KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Avoin ja turvallinen Eurooppa: suunnitelma käytäntöön /* COM/2014/0154 final */





KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Avoin ja turvallinen Eurooppa: suunnitelma käytäntöön Johdanto Viiden viime vuoden aikana on kehitetty Euroopan avoimuuden ja turvallisuuden lisäämistä edistävää politiikkaa. Eurooppa-neuvosto laatii kesäkuussa 2014 strategiset suuntaviivat vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen kehittämisen syventämiselle. Neuvosto tunnustaa, että unionin yhteisiin haasteisiin on vastattava yhdessä, sen huomattavan edistyksen pohjalta, joka on tapahtunut sen jälkeen, kun Tukholman ohjelmassa asetettiin vuonna 2009 kunnianhimoiset tavoitteet. Sen jälkeen on vihdoinkin sovittu yhteisestä eurooppalaisesta turvapaikkajärjestelmästä, joka asettaa paremmat suojelua tarvitsevia koskevat normit. Schengen-aluetta – joka on yksi Euroopan yhdentymishankkeen suosituimmista saavutuksista – on lujitettu. Laillisen maahanmuuton kanavia on vahvistettu. Maahantulolle ja maassa oleskelulle on nyt selvemmät ehdot ja maahanmuuttajilla on yhtäläiset oikeudet. Yhteistä viisumipolitiikkaa on muutettu huomattavasti, mikä on helpottanut laillisten matkustajien pääsyä Euroopan unioniin ja edistänyt siten unionin talouskasvua. Useita maita koskevat viisumivaatimukset on poistettu. Turvallisuuden alalla lainsäädäntö ja käytännön yhteistyö tarjoavat nyt yhteisiä välineitä, joilla autetaan suojelemaan eurooppalaisia yhteiskuntia ja talouksia vakavalta ja järjestäytyneeltä rikollisuudelta. Lisääntynyt yhteistyö lainvalvonnassa on osoittautunut olennaiseksi tekijäksi yhteisten uhkien, kuten ihmiskaupan, terrorismin, tietoverkkorikollisuuden ja korruption, torjunnassa. EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikalle on myös luotu kehys, joka on antanut EU:lle mahdollisuuden toimia laajassa mittakaavassa naapurimaidensa ja kauempanakin sijaitsevien maiden kanssa, sekä osallistua käynnissä oleviin YK:n ja valtioiden johtamiin aloitteisiin muuttoliikkeen ja kehityksen aloilla. Vaikka Tukholman jälkeiset saavutukset ovatkin huomattavia, työ ei missään tapauksessa ole valmis. Vielä on paljon tehtävää, jotta varmistetaan olemassa olevien välineiden täytäntöönpano ja valvonta kaikilta osin. Turvapaikkalainsäädäntö on saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä yhdenmukaisesti. Yhteisen maahanmuuttopolitiikan oikeudellisen kehyksen laatiminen on vielä kesken, ja kotouttamisen alalla tarvitaan lisätoimia. Turvallisuusasioita on selvitettävä edelleen, ja jäsenvaltioiden ja EU:n virastojen välistä yhteistyötä lainvalvonnassa on selvästi lisättävä. Lainsäädännön ja politiikan vaikuttavuuden seurannan ja arvioinnin on oltava keskeinen osa poliittista päätöksentekoa. EU ja sen jäsenvaltiot kohtaavat myös uusia haasteita. Eurooppa on osa globalisoitunutta ja verkottunutta maailmaa, missä kansainvälisen liikkuvuuden odotetaan lisääntyvän. Yhä suurempi määrä ihmisiä haluaa tulla Eurooppaan – jotkut tilapäisesti, kuten matkailijat, opiskelijat ja palveluntarjoajat, ja toiset taas pysyvämmin, kuten työntekijät tai suojelua tarvitsevat. EU tulee kokemaan väestörakenteen muutoksia, kaupungistumisen lisääntymistä, yhteiskuntien monimuotoisuuden lisääntymistä ja työvoimapulaa. Ratkaisevan tärkeää on maksimoida hyödyt, joita sisäpolitiikalla voidaan saavuttaa talouskasvun edistämisen kannalta, ja houkutella sopivaa ammattitaidon omaavia ihmisiä sekä laillisia matkailijoita Eurooppaan. Eurooppa joutuu myös kohtaamaan maailman monien osien ja erityisesti lähimpien naapureidensa epävakauden seuraukset. Arabikevään ja Syyrian nykyisen kriisin kaltaiset tapahtumat edellyttävät asianmukaisia ja koordinoituja toimia vastauksena eri ryhmistä koostuviin muuttovirtoihin, ja tarvitaan lisäponnisteluja, jotta vältetään uudet tragediat Välimerellä. Nopeasti kehittyvä tekniikka tarjoaa uusia mahdollisuuksia talouskasvuun ja muuttaa perusteellisesti ihmisten yhteydenpitotapoja. Nämä muutokset aiheuttavat myös uusia haasteita turvallisuuden suhteen. Tietoverkkorikollisuus on kasvava huolenaihe, ihmiskauppa muuttuu aina vain monimutkaisemmaksi, rajat ylittävä järjestäytynyt rikollisuus on saanut uusia ilmenemismuotoja ja terrorismi uhkaa yhä turvallisuutta. Meidän on käytettävä hyväksemme teknisiä innovaatioita ja tiedettä, jotka voivat auttaa selviytymään näistä riskeistä. EU:n on jatkettava turvallisuusvalmiuksia ja sietokykyä lisäävien välineiden käyttöönottoa hyödyntäen erityisesti tutkimus- ja kehitysohjelmaansa Horisontti 2020. Keskinäinen riippuvuus lisääntyy maailmassa jatkuvasti, ja siksi sisäasioihin liittyvät kysymykset on sisällytettävä EU:n yleiseen ulkopolitiikkaan, mikä mahdollistaa tehostetun vuoropuhelun ja yhteistyön kolmansien maiden kanssa. Johdonmukaisuus ja yhtenäisyys ulkopolitiikan kanssa auttavat ennakoimaan haasteita, saavuttamaan paremmin EU:n tavoitteet, edistämään sen arvoja ja täyttämään sen kansainväliset ihmisoikeusvelvoitteet. Tätä strategista pohdintaa käydään aikana, jolloin Eurooppa pyrkii vähitellen irti talous- ja sosiaalikriisistä, joka on jättänyt jälkensä: työttömyys on yhä suurta ja yhteiskuntamme ovat entistä haavoittuvampia ja alttiimpia muukalaisvihalle. Juuri tällaisissa olosuhteissa poliittisten päättäjien on ryhdyttävä määrätietoisesti toimiin sellaisen avoimen ja turvallisen Euroopan varmistamiseksi, jossa taataan EU:n perusoikeuskirjan mukaiset perusoikeudet, joita EU:n toimielinten on kunnioitettava hyväksyessään ja pannessaan täytäntöön lainsäädäntöä ja joita jäsenvaltioiden on kunnioitettava toimiessaan EU:n lainsäädännön soveltamisalalla. Sisäasiain alan politiikalla edistetään ja suojellaan eurooppalaisia arvoja ja tarjotaan näin kansalaisille mahdollisuus turvalliseen ja suojattuun elämään sekä yhteiskuntiamme rikastuttavaan monimuotoisuuteen. Komissio kuuli tämän tiedonannon valmistelussa monia eri sidosryhmiä ja asianomaisia osapuolia erityisesti 29. ja 30. tammikuuta 2014 pidetyssä ”Open and Safe Europe: What's next?” ‑sidosryhmäkonferenssissa sekä julkisissa kuulemisissa, jotka houkuttelivat paljon osallistujia. Myös Euroopan parlamentissa, neuvostossa, alueiden komiteassa ja EU:n virastojen hallintoneuvostoissa keskusteltiin tulevasta politiikastamme. Sisäpolitiikkaa koskevan keskustelun on perustuttava näyttöön. Siksi tähän tiedonantoon liitetyssä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa on esitetty joukko asiaa koskevaan pohdintaan liittyviä tilastotietoja. Poliittiset painopisteet 1. Tehokas maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskeva politiikka Väestörakenteen muutokset, erityisesti työikäisen väestön kutistuminen Euroopassa, yhdessä tiettyjen alojen (varsinkin tekniikan, tietotekniikan ja terveydenhuollon) ammattitaitoisen työvoiman huomattavan puutteen kanssa ovat EU:n tuottavuuden ja siten sen talouden elpymisen kannalta haitallisia. Lisääntyvä maailmanlaajuinen kilpailu ammattitaidosta ja kyvyistä vaikuttaa monien jäsenvaltioiden työmarkkinoihin ja on tulevana vuosikymmenenä Euroopan taloudellisen vaurauden kannalta ratkaiseva tekijä. EU on 15 viime vuoden aikana soveltanut alakohtaista lähestymistapaa lailliseen maahanmuuttoon. Sen tuloksena on laadittu yhteinen lainsäädäntökehys, jolla säännellään tiettyjen henkilöryhmien maahantuloa, tunnustetaan oikeudet ja määrätään seuraamuksia rikkomuksista. Se on myös edistänyt jäsenvaltioiden yhteistä sitoutumista kotouttamiseen ja palauttamiseen. Nyt on aika yhdistää tämä kaikki yhtenäisemmäksi EU:n yhteiseksi maahanmuuttopolitiikaksi, jossa otetaan huomioon myös talouden tarpeet niin lyhyellä kuin pitkälläkin aikavälillä. 1.1. Maahanmuuton ja kotouttamisen hyötyjen maksimointi Euroopassa tarvitaan hallittua maahanmuuttopolitiikkaa, joka edistää tehokkaasti älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun Eurooppa 2020 ‑strategiaa. Euroopan on houkuteltava uusia kykyjä ja kilpailtava maailmanlaajuisesti. Synergiat muiden politiikanalojen kanssa ovat tärkeitä. EU:n olisi varmistettava yhdenmukaisuus esimerkiksi maahanmuutto- sekä työllisyys-, koulutus-, kehitys- ja kauppapolitiikkojen välillä ja mahdollistettava palveluja tarjoavien, pitkälle kouluttautuneiden ammattilaisten lyhytaikainen oleskelu. Kansainvälisten opiskelijoiden houkuttelu maahan ja sinne jäämiseen sekä laillisesti maassa oleskelevien maahanmuuttajien koulutuksen edistäminen auttavat varmistamaan EU:n työmarkkinoilla tulevaisuudessa tarvittavan osaamisen tarjonnan. Jotta voidaan tunnistaa paremmin, millä talouden aloilla ja mihin ammatteihin on vaikea löytää työntekijöitä tai sopivaa osaamista, jäsenvaltioiden, yritysten ja ammattiyhdistysten on tehtävä rakenteellisten vuoropuhelujen avulla yhteinen arviointi työvoiman muuttoliikkeen ja kauppaan liittyvän liikkuvuuden kysynnästä. Koska jäsenvaltioilla voi olla erilaisia tarpeita, kannattaisi perustaa EU:n tason koordinointialusta, jolla varmistettaisiin, että maahanmuutto ja liikkuvuus vaikuttavat EU:n talouteen myönteisesti. Samanaikaisesti olisi vahvistettava toimenpiteitä, joilla hyödynnetään täysimääräisesti jäsenvaltioissa jo laillisesti oleskelevien maahanmuuttajien voimavarat, koska heidän työllisyysasteensa on tällä hetkellä reilusti alle keskiarvon ja monet ovat sosiaalisesti erittäin syrjäytyneitä. Olemassa olevia työnhakijoiden ja työpaikkojen yhteensovitusmekanismeja, kuten EURESia ja EU:n osaamispanoraamaa, olisi edelleen parannettava ja laajennettava koskemaan kolmansien maiden kansalaisia. Lähtöä edeltävät toimenpiteet voivat olla hyödyllisiä, jos niillä annetaan maahanmuuttajille tietoa tai koulutusta tai autetaan tutkintojen tunnustamisessa, mutta niitä ei saisi pitää unioniin pääsyn ehtona. Maahanmuuttajien yrittäjyyttä olisi edistettävä takaamalla lupien pysyvyys ja helpottamalla tiedonsaanti- ja verkostoitumismahdollisuuksia. Eläkeoikeuksien ja sosiaalietuuksien siirrettävyyttä on edelleen parannettava, jotta esimerkiksi siirtotyöläiset voivat siirtää työeläkeoikeutensa alalta toiselle ja maasta toiseen, myös kolmansiin maihin, yhtä laajasti kuin EU:n kansalaiset. Kykyjen houkuttelemiseksi EU:n olisi edelleen kannustettava ja tehostettava ulkomaalaisten tutkintotodistusten ja ammattipätevyyden tunnustamista, mikä auttaisi myös hyödyntämään laillisesti maassa oleskelevien maahanmuuttajien osaamista ja ammattitaitoa. EU voisi myös avata tätä tarkoitusta varten keskustelun kansainvälisten kumppaniensa kanssa. Osana EU:n houkuttelevuutta opiskelijoiden ja tutkijoiden pitäisi voida hyödyntää helpompia ja nopeampia viisumimenettelyjä. Olemassa olevat maahanmuuttajien maahantulon sallimista ja heidän oikeuksia koskevat EU:n säännöt on pantava tehokkaasti ja yhdenmukaisesti täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Voimassa olevan laillista maahanmuuttoa koskevan lainsäädännön arviointi auttaisi määrittämään puutteet, lisäämään yhdenmukaisuutta ja arvioimaan nykyisen lainsäädännön vaikutuksia. Lisätoimia voitaisiin toteuttaa maahantulon sallimista sekä kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia koskevien olennaisten ehtojen kokoamiseksi ja yhdenmukaistamiseksi. Se olisi askel kohti ”yhtenäistä maahanmuuttoaluetta”, jonka tavoitteena on helpottaa kolmansien maiden kansalaisten liikkumista EU:n sisällä, muun muassa tunnustamalla vastavuoroisesti kansalliset luvat. Euroopan unioni on monimuotoinen yhteisö, jossa kotoutuminen on edelleen haastavaa. Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisäämiseksi ja täyden hyödyn saamiseksi maahanmuutosta on vahvistettava sitoutumista tehokkaaseen maahanmuuttajien kotouttamiseen työmarkkinoilla ja vastaanottavissa yhteiskunnissa. Näissä toimissa olisi kiinnitettävä entistä enemmän huomiota sukupuolijakauman tasapainoon ja puututtava merkittävään eroon maahanmuuttajanaisten työllistymisessä miehiin nähden. On varmistettava kaikkien oikeudenmukainen kohtelu ja syrjimätön pääsy työmarkkinoille. Haavoittuvassa asemassa olevien maahanmuuttajien, varsinkin naisten, nuorten ja yksin matkustavien lasten, on saatava kohdennettua tukea, ja lapsen etuun perustuvaa lähestymistapaa olisi noudatettava käytännössä YK:n lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen mukaisesti. Onnistuneita toimintatapoja voitaisiin tunnistaa ja parhaita käytäntöjä jakaa aiemman kotouttamiseen liittyvän työn pohjalta. Paikallis- ja alueviranomaisten valmiuksien lisäämistä ja osallistamista on ehdottomasti jatkettava, koska ne ovat kotouttamispolitiikan eturintamassa. 1.2. Uskottava lähestymistapa laittomaan maahanmuuttoon ja palauttamiseen Laittoman maahanmuuton ehkäiseminen ja vähentäminen on hallitun maahanmuuttojärjestelmän olennainen osa. Laittoman maahanmuuton vähentämiseen tarvitaan useita toimenpiteitä. Laiton maahanmuutto yhdistyy usein ihmisten salakuljetukseen ja ihmiskauppaan, ja sen käynnistäjänä on usein laittomia työpaikkoja tarjoavien työnantajien esittämä kysyntä. Yhteistyö lähtö- ja kauttakulkumaiden kanssa on olennaista, ja sen pitäisi olla keskeinen osa EU:n ulkoisia toimia, myös kehitysyhteistyötä. Ihmisten salakuljetusta koskevat nykyiset säännöt voitaisiin arvioida perusteellisesti, ja uudessa kattavassa EU:n strategiassa voitaisiin hyödyntää olemassa olevia välineitä kaikin tavoin sekä puuttua laittoman maahanmuuton kysyntäpuoleen ja siinä mukana olevien rikollisverkostojen toimintaan. Ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä, kuten tiedotuskampanjoita lähtö- ja kauttakulkumaissa, pitäisi toteuttaa nykyistä enemmän ihmisten varoittamiseksi laittoman maahanmuuton riskeistä. Unioni asettaa edelleen etusijalle vapaaehtoiseen paluuseen liittyvät toimet, ja huomiota olisi kiinnitettävä avustettuun vapaaehtoiseen palaamiseen ja uudelleenkotouttamiseen liittyviin unionin toimenpiteisiin, joita voitaisiin toteuttaa tiiviissä yhteistyössä lähtömaiden, kansainvälisten järjestöjen ja kansalaisjärjestöjen kanssa. Samanaikaisesti EU:n on jatkettava yhteistyötä kolmansien maiden kanssa sen varmistamiseksi, että täytetään kaikilta osin olemassa olevat kolmansien maiden kanssa tehtyjen kansainvälisten sopimusten mukaiset takaisinottovelvollisuudet, jotka takaavat niiden kolmansien maiden kansalaisten tehokkaan palauttamisen, joilla ei ole laillista oikeutta jäädä unioniin. Uusia takaisinottosopimuksia muiden tärkeiden lähtömaiden kanssa on ehkä harkittava, ja kaikki EU:n ulkoisen toimialueen olemassa olevat mahdollisuudet on hyödynnettävä. EU:n olisi jatkettava palauttamispolitiikan toteuttamista noudattaen yhteisiä normeja, joilla varmistetaan luotettava ja inhimillinen palauttaminen kunkin yksilön perusoikeuksia ja ihmisarvoa kunnioittaen. 2. Schengen, viisumit ja ulkorajat 2.1. Schengen Schengen-alue, jolla ihmiset voivat matkustaa ilman tarkastuksia, on Euroopan unionin rakentamisen ydin. Euroopan unionin kansalaiset tekevät joka vuosi yli 1,25 miljardia matkailuun, liiketoimintaan tai ystävien tai sukulaisten tapaamiseen liittyvää matkaa kaikkialla Euroopassa ilman esteitä sisärajoilla. Tämä vapaa liikkuvuus on kansalaisten keskuudessa suosittua ja tuottaa unionin taloudelle valtavia etuja. Schengen-alueen luominen on saatava päätökseen. Hiljattain sovittujen Schengen-alueen hallintoon tehtävien muutosten tehokas toteuttaminen on siinä keskeinen tekijä. Se auttaisi lisäämään vastavuoroista luottamusta Schengen-valtioiden välillä, estäisi väärinkäytökset ja mahdollistaisi sen, että unioni voi toimia tilanteissa, joissa jokin jäsenvaltio ei täytä velvollisuuksiaan ulkorajojen oman osuutensa valvonnassa. Erityistä huomiota on kiinnitettävä Schengenin tietojärjestelmän (SIS II) sujuvaan toimintaan ihmisten turvallisuuden ja vapaan liikkuvuuden turvaamiseksi. Tämä tehtävä on vuonna 2012 perustetun laaja-alaisista tietojärjestelmistä vastaavan EU:n viraston (eu-LISA) ydinvastuualuetta. Sen lisäksi, että eu-LISA vastaa sekä nykyisten että tulevien tietojärjestelmien tehokkaasta toiminnasta sisäpolitiikan alalla, sen olisi pyrittävä luomaan asiaankuuluvien EU:n virastojen välille tietojärjestelmien turvallisuuteen ja kehitykseen liittyviä synergioita. 2.2. Yhteisen viisumipolitiikan täytäntöönpanon tehostaminen Viisumipolitiikan tavoitteena olisi oltava laillisten matkailijoiden matkustusmahdollisuuksien helpottaminen ja Schengen-alueen tekeminen houkuttelevammaksi kohteeksi kolmansien maiden kansalaisille samalla, kun säilytetään turvallisuuden korkea taso. EU:n edun mukaista on olla avoin vierailijoille, etenkin kun se edistää talouskasvua. On aikaa kehittää yhteinen viisumipolitiikka valmiiksi tarkistamalla Schengenin viisumisäännöstö, jotta varmistetaan Schengen-viisumien käsittelyn suurempi yhdenmukaisuus jäsenvaltioissa ja saadaan päätökseen viisumitietojärjestelmän (VIS) maailmanlaajuinen käyttöönotto. Tämän politiikan vaikutusten arvioimisen jälkeen voitaisiin harkita siirtymistä kohti järjestelmää, joka perustuu enemmän yksilölliseen arviointiin kuin kansallisuuteen. Meidän olisi jatkettava paikallisen konsuliyhteistyön edistämistä ja tiedonvaihtoa ja pyrkiä myöntämään viisumeja yhdenmukaisemmin ja nopeammin. Schengenin viisumikeskusten perustamista viisumihakemusten kokoamista ja niitä koskevien päätösten tekemistä varten on edistettävä jäsenvaltioiden läsnäolon lisäämiseksi ja järkeistämiseksi kolmansissa maissa. Järkevään viisumipolitiikkaan olisi kuuluttava myös se, että tarkistetaan säännöllisesti niiden maiden luettelo, joiden kansalaisilta vaaditaan viisumi. Viisumien myöntämisen helpottamista koskevia sopimuksia olisi harkittava silloin, kun viisumivapaus ei ole realistinen vaihtoehto, jotta voidaan helpottaa tiivistä yhteistyötä EU:n ja kumppanismaiden kanssa ja lisätä ihmisten välisiä yhteyksiä. Nykyinen käytäntö, jossa takaisinottosopimus tehdään samanaikaisesti viisumien myöntämisen helpottamista koskevan sopimuksen kanssa, on osoittautunut hyödyllisesti, ja sitä pitäisi jatkaa tulevaisuudessa. 2.3. Ulkorajojen yhdennetty valvonta Vuosien mittaan on tapahtunut huomattavaa edistystä kohti EU:n ulkorajojen yhdennettyä valvontaa. Frontexin tehtävää on laajennettu sen toimeksiannon tarkistuksen johdosta, minkä seurauksena yhteisiin operaatioihin osallistuvia jäsenvaltioita voidaan tukea paremmin ja yhteistyötä kolmansien maiden kanssa lisätä. Eurosur vahvistaa jäsenvaltioiden ja Frontexin välistä yhteistyötä osallistumalla ulkorajojen valvontaan ja auttamalla säästämään ihmishenkiä erityisesti Välimerellä. Merenkulkualan toimijoiden välistä yhteistyötä olisi myös edistettävä EU:n merellisen turvallisuusstrategian mukaisesti. Kun unioniin kuitenkin tulee entistä enemmän ihmisiä ja erityisesti lentämällä saapuvien määrän odotetaan kasvavan edelleen, EU:n on siirryttävä nykyaikaisempaan ja tehokkaampaan rajavalvontaan uusinta tekniikkaa hyödyntämällä. Laillisten matkustajien pääsyä Eurooppaan olisi helpotettava samalla, kun tehostetaan rajaturvallisuutta. Euroopan maahantulo- ja maastalähtöjärjestelmästä ja rekisteröityjen matkustajien ohjelmasta koostuvan ”älykkäät rajat” ‑paketin toteuttamisen olisi siksi oltava etusijalla. Uusia lähestymistapoja tehokkaaseen rajavalvontaan voitaisiin harkita ottaen huomioon Euroopan rajavartiointijärjestelmän toteutuskelpoisuudesta tehdyn arvioinnin. 3. Euroopan yhteinen turvapaikkajärjestelmä käytännössä EU:lla saattaa olla tulevina vuosina turvapaikanhakijoiden määrän mahdollisesti kasvaessa kansainväliseen suojeluun liittyviä suuria haasteita. Hyvin erilaisista ihmisistä muodostuvat monitahoiset maahanmuuttajavirrat aiheuttavat paineita jäsenvaltioiden valmiuksille käsitellä turvapaikkahakemuksia, ottaa vastaan haavoittuvassa asemassa olevia ryhmiä ja vastata niiden tarpeisiin sekä kotouttaa ne, joiden on tunnustettu tarvitsevan kansainvälistä suojelua. 3.1. Euroopan yhteisen turvapaikkajärjestelmän lujittaminen Euroopan yhteistä turvapaikkajärjestelmää koskevasta lainsäädännöstä on nyt sovittu. Se varmistaa paremman turvapaikansaannin niille, jotka tarvitsevat suojelua, vastaanotto-olosuhteiden paremman laadun sekä nopeammat ja luotettavammat turvapaikkapäätökset. Säännökset on nyt saatettava tehokkaasti osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja pantava yhdenmukaisesti täytäntöön, mikä tarjoaa jäsenvaltioille mahdollisuuden vastata kansainvälisen suojelun haasteisiin. Euroopan turvapaikka-asioiden tukivirasto (EASO) on tässä tehtävässä tärkeässä asemassa, sillä se auttaa parantamaan turvapaikka-arviointien laatua ja yhdenmukaistamaan käytännöt eri puolilla EU:ta myös seuraamalla turvapaikkapäätösten laatua ja kokoamalla yhteen jäsenvaltioiden lähtömaata koskevat tiedot. Turvapaikkapäätösten vastavuoroista tunnustamista kaikissa jäsenvaltioissa koskevat uudet säännöt sekä suojelun siirtämistä koskeva kehys olisi laadittava noudattaen perussopimuksen tavoitetta luoda suojelua saaville henkilöille yhtenäinen asema koko EU:n alueella. Tämä vähentäisi liikkumisen esteitä EU:ssa ja helpottaisi suojeluun liittyvien etujen siirtämistä yli sisärajojen. 3.2. Vastuu ja solidaarisuus Vastuun ja solidaarisuuden on kytkeydyttävä toisiinsa. Se tarkoittaa toisaalta sitä, että jäsenvaltioiden on noudatettava unionin säännöstöä kaikilta osin, ja toisaalta sitä, että jäsenvaltioiden on tuettava muita jäsenvaltioita, joiden turvapaikkajärjestelmiin kohdistuu suuria tilapäisiä paineita. Kansainvälistä suojelua saavien uudelleensijoittaminen, mitä Maltassa on kokeiltu viime vuosina, on yksi solidaarisuuden muoto, jota olisi edistettävä. Uusi muoto, jota voitaisiin kehittää tulevina vuosina, on turvapaikkahakemusten yhteiskäsittely. Vastaanottopaikkojen yhdistämistä hätätilanteissa voitaisiin myös tutkia sen varmistamiseksi, että mikään maa ei joutuisi kokemaan tilanahtautta samalla, kun muissa maissa on ylimääräistä kapasiteettia. Tulevaan pohdintaan on kuuluttava myös muita keinoja vastuun jakamisen tasoittamiseksi jäsenvaltioiden välillä. 3.3. Kriisien ehkäisy ja hallinta Varhaisvaroitus-, valmius- ja kriisinhallintamekanismi perustuu nyt Dublin-asetukseen. Näiden vaiheiden asianmukainen soveltaminen edellyttää sitä, että komissio ja EASO saavat jäsenvaltioilta enemmän tietoja nykytilanteesta ja puutteista, jotka voisivat johtaa kriisiin. Se tarkoittaa tiedonkeruun lisäämistä ja jäsenvaltioiden, EU:n edustustojen, EU:n virastojen, kansainvälisten järjestöjen ja muiden lähteiden toimittamien tietojen perusteella tehtäviä riskianalyysejä. Jäsenvaltioiden turvapaikkajärjestelmien puutteita olisi vältettävä ehkäisevillä toimenpiteillä ja valmiussuunnitelmilla. Joukoittaisen maahantulon käsittelyvalmiuksien parantamiseksi unionissa olisi arvioitava olemassa oleva tilapäistä suojelua koskeva kehys ja tarvittaessa muutettava sitä, jotta se olisi käytännöllisempi ja joustavampi väline. 3.4. Ulkoisiin haasteisiin vastaaminen ja lailliset reitit turvapaikan saannille EU:sta Suojelun korkean tason edistämistä kauttakulku- ja lähtömaissa sekä vaarallisia matkoja Saharan, Välimeren ja muiden reittien kautta Eurooppaan tekevien ihmisten määrän vähentämistä olisi vauhditettava olennaisena osana EU:n ulkopolitiikkaa. On välttämätöntä laajentaa nykyisten alueellisten suojeluohjelmien, kuten Pohjois-Afrikan ja Afrikan sarven suojeluohjelmien, soveltamisalaa ja arvioida uusien ohjelmien perustamisen tarvetta. Alueellisissa suojeluohjelmissa olisi painotettava enemmän kansallisten viranomaisten valmiuksien parantamista ihmisten siirtojen käsittelyssä, mukaan lukien valmius vastaanottaa kansainvälistä apua ja edistää pakolaisten myönteisiä vaikutuksia paikallisyhteisöihin. EU:n olisi pyrittävä varmistamaan niiden ihmisten hallittu saapuminen, joilla on hyvin perusteltu suojelutarve, mikä vähentäisi ihmisten salakuljetusta ja inhimillisiä tragedioita. Kun käytettävissä on uutta rahoitusta, EU:n olisi tiiviissä yhteistyössä EU:n kehityspolitiikan kanssa sitouduttava entistä tiukemmin uudelleensijoittamiseen. Se voi tarjota pitkän aikavälin ratkaisuja ihmisille, joiden Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutettu (UNHCR) on todennut olevan suojelun tarpeessa. EU:n uudelleensijoittamisen tulokset ovat tähän asti olleet suhteellisen vaatimattomia. Kehitysmaat vastaanottavat edelleen suurimman osan maailman pakolaisista. Kaikkien 28 jäsenvaltion olisi osoitettava suurempaa solidaarisuutta kehitysmaihin kuuluvia isäntämaita kohtaan osallistumalla uudelleensijoittamistoimintaan ja kantamalla nykyistä suuremman osan vastuusta. Suojatun maahantulon menettelyillä – joiden avulla ihmiset voivat pyytää suojelua joutumatta tekemään hengenvaarallista matkaa päästäkseen EU:n rajalle – voitaisiin täydentää uudelleensijoittamista laatimalla aluksi koordinoitu lähestymistapa humanitaarisiin viisumeihin ja yhteiset suuntaviivat. Lisäksi voitaisiin käynnistää toteutettavuustutkimus mahdollisesta suojelupyyntöjen yhteiskäsittelystä EU:n ulkopuolella rajoittamatta kuitenkaan olemassa olevaa oikeutta turvapaikkamenettelyjen piiriin pääsemiseen EU:ssa. 4. Maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan tehostaminen Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden takaamiseksi Euroopassa toteutettaviin toimiin vaikuttavat myös EU:n ulkopuoliset tapahtumat ja kehityskulut. Poliittinen muutos ja epävakaus, kasvavat varallisuuserot ja ilmastonmuutos ovat syitä sekä vapaaehtoiseen liikkuvuuteen laajassa mittakaavassa että pakkoon perustuvaan siirtymiseen, jotka lisäävät EU:n ulkorajoihin kohdistuvaa painetta. EU:n on lisättävä yhteyksiään naapurimaihin sekä idässä että etelässä ja kauempanakin sijaitseviin maihin laittoman ja pakon edessä tapahtuvan maahanmuuton perimmäisten syiden selvittämiseksi. Tätä tarkoitusta varten EU:n on edelleen autettava lähtö- ja kauttakulkumaita lisätäkseen niiden valmiuksia ehkäistä laitonta maahanmuuttoa ja torjua maahanmuuttajien salakuljettamista ja ihmiskauppaa sekä parantaa rajavalvontaa ja turvapaikka- ja vastaanottovalmiuksia. EU:n on lujitettava kumppanuutta kolmansien maiden kanssa maahanmuuton ja liikkuvuuden alalla hyödyntääkseen kaikin tavoin asemaa, joka kokonaisvaltaisen lähestymistavan kehyksellä ja välineillä on. Erityisesti liikkuvuuskumppanuudet voivat olla tärkeässä asemassa Euroopan työvoima- ja osaamispulan ratkaisemisessa ja kauppaan liittyvän liikkuvuuden helpottamisessa. Viisumivapaudesta käytävät vuoropuhelut ja lyhytkestoisten viisumien myöntämisen helpottaminen voivat myös auttaa kiihdyttämään EU:n talouskasvua ja edistämään kehitystä kolmansissa maissa. Siksi kattavan lähestymistavan vaikutusten tehostaminen kolmansissa maissa on asetettava etusijalle. Ulkosuhteisiin liittyvät kysymykset ja painopisteet on otettava asianmukaisesti huomioon määritettäessä tavoitteita ja toimintaa. Eri sidosryhmien välinen yhteistyö on olennaisen tärkeää. EUH:n, myös EU:n edustustojen, valmiuksia on hyödynnettävä kaikin tavoin, jotta varmistetaan EU:n toimien tehokkuus ja johdonmukaisuus. Muuttoliikettä ja kehitystä koskevan EU:n asialistan mukaisesti olisi kiinnitettävä huomiota etelän maiden välisen muuttoliikkeen kehitysvaikutusten maksimointiin, maahanmuuttopolitiikan sisällyttämiseen kaikkiin kansallisiin kehitys- ja köyhyydenvähentämissuunnitelmiin, kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuuden lisäämiseen sekä paluunmuuttajien uudelleenkotouttamistoimien edistämiseen. Tällainen yhteistyö hallitun muuttoliikkeen varmistamiseksi voi hyödyntää lähtömaiden kehitystä huomattavasti. EU:n olisi tehostettava suhteitaan naapurimaihin maahanmuutosta, liikkuvuudesta ja turvallisuudesta käytävällä vuoropuhelulla sekä perustamalla ja panemalla täytäntöön liikkuvuuskumppanuuksia. Marokon kanssa vuonna 2013 ja Tunisian kanssa vuonna 2014 allekirjoitetun liikkuvuuskumppanuuden täytäntöönpano on varmistettava kaikilta osin. EU:n on edelleen panostettava muuttoliikkeestä käytävään alueelliseen vuoropuheluun ja kahdenvälisiin suhteisiin naapuruusalueen ulkopuolella sijaitsevien ensisijaisten maiden kanssa ja jatkettava myös ihmisoikeuksien, demokratian, perusarvojen ja hyvän hallintotavan tukemista. 5. Suojelua tarjoava Eurooppa EU hyväksyi vuonna 2010 ensimmäisen sisäisen turvallisuuden strategiansa ja siihen liittyvän toimintasuunnitelman. Strategiassa keskitytään painopistealueisiin, joilla tartutaan EU:n tason yhteisillä toimilla suurimpiin turvallisuusuhkiin ja luodaan lisäarvoa jäsenvaltioiden toimille. Siinä tunnustetaan tarve lujittaa turvallisuutta kunnioittaen samalla kaikilta osin perusoikeuksia, kuten oikeutta yksityisyyteen ja henkilötietojen suojaa. Valitut viisi strategista tavoitetta olivat 1) kansainvälisten rikollisverkostojen toiminnan vaikeuttaminen, 2) terrorismin ehkäiseminen sekä radikalisoitumiseen ja värväykseen puuttuminen, 3) kansalaisten ja yritysten tietoverkkoturvallisuuden lisääminen, 4) turvallisuuden parantaminen rajavalvonnan avulla ja 5) Euroopan selviytymiskyvyn parantaminen kriiseissä ja katastrofeissa. Nämä tavoitteet ovat edelleen ajankohtaisia. Koska haasteet kuitenkin muuttuvat, komission, jäsenvaltioiden ja Euroopan parlamentin olisi tehtävä yhteistyötä sisäisen turvallisuuden strategian päivittämiseksi tarkistamalla vuosiksi 2015–2020 suunnittelut kuhunkin tavoitteeseen liittyvät toimet. Uudistetun strategian olisi edistettävä ehkäisemiseen ja lainvalvontaan perustuvaa lähestymistapaa ja kannustettava myös lisäämään sisäasioiden ja muiden sisäiseen turvallisuuteen liittyvien politiikan alojen, kuten liikenteen, sisämarkkinoiden, tulliunionin, tutkimuksen ja kehityksen, digitaalisten markkinoiden, pelastuspalvelun ja ulkosuhteiden, välisiä synergioita. Turvallisuuden alan tutkimusta on rahoitettu seitsemännestä tutkimuksen ja teknologian kehittämisen puiteohjelmasta. Seuraavassa ohjelmassa, joka on Horisontti 2020 ‑ohjelma, toimintaa on tarkoitus tehostaa. EU jatkaa Euroopan turvallisuusalan tukemista saavuttaakseen turvallisuuteen liittyvät strategiset tavoitteensa. 5.1. Kansainvälisten rikollisverkostojen toiminnan vaikeuttaminen Järjestäytyneiden rikollisryhmien soluttautuminen EU:n talouteen on turvallisuusriski. Vakava rajat ylittävä rikollisuus, kuten korruptio, ihmis-, huume- ja asekauppa ja muiden laittomien tavaroiden kauppa sekä lasten seksuaalinen hyväksikäyttö, aiheuttaa vakavaa haittaa uhreille ja koko yhteiskunnalle. Monet näistä uhkista ovat laajenemassa. Järjestäytynyt rikollisuus on entistä joustavampaa, ja se kehittää toimintaansa niin Euroopan rajojen sisä- kuin ulkopuolellakin. Se muodostaa edelleen merkittävän uhkan EU:n sisäiselle turvallisuudelle ja saattaa lisätä kolmansien maiden epävakautta. EU:n on edelleen mukautettava ja vahvistettava vastatoimiaan näihin uhkiin koordinoimalla toimintaansa EU:n sisä- ja ulkopuolella. Tässä pyrkimyksessä olennaista on jäsenvaltioiden viranomaisten välinen operatiivinen yhteistyö, jossa keskitytään järjestäytynyttä ja vakavaa rikollisuutta koskevassa toimintapoliittisessa syklissä EU:n tasolla sovittuihin painopisteisiin. On vahvistettava keskinäistä luottamusta ja lisättävä yhteisten tutkintaryhmien ja muiden yhteisten operaatioiden käyttöä EU:n rahastojen ja erillisvirastojen tuella. On tutkittava, tarvitaanko EU:n toimia sen varmistamiseksi, että yhteisten tutkintaryhmien käytännön yhteistyö ei hankaloidu tutkintatekniikoita koskevien erilaisten kansallisten sääntöjen vuoksi. Tiedonvaihtoa jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten ja asiaankuuluvien EU:n virastojen välillä ja EU:n virastojen kesken olisi lisättävä hyödyntäen olemassa olevia EU:n välineitä kaikin tavoin. Europolin asemaa tiedonvaihdon keskuksena EU:ssa olisi lujitettava tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden, OLAFin ja Frontexin kanssa. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi perustettava keskitetyt asiointipisteet ottaen huomioon tulliyhteistyön asiaankuuluvan kehyksen. Tiedonvaihtojärjestelmät voitaisiin tehdä yhteentoimivammiksi ottaen huomioon eurooppalaisten julkishallintojen yhteentoimivuusratkaisujen laajemman kehyksen kehityksen. Käytännön yhteistyötä olisi tuettava kehittämällä edelleen lainvalvontahenkilöstön EU-tason koulutusta. Lainvalvontaviranomaisten eurooppalainen koulutuskehys olisi pantava kaikilta osin täytäntöön tulevina vuosina, jotta se hyödyttäisi suurta määrää lainvalvontaviranomaisia, rajavartioita ja tullivirkailijoita heidän virka-asteestaan riippumatta. Samanaikaisesti EU:n on tehostettava erityisesti uhreille ja yhteiskunnalle eniten haittaa aiheuttavien rikosten vastaisia toimiaan. Korruptio heikentää luottamusta demokratiaan, vahingoittaa sisämarkkinoita, rajoittaa ulkomaisia investointeja, vie viranomaisilta verotuloja ja helpottaa järjestäytyneiden rikollisryhmien toimintaa. Torjuakseen korruptiota tehokkaammin jäsenvaltioiden olisi toteutettava EU:n korruptiontorjuntakertomuksessa esitetyt ehdotukset. Kertomuksen julkaisemista tulisi jatkaa tulevina vuosina. Korruptiontorjuntatoimenpiteet olisi yhdistettävä paremmin EU:n eri politiikanaloihin, ja EU:n rahoituksella olisi tuettava institutionaalisten ja hallinnollisten valmiuksien kehittämistä. EU:n toimielinten, jäsenvaltioiden ja kansainvälisten järjestöjen yhteistyötä olisi kehitettävä edelleen. Järjestäytyneitä rikollisryhmiä houkuttelevat laittomasta kaupasta, korruptiosta, talousrikoksista ja muusta rikollisesta toiminnasta saatavat suuret voitot. Tämän kannustimen torjumiseksi ja rikoksista saatavien voittojen lailliseen talouteen soluttamisen ehkäisemiseksi on tehtävä enemmän töitä. Direktiivi rikoshyödyn jäädyttämisestä ja menetetyksi tuomitsemisesta EU:ssa on saatettava osaksi kaikkien jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja pantava täytäntöön viipymättä. Varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien toimistojen sekä lainvalvonta-, oikeus- ja hallintoviranomaisten, kuten vero- ja lupaviranomaisten, olisi vauhditettava yhteistyötä varallisuuden jäljittämisen parantamiseksi. Rahanpesulla rikollisryhmät pystyvät piilottamaan rikostensa tuotot. Rahoitusjärjestelmän väärinkäytösten estämiseksi ehdotus neljänneksi rahanpesunvastaiseksi direktiiviksi on hyväksyttävä, saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja pantava täytäntöön pikaisesti ja EU:n rahanpesunvastaisen rikoslainsäädännön tarvetta on selvitettävä. Ihmiskauppa on kasvava uhka. EU hyväksyi vuosia 2012–2016 koskevan EU:n strategian, jonka tarkoituksena on hävittää tämä rikoksen muoto, ja direktiivin, joka on nyt saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja pantava täytäntöön viipymättä. Strategian täytäntöönpano on saatava päätökseen, mukaan lukien sen kolmansissa maissa tapahtuvaan ihmiskauppaan liittyvät näkökohdat. Nyt olisi laadittava vuoden 2016 jälkeinen strategia, joka kattaa muun muassa ehkäisemisen, uhrien auttamisen, turvallisen paluun ja uudelleenkotoutumisen sekä internetin roolin. Tarvetta kriminalisoida ihmiskaupan uhrien palvelujen tahallinen käyttö olisi selvitettävä. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ihmiskaupan torjunnan EU-koordinaattorin tehtävää on jatkettava. Laittomien huumausaineiden kauppa on edelleen erittäin kannattavaa liiketoimintaa järjestäytyneelle rikollisuudelle. Europol ja EU:n huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus (EMCDDA) laativat vuonna 2013 ensimmäisen yhteisen huumausainemarkkinoita koskevan raportin, jossa tuotiin esiin uusien psykoaktiivisten aineiden lisääntyminen. Komissio ehdotti lainsäädäntöä, jonka perusteella tällaiset aineet voitaisiin poistaa nopeasti markkinoilta, jos ne ovat haitallisia terveydelle, ja jossa otettaisiin huomioon myös laillinen teollinen ja kaupallinen käyttö. Tämäkin lainsäädäntö olisi hyväksyttävä ja pantava täytäntöön osana EU:n huumausainestrategian mukaista tasapainoista lähestymistapaa. Lasten seksuaalinen riisto ja hyväksikäyttö aiheuttavat elinikäistä haittaa sen uhreille. EU:n direktiivi, joka koskee verkossa tapahtuvaa hyväksikäyttöä, on saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja pantava pikaisesti täytäntöön. Lasten suojeleminen seksuaalirikoksilta olisi sisällytettävä entistä enemmän EU:n muihin politiikanaloihin, ja kattavan EU-strategian tarvetta olisi selvitettävä. Ampuma-aseisiin liittyvä väkivalta aiheuttaa edelleen vakavia vammoja ja ihmishengen menetyksiä kaikkialla EU:ssa, ja siksi laitonta asekauppaa on pyrittävä kitkemään entistä voimallisemmin. EU:n voimassa olevan ampuma-aseiden myymistä ja siirtoa EU:n sisällä koskevan lainsäädännön tarkistaminen vähentäisi ampuma-aseiden laittoman käytön ja kaupan riskiä, jos siihen yhdistettäisiin voimakkaampia käytännön lainvalvontatoimia. Olemassa olevien sopimusten ja järjestelyjen tehokkuuden tarkastelua lainvalvontaa koskevien tietojen jakamisessa kolmansien maiden kanssa olisi jatkettava ja tarvittaessa kehitettävä edelleen. Matkustajarekisteritietojen lisääntyneeseen käyttöön sekä kolmansissa maissa että jäsenvaltioiden kesken olisi puututtava EU-tason uuden lainsäädäntökehyksen yhteydessä. Uusi kehys takaa tietosuojan korkean tason sekä matkustajarekisteritietojen käsittelyssä EU:n sisällä että niiden siirtämisessä EU:sta kolmansiin maihin. EU:n matkustajarekisteritietoväline olisi lopultakin hyväksyttävä ja pantava täytäntöön. Myös tietojen säilyttämistä koskevaa direktiiviä olisi tarkistettava samanaikaisesti, kun tarkistetaan sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi, ottaen huomioon neuvottelut tietosuojakehyksestä. 5.2. Terrorismin ehkäiseminen sekä radikalisoitumiseen ja värväykseen puuttuminen Viime vuosina lähinnä yksittäiset ihmiset tai pienehköt ryhmät ovat tehneet useita terrori-iskuja, joilla on kuitenkin ollut vakavia seurauksia. Terrorismin ja väkivaltaisten ääriliikkeiden uhka on tulevina vuosina vakava haaste EU:lle. Huolestuttava suuntaus on se, että enimmäkseen nuoria ihmisiä lähtee taistelemaan muihin maihin, kuten Syyriaan. Siellä ollessaan jotkut heistä liittyvät terroristiryhmiin. Palatessaan he saattavat muodostaa vakavan turvallisuusuhkan EU:lle. Meidän on vastattava siihen ehkäisemällä terrorismia EU:n terrorisminvastaisen strategian mukaisesti ja puututtava terrorismiin johtavaan radikalisoitumiseen. Meidän on vahvistettava väkivaltaisiin ääriliikkeisiin ja terrorismiin kohdistettavia vastatoimiamme laaja-alaisesti ottaen huomioon sekä sisäiset että ulkoiset ulottuvuudet. Radikalisoitumista ja terroristien värväämistä koskeva EU:n strategia, jonka päivitys on suunnitteilla, on olennainen jatkotyön suunnannäyttäjä. Kuten komissio ehdottaa, painopisteen pitäisi olla ääriliikkeiden vaikutuspiiristä pois haluavien auttamisessa, paikallisten toimijoiden kouluttamisessa, yhteistyössä paikallisyhteisöjen kanssa, työskentelemisessä enemmän yksityisen sektorin kanssa verkon kautta tapahtuvan radikalisoitumisen torjumiseksi ja sisäisten toimien yhdistämisessä paremmin ulkoisiin toimiin. Väkivaltaisten ääriliikkeiden vastaisia toimia olisi jatkettava osana EU:n kolmansille maille antamaa kehitys- ja turvallisuusapua, johon kuuluvat koulutuksen, kansalaisyhteiskunnan, sukupuolen, hallinnon ja median näkökohdat. Näiden toimien tukemiseksi radikalisoitumisen torjunnan verkostoa olisi vahvistettava ja kehitettävä tietokeskukseksi, joka kerää hyviä käytäntöjä ja koordinoi entistä paremmin käytännön toimijoiden työtä. EU:n tehtävänä on auttaa jäsenvaltioita verkostoimaan lainvalvontaa ja parantamaan terrori-iskujen käsittelystä vastaavien lainvalvontaviranomaisten koulutusta ja harjoituksia. EU:n terrorisminvastaisten interventiojoukkojen verkosto Atlas järjesti vuonna 2013 EU:n siihen asti suurimmat harjoitukset. Tätä työtä olisi jatkettava lisäämällä harjoituksia niin operatiivisella kuin strategisellakin tasolla. Tulevien vuosien tavoitteena olisi oltava paremmin koulutetut ja yhteentoimivammat joukot. EU on jo sopinut lainsäädännöstä, jolla vaikeutetaan räjähteiden lähtöaineiden saantia. Nyt meidän on varmistettava, että se pannaan tehokkaasti täytäntöön. Kemiallista, biologista, radioaktiivista ja ydinmateriaalia samoin kuin räjähteitä koskevaa työtä on tehostettava, ja se on asetettava edelleen etusijalle. Terrorismintorjunnan koordinoinnissa on otettava huomioon uudet institutionaaliset rakenteet, jotka on luotu Lissabonin sopimuksella. Tähän kuuluu korkean edustajan / EUH:n ulkosuhteisiin liittyvän työn tukeminen erityisesti edistämällä unionin ja kolmansien maiden välistä viestintää. 5.3. Kansalaisten ja yritysten tietoverkkoturvallisuuden lisääminen Yhteiskuntamme ovat entistä riippuvaisempia internetistä. On rakennettava turvallisia ja luotettavia järjestelmiä, jotta ihmiset ja yritykset voivat hyödyntää kaikkia internetin mahdollisuuksia. Sähköisen maksamisen turvallisuuden varmistaminen on olennaisen tärkeää. Nyt on kuitenkin syntymässä uusia haasteita, kuten digitaalisten valuuttojen ja verkkofoorumien käyttö, joka helpottaa monia vakavan ja järjestäytyneen rikollisuuden muotoja. Verkkohyökkäysten määrä todennäköisesti kasvaa tulevina vuosina, vaikka tietoverkkorikollisuuden torjumiseen tarvittavien valmiuksien parantamiseksi ja tietoverkkoturvallisuuden vahvistamiseksi on toteutettu tärkeitä toimenpiteitä. Operatiivista valmiutta torjua tietoverkkorikoksia on lisättävä. EU on perustanut Europoliin Euroopan verkkorikostorjuntakeskuksen. Keskus on jo ensimmäisen toimintavuotensa aikana osoittanut arvonsa tukemalla jäsenvaltioiden tutkimuksia monilla eri rikollisuuden aloilla petoksista verkossa tapahtuvaan lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön. Komissio tukee edelleen keskuksen kehittämistä verkkorikollisuuden torjunnan yhteyspisteeksi Euroopassa. Yksi EU:n tärkeimmistä tehtävistä on jäsenvaltioiden auttaminen verkkorikollisuuden torjuntavalmiuksien kehittämisessä. Ihannetapauksessa kaikilla jäsenvaltioilla olisi verkkorikostorjuntakeskus. EU tarvitsee strategisella tasolla koordinoidumpia vastatoimia. EU on hyväksynyt ensimmäisen verkkoturvallisuusstrategiansa, jonka tarkoituksena on luoda maailman turvallisin verkkoympäristö. Tämä visio on nyt toteutettava käytännössä. Strategiassa tunnustetaan myös tarve lisätä kansainvälistä yhteistyötä sekä strategisella että operatiivisella tasolla. Tässä suhteessa Yhdysvaltojen kanssa vuoden 2010 huippukokouksessa saavutettu yhteisymmärrys verkkoturvallisuutta ja ‑rikollisuutta käsittelevän työryhmän perustamisesta on osoittautunut konkreettisten tulosten saavuttamisen kannalta hyödylliseksi. Yksi hyvä esimerkki tästä on EU:n ja Yhdysvaltojen perustama maailmanlaajuinen yhteenliittymä verkossa tapahtuvan seksuaalisen hyväksikäytön torjumiseksi. Tällä hetkellä yhteenliittymään osallistuu 52 maata eri puolilta maailmaa, ja se voi toimia innoittajana uusille aloitteille. EU:n olisi varmistettava, että se saavuttaa edelleen tuloksia ja että siihen liittyy lisää maita. EU on jo sopinut verkkorikollisuuden torjumista koskevasta tiukemmasta lainsäädännöstä, joka on pantava pikaisesti täytäntöön. Tehokas toiminta tällä alueella edellyttää myös yhteistyön lisäämistä yksityisen sektorin kanssa. Lainkäyttövaltaa verkkoympäristössä on myös selvennettävä. Tässä yhteydessä Euroopan neuvoston tietoverkkorikollisuutta koskeva Budapestin yleissopimus on edelleen tärkeässä asemassa maailmanlaajuisessa yhteistyössä ja jäsenvaltioiden, jotka eivät ole vielä ratifioineet sitä, olisi tehtävä se. 5.4. Turvallisuuden parantaminen rajavalvonnan avulla Rajaturvallisuuden ja ‑valvonnan yhdenmukaisuus ja korkea taso perusoikeuksia kaikilta osin noudattaen on välttämätöntä. Rajavalvontapolitiikoilla on tärkeä osuus rajat ylittävän rikollisuuden torjunnassa ja turvallisuuden korkean tason säilyttämisessä. Yhdennetyn rajaturvallisuuden strategiaa olisi päivitettävä nykyisten poliittisten välineiden täytäntöönpanosta saatujen kokemusten perusteella. EU:n olisi pohdittava, miten olemassa olevat järjestelmät ja alustat voitaisiin yhdistää, ja pyrittävä tekemään enemmän yhteistyötä kansallisella tasolla rajavartioiden ja muiden rajalla työskentelevien viranomaisten välillä turvallisuuden lisäämiseksi. Tavaroiden liikkuvuuteen liittyen komission vuonna 2013 antaman tiedonannon mukaan vuonna 2014 esitellään tullialan riskienhallintaa ja toimitusketjun turvallisuutta koskeva strategia. Tässä aloitteessa mahdollistetaan tehokkaampi riskienhallinta parantamalla toimitusketjutietojen saatavuutta ja käyttöä, lujittamalla tulliviranomaisten välistä yhteistyötä ja koordinointia kansainvälisesti ja muiden lainvalvonta- ja turvallisuusvirastojen kanssa sekä lisäämällä jäsenvaltioiden ja EU:n valmiuksia, jotta varmistetaan EU:n yhdennetty ja johdonmukainen reagointi toimitusketjun riskeihin. 5.5. Euroopan selviytymiskyvyn parantaminen kriiseissä ja katastrofeissa EU on lisännyt huomattavasti valmiuttaan ehkäistä luonnonkatastrofeja ja ihmisen aiheuttamia katastrofeja sekä valmistautua ja vastata niihin. Nyt keskitytään sen varmistamiseen, että luodut järjestelmät toimivat. Hätäavun koordinointikeskus on omaksunut tehtävänsä suurissa katastrofeissa toimivana palveluntarjoajana ja koordinointifoorumina. Keskeinen haaste on panna kaikilta osin täytäntöön uusi pelastuspalvelua koskeva lainsäädäntö, joka säätelee tämän alan tulevaa työtä EU:n tasolla. Vielä on sovittava menettelyistä solidaarisuuslausekkeen käytössä, jotka muodostavat kehyksen toiminnalle suurissa kriiseissä. Katastrofien hallintaan liittyvien näkökohtien sisällyttämistä muihin politiikkoihin ja rahastoihin sekä tieteen ja innovaatioiden osuuden vahvistamista katastrofien hallinnassa edistetään. Operatiivisia haasteita, kuten laitteiden ja viestintäjärjestelmien yhteentoimivuutta, on ratkottava ja koulutukseen ja harjoituksiin liittyvää työtä tehostettava. 5.6. Sisäisen turvallisuuden parantaminen maailmanlaajuisessa toimintaympäristössä Euroopan sisäinen turvallisuus tarkoittaa myös toimintaa EU:n rajojen ulkopuolella ja yhteistyössä kolmansien maiden kumppanien kanssa. Tällaista yhteistyötä vaativat esimerkiksi radikalisoituminen sekä ihmiskaupan ja huumekaupan torjuminen. Monien kolmansien maiden epävakaus on uhka demokratian, oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien toteutumiselle kyseisissä maissa, mutta se voi vaikuttaa myös merkittävästi Euroopan unioniin. Sisäiseen turvallisuuteen liittyviä seikkoja olisi käsiteltävä järjestelmällisemmin osana EU:n ulkopolitiikkaa, ja ne olisi kytkettävä EU:n apu- ja yhteistyöohjelmiin ja muihin poliittisiin välineisiin, joita käytetään kansainvälisessä yhteistyössä. Tämä pitäisi toteuttaa tarjoamalla apua lainvalvonnan valmiuksien lisäämiseen antamalla koulutusta tai jakamalla tietoa ja parhaita käytäntöjä. EU vahvistaa kehitysyhteistyötään kumppaniensa kanssa tukeakseen niiden toimia ihmisoikeuksien suojelun, oikeusvaltion ja hallintotapaan liittyvien näkökohtien, kuten avoimuuden, osallistumisen ja vastuullisuuden, aloilla. EU:n olisi jatkettava työskentelyä kumppaniensa kanssa kansallisella ja alueellisella tasolla yhteisen turvallisuutta koskevan toimintasuunnitelman laatimiseksi pyrkien synergioihin ja yhdenmukaisuuteen jäsenvaltioiden ja muiden lahjoittajien kanssa. Yhteistyötä EUH:n kanssa olisi lujitettava edelleen, jotta sisäasioiden strategiset painopisteet näkyisivät kansainvälisellä asialistalla. Päätelmät Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden varmistaminen on yksi Euroopan unionin keskeisistä tavoitteista. Sen jälkeen, kun Amsterdamin sopimus tuli voimaan ja Tampereen ohjelma hyväksyttiin vuonna 1999, on tehty paljon töitä avoimen ja turvallisen Euroopan turvaamiseksi niin, että samalla kunnioitetaan perusoikeuksia ja palvellaan määrätietoisesti unionin kansalaisia. Tulevassa työssä etusijalla on oltava lainsäädännön täytäntöönpano ja näiden saavutusten vakiinnuttaminen sekä tehostettu käytännön yhteistyö. Lainsäädännön ja politiikan vaikuttavuutta seuraamalla ja arvioimalla voimme mukauttaa toimiamme, ja EU:n rahoituksen strateginen käyttö mahdollistaa keskittymisen entistä enemmän EU:n painopistealueisiin EU:n toimielinten älykkääseen sääntelyyn sitoutumisen mukaisesti. Kansalaislähtöisen lähestymistavan on oltava johtavana periaatteena myös tulevaisuuden työssämme. Samanaikaisesti meidän on kiinnitettävä huomiota edessä oleviin mahdollisuuksiin ja haasteisiin. Kaikille on oltava selvää, että Euroopan parlamentin, jäsenvaltioiden, komission, korkean edustajan / EUH:n, EU:n virastojen ja monen muun tahon on yhdistettävä voimansa entistä määrätietoisemmin voidakseen reagoida tehokkaasti muuttuvaan ympäristöön. Tämän tiedonannon tarkoituksena on tunnistaa nämä haasteet. Siinä esitellään toimenpiteet, joista komission mielestä olisi keskusteltava Euroopan parlamentin ja neuvoston kanssa ja jotka olisi otettava huomioon, kun Eurooppa-neuvosto määrittelee strategiset suuntaviivansa 68 artiklan mukaisesti.