FI Euroopan unionin virallinen lehti C 318/57

Euroopan talous ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”De Larosièren asiantuntijaryhmän raportti” (oma-aloitteinen lausunto)

2009/C 318/11

Esittelijä: NYBERG

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 23. maaliskuuta 2009 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

”De Larosièren asiantuntijaryhmän raportti.”

Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 11. syyskuuta 2009. Esittelijä oli Lars NYBERG.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 30. syyskuuta – 1. lokakuuta 2009 pitämässään 456. täysistunnossa (syyskuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 152 puolesta, 37 vastaan 15:n pidättyessä äänestämästä.

1. Tiivistelmä ja suositukset

1.1 Laajuudeltaan vastaavanlaista rahoitus- ja talouskriisiä ei ole nähty rauhan aikana sitten 1930-luvun. Käsillä olevan lausunnon aiheena on kuitenkin yksinomaan rahoituskriisi sekä mahdollisuudet estää vastaavanlaisen ilmiön toistuminen tulevaisuudessa. Tämä oli nimittäin annettu tehtäväksi niin kutsutulle de Larosièren asiantuntijaryhmälle, jonka raporttia ETSK käsittelee tässä lausunnossa. Kysymysten merkittävyys käy ilmi muun muassa siitä, että komissio on laatinut jo useita ehdotuksia esimerkiksi luottoluokituslaitoksista, rahoitustoiminnan erityismuodoista sekä rahoitusvalvonnasta, joka oli de Larosièren asiantuntijaryhmän pääaiheena.

1.2 Kriisin merkittävimpänä syynä oli liian suuri likviditeetti, joka de Larosièren ryhmän mukaan johtui osittain ekspansiivisesta rahapolitiikasta Yhdysvalloissa ja maailmantalouden epätasapainosta. Selkeimmin tämä ilmeni Yhdysvaltojen ja Kiinan suhteissa. Toinen ajateltavissa oleva selitys on ETSK:n käsityksen mukaan se, että tulonjaossa on siirrytty työtuloista pääomatuloihin. Tulonjaosta on tullut aiempaa epätasaisempi. Varakkaimpien kasvaneet varat on täytynyt sijoittaa. Kun todelliset sijoitusmahdollisuudet eivät ole lisääntyneet samassa tahdissa, arvopapereiden hintoihin on kohdistunut korotuspaine. De Larosièren raportissa tarkastellaan perusteellisesti ”rahoituskuplaa”, mutta tulevia poliittisia päätöksiä ajatellen lisäanalyysi olisi tarpeen.

1.3 ETSK kannattaa yleisesti ottaen asiantuntijaryhmän esittämiä 31:tä suositusta, mutta haluaa laajentaa näkökulmaa ja esittää erinäisiä huomioita ja täydennyksiä.

1.3.1 De Larosièren asiantuntijaryhmä ehdottaa pankkien pääomavaatimuksia tiukennettavaksi noususuhdanteessa ja höllennettäväksi laskusuhdanteessa. Kun otetaan huomioon talousennusteiden laatimisen vaikeus suhdannevaihteluissa, kyseiseen ehdotukseen sisältyy riskejä. Samalla Espanjan esimerkki osoittaa, että järjestelmä, jossa pääomavaatimukset vaihtelevat, voi toimia. Siksi ETSK katsoo, että kyseisenlaista toimenpidettä on pohdittava ajoituksen osalta, ennen kuin se voidaan toteuttaa.

1.3.2 ETSK:n mielestä nykyistä tiukemmat pääomavaatimukset ja taselaskelmien ulkopuolisia toimenpiteitä koskeva avoimuus ovat ehdottoman välttämättömiä. Espanjan viranomaiset sovelsivat tiukimpia säännöksiä taselaskelmien ulkopuolisiin toimenpiteisiin, ja kriisi kohdistui vähiten juuri espanjalaisiin pankkeihin.

1.3.3 Ilmauksia ”taseen ulkopuolinen” ja ”erillisyhtiö” on toisinaan käytetty väärin. Riskipitoisia varoja on siirretty pois pankin omasta taseesta pääomavaatimuksen kiertämiseksi ja toisinaan verojen välttämiseksi. Tätä taustaa vasten ETSK pitää välttämättömänä tiukentaa säännöksiä.

1.3.4 ETSK katsoo, että raporttia koskevissa jatkotoimissa yhtenä keskeisenä vaatimuksena tulee olla, että pankkien varoihin sisältyvät riskit ilmoitetaan nykyistä selkeämmin. ETSK yhtyy raportissa esitettyyn näkemykseen, jonka mukaan riskipitoisia varoja eteenpäin myytäessä pankkien ja rahoituslaitosten on aina vastattava osasta riskejä. Rahoitustuotteiden riskien on käytävä selkeästi ilmi. Avoimuutta rahoitustuotteissa tarvitaan luottamuksen palauttamiseksi rahoitusmarkkinoihin. ETSK viittaa tältä osin jälleen Espanjaan. Rahoitusalalla ei saa käyttää uusia välineitä, ennen kuin rahapolitiikasta vastaava viranomainen on ne tarkastanut. Kyseisenlaisten tarkastusten käyttöönottamisesta on keskusteltava. Tällöin on päätettävä, ovatko tarkastukset kansallisia vai tarvitaanko yhteinen tarkastusjärjestelmä koko EU:ta varten. Rahoitustoiminnan rajatylittävän luonteen vuoksi useimmat tosiseikat puoltavat yhteistä järjestelmää.

1.3.5 Rinnakkaiseksi pankkijärjestelmäksi kutsutaan erilaisia lainanannon muotoja, joita ei ole säännellä. Näitä rahoitustoiminnan uusia muotoja on voitu kehittää ilman minkäänlaista sääntelyä, eikä niihin ole kohdistettu edes varantovaatimuksia. ETSK on samaa mieltä tarpeesta säännellä myös kyseistä toimintaa. Myös sijoitusrahastojen osalta raportissa suositetaan yhteisiä sääntöjä, erilaisten tuotteiden määrittelemistä sekä nykyistä tiukempaa valvontaa. Näihin suosituksiin komitean on niin ikään helppo yhtyä.

1.3.6 On välttämätöntä tiukentaa pankkijohtamista ja -tarkastusta koskevia vaatimuksia. ETSK katsoo, että tarkastajien roolia ei ole tähdennetty riittävästi de Larosièren asiantuntijaryhmän esittämissä ratkaisuissa. Toimivan tarkastuksen avulla olisi pitänyt kyetä vähentämään riskipitoisten varojen leviämistä. Rahoitusyrityksen johdon on voitava luottaa tarkastukseen varojen arvioinnissa. Tarkastajien tehtävä ja kirjanpitomenetelmät on sisällytettävä Basel II -sopimuksen tarkistukseen.

1.3.7 Raportissa esitetään aiheellisia suosituksia palkkiojärjestelmien osalta. Järjestelmien on käsitettävä useita vuosia ja perustuttava todellisiin tuloksiin, eikä palkkiota tule taata edeltä käsin. ETSK katsoo, että on siirryttävä lyhyen tähtäimen tarkastelusta pitkän tähtäimen näkemykseen, jossa palkkiot eivät perustu keinotteluun. Samassa hengessä ETSK kannattaa ajatusta pääomaliikkeiden verottamisesta. Veron tuotto voitaisiin osoittaa kehitysavun tukemiseen. Lisävaatimuksena tulee olla, etteivät palkkiot perustu yleiskehitykseen, vaan siihen, onko kyetty aikaansaamaan yleissuuntausta parempi tulos. Lisäksi olisi toivottavaa määritellä menettelyt palkkiokattojen asettamiseksi, jotta voitaisiin välttää ylilyönnit ja harkitsematon riskinotto. Niin kutsuttuun kriisistä selviämisen strategiaan on sisällytettävä se, että valtion talousarviosta rahoituslaitoksille maksetut valtavat rahasummat maksetaan takaisin sen sijaan, että ne menevät uusiin suuriin voittoihin ja palkkioihin.

1.4 De Larosièren asiantuntijaryhmän päätehtävänä oli tarkastella rahoitusmarkkinoiden valvontaa. Myös ETSK:n mielestä valvonnalla on keskeinen merkitys, jotta rahoituskriisin toistuminen vältetään vastaisuudessa. Valvonta edellyttää kuitenkin sääntöjä. Siksi ehdotuksia sääntöjen muuttamisesta ja vahvistamisesta raportin ensimmäisessä osassa voidaan pitää yhtä lailla merkittävinä.

1.4.1 De Larosièren ryhmä toteaa, että yleisellä tasolla toteutettavaa rahoitusjärjestelmän valvontaa varten tarvitaan eurooppalainen elin, joka kykenee varoittamaan rahoitusriskeistä. Vastuuta esitetään annettavaksi EKP:lle tai EKPJ:lle. Varsinainen tehtävä osoitetaan valvonnasta erityisesti vastaavalle neuvostolle. On tarkoituksenmukaista liittää kyseinen neuvosto hallinnollisesti EKP:hen, mutta virallisella tasolla ja valvonnan johtamisen osalta tehtävän on kuuluttava EKPJ:n vastuulle. Valvonnan on ehdottomasti käsitettävä kaikkien jäsenvaltioiden rahoitusjärjestelmät, ja EKPJ:n on myös nimettävä kyseisen uuden neuvoston/johtokunnan vastuuhenkilöt.

1.4.2 Raportissa ehdotetaan kehitettäväksi kahdessa vaiheessa uusi mikrotason valvontajärjestelmä, joka käsittää pankkien, sijoitusrahastojen ja arvopaperimarkkinoiden valvonnasta vastaavat erityisviranomaiset. Toisessa vaiheessa luodaan valvontaa koskevia yhteisiä perussääntöjä ja poistetaan kansalliseen täytäntöönpanoon liittyviä eroja. Tällöin on tarkoitus yhdenmukaistaa myös seuraamusmahdollisuudet. ETSK ei näe mitään aihetta viivyttää edellä mainittua prosessia ja arvostaakin sitä, että komissio ehdottaa nyt tiedonannossaan, että koko järjestelmää on viipymättä valmisteltava mikrotason valvontaa varten.

1.4.3 ETSK katsoo, että rajatylittävää toimintaa harjoittavien pankkien valvonnasta vastaavien kansallisten valvontaviranomaisten muodostamia kollegioita voi olla hankala hallinnoida, jos samanaikaisesti ei ole toteutettu tarvittavaa yhdenmukaistamista. Kansallisiin valvontaelimiin sovellettavien sääntöjen väliset erot pakottaisivat muutoin käytännössä kolme uutta viranomaista ottamaan vastuulleen osan valvonnasta.

1.4.4 Edellä mainittujen uusien viranomaisten hallintoelimiin ei pidä kuulua yksinomaan pankkialan toimijoita. Ammatillisilla järjestöillä, pankkipalveluiden käyttäjillä ja myös ETSK:lla kansalaisyhteiskunnan edustajana tulisi olla hallintoelimissä omat paikkansa.

1.5 Globaalilla tasolla raportissa painotetaan tarvetta vahvistaa Basel II -sopimusta, kansainvälisiä kirjanpitosääntöjä, luottoluokituslaitosten ja johdannaismarkkinoiden maailmanlaajuista sääntelyä, muuttaa hallinnointikäytäntöjä rahoitusalalla sekä vahvistaa Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n roolia. Asiantuntijaryhmä haluaa poistaa mahdollisuuden houkutella toimijoita rahoitusalan heikon sääntelyn avulla. Useat ryhmän ehdotuksista hyväksyttiin jo Lontoon G20-kokouksessa. Maailmanlaajuisen rahoitusvakauden edistämistä varten vuonna 1999 perustettu Financial Stability Forum on muutettu Financial Stability Boardiksi. ETSK toivoo, että kyseinen elin muuttaa suhtautumistapaansa valvontaa kohtaan nykyistä myönteisemmäksi ja että se saa käyttöönsä riittävät resurssit, valmiudet ja toimivaltuudet. ETSK on tyytyväinen siihen, että IMF:n resursseja lisätään, mutta suhtautuu kriittisesti IMF:n asettamiin vaatimuksiin, sillä ne kyseenalaistavat merkittäviä osia eurooppalaisesta sosiaalimallista. Sekä tästä syystä että yleisesti on olennaisen tärkeää, että EU voi esiintyä IMF:ssä yhtenäisenä.

1.5.1 Rahoitusmarkkinoista keskusteltaessa käytetään nykyisin käsitettä stressitesti, jossa selvitetään, kuinka kulloisenkin maan pankkijärjestelmä selviytyisi rahoitusmarkkinoiden kriisistä. Nykyisen rahoituskriisin taustaa vasten on helppo ymmärtää, kuinka tärkeitä kyseisenlaiset testit voisivat olla. Samalla ratkaisevaksi tulee kysymys siitä, tuleeko tulokset julkistaa. Jos IMF suorittaisi tällaisen testin ja ilmoittaisi, että tietyn maan pankkijärjestelmä ei selviytyisi kriisistä, voisi kriisistä tulla totta.

2. Johdanto

2.1 Laajuudeltaan vastaavanlaista rahoitus- ja talouskriisiä ei ole nähty aiemmin rauhan aikana. 1930-luvun lama sai alkunsa aikana, jolloin maailman taloudet eivät olleet integroituneet nykyisenkaltaisella tavalla. Tuolloin lama iski pääasiassa Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan. Nyt kyse on mitä suurimmassa määrin maailmanlaajuisesta kriisistä.

2.2 Se mikä alkoi rahoituskriisinä, on edennyt talouskriisiksi, johon yhdistyy taantuma suuressa osassa maailmaa. Sitä seuraavat todennäköisesti sosiaalinen kriisi ja korkea työttömyys. Se, kuinka laajaksi ilmiö kehittyy, riippuu siitä, minkälainen politiikka kyetään luomaan kriisin torjumiseksi. Samanaikaisesti on syntynyt poliittinen kriisi, joka on kaatanut hallituksia.

2.3 Käsillä olevan lausunnon aiheena on kuitenkin yksinomaan rahoituskriisi sekä mahdollisuudet estää vastaavanlaisen ilmiön toistuminen tulevaisuudessa. Yleistä kriisiä ajatellen on käsillä oleva lausunto aiheeltaan suppea. Lausunnossa ei tarkastella talouskriisiä eikä toimenpiteitä meneillään olevan rahoituskriisin torjumiseksi, kuten julkisten varojen asettamista rahoitusalan käyttöön. Lausunnossa käsitellään ainoastaan tulevaisuutta ja siltä osin erityisesti rahoitusalan valvontaa.

2.4 Edellä mainittu tehtävä oli itse asiassa osoitettu de Larosièren asiantuntijaryhmälle, jonka raporttia ETSK tarkastelee tässä lausunnossa. De Larosièren asiantuntijaryhmä laajensi sille annettua tehtävää. Se oli välttämätöntä kokonaisvaltaisen kuvan luomiseksi, jotta tarkoin harkittujen ehdotusten tekeminen olisi mahdollista.

2.5 Nykyinen kriisi alkoi rahoitusalalla. Ennen de Larosièren työryhmän raportin julkistamista kriisi oli saanut niin vakavat mittasuhteet, että Euroopan komissio oli jo useissa tapauksissa tehnyt ehdotuksia lainsäädännön muuttamiseksi. Merkittävin on luultavasti luottoluokituslaitoksia koskeva ehdotus. On tehty ehdotus direktiiviksi erityisistä rahoitustoiminnan muodoista. Toukokuun 27. päivänä 2009 annetussa tiedonannossa käsitellään sitä de Larosièren raportin osaa, jossa käsitellään rahoitusalan valvontaa. Tiedonannon liitteenä olevan työasiakirjan liitteen 1 mukaan tiedonannon ja de Larosièren raportin välillä on ainoastaan viisi eroa. Niitä kommentoidaan kohdissa 6.2.3, 6.3.1 ja 6.3.5. ETSK antaa erillisen lausunnon lainsäädäntötekstejä koskevista tulevista konkreettisista ehdotuksista. Vaikka komissio ei käsittelekään kyseisessä tiedonannossaan de Larosièren raportin muita osia, ETSK katsoo, että niillä on huomattava merkitys rahoitusalan tulevaisuutta ajatellen.

2.6 De Larosièren asiantuntijaryhmän raportin ovat kirjoittaneet pankkialalla toimivat kollegoilleen, ja ne, joille ehdotukset on suunnattu, ovat pääasiassa pankkialan asiantuntijoita komissiossa sekä jäsenvaltioiden valtiovarainministereitä. ETSK kannattaa raportissa esitettyjä 31:tä suositusta. Näkökulmaa on kuitenkin laajennettava. Ne, jotka käytännössä aiheuttivat rahoituskriisin, eivät voi yksin ottaa vastuuta nykyisten ongelmien ratkaisemisesta. Rahoitusmarkkinoiden palveluiden käyttäjät ovat yksilöitä ja yrityksiä, jotka sijoittavat säästöjään ja ottavat lainaa investointeihinsa. Rahoitusmarkkinoiden tehtävänä on palvella niitä, toisin sanoen kansalaisyhteiskuntaa, parhaalla mahdollisella tavalla. Siksi raportille yleisellä tasolla antamansa tuen lisäksi komitea esittää joukon huomioita ja ehdottaa eräitä täydennyksiä.

3. Rahoituskriisin syitä

3.1 Keskuspankit eivät ryhtyneet minkäänlaisiin toimenpiteisiin rahoitussektorin liian suuren likviditeetin johdosta. Huomio kohdistettiin yksinomaan hintatasoon, joka ei antanut aihetta korkotason nostoon. Edullisten likvidien varojen johdosta arvopapereiden hinnat nousivat. Ei ole epäilystäkään siitä, että likviditeetti oli liian korkealla tasolla kriisin alkaessa, niin kuin ei siitäkään, että likviditeetti on kriisin seurauksena laskenut liian alhaiselle tasolle. On kuitenkin hankala ratkaista, mikä on likviditeetin ja rahamäärän sopiva taso tavanomaisissa olosuhteissa. ETSK kiinnittää lisäksi huomiota ongelmaan käyttää samanaikaisesti inflaatiota ja jotakin rahamäärän mittaa rahapoliittisina indikaattoreina. Liian suuri rahamäärä johtaa siihen, että keskuspankki nostaa korkotasoa. Jos inflaatio on samanaikaisesti alhainen, tulisi sen sitä vastoin johtaa korkotason alentamiseen. Tästä syystä ETSK katsoo, että jos rahamäärää käytetään myös edellä mainitun kaltaisissa monimutkaisissa tilanteissa, mahdolliset seurannaisvaikutukset reaalitalouteen on otettava huomioon.

3.2 Poliittiset päätökset tukea oman kodin hankintaa ostajan maksukyvystä riippumatta, alhaiset lainakustannukset sekä rahoituslaitosten innovatiiviset erilaisten arvopapereiden yhdistelmät johtivat siihen, että riskipitoiset lainat (subprimes) jäivät piiloon. Kyseiset arvopaperit levisivät maailman rahoitusmarkkinoilla, koska yksityinen säästäminen Yhdysvalloissa vuosina 2005–2006 oli jopa negatiivinen taseeltaan. ETSK kommentoi tätä heinäkuussa 2008 (1): ”Yhdysvaltojen äskettäinen kiinnelainoja koskeva ns. subprime-kriisi osoitti, että kiinteistöjen hintojen volatiliteetti yhdistettynä asiakasriskin pintapuoliseen arviointiin – kun ajatellaan vakuutena olevien kiinteistöjen arvoon nähden ylimitoitettujen lainanlyhennysten maksamatta jättämistä – voi aiheuttaa rahoituskriisin, jonka laajuus saattaa horjuttaa koko järjestelmää. Tämän vuoksi unionin toimissa tulisi ottaa huomioon kyseiset kokemukset – –.”

3.3 Samanaikaisesti maailmankaupan epätasapaino synnytti eräissä maissa (etenkin Kiinassa) suuria ylijäämiä, joilla ostettiin Yhdysvaltojen valtion liikkeelle laskemia arvopapereita. Uudet monimutkaiset arvopaperiyhdistelmät (subprime-arvopaperit mukaan luettuina) antoivat korkean tuoton, ja rahoitusmarkkinoilla kaikki hakivat yhä suurempia tuottoja. Arvopapereiden määrän kasvu muodosti pohjan uudelle antolainaukselle niin, että rahoitusmarkkinoiden liikevaihto kasvoi, mikä perustui aiempaa riskipitoisempiin arvopapereihin. Käsityksenä kuitenkin oli, että yksi uusien monimutkaisten arvopapereiden tarkoitusperistä oli riskien hajauttaminen. Rahoitusmarkkinoiden kasvanut liikevaihto synnytti näennäisesti yhä suurempia voittoja.

3.4 Riskipitoisista asunto-obligaatioista, joita vain vaivoin kyettiin myymään eteenpäin pankkijärjestelmässä, tehtiin uusia arvopapereita (arvopaperistaminen), ja tällä tavoin ne saatiin myytyä eteenpäin. Tämän lopetti ja kriisin laukaisi se, kun Yhdysvallat ajautui vuonna 2008 taantumaan, jossa sen työttömyys alkoi nousta. Monet asunnonomistajat eivät kyenneet maksamaan korkoja. Pankit joutuivat alentamaan varojensa arvoa ja myymään niitä pois. Niiden arvo laski edelleen, ja syöksy alaspäin kiihtyi. Luottamus romahti.

3.5 De Larosièren raportissa mainitaan useita tekijöitä, jotka mahdollistivat edellä selostetun tapahtumankulun: — Kaiken alkaessa pankkitoiminnan kansainvälinen sääntely tapahtui Basel I -sopimuksen puitteissa. Kyseisessä järjestelmässä kannustettiin käytännössä sellaiseen menettelyyn, jossa riskit siirretään taselaskelman ulkopuolelle. Tämä epäkohta on osittain korjattu Basel II -sopimuksessa. — Uusien monimutkaisten arvopapereiden määrä räjähti ja niistä käytiin kauppaa OTC-johdannaisina (over-the-counter), jolloin riskit eivät käyneet ilmi. — Rahoituslaitosten toiminnan sääntely perustuu luottoluokituslaitosten laatimaan riskienarviointiin. — Luottoluokituslaitokset antoivat sellaisille varoille, jotka osoittautuivat lähes arvottomiksi, saman luottokelpoisuuden kuin valtion liikkeelle laskemille arvopapereille. Luottoluokituslaitoksia rahoittavat ne rahoituslaitokset, joille laaditaan arvopapereita koskevat noteeraukset! — Rahoituslaitosten johto ja hallintoelimet eivät ymmärtäneet uusiin monimutkaisiin rahoitustuotteisiin liittyviä riskejä. — Riittämättömään sääntelyyn sekä puutteelliseen ja koordinoimattomaan valvontaan yhdistyi eri rahoituskeskusten välinen tiukka kilpailu.

3.6 De Larosièren työryhmän raportissa suunnataan peiteltyä kritiikkiä keskuspankkeja kohtaan siitä, ettei voimakkaasti kasvaneen likviditeetin torjumiseksi ryhdytty toimenpiteisiin.

3.7 ETSK haluaa kuitenkin mennä analyysissään vielä pidemmälle. Kasvanut likviditeetti johtui osittain maailmantalouden epätasapainosta. Selkeimmin tämä ilmenee verrattaessa Yhdysvaltoja ja Kiinaa: Kiinan ylijäämäinen kauppatase ja kansalaisten säästämisalttius, joka vastaa 30–40 prosenttia tuloista ja toimii puskurina sairastumisen ja eläkkeelle siirtymisen varalle, verrattuna Yhdysvaltojen kauppataseen alijäämään ja olemattomaan säästämiseen. Toinen ajateltavissa oleva selitys – jota de Larosièren työryhmä ei käsittele – on, että tulonjaossa on siirrytty työtuloista pääomatuloihin. Tulonjaosta on tullut aiempaa epätasaisempi. Sekä ILO että OECD ovat todenneet, että kyseinen kehitys on pysäytettävä.

3.8 Varakkaimpien lisääntyneet varat on ollut tarpeen sijoittaa. Kun todelliset sijoitusmahdollisuudet eivät ole lisääntyneet samassa tahdissa, arvopapereiden hintoihin on kohdistunut korotuspaine. Edellä mainittuja syitä nykyisiin ongelmiin ei kyetä ratkaisemaan rahoitusmarkkinoita koskevien uudenlaisten sääntöjen avulla, sillä tarvitaan poliittisia päätöksiä. De Larosièren raportissa tarkastellaan ”rahoituskuplaa” perusteellisesti, mutta tulevia poliittisia päätöksiä varten tarvittaisiin siis lisäanalyysejä.

3.9 Kaiken kaikkiaan edellä kuvattu rahoituskäytäntö kannusti spekulointiin, jolla tuskin oli mitään tekemistä reaalitalouden lukujen kehityksen kanssa, eikä vastapainona ollut kansainvälisiä vero- eikä rahapoliittisia välineitä, jotka olisivat voineet jarruttaa spekuloinnin lisääntymistä. Tässä tapauksessa rahoitusfoorumit ja kansainväliset instituutiot eivät ole kuunnelleet useita kansalaisliikkeitä, jotka ovat kerta kerran jälkeen vaatineet sääntelytoimenpiteitä, joista kannattaa erityisesti mainita Tobin-vero.

4. Politiikka ja sääntely

4.1 Raportin mukaan kriisi johtuu epäonnistumisesta markkinoilla, maailmanlaajuisesta epätasapainosta, kehnosta sääntelystä ja heikosta valvonnasta. Kaikkia edellä mainittuja ongelmia ei voida ratkaista sääntelyn avulla, mutta asianmukainen sääntely on ennakkoedellytys. Raportissa todetaan, että kaikkiin ongelmiin on puututtava, mutta ehdotetun sääntelyn riittävyys voidaan kyseenalaistaa. Lisäksi esiin tuodaan pelko, että sääntelyn lisääminen saattaa vähentää rahoitusinnovointia. ETSK haluaakin muistuttaa, että subprime-laina ja niin kutsuttu arvopaperistaminen ovat nimenomaan rahoitusinnovaatioita. Niistä tiettyjen väärinkäyttö on syy nykyisiin rahoitusongelmiin. Toisinaan sääntely voi myös edistää rahoitusalan innovointia, mistä on esimerkkinä SEPA-maksualue (Single European Payments Area).

4.2 Raportissa ehdotetaan keskuspankkien ja rahoitusmarkkinoita sääntelevien poliittisten elinten välisen koordinoinnin parantamista. Keskuspankkien on keskityttävä nykyistä enemmän makroekonomiseen arviointiin valvomalla rahoitusmarkkinoita nykyistä paremmin. Edellä mainittu suositus sekä se, että myös IMF keskittyisi aiempaa enemmän valvontaan, ovat ETSK:n mielestä välttämättömiä ehdotuksia.

4.3 Raportissa todetaan, että rahoitusalan julkisen sääntelyn ja itsesääntelyn on täydennettävä toisiaan. Koska sisäinen valvonta ei ole toiminut, todetaan, että itsesääntelyä on tarkkailtava. Näin kuitenkin itse asiassa häivytetään raja julkisen sääntelyn ja itsesääntelyn väliltä.

4.4 Myöskään käytännössä minkäänlaista rajaa ei ole olemassa. Basel I- ja Basel II -sopimusten pohjalta pankit määräävät käytännössä itse rahoitusalalla sovellettavat säännöt. Se, noudattavatko pankit ja muut rahoituslaitokset kyseisiä sääntöjä, on niiden itsensä vastuulla tai valtion vastuulla siinä tapauksessa, että ne on pantu täytäntöön lainsäädäntöteitse (Basel II -sopimus tuli voimaan EU:ssa 1. tammikuuta 2008; Yhdysvalloissa se tulee voimaan vasta 1. huhtikuuta 2010). Raportissa ei käsitellä vakavasti itsesääntelystä rahoitusmarkkinoilla aiheutuvaa puutteellista organisointia ja demokratiavajetta. Globalisoituneilla markkinoilla tulisi kysymyksen siitä, onko poliittisilla elimillä riittävästi vaikutusvaltaa, olla keskeinen aihe.

5. De Larosièren asiantuntijaryhmän suosituksia

5.1 Pankkien pääomavaatimusta on korotettava asteittain. Koska tällä hetkellä pankkikriisi on tilanteessa, jota leimaa luottopula, mainitunkaltainen korotus on toteutettava myöhemmin. ETSK:n käsityksen mukaan tämä on välttämätöntä, jottei tulevaisuudessa yhteiskunnan ole tuettava pankkeja pääomin niiden likviditeettiongelmissa. ETSK on samaa mieltä siitä, että EU:n on laadittava pääomavaatimuksia koskevat määritelmät.

5.2 Suhdanteiden mukaan muuttuvat pääomavaatimukset. Raportin mukaan keskuspankkien ei pidä tarkkailla yksinomaan inflaatiota vaan myös raha- ja luottomarkkinoiden kehitystä yleisesti. Jos luotonanto kasvaa liiallisesti, on niiden oltava valmiita kiristämään rahapolitiikkaa myös tästä syystä. Ehdotetaan menetelmää, että pankkien pääomavaatimuksia tiukennetaan korkeasuhdanteessa ja alennetaan matalasuhdanteessa. Kun otetaan huomioon, kuinka vaikeaa talousennusteiden laatiminen on, tähän saattaisi sisältyä riskejä. Jos vaatimuksia korotetaan korkeasuhdanne- ja luottoekspansiokauden jälkeen, korotus saattaakin itse asiassa pahentaa matalasuhdannetta, mikäli korkeasuhdanne on päättymässä. Samalla Espanjan esimerkki osoittaa, että järjestelmä, joka perustuu vaihteleviin vakavaraisuusvaatimuksiin, voi toimia. ETSK katsoo, että on tarkasteltava ajoitukseen liittyviä riskejä, ennen kuin se voidaan toteuttaa.

5.3 Tiukennetaan taselaskelmien ulkopuolisia toimenpiteitä koskevia sääntöjä korottamalla pääomavaatimuksia ja lisäämällä läpinäkyvyyttä. Espanjan viranomaiset sovelsivat tiukimpia säännöksiä taseiden ulkopuolisiin toimenpiteisiin, ja kriisi kohdistui vähiten juuri espanjalaisiin pankkeihin.

5.3.1 Kun pankit suorittavat taselaskelmien ulkopuolisia toimenpiteitä, niissä hyödynnetään useimmiten yhtä rahoitusmarkkinoiden innovaatioista: ”erillisyhtiötä”. Niiden tarkoituksena on usein siirtää pois riskipitoisia varoja pankin omasta taseesta, jotta itse pankki ei joutuisi riskille alttiiksi. Verojen kiertäminen voi olla toinen syy. Kun otetaan huomioon, kuinka kyseistä menettelyä on käytetty väärin, ETSK pitää sekä ”taseen ulkopuolisia toimintoja” koskevan järjestelmän että ”erillisyhtiöiden” sääntöjen tiukentamista välttämättömänä. Tärkeää on estää sääntelyllä se, että kyseisten menettelyjen avulla kyettäisiin piilottamaan joitakin toiminnan osa-alueita.

5.4 Pankkien varoihin sisältyvät riskit on tuotava nykyistä selkeämmin esiin. ETSK katsoo, että tämän tulisi olla yksi perusvaatimuksista, kun komissio raporttia koskevissa jatkotoimissaan toivottavasti saa aikaan todellista pankkien varoja koskevaa avoimuutta.

5.4.1 Raportissa käsitellään arvopaperistamista, johdannaismarkkinoita, sijoitusrahastoja ja ”rinnakkaista pankkijärjestelmää”. ETSK toivoo, että päästään kokonaisvaltaiseen ratkaisuun, jossa mitkään riskipitoisiin arvopapereihin liittyvät ongelmat eivät jää eri ehdotusten välillä avoimiksi. Rinnakkainen pankkijärjestelmä käsittää erilaisia lainanannon muotoja, joita ei ole säännelty. Raportissa esitetään, että Basel II -sopimuksen soveltamisala laajennettaisiin käsittämään rinnakkaiset pankkijärjestelmät, hedge-rahastot, investointipankit jne. Tämä vaikuttaa itsestään selvältä, ja asiasta on päätettävä ensi tilassa. Näitä rahoitustoiminnan uusia muotoja, jotka ovat usein sivussa varsinaisesta pankkijärjestelmästä, on voitu kehittää ilman minkäänlaista sääntelyä, eikä niihin ole kohdistettu edes varantovaatimuksia. Myös sijoitusrahastojen osalta raportissa kannatetaan yhteisiä sääntöjä, erilaisten tuotteiden määrittelemistä sekä nykyistä tiukempaa valvontaa. Tähän komitean on yhtä lailla helppo yhtyä. Raportin laatijat haluavat, että riskipitoisia varoja eteenpäin myytäessä pankkien ja rahoituslaitosten on aina vastattava osasta riskejä.

5.5 Toukokuun 13. päivänä 2009 komissio esitti ehdotuksen, jonka aiheena on ”Vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat” (Alternative Investment Fund Managers) ja jossa tarkastellaan useita edellä mainituista uusista välineistä. ETSK antaa lausuntonsa kyseisestä direktiiviehdotuksesta myöhemmin. Jo vuonna 2006 ETSK ilmaisi kuitenkin kantansa sijoitusrahastoja koskevasta vihreästä kirjasta (2).

5.6 Kirjanpitosääntöjen osalta ehdotetaan muun muassa, että kansainvälinen tilinpäätösstandardilautakunta (International Accounting Standard Board, IASB) ottaa käyttöön uusiin monimutkaisiin varoihin sovellettavat säännöt. Markkinahintaan perustuvaa arvostamista koskevan kirjanpitomenettelyn (mark-to-market) soveltaminen on voimakkaasti pahentanut kriisiä. Kun varojen arvot ovat romahtaneet, ne on merkitty kirjanpitoon nykyarvon mukaan. Meneillään olevassa vaikeassa tilanteessa varojen arvot ovat jopa painuneet huomattavasti todellisen arvon alapuolelle. Vaihtoehtoinen menetelmä – varojen arvottaminen niiden ostohinnan mukaan – ei sekään ole toimiva kyseisenlaisessa tilanteessa. ETSK katsookin, että tällä osa-alueella on todellakin tilaa innovaatioille.

5.7 Voidaan kysyä, mitä mieltä on myydä pankkijärjestelmässä varoja, joihin sisältyy vaikeasti havaittavissa olevia riskejä? Joistakin välineistä on mahdollisesti luovuttava. Pankkialalla toimivat puhuvat usein innovaatioiden merkityksestä rahoitusmarkkinoilla. Onko siinä menty liian pitkälle? ETSK kehottaa komissiota tarkastelemaan olemassa olevia välineitä, niiden hyödyllisyyttä ja niihin sisältyviä riskejä sekä tekemään ehdotuksen siitä, mistä välineistä voidaan mahdollisesti luopua, tai määrittelemään jäljelle jäävät välineet. Kysymystä ei voida jättää yksinomaan pankkimaailman vastuulle. Komission on laadittava perusta päätöksille, jotka Euroopan parlamentti ja ministerineuvosto tekevät. Rahoitustuotteita ei pidä laatia tarpeettoman monimutkaisiksi. Niihin sisältyvien riskien on käytävä selkeästi ilmi. Rahoitustuotteiden läpinäkyvyys on ehkä tärkein seikka, joka tarvitaan luottamuksen palauttamiseksi rahoitusmarkkinoihin.

5.7.1 ETSK viittaa tässä yhteydessä jälleen Espanjaan. Rahoitusalalla ei saa käyttää uusia välineitä, ennen kuin rahapolitiikasta vastaava viranomainen on ne tarkastanut. Komission on tarkastelussaan kiinnitettävä huomiota Espanjassa ja muissa EU:n jäsenvaltioissa käytettävien välineiden eroihin. Samalla on keskusteltava kyseisenlaisten tarkastusten yleisestä käyttöönottamisesta, ja keskustelun yhteydessä on päätettävä, tuleeko niiden olla kansallisia vai tarvitaanko yhteinen tarkastusjärjestelmä. Kun otetaan huomioon, kuinka rajatylittävää rahoitustoiminta on luonteeltaan, useimmat tosiseikat puoltavat yhteistä järjestelmää.

5.8 ETSK yhtyy raportissa esitettyyn ehdotukseen pankkien riskinhallinnasta: sen on oltava erillinen tehtävä, kyseinen toiminta on nostettava tärkeään asemaan eikä enää tule luottaa yhtä paljon ulkopuoliseen riskien arviointiin (luottoluokituslaitokset). Ehdotusta kehittää kriisinhallintaa rahoituslaitoksissa voidaan luonnollisesti tukea. Ratkaiseva kysymys on, voidaanko alaa koskevissa suosituksissa mennä pelkkää suosittamista pidemmälle. Missä määrin voidaan säännellä rahoitusyritysten sisäisiä järjestelyitä? Se, että valvontaelimet voivat valvoa organisointia ja esittää julkista kritiikkiä, on todennäköisesti kaikki, mitä tällä osa-alueella voidaan tehdä.

5.9 Kun kriisistä tuli akuutti, monet jäsenvaltiot tiukensivat pankkien talletustakauksia koskevaa EU:n vaatimusta. Raportissa kehotetaan nyt yhdenmukaistamaan säännöt niin, että suojasta tulee samansuuruinen ja riittävän korkea kaikille pankkiasiakkaille. Muissa maissa sijaitsevia pankkien konttoreita koskeva ongelma on ratkaistava, mutta millä varoilla katetaan kyseiset takuut? ETSK yhtyy esitettyyn näkökantaan ja kehottaa komissiota antamaan viipymättä ehdotuksen pankkitakauksiin sovellettavista uusista EU:n säännöistä.

5.10 Pankkijohtamista ja -tarkastusta koskevia vaatimuksia on tiukennettava. Viimeaikaiset tapahtumat huomioon ottaen tämä on välttämätön vaatimus. Myös rahoituslaitoksissa sovellettiin eettisiä sääntöjä. Tietyissä tapauksissa niillä ei näytä olleen minkäänlaista vaikutusta toimintaan todellisuudessa. Voi olla kuitenkin vaikea laatia konkreettisia ehdotuksia henkilöiden pätevyyden osalta. Uuden sääntelyn ja tiettyjen välineiden mahdollisen markkinoilta poistamisen pitäisi helpottaa pankkijohtamista. Välineet, joiden tarkoituksena on häivyttää riskit, vaikeuttavat merkittävästi pankkijohtamista. Lisäksi ETSK katsoo, että tarkastajien roolia ei ole tähdennetty riittävästi de Larosièren asiantuntijaryhmän esittämissä ratkaisuissa. Toimivan tarkastuksen avulla olisi pitänyt kyetä vähentämään riskipitoisten varojen leviämistä. Rahoitusyrityksen johdon on voitava luottaa sisäiseen tarkastukseen varojen arvioinnissa. Tarkastajien tehtävä ja kirjanpitomenettelyt on sisällytettävä Basel II -sopimuksen tarkistukseen. Olisi myös erittäin hyvä ottaa tietyt sidosryhmät mukaan arvioimaan rahoituslaitosten toimintaperiaatteita ja välineitä asettamalla tarkoitusta varten tilapäiskomiteoita.

5.10.1 Lyhytnäköisistä riskipitoisista sijoituksista palkitsevat palkkiojärjestelmät ovat merkittävä pankkien johdon toimintaa selittävä syy. Raportissa esitetään asianmukaisia palkkiojärjestelmiä koskevia suosituksia, joiden mukaan järjestelmien on käsitettävä useita vuosia ja perustuttava todellisiin tuloksiin eikä palkkioita tule taata edeltä käsin. ETSK katsoo, että on siirryttävä lyhyen tähtäimen tarkastelusta pitkän tähtäimen näkemykseen, jossa palkkiot eivät perustu keinotteluun. Samassa hengessä ETSK kannattaa ajatusta pääomaliikkeiden verottamisesta. Veron tuotto voitaisiin osoittaa kehitysavun tukemiseen. Lisävaatimuksena tulee olla, että palkkiot eivät perustu yleiskehitykseen, vaan siihen, onko kyetty aikaansaamaan yleissuuntausta parempi tulos. Lisäksi olisi toivottavaa määritellä menettelyt palkkiokattojen asettamiseksi, jotta voitaisiin välttää ylilyönnit ja harkitsematon riskinotto.

5.11 Luottoluokituslaitosten osalta ehdotetaan, että Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitealle (Committee of European Securities Regulators) annetaan tehtäväksi luvan myöntäminen kyseisille laitoksille. Komissio on jo tehnyt ehdotuksen luottoluokituslaitoksia koskevaksi asetukseksi. ETSK on antanut ehdotuksesta lausuntonsa, jossa se puoltaa komission ehdotusta (3). Raportissa todetaan, että kyseisten laitosten rahoitusta on tarkistettava. ETSK katsoo, että voidaan jo pitää selvänä sitä, etteivät rahoituksesta saa vastata ne, joiden luottovälineet ovat noteerauksen kohteena.

6. Valvonta

6.1 De Larosièren asiantuntijaryhmän päätehtävänä oli pohtia rahoitusmarkkinoiden valvontaa. Myös ETSK katsoo, että valvonnalla on keskeinen merkitys, jotta rahoituskriisin toistuminen vältetään vastaisuudessa. Valvonta edellyttää kuitenkin sääntöjä. Siksi ehdotuksia sääntöjen muuttamisesta ja vahvistamisesta raportin ensimmäisessä osassa voidaan pitää aivan yhtä merkittävinä.

6.2 Eurooppalainen makrotason valvontajärjestelmä

6.2.1 Raportissa kritisoidaan sitä, että nykyinen valvonta on keskittynyt yksittäisiin rahoituslaitoksiin, ja ehdotetaan, että sen sijaan tulee lisätä koko rahoitusjärjestelmän valvontaa. Vastuu halutaan antaa EKP:lle / EKPJ:lle (Euroopan keskuspankkijärjestelmä). Kun rajatylittävä valvonta on välttämätöntä (tilanteissa, joissa rahoituslaitoksilla on haarakonttoreita muissa maissa), on huolehdittava mahdollisuudesta käyttää osapuolia sitovaa välitysmenettelyä.

6.2.2 De Larosièren asiantuntijaryhmä katsoo, että yleistasolla tapahtuvaa rahoitusjärjestelmän valvontaa varten on virallisesti valtuutettava eurooppalainen elin, joka varoittaa rahoitukseen liittyvistä järjestelmäriskeistä. EKP:hen/EKPJ:hin on aiheellista luoda erityinen riippumaton neuvosto/johtokunta (Euroopan järjestelmäriskikomitea – European Systemic Risk Board, ESRB), jonka vastuulla kyseinen tehtävä on. Siihen osallistuisivat keskuspankkien lisäksi ne kolme viranomaista, joita ehdotetaan valvonnan varmistamiseksi mikrotasolla. ETSK toteaa, että nykyisin tuskin löytyy tahoa, jolla olisi kaikki osaaminen, jota valvonta makrotasolla edellyttää. Siksi tämänkaltaista osaamista on kehitettävä tukemalla edellä mainittua neuvostoa. De Larosièren raportissa todetaan myös, että komissio on otettava toimintaan mukaan, mikäli rahoitusjärjestelmässä ilmenee huomattavia riskejä.

6.2.3 ETSK on samaa mieltä täydennyksistä, jotka talous- ja raha-asiainneuvosto sekä Eurooppa-neuvosto ovat tehneet 27. toukokuuta 2009 annetussa tiedonannossa esitettyihin ehdotuksiin ja joiden mukaan EKP:n yleisneuvoston tulee olla edustettuna Euroopan järjestelmäriskikomiteassa, jossa kansalliset valvontaelimet ovat tarkkailijoina, kullakin maalla tulee olla yksi ääni ja mahdolliset suositukset tulee antaa talous- ja raha-asiainneuvoston kautta. Eurooppa-neuvosto on lisäksi ehdottanut, että EKP:n yleisneuvosto valitsee järjestelmäriskikomitean puheenjohtajan. ETSK pitää tätä tarkoituksenmukaisena, koska kaikki 27 jäsenvaltiota kuuluvat yleisneuvostoon. Eurooppa-neuvosto suosittaa, että myös luottoluokituslaitosten valvonta kuuluisi uusille Euroopan valvontaviranomaisille. ETSK kannattaa tätä ehdotusta, joka on luottoluokituslaitoksia koskevasta direktiiviehdotuksesta käydyn keskustelun tulos, mutta huomauttaa, että kyseinen tehtävä voi olla ainoastaan yhdellä edellä mainituista kolmesta viranomaisesta.

6.3 Eurooppalainen mikrotason valvontajärjestelmä

6.3.1 Päivittäisen valvonnan osalta ehdotetaan vahvistettavaksi pankkien, vakuutusyhtiöiden ja arvopaperimarkkinoiden valvonnasta vastaavia kolmea nykyistä komiteaa muuttamalla ne viranomaisiksi. Sääntely näillä kolmella alalla poikkeaa siinä määrin toisistaan, että kolmen komitean yhdistäminen yhdeksi viranomaiselimeksi ei ole ajankohtaista.

6.3.2 Ehdotuksen mukaan ainoastaan rahoitusala olisi edustettuna edellä mainituissa viranomaiselimissä. Kuten edellä jo todettiin, ETSK katsoo, että rahoitustoiminta ei koske yksinomaan niitä, jotka osallistuvat suoraan kyseiseen toimintaan. Työntekijäjärjestöjen osallistumiselle on olemassa vahvat perusteet. Yhtä lailla vahvoja perusteita on sille, että pankki-, vakuutus- ja arvopaperiyritysten palveluiden käyttäjät ovat edustettuina viranomaiselimissä. Tältä osin voidaan tehdä vertaus siihen, mitä Barack Obaman hallinto on ehdottanut Yhdysvalloissa. Siellä pankkiasiakkaille perustetaan erityinen neuvosto, joka ryhtyy seuraamaan toimintaa. On itsestään selvää, että myös ETSK kansalaisyhteiskunnan edustajana tulisi kutsua toimintaan mukaan.

6.3.3 Ehdotuksen mukaan edellä mainittujen uusien viranomaisten tehtävänä olisi muun muassa etsiä yhteisön nykyisten säännösten täytäntöönpanon eroja eri jäsenvaltioiden välillä. Tällöin luonnollisena seurauksena tulee ETSK:n mielestä olla, että komissio esittää säännöksiin tarkennuksia kyseisten erojen poistamiseksi.

6.3.4 Raportissa todetaan, että jäsenvaltioissa on oltava toimivaltaisia valvontaviranomaisia, jotka voivat panna toimeen varoittavia seuraamuksia. ETSK voi vain yhtyä tähän ja tähdentää, kuinka tärkeää on, että kyseiset viranomaiset ovat pankkeihin ja rahoituslaitoksiin nähden riippumattomia. Komitea kehottaa komissiota esittämään tähän liittyviä ehdotuksia yhteisön säännöksiksi.

6.3.5 De Larosièren asiantuntijaryhmä suosittaa, että kansalliset valvontaelimet huolehtivat päivittäisestä valvonnasta mutta että puheena olevat kolme uutta viranomaista asettavat vaatimuksia ja koordinoivat yhteistyötä. On valvottava, että kansalliset viranomaiset ovat todella riippumattomia. Kun rahoituslaitoksilla on toimintaa useassa maassa, on perustettava kollegioita, joihin kansalliset valvontaelimet osallistuvat. Tähänastisten kokemusten perusteella on jopa osoittautunut välttämättömäksi ehdottaa, että kansallisilla elimillä on velvollisuus vaihtaa tietoja.

6.3.6 Raportissa ehdotetaan, että uusi järjestelmä mikrotasolla kehitetään kahdessa vaiheessa. Toisessa vaiheessa luodaan yhteisiä valvontaa koskevia perussääntöjä ja poistetaan kansalliseen täytäntöönpanoon liittyviä eroja. Tällöin on tarkoitus yhdenmukaistaa myös seuraamusmahdollisuudet. ETSK ei näe mitään aihetta viivyttää edellä mainittua prosessia ja se arvostaakin sitä, että komissio ehdottaa nyt tiedonannossaan, että koko järjestelmää on viipymättä valmisteltava mikrotasolla toteutettavaa valvontaa varten.

6.3.6.1 ETSK katsoo, että asianomaisten kansallisten valvontaviranomaisten muodostamien kollegioiden hallinnointi voi olla hankalaa, jos samalla ei ole vauhditettu tarvittavaa yhdenmukaistamista. Ratkaisevat erot kansallisiin valvontaelimiin sovellettavien sääntöjen välillä pakottaisivat käytännössä kyseiset kolme viranomaista ottamaan vastuulleen osan niiden laitosten valvonnasta, joilla on toimintaa useissa maissa.

6.3.6.2 ETSK kannattaa varauksetta Eurooppa-neuvoston komissiolle antamaa kehotusta määritellä, kuinka Euroopan finanssivalvojien järjestelmällä voisi olla vahva asema valvojien koordinointielimenä kriisitilanteissa samalla, kun kunnioitetaan täysin kansallisten viranomaisten vastuuta mahdollisten finanssipoliittisten seurausten osalta sekä keskuspankkien vastuuta erityisesti kriisitilanteisiin liittyvän maksuvalmiusavun osalta.

7. Globaali taso

7.1 De Larosièren työryhmä toteaa, että myös globaalilla tasolla pyritään rahoitusalan sääntelyyn, valvontaan ja kriisinhallintaan ja että puitteet siltä osin puuttuvat. Ryhmä kannattaa Basel II -sopimuksen ja kansainvälisten kirjanpitosääntöjen vahvistamista, luottoluokituslaitosten maailmanlaajuista sääntelyä, rahoitusalan hallinnointikäytäntöjen muuttamista sekä IMF:n roolin vahvistamista. Asiantuntijaryhmä haluaa poistaa mahdollisuuden houkutella toimijoita rahoitusalan heikon sääntelyn avulla. Pankkivalvojien muodostamat kollegiot ovat erityisen tärkeitä globaalisti toimiville pankeille.

7.2 Voidaan varautua siihen, että muutosten aikaansaaminen globaalilla tasolla on vaikeaa. Useita ryhmän ehdotuksista otettiin kuitenkin esille jo Lontoon G20-kokouksessa. Vuonna 1999 perustettu Financial Stability Forum muutettiin Financial Stability Boardiksi, jonka kokoonpanoa laajennettiin käsittämään kaikki G20-maat sekä Espanja ja Euroopan komissio. Lisäksi sen vastuualueita lisättiin ja sidoksia IMF:ään lujitettiin. Kyseiset muutokset ovat täysin sopusoinnussa de Larosièren ryhmän suositusten kanssa. Tähän asti olemassa ollut foorumi ei kyennyt varoittamaan kyllin ajoissa rahoitusjärjestelmän riskeistä nykyisen kriisin yhteydessä. ETSK toivoo, että muutosten ansiosta kyseinen elin muokkaa suhtautumistapaansa valvontaa kohtaan nykyistä myönteisemmäksi ja että sen resursseja, valmiuksia ja toimivaltuuksia lisätään. On aiheellista myös tähdentää, että suurin osa Lontoossa tehdyistä päätöksistä on vielä panematta täytäntöön.

7.3 Rahoitusmarkkinoista keskusteltaessa käytetään käsitettä stressitesti, jossa selvitetään, kuinka kulloisenkin maan pankkijärjestelmä selviytyisi rahoitusmarkkinoiden kriisistä. Nykyisen rahoituskriisin taustaa vasten on helppo ymmärtää, kuinka tärkeitä kyseisenlaiset testit voisivat olla. Samalla herää kysymys siitä, tuleeko tulokset julkistaa. Jos IMF suorittaisi tällaisen testin ja ilmoittaisi, että tietyn maan pankkijärjestelmä ei selviytyisi kriisistä, voisi kriisistä tulla totta. Stressitestien, joista voi muodostua merkittävä väline maiden rahoitusjärjestelmien valvonnassa, on kuitenkin oltava mahdollisimman läpinäkyviä.

7.4 Lontoossa hyväksyttiin myös ehdotus lisätä IMF:n resursseja auttaa akuuttien ongelmien kanssa painivia maita. ETSK on tähän tyytyväinen, mutta suhtautuu kriittisesti IMF:n asettamiin vaatimuksiin, sillä ne kyseenalaistavat tärkeitä sosiaalisia kysymyksiä, kuten merkittäviä osia eurooppalaisesta sosiaalimallista. Sekä tästä syystä että yleisesti on olennaisen tärkeää, että EU voi esiintyä IMF:ssä yhtenäisenä.

Bryssel 30 päivänä syyskuuta 2009 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) EUVL C 27, 3.2.2009, s. 18.

(2) EUVL C 110, 9.5.2006, s. 19.

(3) EUVL C 277, 17.11.2009 – (asiakokonaisuus ECO/243 – Luottoluokituslaitokset).