Nimen rekisteröintihakemuksen julkaiseminen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla

(2022/C 370/08)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla kolmen kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”Íslenskt lambakjöt”

EU-nro: PDO-IS-2636 - 28.9.2020

SAN (X) SMM ( )

1. [SAN:n tai SMM:n] nimi tai nimet

”Íslenskt lambakjöt”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Islanti

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1. Tuotelaji

Luokka 1.1 Tuore liha (ja muut eläimenosat)

3.2. Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

”Íslenskt lambakjöt” on nimi, joka annetaan sellaisten puhdasrotuisten islanninlammaskaritsojen lihalle, jotka ovat syntyneet ja jotka on kasvatettu ja teurastettu Pohjois-Atlantin alueella sijaitsevalla Islannin saarella. Kaikki karitsat teurastetaan 4–6 kuukauden ikäisinä, jolloin ruho painaa käsiteltynä 15–17 kg. Liha on tummanpunaista, mureaa ja riistan makuista. Karitsanliha voidaan saattaa markkinoille tuoreina tai jäädytettyinä kokonaisina ruhoina tai ruhonosina (etuneljännes, kare, fileet, reisi, kyljykset, potkat jne.).

”Íslenskt lambakjöt” -karitsanlihan tärkeimmät erityisominaisuudet ovat

— Maku: riistanmakuinen.

— Stressin heikentämän lihan prosenttiosuus: 1–2 prosenttia ja yli 5,8 prosenttia pH 24-mittauksessa.

— Hyvin vähäinen sitkeys ja mureat selkälihakset.

— Omega-3-rasvahappojen osuus fosfolipideistä: 16 prosenttia

— Fosfolipidejä sisältämättömän lihaksen määrä: 1 prosentti lihaksen painosta.

— Runsaasti rautaa ja B-vitamiineja, ks. jäljempänä oleva taulukko. Ruhonosa Syötävä osa, % Kcal Proteiini g/100 g Rasva g/100 g B1-vitamiini mg/100 g B2-vitamiini mg/100 g Rauta mg/100 g Sinkki mg/100 g Etuneljännes 76 283 15,1 25,1 0,2 0,3 1 3 Kare 78 335 15,8 30,6 0,1 0,2 1 2 Fileet 100 142 21,5 6,2 0,2 0,3 2 2 Reisi 64 174 19,2 10,9 0,2 0,3 2 3 Kyljykset 69 315 16,6 28 0,1 0,3 2 2 Potkat 76 171 17,9 11,1 0,2 0,3 2 3

3.3. Rehu (vain eläinperäiset tuotteet) ja raaka-aineet (vain jalostetut tuotteet)

Karitsa laiduntaa viljellyllä laitumella tai luonnonlaitumella keväästä syksyyn. Vastasyntyneet karitsat käyttävät yleisimmin ravinnokseen viljeltyjä laitumia, kunnes luonnonlaitumien katsotaan soveltuvan laiduntamiseen. Suurin osa lampaista lasketaan luonnonlaitumelle kahden–neljän viikon kuluttua karitsointiajasta. Islannissa kesällä laiduntamiseen käytettävät luonnonlaitumet sijaitsevat joko maatiloille kuuluvalla maalla tai yhteislaitumella. Kaikki rehu hankitaan siis yksinomaan yksilöidyltä maantieteelliseltä alueelta.

3.4. Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Kaikkien tuotantovaiheiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella.

3.5. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, viipalointia, raastamista ja pakkaamista koskevat erityiset säännöt

–

3.6. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, merkitsemistä koskevat erityiset säännöt

Islantilaisen karitsanlihan markkinointineuvosto tarjoaa yhteistä markkinointimateriaalia, jossa käytetään seuraavaa yhteisömerkkiä: ”Icelandic Lamb Roaming Free Since 874”.

Sekä tunnus että markkinointimateriaali ovat vapaaehtoisia.

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Maantieteellinen alue on Pohjois-Atlantin alueella sijaitseva Islannin saari.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

Lampaankasvatuksella on Islannissa pitkät ja rikkaat kulttuuriset perinteet. Monet ovat sitä mieltä, että ilman lampaita Islanti olisi ollut vuosisatoja sitten uudisasukkaille asuttavaksi kelpaamaton. Lampaat ylläpitivät kansakuntaa: niiden liha ruokki sukupolven toisensa jälkeen ja niiden villa ja vuodat suojasivat ihmisiä kylmältä. Parhaimpia esimerkkejä perinteisistä islantilaisista ruoista on karitsanlihakeitto, jota aiemmin tarjottiin sunnuntaisin tai erikoisherkkuna mutta jota nyt pidetään arkiruokana. Islannin ruokakulttuuriperintö on kytköksissä lampaankasvatukseen sekä lammas- ja karitsatuotteisiin.

Lampaiden kasvuun ja terveyteen vaikuttavat tekijät ovat ravinnon ravintoarvo, kyky syödä ja ravinnon hyödyntäminen. Saarella sukupolvelta toiselle siirtyneet lampaankasvatuksen pitkät perinteet ovat johtaneet laumanhoidon ja laidunnusmenetelmien korkeaan tasoon.

Islantilaiset kasvattajat pitävät talviruokinnassa olevia aikuisia lampaita talvisin sisällä sääolojen vuoksi. Lampaita ruokitaan heinällä, jota kasvattajat korjaavat kesän aikana. Karitsointiaika alkaa huhtikuun lopun ja toukokuun alun välillä ja jatkuu kesäkuun alkuun. Karitsa laiduntaa viljellyllä laitumella tai luonnonlaitumella keväästä syksyyn. Vastasyntyneet karitsat käyttävät yleisimmin ravinnokseen viljeltyjä laitumia, kunnes luonnonlaitumien katsotaan soveltuvan laiduntamiseen. Suurin osa lampaista lasketaan luonnonlaitumelle kahden–neljän viikon kuluttua karitsointiajasta. Islannissa kesällä laiduntamiseen käytettävät luonnonlaitumet sijaitsevat joko maatiloille kuuluvalla maalla tai yhteislaitumella. Kaikki rehu hankitaan siis yksinomaan maantieteelliseltä alueelta.

Luonnonlaidunta on käytetty karjan laiduntamiseen Islannin asuttamisesta lähtien. Suurin osa tällaisesta maasta sijaitsee keskiylängöllä pääasiassa siitä syystä, että siellä ruokailevat karitsat kasvavat muita nopeammin. Vaikka Islannissa kesällä laiduntamiseen käytettävien luonnonlaitumien välillä on huomattavia eroja, ylänköjen kasvillisuudessa on tavallisesti eniten proteiinia. Tämä on yksi kasvua nopeuttavista tekijöistä. Alangolla karitsojen kasvu on siksi varsinkin alku- ja keskikesällä yleensä hitaampaa kuin ylängöillä vaeltavilla karitsoilla, jotka syövät vastaversonutta kasvillisuutta. Kasvunopeudet tasoittuvat kuitenkin elokuun loppuun mennessä.

Luonnonlaitumilla olevien karitsojen kasvunopeus alkaa hiipua syyskuun alussa. Jos ne eivät ole tähän mennessä saavuttaneet teurastuksen kannalta sopivaa kokoa, niiden kasvupotentiaalia voidaan parantaa viemällä ne viljellyille alueille eli viljellyille niityille tai tuorerehualueille noin kahdeksi–kuudeksi viikoksi. Tällaisissa tapauksissa karitsoilla on aina pääsy muille, täydentäville laiduntamisalueille. Tällä järjestelyllä pyritään saavuttamaan haluttu teuraspaino syksyllä ja edistämään parempaa teurastamossa saatavaa kvantiililuokitusta.

Kasvattajat keräävät lampaat yhteislaitumilta ja muilta luonnonlaitumilta syksyllä. Prosessi voi kestää jopa viikon maantieteellisen sijainnin mukaan. Kyse on perinteestä, joka on yhtä vanha kuin Islannin asutus. Aina asuttamisesta lähtien kunkin alueen kasvattajat ovat yhdistäneet voimansa ajaakseen lampaat yhteen yhteislaitumilta ja yksityismailta yhteiseen aitaukseen. Keräämisen jälkeen lampaat lajitellaan, ja kunkin lauman omistaja tai tämän edustaja vie lauman kotiin.

Karitsat laiduntavat useimmiten hedelmällisemmillä alueilla, laitumilla ja nummilla ja lepäävät karummilla alueilla. Kasvillisuus koostuu matalakasvuisista kasveista, ja puulajeja on suhteellisen vähän. Karitsojen käytettävissä oleva kasvivalikoima muuttuu kasvukauden myötä kasvien kehityksen mukaan. Islanninlampaat etsivät lähinnä seuraavanlaisia kasveja: merinätkelmä, lillukka, väinönputki, naalinhorsma ja pohjanruusujuuri. Esimerkkejä lampaille hyvin mieluisista heinäkasveista, sarakasveista (Cyperaceae) ja sanikkaista (Pteridophyta) ovat tunturilauha, nurmirölli, rönsyrölli, tunturinurmikka, punanata ja nurmipiippo. Laiduntavien lampaiden suosimia kukkakasveja ovat muun muassa punakko, tunturiängelmä, metsäkurjenpolvi, tunturikohokki, rusolaukkaneilikka, ahomatara, hevonhierakka ja lettorikko. Islantilaisia puita ja pensaita, joita lampaat syövät mielellään kesällä, ovat esimerkiksi kotipihlaja, leveälehtiset pajut, villapaju ja kiiltopaju. Ravinteikkaat luonnonlaitumet ja heinä vähentävät rehun tarvetta, ja laiduntamiseen käytettävissä olevan kasvillisuuden kirjo on laaja. Islannin kylmän ilmaston ansiosta elintarviketuotannossa ei tarvitse käyttää yhtä paljon kasvinsuojeluaineita kuin monissa muissa maissa. Nämä tekijät ovat erittäin tärkeitä ”Íslenskt lambakjöt” -karitsanlihan tuotannon kannalta.

Karitsanlihaa koskevan eurooppalaisen hankkeen FAIR CT96-1768 (OVAX) Identifying and changing the qualities and composition of meat from different European sheep types which meets regional consumer expectations (erilaisten eurooppalaisten lammastyyppien lihan laadun ja koostumuksen määrittäminen ja muuttaminen alueen kuluttajien odotuksiin vastaamiseksi) tulokset käsittivät karitsanlihan islantilaisen tuotantomenetelmän ja viiden muun eurooppalaisen maan tuotantomenetelmien välisen vertailun. Kaikkien hankkeeseen osallistuneiden maiden edustajat pitivät ”Íslenskt lambakjöt” -karitsanlihaa mureimpana. Tämän tuloksen vahvistivat myös tutkitun lihan fyysisten ominaisuuksien mittaukset. Ero johtui osittain teurasiästä sekä kollageenin määrästä ja liukoisuudesta lämmitettäessä. Lisäksi katsottiin, että lihassyissä kantojen välillä olevilla eroilla oli merkitystä. Tulokset osoittivat myös, että ”Íslenskt lambakjöt” -karitsanlihan tärkeimmät erityisominaisuudet olivat

— Riistan maku.

— Pieni stressin heikentämän lihan prosenttiosuus (1–2 prosenttia ja yli 5,8 prosenttia pH 24-mittauksessa).

— Hyvin vähäinen sitkeys ja mureat selkälihakset.

— Suurempi omega-3-rasvahappojen prosenttiosuus. Islanninlammaskaritsojen lihaksissa omega-3-rasvahappojen osuus fosfolipideistä on mittausten mukaan 16 prosenttia, ja fosfolipidejä sisältämättömän lihaksen osuus on 1 prosentti lihaksen painosta.

— Suurempi määrä rautaa ja B-vitamiineja.

”Íslenskt lambakjöt” -karitsanlihan ominaispiirteitä ovat ennen kaikkea huomattava mureus ja riistan maku. ”Íslenskt lambakjöt” -karitsanlihan maittavuus johtuu siitä, että karitsat vaeltavat rajatuilla luonnonlaitumilla vapaina ja kasvavat Islannin karussa luonnonympäristössä, jossa ne käyttävät ravinnokseen heiniä ja muita kasveja.

Tutkimuksessa, jossa vertailtiin kuudesta Euroopan maasta eli Englannista, Islannista, Espanjasta, Ranskasta, Italiasta ja Kreikasta peräisin olevaa karitsanlihaa, todettiin, että ”Íslenskt lambakjöt” -karitsanlihassa omega-3-rasvahappojen määrä ja prosenttiosuus olivat suurempia kuin muissa tutkituissa karitsanlihoissa.

Edellä esitetty johtuu rehun ja laidunnettavan kasvillisuuden rasvahappokoostumuksesta. Se vaikuttaa omega-3-rasvahappojen prosenttiosuuteen sekä karitsojen rasvakerroksissa että lihaksissa. Yksi rasvahappojen suureen prosenttiosuuteen myötävaikuttavista tekijöistä on Islannin ilmasto. Islannilla on sekä arktisen että subarktisen alueen piirteitä. Maan etelä- ja kaakkoisosan alangoilla sekä tietyillä sisämaa-alueilla maan pohjois- ja itäosissa ilmasto on subarktinen. Keskilämpötila on yli 10 °C heinäkuussa ja yli –3 °C tammikuussa. Maan ylängöillä ja useimmilla muilla alangoilla ilmasto on arktinen. Heinäkuun keskilämpötila on alle 10 °C ja tammikuun keskilämpötila alle –3 °C. Vuotuinen sademäärä on alangoilla 400–2 000 mm. Islannissa on suurimmat napaseutujen ulkopuolella sijaitsevat jäätiköt. Paikoitellen purkujäätiköt ulottuvat alangoille. Lampaankasvatuksen edellytyksiin vaikuttavat Islannissa vähäinen saasteiden määrä, puhdas ilma ja elintilan runsaus, samoin luonnonlaidunten alhainen saastumisaste sekä eläinten hyvä kohtelu ja elinolot. Eläinten ravinnokseen käyttämässä ruohossa on runsaasti omega-3-rasvahappoihin kuuluvaa linoleenihappoa ja E-vitamiinia. Lisäksi on osoitettu, että Islannissa karitsat eivät kärsi stressistä ennen teurastusta tai sen aikana, mikä varmistaa lihan hyvin alhaisen happopitoisuuden.

Eritelmän julkaisutiedot

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.