Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kansainvälisten pääomamarkkinoiden suuntaukset, rakenteet ja institutionaaliset järjestelmät"

(2003/C 61/18)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 30. toukokuuta 2001 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Kansainvälisten pääomamarkkinoiden suuntaukset, rakenteet ja institutionaaliset järjestelmät".

Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 3. syyskuuta 2002. Esittelijä oli Mario Sepi.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 18. ja 19. syyskuuta 2002 pitämässään 393. täysistunnossa (syyskuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 58 ääntä puolesta, ei yhtään vastaan 3:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Talouden globalisaatiossa olennainen merkitys on maailmanlaajuisilla rahoitusmarkkinoilla, jotka ovat tehostuneet viime vuosikymmenen aikana.

1.2. Rahoitusmarkkinoiden suuri merkitys johtuu siitä, että ne ovat ensimmäinen talouden sektori, joka on todella globalisoitunut: toiminnot eivät ole rajoittuneet paikallisesti eivätkä ajallisesti, sillä kuka tahansa voi toimia viiden maanosan kaikilla rahoitusmarkkinoilla ja rahaa voi liikutella päivin ja öin, 24 tuntia vuorokaudessa ja mistä tahansa maailman kolkasta.

1.2.1. Talous- ja sosiaalikomitean tarkoitus on tällä lausunnolla osallistua kansainvälisten rahoituspääomamarkkinoiden toimintaa sekä kansainvälisellä ja Euroopan tasolla esitettyjä uudistusehdotuksia koskevaan keskusteluun. Komitean näkemyksen mukaan keskustelu on saanut uutta painoarvoa eräiden viimeaikaisten - ei pelkästään taloudellisten - tapahtumien seurauksena. Näitä ovat Yhdysvalloissa alkunsa saaneen spekulaatiokuplan puhkeaminen vuoden 2000 jälkipuoliskolla ja sen seuraukset reaalitaloudelle, syyskuun 11. päivän vakavat terroriteot vuonna 2001 ja pyrkimykset terrorismin ja taloudellisen rikollisuuden rahoituslähteiden tukkimiseksi sekä Argentiinan talouskriisi.

1.2.2. Komitea pitää EU:n osuutta maailmanlaajuisissa vakauttamis- ja kehitystoimissa erittäin tärkeänä. Komitea korostaa näin ollen sitä, miten tärkeää euroalueen instituutioiden on osallistua aktiivisesti kansainvälisiin tutkimuksiin sellaisten yhteisten toimintaratkaisujen löytämiseksi, joiden avulla rahoitusjärjestelmiä voitaisiin vakauttaa, vaikka alue itse hyötyykin yhteisestä, tiettyjä "sokkeja" ehkäisevästä rahayksiköstään.

1.3. Nykyinen tilanne uusine epävakaine vaiheineen on muodostunut kahden ilmiön yhteisvaikutuksesta. Nämä ilmiöt ovat pääomamarkkinoiden lähes täydellinen vapautuminen, johon liittyy johdannaisten rahoitusvälineiden lisääntyminen, sekä toisen maailmanlaajuisesti merkittävästi yhdentyneen alan, televiestinnän, kehitys.

1.4. Lausunnon lähtökohtana on näkemys, että näiden kahden globalisoituneen alan leimaama talouden kiihtyminen aiheuttaa syviä ristiriitoja maailmassa, jossa alkaa kasvaa tietoisuus siitä, että useat kansalaisyhteiskunnan osat koko maailmassa jakavat saman kohtalon.

1.4.1. Pääomien vapaa liikkuminen on ilmiönä poliittisesti peruuttamaton. Sillä on kuitenkin tiettyjä myönteisiä vaikutuksia. Teoriassa maailmanlaajuinen sijoitusmarkkinoiden vapaus saattaa johtaa pääomien ihanteelliseen jakautumiseen ja maapallon kehityksen tasapainottumiseen.

1.4.2. Lisäksi vapautuminen voi ehkäistä merkittävästi järjestelmien ajautumista kriiseihin, kuten aiemmin on jo tapahtunut, sillä se laajentaa osallistuvien toimijoiden ja voimavarojen piiriä.

1.4.3. Sen synnyttämät uudet rahoitusvoimavarat voivat vaikuttaa merkittävästi tuotannon kasvuun sekä laajentaa kehityksen maantieteellistä vaikutusaluetta ja mahdollistaa sen, että ylijäämää valuu niihinkin maihin, joiden oma tuotantokyky ei ole riittävä.

1.4.4. Komitea katsoo, etteivät nämä myönteiset vaikutukset ole tällä hetkellä ilmeisiä. Päinvastoin, varsinkin viime vuosina globalisaatio, ja aivan erityisesti rahoitusmarkkinoiden globalisaatio, on usein joutunut raskaan arvostelun kohteeksi.

1.4.5. Usein moitteet perustuvat yksipuolisiin näkökohtiin ja pinnallisiin arvioihin maailmantalouden tasapainoisempaan kehitykseen liittyvistä vaikeuksista. Läheskään aina ei oteta huomioon poliittisten järjestelmien huomattavia ristiriitaisuuksia, jotka myös vaikuttavat köyhimpien maiden puutteelliseen kehitykseen. Korruptio, tuottamattomat hankinnat ja veropolitiikan riittämättömyys ovat näissä maissa usein esiintyviä ilmiöitä.

1.4.6. Arvostelu ei kuitenkaan ole perusteetonta. Kriisit, joita olemme joutuneet todistamaan ja jotka vaikuttavat välittömästi tai välillisesti jopa miljooniin EU:n kansalaisiin ja vaarantavat itse demokratian kestävyyden kyseisissä maissa - kuten Argentiinassa -, johtuvat vain osittain paikallisen politiikan puutteellisuudesta. Argentiinan oli määrä maksaa velkaa 750 miljoonaa dollaria vuoden 2001 loppuun mennessä ja yli kaksi miljardia dollaria vuoden 2002 tammikuun loppuun mennessä. Tilanteesta johtunut pääomapako ajoi pankit likviditeettikriisiin, jolla oli institutionaalisia ja sosiaalisia seurauksia. Dollarin ja peson irrottaminen toisistaan tapahtui räjähdysherkässä yhteiskunnallisessa ilmapiirissä: 37 miljoonasta ihmisestä 14 miljoonaa elää köyhyysrajan alapuolella. Sosiaalinen kriisi muuttui myös poliittiseksi ja institutionaaliseksi kriisiksi.

1.5. Tällaista tapahtuu ehkä siksi, että rahoitusmarkkinoiden globalisaatio etenee, mutta maailmanlaajuiset instituutiot eivät lisäänny eikä yhteisiä poliittisia päämääriä tai maailmanlaajuisia hallinnollisia toimielimiä ole. Kehitys on näin ollen päinvastaista kuin se kehitys, joka synnytti kansallisvaltioita ja jossa institutionaalinen vahvistuminen edelsi markkinoiden vahvistumista.

1.6. Koventuneen kilpailun, lisääntyneen luotonannon ja rahoitusalan nopeiden muutosten innoittamassa kansainvälisessä "uuden rahoitusarkkitehtuurin" hankkeessa ehdotetaan niin Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin toimivallan kuin hallintotavankin uudistamista alkaen sellaisten parhaiden käytäntöjen määrittelystä, jotka ehkäisisivät mahdollisimman hyvin epävakaudesta johtuvia ilmiöitä ja kerrannaisvaikutuksia.

1.7. Komitea katsoo, että "uusi rahoitusarkkitehtuuri" on määriteltävä laajemmassa analyyttisessä ja loogisessa kehyksessä kuin tähän asti, kun päämääränä on ollut rahoituspääomamarkkinoiden vapauttaminen.

2. Analyysi unionin tasolla käydystä keskustelusta

2.1. Komissio antoi 2. helmikuuta 2002(1) tiedonannon, joka on selvitys aihetta koskevista asiakirjoista ja tutkimuksista. Selvitys tähtää kahteen, talous- ja rahoitusasioiden neuvoston ehdottamaan päätavoitteeseen, jotka ovat rahoituskriisien ratkaiseminen sekä kehitysavun rahoituksen tarkastelu maailmanlaajuisen epätasa-arvon vähentämisen välineenä.

2.1.1. Komission tiedonanto ei sisällä täsmällisiä ehdotuksia, vaan siinä tarkastellaan vain esillä olevia, uutta maailmanlaajuista rahoitusarkkitehtuuria koskevia ajatuksia ja käynnistetään siten keskustelu aiheesta sekä EU:n tasolla että maailmanlaajuisesti. Talous- ja sosiaalikomitea aikoo osallistua komission aloittamaan keskusteluun käsillä olevalla lausunnollaan.

2.1.2. Hyväksyessään komission tiedonannon 5. maaliskuuta 2002 talous- ja rahoitusasioiden neuvosto katsoi muun muassa, että pääomamarkkinoiden globalisaatio on tärkeää kasvun ja kehityksen kannalta, mutta oli komission kanssa kuitenkin yhtä mieltä siitä, etteivät globalisaation hedelmät ole jakaantuneet tasapuolisesti.

2.1.3. Neuvoston tiedonanto päättyi luetteloon tavoitteista, jotka se halusi keskustelussa otettavan esille(2).

2.1.4. Kansainvälistä valuuttajärjestelmää koskevassa päätöslauselmassaan(3) Euroopan parlamentti mm. "katsoo, että tarpeellinen rahoitusalan vakaus on julkinen hyödyke ..., että reaalitalous maksaa taloudellisen epävakauden ja sen synnyttämien kriisien kustannukset ..., että rahoitusalan teknisellä osaamisella ja innovaatiolla on keskeinen rooli, koska ne ... jakavat riskejä ..., että rahoitusalan tekninen osaaminen johtaa samalla taloudellisten transaktioiden ja riskien lisääntyvään monimutkaistumiseen ... (ja) että kansainvälisten rahoituslaitosten meneillään olevissa uudistuksissa on pyrittävä parantamaan niiden tehokkuutta ja lisäämään niiden avoimuutta, ... (ja) ... kannattaa integroitua maailmanlaajuista seurantaa ja valvontaa ...".

2.1.5. Vuoden 2001 toukokuussa antamassaan tiedonannossa(4) komitea pani merkille, että pääoman liikkumisen täydellinen vapauttaminen on edistänyt kansainvälisiä rahoituskriisejä, jotka ovat kohdanneet raskaimmin kehitysmaita. Kriisien on katsottu suurelta osin johtuneen teollistuneista maista peräisin olevan pääoman puhtaasti spekulatiivisista, lyhyen aikavälin liikkeistä, joita jotkin kehitysmaat ovat hyödyntäneet kattaakseen julkista alijäämää vakiintuneista menettelyistä poikkeavalla tavalla ottaen näin suuria riskejä.

2.1.6. Komitea on katsonut tarpeelliseksi laatia oma-aloitteisen lausunnon edistääkseen sellaisen uuden valuutta- ja rahoitusarkkitehtuurin tutkimusta, joka hillitsisi markkinoita ja ehkäisisi 1990-luvun kriisien toistumisen. Samassa yhteydessä komitea tarkastelee komission helmikuussa 2002 antamaa tiedonantoa ja ottaa myöhemmin tässä asiakirjassa esille joitakin sen kohtia. Joka tapauksessa komitea katsoo, että rahoitusmarkkinoiden muuttujat vaikuttivat 1990-luvulla määräävästi reaalitalouden kehitykseen.

3. Yleistä

3.1. Taloudellisten suhdanteiden kehitys

3.1.1. Talouden kehitystä leimaa yleinen tuotannon hidastuminen. Hidastuminen alkoi yhtäkkiä vuoden 2000 jälkipuoliskolla Yhdysvalloissa. Sitä edelsi kymmenen vuotta keskeytymättä jatkunut talouden paisuminen, jonka aikana rahoitusalan sääntelyä vähennettiin ja halpaa riskipääomaa oli tarjolla huomattavan paljon. Tämä johtui keskimääräistä suuremmista voitto-odotuksista etenkin tieto- ja viestintätekniikan alalla. Toisaalta säästäjien luottamusta ovat vähentäneet huomattavasti viime aikoina ilmi tulleet suuryritysten johtajien petostapaukset.

3.1.2. Yhdysvaltain talouden taantuminen ulottui muihinkin maantieteellisiin alueisiin, joilla taas vaikuttivat eri ilmiöt, kuten öljyn hinnan nousu vuosina 1999 ja 2000, suurimpien keskuspankkien puuttuminen korkotasoihin lyhyen ajan sisällä inflaatiopaineiden ehkäisemiseksi sekä Japanin "rakenteellisten" vaikeuksien jatkuminen. Mainittujen ilmiöiden samanaikaisuus voimisti ja tahdisti tuotannon ja kokonaiskysynnän yleistä hiipumista.

3.2. Suhdannekehityksen ulkoiset puitteet ja säännönmukaisuus "kolmannen aallon globalisaatiossa"

3.2.1. Komitea painottaa, että pääomien kansainvälisen liikkumisen vapauttaminen on tarjonnut yhä enenevässä määrin mahdollisuuksia tasapainottaa eri kansallisten järjestelmien välisiä säästämiskyvyn eroja ja että tämä on yksi vapauttamisen myönteisimmistä vaikutuksista. Samalla, ja varsinkin viime vuosikymmenen voimakkaan sääntelyn purkamisen seurauksena, vapauttaminen on kuitenkin lisännyt rahoitusalan suhdanteiden heilahtelun todennäköisyyttä ja vaikuttanut siten merkittävästi reaalitalouteen. Rahoitusmarkkinoiden muuttujat aiheuttavat entistä määräävämmin makrotaloudellisia muutoksia ja levittävät niiden vaikutusta myös sen alueen ulkopuolelle, jossa ne ovat alun perin syntyneet. Komitea muistuttaa Kansainvälisen järjestelypankin arvioineen, että pääomavirrat ovat nykyisin 40 kertaa kaupan virtoja tärkeämpiä.

3.2.2. Ilmiöiden leviäminen aiheuttaa siis rahoitus- ja taloussuhdanteiden samanaikaisuutta ja yleistä voimistumista, jonka lopulliset tulokset voivat olla enemmän tai vähemmän vakavia riippuen sen maan taloudellisesta ja rahoituksellisesta merkityksestä, josta kehitys lähtee liikkeelle, samoin kuin niiden maantieteellisten alueiden rakenteiden ja hallinnon voimavaroista, joihin se leviää. Lisäksi Yhdysvaltain taloudelliset muuttujat näyttävät määräävän yhä enemmän useiden muiden maiden talouselämän ja rahoitusalan kehitystä.

3.2.3. Komitea on samaa mieltä niistä syistä, jotka komissio viimeisimmissä suhdannearvioissaan on nimennyt taloussuhdanteiden samanaikaisuuden syiksi. Määräävää on ulkoisten "sokkien" välityskanavien väljentyminen ja moninkertaistuminen. Tämä koskee muun muassa kauppavirtojen ehtymistä, joka vaikuttaa kielteisesti kaikilla niillä alueilla, joiden kasvumahdollisuudet ovat sidoksissa vientiin. Merkitystään ovat lisänneet muutkin välityskanavat, kuten yritykset (monikansallisten yritysten tuottamien voittojen heilahtelun myötä), sekä salkkujen lisääntyvä hajauttaminen eri liike-elämän aloille. Unohtaa ei pidä myöskään sitä, että perheiden ja yritysten odotukset ovat samankaltaisia esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Euroopassa.

3.2.4. Argentiinan tapaus osoitti, kuinka voimakkaasti meihin vaikuttavat rahoitusalalla tapahtuvat vaihtelut. Argentiinassa kielteisiä odotuksia ruokkivat makrotalouden epävakaisuus (julkisen velan lisääntyminen, maksutase jne.) sekä valuuttakurssijärjestelmän riistäytyminen hallinnasta. Syyn ja seurauksen suhde kääntyi ympäri; maan korkotasoon ja valuuttakursseihin kohdistuvia paineita lisäsivät maailmantalouden hiipuminen, yksityisten toimijoiden yleinen kielteisyys riskinottoa kohtaan (jota syyskuun 11. päivän terroriteot lisäsivät), heidän käyttäytymisensä ja päätöstensä muuttuminen sen mukaisesti (mihin liittyi laumakäyttäytymisen piirteitä), kansainvälisen korkotason uudelleenmäärittely jne.

3.2.5. Muun kuin talouden suhdanteiden osalta globalisaation voidaan katsoa tehneen ulkoisten "sokkien" välityskanavat paitsi väljemmiksi myös monimutkaisemmiksi. Näin on käynyt erilaisten järjestelmien sisällä, yksityisten toimijoiden ja julkisten instituutioiden keskinäisissä suhteissa ja mikro- sekä makrotason tekijöiden välillä. Monimutkaisuus johtuu siitä intressien ja interaktioiden moninaisuudesta, jonka yksityiset toimijat muodostavat kukin omilla suunnitelmillaan, järkeistämistä koskevilla perusteillaan ja käyttäytymismalleillaan.

3.3. Uusi käsitearkkitehtuuri

3.3.1. Kuten komissio toteaa, uuden rahoitus- ja valuutta-arkkitehtuurin luomiseen tähtäävä uudistus on välttämätön keino, jos halutaan ehkäistä rahoituskriisejä ja hallita niitä alusta alkaen tehokkaammin. Se on myös keino valmistaa rahoitusmarkkinat kohtaamaan maailmassa esiintyvä jyrkkä kehityksen epätasapaino. Tämä tarve ei kumpua niinkään solidaarisuudesta, vaan se vastaa kaikkien maiden, niin teollistuneiden maiden, kehitysmaiden kuin syrjäytyneimpienkin maiden, välittömiä perusintressejä. Toiminnallisella tasolla jo mainitut tekijät, leviäminen ja samanaikaisuus, ovat syynä luotto- ja likviditeettimarkkinoilla vallitseviin "kokonaisriskeihin". Ne osoittavat selvästi, ettei edes teollisuusmaiden kannata keskittyä vain omiin sisäisiin ongelmiinsa.

3.3.2. Komitea katsoo, että rahoitusmarkkinoiden sääntely vaatii kaiken kaikkiaan huomattavaa järkeistämistä ottaen huomioon myös yleisemmät tavoitteet, jotka paremmin toimivalla sääntelyllä on tarkoitus saavuttaa. Tämä merkitsee sen talouden tarkastelumallin sisällöllistä laajentumista, jonka avulla "uusi rahoitusarkkitehtuuri" muotoillaan. Viimeksi mainitun avulla taas pitäisi tavoitella kurinalaisia rahoitusmarkkinoita, joissa yhdistyisivät toimivat kilpailumekanismit sekä sääntely- ja valvontavälineet. Jotta uudistus voisi olla tehokas ja tasapainoinen, se tulee kuitenkin sisällyttää osaksi kokonaisvaltaisempaa "käsitearkkitehtuuria", jossa otetaan tiiviisti rahoitusmarkkinoihin liittyvien ilmiöiden ohella huomioon myös yhteydet rahoitusmarkkinoiden ja muiden reaalitalouden alueiden välillä.

3.3.3. Yleisen taloudellisen kehyksen huomattava järkeistäminen tarkoittaa sitä, että on otettava huomioon sekä kysynnän että tarjonnan puolella toimivat tekijät. Näin on mahdollista käsitellä yhtä aikaa niin julkisia instituutioita koskettavia makrotason ongelmia kuin mikrotasonkin ongelmia. Lisäksi voidaan hylätä yhtäältä taloudellisten mekanismien ja päätösten ja toisaalta asianomaisten yhteisöjen sosiaalisten sääntöjen jäykkä erottaminen toisistaan.

3.3.4. Makrotalouden tasolla bruttokansantuotteen kasvu ei yksin riitä mittaamaan järjestelmän kehittymistä. Sisämarkkinoiden kysynnällä kaikkine osatekijöineen on perustavanlaatuinen merkitys kasvun vakaudelle ja sille, miten kasvu jakautuu. Riittävä kysynnän taso lieventää kompromissia vaihtokurssien vakauttamistarpeen ja viennin kilpailukyvyn välillä. Samalla tavalla tulisi suorittaa veropoliittisen mallin kattava uudelleenarviointi. Veropolitiikassahan on kannatettu veronkannon hajanaista keventämistä eri toimijaryhmien ja verotusperusteiden osalta. Tällä tavalla ei ainoastaan toimita tasapuolisuuden periaatetta vastaan, vaan lisäksi heikennetään talouskasvua ja yhteiskunnallista kehitystä vähentämällä julkisia hankintoja.

3.3.5. Makrotaloudellisen tervehdyttämisen on tapahduttava vaiheittain siten kuin taloudellinen ja yhteiskunnallinen järjestelmä kokonaisuutena vaativat. Kehittyvien maiden pyrkimys päästä nopeammin mukaan rahoituspääomamarkkinoille johtaa prosessin nopeuttamiseen, joka aiheuttaa markkinoilla kielteisen ketjureaktion. Siinä korostuu, että rahoitusmarkkinat voivat olla epävakaat sen lyhytkestoisen vaiheen aikana, jolloin markkinat ovat avautumassa (becoming open), ennemminkin kuin pitkään ja vakaasti avoinna olleilla markkinoilla (being open). Jos muut olosuhteet ovat samanlaiset, pääomamarkkinoiden avautuminen voi johtaa suoritteiden hintojen nousuun, ennen kuin kansallisilla rahoituslaitoksilla on mahdollisuudet niiden tarpeelliseen valvontaan.

3.3.6. Vaiheittain on suoritettava myös valuuttakurssijärjestelmän valinta. Argentiinassakin omaksuttiin kiinteä muuntokurssijärjestelmä, koska arveltiin sen olevan sopivin valuuttakurssijärjestelmä. Tällä tavoin kansallinen rahapolitiikka muodostui sisäsyntyiseksi ja johti lopulta "automaattiseen inflaation hidastumiseen".

4. Ehdotukset ja erityiset huomautukset

4.1. Komitea pitää tärkeinä toimia, joiden avulla kansainvälinen yhteisö aikoo toteuttaa uutta rahoituspolitiikkaa. Tavoitteita on kaksi: yhtäältä parempi tiedottaminen ulkomaisille sijoittajille niistä markkinoista, joilla ne aikovat toimia, ja toisaalta kyseisten markkinoiden vahvistaminen sääntelyllisten, taloudellisten ja institutionaalisten uudistusten sekä uusien rahoitusrakenteiden avulla.

4.2. Makrotalouspolitiikan avoimuutta koskevat säännökset, velkojien suojaa koskevat periaatteet ja direktiivit, kansainväliset tilinpäätös- ja tilintarkastusstandardit (International Accounting Standards, International Standards on Auditing) sekä säännöt, jotka koskevat pankkien valvontaa, yhdennettyjen markkinoiden suojaamista sekä kehittyviä maita ja kehitysmaita, on laadittava toimivaltaisten kansainvälisten rahoituslaitosten tiiviinä yhteistyönä. Ensisijaisia tässä yhteydessä ovat Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) ja Maailmanpankki (joihin kuuluu 183 maata). Ne aikovat tehostaa toimintaansa sekä valvontaa maailman rahoitusalan arviointia koskevassa uudessa ohjelmassa.

4.3. Komitea painottaa, että myös kansainvälisille toimielimille on taattava paras mahdollinen avoimuus ja tiedonkulku, jotta niillä on mahdollisuus arvosteluun ja keskusteluun. Tavoitteena on, että myös globalisaatiota palvelevissa rakenteissa noudatetaan demokraattisen hallintotavan sääntöjä. Alalla toimivat elimet ovatkin samanaikaisesti omaan toimialaansa erikoistuneita ja riippumattomia, kun ne on perustettu kansainvälisellä toimeksiannolla, vaikka ne hallinnoivatkin julkisia varoja.

4.3.1. Komitea painottaa, että juuri mainitun säännöskokonaisuuden tehtävä on mahdollistaa myös tasapainoinen sisäinen kehitys niissä maissa, joita se koskee. Juuri uudistuksiin tarvittavan ajan pituus on ratkaiseva, kun tavoitellaan toimivaa taloudellista tilannetta, jossa rahoitusala ei olisi niin haavoittuva kuin ennen ja jossa otettaisiin huomioon sellaisiakin muuttujia, jotka eivät perinteisesti ole kuuluneet velallismaiden ja velkojien välisissä suhteissa noudatettuihin malleihin ja menettelytapoihin. Näin murrettaisiin kansallisyhteisöissä vallitseva markkinoiden vaatimusten ja toisaalta kansalaisyhteiskunnan tavoitteiden välinen muuri.

4.4. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi ei komitean mielestä riitä päätös, jonka mukaan yksittäisten maiden on omaksuttava kansainvälisen yhteisön ehdottamat säännöt vapaaehtoisesti, eikä myöskään ilmoitus, että on niiden tehtävä laatia toimenpideohjelman sisältö sekä määritellä sen toteuttamisen määräajat. On välttämätöntä, että lainojen ehdoissa - esimerkiksi IMF:n määrittämissä "ennalta ehkäisevissä luottojärjestelyissä" - otetaan huomioon lainojen siedettävyys myös maan reaalitalouden, yhteiskunnallisten olojen ja kansainvälisen aseman kannalta. Näin voidaan rauhoittaa yksityisiä velkojia ja välttää ajautuminen likviditeettikriisistä maksukyvyttömyyteen. Toisin sanoen näin voidaan suojata suunnitellun hankkeen toteutettavuus ja toimivuus.

4.5. Lisäksi komitea painottaa kolmen tärkeän kansainvälisen valuutan - dollarin, euron ja jenin - keskinäisten suhteiden suurta merkitystä. Niiden välisten vaihtokurssien heilahtelun lientyminen vähentäisi kansainvälisiin rahoitusmarkkinoihin vaikuttavia riskejä ja sattumanvaraisuutta. Näiden valuuttavyöhykkeiden tehokkaampi keskinäinen koordinointi saattaisi parantaa vaihtokurssien välistä oikeasuhtaisuutta sekä reaalitalouden perusominaisuuksia ja edistää yleisen talouskasvun jatkuvuutta.

4.6. Rahoituspolitiikassa on otettava huomioon sekä rahoitusalan järjestelmien että rahatalouden säännöt. Niiden perinteistä ristiriitaisuutta, jota pääomamarkkinoiden nopea vapautuminen ja sääntelyn yhä enenevä purkaminen kärjistävät, on tarkasteltava käsitteellisesti laajemmassa hallinnollisessa kehyksessä kuin se yksiulotteinen malli, jota tähän mennessä on sovellettu. Vain tähän laajennettuun kehykseen on mahdollista sisällyttää joitakin ehdotuksia seuraavista seikoista: pitäisikö IMF:n asemaa vahvistaa vai ei, pitäisikö sen toimivalta ulottaa koskemaan myös maksutaseiden pääomatilejä, miten laajasti järjestelmän tulisi sitoa yksityinen sektori mukaan rahoituskriisien hoitoon jne.

4.7. Keskustelussa esiin tulleissa ehdotuksissa on esitetty muun muassa Tobinin veron käyttöön ottoa. Kyse on verosta, joka koskisi eri valuuttojen välisiä transaktioita ja tekisi lyhyen tähtäimen voittoon pyrkivistä valuuttasiirroista vähemmän houkuttelevia ja suosisi tuottaviin sijoituksiin tähtääviä pääomavirtoja. On ehdotettu myös vaihtoehtoisia ratkaisuja, muun muassa järjestelmää, jossa määräaikaiset talletukset ovat tuottamattomia. Komitea katsoo, että Tobinin veron soveltuvuus ja käyttökelpoisuus liittyy laajempaan kysymykseen, joka koskee verotuksen kansainvälistä koordinointia. Koordinoinnin tarkoitus olisi välttää niin kutsuttua epärehellistä kilpailua, ehkäistä veroparatiisien ja off-shore-markkinoiden aiheuttamia ongelmia (molemmat mahdollistavat veropaon ja nimettömyyden) sekä torjua talousrikoksista peräisin olevan rahan kierrättämistä ja terrorismin kansainvälistä rahoittamista. On toivottavaa, että komitea jatkaa kansainvälisen pääomaverotuksen tarkastelua.

4.7.1. Rikoksella saadun rahan pesu ja terrorismin rahoittaminen ovat hyvin vakavia ilmiöitä, joissa liikkuu huomattavia rahasummia (YK:n arvion mukaan rikoksista peräisin olevat varat yltävät noin 500 miljardiin dollariin vuosittain). Molemmat ilmiöt ovat sellaisia, että yksittäisten valtioiden on mahdotonta valvoa niitä, sillä niihin liittyvät varat ovat peräisin eri lähteistä (varat ovat alunperinkin laittomia vain rikoksissa) ja niissä käytetään hyväksi kansainvälisyyttä, globalisaatiota sekä tekniikan edistystä.

5. Euroopan unionin ehdotukset

5.1. Euroopan unioni on hyvin selvillä omasta asemastaan ja mahdollisuuksistaan vaikuttaa kaikkiin mainittuihin asioihin. Komitea haluaa kiinnittää huomiota seuraavien aloitteiden käyttökelpoisuuteen ja toivoo, että niitä koskevia aikatauluja noudatettaisiin.

5.1.1. Muun muassa Laekenin Eurooppa-neuvostossa EU esitti toivomuksen uudesta demokraattisesta hallintotavasta. Tämä edellyttää yhteistä näkemystä niistä nopeista muutoksista, jotka maailmaa kohtaavat, ensisijaisten asioiden erottamista vähemmän tärkeistä, inhimillisten ja taloudellisten voimavarojen kohtaamista sekä sen myöntämistä, että kansalaisyhteiskunnalla on ratkaiseva rooli "järjestäytyneessä rahoitusalan vapauttamisessa". Hallintotapaa koskeva komission ehdotus(5) on saatettava osaksi lainsäädäntöä ja muunnettava koko Euroopan unionin yhteiseksi, vakaaksi politiikaksi.

5.1.2. Verotusta koskevien toimenpiteiden osalta Helsingissä joulukuussa 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto ja Santa Maria da Feirassa kesäkuussa 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto esittivät - toissijaisuusperiaatteen ja yli rajojen esteittä toimivat eurooppalaiset markkinat huomioon ottaen - jäsenvaltioissa vapaaehtoispohjalta toteutettavaa "aloitepakettia" (yritysverotusta koskeva "menettelytapasäännöstö") sekä EU-direktiivein ohjailtua säästövarojen tuottamien tulojen verottamisen koordinointia. Ensimmäiset tulokset näistä toimista pitäisi saada vuoden 2002 aikana. Siirtyminen harmonisoituun verotukseen on vasta alkanut.

5.1.3. EU yhtenäistää parhaillaan omia rahoitusmarkkinoitaan sen mukaan, mitä Lissabonissa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa (maaliskuussa 2000) päätettiin toimintasuunnitelman aikataulusta vuoteen 2005 ja mitä Tukholman Eurooppa-neuvostossa (maaliskuussa 2001) päätettiin arvopaperimarkkinoiden yhdentämisestä vuonna 2003 Lamfalussyn johtaman korkean tason työryhmän esitysten mukaisesti. Komitea on jo ilmaissut näkemyksensä tämän prosessin toimivuudesta ja edistymisestä eikä aio enää palata siihen tässä yhteydessä. Komitea haluaa kuitenkin painottaa, että rahoitusmarkkinat voivat edistää kasvua ja ne voivat toimia vakaasti vain, jos tehokkuuden ja turvallisuuden välille pystytään saamaan aikaan parempi kompromissi.

5.1.4. Toimintasuunnitelman edistymisen suhteen, komitea painottaa erityisesti, että on tärkeää ottaa julkisia ostotarjouksia koskeva direktiivi uudelleen käsittelyyn ja välttämätöntä edetä myös lisäeläkerahastoja koskevan direktiivin laadinnassa.

5.1.5. Maailmantaloutta tällä hetkellä vaivaavan hidastumisvaiheen vuoksi, komitea kehottaa Euroopan unionia tehostamaan sisäistä kasvuaan ja yhteisön sisäistä kauppaa. Tämä voitaisiin toteuttaa vaikkapa eurooppalaisten infrastruktuurihankkeiden avulla (project financing), jotka rahoitettaisiin markkinoilta ja pankkijärjestelmästä saatavilla varoilla sekä panostamalla julkisiin investointeihin.

5.1.6. Vahvistaessaan sisäisen kysynnän osuutta Euroopan bruttokansantuotteen kasvusta tämäntyyppiset toimet merkitsisivät tarvittavia rakenteellisia uudistuksia. Niitä ei sisällytettäisi vakaussopimuksen mukaisiin kirjanpitomenettelyihin. Jos kehitystoimet toteutettaisiin valtioiden välisen tehokkaan yhteistyön puitteissa, jokainen valtio pystyisi pitämään lukua kumppaniensa päätöksistä. Toimet myös lisäisivät käytettävissä olevia rahavaroja niiden taloudellisten tulosten lisäksi, jotka ovat saavutettavissa erikseen toteutettujen aloitteiden avulla.

6. Kansainväliset rahoituslaitokset

6.1. Euroopan keskuspankki

6.1.1. EKP on taas kerran kieltäytynyt - lähinnä metodologisista syistä - hyväksymästä harkinnanvaraisia, lyhyen tähtäimen rahapoliittisia päätöksiä olettaen, että ne saisivat suhdanteet heilahtelemaan entistä enemmän. Selkeisiin tavoitteisiin (hintojen vakaus) ja tietoihin perustuva keskipitkän aikavälin politiikka vastaa EKP:n käsityksen mukaan yksityisten toimijoiden odotuksia niin, että nämä sopeutuvat politiikkaan.

6.1.2. Tämän vuoksi EKP pitää euron vaihtokurssia indikaattorina eikä tavoitteena. EKP muistuttaa, että verrattuna Bretton Woodsin sopimuksiin pyrkimys pääomien vapauttamiseen ja markkinoiden vaatimusten mukaiseen toimintaan on viimeksi kuluneiden kahden vuosikymmenen aikana poistanut rahavarojen ja ylijäämän jakamiseen liittyneet haitat. Se myöntää kuitenkin, että vapautuspolitiikka saattaa vaikeuttaa huomattavasti vakaiden valuuttakurssijärjestelmien ylläpitämistä. EKP:n näkemyksen mukaan markkinatalouden perusperiaatteiden noudattaminen näyttää olevan paras menettelytapa ja järjestelmän hallinta voidaan jättää niiden varaan.

6.1.3. Vain hyvin epätavallisissa tilanteissa, esimerkiksi syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen, voidaan päätyä solmimaan suurten valuuttavyöhykkeiden välisiä yhteistyösopimuksia - kuten mainitussa tilanteessa heti tehtiinkin. Yleisesti ottaen EKP pitää sopimuksia mahdollisina kriisien aiheuttajina, koska niiden sisäisiä sääntöjä on vaikea määritellä niin, että eri vaihtoehdot otettaisiin tyhjentävästi huomioon.

6.1.4. Komitea on täysin tietoinen siitä, mitä vaikeuksia tärkeimpiä valuuttoja koskevaan vaihtosopimukseen liittyisi, mutta painottaa kuitenkin sen myönteisiä vaikutuksia: se lieventäisi markkinoiden heilahtelua ja tekisi niistä ennustettavammat. Lisäksi on välttämätöntä, että EKP ottaa paikkansa oman valuuttavyöhykkeensä edustajana kansainvälisissä instituutioissa.

6.2. Rahanpesun vastainen toimintaryhmä (FATF)

6.2.1. FATF:n mukaan kaiken taloudellisen rikollisuuden taustalla on oltava tehokas rahoitusorganisaatio. Rikollisuuden muodot määräävät kuitenkin itse rahoitustapahtuman kulun. Taloudellinen rikollisuus pitää sisällään menettelyjä, joilla yritetään pestä laittomista toimista saatuja rahavaroja (mustasta valkoiseksi), jakaa laillisia varoja laittomiin toimiin, esimerkiksi terrorismin rahoittamista varten (valkoisesta mustaksi), siirtää esimerkiksi salakuljetuksella tai huumeilla hankittuja laittomia varoja muihin laittomiin toimiin, kuten terrorismiin (mustasta vielä mustemmaksi).

6.2.2. Syyskuussa 2001 ilmenneen terrorismin vakavuus johti siihen, että FATF ryhtyi laatimaan lisäsuosituksia, jotka yhdessä rahanpesua koskevien suositusten kanssa mahdollistavat sellaisen perusrakenteen luomisen, jonka avulla terrorismin ja terroritekojen rahoittaminen voidaan paljastaa, ennakoida ja estää. Komitea tukee näitä suosituksia täysin ja painottaa sitä, että kaikkien valtioiden on välttämätöntä ratifioida kansainvälinen terrorismin rahoituksen vastainen YK:n yleissopimus vuodelta 1999 ja että asiaan liittyvät päätöslauselmat on pantava täytäntöön, etenkin YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma nro 1373. (Terrorismin, terroritekojen ja terroristijärjestöjen rahoittaminen on määritelty rikolliseksi toiminnaksi. Jokaisen maan on muutettava omia lakejaan ja asetuksiaan siten, että varat voidaan jäädyttää ja takavarikoida nopeasti, sekä laatia raportit, jotka toimitetaan kaikille toimivaltaisille viranomaisille, kun ilmenee epäilys joidenkin varojen olevan yhteydessä kyseisiin tekoihin.)

6.2.3. Komitea myöntää, että rahoitusmarkkinoiden globalisoituminen, uusien maksuvälineiden ja johdannaisten jatkuva muodostuminen sekä jopa euron käyttöönotto vaikeuttavat ilmiön valvontaa. Tämä tosiseikka kannustaa solmimaan kahden- ja monenvälisiä sopimuksia kansallisten järjestelmien välillä, mutta myös hyväksymään kansainvälisen hallintotavan säännöstön, joka perustuu yhtenäisille vaatimuksille ja menettelyille.

6.2.4. Komitea on huolissaan myös siksi, että mainittujen sääntöjen tehokas soveltaminen ja konkreettinen käyttäminen on vaikeaa, jos institutionaaliset ja oikeudelliset puitteet ovat kovin erilaisia.

6.3. Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF)

6.3.1. Komitea on IMF:n kanssa yhtä mieltä yhdentymisestä sekä siitä, että vuonna 1998 julkaistun raha- ja finanssipolitiikan avoimuutta koskevien hyvien käytäntöjen säännöstön asemaa tulisi vahvistaa. Se, että valtiot vapaaehtoisesti hyväksyvät säännöstön (ja soveltavat sitä), lienee yksi olennainen vaihe kriisien ennaltaehkäisyssä. Säännöstössä edellytetään, että kansallisen rahapolitiikan ja julkistalouden kehittämisessä noudatetaan kahta vaatimusta:

a) yksityisten toimijoiden on tunnettava makrotalouspoliittiset tavoitteet ja tiedettävä, millä keinoin niihin pyritään,

b) omalla toimialallaan riippumattomien rahoituslaitosten ja rahapolitiikasta vastaavien viranomaisten on noudatettava asetettuja velvoitteita ja sääntöjä vahvistaakseen luotettavuuttaan.

6.3.2. Komitea painottaa, että valuuttarahaston uuden kansainvälisten pääomamarkkinoiden yksikön asemaa tulisi vahvistaa, ja pitää tärkeänä, että IMF:n valitsemien toimien, samoin kuin myös niitä edeltävien ja niihin liittyvien IMF:n sisäisten talouspoliittisten keskustelujen ja päätöksentekomenettelyjen avoimuutta lisättäisiin.

6.3.3. Komitea katsoo kuitenkin, että jos IMF parantaa tällaista analyyttista prosessia ja määrittelee uusia indikaattoreita, sen on tapahduttava osana sellaista käsitteellistä kehystä, joka sisältää myös taloudellisten muuttujien tasapainottamista koskevia ratkaisuja sekä niihin liittyviä määräaikoja ja jossa otetaan samalla huomioon reaalitalouden kehityksen ja sosiaalisen kestävyyden vaatimukset. Komitean käsitys on, että vain tällä tavoin voidaan vahvistaa välttämättömän vakauspolitiikan toteutuskelpoisuutta ja rakenteellista lujuutta ja tehdään se uskottavammaksi ja että jokaisen valtion velvollisuus ja oma etu olisi tavoitella tällaista vakauspolitiikkaa. Komitea katsoo myös, että tämä vaatii kaikkien politiikan ja kansalaisyhteiskunnan toimijoiden aktiivista ja laajaa osallistumista pantaessa täytäntöön kansallisia selviämis- ja tervehdyttämissuunnitelmia.

6.3.4. Vuonna 2001 IMF vaati, että ulkomaisen lainan uudelleenjärjestelyä varten muodostettaisiin uusi mekanismi, joka perustuisi samantyyppisiin menettelyihin kuin ne, joita kansallisella tasolla oli jo sovellettu konkurssitapauksiin. Samalla IMF pohti, millainen olisi sen oma rooli tällaisessa uudessa, kollektiivisia toimia koskevassa säännöstössä.

6.3.5. Tällä hetkellä keskustelussa esiintyvät vaihtoehdot jakautuvat seuraavasti:

a) velvoittava järjestelmä (säädösperusteinen malli), jossa rahasto saisi lisää valtaa määrätä lainan uudelleenjärjestelymekanismista,

b) velvoittava järjestelmä, joka perustuisi velkojien enemmistöpäätökseen,

c) markkinoiden sääntöihin perustuva sopimusmalli, jossa sopimukseen voidaan vapaaehtoisesti sisällyttää kollektiivisia toimia koskevia ehtoja.

Valuuttarahasto ei ole vielä ilmoittanut, mitä vaihtoehtoa se pitää sopivimpana ja siis hyväksyttävänä.

6.3.6. Ottaen huomioon asian epävarmuuden ja sen, että uuden mekanismin toteuttamiseen oletetaan kuluvan kolme vuotta, komitea pitää nykyistä tilannetta kielteisenä eräiden vakavissa vaikeuksissa olevien maiden (esimerkiksi Argentiinan) osalta, sillä niillä ei ole mahdollisuutta vedota uusiin sääntöihin eikä ottaa parhaillaan solmittaviin sopimuksiin samanlaisia ehtoja kuin järjestelmään tullaan sisällyttämään. Käynnissä olevan keskustelun suhteen komitea katsoo, että velkojien enemmistön päätöksiin perustuva menettely mahdollistaisi sekä makrotasolla toimivien rahoituslaitosten että yksityisten laitosten asianmukaisen osallistumisen menettelyyn. Samalla menettely ehkäisisi voimakkaimpien velkojien aggressiivisuutta.

6.3.7. Sekä kriisien ennalta ehkäisyyn että niiden ratkaisuun liittyy komitean mielestä läheisesti tarve ryhtyä taas tehokkaisiin toimiin köyhien, syvästi velkaantuneiden maiden hyväksi. Niistä 21 maasta (yhteensä 42 maan joukosta), jotka olivat alkaneet saada velan vähentämiseen tarkoitettua rahoitusta, IMF sulki vuoden 2002 ensimmäisten kuukausien aikana pois kahdeksan, koska ne eivät olleet noudattaneet makrotaloudellisia velvoitteitaan tai toteuttaneet sovittuja uudistuksia. Komitea painottaa, että valuuttarahaston on mainitun kaltaisia rikkomuksia arvioidessaan otettava huomioon sekä perinteiset rakenteelliset ongelmat että myös yleinen talouskasvu, joka on heikompi kuin sovittujen maksuohjelmien yhteydessä on (aina) teoriassa oletettu, samoin kuin joidenkin raaka-aineiden hintojen lasku.

6.4. Maailmanpankki

6.4.1. Maailmanpankin kohdalla ensimmäinen tarkasteltava aihe on Monterreyn sopimuksella vahvistetun YK:n ohjelman tehokas toimivuus; ohjelman, jonka tavoite on puolittaa köyhyydessä elävien ihmisten määrä vuoteen 2015 mennessä (29 prosentista 14,5 prosenttiin maailman väestöstä).

6.4.2. Komitea korostaa,

a) että monien ohjelmassa mainittujen tavoitteiden (myös osallistujamaissa noudatettavan talouspolitiikan) toteutettavuus riippuu teoreettisista lähtöoletuksista, joihin kuuluu ainakin bruttokansantuotteen 3,6 prosentin kasvuvauhti kansainvälisellä tasolla vuoteen 2015 asti.

b) että, kuten Maailmanpankki on tarkastusraporteissaan painottanut, useilla alueilla toteutuneet taloudelliset taantumat ja epätasa-arvoisuuden lisääntyminen estävät valtioita toteuttamasta tarvittavia rakenneuudistuksia.

c) että kaikki tämä vaatii Maailmanpankkia tarkistamaan saatujen kokemusten perusteella omaa arviointimalliaan sekä siihen liittyviä taloudellisia ja sosiaalisia tilastoindikaattoreita.

6.4.3. Toinen tarkastelun kohteena oleva kysymys on siis tulevien velvoitteiden täyttämistä koskevien menettelyjen tarkistaminen. Monterreyn sopimuksessa harkittiin uutta yhteistyösopimusta, jonka tarkoituksena olisi saada aikaan teollisuusmaiden ja kehitysmaiden väliseen vastavuoroiseen vastuuseen ja velvollisuuksiin perustuvaa kestävää kehitystä. Kehitysmaiden edellytettäisiin noudattavan hyvää hallintotapaa sekä makrotaloutta vakauttavaa politiikkaa (joka tarkoittaa rahoitusalan, julkisen talouden ja valuuttakurssijärjestelmän valvontaa), kun taas teollisuusmailta edellytettäisiin enemmän ja tehokkaampaa apua sekä Dohassa tehtyjen, kaupan vapauttamista koskevien päätösten noudattamista. Nämä ovat toimintaolosuhteet, joissa Maailmanpankin odotetaan auttavan kehitysmaita voittamaan muun muassa strategiset, institutionaaliset ja infrastruktuuriin liittyvät esteet.

6.4.4. Komitea pitää kehitysmaiden talouskasvun kannalta olennaisena dynaamisen yksityisen sektorin olemassaoloa samoin kuin rahoitusmarkkinoiden vapauttamista sekä yhtenäisen kauppajärjestelmän toteuttamista. Komitea huomauttaa kuitenkin, että tällaisten prosessien käynnistäminen ilman erilaisille alueille ominaisten taloudellisten ja sosiaalisten olosuhteiden tapauskohtaista huomioimista aiheuttaa, kuten viimeksi kuluneiden 30 vuoden kokemukset laajalti osoittavat, voimasuhteiden epätasapainoa eri taloudellisten toimijoiden välille. Epätasaiset voimasuhteet yhdistettynä rakenteelliseen epätasapainoon eivät edistä vaan hidastavat mitä tahansa kehittymiseen, uudistuksiin tai sosiaaliseen edistykseen liittyvää prosessia.

6.4.5. Sevillassa viime kesäkuun 21. ja 22. päivänä kokoontuneen Eurooppa-neuvoston tekemiä päätöksiä silmällä pitäen komitea kehottaa Euroopan unionia esittämään sopivissa kansainvälisissä yhteyksissä uusien arviointiperusteiden soveltamista seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi:

- reaalitalouden kehityksen tukeminen,

- tämän kehityksen kannalta tarpeellisten palveluiden ja hyödykkeiden turvaaminen,

- paikallistason taloudellisen toiminnan tukeminen.

6.4.6. Maailmanpankin johtohenkilöt ovat periaatteellisesti todenneet, että on tarpeen tarkistaa tähän asti noudatettuja arviointiperusteita (esimerkiksi puolustettaessa yksityistämisprosessia). Tämä on ristiriidassa sen kanssa, että näitä arviointiperusteita noudatetaan tosiasiallisesti toimenpideohjelmien yhteydessä.

7. Päätelmät

7.1. Komitea on painottanut kansainvälisten pääomamarkkinoiden kasvavaa merkitystä sekä sitä, että ne eivät enää ole ajallisesti ja paikallisesti rajatut.

7.1.1. Rahoitusmarkkinoiden toiminnalla on suuri vaikutus reaalitalouden osatekijöihin, kuten tuotantoon, työllisyyteen sekä yksityiseen ja julkiseen kysyntään ja tarjontaan. Sillä on myös taipumus levittää rahoituskriisejä reaalitalouteen sekä kyky saada rahoituskriisit toteutumaan samanaikaisesti ja laajoilla alueilla niin, että ne samalla synnyttävät ja moninkertaistavat taloutta, yhteiskuntaa ja instituutioita heikentäviä, epävakaudesta johtuvia ilmiöitä.

7.1.2. Tämän takia nykyisin on alettu keskustella laajasti uudesta maailmanlaajuisesta rahoitusarkkitehtuurista. Kyse on ehdotuksesta luoda hallintotapa sellaisia tilanteita varten, joissa noudatetut säännöt ovat joko vanhentuneet tai koskevat alueita, joilta puuttuvat riittävät voimavarat ilmiön hillitsemiseksi.

7.1.3. Komitean näkemyksen mukaan kriisejä ennakoiva ja hallitseva uusi rahoitusarkkitehtuuri voi perustua vain uusille käsitteille - uuteen käsitearkkitehtuuriin, jossa otetaan rahoitusalan ilmiöiden lisäksi huomioon myös taloudelliset ja sosiaaliset tekijät sekä instituutioiden ja demokratian ylläpitäminen kriiseistä kärsivissä maissa.

7.1.4. Komitea kannattaa samankaltaista hallintotapaa kuin komissio valkoisessa kirjassaan(6), jonka mukaan tavoitteena on kansalaisyhteiskunnan osallistuminen ja taloudellisten erojen vähentäminen maailmassa.

7.1.5. Euroopan unionin on siksi osallistuttava keskusteluun entistä painokkaammin ja esiinnyttävä yhtenäisenä tuodessaan tätä uutta näkemystä esille eri instituutioissa.

7.2. Kansainvälisten instituutioiden uudistaminen on tarpeellisempaa kuin koskaan. Komitean havaintojen mukaan Maailmanpankki laajentaa jatkuvasti analyysimetodejaan ja soveltaa uusia näkökulmia eurooppalaisen hallintotavan hengessä, kun taas IMF takertuu perinteisiin arviointiperusteisiinsa. On kuitenkin vaikeaa kuvitella, että nämä instituutiot voisivat muuttua merkittävästi vain sisäisen kehityksen kautta.

7.2.1. Uudistaminen on kuitenkin mahdollista vain, jos kansainvälisten instituutioiden väliset voimasuhteet muuttuvat. Tämä edellyttää kuitenkin Euroopan mailta yhteisymmärrystä nykyisen tasapainon järkyttämisestä ja yksimielistä esiintymistä tästä aiheutuvien monien poliittisten ongelmien ratkaisemisessa.

7.2.2. Lopuksi komitea kehottaa kaikkia kansainvälisiä organisaatioita (IMF, Maailmanpankki, FATF, korruption vastainen ryhmä jne.) tekemään tiiviistä yhteistyötä kansallisten järjestelmien kanssa sekä toimimaan tehokkaasti yhteistyössä myös keskenään. Ratkaisevaa tässä yhteydessä on poliittinen tahto tehostaa off-shore-markkinoiden valvontaa sekä niiden yhteyksiä on-shore-markkinoihin.

Bryssel, 18. syyskuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) KOM(2002) 81 lopullinen.

(2) Talous- ja rahoitusasioiden neuvosto, 5. maaliskuuta 2002 (6591/02 (tiedote 46) C/02/46).

(3) Euroopan parlamentin päätöslauselma kansainvälisen valuuttajärjestelmän toiminnan parantamisesta ja tulevien kriisien välttämisestä (2000/2017 (INI) -A5-0302/2001).

(4) CES 326/2001 fin.

(5) KOM(2001) 428 lopullinen.

(6) KOM(2001) 428 lopullinen.