A4-0352/96

Päätöslauselma Euroopan rahapoliittisen instituutin kertomuksesta siirtymisestä yhteiseen rahaan (C4-0559/95)

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen, erityisesti sen VI osaston Talous- ja rahapolitiikka,

- ottaa huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin kertomuksen siirtymisestä yhteiseen rahaan (C4-0559/95),

- ottaa huomioon Euroopan postimyyntialan ja tavarataloketjujen edustajien kuulemistilaisuuden raha-asiain alivaliokunnassa 25. kesäkuuta 1996,

- ottaa huomioon Madridin Eurooppa-neuvoston 15. - 16. joulukuuta 1995 antamat päätöslauselmat, ECOFIN-neuvoston epävirallisen kokouksen Veronassa 12. - 13. huhtikuuta 1996 ja Firenzen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan 21. - 22. kesäkuuta 1996 esittämät loppupäätelmät,

- ottaa huomioon päätöslauselmat, jotka se on antanut

. 19. toukokuuta 1995 ecun käyttöönotosta virallisena maksuvälineenä ((EYVL C 151, 19.6.1995, s. 483))

. 25. lokakuuta 1995 käytännön järjestelyjä yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi koskevasta komission vihreästä kirjasta ((EYVL C 308, 20.11.1995, s. 54))

. 30. marraskuuta 1995 talous- ja rahaliitosta ((EYVL C 339, 18.12.1995, s. 65))

. 18. kesäkuuta 1996 valuuttakurssisuhteista talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa ((EYVL C 198, 8.7.1996, s. 52)),

- ottaa huomioon talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietinnön ja taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan lausunnon (A4-0352/96),

A. katsoo, että on tarpeellista hyväksyä periaatteellinen päätöslauselma Euroopan talous- ja rahaliitosta, jotta talouselämän toimijoille annettaisiin selvä viesti yhteiseen rahaan (euroon) siirtymisen puolesta,

B. katsoo, että Euroopan talous- ja rahaliitosta (EMU) on tullut hallitusten hyväksynnän ja jäsenvaltioiden parlamenttien ratifioinnin kautta osa yhteisön primäärioikeutta ja siten sen toteuttamisessa vältetään poliittisen opportunismin mielivaltaisuus,

C. katsoo, että yhteiseen eurooppalaiseen rahaan siirtyminen lisää uuden ulottuvuuden jo olemassa olevaan pääomien ja rahoituspalveluiden liikkumisen vapauteen ja rahansiirtoihin liittyvien valuuttakurssiriskien poistuminen kolmanteen vaiheeseen osallistuvien valtioiden välillä johtaa yhtenäisten rahoitusmarkkinoiden muodostumiseen, jotka ovat toisen vaiheen aikaisia syvempiä, likvidimpiä ja kilpailukykyisempiä ja lisäävät sijoitusmahdollisuuksia,

D. on vakuuttunut siitä, että rahaliittoon siirtyminen siten, että yhteinen raha otetaan aluksi käyttöön kovan valuutan maissa, täydentää sisämarkkinoita tarpeellisella tavalla, parantaa sijoitusmahdollisuuksia uusien työpaikkojen luomiseksi, tekee mahdolliseksi poistaa rahan käyttäjän hyödyksi valuutanvaihtomaksut ja kallis valuuttakurssiriskiltä suojautuminen ja vähentää huomattavasti keinottelusta johtuvia häiriöitä euron ja EMU:n kolmanteen vaiheeseen (vielä) osallistumattomien valuuttojen (EMS II) välillä,

E. on sitä mieltä, että rahaliitosta ja kolmanteen vaiheeseen siirtymiselle asetetuista perusteista huolimatta jäsenvaltioiden julkisten talouksien tervehdyttämiseksi tarvitaan säästäväisyyteen perustuvaa menopolitiikkaa ottaen samalla kuitenkin huomioon riittävän kansantalouden kysynnän säilyttämisen tarve,

F. katsoo, että työpaikkojen luomisesta velkarahoituksella rakenteellisen työttömyyden oloissa on vain hetkellistä apua ja se johtaa valtionvelan kasvuun, julkisen talouden korkomenojen kasvuun ja hintojen nousuun,

G. katsoo, että jos suhdannetyöttömyyttä ei pyritä estämään suorilla työllisyyden lisäämiseen tähtäävillä toimilla kysyntää lisäämällä, tilapäinen suhdannetyöttömyys muuttuu helposti laajaksi rakennetyöttömyydeksi,

H. on vakuuttunut siitä, että työttömyyden vähentämiseen tähtäävät toimet auttavat saavuttamaan yhteisen rahan edellytykset, kun taas työttömyyden muuttuminen pysyväksi heikentää EMU:n saavuttamisen mahdollisuuksia,

I. katsoo, että on tarkoituksenmukaista tehdä olemassa olevan yhteisön oikeuden puitteissa vakauttamiseen liittyvä lisäsopimus, koska vakaa rahapoliittinen, taloudellinen ja sosiaalinen kehitys on kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden etujen mukaista; tällöin ei kuitenkaan saisi kiristää kolmanteen vaiheeseen siirtymisen perusteita lainsäädännön avulla tai käytännössä,

J. korostaa, että on välttämätöntä, että Euroopan unionissa poliittista ja taloudellista vastuuta kantavat tahot noudattavat päättäväisesti politiikkaa, joka luo edellytykset lähentymisperusteiden pysyvälle täyttämiselle ja samanaikaiselle työttömyyden pysyvälle vähentämiselle,

K. katsoo, että rahaliiton kolmanteen vaiheeseen siirtyvistä yhteisön kovan valuutan maista ei tehdä päätöstä nyt vaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa, erityisesti sen 109 j artiklassa esitetyn aikataulun mukaisesti määrällisten ja laadullisten lähentymisperusteiden perusteella;

1. Korostaa, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 109 j artiklassa säädetään sitovasti siirtymisestä talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen antamalla määräyksiä aikataulusta ja lähentymisperusteista, joita neuvoston on noudatettava;

2. Pitää ehdottoman välttämättömänä lähentymisperusteiden yksiselitteiseksi selvittämiseksi kolmanteen vaiheeseen osallistuvista valtioista joka tapauksessa vuoden 1997 tilastotietojen perusteella tehtävää päätöstä ajatellen, että perustamissopimuksen 109 j artiklassa esitetty arviointimenettely toteutetaan 1996, jotta jäsenvaltiot saavat ohjausta lähentymisperusteiden tulkinnassa;

3. Muistuttaa puheenjohtajavaltio Irlantia parlamentissa 17. heinäkuuta 1996 tehdystä lupauksesta, että perustamissopimuksen 109 j artiklassa määrätty arviointimenettely toteutetaan parlamentin osallistuessa sopimuksen mukaisella tavalla siten, että Dublinissa 13. joulukuuta pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa valtion- ja hallitusten päämiehet voivat tehdä päätöksensä ottaen asiaan kuuluvalla tavalla huomioon parlamentin lausunnon;

4. Viittaa tässä yhteydessä perustamissopimuksen 190 artiklaan, jonka mukaisesti neuvosto perustelee päätöksensä, jossa viitataan niihin lausuntoihin, jotka kyseisen sopimuksen mukaan on hankittava, siis myös Euroopan parlamentin lausuntoon;

5. Katsoo, että useimmat jäsenvaltiot onneksi jo täyttävät alhaista inflaatiota, alhaisia pitkäaikaisia korkoja ja valuuttakurssien vakautta koskevat lähentymisperusteet ja että julkisen talouden tasapainottamisessa on edistytty, vaikka liian suurta budjetin alijäämää koskevat menettelyt onkin aloitettu viidestätoista jäsenvaltiosta kaikkiaan kahdentoista jäsenvaltion kohdalla;

6. Pitää valitettavana, että kansalaiset ovat ymmärtäneet väärin budjetin tasapainoa ja valtionvelkaa koskevat lähentymisperusteet «pistekilpailuksi», ja korostaa, että EY:n perustamissopimusta on tarkasti noudatettava, erityisesti määräystä, jonka mukaan on arvioitava

«a) ylittääkö ennakoidun tai toteutuneen julkistalouden alijäämän osuus bruttokansantuotteesta viitearvon, paitsi jos tämä osuus on pienentynyt merkittävästi ja jatkuvasti tasolle, joka on lähellä viitearvoa, taikka jos viitearvon ylittäminen on vain poikkeuksellista ja väliaikaista ja osuus pysyy lähellä viitearvoa;

b) ylittääkö julkisen velan osuus bruttokansantuotteesta viitearvon, ottamatta lukuun tapauksia, joissa tämä osuus pienenee riittävästi ja lähestyy riittävän nopeasti viitearvoa» (kts. EY:n perustamissopimuksen 104 c artiklan 2 kohta);

7. Pitää valitettavana, että joissakin jäsenvaltioissa on yleistymässä vaikutelma, että «Maastrichtin sopimus vaatii» säästämistä, mikä murentaa eurooppalaista ihannetta;

8. Korostaa, että euroon siirtymistä ei voida toteuttaa Euroopan kansalaisten tahdon vastaisesti ja että tästä syystä on lisättävä avointa keskustelua yhteisestä rahasta ja sen käyttöönoton ehdoista;

9. Korostaa, että on tarpeellista järjestää säännöllisesti eri kohderyhmille suunnattuja, eurorahan toteuttamiseen liittyviä tiedotuskampanjoita, joihin Euroopan parlamentin jäsenet osallistuisivat, jotta voitaisiin poistaa kaikkialla Euroopassa eurorahasta vallitseva epätietoisuus ja siten edesauttaa eurorahan hyväksyntää;

10. Kehottaa komissiota antamaan ehdotuksen ennen vuoden 1996 loppua kuluttajille tarpeellisesta kaksinkertaisesta hintojen merkinnästä;

11. Painottaa, että kolmannen vaiheen alun onnistuminen edellyttää, että neuvosto vuonna 1998 niin pian kuin mahdollista kuultuaan Euroopan parlamenttia perustamissopimuksen 109 a artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti nimittää Euroopan keskuspankin (EKP) johtokunnan sekä perustaa EKP:n ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ), koska EKPJ vastaa kolmannesta vaiheesta lähtien yhtenäisestä raha- ja valuuttapolitiikasta euron alueella;

12. Panee tyytyväisenä merkille, että Eurooppa-neuvosto hyväksyi Madridissa 15. ja 16. joulukuuta 1995 yhteiseen rahaan siirtymistä koskevan suunnitelman, erityisesti 1. päiväksi tammikuuta 1999 suunnitellun euron ja osallistujavaltioiden valuuttojen välisten muuntokurssien peruuttamattoman kiinnittämisen siten, että eurosta ja kansallisista valuutoista tulee taloudelliselta kannalta saman rahan eri ilmentymiä;

13. On vakuuttunut siitä, että euron vaihtokurssien peruuttamattoman kiinnittämisen jälkeen euroa käytetään pian ja laajasti muissa kuin käteistapahtumissa tilirahana, koska EKPJ suorittaa ulkomaanvaluuttatapahtumat eurorahan määräisinä ja valtio tekee uudet rahan liikkeellelaskut euroina;

14. On sitä mieltä, että 1. tammikuuta ja 1. heinäkuuta 2002 välisenä aikana tapahtuvaksi suunnitellun siirtymisen, jolloin eurosetelit ja -kolikot korvaavat kansalliset setelit ja kolikot, olisi tapahduttava nopeasti ja asteittain, jos se on teknisesti mahdollista, jotta voidaan välttää kustannuksia aiheuttavia kaksinkertaisia kassa- ja tilijärjestelyjä ja rinnakkaisia hintamerkintöjä, jotka vaikuttavat erityisen voimakkaasti kustannuksiin vähittäispostimyynnissä ja osakkeiden ja obligaatioiden pörssinoteerauksissa;

15. Pitää sen vuoksi soveliaana, että valtion obligaatiot ja vanhat velat sekä markkinoilla käsiteltävien arvopapereiden noteeraukset vaihdetaan euroiksi jo 1. tammikuuta 1999, koska jakautuminen kahteen eri noteeraukseen eli kansalliseen valuuttaan ja eurorahaan sekoittaisi pörssin ja liiketoiminnan;

16. Muistuttaa tässä yhteydessä, että Saksan yhdistyessä 30. kesäkuuta ja 1. heinäkuuta 1990 välisenä yönä rahaliitto toteutettiin siten, että DDR:n markka oli täysin vaihdettavissa D-markaksi, minkä vuoksi tarvittiin kaksinkertaista kassanpitoa ja hintamerkintöjä; hitaasti toteutuva rahanvaihto viivästyttää talouden toimijoiden oppimista kuten kävi ilmi aikoinaan 60-luvun alussa Ranskassa, kun «vanha» frangi vaihdettiin «uuteen»; Englannin punta toisaalta vaihdettiin nopeasti ja tehokkaasti desimaalijärjestelmään;

17. Pitää riittävänä kolmen vuoden ajanjaksoa 1. tammikuuta 1999 - 1. tammikuuta 2002, jolloin euroa käytetään tilirahana ja hinnat voidaan antaa tiedoksi kansallisessa valuutassa ja euroina, jotta kuluttajat tottuisivat uuteen valuuttaan;

18. Suosittelee sen vuoksi, että yksityisen ja julkisen sektorin yritykset valmistautuisivat tekniseen ja hallinnolliseen muutokseen siten, että tosiasiallinen siirtyminen käteisrahassa euroon voisi tapahtua EMUn kolmanteen vaiheeseen osallistuvissa valtioissa mahdollisesti yhdessä päivässä 1. tammikuuta ja 1. heinäkuuta 2002 välisenä aikana;

19. Huomauttaa, että kansalaisten ja yritysten käteisrahan tarve vähenee yhä yleisimmiksi tulevien elektronisten maksuvälineiden, luottokorttien ja älykorttien ansiosta, joten suuret summat tilitetään eurotilirahana ja vain vähäisemmät summat maksetaan euroseteleinä ja -kolikkoina;

20. Korostaa, että EY:n perustamissopimuksen 109 f artiklan 3 kohdan mukaisesti ERI täsmentää viimeistään 31. päivänä joulukuuta 1996 ne sääntelyyn, hallintoon ja logistiikkaan liittyvät kehykset, jotka EKPJ tarvitsee tehtäviensä hoitamiseksi kolmannen vaiheen aikana;

21. Pitää välttämättömänä sitä, että jo 1997, mutta viimeistään silloin kun tehdään päätös kolmanteen vaiheeseen osallistuvista valtioista, luodaan yksiselitteinen, kolmannen vaiheen ensimmäisestä päivästä lähtien voimassa oleva oikeudellinen perusta yhteisön asetuksen muodossa, jotta rahan käyttäjät voisivat olla varmoja euron oikeudellisesta asemasta ja lopullisista vaihtokursseista;

22. On ERIn kanssa samaa mieltä siitä, että tämä rahapolitiikkaa koskeva yhteisön johdettu lainsäädäntö hyväksytään perustamissopimuksen 109 l artiklan 4 kohdan perusteella neuvoston asetuksen muodossa, ja katsoo, että parlamentin tulisi antaa lausunto asiasta harkinnanvaraisen kuulemisen kautta;

23. Kehottaa ERIä ja neuvostoa säilyttämään tässä lainsäädäntötyössä avoimuuden ja kansalaisten hyväksynnän periaatteet, takaamaan euron ja kansallisten valuuttojen oikeudellisesti toteutettavissa olevan vastaavuuden sekä antamaan yhtenäiset pyöristyssäännöt muuntokurssien soveltamiseen;

24. Katsoo, että EKP:n neuvoston on ehdottomasti määriteltävä euroseteleiden ja -kolikoiden käyttöönoton ajankohta mahdollisimman pian EKP:n perustamisen jälkeen mutta kuitenkin ennen kolmannen vaiheen alkua, koska luottamus euroa kohtaan syntyy ainoastaan silloin, kun kaikille osallisille tiedotetaan asiasta riittävän aikaisin; kansallisten keskuspankkien, ERIn ja tulevan EKPJ:n toimintaa eurorahan liikkeelle laskijoina on läheisesti yhteensovitettava;

25. Huomauttaa, että julkisen sektorin, joka vastaa miltei puolesta bruttokansantuotteesta, ja yksityisen taloussektorin on aikaisessa vaiheessa tehtävä läheistä yhteistyötä, jotta siirtyminen sujuisi kitkattomasti;

26. Kehottaa vakaiden valuuttakurssien varmistamiseksi unionissa ERIä ja komissiota antamaan neuvostolle tarvittavat päätösesitykset, joiden avulla voidaan säännellä valuuttojen suhteita niiden maiden välillä, joissa euroraha on käytössä ja joissa se ei vielä ole käytössä, jotta valuuttakurssien vaihtelut olisivat mahdollisimman vähäisiä eivätkä heikentäisi niiden jäsenvaltioiden kilpailukykyä, jotka eivät vielä kuulu eurorahan alueeseen; kehottaa neuvostoa päättämään mahdollisimman pian EVJ II:sta, jotta EKP ja EKPS saisivat tarvitsemansa valtuudet ja jotta markkinoiden odotuksia vakauttavat toimintaedellytykset saataisiin ajoissa aikaan;

27. Kehottaa ERIä ja komissiota antamaan yhteisön solidaarisuuden takaamiseksi tarpeellisia ehdotuksia, joiden avulla neuvosto voi tehdä sellaisia päätöksiä, että valuuttakurssien liiallisten heilahtelujen estämiseksi toteutettavien toimenpiteiden kustannukset jakautuvat oikeudenmukaisesti rahaliittoon osallistuvien ja sen ulkopuolelle jäävien unionin jäsenvaltioiden välillä;

28. Korostaa jälleen olevansa vakuuttunut siitä, että kolmannen vaiheen myötä käyttöön otettavan uuden Euroopan valuuttajärjestelmän on taattava euron vakaus ja samalla muiden valuuttojen vakauteen liittyvä kehitys, jotta helpotettaisiin ja nopeutettaisiin niiden myöhempää liittymistä eurorahan alueeseen;

29. Korostaa, että kolmannen vaiheen valtioiden on ehdottomasti kuuluttava kahden vuoden ajan Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssimekanismiin siten, että valuutan ulkoista arvoa ei alenneta suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan ja tavanomaisia vaihteluvälejä noudatetaan (109 j artiklan 1 alakohdan kolmas luetelmakohta);

30. On sitä mieltä, että eurorahan alueeseen alusta alkaen kuulumattomien maiden valuuttojen olisi käytettävä euroa «ankkurivaluuttana» ja että EKP:n kanssa yhteistyössä luotavan joustavan järjestelmän olisi tällöin sallittava riittävän laajat vaihteluvälit ja kapeampien vaihteluvälien myöntäminen niille valtioille, joiden lähentymistilanne sen sallii;

31. Rohkaisee maita, jotka eivät alusta alkaen osallistu kolmanteen vaiheeseen, edelleen pyrkimään täyttämään lähentymisperusteet, koska neuvosto päättää perustamissopimuksen 109 k artiklan 2 kohdan mukaisesti ainakin kerran kahdessa vuodessa tai sellaisen jäsenvaltion pyynnöstä, jota koskee poikkeus, onko lähentymisvaatimukset tällä välin täytetty, joten kolmanteen vaiheeseen osallistuvien valtioiden lukumäärä voi vielä kasvaa 1. tammikuuta 2002 mennessä;

32. Korostaa sen vuoksi, että se aikoo päättäväisesti käyttää oikeuksiaan perustamissopimuksen 109 a artiklan mukaisesti EKP:n johtokunnan jäseniä nimitettäessä ja seurata perustamissopimuksen 109 b artiklan mukaisesti tarkasti EKP:n ja EKPJ:n toimintaa käymällä yleiskeskustelua EKPJ:n toimintaa käsittelevän vuosikertomuksen pohjalta, sekä lisäksi tietyissä tapauksissa kuulla EKP:n puheenjohtajaa ja muita EKP:n johtokunnan jäseniä toimivaltaisessa valiokunnassaan;

33. Yhtenäisvaluuttaan siirtyminen merkitsee kansainvälisellä tasolla unionille suurempaa vastuuta kansainvälisten talous- ja raha-asioiden ohjailussa; katsoo näin ollen, että on olemassa lisääntyvä tarve määritellä menettelytavat unionin osallistumiselle kansainvälisten talousjärjestöjen toimintaan, joita ovat erityisesti IMF sekä monenväliset tai alueelliset kehityspankit (Maailmanpankki, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki, IDB jne.);

34. Katsoo tarpeelliseksi hyväksyä siirtymisprosessin kulkua koskevan ulkoisen toimintamallin, jossa viitattaisiin myös aikatauluun, mukautus- ja yhteensovittamistoimiin sekä vastuun jakautumiseen jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten kesken;

35. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman ERIlle, komissiolle, neuvostolle sekä jäsenvaltioiden keskuspankeille, hallituksille ja parlamenteille.