EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 25.06.1998 
KOM(1998)3641opull. 
98/0206 (COD) 
KOMISSION TIEDONANTO 
EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE 
perintään liittyvän keskinäisen avunannon parantamisstrategiasta, 
mukaan lukien 
Ehdotus 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus-ja tukirahaston 
rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä 
maatalousmaksujen ja tullien perinnässä sekä arvonlisäverosta annetun 
neuvoston direktiivin 76/308/ETY muuttamisesta 
(komission esittämä) 

1. PERINTÄÄN LIITTYVÄÄ KESKINÄISTÄ AVUNANTOA KOSKEVA STRATEGIA 
1.1 Taustaa 
Suurin osa valtiolle kuuluvista verosaatavista (tai veroveloista) saadaan perittyä heti 
velallisen suorittaessa maksun oma-aloitteisesti. Jos maksuja ei suoriteta ajoissa, 
kansalliset veroviranomaiset voivat turvautua useisiin keinoihin saatavien perimiseksi. 
Viime kädessä verohallitus voi periä saatavat takavarikoimalla ja myymällä velallisen 
omaisuuden ("pakkoperintä"). 
Jäsenvaltioiden keskinäistä avunantoa koskevat yhteisön järjestelyt laadittiin 
alunperin sen vuoksi, että velallinen tai velalliselle kuuluvat perittävät varat sijaitsivat 
yhä useammin toisen jäsenvaltion lainkäyttöalueella. Yhteisön tason järjestelyjä 
tarvittiin sen varmistamiseksi, että verovelvolliset eivät onnistuisi välttämään tällä 
tavoin velvoitteitaan. Järjestelyt koskivat alunperin yhteisölle tilitettäviä varoja eli 
maatalousmaksuja ja tullimaksuja, mutta myöhemmin niiden soveltamisalaa 
laajennettiin koskemaan myös arvonlisäveroa ja valmisteveroja lähinnä kansallisen 
veronkannon varmistamiseksi. 
Järjestelyt perustuvat neuvoston direktiiviin 76/308/ETY1, jota on muutettu kahdesti2, 
ja sen täytäntöönpanosta annettuun komission direktiiviin 77/794/ETY3< jota on myös 
muutettu kaksi kertaa4. Vuonna 1990 tehtiin ehdotus näiden järjestelyjen 
muuttamiseksi5, mutta sitä ei koskaan hyväksytty. Tämä ehdotus on nyt peruutettuja 
korvattu tällä ehdotuksella. 
1.2 Tavoitteet 
Tässä tiedonannossa esitetty strategia ja ehdotukset ovat osa yhteisön strategiaa, jonka 
tavoitteena on luoda markkinoita vääristämättömät ja yhtenäismarkkinoille soveltuvat 
verojärjestelmät, sellaisena kuin ne on määritetty komission kertomuksessa 
verotuksesta Euroopan unionissa6. 
1 Neuvoston direktiivi 76/308/ETY, annettu 15 päivänä maaliskuuta 1976, EYVL L 73, 19.3.1976, 
s. 18. 
2 Neuvoston direktiivi 79/1071/ETY, annettu 6 päivänä joulukuuta 1979, EYVL L 331, 27.12.1979, 
s. 10. 
Neuvoston direktiivi 92/108/ETY, annettu 14 päivänä joulukuuta 1992, EYVL L 390, 31.12.1992, 
s. 124. 
3 Komission direktiivi 77/794/ETY, annettu 4 päivänä marraskuuta 1977, EYVL L 333, 24.12.1977, 
s. 11. 
4 Komission direktiivi 85/479/ETY, annettu 14 päivänä lokakuuta 1985, EYVL L 285,25.10.1985, 
s. 65. 
Komission direktiivi 86/489/ETY, annettu 24 päivänä syyskuuta 1986, EYVL L 283,4.10.1986, 
s. 23. 
5 KOM (90) 525 lopullinen. 
6 KOM (96) 546 lopullinen. 
Nykyisiä järjestelyjä on uudistettava kahdesta syystä. Ensinnäkin on turvattava 
kansalliset ja yhteisön taloudelliset edut, joita uhkaavat yhä useammin valtioiden rajat 
ylittävät petokset. Toiseksi on pidettävä yllä sisämarkkinoiden kilpailukykyä ja 
(verotukseen liittyvää) tasapuolisuutta. 
Lisääntyvän havaintoaineiston perusteella voidaan todeta petoksentekijöiden 
käyttävän yhä useammin hyväkseen verojärjestelmien heikkouksia ja 
epäyhtenäisyyksiä, joita esiintyy sekä kansallisten verojärjestelmien että vero- ja 
tullihallintojen välillä. Sisämarkkinat ovat itsessään lisänneet verovelvollisten ja 
heidän omaisuutensa liikkuvuutta. Etäkaupan kasvunäkymät aiheuttavat myös 
verotuksen perinteiselle valvonnalle ja veronkannolle haasteita, jotka liittyvät 
erityisesti verovelvollisten ja heidän omaisuutensa paikallistamiseen. 
Saatavien perintä on olennainen osa petosten ehkäisemistä. Tulleja ja veroja ei 
kannata ottaa käyttöön ja valvoa ilman tehokasta kanto- ja perintäjärjestelmää. 
Petoksentekijöitä on vaikea saada vastuuseen teoistaan, jos petoksen kohteena olevat 
rahamäärät onnistutaan siirtämään kansallisten viranomaisten ulottumattomiin. 
Tehokkaiden perintäjärjestelyjen puuttuminen edistää näin ollen rajat ylittäviä 
petoksia. 
Näitä ongelmia ei voida ratkaista yksinomaan kansallisilla toimenpiteillä tai edes 
valtioiden kahdenvälisiin sopimuksiin perustuvalla yhteistyöllä. Nykyisissä 
keskinäistä avunantoa koskevissa järjestelyissä on liikaa puutteita, jotta niiden avulla 
voitaisiin poistaa nämä vaikeudet (ks. jäljempänä oleva 2 jakso). 
Suurimmat ongelmat liittyvät arvonlisäveroon ja välittömään verotukseen. 
Keskinäistä avunantoa koskevat järjestelyt ovat ainoa keino periä maksamatta oleva 
arvonlisävero toisessa jäsenvaltiossa oleskelevalla velalliselta, toisin kuin 
tullimaksujen ja valmisteverojen yhteydessä, joita varten on yleensä olemassa 
vakuusjärjestelmä. Järjestelyjen tarve on ollut erityisen suuri sen jälkeen kun 
arvonlisäveron maksamista lakattiin valvomasta kansallisilla rajoilla. Välitön verotus 
ei kuulu lainkaan nykyisten järjestelmien soveltamisalaan. Järjestelyjä on 
laajennettava koskemaan välitöntä verotusta kansallisten taloudellisten etujen 
suojaamiseksi tulevaisuudessa. 
Nykyisten perintäjärjestelmien puutteiden vuoksi myös yhteisölle tilitettävien 
tullimaksujen ja jäsenvaltioille kuuluvien valmisteverojen periminen vaarantuu. 
Näiden tulojen perimisen varmistamiseksi on luotu vakuusjärjestelmiä, mutta tästä 
huolimatta perintäjärjestelyt ovat merkittävä suojakeino erityisesti petostapauksissa. 
Tämä suojakeino vaarantuu nykyisten järjestelmien tehottomuuden vuoksi. 
Tehottomat perintäjärjestelyt vaarantavat myös Euroopan kilpailukyvyn. Komission 
kertomuksessa yhtenäismarkkinoiden lainsäädännön yksinkertaistamista koskevan 
SLIM-aloitteen7 toisen vaiheen tuloksista ja ensimmäisen vaiheen suositusten 
täytäntöönpanon seurannasta käsiteltiin arvonlisäverovelvollisten hallinnollisia 
rasitteita8 ja todettiin, että järjestelyjä on parannettava nopeasti. Parannuksen ansiosta 
7 Lyhenne SLIM on peräisin sanoista "Simplifying Legislation for the Internal Market". 
8 KOM (97) 618 lopullinen. 
voitaisiin uudistaa perusteellisesti muita kuin jäsenvaltioon sijoittautuneita 
verovelvollisia koskevia erittäin raskaita velvoitteita, mukaan lukien erityisesti 
veroedustajia koskeva vaatimus. 
2. NYKYISTEN JÄRJESTELYJEN PUUTTEET 
2.1 Komission analyysissä käytetyt lähteet 
Komission analyysi nykyisten järjestelyjen puutteista perustuu laajaan jäsenvaltioiden 
kuulemiseen. Järjestelyistä on keskusteltu välillisen verotuksen alan hallinnollisen 
yhteistyön pysyvän komitean (SCAC)9 viidessä kokouksessa vuosina 1994-1996 sekä 
vuonna 1996 järjestetyssä perintäkomitean10 kokouksessa. Komissio toimitti 
jäsenvaltioille SCAC:n toimintaan liittyen yksityiskohtaisen kyselylomakkeen. Tämän 
kyselytutkimuksen tuloksista ja komission analyysistä keskusteltiin ja ne hyväksyttiin 
vuonna 1996 järjestetyssä SCAC:n kokouksessa. Komissio täydensi toimenpiteitä 
vierailemalla vuonna 1996 kahdeksassa jäsenvaltiossa. Mattheus-Tax -ohjelman 
yhteydessä järjestettiin vuonna 1996 seminaari, jossa pyrittiin yksilöimään perintää 
koskevan yhteistyön parannuksia. 
2.2 Komission analyysin tulokset 
Järjestelyjä ja niiden menestymistä koskevia lukuja on vaikea saada osittain 
mittaamiseen liittyvien erojen vuoksi. Jäsenvaltiot ovat lähettäneet vuodesta 1993 
vuosittain noin 1 000 pyyntöä, joihin liittyvät rahamäärät ovat yhteensä arviolta 
50 miljoonaa ecua. Näistä saatavista on onnistuttu perimään keskimäärin 3-5 
prosenttia, mikä vastaa luottotappioiden osuutta. Pyyntöjen määrä on kasvanut 
huomattavasti 1 päivänä tammikuuta 1993 voimaan tulleiden sisämarkkinoiden 
arvonlisä- ja valmistevero- järjestelmien myötä. Suurin osa pyynnöistä on liittynyt 
odotetusti arvonlisäveroihin, koska muita keinoja niiden perimiseen ei ole ja koska 
arvonlisävero on taloudellisesti merkittävä tuloerä. 
Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että järjestelyt eivät nykyisellään ole hyväksyttäviä, 
osittain arvonlisäverotulojen suuren merkityksen vuoksi. Kaikkien mielestä 
järjestelyjä voitaisiin soveltaa nykyistä paljon useampiin saataviin. Tehokkaat 
järjestelyt ehkäisevät jäsenvaltioiden mielestä olennaisesti petoksia, ja niiden avulla 
voidaan varmistaa, että lainkuuliaisia ja säädöksiä rikkovia verovelvollisia verotetaan 
samalla tavalla. Jäsenvaltiot ovat itse painostaneet komissiota uudistamaan 
järjestelyjä. 
Nykyisten järjestelyjen puutteiden syiden tunnistaminen on vaikeaa järjestelyjen 
erittäin alhaisen käyttöasteen ja huonon menestyksen vuoksi. On vaikea määrittää 
mahdolliset menestyksekkäät osa-alueet. SCAC:n hyväksymässä komission 
analyysissä yksilöidään kuitenkin seuraavat viisi värjää ongelmaluokkaa. 
9 Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 218/92 10 artikla. 
10 Neuvoston direktiivin 76/308/ETY 20 artikla. 
2.2.1 Ongelmat, jotka liittyvät velallisten paikallistamiseen yhteisössä 
Velallisten tai heidän omaisuutensa paikallistaminen jäsenvaltion sisällä on yksi 
jäsenvaltioiden suurimmista haasteista, erityisesti jos toimintaan liittyy petos. 
Velallisten jäljittäminen yhteisössä on osoittautunut vielä vaikeammaksi. 
Keskinäiseen avunantoon liittyvään pyyntöön perustuva saatavien perintä on jo 
osoittautunut vaikeaksi. 
2.2.2 Kansalliset perintävaltuudet 
Järjestelyjen toimivuus riippuu kunkin kansallisen hallintoviranomaisen 
mahdollisuuksista suorittaa perintä omalla lainkäyttöalueellaan. Järjestelmä ei toimi, 
jos jäsenvaltio ei pysty panemaan perintäpyyntöä täytäntöön toimivallan puuttumisen 
vuoksi. Kaikilla jäsenvaltioilla on odotetusti laajat välittömät perintävaltuudet 
kansallisten tulojen perinnän varmistamiseksi esimerkiksi takavarikoimalla velallisen 
omaisuutta ja myymällä sitä. Ongelmia ovat kuitenkin aiheuttaneet velallista ja tämän 
omaisuutta koskevan tiedon saatavuuteen liittyvät erot, maksuvelvoitteiden laajuus, 
saatavien vanhentumisaika, vaihdettavan tiedon luonteeseen liittyvät rajoitukset ja 
velkojien oikeus estää saatavien perintä. 
2.2.3 Muiden jäsenvaltioiden saatavien käsittely oikeudellisesti 
eriarvoisella tavalla 
Direktiivin 76/308/ETY 6 artiklan 2 kohdan mukaan "kaikkia perintäpyynnön 
kohteena olevia saatavia on käsiteltävä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, 
kotipaikka-jäsenvaltion saatavina". Tämä periaate muodostaa keskinäisen avunannon 
ytimen. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan sovella sitä täysipainoisesti. Tämä johtuu 
osittain siitä, että tietyissä jäsenvaltioissa muiden jäsenvaltioiden saataville ei 
myönnetä samaa suosituimmuuskohtelua kuin vastaaville kansallisille saataville. 
Esimerkkejä tästä suosituimmuuskohtelusta ovat velallisen konkurssissa myönnetyt 
etuoikeudet ja valtion perintämenetelmät, joita yksityiset velkojat eivät voi soveltaa. 
Jäsenvaltiot eivät käsittele muiden jäsenvaltioiden perintäpyyntöjä yhtä nopeasti kuin 
kansallisia vaateita, mikä johtuu aikaa vievistä oikeudellisista varmistusmenettelyistä, 
vaikka edellä mainitun direktiivin 8 artiklan mukaan kaikki saatavaan tai perinnän 
mahdollistavaan asiakirjaan liittyvät tutkimukset olisi suoritettava avunantoa 
pyytävän viranomaisen kotipaikkavaltion toimivaltaisessa laitoksessa 12 artiklan 
mukaisesti. 
2.2.4 Hilaat, mutkikkaat ja huonosti tunnetut keskinäistä avunantoa 
koskevat järjestelyt 
Komission kuulemisen yhteydessä havaittiin lukuisten ongelmien perustuvan 
alaotsikossa mainittuihin näkökohtiin. Järjestelyjä ei tunneta kovin hyvin, niiden 
mutkikkuus on este niiden soveltamiselle, ja niihin liittyvien velvollisuuksien 
täyttäminen on vaikeaa. Tehokas keskinäinen avunanto perustuu menettelyihin, joiden 
soveltaminen ja käyttö on yksinkertaista ja tehokasta. 
2.2.5 Muiden jäsenvaltioiden saatavien hallinnollinen ensisijaisuus 
Kansallisten ja muista jäsenvaltioista peräisin olevien saatavien perintään varatut 
resurssit ovat rajalliset. Muiden jäsenvaltioiden saatavien perinnästä aiheutuvat 
lyhytaikaiset kustannukset (mitattuna hallinnollisina toimenpiteinä) ovat selvästi 
havaittavissa, mutta järjestelmän pitkän aikavälin edut eivät ole yhtä ilmeisiä. 
Toiminnan yleisten tulosten ja havaintoaineiston perusteella voidaan todeta, että 
muiden jäsenvaltioiden saatavien perintää ei nähtävästi pidetä riittävän tärkeänä. 
3. PERINTÄJÄRJESTELYJEN TEHOSTAMISSTRATEGIA 
Perintää koskeva keskinäinen avunanto on monimutkainen asia, joka vaikuttaa 
yhteisöön sisämarkkinoiden toiminnan ja omien varojen hallinnoinnin myötä ja myös 
järjestelyä soveltaviin jäsenvaltioihin ja velallisiin. Tämän vuoksi järjestelyjen 
toimivuus edellyttää yhtenäistä strategiaa. Strategia koostuu kolmesta keskeisestä 
osasta: 
• perintää koskevaan keskinäiseen avunantoon liittyvän yhteisön nykyisen 
lainsäädännön eli sekä neuvoston direktiivissä 76/308/ETY määritetyn 
oikeudellisen kehyksen että komission direktiivin 77/794/ETY mukaisen 
täytäntöönpanon muuttaminen (ks. 3.1 ja 3.2 kohta) 
• arvonlisä- ja valmisteveroa koskevien hallinnollisten toimien tukeminen 
sisämarkkinoiden välillisen verotuksen järjestelmien toimintaa vahvistavan 
yhteisön FISCALIS-ohjelman1 ' yhteydessä (ks. 3.3 kohta) 
• yhteisön lainsäädäntö kansallisten perintävaltuuksien lähentämiseksi, jotta 
voitaisiin ratkaista 2.2.2 kohdassa yksilöidyt ongelmat (ks. 3.4 kohta). 
3.1 Neuvoston direktiivin 76/308/ETY muuttaminen 
Vuonna 1970 laadittujen keskinäistä avunantoa koskevien järjestelyjen 
perusperiaatteet ovat edelleen voimassa, minkä vuoksi komissio on päättänyt muuttaa 
olemassa olevaa direktiiviä. Keskinäinen avunanto perustuu olennaisilta osin 
vastavuoroisuuteen ja molemminpuoliseen luottamukseen. Perinnän osalta direktiivi 
perustuu lisäksi siihen, että avunantoa pyytävä valtio vastaa täysimääräisesti saatavan 
lainvoimaisuudesta. Jäsenvaltio, jolle pyyntö osoitetaan, toimii näin ollen tosiasiassa 
avunantoa pyytävän valtion asiamiehenä. Muiden jäsenvaltioiden saatavien ja 
kansallisten saatavien yhtäläisestä kohtelusta on lisäksi säädetty 6 artiklassa. 
Ehdotettuja muutoksia on kolmenlaisia: 
3.1.1 Direktiivin soveltamisala 
Ehdotuksessa muutetaan 2 artiklaa neljällä tavalla. Ensinnäkin tullimaksut 
määritetään uudestaan ja artiklaan sisällytetään muut perinteiset omat varat 
(sokerimaksut), jotta voitaisiin ottaa huomioon perinteisten omien varojen käsitteen 
muuttuminen. 
1J Komission ehdotuksen mukaisesti (KOM(97) 175). 
Toiseksi direktiivin soveltamisalaa laajennetaan koskemaan välittömiä veroja. Tämän 
ansiosta siitä tulee yhdenmukainen jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten 
keskinäisestä avusta välittömien verojen alalla annetun neuvoston 
direktiivin 77/799/1 iTY kanssa. Tämä on olennaisen tärkeää, jotta voitaisiin vähentää 
sisämarkkinoiden vääristymisiä ja välttyä verotulojen menetyksiltä nyt ja 
tulevaisuudessa. Verovelvollisten ja heidän varojensa liikkuvuus kasvaa 
sisämarkkinoilla jatkuvasti. Näiden sisämarkkinoiden tarjoamien mahdollisuuksien 
hyödyntäminen välittömien verojen alalla, siten että tavoitteena on pelkästään 
veronkierto ja veropetokset, vahingoittaa merkittävästi lainkuuliaisten 
verovelvollisten ja kansantalouksien kilpailukykyä. 
Jäsenvaltioiden välinen yhteistyö näiden verojen perinnässä on tehokkain tapa 
ehkäistä tällaista välittömiin veroihin liittyvää veronkiertoa. Toinen vaihtoehto eli 
tiukempi sääntely, joka lisäisi verovelvollisten rasitteita, ei ole houkutteleva eikä 
tehokas. Ecofin-neuvosto kehotti 1. joulukuuta 1997 yritysverotuksen 
menettelysäännöistä antamassaan päätöslauselmassa jäsenvaltioita ehkäisemään 
verojen laiminlyöntiä ja veronkiertoa täysipainoisen keskinäisen yhteistyön avulla. 
Kolmanneksi vanhat saatavat jätetään järjestelyjen ulkopuolelle. Saatavien ikä on 
ratkaisevan tärkeä perintämahdollisuuksien kannalta. Perintämahdollisuudet 
vähenevät huomattavasti jos saatavat ovat yli vuoden vanhoja. Jättämällä vanhat 
saatavat järjestelyjen ulkopuolelle voidaan välttyä järjestelmän uskottavuuden 
vaarantavilta toivottomilta vaateilta. Kolme vuotta saatavien erääntymisestä 
keskinäistä avunantoa koskevan pyynnön päivämäärään on todennäköisesti täysin 
riittävä aika kaikkien tosiasiallisten perintäkeinojen hyödyntämiseksi, ja samalla se 
sallii jäsenvaltioille riittävän joustavuuden. 
Miltei kaikki jäsenvaltiot ovat vaatineet erityisesti kansallisten sakkojen ja 
korotettujen maksujen sisällyttämistä järjestelmän soveltamisalaan saatavien 
erottamattomana osana. Viivästyskorkoja koskevia sääntöjä on muutettava. Nykyisin 
korot peritään lähinnä yksinkertaisuussyistä sen jäsenvaltion, jolle pyyntö on 
osoitettu, lainsäädännön mukaisesti. Korkojen määrittämisessä olisi periaatteessa 
noudatettava avunantoa pyytävän jäsenvaltion, eli saatavien velkojan, lainsäädäntöä. 
Ehdotuksessa muutetaan menettelyjä käytännöllisellä tavalla. 
3.1.2 Direktiivin soveltamisen rajoitukset 
Direktiiviä laadittaessa pelättiin liiallisia hallinnollisia rasitteita, ja sen soveltamista 
rajoitettiin monella tavalla. Nämä huolenaiheet ovat osoittautuneet perusteettomiksi ja 
myös aiheettomiksi käytännön perintätoimien kannalta. Niistä olisi päästävä eroon. 
Avunantoa pyytävien jäsenvaltioiden on käytettävä 7 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 
14 artiklan nojalla kaikki kansalliset perintäkeinot ennen perintäpyynnön lähettämistä. 
Jäsenvaltioilla on käytössään laaja-alaiset ja erittäin tehokkaat (ja mutkikkaat) 
perintämahdollisuudet. Käytännössä vaatimus kaikkien oikeuskeinojen käytöstä 
rajoittaisi direktiiviin soveltamisen miltei olemattomiin. Todellisuudessa tätä 
rajoitusta ei ole noudatettu osittain sen vuoksi, että sitä on mahdotonta valvoa, kuten 
jäsenvaltiot itse myöntävät. Rajoituksen poistaminen ei johtaisi perintäpyyntöjen 
tulvaan^ koska jäsenvaltiot perisivät edelleen valtaosan kansallisista saatavista omien 
järjestelmiensä mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi voilava luottaa siihen, että kukin 
niistä toteuttaa tarvittavat toimenpiteet kotimaassa ennen turvautumista keskinäiseen 
avunantoon. 
Tiedotusvelvollisuutta tai velvollisuutta toteuttaa perintä rajoitetaan 4 artiklan 
3 kohdan b alakohdassa ja 14 artiklan a kohdassa. Teoriassa nämä rajoitukset ovat 
juridisesti epäselviä. Käytännössä kyseisiin säännöksiin vedotaan harvoin. Kaikki 
4 artiklan 3 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvat tilanteet sisältyvät 
käytännössä 4 artiklan 3 kohdan a alakohtaan. Direktiivin 14 artiklan a kohdan löyhä 
tulkinta saattaa kuitenkin vaarantaa sisämarkkinoiden yhtenäisyyden. 
Järjestelyt voidaan 12 artiklan nojalla keskeyttää, jos saatava kiistetään. 
Jäsenvaltioilla on kokemuksia siitä, että petoksentekijät ovat käyttäneet väärin tätä 
turvatoimenpidettä. Saatavien perusteeton kiistäminen antaa petoksentekijälle aikaa 
kätkeä varat. Avunantoa pyytävä jäsenvaltio pystyy parhaiten arvioimaan, onko kyse 
tällaisesta tilanteesta. Direktiivin 12 artiklaa on ehdotettu muutettavaksi siten, että 
avunantoa pyytävä viranomainen voi vaatia perinnän jatkamista. Jos avunantoa 
pyytävä viranomainen toisaalta arvioi tilanteen väärin ja kiistettyyn saatavaan liittyvä 
asia päätetään velallisen hyväksi, avunantoa pyytävän viranomaisen on luonnollisesti 
vastattava taloudellisista seuraamuksista, mukaan lukien kaikki pyynnön saaneen 
jäsenvaltion tuomioistuinten määräämät korvaukset. 
3.1.3 Perinnän mahdollistavan asiakirjan tunnustaminen 
Avunantoa pyytävän valtion on toimitettava 7 artiklan mukaan perintäpyynnön 
liitteenä virallinen tai oikeaksi todistettu jäljennös saatavien perinnän 
mahdollistavasta asiakirjasta. Direktiivin 8 artiklassa säädetään tämän asiakirjan 
vahvistamisesta, hyväksymisestä, täydentämisestä ja korvaamisesta tarvittaessa. Tämä 
säännös on haitannut suuresti järjestelyjen tehokkuutta. Alunperin kunkin jäsenvaltion 
oli perehdyttävä ainoastaan kahdeksaan tällaiseen asiakirjaan, mutta nykyisin niitä on 
yli neljätoista12. Toiminta on tosin vahvistettava tarkoituksenmukaisella tavalla, mutta 
nykyinen säännös on vaarantanut järjestelmän esteettömän toiminnan. 
Tämän ongelman ratkaisemiseksi komissio ehdottaa muutoksia 7 ja 8 artiklaan. 
Ensinnäkin 8 artiklan osalta ehdotetaan, että jäsenvaltio, jolle pyyntö osoitetaan, 
tunnustaisi ilman muita toimenpiteitä saatavien perinnän mahdollistavan asiakirjan ja 
käsittelisi sitä automaattisesti kansallisena asiakirjana. Tällä tavoin 8 artikla olisi 
yhdenmukainen 6 artiklan 2 kohdan keskeisen periaatteen eli saatavien yhtäläisen 
kohtelun kanssa. Mahdollisuus vahvistaa, hyväksyä ja korvata kansallinen asiakirja 
sekä täydentää sitä sen jäsenvaltion voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti, jolle 
pyyntö on osoitettu, on usein johtanut mutkikkaaseen ja pitkään kansalliseen 
oikeudelliseen menettelyyn 6 artiklan 2 kohdan vastaisesti. 
12 Arvonlisäveroa, tulleja ja valmisteveroja koskevat asiakirjat voivat vaihdella esimerkiksi yhden 
jäsenvaltion sisällä. 
Jotta perintä voitaisiin toteuttaa nopeammin pyynnön vastaanottamisen jälkeen ja jotta 
samalla voitaisiin luottaa täysin sen lainvoimaisuuteen, komissio ehdottaa 7 artiklan 
3 kohdan muuttamista sen varmistamiseksi, että kuhunkin pyyntöön sisältyvät kaikki 
tarvittavat tiedot, jotta asiakirja olisi täytäntöönpanokelpoinen heti sen 
vastaanottamisen jälkeen. 
3.1.4 Oikeudellisesti tasa-arvoinen kohteluja hallinnollinen toiminta 
Jos jäsenvaltiot eivät sovella tasa-arvoisen kohtelun periaatetta johdonmukaisemmin 
kansallisiin ja muiden jäsenvaltioiden saataviin, perintää koskeva keskinäinen 
avunanto juuttuu noidankehään, mikä vahingoittaa yhteisön ja jäsenvaltioiden etuja. 
Koska yleisiä etuja on nykyisin vähän, tulosten ja havaintojen perusteella näyttäisi 
siltä, että jäsenvaltiot eivät odotetusti pidä muiden jäsenvaltioiden saatavien perimistä 
ensisijaisen tärkeänä. Tämä on johtanut jatkuvaan vähäisten etujen ja alhaisen 
panoksen kierteeseen, joka on yksi järjestelmän merkittävistä puutteista. Tilannetta 
voidaan tarkastella myös toisinpäin; paremmat tulokset rohkaisisivat valtioita 
käyttämään järjestelmää enemmän. 
Komissio ehdottaa tämän kierteen katkaisemiseksi kahta ratkaisua. Ensinnäkin 
10 artiklassa tarkoitettu eriarvoinen kohtelu on korvattava siten, että artiklassa 
varmistetaan muiden jäsenvaltioiden ja kansallisten vaatimusten tasa-arvoinen 
kohtelu. 
Toiseksi jäsenvaltioille olisi tarjottava alkukannustin, jotta lyhyen aikavälin 
kustannukset ja edut saataisiin vastaamaan toisiaan. Jotta jäsenvaltio, jolle pyyntö 
osoitetaan, saisi korvausta keskinäisestä avunannosta aiheutuneista hallinnollisista 
toimenpiteistä, avunantoa pyytävän viranomaisen olisi maksettava menestyksekkäästi 
perityistä saatavista tietty (itse määrittämänsä) prosenttiosuus jäsenvaltiolle, jolle 
pyyntö on osoitettu. 
Tällainen osuus parantaisi järjestelyjä monella tavalla. Jäsenvaltiolla, jolle pyyntö 
osoitetaan, olisi todisteita kunkin tapauksen ongelmista ja siten tarvittavista 
ensisijaisista toimista. Se vähentäisi myös vastahakoisuutta sitoutua pitkäksi ajaksi 
laajoja hallintoresursseja vaativaan perintämenettelyyn. Vielä tärkeämpää on, että sen 
avulla pystyttäisiin rinnastamaan keskinäisen avunannon lyhyen aikavälin 
kustannukset lyhyen aikavälin etuihin, joita koituu sille jäsenvaltiolle, jolle pyyntö 
osoitetaan. Noidankehä pystyttäisiin katkaisemaan ja pitkän aikavälin keskinäiset edut 
(joita sisältyy jo nykyisiin järjestelyihin) tulisivat ennen pitkää selkeästi esiin. 
Prosentuaalista korvausta maksettaisiin siten vain vähän aikaa. 
Direktiivin 18 artiklaan ehdotetut muutokset selkeyttävät myös nykyistä tilannetta 
välittömien perintäkustannusten osalta (esimerkiksi ulosottomiesten palkkiot), jotka 
peritään nykyisin suoraan velalliselta ja tilitetään sille jäsenvaltiolle, jolle pyyntö on 
osoitettu. Tässä yhteydessä olisi sovellettava siinä jäsenvaltiossa, jolle pyyntö on 
osoitettu, vastaaviin saataviin sovellettavaa lainsäädäntöä. 
3.1.5 Seuranta 
Ehdotuksessa muutetaan 25 artiklaa, jotta voitaisiin parantaa kunkin jäsenvaltion 
toiminnan avoimuutta direktiivissä säädettyjen velvollisuuksien soveltamisessa ja 
täyttämisessä. Komission saamat tiedot ovat liian hajanaisia ja epäjohdonmukaisia, 
jotta niiden perusteella voitaisiin tehdä päätelmiä yksittäisistä jäsenvaltioista. 
Vakaampi perusta näiden tietojen keräämiselle on olennaisen tärkeä järjestelyjen 
seurannan ja kunkin jäsenvaltion toimenpiteiden valvomisen kannalta. 
3.2 Komission direktiivin muuttaminen 9?/9#/c££ 
Kun komission ehdotus neuvoston direktiivin 76/308/ETY muuttamisesta on 
hyväksytty, on muutettava vastaavasti myös täytäntöönpanosta annettua komission 
direktiiviä 77/794/ETY. Komissio hyväksyy tällaiset muutokset direktiivissä 
76/308/ETY tarkoitetun menettelyn mukaisesti perintäkomitcan kuulemisen jälkeen. 
Näitä ehdotuksia voidaan kuitenkin tarkastella tässä vaiheessa yleisesti esittämällä 
yhtenäinen perintästrategia. 
Melko vähäiset muutokset komission direktiiviin jakautuisivat kahteen toisiinsa 
liittyvään luokkaan. Tiedottamista koskevia artikloja olisi ensinnäkin muutettava 
siten, että niissä otettaisiin huomioon 3.3.1 jaksossa kuvailtu sähköinen 
tiedotusjärjestelmä. 
Vastausten ja toiminnan määräaikoja olisi lisäksi lyhennettävä huomattavasti. 
Määräaikojen lyhentäminen ei yksinään ratkaise ongelmia, jos menettelyn 
viivästymiseen vaikuttaviin syihin ei puututa. Se johtaisi vain useampiin, joskin 
nopeammin annettuihin, kielteisiin vastauksiin. Lyhyemmät määräajat ovat 
tarkoituksenmukaisia strategian mukaisten muiden toimenpiteiden yhteydessä, 
esimerkkinä lähes reaaliaikaisen sähköisen viestinnän käyttö. Alkuperäiset määräajat 
soveltuivat kahdenkymmenen vuoden takaisiin hallinnollisiin menettelyihin mutta 
eivät enää nykyisiin käytäntöihin. Nykyiset määräajat eivät myöskään sovellu pitkälle 
kehitettyihin petoksiin, joiden tekijät pystyvät siirtämään varoja nopeasti yhteisön 
alueella. Lopuksi määräaikoja olisi muutettava, jotta saataisiin aikaan vuoropuhelua 
avunantoa pyytävän jäsenvaltion ja sen jäsenvaltion, jolle pyyntö on osoitettu, välillä; 
tämä vuoropuhelu on yhteistyön olennainen osa, mutta sitä on toistaiseksi ollut aivan 
liian vähän. Jäsenvaltioiden välistä vuoropuhelua voidaan edistää myös ilmoittamalla 
ennakolta perintämenettelyn käynnistäneiden ja toiminnasta vastaavien viranomaisten 
nimet, yhteystiedot ja kielitaito. 
3.3 Hallinnollisten toimenpiteiden tukeminen 
3.3.1 Viestintäjärjestelmä 
Tehokas viestintä on keskeinen osa toimivaa keskinäistä avunantoa. Sähköisellä 
viestintäjärjestelmällä on merkittäviä etuja. Paperiasiakirjoihin perustuva järjestelmä 
on ensinnäkin hitaampi, epäluotettavampi ja suojattomampi. Nämä ongelmat 
haittaavat keskinäisen avunannon hyödyntämistä tarvittaessa. Sähköisen järjestelmän 
ansiosta asiakirjat voidaan lisäksi kääntää automaattisesti, jos käytössä on 
vakiomuotoisia ennakolta käännettyjä viestejä. 
10 
Vielä tärkeämpää on, että sähköinen järjestelmä tarjoaa myös mahdollisuuden 
toimittaa perintäpyyntö useille tai kaikille jäsenvaltioille silloin kun ei tiedetä, missä 
yhteisön jäsenvaltiossa velallinen tai hänen omaisuutensa sijaitsevat. Nykyisten 
järjestelyjen on todettu haittaavan vuoropuhelua, joka on olennainen osa tehokasta 
keskinäistä avunantoa. Sähköinen järjestelmä puolestaan edistäisi tällaista 
vuoropuhelua. 
Velallisella on oikeus toiminnan avoimuuteen, ja tämän oikeuden kunnioittaminen 
edellyttää, että perinnän mahdollistava asiakirja toimitetaan postitse. Kaikkia muita 
tietoja voidaan vaihtaa asianomaisten viranomaisten välillä sähköisessä muodossa. 
Tällaisen järjestelmän kehittäminen olisi yhdistettävä arvonlisä- ja valmisteverojen 
osalta FISCALIS-ohjelman yhteydessä toteutetun yleisen viestintäjärjestelmän13 
kehittämiseen. Asianomaisten kansallisten perintäviranomaisten olisi pystyttävä 
turvautumaan perintäasioissa välittömästi keskinäiseen avunantoon. 
3.3.2 Koulutus 
Kansalliset viranomaiset eivät tunne järjestelyjä kovinkaan hyvin. Jos järjestelyjen 
olemassaolosta ylipäänsä tiedetään, huono maine vähentää niiden käyttöä. Kansallisia 
virkamiehille olisi näin ollen laadittava pysyvä koulutusohjelma, jotta heidät voitaisiin 
tutustuttaa keskinäistä avunantoa koskeviin menettelyihin. FISCALIS-ohjelmassa 
suunnitellaan parhaillaan yhteisön koulutusaloitctta tällä alalla14. Ohjelman 
yhteydessä suunnitellaan myös perintään liittyvän terminologian kokoamista osana 
laajempaa välillistä verotusta koskevaa sanastoa. 
Tämän aloitteen merkittävä osa-alue on kansallisia menettelyjä koskevan käsikirjan 
laatiminen, jossa hahmotellaan kunkin jäsenvaltion perintäjärjestelmän keskeiset osat. 
Viranomaiset eivät tunne muita kansallisia järjestelmiä, ja tämä on lisännyt 
huomattavasti järjestelyjen tehottomuutta. 
3.3.3 Jäsenvaltioiden sisäinen hallinto 
Tehokas keskinäinen avunanto edellyttää kaikkien kansallisten viranomaisten 
mahdollisuuksia käyttää viestintäjärjestelmää. Tästä huolimatta tarvitaan jonkinlaista 
välittäjää, joka seuraa pyyntöjä ja jakaa niitä. Komissio aikoo ehdottaa jäsenvaltioille 
asetuksessa N:o (ETY) 218/9215 tarkoitettujen hallinnollisen yhteistyön alan 
yhteyksistä vastaavien keskustoimistojen (Central Liaison Office, CLO) nimeämistä 
toimivaltaisiksi viranomaisiksi myös arvonlisäveron perintään liittyvissä asioissa. 
Näissä toimistoissa työskentelee jo useita keskinäiseen avunantoon perehtyneitä 
virkamiehiä. 
13 Tätä järjestelmää ei voitaisi soveltaa muihin kuin arvonlisäveroon ja valmisteveroihin liittyviin 
saataviin (kuten välittömiin veroihin tai tulleihin). 
14 Tätä ei myöskään sovellettaisi muihin kuin arvonlisävero- tai valmisteveroon liittyviin saataviin. 
15 Neuvoston asetus (ETY) N:o 218/92, annettu 27 päivänä tammikuuta 1992, hallinnollisesta 
yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla, EYVL L 24, 1.2.1992, s. 1. 
11 
3.4 Kansallisten perintävaltuuksien lähentäminen 
Tärkein kansallisten valtuuksien lähentämisen tarve liittyy tullihallintoon. Komissio 
tekee lähiaikoina ehdotuksia kansallisten täytäntöönpanosäädösten yhtenäistämiseksi. 
Uusi yhteinen arvonlisäverojärjestelmä saattaa edellyttää kansallisten 
perintävaltuuksien lähentämistä siirtymäajan järjestelmää enemmän. Komissio 
ehdottaa tarvittavia muutoksia yhteisön arvon lisäverosäännöstöön uutta 
arvonlisäverojärjestelmää koskevan työohjelmansa neljännessä vaiheessa. 
12 
Ehdotus 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston 
rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä 
maatalousmaksujen ja tullien perinnässä sekä arvonlisäverosta annetun 
neuvoston direktiivin 76/308/ETY muuttamisesta 
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka 
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 
100 a artiklan, 
ottavat huomioon komission ehdotuksen16, 
ottavat huomioon talous-ja sosiaalikomitean lausunnon17, 
noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä18, 
sekä katsovat, että 
neuvoston direktiivin 76/308/ETY19, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 
Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, mukaisia keskinäisen avunannon 
nykyisiä perintäjärjestelyjä on muutettava, jotta niiden avulla voitaisiin vastata 
yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisiin etuihin ja sisämarkkinoihin kohdistuvien 
petosten kasvavaan uhkaan, 
jäsenvaltioiden taloudellisten etujen ja sisämarkkinoiden puolueettomuuden parempi 
turvaaminen edellyttää tiettyihin tulo- ja varallisuusveroihin liittyvien saatavien 
sisällyttämistä direktiivissä tarkoitetun keskinäisen avunannon soveltamisalaan, 
perintäpyynnön kohteena olevia saatavia on käsiteltävä sen viranomaisen, jolle pyyntö 
osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion saatavina, mutta niitä ei saa asettaa etuoikeutettuun 
asemaan kyseisen jäsenvaltion vastaaviin saataviin nähden, 
perintäpyynnön kohteena olevien saatavien perinnän tehostamiseksi saatavien 
perinnän mahdollistavaa asiakirjaa on käsiteltävä sen viranomaisen, jolle pyyntö 
osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion asiakirjana, 
jäsenvaltioiden keskinäistä avunantoa olisi edistettävä perintäasioissa lisäämällä 
tapauskohtaisesti keskinäiseen avunantoon kiinteästi kuuluvien molemminpuolisten 
taloudellisten etujen avoimuutta, ja 
tämän vuoksi direktiiviä 76/308/ETY olisi muutettava, 
16 EYVLC 
17 EYVLC 
18 EYVLC 
19 EYVLL73, 19.3.1976, s. 18. 
13 
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 
1 artikla 
Muutetaan direktiivi 76/308/ETY seuraavasti: 
1. Korvataan nimi seuraavasti : 
"Neuvoston direktiivi 76/308/ETY, annettu 15 päivänä maaliskuuta 1976, 
keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston 
rahoitusjärjestelmän toimia koskevien saatavien, tiettyjen maksujen, verojen ja 
muiden toimenpiteiden perinnässä". 
2. Korvataan 2 artikla seuraavasti: 
"2 artikla 
1. Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin saataviin, jotka liittyvät: 
a) hyvityksiin, interventioihin ja muihin toimenpiteisiin, jotka kuuluvat Euroopan 
maatalouden ohjaus- ja tukirahaston koko tai osittaiseen rahoitusjärjestelmään, 
mukaan lukien näiden toimien yhteydessä perittävät summat 
b) sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn maksuihin 
e) tuontimaksuihin 
d) vientimaksuihin 
e) arvonlisäveroon 
f) valmisteveroihin: 
- tupakkatuotteiden 
- alkoholin ja alkoholijuomien ja 
- kivennäisöljyjen valmisteverot 
g) tulo- ja varallisuusveroihin 
h) korkoihin ja rangaistusmaksuihin sekä sakkoihin ja a-g alakohdassa 
tarkoitettujen saatavien perintään liittyviin kuluihin. 
2. Jäljempänä 4, 5 ja 6 artiklaa saa soveltaa ainoastaan enintään kolme vuotta 
vanhoihin saataviin; tämä kolmen vuoden määräaika alkaa avunantoa pyytäneen 
viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja 
hallinnollisten määräysten mukaisesta saatavien syntymispäivästä ja päättyy 
pyynnön tekemispäivään. Jos saatava kiistetään, näitä artikloja saadaan kuitenkin 
soveltaa ainoastaan saataviin, jotka ovat enintään kolme vuotta vanhoja, alkaen 
siitä, kun saatavaa ei enää voi moittia. " 
14 
3. Lisätään 3 artiklaan seuraavat luetelmakohdat: 
"- 'tuontimaksuilla' tullimaksuja ja vaikutuksiltaan vastaavia tuonnin maksuja, 
maatalousmaksuja ja muita tuontimaksuja, jotka on vahvistettu yhteisen 
maatalouspolitiikan tai tiettyihin maataloustuotteista jalostettuihin tuotteisiin 
sovellettavien erityisjärjestelyjen puitteissa, 
- 'vientimaksuilla' tullimaksuja ja vaikutuksiltaan vastaavia viennin maksuja, 
maatalousmaksuja ja muita vientimaksuja, jotka vahvistetaan yhteisen 
maatalouspolitiikan tai tiettyihin maataloustuotteista jalostettuihin tuotteisiin 
sovellettavien erityisjärjestelyjen puitteissa, 
- 'tulo- ja varallisuusveroilla' veroja, jotka luetellaan neuvoston 
direktiivin 77/799/ETY 1 artiklan 3 kohdassa ja joita tarkoitetaan saman 
direktiivin 1 artiklan 4 kohdassa. 
* EYVL L 336, 27.12.1977, s. 15. " 
4. Muutetaan 4 artikla seuraavasti: 
a) Korvataan 2 kohdassa ilmaisu 'nimi ja osoite' ilmaisulla 'nimi, osoite ja muu 
asiaa koskeva tunnistamista koskeva tieto', 
b) Poistetaan 3 kohdan b alakohta. 
5. Korvataan 5 artiklan 2 kohdassa ilmaisu 'nimi ja osoite' ilmaisulla 'nimi, osoite ja 
muu asiaa koskeva tunnistamista koskeva tieto'. 
6. Muutetaan 7 artikla seuraavasti: 
a) Muutetaan 2 kohta seuraavasti: 
i) Lisätään a alakohtaan seuraava: ", lukuun ottamatta tapauksia, joihin 
sovelletaan 12 artiklan 2 kohtaa". 
ii) Korvataan b alakohta seuraavasti: 
"b) avunantoa pyytävä viranomainen on käynnistänyt ja saattanut 
päätökseen kotipaikkajäsenvaltiossa tarkoituksenmukaiset perintä­
menettelyt, jollaisia voidaan käyttää 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan 
perusteella, eivätkä toteutetut toimenpiteet ole johtaneet saatavan 
maksuun kokonaan. " 
b) Korvataan 3 ja 4 kohta seuraavasti: 
"3. Perintäpyynnössä on mainittava 
a) asianomaisen henkilön nimi, osoite ja kaikki muu asiaa koskeva 
tunnistamista koskeva tieto 
15 
b) avunantoa pyytäneen viranomaisen nimi, osoite ja kaikki muu asiaa 
koskeva tunnistamista koskeva tieto 
c) viittaus saatavien perinnän mahdollistavaan asiakirjaan, joka on 
anneltu avunantoa pyytäneen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa 
d) saatavan laji ja määrä, mukaan lukien pääoma, korko ja muut 
rangaistusmaksut, sakot ja kulut esitettynä kummankin viranomaisen 
kotipaikkajäsenvaltioiden valuuttoina 
e) päivämäärä, jolloin avunantoa pyytänyt viranomainen ja/tai 
viranomainen, jolle pyyntö on osoitettu, on antanut vaateen saatavasta 
tiedoksi asianomaiselle 
f) päivämäärä, josta lukien saatavien pakkotäytäntöönpano on 
mahdollinen avunantoa pyytäneen viranomaisen kotipaikka-
jäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti 
g) korvauksena maksettava prosenttimäärä 18 artiklan 2 kohdan toisen 
alakohdan mukaisesti 
h) muut asiaa koskevat tiedot. 
Lisäksi perintäpyynnössä on ilmoitettava pyynnön päivämäärään mennessä 
kertynyt kiinteä korko sekä lisäkorko, joka määräytyy perinnän ajankohdan 
perusteella. Jotta viranomainen, jolle pyyntö on osoitettu, voisi laskea tämän 
lisäkoron määrän, pyynnössä on ilmoitettava korkokanta ja laskutapa, joiden 
avulla viranomainen, jolle pyyntö on osoitettu, voi määrittää pyynnön 
lähettämispäivän jälkeen kertyneen koron siihen saakka, jolloin saatavat 
peritään velalliselta. 
4. Perintäpyynnössä vahvistetaan, että 2 kohdassa tarkoitetut edellytykset 
ovat täyttyneet." 
7. Korvataan 8 artikla seuraavasti: 
"8 artikla 
Vaateen mahdollistava asiakirja tunnustetaan suoraan ja ilman eri toimenpidettä 
käsitellään vaateen perinnän mahdollistavana asiakirjana." 
8. Muutetaan 9 artikla seuraavasti: 
a) Lisätään 1 kohtaan seuraava virke: 
"Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, siirtää perimänsä saatavan 
täysimääräisenä avunantoa pyytäneelle viranomaiselle." 
16 
b) Muutetaan b kohta seuraavasti: 
i) Korvataan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä ilmaisu "on siirrettävä" 
ilmaisulla "on myös siirrettävä". 
ii) Poistetaan toinen alakohta. 
9. Korvataan 10 artikla seuraavasti: 
"10 artikla 
Perittävillä saatavilla ei saa olla etuoikeuksia vastaaviin jäsenvaltion saataviin nähden 
sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan kotipaikkajäsenvaltiossa." 
10. (Ei koske suomenkielistä toisintoa.) 
11. Muutetaan 12 artiklan 2 kohta seuraavasti: 
a) Lisätään ensimmäiseen virkkeeseen ilmaisu ", jollei avunantoa pyytänyt 
viranomainen vaadi muuta toisen alakohdan mukaisesti." 
b) Lisätään alakohta seuraavasti: 
"Jos avunantoa pyytänyt viranomainen toteaa, että saatavat on kiistetty 
perusteettomasti, se voi vaatia viranomaista, jolle pyyntö osoitetaan, perimään 
saatavat. Jos asia päätetään myöhemmin velallisen hyväksi, avunantoa 
pyytänyt viranomainen on velvollinen maksamaan takaisin perityt summat ja 
kaikki sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion 
voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaiset 
korvaukset." 
12. Poistetaan 14 artikla. 
13. Korvataan 17 artiklassa oleva ilmaisu 'ja niiden liitteisiin' ilmaisulla 'saatavien 
perinnän mahdollistavaan asiakirjaan ja muihin asiaa koskeviin asiakirjoihin'. 
14. Korvataan 18 artikla seuraavasti: 
"18 artikla 
1. Viranomainen, jolle pyyntö on osoitettu, perii asianomaiselta henkilöltä kaikki 
viranomaiselle välittömästi perinnästä koituneet kulut sen viranomaisen, jolle 
pyyntö on osoitettu, kotipaikkajäsenvaltion vastaaviin saataviin sovellettavien 
voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti. 
2. Avunantoa pyytänyt viranomainen korvaa joulukuun 31 päivään 2004 asti toisen 
alakohdan mukaisesti kaikki saatavien osittaiseen tai täysimääräiseen perimiseen 
johtaneesta keskinäisestä avusta sille viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, 
aiheutuvat kulut 1 kohdassa mainittuja kuluja lukuunottamatta. 
17 
Avunantoa pyytäneen viranomaisen on maksettava sille viranomaiselle, jolle 
pyyntö osoitetaan, perittyjen saatavien tilityksen yhteydessä summa, joka on 
suurempi kuin 0,1 prosenttia sen viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, 
perimästä ja tilittämästä saatavasta. Avunantoa pyytänyt viranomainen ilmoittaa 
prosenttiosuuden perintäpyynnössä. 
3. Jäsenvaltiot luopuvat 1 päivästä tammikuuta 2005 kaikista kulujen korvaamiseen 
liittyvistä saatavista, joita niillä on toisiltaan tämän direktiivin nojalla annetun 
keskinäisen avunannon seurauksena. 
4. Avunantoa pyytäneen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion on korvattava sen 
viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, kotipaikkajäsenvaltiolle kaikki kulut ja 
tappiot, joita aiheutuu perusteettomista toimista saatavien olemassaolon ja 
avunantoa pyytäneen viranomaisen lähettämän asiakirjan pätevyyden osalta." 
15. Korvataan 22 artiklan 1 kohta seuraavasti: 
"1 .Yksityiskohtaiset säännöt 4 artiklan 2 ja 4 kohdan, 5 artiklan 2 ja 3 kohdan, 7, 
8, 9, 11 artiklan, 12 artiklan 1 ja 2 kohdan, 18 artiklan 2 kohdan sekä 25 artiklan 
soveltamisesta sekä viranomaisten välisen tiedonvaihdon keinoista, valuuttojen 
muuntamisesta, perittyjen summien siirroista ja avunantopyynnön aiheuttavien 
saatavien vähimmäissumman vahvistamisesta annetaan tämän artiklan 2 ja 
3 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen." 
16. Lisätään 25 artiklaan kohta seuraavasti: 
"Jokaisen jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle vuosittain, montako 
tietojensaantipyyntöä, ilmoitus- ja perintäpyyntöä ne ovat lähettäneet ja saaneet 
kunakin vuonna, niihin liittyvät rahamäärät ja perityt saatavat, saatavat, joita 
todennäköisesti ei saada perittyä sekä näiden toimien toteuttamiseen kulunut aika. 
Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle joka toinen vuosi 
kertomuksen järjestelmän käytöstä ja sen tuloksista." 
2 artikla 
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, 
asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä 
joulukuuta 1999. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. 
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai 
niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. 
Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tässä direktiivissä tarkoitetuista 
kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset sekä vastaavuustaulukko 
tämän direktiivin säännöksistä ja annetuista kansallista säännöksistä. 
18 
3 artikla 
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se 
on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 
4 artikla 
Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille. 
Tehty Brysselissä 
Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta 
puhemies puheenjohtaja 
19 
Kahoitusselvitys 
Iehdotetun direktiivin hyväksyminen ei vaikuta kielteisesti yhteisön omien varojen 
perimiseen. Avunantoa pyytäneen jäsenvaltion sille jäsenvaltiolle, jolle pyyntö on 
osoitettu, maksama prosenttimääräinen korvaus menestyksekkäästi peritystä 
saatavasta (ks. 18 artikla) ei muuta tulojen jakoa jäsenvaltioiden välillä. Direktiivin 9 
artiklan 1 kohdan mukaan sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on siirrettävä 
perimänsä saatava kokonaisuudessaan avunantoa pyytäneelle viranomaiselle ja se 
otetaan myöhemmin huomioon avunantoa pyytäneen viranomaisen 
kotipaikkajäsenvaltion omien varojen määrittämisessä. 
Tämän direktiivin tarkoitus on lujittaa keskinäistä avunantoa saatavien perinnässä ja 
näin ollen lisätä sen soveltamisalaan kuuluvien perittyjen verojen ja maksujen määrää, 
lama vaikuttaa suotuisasti yhteisön talousarvioon, joskaan täsmällisiä määrällisiä 
vaikutuksia ei tiedetä. 
20 
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 364 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 09 03 02 06 
Luettelonumero : CB-CO-98-400-FI-C 
ISBN 92-78-37332-X 
Huroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen loiniislo 
L-29XS Luxemburg 
f A