KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE kansallisten strategiasuunnitelmien ja maaseudun kehittämistä koskevien yhteisön strategisten suuntaviivojen (2007–2013) täytäntöönpanosta /* KOM/2011/0450 lopullinen */





SISÄLLYSLUETTELO 1. Tausta ja yleiskatsaus 3 2. Yhteisön ensisijaisten tavoitteiden toteuttaminen 7 3. Horisontaaliset kysymykset 12 4. Tulevaisuudennäkymät 15 Tämä vuoden 2011 kertomus on komission ensimmäinen kertomus Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle kansallisten strategiasuunnitelmien[1] ja maaseudun kehittämistä koskevien yhteisön strategisten suuntaviivojen (2007–2013)[2] täytäntöönpanosta. Tämä komission kertomus[3] perustuu jäsenvaltioiden vuonna 2010 toimittamien yhteenvetokertomusten[4] analyyseihin ja arviointeihin sekä muuhun saatavilla olevaan tietoon, erityisesti yhteisiin taloudellisiin ja fyysisiin seurantaindikaattoreihin ja joihinkin eurooppalaisen maaseudun kehittämisen verkoston tuloksiin. Kertomuksessa esitetään yhteenveto tämän hetken tärkeimmistä kehityskuluista, suuntauksista ja haasteista, joita kansallisten strategiasuunnitelmien ja yhteisön strategisten suuntaviivojen täytäntöönpanoon liittyy. On tärkeää huomata, että jäsenvaltioiden vuoden 2010 yhteenvetoraportit on koostettu tiedoista, jotka koskevat aikaa ohjelmakauden alkamisvuodesta 2007 vuoden 2009 loppuun. Tässä kertomuksessa ei ole otettu huomioon mukautuksia, joita kansallisiin strategiasuunnitelmiin ja niihin liittyviin maaseudun kehittämisohjelmiin on tehty yhteisen maatalouspolitiikan (YMP:n) uudistuksen niin kutsutun terveystarkastuksen ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelman[5] perusteella. Mukautukset viimeisteltiinkin vasta vuoden 2010 alussa. 1. Tausta ja yleiskatsaus 1.1 Maaseudun kehittämistä koskevat yhteisön ensisijaiset tavoitteet ohjelmakaudella 2007–2013 Euroopan unionin neuvosto hyväksyi helmikuussa 2006 ohjelmakaudeksi 2007–2013 maaseudun kehittämistä koskevat yhteisön strategiset suuntaviivat 2, jotka perustuvat Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen annetussa neuvoston asetuksessa[6] vahvistettuun kolmeen aihekohtaiseen ydintavoitteeseen: Maa- ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantaminen. Euroopan elintarviketaloudesta olisi pyrittävä maaseuturahaston avulla rakentamaan vahva ja dynaaminen. Olisi keskityttävä tietämyksen siirtoon, uudenaikaistamiseen, innovointiin ja laatuun elintarvikeketjussa sekä aloihin, joilla ensisijaisesti tehdään fyysisiä ja inhimillisiä pääomainvestointeja. Toimintalinjan 1 toimenpiteiden on tarkoitus edistää pääasiassa maaseudun kehittämisohjelmien kilpailukykytavoitetta. Ympäristön ja maaseudun tilan parantaminen. EU:n luonnonvarojen ja maaseutualueiden maisemien suojelemiseksi ja parantamiseksi tähän toimintalinjaan osoitetut määrärahat olisi käytettävä kolmella EU-tason ensisijaisella alalla, jotka ovat: biologinen monimuotoisuus ja luonnonarvoiltaan arvokkaiden maa- ja metsätalousjärjestelmien sekä perinteisten maatalousmaisemien säilyttäminen ja kehittäminen, vesi sekä ilmastonmuutos. Toimintalinjan 2 toimenpiteiden on tarkoitus edistää pääasiassa maaseudun kehittämisohjelmien ympäristötavoitetta. Maaseutualueiden asukkaiden elämänlaadun parantaminen ja maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen kannustaminen. Maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen ja maaseutualueiden asukkaiden elämänlaadun parantamiseen osoitetuilla määrärahoilla olisi pyrittävä saavuttamaan yleistavoite, joka on työllisyysmahdollisuuksien ja kasvun edellytysten luominen. Toimenpiteitä on käytettävä erityisesti valmiuksien kehittämiseksi, taitojen hankkimiseksi ja paikallisten kehittämisstrategioiden toteuttamiseksi sekä sen varmistamiseksi, että maaseutualueet säilyvät houkuttavina tuleville sukupolville. Koulutusta, tiedotusta ja yrittäjyyttä edistettäessä olisi otettava huomioon naisten, nuorten ja iäkkäiden työntekijöiden erityistarpeet. Toimintalinjan 3 toimenpiteiden on tarkoitus edistää pääasiassa laajempia maaseudun kehittämistavoitteita yhdessä toimintalinjan 4 kanssa (ks. jäljempänä). Aihekohtaisten ensisijaisten tavoitteiden lisäksi strategisissa suuntaviivoissa korostetaan myös seuraavia tarpeita: - Paikallisten valmiuksien kehittäminen työllisyyden parantamiseksi ja elinkeinoelämän monipuolistamiseksi – samalla kun edistetään aihekohtaisia tavoitteita. Tämä horisontaalinen toimintalinja, jota kutsutaan myös Leader-toimintalinjaksi ( toimintalinja 4 ), on tärkeä paikallisten kehittämisstrategioiden kautta tapahtuvan hallinnoinnin kehittämisen ja maaseutualueiden oman kehityspotentiaalin hyödyntämisen kannalta. - Ohjelmien johdonmukaisuuden varmistaminen. Toimintalinjojen väliset ja sisäiset synergiat olisi maksimoitava. Tarvittaessa olisi otettava huomioon muut EU:n strategiat. Olisi otettava käyttöön välineitä hallinnoinnin ja toimien toteuttamisen tehostamiseksi. Olisi varsinkin perustettava eurooppalaisia ja kansallisia maaseudun kehittämisverkostoja, joiden kautta sidosryhmät voivat vaihtaa parhaita toimintatapoja ja asiantuntemusta kaikista toiminnan suunnitteluun, hallinnointiin ja toteuttamiseen liittyvistä asioista. - Yhteisön välineiden keskinäinen täydentävyys. Rakenne-, työllisyys- ja maaseudun kehittämispolitiikkojen välisen synergian hyödyntämiseksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että EU:n eri rahastoista rahoitettavat toimet täydentävät toisiaan ja ovat johdonmukaiset. Näiden strategisten suuntaviivojen perusteella jäsenvaltiot laativat kansalliset strategiasuunnitelmansa, joissa EU:n ensisijaiset tavoitteet muunnetaan kansallisiksi ensisijaisiksi tavoitteiksi ja jotka toimivat maaseudun kehittämisohjelmien viitekehyksinä. Näiden ohjelmien avulla ensisijaiset tavoitteet pannaan täytäntöön toimintalinjoittain ryhmiteltyjen toimenpiteiden kautta (toimintalinjakohtaiset toimenpiteet on lueteltu taulukossa I[7]). Ohjelmat voivat olla valtakunnallisia tai alueellisia, ja komissio hyväksyi ne vuosina 2007 ja 2008. Niiden täytäntöönpanoa seurataan ja arvioidaan yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen perusteella. [pic] 1.2 Alustavat talousarvio- ja toimintatavoitteet Maaseuturahaston kokonaisbudjetti koko ohjelmakaudelle 2007–2013 oli 90,98 miljardia euroa (ennen YMP:n terveystarkastukseen ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelmaan perustuvia mukautuksia)[8]. Tasapainoisen strategian varmistamiseksi maaseuturahastossa on määritelty eri toimintalinjojen menoille vähimmäistasot, joita sovelletaan kussakin maaseudun kehittämisohjelmassa (10 prosenttia toimintalinjoissa 1 ja 3 ja 25 prosenttia toimintalinjassa 2). Leader-toimintalinjalle on varattu vähintään 5 prosenttia (uusissa jäsenvaltioissa 2,5 prosenttia) kunkin ohjelman EU-rahoituksesta. Maaseuturahaston rahoitusosuuksia täydennetään kansallisella julkisella rahoituksella (yhteisrahoitus[9]). Nämä maaseuturahaston rahoitusosuudet rahoitetaan EU:n ja jäsenvaltioiden yhdessä toteuttaman hallinnoinnin puitteissa[10]. Kun jäsenvaltiot olivat laatineet ohjelmansa, määrärahat oli jaettu eri toimintalinjoille ja vuodelle 2013 oli määritelty päätavoitteet, tilanne oli (kesäkuussa 2008) seuraava[11]: - Toimintalinjan 1 (maa- ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantaminen) osuus maaseuturahaston kokonaisrahoituksesta oli 36 prosenttia . Tästä toimintalinjasta on tarkoitus tukea vuoteen 2013 mennessä 590 000:ää investointihanketta, joilla nykyaikaistetaan maatiloja, sekä auttaa 68 000:aa yritystä saamaan lisäarvoa maa- ja metsätaloustuotteille ja 2,2:ta miljoonaa henkilöä suorittamaan maa- ja/tai metsätalouteen liittyvän koulutuksen. - Toimintalinjan 2 (ympäristön ja maaseudun tilan parantaminen) osuus oli suurin: 46 prosenttia maaseuturahaston kokonaisrahoituksesta. Tavoitteena on saada 45 miljoonaa hehtaaria maatalousmaata maatalouden ympäristötoimenpiteiden piiriin, metsittää 600 000 hehtaaria lisämaata, myöntää tukea niin, että 1,1 miljoonaa hehtaaria maatalousmaata täyttää Natura 2000 -vaatimukset ja lisätä uusiutuvan energian tuotantoa 20 500 tuhatta öljyekvivalenttitonnia (ktoe)[12]. - Toimintalinjan 3 (maaseutualueiden asukkaiden elämänlaadun parantaminen ja maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen kannustaminen) osuus oli pienempi: 18 prosenttia maaseuturahaston kokonaisrahoituksesta. Sen avulla on tarkoitus tarjota 71 miljoonalle maaseudun asukkaalle parempia palveluja ja tukea 32 400:ää kylänuudistushanketta vuoteen 2013 mennessä. Leader -toimintalinjan osuus maaseuturahaston kokonaisrahoituksesta oli 6 prosenttia . Paikallisten kehittämisstrategioiden tuki on sisällytetty suhteellisesti niihin kolmeen päätoimintalinjaan, joissa tätä tukea myönnetään. Maatalouden ympäristötuet (214) on edelleen tärkein toimenpide; sen osuus koko kaudella on 20,3 miljardia euroa. Rahoituksellisesti seuraavaksi merkittävimpiä toimenpiteitä ovat epäsuotuisten alueiden tuki (211+212), jonka osuus on 12,6 miljardia euroa, ja maatilojen nykyaikaistamistuki (121), jonka osuus on 9,7 miljardia euroa. Kuva 1: Maaseudun kehittämisen kokonaisbudjetti (maaseuturahasto) toimenpiteittäin ennen YMP:n terveystarkastukseen ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelmaan perustuvia mukautuksia (miljardia euroa)[13] [pic] 2. YHTEISÖN ENSISIJAISTEN TAVOITTEIDEN TOTEUTTAMINEN 2.1 Tulokset, vaikeudet ja ratkaisut EU:n 27 jäsenvaltiota suoritti ohjelmakaudella 2007–2009 maaseuturahaston maksuja yhteensä 19,4 miljardia euroa[14], mikä on 21,3 prosenttia 90,98 miljardin euron kokonaisbudjetista kaudella 2007–2013. Koska tarkastelujakso on 33 prosenttia koko maksukaudesta (kolme vuotta yhdeksästä[15]), tämä luku merkitsee, että varojen käyttö on melko hidasta. Ohjelman täytäntöönpano on kuitenkin yleensäkin hitaampaa ensimmäisinä vuosina ennen normaalivauhdin saavuttamista – etenkin, kun otetaan huomioon, että monet maaseudun kehittämisohjelmat hyväksyttiin vasta vuoden 2007 loppupuolella ja 41 ohjelmaa (94:stä) vasta vuonna 2008. Jäsenvaltiot eroavat huomattavasti toisistaan (kuva 2): vain kaksi on käyttänyt varoja yli 40 prosenttia, ja toisaalta kolme on käyttänyt niitä alle 10 prosenttia. On syytä huomata, että monissa tapauksissa maksut liittyvät edellisen ohjelmakauden (2000–2006) sitoumuksiin siirtymäsäännösten mukaisesti. Tämä saattaa aiheuttaa pientä vääristymää joidenkin jäsenvaltioiden ja toimenpiteiden varojen käyttöasteessa. Kuva 2: Maaseuturahaston talousarvion yleinen toteutuminen vuoden 2009 loppuun mennessä verrattuna ohjelmakauden 2007–2013 kokonaismäärärahoihin [pic] Edellä mainittujen siirtymätoimenpiteiden ansiosta jotkin toimintalinjan 2 toimenpiteet ovat saavuttaneet huippunsa muita nopeammin. Toisaalta rahoituskriisi, joka rajoitti kansallisten määrärahojen saantia jäsenvaltioissa, hidasti huomattavasti toimintalinjoja 1 ja 3. Monien tuensaajien oli kriisin vuoksi vaikea hankkia tarvittavaa yksityistä rahoitusta. Toimintalinjassa 4 on havaittavissa tavanomainen hidas alku, joka johtuu siitä, että ennen hankkeiden toteuttamista on laadittava paikalliset strategiat ja valittava paikalliset toimintaryhmät (ks. taulukko 3). Kuva 3: Maaseudun kehittämisen kokonaisbudjetti (maatalousrahasto) ennen toimintalinjakohtaista YMP:n terveystarkastusta (miljardia euroa) sekä osuus varojen käytöstä vuoden 2009 loppuun mennessä[16] [pic] Tuotosindikaattorien käyttötaso verrattuna jäsenvaltioiden ohjelmissaan vahvistamiin vuoden 2013 kokonaistavoitteisiin noudattaa kaikkiaan rahoituksen täytäntöönpanossa saavutettua tasoa. Tuotosindikaattorien kokonaiskäyttö esitetään taulukossa 2. Yleisiä täytäntöönpano-ongelmia ja niiden ratkaisuja Maaseudun kehittämisohjelmien hyväksynnän vaatiman ajan lisäksi jäsenvaltiot mainitsivat useimmin talouskriisin. Kriisi aiheutti investointitoimenpiteiden toteuttamisongelmia tuensaajien omien varojen puutteen vuoksi ja koska hakijoilla oli vaikeuksia saada lainaa ja budjettirajoitukset vähensivät julkisia hankkeita. Yksityinen sektori on ylipäätään ollut haluttomampi ottamaan riskejä, ja joitakin investointeja on saatettu siirtää vähemmän kunnianhimoisiin hankkeisiin tai vain lykätty. Maitoalan vaikea tilanne vuonna 2009 hankaloitti sekin maaseudun kehittämisohjelmien täytäntöönpanoa. Jotkin jäsenvaltiot ovat maininneet korkeiden hallinnollisten kustannusten ja mutkikkaiden menettelyjen haittaavan täytäntöönpanoa. Joissakin maaseudun kehittämisohjelmissa ongelmana ovat lisäksi olleet hallinto- ja valvontaviranomaisten kapasiteettipula tai vaikeudet seurantajärjestelmän perustamisessa ja oikeudelliset epävarmuustekijät. Eräät jäsenvaltiot mainitsivat erityisesti puutteet joihinkin toimenpiteisiin (esimerkiksi toimenpide 213) liittyvän ympäristölainsäädännön (esim. vesipolitiikan puitedirektiivi ja Natura 2000) kansallisessa täytäntöönpanossa sekä valtiontukisääntöjen tulkinnan tarpeen (erityisesti uusiutuvaa energiaa koskevissa hankkeissa). Mahdollisten tuensaajien tietämättömyys ja kokemattomuus voivat myös hidastaa varojen käyttöä erityisesti joissakin EU-12-maissa (hidas edistyminen inhimillistä pääomaa koskevissa toimenpiteissä, puutteelliset hakemukset) tai kaikissa EU-maissa, kun otetaan käyttöön uusia toimenpiteitä. Joissakin jäsenvaltioissa on tarkoitus tarjota riittävä määrä koulutusta ja maatilojen neuvontapalveluja näiden ongelmien ratkaisemiseksi. Ratkaisuja on löydetty tai niitä ollaan parhaillaan löytämässä, ja niitä on otettu runsaasti käyttöön mukauttamalla ohjelmia. Jäsenvaltiot vastasivat rahoituskriisiin erilaisin ohjelmamukautuksin, joista mainittakoon muutokset valtiontuen kattavuuteen, tukien tasoon tai vähemmän houkuttelevien toimenpiteiden tukiosuuteen, valintaperusteiden mukautukset, EU:n osarahoitusosuuden lisääminen ja/tai varojen uudelleen jakaminen. Suurin osa alkuvaiheen hallinnollisista ja oikeudellisista ongelmista on nyt ratkaistu. 2.2. Maa- ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantaminen Maaseuturahaston toimintalinjaan 1 kirjatut kokonaismenot vuosina 2007–2009 ovat 16,3 prosenttia kauden 2007–2013 kokonaismäärärahoista (EU-27:n keskiarvo). Tämän tavoitteen osalta tärkeimmät tulokset vuoden 2009 lopussa ovat seuraavat: - maa- ja/tai metsätalouteen liittyvän koulutuksen onnistuneesti suorittaneiden määrä: 696 000 (32 prosenttia vuoden 2013 arvioidusta tavoitteesta) - uusia tuotteita tai menetelmiä käyttöön ottaneiden maatilojen määrä: 33 400 (10 prosenttia vuoden 2013 arvioidusta tavoitteesta). Toimenpiteiden toteuttaminen[17] Toimenpide 121 (maatilojen nykyaikaistaminen) on talousarviomäärärahoiltaan toimintalinjan 1 suurin toimenpide (9,7 miljardia euroa). Toimenpiteen kokonaisbudjetista on maksettu 23 prosenttia, ja siitä on tuettu jo 106 000:ta uudenaikaistamishanketta (18 prosenttia vuoden 2013 tavoitteesta). Korkea käyttöaste osoittaa, että viljelijät ovat erittäin kiinnostuneita investoinneista. Jäsenvaltioissa, joissa toteuttamisaste jäi alle arvioidun, perusteluna oli yleensä talouskriisi, joka heikensi maatilojen investointikykyä. Joissakin muissa jäsenvaltioissa toteuttaminen vaikuttaa odotettua nopeammalta, jolloin toimenpiteen 121 arvioitua talousarviota on ollut tarpeen korottaa (katso taulukko 3). Toimenpiteessä 123 (maa- ja metsätaloustuotteiden arvon lisääminen), joka on määrärahoiltaan toimintalinjan 1 toiseksi suurin toimenpide, käyttöaste on 9,6 prosenttia ja tuettujen maatilojen määrä 7 060 (vuoden 2013 tavoitteena olevista 68 000:sta). Muista toimintalinjan 1 toimenpiteistä mainittakoon seuraavat käyttöasteet: 141 (osittainen omavaraisviljely: 29 prosenttia, 8 885 tuettua osittaista omavaraistilaa), 113 (varhaiseläke: 28 prosenttia, 17 385 tuensaajaa) ja 112 (nuorten viljelijöiden aloitustuki: 20 prosenttia, 36 660 tuettua nuorta viljelijää). 2.3. Ympäristön ja maaseudun tilan parantaminen Maaseuturahaston toimintalinjan 2 kokonaismenot kaudella 20007–2009 olivat 32,6 prosenttia sen kokonaismäärärahoista. Useissa jäsenvaltioissa on saavutettu EU-27:n keskiarvoa huomattavasti korkeampi toteuttamisaste (katso taulukko 3). Toteuttamisaste jäi alle 20 prosentin erityisesti sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa toimintalinjan 2 toimenpiteet ovat tuensaajille ja viranomaisille uusia tai verrattain uusia. Tämän tavoitteen osalta tärkeimmät tulokset vuoden 2009 lopussa ovat seuraavat: - 43 miljoonaa hehtaaria biologista monimuotoisuutta edistävän maankäytön piirissä - 27 miljoonaa hehtaaria veden laatua parantavan maankäytön piirissä - 25 miljoonaa hehtaaria ilmastonmuutosta koskevissa kysymyksissä - 30 miljoonaa hehtaaria maaperän laatua parantavan maankäytön piirissä.[18] Toimenpiteiden toteuttaminen Kolme talousarviomäärärahoiltaan suurinta toimenpidettä ovat myös käyttöasteeltaan suurimmat toimintalinjan 2 toimenpiteet. Ne ovat 211 (vuoristoalueiden viljelijöille maksettavat luonnonhaittakorvaukset: käyttöaste 42 prosenttia), 212 (luonnonhaittakorvaukset viljelijöille muilla alueilla kuin vuoristoalueilla: käyttöaste 40 prosenttia) sekä 214 (maatalouden ympäristötuet: käyttöaste 33 prosenttia). Toimenpiteistä 211 ja 212 maksetaan tukea yhteensä 50,9 miljoonalle hehtaarille, ja maatalouden ympäristötukea maksetaan 21,5 miljoonalle hehtaarille[19]. Tähän suureen kiinnostukseen vaikuttaa EU-15:ssä useiden peräkkäisten ohjelmakausien aikana kertynyt pitkä kokemus. Korkeaa käyttöastetta selittää myös se, että useissa jäsenvaltioissa maksettiin huomattavan paljon edellisen ohjelmakauden sitoumuksia. Käyttöaste oli seuraavaksi suurin toimenpiteessä 215 (tuet eläinten hyvinvointia edistäviin toimiin: käyttöaste 33 prosenttia ja toistaiseksi 126 700 tuettua sopimusta) ja 221 (maatalousmaan ensimmäinen metsitys: käyttöaste 20 prosenttia ja toistaiseksi 72 500 hehtaaria metsitettyä maata). 2.4. Maaseutualueiden asukkaiden elämänlaadun parantaminen ja maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen kannustaminen Maaseuturahaston toimintalinjan 3 kokonaismenot kaudella 2007–2009 ovat 6 prosenttia kauden 2007–2013 kokonaismäärärahoista. Jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja (katso taulukko 3). Jäsenvaltioiden mukaan käytön hitautta selittävät rahoituskriisi (yksityisten ja kansallisten/paikallisten varojen puute) ja eräät hallinnolliset vaikeudet (esimerkiksi kansallisten täytäntöönpanosääntöjen vahvistamisen viivästyminen, valvontavelvoitteet ja hakemusten monimutkaisuus). Lisäksi joissakin jäsenvaltioissa toimintalinja 3 pannaan täytäntöön yksinomaan Leaderin kautta, jolloin Leaderin täytäntöönpanon lykkääntyminen on vaikuttanut myös toimintalinjan 3 käyttöön. Tämän tavoitteen osalta tärkeimmät tulokset vuoden 2009 lopussa ovat seuraavat: - toimintalinjan 3 tuella luotiin työpaikkoja (yli 4 000) tilanteessa, jossa maaseutualueiden työttömyys lisääntyi [20] - 23 miljoonaa maaseudun asukasta hyötyi maaseuturahaston tuella parannetuista palveluista[21] - miljoonaan uuteen maaseudun kotitalouteen saatiin internetyhteys. Toimenpiteiden toteuttaminen[22] Kokonaismäärärahoiltaan suurimmat toimintalinjan 3 toimenpiteet ovat 322 (kylien kunnostus ja kehittäminen: varojen käyttöaste 5 prosenttia ja 12 800 kylää, joissa on toteutettu kunnostustoimia) ja 321 (elinkeinoelämän ja maaseutuväestön peruspalvelut: varojen käyttöaste 7 prosenttia ja 8 700 tuettua hanketta). Toimintalinjan 3 toimenpiteistä suurin käyttöaste on toimenpiteellä 341 (pätevyyden hankkiminen, toiminnan edistäminen ja paikallisten kehittämisstrategioiden täytäntöönpano), jossa käyttöaste on 14 prosenttia ja josta on tuettu 5 500:tä hanketta. Sitä seuraa toimenpide 323 (maaseutuperinnön säilyttäminen ja edistäminen), jolle on kirjattu toiseksi korkein käyttöaste (10 prosenttia) ja josta on tuettu tähän mennessä 23 500:tä hanketta. 2.5. Paikallisten valmiuksien kehittäminen työllisyyden parantamiseksi ja elinkeinoelämän monipuolistamiseksi Jäsenvaltioiden oli valittava paikalliset toimintaryhmät viimeistään kaksi vuotta [23] maaseudun kehittämisohjelman hyväksymisen jälkeen. Vuoden 2009 loppuun mennessä valinnat oli tehty 20 jäsenvaltiossa, joissa oli valittu noin 2000 paikallista toimintaryhmää. Paikallisten toimintaryhmien määrä on kaksinkertaistunut verrattuna Leader+-aloitteeseen, ja puolet alueista toteuttaa Leader-lähestymistapaa ensimmäistä kertaa. Koska paikallisten toimintaryhmien valintaprosessi oli jäsenvaltioissa juuri päättynyt, monet valituista ryhmistä eivät vielä olleet ryhtyneet toteuttamaan paikalliseen kehittämisstrategiaansa liittyviä hankkeita. Tämä selittää maaseuturahaston toimintalinjan 4 varojen alhaisen käyttöasteen, joka on vain 2,9 prosenttia toimintalinjaan osoitetuista ohjelmakauden kokonaismäärärahoista. Viime aikoina on kuitenkin hyväksytty huomattava määrä hankkeita. Jotkin jäsenvaltiot ovat maininneet erityisiä ongelmia. Erityisesti Leaderin valtavirtaistaminen on vaikuttanut lähestymistavan joustavuuteen, sillä monet jäsenvaltiot rajoittivat hankevalinnan ennalta määritettyihin toimenpiteisiin. Leader-hankkeet eivät kuitenkaan usein täytä ennalta määritettyjen toimenpiteiden tukikelpoisuuskriteerejä. Tämä on merkinnyt merkittäviä hallinnollisia mukautuksia (hallinnon uudelleenorganisointi, henkilöstön koulutus). 3. Horisontaaliset kysymykset 3.1. Ohjelmien johdonmukaisuuden varmistaminen Toimintalinjojen väliset ja sisäiset synergiat on varmistettu koko ohjelmasuunnitteluprosessin aikana seuraavien seikkojen ansiosta: - yleinen vaatimus johdonmukaisuudesta maaseudun kehittämistä koskevien yhteisön strategisten suuntaviivojen kanssa - maaseudun kehittämisohjelmien perustuminen tilanteen vahvuuksien ja heikkouksien analyysiin - maaseudun kehittämisohjelmien sisältämät tarkat tiedot kustakin toimintalinjasta ja kaikkiin toimintalinjoihin esitetyistä toimenpiteistä, mukaan lukien tietyt, todentamiskelpoiset tavoitteet ja indikaattorit, jotka mahdollistavat maaseudun kehittämisohjelman edistymisen, tehokkuuden ja vaikuttavuuden arvioimisen - maaseudun kehittämisohjelmien ennakkoarviointi. Maaseudun kehittämisohjelmien täytäntöönpanon seurannan ansiosta näiden säännösten noudattamisen varmistamiseksi voidaan tehdä tarkastuksia. Nykyinen valvontajärjestelmä ei kuitenkaan mittaa toimenpiteiden ristikkäisvaikutuksia ja niiden epäsuoria vaikutuksia muihin kuin omaan toimintalinjaansa (esim. vaikutukset ilmastonmuutokseen ja koko toimintalinjan mukautuminen). Näistä lisäsynergioista ja keskinäisistä yhteyksistä saadaan perusteellisempia tietoja vain arvioinneilla. Muut EU:n strategiat on otettu huomioon kansallisissa strategiasuunnitelmissa ja maaseudun kehittämisohjelmissa. Tällaisia ovat esimerkiksi EU:n metsästrategia ja kuudes ympäristöä koskeva yhteisön toimintaohjelma. Uusiutuvien energialähteiden lisääntyvä käyttö ja ilmastonmuutoksen lieventäminen ja siihen mukautuminen on otettu selkeästi huomioon strategioissa ja ohjelmissa etenkin asettamalla määrällisiä tavoitteita[24]. Maaseudun kehittämisohjelmien vaikutusta luonnonmukaiseen maatalouteen tarkastellaan Euroopan komission erityisessä selvityksessä, joka koskee luonnonmukaiseen maatalouteen myönnettävää julkista tukea. On syytä huomata, että uusiutuvaa energiaa ja ilmastonmuutosta – kuten myös biologista monimuotoisuutta, vesihuoltoa ja maitoalan rakenneuudistustukea – painotettiin myös YMP:n terveystarkastuksessa ja että EU:n laajakaistastrategiaa edistettiin maaseudun kehittämisohjelmissa Euroopan talouden elvytyssuunnitelman perusteella. Uusia tavoitteita määriteltiin vuonna 2010[25]. Kansalliset maaseutuverkostot ja eurooppalainen maaseudun kehittämisverkosto ovat huomattavasti lisänneet ohjelmasuunnittelun johdonmukaisuutta erityisesti varmistamalla tietojen ja toimintatapojen vaihdon maaseudun kehittämisohjelmien johtajien ja sidosryhmien välillä ja suorittamalla yhteisiä analyyseja.[26] Kansallisten maaseutuverkostojen ja eurooppalaisen maaseudun kehittämisverkoston koordinoidut toimet tehostavat yhdessä hallinnointia ja toimien toteuttamista. Leaderin täytäntöönpano on otettu lisätarkasteluun, ja aihekohtainen työryhmä selvittää parhaillaan eri toteutusmekanismeja tapaustutkimusten avulla. Viranomaisten ja sidosryhmien välinen vuoropuhelu vahvistuu edelleen näiden verkostojen ansiosta. Verkostoituminen on kuitenkin verrattain pitkäaikainen prosessi. Verkostojen luominen on sujunut varsin hitaasti, ja aikataulut ovat vaihdelleet eri maissa. Kansalliset maaseutuverkostot ja eurooppalainen maaseudun kehittämisverkosto ovat vasta hiljattain saaneet toimintansa täyteen vauhtiin. Jäsenvaltioiden tiedotus- ja julkistamistoimet ovat yleensä erillisiä kansallisten maaseutuverkostojen toimista, ja niihin käytetään teknistä apua. Niiden kohteena ovat maaseutujen sidosryhmät, jotka ovat mahdollisia tuensaajia, todelliset tuensaajat sekä suuri yleisö, joille halutaan tiedottaa unionin toimista ohjelmissa ja niiden tuloksista. 3.2. Yhteisön välineiden keskinäinen täydentävyys EU:n muillakin rakennerahastoilla kuin maaseuturahastolla voi olla tärkeä merkitys maaseudulla. Tällaisia ovat esimerkiksi Euroopan aluekehitysrahasto, joka keskittyy aluekehitykseen, taloudelliseen kilpailukykyyn ja infrastruktuuriin, Euroopan sosiaalirahasto, jonka tarkoituksena on tukea inhimillisten voimavarojen kehittämistä, sekä Euroopan kalatalousrahasto. Useimmissa tapauksissa näiden rahastojen keskinäisestä täydentävyydestä huolehdittiin laatimalla rajaamisperusteita ja perustamalla koordinointimekanismeja. Vain harvat jäsenvaltiot ovat valinneet strategisemman vision EU:n varojen koordinoitua käyttöä varten. Yleiset periaatteet on asetettu kansallisissa strategiasuunnitelmissa, ja yksityiskohtaisemmat kuvaukset sisältyvät maaseudun kehittämisohjelmaan. Rajaaminen Jäsenvaltiot ovat käyttäneet rajaamisperusteita noudattaakseen EU:n tiukkaa vaatimusta siitä, että päällekkäistä rahoitusta on vältettävä ja kutakin hanketta saa rahoittaa vain yhdestä EU:n rahastosta. Rajaaminen on perustunut seuraaviin eri tekijöihin toimintalinjoista ja toimenpiteistä riippuen: tuensaajan tyyppi, hankkeen tyyppi (koko, alueellinen laajuus), toimen tyyppi tai talouden alan tyyppi. Rajaamisella on onnistuttu välttämään rahastojen päällekkäinen käyttö. Eräissä maissa perusteiden erilaiset tulkinnat ovat aiheuttaneet joitakin ongelmia. Rajaamisperusteita voidaan mukauttaa ohjelmakauden aikana mahdollisesti esiin tulevien puutteiden tai ongelmien ratkaisemiseksi. Koordinointimekanismit Rajaamisperusteiden soveltaminen ja varojen mahdollisimman tehokas käyttö edellyttävät tehokasta koordinointia ja koordinointimekanismeja, kuten ministeriöiden välisiä komiteoita tai ristiinedustusta seurantakomiteoissa, ja joissakin tapauksissa yhteistä tietoteknistä välinettä. Eräät valtiot ovat siirtäneet osan valvonnasta hyvinkin paikallisille viranomaisille – tai jopa paikallisille toimintaryhmille. Tämä saattaa auttaa paikallisia päättäjiä varmistamaan, että rajaamis- ja täydentävyysperiaatteet sopivat kyseisen alueen erityisoloihin ja -tarpeisiin. Erityisen koordinointielimen (esimerkiksi ministeriöiden välisen elimen) perustaminen yleensä helpottaa koordinointiprosessia. Ongelmia voi aiheuttaa ohjelmasuunnittelun eri taso esimerkiksi silloin, kun koordinointia tarvitaan yhden kansallisen ja useiden alueellisten ohjelmien välillä. Täydentävyys ja synergiat Jotkin jäsenvaltiot ovat onnistuneet varmistamaan täydentävyyden tehokkaasti, mutta niiltä on yleensä puuttunut kattava strateginen lähestymistapa kaikinpuolisen täydentävyyden ja synergian varmistamiseksi rakennerahastojen välillä. Synergiasta on enemmän esimerkkejä paikallisella tasolla. Esimerkiksi joissakin maissa paikallisen toimintaryhmän paikallinen kehittämisstrategia voi olla maaseudun kehittämisohjelman tavoitteita laajempi, jolloin osa sen omista tavoitteista toteutetaan rakennerahastojen kautta. On myös esimerkkejä siitä, että maaseuturahaston ohjelmaa ja kalatalousrahaston ohjelmaa varten on perustettu yksi yhteinen paikallinen toimintaryhmä. Joissakin maissa on myös paikallisiksi kehitysyrityksiksi perustettuja Leader-ryhmiä, jotka toteuttavat maaseudun kehittämisohjelman toimenpiteiden lisäksi myös muiden sellaisten kansallisten ohjelmien toimenpiteitä, joista voi olla hyötyä maaseudun asukkaille. Joidenkin kansallisten kertomusten mukaan rahastojen välistä synergiaa voidaan lisätä seuraavin keinoin: - tukikelpoisia kustannuksia koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen EU:n eri rahastoissa (esimerkiksi arvonlisävero) - eri seuranta- ja arviointijärjestelmien johdonmukaisuus, jotta EU:n rahastoja voidaan arvioida yleisesti alueellisella ja aihekohtaisella tasolla. (Mahdollisten) tuensaajien olisi helpompi valita oikea EU:n rahasto myös, jos hallintoviranomaiset antaisivat enemmän tietoa rajaamisperusteista. 4. Tulevaisuudennäkymät Monien ohjelmien täytäntöönpano alkoi oikeastaan vasta vuonna 2008. Vuoden 2009 luvut kuitenkin osoittavat, että täytäntöönpano on jo nopeutunut taloustilanteesta ja joistakin muista epäsuotuisista olosuhteista huolimatta. Komissio ja jäsenvaltiot ovat keskustelleet säännöllisesti yksittäisten ohjelmien täytäntöönpanoon liittyvistä kysymyksistä. Täytäntöönpanokysymyksistä on keskusteltu myös maaseudun kehittämiskomiteassa sekä eurooppalaisen maaseudun kehittämisverkoston välityksellä. Maaseudun kehittämisohjelmiin on jo tehty monia muutoksia ensimmäisten ongelmien korjaamiseksi, ja lisämukautusten avulla niihin on sisällytetty lisää varoja, joita käytetään uusiin haasteisiin (maatalouspolitiikan terveystarkastus) ja talouskriisiin (Euroopan talouden elvytyssuunnitelma) vastaamiseksi. Yhteiset seuranta- ja arviointisäännöt ovat tuottaneet hyödyllisiä tietoja raportointia ja ohjelmien täytäntöönpanon edistymisen ja tavoitteiden lähentymisen jatkuvaa seurantaa varten. Vuoden 2010 alustavista luvuista ilmenee, että valtaosa ohjelmista on päässyt vakaaseen vauhtiin. Maaseudun kehittämisohjelmien väliarviointien yhteenveto, jonka on määrä olla saatavilla vuonna 2012, tarjoaa lisätietoja siitä, missä määrin ohjelmat näyttävät saavuttavan omat tavoitteensa ja vastaavan unionin ensisijaisia tavoitteita. [1] Ks. Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 II osaston II luku. [2] Neuvoston päätös, tehty 20 päivänä helmikuuta 2006, maaseudun kehittämistä koskevista yhteisön strategisista suuntaviivoista (ohjelmakausi 2007–2013) (2006/144/EY). [3] Ks. 20. syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 14 artikla, "Komission kertomus". [4] Ks. 20. syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 13 artikla. Näissä yhteenvetokertomuksissa selostetaan kansallisten strategiasuunnitelmien ja tavoitteiden täytäntöönpanon edistymistä ja sitä, miten ne ovat edistäneet yhteisön strategisten suuntaviivojen noudattamista. [5] Lisätietoja YMP:n terveystarkastuksesta ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelmasta on osoitteessa http://ec.europa.eu/agriculture/healthcheck/index_en.htm. Sivustolla on myös linkit vuonna 2009 hyväksyttyyn, asiaa koskevaan lainsäädäntöön. [6] Neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005, annettu 20 päivänä syyskuuta 2005, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen [7] Kaikki taulukot sisältyvät komission yksiköiden valmisteluasiakirjaan. [8] Maaseuturahaston ohjelmakauden 2007–2013 talousarviota on sittemmin korotettu (erityisesti terveystarkastuksen ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelman perusteella) 96,2 miljardiin euroon. [9] Kaikki kertomuksessa olevat rahoitustiedot koskevat vain maaseuturahastoa. [10] Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 4 artikla. [11] Jäljempänä esitetyissä luvuissa ja taulukossa osa Leaderiin, tekniseen apuun ja suoriin tukiin osoitetuista määrärahoista on jaettu suhteessa kolmeen päätoimintalinjaan. [12] Jäsenvaltioiden ohjelmissaan vahvistamat maa- ja metsätalouden tavoitteet vuonna 2013. [13] Komission yksiköiden valmisteluasiakirja sisältää taulukon 1 toimenpiteiden selitykset. [14] Kalenterivuosia 2007, 2008 ja 2009 koskevat jäsenvaltioiden maksut. [15] Maksuja voidaan suorittaa kaksi vuotta viimeisen sitoumuksen jälkeen (jotka tehdään vuoden 2013 lopussa) eli vuoden 2015 loppuun saakka. [16] Jäljempänä esitetyissä luvuissa ja taulukossa osa Leaderiin, tekniseen apuun ja suoriin tukiin osoitetuista määrärahoista on jaettu suhteessa kolmeen päätoimintalinjaan. [17] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 81 artiklan 3 kohdan mukainen jaottelu sukupuolen ja iän mukaan esitetään taulukossa 4. [18] Yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen mukainen tulosindikaattori; sama alue voi sisältyä useisiin tuloksiin. [19] Sitoumuksia tehty vasta vuodesta 2007 alkaen. [20] Kokonaistyöttömyys lisääntyi maaseutuvoittoisilla alueilla vuosina 2007–2009 7,1 prosentista 8,9 prosenttiin ja välialueilla 7 prosentista 9 prosenttiin (lähde: Eurostat). [21] Tähän sisältyy palveluista epäsuorasti hyötyvä väestö. [22] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 81 artiklan 3 kohdan mukainen jaottelu sukupuolen ja iän mukaan esitetään taulukossa 4. [23] Lukuun ottamatta Romaniaa ja Bulgariaa, joilla on kolme vuotta aikaa valita ryhmät. [24] Tavoitteiden luettelo on asetuksen (EY) N:o 1698/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun komission asetuksen (EY) N:o 1974/2006 liitteessä VIII. [25] Fact Sheet: Overview of the CAP Health Check and the European Economic Recovery Plan: http://enrd.ec.europa.eu/app_templates/filedownload.cfm?id=5ACE6F64-F5FA-701C-70FD-E059E8462395 [26] Lisätietoja osoitteesta enrd.ec.europa.eu