Sen estämättä, mitä vähennysoikeusrajoituksen piiriin kuuluvien menojen luokkia koskevien sääntöjen vahvistamisesta tehdyissä aiemmissa aloitteissa esitetään, tällainen poikkeus on asianmukainen siihen, asti, kun nämä säännöt on yhdenmukaistettu EU:n tasolla.

Direktiivin 2006/112/EY 176 artiklan mukaan neuvosto päättää, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Ennen kuin neuvosto on päättänyt asiasta, jäsenvaltiot saavat mainitun artiklan mukaan jatkaa 1. tammikuuta 1979 voimassa olleiden poikkeusten soveltamista. Sen vuoksi voimaan on jäänyt useita säännöksiä, joilla rajoitetaan verovelvollisten vähennysoikeutta.

Sen vuoksi kyseinen erityistoimenpide helpottaa niin veroviranomaisten kuin yritystenkin työtä, sillä niiden tavaroiden ja palvelujen, joihin sovellettiin vähennysoikeuden rajoitusta niiden hankkimisen aikaan, myöhempää käyttöä ei ole tarpeen seurata. Tämä koskee erityisesti direktiivin 2006/112/EY 16 tai 26 artiklan mukaista yksityiskäytön mahdollista verottamista tai mainitun direktiivin 184–192 artiklan mukaisesti edellytettyjä vähennysten oikaisuja. Sen vuoksi on asianmukaista pidentää poikkeustoimenpiteen voimassaoloa.

Itävalta ilmoitti komissiolle esittämässään hakemuksessa, että se on soveltanut kyseistä erityistoimenpidettä tähän asti menestyksekkäästi ja että toimenpide on erittäin hyödyllinen, sillä se yksinkertaistaa arvonlisäveron kantoa ja estää verovilpit ja veron kiertämisen lisäten samalla verotuksen oikeudenmukaisuutta, mikä puolestaan parantaa verosääntöjen noudattamista. Poikkeuksen lakkauttaminen johtaisi siihen, että ne verovelvolliset, jotka käyttävät tavaraa tai palvelua yritystoimintaan vain hyvin vähäisessä määrin ja jotka saavat vähentää alv:n tämän vähäisen yrityskäytön osalta, saisivat perusteettomia kassavirtahyötyjä verrattuna verovelvollisiin, jotka käyttävät tavaraa tai palvelua pelkästään yritystoimintaan. Jos vain vähäisessä määrin yritystoimintaan käytettävän tavaran tai palvelun yksityis- ja yrityskäytön välinen suhde muuttuu hieman myöhempänä ajankohtana, vähennetty alv olisi oikaistava. Tämä pieni oikaisu olisi kohtuuton sekä verovelvollisen että veroviranomaisten näkökulmasta.

Itävallan pyytämä toimenpide eroaa kuitenkin mainituista periaatteista, ja sillä suljetaan kokonaan arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle sellaiset tavarat ja palvelut, joiden käytöstä yli 90 prosenttia on verovelvollisen yksityistä käyttöä tai muuta kuin yrityskäyttöä, muu kuin liiketoiminta mukaan luettuna.

Direktiivin 2006/112/EY 168 artiklan mukaan verovelvollisella on oikeus vähentää verollisia liiketoimiaan varten tehdyistä hankinnoista ja vastaanotetuista palveluista kannettu arvonlisävero. Direktiivin 2006/112/EY 168 a artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos kiinteä omaisuus kuuluu verovelvollisen liikeomaisuuteen ja sitä käytetään sekä yrityksen varsinaisiin tarkoituksiin että muihin tarkoituksiin, tätä omaisuutta koskeviin kustannuksiin liittyvä arvonlisävero on vähennyskelpoista vain siltä osin kuin omaisuutta käytetään verovelvollisen yrityksen varsinaisiin tarkoituksiin. Direktiivin 2006/112/EY 168 a artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat myös soveltaa tätä sääntöä kustannuksiin, jotka liittyvät niiden määrittelemiin muihin liikeomaisuuteen kuuluviin tavaroihin.

Itävalta pyysi 23. maaliskuuta 2018 komissiossa saapuneeksi kirjatulla kirjeellä lupaa jatkaa sellaisen toimenpiteen soveltamista, joka poikkeaa direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklasta, voidakseen sulkea arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle sellaiset tavarat ja palvelut, joiden käytöstä yli 90 prosenttia on verovelvollisen tai tämän työntekijöiden yksityistä käyttöä tai yleisesti muuta kuin yrityskäyttöä tai muuta kuin liiketoimintakäyttöä. Komissiossa 4 päivänä huhtikuuta 2018 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Itävalta toimitti kyseisen toimenpiteen soveltamista koskevan kertomuksen, jossa tarkastellaan uudelleen prosenttiosuutta, jota täytäntöönpanopäätöksen 2009/1013/EU, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä (EU) 2015/2428, 2 artiklan nojalla sovelletaan arvonlisäveron vähennysoikeuteen.

Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö

Ulkopuolisia asiantuntijoita ei tarvittu.

Vaikutustenarviointi

Ehdotuksella voi olla myönteisiä vaikutuksia sekä yrityksiin että viranomaisiin, koska sen tarkoituksena on yksinkertaistaa arvonlisäveron kantamista. Itävalta on pitänyt tätä ratkaisua sopivana toimenpiteenä, ja se on rinnastettavissa muihin aiempiin ja nykyisiin poikkeuksiin.

3.EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ

Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus

Tämän ehdotuksen tarkoituksena on antaa Itävallalle lupa jatkaa sellaisen toimenpiteen soveltamista, joka poikkeaa direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklasta, jotta tämä voisi kokonaan sulkea arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle sellaiset tavarat ja palvelut, joiden käytöstä yli 90 prosenttia on verovelvollisen tai tämän työntekijöiden yksityistä käyttöä tai yleisesti muuta kuin yrityskäyttöä tai muuta kuin liiketoimintakäyttöä.

Itävallan on tarkasteltava uudelleen kyseistä prosenttiosuutta ja poikkeavan toimenpiteen tarpeellisuutta ja raportoitava niistä toimenpiteen voimassaolon jatkamista koskevan mahdollisen hakemuksen yhteydessä.

Oikeusperusta

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan 1 kohta.

Toissijaisuusperiaate

Ottaen huomioon neuvoston direktiivin 2006/112/EY säännöksen, johon ehdotus perustuu, toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta.

Suhteellisuusperiaate

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä:

Päätös koskee jäsenvaltiolle sen omasta pyynnöstä annettavaa lupaa, eikä siihen liity mitään velvollisuuksia.

Koska poikkeuksen soveltamisala on kapea, erityistoimenpide on tavoitteeseensa nähden oikeasuhteinen. Se vähentää hallinnollista taakkaa ja lisää vain vähän niiden verovelvollisten verotaakkaa, joiden hankkimien tavaroiden ja palvelujen käytöstä enintään 10 prosenttia on yrityskäyttöä.

Toimintatavan valinta

Ehdotettu toimintatapa: neuvoston täytäntöönpanopäätös.

Muut vaihtoehdot eivät soveltuisi seuraavista syistä:

Neuvoston direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan mukaan yhteisistä alv-säännöistä voidaan poiketa vain, jos neuvosto antaa siihen luvan komission ehdotuksesta tekemällään yksimielisellä päätöksellä. Neuvoston täytäntöönpanopäätös on ainoa soveltuva toimintatapa, koska se voidaan osoittaa yksittäisille jäsenvaltioille.