Tätä varten on perustettava neuvotteluryhmä, johon kuuluvat komissio ja unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja. Komission tulisi johtaa neuvotteluryhmää yhteistyössä korkean edustajan kanssa. Asianomaisten komission yksiköiden lisäksi neuvotteluryhmässä on edustettuna myös Euroopan ulkosuhdehallinto.

On sekä EU:n että kumppanimaiden etujen mukaista, että neuvottelut saadaan päätökseen hyvissä ajoin niin, ettei vuoden 2020 jälkeen pääse syntymään poliittista tyhjiötä.

On syytä huomata, että tavoitteena oleva kattava sopimus muodostaa puitteet suhteille kumppanimaiden kanssa politiikan kaikilla tasoilla eli maiden, eri laajuisten alueiden ja koko kumppanuuden tasolla. Eniten kosketuspintaa on kansallisella tasolla, ottaen myös huomioon toissijaisuusperiaatteen. Muiden sopimusten tapaan kumppanuussopimuksen voimassaoloaikaa ei rajata, mutta sen voimassaolo voidaan päättää yhden osapuolen pyynnöstä.

Kumppanuuteen voivat osallistua ja liittyä eriasteisesti myös sellaiset muut maat, jotka jakavat samat arvot ja edistävät tavoitteiden saavuttamista. Tämä on erityisen olennaista muun muassa jotta voidaan vahvistaa lähestymistapaa Afrikkaan yhtenä kokonaisuutena ja samalla noudattaa Pohjois-Afrikan maiden kanssa tehtyjä kahdenvälisiä assosiaatiosopimuksia. Kansalaisyhteiskunnan ja yksityisen sektorin asemaa vahvistetaan kumppanuuden toteuttamisessa mutta myös tärkeinä osallistavan ja kestävän kehityksen edistäjinä omissa maissaan ja omilla alueillaan. Tämä muutos näkyy myös institutionaalisessa rakenteessa, jota kevennetään ja yksinkertaistetaan.

Alueelliset sopimukset ovat kumppanuussopimuksen pöytäkirjoja ja muodostavat suhteille kattavan oikeudellisen kehyksen. Kumppanuussopimus mahdollistaa kuitenkin myös joustavan mukautumisen olosuhteiden muutoksiin, sillä alueellisia sopimuksia voidaan tarkistaa yksinkertaistetulla menettelyllä. Alueellisten (ja niitä alemman tason) järjestöjen kasvanut merkitys on tunnustettava ja otettava kumppanuudessa huomioon etenkin alueellisten sopimusten hallinnoinnin suhteen.

Tämän vuoksi tavoitteena on laatia uusi sopimus, joka muodostuu yhteisestä perustasta ja kolmesta siihen pohjautuvasta alueellisesta sopimuksesta. Pääpaino on alueellisilla sopimuksilla, joissa määritellään Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioita koskevat aluekohtaiset painopistealueet. Yhteistä perustaa sovelletaan kaikkiin kumppanuuden osapuoliin. Siinä luetellaan yleiset tavoitteet, periaatteet ja painopistealueet, ja se mahdollistaa yhteistyön lisäämisen kansainvälisellä tasolla.

Jotta näiden tavoitteiden saavuttamista voitaisiin edistää, osapuolten välistä pitkäaikaista ja aikojen saatossa merkittävästi muuttunutta suhdetta on jälleen uudistettava, jotta se vastaisi nykyisiä tarpeita. Uudistuksessa olisi pyrittävä säilyttämään ja hyödyntämään aiemmin luotua erittäin vahvaa perustaa kaikilta osin. Tässä suhteessa on erittäin tärkeää ottaa täysimääräisesti huomioon Afrikassa sekä Karibian ja Tyynenmeren alueilla voimistunut alueellinen kehitys ja siihen liittyvät alueelliset kehykset.

EU on ottanut opiksi nykyisen Cotonoun sopimuksen myönteisistä tuloksista ja heikkouksista, ottanut huomioon taustalla vaikuttavien olosuhteiden muutokset ja EU:n tämänhetkiset politiikat sekä tarkastellut asiaa vuotta 2020 pidemmälle ulottuvan pitkän aikavälin näkökulmasta. Tämän perusteella se on määrittänyt seuraavat yleiset strategiset tavoitteet: 1) luodaan poliittinen kumppanuus, jossa keskitytään rakentamaan rauhanomaisia, vakaita, hyvin hallittuja, vauraita ja selviytymiskykyisiä valtioita ja yhteiskuntia, 2) vauhditetaan kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamista ja 3) muodostetaan kansainvälisillä foorumeilla vaikuttamaan kykeneviä liittoutumia maailmanlaajuisten toimien edistämiseksi. Näille yleistavoitteille on määritelty kullakin painopistealueella tarkemmat tavoitteet.

Ehdotuksen tavoitteena on kattavan sopimuksen tekeminen voimassa olevan Cotonoun sopimuksen allekirjoittaneiden 79 valtion kesken. Tavoitteena on sopimus, jossa keskitytään osapuolten yhteisiin ja EU:n erityisiin etuihin (esim. muuttoliikeasiat, rauha ja turvallisuus sekä investoinnit) ja joka menee yleisluontoista lähestymistapaa pidemmälle ja poikkeaa entistä enemmän perinteisestä avunantajien ja avunsaajien välisestä suhteesta.

Tämän aloitteen tarkoituksena on uusia Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden (AKT-valtioiden) ryhmän jäsenten kanssa tehty kumppanuussopimus. Tällä hetkellä Euroopan unionin (EU) ja AKT-valtioiden suhteita säännellään Cotonoun sopimuksella, jonka mukaan osapuolten on aloitettava neuvottelut 18 kuukautta ennen kuin sopimuksen voimassaolo päättyy helmikuussa 2020.

Ehdotuksella laajennetaan EU:n sisäinen sitoutuminen toissijaisuusperiaatteeseen koskemaan myös sopimuksen kohteena olevaa kumppanuutta. Jotta vältettäisiin eri kehysten ja rakenteiden päällekkäisyydet, toimet on tarkoitus toteuttaa kulloinkin parhaiten soveltuvalla politiikan tasolla.

EU:n tason toimien lisäarvona on poliittinen ja taloudellinen vaikutusvalta. Esimerkiksi EU:n edustustojen maailmanlaajuisen verkoston avulla voidaan varmistaa läsnäolo sellaisissakin maissa, joissa monilla jäsenvaltioilla ei ole edustusta. EU:n tason toimet soveltuvat erityisesti strategisten liittoutumien muodostamiseen useiden kumppanuuden osapuolten kanssa maailmanlaajuisten toimien edistämiseksi EU:n etujen mukaisesti. Lisäksi on huomattava, että eräät politiikanalat, ennen kaikkea kauppapolitiikka, kuuluvat EU:n yksinomaiseen toimivaltaan.

Eurooppa kohtaa lyhyellä ja pitkällä aikavälillä monia haasteita, joiden ratkaiseminen edellyttää yhteisiä toimia ja sinnikästä työtä useilla sisäisten ja ulkoisten politiikkojen aloilla. EU:lla on käytössään laaja joukko erilaisia politiikkoja ja välineitä, minkä ansiosta sillä on hyvät mahdollisuudet kohdata haasteita ja hyödyntää tulevia mahdollisuuksia.

Kansainvälinen sopimus voidaan luokitella sopimuksen sisällön ja tarkoituksen perusteella vasta, kun neuvottelut on saatu päätökseen. Tämän vuoksi komissio esittää menettelyn oikeusperustana olevan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 218 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti suosituksen neuvoston päätökseksi neuvottelujen aloittamisesta.

Ehdotus on myös täysin yhdenmukainen useiden siinä asetettuihin painopistealueisiin liittyvien unionin muiden politiikkojen kanssa. Tällaisia politiikanaloja ovat muun muassa energia-, koulutus-, työllisyys-, sekä tutkimus- ja innovaatiopolitiikat.

Muuttoliikepolitiikkaa koskevien säännösten mukaisesti kumppanuussopimuksessa sovelletaan muuttoliikkeeseen ja liikkuvuuteen kokonaisvaltaista ja oikeusperustaista lähestymistapaa. Tavoitteena on parantaa laillisen maahanmuuton organisointia, edistää hyvin hallinnoitua liikkuvuutta, maksimoida muuttoliikkeen ja liikkuvuuden kehitysvaikutus sekä estää ja torjua laitonta maahanmuuttoa, poistaa ihmiskauppaa ja luoda tehokas palautus- ja takaisinottomekanismi.

Voimassa olevien kauppapolitiikan säännösten mukaisesti uudistetulla kumppanuussopimuksella pyritään luomaan uusia taloudellisia mahdollisuuksia, joilla edistetään kestävää kasvua sekä sinistä ja vihreää taloutta ja tuetaan pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) kehitystä. Lisäksi tavoitteena on lisätä suoria ulkomaisia sijoituksia.

EU:n ulko- ja turvallisuuspoliittisen globaalistrategian mukaisesti sopimuksella pyritään edistämään useita yleismaailmallisia ja jakamattomia arvoja, yhdennettyä lähestymistapaa konflikteihin ja kriiseihin sekä erityisiä toimenpiteitä terrorismin ja radikalisoitumisen torjumiseksi. Tällä tavalla sopimus edistää rauhallisten, vakaiden, hyvin hallittujen ja selviytymiskykyisten valtioiden ja yhteiskuntien rakentamista. Lisäksi sopimuksessa painotetaan vaikuttamaan kykenevien liittoutumien muodostamista kansainvälisillä foorumeilla monenvälisyyden periaatteen mukaisesti. Sopimuksella pyritään myös vaalimaan ja lisäämään vuoropuhelua kaikilla politiikan tasoilla. Tarkistetun kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen mukaisesti uudessa kumppanuudessa on keskeisellä sijalla kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttaminen ja erityisesti köyhyyden poistaminen.

Tämä kattavaa sopimusta koskeva ehdotus on täysin yhdenmukainen asiaan liittyvien EU:n politiikkojen kanssa.

EU:n perussopimusten mukaisesti yksi ehdotetun kumppanuuden tavoitteista on edistää ihmisoikeuksia ja perusvapauksia (sekä demokratiaa, oikeusvaltioperiaatetta ja hyvää hallintotapaa). Jos oikeudellisesta sitovuudesta luovutaan, nämä sitoumukset eivät ole mahdollisia. Sitoumuksista luopuminen ei ole toivottavaa, kun otetaan huomioon maailmassa tapahtuvat muutokset ja se, että kaikki nousevat vallat eivät välttämättä jaa näitä arvoja ja periaatteita. Tämä ehdotus mahdollistaa myös perusoikeuksien ja poliittisen vuoropuhelun sisällyttämisen lujemmin alueellisiin kehyksiin ja järjestelmiin.

Sääntelyntarkastelulautakunta antoi vaikutustenarvioinnista myönteisen lausunnon heinäkuussa 2016. Tämä ehdotus on täysin vaikutustenarvioinnissa suositellun ja marraskuussa 2016 annetussa yhteisessä tiedonannossa täsmennetyn vaihtoehdon mukainen.

Tämän ehdotuksen laatimisessa on hyödynnetty ulkopuolista asiantuntemusta. Cotonoun sopimuksen yleisarvioinnin, vaikutustenarvioinnin, tiedonannon ja suosituksen tueksi on järjestetty useita asiantuntijakeskusteluja sekä perehdytty alan tieteelliseen kirjallisuuteen.

Lisäksi komission jäsen Neven Mimica ja kaksi korkea tason välittäjää (Louis Michel ja Pascal Lamy) tekivät vierailuja Afrikkaan, Karibialle ja Tyynenmeren alueelle. Yleisenä päätelmänä voidaan todeta, että EU:n esittämä lähestymistapa ja etenkin pääpainon siirtäminen kolmeen eri alueeseen ja niiden erilaisiin painopistealueisiin on otettu vastaan myönteisesti. Monet kuitenkin korostivat myös sitä, että on tärkeää vaalia AKT-valtioiden yhteenkuuluvuutta. Erityisesti painotettiin tarvetta lisätä investointimahdollisuuksia merkittävästi ja helpottaa yksityisen sektorin kehittymistä.

Euroopan parlamenttia kuultiin useaan otteeseen ennen yhteisen tiedonannon antamista ja sen jälkeen, ja parlamentille tiedotettiin asiasta säännöllisesti. Lokakuussa 2016 hyväksytyssä päätöslauselmassa painotetaan tarvetta solmia uusi oikeudellisesti sitova sopimus, johon sisältyy kolme entistä vahvempaa alueellista kumppanuutta. Tämä ehdotus on täysin parlamentin näkemyksen mukainen.

Ensimmäiseen kuulemiskierrokseen sisältyi muun muassa julkinen kuuleminen ja vuoropuhelua EU:n edustustojen kanssa. Kuulemiskierroksen tuloksia hyödynnettiin Cotonoun sopimuksen arvioinnissa ja vaikutustenarvioinnissa, joita puolestaan hyödynnettiin marraskuussa 2016 annetussa yhteisessä tiedonannossa. Toinen kuulemiskierros järjestettiin vuoden 2016 tiedonannon julkistamisen jälkeen. Se oli suunnattu ensisijaisesti päättäjille. Kuulemisissa nousi esiin tarve lujittaa määräyksiä, jotka mahdollistavat EU:n tärkeimpien etujen tehokkaamman edistämisen (koskee erityisesti muuttoliikettä ja investointeja). Yleisesti ottaen oltiin yhtä mieltä siitä, että on otettava huomioon alueellisen dynamiikan muutokset ja pyrittävä välttämään eri poliittisten ja oikeudellisten kehysten päällekkäisyyttä. Eriäviä näkemyksiä saatiin siitä, missä määrin alueellista lähestymistapaa tulisi lisätä. Kuulemisissa esitettiin myös muutamia kriittisiä näkemyksiä siitä, tuoko sopimuksen oikeudellinen sitovuus lisäarvoa.

Sidosryhmiä on kuultu laajasti.

Arvioinnissa korostettiin myös, että Cotonoun sopimuksen kaikkien tavoitteiden saavuttaminen edellyttää lisätoimia. Vaikka nämä tavoitteet ovatkin yhä ajankohtaisia, ne koskevat vain osaa viime vuosina tapahtuneista merkittävistä muutoksista maailmalla. Arvioinnissa todettiin, että yleisiä tavoitteita on tarkistettava, jotta ne vastaisivat EU:n ja sen kumppanien uusia haasteita ja mahdollisuuksia. Lisäksi suositeltiin institutionaalisen rakenteen tarkistamista, jotta voitaisiin parantaa eri poliittisten kehysten johdonmukaisuutta ja yksinkertaistaa päätöksentekoa.

Poliittisen vuoropuhelun katsottiin edistyneen hyvin kansallisella ja alueellisella tasolla, mikä auttoi olennaisten osien vahvistamisessa AKT-valtioissa. Cotonoun sopimus lisäsi turvallisuuskysymyksiä koskevaa keskinäistä ymmärrystä ja yhteistyötä. Se oli myös ensimmäinen askel muuttoliikettä koskevan yhteistyön syventämisessä ja loi pohjan Rabatin, Khartumin ja Vallettan prosesseille. Kauppavaihto kasvoi merkittävästi, ja talouskumppanuussopimukset ovat olleet sopimuksen tärkeimpiä tuotoksia. Edistys on ollut merkittävää myös inhimillisen ja sosiaalisen kehityksen alalla sekä AKT-valtioiden makrotalouden vakauttamisessa.

Cotonoun sopimuksen viidestätoista ensimmäisestä täytäntöönpanovuodesta on tehty perusteellinen arviointi.

Sopimuksen 1 osassa (Yhteistyön perusta) esitetään EU–Afrikka-sopimuksen tavoitteet ja periaatteet, joiden kautta sopimukseen sisällytetään nykyinen yhteinen EU–Afrikka-strategia ja mennään sitä pidemmälle. Tavoitteena on edistää EU:n ja Afrikan maiden välisten suhteiden poliittista ulottuvuutta sopimalla uudesta, aiempaa laajemmasta ohjausasiakirjasta ja toteuttaa sitä uudistetun Saharan eteläpuolisten maiden kanssa solmittavan kumppanuuden oikeudellisen kehyksen puitteissa sekä säilyttää voimassa nykyiset Pohjois-Afrikan maiden kanssa tehdyt assosiaatiosopimukset.

Yleisen osan 2 osassa (Yhteiset painopistealueet) esitellään tarkemmin sopimuksen kuusi painopistealuetta. Aiheita ”Ihmisoikeudet, perusvapaudet, demokratia, oikeusvaltioperiaate ja hyvä hallintotapa” (I osasto), ”Rauha, turvallisuus ja oikeus” (IV osasto) ja ”Muuttoliike ja liikkuvuus” (V osasto) koskevat osiot perustuvat Cotonoun sopimukseen ja ovat yhdenmukaisia voimassa olevien EU:n ulkosuhteita koskevien säännösten kanssa. Muuttoliikettä koskevassa osiossa noudatetaan oikeusperustaista lähestymistapaa ja korostetaan hallitun muuttoliikkeen hyötyjä. Lisäksi siinä kehotetaan kumppanimaita ottamaan käyttöön tehokkaampia palautus- ja takaisinottopolitiikan mekanismeja. Osiot ”Osallistava ja kestävä talouskehitys” (II osasto), ”Ympäristö ja ilmastonmuutos” (III osasto) ja ”Inhimillinen kehitys ja ihmisarvo” (VI osasto) sisältävät joitakin merkittäviä muutoksia Cotonoun sopimukseen nähden. Niiden taustalla on ennen kaikkea Agenda 2030. Osapuolet sitoutuvat voimakkaasti konkreettisiin toimenpiteisiin kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamiseksi ja menemään mahdollisuuksien mukaan jopa tavoitteita pidemmälle. Sopimuksessa painotetaan voimakkaasti suoria ulkomaisia sijoituksia ja yksityisen sektorin kehittämistä, jotta voitaisiin luoda uusia taloudellisia mahdollisuuksia ja uusia, parempia työpaikkoja kaikille.

Yleisen osan 1 osassa (Yleiset määräykset) esitetään yleiset tavoitteet ja periaatteet. Tavoitteena on tehdä puitesopimus, joka auttaa EU:ta edistämään strategisia etujaan parhaalla mahdollisella tavalla ja jonka ytimessä on kestävän kehityksen toimintaohjelma Agenda 2030. Osassa esitellään kolme yleistavoitetta, joita täsmennetään kuudella painopistealueella. Kansainvälisen yhteistyön painopistealuetta käsitellään erikseen. Periaatteita koskeva osio vastaa EU:n ulkosuhteissa ja kansainvälisessä yhteistyössä yleisesti hyväksyttyjä periaatteita, joita ovat monenvälisyys, eri sidosryhmät kattavat lähestymistavat, täydentävyys- ja toissijaisuusperiaatteet ja keskinäinen vastuu. Erityisesti painotetaan poliittista vuoropuhelua ja kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuutta.

Tämän ehdotuksen mukaan toteuttamissuunnitelmia on tarkoitus hyväksyä vuoropuhelun eri vaiheissa. Ehdotukseen sisältyy myös edistymisen seurantaan tarkoitettu järjestelmä, jossa hyödynnetään erityisiä indikaattoreja ja mitattavissa olevia tuloksia. Niiden määrittely perustuu pääasiassa olemassa oleviin aloitteisiin.

AKT-valtioissa ja alueilla toteutettavien aloitteiden pääasiallisena rahoitusvälineenä on ollut Euroopan kehitysrahasto (EKR). EKR on talousarvion ulkopuolinen rahasto, jonka rahoitus perustuu EU:n jäsenvaltioiden suoriin rahoitusosuuksiin.

Tällä aloitteella ei odoteta olevan uusia merkittäviä vaikutuksia talousarvioon. On kuitenkin syytä todeta, että EU:n ulkoisten toimien rahoittamiseen käytettävissä olevista varoista päätetään monivuotisen rahoituskehyksen tarkistuksen yhteydessä.

Sopimuksen 2 osassa (Strategiset painopistealueet) esitetään useita konkreettisia toimenpiteitä, jotka EU ja Afrikan maat toteuttavat kuudella painopistealueella. Osiot ”Osallistava ja kestävä talouskehitys” (III osasto) sekä ”Muuttoliike ja liikkuvuus” (V osasto) sisältävät joitakin merkittäviä muutoksia aiempaan nähden. Taloudellisen kehityksen suhteen tässä ehdotuksessa suositellaan keskeisiä asioita koskevia toimia, joilla katsotaan voitavan lisätä investointeja ja edistää yksityisen sektorin kehitystä. Muuttoliikkeen osalta ehdotuksessa korostetaan laillisen liikkuvuuden hyötyjä sekä lähtömaille että vastaanottaville maille mutta määrätään myös tiukemmista mekanismeista, joiden avulla pyritään varmistamaan, että maat reagoivat takaisinottopyyntöihin nopeammin. Lisäksi osiossa on määräyksiä tiiviimmästä rajaturvallisuutta koskevasta yhteistyöstä ja ihmiskaupan torjunnasta. EU–Afrikka-sopimuksessa luetellaan myös useita konkreettisia toimenpiteitä, jotka koskevat rauhaa ja turvallisuutta, etenkin terrorismin torjuntaa (I osasto), ihmisoikeuksia ja demokraattista hallintotapaa (II osasto), inhimillistä kehitystä ja ihmisarvoa (IV osasto) sekä ilmastonmuutosta ja ympäristökestävyyttä (VI osasto). Näiden toimien tavoitteena on tietenkin kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttaminen, mutta niillä tuetaan myös EU:n ja Afrikan unionin (AU) tuoreimmissa strategia-asiakirjoissaan esittämiä näkemyksiä (Agenda 2063 for Africa toimintaohjelma, EU:n ulko- ja turvallisuuspoliittinen globaalistrategia ja kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus).

EU–Afrikka-sopimusta koskeva institutionaalinen rakenne perustuu tarkistettuun kehykseen, jossa hyödynnetään pääasiassa olemassa olevia vuoropuhelun foorumeja ja painotetaan AU:n asemaa.

EU–Karibia-sopimus

Sopimuksen 1 osassa (Yhteistyön perusta) esitetään EU–Karibia-sopimuksen tavoitteet ja periaatteet. Sopimuksella kehitetään edelleen EU:n ja Karibian yhteistä kumppanuusstrategiaa ja korvataan se. Tärkeää on, että tässä yhteydessä tunnustetaan Karibian läheiset yhteydet EU:n syrjäisimpiin alueisiin sekä merentakaisiin maihin ja alueisiin.

Sopimuksen 2 osassa (Strategiset painopistealueet) esitetään useita konkreettisia toimenpiteitä, jotka EU:n jäsenvaltiot ja Karibian alueen valtiot toteuttavat neljällä painopistealueella. Osassa korostetaan alueellisen yhteistyön ratkaisevaa merkitystä ja keskitytään neljään kysymykseen. Niistä ensimmäinen on ilmastonmuutoksen vaikutus luonnonvaroihin, ja sen yhteydessä kiinnitetään paljon huomiota ympäristökestävyyteen ja katastrofihallintaan (I osasto). Toinen kysymys on tarve keskittää toimia keskeisille strategisille aloille, jotka liittyvät siniseen kasvuun, energia-asioihin ja matkailuun (II osasto). Kolmantena käsitellään ihmisten turvallisuuden edistämistä painottaen erityisesti järjestäytynyttä rikollisuutta, (sukupuoleen perustuvaa ja jengien harjoittamaa) väkivaltaa sekä maailmanlaajuisten standardien mukaisten veropolitiikan mekanismien käyttöönottoa (III osasto). Neljäs aihealue on eriarvoisuus ja sukupuolten tasa-arvo sekä Haitin erityisasema alueen ainoana vähiten kehittyneenä maana (IV osasto).

EU–Karibia-sopimusta koskeva institutionaalinen rakenne perustuu tarkistettuun institutionaaliseen kehykseen (käsitellään yleisen osan III osassa), jossa hyödynnetään pääasiassa olemassa olevia vuoropuhelun foorumeja.

EU–Tyynimeri-sopimus

Sopimuksen 1 osassa (Yhteistyön perusta) esitetään uuden EU–Tyynimeri-sopimuksen tavoitteet ja periaatteet. Tärkeää on, että tässä yhteydessä tunnustetaan EU:n läheiset yhteydet merentakaisiin maihin ja alueisiin.

Sopimuksen 2 osassa (Strategiset painopistealueet) esitetään useita konkreettisia toimenpiteitä, jotka EU ja Tyynenmeren valtiot toteuttavat neljällä painopistealueella. Osassa otetaan huomioon alueen erityispiirteet ja alueellisen yhteistyön ratkaiseva merkitys ja keskitytään neljään kysymykseen. Niistä ensimmäinen on ilmastonmuutos ja luonnonvarojen kestävä hoito mukaan lukien valtamerten hallinnointi ja katastrofihallinta (I osasto). Toisena aihealueena on kohdennettu strategisten alojen joukko, johon kuuluvat erityisesti kalatalous, kestävä energia, sinisen talouden kasvu ja matkailu (II osasto). Kolmantena käsitellään ihmisoikeuksien edistämistä ja konfliktien torjuntatoimia sekä veropolitiikkaa, myös veroparatiiseja, koskevien mekanismien perustamista (III osasto). Neljäntenä aihealueena on inhimillinen kehitys ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus, joiden yhteydessä käsitellään erilaisia haavoittuvuustekijöitä (IV osasto).

EU–Tyynimeri-sopimusta koskeva institutionaalinen rakenne perustuu tarkistettuun institutionaaliseen kehykseen (käsitellään yleisen osan III osassa), jossa hyödynnetään pääasiassa olemassa olevia vuoropuhelun foorumeja.

Eriytetty yhteistyö

Tässä osassa keskitytään rahoituksellisiin ja muihin yhteistyökeinoihin, joiden avulla pyritään saavuttamaan sopimuksen yleisen osan perustassa ja kolmessa alueellisessa sopimuksessa asetetut yleiset ja erityiset tavoitteet. Yhteistyötä on määrä eriyttää, jotta siinä voidaan ottaa huomioon eri maiden ja alueiden erilaiset olosuhteet. Osassa vahvistetaan EU:n sitoutuminen riittävän kehitysavun antamiseen sitä eniten tarvitseville ja kehitysavun tuloksellisuuden parantamiseen kansainvälisesti sovittujen periaatteiden mukaisesti. Lisäksi painotetaan, että AKT-valtioiden on hyödynnettävä kotimaisia julkisia ja yksityisiä resursseja sekä uudistettava veropolitiikkaansa muun muassa laittomien rahavirtojen torjumiseksi. EU aikoo myös pyrkiä toimimaan tehokkaammin keskitulotason maiden kanssa, jotta voidaan torjua haavoittuvuutta ja maiden sisäistä eriarvoisuutta ja samalla luoda uusia mahdollisuuksia EU:n yrityksille ja kansalaisille sekä edistää yhteistyötä, jolla tuetaan kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamista näillä alueilla ja koko maailmassa.

Institutionaalinen kehys

Tässä osassa käsitellään kumppanuuden toimijoita ja institutionaalista rakennetta koko kumppanuuden tasolla ja kolmen alueellisen sopimuksen tasolla. Toimijoiden osalta vahvistetaan, että EU:n ensisijaisia vastapuolia ovat valtiot, mutta kansallisten hallitusten on pyrittävä osallistamaan kansallisia parlamentteja ja paikallisia viranomaisia aiempaa enemmän. Toisaalta ehdotetaan alueellisten ja maanosien laajuisten järjestöjen aseman vahvistamista kolmen alueellisen sopimuksen hallinnoinnissa ja täytäntöönpanossa. Lisäksi ehdotetaan kansalaisyhteiskunnan ja yksityisen sektorin aseman vahvistamista kumppanuuden toteuttamisessa sekä tärkeinä osallistavan ja kestävän kehityksen edistäjinä omissa maissaan ja omilla alueillaan. Uusi institutionaalinen rakenne vastaa kumppanuuden aiempaa poliittisempaa luonnetta sekä painopisteen siirtymistä kolmeen eri maantieteelliseen alueeseen. Näin yksinkertaistetaan rakenteita ja vähennetään niiden operatiivista vaikutusta. Perustana käytetään pääasiassa olemassa olevia poliittisen vuoropuhelun alueellisia foorumeita.

Menettelyihin liittyvät näkökohdat