KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE - Paikallinen toiminta työllisyyden hyväksi Euroopan työllisyysstrategian paikallinen ulottuvuus

SISÄLLYSLUETTELO

0. Tiivistelmä

1. Johdanto - tiedonannon tavoitteet

2. Uusi konteksti

2.1 Poliittinen ja institutionaalinen konteksti

2.2 Uusi paikallinen ulottuvuus

3. Työllisyyspolitiikan uusi soveltamisala

3.1 Paikallisten vahvuuksien saaminen mukaan

3.1.1 Paikallisviranomaiset

3.1.1.1 Perustietoja

3.1.1.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

3.1.2 Yritykset

3.1.2.1 Perustietoja

3.1.2.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

3.1.3 Kolmas järjestelmä / sosiaalitalous

3.1.3.1 Perustietoja

3.1.3.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

3.1.4 Paikalliset julkiset työnvälityspalvelut

3.1.4.1 Perustietoja

3.1.4.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

3.1.5 Työmarkkinaosapuolet

3.1.5.1 Perustietoja

3.1.5.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

3.2 Alueellisten ja kansallisten viranomaisten antama tuki

3.2.1 Perustietoja

3.2.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

3.3 Euroopan työllisyysstrategian soveltaminen paikallistasolla

4. päätelmät ja näkymät

Liite

0. Tiivistelmä

Tietoisuus työllisyyden kehittämismahdollisuuksista paikallistasolla kasvaa koko ajan. Se on saanut useimmat jäsenvaltiot aloittamaan institutionaalisia ja hallinnollisia hajauttamisprosesseja työllistämispolitiikassaan ja tuomaan näin päätöksentekorakenteita lähemmäksi paikallisyhteisöjä ja niiden tarpeita. Samalla se on saanut Euroopan unionin tukemaan useita kokeilutoimia paikallisen työllisyyden edistämiseen liittyvän aloitteen (Local Development and Employment Initiatives, LDEIs) perusteella ja kokeilemaan menetelmiä sekä välineitä paikallisten työllisyyden kehittämistoimien, kuten alueellisten työllisyyssopimusten ja "kolmannen järjestelmän" sekä paikallista sosiaalipääomaa koskevan kokeilutoimen tukemiseksi.

Euroopan työllisyysstrategiassa on toistaiseksi tukeuduttu pääasiassa kansallisen ja vähemmässä määrin alueellisen tason toimiin. Työllisyyden suuntaviivoissa vuodeksi 2000 paikallisia kysymyksiä on kuitenkin korostettu. Työllisyyden paikallinen kehittäminen on nyt laaja-alainen ensisijainen toimi uudessa Euroopan sosiaalirahastosta annetussa asetuksessa. Lisäksi työllisyyden paikallinen kehittäminen heijastuu myös muihin yhteisön rakennepolitiikan osa-alueisiin.

Voidaankin kysyä, millä tavalla ja missä määrin Euroopan työllisyysstrategian olisi edistettävä näiden suuntausten paikallista itsehallintoa ja millä tavoin se voisi tukea niitä.

Tämän tiedonannon tavoitteena on:

*esittää yhteenveto niistä muutoksista, jotka ovat saaneet jäsenvaltiot ja EU:n kiinnittämään yhä enemmän huomiota paikallistasoon työpaikkojen luomisessa,

*pohtia sitä, mitä paikallistason toimijat, kuten paikallisviranomaiset, yritykset, kolmas järjestelmä / sosiaalitalous tai vapaaehtoissektori, työmarkkinaosapuolet, julkiset työnvälityspalvelut sekä korkeamman tason toimijat, joiden toimet vaikuttavat paikallistason toimiin, valtiot ja alueet sekä EU itse toimivaltaisilla aloillaan voivat tehdä työpaikkojen luomiseksi ja työllisyyden ylläpitämiseksi paikallistasolla, sekä

*tuoda esiin kysymyksiä, joita käsitellään kuuden kuukauden jaksolla huhtikuusta lokakuuhun 2000.

Tämä tiedonanto on tarkoitettu unionin toimielimille. Komissio odottaa kiinnostuneena niiden kannanottoja. Lisäksi komissio järjestää laajan kuulemismenettelyn kyseisille toimijoille kokoussarjan muodossa. Ensimmäinen kokous, jolla kuulemismenettely aloitetaan, järjestetään yhdessä alueiden komitean kanssa 10.-11. huhtikuuta. Se huipentuu kokoukseen, joka on määrä järjestää Ranskan puheenjohtajuuskaudella Strasbourgissa joulukuussa ja jossa komissio esittää kuulemisten tulokset sekä katsauksen tulevaan.

Kommentit tiedonannosta pyydetään lähettämään sivulla 19 olevaan osoitteeseen.

1. Johdanto - tiedonannon tavoitteet

Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpano on jo tuottanut myönteisiä tuloksia, joita ovat EU:n ja kansallisen politiikan entistä parempi koordinointi sekä entistä johdonmukaisempi työllisyyspolitiikka kussakin jäsenvaltiossa ja niiden välillä. Nyt tilanne on sellainen, että strategiassa on otettava täysimääräisesti huomioon kaikki toimijat, jokainen institutionaalinen taso ja jokainen mahdollinen kasvuala, joka todennäköisesti vaikuttaa työllisyyslukuihin. Paikallista työpaikkojen luomiskykyä ei ole aliarvioitu, mistä osoituksena ovat useat kansalliset työllisyyden toimintasuunnitelmat. Yleisesti ottaen olisi kuitenkin tehtävä vielä enemmän.

Tässä yhteydessä ja sen perusteella, mitä aikaisemmista kokemuksista on opittu, sekä ottaen huomioon Euroopan parlamentin, alueiden komitean sekä talous- ja sosiaalikomitean ehdotukset tämän asiakirjan tarkoituksena on kannustaa Euroopan työllisyysstrategian toteuttajia ottamaan entistä paremmin huomioon mahdollisuudet, joita paikallinen toiminta työllisyyden hyväksi tarjoaa. Komissio on jo esittänyt useissa muissa asiakirjoissa (kuten alueelliset työllisyyssopimukset tai kaupunkiympäristöä koskevat strategiat) näkemyksiä ja ehdotuksia yleisestä paikallisesta kehittämisestä, joten tässä asiakirjassa keskitytään tapoihin, joilla työmarkkinatoimia voidaan tehostaa, ja toimiin, joita paikallistason toimijat voivat toteuttaa työllisyyden kehittämiseksi ja säilyttämiseksi.

Asiakirjan tavoitteena on herättää keskustelua paikallisen, kansallisen ja Euroopan tason toimijoiden keskuudessa ja tehdä sen perusteella päätelmiä asiasta. On korostettava, että asiakirjan julkaiseminen ei tarkoita sitä, että komissio aikoo käynnistää paikallista kehittämistä koskevan erillisen toimintaohjelman. EU:n rahoitusta voi jo saada rakennerahastoista tässä asiakirjassa käsitellyillä aloilla ja FEOAGA:n tukiosastosta maaseudun kehittämisen alalla Komissio toivoo mahdollisimman laajaa kuulemismenettelyä, jonka perusteella laaditaan uusi komission tiedonanto. Siinä esitetään tapoja, joilla EU:n toimintaa voidaan monipuolistaa työllisyyden lisäämiseksi nykyisten instituutioiden ja rahoitusta koskevien säännösten avulla.

2. Uusi konteksti

2.1 Poliittinen ja institutionaalinen konteksti

Amsterdamin sopimuksessa tunnustettiin, että työllisyyteen liittyvä ongelma on koko EU:n yhteinen huoli. Tästä on syntynyt uusi liike, joka perustuu koordinoituun strategiaan työllisyyden parantamiseksi ja keskinäisen monenvälisen valvontamenettelyn aloittamiseksi. Tässä lähestymistavassa korostetaan makrotaloudellisten ja rakenteellisten tekijöiden keskinäistä riippuvaisia.

Lähestymistapa sisältyy Amsterdamin sopimuksella muutetun Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 127 artiklaan, jossa määrätään, että työllisyys olisi otettava huomioon kaikkien yhteisön eri alan politiikkojen ja kaikkien yhteisön toimien laatimisessa ja täytäntöönpanossa.

Kansallisella tasolla jäsenvaltiot laativat ja panevat täytäntöön parhaillaan kansallisia työllisyyden toimintaohjelmia. Nämä toimintaohjelmat laaditaan ministerineuvoston vuosittain esittämien työllisyyden suuntaviivojen mukaisesti, ja ne perustuvat neljään pilariin, jotka ovat

-työllistyvyyden parantaminen,

-yrittäjyyden suosiminen,

-yritysten ja työntekijöiden sopeutumiskyvyn edistäminen sekä

-naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien lujittaminen.

Euroopan työllisyysstrategia perustuu ainakin nykyisessä kehittämisvaiheessaan pääasiassa kansallisiin toimiin. Tietoisuus paikallistason mahdollisuuksista parantaa työllisyyttä kasvaa kuitenkin koko ajan. Työllisyyden suuntaviivat vuodeksi 2000 vahvistavat erityistoimia (suuntaviiva 12) [1], joissa myönnetään avoimesti paikallisten tekijöiden asema työllisyyden kehittämisessä. Mahdollisuudet on kuitenkin vielä muutettava todellisuudeksi.

[1] Suuntaviivan 12 sisältävässä yrittäjyyttä koskevassa pilarissa esitetään, että jäsenvaltioiden on edistettävä toimenpiteitä, joissa hyödynnetään täysimääräisesti paikallisesti ja sosiaalitaloudessa tarjottavien työpaikkojen luomismahdollisuuksia erityisesti uusissa toimissa, jotka liittyvät sellaisiin tarpeisiin, joita markkinat eivät vielä tyydytä. Samalla olisi tutkittava ja poistettava näitä toimia haittaavia esteitä. Tältä osin on täysimääräisesti tunnustettava alueellisten ja paikallisten viranomaisten, muiden alueellisten ja paikallisten kumppanien sekä työmarkkinaosapuolten asema ja tuettava niitä. Lisäksi on hyödynnettävä julkisten työvoimapalvelujen asemaa paikallisten työllistämismahdollisuuksien kartoittamisessa ja paikallisten työmarkkinoiden toiminnan parantamisessa.

2.2 Uusi paikallinen ulottuvuus

Vaikka työllisyyden paikallista kehittämistä pidettiin pitkään marginaalisena seikkana makrotaloudellisiin ja rakenteellisiin strategioihin verrattuna, se hyväksytään nyt yhä laajemmin. Työttömyyden aiheuttama kasvava paine sai aikaan entistä monipuolisempia kokeiluja työpaikkojen luomiseksi. Pian huomattiin, että paikallistasolla oli merkittäviä toimintamahdollisuuksia. Lisäksi yhteiskunnan muuttuminen Euroopassa (ja maailmassa) on vaikuttanut yrityksiin ja yksilöihin uudella tavalla.

Markkinoiden avautuminen on lisännyt investointien liikkuvuutta ja pääoman keskittymistä. Uuden teknologian käytön samanaikainen kasvu tuotannossa, jakelussa ja kuluttamisessa on tehnyt mahdolliseksi maailmanlaajuisten markkinoiden luomisen ja tietoon perustuvan yhteiskunnan syntymisen. Se on johtanut huomattavasti kovempaan kilpailuun. Selvitäkseen uudesta tilanteesta paikallistason toimijoiden on nyt pakko kehittää omiin vahvuuksiinsa perustuvia strategioita. Teknologian mahdollistamat tuotantojärjestelmien muutokset ovat tehneet sisäisten mahdollisuuksien kehittämisen paljon helpommaksi. Tämä suuntaus soveltuu mikrotaloudelliseen kehitykseen ja pienyrityksistä koostuvien paikallisten tuotantojärjestelmien luomiseen. Muut tekijät kuten väestönkehitys (ikääntyminen), elämäntyylin muutokset ja lisääntyvä kaupungistuminen ovat johtaneet muuttuneisiin kulutustottumuksiin. Kotitalouksien terveydenhuoltoon, henkilökohtaisiin palveluihin, ympäristönsuojeluun, vapaa-aikaan, koulutukseen, kulttuuriin, viestintään ja liikenteeseen kuluttama osuus varoista kasvaa.

Kaikki nämä muutokset, ihmisten huoli kestävästä kehityksestä ja pyrkimys sitoutua entistä aktiivisemmin vaikuttavat paikallistason merkityksen kasvuun.

3. Työllisyyspolitiikan uusi soveltamisala

Unionin ja kansallisella tasolla on vähitellen kiinnitetty entistä enemmän huomiota työllistämispolitiikan paikalliseen ulottuvuuteen. Työllisyyden paikallista kehittämistä koskeva tutkimus on osoittanut, että menestyksen todennäköisyyden määräävät useat tekijät. Osaa näistä tekijöistä tarkastellaan liitteessä II. Näiden tekijöiden ja tässä tiedonannossa edellä käsiteltyjen aiheiden tarkastelusta käy ilmi, että vaikka paikallinen ulottuvuus otetaan entistä paremmin huomioon työllisyysasioissa, sen aseman parantamisessa on kuitenkin vielä monia esteitä. Esteiden voittamiseksi paikallistason toimijoiden on yhdistettävä voimansa ja resurssinsa. Alueellisten ja kansallisten viranomaisten on mukautettava politiikkaansa toimijoiden tukemiseksi. Euroopan työllisyysstrategia on kaikille osapuolille hyödyllinen käsitekehys.

3.1 Paikallisten vahvuuksien saaminen mukaan

3.1.1 Paikallisviranomaiset

3.1.1.1 Perustietoja

Euroopan unionissa [2] on yli 80 000 paikallisviranomaista. Ne ovat kunnalliselämän hallinnon perusyksikköjä sekä maaseudulla että kaupungeissa. Useimmissa jäsenvaltioissa niiden toimivalta kattaa useita aloja, joihin kuuluvat sosiaaliavustukset, koulutus, terveydenhuolto, asuminen, ympäristönsuojelu, paikallinen julkinen liikenne, vesi- ja energiahuolto, viemäröinti, kotitalousjätteen kerääminen ja käsittely, perusrakenteiden ylläpito sekä kulttuuri- ja vapaa-ajan toiminta.

[2] Katso 'Alueellinen ja paikallinen hallinto Euroopan unionissa', alueiden komitea, heinäkuu 1996.

Vaikka tilanne vaihtelee eri maissa, niiden toteuttamien toimien merkitys näkyy paikallisviranomaisten osuudessa julkisista menoista. Se vaihtelee Portugalin 3,8 prosentista Tanskan 33,3 prosenttiin BKT:sta [3]. Tanskassa, Suomessa, Alankomaissa ja Ruotsissa paikallisviranomaiset hallinnoivat kokonaistalousarviota, joka on suurempi kuin keskushallinnon hallinnoima talousarvio.

[3] Lähde: OECD, 1995 kansalliset selvitykset. Investoinnit eivät sisälly OECD:n määritelmään julkisista menoista. Tässä yhteydessä on mainittava esimerkkinä Portugali, jossa paikallisviranomaisten tekemät investoinnit muodostavat suurimman osan julkisista investoinneista.

Toimien moninaisuus näkyy myös kunnallisrakenteiden työllistämien ihmisten määrässä. Esimerkiksi Ranskassa kunnallisia työntekijöitä on yli 600 000 ja Pohjoismaissa yli 20 prosenttia työvoimasta. Paikallishallinto on usein suuri, jopa suurin työnantaja hallintoalueellaan.

Hallinnon toimivallan moninaisuus tarkoittaa sitä, että paikallisviranomaisten toimilla on merkittävä vaikutus paikalliseen työllisyyteen. Näin ollen Berliinin, Göteborgin ja Helsingin kaupunkien toimien arvioidaan vaikuttavan 40 prosenttiin näiden kaupunkien työllisyydestä [4], Manchesterin ja Tukholman 20 prosenttiin ja keskikokoisen ranskalaisen kaupungin, kuten Toursin ja Amiensin, keskimäärin 12-14 prosenttiin työllisyydestä.

[4] Katso AICCRE:n osana työllisyyden PO:n toimintatutkimusta toteuttama toimintatutkimus "Rôle des villes dans la création d'emploi".

Vaikka paikallisviranomaisilla ei ole toimivaltaa laatia työllisyyspolitiikkaa, kansalliset hallitukset ottavat ne entistä paremmin huomioon aktiivisten työmarkkinatoimien kehittämisen ja toteuttamisen luonnollisena osana. Tämä koskee erityisesti Pohjoismaita ja Alankomaita.

Joissakin jäsenvaltioissa paikallisviranomaisia - erityisesti kaupunkeja - aletaan myös pitää kumppaneina aktiivisten toimenpiteiden toteuttamisessa sekä myös keinona valita kokonaisvaltainen integroitu lähestymistapa monenlaisiin ongelmiin, jotka vaikuttavat paikalliseen työllisyyteen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen.

Alankomaissa, jossa kunnat vastaavat pelkästään sosiaaliavun varassa elävien ihmisten uudelleenintegroinnista, kaupunkipolitiikan tavoitteena on palauttaa tasapainoinen kaupunkikehitys, luoda uudelleen suhteet erilaisten kaupunkiin liittyvien toimintojen välillä ja toimia siten "täydellisen kaupungin" rakentamiseksi. Hallitus on antanut käytettäväksi 100 miljoonaa euroa tähän liittyviin hankkeisiin paikallisen työllisyyden parantamiseksi. Hankkeiden joukossa on kunnallisia yrittäjyysalan ja kehittämisalojen hankkeita (Lähde: Alankomaiden kansallinen toimintaohjelma).

Lisäksi monet paikallisviranomaiset ovat viime aikoina alkaneet kiinnostua entistä enemmän työllisyyteen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen liittyvistä asioista. Paikallisilla vaaleilla valituille virkamiehille tämä on usein luottamuskysymys. Koska työllisyydestä on tullut yksi suurimmista ongelmista, paikalliset ihmiset arvostelevat yleensä virkamiehiään myös sen perusteella, mitä nämä ovat saavuttaneet työllisyyden alalla. Vaikka maaseudun haasteet ovat jossain määrin erilaisia (esimerkiksi taantuvien alojen työllisyysaste on yhteisön keskimääräistä työllisyysastetta heikompi, maaseutu on etäällä elinkeinoelämän ja työllisyyden keskuksista, maaseudulla ei ole vankkaa yrittäjyys- ja riskinottokulttuuria, maaseudun toimijat eivät voi toimia talouden keskeisissä kanavissa ja verkostoissa ja maaseutuväestön koulutustaso on heikompi), paikallisviranomaisten merkitys ei ole yhtään vähäisempi, sillä heidän on tarjottava työllistymismahdollisuuksia ja hyvätasoisia palveluja väestölle saadakseen sen pysymään alueella. Näin ollen kansallisen ja alueellisen politiikan mukaisten toimien lisäksi viimeaikoina on tehty monia muitakin itsenäisiä aloitteita aloilla, jotka vaihtelevat ongelmanuorten työnsaannissa auttamisesta ammatinvalintaohjauksen ja koulutuksen tarjoamiseen ja jopa työpaikkojen luomisen suoraan tukemiseen. Tässä yhteydessä on syntynyt uusia kunnallisia tai kuntien alullepanemia rakenteita (kuten pistäytymispaikkoja ("maisons d'emploi"), paikallisia työllistämisjärjestelmiä ("régies de quartier", "entreprises d'insertion"), kursseja, joissa teoria ja käytäntö vuorottelevat, ja keskitetyn palvelun yksiköitä). [5]

[5] Les villes et l'emploi, étude réalisée auprès des communes françaises de plus de 10.000 habitants (BPI, initiatives pour l'emploi, 1998).

3.1.1.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

Paikallisviranomaisten vastuualueiden merkitys ja se, että ne ovat lähellä ihmisten tarpeita, tekee paikallisviranomaisista Euroopan työllisyysstrategian onnistumisen kannalta keskeisiä ja olennaisia kumppaneita. Edellä kuvaillut muutokset eivät kuitenkaan ole vielä yleisiä. Komission äskettäin toteuttamissa paikallisviranomaisten tärkeimpien kansallisten yhdistysten kuulemisissa tuli ilmi merkittävä tietovaje. Tämä ei koske ainoastaan Euroopan työllisyysstrategiaa koskevia tietoja, vaan myös tietoja toimintamalleista, jotka soveltuvat paikallisiin toimiin, ja sitä kuinka työllisyysasioissa toimitaan paikallisesti.

Paikallisviranomaiset ovat tärkeimpiä tekijöitä työllisyyden lisäämisessä paikallistasolla. Niiden asemaa on kuitenkin ehkä lujitettava, jos niiden halutaan toimivan mahdollisimman tehokkaasti.

*Demokraattisesti valitun hallinnon ensimmäisenä ja ihmisiä sekä paikallistaloutta lähinnä olevana tasona paikallisviranomaisilla on selvästi merkittävä asema kumppanuuksien kehittämisessä sellaisen työllisyyden edistämiseksi, joka tuo yhteen paikalliset julkiset ja yksityiset toimijat. Kuinka tästä yhdistävästä tehtävästä ja toimijoiden luomasta yhteisvaikutuksesta saadaan suurin hyöty integroitujen työllisyysstrategioiden kehittämiseksi ja kestävien työllisyyskumppanuuksien solmimiseksi-

*Paikallisviranomaisilla on valtuuksia monilla aloilla, jotka ovat uusien työpaikkojen mahdollisia lähteitä. Näin ollen niiden toimet muodostavat todennäköisesti huomattavan osan paikallisista työmarkkinoista. Kuinka näitä valtuuksia voidaan käyttää paikallisten työpaikkojen luomisen edistämiseen- Kuinka paikalliset viranomaiset voivat yhdistää työllisyysulottuvuuden kaikkiin toimiinsa- Millaisia analysointi-, tarkkailu- ja päätöksentekovälineitä paikallisviranomaisilla pitäisi olla käytettävissään-

*Paikallisviranomaiset ovat usein suuria työnantajia. Kuinka ne voivat osallistua tässä ominaisuudessa Euroopan työllisyysstrategian neljän pilarin toteuttamiseen ja mitä työllisyyden suuntaviivoja ne voivat soveltaa parhaiten paikallistasolla-

*Euroopasta on tulossa tietoon perustuva talousalue. Tämä edellyttää uusia teknisiä ja sosiaalisia taitoja sekä tietoliikennetekniikan käyttömahdollisuutta. Kuinka paikallisviranomaiset voivat edistää sen varmistamista, että kaikilla kansalaisilla ja paikallisilla toimijoilla on uusien työllisyysmahdollisuuksien käyttämiseen vaadittavat taidot- Kuinka ne voivat edistää tietoyhteiskunnan välineiden ja palvelujen käyttöä paikallistasolla-

3.1.2 Yritykset

3.1.2.1 Perustietoja

Yksityissektori on taloudellisen toiminnan tärkein tekijä Euroopan valtioiden kaltaisissa sekatalouksissa. Tällä hetkellä työpaikkojen luomismahdollisuudet ovat pääasiassa erityisesti palveluissa, joissa tarjotaan paikallista sisältöä tai jotka kohdistetaan paikallisiin tarpeisiin. Euroopan unionin viimeaikaiset kasvusuuntaukset osoittavat, että työllisyys kasvaa nopeasti terveydenhuolto- ja sosiaalialalla, liike-elämän palveluissa, hotelli- ja ravintola-alalla sekä vapaa-ajan-, kulttuuri- ja urheilutoiminnassa. (Näillä aloilla työllistyvien määrä on kasvanut vähintään 1,5 prosenttia vuodessa vuosina 1994-1998). Muu taloudellinen toiminta, jolla on paikallista vaikutusta, kuten vähittäiskauppa, rakentaminen ja maakuljetukset, ovat lisänneet työllisyyttä ennemminkin luotujen työpaikkojen määrän kuin kasvulukujen muodossa. Monet näistä työpaikkamahdollisuuksista ovat erityisesti yksityissektorilla, mikä osoittaa sen, että paikallisten liikeyritysten työpaikkojen luomisen mahdollisuutta on tuettava ja maksimoitava.

Kahden viime vuosikymmenen aikana pk-yritysten (myös monien kolmannen järjestelmän organisaatioiden) merkitys on kasvanut. Vuonna 1998 arvioitiin, että 99,8 prosenttia muista kuin alkutuotannon yksityisyrityksistä oli pk-yrityksiä ja 93,1 prosenttia mikroyrityksiä (alle 10 työntekijää). Tärkeimmät muutostekijät ovat tarve vastata asiakkaiden vaatimuksiin ja innovatiivisuus maailmanlaajuiseen kilpailuun vastaamiseksi. Pienemmät tuotantoyksiköt, jotka käyttävät joustavampia tekniikoita ja organisaatiomalleja, ovat kyenneet vastaamaan muita paremmin muutoshaasteisiin. Tämä muutos on näkynyt työllisyystilanteen muuttumisessa ja osoittanut pk-yritykset liike-elämän alan työllisyyden kasvun tärkeimmäksi lähteeksi. Tällä hetkellä toimintaa, jossa työllisyys kasvaa eniten, hallitsevat mikroyritykset (niillä on suurin osuus kokonaistyöllisyydestä).

>TAULUKON PAIKKA>

* EUR-19 = EU sekä ETA-maat ja Sveitsi

Lähde: Sixth Report of the European Observatory for SMEs, taulukot 1.2 ja 1.7, luku 1, luonnos syyskuu 1999, EIM/Data Warehousing. Euroopan komission yritystoiminnan pääosaston teettämä raportti.

Paikallinen tietoisuus tarpeesta kehittää ja tukea paikallista yrittäjyyttä kasvaa. Varsinkin vastaperustettujen yritysten, mikroyritysten ja pk-yritysten erityisongelmat voidaan usein ratkaista parhaiten paikallistasolla. Alueelliset ja paikalliset viranomaiset suosivat monenlaisia tukia ja neuvontarakenteita sekä keskitetyn palvelun yksiköiden kaltaisia lähestymistapoja entistä suotuisamman ympäristön luomiseksi pk-yrityksille. Yksityissektorin kilpailuasema on jossain määrin riippuvainen alueen kilpailukyvystä, joka taas puolestaan on riippuvainen muun muassa siitä, onko alueella uuden taloudellisen tilanteen edellyttämiä henkilöresursseja ja yhteiskunnallisia resursseja. Kysymys onkin silloin siitä, kuinka paikallisella politiikalla voidaan edistää paikallisten yritysten kilpailukykyä. Käyttäjän tarpeisiin perustuva lähestymistapa edellyttää paikallisen liike-elämän osallistumista paikallisten työllisyys- ja kehittämisstrategioiden suunnitteluun ja täytäntöönpanoon.

Paikallinen työpaikkojen luominen

Saksassa luodaan uusia verkostoja uusien liikeyritysten luomisen edistämiseksi ja jo toimivien pk-yritysten tukemiseksi. Näihin verkostoihin kuuluu kauppakamareita, työnantajayhdistyksiä, luottolaitoksia, riskisijoitusyhtiöitä, teknologiakeskuksia ja yritysten perustamiskeskuksia, yliopistoja, tutkimuslaitoksia, yrityksiä, paikallisviranomaisia ja työvoimatoimistoja. Kaikkien asianmukaisten toimijoiden osallistuminen näihin yhteistyörakenteisiin, joissa yhdistyvät alueita, taloutta, työssä käyviä naisia ja yleisiä työmarkkinoita koskeva politiikka, edistetään aloitteella "Alueellinen taloudellinen avustaminen kansalaisten osallistumisen kautta", jota tukevat liittovaltion hallitus ja osavaltioiden hallitukset sekä paikallisviranomaiset (Lähde: Saksan kansallinen toimintaohjelma).

Tarve entistä aktiivisempaan asenteeseen liike-elämää kohtaan näkyy myös kokemuksessa, joka liittyy työpaikkojen luomiseen työttömien ja siirtolaisten perustamissa mikroyrityksissä. Tätä lähestymistapaa on tuettu sekä julkisilla ohjelmilla (työttömyysetuuksien aktivointi, verovähennykset ja starttirahat) sekä yksityisillä ruohonjuuritason aloitteilla (mikroyrityksille myönnettävät luotot). Kiinnostus näiden kokemusten arviointiin ja niistä saatuihin kokemuksiin kasvaa ja ansaitsee lisähuomiota.

3.1.2.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

Paikallisen yrityssektorin tarpeet on otettava oikealla tavalla huomioon, jos halutaan hyödyntää paikallisia mahdollisuuksia työpaikkojen luomiseen. Paikallisen liike-elämän aktiivista osallistumista työllisyyskumppanuuksiin on sen vuoksi edistettävä.

Yritysten kilpailukyky edellyttää tehokkaista paikallisia työmarkkinoita. Tähän voi liittyä useita kysymyksiä. Yritykset ovat avainasemassa tunnistettaessa paikallisia osaamistarpeita ja ennustettaessa työmarkkinasuuntauksia. Ne voivat auttaa lujittamaan alueen yrityspohjaa tukemalla ja kannustamalla aloittavia yrityksiä ja pk-yrityksiä. Liike-elämällä voi olla myös aktiivinen asema, kun syrjäytyneiden ryhmiä integroidaan uudelleen työmarkkinoille käyttämällä myönteistä työllistämispolitiikkaa epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien osalta.

Yrityksen aktiivinen tukeminen on olennaista työllisyyden edistämiseksi paikallistasolla, koska yritykset luovat ja ylläpitävät useimpia työpaikkoja. Niiden on oltava mukana integroiduissa työpaikkojen luomisstrategioissa, ja niiden panosta on käytettävä parhaalla mahdollisella tavalla.

*Kuinka paikalliset yritys- ja talousyhteisöt voivat osallistua aktiivisesti integroitujen paikallisten työllisyysstrategioiden ja kumppanuuksien kehittämiseen- Mitä voidaan tehdä sen varmistamiseksi, että osallistuminen kumppanuuksiin on liike-elämälle kannattavaa-

*Kuinka voidaan käyttää hyväksi paikallisten liikeyritysten mahdollisuuksia paikallisen aktiivisen työmarkkinapolitiikan levittämisessä- Kuinka niitä voidaan kannustaa yhteistyöhön sosiaalitalouden yritysten kanssa ja tukemaan niitä mahdollisista kilpailuristiriidoista huolimatta-

*Teknologisen ja taloudellisen muutoksen kiihdyttäminen tarkoittaa sitä, että yritysten on mukautettava tuotteensa, teknologiansa ja organisaationsa siihen. Se, kuinka uudelleenjärjestäminen hoidetaan, vaikuttaa paikalliseen työllisyyteen ja paikallisyhteisöihin. Millaisia hyviä käytäntöjä voidaan jakaa talouden uudelleenjärjestämisessä paikalliselle työllisyydelle aiheutuvien kielteisten vaikutusten minimoimiseksi-

3.1.3 Kolmas järjestelmä / sosiaalitalous

3.1.3.1 Perustietoja

Joillekin sosioekonomisille organisaatiomuodoille (osuuskunnat, yhdistykset, keskinäiset järjestelyt ja säätiöt), joita kutsutaan yleisnimellä "sosiaalitalous", "kolmas sektori" tai "kolmas järjestelmä", on yhteistä sellaiset periaatteet kuten voiton tavoittelun puute, riippumattomuus julkisesta ja yksityisestä sektorista, entistä osallistuvamman organisaatiomuodon tavoittelu sekä yhdyskuntapalvelun henki. Jotkin niistä haluavat vastata sellaisiin tarpeisiin, joita julkiset palvelut tai markkinat eivät täytä. Tämän toteuttamiseksi ne osallistuvat taloudelliseen toimintaan ja palkkaavat työvoimaa. Ne ovat yleensä pieniä ja paikallisyhteisöihin hyvin juurtuneita ja toimivat usein alueensa pitkäaikaisen kehittämisen puolesta.

Nykyään näillä organisaatioilla on huomattava taloudellinen ja yhteiskunnallinen merkitys monissa maissa, vaikka niitä ei tunnustetakaan laajalti. Yleisesti ottaen alan arvioidaan käsittävän 8 590 000 työpaikkaa eli 6,45 prosenttia koko työllisyydestä ja 7,78 prosenttia palkkatyöstä. Lisäksi kun vapaaehtoistyö muutetaan kokoaikavastaavuudeksi, voidaan arvioida, että 10 prosenttia työvoimasta toimii kolmannessa järjestelmässä [6].

[6] The enterprises and organisations of Third system: a strategic challenge for employment, CIRIEC:n tutkimus, joulukuu 1999.

Viimeisten kahden vuosikymmenen aikana tapahtunut rakenteellinen muutos on tuottanut uusia sosiaalitalouden tapaisia organisaatioita, joiden tarkoituksena on täyttää ihmisten ja paikallisyhteisöjen täyttämättömät tarpeet ja torjua lisääntyvän työttömyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen aiheuttamat vaikutukset.

Tällaisissa organisaatioissa 1980-luvulla kirjattu työllisyyden kasvu oli paljon suurempi kuin koko talouden kasvu. Saksassa työllisyyden kasvu oli 11 prosenttia ja talouden kasvu 3,7 prosenttia. Ranskassa vastaavat luvut olivat 15,8 prosenttia ja 4,2 prosenttia sekä Italiassa 39 prosenttia ja 7,4 prosenttia. Tämä kasvutahti nopeutui vuosina 1990-1995, ja sen arvioidaan olevan Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa noin 24 prosenttia, ja se edustaa näin ollen yli 20:tä prosenttia näissä maissa luoduista nettotyöpaikoista. Kolme neljäsosaa näistä uusista työpaikoista näyttäisi olevan koulutus-, terveys- ja sosiaalialalla sekä huomattava osuus urheilun, kulttuurin ja ammatillisen koulutuksen alalla.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Tämä kasvu voidaan selittää osittain tiettyjen julkisen sektorin ennen hoitamien toimien yksityistämisellä ja osittain uusiin tarpeisiin vastaavien palvelujen tuottamisella. Tässä voidaan erottaa seuraavat kaksi toimintatyyppiä:

-työttömien ja epäsuotuisassa asemassa olevien henkilöiden integroiminen työkokemusta tarjoamalla ja

-tavaroiden ja palvelujen tuottaminen sosiaalitalouden tai yhteisön käyttöön.

Nämä toimet muodostavat aidon kolmannen järjestelmän, joka täydentää julkista ja yksityistä sektoria ja on vuorovaikutuksessa niiden kanssa sekä tuottaa sosiaalisia siteitä, jotka hyödyttävät koko yhteiskuntaa.

3.1.3.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

Kun otetaan huomioon täyttämättömien tarpeiden suuri määrä, kasvun voidaan odottaa jatkuvan [7]. Mahdollisuuksien toteuttamista jarruttaa kuitenkin joukko esteitä, jotka olisi syytä poistaa. Jotkin niistä ovat kolmannen järjestelmän organisaatioiden sisäisiä esteitä, mutta kaikkiin tekijöihin - varsinkaan lainsäädäntöpuitteisiin - organisaatiot eivät voi vaikuttaa.

[7] Työllisyyslukuja vuonna 1998 koskevassa komission tutkimuksessa, joka perustuu Yhdysvaltojen esimerkkiin, arvioidaan että kunnallispalveluissa (sosiaali-, kulttuuri-, vapaa-ajan-, koulutus- ja terveyspalvelut sekä henkilökohtaiset avustuspalvelut) voidaan luoda 10 miljoonaa uutta työpaikkaa Euroopassa. Tällaiset organisaatiot voivat ottaa tehtäväkseen suuren osan niistä.

Italiassa uudet asetukset ovat edistäneet sosiaalitalouden kasvua. Vuonna 1994 sosiaalitalouden alan osuuskuntia oli 2 300, ja ne työllistivät 38 000 henkeä. Vuoteen 1998 mennessä osuuskuntien määrä oli noussut 4 800:an, ja niissä työllistetyn työvoiman määrä 108 000:een. Voittoa tavoittelemattoman sektorin laajentamista pidetään myös tärkeänä politiikan osa-alueena yhtäläisten mahdollisuuksien saavuttamiseksi. Tämä sektori kehittyy Italiassa aloilla, joilla palveluille on kysyntää (esimerkiksi vanhustenhoito, vammaisten tai epäsuotuisassa asemassa olevien avustaminen ja lastenhoitopalvelut), ja se edistää perhe- ja työelämän yhteensovittamista (Lähde: Italian kansallinen toimintaohjelma).

Vaikka jotkin uudet palvelut, kuten ympäristönsuojeluun suuntautuvat palvelut, muuttuvat todennäköisesti taloudellisesti voittoa tuottaviksi toimiksi lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä, toiset palvelut, kuten kulttuuripalvelut ja henkilökohtaiset palvelut (kuten vanhusten- ja lastenhoito) törmäävät edelleen rahoitukseen liittyviin esteisiin. Näiden esteiden poistaminen edellyttää, että osa kehitykseen tarvittavasta rahoituksesta saadaan markkinoiden ulkopuolelta. Tällainen rahoitus on perusteltua, kun otetaan huomioon ne edut, joita uudet palvelut voivat tarjota yhteiskunnalle ja säästöt, joita ne tuovat (kuten sosiaaliturvamenojen säästöt, ihmisten entistä parempi mahdollisuus päästä työmarkkinoille ja pikkurikollisuuden väheneminen).

Tällä hetkellä tarvittava rahoitus saadaan yleensä julkisista ohjelmista, erityisesti niistä, joiden tavoitteena on työllisyyspolitiikan aktivoiminen. Saattaa olla luonnollista rahoittaa välitysyrityksiä, joiden tavoitteena on integroida ihmisiä uudelleen työmarkkinoille aktiivisella työllisyyspolitiikalla. Koska nämä yritykset luovat myös pysyviä työpaikkoja, niiden pitäisi saada rahoitusta tavanomaisista yritysrahoituksen lähteistä.

Yritysten rinnalla kolmas järjestelmä ja sosiaalitalous edustavat merkittävää ja kasvavaa voimatekijää työpaikkojen luomisessa erityisesti niille henkilöille, joiden on vaikea päästä työmarkkinoille ja saada pysyvää työpaikkaa.

*Mitkä julkisen ja/tai yksityisen rahoituksen lähteet täyttäisivät parhaiten kehittämistarpeet- Kuinka kolmatta järjestelmää voidaan rahoittaa sillä perusteella, että siinä säästetään rahaa ja tuotetaan lisäarvoa yhteiskunnalle- Mikä on kysyntää tukevista kokeiluista, kuten palvelukupongeista ja veronalennuksista saatava nykyinen hyöty-

*Kolmannen järjestelmän organisaatioista on tehtävä entistä ammattitaitoisempia, jos tarjottavien palvelujen laatua halutaan parantaa. Perinteiset koulutusjärjestelmät eivät todennäköisesti pysty tyydyttämään tätä tarvetta. Millä muilla tavoin ammattitaito ja palvelujen ja työn laadukkuus voidaan saavuttaa-

*Millainen kumppanuuden muoto voisi vakaasti edistää kolmannen järjestelmän organisaatioiden etuja ja tarpeita päätöksenteossa-

3.1.4 Paikalliset julkiset työnvälityspalvelut

3.1.4.1 Perustietoja

Julkisilla työnvälityspalveluilla on kaksitahoinen tehtävä työmarkkinoilla. Toisaalta ne pyrkivät parantamaan työmarkkinoiden toimintaa varmistamalla sen, että työllisyyden kysyntä ja tarjonta kohtaavat kansallisella ja Euroopan tasolla. Tämä tarkoittaa usein työntekijöiden lisääntyvää maantieteellistä ja ammatillista liikkuvuutta sellaisille liike-elämän alueille, joilla työvoiman kysyntä on kasvanut. Toisaalta julkisilla työnvälityspalveluilla on keskeinen osa tasapainoisen alueellisen kehityksen edistämisessä, koska ne huolehtivat jokaisen alueen työllisyyden kehitysmahdollisuuksista.

Julkisten työnvälityspalvelujen ytimen muodostavia paikallisia työvoimatoimistoja on yli 5 000, ja niissä työskentelee yli 100 000 virkailijaa, jotka ovat suorassa yhteydessä työnantajiin ja työnhakijoihin [8].

[8] Komission tiedonanto - "Julkisten työnvälityspalvelujen modernisoiminen Euroopan työllisyysstrategian tukemiseksi", KOM(98) 641, 13.11.1998.

Paikalliset työvoimatoimistot tarjoavat runsaasti palveluja, esimerkiksi tiedottamista, työntekijöiden sijoittamista yrityksiin, ammatinohjausta, koulutusta ja työmarkkinaohjelmia. Työmarkkinaohjelmiin suunnataan suurin osa siitä 65 miljardista eurosta, joka vastaa yhtä prosenttia bruttokansantuotteesta, jolla EU:n hallitukset rahoittavat aktiivista työvoimapolitiikkaa. Tämä vastaa yli kolmasosaa kaikista työvoimapolitiikkaa (työnhakijoiden tulotuki ja aktiivinen työvoimapolitiikka) varten korvamerkityistä menoista.

Palvelujen tarjoamisen ja työnhakijoihin ja työnantajiin kohdistuvien aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden lisäksi julkiset työnvälityspalvelut ovat monessa jäsenvaltiossa tärkeässä roolissa työmarkkinoihin liittyvien tietojen jakamisessa ja työvoiman kysynnän ja tarjonnan ennakoimisessa.

Joissakin maissa paikalliset työvoimatoimistot ovat kehittäneet uusi välineitä paikallisen työvoimadynamiikan seuraamiseksi ja uusia lähestymistapoja yritysten ja työntekijöiden tarpeiden joustavaa täyttämistä varten. Rajaseuduilla (hakijamaat mukaan lukien) paikalliset työvoimatoimistot toimivat keskeisinä kumppaneina EU:n Eures-verkostossa, joka tuo yhteen työvoimatoimistot, työmarkkinaosapuolet ja paikallisviranomaiset ja jonka tavoitteena on edistää koko alueelle aktiivisesti avautuvia työmarkkinoita.

Työvoimapolitiikalle yhä etenevässä määrin asetettu tehokkuusvaatimus on tuonut mukanaan ajatuksen siitä, että julkisten työnvälityspalvelujen olisi hajautettava ja mukautettava palvelunsa paikallisiin tarpeisiin.

3.1.4.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

Koska julkiset työnvälityspalvelut ovat avaintekijänä aktivointi- ja ennaltaehkäisystrategian toteuttamisessa, ne eivät voi toimia eristyksissä muista paikallisista toimijoista. Julkisia työnvälityspalveluja olisi rohkaistava saattamaan asiantuntemuksensa paikallisista ja laajemmista työmarkkinoista muiden yhteiskunnallista syrjäytymistä torjuvien organisaatioiden tietoon. Myös työmarkkinaosapuolten kanssa tehtävää yhteistyötä olisi toisinaan tiivistettävä, jotta työntekijöiden integroituminen uudelleen työmarkkinoille olisi tehokasta.

Herää kysymys, pitäisikö paikallisten työvoimatoimistojen ottaa perinteisten toimintojensa - tiedottamisen ja työnvälityksen - lisäksi aktiivinen rooli innovatiivisissa paikallista kehittämistä koskevissa aloitteissa. Tämä pitää sisällään esimerkiksi piilevien avointen työpaikkojen kartoittamisen, yrittäjyyden tukemisen ja sosiaalitalouden toimintojen kehittämisen.

Kaikki edellä esitetty viittaa siihen, että paikallisilla työvoimatoimistoilla olisi oltava omaa harkintavaltaa, kun ne valitsevat toimintamuotoja, jotka soveltuvat kaikkein parhaiten juuri paikallisiin tarpeisiin.

Tämä herättää seuraavia keskustelunaiheita:

Paikallisilla työnvälityspalveluilla tuetaan kyseisten alueiden kehittämisstrategioita.

*Paikallisten julkisten työnvälityspalvelujen osuuden tehokkuutta parannetaan muiden paikallisten ja muilla tasoilla toimivien toimijoiden kanssa käytävillä keskusteluilla ja yhteistyöllä. Millä tavalla paikallisten työvoimatoimistojen olisi edistettävä yhteistyötä muiden toimijoiden, kuten työmarkkinaosapuolten, paikallisviranomaisten tai kolmannen sektorin organisaatioiden kanssa- Mitkä ovat yhteistyön vahvistamisen pääalueet-

*Paikalliset työvoimatoimistot vastaavat yleensä kansallisten tai alueellisten viranomaisten päättämien toimenpiteiden toteuttamisesta. Miten ne kykenevät mahdollistamaan liikkuvuuden, takaamaan yhtäläisen mahdollisuuden käyttää palveluja koko maassa ja ottamaan samalla huomioon paikallisten työvoimamarkkinoiden erityistarpeet-

*Voisivatko paikalliset työvoimatoimistot ottaa perinteisten tiedottamis-, työnvälitys- ja muiden tehtäviensä ohelle innovatiivisempia tapoja toimia paikallisilla työvoimamarkkinoilla-

3.1.5 Työmarkkinaosapuolet

3.1.5.1 Perustietoja

Työmarkkinaneuvottelujen järjestäminen vaihtelee maasta toiseen. Ne voivat toimia kansallisella tasolla tai yritystasolla ja kattaa koko elinkeinoalan tai ainoastaan eri sektoreita. Yleisesti ottaen paikallistason neuvotteluja käydään vähän, vaikka erityisjärjestelyjä on tehty, kuten contratti d'area Italiassa.

Useissa maissa (kuten Itävallassa, Tanskassa ja Alankomaissa) työmarkkinaosapuolet osallistuvat julkisten työnvälityspalvelujen hajautettuun hallinnoimiseen ja ovat jäseniä kolmitahoisissa elimissä paikallisviranomaisten edustajien kanssa. Euroopassa on myös yleistä, että työmarkkinaosapuolet toimivat kumppanuudessa, joka on perustettu työllisyyden parantamiseksi ja työttömyyden sekä sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi paikallistasolla.

3.1.5.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

On otettava huomioon, että osaamisen taso on ratkaiseva tekijä liike-elämän kilpailukyvylle, ja työmarkkinaosapuolet parhaimmillaan neuvovat jatkokoulutuksen tarjoajia paikallisten yritysten koulutustarpeiden osalta. Myös uudet työllistämisen muodot, uudet elinkeinot sekä uudet yritysten sisäiset ja väliset työn organisointitavat voidaan havaita helpoimmin, mikä tarkoittaa, että joustavuus voidaan jättää paikalliselle tasolle neuvoteltavaksi ja keskusteltavaksi. Lisäksi paikalliset työmarkkinaosapuolet tuntevat paikallisen tilanteen läpikotaisin, mistä paikallisyhteisö hyötyy. Kaikki nämä muutokset yhdistettyinä paikallisten työmarkkinoiden monimuotoisuuteen ovat osoitus siitä, että työmarkkinaosapuolet integroituvat entistä paremmin paikallisiin kumppanuuksiin.

Työmarkkinaosapuolilla on sekä virallinen että epävirallinen asema työmarkkinoilla. Työmarkkinaneuvottelujen sekä institutionaalisen ja muun kumppanuuden avulla ne vaikuttavat tapaan, jolla työmarkkinoita hallinnoidaan.

*Kun katsotaan kaksitahoisia elimiä ja instituutioita kauemmaksi, kuinka työmarkkinaosapuolet voivat osallistua erityisesti niihin entistä avoimempiin verkkoihin ja kumppanuuksiin, jotka sisältävät välittäjinä toimivia elimiä ja yhdistyksiä- Kuinka ne voivat siirtyä tavanomaisten neuvottelupiirinsä ulkopuolelle ja edistää oman alansa laajempia strategioita sekä työpaikkojen luomista myös nousevilla kasvualoilla-

*Mitä aiheita paikallistason neuvotteluissa voitaisiin käsitellä innovaatioiden ja paikallisiin olosuhteisiin mukauttamisen edistämiseksi vaarantamatta kansallista ja eurooppalaista yhteenkuuluvuutta sekä työntekijöiden turvallisuuteen liittyvien odotusten sekä työnantajien joustavuuteen liittyvien odotusten tasapainoa- Mitä työmarkkinaosapuolet voivat tehdä sen varmistamiseksi, että maantieteelliset tuottavuusmuuttujat otetaan huomioon-

3.2 Alueellisten ja kansallisten viranomaisten antama tuki

Jäsenvaltiot ovat yrittäneet vuosia saada paikallisia erityispiirteitä ja tarpeita otetuiksi huomioon politiikan laatimisessa ja täytäntöönpanossa. Tuki politiikalle, joka edistää paikallisten toimijoiden osallistumista integroituun työllisyyden kehittämiseen alueella, on kuitenkin aivan viimeaikainen edistysaskel.

3.2.1 Perustietoja

Sen oivaltaminen, että rakenteelliset muutokset olivat liian monimutkaisia käsiteltäviksi yksinomaan keskusjohtoisessa politiikassa, on auttanut nopeuttamaan institutionaalista ja hallinnollista hajauttamista, jota toteutettiin jo useimmissa jäsenvaltioissa. Tämä vallan hajauttaminen toi tiettyjä päätöksentekijöitä lähemmäksi paikallisyhteisöjä ja sai heidät ottamaan paikallisyhteisöjen tarpeet huomioon entistä paremmin.

Työmarkkinapolitiikan osalta hajauttaminen johtuu yksittäisten alueiden välisistä sosioekonomisten piirteiden eroista ja halusta ottaa enemmän vastuuta niihin vaikuttavista muutoksista.

Sosioekonomiset piirteet vaihtelevat enemmän tietyssä jäsenvaltiossa kuin jäsenvaltioiden välillä. Nämä erot ovat erityisen selvät työttömyyslukujen osalta [9]. Näin ollen yhdessä jäsenvaltiossa työttömien lukumäärä työttömyydestä eniten kärsivillä alueilla on yleensä kolmesta neljään kertaan niin suuri kuin vauraammilla alueilla. Lisäksi osa-alueiden kesken on vielä suurempia vaihteluja. Tällaiset suuret vaihtelut ovat usein merkkejä monimutkaisista paikallisista olosuhteista. Keskusjohtoisesti suunniteltu politiikka on osoittautunut liian joustamattomaksi vaihteluille, joten paikalliset erityispiirteet huomioon ottavat ratkaisut ovat osoittautuneet korvaamattomiksi.

[9] Katso Eurostat, Statistic in Focus, Regions, nro 5/99, EU unemployment still marked by regional variations, 1999.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Melkein kaikki jäsenvaltiot ovat hajauttamassa kansallisella tasolla päätetyn ja rahoitettavan politiikan toteuttamista. Vaikka tämä tapahtuu pääasiassa paikallisten julkisten työnvälityspalvelujen kautta, suuntauksena on toimintakumppanuuksien rakentaminen erilaisten paikallisten toimijoiden kanssa. Jotkin kumppanuudet perustuvat EU:ssa saatuihin kokemuksiin alueellisista työllisyyssopimuksista. Tämä koskee erityisesti Pohjoismaita, joissa työvoimalautakunnat koostuvat julkisista työvoimatoimistoista, työmarkkinaosapuolista sekä paikallisviranomaisista ja ovat tärkeässä asemassa aktiivisen työllisyyspolitiikan suunnittelemisessa ja toteuttamisessa.

3.2.2 Mahdolliset muutokset - keskusteltavia kysymyksiä

Paikallisten toimijoiden työllisyyttä koskevat aloitteet on nähtävä laajemmassa alueellisessa, kansallisessa ja Euroopan laajuisessa yhteydessä. Jos niiden halutaan olevan todella tehokkaita, niissä on otettava huomioon kaikilla näillä tasoilla asetetut suuntaviivat.

Kansallisilla ja alueellisilla hallinnoilla sekä työmarkkinaosapuolilla on keskeinen asema. Sen lisäksi, että niiden on kannustettava paikallisia toimijoita entistä parempaan päätöksentekoon, niiden on myös kehitettävä sääntelykehystä ja tukitoimia, jotka edistävät integroitujen paikallisstrategioiden kehittämistä ja laajentamista.

Yksi tapa edistää Euroopan työllisyysstrategian tehokkuutta olisi paikallisten toimijoiden osallistuminen entistä tiiviimmin työllisyyden kansallisten toimintasuunnitelmien laatimiseen ja toteuttamiseen. Kansalliset ja tarvittaessa alueelliset hallinnot ovat vastuussa asian järjestämisestä. Edellä tässä asiakirjassa osoitetaan, että paikalliset toimijat hallitsevat jo nyt keskusjohtoisesti hyväksyttyjen toimenpiteiden levittämistä. Kokemus osoittaa kuitenkin myös sen, että aktiiviset työmarkkinatoimet ovat tehokkaampia, jos ne ovat osa kaikkien paikallisten toimijoiden yhdessä laatimaa ja muiden institutionaalisten tasojen tukemaa integroitua paikallista strategiaa.

Alueelliset ja kansalliset viranomaiset ovat määritelleet olosuhteet, joissa paikalliskumppanit työskentelevät ja tavat, joilla ne voivat kehittää ja toteuttaa integroituja strategioita työpaikkojen luomiseksi.

*Kuinka kansalliset ja tarvittaessa alueelliset hallinnot kannustavat paikallisviranomaisia integroimaan työllisyysulottuvuuden kaikkiin toimiinsa- Kuinka ne voivat edistää integroituja paikallisia työllisyysstrategioita yleensä- Mitkä ovat vaikutukset toiminnan joustavuuden kannalta paikallistasolla- Kuinka hyvät käytännöt voidaan tunnistaa ja siirtää-

*Kuinka ne voivat ottaa paikallisviranomaiset entistä paremmin mukaan kansallisten toimintaohjelmien valmisteluun ja täytäntöönpanoon-

*Kolmannen sektorin organisaatioilla on merkittävä asema työntekijöiden työllistyvyyden parantamisessa. Niiden kehittyminen riippuu kuitenkin sääntelykehysten ja tukirakenteiden olemassaolosta säilyvyyden varmistamiseksi. Mitä kansalliset, alueelliset ja paikalliset hallinnot voivat tehdä tältä osin-

3.3 Euroopan työllisyysstrategian soveltaminen paikallistasolla

Euroopan työllisyysstrategia tarjoaa asianmukaisen toimintakehyksen paikallisille toimijoille, joiden tarkoituksena on integroida työllisyysulottuvuus kaikkiin toimiinsa.

Euroopan työllisyyden suuntaviivat ovat kehys, jonka mukaisesti työllisyyden kansalliset toimintasuunnitelmat muutetaan konkreettisiksi toimiksi mukauttamalla ne kansalliseen kontekstiin. Samalla tavalla Euroopan työllisyyden suuntaviivat voivat olla hyödyllinen perusta, jota vasten määritellään paikallinen työllisyysstrategia. Suuntaviivat voivat olla sopiva kehys, jota voidaan soveltaa monenlaisiin paikallisiin olosuhteisiin Euroopassa. Paikalliset suunnitelmat voisivat synnyttää johdonmukaisuutta paikallistasolla ja maksimoida kansallisten suunnitelmien vaikutuksen.

Euroopan työllisyysstrategian yksi perusperiaatteista on se, että työllisyyspolitiikan olisi oltava osa muuta politiikkaa sekä Euroopassa että kansallisesti. Paikallisen työllisyyden edistämistä koskevien integroitujen strategioiden kehittämisen olisi perustuttava tähän periaatteeseen. Nämä strategiat puolestaan voivat vahvistaa samanlaista lähestymistapaa muilla tasoilla.

Tällaiset strategiat tukevat Euroopan työllisyysstrategiaa, ja Euroopan työllisyysstrategia tukee niitä. Eurooppa-neuvoston Wienin kokouksessa [10] päätettiin tehdä Euroopan sosiaalirahastosta EU:n tärkein väline kansallisten toimintasuunnitelmien toteuttamisessa. Erityisesti Euroopan sosiaalirahaston soveltamisalan laajentamisen myötä paikalliskehitys on nyt yksi sen ensisijaisista toimista muiden rakennerahastojen ohella [11].

[10] Katso puheenjohtajavaltion päätelmien kohta 36, EU:n tiedote 12/1998.

[11] Neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1999, rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöistä.

Alueiden ja maaseudun kehityspolitiikka ja erityisesti uusi Euroopan sosiaalirahastoa koskeva asetus mahdollistaa tuen paikallisiin kehittämis- ja työllisyysaloitteisiin, sosiaalitalouden toimiin ja alueellisiin työllisyyssopimuksiin selvemmin kuin aikaisemmin. ESR-asetuksessa on myös omaksuttu uusia lähestymistapoja, esimerkiksi ohjelmat pienten tukien myöntämiseksi kansalaisjärjestöille ja paikallisille kumppanuuksille sekä yleisten tukijärjestelmien käyttäminen kaikkien työllisyyden kehittämiseen liittyvien tarpeiden täyttämiseksi tietyllä alalla. Tämä lähestymistapa voi kattaa paikallisten kumppanuuksien tukemisen lisäksi sellaisten kumppanuustoimien tukemisen, joihin liittyy esimerkiksi uusia rahoitusmalleja tai sosiaalitalouden yrittäjyyden elvyttämistä paikallistasolla.

Euroopan työllisyysstrategiassa tarjotaan analyyttinen ja poliittinen malli, jota vasten jäsenvaltiot voivat verrata tuloksiaan vertaisryhmiin, ja esitetään suuntaviivat, joita jäsenvaltiot pyrkivät toteuttamaan työllisyyden parantamiseksi.

*Kuinka EU ja sen toimielimet, tukivälineet, ohjelmat ja toimet voivat tukea entistä enemmän integroituja strategioita paikallisen työllisyyden kehittämiseksi-

*Onko mahdollista soveltaa paikallisesti politiikkaa, jonka mukaan työllisyyden parantamisen on oltava osa kaikkea politiikkaa-

4. päätelmät ja näkymät

Edellisissä luvuissa on tuotu esille kasvava kiinnostus paikallistason toimintaan työllisyyden parantamiseksi ja useita tekijöitä, jotka voivat edistää paikallista toimintaa Euroopan työllisyyden lisäämiseksi ja vakaiden sekä korkealaatuisten työpaikkojen tarjoamiseksi. Tässä mainittujen viranomaisten ja muiden tahojen moninaisuus (kansalliset, alueelliset ja paikalliset hallitukset, yritykset, kolmannen järjestelmän / sosiaalitalouden organisaatiot, työmarkkinaosapuolet sekä erikoistuneet julkiset instituutiot, kuten julkiset työnvälityspalvelut) osoittaa sekä tarpeen koordinoida tällaisia toimia että sen tosiasian, että integroidut lähestymistavat ovat olennaisia jokaisessa maassa, jokaisella alueella ja kaikilla paikallistasoilla. Jokaisen tason toimijoilla on omat vastuualueensa, ja niiden on osallistuttava toimintaan.

Lisätoimien tarve Euroopan työllisyysstrategian paikallisulottuvuuden lujittamiseksi on näin ollen selviö. On olemassa laaja poliittinen yksimielisyys halusta tehdä näin. Se, kuinka tästä edetään, on osa keskustelua, jota on käytävä tulevien kuukausien aikana. Jotta kehitys olisi mahdollista, komissio toteuttaa seuraavat toimet:

a) Tässä tiedonannossa esitettyjä aiheita koskevan keskustelun edistäminen

Tämä tiedonanto on suunnattu ensisijaisesti Euroopan unionin toimielimille, mutta sillä pyritään käynnistämään myös laajempi keskustelu. Komissio kehottaa kaikkia työllisyyden edistämisestä paikallistasolla kiinnostuneita toimijoita pohtimaan tässä asiakirjassa esille tuotuja aiheita ja kertomaan näkemyksistään tai edustamansa organisaation näkemyksistä jäljempänä ilmoitettuun osoitteeseen. Lisäksi komissio ottaa kiinnostuneena vastaan Euroopan unionin toimielinten näkemyksiä näistä kysymyksistä.

Virallisten kuulemismenettelyjen lisäksi komissio tukee eurooppalaisia monikansallisia seminaareja, joissa syvennetään tässä tiedonannossa esille tuoduista aiheista käytävää keskustelua. Kuulemismenettely aloitetaan huhtikuussa ja se päättyy vuoden 2000 lokakuussa. Yhteisvaikutusta haetaan muista instituutioista, jotka ovat kiinnostuneet paikallisten työllisyysmahdollisuuksien käyttämisestä. Tiedonantoa koskeva keskustelu päättyy vuoden 2000 joulukuussa Ranskan puheenjohtajakaudella Strasbourgissa järjestettävässä kokouksessa. Tässä kokouksessa arvioidaan keskustelua, ja komissio esittää kuulemisten tulokset sekä laatii katsauksen tulevaisuuteen.

b) Euroopan työllisyysstrategian soveltamisen kokeileminen paikallistasolla

Budjettivallankäyttäjä on antanut komission käyttöön budjettikohdan B5-503 tukemaan työllisyyden valmistelevia toimia työllisyystilanteen parantamiseksi paikallistasolla. Tämän tiedonannon keskeinen viesti on, että Euroopan työllisyysstrategia tarjoaa kehyksen, jonka mukaisesti voidaan kehittää paikallista työllisyyspolitiikkaa. Näin ollen komissio käyttää tätä budjettikohtaa:

-Euroopan työllisyyden suuntaviivojen soveltamisen kokeilemiseksi kehyksenä paikallisten työllisyyden toimintasuunnitelmien kehittämisessä ja lähestymistapaan sisältyvien mahdollisuuksien osoittamiseksi,

-tietoisuuden nostamiseksi siitä, mitä mahdollisuuksia toiminnalla on luoda työpaikkoja paikallistasolla

-monikansallisen yhteistyön kehittämiseksi sekä

-hyvien käytäntöjen tunnistamiseksi ja niiden vaihtamisen edistämiseksi.

Suunniteltuja toimia voidaan myöhemmin täydentää käyttämällä Euroopan sosiaalirahastosta annetun asetuksen 6 artiklassa säädettyjä mahdollisuuksia edistää kolmannen järjestelmän / sosiaalitalouden asemaa paikallisten työpaikkojen luomiseksi ja kokemusten hankkimiseksi paikallisten työllisyysstrategioiden käytössä.

Kirjalliset kommentit käsitellyistä aiheista pyydetään lähettämään 31.10.2000 mennessä osoitteeseen:

Euroopan komissio

Työllisyyden ja sosiaaliasioiden pääosasto

Rue de la Loi/Wetstraat 200

B-1049 Bryssel

Kommentit voi lähettää myös faksilla numeroon +322 299 6778 tai sähköpostilla osoitteeseen:

empl-com-actlocally@cec.eu.int

Tämä asiakirja on saatavilla kaikilla EU:n virallisilla kielillä seuraavasta osoitteesta:

http://europa.eu.int/comm/dg05/key_en.htm

Liite

Onnistumisen edellytykset työllisyyden paikallisessa kehittämisessä

Paikallinen toiminta työllisyyden edistämiseksi ei ole tietenkään ainoa tapa ratkaista työttömyysongelmaa. Se on kuitenkin kaikkien tehokkaiden strategioiden välttämätön edellytys. Tältä osin aikaisemman kokemuksen, jota vahvistaa laaja eri alojen tutkimus ja toimintatutkimus, avulla voidaan tunnistaa joitakin onnistumisen edellytyksiä.

*Paikallinen ulottuvuus

Täyttämättömät paikalliset tarpeet voidaan tunnistaa ja työpaikkojen tarjonta järjestää paikallistasolla. Se on usein kuitenkin enemmän kuin paikka, jossa pannaan täytäntöön muualla tehtyjä päätöksiä. Paikallistasolla on myös mahdollista yhdistää erilaisia työmarkkinavälineitä ja kehittää keinoja, joilla voidaan antaa lisäarvoa keskitetysti tehdyille päätöksille. Paikallisaluetta eivät rajoita hallintorajat. Paikallisen tukemisen tarkoituksenmukainen alue määritellään useimmiten kulttuurisilla yhtäläisyyksillä, joihin paikalliset ihmiset samaistuvat, paikallisten tuotantojärjestelmien ja kauppavirtojen sekä työssäkäyntialueen mukaisesti.

*Integroitu lähestymistapa

Kaikki paikallistason politiikka on tehokkuuden maksimoimiseksi integroitava yhdeksi ainoaksi strategiaksi. Tältä osin erityistoimenpiteitä työllisyyden edistämiseksi on pidettävä muiden kehittämispolitiikan välineiden jatkeena, joihin puolestaan on yhdistettävä työllisyysulottuvuus.

*Kumppanuus

Kehittämiskysymysten lähestymistavassa tapahtuneen merkittävän kulttuurisen muutoksen vuoksi työllisyyspolitiikkaa ei enää pidetä yksinomaan poliittisten päättäjien ja taloudellisten toimijoiden huolena vaan koko yhteiskunnan huolenaiheena. Se tarkoittaa, että entistä parempaa koordinointia tarvitaan paikallisten toimijoiden lisäksi useiden institutionaalisten tasojen välillä. Kaikki voimat jollakin alueella yhteen kokoavien paikallisten kumppanuuksien luomista on pidettävä perusedellytyksenä onnistuneille paikallisille työllisyyden kehittämisstrategioille.

*Alhaalta ylös etenevä lähestymistapa

Paikallisen strategian ja toiminnan on perustuttava paikallisten tarpeiden ja taitojen analyysiin, jotta tarkastelussa päädyttäisiin tarkoituksenmukaisiin ratkaisuihin. Paikallisten organisaatioiden olisi analyysin perusteella tarkasteltava uudelleen toimintatapojaan ja pohdittava, miten paikallisiin tarpeisiin voitaisiin paremmin vastata.

*Ympäristön tuki

Integroitujen paikallisstrategioiden kehittäminen riippuu usein siitä, edistääkö kansallinen tai alueellinen lainsäädäntö paikallisia aloitteita. Tämä ei koske ainoastaan toimivallan hajauttamista alueelliselle ja osa-alueiden instituutiotasoille vaan sellaisen verotuspolitiikan soveltamista, joka edistää tällaisia aloitteita.

*Hallintokäytäntöjen integroiminen

Julkisen sektorin politiikkaa on yhä enemmän järjestetty sektorien välisten tavoitteiden mukaisesti, mutta sitä hallinnoidaan yhä laajalti sektorikohtaisissa ohjelmissa. Nykyiset hallintokäytännöt suosivat yhä eri tehtäviin erikoistumista kokonaisvaltaisten lähestymistapojen kustannuksella. Tällainen tilanne syntyy, kun päätösvalta ja hallintovalta on jaettu eri osastoille kaikilla tasoilla. Näin ollen kukin osasto asettaa etusijalle oman alueensa. Koska integroidut paikalliset strategiat edellyttävä sektorien välistä lähestymistapaa, hallintokäytäntöjen jakautuminen estää niiden suunnittelua ja täytäntöönpanoa.

*Paikallisiin tarpeisiin sopiva rahoitus

Mikroyritysten ja paikallisten työllisyyden kehittämiseen liittyvien aloitteiden on erittäin vaikeaa saada luottoa erityisesti sen vuoksi, että niillä on ongelmia konkreettisten vakuuksien esittämisessä. Jos julkista rahoitusta on saatavilla, sen saamiselle on tavallisesti asetettu kilpailupolitiikkaan ja valtion varainhoitoon liittyviä erityisedellytyksiä. Tiukoista säännöistä johtuu, että varsinkin mikroyritysten ja yksityisyrittäjien on vaikea saada rahoitusta. Lisäksi on olemassa muita rahoituslähteitä, joita käytetään liian vähän ja jotka ansaitsevat erityishuomiota. Näitä ovat mikroyrityksille myönnettävät luotot, erityisesti yhteiskunnallisiin tarkoituksiin myönnettävä paikallinen investointipääoma, säätiöiden varat ja tietyt rahoitusmuodot, kuten paikalliset solidaarisuusrahastot.

*Välittäjinä toimivat tukirakenteet

Paikalliset työllisyystoimet eivät yleensä synny spontaanisti. Välittävät tukirakenteet, kuten paikalliset kehittämisvirastot ja paikalliset työttömyyden seurantakeskukset, ovat keskeisessä asemassa pyrittäessä onnistuneeseen paikalliseen toimintaan. Tällaisten välittäjien perustamiseen ja toimintaan myönnettävä tuki voi siis olla ratkaisevaa.

*Tarkoituksenmukaiset ammatillisen koulutuksen järjestelmät

Viimeaikainen kehitys on saanut ammatillisen koulutuksen järjestelmät vaikeuksiin. Esimerkiksi yhä useammin tilanneyhdistelmät, kuten työttömän henkilön ryhtyminen yrittäjäksi, edellyttävät koulutusta, joka mahdollistaa asianomaisten henkilöiden erityistarpeiden huomioon ottamisen. Toisaalta uusien työllistymismahdollisuuksien hyväksikäyttö ammattialoilla saattaa edellyttää erityistaitoja (monialaisuus, suhdetaidot, aloitekyky) tai mahdollisuuksia käyttää tiettyjä välineitä (etätyö). Ammatillista koulutusta on pystyttävä tarjoamaan kaikissa tällaisissa olosuhteissa.

*Johdonmukainen talous-, rakenne- ja sosiaalipolitiikka

Tietyillä alueilla sitkeästi jatkuva rakenteellinen työttömyys edellyttää parannuskeinoksi johdonmukaista talous-, rakenne- ja sosiaalipolitiikkaa. Kaikilla näillä politiikan aloilla on oma osuutensa, mutta niitä tarkastellaan usein yhdessä aivan kuin niissä olisi omaksuttu erilliset näkökulmat. Lissabonissa pidetyssä Eurooppa-neuvoston erityiskokouksessa "Työllisyys, talouden uudistaminen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus", jossa tarkasteltiin innovaatioiden ja tiedon Eurooppaa, korostettiin, että tärkeät tavoitteet voidaan saavuttaa koordinoidun politiikan avulla. Tämä on totta myös paikallisella tasolla. Näkemys on omaksuttu myös Euroopan työllisyysstrategiassa, jossa kansalliset työllisyyspolitiikat muutetaan passiivisista aktiivisiksi tunnustaen samalla, että työllisyys on paras keino voittaa yhteiskunnallinen syrjäytyminen ja köyhyys.