KOMISSION TIEDONANTO - EU:n vuoden 2003 talouskatsaus - Tiivistelmä ja tärkeimmät päätelmät -

// Johdanto

Vuotta 2003 koskeva päätelmä: tarvitaan määrätietoisempia toimia Lissabonin strategiassa ja talouspolitiikan laajoissa suunta-viivoissa sovittujen talousuudistusten toteuttamiseksi. // EU:n talouskehitys vuonna 2003 toi selkeästi esiin sen, että Lissabonin strategiaa on noudatettava määrätietoisemmin. Vuonna 2002 alkanut talouden elpyminen osoittautui lyhytaikaiseksi eikä luonut tarvittavaa dynamiikkaa talouden toimeliaisuuden nostamiseksi kasvupotentiaaliaan vastaavalle tasolle. Vaikka talouskasvun kiihtyminen ei toteutunut, kasvun hidastumisen vaikutus työllisyyteen on ollut vähäisempi kuin 1990-luvun alussa, mitä voidaan pitää merkkinä työmarkkinajouston lisääntymisestä 1990-luvun jälkipuoliskolla toteutettujen uudistusten tuloksena. Työllisyyden kasvu kuitenkin tyrehtyi vuonna 2003 ja työttömyysaste nousi hieman. Myös julkinen talous heikkeni. Investointitoiminnan vaikutus talouden toimeliaisuuteen on ollut erittäin kielteinen. Yritysten taseisiin vaaditut oikaisut ja alentuneet voittomarginaalit puolestaan jarruttivat investointeja. Euron vahvistuminen hidasti samaan aikaan viennin kasvua eikä inflaation vaisu hidastuminen vauhdittanut yksityistä kulutusta. Tämän kehityksen myötä poliitikot ovat joutuneet tehostamaan Lissabonin strategian, talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen ja työllisyyssuuntaviivojen mukaisten rakenneuudistusten suunnittelua ja toteutusta.

EU:n odotettua heikomman talouskehityksen syyt löytyvät pääasiassa EU:n sisäisistä olosuhteista. // EU:n heikon talouskehityksen syyt löytyvät pääasiassa EU:n sisäisistä olosuhteista. On totta, että kasvun hidastuminen käynnistyi maailmantaloutta vuodesta 2000 vaivanneiden kriisien seurauksena. Myöskään vuonna 2003 ei vältytty maailmanlaajuisilta talouden häiriöiltä. Öljyn hinta oli korkea ja se vaihteli suuresti, kansainväliset konfliktit lisäsivät talouden epävarmuutta eikä maailmankaupassa tapahtunut käännettä aiemman voimakkaan kasvun suuntaan. Kasvu pääsi kuitenkin vauhtiin joillakin talousalueilla, pääasiassa Yhdysvalloissa ja Japanissa. Euroopan unionin vaisun talouskehityksen taustalla mahdollisesti vaikuttavista sisäisistä syistä nousee ensimmäisenä esiin rakenteellinen jäykkyys. Työvoimaosuus ja työvoiman käyttöaste ovat viime vuosien myönteisestä kehityksestä huolimatta edelleen liian alhaiset. Tärkeimmät hintamuuttujat, kuten todelliset yksikkötyökustannukset ja kuluttajahintainflaatio, mukautuivat hitaasti heikkoon kasvuun ja heikkenevään työmarkkinatilanteeseen.

EU:n vuoden 2003 talouskatsaus antaa analyyttista taustatukea EU:n talouspoliittisen ohjelman pää-kysymyksille. // EU:n vuoden 2003 talouskatsauksessa analysoidaan neljää erityisaihetta, jotka on valittu tämänhetkisten talouspoliittisten haasteiden perusteella. Talouskasvun keskeisiä tekijöitä käsitellään kahdessa luvussa. Katsauksen ensimmäisessä luvussa tarkastellaan kansantalouden ja talouspolitiikan viimeaikaista kehitystä euroalueella ja pohditaan syvällisesti mahdollisia syitä euroalueen talouskasvun hitauteen. Luvussa 2 analysoidaan tuottavuuden kasvua edistäviä tekijöitä koko talouden ja eri alojen kannalta. Tarkoituksena on kartoittaa syitä kuiluun Yhdysvaltain nopeutuvan ja EU:n hidastuvan työn tuottavuuden kasvun välillä. Vaikka koulutus ja osaamispääoma ovat saaneet viime aikoina runsaasti poliittista huomiota, koulutuksen vaikutuksesta talouskasvuun on erittäin vähän tietoa. Luvussa 3 esitetään yksityiskohtainen analyysi koulutuksen ja kasvun suhteesta. Talous- ja rahaliiton alkuvuosina saatuja kokemuksia palkkajoustosta ja palkkojen keskinäisistä riippuvuussuhteista tarkastellaan luvussa 4. Luvussa 5 käsitellään kansainvälisiin pääomavirtoihin liittyviä keskeisiä näkökohtia.

// 1. Euroalueen talouskehitys

Euroalueen talous-kasvu jää nyt kol-mantena peräk-käisenä vuonna kasvupotentiaaliaan hitaammaksi vuosien 2001-2003 heikon talouskehityksen takia. // Vaikka vuoden 2003 jälkipuoliskolla on näkynyt merkkejä talouden toimeliaisuuden elpymisestä, euroalueen talouskasvu jää nyt kolmantena peräkkäisenä vuonna huomattavasti kasvupotentiaaliaan hitaammaksi. Vaisu talouden toimeliaisuus voidaan yhdistää kahteen vuonna 2003 vaikuttaneeseen päätekijään. Maailmantalouden epävarmuustekijät pysyivät ennallaan koko kevään 2003. Irakin konflikti hallitsi uutisotsikoita, osakekurssit laskivat jyrkästi ja euron vahvistuminen jatkui nopeana erityisesti suhteessa Yhdysvaltain dollariin. Nämä tapahtumat rasittivat taloutta, jolla oli jo valmiiksi vaikeuksia selviytyä aiempien vakavien kriisien jälkivaikutuksista. On lisäksi näyttöä siitä, että mukautuminen näihin aiempiin talouden häiriöihin on ollut ponnettomampaa kuin analyytikot ja ennusteiden laatijat olivat otaksuneet. Markkinavoimat, jotka yleensä toimivat talouden elpymisen käynnistäjinä, näyttävät toimineen tehottomammin ja heikommin, mikä viittaa siihen, ettei vuoden 2002 alkupuolella kasvuun kääntynyt talous kestänyt enää lisää vastoinkäymisiä.

Kyse on ennemminkin pitkittyneestä hitaan kasvun jaksosta kuin kasvun voimakkaasta hidastumisesta. // Laajemmin tarkasteltuna vuodet 2001-2003 kattavaa jaksoa voidaan kuvailla paremminkin kasvun pitkittyneen hidastumisen kuin lievän taantuman jaksona. Nykyisen euroalueen kolmen viimeisimmän voimakkaan laskusuhdannejakson vertailu osoittaa niiden kaikkien saaneen alkunsa 2-2½ prosentin positiivisesta tuotantokuilusta. Tuotantokuilun nykyinen muutos vastaa paljolti tilannetta 1980- ja 1990-lukujen alussa. Kansainvälisessä vertailussa euroalueen tuotantokuilun kasvua ei voida pitää poikkeuksellisen suurena. Valtioiden välisessä tarkastelussa voidaan havaita johdonmukainen yhteys tuotantokuilun koon vuonna 2000 ja sen myöhemmän kasvun välillä. Maat, joissa tuotantokuilun kasvu oli voimakkainta vuosina 2002-2003, olivat myös maita, joissa toteutunut BKT vuonna 2000 oli korkeampi kuin potentiaalinen, ja päinvastoin. Tämä osoittaa, ettei äskettäistä kasvun hidastumista pitäisi analysoida erillisenä ilmiönä vaan suhteessa edellisen nousukauden tapahtumiin.

Markkinoiden sopeutuminen on ollut hidasta, mikä viittaa talouden kykene-mättömyyteen selviytyä kriisi-tilanteista. // Se, että kasvu on hidastunut kolmen vuoden ajan, viittaa tarjontapuolen huomattavaan dynamiikkaan eikä kasvun heikkouden voida katsoa johtuvan ainoastaan kysyntäpuoleen kohdistuneista kriiseistä. Hitaan kasvun jakson alkuvaiheessa vallinneessa tilanteessa, jossa inflaatio hidastui ja työn tuottavuuden kasvu heikkeni huomattavasti, nimelliset yksikkötyökustannukset kasvoivat tuntuvasti nimellispalkkojen vakaan kasvun seurauksena. Työllisyyden ja yksityisen kulutuksen kasvu hidastui paljolti samaan tahtiin yleisen talouden toimeliaisuuden laantumisen kanssa. Työllisyyden kasvun pysymistä hienokseltaan positiivisena talouden toimeliaisuuden huomattavasta hidastumisesta huolimatta voidaan aiempien kokemusten perusteella pitää osoituksena työmarkkinajouston paranemisesta ja siitä, että kehitys työpaikkojen luomisen ja lakkauttamisen alalla noudattelee monien jäsenvaltioiden toteuttamien työmarkkinasääntelyn purkamistoimenpiteiden seurauksena eri linjoja kuin aiempien hitaan kasvun jaksojen aikana. Valuuttakurssikehityksellä oli ennemminkin myötäsyklisiä kuin vastasyklisiä vaikutuksia. Edellisen, vuosien 1999-2000 voimakkaan kasvun jakson aikana heikkenevä euro paransi hinta- ja kustannuskilpailukykyä. Vahvistuva euro ei kuitenkaan tukenut vientikysyntää talouskasvun hidastuttua vuosina 2002-2003. Korot laskivat talouden toimeliaisuuden hidastumisen myötä. Nimelliskorot olivat yhtä matalalla tasolla viimeksi noin 50 vuotta sitten ja pitkät reaalikorot olivat yhtä alhaalla viimeksi 1970-luvun lopulla. Investointitoiminta jatkui kuitenkin poikkeuksellisen heikkona huonojen kysyntänäkymien, voittomarginaalien pienentymisen ja alhaisen kapasiteetin käyttöasteen kaltaisten taloudellisten avaintekijöiden seurauksena. Investointitoimintaa jarruttivat myös riskien välttämisen lisääntyminen ja yritysten velkaantuneisuusaste, joka pysyi korkeana yritysten taseiden käynnissä olevasta oikaisuprosessista huolimatta.

Yritysten mukautuminen hitaaseen kasvuun alensi voitto-marginaaleja ja heikensi entisestään investointitoimintaa // Käsitys riskistä näyttää muuttuneen olennaisesti taloutta (kasvun hidastuminen), rahoitusta (pörssikuplan puhkeaminen) ja politiikkaa (terrorismi) koskevien tekijöiden seurauksena. Kaikki nämä tekijät ovat kasvattaneet yritysten pääomakustannuksia. Tiivistetysti voidaan todeta, että tyypillinen euroalueen yritys mukautui tulojen alenemiseen leikkaamalla pääomakustannuksiaan kun taas yhdysvaltalainen yritys alensi sekä pääoma- että työvoimakustannuksiaan. Tämä on heikentänyt merkittävästi työn tuottavuuden kasvua euroalueella, mikä on puolestaan johtanut voittomarginaalien alenemiseen. Investoinnit vähenivät huomattavasti sekä euroalueella että Yhdysvalloissa. Pääasiallinen ero oli, että kun Yhdysvalloissa investointien mukautuminen tapahtui lähes kokonaisuudessaan vuosina 2001 ja 2002, euroalueella investointitoiminta jatkui heikkona aina vuoteen 2003.

Markkinavoimat, jotka toimivat elvytyksen käynnistäjinä, ovat edelleen olemassa. // Euroalueen optimistiset talousnäkymät perustuivat ja perustuvat edelleen euroalueella tehtyihin huomattaviin rakenteellisiin parannuksiin, jotka merkitsevät selkeää muutosta suhteessa aiempaan tilanteeseen. Myönteisinä tekijöinä voidaan mainita seuraavat: (1) vakautta painottavat talouspoliittiset puitteet; (2) rakenneuudistusten määrätietoisempi toteuttaminen; (3) jatkuvasti maltillinen palkkojen nousu ja (4) teknologian kehittäminen, joka tarjoaa lähtökohdat työn tuottavuuden kasvun nopeuttamiselle.

Rahapolitiikka on ollut mukautuvaa. // Rahapolitiikkaa on jouduttu harjoittamaan tilanteessa, jossa kuluttajahinta- ja pohjainflaation hidastuminen on ollut vaisua. Vaikka pääosa kuluttajahintainflaation kiristymisestä vuonna 2001 johtui yksittäisistä tekijöistä (öljynhinnan korotukset ja elintarvikkeiden hintojen korotukset huonojen sääolosuhteiden ja BSE-taudin seurauksena), niistä aiheutuvien sivuvaikutusten riski oli huomattava. EKP alensi tästä huolimatta korkoja yhteensä 275 pisteellä toukokuusta 2001 alkaneella jaksolla. Viimeaikaisessa kehityksessä on ollut myönteistä se, että rahapoliittinen linja on johtanut mataliin ja vakaisiin inflaatio-odotuksiin. Korkotermiinien perusteella voidaan päätellä, etteivät rahoitusmarkkinatoimijat pidä raha-aggregaattien voimakasta kasvua eivätkä rahamarkkinakorkojen nykyistä matalaa tasoa uhkana lyhyen ja keskipitkän aikavälin hintavakaudelle.

Finanssipolitiikan höllentäminen ei lisännyt talouden toimeliaisuutta. // Viime vuosina on ilmennyt sekä julkisen talouden kehitysnäkymiin että EU:n talouden valvontapuitteiden täytäntöönpanoon liittyviä vaikeuksia. Julkisen talouden tila heikkeni huomattavasti talouskasvun hidastuessa toimivien automaattisten vakauttajien vaikutuksesta. Yhtenä syynä koko euroalueen nimellisen alijäämän kasvuun on kuitenkin ollut myös finanssipolitiikan harkinnanvarainen keventäminen eräissä jäsenvaltioissa. Saatavilla olevien tietojen perusteella näyttää siltä, että monissa EU:n jäsenvaltioissa (Saksa, Ranska, Italia, Alankomaat ja Itävalta) vuodesta 2001 toteutetut veronalennukset eivät ole lisänneet yksityistä kulutusta ja investointeja toivotusti. Aiempaa maltillisempi julkisen talouden tervehdyttämistavoite jarrutti yksityistä kulutusta vaikuttamalla kielteisesti kuluttajien luottamukseen. Heikkenevä julkinen talous esti mahdolliset lisäkoronalennukset.

Julkisen talouden tervehdyttämistä on jatkettava, jotta voitaisiin varautua ajoissa näköpiirissä olevan väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkiseen talouteen ... // Vuodesta 2000 jatkunut julkisen talouden tilan heikentyminen eräissä jäsenvaltioissa on nostanut esiin epäilyjä monien euroalueen maiden sitoutumisesta julkisen talouden tervehdyttämistavoitteeseen tulevien vuosien kuluessa. Selkeä osoitus tästä kielteisestä kehityssuuntauksesta on julkista taloutta koskevien EU:n sääntöjen rikkominen eräissä jäsenvaltioissa. On tärkeää, että kohdistaessaan toimenpiteitä kyseisiin jäsenvaltioihin viranomaiset eivät tyydy lyhyen aikavälin ratkaisuihin, jotka vähentävät EU:n jäsenvaltioiden julkista taloutta koskevien puitteiden uskottavuutta ja kestävään kehitykseen liittyvien kysymysten ottamista riittävän laajasti huomioon. Painopisteen siirtäminen julkisen talouden laatuun on tuonut esiin sen tosiseikan, että noin puolella jäsenvaltioista on vakavia kestävään kehitykseen liittyviä ongelmia. Julkisen talouden tervehdyttäminen on tärkeä tekijä strategiassa, jonka tarkoituksena on varautua ajoissa näköpiirissä olevan väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkiseen talouteen. Jäsenvaltioiden olisi osoitettava selkeästi valmiutta sellaisen keskipitkän aikavälin strategian noudattamiseen, jolla on jo toisinaan onnistuttu saamaan aikaan vahvaa ja kestävää kasvua.

... ja tätä on tuettava työllisyystilannetta ja talouskasvua edistävillä toimilla. // Työllisyystilanteen parantaminen ja talouskasvun nopeuttaminen ovat keskeisessä asemassa pyrittäessä löytämään ratkaisu väestön ikääntymiseen liittyvään ongelmaan. Esimerkiksi sitoumus, jonka jäsenvaltiot ovat jo antaneet vanhempien avustamisesta työ- ja perhe-elämän yhdistämisessä, on yksi työllisyysastetta mahdollisesti parantavista toimenpiteistä. Lissabonin strategian täytäntöönpanoa tukevalla ja vauhdittavalla eurooppalaisella kasvualoitteella pyritään mobilisoimaan investointeja aloilla, jotka lujittavat rakenneuudistuksia, edistävät kasvua ja tukevat uusien työpaikkojen luomista. Aloitteen kohteena ovat verkkoihin ja osaamiseen suunnatut julkiset ja yksityiset investoinnit.

// 2. Tuottavuuden kasvua edistävät tekijät tarkasteltuina koko talouden kannalta ja alakohtaisesti

Yhdysvalloissa ja muutamissa EU:n jäsenvaltioissa on ollut 1990-luvun puolivälistä lähtien näkyvissä uusi kasvumalli. // Yhdysvalloissa ja muutamissa EU:n jäsenvaltioissa on ollut 1990-luvun puolivälistä lähtien näkyvissä uusi kasvumalli. Potentiaalinen tuottavuuden kasvusuuntaus on nyt ensimmäistä kertaa sitten toisen maailmansodan heikompi EU:ssa kuin Yhdysvalloissa. Vuosina 1996-2002 EU ei kyennyt kääntämään tuottavuuden kasvun pitkäaikaista hidastumista nousuun, kun taas Yhdysvallat on onnistunut kääntämään sen nousuun.

Tuottavuuden kasvun hidastuminen EU:ssa johtuu investointi- ja innovaatiotoiminnan riittämättömyydestä. // Työn tuottavuuden kasvu hidastui 1 prosenttiyksikön 1990-luvulla EU:ssa, mikä johtuu kahdesta tekijästä. Ensimmäinen tekijä on pääomaintensiteetin lisääntymisestä saadun osuuden pieneneminen. Vaikka investoinnit tieto- ja viestintätekniikkaan kehittyivät myönteisesti (tosin eivät yhtä myönteisesti kuin Yhdysvalloissa), muilla aloilla investointitoiminta oli heikkoa. Toisena tekijänä on tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden heikkeneminen. Tämä on poliittisten päättäjien kannalta todennäköisesti suurin huolenaihe. Tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden kasvu perustuu yleensä markkinoiden tehostumisesta johtuvaan resurssien käytön tehostumiseen, tekniseen kehitykseen, joka aiheutuu osaamispääomaan, tutkimukseen ja kehitykseen sekä tietotekniikkaan suunnatuista investoinneista, tai luonnolliseen kehityserojen kiinnikuromiseen vähemmän kehittyneissä EU:n jäsenvaltioissa yritysten investointien lisääntymisen myötä.

EU:n talouskasvulle 1990-luvulla oli tyypillistä työ-panoksen kasvu ja työn tuottavuuden heikkeneminen. // BKT:n kasvussa oli 1990-luvulla huomattavia katkoja sekä EU:ssa että Yhdysvalloissa työn tuottavuuden ja työpanoksen alenemisen seurauksena. EU:ssa työvoiman määrä itse asiassa kasvoi tuntuvasti, mihin liittyi kuitenkin yhtä jyrkkä työn tuottavuuden väheneminen, kuten edellä mainittiin. Yhdysvalloissa kehitys oli päinvastaista. Työpanoksen ja työn tuottavuuden erilaiset kehityssuuntaukset ovat selkeästi sidoksissa toisiinsa. Voidaan päätellä, että jopa neljäsosa tuottavuuden kasvun 1 prosenttiyksikön hidastumisesta EU:ssa johtuu työllisyyteen liittyvistä kasvutekijöistä. Tätä ei kuitenkaan pidä tulkita niin, että työllisyyden lisääminen aina alentaisi tuottavuutta, sillä työllisyysasteen nostaminen heikosti koulutettujen työntekijöiden työllistämisen kautta hidastaa tuottavuuden kasvua vain tilapäisesti eikä vaikuta lainkaan nykyisen työvoiman pitkän aikavälin tuottavuuden kasvuun.

Työn tuottavuuden kasvu on ollut monissa jäsenvaltioissa Yhdysvaltoja nopeampaa. // Kuva muuttuu paljon hienojakoisemmaksi, jos tarkastelun kohteeksi otetaan yksittäiset jäsenvaltiot. Työn tuottavuuden kasvu oli seitsemässä jäsenvaltiossa (Belgia, Kreikka, Irlanti, Itävalta, Portugali, Suomi ja Ruotsi) huomattavasti EU:n ja jopa Yhdysvaltain keskimääräistä tuottavuutta korkeampaa. Näistä seitsemästä maasta kolmessa (Irlanti, Suomi ja Ruotsi) on onnistuttu yhdistämään työn korkea tuottavuus korkeaan työvoiman käyttöasteeseen. EU:n kokonaisuustuottavuuden tuottavuuskuilu johtuu joidenkin suurempien jäsenvaltioiden, erityisesti Italian, heikosta talouskehityksestä.

Alakohtaisesta analyysista voidaan päätellä, että Yhdysvaltain talouskasvu perustuu suurelta osin neljään tieto- ja viestintä-tekniikan tuotantoon ja käyttöön liittyvään alaan. // Alakohtainen analyysi osoittaa, että Yhdysvaltain voimakas panos tieto- ja viestintätekniikkaa tuottavilla aloilla ja sitä intensiivisesti käyttävillä palvelualoilla on pääasiallinen syy sen EU:ta parempiin tuottavuusnäkymiin. Vaikka tieto- ja viestintätekniikkaa tuottavien alojen tuottavuus on kasvanut huomattavasti kyseistä tekniikkaa käyttävien palvelualojen tuottavuutta nopeammin, Yhdysvaltain tuottavuuden kasvu perustuu valtaosaltaan tieto- ja viestintätekniikkavaltaisten palvelualojen tuottavuuden kasvuun. Työn tuottavuuden kasvu näyttää perustuvan suurimmalta osaltaan kaiken kaikkiaan 56 analysoidusta toimialasta viiden hyvään tuottavuuteen. Kaikki viisi toimialaa kuuluvat tieto- ja viestintätekniikkaa tuottaviin ja sitä laajasti käyttäviin aloihin. Yhdysvaltain tuottavuuden kasvu on EU:ta parempaa neljällä näistä viidestä alasta, ts. yhdellä tieto- ja viestintätekniikkaa tuottavalla alalla (puolijohteiden ja muiden elektroniikkalaitteiden tuotanto) ja kolmella tieto- ja viestintätekniikkavaltaisella palvelualalla (tukkukauppa, vähittäiskauppa ja rahoituspalvelut). EU sen sijaan on hallitseva yhdellä tieto- ja viestintätekniikan tuotannon alalla, ts. telelaitteiden tuotannossa.

Koska tieto- ja viestintätekniikka vaikuttaa myönteisesti myös EU:n tuottavuuden kasvuun, kasvun hidastuminen on tapahtunut muilla kuin tieto- ja viestintätekniikkaan liittyvillä aloilla. // Alakohtainen analyysi vahvistaa myös sen, että tieto- ja viestintätekniikka on vain yksi Yhdysvaltain kasvavien ja EU:n laskevien työn tuottavuusnäkymien taustalla vaikuttavista tekijöistä. Kuten Yhdysvalloissa, myös EU:ssa tieto- ja viestintätekniikoilla on pääomaintensiteettiä ja tuotannontekijöiden kokonaistuottavuutta edistäviä vaikutuksia (vaikka Yhdysvalloissa niistä on saatu suurempi hyöty). Koko 1990-luvun jatkunut EU:n tuottavuuden heikkeneminen on näin ollen saanut alkunsa kehityssuuntauksista muilla, tieto- ja viestintätekniikkaa perinteisemmillä aloilla, palveluala mukaan luettuna. Pääomavaltaisuus ja kokonaisuustehokkuus näyttävät olevan laskussa näillä aloilla. Koska niiden osuus EU:n kokonaistuotannosta on edelleen lähes 70 prosenttia, tämä kehityssuuntaus on erityisen huolestuttava. Globalisaation kilpailukyvylle asettamat haasteet kohdistuvat lisäksi voimakkaimmin nimenomaan kyseisille laajentuneen EU:n talouden osa-alueille.

Erot tuottavuuden kasvussa näyttävät liittyvän eräisiin perustavanlaatuisiin rakenteellisiin eroihin yksittäisten jäsenvaltioiden tasolla. // Tärkeimpänä poliittisena kysymyksenä nousee esiin kysymys siitä, onko korkean tuottavuuden kasvun EU-maiden ja Yhdysvaltain välillä joitakin yhteisiä luonteenpiirteitä, jotka voisivat olla selityksenä niiden paremmalle talouskehitykselle. On tarkemmin ottaen selvitettävä kanavat, joiden kautta keskeisimmät kasvua lisäävät tekijät (ts. instituutiot, kauppa, markkinoiden koko, koulutus ja työvoiman tarjonta/demografia) ovat vaikuttaneet investointitoimintaan ja tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuteen kyseisissä maissa, ja kuinka nämä kaksi tekijää toimivat vuorovaikutuksessa työn tuottavuuden kasvun nopeuttamiseksi. Malliperusteinen analyysi osoittaa, että EU:n ja Yhdysvaltain väliset tuottavuuserot liittyvät eräisiin perustavanlaatuisiin rakenteellisiin eroihin yksittäisissä maissa. EU:n osalta on kartoitettu viisi määrällisesti tärkeäksi ja relevantiksi katsottua aluetta, jotka ovat sääntelyn taso, rahoitusmarkkinoiden rakenne, tuotemarkkinoiden integroitumisaste, osaamiseen tehtyjen investointien määrä ja työvoiman ikääntyminen.

Lissabonin strategian mukainen simulaatio tuo esiin vaikeudet, joita EU kohtaa pyrkiessään nouse-maan maailman kil-pailukykyisimmäksi osaamistaloudeksi. // Vaikka Lissabonin strategian mukaisessa simulaatiossa keskitytään nimenomaan sääntelyuudistukseen ja osaamistalouteen, se tuo samalla esiin myös kyseisten viiden tekijän merkityksen EU:n pitkän aikavälin tuottavuuden kasvun määrityksessä ja sen pyrkimyksissä ohittaa Yhdysvallat potentiaalisen kasvukehityksen osalta. [1] Investointien lisäämisestä sääntelyuudistuksen kautta Lissabonin strategian mukaisessa simulaatiossa ilmeni, ettei edes suhteellisen nopea sääntelyn purkaminen ja sen alentaminen Yhdysvaltoja vastaavalle tasolle kasvattaisi tuottavuutta EU:ssa seuraavien seitsemän vuoden aikana riittävästi EU:n ja Yhdysvaltain välillä nykyisin vallitsevan 10 prosentin tehokkuuskuilun kuromiseksi umpeen. Tällainen lähestymistapa näyttäisi lisäävän talouden staattista tehokkuutta eikä niinkään teknologian kehittymiseen tarvittavaa dynaamista tehokkuutta. Voidaankin päätellä, että vaikka sääntelyn purkaminen on investointitoiminnan kannalta ratkaisevan tärkeä tekijä, se ei ole yksin riittävä toimenpide Lissabonin strategiassa asetetun tavoitteen saavuttamiseksi. Sitä on tämän vuoksi täydennettävä tiedon tuotantoa edistävillä yhdenmukaistetuilla toimenpiteillä.

[1] Lissabonin strategian mukaisessa simulaatiossa keskitytään seuraaviin kahteen tarjontapuolen aloitteeseen, jotka liittyvät kyseiseen strategiaan: (1) EU:n sääntelytason alentaminen Yhdysvaltain tasolle ja (2) korkea-asteen koulutukseen, ohjelmistoihin sekä tutkimukseen ja kehitykseen suunnattavien määrärahojen lisääminen. Simulaation mukaan näin suuren uudistuspaketin toteuttaminen nostaisi EU:n potentiaalista kasvuastetta huomattavasti eli keskimäärin ½-¾ prosenttiyksikköä vuodessa 5-10 vuoden kuluessa.

Tutkimukseen ja kehitykseen sekä osaamispääomaan tehtävien investoin-tien mukanaan tuoma tuottavuuden kasvu ... // Tiedon tuotannon osalta pitkän aikavälin tuottavuuden kasvua näyttäisivät saavan aikaan ennen kaikkea investoinnit koulutukseen sekä tutkimukseen ja kehitykseen. Koulutustason korottamiseksi tehtävistä investoinneista on odotettavissa tuottavuuden kasvua, kuten seuraavassa jaksossa todetaan. Tutkimuksen ja kehityksen alalla olisi keskityttävä sellaisten ulkoisten olosuhteiden luomiseen, jotka lisäävät tutkimukseen ja kehitykseen tehtäviä kokonaisinvestointeja. Tällaisia olosuhteita ovat tuotemarkkinoiden integroitumisasteen korottaminen (esim. sisämarkkinoiden toteuttamisen kautta) ja sellaisen investointiympäristön luominen, joka takaa aktiivisempien riskipääomamarkkinoiden kehittymisen. Nämä uudistukset parantaisivat epäilemättä EU:n talousnäkymiä, vaikka ne eivät yksin riittäisi antamaan EU:lle mahdollisuutta Yhdysvaltain tuottavuusetumatkan kiinnikuromiseen Lissabonin toimintaohjelmassa asetetussa aikataulussa.

... kumoutuu osittain työllisyyden kasvua lisäävien toimenpiteiden ja EU:n työvoiman ikääntymisen vaikutuksesta. // Sen lisäksi, että uudistusten vaikutukset tulevat näkyviin vasta jonkin ajan kuluttua, Lissabonissa sovittuun tuottavuustavoitteeseen pääseminen edellyttää kahden lisäongelman ratkaisemista. Näistä ensimmäinen on tehokkuuden tilapäinen aleneminen, kun samanaikaisesti tuottavuustavoitteen kanssa pyritään saavuttamaan 70 prosentin työllisyystavoite, ja toinen Euroopan työvoiman ikääntymisestä aiheutuva tuottavuuden kasvun jatkuva hidastuminen.

Tuottavuusanalyysi tukee vuoden 2003 kevätraportissa esitettyjä päätelmiä. // Tietoisina rakenneuudistusten edistymisen mittaamiseen liittyvistä vaikeuksista komissio ja neuvosto päättivät määrittää rakenteellisia indikaattoreita, joista on tullut yksi tärkeimmistä Lissabonissa sovittujen tavoitteiden saavuttamisen edistymisen arviointivälineistä. Tämän vuoden kevätraportissa esiteltiin yksinkertainen mutta erittäin informatiivinen hanke, jossa oli kyse sen laskemisesta, kuinka usein kukin jäsenvaltio oli suorituskyvyltään kolmen parhaan tai kolmen heikoimman EU:n jäsenvaltion joukossa kunkin indikaattorin perusteella arvioituna. Eräät maat, varsinkin Tanska, Ruotsi ja Suomi, sijoittuivat kerta toisensa jälkeen kolmen parhaan jäsenvaltion joukkoon. On huomionarvoista, että kyse on juuri niistä maista, jotka olivat käynnistäneet perusteellisia ja tuloksekkaita uudistuksia jo hyvissä ajoin ennen Lissabonin strategian käynnistämistä. Toisaalta suurimmat jäsenvaltiot, kuten Saksa, Ranska ja Italia, olivat jääneet selvästi jälkeen rakenneuudistusten toteuttamisessa. Muutamissa jäsenvaltioissa aikaan saatu voimakas tuottavuuden kasvu osoittaa, että Lissabonin strategiassa vahvistettu politiikan linjaus on oikeutettu. Jotta strategia tuottaisi tuloksia, sitä on kuitenkin täydennettävä sitoutumisella erilaisiin uudistustoimenpiteisiin sekä niiden oikea-aikaisella ja perusteellisella täytäntöönpanolla.

Työn tuottavuuden heikkenevien suun-tausten kääntäminen riippuu viime kädessä hallitusten tekemistä poliittista valinnoista analyysissa esiin tuoduilla viidellä alalla. // Se, ovatko EU:n tuottavuuden viimeaikaiset suuntaukset pysyviä vai tilapäisiä, riippuu hallitusten tekemistä poliittisista valinnoista. Analyysi vahvistaa sen, että EU:n pitkän aikavälin tuottavuuskehityksen kannalta on tärkeää toteuttaa määrätietoisesti kattava uudistusstrategia. Strategian tavoitteiksi olisi asetettava sääntelytaakan keventäminen, markkinoiden yhdentymisen tehostaminen, osaamispääomaan tehtävien investointien lisääminen ja talouden innovaatiopotentiaalin vahvistaminen. Näin kattavalla uudistusohjelmalla voitaisiin luoda joustavammat, dynaamisemmat ja investointiystävällisemmät liiketoimintaolosuhteet. Yhdessä toimivampien markkinoiden ja riskisuuntautuneempien rahoitusjärjestelmien kanssa uudistusstrategialla luodaan edellytykset työn tuottavuuden kasvun huomattavalle nopeuttamiselle EU:ssa.

// 3. Koulutuksen ja kasvun suhde

Koulutukseen tehtävien investointien vaikutus talous-kasvuun on ollut huomattava ... // Koulutustason nostamisen vaikutus talouskasvuun on ollut huomattava. Saavutettu koulutustaso voidaan määritellä tietyntasoisen koulutuksen, kuten ylemmän perusasteen koulutuksen tai alemman korkeakoulututkinnon suorittamiseen hyväksytysti. Koska eri maiden koulutusjärjestelmien vertailu on vaikeaa, vertailun lähtökohtana käytetään yleensä määrätyn kelpoisuustodistuksen saamisen edellyttämien opiskeluvuosien lukumäärää. Monet koulutustason parantamista koskeviin luotettaviin tietoihin perustuvat tutkimukset osoittavat, että 25-64-vuotiaiden henkilöiden koulutusajan nostaminen yhdellä lisävuodella voisi nostaa tuottavuutta jopa 4-6 prosenttia. EU:ssa keskimääräinen koulutustaso on noussut 1960-luvulta lähtien noin 0,8 vuodella kutakin vuosikymmentä kohden. Koulutuksen osuus BKT:n vuotuisesta kasvusta on tämän mukaisesti voinut olla jopa 0,3-0,5 prosenttiyksikköä. Koulutustason nostamisesta voidaan saada myös muita etuja, jos koulutuksella voidaan edistää välillisesti myös pitkän aikavälin teknistä kehitystä. On epävarmaa, jatkuuko tilanne samanlaisena myös tulevaisuudessa, sillä siihen vaikuttavat varsinkin teknisten muutosten luonne ja niihin liittyvä ammattitaitoisen työvoiman kysyntä. Koulutustason nousun odotetaan kuitenkin jatkuvan koko EU:ssa keskipitkällä aikavälillä samaan tahtiin kuin viime vuosikymmeninä. Sen osuuden kasvusta odotetaan tämän vuoksi pysyvän entisellä tasollaan, vaikka jäsenvaltioiden välillä voi olla tässä suhteessa suuria eroja.

... ja niistä voidaan hyötyä pitkällä aikavälillä. // Nuorten koulutukseen suunnatuista investoinneista saadaan tuottavuuden kasvuun liittyviä etuja koko työuran ajan. Keskimääräisen koulutustason noususta seuraavan vuosikymmenen kuluessa kolme neljäsosaa tai jopa suurempi osa perustuu aiempiin investointeihin, jotka on voitu tehdä useita vuosia sitten. Kun vanhemmat työntekijät jäävät eläkkeelle, heidän tilalleen tulee nuorempia, hyvin koulutettuja työntekijöitä. Nykyiset investoinnit sen sijaan vaikuttavat suhteellisen vähän keskimääräisen koulutustason nousuun seuraavan vuosikymmenen kuluessa. Jotta työntekijän koulutuksesta saataisiin hyötyä koko hänen työuransa ajan, tietoja ja taitoja on ylläpidettävä ja pidettävä ajan tasalla. Koulutus olisikin ymmärrettävä elinikäisenä oppimisena, joka alkaa esi- ja peruskoulusta ja jatkuu aikuiskoulutuksena ja työpaikalla annettavana koulutuksena. Koulutuksen osuuden kasvusta oletetaan olevan suurin maissa, joissa keski- ja korkea-asteen koulutuksen oppilasluku on kasvanut nopeimmin viimeisten 30-40 vuoden aikana, ja pienin maissa, joissa oppilasmäärä oli jo valmiiksi korkea ja on siksi noussut hitaammin. On saatu näyttöä erityisesti sellaisten henkilöiden koulutuksesta saamasta suuresta hyödystä, jotka siirtyisivät muutoin työmarkkinoille heikosti koulutettuina. Koska yleissivistävä koulutus takaa jatkokoulutusmahdollisuudet, koulutustasojen eroilla on taipumusta kasvaa ajan mittaan. Heikommin koulutettujen riski joutua työttömäksi on suurempi, ja heidän on lisäksi pyrittävä parantamaan työllistettävyyttään myöhemmässä vaiheessa korkeammilla kustannuksilla.

Koulutuksen laatu on yhtä tärkeä tekijä kuin koulutusvuosien määrä ... // Taloutta koskevat tiedot osoittavat, että suoritetun koulutuksen laatu - mitattuna kansainvälisesti vertailukelpoisten testitulosten perusteella - voi olla vähintään yhtä tärkeä tekijä kuin koulussa tai yliopistossa vietettyjen vuosien lukumäärä. Kun koulutuksen laatu otetaan huomioon, koulutusvuosien lukumäärän arvioitu vaikutus kasvuun alenee yleensä. Tärkeintä onkin pohtia, kuinka koulutuksen laatua voidaan parantaa. On ilmeistä, että laadukas koulutusjärjestelmä edellyttää riittäviä resursseja. Toisaalta koulutusmenojen ja -tulosten välinen yhteys eri maissa on toisinaan heikko, mikä viittaa siihen, että resurssien käytön tehokkuudessa on eroja. Opettajien kannustaminen pyrkimään määrätietoisemmin hyviin oppimistuloksiin voi olla joissakin maissa tärkeämpi tavoite kuin koulutusmenojen lisääminen. Jos käytettävissä olevien resurssien määrä kasvaa, niiden käyttökohteista (esimerkiksi kirjat, tietokonelaitteistot, pienemmät luokkakoot, henkilökunnan palkan korottaminen jne.) tehtävillä päätöksillä voi olla ratkaiseva vaikutus koulutuksen laatuun.

... ja tehokkuuden kasvu kannustaisi investoimaan koulutukseen. // Resurssien käytön tehostaminen nostaisi koulutusinvestoinneista saatavaa tuottoastetta. Korkea-asteen koulutuksessa esimerkiksi korkeat keskeytysprosentit ja usein huomattavasti vakiokestoa pidempään vievät opinnot kasvattavat työmarkkinoiden ulkopuolella vietettyjä vuosia, joista ei saada konkreettista hyötyä koulutustason nousun muodossa. Demografinen kehitys johtaa oppilasmäärän alenemiseen perus- ja alemman keskiasteen koulutuksessa. Tämän pitäisi periaatteessa vapauttaa resursseja muuhun käyttöön. Käytännössä koulutusmenot opiskelijaa kohden ovat kuitenkin viime vuosina usein kasvaneet BKT:ta nopeammin. Jos tilanne jatkuu samanlaisena, vuosikymmenen aikana kertyvät lisäkustannukset voivat olla selvästi suuremmat kuin kustannukset, jotka aiheutuvat esikoulujen, korkeamman keskiasteen, korkeakouluasteen ja aikuiskoulutuksen oppilasmäärän kasvattamiseksi täytäntöön pantavasta kunnianhimoisesta ohjelmasta. Uudistukset muilla aloilla, kuten työmarkkinoiden, vero- ja etuusjärjestelmien ja eläkekannustimien aloilla, nostaisivat myös koulutuksesta saatavaa tuottoastetta, mikä puolestaan houkuttelisi lisäinvestointeja.

Valtion varoja olisi keskitettävä enemmän aloihin, joilla niistä saadaan suurin yhteiskunnallinen hyöty verrattuna yksityishenkilöiden saamaan hyötyyn. // Saatavilla olevat tiedot osoittavat, että lisäkoulutusvuodesta saatava yhteiskunnallinen hyöty (ts. koko taloudelle koituva hyöty) on paljolti verrattavissa yksityiseen hyötyyn (ts. kyseisten henkilöiden saamaan hyötyyn). Sekä yksityinen että yhteiskunnallinen hyöty vaihtelee kuitenkin huomattavasti eri koulutusalojen välillä ja myös niiden sisällä. Julkisten investointien kohdennetut korotukset voivat olla järkeviä silloin, kun niistä saatava yhteiskunnallinen hyöty näyttää riittävän suurelta ja ylittää yksityisen hyödyn (muussa tapauksessa hallitus tukisi vain sellaisia investointeja, jotka tehtäisiin joka tapauksessa, eikä myöntäisi varoja muihin, hyödyllisempiin hankkeisiin, tai kasvattaisi tarpeettomasti verotaakkaa). Olisi todennäköisesti perusteltua laajentaa pääsyä esikouluopetuksen piiriin tai lisätä ylemmän keskiasteen koulutuksen oppilasmäärää, sillä näihin kohteisiin tehtävistä investoinneista saataisiin pitkäaikaista hyötyä ja ne voisivat tasoittaa koulutukseen pääsyssä ilmeneviä eriarvoisuuksia, joilla on taipumusta kasvaa ajan mittaan. Jos yksityiset tahot näyttävät saavan investoinneista suurta ja näkyvää hyötyä, politiikkojen olisi pohdittava, edellyttääkö asetettujen tavoitteiden saavuttaminen julkisen rahoituksen lisäämistä. Julkisia investointeja, korkea-asteen koulutukseen tehtävä investoinnit mukaan luettuina, voidaan joissakin tapauksissa perustella pidempään jatkuvan teknisen kehityksen muodossa mahdollisesti saatavalla ulkoisella hyödyllä.

Aikuiskoulutus tarjoaa toden-näköisesti parhaat mahdollisuudet keskimääräisen koulutusasteen parantamiselle pitkällä aikavälillä, mutta sitä tukevan politiikan on oltava tehokasta. // Koska ylemmän keskiasteen ja korkea-asteen koulutusta ei voida laajentaa rajattomasti, aikuiskoulutus tarjoaa todennäköisesti parhaat mahdollisuudet koulutusasteen parantamiseen pitkällä aikavälillä. Aikuiskoulutuksesta saadaan luonnollisesti lyhytkestoisempaa hyötyä kuin lapsille ja nuorille aikuisille suunnatusta koulutuksesta. Teoria ja sitä tukeva empiirinen näyttö kuitenkin osoittavat, että koulutusmarkkinoilla on huomattavia puutteita, jotka johtavat koulutustarjonnan laskuun. Lisäksi elinikäisellä oppimisella voisi olla merkitystä aiemmin hankitun osaamispääoman ylläpidossa ja uudistamisessa, mitä ei ole otettu kokonaisvaltaisesti huomioon koulutuksesta saatavaa hyötyä koskevassa yleisarvioinnissa. Elinikäinen oppiminen voi auttaa työntekijöitä pysymään pidempään työmarkkinoilla, mikä pidentää jaksoa, jonka aikana osaamispääomaan aiemmin tehdyistä investoinneista saadaan hyötyä. Jos markkinoilla ilmenneiden puutteiden poistamiseen olisi saatavilla tehokkaita välineitä, aikuiskoulutuksesta voitaisiin saada perinteistä koulunkäyntiä suurempi hyöty. Kokemus osoittaa kuitenkin, että koulutusta tukevat verokannustimet, avustukset ja yhteisrahoitusjärjestelmät on suunniteltava ja arvioitava huomattavasti aiempaa huolellisemmin. Näin voitaisiin maksimoida kannustimet todellisen lisäkoulutuksen hankkimiseen ja minimoida tehokkuushukka, substituutiovaikutukset ja muut tehokkuushaitat, jotka voivat muutoin nopeasti mitätöidä tällaisista ohjelmista mahdollisesti saatavan hyödyn.

// 4. Palkkajousto ja palkkojen keskinäiset riippuvuussuhteet talous- ja rahaliitossa

Palkat ovat keskeisessä asemassa talous- ja rahaliitossa toteutettavassa makrotaloudellisessa mukauttamisessa. // Viime vuosina on päästy lähes yhteisymmärrykseen monia jäsenvaltioita, euroalueen suurimmat taloudet mukaan luettuina, vaivaavan korkean ja itsepintaisen työttömyyden syistä ja yleisemmällä tasolla matalien työllisyysasteiden taustoista. Jäsenvaltiot katsovat yleisesti ottaen työttömyysongelmien johtuvan kyseisten maiden heikosta työmarkkinatilanteesta, joka johtuu monien haitallisten talouskriisien ja tehottomien työmarkkinainstituutioiden yhteisvaikutuksesta sekä tuotemarkkinasäännöksistä, jotka ovat rajoittaneet huomattavasti markkinoiden kykyä mukautua taloudellisissa olosuhteissa tapahtuviin muutoksiin. Työvoiman hinnan muodostavat palkat ovat epäilemättä tärkeässä asemassa määrittäessä tarjonnan ja kysynnän yleistä tasapainoa työmarkkinoilla. Lisäksi talous- ja rahaliiton (EMU) muodostamista käytetään usein perusteena palkkajoustoa koskeville vaatimuksille, joilla pyritään kompensoimaan talouden häiriöiden poistamiseen käytettävien (kansallisten) välineiden puuttuminen. Jos palkkajoustoa ei ole, mukautuminen kriiseihin hidastuu ja aiheuttaa huomattavia taloudellisia ja yhteiskunnallisia kustannuksia.

Laskusuhdanne on tuonut esiin euro-alueella sovellettavan palkkasopimus-järjestelmän vahvuuden ja rajoitukset. // Yleiset talouskriisit ja maakohtaiset kehityssuuntaukset ovat viime vuosina asettaneet euroalueen palkkasopimusjärjestelmien joustavuuden koetukselle. Nimellispalkkojen kasvun odotettiin myötäilevän edelleen hintavakautta ja tuottavuuden kasvua, jolloin yritykset voisivat lisätä uusien työpaikkojen luomista edistäviä investointeja. Tämänhetkisestä kehityksestä voidaan mainita myönteisinä seikkoina yleisen palkkakurin säilyminen ja se, että riski laajojen sivuvaikutusten kohdistumisesta palkkoihin inflaation kiihtymisen myötä onnistuttiin välttämään. Kielteistä taas on se, että nimellispalkkojen kasvu ei ole vaihdellut suhdannetilanteen mukaan, jolloin työn tuottavuuden kasvun hidastuminen on johtanut merkittävään nimellisten yksikkötyökustannusten nousuun vuosina 2001 ja 2002. Tämän vuoksi palkkajousto näyttää tarjonneen toistaiseksi ainoastaan vähän tai ei lainkaan tukea odotetulle suhdanteen elpymiselle.

Maltillista palkka-kehitystä on jatket-tava, jos työpaikkojen määrän voimakkaan kasvun talous- ja rahaliitossa halutaan jatkuvan. // Pitkään jatkuneen maltillisen palkkakehityksen jakson jälkeen palkkojen osuus BKT:sta ei ole enää alentunut vuosikymmenen vaihteen jälkeen ja on pysynyt jokseenkin vakaana koko laskusuhdanteen ajan. On viitteitä siitä, että palkkojen osuus kääntyy uudelleen laskuun talouden päästessä jälleen vauhtiin vuonna 2004. Reaalipalkkojen maltilliset korotukset, jotka myötäilevät tuottavuuden kasvua ja mahdollisesti ilmenevää tarvetta kannattavuuden palauttamiseen, edistävät työllisyyden kasvua ja rakenteellisen työttömyyden alentamisesta keskipitkällä aikavälillä vaarantamatta kuitenkaan välttämättä kotimaista kysyntää. Perinteinen talousteoria ja monista euroalueeseen kuuluvista maista erityisesti 1990-luvun jälkipuoliskolla saadut kokemukset tukevat tätä väitettä. Koska euroalueen rakenteellinen työttömyys on edelleen korkea, maltillista palkkakehitystä on edelleen jatkettava. On kuitenkin samalla huomattava, ettei reaalipalkkojen maltillisella kokonaiskehityksellä pystytä korvaamaan palkkojen eriyttämistä siten, että heikommin koulutettujen työntekijöiden työ hinnoitellaan tasolle, jolla helpotetaan heidän paluutaan työelämään. Maltillista palkkakehitystä onkin täydennettävä heikommin koulutettujen työntekijöiden työllisyyttä parantavilla erityistoimenpiteillä.

Yleisen käsityksen mukaan Euroopan palkanmuodostus-mekanismeille on ominaista erittäin suuri joustamatto-muus ja hidas sopeutuminen kriiseihin, mutta tästä ei ole edelleenkään saatu vakuuttavaa näyttöä. // Yleisen käsityksen mukaan Euroopan palkanmuodostusmekanismeille on ominaista erittäin suuri joustamattomuus ja hidas sopeutuminen kriiseihin. Nimellis- ja reaalipalkkojen joustamattomuuteen voivat olla syynä monet euroalueen työmarkkinoille ominaiset institutionaaliset piirteet. Tässä yhteydessä yleensä mainittuja tekijöitä ovat vahvat ammattiyhdistykset, neuvotteluvoiman koordinointi/keskittäminen, neuvotteluvoiman laajuus, työsopimusten kestosta käytyjen työehtosopimusneuvotteluiden vaikutukset, vähimmäispalkka-vaatimusten käyttö työehtosopimusneuvotteluissa, palkkojen indeksisidonnaisuus mukaan luettuna, ja työmarkkinoiden jako "sisällä oleviin ja ulkopuolisiin" (Insiders - Outsiders), joka vaikuttaa siihen, kuinka herkästi palkat reagoivat työttömyystilanteeseen. Muiden tutkimustulosten mukaisesti Phillipsin käyrän muodossa esitettyjä palkkatasauksia koskevalla ekonometrisellä analyysilla on osoitettu, ettei euroalueen itsepintainen palkkainflaatio ole nopeampaa kuin Yhdysvalloissa. Koska nimellinen muutoshitaus on sekä euroalueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden välisessä että euroalueen ja Yhdysvaltojen välisessä vertailussa jokseenkin sama, on työmarkkinoiden institutionaalisten ominaispiirteiden katsominen nimellisen joustamattomuuden pääasiallisiksi aiheuttajiksi vaikeaa. Vaikka institutionaaliset ja rakenteelliset tekijät ovat avainasemassa pyrittäessä kartoittamaan tekijät, jotka ovat keskipitkällä aikavälillä määräävässä asemassa tasapainotyöttömyyden kannalta, työmarkkinoiden institutionaalisilla ominaispiirteillä näyttää olevan vähäisempi vaikutus talouden nimellisen muutoshitauden tasoon.

Talous- ja rahaliitto vaikuttaa monella tavalla palkka-sopimusjärjestelmään ja voi vaikuttaa merkittävästi myös euroalueen mukautumiseen kriisitilanteisiin. // Vaikka on vielä liian aikaista tehdä lopullisia päätelmiä mahdollisista kanavista, joiden kautta talous- ja rahaliitto voi vaikuttaa elinkeinonharjoittajien kohtaamiin kannustimiin ja palkkasopimusjärjestelmiin, tilanne on vähitellen selkiytymässä. Tutkimusten mukaan euro on jo vaikuttanut erittäin myönteisesti tuotemarkkinoiden integroitumisasteeseen kaupan ja ulkomaisten suorien sijoitusten lisääntymisen myötä. Tämän puolestaan odotetaan lisäävän kilpailua tuotemarkkinoilla. Euroopan talous- ja rahaliiton vaikutukset eivät tule yhtä selkeästi esiin tarkasteltaessa palkkojen keskinäisiä riippuvuussuhteita. Palkkojen ja yksikkötyökustannusten lähentyminen on alkanut jo ennen sisämarkkinoiden ja varsinkin talous- ja rahaliiton toteutumista. Saatavilla olevat alakohtaiset tiedot osoittavat, että lähentyminen oli itse asiassa voimakkaampaa 1980-luvulla kuin 1990-luvulla. Riippumatta siitä, aiheutuuko tavaramarkkinoiden integroitumisasteen kohoaminen ja eri maiden palkkasopimusjärjestelmien voimakkaampi riippuvuussuhde talous- ja rahaliitosta vai muista tekijöistä, kyseiset ilmiöt voivat vaikuttaa tapaan, jolla talous- ja rahaliitto selviytyy häiriöistä ja jolla ne välittyvät EMU-ympäristössä. Mallisimulaatiot osoittavat, että tämä riippuu osittain myös häiriöiden luonteesta. Palkkojen keskinäisen riippuvuussuhteen vahvistuminen ei aiheuta suuria muutoksia tarjontapuolen häiriöiden vastaanottokyvyssä. Se hidastaa sitä vastoin sopeutumista kysyntäpuolen häiriöihin.

// 5. Kansainvälisiä pääomavirtoja määrittävät tekijät

Sisämarkkinoiden luominen ja talous- ja rahaliiton käynnis-täminen ovat kasvat-taneet kansainvälisiä pääomavirtoja. // Kansainvälisten pääomavirtojen (arvopaperisalkut ja suorat sijoitukset) voimakas kasvu viimeisten kymmenen vuoden aikana perustuu oikeudellisten ja taloudellisten voimien yhteisvaikutukseen. Pääomaliikkeet vapautettiin kokonaisuudessaan yhteisössä 1. heinäkuuta 1990 ja jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä vuoden 1994 alusta. Kotimaisten rahoitusmarkkinoiden nopea laajeneminen ja voimakkaasti kasvanut kansainvälinen kauppa ovat olleet talouskasvun kannalta keskeisiä tekijöitä. Lisäksi euron käyttöönotto ja siitä seurannut valuuttakurssiriskin poistuminen euroalueelta ovat tehostaneet EU:n rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä.

Kansainvälisten pääomavirtojen kasvulla on voimakas vaikutus maailman-talouteen. // Rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen tehostaminen vaikuttaa voimakkaasti maailmantalouden toimintaan. Kansainväliset pääomavirrat voivat toimia sekä kasvun lähteenä että taloudessa ilmenneiden häiriöiden välittäjinä. Koska pääomavirrat tasoittavat kulutusta, niillä on keskeinen asema häiriöihin sopeutumisessa. Äkilliset muutokset ulkomaisen rahoituksen määrissä voivat kuitenkin aiheuttaa vakavia ongelmia kansallisella tasolla, kuten monissa voimakkaasti kasvavissa kansantalouksissa viime vuosikymmenellä ilmenneet rahoitusmarkkinakriisit osoittavat. Monet voimakkaasti kehittyvät kansantaloudet vapauttivat pääomaliikkeensä 1990-luvulla vahvistamatta kuitenkaan samalla heikkoja rahoituslaitoksiaan ja harjoittaen talous- ja rahoituspolitiikkaa, joka osoittautui olevan ristiriidassa valuuttakurssivakautta koskevan tavoitteen kanssa. Seurauksena on ollut talouden joutuminen voimakkaaseen epätasapainoon pääomantuonnin sekä mahdollisten talouskriisien ja -vaikeuksien takia.

Korkeiden investointiasteiden rahoittaminen ilman riittävää säästötasoa johtaa liittymässä olevissa maissa edelleen ulkoisiin alijäämiin, jotka rahoitetaan ulkomaisilla suorilla sijoituksilla. // Vaihtotaseen alijäämät ovat yleisiä liittymässä olevissa maissa. Monissa maissa vaihtotaseen alijäämät ovat yli 5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Ne ovat kasvaneet viime vuosina ulkomaisten suorien sijoitusten kasvun myötä. Vaihtotaseen alijäämä on useimmiten seurausta ulkomaisten suorien sijoitusten suuresta määrästä. Se ei ole tärkein syy maksutaseen heikkenemiseen. Unkaria lukuun ottamatta ulkoiset alijäämät rahoitetaan pääasiassa velkaa aiheuttamattomilla ulkomaisilla suorilla sijoituksilla. Eräissä liittymässä olevissa maissa yksityistämisprosessi on edelleen kesken. Toisissa maissa taas yritysten välisten lainojen muodossa tehtävät toissijaiset investoinnit muodostavat tärkeän vaihtotaseen rahoituslähteen. Kokonaisuutena tarkasteluina liittymässä olevat maat joutuvat todennäköisesti kasvattamaan jonkin aikaa huomattavasti vaihtotaseen alijäämiään kotimaisten säästöjen puuttumisen kompensoimiseksi. Ulkomaiset sijoitukset muodostavat tämän vuoksi myös jatkossa tärkeän kasvumoottorin.

EU:n säännöstön sisällyttämisen liittymässä olevien maiden kansalliseen lainsäädäntöön odotetaan lisäävän niiden rahoitus-järjestelmien vakautta. // Erityisesti rahoitusalan kehityksen ja valvonnan osalta liittymässä olevien maiden ja monien muiden kehittyvien markkinoiden välillä on suuria eroja. Liittymässä olevat maat ovat sisällyttäneet sääntelyä ja valvontaa koskevan EU:n säännöstön vähitellen kansalliseen lainsäädäntöönsä sekä avanneet markkinansa laajalle ulkomaalaisomistukselle. Tämä kokemus osoittaa, että ajamalla asianmukaista politiikkaa liittymässä olevat maat voivat välttää muiden alueiden kielteiset kokemukset. Näin voidaan luoda edellytykset vahvalle reaaliselle lähentymiselle vakaissa rahoitusoloissa.

EU pyrkii houkut- telemaan pää-omavirtoja tehosta-malla yritysjohdon valvonta-järjestelmiään (corporate governance). // Maat, joissa on toimiva yritysjohdon valvontajärjestelmä, houkuttelevat todennäköisesti kansainvälisiä pääomavirtoja paremmin ehdoin kuin maat, joiden heikko valvontajärjestelmä tarjoaa puitteet vilpillisille toimintatavoille. Koska pääomantuonnista käydään yhä tiukempaa kilpailua, nämä kysymykset nousevat tulevina vuosina todennäköisesti pääomavirtoja määrittäviksi tekijöiksi. EU on jo toteuttanut toimenpiteitä yritysjohdon valvontajärjestelmiensä kehittämiseksi, antamalla muun muassa rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman ja markkinoiden väärinkäyttöä koskevan direktiivin. Myös tilinpäätösstandardeja, tilintarkastajien riippumattomuutta ja osakkeenomistajien oikeuksia ollaan vahvistamassa. Näillä toimenpiteillä EU pyrkii houkuttelemaan pääomavirtoja ja vauhdittamaan sitä kautta talouskasvua.