EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 18.5.2011 
SEK(2011) 581 lopullinen 
  
[…] 
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
Yhteenveto vaikutustenarvioinnista 
Oheisasiakirja 
komission Euroopan parlamentille, neuvostolle , Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle 
ja alueiden komitealle antamaan tiedonantoon: __          Uhrin oikeuksien lujittaminen 
EU:ssa 
{KOM(2011) 274 lopullinen} 
{SEK(2011) 580 lopullinen}  
 
EN 1   EN 1. POLIITTINEN TAUSTA JA MENETTELY  
Eurooppa-neuvosto vaati Tukholman ohjelmassa  (2010–2014) lisätoimia, jotta rikoksen 
uhrien tarpeet voidaan asett aa keskiöön eurooppalaisissa oi keusjärjestelmissä. Komissio 
vahvisti tämän tavoitteen Tukholman ohjelman toteuttamista koskevassa 
toimintasuunnitelmassaan. Rikoksen uhrien oikeude t ja suojelu mainitaan yhtenä strategisena 
aloitteena myös vuotta 2011 koskevan komissi on työohjelman liitteessä I. Myös Euroopan 
parlamentti on kehottanut neuvostoa hyväksymään  kattavan säädöskehyksen, joka tarjoaa 
rikoksen uhreille mahdollisimman laajan suojan . Komission 27. lokakuuta 2010 julkistamassa 
ns. kansalaisuuskatsauksessa pyritään purkam aan kansalaisoikeuksien toteutumisen esteitä 
kehittämällä EU:n tasolla tunnustettujen he nkilökohtaisten oikeuksien sisältöä. Tämä 
tarkoittaa muun muassa uhrien oikeuksien sekä epäiltyjen ja syytettyjen prosessuaalisten 
oikeuksien lujittamista. Jäljempänä arvioidut ongelmat, tavoitteet ja toimintavaihtoehdot pe rustuvat julkisen 
kuulemisen tuloksiin, kahteen ulkopuolisten to imeksisaajien laatimaan selvitykseen ja 
komission keräämään asiantuntijat ietoon. Lisäksi asiaa käsittele mään perustettiin komission 
yksiköiden välinen ohjausryhmä. 
2. O
NGELMAN MÄÄRITTELY  
Rikoksen uhriksi joutuminen on Euroopassa merkittävä ongelma, sillä vuosittain noin 15 
prosenttia EU:n väestöstä joutuu kärsimään rikosten välittömistä seurauksista.1 Vaikutusten 
arvioinnissa selvitetään, millaista kohtelua  rikoksen uhri saa rikoksen tapahduttua ja sen 
seurauksena käynnistettävissä rikosoikeudenkä yntimenettelyissä. Siin ä käsitellään uhrin 
oikeutta saada sama vähimmäiskohtelu, jo hon kuuluu myös syrjimätön oikeussuojan 
saatavuus kaikissa EU:n jäsenva ltioissa uhrin kansalaisuudesta tai asuinmaasta riippumatta.  
Lissabonin sopimuksen voimaantulon myötä uudet rikosoikeutta koskevat määräykset 
muodostavat selkeän oikeusperust an, jonka nojalla EU voi vahvi staa uhrin oikeuksia koskevat 
vähimmäissäännöt, niin että voidaan varmistaa keskinäinen luottamus ja tuomioiden 
vastavuoroinen tunnustaminen. Tällä tarkoitet aan sitä, että oikeus viranomaisten olisi 
luotettava toistensa oi keudenmukaisuuteen ja oikeudenkäyttöön. EU:n kansalaisten taas olisi 
voitava luottaa siihen, että he ihin sovelletaan samoja vähimmäissääntöjä myös silloin kun he 
matkustavat tai asuvat ulkomailla.  Useimmissa jäsenvaltioissa rikoksen  uhrille on tarjolla jonkinlaist a suojelua ja tukea. Yleensä 
niiden oikeusjärjestelmissä ei kuitenkaan ole otettu riittävällä tava lla huomioon uhrin asemaa 
ja tarpeita rikosoikeudenkäynneissä . Ei ole takeita siitä, että ri koksen uhrit saisivat kaikkialla 
Euroopassa osakseen ihmisarvoi sta kohtelua ja oikeanlaista tukea ja suojelua tai että 
oikeussuojan perustekijät olisivat heidän  ulottuvillaan. Ongelman ratkaisemiseksi 
jäsenvaltioiden on parannettava uhrin oikeussuojan  tasoa niin, että se vastaa kansainvälisissä 
välineissä ja Euroopan ihmisoik eustuomioistuimen oikeuskäytä nnössä vahvistettua tasoa.  
EU on jo antanut lainsäädäntöä uhrin oikeuks ista rikosoikeudenkäyntimenettelyissä. Näiden 
säännösten tavoitteet ja soveltamisala ovat edelleen voimassa, mutta yhteiskunnan näkemys 
uhreista on kehittynyt, ja esiin on noussut uusia tavoitteita, jotka on nyt pyrittävä 
toteuttamaan. Tämän vuoksi EU:n nykyinen lain säädäntö ei vastaa uhrien tarpeisiin.  
                                                
 
1 Eurostatin tietojen mukaan EU:n jäsenvaltioissa tehtiin vuonna 2007 noin 30 miljoonaa rikosta 
(vähäiset rikokset pois lukien) (Eurostat, Statistics in focus , 36/2009). EU International Crime Survey 
-hankkeen yhteydessä laaditun analyysi n ”The Burden of Crime in the EU” 
(www.europeansafetyobservatory.eu ) perusteella tähän lukuun on lis ätty ilmoittamatta jätetyt rikokset, 
joiden määrä on noin 60 % kaikista rikoksista. Näin tulokseksi saadaan, että rikoksen välittömiä uhreja 
on vuosittain noin 75 miljoonaa (noin 15 % EU:n väestöstä). 
 
EN 2   EN Näitä kahta ongelmaa voidaan kuva ta tarkemmin seuraavasti: 
Ongelma A : Voimassa oleva EU:n lainsäädäntö ei riitä  parantamaan uhrin asemaa – se on epätäsmällinen eikä 
sisällä konkreettisia täytäntöönpanokelpoisia velvoitteita, minkä vuoksi täytäntöönpano jäsenvaltioissa on jäänyt 
puutteelliseksi.  
Ongelma B : Rikoksen uhrin tarpeita  ei ole otettu jäsenvaltioissa riittävällä tavalla huomioon – puutteita on 1) 
tunnustamisessa ja ihmisarvoisessa kohtelussa, 2) suojel ussa, 3) tuessa 4) oikeussuojan saatavuudessa ja 5) 
korvausten saamisessa ja oikeudenmukaisen tilanteen palauttamisessa (korjaava oikeus).   
Rikoksen seuraukset  ja uhrin tarpeiden jättäminen vaille huomiota aiheuttavat myös huomattavia 
piilokustannuksia , sekä taloudellisia että terveyteen liittyviä.  
2.1. Ongelma A – EU:n lainsäädäntö ei  riitä parantamaan uhrin asemaa 
EU:ssa on hyväksytty puitepäät ös 2001/220/YOS uhrin asemasta 
rikosoikeudenkäyntimenettelyissä, jäljempänä  ’puitepäätös’, ja direktiivi 2004/80/EY 
rikoksen uhreille maksettavist a korvauksista. Nämä säädökset  on pantu jäsenvaltioissa 
täytäntöön vaihtelevasti. Direkt iivi on pääosin saatettu osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä, 
mutta sen tehokkuuden selvittämiseksi tarvitaan lisätutkimuksia. Puitepäätöksen säännösten 
täytäntöönpano sen sijaan  ei ole tyydyttävää. 
Puitepäätöksen soveltamisala katta a useimmat erityyppisten rikoste n uhrien oikeudet ja se on 
edelleen kaiken kaikkiaan pätevä. Uusissa toim enpiteissä olisi kuiten kin katettava laajemmin 
erilaisia oikeuksia ja jäsenvaltioiden velvoi tteita, sillä uhriutumist a koskevan tietoisuuden 
lisääntyminen ja oikeuskulttuurin muuttuminen ovat johtaneet siihen, että syytetyn oikeuksien ja tarpeiden lisäksi ha lutaan ottaa huomioon myös  uhrin oikeudet ja tarpeet. Sen vuoksi uhreja 
koskevan EU:n lainsäädännön soveltamisala  on saatettava ajan tasalle uuden tutkimustiedon 
valossa. Tämä koskee erityisesti suojelutoime npiteiden vastavuoroista tunnustamista ja 
oikeussuojan saatavuutta. Puitepäätös ei ole edistänyt uhrin tarpeisiin vastaamista eikä vähimmäisvaatimusten 
toteutumista kaikkialla EU:ssa. Yksikään jäse nvaltio ei ole pannut pui tepäätöstä täytäntöön 
täydellisesti. Tämän säädöksen tehottomuus johtuu epäselvästä sanamuodosta, konkreettisten 
velvoitteiden puuttumisesta ja siitä, ettei jäsenvaltioille voida määrätä seuraamuksia siinä asetettujen velvoitteiden laiminlyömisestä. Tämä säädösehdotus kehittää ja täydentää voimassa olevia sää döksiä, koska siinä vahvistetaan 
vähimmäisvaatimukset  sen varmistamiseksi, että uhrin asemaa parannetaan sekä 
lainsäädännön että käytännön keinoin kaikkialla  EU:ssa ja että rikoksen uhrit saavat samat 
perusoikeudet, palvelut ja oikeussuoj an kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. 
2.2. Ongelma B – Uhrin tarpeita ei ole ot ettu EU:ssa riittävästi huomioon  
Uhrien tarpeet voidaan jakaa viiteen ryhmään: ta rve tulla tunnustetuksi ja saada ihmisarvoista 
ja kunnioittavaa kohtelua, suojelun tarve, tuen tarve, oikeussuojan tarve sekä tarve saada 
korvausta ja palauttaa oikeudenmukainen tila nne (korjaava oikeus). Keskeinen ongelma, 
johon ehdotetuilla toimenpiteillä pyr itään vastaamaan, on se, että nä itä tarpeita ei yleensä ole 
otettu jäsenvaltioissa huomioon riittävä sti tai asianmukaisella tavalla. 
• 1. ongelma – Uhrin asemaa ei tunnusteta riittävällä tava lla eikä häntä kohdella 
ihmisarvoisesti ja kunnioittavasti.  Uhrin asema ja hänen kärsimyksensä on tunnustettava. 
Uhreja on myös kohdeltava ihmisarvoi sesti ja kunnioittav asti kaikessa 
oikeudenkäyntimenettelyjen eri osapuolten välisissä yhteyksi ssä. Erityistä huomiota tulisi 
kiinnittää haavoittuvien uhrien kut en lasten, vammaisten ja seksuaalisen väkivallan uhrien 
tarpeisiin. Toissijaiset uhrit (esim. perheenjäsenet) on niin ikään tunnustettava uhreiksi, koska rikoksen seuraukset koskettavat myös heitä. 
• 2. ongelma – Uhri ei s aa riittävää suojelua.  Uhria on suojeltava, jotta voidaan estää 
rikoksentekijää tekemästä uusia ri koksia tai pelottelemasta uhr ia. Jatkuvan väkivallan uhrin 
 
EN 3   EN ensisijainen tarve ja samalla päällimmäinen huolenaihe on turvallisuus, jota saadakseen 
hän tekee rikosilmoituksen. Uhria on s uojeltava myös h uonolta kohtelulta 
rikosoikeudenkäyntimenettelyjen yhteydessä, ettei hän joutuisi toistamiseen uhrin 
asemaan.  
• 3. ongelma – Uhri ei saa riittävästi tukea. Uhri tarvitsee välittömästi rikoksen tapahduttua 
ennen muuta kiireellistä tukea ja psykologist a ensiapua. Erityisesti haavoittuva uhri 
tarvitsee usein kipeästi tukea myös rikoksen vuoksi käynnistettävän 
oikeudenkäyntimenettelyn aikana. Tämä tuki voi olla oikeudellista ta i henkistä tai se voi 
liittyä käytännön asioihin. Rikoksesta aiheutuva tu en tarve voi olla lyhyt - tai pitkäaikaista. 
• 4. ongelma – Uhrilta puuttuu tehokas oikeussuoja. Uhrille on taattava oikeussuoja, johon 
kuuluvat mahdollisuus päästä oikeudenkäyntim enettelyyn, oikeus saada oikeudellinen 
edustaja rikosoikeudenkäyntiä varten, oi keus hyödyntää epävirallisempia oikeudellisia 
menettelyjä ja oikeus syyttämis- ja syyt tämättäjättämispäätöksen uudelleentarkasteluun. 
Uhrin on myös voitava ymmärtää saamaansa tietoa ja eri menettelyjä.  
• 5. ongelma – Uhrilla ei ole oikeutta korvaukseen ja korjaavaan oikeuteen. Tavanomaisen 
oikeudenkäyntimenettelyn ohella uhrille on annettava mahdollisuus käyttää korjaavan oikeuden palveluja. Korjaava oikeus anta a uhrille mahdollisuuden kohdata rikoksentekijä 
kasvokkain niin, että rikoksentekijä voi ot taa vastuun teostaan. Tämä auttaa uhria 
pääsemään elämässään eteenpäin. 
2.3. Uhriutumiseen liittyvät piilokustannukset   
Jokainen rikos vaikuttaa väistämättä sekä niihin yksilöihin, jotk a ovat joko suoraan tai 
välillisesti joutuneet sen uhreiksi, että laajemmin koko yhteiskuntaan. Rikollisuudella on 
huomattavia taloudellisia ja terveydellisiä se urauksia, mutta näitä piilokustannuksia voidaan 
vähentää ottamalla uhrin tarpeet huomioo n. Rikollisuudesta aihe utuu yksilöille ja 
yhteiskunnalle huomattavat kokonaiskustannukset. Osa näitä kustannuksista on konkreettisia, 
ja ne ilmenevät talouselämän, terveydenhuo llon ja rikosoikeusjärj estelmän piirissä. 
Aineettomia kustannuksia ovat kipu, kärsim ys ja elämänlaadun heikkeneminen.  
Huolehtimalla uhrin oikeuksista jo ennen rikos oikeudenkäyntimenettelyä sekä sen aikana ja 
sen jälkeen voidaan merkittävästi lieventää rikokse n kielteisiä seurauksia  ja ehkäistä niiden 
mahdollista pahenemista sen vuoksi, että uhri ei saa menettelyn yhteydessä asianmukaista 
kohtelua. Oikeanlaisen tuen ja suojelun ansios ta uhri voi toipua rikoksen aiheuttamista 
fyysisistä ja psyykkisistä vammoi sta nopeammin, niin että esimerkiksi tulonmenetykset ja sen 
ansiosta myös etuuksien tarve jäävät pien emmiksi ja terveydenhoidon tarve vähenee. 
Huolehtimalla uhrin tarpeista voidaan siis huomattavasti vä hentää rikoksista aiheutuvia 
kokonaiskustannuksia.  
2.4. Ongelmien taustatekijät 
Edellä mainitut ongelmat johtuvat pääasiassa siitä, että uhrin tarpeita ei  ole otettu huomioon 
riittävällä tavalla eikä niitä  tunneta tarpeeksi hyvin. Tämä johtuu historiallisista ja 
kulttuurillisista asenteista ja siitä, ettei uhrin  oikeuksien toteuttamista varten ole olemassa 
sopivia mekanismeja. Lainkäyttäjät eivät m yöskään tunne uhrin ongelmia riittävän hyvin. 
2.5. Perusasetelma 
Analyysin mukaan on epätodennäköistä, että  jäsenvaltioiden lainsäädännössä ja 
toimintapolitiikassa tapahtuisi ilman lisätoimia riittävää kehitystä sen varmistamiseksi, että 
 
EN 4   EN uhrit saavat syrjimätöntä kohtelua kaikkialla EU:ssa erityisesti palvelujen ja oikeussuojan 
saatavuuden osalta. Puitepäätös ei  tarjoa riittävää oikeudellist a kehystä edes sen jälkeen kun 
EU:n tuomioistuin saa vuonna 2014 sitä koskeva n toimivallan Lissabonin sopimuksen nojalla, 
koska puitepäätöksen sanamuoto on liian epämäär äinen ja siinä asetetut velvoitteet liian 
heikkoja. Puitepäätöksen täytäntöönpanomenettely jä on tällaisinaan va ikea toteuttaa, ja 
monissa tapauksissa vähäisetkin toimet riittävä t osoitukseksi puitepäätöksen noudattamisesta. 
2.6. Toimien tarve EU:n tasolla 
Lissabonin sopimus tarjoaa selkeän oikeusperustan  oikeudellisen yhteist yön ja vastavuoroisen 
tunnustamisen helpottamiseksi ra jatylittävissä tilanteissa rikoks en uhrin oikeuksia koskevien 
vähimmäisvaatimusten avulla.  Oikeudellista yhteistyötä voidaan tarvita hyvin monenlaisissa rajatylittävissä tilanteissa. 
Useimmiten kyseessä on tilanne, jossa henkilö joutuu rikoksen uhrik si toisessa EU:n 
jäsenvaltiossa. Rajatyli ttävä tilanne voi liittyä myös rikokseen, jonka  uhriksi henkilö joutuu 
asuinmaassaan (uhri saattaa esimerkiksi muu ttaa menettelyn aikana toiseen maahan tai 
todistajia tai varoja on toisessa  jäsenvaltiossa). Uhriutumisen rajatylittävä ul ottuvuus on näin 
ollen merkittävä. Kun otetaan huomioon EU :ssa käyttöön otettu oikeus vapaaseen 
liikkuvuuteen, EU:n toimista saadaan selkeää li säarvoa verrattuna yksinomaan kansallisiin 
toimiin.  EU:n tuomaa lisäarvoa voidaan tarkastella eri näkökulmista. En sinnäkin uhrilla saattaa olla 
asuinmaassaan erilaiset oikeudet kuin kotimaassaan  tai siinä maassa, jossa hän väliaikaisesti 
matkustaa tai vierailee. Tämä vaarantaa ihmist en ja palvelujen vapaan liikkuvuuden, joka on 
yksi sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan pe rusvaatimuksista. Toiseksi se, ettei EU:n 
tasolla ole vahvistettu uhrin oikeuksia ko skevia vähimmäisvaatimuksia, tekee EU:n 
oikeudenkäytöstä laadullisesti he ikompaa, kun sitä verrataan ka nsainvälisissä välineissä ja 
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäyt ännössä vahvistettuihin  normeihin. Tätä on 
yhteisellä vapauden, turvallisuude n ja oikeuden alueella vaik ea hyväksyä. Voimassa olevan 
EU-lainsäädännön heikkouksien ja kansainvälist en välineiden täytäntöönpanokelpoisuuden 
puuttumisen vuoksi on epätodennäköistä, että näitä vaatimuksia voitaisiin soveltaa kaikkialla 
EU:ssa. Siksi tarvitaan EU:n tason toimia, koska  ne ovat paras keino toteuttaa tasavertaiset 
toimintaedellytykset kaikissa jäsenvaltioissa. Yhteisten vaatimusten puuttuminen heikentää myös luottamusta jäsenvaltioiden oikeusjärj estelmiin, ja tämä puol estaan estää tehokkaan 
yhteistyön ja niiden EU:n välineiden sovelt amisen, jotka perustuvat perussopimuksissa 
vahvistettuun oikeuden päätösten vastavuor oisen tunnustamisen periaatteeseen. Viime 
kädessä tämä muodostaa esteen vapauden, turval lisuuden ja oikeuden alueen lujittamiselle 
Euroopassa.  On myös huomattava, että vaikka nämä vähimm äisvaatimukset liittyvät ensisijaisesti rikoksen 
uhreihin, niiden käyttöönotto helpottaa paits i uhrin tilannetta myös oikeudellista ja 
poliisiyhteistyötä ylipäätään. Tämä johtuu siitä, että uhrin ja syytetyn kohtelun välillä on 
monia yhdistäviä tekijöitä ja uhr iin voivat vaikuttaa myös mone t rajatylittävää oikeudellista 
yhteistyötä tai vastavuoroista t unnustamista koskevat yleiset aloitteet. Uhrin kohtelussa ja 
suojelussa tapahtuvat parannukset voivat jo  sinänsä edistää tällaista yhteistyötä. 
EU:n toiminnan avulla voidaan varmistaa, et tä kaikki EU:n jäsenva ltiot noudattavat yhteisiä 
vähimmäisvaatimuksia, joita sovelletaan kaikkiin  niiden alueella rikoks en uhriksi joutuviin 
henkilöihin riippumatta siitä, ovatko nä mä kyseisen jäsenvaltion kansalaisia.  
3. TAVOITTEET  
Ehdotuksen yleisenä tavoitteen a on helpottaa vapauden, turv allisuuden ja oikeuden alueen 
luomista Euroopassa ja keskinäisen luottamuksen  syntymistä rikosoikeuden alalla toimivien 
viranomaisten parissa varmistamalla, että kaikki alla EU:ssa noudatetaan täysimääräisesti sekä 
 
EN 5   EN rikoksen uhrin että vastaajan oike uksia ja että kansalaiset voiva t liikkua vapaasti ilman että 
heitä kohdellaan eriarvoisesti siinä tapauksessa, että he joutuvat rikoksen uhreiksi. 
Erityiset ja toimintatavoitteet on kuvattu seuraavassa taulukossa:  
Erityistavoitteet, joiden  tarkoituksena on varmistaa rikoksen  uhrin tarpeiden kunnioittaminen 
ja täyttäminen, ovat laaja-alaisia ja kattavat useita muita EU:n politiikan osa-alueita, kuten ihmiskaupan ja lasten seksuaalisen hyväks ikäytön ja seksuaa lisen riiston sekä 
lapsipornografian torjunnan, ja ovat johdonmukais ia näillä aloilla toteutettujen toimien 
kanssa. Ehdotetut toimenpiteet kehittävät edelleen ja  täydentävät nykyisiä välineitä. Niillä 
otetaan käyttöön uhrin oikeuksia koskevat vähimmäisvaatimukset, jotka parantavat 
kaikenlaisten rikosten, myös terrorismin ja liik ennerikosten, uhrien suojelun tilannetta yleensä 
EU:n lainsäädännön ja toiminnan osalta.  Kaikessa EU:n toiminnassa ja jäsenvaltioiden toimissa niiden pannessa täytäntöön EU:n oikeutta on noudatettava yksilöi den perusoikeuksia. EU:n toim inta tällä alalla parantaa 
rikoksen uhrin perusoike uksien asemaa samalla kun se varmist aa, että vastaajan  oikeuksien tai 
muiden perusoikeuksien rajoitukset muotoillaan selkeästi ja ennakoitavasti tavalla, joka on välttämätön ja oikeassa suhteessa uhrin oikeuksien ja vapauksien suojaamiseksi.  
4. T
OIMINTAVAIHTOEHDOT  
Kaikki tässä arvioinnissa tarkastellut toimintavaihtoehdot perustuvat eri lähestymistapojen 
yhdistelmiin. Niissä säädetään eritasoisist a yksityiskohdista tai ve lvoitteista ja ne 
muodostuvat sekä uudesta EU:n lainsäädännö stä että käytännön toimista asianmukaisen 
täytäntöönpanon varmistamiseksi. Kaikkien to imenpiteiden yhteydessä määritellään myös 
käytännön toimenpiteitä, joiden ta rkoituksena on tukea parhaide n käytänteiden toteuttamista 
ja määrittämistä.  Erityinen tavoite  Toimintatavoite
A.1 Varmistetaan, että välillisten uhrien tarpeista huolehditaan.  
A.2 Varmistetaan, että kaikki poliisit, syyttäjät, tuomarit ja tuomioistuimen 
henkilöstön jäsenet, jotka joutuvat suoraan tekemisiin uhrien kanssa, saavat tätä 
varten tarvittavan koulutuksen.  A. Uhrin aseman 
tunnustaminen ja 
ihmisarvoinen ja kunnioittava kohtelu
 
A.3 Otetaan käyttöön mekanismeja, joiden avulla voidaan arvioida kaikkien uhrien 
tarpeita ja määrittää, ketkä ovat uhreja ja ketkä haavoittuvia uhreja, ja millaisia 
ovat heidän erityistarpeensa.  
B.1 Varmistetaan, että uhri ei menetä saamaansa suojelua, kun hän matkustaa tai 
muuttaa ulkomaille.  B. Uhrin suojelu  
B.2 Varmistetaan, että rikoksentekijä ja uhri eivät joudu kohtaamaan 
oikeudenkäyntimenettelyjen aikana.  
C. Uhrin tukeminen  C.1 Varmistetaan, että uhrien saatavilla on tehokkaita tukipalveluja.  
D.1 Varmistetaan, että kaikki uhrit voivat osallistua oikeudenkäyntiin.  
D.2 Varmistetaan, että kaikki uhrit saavat apua niin, että he voivat ymmärtää, mitkä 
ovat heidän oikeutensa ja velvollisuutensa ja mistä menettelyissä on kyse.  D. Uhrin tehokas oikeussuoja
 
 
D.3 Varmistetaan, että kaikilla uhreilla on oikeus siihen, että syyttämis- tai 
syyttämättäjättämispäätöksiä tarkastellaan uudelleen.  
E. Uhrin oikeus 
korvaukseen ja 
korjaavaan oikeuteen  E.1 Varmistetaan, että kaikilla uhreilla on oikeus tehokkaisiin korjaavan oikeuden 
palveluihin.  
 
EN 6   EN Vaikutustenarvioinnissa tarkastellaan viittä vaihtoehtoa: vallitsevan tilanteen säilyttäminen 
(vaihtoehto 1) ja neljä toimintavaihtoehtoa (vai htoehdot 2, 3a, 3b ja 4) . Vallitsevan tilanteen 
säilyttäminen merkitsisi sitä, että EU:n tasolla ei toteuteta mitään toimia . Tämä ei ole riittävä 
vaihtoehto yhteisten vähimmäisvaatimusten tote uttamiseksi rikoksen uhri en suojelua varten 
Euroopassa. Neljän muun vaihtoehdon sen sijaan  todetaan parantav an uhrien tilannetta 
Euroopassa. Neljä toimintavaihtoehtoa muodos tuvat vähäisten, keskitasoisten ja 
korkeatasoisten velvoitteiden määräämisestä  jäsenvaltioille ja kahden jälkimmäisen 
välimuodosta:  
Vaihtoehto 1 – 
Tilanteen 
säilyttäminen ennallaan
 Nykytilanteen säilyttäminen. EU:n tasolla ei toteuteta toimia.  
  
Vaihtoehto 2 – 
Vähäiset 
velvoitteet  Vähiten velvoittava vaihtoehto. Jäsenvaltioille asetetaan vähimmäisvelvoitteet ottaa 
käyttöön järjestelmiä tai palveluja, joiden osalta määritettäisiin vähimmäisvaatimustasoa 
koskevat yksityiskohdat. Siltä osin kuin on tarpeen toteuttaa oikeudellisia toimenpiteitä, 
tämä vaihtoehto edellyttää vähiten kansallisten prosessioikeuden sääntöjen muuttamista. 
  
Vaihtoehto 3a – 
Keskitasoiset velvoitteet
 Keskitasoisesti velvoittava vaihtoehto. Jäsenvaltioille asetetaan keskitason velvoitteet ottaa käyttöön palveluja ja oikeuksia ja sääd etään, millaisia näiden palvelujen on oltava, 
sekä määritellään vaadittua tasoa koskevat vähimmäistason vaatimukset. Jäsenvaltioille 
asetettava, korjaavan oikeuden palveluja koskeva velvoite on vähäinen (ks. toimenpide 
11 jäljempänä). Siinä ei edellytetä, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön tällaisia palveluja, vaan riittää, että ne varmistavat, että takeita ja vähimmäislaatuvaatimuksia sovelletaan 
silloin kun tällaisia palveluja käytetään
. 
  
Vaihtoehto 3b – 
Keski- tai 
korkeatasoiset velvoitteet
 Keskitasoisesti velvoittava vaihtoehto. Jäsenvaltioille asetetaan keskitason velvoitteet, 
jotka koskevat kaikkia palvelujen ja oikeuksien käyttöönottamista koskevia 
toimenpiteitä. Niissä säädetään, millaisia näiden palvelujen on oltava, ja määritellään vaadittua tasoa koskevat vähimmäistason vaatimukset. Korjaavan oikeuden palveluja 
koskevat velvoitteet ovat tiukempia kuin vaihtoehdossa 3a, koska jäsenvaltioiden on 
otettava tällaisia palveluja käyttöön vähimmäisvaatimusten mukaisesti. 
 
  
Vaihtoehto 4 – 
Korkeatasoisim-
mat velvoitteet  Velvoittavin vaihtoehto. Jäsenvaltioille asetetaan useita velvoitteita, jotka koskevat 
palvelujen ja oikeuksien käyttöönottoa. Lisäksi säädetään yksityiskohtaisemmin, 
millaisia näiden palvelujen on oltava, ja määritellään sovellettavat vaatimukset 
täsmällisesti.  
Jokaista toimintavaihtoehtoa on arvioitu suhteessa seuraaviin yhteentoista toimenpiteeseen, 
jotka vaikuttaisivat eniten toimintatavoitteiden to teutumiseen ja todennäköisesti aiheuttaisivat 
eniten kustannuksia ja muita vaikutuksia:  
 
EN 7   EN 1 Kattavatko toimenpiteet  myös välilliset uhrit? 
2 Koulutuksen järjestäminen 3 Uhrin tarpeiden arviointi 4 Haavoittuvien uhrien tunnistaminen ja erityispalvelujen tarjoaminen 5 Suojelutoimenpiteiden rajatylittävä tarjoaminen 6 Erillisten odotustilojen perustaminen, jotta  voidaan välttää uhrin  ja rikoksentekijän 
kohtaaminen 
7 Uhrien tukipalvelujen vähimmäisvaatimus tason määrittely, mukaan lukien tuki 
oikeudenkäyntimenettelyjen aikana 
8 Läsnäolo oikeudenkäynnissä 9 Tulkkauksen ja käännösten saatavuus 10 Päätösten uudelleentarkastelu 11 Korjaavan oikeuden palvelujen käyttöönotto 
5. V
AIKUTUSTEN ANALYYSI  
Jokaisen toimintavaihtoehdon vaikutuksia on arvioitu laaja-al aisesti. Niiden 
todennäköisimmät vaikutukset ovat taloudellis ia ja sosiaalisia. Kustannuksia odotetaan 
aiheutuvan eniten viranomaisille. Toimenpiteis tä ei odoteta aiheutuvan  ympäristövaikutuksia. 
Vallitsevan tilanteen sä ilyttämistä lukuun ottamatta kaikkien  vaihtoehtojen odotetaan myös 
vaikuttavan myönteisesti perusoikeuksiin. Ne vaihtoehdot, joiden vaikutukset ovat 
suurimmat, edistävät myös peruso ikeuksien toteutumista eniten. 
Eri vaihtoehtojen vaikutukset jäsenvaltioihin vaihtelevat sen mukaan, millaiset uhrin oikeuksia koskevat vaatimukset niillä on nyky ään. Koska voimassa olevat kansalliset 
lainsäädännöt ja käytännöt poi kkeavat vaihtelevassa määrin siitä vähimmäistasosta, joka 
ehdotettujen toimenpiteiden av ulla on tarkoitus to teuttaa, ehdotettujen toimenpiteiden 
vaikutukset olisivat todennäköisesti suurimmat nii ssä jäsenvaltioissa, joissa uhrin oikeuksia ei 
ole otettu huomioon näiden  sääntöjen edellyttämällä tavalla ta i ei ainakaan riittävässä määrin. 
Sen sijaan vaikutukset olisivat vähäisemmät niissä jäsenvaltioissa, joissa uhrille on jo tarjolla 
korkeatasoista suojelua ja tukea.  
6. V
AIHTOEHTOJEN VERTAILU  
Vaihtoehto 1 (vallitsevan tilanteen säilyttäminen)  on helppo toteuttaa, mutta koska se ei täytä 
toiminnalle asetettuja tavoitt eita, sitä ei oteta huomioon. Vaihtoehto 2 on niin ikään huono, 
sillä se ei täytä riittävällä tavalla niitä toimintatavoitteita, joihin Euroopan komissio pyrkii 
uusien toimenpiteiden avulla.  Vaihtoehto 4 täyttää kaikki tavoitteet tode nnäköisimmin ja parhaiten. Se on kuitenkin 
velvoittavin ja jättää jäsenvaltioille vähiten j oustonvaraa. Se myös as ettaa jäsenvaltioille 
lisävelvoitteita. Tämän vuoksi kustannukset muo dostuvat todennäköisesti paljon suuremmiksi 
kuin muissa vaihtoehdoissa, minkä vuoksi se on vaihtoehdoista vähite n toteuttamiskelpoinen, 
koska siitä tuskin päästään yhteisymmärryksee n. Tämän vaihtoehdon toteuttamisesta saatavan 
lisähyödyn ei katsota olevan oikeassa suhteessa siitä aiheutuviin lisäkustannuksiin nähden.  
Tavoitteet voidaan erittäin todennäköisesti saa vuttaa myös vaihtoehtojen 3a ja 3b avulla, 
mutta ei samassa laajuudessa ku in vaihtoehdon 4 a vulla. Koska nämä va ihtoehdot kuitenkin 
tarjoavat jäsenvaltioille  enemmän joustonvaraa, niistä on  helpompi neuvotella ja niistä 
 
EN 8   EN aiheutuvat kustannukset jäävät alemmiksi ku in vaihtoehdossa 4. Lisäksi heikompaan 
tehokkuuteen liittyviä riskejä voidaan lievittää käytännön toimenpiteiden avulla. Korjaavan 
oikeuden palveluja koskevan erityistoim enpiteen toteuttamiskelpoisuuden ja 
kustannusvaikutusten vuoksi suositeltavimpan a vaihtoehtona pidetään kuitenkin 
yhdistelmävaihtoehtoa 3a. Sen toteuttamine n vähentää merkittävästi kokonaiskustannuksia 
vaihtoehtoon 3b verrattuna. Tämän vuoksi vaihtoehtoa 3a pidetään parhaana. 
Toteuttamalla parhaana pidetty vaihtoehto 3a  voitaisiin saavuttaa seuraavat tulokset: 
Euroopan parlamentin ja neuvosto n antaman säädöksen hyväksyminen 
(toimintatavoitteet mainitaan sulkeissa): 
– Kaikissa jäsenvaltioissa on saatavilla helposti käytettävissä olevat uhrien 
tukipalvelut, jotka täyttävät palvelulle määritellyt vähimmäisvaatimukset (C1).  
– Poliisit, syyttäjät ja tuomioistuinten henkilöstön jäsenet saavat koulutusta uhrin 
tarpeita koskevissa asioissa kaikissa jäsenvaltioissa. Tuomarien saatavilla on 
oikeudellisia selvityksiä (A2).  
– Kaikissa jäsenvaltioissa on käytössä mekani smeja, joiden avulla voidaan arvioida 
uhrin yksilöllisiä tarpeita ja t unnistaa haavoittuva uhri (A3).  
– Haavoittuvaksi todetulle uhrille on tarjolla  tiettyjä vähimmäispalveluita (A3).  
– Uhrille on tarjolla tulkkaus- ja kää nnöspalveluja oikeudenkäyntimenettelyjen 
aikana kaikissa jäsenvaltioissa tapa uksen olosuhteisiin nähden oikeissa 
mittasuhteissa (D2).  
– Silloin kun korjaavan oikeuden palveluja on tarjolla, niihin sovelletaan kaikissa 
jäsenvaltioissa tiettyjä vähimmäisvaatimuksia (E1).  
– Suojelutoimenpiteitä tarjotaan pyynnöstä  vastavuoroisen tunnustamisen pohjalta 
henkilölle, jolle on jo m yönnetty suojelutoimenpide, kun hän matkustaa tai 
muuttaa toiseen jäsenvaltioon (B1).  
– Uhrilla on kaikissa jäsenvaltioissa oike us pyytää syyttämistä koskevan päätöksen 
uudelleentarkastelua. Tälla ista uudelleenta rkastelua koskevan mekanismin 
yksityiskohdat määritellään kans allisella tasolla (D3).  
– Uhrin jääminen pois oikeudenkäynnistä perustuu yksilölliseen arviointiin, ja 
uhrille ilmoitetaan oikeudenkäynnin aja nkohta ja hänelle korvataan siihen 
osallistumisesta aiheutuv at kustannukset (D1).  
– Varmistetaan, että rikoks entekijä ja uhri eivät joudu kohtamaan toisiaan 
oikeudenkäyntimenettelyjen aikana en empää kuin on välttämätöntä. Uudet 
oikeustalot varustetaan erilli sillä odotustiloilla (B2).  
– Lainsäädäntö koskee yleensä vain väli ttömiä uhreja. Kaikkia oikeuksia on 
kuitenkin sovellettava myös murhan  uhrien lähimpiin perheenjäseniin. 
Tukipalveluita ja suojelua on saatavilla myös kaikkien uhrien lähimmille 
perheenjäsenille (A1). 
• Otetaan käyttöön käytännön toimenpite itä, joilla tuetaan lainsäädäntöä sen 
 
EN 9   EN täytäntöönpanon helpottamiseksi ja tulevi en EU:n toimien suunni ttelemiseksi. Näitä 
toimia ovat mm.: 
– Selvitys rikoksen uhreille valtion varois ta maksettavista korvauksista ja 
rikoksentekijöille tarkoitetuista korjaavan oikeuden palveluista. 
– Selvitys rikoksen uhreille tarjolla olev asta oikeudellisesta neuvonnasta ja 
oikeusavusta. 
– Tukihankkeet parhaiden käytäntöjen kehittämiseksi, jotta jäsenvaltiot voivat saada 
yksityiskohtaisemman käsityksen siitä, m iten lainsäädännön tavoitteet voidaan 
parhaiten toteuttaa.  
– Euroopan komissio toteuttaa myös omia hankkeita ja selvityksiä lisätäkseen 
aihepiirin tuntemusta. Tähän voisi si sältyä esimerkiksi interaktiivisten 
verkkosivustojen perustaminen kaikissa jäsenvaltioissa, jotta uhrit voisivat 
ymmärtää paremmin rikosoikeudenkäyntimenet telyjä ja asemaansa niissä. Lisäksi 
voitaisiin harkita koulutusohjelmien laatimista.  
 
7. SEURANTA JA ARVIOINTI  
Vahva seuranta- ja arviointimekanismi on ol eellisen tärkeä sen varmistamiseksi, että 
oikeuksia noudatetaan sekä käytännössä et tä lainsäädännössä. Komissio suunnittelee 
toteuttavansa empiirisen, tietojenkeruuta pa inottavan tutkimuksen 3–5 vuotta ehdotuksen 
täytäntöönpanosta saadakseen syvällisiä määrällis iä ja laadullisia tietoja ehdotuksen 
vaikuttavuudesta. Nämä tiedot  yhdessä uhrien ti lannetta koskevien selvitysten kanssa 
tarjoaisivat komissiolle tähän asti käytössä olleisiin keinoihin verrattuna vankemman pohjan 
sen arvioimiseen, missä määrin jäsenvaltio t todella noudattavat näit ä säännöksiä. Niiden 
avulla voitaisiin myös arvioida sitä, miten uhrit kokevat tarp eisiinsa vastatun.