KOMISSION VUOSITTAINEN KATSAUS

jäsenvaltioiden vuosittaisiin vientiluotoista laadittuihin toimintakertomuksiin asetuksen (EU) N:o 1233/2011 mukaisesti

1. Johdanto

Tiettyjen suuntaviivojen soveltamisesta julkisesti tuettuihin vientiluottoihin 16. marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1233/2011 liitteessä I säädetään, että jäsenvaltioiden on annettava komissiolle vuosittainen toimintakertomus vientiluottolaitostensa ohjelmista ja että komission on esitettävä näiden jäsenvaltioiden toimittamien kertomusten pohjalta Euroopan parlamentille vuosittainen katsaus.

Nyt esitettävä vuosittainen katsaus kattaa kalenterivuoden 2014. Katsaus koskee asetuksessa (EU) N:o 1233/2011 tarkoitettua vientiluottotoimintaa eli ”keskipitkän ja pitkän aikavälin” toimia, joissa takaisinmaksuaika on kaksi vuotta tai enemmän. Katsauksessa ei ole huomioitu lyhytaikaisia vientiluottotoimia ja toimia, joita tietyt vientiluottolaitokset harjoittavat vientiluototuksen ulkopuolella (esim. investointitakuut). On myös huomattava, että joissakin jäsenvaltioissa vientiluottolaitoksen tehtäviä hoitaa vakuutusyhtiö, jolle on annettu julkinen tehtävä. Tällaisissa tapauksissa julkisen vientiluotto-ohjelman hoitaminen on pidettävä tiukasti erillään yksityisen sektorin toiminnasta (jota tämä katsaus ei luonnollisesti koske).

Komissio on ottanut huomioon päätöslauselman, jonka Euroopan parlamentti antoi 2. heinäkuuta 2013 ensimmäisestä asetuksen (EU) N:o 1233/2011 mukaisesta kertomuksesta.

Kuten aiemmissa kertomuksissa on todettu, komissio on pannut merkille mainitussa päätöslauselmassa esitetyt suositukset – kuten suosituksen, jonka mukaan neuvoston vientiluottotyöryhmän ja komission olisi kuultava Euroopan ulkosuhdehallintoa raportointimenetelmän kehittämisestä – ja pyytänyt jäsenvaltioita kiinnittämään erityistä huomiota kyseiseen päätöslauselmaan seuraavilla raportointikierroksilla.

2. Kalenterivuotta 2014 koskevat vuosittaiset toimintakertomukset

Vuotta 2014 koskeva vuosittainen katsaus perustuu 21 jäsenvaltion päivitettyihin vuosittaisiin toimintakertomuksiin. Komissio on saanut toimintakertomuksen Alankomailta, Belgialta, Bulgarialta, Espanjalta, Italialta, Itävallalta, Kroatialta, Luxemburgilta, Portugalilta, Puolalta, Ranskalta, Romanialta, Ruotsilta, Saksalta, Slovakialta, Slovenialta, Suomelta, Tanskalta, Tšekiltä, Unkarilta ja Yhdistyneeltä kuningaskunnalta.

Lopuilla seitsemällä jäsenvaltiolla – Irlannilla, Kreikalla, Kyproksella, Latvialla, Liettualla, Maltalla ja Virolla – ei ollut asetuksessa (EU) N:o 1233/2011 tarkoitettua aktiivista vientiluotto-ohjelmaa vuonna 2014.

3. Analyysi vuosittaisista toimintakertomuksista

a) Yleiset ja rahoitusta koskevat tiedot

Sovellettavassa sääntelykehyksessä (asetus (EU) N:o 1233/2011) vahvistetaan vientiluottotoimien ja ohjelmien yleiset säännöt. Vaikka useimmat EU:n jäsenvaltiot ovat perustaneet vientiluottolaitoksen, niiden tarjoamien vientiluotto-ohjelmien soveltamisala ja tyyppi sekä organisaatiorakenne vaihtelevat eri jäsenvaltioissa.

Vientiluottolaitos on joko julkishallinnon yksikkö tai virasto taikka vakuutusyhtiö, joka hoitaa tätä julkisen palvelun tehtävää valtion valvonnassa. Joissakin jäsenvaltioissa, joissa tarjotaan julkista tukea takuiden lisäksi korkotukena, on perustettu kaksi erillistä organisaatiota. Muissa jäsenvaltioissa kummankin tyyppistä vientiluottotukea tarjoaa sama organisaatio.

Vuonna 2014 asetuksessa (EU) N:o 1233/2011 tarkoitettuja vientiluotto-ohjelmia oli 21:ssä EU:n jäsenvaltiossa. Näitä ohjelmia hallinnoi yhteensä 29 eri laitosta ja julkishallinnon yksikköä.

Yleisesti ottaen jäsenvaltiot ovat viime vuosina laajentaneet vientiluotto-ohjelmiensa keinovalikoimaa. Yleisin eurooppalaisten vientiluottolaitosten tarjoama vientiluottotuen tyyppi on pure cover (eli vientitoimi rahoitetaan liikepankin antamalla luotolla, jolle vientiluottolaitos antaa takuun tai vakuutuksen kaltaisen suojan). Kaikki 21 jäsenvaltiota, jotka antoivat raportointikaudella asetuksen (EU) N:o 1233/2011 mukaisia vientiluottoja, tarjoavat tämäntyyppistä tukea.

Suurin osa jäsenvaltioista tarjoaa asetuksen (EU) N:o 1233/2011 ja OECD:n julkisesti tuettuja vientiluottoja koskevan järjestelyn soveltamisalaan kuuluvia muuntyyppisiä tukia, kuten suoraa luottoa tai rahoitusta (jossa rahoituksen tarjoaa suoraan vientiluottolaitos, ei liikepankki), jälleenrahoitusta tai korkotukea. Useissa vuosittaisissa toimintakertomuksissa mainitaan erikseen myös hankerahoitus ja sidottu apu.

Jäsenvaltioiden vientiluotto-ohjelmia koskevia säännöksiä ja ohjelmien käyttöä voidaan vertailla laajasti niin, että tuodaan esiin niiden suurimmat erot ja samankaltaisuudet. Täysimittaisen, kaikkia näkökohtia kuvastavan vertailun tekeminen on kuitenkin paljon vaikeampaa. Vientiluotto-ohjelmien ehdot voivat vaihdella eri jäsenvaltioissa, vaikka ohjelmat kuuluisivat samaan ohjelmaryhmään ja olisivat samaa sääntelykehystä noudattavien vientiluottolaitosten toteuttamia. Yleisesti ottaen viime vuosina on tapahtunut suurempaa lähentymistä, kun OECD:n julkisesti tuettuja vientiluottoja koskeva järjestely on kattanut laajemman joukon kysymyksiä.

Tällä varauksella tehty vertailu, joka koskee yhteenlaskettua vastuiden nimellismäärää vuoden 2014 lopussa, antaa ainakin yleiskuvan suurimpien pure cover tyyppisten vientiluottojärjestelmien suuruusluokasta.