Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja vaihtoehtoisista riidanratkaisumenettelyistä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa"

(KOM(2002) 196 lopullinen)

(2003/C 85/02)

Komissio päätti 19. huhtikuuta 2002 EY:n perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Vihreä kirja vaihtoehtoisista riidanratkaisumenettelyistä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa".

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 6. marraskuuta 2002. Esittelijä oli Henri Malosse.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 11. ja 12. joulukuuta 2002 pitämässään 395. täysistunnossa (joulukuun 11. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 91 ääntä puolesta ja 1 vastaan 2:n pidättyessä äänestämästä.

0. Lausunnon tiivistelmä

0.1. Lausunnossa kannatetaan lähtökohtaisesti suosituksen antamista. Suosituksen kolmivuotisarvion pohjalta tulisi kuitenkin arvioida, olisiko tarkoituksenmukaista antaa direktiivi vai säilyttää suositus.

0.2. ADR-menettelyjen soveltamista koskevien lausekkeiden soveltamisalasta todetaan, että tuomioistuin ei voisi ottaa asiaa tutkittavaksi ennen ADR-prosessin materiaalista toteuttamista. Poikkeuksena tästä säännöstä olisivat kuitenkin liittymissopimukset ja yleisemmin kuluttajasopimukset.

0.3. Kanteen nostamisen määräajan keskeytyminen tulee lausunnon mukaan hyväksyä silloin, kun alkuperäiseen sopimukseen sisältyy ADR-menettelyn soveltamista koskeva lauseke; samoin määräajan tulee keskeytyä silloin, kun osapuolet ovat käynnistäneet tosiasiallisesti ADR-menettelyn, vaikka sopimuksessa ei lauseketta olisikaan.

0.4. ADR-menettelyjen vähimmäistakuiksi halutaan sovittelijana toimivan kolmannen osapuolen puolueettomuuden, avoimuuden, tehokkuuden, oikeudenmukaisuuden sekä luottamuksellisuuden periaatteet.

0.5. ADR-menettelyjen tulosten osalta lausunnossa suositetaan, että kaikissa jäsenvaltioissa yhtenäistettäisiin sopimusten oikeudellinen luonne ja varmistettaisiin, että sopimuksen pakkotäytäntöönpano, joka toteutetaan kunkin valtion lainsäädännön mukaisesti, merkitsisi tosiasiallista pakkotäytäntöönpanoa kaikissa unionin jäsenvaltioissa. Bryssel I -asetusta tulisi myös muuttaa vastaavasti.

0.6. Toimijoiden asemasta todetaan, että kolmansille osapuolille tulisi tarjota käytännön pohjakoulutus, jota täydennettäisiin pakollisella jatkuvalla koulutuksella. Olisi myös luotava eurooppalainen eettinen menettelytapasäännöstö ohjaamaan sovittelijoina toimivia kolmansia osapuolia tehtäviensä hoidossa. Kolmannet osapuolet voisivat ryhmittyä Euroopan tasolla hyväksytyiksi järjestöiksi.

0.7. Kolmansien osapuolten vakuutuksesta todetaan, että on erittäin toivottavaa, että sovittelijat ottavat vastuuvakuutuksen, joko henkilökohtaisesti tai heidät nimittäneen tahon (oikeushenkilö) välityksellä.

1. Tilannekatsaus

1.1. Euroopan komissio julkaisi 19. huhtikuuta 2002 jäsenvaltioiden oikeusministerien pyynnöstä vihreän kirjan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 65 artiklaan liittyen. Artiklan mukaan oikeudellista yhteistyötä koskevilla neuvoston toimenpiteillä pyritään muun muassa kehittämään ja yksinkertaistamaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen tuomioiden ja muiden päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa. Näin on määrä tiedottaa aiempaa paremmin asianomaisille ryhmille olemassa olevista säännöstöistä, mutta myös käynnistää keskustelu siitä, onko tarpeen antaa yhteisön tasoisia säännöksiä.

1.2. Vaihtoehtoisilla riidanratkaisumenettelyillä eli ADR-menettelyillä (Alternative Dispute Resolution) tarkoitetaan vihreässä kirjassa välitysmenettelyä lukuun ottamatta muita oikeudellisten menettelyjen ulkopuolisia menettelyjä, joilla pyritään, usein puolueettoman ja riippumattoman ulkopuolisen tahon avulla, saamaan osapuolten välille sovinto ja löytämään riitaan ratkaisu(1). ADR-menettelyt luokitellaan yleensä kahteen ryhmään: tuomioistuimen alaisuudessa toteutettavat tai tuomioistuimen aloitteesta kolmannelle osapuolelle siirrettävät menettelyt ovat oikeusmenettelyihin liittyviä ADR-menettelyjä. Kun taas riita-asian osapuolet eivät turvaudu minkäänlaiseen oikeudelliseen menettelyyn, puhutaan perinteisistä ADR-menettelyistä. ADR-menettelyillä on useita tavoitteita: vuoropuhelun synnyttäminen osapuolten välille, taloudellisten suhteiden säilyttäminen, oikeudenkäytön laadun kohentaminen sekä yhteiskuntarauhan palauttaminen.

1.3. Muistutettakoon, että yhteisön valtion- ja hallitusten päämiehet ovat useaan otteeseen osoittaneet Eurooppa-neuvoston huippukokouksissa myönteisen asenteensa ADR-menettelyihin: Wienissä vuoden 1998 joulukuussa kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi päätelmissään, että se hyväksyy neuvoston ja komission laatiman toimintasuunnitelman vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta ja kehottaa neuvostoa aloittamaan välittömästi toimintasuunnitelmassa määriteltyjen, tärkeimpien toimenpiteiden toteuttamisen. Samoin Tampereella 15. ja 16. lokakuuta 1999 Eurooppa-neuvosto määritti uusia näkökohtia oikeus- ja sisäasioihin ja kehotti luomaan tuomioistuinmenettelylle vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä. Lissabonissa vuoden 2000 maaliskuussa kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota ja neuvostoa harkitsemaan, miten voidaan lisätä kuluttajien luottamusta sähköiseen kaupankäyntiin, erityisesti vaihtoehtoisilla riitojenratkaisujärjestelmillä. Tämä tavoite vahvistettiin vielä Feirassa kesäkuussa 2000 kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa, joka hyväksyi eEurope 2002 -toimintasuunnitelman.

1.4. Euroopan unionin tasolla on toteutettu ADR-menettelyjä koskevia konkreettisia alakohtaisia toimia.

1.5. Tällaisia aloitteita tehdään eniten kuluttajaoikeuden alalla. Tämä vastaa komission toivetta tarjota kuluttajille yhtäläinen suojelutaso. On syytä mainita komission 30. maaliskuuta 1998(2) ja 4. huhtikuuta 2001(3) antamat suositukset.

1.6. Samanaikaisesti neuvosto ja komissio ovat antamalla "Bryssel I -asetuksen"(4), joka koskee tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla, kannustaneet (eivät tosin itse asetuksessa, mutta yhteisessä lausumassaan(5) uudelleen jäsenvaltioita jatkamaan siviili- ja kauppaoikeudellisten vaihtoehtoisten riitojenratkaisumenettelyjen kehittämistä ja korostaneet näin sitä, että nämä vaihtoehtoiset mallit täydentävät perinteisiä tuomioistuinmenettelyjä varsinkin sähköistä kaupankäyntiä koskevissa asioissa.

1.7. 8. kesäkuuta 2000 annettuun direktiiviin(6) sisällytettiin nimenomainen kehotus jäsenvaltioille rohkaista tuomioistuinten ulkopuolista riitojenratkaisua suorittavia elimiä käsittelemään kuluttajariitoja (17 artikla)(7).

1.8. Euroopan komissio on perustanut kaksi jäsenvaltioiden viranomaisista muodostuvaa eurooppalaista verkostoa, joiden tavoitteena on helpottaa kuluttajien pääsyä rajat ylittävien riita-asioiden sovintoratkaisumenettelyjen piiriin. Rahoituspalvelujen alalla toimiva FIN-NET-riitojenratkaisuverkosto perustettiin 1. helmikuuta 2001. EEJ-verkolla, joka on ollut kokeiluvaiheessa 16. lokakuuta 2001 lähtien, on puolestaan yleinen toimivalta.

1.9. Tarve ottaa huomioon perheasioita koskevien riitojen inhimillinen ulottuvuus on saanut neuvoston ja komission tekemään rinnakkaisia aloitteita perheoikeuden alalla. Näin ollen riitojen ratkaiseminen sovittelun avulla on selvästi yksi Bryssel II a -asetusehdotuksen(8) tavoitteista.

1.10. Useissa Euroopan unionin valtioissa ADR-menettelyt ovat työoikeuden alalla oikeudenkäynnin välttämätön ennakkoedellytys (usein sovittelun muodossa) ja joskus jopa tuomioistuinmenettelyn ensimmäinen vaihe. Niiden hyödyllisyyttä työmarkkinaosapuolten riitojen ratkaisemisessa korostettiin työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia käsittelevässä vuoden 1989 peruskirjassa(9), ja 28. kesäkuuta 2000 antamassaan tiedonannossa aiheesta "Sosiaalipoliittinen ohjelma(10)" komissio korostaa ADR-menettelyjen merkitystä eurooppalaisen yhteiskuntamallin uudenaikaistamisessa. Sen jälkeen komissio antoi työelämän suhteita ja sopeutumista muutoksiin käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän tehtäväksi tehdä aiheesta konkreettisia ehdotuksia.

1.11. Vaikka ADR-menettelyjä käytetään siis useilla aloilla, ne ymmärretään silti joskus eri tavoin Euroopan unionin valtioiden välillä tai jopa valtion sisällä. Tällä hetkellä ADR-menettelyt ovat yleisnimitys ilmiölle, jota kuvataan hyvin erilaisilla, joskus epätarkoilla termeillä. Näin ollen moninaisuus, joka on kiistämättä yksi sen laatutekijöistä, voi kuitenkin osoittautua haitalliseksi menettelyjen kehitykselle. On siis suotavaa luoda alue, jolla ADR-menettelyt voivat kehittyä turvallisesti. Sitä varten on syytä määrittää tiettyjä periaatteita: menettelyjä koskevat vähimmäistakuut, sovittelijana toimivan kolmannen osapuolen puolueettomuus ja oikeudenmukaisuus sekä luottamuksellisuus.

1.12. Grotius-ohjelmaan(11) sisältyi useiden jäsenvaltioiden sovittelukeskusten(12) kanssa toteutettu toimi näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Lisäksi on perustettu Marc 2000-ohjelma, joka koskee eurooppalaista yhteistyötä yritysten siviili- ja kauppaoikeudellisten riitojen sovinnollisten ratkaisumallien kehittämiseksi. Sen tuloksena laadittiin suositusluettelo ADR-menettelyjen harmonisoinnin vähimmäisvaatimusten edistämiseksi Euroopassa.

1.13. Käsillä olevaan vihreään kirjaan on liitetty suositusluettelon jatkoksi 21 kysymystä, jotka koskevat jäsenvaltioiden yhteisten perusperiaatteiden määrittämistä. Näiden periaatteiden toteuttamiskeinoja ja sisältöä tulee käsitellä.

2. Edistettävät tärkeät periaatteet

2.1. TSK:n aiemmat kannanotot

2.1.1. Alan edelläkävijänä TSK ilmaisi hyvin nopeasti kiinnostuksensa ADR-menettelyihin. Komitean mielestä ne ovat sellainen riitojenratkaisun täydentävä keino, jossa turvaudutaan järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden vastuuseen; niiden käyttöä voisi kutsua toiminnalliseksi subsidiariteetiksi. Tässä yhteydessä voidaan mainita erityisesti lausunnot aiheista "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa"(13), "Saksan liittotasavallan aloite neuvoston asetuksen antamiseksi todisteiden vastaanottamista koskevasta jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa"(14), "Ehdotus: Neuvoston päätös siviili- ja kauppaoikeutta koskevan Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta"(15) sekä "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus myynninedistämisestä sisämarkkinoilla"(16).

2.2. ADR-menettelyjen tarve

2.2.1. Yhtäältä riitojenratkaisua leimaavat yhä enemmän käsittelyaikojen piteneminen ja riidan kohteeseen nähden suhteettomat kulut. Näiden perinteisten ongelmien lisäksi rajat ylittäville riidoille ovat tyypillisiä usein monimutkaiset ongelmat lain- ja oikeuspaikan valinnassa. ADR-menettelyt onkin kehitetty pääasiassa juuri oikeussuojan saatavuuteen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi, sillä niillä voi olla oikeudenkäyntimenettelyjä täydellisesti täydentävä rooli. Toisin sanoen näiden tuomioistuinjärjestelmän ulkopuolisten riidanratkaisumallien edistäminen vaikuttaisi ratkaisulta rajatylittävien riitojen moninkertaistumisen ongelmaan, joka on seurausta rajatylittävän kauppavaihdon lisääntymisestä erityisesti sähköisen kaupankäynnin vuoksi sekä kansalaisten liikkuvuuden lisääntymisestä.

2.2.2. Toisaalta havaitaan, että ADR-menettelyt on kehitetty ensisijaisesti kuluttajia, työelämää ja työmarkkinaosapuolten välisiä erimielisyyksiä varten. Ne ovat osoittautuneet kuitenkin yhtä hyödyllisiksi yritysten välisten riitojen ratkaisussa: korostettakoon tässä yhteydessä kaupankäynnin osapuolten halua löytää, jopa ennen riidan syntymistä, puolueeton maaperä, jolla on mahdollista käsitellä kolmannen osapuolen läsnä ollessa kullekin osapuolelle tärkeitä kysymyksiä. Tarkoituksenmukaiset ratkaisut, joihin ei hyvin usein olisi muutoin päästy, antavat mahdollisuuden jatkaa kauppasuhteita.

2.2.3. ADR-menettelyt eivät saa missään tapauksessa olla keino välttää valtiollista oikeudenkäyttömenettelyä, kuten ETSK on muistuttanut aina ottaessaan aiheeseen kantaa. ADR-menettelyjen on pysyttävä vaihtoehtona, jonka kaikki osapuolet hyväksyvät. Tämä seikka täytyy pitää koko ajan mielessä vastattaessa vihreässä kirjassa esitettyihin kysymyksiin. ADR-menettelyjen etuna on, että ne tarjoavat osapuolille vaihtoehdon heidän perusoikeuksiinsa kuuluvalle tuomioistuinmenettelylle. Mahdollisuus oikeuskäsittelyyn kuitenkin säilyy, vaikka siihen liittyvät puutteet ovatkin yleisesti tiedossa (viivästykset, tapausten ruuhkautuminen, menettelyjen hitaus jne.). Lisäksi ADR-menettelyjen edistäminen on osoitus halusta tukea sovitteluun perustuvaa kansalaisyhteiskuntamallia, jossa kansalaisyhteiskunnan toimijoilla ja organisaatioilla on merkittävä asema.

2.2.4. Kysymys yhteisön tason toimien asianmukaisuudesta ADR-menettelyjen kohdalla kuuluu suhteellisuus- ja läheisyysperiaatteiden piiriin. Yhtäältä on paikallaan välttää kankeita menettelymalleja ja mahdollistaa asianmukaisten paikallisten menettelyjen kehittäminen alueellisella, paikallisella tai valtakunnallisella tasolla. Toisaalta on muistettava, että ristiriitatilanteet ovat entistä useammin luonteeltaan rajatylittäviä, koska Eurooppa on sekä talouden toimijoille (yhtenäismarkkinat, yhteinen valuutta) että kansalaisille (matkustaminen, liikkuva työ, perhesuhteet) entistä arkipäiväisempi toimintakenttä. Näin ollen ADR-menettelyjen tarkoituksenmukainen kehittäminen Euroopan tasolla on paikallaan. Tässä mielessä komitea suhtautuu myönteisesti joustavaan lähestymistapaan ja suosittelee, että annetaan päätöslauselma, jossa määritellään viitekehys ja menettelyn luotettavuus. Komitea suosittaa myös parhaiden käytänteiden edistämistä ja vaihtoa(17) sekä ADR-menettelyyn liittyvien eurooppalaisten toimijaverkkojen perustamista. Esimerkkinä unionin mahdollisesta roolista mainittakoon tässä yhteydessä eurooppalaisen eettisen säännöstön hyväksyminen ja siten hyvien käytänteiden leviämisen edistäminen.

3. Vihreässä kirjassa esitetyt kysymykset: alustava erittely

3.1. Euroopan unionin toimielinten yleislähestymistavasta ADR-menettelyjä koskevien kysymysten käsittelyyn (kysymykset 1, 2, 3 ja 4)

3.1.1. ADR-menettelyjä yleisesti tarkastellen saattaa asetuksen tai direktiivin käytössä piillä vaara menettelyjen kehityksen estymisestä, kun taas suosituksen avulla säilytettäisiin ilmeisesti paremmin ADR-menettelyjen joustavuus: se mahdollistaisi oikeudellisen ympäristön viitoittamisen, samalla kun näin suosittaisiin alan yhteisten eettisten sääntöjen noudattamista ja puolueettoman kolmannen osapuolen(18) koulutusta. Suosituksen kolmivuotisarvion pohjalta tulisi kuitenkin selvittää, olisiko tarkoituksenmukaista antaa menettelyn vähimmäisvaatimuksia sääntelevä direktiivi. Mitä tulee ADR-menettelyjen ja oikeuskäsittelyn väliseen interferenssiin (tuomarin toimivallan puute ADR-lausekkeiden osalta, vanhentumisajat(19)), lienee Bryssel I -asetuksen tarkistamisen yhteydessä paikallaan harkita edellä mainittuja seikkoja koskevia sitovia toimia.

3.1.2. On syytä pohtia, tulisiko ADR-menettelyjen soveltamisalaa laajentaa. Mikäli tähän päädytään, on kuitenkin aiheellista täsmentää, että jokainen jäsenvaltio voisi jättää menettelyjen ulkopuolelle asiat, joita se pitää yleiseen järjestykseen ja näin ollen valtiollisten tuomioistuinten toimivaltaan kuuluvina. On totta, että laajentaminen helpottaisi alan eettisten sääntöjen ja yhteisten yleisperiaatteiden määrittämistä.

3.1.3. Olisi paikallaan käsitellä samojen periaatteiden mukaan online-järjestelmiin perustuvia ADR-menettelyjä - joita tulee suosia nimenomaan kuluttajaoikeudessa - sekä perinteisiä menettelyjä mukauttaen ne teknisten erityispiirteidensä mukaisesti. Tällainen erityispiirre on esimerkiksi Internetissä vaihdettujen tietojen tietosuoja.

3.1.4. Perheoikeudellisia ADR-menettelyjä tulee ehdottomasti kehittää, sillä ne ovat osoittautuneet hyviksi useissa maissa. Näitä menettelyjä suosivan Bryssel II a -asetuksen voimaan saattaminen olisi siten järkevää. Lisäksi Eurooppaan olisi luotava jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, oikeusministeriöiden ja tuomioistuinten tunnustama perhesovitteluorganisaatioiden verkko.

3.2. Sopimuksiin sisältyvien ADR-menettelyjen soveltamista koskevien lausekkeiden merkityksestä ja soveltamisalasta (kysymykset 5, 7 ja 8)

Sopimuspuolet voivat sisällyttää sopimukseensa ADR-menettelyjen soveltamista koskevan lausekkeen. On syytä pohtia, onko lausekkeiden soveltamisala tarpeen yhtenäistää kaikissa maissa.

3.2.1. Ensinnäkin analyysi osoittaa, että välitys- tai sovittelulauseke synnyttää saavutettavaa lopputulosta koskevan velvollisuuden, mutta ainoastaan menettelyn materiaalisen toteuttamisen osalta. Lausekkeen tulisi siis velvoittaa sopimuspuolia pyrkimään neuvotteluratkaisuun noudattaen kaikkia sopimuksia koskevia yleissääntöjä. Näin ollen vaikuttaa siltä, että sopimuspuoli, joka ei suostuisi menettelyyn, saattaisi joutua maksamaan sopimusvastuun perusteella vahingonkorvausta. Sitä vastoin kun välitys- tai sovittelumenettely on käynnistetty, osapuolten harteilla voisi olla vain velvollisuus pyrkiä vilpittömästi pääsemään sopimukseen: missään tapauksessa ei voitaisi vaatia riidan ratkaisuun pääsemistä. Näin ollen kullakin osapuolella tulisi säilyä vapaus päättää neuvotteluprosessi, ja osapuolta voitaisiin vaatia vastuuseen vain, mikäli sen näytettäisiin rikkoneen lojaalisuusvelvoitettaan.

3.2.2. Toiseksi tästä seuraa, että lausekkeen olemassaolo saattaisi johtaa vain sen toteamiseen, että tuomari ei voisi ottaa asiaa tutkittavaksi ennen ADR-prosessin materiaalista toteuttamista. Joka tapauksessa tätä ratkaisua ei tarvitsisi soveltaa liittymissopimuksiin, kuluttajasopimuksiin eikä työsopimuksiin. Itse asiassa tiettyjen alojen ominaispiirteet osoittavat, että ADR-lausekkeet voivat olla vaarallisia silloin, kun yksi sopimuspuolista on heikossa asemassa.

3.3. Oikeusmenettelyn keskeyttämisestä ADR-menettelyn käynnistyttyä (kysymykset 9 ja 10)

3.3.1. Voidaan ajatella, että mikäli jäsenvaltiot hyväksyisivät tällaisen säännön, siinä olisi eriteltävä seuraavat kaksi tapausta: onko kyseessä alun perin ADR-lausekkeen sisältänyt sopimus vai sopimus, josta lauseke puuttuu.

3.3.1.1. Ensimmäisessä tapauksessa - jossa alkuperäiseen sopimukseen sisältyisi ADR-menettelyn soveltamista koskeva lauseke - kumpikin osapuoli voisi osoittaa tuomarille lausekkeen olemassaolon, ja se riittäisi perusteluksi oikeusmenettelyn keskeyttämiselle. Sovittelijana toimivan tulisi valvoa, että sovitteluprosessi ei jatku turhaan ilman tuloksia, jotta oikeusmenettely keskeytyisi mahdollisimman lyhyeksi ajaksi.

3.3.1.2. Mikäli sopimuksessa ei ole minkäänlaista lauseketta, tilanne on pulmallisempi, koska vastakkain on kaksi näkemystä. Toinen osapuolista voi käyttää vanhentumisajan automaattista kumoamista tapauksen viivyttämiseen(20). Kun toisaalta ADR-menettelyn hyödyntämistä halutaan kuitenkin edistää, ei liene johdonmukaista rangaista osapuolia, jotka päättävät siihen turvautua? Pidäkkeenä voitaisiinkin ajatella, että vanhentumisaika kumoutuisi vasta ADR-menettelyn "todellisen" täytäntöönpanon myötä(21).

Molemmissa tapauksissa vanhentumisaika tulisi uudelleen voimaan, mikäli kiistan osapuolet eivät pääse sopimukseen. Uusi voimaantulopäivä olisi päivä, jolloin välittäjä ilmoittaa suorittaneensa tehtävänsä loppuun.

3.4. Menettelyjen vähimmäistakeista (kysymykset 11, 12, 13, 15 ja 16)

3.4.1. Erittelyn jälkeen voidaan todeta, että komission vuosina 1998 ja 2001 antamissa kahdessa kuluttajaoikeutta koskevassa suosituksessa(22) määritetyt periaatteet ovat omiaan luomaan vankan perustan.

3.4.2. Yleisemmin sanoen ADR-menettelyn vähimmäistakeet, jotka tulisi sisällyttää esimerkiksi suositukseen (ks. 3.1.1), olisivat seuraavat:

- sovittelijana toimivan kolmannen osapuolen (esim. sovittelija, välittäjä) puolueettomuuden periaate: kyseisen tahon ja osapuolten välillä ei saa olla eturistiriitoja ja välittäjän tulee ilmoittaa puolueettomuudestaan ja riippumattomuudestaan kiistan osapuolille ennen ADR-menettelyn aloittamista

- avoimuuden periaate: tarvittavien tietojen (yleiset menettelyt - kielet, aikataulu - eteneminen, kulut, mahdollisesti syntyvän sopimuksen arvo) tulee olla ADR-menettelyn kaikissa vaiheissa osapuolten saatavilla

- tehokkuuden periaate sinä mielessä, että menettelyn piiriin on helppo päästä(23) ja osapuolet kykenevät vastaamaan kuluista

- oikeudenmukaisuuden periaate, joka ilmenee kummankin osapuolen yhdenvertaisena kohteluna kolmannen osapuolen taholta, etenkin mitä tulee menettelyn etenemistä koskeviin tietoihin, osapuolten oikeuteen keskeyttää sovitteluprosessi milloin vain siirtääkseen asian muuhun tuomioistuinjärjestelmän ulkopuoliseen menettelyyn tai tuomioistuinmenettelyyn, sen takaamiseen, että osapuolilla on yhtä paljon puheaikaa, kun he keskustelevat erikseen kolmannen osapuolen kanssa jne.

- luottamuksellisuuden periaate, jonka perusteella osapuolten ADR-menettelyssä esittämien väitteiden sekä kaiken muun informaation on oltava luottamuksellista, jos ei muuta ole nimenomaisesti sovittu; samaa periaatetta on sovellettava myös ADR-menettelyn tuloksiin.

3.5. ADR-menettelyn jälkeisestä ajasta (kysymykset 17 ja 18)

3.5.1. Sopimuksen allekirjoittamista edeltävä tai sitä seuraava sopimuksen harkinta-aika ei ole toivottava. Se vaarantaa ADR-menettelyn ja osapuolten lojaalin menettelyn. Kolmansiin osapuoliin sovellettava oikeudenmukaisuuden periaate(24) takaa menettelyn aikana kiistan osapuolien yhdenvertaisen kohtelun.

3.5.2. Olisi toivottavaa, että sopimusten oikeudellinen merkitys yhdenmukaistettaisiin kaikissa jäsenvaltioissa. Sopimukset ovat todellisuudessa aina "oikeustoimia" riippumatta siitä, mikä merkitys "oikeustoimelle" annetaan eri maissa. Käsitettä "oikeustoimi" ei todellakaan käytetä aina samassa merkityksessä.

Niiltä osin kuin kyseessä on ADR-menettelyä laajempi ongelma, on paikallaan käsitellä yhdenmukaistamista luonteeltaan sitovassa eurooppalaisessa asiakirjassa, jossa käsitellään sopimusoikeutta laajasti(25).

3.5.3. Jo nyt tulisi varmistaa, että sopimuksen pakkotäytäntöönpano, joka toteutetaan kunkin valtion lainsäädännön mukaisesti, merkitsisi tosiasiallista pakkotäytäntöönpanoa kaikissa unionin jäsenvaltioissa. Bryssel I -asetusta tulisi myös muuttaa vastaavasti tarkistuksen yhteydessä.

3.6. Toimijoidenasemasta (kysymykset 14, 19 ja 20)

On paikallaan hyödyntää kolmansia osapuolia, joiden pätevyys ja neuvottelukyvyt ovat yleisesti tunnustettuja. Tähän liittyvät mahdolliset suositukset voisivat koskea seuraavia kohtia:

3.6.1. On välttämätöntä järjestää asianmukainen, tarpeeksi kattava koulutus, jotta mahdollistetaan sovittelijoina toimivien kolmansien osapuolten toiminnan hyödyllisyys ja tehokkuus. Sitä tulisi täydentää pakollisella jatkuvalla koulutuksella.

Olisi epäilemättä hyödyllistä saada sovittelijoina toimivat kolmannet osapuolet ymmärtämään todellisten tapausten pohjalta eri menettelytavat sekä ADR-menettelyn kulku ja päätökseen saattaminen.

3.6.2. Olisi luotava eurooppalainen eettinen menettelytapasäännöstö ohjaamaan sovittelijoina toimivia kolmansia osapuolia tehtäviensä hoidossa. Suositukseen liitettävään säännöstöön voitaisiin sisällyttää riippumattomuuden, tasapuolisuuden, puolueettomuuden, luottamuksellisuuden sekä kolmansien osapuolten pätevyyden periaatteet.

3.6.3. Myös muita seikkoja voitaisiin harkita, kuten kolmansien osapuolten ryhmittymistä järjestöiksi. Järjestöt voitaisiin hyväksyä Euroopan tasolla, ja ne saisivat toimintaansa rahoitustukea komissiolta.

3.7. Kolmansien osapuolten vakuutuksesta (kysymys 21)

Tässä vaiheessa sovittelijoiden vastuuta koskevat erityissäännöt vaikuttavat turhilta, sillä yleistä siviilioikeudellista vastuuta koskevaa lainsäädäntöä sovelletaan tähänkin. On kuitenkin erittäin toivottavaa, että sovittelijat ottavat vastuuvakuutuksen, joko henkilökohtaisesti tai heidät nimittäneen tahon (oikeushenkilö) välityksellä.

Tämä olennainen seikka tulee sisällyttää eurooppalaiseen eettiseen menettelytapasäännöstöön.

Bryssel, 11. joulukuuta 2002.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Roger Briesch

(1) Välitysmenettely on lähempänä tuomioistuinmenettelyjä kuin vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä, koska sen tuloksena syntyvän välitystuomion tarkoituksena on korvata tuomioistuimen päätös. Lisäksi kyseinen menettely on erittäin säännelty sekä jäsenvaltioiden että kansainvälisellä tasolla.

(2) Komission suositus tuomioistuinten ulkopuolisiin kuluttajariitoja ratkaiseviin elimiin sovellettavista periaatteista, EYVL L 115, 17.4.1998.

(3) Komission suositus, annettu 4. päivänä huhtikuuta 2001, kuluttajariitojen sovitteluun osallistuvia tuomioistuinten ulkopuolisia elimiä koskevista periaatteista, EYVL L 109, 19.4.2001.

(4) Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001, annettu 22. päivänä joulukuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EYVL L 12, 16.1.2001.

(5) Asetuksen 15 ja 73 artiklaakoskeva neuvoston ja komission yhteinen lausuma, joka on kirjattu 22. joulukuuta 2000 pidetyn neuvoston istunnon pöytäkirjaan. Asetus hyväksyttiin ko. istunnossa.

(6) Direktiivi 2000/31/EY, annettu 8.6.2000, EYVL L 178, 17.7.2000.

(7) Jäsenvaltioiden on lisäksi varmistettava, että niiden oikeusjärjestelmä mahdollistaa kaikissa sähköistä kaupankäyntiä koskevissa riidoissa - muissakin kuin kuluttajariidoissa - ADR-menettelyjen sähköisen käytön.

(8) KOM(2001) 505 lopullinen, EYVL C 332, 27.11.2001. Tällä ehdotetulla asetuksella täydennetään nk. "Bryssel II -asetusta" (EY) N:o 1347/2000, annettu 29. päivänä toukokuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa, EYVL L 160, 30.6.2000, s. 19.

(9) 13 artikla.

(10) KOM(2000) 379 lopullinen, 28.6.2000.

(11) Grotius-ohjelman tarkoituksena on helpottaa avustusten välityksellä oikeudellista ja muuta yhteistyötä edistämällä oikeusjärjestelmien ja oikeuslaitosten keskinäistä tuntemusta.

(12) Brussels Business Mediation Centre (BBMC, Belgia), Centre for Effective Dispute Resolution (CEDR, Iso-Britannia), Netherlands Mediation Institute (NMI, Alankomaat), Union Camere (Italia) ja Centre de médiation et d'arbitrage de Paris (CMAP), Marc 2000 -ohjelman pääasiallinen toteuttaja.

(13) EYVL C 117, 26.4.2000.

(14) EYVL C 139, 11.5.2001.

(15) EYVL C 139, 11.5.2001.

(16) EYVL C 221, 17. 9. 2002.

(17) Tietyt jäsenvaltiot ovat tehneet alakohtaisia aloitteita ADR-menettelyjen edistämiseksi perustamalla ADR-menettelyjen parissa toimivia neuvoa-antavia viranomaisia (muun muassa Ranskassa), turvaamalla ADR-rakenteiden rahoituksen (esimerkiksi Pohjoismaissa), ottamalla käyttöön ammatillisen koulutuksen ohjelmia (esimerkiksi Portugalissa) sekä levittämällä suurelle yleisölle tietoa ADR-menettelyistä.

(18) ADR-menettelyssä toimivaa kolmatta osapuolta (esim sovittelijaa, välittäjää) nimitetään vihreässä kirjassa sovittelijaksi, kolmanneksi osapuoleksi sekä sovittelijana/välittäjänä toimivaksi kolmanneksi osapuoleksi.

(19) Ks. kohdat 3.2 ja 3.3.

(20) Tämä on melko epätodennäköistä, mikäli sopimus alun perin sisältää ADR-lausekkeen, sillä molemmat osapuolet suhtautuvat siinä tapauksessa myönteisesti välitysmenettelyyn.

(21) Ehdon toteutumisesta päättää tuomari. Tässä yhteydessä olennaisena tekijänä voitaisiin pitää esim. kiistan osapuolten ja kolmannen osapuolen ensimmäistä kokousta.

(22) Mainittu edellä.

(23) Erityisesti sähköisten keinojen käyttöön tulee kannustaa.

(24) Ks. kohta 3.4.2.

(25) Mahdollisesti sopimusoikeudesta komissiossa parhaillaan laadittavan asiakirjan yhtedessä.