[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 22.7.2008

KOM(2008) 481 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Kahdeksas tiedonanto ”televisio ilman rajoja” -direktiivin 89/552/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36/EY, 4 ja 5 artiklan soveltamisesta vuosina 2005–2006[SEC(2008) 2310]

1. JOHDANTO

Tämä tiedonanto on laadittu televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3 päivänä lokakuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY[1] (”televisio ilman rajoja” -direktiivi, jäljempänä 'direktiivi'), sellaisena kuin se on muutettuna 30 päivänä kesäkuuta 1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/36/EY[2], 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Komissio raportoi tällä tiedonannolla nyt kahdeksannen kerran direktiivin voimaantulon jälkeen 4 ja 5 artiklan soveltamisesta. Raportti kattaa tällä kertaa vuodet 2005–2006. Se perustuu jäsenvaltioiden toimittamiin tilastotietoihin siitä, miten artikloissa tarkoitetut osuudet ovat toteutuneet niiden lainkäyttövaltaan kuuluvissa televisio-ohjelmissa, ja se edustaa komission näkemystä kyseisten säännösten soveltamisesta. Raportissa esitetään myös jäsenvaltioiden raporttien perusteella tehdyt tärkeimmät johtopäätökset.

Tällä joka toinen vuosi laadittavalla raportilla on kaksi tarkoitusta. Ensinnäkin sillä tiedotetaan jäsenvaltioiden tilastoraporteista muille jäsenvaltioille, Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle. Toiseksi sillä pyritään selvittämään, sovelletaanko eurooppalaisten ja riippumattomien tuotantojen edistämiseen tähtääviä säännöksiä asianmukaisesti jäsenvaltioissa.

Nyt on ensimmäistä kertaa esitetty ja arvioitu koko tarkastelujaksolta (2005–2006) myös 1. toukokuuta 2004 EU:hun liittyneiden kymmenen jäsenvaltion tilastotiedot[3]. Lisäksi on syytä todeta, että 5 ja (erityisesti) 4 artiklaa sovelletaan onnistuneesti audiovisuaalialalla, joka on muuttumassa: jäsenvaltion raportissa esiintyy nyt ensimmäistä kertaa DVB-H-standardia käyttäviä kanavia[4].

Tarkempaa tietoa on saatavana yhdeksässä taustaselvityksessä, jotka sisältyvät tiedonantoon liittyvään komission yksiköiden valmisteluasiakirjaan. Valmisteluasiakirja sisältää tarkastelujaksoa koskevia tilastotietoja myös kahdelta uudelta jäsenvaltiolta, Romanialta ja Bulgarialta, jotka liittyivät EU:hun 1. tammikuuta 2007[5]. Nämä jäsenvaltiot eivät tällä tarkastelujaksolla olleet velvoitettuja toimittamaan tilastotietoja; ne kuitenkin päättivät toimittaa tiedot oma-aloitteisesti.

2. KOMISSION LAUSUNTO 4 JA 5 ARTIKLAN SOVELTAMISESTA

2.1. Yleisiä huomioita

2.1.1. Direktiivin 4 ja 5 artikla Euroopan audiovisuaalialalla

Euroopan audiovisuaalialan näkymät ovat jatkuvasti laajentuneet. Joka vuosi Euroopan markkinoille tulee lisää lähetysyhtiöitä ja kanavia, mikä johtaa katsojakunnan pirstaloitumiseen. Direktiivin 4 ja 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvien kanavien[6] määrä EU:ssa on kasvanut 584 kanavasta (2003) 765 kanavaan (2004), 949 kanavaan (2005) ja edelleen 1096 kanavaan (2006)[7]. Tämä merkitsee neljän vuoden aikana (2003-2006) 512 uutta kanavaa, eli 88 prosentin kasvua kanavien määrässä. Tätä trendiä ei voida selittää ainoastaan EU:n laajentumisella vuonna 2004 (joka toi 111 uutta kanavaa vuonna 2004 ja vuoteen 2006 mennessä 155 uutta kanavaa): myös EU15-maissa kasvu on ollut huomattavaa, kun uusia kanavia on vuoden 2003 jälkeen syntynyt 357 ja kasvua on siis ollut 61 prosenttia[8]. Tämä kuvastaa jatkuvaa kasvua Euroopan televisio-ohjelmatarjonnassa ja näin Euroopan audiovisuaalialan kestävää elinkelpoisuutta[9].

Samalla kehitys kuitenkin viittaa eurooppalaisen katsojakunnan lisääntyvään pirstaloitumiseen. ”Peruskanavien” osuus katseluajasta on pienentynyt ja yhä harvempi yksittäinen kanava pystyy valtaamaan huomattavaa osuutta yleisöstä. Tämä jatkuvasti etenevä pirstoutuminen koskettaa ensimmäisenä suurimpia kansallisia markkinoita, kuten Saksa, Ranska, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta[10].

2.1.2. Täytäntöönpanotavat ja seuranta jäsenvaltioissa

Seurannan menetelmät ja tehokkuus vaihtelevat huomattavasti eri jäsenvaltioiden välillä[11]. Tavat vaihtelevat pelkistä arvioista ja kyselytutkimuksista säännölliseen ohjelmiston seurantaan ja näytteenottoon. Joissain jäsenvaltioissa tiedon keruusta ja analysoinnista vastaa riippumaton sääntelyviranomainen tai ministeriö, kun taas toisaalla tehtävä on voitu antaa yksityisen tutkimusyrityksen hoidettavaksi. Varsin monissa jäsenvaltioissa seurannasta vastaava taho käyttää televisioyhtiöiltä saatuja tilastoja, joiden paikkansapitävyyden se pyrkii tarkastamaan vertaamalla tilastoja muuhun hallussaan olevaan tietoon.

Tällä tarkastelujaksolla useimmat jäsenvaltiot toimittivat komissiolle kaikki tarvittavat tiedot. Toimivaltaisilta viranomaisilta saatujen selvennysten jälkeen komissio sai koottua tarvittavat tiedot yhteen. Raportointi on parantunut huomattavasti, mikä näkyy raportoitujen kanavien määrässä.

Samaan hengenvetoon on kuitenkin todettava, että joidenkin jäsenvaltioiden raporteissa esiintyi jopa yli kymmenen sellaista kanavaa, joiden osalta ei raportoitu lainkaan osuuksia eurooppalaisille tai riippumattomille tuotannoille tai molemmille[12]. Komissio haluaa tässä yhteydessä muistuttaa, että direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädetty ilmoitusvelvollisuus koskee kaikkia kyseessä olevan jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvia televisio-ohjelmia, riippumatta lähetystavasta tai katsojaluvuista[13]. Kunkin jäsenvaltion vastuulla on toimittaa täydellinen luettelo ja täydelliset tiedot kaikista direktiivin 4 ja 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvista kanavista, ellei tälle ole erityistä perusteltua estettä.

Direktiivin 4 ja 5 artiklan soveltamisessa on edelleen huomattavia eroja jäsenvaltioiden välillä. Esimerkiksi 5 artiklassa vaadittu riippumattomien teosten vähimmäisosuus voi viitata joko televisioyhtiön lähetysaikaan tai ohjelmabudjettiin: jäsenvaltiot voivat itse päättää, kumpaa perustetta ne käyttävät[14]. Tiettyjä eroja näyttäisi liittyvän huomioon otettavan lähetysajan määrittelyyn: suurin osa jäsenvaltiosta on siirtänyt lainsäädäntöönsä suoraan 4 ja 5 artiklassa olevan poissulkevan määritelmän, jotkut ovat sulkeneet määritelmän ulkopuolelle muitakin ohjelmaluokkia ja jotkut valinneet sisällyttävän määritelmän huomioon otettaville ohjelmille, tehden näin vaadittujen osuuksien saavuttamisen entistä vaikeammaksi. Lisäksi monet jäsenvaltiot soveltavat asiaan yksityiskohtaisempia tai tiukempia sääntöjä[15].

Nämä ja muut direktiivin sallimat vaihtelut tekevät jäsenvaltioiden tilastotietojen objektiivisen vertailun hankalaksi. Seuraavassa esitettyjen havaintojen pohjalta komissio on kuitenkin voinut vetää kansallisista raporteista luotettavia johtopäätöksiä 4 ja 5 artiklan todellisesta täytäntöönpanosta.

2.1.3. Analyysi ja arviointivälineet

Direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissio huolehtii siitä, että 4 ja 5 artiklaa sovelletaan perustamissopimuksen määräysten mukaisesti. Jotta jäsenvaltioiden olisi helpompi täyttää raportointivelvollisuutensa, on laadittu ohjeita, joissa määritellään tietyt termit ja selvennetään keskeisiä 4 ja 5 artiklan täytäntöönpanoon liittyviä käsitteitä[16]. Lisäksi on määritelty joukko indikaattoreita[17], joiden avulla voidaan muodostaa objektiivinen analyysimenetelmä jäsenvaltioiden raporttien analysoimiseksi.

Edellä olevat näkökohdat muodostavat taustan tässä tiedonannossa esitetylle komission näkemykselle. Seuraavassa kuvaillaan EU-tason yleisiä suuntauksia eurooppalaisten televisio-ohjelmien tuotannon ja jakelun edistämiseen tähtäävien säännösten soveltamisessa[18].

2.1.4. Direktiivin 4 artiklan soveltaminen

Tässä kohdassa analysoidaan sitä, miten on noudatettu direktiivin 4 artiklassa asetettua velvollisuutta varmistaa mahdollisuuksien mukaan ja tarkoituksenmukaisin keinoin, että eurooppalaisille teoksille varataan suurin osa lähetysajasta.

Eurooppalaisille teoksille varattu keskimääräinen lähetysaika EU:ssa oli EU25-maiden kaikkien ilmoitettujen kanavien osalta 63,52 prosenttia vuonna 2005 ja 65,05 prosenttia vuonna 2006, mikä tarkoittaa 1,53 prosenttiyksikön kasvua tarkastelujakson aikana. Edelliseen raportointikauteen verrattuna (65,18 % vuonna 2003 ja 63,32 % vuonna 2004) eurooppalaisille teoksille osoitetun lähetysajan keskimääräinen osuus pieneni hieman eli 0,13 prosenttia neljän peräkkäisen vuoden aikana (2003–2006). Kun tarkastellaan kuuden vuoden jaksoa (66,95 % vuonna 2001 ja 66,10 % vuonna 2002), keskimääräinen osuus pieneni 1,90 prosenttia.

Keskipitkän aikavälin suuntauksena näyttäisi siis olevan osuuden lievä lasku. On kuitenkin tärkeää muistaa, että tällaisiin vertailuihin liittyy tiettyjä epävarmuustekijöitä. Ensinnäkin kauden 2001–2003 raportti koski ainoastaan EU15-maita. Viimeisin raportti (kaudelta 2004–2005) sisälsi toukokuussa 2004 EU:hun liittyneistä maista tiedot vain muutamalta kuukaudelta. Näiden maiden eurooppalaisille teoksille varaaman lähetysajan keskimääräinen osuus tarkastelujaksona (2005–2006) oli 64,15 prosenttia vuonna 2005 ja edelleen 67,30 prosenttia vuonna 2006, kun heti liittymisen jälkeen (toukokuusta joulukuuhun 2004) niiden keskimääräinen osuus oli ollut huomattavasti alhaisempi (61,77 %). Kun otetaan huomioon, että uudet jäsenvaltiot tarvitsivat tietyn sopeutumisajan direktiivin vaatimuksiin, niiden suoriutuminen on ollut kiitoksen arvoista. Niiden osuudet ovat selvästi suurempia kuin EU15-maiden (1,05 prosenttia suurempi vuonna 2005 ja 3,75 prosenttia suurempi vuonna 2006). Toisin sanoen jo viime raportissa nähtävissä ollut 4 artiklan onnistunut täytäntöönpano näissä jäsenvaltioissa on nyt varmistunut. Nämä myönteiset tulokset herättävät toiveita, että kehityksen mahdollinen jumiutuminen EU15-maissa kompensoituu EU10-maiden positiivisella suuntauksella.

Toiseksi on pidettävä mielessä, että viime raportin jälkeen eurooppalaisten teosten keskimääräiset osuudet on laskettu kaikista kanavista, eikä pelkästään niistä, joiden osuus katsojaluvuista on vähintään 3 prosenttia[19]. Alan jatkuvan pirstaloitumisen myötä on syntynyt huomattava määrä pieniä erikoiskanavia, joilla voi alussa olla vaikeuksia varata suurin osa lähetysajasta eurooppalaisille teoksille. Lopuksi on korostettava, että luvut ovat pysyneet suhteellisen vakaina ja keskimäärin reilusti vähimmäisarvona olevaa 50 prosenttia korkeammalla, mikä todistaa 4 artiklan yleisesti ottaen hyvästä soveltamisesta koko EU:ssa.

Jäsenvaltiokohtaisesti tarkasteltuna keskimääräinen lähetysaika vaihteli vuonna 2005 Slovenian 47,31 prosentista Tanskan 81,14 prosenttiin ja vuonna 2006 Ruotsin 45,44 prosentista Puolan 81,07 prosenttiin. Eurooppalaisten teosten keskimääräinen osuus lähetysajasta oli tarkastelujaksona nousussa 15:ssa ja laskussa 10:ssä jäsenvaltiossa. Keskipitkällä aikavälillä, kun tarkastellaan edellistä tarkastelujaksoa ja sen jälkeistä kehitystä, edistys on ollut hajanaista: kolmetoista jäsenvaltiota ei ole lainkaan edistynyt 50 prosentin osuuden saavuttamisessa eurooppalaisille teoksille, kun taas kaksitoista jäsenvaltiota on kasvattanut keskimääräistä enemmistöosuutta neljän vuoden aikana (2003–2006) tai raportoinnin alkamisesta vuonna 2004 lähtien (EU10-maat). Tätä heikommalta näyttävää tulosta kuitenkin lieventää se, kun otetaan huomioon, että yhdeksän jäsenvaltion osalta tilanne heikkeni nelivuotiskautena ainoastaan korkeintaan viidellä prosentilla. Ainoastaan kolmella jäsenvaltiolla oli vuonna 2005 tai 2006 vaikeuksia saavuttaa 4 artiklassa säädetty enemmistöosuus[20].

Direktiivin 4 artiklan enemmistövaatimuksen täyttävien kanavien osuus kaikissa jäsenvaltioissa kaikista raportoiduista kanavista oli 68,60 prosenttia vuonna 2005 ja 72,88 prosenttia vuonna 2006. Tämä merkitsee 4,28 prosentin nousua tarkastelujaksolla ja 4,60 prosentin nousua kaudella 2003–2006 (68,28 % vuonna 2003 ja 72,80 % vuonna 2004). Kun otetaan huomioon alan pirstaloituminen sekä erikois- ja pienkanavien kasvava määrä, voidaan todeta jo viime raportissa mainitun myönteisen kehityksen jatkuneen, kun noudattamisasteet ovat vakiintuneet suhteellisen korkealle tasolle. Kaikkien tarkasteltujen kanavien noudattamisaste vaihteli vuonna 2005 jäsenvaltioittain 30 prosentista (Slovenia) 100 prosenttiin (Latvia, Malta Slovakia). Vuonna 2006 vaihtelua oli 41 prosentista (Slovenia ja Ruotsi) 100 prosenttiin (Viro, Malta ja Slovakia). Tarkastelujaksolla noudattamisaste nousi kahdessatoista, pysyi samana viidessä ja laski kahdeksassa jäsenvaltiossa.

Tulokset antavat yleisesti ottaen myönteisen kuvan 4 artiklan tavoitteiden saavuttamisesta. Yleisellä tasolla 4 artiklan enemmistövaatimus on pääosin saavutettu jäsenvaltioissa, myös uusissa, ja keskimääräinen osuus on asettunut suhteellisen korkealle yli 63 prosentin tasolle, joka on selkeästi korkeampi kuin direktiivissä asetettu 50 prosentin vähimmäisosuus. Lisäksi osuudet ovat edelleen kasvussa. Edelleen voidaan todeta, että Romanian ja Bulgarian vapaaehtoisesti toimittamat luvut osoittavat[21], että näiden kahden uuden jäsenvaltion tulo direktiivin soveltamisalaan seuraavalla raportointikaudella ei tulle aiheuttamaan ongelmia eurooppalaisten teosten edistämisen suhteen.

2.1.5. Direktiivin 5 artiklan soveltaminen

Tässä tiedonannon toisessa osassa tarkastellaan direktiivin 5 artiklassa asetetun vähimmäisvaatimuksen noudattamista.

Riippumattomien tuottajien eurooppalaisille teoksille (riippumattomalle tuotannolle) varattu keskimääräinen osuus EU:ssa oli kaikkien jäsenvaltioiden kaikkien huomioon otettavien kanavien osalta 36,44 prosenttia vuonna 2005 ja 37,59 prosenttia vuonna 2006, mikä tarkoittaa 1,15 prosenttiyksikön kasvua tarkastelujakson aikana. Tämä merkitsee parannusta verrattuna edelliseen tarkastelujaksoon (2003–2004), jolloin päästiin vain vähäiseen 0,11 prosentin kasvuun (31,39 % vuonna 2003 ja 31,50 % vuonna 2004). Neljää vuotta tarkasteltaessa (2003–2006) voidaan siis todeta keskimääräisen osuuden kasvaneen 6,20 prosenttiyksiköllä. Kuutena peräkkäisenä vuotena (2001–2006) on nähtävissä vakiintuva suuntaus, koska vuosien 2001–2004 huomattavan 6,25 prosenttiyksikön taantuman jälkeen prosenttiosuus kasvoi tasolle (37,59 %), joka on verrattavissa vuoden 2001 tasoon (37,75 %). Jäsenvaltioissa toimivia lähetysyhtiöitä onkin kannustettava ylläpitämään tätä parantunutta tilannetta. Samalla on muistettava, että raportointivelvollisuus on toukokuun 2004 jälkeen koskenut laajempaa 25 jäsenvaltion joukkoa. Kymmenen uuden jäsenvaltion lähetysyhtiöille voi luonnollisesti olla vaikeampaa investoida riippumattomiin tuotantoihin, koska niillä ei vielä ole paljoakaan kokemusta direktiivin 5 artiklan soveltamisesta. Kymmenen uuden jäsenvaltion keskimääräiset osuudet (30,54 % vuonna 2005 ja 31,64 % vuonna 2006) jääväkin alle EU15-maiden keskimääräisten osuuksien (40,38 % vuonna 2005 ja 41,55 % vuonna 2006). Jäsenvaltioiden suuren enemmistön kokonaisosuudet ylittivät reilusti direktiivissä asetetun 10 prosentin vähimmäisosuuden: 18 jäsenvaltiota pystyi vakiinnuttamaan riippumattomien teosten osuuden reilusti yli 25 prosenttiin – eli neljännekseen – tarkasteltavasta kokonaislähetysajasta. Ainoastaan yhden uuden jäsenvaltion on vielä parannettava tilannettaan 10 prosentin vähimmäistavoitteen saavuttamiseksi[22].

EU:n kaikkien jäsenvaltioiden kanavien keskimääräinen vaatimustenmukaisuusaste oli 75,92 prosenttia vuonna 2005 ja 79,20 prosenttia vuonna 2006, eli kasvua oli tarkastelujaksolla 3,28 prosenttiyksikköä. Kahteen edelliseen tarkastelujaksoon verrattuna (90,67 % vuonna 2001, 89,13 % vuonna 2002, 78,40 % vuonna 2003 ja 81,92 % vuonna 2004) noudattamisaste nousi 0,80 prosenttiyksiköllä neljän vuoden jaksolla (2003–2006), mutta laski 11,47 prosenttiyksiköllä kuuden perättäisen vuoden (2001–2006) aikana. Tämä edustaa huomattavaa, mutta ymmärrettävää taantumaa, kun otetaan huomioon, että luvut sisältävät nyt myös 10 uuden jäsenvaltion tiedot. On kuitenkin huomionarvoista, että tarkastelujaksolla noudattamisaste parani jälleen huolimatta uusien jäsenvaltioiden suhteellisesti heikommasta tilanteesta ja laskentamenetelmän muutoksesta viime raporttiin nähden.

Jäsenvaltioiden keskimääräinen noudattamisaste vaihteli vuonna 2005 Kyproksen ja Tšekin 20 prosentista viiden maan 100 prosenttiin (Viro, Irlanti, Latvia, Malta ja Slovakia) ja vuonna 2006 Kyproksen 20 prosentista kuuden jäsenvaltion 100 prosenttiin (Viro, Irlanti, Latvia, Malta, Slovakia ja Suomi). Keskimääräinen noudattamisaste nousi kymmenessä jäsenvaltiossa, pysyi vakaana yhdeksässä ja putosi kuudessa. Viime raportin tietoihin verrattuna tämä vahvistaa, että direktiivin 5 artiklan noudattaminen on kehittynyt myönteiseen suuntaan.

Riippumattomien tuottajien uudehkojen[23] eurooppalaisten teosten osuus kaikista riippumattomista eurooppalaista teoksista oli 68,65 prosenttia vuonna 2005 ja 66,75 prosenttia vuonna 2006, eli lievää laskua oli tarkastelujaksona 1,90 prosenttiyksikköä. Aiempiin tarkastelujaksoihin verrattuna (61,78 % vuonna 2001, 61,96 % vuonna 2002, 71,66 % vuonna 2003 ja 69,09 % vuonna 2004) ilmeni neljän vuoden kaudella (2003–2006) laskua 4,91 prosenttiyksikköä, mutta kuuden vuoden kaudella kasvua 4,97 prosenttiyksikköä. Kehitys ei ehkä ole yhtä vaikuttavaa kuin vuosina 1999–2004, joilla kasvua oli lähes 30 prosenttia, mutta osoittaa, että uudehkojen teosten vahvan kehitysjakson jälkeen niiden osuus on vakiintunut hyvin tyydyttävälle tasolle.

Jäsenvaltiotasolla keskimääräiset osuudet vaihtelivat 26,13 prosentista (Viro) 100 prosenttiin (Kypros ja Slovakia) vuonna 2005 ja 24,80 prosentista (Irlanti) 100 prosenttiin (Slovakia) vuonna 2006. Uudehkojen teosten osuus kasvoi 10 jäsenvaltiossa, pysyi samana yhdessä ja laski 15 jäsenvaltiossa. Huomioitavaa on myös että riippumattomien tuottajien uudehkojen teosten osuus kokonaislähetysajasta pysyi yli 25 prosentissa (25,02 % vuonna 2005 ja 25,09 % vuonna 2006. Tämä vahvistaa myönteisen suuntauksen uudehkojen teosten osuudessa, joka kasvoi neljän vuoden aikana (2003–2006) 2,59 prosenttiyksiköllä[24].

Edellä esitettyjen tulosten perusteella voidaan todeta, että direktiivin 5 artiklan tavoitteisiin päästään yhteisön tasolla selvästi, kun tarkastellaan riippumattomien teosten ja uudehkojen teosten osuutta. Romanian ja Bulgarian vapaaehtoisesti toimittamat luvut[25] antavat syytä uskoa, että maat pystyvät osaltaan tukemaan 5 artiklan tavoitteiden saavuttamista seuraavalla tarkastelujaksolla.

3. PÄÄTELMÄT

Jäsenvaltioiden toimittamien tilastotietojen perusteella tällä tarkastelujaksolla eurooppalaisten teosten osuus kasvoi yhteisön tasolla katsottuna, kun se viime tarkastelujaksolla oli laskenut. Neljän vuoden suuntaus on ollut suhteellisen vakaa, kun taas kuuden vuoden jaksolla (2001–2006) esiintyi lievää laskua. Yleisesti ottaen eurooppalaisten teosten osuus lähetysajasta EU:ssa on kuitenkin vakiintunut suhteellisen korkealle tasolle yli 63 prosenttiin. Täysin kattavaa arvioita ei kuitenkaan voida tehdä neljästä syystä. Ensinnäkin luvut ovat viime raportista lähtien sisältäneet myös vuonna 2004 EU:hun liittyneiden kymmenen maan tilastotiedot. Toiseksi laskentamenetelmä on muuttunut, kun viime raportista lähtien on otettu huomioon myös sellaisten kanavien tiedot, joiden katsojaosuus on alle 3 prosenttia. Kolmanneksi alan pirstaloituminen aiheuttaa taloudellisia paineita ja tarpeen halvalle ja helposti saatavalle sisällölle, mikä vaikeuttaa tilannetta eurooppalaisiin teoksiin kohdistuvien investointien ja eurooppalaisten teosten lähetysosuuksien kannalta. Lisäksi tilastojen ulkopuolisten kanavien määrä on laskenut.

Näistä tekijöistä huolimatta voidaan todeta, että eurooppalaisten teosten osuuden vakiintuminen on tosiasia, jota entisestään tukee myönteinen kehitys huomioon otettavien kanavien noudattamisasteessa. Noudattamisaste kohosi tarkastelujaksona 4 prosenttiyksikköä, ja kehittyi myönteisesti myös nelivuotiskautena (2003–2006). Päätelmänä voidaan todeta, että eurooppalaisten teosten osuus televisiokanavilla on yleisesti ottaen hyvällä tolalla, joskin joissain jäsenvaltioissa on vielä parantamisen varaa. Eurooppalaisten teosten osuus on koko EU:n tasolla vakiintunut reilusti yli 60 prosenttiin, ja yli 65 prosentin osuus on mahdollinen tulevaisuudessa. Tämä myönteinen arvio pätee yhtä lailla 10 uuteen jäsenvaltioon – jotka tarkastelujaksona itse asiassa suoriutuivat paremmin kuin ”vanhat” jäsenvaltiot. Uusissa jäsenvaltioissa 4 artiklan soveltaminen on siis käynnistynyt mallikkaasti.

Myös direktiivin 5 artiklan soveltamisessa on nähtävissä myönteinen suunta: kauden 2001–2004 huomattavan 6,25 prosenttiyksikön taantuman jälkeen tilanne tasaantui vuonna 2006 (37,59 %) vuoden 2001 tasolle (37,75 %). Tämä merkitsee, että keskimääräinen osuus kasvoi merkittävästi 6,20 prosenttiyksiköllä neljän vuoden aikana edellä kuvattujen tekijöiden vaikutuksesta huolimatta. Huomionarvoista on, että valtaosa jäsenvaltioista pystyi vakiinnuttamaan riippumattomien tuotantojen osuuden reilusti yli 25 prosenttiin – eli neljännekseen – tarkasteltavasta kokonaislähetysajasta.

Myös riippumattomien tuottajien uudehkojen töiden kohdalla tilanne on varsin hyvä: tarkastelujakson ja neljän vuoden ajanjakson lievästä heikentymisestä huolimatta luvut kohenivat, kun tarkastellaan kuuden vuoden ajanjaksoa. Tarkastelujaksona yli 25 prosenttia huomioon otettavasta lähetysajasta varattiin uudehkoille töille.

Nämä jäsenvaltioiden raporttien yksityiskohtaiseen analyysiin[26] perustuvat tulokset osoittavat, että direktiivin 4 ja 5 artiklan tavoitteet on nykyisellä tarkastelujaksolla saavutettu varsin hyvin sekä yhteisö- että jäsenvaltiotasolla.

[pic]

[1] EYVL L 298, 17.10.1989.

[2] EYVL L 202, 30.7.1997.

[3] Edellisessä (seitsemännessä) tiedonannossa (KOM(2006) 459 lopullinen) arvioitiin 4 ja 5 artiklan noudattamista näissä 10 uudessa jäsenvaltiossa ainoastaan osalla raportointikautta, eli 1. toukokuuta – 31. joulukuuta 2004.

[4] Italian raportissa oli mukana myös tällaisia kanavia. Ks. tausta-selvitys 4, tähän tiedonantoon liittyvä komission yksiköiden valmisteluasiakirja, SEC (lopullinen) XYZ (jäljempänä 'työasiakirja'), s. 88.

[5] Ks. valmisteluasiakirjan taustaselvitys 5.

[6] Ks. indikaattori 1, taustaselvitys 1, valmisteluasiakirja.

[7] Ks. taustaselvitys 2, kaavio 1, valmisteluasiakirja.

[8] Ks. taustaselvitys 2, taulukko 1, valmisteluasiakirja.

[9] Ks. taustaselvitys 2, kaavio 1, valmisteluasiakirja.

[10] Ks. valmisteluasiakirjan taustaselvitys 4.

[11] Kuten edellä.

[12] Tšekin raportissa lueteltiin 13 kanavaa, joiden osalta ei ilmoitettu tietoja eurooppalaisten teosten osuudesta, 20 kanavaa ilman tietoa riippumattomien tuotantojen määrästä vuonna 2005. Italian kohdalla luku oli 10 kanavaa kummassakin tapauksessa vuodelle 2006. Ranska jätti toimittamatta 18 kanavan tiedot riippumattomien tuotantojen osuudesta vuosina 2005 ja 2006; Slovenian raportti sisälsi 11 tällaista kanavaa.

[13] Tämä vahvistetaan direktiivin 4 ja 5 artiklan täytäntöönpanon seurantaa koskevissa ohjeissa: ”jos televisioyhtiöllä on useampi kuin yksi kanava, (eurooppalaisten ja riippumattomien) teosten osuudet on periaatteessa ilmoitettava kultakin kanavalta". Ohjeet ovat saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/avpolicy/docs/reg/tvwf/eu_works/controle45_en.pdf.

[14] Ranska oli viime aikoihin saakka ainoa jäsenvaltio, joka ilmoitti komissiolle hyödyntävänsä jälkimmäistä mahdollisuutta. Ranskassa riippumattomien tuotantojen osuudet lasketaan maanpäällisen verkon digitaalikanavilla liikevaihdosta, mutta kaapeli- ja satelliittikanavilla ohjelmistobudjetista (taustaselvitys 4, valmisteluasiakirja, s. 83). Sittemmin Italia on korvannut velvollisuuden varata vähintään 10 prosenttia lähetysajasta riippumattomille tuotannoille velvoitteella investoida vähintään 10 prosenttia kanavan tuotosta tällaisiin teoksiin (ks. taustaselvitys 4, valmisteluasiakirja, s. 97).

[15] Mikä nimenomaisesti sallitaan direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa. Useat jäsenvaltiot ovat käyttäneet tätä mahdollisuutta ja esimerkiksi edellyttävät tietyiltä tai kaikilta televisioyhtiöiltä suurempia osuuksia kuin direktiivissä edellytetyt.

[16] Ks. alaviite 13.

[17] Ks. valmisteluasiakirjan taustaselvitys 1.

[18] Tiedot jäsenvaltiokohtaisesta soveltamisesta ovat valmisteluasiakirjan taustaselvityksessä 4.

[19] Aiemmin käytetty tapa jättää raportoinnin ulkopuolelle alle 3 prosentin katsojaosuuden omaavat kanavat on saattanut tuottaa ”painotetumpia” tuloksia. Tapa kuitenkin omaksuttiin aikana, jolloin alle 3 prosentin osuuden kanavia pidettiin merkitykseltään hyvin vähäisinä. Kanavien määrän huomattavan lisääntymisen jälkeen tämä näkemys ei enää ole perusteltu. Pääkanavien suhteellisen tärkeyden esiintuomiseksi työasiakirjan taustaselvityksessä 7 esitetään kuitenkin eurooppalaisten teosten osuudet sellaisten kanavien lähetysajasta, joiden yleisöosuus on yli 3 prosenttia.

[20] Liettuassa eurooppalaisten teosten osuus oli keskimäärin 46,98 prosenttia vuonna 2006, Sloveniassa 47,31 prosenttia vuonna 2005 ja Ruotsissa 45,44 prosenttia vuonna 2006.

[21] Bulgariassa eurooppalaisten teosten osuus lähetysajasta oli keskimäärin 67,65 % vuonna 2005 ja 72,83 % vuonna 2006. Romanian vastaavat luvut olivat 51,08 % (2005) ja 57,95 % (2006).

[22] Kypros varasi riippumattomien tuottajien eurooppalaisille teoksille 9,70 prosenttia lähetysajasta vuonna 2005 ja 6,48 prosenttia vuonna 2006.

[23] Tällä tarkoitetaan teoksia, jotka lähetetään viiden vuoden kuluessa niiden tuotannosta.

[24] Ks. taustaselvitys 2, kaavio 2, valmisteluasiakirja.

[25] Bulgariassa riippumattomien teosten osuus oli vuonna 17,42 prosenttia vuonna 2005 ja 14,94 prosenttia vuonna 2006; Romaniassa vastaavat osuudet olivat 36,22 prosenttia ja 38,62 prosenttia.

[26] Ks. valmisteluasiakirjan taustaselvitys 3.