kuin komissiossa. ( Voimassa olevan lainsäädännön kumoaminen Ehdotuksen hyväksymisestä seuraa kolmen voimassa olevan direktiivin kumoaminen. ( Euroopan talousalue (ETA) Ehdotus on merkityksellinen Euroopan talousalueen kannalta, minkä vuoksi ehdotus on ulotettava kattamaan myös Euroopan talousalue. 2005/0153 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVI vesiviljeltyihin eläimiin ja niistä saataviin tuotteisiin sovellettavista eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista sekä vesieläinten tiettyjen tautien ehkäisemisestä ja torjunnasta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen[1], ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[2], ottaa huomioon Euroopan talous-ja sosiaalikomitean lausunnon[3], ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[4], sekä katsoo seuraavaa: 1. Vesiviljellyt eläimet ja tuotteet sisältyvät perustamissopimuksen liitteeseen I elävinä eläiminä, kaloina, nilviäisinä ja äyriäisinä. Vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden kasvatus ja markkinoille saattaminen ovat tärkeä tulonlähde tällä alalla työskenteleville ihmisille. 2. Sisämarkkinoiden yhteydessä on säädetty erityisistä eläinten terveyttä koskevista säännöistä niiden tuotteiden markkinoille saattamista ja kolmansista maista tuontia varten, joita eläinten terveyttä koskevista edellytyksistä saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja tuotteita markkinoille 28 päivänä tammikuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/67/ETY[5] koskee. 3. Taudinpurkaukset vesiviljellyissä eläimissä voivat aiheuttaa suuria menetyksiä asianomaiselle toimialalle. Vähimmäistoimenpiteet, joita on sovellettava tärkeimpien kaloissa ja nilviäisissä esiintyvien tautien puhkeamisen yhteydessä, on vahvistettu yhteisön vähimmäistoimenpiteistä tiettyjen kalatautien torjumiseksi 24 päivänä kesäkuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/53/ETY[6] ja yhteisön vähimmäistoimista simpukoiden tiettyjen sairauksien torjumiseksi 22 päivänä joulukuuta 1995 annetussa neuvoston direktiivissä 95/70/EY[7]. 4. Nykyinen yhteisön lainsäädäntö on laadittu pääasiassa lohen, taimenen ja osterien viljelyn huomioon ottamiseksi. Kyseisen lainsäädännön hyväksymisen jälkeen yhteisön vesiviljelyala on kehittynyt merkittävästi. Vesiviljelyssä käytetään nyt useita muita kalalajeja, erityisesti merilajeja. Muita kalalajeja koskevista uudentyyppisistä viljelykäytännöistä on myös tullut yhä yleisempiä erityisesti yhteisön äskettäisen laajentumisen jälkeen. Lisäksi äyriäisten, sinisimpukoiden, venussimpukoiden ja abalonien viljelyn merkitys lisääntyy jatkuvasti. 5. Kaikilla taudintorjuntatoimenpiteillä on taloudellinen vaikutus vesiviljelyyn. Riittämätön torjunta voi johtaa taudinaiheuttajien leviämiseen, mikä voi aiheuttaa suuria menetyksiä ja vaarantaa yhteisön vesiviljelyssä käytettävien kalojen, nilviäisten ja äyriäisten terveystilanteen. Toisaalta liiallisella sääntelyllä voidaan asettaa tarpeettomia rajoituksia kaupan vapaudelle. 6. Syyskuun 19 päivänä 2002 päivätyssä komission tiedonannossa neuvostolle ja Euroopan parlamentille (KOM/2002/511 lopullinen) esitetään yhteisön vesiviljelyalan kestävää kehittämistä koskeva strategia. Kyseisessä tiedonannossa ehdotetaan erilaisia toimenpiteitä, jotka on suunniteltu turvaamaan vesiviljelyalan työllisyys pitkällä aikavälillä sekä edistämään eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien tiukkojen vaatimusten käyttöönottoa ja ympäristön kannalta tervettä tuotannonalaa. Kyseiset toimenpiteet olisi otettava huomioon. 7. Direktiivin 91/67/ETY hyväksymisen jälkeen yhteisö on ratifioinut Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimuksen terveys-ja kasvinsuojelutoimista. Kyseisessä sopimuksessa viitataan Maailman eläintautijärjestön (OIE) ohjeisiin. Direktiivin 91/67/ETY mukaiset eläinten terveyttä koskevat edellytykset saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja tuotteita markkinoille yhteisössä ovat mainittuja ohjeita tiukemmat. 8. Vesieläinten terveyssäännöistä olisi säädettävä yhteisön tasolla alan järkiperäisen kehityksen varmistamiseksi ja tuottavuuden lisäämiseksi. Säännöt ovat tarpeen muun muassa sen vuoksi, että voidaan edistää sisämarkkinoiden toteutumista ja välttää tarttuvien tautien leviämistä. Lainsäädännön olisi oltava joustavaa, jotta voidaan ottaa huomioon vesiviljelyalan jatkuva kehitys ja monimuotoisuus ja vesieläinten terveystilanne yhteisössä. 9. Tämän direktiivin olisi katettava vesiviljellyt eläimet ja ne ympäristöt, jotka voivat vaikuttaa tällaisten eläinten terveystilanteeseen. Yleisesti ottaen tämän direktiivin säännöksiä olisi sovellettava luonnonvaraisiin vesieläimiin ainoastaan silloin, kun ympäristötilanne voi vaikuttaa vesiviljeltyjen eläinten terveystilanteeseen tai kun se on tarpeen yhteisön muun lainsäädännön, kuten luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY[8], tavoitteiden täyttämiseksi tai niiden lajien suojelemiseksi, joihin viitataan luettelossa, joka on laadittu villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (CITES) puitteissa. Tämän direktiivin ei pitäisi rajoittaa alkuperäiseen lajistoon kuulumattomien lajien istuttamista koskevien tiukempien sääntöjen hyväksymistä. 10. Tämän direktiivin soveltamista varten nimettyjen toimivaltaisten viranomaisten olisi suoritettava tehtävänsä ja velvollisuutensa niiden yleisten periaatteiden mukaisesti, joista säädetään ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden virallisen valvonnan järjestämistä koskevista erityissäännöistä 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 854/2004[9] ja rehu-ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 882/2004[10]. 11. Vesiviljelyn kehittämiseksi yhteisössä on tarpeen lisätä toimivaltaisten viranomaisten ja jäsenvaltioissa toimivien vesiviljelytuotannon harjoittajien tietoisuutta ja valmiuksia vesieläinten tautien ennaltaehkäisyn, torjunnan ja hävittämisen suhteen. 12. Jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava mahdollisuus käyttää ja niiden olisi sovellettava viimeisintä tekniikkaa ja tietoa riskianalyysien ja epidemiologian alalla. Tämä tulee koko ajan tärkeämmäksi, koska Maailman kauppajärjestön puitteissa sovituissa kansainvälisissä velvoitteissa keskitytään nyt riskianalyysiin, kun on kyse terveystoimien hyväksymisestä. 13. On aiheellista ottaa yhteisön tasolla käyttöön vesiviljelyn tuotantoyritysten lupajärjestelmä. Tällainen luvananto antaisi toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuuden luoda kattava kokonaiskuva vesiviljelyalasta, mikä edistäisi vesieläinten sairauksien ennaltaehkäisyä, torjuntaa ja hävittämistä. Lisäksi lupamenettely antaa mahdollisuuden asettaa erityisvaatimuksia, jotka vesiviljelyn tuotantoyrityksen on täytettävä voidakseen harjoittaa toimintaansa. Tällainen lupamenettely olisi mahdollisuuksien mukaan yhdistettävä tai sisällytettävä lupajärjestelmään, jonka jäsenvaltiot ovat jo voineet perustaa muita tarkoituksia varten esimerkiksi ympäristölainsäädännön alalla. Lisäksi tällainen lupamenettely ei aiheuttaisi lisätaakkaa vesiviljelyalalle, kun otetaan huomioon 13 päivänä tammikuuta 2004 annettu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi palveluista sisämarkkinoilla[11] ja erityisesti sen 6 artikla. 14. Jäsenvaltioiden olisi kieltäydyttävä luvan antamisesta, jos asianomainen toiminta aiheuttaisi sellaisen riskin tautien leviämisestä muihin vesiviljeltyihin eläimiin tai luonnonvaraisiin vesieläinten kantoihin, jota ei voida hyväksyä. Ennen kuin päätös luvan epäämisestä tehdään, olisi kuitenkin harkittava riskinhallintatoimenpiteitä tai kyseisen toiminnan vaihtoehtoista sijoituspaikkaa. 15. Vesiviljeltyjen eläinten kasvatus ihmisravinnoksi kuuluu elintarvikehygieniasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 852/2004[12] soveltamisalaan alkutuotantona. Tämän direktiivin nojalla yksittäisille vesiviljelyn tuotantoyrityksille asetetut velvollisuudet, kuten kirjaaminen ja sisäiset järjestelmät, joiden avulla vesiviljelyn tuotantoyritykset voivat osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle, että ne täyttävät asiaankuuluvat direktiivin vaatimukset, olisi mahdollisuuksien mukaan yhdistettävä asetuksessa (EY) N:o 852/2004 säädettyihin velvollisuuksiin. 16. Enemmän huomiota olisi kiinnitettävä tautien ilmaantumisen estämiseen kuin taudin torjumiseen sen ilmaannuttua. Sen vuoksi on aiheellista säätää tautien ehkäisyn ja riskinhallinnan vähimmäistoimenpiteistä, joita olisi sovellettava vesiviljelyn koko tuotantoketjuun hedelmöityksestä ja munien hautomisesta vesiviljeltyjen eläinten jalostukseen ihmisravinnoksi, kuljetus mukaan luettuna. 17. Eläinten yleisen terveyden parantamiseksi ja eläintautien ehkäisyn ja torjunnan edistämiseksi parantuneen jäljitettävyyden avulla olisi vesiviljeltyjen eläinten siirroista pidettävä kirjaa käyttäen yhdenmukaistettua eläinten siirtoja koskevaa sähköistä järjestelmää, kuten järjestelmää, josta nykyisin säädetään eläinlääkärin-ja kotieläinjalostustarkastuksista yhteisön sisäisessä tiettyjen elävien eläinten ja tuotteiden kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/425/ETY[13]. Tarvittaessa tällaisissa siirroissa olisi myös edellytettävä eläinten terveystodistuksia. 18. Jotta tautitilanteesta saataisiin yleiskuva ja jotta edistettäisiin nopeaa reagointia tautiepäilyn ilmetessä ja suojattaisiin viljelylaitoksia ja nilviäisten viljelyalueita, joilla eläinten terveystaso on korkea, olisi riskiperustaista eläinten terveyden seurantajärjestelmää sovellettava kaikilla tällaisilla viljelylaitoksilla ja nilviäisten viljelyalueilla. 19. On tarpeen varmistaa, että yhteisön tasolla tärkeimmät vesieläinten taudit eivät leviä. Markkinoille saattamista varten olisi sen vuoksi säädettävä eläinten terveyttä koskevia yhdenmukaistettuja säännöksiä sekä erityissäännöksiä, joita sovelletaan kyseisille taudeille alttiisiin lajeihin. Sen vuoksi olisi säädettävä luettelo tällaisista taudeista ja taudeille alttiista lajeista. 20. Tällaisten vesieläintautien esiintyvyys ei ole sama joka puolella yhteisöä. Sen vuoksi olisi viitattava taudista vapaaksi vahvistettujen jäsenvaltioiden käsitteeseen, samoin kuin käsiteltäessä asianomaisen alueen osia, vyöhykkeitä tai osastoja. On tarkoituksenmukaista määritellä yleiset perusteet ja menettelytavat tällaisen aseman myöntämistä, säilyttämistä, voimassaolon keskeyttämistä, palauttamista ja peruuttamista varten. 21. Jotta vesieläinten yleinen terveystilanne voitaisiin säilyttää ja sitä voitaisiin parantaa yhteisössä, olisi jäsenvaltioita, vyöhykkeitä ja osastoja, jotka on vahvistettu vapaiksi yhdestä tai useammasta luetteloihin merkitystä taudista, suojattava tällaisten tautien pääsemiseltä niiden alueelle. Jotta kuitenkin vältettäisiin tarpeettomien kaupan esteiden luominen, olisi vesiviljeltyjen eläinten kauppa sallittava sellaisten jäsenvaltioiden, vyöhykkeiden tai osastojen välillä, joissa esiintyy yhtä tai useampaa tällaisista taudeista, edellyttäen että riskinhallintatoimenpiteitä toteutetaan kuljetuksen aikana. 22. Taudintorjuntatoimenpiteiden kohteena olevien vesiviljeltyjen eläinten teurastus ja jalostaminen voivat levittää tautia muun muassa sen seurauksena, että jalostuslaitoksista päästetään taudinaiheuttajia sisältäviä jätevesiä. Sen vuoksi on tarpeen, että jäsenvaltioilla on käytettävissään jalostuslaitoksia, joille on annettu asianmukaisesti lupa tällaiseen teurastukseen ja jalostamiseen ilman, että ne vaarantavat viljeltyjen ja luonnonvaraisten vesieläinten terveystilannetta, jätevesien päästöt mukaan luettuna. 23. Yhteisön ja jäsenvaltioiden vertailulaboratorioiden nimeämisellä olisi osaltaan edistettävä diagnostisten tulosten korkeaa laatua ja yhtenäisyyttä. Tämä tavoite voidaan saavuttaa toimilla, joita ovat esimerkiksi validoitujen diagnostisten testien soveltaminen ja vertailutestien ja laboratorioiden henkilöstön koulutuksen järjestäminen. 24. Virallisten näytteiden tutkimiseen osallistuvien laboratorioiden olisi työssään noudatettava kansainvälisesti hyväksyttyjä menettelyjä tai suoritusnormeihin perustuvia vaatimuksia ja käytettävä validoituja diagnostisia menetelmiä aina kun se on mahdollista. Useita tällaisiin tutkimuksiin liittyviä toimintoja varten ovat eurooppalainen standardisoimisjärjestö CEN (European Standardisation Organisation) ja kansainvälinen standardisoimisjärjestö ISO (International Organisation for Standardisation) kehittäneet eurooppalaisia standardeja (EN-standardit) ja ISO-standardeja, jotka soveltuvat tämän direktiivin tarkoituksiin. Nämä standardit liittyvät erityisesti laboratorioiden toimintaan ja arviointiin sekä valvontaelinten toimintaan ja akkreditointiin. 25. Vesieläinten tautien mahdollisten taudinpurkausten varhaisen havaitsemisen varmistamiseksi on tarpeen velvoittaa taudille alttiiden vesieläinlajien parissa toimivat ilmoittamaan kaikista epäilyttävistä tapauksista toimivaltaiselle viranomaiselle. Jäsenvaltioissa olisi suoritettava rutiinitarkastuksia sen varmistamiseksi, että vesiviljelytuotannon harjoittajat tuntevat tässä direktiivissä säädetyt tautien torjuntaa ja bioturvallisuutta koskevat yleiset säännöt ja soveltavat niitä. 26. On tarpeen estää muiden kuin eksoottisten mutta vakavien tautien leviäminen vesiviljellyissä eläimissä heti taudinpurkauksen ilmetessä valvomalla huolellisesti elävien vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden siirtoja ja saastumiselle alttiiden laitteiden käyttöä. Toimivaltaisten viranomaisten toteutettavaksi tarkoitettujen toimenpiteiden valinta on mukautettava kyseisen jäsenvaltion epidemiologiseen tilanteeseen. 27. Jotta eläinten terveystilannetta voidaan edistää yhteisössä, jäsenvaltioiden on aiheellista toimittaa yhteisön tasolla tunnustettaviksi epidemiologiaan perustuvat ohjelmat, jotka koskevat tiettyjen tautien torjumista ja hävittämistä. 28. Niiden tautien osalta, joita yhteisön torjuntatoimenpiteet eivät koske mutta joilla on paikallista merkitystä, vesiviljelyalan olisi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten avustuksella otettava enemmän vastuuta tautien torjumisesta itsesääntelyn avulla ja kehittämällä käytännesääntöjä. Tällaisten sääntöjen vahvistamista odotettaessa voi kuitenkin olla tarpeen, että jäsenvaltiot toteuttavat tiettyjä torjuntatoimenpiteitä. Tällaisten kansallisten torjuntatoimenpiteiden on oltava perusteltuja, välttämättömiä ja oikeasuhteisia asetettuihin tavoitteisiin nähden, eivätkä ne saa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. 29. Tietämys tähän mennessä tuntemattomista vesieläinten taudeista lisääntyy jatkuvasti. Sen vuoksi voi olla tarpeen, että jäsenvaltio soveltaa torjuntatoimenpiteitä tällaisen uuden taudin suhteen. Tällaisten toimenpiteiden olisi oltava nopeita ja kuhunkin yksittäiseen tapaukseen mukautettuja, mutta niitä ei pitäisi pitää voimassa kauempaa kuin on välttämätöntä niiden tavoitteen saavuttamiseksi. Koska tällaiset uudet taudit voivat vaikuttaa myös muihin jäsenvaltioihin, kaikille jäsenvaltioille ja komissiolle olisi tiedotettava uuden taudin esiintymisestä ja mahdollisesti toteutetuista torjuntatoimenpiteistä. 30. Taudista vapaan aseman perustavoitteen saavuttamiseksi jäsenvaltioissa ja taudinpurkauksen ilmaantuessa tämän aseman nopeaksi palauttamiseksi on tarpeen ja aiheellista, että vahvistetaan säännöt toimenpiteistä, joilla lisätään valmiusastetta tautien varalta. Taudinpurkaukset olisi torjuttava mahdollisimman nopeasti, tarvittaessa hätärokotuksilla, jotta voidaan rajoittaa elävien vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden tuotantoon ja kauppaan kohdistuvia haitallisia vaikutuksia. 31. Eläinlääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6 päivänä marraskuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/82/EY[14] ja ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa-ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31 päivänä maaliskuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 726/2004[15] edellytetään, että vähäisiä poikkeuksia lukuun ottamatta kaikilla yhteisössä markkinoille saatettavilla eläinlääkkeillä on oltava myyntilupa. Yleensä kaikilla yhteisössä käytetyillä rokotteilla olisi oltava myyntilupa. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vakavan epidemian kyseessä ollessa sallia myyntilupaa vailla olevan tuotteen käytön tietyin ehdoin asetuksen (EY) N:o 726/2004 mukaisesti. Vesiviljeltyjen eläinten eksoottisia ja uusia tauteja vastaan tarkoitetuille rokotteille voidaan myöntää tällainen poikkeus. 32. Tässä direktiivissä olisi vahvistettava säännöksiä, joilla varmistetaan riittävä valmiusaste sellaisten hätätilanteiden tehokkaaseen hoitamiseen, jotka liittyvät vesiviljelyyn kohdistuvien vakavien eksoottisten tai uusien tautien yhteen tai useampaan taudinpurkaukseen, erityisesti laatimalla valmiussuunnitelmia niiden torjumiseksi. Tällaiset valmiussuunnitelmat olisi tarkistettava ja saatettava ajan tasalle säännöllisesti. 33. Kun vakavan vesieläintaudin torjunta kuuluu yhdenmukaistettujen yhteisön hävittämistoimenpiteiden piiriin, olisi jäsenvaltioiden voitava hyötyä yhteisön rahoitusosuudesta Euroopan kalatalousrahastosta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o xxxx/200Y[16] nojalla. Yhteisön tukea koskevia mahdollisia hakemuksia olisi arvioitava siltä osin, noudatetaanko niissä tässä direktiivissä säädettyjä torjuntasäännöksiä. 34. Elävät vesiviljellyt eläimet ja niistä saatavat tuotteet, joita tuodaan kolmansista maista, eivät saa aiheuttaa terveysvaaraa vesieläimille yhteisössä. Tätä varten tässä direktiivissä olisi säädettävä toimenpiteistä eläinkulkutautien kulkeutumisen ehkäisemiseksi. 35. Vesieläinten terveystilanteen turvaamiseksi yhteisössä on tarpeen edelleen varmistaa, että yhteisön kautta kulkevat elävien vesiviljeltyjen eläinten lähetykset ovat asianmukaisten kyseisiin lajeihin sovellettavien eläinten terveysvaatimusten mukaisia. 36. Tuontiedellytysten olisi oltava johdonmukaisia terveys-ja kasvinsuojelutoimista tehdyn sopimuksen kanssa. Tässä direktiivissä olisi sen vuoksi otettava huomioon OIE:n vesieläinten terveyttä koskeva kansainvälinen säännöstö (International Aquatic Animal Health Code) ja vesieläinten diagnostisia testejä koskeva käsikirja (Manual of Diagnostic Tests for Aquatic Animals). 37. Koristevesieläinten markkinoille saattaminen koskee suurta joukkoa eri lajeja, jotka ovat usein trooppisia lajeja ja jotka tuodaan markkinoille pelkästään koristetarkoituksiin. Näitä koristevesieläimiä pidetään yleensä yksityisissä akvaarioissa tai lammikoissa, puutarhakeskuksissa tai näyttelyakvaarioissa, ei suorassa yhteydessä yhteisön vesiin. Näin ollen tällaisissa olosuhteissa pidetyt koristevesieläimet eivät aiheuta samaa riskiä yhteisön vesiviljelyalan muille sektoreille tai luonnonvaraisille kannoille. Sen vuoksi ei ole aiheellista säätää erityissäännöksiä, joita sovellettaisiin tällaisissa olosuhteissa pidettyjen koristevesieläinten markkinoille saattamiseen, kauttakuljetukseen ja tuontiin. 38. Kuitenkin silloin, kun koristevesieläimiä pidetään suljettujen systeemien tai akvaarioiden ulkopuolella suorassa yhteydessä yhteisön luonnonvesiin, ne voivat aiheuttaa merkittävän riskin yhteisön vesiviljelyalalle tai luonnonvaraisille kannoille. Tämä koskee erityisesti karppikaloja ( Cyprinidae ), sillä suositut koristekalat kuten koikarppi ovat alttiita joillekin taudeille, joita esiintyy muissa karppilajeissa, joita viljellään yhteisössä tai joita löytyy luonnosta. Näissä tapauksissa olisi sovellettava tämän direktiivin yleisiä säännöksiä. 39. Sähköisten tiedonvaihtomenettelyjen käyttöönotto on ensiarvoisen tärkeää yksinkertaistamisen vuoksi, josta hyötyvät sekä vesiviljelyala että toimivaltaiset viranomaiset. Tämän velvoitteen täyttämiseksi on tarpeen ottaa käyttöön yhteiset vaatimukset. 40. Jäsenvaltioiden olisi säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin säännösten rikkomiseen, ja varmistettava näiden seuraamusten täytäntöönpano. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. 41. Tämän direktiivin perustavoitteiden toteuttamiseksi on suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tarpeen ja aiheellista säätää niiden käsitteiden, periaatteiden ja menettelyjen lähentämisestä, jotka muodostavat vesieläinten terveyttä koskevan lainsäädännön yhteisen perustan yhteisössä. Tässä direktiivissä ei perustamissopimuksen 5 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti ylitetä sitä, mikä on tarpeen aiottujen tavoitteiden saavuttamiseksi. 42. Tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[17] mukaisesti. 43. On aiheellista ajantasaistaa eläinten terveyttä koskeva yhteisön lainsäädäntö, joka liittyy vesiviljeltyihin eläimiin ja niistä saataviin tuotteisiin. Direktiivit 91/67/ETY, 93/53/ETY ja 95/70/EY olisi sen vuoksi kumottava ja korvattava tällä direktiivillä, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: I luku Aihe, soveltamisala ja määritelmät 1 artikla Aihe 1. Tässä direktiivissä säädetään a) eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista, joita sovelletaan vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden markkinoille saattamiseen, tuontiin ja kauttakuljetukseen b) ennaltaehkäisevistä vähimmäistoimenpiteistä, joiden tarkoituksena on lisätä toimivaltaisten viranomaisten, vesiviljelytuotannon harjoittajien ja muiden tähän alaan liittyvien toimijoiden tietoisuutta ja valmiuksia vesiviljeltyjen eläinten tautien suhteen c) vähimmäistorjuntatoimenpiteistä, joita sovelletaan, kun kyseessä on vesieläinten tiettyjen tautien puhkeaminen tai epäily siitä. 2. Jäsenvaltiot voivat ryhtyä tiukempiin toimenpiteisiin II luvun, 13 artiklan ja V luvun soveltamisalalla, edellyttäen että kyseiset toimenpiteet eivät vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. 2 artikla Soveltamisala 1. Tätä direktiiviä ei sovelleta a) koristevesieläimiin, joita kasvatetaan ei-kaupallisissa akvaarioissa b) luonnonvaraisiin vesieläimiin, joita kerätään tai pyydystetään tuotavaksi suoraan elintarvikeketjuun c) vesieläimiin, joita pyydystetään kalajauhon, kalaöljyn ja vastaavien tuotteiden tuotantoa varten. 2. Tämän direktiivin II lukua, III luvun 1–4 jaksoa ja IV ja VII lukua ei sovelleta koristevesieläimiin, joita pidetään lemmikkieläinkaupoissa, puutarhakeskuksissa tai kaupallisissa akvaarioissa, a) joilla ei ole mitään suoraa yhteyttä luonnonvesiin yhteisössä; tai b) jotka on varustettu jätevedenkäsittelyjärjestelmillä. 3. Tätä direktiiviä sovelletaan rajoittamatta lajien säilyttämistä tai alkuperäiseen lajistoon kuulumattomien lajien istuttamista koskevien säännösten soveltamista. 3 artikla Määritelmät 1. Tässä direktiivissä tarkoitetaan 1) 'vesiviljelyllä' vesieliöiden kasvatusta tai viljelyä, jossa käytetyllä tekniikalla on tarkoitus lisätä kyseisten eliöiden tuotantoa ympäristön luonnollista kapasiteettia suuremmaksi ja jossa eliöt pysyvät koko kasvatus-tai viljelyvaiheen ja myös niiden keräysvaiheen ajan yhden tai useamman luonnollisen tai oikeushenkilön omistuksessa 2) ’vesiviljellyillä eläimillä’ kaikkien viljelylaitoksessa tai nilviäisten viljelyalueella kasvatettavien vesieläinten, myös vastaavien luonnosta saatujen eläinten, jotka on tarkoitettu viljelylaitokselle tai nilviäisten viljelyalueelle, kaikkia kehitysvaiheita mätimunat ja siemenneste/sukusolut mukaan luettuina 3) 'vesiviljelyn tuotantoyrityksellä' voittoa tuottavaa tai tuottamatonta, julkista tai yksityistä yritystä, joka toteuttaa mitä tahansa toimia, jotka liittyvät vesiviljeltyjen eläinten kasvatukseen 4) ’vesiviljelytuotannon harjoittajalla’ luonnollista tai oikeushenkilöä tai -henkilöitä, jotka ovat vastuussa tämän direktiivin vaatimusten noudattamisen varmistamisesta valvonnassaan olevassa vesiviljelyn tuotantoyrityksessä; 5) ’vesieläimillä’ a) kaloja, jotka kuuluvat luokkiin Agnatha , Chondrichytes ja Osteichtyes ; b) nilviäisiä, jotka kuuluvat ryhmään Mollusca ; c) äyriäisiä, jotka kuuluvat luokkaan Crustacea 6) ’luvan saaneella jalostuslaitoksella’ elintarvikealan yritystä, a) joka on hyväksytty tai joka on saanut luvan vesiviljeltyjen eläinten jalostukseen elintarvikkeiksi asetuksen (EY) N:o 853/2004 4 artiklan mukaisesti; sekä b) joka on saanut luvan tämän direktiivin 4 ja 5 artiklan mukaisesti 7) ’luvan saaneen jalostuslaitoksen toiminnanharjoittajalla’ luonnollista tai oikeushenkilöä tai -henkilöitä, jotka ovat vastuussa tämän direktiivin vaatimusten noudattamisen varmistamisesta valvonnassaan olevassa luvan saaneessa jalostuslaitoksessa 8) ’viljelylaitoksella’ tiloja, suljettua aluetta tai laitosta, jossa toimintaa harjoittaa vesiviljelyn tuotantoyritys ja jossa kasvatetaan vesiviljeltyjä eläimiä niiden markkinoille saattamista varten, lukuun ottamatta niitä, joissa ihmisravinnoksi kerättyjä tai pyydystettyjä luonnonvaraisia vesieläimiä pidetään väliaikaisesti odottamassa teurastusta ilman ruokintaa 9) ’viljelyllä’ vesiviljeltyjen eläinten kasvatusta viljelylaitoksessa tai nilviäisten viljelyalueella; 10) ’nilviäisten viljelyalueella’ tuotantoaluetta tai uudelleensijoitusaluetta, jossa kaikki vesiviljelyn tuotantoyritykset toimivat yhteisen bioturvallisuusjärjestelmän mukaisesti 11) ’koristevesieläimillä’ vesieläimiä, joita kasvatetaan tai saatetaan markkinoille ainoastaan koristetarkoituksiin 12) ’markkinoille saattamisella’ myyntiä, myös myytäväksi tarjoamista tai muuta joko korvauksetta tai korvausta vastaan tapahtuvaa siirtoa, sekä kaikenlaista vesiviljeltyjen eläinten kuljetusta; 13) ’tuotantoalueella’ meri-, laguuni-tai suistoaluetta, jossa on luonnollisia nilviäisesiintymiä, tai paikkoja, joita käytetään nilviäisten viljelyyn ja joista nilviäisiä kerätään 14) 'istuta ja ongi-kalastuspaikoilla' lampia, järviä ja rajaamattomia vesialueita, joihin istutetaan vesieläimiä ensisijaisesti virkistystoimintaa varten eikä niinkään luontaisen kannan säilyttämiseksi tai parantamiseksi; 15) ’uudelleensijoitusalueella’ meri-, laguuni-tai suistoaluetta, jonka rajat on merkitty selvästi ja osoitettu poijuilla, viitoilla tai muilla paikalleen kiinnitetyillä välineillä ja jota käytetään yksinomaan elävien nilviäisten luonnolliseen puhdistumiseen; 16) ’luonnonvaraisilla vesieläimillä’ vesieläimiä, jotka eivät ole vesiviljeltyjä. 2. Tässä direktiivissä sovelletaan myös liitteessä I säädettyjä teknisiä määritelmiä. II luku Vesiviljelyn tuotantoyritykset ja luvan saaneet jalostuslaitokset 4 artikla Luvan antaminen vesiviljelyn tuotantoyrityksille ja jalostuslaitoksille 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jokaisella vesiviljelyn tuotantoyrityksellä on asianmukainen lupa, jonka toimivaltainen viranomainen on antanut 5 artiklan mukaisesti. Tarvittaessa kyseinen lupa voi kattaa useita nilviäisten vesiviljelyn tuotantoyrityksiä samalla nilviäisten viljelyalueella. Saman nilviäisten viljelyalueen sisällä sijaitsevilla lähettämöillä, puhdistuslaitoksilla tai vastaavilla laitoksilla on kuitenkin oltava erillinen lupa. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että riittävällä määrällä niiden alueella sijaitsevista jalostuslaitoksista on lupa taudintorjuntatarkoituksia varten kerättävien ja teurastettavien vesiviljeltyjen eläinten teurastukseen ja jalostukseen V luvun mukaisesti. Kyseisillä jalostuslaitoksilla on oltava lupa, jonka toimivaltainen viranomainen on antanut 5 artiklan mukaisesti. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljelyn tuotantoyrityksillä ja luvan saaneilla jalostuslaitoksilla on ainutkertainen lupanumero. 4. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että toimivaltaisen viranomaisen on rekisteröitävä sellaiset muut laitokset kuin vesiviljelyn tuotantoyritykset, joissa vesieläimiä pidetään ilman että niitä olisi tarkoitus saattaa markkinoille, ja istuta ja ongi -kalastuspaikat. Siinä tapauksessa tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin ottaen huomioon asianomaisen laitoksen tai istuta ja ongi -kalastuspaikan luonne, ominaispiirteet ja sijainti sekä riski vesieläinten tautien leviämisestä muihin vesieläinten populaatioihin sen toiminnan seurauksena. 5. Jos tämän direktiivin säännöksiä on jätetty noudattamatta, toimivaltaisen viranomaisen on toimittava asetuksen (EY) N:o 882/2004 54 artiklan mukaisesti. 5 artikla Luvan antamisen edellytykset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltainen viranomainen antaa 4 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetyt luvat ainoastaan, jos vesiviljelytuotannon harjoittaja tai luvan saaneen jalostuslaitoksen toiminnanharjoittaja: a) täyttää asiaankuuluvat 8, 9 ja 10 artiklassa säädetyt vaatimukset b) on ottanut käyttöön järjestelmän, jonka avulla on mahdollista osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle, että kyseiset asiaankuuluvat vaatimukset täyttyvät c) on toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa, joka suorittaa 54 artiklan 1 kohdassa säädetyt velvollisuudet. 2. Lupaa ei anneta, jos kyseinen toiminta johtaisi sellaiseen riskiin tautien leviämisestä viljelylaitoksille, nilviäisten viljelyalueille tai luonnonvaraisiin vesieläinten kantoihin viljelylaitoksen tai nilviäisten viljelyalueen läheisyydessä, jota ei voida hyväksyä. Ennen kuin päätös luvan epäämisestä tehdään, on kuitenkin harkittava riskinhallintatoimenpiteitä, kuten mahdollista kyseisen toiminnan vaihtoehtoista sijoituspaikkaa. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljelytuotannon harjoittaja tai luvan saaneen jalostuslaitoksen toiminnanharjoittaja toimittaa kaikki asiaankuuluvat tiedot, joiden perusteella toimivaltainen viranomainen voi arvioida luvan edellytysten täyttyvän, mukaan luettuna liitteen II mukaisesti vaadittujen tietojen toimittaminen toimivaltaiselle viranomaiselle. 6 artikla Rekisteri Jäsenvaltioiden on perustettava ja pidettävä ajan tasalla vesiviljelyn tuotantoyrityksiä ja luvan saaneita jalostuslaitoksia koskeva rekisteri, joka sisältää vähintään liitteessä II esitetyt tiedot. Jäljempänä 14 artiklassa säädettyjä jäljitettävyysvaatimuksia varten kyseisen rekisterin sisältö on pidettävä muiden jäsenvaltioiden ja komission saatavilla. 7 artikla Valvonta Toimivaltaisen viranomaisen on valvottava vesiviljelyn tuotantoyrityksiä ja luvan saaneita jalostuslaitoksia. Tähän valvontaan on kuuluttava ainakin säännöllisiä käyntejä ja auditointeja. Näiden käyntien ja auditointien taajuus määritellään ottaen huomioon se, millainen riski vesiviljelyn tuotantoyrityksistä tai luvan saaneista jalostuslaitoksista aiheutuu siltä osin kuin on kyse taudin leviämisestä vesiviljelyn tuotantoyrityksen tai luvan saaneen jalostuslaitoksen läheisyydessä oleviin vesieläimiin. 8 artikla Kirjaamista koskevat velvoitteet 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljelyn tuotantoyritykset pitävät kirjaa: a) kaikista vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden siirroista viljelylaitokselle tai nilviäisten viljelyalueelle tai sieltä pois; b) kuolleisuudesta kussakin epidemiologisessa yksikössä tuotantotyypille soveltuvalla tavalla c) jäljempänä 10 artiklassa säädetyn riskiperustaisen eläinten terveyden seurantajärjestelmän tuloksista. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luvan saaneet jalostuslaitokset pitävät kirjaa kaikista vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden siirroista tällaisiin laitoksiin tai niistä pois. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun vesiviljeltyjä eläimiä kuljetetaan, kuljettajat pitävät kirjaa a) kuolleisuudesta kuljetuksen aikana kuljetustyypille ja kuljetetuille lajeille soveltuvalla tavalla b) viljelylaitoksista, nilviäisten viljelyalueista ja jalostuslaitoksista, joilla kuljetusväline käy c) mahdollisesta veden vaihdosta kuljetuksen aikana, erityisesti uuden veden lähteistä ja veden poistosta. 9 artikla Hyvä hygieniakäytäntö Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljelyn tuotantoyritykset ja luvan saaneet jalostuslaitokset noudattavat asianomaisen toiminnan edellyttämää hyvää hygieniakäytäntöä tautien kulkeutumisen ja leviämisen estämiseksi. 10 artikla Eläinten terveyden seurantajärjestelmä 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että riskiperustaista eläinten terveyden seurantajärjestelmää sovelletaan kaikilla viljelylaitoksilla ja nilviäisten viljelyalueilla tuotantotyypille soveltuvalla tavalla. 2. Riskiperustaisen eläinten terveyden seurantajärjestelmän tavoitteena on havaita a) lisääntynyt kuolleisuus kaikilla viljelylaitoksilla ja nilviäisten viljelyalueilla tuotantotyypille sopivalla tavalla b) liitteessä III olevassa II osassa luetellut taudit niillä viljelylaitoksilla ja nilviäisten viljelyalueilla, joilla on kyseisille taudeille alttiita lajeja. 3. Eläinten terveyden seurantajärjestelmän vähimmäisvaatimuksista liitteessä III olevassa II osassa lueteltuja tauteja varten voidaan säätää liitteessä IV vahvistettujen periaatteiden pohjalta 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. III luku Eläinten terveyttä koskevat vaatimukset saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja niistä saatavia tuotteita markkinoille 1 JAKSO YLEISET SÄÄNNÖKSET 11 artikla Soveltamisala 1. Jollei toisin säädetä, tätä lukua sovelletaan ainoastaan liitteessä III olevassa II osassa lueteltuihin tauteihin ja niille alttiisiin lajeihin. 2. Jäsenvaltiot voivat sallia tämän luvun vaatimusten vastaisten vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden markkinoille saattamisen tieteellisiä tarkoituksia varten toimivaltaisen viranomaisen tiukassa valvonnassa. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että tällainen markkinoille saattaminen ei vaaranna vesieläinten terveystilannetta määräpaikassa tai kauttakuljetuspaikoissa liitteessä III olevassa II osassa lueteltujen tautien suhteen. Mitään tällaisia siirtoja jäsenvaltioiden välillä ei saa toteuttaa ilman että asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille on annettu ennakkoilmoitus. 12 artikla Yleiset vaatimukset saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä markkinoille 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden markkinoille saattaminen ei vaaranna vesieläinten terveystilannetta määräpaikassa liitteessä III olevassa II osassa lueteltujen tautien suhteen. 2. Vesiviljeltyjä eläimiä saa tuoda ainoastaan sellaiselle toiselle viljelylaitokselle tai nilviäisten viljelyalueelle, jonka tunnustettu terveystilanne on vastaava tai huonompi kuin alkuperäisellä viljelylaitoksella tai nilviäisten viljelyalueella. 13 artikla Kuljetukseen liittyvät tautien ehkäisyvaatimukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että a) tarpeellisia tautien ehkäisytoimenpiteitä sovelletaan vesiviljeltyjen eläinten kuljetuksen aikana, jottei kyseisten eläinten terveystilanne muuttuisi kuljetuksen aikana ja jotta tautien leviämisen riskiä vähennettäisiin b) vesiviljeltyjä eläimiä kuljetetaan olosuhteissa, jotka eivät muuta niiden terveystilannetta eivätkä vaaranna terveystilannetta määräpaikassa eikä mahdollisissa kauttakuljetuspaikoissa. Tätä kohtaa sovelletaan myös tauteihin ja niille alttiisiin lajeihin, joita ei ole lueteltu liitteessä III olevassa II osassa. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että mahdollinen veden vaihto kuljetuksen aikana suoritetaan paikoissa ja olosuhteissa, jotka eivät vaaranna seuraavien terveystilannetta: a) kuljetettavana olevat vesiviljellyt eläimet; b) mahdolliset vesieläimet veden vaihtopaikassa; c) vesieläimet määräpaikassa. 14 artikla Jäljitettävyys ja todistukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljeltyjen eläinten saattamisesta markkinoille viljelyä ja istutuksia varten, samoin kuin nilviäisten siirtämisestä nilviäisten viljelyalueiden välillä, ilmoitetaan käyttäen neuvoston direktiivin 90/425/ETY 20 artiklan 1 kohdassa säädettyä tietokonejärjestelmää. 2. Tämän artiklan 1 kohtaa sovelletaan myös vesiviljeltyihin eläimiin, jotka saatetaan markkinoille ihmisravinnoksi 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan, 18 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 3. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta, kun vesiviljeltyjä eläimiä siirretään saman nilviäisten viljelyalueen sisällä tai samaan vesiviljelyn tuotantoyritykseen kuuluvien eri viljelylaitosten välillä, edellyttäen että nilviäisten viljelyalueet tai viljelylaitokset ovat saman jäsenvaltion alueella ja tarvittaessa saman taudista vapaan vyöhykkeen tai osaston alueella. Vesiviljelytuotannon harjoittajan on kirjattava tällaiset siirrot. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljeltyjen eläinten tuomiseksi viljelyä ja istutuksia varten muihin jäsenvaltioihin, vyöhykkeisiin tai osastoihin, jotka on vahvistettu taudista vapaiksi 49 ja 50 artiklan mukaisesti, edellytetään eläinten terveystodistuksia. 5. Tätä artiklaa sovelletaan myös tauteihin ja niille alttiisiin lajeihin, joita ei ole lueteltu liitteessä III olevassa II osassa. 2 JAKSO VILJELYYN JA ISTUTUKSIIN TARKOITETUT VESIVILJELLYT ELÄIMET 15 artikla Yleiset vaatimukset saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä markkinoille viljelyä ja istutuksia varten 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viljelyä varten markkinoille saatettavat vesiviljellyt eläimet eivät tule viljelylaitoksesta tai nilviäisten viljelyalueelta, jossa on ilmennyt lisääntynyttä kuolleisuutta tai jonkin taudin kliininen taudinpurkaus markkinoillesaattamispäivää edeltävien 31 päivän aikana, elleivät kyseiset eläimet ole peräisin sellaisesta viljelylaitoksen tai nilviäisten viljelyalueen osasta, joka on epidemiologisesti erillinen osasta, jossa on ilmennyt lisääntynyttä kuolleisuutta tai taudin kliinisiä merkkejä. Tätä kohtaa sovelletaan myös tauteihin ja niille alttiisiin lajeihin, joita ei ole lueteltu liitteessä III olevassa II osassa. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että V luvussa säädettyjen taudintorjuntatoimenpiteiden mukaisesti hävitettäviksi tai teurastettaviksi tarkoitettuja vesiviljeltyjä eläimiä ei saateta markkinoille viljelyä ja istutuksia varten. 3. Vesiviljeltyjä eläimiä saa päästää luontoon tai istuta ja ongi -kalastuspaikkoihin istutuksia varten ainoastaan, jos ne a) ovat 1 kohdassa esitettyjen vaatimusten mukaisia b) tulevat viljelylaitoksesta tai nilviäisten viljelyalueelta, jonka terveystilanne on vähintään vastaava kuin niiden vesien terveystilanne, joihin ne on tarkoitus päästää. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää, että vesiviljeltyjen eläinten on tultava vyöhykkeestä tai osastosta, joka on vahvistettu taudista vapaaksi 49 tai 50 artiklan mukaisesti. 16 artikla Taudille alttiisiin lajeihin kuuluvien vesiviljeltyjen eläinten tuominen taudista vapaille alueille 1. Jotta taudille alttiisiin lajeihin kuuluvia vesiviljeltyjä eläimiä voidaan tuoda viljelyä tai istutuksia varten jäsenvaltioon, vyöhykkeeseen tai osastoon, joka on vahvistettu tietystä taudista vapaaksi 49 tai 50 artiklan mukaisesti, niiden on oltava peräisin toisesta jäsenvaltiosta, vyöhykkeestä tai osastosta, joka on myös vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta, jos voidaan tieteellisesti osoittaa, että taudille alttiit lajit eivät tietyissä kehitysvaiheissa levitä kyseistä tautia. Luettelo niistä lajeista ja kehitysvaiheista, joihin ensimmäistä alakohtaa voidaan soveltaa, hyväksytään ja tarvittaessa sitä muutetaan tieteellisen ja teknologisen kehityksen huomioon ottamiseksi 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 17 artikla Muihin kuin taudille alttiisiin lajeihin kuuluvien vesiviljeltyjen eläinten tuominen taudista vapaille alueille 1. Jos tieteellinen tieto tai käytännön kokemus osoittaa, että muut kuin liitteessä III olevassa II osassa taudille alttiiksi mainitut lajit voivat levittää tiettyä tautia passiivisesti, tällaisten kantajana toimivien lajien, jos niitä tuodaan jäsenvaltioon, vyöhykkeeseen tai osastoon, joka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi 49 tai 50 artiklan mukaisesti, on a) oltava peräisin toisesta jäsenvaltiosta, vyöhykkeestä tai osastosta, joka on myös vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi; tai b) niitä on pidettävä karanteenissa kyseisestä taudinaiheuttajasta vapaassa vedessä riittävän pituisen ajan, jotta kyseisen taudin passiivisen levittämisen riski alenee hyväksyttävälle tasolle. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta, jos tieteellinen tieto tai käytännön kokemus osoittaa, että kantajana toimivat lajit eivät tietyissä kehitysvaiheissa levitä kyseistä tautia. 3. Luettelo niistä kantajana toimivista lajeista ja kehitysvaiheista, joihin tätä artiklaa sovelletaan, hyväksytään ja tarvittaessa sitä muutetaan tieteellisen ja teknologisen kehityksen huomioon ottamiseksi 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 3 JAKSO IHMISRAVINNOKSI TARKOITETUT VESIVILJELLYT ELÄIMET JA NIISTÄ SAATAVAT TUOTTEET 18 artikla Vesiviljellyt eläimet ja niistä saatavat tuotteet, jotka saatetaan markkinoille jatkojalostettaviksi ennen ihmisravinnoksi käyttämistä 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljeltyjä eläimiä, jotka kuuluvat lajeihin, jotka ovat alttiita yhdelle tai useammalle liitteessä III olevassa II osassa luetelluista muista kuin eksoottisista taudeista, ja niistä saatavia tuotteita voidaan saattaa markkinoille jatkojalostusta varten jäsenvaltiossa, vyöhykkeessä tai osastossa, joka on vahvistettu kyseisistä taudeista vapaaksi 49 tai 50 artiklan mukaisesti, ainoastaan siinä tapauksessa, että ne täyttävät jonkin seuraavista edellytyksistä: a) ne ovat peräisin toisesta jäsenvaltiosta, vyöhykkeestä tai osastosta, joka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi b) ne jalostetaan luvan saaneessa jalostuslaitoksessa olosuhteissa, joilla ehkäistään tautien leviäminen c) kalojen osalta: ne teurastetaan ja niiden sisälmykset poistetaan ennen lähettämistä d) nilviäisten ja äyriäisten osalta: ne lähetetään jalostamattomina tai jalostettuina tuotteina. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljeltyjä eläimiä, jotka kuuluvat lajeihin, jotka ovat alttiita yhdelle tai useammalle liitteessä III olevassa II osassa luetelluista muista kuin eksoottisista taudeista, ja jotka saatetaan markkinoille jatkojalostusta varten jäsenvaltiossa, vyöhykkeessä tai osastossa, joka on vahvistettu kyseisistä taudeista vapaaksi 49 tai 50 artiklan mukaisesti, voidaan varastoida väliaikaisesti jalostuspaikassa ainoastaan siinä tapauksessa, että a) ne ovat peräisin toisesta jäsenvaltiosta, vyöhykkeestä tai osastosta, joka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi; tai b) niitä pidetään väliaikaisesti lähettämöissä, puhdistuslaitoksissa tai vastaavissa laitoksissa, jotka on varustettu jätevedenkäsittelyjärjestelmällä, jolla voidaan inaktivoida kyseiset taudinaiheuttajat, tai joissa käytetään muuntyyppistä jätevedenkäsittelyä, jolla alennetaan hyväksyttävälle tasolle riski tautien leviämisestä luonnonvesiin. 19 artikla Vesiviljellyt eläimet ja niistä saatavat tuotteet, jotka saatetaan markkinoille ihmisravinnoksi ilman jatkojalostusta 1. Tätä jaksoa ei sovelleta silloin, kun vesiviljeltyjä eläimiä, jotka kuuluvat lajeihin, jotka ovat alttiita yhdelle tai useammalle liitteessä III olevassa II osassa luetelluista taudeista, ja niistä saatavia tuotteita saatetaan markkinoille ihmisravinnoksi ilman jatkojalostusta, edellyttäen että ne on pakattu vähittäismyyntipakkauksiin, jotka ovat asetuksessa (EY) N:o 853/2004 säädettyjen pakkauksia ja pakkausmerkintöjä koskevien säännösten mukaisia. 2. Kun eläviä nilviäisiä ja äyriäisiä, jotka kuuluvat lajeihin, jotka ovat alttiita yhdelle tai useammalle liitteessä III olevassa II osassa luetelluista taudeista, väliaikaisesti uudelleensijoitetaan yhteisön vesiin tai tuodaan lähettämöihin, puhdistuslaitoksiin tai vastaaviin laitoksiin, niiden on oltava 18 artiklan 2 kohdan vaatimusten mukaisia. 4 JAKSO LUONNONVARAISET VESIELÄIMET 20 artikla Luonnonvaraisten vesieläinten päästäminen jäsenvaltioihin, vyöhykkeisiin tai osastoihin, jotka on vahvistettu taudista vapaiksi 1. Luonnonvaraiset vesieläimet, jotka kuuluvat lajeihin, jotka ovat alttiita yhdelle tai useammalle liitteessä III olevassa II osassa luetelluista taudeista, ja jotka on pyydystetty jäsenvaltiossa, vyöhykkeessä tai osastossa, jota ei ole vahvistettu taudista vapaaksi 49 tai 50 artiklan mukaisesti, on asetettava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa karanteeniin sopiviin tiloihin riittävän pituiseksi ajaksi, jotta kyseisen taudin leviämisen riski alenee hyväksyttävälle tasolle, ennen kuin ne voidaan päästää viljelylaitokselle, joka sijaitsee jäsenvaltiossa, vyöhykkeessä tai osastossa, joka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi 49 tai 50 artiklan mukaisesti. 2. Jäsenvaltiot voivat sallia perinteisen laajaperäisen laguunivesiviljelyn ilman 1 kohdassa säädettyä karanteenia, edellyttäen että riskianalyysi tehdään ja että riskin ei katsota olevan korkeampi kuin mitä on odotettavissa 1 kohtaa sovellettaessa. 5 JAKSO KORISTEVESIELÄIMET 21 artikla Koristevesieläinten markkinoille saattaminen 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että koristevesieläinten markkinoille saattaminen ei vaaranna vesieläinten terveystilannetta liitteessä III olevassa II osassa lueteltujen tautien suhteen. 2. Tätä artiklaa sovelletaan myös niiden tautien suhteen, joita ei ole lueteltu liitteessä III olevassa II osassa. IV luku Vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden tuominen yhteisöön kolmansista maista 22 artikla Yleiset vaatimukset tuotaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja niistä saatavia tuotteita kolmansista maista Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vesiviljeltyjä eläimiä ja niistä saatavia tuotteita tuodaan yhteisöön ainoastaan sellaisista kolmansista maista tai kolmansien maiden osista, jotka on mainittu luettelossa, joka laaditaan ja saatetaan ajan tasalle 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 23 artikla Luettelot kolmansista maista ja kolmansien maiden osista, joista vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden tuominen on sallittua 1. Kolmas maa tai kolmannen maan osa mainitaan 22 artiklassa säädetyssä luettelossa ainoastaan, jos kyseisestä maasta tai kyseisestä kolmannen maan osasta tehty yhteisön arviointi on osoittanut, että toimivaltainen viranomainen tarjoaa asianmukaiset takeet siitä, että asiaankuuluvat yhteisön lainsäädännön mukaiset eläinten terveysvaatimukset täyttyvät. 2. Komissio voi päättää, onko 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tarkastus tarpeen 1 kohdassa säädetyn kolmatta maata tai kolmannen maan osaa koskevan arvioinnin täydentämiseksi. 3. Edellä 22 artiklassa tarkoitettujen luetteloiden laadinnan ja ajan tasalle saattamisen yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota seuraaviin seikkoihin: a) kolmannen maan lainsäädäntöön b) kolmannen maan toimivaltaisen viranomaisen ja sen tarkastuslaitosten organisaatioon, näiden laitosten toimivaltaan, niihin kohdistuvaan valvontaan ja niiden voimavaroihin ja henkilöstön määrään, jota tarvitaan niiden lainsäädännön tehokkaaseen täytäntöönpanoon c) yhteisöön tarkoitettujen elävien vesiviljeltyjen eläinten tuotantoon, valmistukseen, käsittelyyn, varastointiin ja lähettämiseen sovellettuihin tosiasiallisiin vesieläinten terveyttä koskeviin vaatimuksiin d) takeisiin, jotka kolmannen maan toimivaltainen viranomainen voi antaa vesieläinten terveyttä koskevien vaatimusten noudattamisen tai vastaavuuden osalta e) kolmannesta maasta peräisin olevien elävien vesiviljeltyjen eläinten kaupan pitämisestä saatuun kokemukseen ja tehtyjen tuontitarkastusten tuloksiin f) yhteisön arvioinnin tuloksiin, erityisesti asianomaisen kolmannen maan toimivaltaisten viranomaisten arvioinnin tuloksiin tai, jos komissio sitä pyytää, kolmannen maan toimivaltaisten viranomaisten toimittamaan raporttiin mahdollisesti suoritetuista tarkastuksista g) viljeltyjen ja luonnonvaraisten vesieläinten terveystilanteeseen kolmannessa maassa, ottaen huomioon erityisesti eksoottiset eläintaudit ja maan yleisen vesieläinten terveystilanteen kaikki näkökohdat, jotka voivat aiheuttaa riskin vesieläinten terveydelle yhteisössä h) siihen, miten säännöllisesti, nopeasti ja täsmällisesti kolmas maa toimittaa tiedot vesieläinten infektio-tai tartuntatautien esiintymisestä alueellaan, erityisesti Maailman eläintautijärjestön (OIE:n) luetteloon sisältyvistä ilmoitettavista taudeista i) vesieläinten tautien ehkäisyä ja torjuntaa koskeviin voimassa oleviin kolmannen maan sääntöihin ja niiden täytäntöönpanoon, mukaan luettuna muista maista tapahtuvaa tuontia koskevat säännöt. 4. Komissio huolehtii siitä, että kaikkien 22 artiklan mukaisesti laadittujen tai ajan tasalle saatettujen luetteloiden ajantasaiset versiot ovat yleisön saatavilla. 5 Edellä olevan 22 artiklan mukaisesti laadittuja luetteloita voidaan yhdistää muihin luetteloihin, jotka on laadittu eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskeviin tarkoituksiin. 24 artikla Asiakirjat 1. Vesiviljeltyjen eläinten ja niistä saatavien tuotteiden lähetysten saapuessa yhteisöön niiden mukana on oltava asiakirja, joka sisältää eläinten terveystodistuksen. 2. Eläinten terveystodistuksessa on todistettava, että lähetys täyttää a) tämän direktiivin mukaiset kyseisiä hyödykkeitä koskevat vaatimukset; sekä b) mahdolliset 25 artiklan a alakohdan mukaisesti vahvistetut erityiset tuontiedellytykset. 3. Asiakirjaan voi sisältyä kansanterveyttä ja eläinten terveyttä koskevassa yhteisön muussa lainsäädännössä vaadittuja tarkempia tietoja. 25 artikla Yksityiskohtaiset säännöt Tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan tarvittaessa 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Näihin sääntöihin voi sisältyä erityisesti seuraavaa: a) erityiset kolmansia maita, niiden osia tai kolmansien maiden ryhmiä koskevat tuontiedellytykset b) perusteet, joiden mukaan kolmannet maat tai niiden osat luokitellaan vesieläinten tautien osalta; c) sähköisten asiakirjojen käyttö d) eläinten terveystodistusten mallit ja muita asiakirjoja e) menettelyt ja todistukset kauttakuljetusta varten. V luku Vesieläinten tautien torjuntaa koskevat ilmoitukset ja vähimmäistoimenpiteet 1 JAKSO TAUTEJA KOSKEVAT ILMOITUKSET 26 artikla Kansalliset ilmoitukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että a) jos on aihetta epäillä liitteessä III olevassa II osassa luetellun taudin esiintymistä vesieläimissä tai tällaisen taudin esiintyminen on vahvistettu, epäily ilmoitetaan välittömästi toimivaltaiselle viranomaiselle b) jos vesiviljellyissä eläimissä ilmenee lisääntynyttä kuolleisuutta, kuolleisuudesta ilmoitetaan välittömästi toimivaltaiselle viranomaiselle tai yksityiselle eläinlääkärille jatkotutkimuksia varten. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että velvollisuus ilmoittaa 1 kohdassa tarkoitetuista seikoista asetetaan a) omistajalle ja kaikille vesieläimistä huolehtiville henkilöille b) kaikille vesiviljeltyjen eläinten mukana kuljetuksen aikana kulkeville henkilöille c) eläinlääkäreille ja muille ammattihenkilöille, jotka ovat osallisina vesieläinten terveyspalveluissa d) virkaeläinlääkäreille, eläinlääketieteellisten tai muiden virallisten tai yksityisten laboratorioiden johtotehtävissä työskenteleville henkilöille e) kaikille muille henkilöille, jotka ovat ammatillisesti tekemisissä taudille alttiisiin lajeihin kuuluvien vesieläinten tai tällaisista eläimistä saatavien tuotteiden kanssa. 27 artikla Ilmoitukset muille jäsenvaltioille, komissiolle ja EFTAn jäsenvaltioille Jäsenvaltioiden on annettava ilmoitus muille jäsenvaltioille, komissiolle ja Euroopan vapaakauppaliiton (EFTA) jäsenille 24 tunnin kuluessa siitä, kun on saatu vahvistus a) liitteessä III olevassa II osassa luetellusta eksoottisesta taudista; b) liitteessä III olevassa II osassa luetellusta muusta kuin eksoottisesta taudista, kun asianomainen jäsenvaltio, vyöhyke tai osasto on vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi. 2 JAKSO EPÄILY LUETTELOON SISÄLTYVÄSTÄ TAUDISTA 28 artikla Ensivaiheen torjuntatoimenpiteet Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun epäillään liitteessä III olevassa II osassa luetellun eksoottisen taudin esiintymistä, tai kun epäillään liitteessä III olevassa II osassa luetellun muun kuin eksoottisen taudin esiintymistä jäsenvaltioissa, vyöhykkeissä tai osastoissa, jotka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaiksi, a) asianmukaiset näytteet otetaan ja tutkitaan laboratoriossa, joka on nimetty 57 artiklan mukaisesti b) edellä a alakohdassa tarkoitetun tutkimuksen tuloksia odotettaessa i) viljelylaitos tai nilviäisten viljelyalue, jolla tautia epäillään esiintyvän, asetetaan viralliseen valvontaan ja asiaankuuluvat torjuntatoimenpiteet toteutetaan, jotta taudin leviäminen muihin vesieläimiin estettäisiin; ja ii) viljelylaitoksesta tai nilviäisten viljelyalueelta, jolla tautia epäillään esiintyvän, ei saa ilman toimivaltaisen viranomaisen lupaa viedä pois eikä sinne saa tuoda mitään vesiviljeltyjä eläimiä. 29 artikla Epitsootologiset tutkimukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltainen viranomainen suorittaa epitsootologisen tutkimuksen, jos 28 artiklan a alakohdassa tarkoitettu tutkimus osoittaa a) liitteessä III olevassa II osassa luetellun eksoottisen taudin esiintymisen jossain jäsenvaltiossa; tai b) liitteessä III olevassa II osassa luetellun muun kuin eksoottisen taudin esiintymisen jäsenvaltioissa, vyöhykkeissä tai osastoissa, jotka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaiksi. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun epitsootologisen tutkimuksen tavoitteena on a) määrittää mahdolliset kontaminaatiotavat; sekä b) tutkia, onko vesiviljeltyjä eläimiä poistunut viljelylaitoksesta tai nilviäisten viljelyalueelta epäilyn ilmoittamista 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti edeltävänä ajanjaksona. 3. Jos 1 kohdassa tarkoitettu epitsootologinen tutkimus osoittaa, että tauti on voinut kulkeutua yhdelle tai useammalle viljelylaitokselle, nilviäisten viljelyalueelle tai rajaamattomille vesialueille, asianomaisen jäsenvaltion on varmistettava, että 28 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä sovelletaan tällaisiin viljelylaitoksiin, nilviäisten viljelyalueisiin tai rajaamattomiin vesialueisiin. Kun kyseessä on laaja vesialue tai rannikkovyöhyke, toimivaltainen viranomainen voi päättää 28 artiklan soveltamisen rajoittamisesta suppeammalle alueelle tartunnan saastuttamaksi epäillyn viljelylaitoksen tai nilviäisten viljelyalueen läheisyydessä, jos se katsoo, että tällainen suppeampi alue on riittävän suuri takaamaan, että tauti ei leviä. 4. Naapurivaltioina olevien jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden toimivaltaisille viranomaisille on tarvittaessa ilmoitettava tautiepäilystä. Tässä tapauksessa asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin tässä artiklassa säädettyjen toimenpiteiden soveltamiseksi alueellaan. 30 artikla Rajoitusten poistaminen Toimivaltaisen viranomaisen on poistettava 28 artiklan b alakohdassa säädetyt rajoitukset, kun kyseisen artiklan a alakohdassa tarkoitettu tutkimus ei osoita taudin esiintymistä. 3 JAKSO VÄHIMMÄISTORJUNTATOIMENPITEET, KUN EKSOOTTISTEN TAUTIEN ESIINTYMINEN VESIVILJELLYISSÄ ELÄIMISSÄ ON VAHVISTETTU 31 artikla Johdantosäännös Tätä jaksoa sovelletaan, kun liitteessä III olevassa II osassa luetellun eksoottisen taudin esiintyminen vesiviljellyissä eläimissä on vahvistettu. 32 artikla Yleiset toimenpiteet Jäsenvaltioiden on varmistettava, että a) viljelylaitos tai nilviäisten viljelyalue vahvistetaan virallisesti tartunnan saastuttamaksi b) tartunnan saastuttamaksi vahvistetun viljelylaitoksen tai nilviäisten viljelyalueen ympärille perustetaan kyseiselle taudille soveltuva suoja-alue, mukaan luettuna valvonta-alue ja seuranta-alue c) suoja-alueella ei tehdä istutuksia eikä vesiviljeltyjä eläimiä siirretä suoja-alueelle, sen sisällä eikä sieltä pois ilman toimivaltaisen viranomaisen lupaa. 33 artikla Keräys ja jatkojalostus 1. Myyntikoon saavuttaneet vesiviljellyt eläimet, joissa ei havaita mitään taudin kliinisiä oireita, voidaan kerätä toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa ihmisravinnoksi tai jatkojalostettavaksi. 2. Keräys, tuominen lähettämöihin tai puhdistuslaitoksiin, jatkojalostus ja kaikki muut toimenpiteet, jotka liittyvät vesiviljeltyjen eläinten valmisteluun niiden tuomiseksi elintarvikeketjuun, on suoritettava sellaisissa olosuhteissa, jotka estävät taudin aiheuttavan patogeenin leviämisen. 3. Lähettämöt, puhdistuslaitokset tai vastaavat laitokset on varustettava jätevedenkäsittelyjärjestelmällä, jolla voidaan inaktivoida 2 kohdassa tarkoitettu taudinaiheuttaja, tai on käytettävä muuntyyppistä jätevedenkäsittelyä, jolla alennetaan hyväksyttävälle tasolle riski tautien leviämisestä luonnonvesiin. 4. Jatkojalostus on suoritettava luvan saaneissa jalostuslaitoksissa. 34 artikla Poistaminen ja hävittäminen 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kuolleet kalat ja äyriäiset sekä elävät kalat ja äyriäiset, joissa ilmenee taudin kliinisiä oireita, poistetaan ja hävitetään toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1774/2002[18] mukaisesti mahdollisimman pian tämän direktiivin 47 artiklassa tarkoitetun valmiussuunnitelman mukaisesti. 2. Vesiviljellyt eläimet, jotka eivät ole saavuttaneet myyntikokoa ja joissa ei havaita mitään taudin kliinisiä oireita, on kohtuullisessa ajassa ottaen huomioon tuotantotyyppi ja tällaisten eläinten aiheuttama riski kyseisen taudin edelleen leviämisestä poistettava ja hävitettävä toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa asetuksen (EY) N:o 1774/2002 ja tämän direktiivin 47 artiklassa tarkoitetun valmiussuunnitelman mukaisesti. 35 artikla Tyhjillään pitäminen Tartunnan saastuttama viljelylaitos tai nilviäisten viljelyalue on mahdollisuuksien mukaan pidettävä tyhjillään soveltuvan ajanjakson sen jälkeen, kun se on tyhjennetty ja tarvittaessa puhdistettu ja desinfioitu. Niiden viljelylaitosten tai nilviäisten viljelyalueiden osalta, joilla kasvatetaan vesiviljeltyjä eläimiä, jotka eivät ole alttiita kyseiselle taudille, on tyhjillään pitämistä koskevien päätösten perustuttava riskinarviointiin. 36 artikla Vesieläinten suojelu Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen ehkäisemiseksi, ettei tauti leviä muihin vesieläimiin. 37 artikla Toimenpiteiden päättäminen Tässä jaksossa säädetyt toimenpiteet on pidettävä voimassa siihen asti, kunnes: a) tässä jaksossa säädetyt taudin hävittämistoimenpiteet on suoritettu; ja b) kyseiselle taudille ja vesiviljelyn tuotantoyritystyypeille soveltuva näytteenotto ja seuranta on toteutettu suoja-alueella, ja tulokset ovat negatiiviset. 4 JAKSO VÄHIMMÄISTORJUNTATOIMENPITEET, KUN MUIDEN KUIN EKSOOTTISTEN TAUTIEN ESIINTYMINEN VESIVILJELLYISSÄ ELÄIMISSÄ ON VAHVISTETTU 38 artikla Yleiset säännökset 1. Kun liitteessä III olevassa II osassa luetellun muun kuin eksoottisen taudin esiintyminen jäsenvaltiossa, vyöhykkeessä tai osastossa, joka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi, on vahvistettu, asianomaisen jäsenvaltion on sovellettava 3 jaksossa säädettyjä toimenpiteitä taudista vapaan aseman takaisin saamiseksi. 2. Jos asianomainen jäsenvaltio ei halua saada takaisin taudista vapaata asemaa, sovelletaan 39 artiklaa. 39 artikla Suojatoimenpiteet Kun liitteessä III olevassa II osassa luetellun muun kuin eksoottisen taudin esiintyminen jäsenvaltiossa, vyöhykkeessä tai osastossa, joka on kyseisestä taudista vapaa, on vahvistettu, asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava toimenpiteet taudin rajoittamiseksi. Toimenpiteisiin on kuuluttava vähintään a) viljelylaitoksen tai nilviäisten viljelyalueen vahvistaminen tartunnan saastuttamaksi b) tartunnan saastuttamaksi vahvistetun viljelylaitoksen tai nilviäisten viljelyalueen ympärille sijoittuvan, kyseiselle taudille soveltuvan suoja-alueen perustaminen, mukaan luettuna valvonta-alue ja seuranta-alue; c) vesiviljeltyjen eläinten suoja-alueelta siirtämisen rajoittaminen siten, että tällaisia eläimiä voidaan ainoastaan i) tuoda viljelylaitoksiin tai nilviäisten viljelyalueille 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti; tai ii) kerätä ja teurastaa ihmisravinnoksi 33 artiklan 1 kohdan mukaisesti d) kuolleiden kalojen ja äyriäisten poistaminen ja hävittäminen toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa asetuksen (EY) N:o 1774/2002 mukaisesti kohtuullisessa ajassa ottaen huomioon tuotantotyyppi ja tällaisten kuolleiden eläinten aiheuttama riski kyseisen taudin edelleen leviämisestä. 5 JAKSO VÄHIMMÄISTORJUNTATOIMENPITEET, KUN LIITTEESSÄ III OLEVASSA II OSASSA LUETELTUJEN TAUTIEN ESIINTYMINEN LUONNONVARAISISSA VESIELÄIMISSÄ ON VAHVISTETTU 40 artikla Liitteessä III olevassa II osassa lueteltujen tautien torjunta luonnonvaraisissa vesieläimissä 1. Kun luonnonvaraiset vesieläimet ovat liitteessä III olevassa II osassa lueteltujen eksoottisten tautien tartunnan saaneita tai niillä epäillään tartuntaa, asianomaisen jäsenvaltion on valvottava tilannetta ja ryhdyttävä tarpeellisiin toimenpiteisiin taudin edelleen leviämisen ehkäisemiseksi. 2. Kun luonnonvaraiset vesieläimet ovat liitteessä III olevassa II osassa lueteltujen muiden kuin eksoottisten tautien tartunnan saaneita tai niillä epäillään tartuntaa jäsenvaltiossa, vyöhykkeessä tai osastossa, joka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaaksi, jäsenvaltion on myös valvottava tilannetta ja ryhdyttävä tarpeellisiin toimenpiteisiin taudin edelleen leviämisen ehkäisemiseksi. 3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille 62 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa komiteassa toimenpiteistä, jotka ne ovat toteuttaneet 1 ja 2 kohdan mukaisesti. 6 JAKSO TORJUNTATOIMENPITEET, KUN ON KYSE UUSISTA TAUDEISTA 41 artikla Uudet taudit 1. Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä asianmukaisiin toimenpiteisiin uuden taudin torjumiseksi ja taudin leviämisen estämiseksi, kun asianomainen uusi tauti voi mahdollisesti vaarantaa vesieläinten terveystilanteen. 2. Kun on kyse uuteen tautiin liittyvästä tilanteesta, asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava jäsenvaltioille, komissiolle ja Euroopan vapaakauppaliiton (EFTA) jäsenille viipymättä huomiot epidemiologisesta merkityksestä toiselle jäsenvaltiolle. 3. Asia on saatettava 62 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean tietoon neljän viikon kuluessa. Asianomaisen jäsenvaltion tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti toteuttamia toimenpiteitä voidaan jatkaa, muuttaa tai kumota 62 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 7 JAKSO VAIHTOEHTOISET TOIMENPITEET JA KANSALLISET SÄÄNNÖKSET 42 artikla Menettely tapauskohtaisten epidemiologisten toimenpiteiden hyväksymiseksi, kun on kyse liitteessä III olevassa II osassa luetelluista taudeista Päätös luvan antamisesta tapauskohtaisten toimenpiteiden täytäntöönpanoon rajoitetuksi ajaksi epidemiologiseen tilanteeseen soveltuvien ehtojen mukaisesti voidaan tehdä 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, kun a) todetaan, että tässä luvussa säädetyt toimenpiteet eivät sovellu epidemiologiseen tilanteeseen; tai b) tauti näyttää leviävän huolimatta toimenpiteistä, jotka on toteutettu tämän luvun mukaisesti. 43 artikla Kansalliset säännökset sellaisten tautien vaikutusten rajoittamiseksi, joita ei ole lueteltu liitteessä III olevassa II osassa 1. Kun tauti, jota ei ole lueteltu liitteessä III olevassa II osassa, aiheuttaa merkittävän riskin vesieläinten terveystilanteelle tai ympäristölle jäsenvaltiossa, asianomainen jäsenvaltio voi ryhtyä toimenpiteisiin kyseisen taudin torjumiseksi. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitetuilla kansallisilla torjuntatoimenpiteillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen ja aiheellista 1 kohdassa tarkoitetun taudin torjumiseksi. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että mitään 1 kohdassa tarkoitettuja kansallisia toimenpiteitä, jotka voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ei sovelleta ennen kuin ne on hyväksytty 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa menettelyssä. Tällainen hyväksyntä voidaan myöntää ainoastaan siinä tapauksessa, että a) yhteisön sisäisen kaupan rajoitusten käyttöönotto on välttämätöntä taudin torjumiseksi b) kyseiset yhteisön sisäisen kaupan rajoitukset ovat johdonmukaisia Maailman eläintautijärjestön (OIE:n) standardien kanssa. VI luku Torjuntaohjelmat ja rokotukset 1 JAKSO TORJUNTA-JA HÄVITTÄMISOHJELMAT 44 artikla Torjunta-ja hävittämisohjelmien laatiminen ja hyväksyminen 1. Kun jäsenvaltio, jota ei ole vahvistettu vapaaksi yhdestä tai useammasta liitteessä III olevassa II osassa luetellusta muusta kuin eksoottisesta taudista, laatii torjunta-ja hävittämisohjelman ('ohjelma') saavuttaakseen yhdestä tai useammasta kyseessä olevasta taudista vapaan aseman, sen on toimitettava ohjelma hyväksyttäväksi 62 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. Tällaisia ohjelmia voidaan myös muuttaa tai lopettaa kyseisen menettelyn mukaisesti. Jos kuitenkin 1 kohdassa tarkoitetun ohjelman on tarkoitus kattaa yksittäisiä osastoja tai vyöhykkeitä, jotka käsittävät vähemmän kuin 75 prosenttia jäsenvaltion alueesta, ja vyöhyke tai osasto koostuu vesialueesta, jota ei jaeta toisen jäsenvaltion tai kolmannen maan kanssa, sovelletaan 50 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä tällaisen ohjelman hyväksymiseksi, muuttamiseksi tai lopettamiseksi. 2. Yleiskatsaus tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti hyväksytyistä ohjelmista annetaan saataville yhteisön tasolla 51 artiklassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti. 3. Tämän artiklan mukaisesti hyväksytyn ohjelman hyväksymispäivästä alkaen 14 artiklassa, III luvun 2, 3, 4 ja 5 jaksossa, V luvun 2 jaksossa ja 38 artiklan 1 kohdassa säädettyjä vaatimuksia ja toimenpiteitä, jotka liittyvät taudista vapaaksi vahvistettuihin alueisiin, sovelletaan ohjelman kattamiin alueisiin. 45 artikla Ohjelmien sisältö Ohjelmia ei hyväksytä, elleivät ne sisällä vähintään seuraavia: a) kuvaus taudin epidemiologisesta tilanteesta ennen ohjelman alkamispäivää b) erittely ohjelman arvioiduista kustannuksista sekä ohjelmalta odotettavista hyödyistä c) ohjelman suunniteltu kesto sekä sen päättymiseen mennessä saavutettava tavoite d) sen maantieteellisen ja hallinnollisen alueen kuvaus ja rajojen määrittely, jolla ohjelmaa sovelletaan. 46 artikla Ohjelmien soveltamisaika 1. Ohjelmia sovelletaan siihen asti, kunnes a) liitteessä V asetetut vaatimukset on täytetty, ja jäsenvaltio, vyöhyke tai osasto on vahvistettu taudista vapaaksi; tai b) asianomaisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen tai komissio peruuttaa ohjelman, siinä tapauksessa, että se ei enää täytä tarkoitustaan. 2. Jos ohjelma peruutetaan siten kuin 1 kohdan b alakohdassa säädetään, asianomaisen jäsenvaltion on sovellettava 39 artiklan mukaisia suojatoimenpiteitä ohjelman peruuttamispäivästä alkaen. 2 JAKSO VALMIUSSUUNNITELMA UUSIA JA EKSOOTTISIA TAUTEJA VARTEN 47 artikla Valmiussuunnitelma uusia ja eksoottisia tauteja varten 1. Kunkin jäsenvaltion on laadittava valmiussuunnitelma, jossa täsmennetään kansalliset toimenpiteet, joita tarvitaan laaja-alaisen taudista tiedottamisen ja korkean valmiusasteen ylläpitämiseksi ja ympäristönsuojelun varmistamiseksi. 2. Valmiussuunnitelmassa on a) annettava toimivaltaiselle viranomaiselle valtuudet ja keinot saada käyttöön kaikki tilat, laitteet, henkilöstö ja muu soveltuva materiaali, joita tarvitaan taudinpurkauksen nopeaan ja tehokkaaseen hävittämiseen b) varmistettava koordinointi ja toiminnan yhteensopivuus naapurijäsenvaltioiden kanssa ja kannustettava yhteistyötä naapurivaltioina olevien kolmansien maiden kanssa c) annettava täsmälliset tiedot rokotteita koskevista vaatimuksista ja rokotusedellytyksistä, joita pidetään tarpeellisina, kun on kyse mahdollisesta hätärokotuksesta. 3. Jäsenvaltioiden on noudatettava liitteessä VII asetettuja kriteerejä ja vaatimuksia valmiussuunnitelmia laatiessaan. 4. Jäsenvaltioiden on toimitettava valmiussuunnitelmat hyväksyttäväksi 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. Joka viides vuosi kunkin jäsenvaltion on saatettava valmiussuunnitelmansa ajan tasalle ja toimitettava ajantasaistettu suunnitelma hyväksyttäväksi kyseisen menettelyn mukaisesti. 5. Valmiussuunnitelma on pantava täytäntöön, kun ilmenee uusien tautien ja liitteessä III olevassa II osassa lueteltujen eksoottisten tautien taudinpurkaus. 3 JAKSO ROKOTUKSET 48 artikla Rokotukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rokotus liitteessä III olevassa II osassa lueteltuja eksoottisia tauteja vastaan on kielletty, ellei tällaista rokotusta ole hyväksytty 41, 42, 44 tai 47 artiklan mukaisesti. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rokotus liitteessä III olevassa II osassa lueteltuja muita kuin eksoottisia tauteja vastaan on kielletty niissä osissa niiden aluetta, jotka on vahvistettu kyseisistä taudeista vapaiksi tai joita hyväksytyt torjunta-ja hävittämisohjelmat koskevat. Jäsenvaltiot voivat sallia tällaisen rokotuksen niissä osissa aluettaan, joita ei ole vahvistettu kyseisistä taudeista vapaiksi tai joissa rokotus on osa hyväksyttyjä torjunta-ja hävittämisohjelmia. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettäville rokotteille on annettu lupa direktiivin 2001/82/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 mukaisesti. 4. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta tieteellisiin tutkimuksiin, joiden tarkoituksena on kehittää ja testata rokotteita kontrolloiduissa olosuhteissa. Tällaisten tutkimusten aikana jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianmukaiset toimenpiteet toteutetaan muiden vesieläinten suojelemiseksi mahdollisilta tutkimuksen yhteydessä suoritetun rokotuksen haittavaikutuksilta. VII luku Taudista vapaa asema 49 artikla Taudista vapaa jäsenvaltio 1. Jäsenvaltio vahvistetaan vapaaksi yhdestä tai useammasta liitteessä III olevassa II osassa luetellusta muusta kuin eksoottisesta taudista 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti jos tämän artiklan 2 kohtaa noudatetaan, ja a) mitään taudille alttiita lajeja ei ole sen alueella b) taudinaiheuttaja ei tiettävästi kykene selviämään jäsenvaltiossa ja sen vesilähteessä; tai c) jäsenvaltio täyttää liitteessä V olevassa I osassa asetetut ehdot. 2. Kun naapurivaltioina olevia jäsenvaltioita tai naapurivaltioina olevien jäsenvaltioiden kanssa jaettuja vesialueita ei ole vahvistettu taudista vapaiksi, jäsenvaltion on perustettava asianmukaiset puskurivyöhykkeet alueelleen. Puskurivyöhykkeiden rajat on määriteltävä siten, että ne suojaavat taudista vapaata jäsenvaltiota taudin passiiviselta leviämiseltä. 3. Erityisvaatimukset seurantaa, näytteenottoa ja diagnostisia menetelmiä varten, joita jäsenvaltioiden on noudatettava taudista vapaan aseman vahvistamiseksi tämän artiklan mukaisesti, hyväksytään 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 50 artikla Taudista vapaa vyöhyke tai osasto 1. Jäsenvaltion toimivaltainen keskusviranomainen voi, ilmoitettuaan komissiolle ja muille jäsenvaltioille aikeestaan ja toimitettuaan pyynnöstä asiaa tukevat todisteet, vahvistaa taudista vapaan aseman alueellaan sijaitsevalle vyöhykkeelle tai osastolle yhden tai useamman liitteessä III olevassa II osassa luetellun muun kuin eksoottisen taudin osalta, kun a) mitään taudille alttiita lajeja ei ole asianomaisessa vyöhykkeessä tai osastossa ja sen vesilähteessä; b) taudinaiheuttaja ei tiettävästi kykene selviämään vyöhykkeessä tai osastossa ja soveltuvin osin sen vesilähteessä; tai c) vyöhyke tai osasto on liitteessä V olevassa II osassa asetettujen ehtojen mukainen. 2. Kun 1 kohdassa tarkoitettu (tarkoitetut) vyöhyke (vyöhykkeet) tai osasto(t) käsittävät enemmän kuin 75 prosenttia jäsenvaltion alueesta, tai jos asianomainen vyöhyke tai osasto koostuu vesialueesta, joka jaetaan toisen jäsenvaltion tai kolmannen maan kanssa, 1 kohdassa tarkoitettu menettely korvataan 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla menettelyllä. 3. Erityisvaatimukset seurantaa, näytteenottoa ja diagnostisia menetelmiä varten, joita jäsenvaltiot noudattavat taudista vapaan aseman vahvistamiseksi tämän artiklan mukaisesti, hyväksytään 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 51 artikla Luettelot taudista vapaista jäsenvaltioista, vyöhykkeistä tai osastoista 1. Kunkin jäsenvaltion on laadittava ja pidettävä ajan tasalla luettelo vyöhykkeistä ja osastoista, jotka on vahvistettu taudista vapaiksi 50 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tällaiset luettelot on annettava muiden jäsenvaltioiden ja komission saataville. 2. Komissio laatii ja pitää ajan tasalla luettelon jäsenvaltioista, vyöhykkeistä ja osastoista, jotka on vahvistettu taudista vapaiksi 49 artiklan tai 50 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja julkistaa kyseisen luettelon. 52 artikla Taudista vapaan aseman säilyttäminen Jäsenvaltio, joka on vahvistettu vapaaksi yhdestä tai useammasta liitteessä III olevassa II osassa luetellusta muusta kuin eksoottisesta taudista 49 artiklan mukaisesti, voi lopettaa kohdennetun seurannan ja säilyttää taudista vapaan asemansa edellyttäen, että kyseisen taudin kliinisen ilmentymän kannalta suotuisat olosuhteet ovat olemassa ja tämän direktiivin asiaankuuluvat säännökset pannaan täytäntöön. Kuitenkin niiden taudista vapaiden vyöhykkeiden tai osastojen osalta, jotka sijaitsevat jäsenvaltioissa, joita ei ole vahvistettu taudista vapaiksi, ja kaikissa niissä tapauksissa, joissa olosuhteet eivät ole taudin kliinisen ilmentymän kannalta suotuisat, kohdennettua seurantaa on jatkettava tapauksen mukaan 49 artiklan 3 kohdassa tai 50 artiklan 3 kohdassa säädettyjen menetelmien mukaisesti, mutta tasolla, joka on oikeassa suhteessa riskin suuruuteen. 53 artikla Taudista vapaan aseman voimassaolon keskeyttäminen ja palauttaminen 1. Kun jäsenvaltiolla on syytä epäillä, että jotakin edellytystä sen taudista vapaan jäsenvaltion, vyöhykkeen tai osaston aseman säilyttämiseksi on rikottu, asianomaisen jäsenvaltion on välittömästi keskeytettävä taudille alttiiden lajien ja kantajana toimivien lajien kauppa muihin jäsenvaltioihin, vyöhykkeisiin tai osastoihin, jotka on vahvistettu kyseisestä taudista vapaiksi, ja sovellettava V luvun 2 ja 4 jakson säännöksiä. 2. Kun 29 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu epitsootologinen tutkimus vahvistaa, että epäiltyä rikkomista ei ole tapahtunut, kyseisen jäsenvaltion, vyöhykkeen tai osaston taudista vapaa asema palautetaan. 3. Kun epitsootologinen tutkimus vahvistaa tartunnan tapahtuneen merkittävällä todennäköisyydellä, kyseisen jäsenvaltion, vyöhykkeen tai osaston taudista vapaa asema peruutetaan sen menettelyn mukaisesti, jolla tämä asema vahvistettiin. Liitteessä V säädettyjen vaatimusten on täytyttävä ennen kuin taudista vapaa asema palautetaan. VIII luku Toimivaltaiset viranomaiset ja laboratoriot 54 artikla Yleiset velvollisuudet 1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä toimivaltaiset viranomaisensa tämän direktiivin soveltamista varten ja ilmoitettava siitä komissiolle. Toimivaltaisten viranomaisten on toimittava ja suoritettava velvollisuutensa asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisesti. 2. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen tämän direktiivin soveltamista varten nimeämien toimivaltaisten viranomaisten ja sen mahdollisten muiden vesiviljelyä, vesieläimiä ja vesiviljelystä peräisin olevia elintarvikkeita ja rehuja sääntelevien viranomaisten välille luodaan tehokas ja jatkuva yhteistyösuhde, joka perustuu tämän direktiivin täytäntöönpanoon liittyvien tietojen vapaaseen vaihtamiseen. Tietoja on myös vaihdettava tarpeen mukaan muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa. 3. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on mahdollisuus käyttää riittäviä laboratoriopalveluita ja viimeisintä taitotietoa riskianalyysien ja epidemiologian alalla ja että kaikkia tämän direktiivin täytäntöönpanoon liittyviä tietoja voidaan vaihtaa vapaasti toimivaltaisten viranomaisten ja laboratorioiden välillä. 55 artikla Yhteisön vertailulaboratoriot 1. Yhteisön vertailulaboratoriot tämän direktiivin kattamille vesieläinten sairauksille nimetään 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti ajanjaksoksi, joka määritellään mainitun menettelyn mukaisesti. 2. Vesieläinten sairauksiin liittyvien yhteisön vertailulaboratorioiden on täytettävä liitteessä VI olevassa I osassa säädetyt tehtävät ja velvollisuudet. 3. Komissio tarkastelee uudelleen yhteisön vertailulaboratorioiden nimeämistä viimeistään 1 kohdassa tarkoitetun ajanjakson päättyessä tai aikaisemmin ottaen huomioon sen, miten ne ovat täyttäneet 2 kohdassa tarkoitetut tehtävänsä ja velvollisuutensa. 56 artikla Kansalliset vertailulaboratoriot 1. Jäsenvaltioiden on nimettävä kansallinen vertailulaboratorio kutakin 55 artiklassa tarkoitettua yhteisön vertailulaboratoriota kohti. Jäsenvaltiot voivat nimetä toisessa jäsenvaltiossa tai Euroopan vapaakauppaliiton (EFTA) jäsenmaassa sijaitsevan laboratorion, ja sama laboratorio voi olla useamman kuin yhden jäsenvaltion kansallinen vertailulaboratorio. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava kunkin nimetyn kansallisen vertailulaboratorion nimi ja osoite komissiolle, asianomaiselle yhteisön vertailulaboratoriolle ja muille jäsenvaltioille, tietoihin myöhemmin tehtävät ajantasaistukset mukaan luettuina. 3. Kansallisen vertailulaboratorion on toimittava yhteistyössä asianomaisen 55 artiklassa tarkoitetun yhteisön vertailulaboratorion kanssa. 4. Jotta varmistettaisiin tehokas diagnostinen palvelu jäsenvaltion koko alueella tämän direktiivin vaatimusten mukaisesti, kansallisen vertailulaboratorion on tehtävä yhteistyötä kaikkien saman jäsenvaltion alueella sijaitsevien, 57 artiklan mukaisesti nimettyjen laboratorioiden kanssa. 5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikkien niiden alueella sijaitsevien kansallisten vertailulaboratorioiden varustelu on riittävä ja niissä on sopiva määrä koulutettua henkilöstöä suorittamaan tämän direktiivin mukaisesti vaaditut laboratoriotutkimukset ja täyttämään liitteessä VI olevassa II osassa säädetyt tehtävät ja velvollisuudet. 57 artikla Diagnostiset palvelut ja menetelmät Jäsenvaltioiden on varmistettava, että a) tämän direktiivin soveltamiseksi suoritettavat laboratoriotutkimukset tehdään toimivaltaisen viranomaisen tätä tarkoitusta varten nimeämissä laboratorioissa b) kun on kyse liitteessä III olevassa II osassa lueteltuja tauteja koskevasta epäilystä ja niiden esiintymisen vahvistamisesta, laboratoriotutkimukset tehdään diagnostisin menetelmin, jotka vahvistetaan 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti c) tämän artiklan mukaisia diagnostisia palveluja varten nimettyjen laboratorioiden on täytettävä liitteessä VI olevassa III osassa säädetyt tehtävät ja velvollisuudet. IX luku Tarkastukset, sähköinen hallinnointi ja seuraamukset 58 artikla Yhteisön tarkastukset ja auditoinnit 1. Komission asiantuntijat voivat yhteistyössä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa toteuttaa paikalla tarkastuksia, auditoinnit mukaan luettuina, jos ne ovat tarpeen tämän direktiivin soveltamiseksi yhtenäisellä tavalla. Jäsenvaltioiden, joiden alueella tällaiset tarkastukset ja auditoinnit suoritetaan, on avustettava asiantuntijoita kaikin tarvittavin tavoin näille kuuluvien velvollisuuksien suorittamisessa. Komissio tiedottaa toimivaltaiselle viranomaiselle tällaisten tarkastusten ja auditointien tuloksista. 2. Komission asiantuntijat voivat myös kolmansissa maissa toteuttaa paikalla tarkastuksia, auditoinnit mukaan luettuina, yhteistyössä asianomaisen kolmannen maan toimivaltaisten viranomaisten kanssa varmistaakseen vesieläinten terveyttä koskevien yhteisön sääntöjen mukaisuuden tai vastaavuuden. 3. Kun komission tarkastuksen yhteydessä todetaan vakava riski eläinten terveydelle, kyseisen jäsenvaltion on välittömästi toteutettava tarvittavat toimenpiteet eläinten terveyden suojaamiseksi. Kun tällaisia toimenpiteitä ei toteuteta tai niitä pidetään riittämättöminä, eläinten terveyden suojaamiseksi tarvittavat toimenpiteet hyväksytään 62 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti ja asianomaiselle jäsenvaltiolle ilmoitetaan siitä. 59 artikla Sähköinen hallinnointi 1. Jäsenvaltioiden on 1 päivään tammikuuta 2007 mennessä varmistettava, että käytössä on kaikki menettelyt ja muodollisuudet, jotka liittyvät 6 artiklassa, 51 artiklan 1 kohdassa ja 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen antamiseen saataville sähköisesti. 2. Komissio hyväksyy 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti 1 kohdan täytäntöön panemista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotta edistetään tietojärjestelmien yhteentoimivuutta ja sähköisten menettelyjen käyttöä jäsenvaltioiden kesken. 60 artikla Seuraamukset Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomista koskevasta seuraamusjärjestelmästä ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet näiden seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä säännökset komissiolle viimeistään 65 artiklan 1 kohdassa täsmennettynä päivänä ja annettava viipymättä tiedoksi kaikki niihin myöhemmin tehtävät muutokset. X luku Muutokset, yksityiskohtaiset säännöt ja komiteamenettely 61 artikla Muutokset ja yksityiskohtaiset säännöt 1. Edellä olevan 15 artiklan 1 kohtaa voidaan muuttaa 62 artiklan 2 kohdass