Kertomuksessa esitetyt kuvaukset ja analyysit perustuvat ensisijaisesti tietoihin, jotka jäsenvaltiot ovat antaneet komissiolle huhtikuuhun 2020 mennessä ilmoittaessaan kansallisista toimenpiteistä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Mainitun päivämäärän jälkeen vastaanotettuja ilmoituksia ei ole otettu huomioon. Komissiota avusti jäsenvaltioilta saatujen tietojen analysoinnissa ulkopuolinen alihankkija. Lisäksi jäsenvaltiot esittivät kommentteja ulkopuolisen alihankkijan havainnoista. Niistä saatiin lisätietoa. Kertomuksessa on otettu huomioon myös tiedot, jotka jäsenvaltiot antoivat viidessä työpajassa, jotka komissio järjesti kesäkuun 2017 ja syyskuun 2018 välisenä aikana direktiivin kansalliseen lainsäädäntöön saattamisen tiimoilta. Niin ikään on otettu huomioon julkisesti saatavilla olevat tiedot. Lisäksi komissio on ottanut huomioon havainnot, jotka esitettiin komission kertomuksessa terrorismin torjumisesta tehdyn puitepäätöksen 2002/475/YOS muuttamisesta 28 päivänä marraskuuta 2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/919/YOS täytäntöönpanosta.

Direktiivi täydentää myös terrorismin uhrien oikeuksia koskevaa lainsäädäntöä. Heillä on oikeus saada ammattilaisten tarjoamia erityistukipalveluja heti iskun jälkeen ja niin kauan kuin se on tarpeen. Jäsenvaltioilla on oltava olemassa toimintatavat ja mekanismit, joiden avulla ne järjestävät tehokkaat pelastuspalvelut ja luotettavien tietojen saannin, jotta terrorismin uhreille ja heidän perheenjäsenilleen ei aiheuteta ylimääräistä kärsimystä.

Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan h alakohdan (veden tai sähkövoiman jakelun tai muun perusluonnonvaran toimittamisen häirintä tai keskeyttäminen siten, että ihmishenkiä saatetaan vaaraan) osalta näyttää siltä, ettei Bulgarian lainsäädännössä viitata veden tai sähkövoiman jakelun häiriöihin. Vaikuttaa siltä, että Luxemburgin lainsäädäntö kattaa ainoastaan veden tai pohjaveden tilan muutokset. Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan i alakohdan (laiton järjestelmän häirintä ja laiton datan vahingoittaminen) osalta näyttää siltä, että Kroatian lainsäädäntö kattaa ainoastaan häirinnän, joka kohdistuu kriittisen infrastruktuurin tietokonejärjestelmien toimintaan. Tämä ei kata laitonta järjestelmän häirintää, jota ei ole tehty kriittisen infrastruktuurin tietojärjestelmää vastaan ja joka aiheuttaa vakavaa vahinkoa tai jossa on vaikutettu merkittävään määrään tietojärjestelmiä käyttämällä välinettä, joka on suunniteltu tai muutettu ensisijaisesti tätä tarkoitusta varten (kuten direktiivissä 2013/40/EU viitataan).

Ilma-alusten, alusten tai muiden joukkoliikenne- tai tavarankuljetusvälineiden haltuunottoa koskevan direktiivin 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan osalta vaikuttaa siltä, ettei viidessä jäsenvaltiossa (Bulgaria, Kypros, Liettua, Luxemburg ja Puola) ole katettu muiden joukkoliikenne- tai tavarankuljetusvälineiden haltuunottoa. Vaarallisten aineiden vapauttamista taikka tulipalojen, tulvien tai räjähdysten aiheuttamista koskevan 3 artiklan 1 kohdan g alakohdan osalta vaikuttaa siltä, että Luxemburgin lainsäädäntö kattaa räjähteen tai muun tappavan laitteen tahallisen toimittamisen, sijoittamisen tai räjäyttämisen vain silloin, jos rikos on tehty julkisella paikalla, hallintorakennuksessa tai muussa julkisessa rakennuksessa tai julkisessa liikennejärjestelmässä tai -infrastruktuurissa. Vaikuttaa siltä, että tulvien aiheuttaminen on katettu vain silloin, kun kyse on tulvien tahallisesta aiheuttamisesta kaivoksissa.

Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun ihmisryöstön tai panttivangin ottamisen osalta vaikuttaa siltä, ettei Liettuan lainsäädäntö kata tilannetta, jossa ihmisryöstön tai panttivangin ottamisen tavoitteena on ollut pelotella vakavasti väestöä tai horjuttaa vakavasti jonkin maan tai kansainvälisen järjestön poliittisia, perustuslaillisia, taloudellisia tai yhteiskunnallisia perusrakenteita tai tuhota ne. Vaikuttaa siltä, ettei Suomen lainsäädäntö kata nimenomaisesti kaikkia ihmisryöstötapauksia, vaan ainoastaan törkeän ihmiskaupan.

Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän kohdan alakohdissa luetellut tahalliset teot säädetään rangaistaviksi terrorismirikoksina, jos ne on tehty jossakin 3 artiklan 2 kohdassa luetelluista tarkoituksista. Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa ei kuitenkaan ainoastaan edellytetä, että tietyt teot on säädettävä rangaistaviksi kansallisessa lainsäädännössä, vaan myös, että tällaiset teot on määriteltävä siinä terrorismirikoksiksi. Näyttää kuitenkin siltä, että Saksan lainsäädäntöön ei kuulu säännöstä, jossa määriteltäisiin yhtäkään 3 artiklan 1 kohdassa luetelluista rikoksista ”terrorismirikoksiksi”, jos ne tehdään jossakin 3 artiklan 2 kohdassa luetelluista tarkoituksista. Ainoat nimenomaisesti terrorismirikoksiksi määritellyt rikokset ovat terrorismin rahoitus ja terroristiryhmään liittyvät rikokset. Tämä näyttäisi sulkevan pois sen, että yksin toimiva ja lueteltuun rikokseen terrorismitarkoituksessa syyllistyvä henkilö, joka ei osallistu terroristiryhmän toimintaan tai tue terroristiryhmää, voitaisiin tuomita terrorismirikoksesta, paitsi jos kyse on terrorismin rahoituksesta, joka on määritelty terrorismirikokseksi Saksan lainsäädännössä. Lisäksi terrorismirikosten yhteinen määritelmä on tärkeä, sillä se mahdollistaa lainvalvontayhteistyön välineiden, kuten neuvoston päätöksen 2005/671/YOS, tehokkaan käytön.

Vaikuttaa siltä, että Kyproksen lainsäädännössä rajoitetaan tätä määritelmää, sillä terroristiryhmien on kuuluttava luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden tai muiden sellaisten ryhmien luetteloon, jotka ovat olleet terrorismin torjumiseen liittyvien seuraamusten tai muiden toimenpiteiden kohteina ja jotka on luotu Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmien mukaisesti – tai Euroopan unionin neuvoston rajoittavien toimenpiteiden kohteina – ja jotka ulkoasiainministeriö on saattanut osaksi kansallista lainsäädäntöä. Näyttää siltä, että Liettuan lainsäädännössä ei määritellä terroristiryhmiksi ryhmiä, joiden jäsenillä ei ole virallisesti määriteltyjä rooleja tai joiden jäsenyys ei ole luonteeltaan jatkuvaa.

Direktiivin 2 artiklassa luetellaan direktiivissä käytetyt määritelmät eli ”varat”, ”oikeushenkilö”, ”terroristiryhmä” ja ”jäsentynyt ryhmä”. Joissakin jäsenvaltioissa osaa näistä määritelmistä ei ole saatettu nimenomaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä, vaan ne on vahvistettu sen sijaan oikeuskäytännössä. Tämä artikla on pantu täytäntöön yleisesti ottaen tyydyttävällä tavalla.

Tässä säännöksessä kerrotaan, mistä direktiivissä on kyse, ja todetaan, että siinä säädetään vähimmäissäännöt. Näin ollen jäsenvaltioilla on oikeus mennä direktiivissä säädettyjä velvollisuuksia pidemmälle. Säännös ei edellytä täytäntöönpanoa.

Värväystä koskevan 6 artiklan tavoin myös koulutuksen antamista koskeva 7 artikla kattaa koulutuksen terrorismirikoksen edistämiseksi. Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei Bulgarian, Espanjan ja Portugalin lainsäädäntö kata nimenomaisesti tätä seikkaa. Vaikuttaa siltä, että Latviassa, Maltalla, Puolassa ja Slovakiassa tämä seikka on katettu liitännäisrikosten, kuten avunannon, muodossa, vaikka muut direktiivin rikokset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä viittaamalla nimenomaisesti ”edistämiseen”.

Ranskassa täytäntöönpanotoimi kattaa ”taivuttelun” siten, että sillä tarkoitetaan tarjousten tai lupausten tekemistä, lahjojen tai muiden etujen tarjoamista, uhkaamista tai painostamista, jotta henkilö saataisiin tekemään terrorismirikos. Direktiivin 6 artiklan mukaan myös värväys terrorismirikoksen edistämiseksi on säädettävä rangaistavaksi. Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei tätä seikkaa ole katettu nimenomaisesti Bulgarian, Espanjan, Kreikan ja Portugalin lainsäädännössä. Liettuan, Maltan, Puolan ja Slovenian osalta vaikuttaa puolestaan siltä, että tämä seikka on katettu liitännäisrikosten, kuten avunannon, muodossa. Näiden jäsenvaltioiden lainsäädännössä viitataan kuitenkin nimenomaisesti ”edistämiseen”, kun on kyse direktiivin useiden muiden rikosten saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Direktiivin 5 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä rangaistavaksi tahallinen jakelu tai viestien levittäminen yleisölle tai niiden muu yleisön saataville asettaminen millä tahansa keinoin, kun tarkoituksena on yllyttää terrorismirikoksen tekemiseen, jos kyseisellä toiminnalla joko suoraan tai välillisesti puhutaan terrorismirikosten tekemisen puolesta ja siten aiheutetaan yhden tai useamman terrorismirikoksen vaara. Tämä artikla on pantu täytäntöön yleisesti ottaen tyydyttävällä tavalla.

4 artiklan a kohdan osalta vaikuttaa siltä, että Unkarin lainsäädännössä viitataan henkilöihin, jotka organisoivat terroristiryhmän, eikä henkilöihin, jotka johtavat terroristiryhmää. Direktiivin 4 artiklan a kohdassa tarkoitettu terroristiryhmän johtaminen ei sisälly Ruotsin lainsäädäntöön omana rikoksenaan, vaan tämä kohta on saatettu osaksi Ruotsin kansallista lainsäädäntöä liitännäisrikoksia koskevan rikosoikeudellisen vastuun muodossa. Myös terroristiryhmän toimintaan osallistuminen (4 artiklan b kohta) on saatettu osaksi Ruotsin lainsäädäntöä liitännäisrikoksena. Koska 4 artiklan a ja b kohdan rikokset eivät edellytä yhteyttä erityiseen terrorismirikokseen, niiden säätäminen rangaistaviksi liitännäisvastuun muodossa vaarantaa terroristiryhmän toimintaan osallistumisesta rankaisemisen. Ruotsi on säätänyt äskettäin yhteistyön tekemisen terroristiryhmän kanssa rangaistavaksi omana rikoksenaan. Tämä säännös näyttää kattavan ainoastaan tiettyjen aineellisten resurssien tarjoamisen, mutta se ei vaikuta kattavan tietojen tarjoamista. Johdanto-osan 38 kappaleen mukaan puolueettomien, kansainvälisessä oikeudessa, mukaan lukien kansainvälisessä humanitaarisessa oikeudessa, tunnustettujen humanitaarisen avun järjestöjen toimittama humanitaarinen apu ei kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. Tähän liittyen neljän jäsenvaltion (Belgia, Italia, Itävalta ja Liettua) lainsäädännössä rajoitetaan terrorismin torjuntaa koskevan lainsäädännön soveltamista humanitaarisen avun tai muun toiminnan yhteydessä. Muissa jäsenvaltioissa yleistä lainsäädäntöä (kuten rikoslakia) voidaan tulkita tällä tavoin, tai kansalliset viranomaiset ovat ilmoittaneet, että näin toimitaan käytännössä.

Direktiivin 4 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että terroristiryhmän johtaminen ja terroristiryhmän toimintaan osallistuminen on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi. Jäsenvaltioiden tämän artiklan noudattamiseksi toteuttamat toimenpiteet ovat yleisesti ottaen tyydyttäviä.

Direktiivin 10 artiklan mukaan jäsenvaltion on säädettävä rangaistavaksi kaikki tahalliset toimet, joiden tarkoituksena on järjestäminen tai edistäminen, jolla avustetaan henkilöä matkustamaan 9 artiklan 1 kohdassa ja 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa terrorismitarkoituksessa tietoisena siitä, että annettu apu on kyseistä tarkoitusta varten. Jäsenvaltioiden tämän artiklan noudattamiseksi toteuttamat toimenpiteet ovat yleisesti ottaen tyydyttäviä.

Näyttää siltä, että Bulgariassa ei ole viitattu tarkoitukseen osallistua terroristiryhmän toimintaan. Portugalin osalta puolestaan vaikuttaa siltä, ettei matkustamista terrorismirikoksen tekemisen edistämiseksi ole katettu ja ettei kansallinen säännös kata henkilöitä, jotka matkustavat Portugaliin, jos he ovat Portugalin kansalaisia tai jos he asuvat Portugalissa. Vastaavasti Romanian osalta on epäselvää, kattaako lainsäädäntö takaisin kotimaahansa terrorismirikoksen tekemistä (tai sen edistämistä) varten matkustavan maan asukkaan.

Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä rangaistavaksi matkustaminen johonkin muuhun kuin kyseessä olevaan jäsenvaltioon. Vaikuttaa siltä, ettei Saksassa viitata nimenomaisesti tarkoitukseen osallistua terroristiryhmän toimintaan. Bulgariassa, Portugalissa, Romaniassa ja Sloveniassa rikoksen soveltamisala vaikuttaa direktiiviä kapeammalta, koska näiden maiden lainsäädännön määritelmä matkustavista henkilöistä tai heidän matkustuskohteina olevista alueista on rajatumpi. Direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa viitataan matkustamiseen kyseiseen jäsenvaltioon ja annetaan jäsenvaltioille kaksi vaihtoehtoa täytäntöönpanoa varten. Puola ei vaikuta saattavan tätä säännöstä lainkaan osaksi kansallista lainsäädäntöään.

Tämä rikos kattaa myös koulutuksen vastaanottamisen terrorismirikoksen edistämiseksi. Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei tätä seikkaa ole katettu nimenomaisesti Bulgarian, Espanjan ja Portugalin lainsäädännössä – kuten on asian laita myös direktiivin 6 ja 7 artiklan osalta. Vaikuttaa siltä, että Slovakiassa tämä seikka on katettu liitännäisrikosten, kuten avunannon muodossa, vaikka muut direktiivin rikokset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä viittaamalla nimenomaisesti ”edistämiseen”. Vastaavasti Saksan lainsäädännössä tämä direktiivin säännös on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä käyttämällä useita säännöksiä, jotka eivät vaikuta kattavan yhdessä kaikkia direktiivissä vaadittuja rikoksia.

Direktiivin 11 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä terrorismin rahoitus rikokseksi, kun kyseessä on tahallinen teko. Siinä täsmennetään myös, että jos terrorismin rahoitus koskee direktiivin 3, 4 ja 9 artiklassa säädettyjä rikoksia, ei ole välttämätöntä, että varat tosiasiassa käytetään tai että rikoksen tekijä tietää, mihin tiettyyn rikokseen tai tiettyihin rikoksiin varat aiotaan käyttää.

Vaikuttaa siltä, että Bulgariassa, Maltalla, Portugalissa, Puolassa ja Saksassa terrorismin rahoitus ei kata kaikkien direktiivin 3–10 artiklassa tarkoitettujen rikosten rahoitusta, kuten direktiivissä edellytetään. Näyttää siltä, että Bulgariassa, Espanjassa, Latviassa ja Portugalissa ”tekemisen edistämistä” ei ole huomioitu kansallisessa lainsäädännössä. Puolassa, Slovakiassa ja Sloveniassa lähestymistapa ”tekemisen edistämisen” saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä ei ole johdonmukainen koko täytäntöönpanolainsäädännössä. Luxemburgin kansallisessa lainsäädännössä lisätään ehto siitä, että varat ovat laittomasti kerättyjä.

2.2.12.Muut terroritoimintaan liittyvät rikokset (12 artikla)

Direktiivin 12 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä terroritoimintaan liittyviksi rangaistaviksi rikoksiksi ryöstö ja kiristys jonkin 3 artiklassa luetellun rikoksen tekemiseksi ja väärien hallintoasiakirjojen laatiminen tai käyttäminen jonkin 3 artiklan 1 kohdan a–i alakohdassa, 4 artiklan b alakohdassa tai 9 artiklassa luetellun rikoksen tekemiseksi.

Vaikuttaa siltä, ettei Kreikan ja Kroatian lainsäädännössä ole säädetty rangaistaviksi terroritoimintaan liittyvinä rikoksina tahallisia tekoja, joissa on kyse ryöstöstä, kiristyksestä tai väärien hallintoasiakirjojen laatimisesta tai käyttämisestä. Näyttää siltä, että Suomessa ainoastaan terrorismirikoksen tekemistä varten tehty ryöstö – ei kiristys tai väärien hallintoasiakirjojen laatiminen tai käyttäminen – on katettu terroritoimintaan liittyvänä rikoksena.

2.2.13.Suhde terrorismirikoksiin (13 artikla)

Direktiivin 13 artiklassa säädetään, että jotta 4 artiklassa tai III osastossa tarkoitettu rikos olisi rangaistava, ei ole välttämätöntä, että terrorismirikos tosiasiallisesti tehdään, eikä direktiivin 5–10 ja 12 artiklassa tarkoitettujen rikosten osalta ole myöskään välttämätöntä todeta yhteyttä tiettyyn toiseen tässä direktiivissä säädettyyn rikokseen.

Bulgariassa direktiivin 10 artiklan ja terroritoimintaan liittyvien tiettyjen rikosten tekemisen edistämisen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on toteutettu säätämällä avunanto rangaistavaksi. Näyttää siltä, että Bulgarian kansallisen lainsäädännön mukaan avunanto on rangaistavaa vain silloin, jos pääasiallinen rikos toteutuu. Kreikassa direktiivin 10 artiklassa säädetty rikos ei ole oma rikoksensa, minkä vuoksi vaikuttaa tarpeelliselta todeta yhteys tiettyyn toiseen tässä direktiivissä säädettyyn rikokseen (9 artikla). Vaikuttaa siltä, ettei Liettuassa ole säädetty rangaistavaksi sellaisen rikoksen valmistelemista, jota ei ole luokiteltu ”törkeäksi”, kuten direktiivin 5, 9 ja 10 artiklassa määriteltyjä rikoksia. Näin ollen jos rikos ei etene valmisteluvaihetta pidemmälle, valmistelutoimista ei rangaista.

2.2.14.Avunanto, yllytys ja yritys (14 artikla)

Direktiivin 14 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että avunanto 3–8, 11 ja 12 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin on rangaistavaa, yllytys 3–12 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin on rangaistavaa ja 3, 6 ja 7 artiklassa, 9 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa sekä 11 ja 12 artiklassa tarkoitettujen rikosten yritys on rangaistavaa, lukuun ottamatta 3 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettua hallussapitoa ja 3 artiklan 1 kohdan j alakohdassa tarkoitettua rikosta. Tämä artikla on pantu täytäntöön yleisesti ottaen tyydyttävällä tavalla.



Puola on saattanut 6 artiklan osaksi kansallista lainsäädäntöään samalla täytäntöönpanotoimella kuin 14 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan 2 kohdan. Siksi on epäselvää, onko 6 artiklan rikosta koskeva avunanto ja yllytys säädetty rangaistavaksi.



Vaikuttaa siltä, ettei yllytys 10 artiklassa tarkoitettuun rikokseen ole Kreikassa rangaistava, sillä 10 artiklaa ei ole saatettu osaksi maan kansallista lainsäädäntöä omana rikoksenaan.

Yritystä koskevan 14 artiklan 3 kohdan osalta vaikuttaa siltä, ettei Maltalla ole säädetty rangaistavaksi tiettyjen direktiivin 3 artiklan kattamien rikosten yritystä ja 6, 7, 11 ja 12 artiklassa mainittujen rikosten yritystä.

2.2.15.Luonnollisille henkilöille määrättävät rangaistukset (15 artikla)

Direktiivin 15 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että 3–12 ja 14 artiklassa tarkoitetuista rikoksista säädetään tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat rikosoikeudelliset rangaistukset. Siinä edellytetään erityisesti, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että 3 artiklassa tarkoitetuista terrorismirikoksista ja tällaisiin rikoksiin liittyvästä avunannosta, yllytyksestä ja yrityksestä voidaan langettaa vapausrangaistus, joka on ankarampi kuin kansallisessa lainsäädännössä säädetty rangaistus vastaavista rikoksista, joihin ei liity erityistarkoitusta (paitsi siinä tapauksessa, että säädetty rangaistus on jo kansallisen lainsäädännön mukainen enimmäisrangaistus).

Näyttää siltä, että 15 artiklan 2 kohdan osalta Bulgariassa säädetty rangaistus direktiivin 3 artiklan 1 kohdan j alakohdan rikoksesta (terrorismirikoksen tekemisellä uhkaaminen) on alhaisempi kuin rikoksen tekemisellä uhkaamisesta. Tšekin osalta vaikuttaa siltä, ettei kansallisessa lainsäädännössä säädetä ankarampia rangaistuksia terrorismitarkoituksessa tehdystä ilma-alusten, siviilialusten ja kiinteiden lauttojen haltuunotosta direktiivin 3 artiklan mukaisesti.

Direktiivin 15 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä kansallisessa lainsäädännössään kestoltaan enimmäispituuden mukainen vapausrangaistus direktiivin 4 artiklan a ja b kohdan rikoksista sekä 3 artiklan 1 kohdan j alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta, kun tällaisen rikoksen tekijä on terroristiryhmän johtaja, ja noudatettava tässä vähintään 15 artiklan 3 kohdan mukaista tasoa.

Bulgariassa, jos 3 artiklan 1 kohdan j alakohdassa tarkoitetun terrorismirikoksen tekijä on terroristiryhmän johtaja, enimmäisseuraamus vaikuttaa olevan alhaisempi kuin 15 artiklan 3 kohdassa säädetään. Suomessa direktiivin 4 artiklan a kohdan rikoksen enimmäisrangaistus – jos tätä rikosta ei ole tehty yhdessä toisen rikoksen kanssa – näyttää olevan alhaisempi kuin 15 artiklan 3 kohdassa säädetään. Vaikuttaa siltä, että Unkarissa joistakin terroristiryhmän johtamista koskevista toimista langetettavat seuraamukset ovat alhaisempia kuin mitä direktiivissä säädetään. Luxemburgissa enimmäisseuraamus voi olla vapausrangaistuksen sijaan sakkoja riippuen siitä, missä määrin henkilö on osallistunut terroristiryhmän toimintaan (4 artiklan b kohta). Vaikuttaa siltä, että Ruotsissa joistakin terroristiryhmän toimintaan osallistumista koskevista toimista langetettava enimmäisrangaistus on alhaisempi kuin mitä direktiivissä säädetään.

2.2.16.Lieventävät asianhaarat (16 artikla)

Direktiivin 16 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus alentaa 15 artiklassa tarkoitettuja rangaistuksia, jos rikoksen tekijä sanoutuu irti terroritoiminnasta ja jos rikoksen tekijä antaa hallinto- tai oikeusviranomaisille tietoja, joita nämä eivät olisi voineet muutoin saada ja joiden avulla nämä voivat estää rikoksen vaikutukset tai lieventää niitä; tunnistaa tai tuoda oikeuden eteen muut rikoksentekijät; löytää todisteita; tai estää uusia 3–12 ja 14 artiklassa tarkoitettuja rikoksia.

Yhteensä 23 jäsenvaltiota on käyttänyt tämän mahdollisuuden kokonaan tai osittain. Kaksi jäsenvaltiota (Slovenia ja Viro) eivät ole lainkaan käyttäneet tätä direktiivin 16 artiklan mahdollisuutta.

Direktiivin 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn mahdollisuuden – joka liittyy terroritoiminnasta irti sanoutumiseen – on käyttänyt 17 jäsenvaltiota.