[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 2.4.2008 SEC(2008) 406 KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTENARVIOINNISTA VALKOINEN KIRJA yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvista vahingonkorvauskanteista (COM (2008) 165 lopullinen SEC (2008) 404 SEC (2008) 405) TIIVISTELMÄ 1. EU:lla ei tällä hetkellä ole tehokkaita oikeudellisia puitteita siviilioikeudellisille kanteille, joilla kansalaiset ja yritykset hakevat vahingonkorvauksia kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneista vahingoista. Yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita koskevassa valkoisessa kirjassa käsitellään tätä kysymystä. Kilpailuviranomaiset rankaisevat kilpailuoikeuden rikkojia, mutta vahinkoa kärsineet voivat saada korvauksia ainoastaan kansallisten tuomioistuinten kautta kansallisten prosessioikeudellisten sääntöjen mukaisesti. 2. Vaikka Euroopan yhteisöjen tuomioistuin vahvisti vuonna 2001, että EY:n kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta vahinkoa kärsineet ovat oikeutettuja korvauksiin, näitä vahingonkorvauksia saadaan vain harvoin. Komissio totesi vuonna 2005 antamassaan vihreässä kirjassa, että tämä tilanne johtuu pitkälti jäsenvaltioiden kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita koskevien sääntöjen ja menettelyjen estävästä luonteesta. Komissio katsoo aiheelliseksi suosittaa valkoisessa kirjassa useita korvauksen hakemista koskevia vähimmäissääntöjä, jotta näille vahingonkorvauskanteille voitaisiin luoda tehokkaammat oikeudelliset puitteet. 3. Tässä raportissa esitetään viisi vaihtoehtoista toimintalinjakokonaisuutta, joilla tavoite voitaisiin todennäköisimmin saavuttaa. Vaihtoehtojen muodostaman jatkumon toisessa päässä ovat lainsäädännölliset toimenpiteet, joiden avulla vahingonkorvauskanteiden nostaminen on mahdollisimman helppoa ja siitä tarjotaan kannustimia, kun taas toisessa päässä vaihtoehtona on, ettei asiaan puututa mitenkään EU:n tasolla. 4. Eri toimintalinjavaihtoehtojen vaikutus on arvioitu seuraavassa esitettyjen etujen ja kustannusten perusteella. Vaihtoehto on katsottu sitä paremmaksi, mitä selkeämmin sillä saavutetaan seuraavat tavoitteet: 1) sillä varmistetaan täysi korvaus koko kärsitystä haitasta, 2) se johtaa kilpailusääntöjen parempaan tuntemukseen ja noudattamisen valvontaan, 3) sen avulla saadaan aikaan parempi oikeussuoja, 4) oikeusjärjestelmän käyttö tehostuu sekä 5) kuluttajille ja yrityksille voidaan tarjota yhtäläiset toimintaedellytykset kaikkialla Euroopassa. Kulujen osalta raportissa kartoitetaan eri vaihtoehtojen vaikutus 1) oikeudenkäyntikuluihin, 2) hallinnolliseen taakkaan, 3) virhekustannuksiin ja 4) kuluihin, jotka liittyvät ehdotetun toimenpiteen toimeenpanoon kansallisissa oikeusjärjestelmissä. Yleisemmin raportissa arvioidaan myös eri vaihtoehtojen todennäköinen makrotaloudellisen vaikutus sekä vaikutus pk-yritysten ja kuluttajien kannalta. 5. Raportissa todetaan viiden vaihtoehtoisen toimintalinjan kustannusten ja hyötyjen arvioinnin jälkeen, että vaihtoehto 2 on tehokkain keino saavuttaa asetetut tavoitteet pienimmillä mahdollisilla kuluilla. Vaihtoehtojen 2, 3 ja 4 yhdistelmä olisi kuitenkin kustannustehokkuudeltaan vielä parempi, sillä sen avulla kuluja saataisiin vähennettyä enemmän, samalla kun suurin osa eduista säilyisi. Lopuksi raportissa analysoidaan tämän etusijalle asetetun toimintalinjan yleistä kustannustehokkuutta. 6. Etusijalle asetetun toimintalinjan pääpiirteet ovat seuraavat: 7. kuka tahansa henkilö (sekä suorat että epäsuorat ostajat) voi vaatia korvausta kärsitystä haitasta, jos haitan ja kilpailusääntöjen rikkomisen välillä on syy-yhteys, 8. kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta vahinkoa kärsineillä on oikeus täyteen korvaukseen , johon sisältyy korvaus varsinaisesta tappiosta ja tulonmenetyksestä sekä korko, 9. kansallinen tuomioistuin voi toisen osapuolen pyynnöstä määrätä toisen osapuolen (tai kolmannen) esittämään tiettyihin luokkiin kuuluvat tiedot , joita voidaan käyttää todisteina; esittämistä koskevan määräyksen on oltava oikeassa suhteessa vaateen tavoitteeseen nähden eikä yrityslausuntoja (sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevien ohjelmien osana tunnustetut seikat) voida paljastaa, 10. jos suora ostaja on siirtänyt (osittain) rikkomisesta aiheutuneen vahingon (ylihinnan) asiakkailleen (epäsuorat ostajat), vastaaja voi käyttää tätä puolustuksena suoran ostajan nostamassa kanteessa; toisaalta epäsuorien ostajien nostamien kanteiden edistämiseksi helpotetaan sen todistamista, että ylihinta on siirretty heidän tasolleen, 11. kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita käsittelevät kansalliset tuomioistuimet eivät voi antaa tuomioita, jotka ovat jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten tekemien, kilpailusääntöjen rikkomisen vahvistavien päätösten vastaisia, 12. jos jäsenvaltioiden korvausvastuujärjestelmässä ei sovelleta ankaran vastuun periaatetta, rikkomisen katsotaan olevan tuottamuksellinen heti , kun se on todettu; vastaaja voidaan kuitenkin vapauttaa vastuusta, jos kyseessä on anteeksiannettava erehdys , 13. kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta vahinkoa kärsineet voivat käyttää mahdollisuutta ryhmäkanteeseen , jonka voi nostaa oikeutettu yksikkö tai joka voidaan nostaa tapauskohtaisesti, 14. kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuva vahingonkorvauskanne voidaan nostaa viiden vuoden kuluessa siitä , kun vahinkoa kärsineellä voidaan kohtuudella katsoa olevan tieto rikkomisesta ja sen aiheuttamasta vahingosta; jos kilpailuviranomainen käsittelee rikkomista, vahinkoa kärsineet voivat esittää vahingonkorvauskanteen viimeistään kaksi vuotta sen jälkeen , kun kyseinen viranomainen on tehnyt lopullisen päätöksen, 15. olisi harkittava mahdollisuutta , että kansalliset tuomioistuimet voivat siirtää kokonaan tai osittain kulut vastaajalle, jonka hyväksi tuomio annetaan ; tämän tulisi perustua jäsenvaltioissa olemassa oleviin parhaisiin käytänteisiin, 16. jotta voidaan suojata Euroopan kilpailuviranomaisten sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevia ohjelmia, niiden tahojen, jotka ovat saaneet sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan päätöksen , pitäisi vastata ainoastaan itse aiheuttamastaan vahingosta eikä koko todetun rikkomisen aiheuttamasta haitasta.