Venäjän sotilaallinen hyökkäys Ukrainaan on lisännyt puhtaan energiasiirtymän geopoliittisten näkökohtien merkitystä sekä tuonut esiin tarpeen nopeuttaa siirtymää ja yhdistää voimat kestävämmän energiajärjestelmän ja todellisen energiaunionin aikaansaamiseksi. EU on esittänyt kunnianhimoisia vaihtoehtoja, joilla lievennetään korkeiden energianhintojen vaikutuksia teollisuuteen ja kuluttajiin (erityisesti haavoittuvassa asemassa oleviin ja energiaköyhyyden vaarassa oleviin kuluttajiin) sekä vahvistetaan energian toimitusvarmuutta EU:ssa. Keskipitkällä aikavälillä EU:n yhdennetty järjestelmä, joka perustuu suurelta osin puhtaan energian tuotantoon, energialähteiden monipuolistamiseen sekä energiansäästön ja energiatehokkuuden lisäämiseen kaikilla aloilla, on kustannustehokkain keino vähentää EU:n riippuvuutta fossiilisista polttoaineista. Esimerkiksi 55-valmiuspaketin täytäntöönpano vähentäisi EU:n kaasunkulutusta 30 prosenttia vuoteen 2030 mennessä. Tämä on erityisen tärkeää siksi, että vihreän ja digitaalisen siirtymän edistyminen lisää sähkön kysyntää.

Vuoden 2022 strategisessa ennakointiraportissa esitetään tulevaisuuteen suuntautuva strateginen katsaus, jossa tarkastellaan vihreän ja digitaalisen siirtymän välistä vuorovaikutusta ja huomioidaan muuttunut geopoliittinen tilanne. Ennakointiraportti pohjautuu perusteelliseen ennakoivaan tarkasteluun. Sekä vihreä että digitaalinen siirtymä ovat EU:n poliittisen asialistan kärjessä, ja niiden välisellä vuorovaikutuksella on tulevaisuudessa huomattavia seurauksia. Lisäksi siirtymien onnistuminen on keskeinen edellytys Yhdistyneiden kansakuntien kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamiselle. Vaikka siirtymät ovat luonteeltaan erilaisia ja niihin kohdistuu erilaisia dynamiikkoja, niiden rinnakkaisuutta – eli kykyä vahvistaa toisiaan – on syytä tarkastella lähemmin. Vihreää siirtymää ei voida toteuttaa ilman niitä tavoitteita ja politiikkoja, jotka on asetettu Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa eli monialaisessa strategiassa ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi ja ympäristön pilaantumisen vähentämiseksi vuoteen 2050 mennessä. Digitaalisessa siirtymässä on viime aikoihin asti huomioitu kestävyysnäkökohtia vain vähäisesti. Jotta voidaan vähentää digitaalisen siirtymän kielteisiä sivuvaikutuksia ja hyödyntää täysin sen potentiaali ympäristön, yhteiskunnan ja talouden kestävyyden mahdollistamiseksi, digitaalinen siirtymä edellyttää asianmukaista politiikan suunnittelua ja hallintoa, kuten digitaalisessa kompassissa ja 55-valmiuspaketissa esitetään.

Maailmassa on käynnissä merkittäviä geopoliittisia muutoksia, jotka vahvistavat EU:hun ennestään vaikuttavia megatrendejä. Venäjän sotilaallisella hyökkäyksellä Ukrainaan on muun muassa energiaan, elintarvikkeisiin, talouteen, turvallisuuteen, puolustukseen ja geopolitiikkaan liittyviä pitkäaikaisia vaikutuksia, jotka tulevat vaikuttamaan merkittävästi Euroopan toimiin oikeudenmukaisen vihreän ja digitaalisen siirtymän toteuttamiseksi. Euroopan unioni ei kuitenkaan aio luopua pitkän aikavälin tavoitteistaan näiden eikä muidenkaan tulevaisuuden haasteiden vuoksi. Oikeanlaisten politiikkojen avulla nämä haasteet voivat vauhdittaa tavoitteiden saavuttamista. Viime kädessä näin voitaisiin edistää EU:n selviytymiskykyä ja avointa strategista riippumattomuutta useilla aloilla, esimerkiksi energian, elintarviketurvan, turvallisuuden ja kriittisten toimitusten aloilla – mukaan lukien siirtymässä tarvittavien raaka-aineiden toimituksissa – sekä huipputeknologian alalla.

Liikenteen kysyntä kasvaa myös jatkossa väestönkasvun ja elintason nousun myötä. Matkustajaliikenne voi kasvaa maailmanlaajuisesti lähes kolminkertaiseksi vuosien 2015 ja 2050 välillä. EU:ssa maanteiden henkilöliikenteen odotetaan kasvavan noin 21 prosenttia ja tavaraliikenteen 45 prosenttia vuoteen 2050 mennessä siitä huolimatta, että muiden liikennemuotojen, kuten raide- ja vesiliikenteen, osuutta pyritään lisäämään. Alaan vaikuttavat myös kaupungistuminen, kuluttajien tietoisuuden lisääntyminen, kestävien liikennevaihtoehtojen (yhä suhteellisen korkeiden) kustannusten kehittyminen ja uudet, muun muassa toimitusketjujen hallintaan liittyvät liiketoimintamallit. Lisäksi digitalisaatio voi entisestään nopeuttaa hybridityön lisääntymistä, mikä vaikuttaa työntekijöiden paikalliseen ja rajat ylittävään liikkuvuuteen.

Seuraavan sukupolven akkujen laajamittaisempi hyödyntäminen yhdessä digitaaliteknologioiden kanssa lisää merkittävällä tavalla liikenteen kestävyyttä. Tämä koskee useita liikennemuotoja, kuten matkustaja- ja rahtiliikennettä, raskaita kuorma-autoja ja ilmailua. Esimerkiksi sähkökäyttöisillä ilma-aluksilla voitaisiin liikennöidä pienten alueellisten lentoasemien välillä eri puolilla EU:ta. Liikennesähkön lisääntyvän kysynnän hallinta on sovitettava yhteen sähköajoneuvojen energiatehokkuuden parantamisen kanssa niin suorassa sähköistämisessä kuin uusiutuvien ja vähähiilisten polttoaineiden massatuotannossa aloilla, joiden on vaikea irtautua hiilestä, kuten ilmailussa ja vesiliikenteessä. Tämä edellyttää myös järjestelmätason lähestymistapaa antureiden, laskentatehon ja kehittyneiden ohjelmistojen integroimiseksi. Ajoneuvoista ja niiden ympäristöstä saatavia tietoja hyödyntämällä voidaan optimoida latausta. Kaksisuuntainen lataus voisi tarjota joustavuutta älykkäille sähköverkoille tukemalla uusiutuvan energian integrointia ja maksimoimalla sen käytön. Lisäksi digitalisaatio voi yhdessä avaruuspohjaisten palvelujen kanssa tukea luotettavia ratkaisuja verkottuneille ja automatisoiduille (myös autonomisille) aluksille ja ajoneuvoille, mikä lisää liikenteenhallinnan tehokkuutta ja vähentää polttoaineen kulutusta. Kokeelliset ratkaisut, kuten testausalustat tai elävät laboratoriot, jotka mahdollistavat liikkuvuusratkaisujen testaamisen todellisissa olosuhteissa, voivat auttaa ymmärtämään paremmin loppukäyttäjien tarpeita. Ajoneuvojen digitaaliset kaksoset voivat antaa kaikki tarvittavat tiedot tosiaikaisesta suorituskyvystä, käyttöhistoriasta, kokoonpanosta, osien korvaamisesta tai takuusta. Älykäs liikkuvuus edellyttää suuria investointeja uusien teknologioiden ja infrastruktuurien kehittämiseen sekä erilaisten digitaaliteknologioiden, kuten tekoälyn, pilvipalvelujen ja puolijohteiden, saatavuutta. Jotta voidaan saavuttaa kriittinen massa ja välttää riippuvuus suurista määräävässä asemassa olevista toimijoista, alan toimijoiden on lisäksi luotava kumppanuuksia, yhdistettävä investointeja ja sovittava yhteisistä standardeista, infrastruktuureista, alustoista ja hallintokehyksistä. Keskeisessä asemassa ovat myös itseohjautuvien ajoneuvojen yhteiskunnallinen hyväksyntä ja kustannuksiin liittyvä esteettömyys.

Digitalisaatio ja tekoäly vauhdittavat myös tehokkaampia multimodaalisia liikkumisratkaisuja, joissa kaikki liikennemuodot yhdistetään samaksi yhteentoimivaksi alustaksi, kuten ”liikkuvuus palveluna” tai ”liikenne palveluna”. Tämä voisi lisätä tehokkuutta, kuluttajien valinnanvaraa, saavutettavuutta ja kohtuuhintaisuutta erityisesti julkisen liikenteen osalta. Lisäksi digitaaliset alustat edistävät muita vaihtoehtoja, kuten yhteiskäyttöä ja jakamista. Digitaaliteknologialla on myös keskeinen merkitys sen varmistamisessa, että kaupungeissa sekä syrjäisillä ja maaseutualueilla syntyy yhdistettyjä multimodaalisia liikkuvuuspalveluja, joiden avulla kansalaiset ja yritykset voivat käyttää ja valita eri vaihtoehtoja sekä henkilö- että tavaraliikenteessä. Lisäksi uusilla vähäpäästöisillä, digitaalisilla ja tekoälyyn perustuvilla teknologioilla ja ratkaisuilla, kuten drooneilla, voidaan tarjota monenlaisia uusia sovelluksia ja palveluja tavaroiden toimittamisesta lääkinnälliseen apuun. Tämä edellyttää yhteentoimivuuden lisäämistä eri liikennemuotojen, toiminnanharjoittajien ja alustojen välillä sekä kaikkialle ulottuvia yhteyksiä. Erityisesti liikkuvuutta koskevan datan parempi ja laajempi saatavuus auttaa viranomaisia seuraamaan ja suunnittelemaan liikennetoimintaa, infrastruktuuria ja palveluja sekä sovittamaan tarjonnan ja kysynnän paremmin yhteen pienemmin kustannuksin ja ympäristövaikutuksin. Datan saatavuus on keskeisessä asemassa myös silloin, kun kehitetään liikenteen hallintaa ja pyritään tarjoamaan asiakkaille ja yrityksille laajempi valikoima kestäviä liikkuvuusratkaisuja.

3.Teollisuuden ilmastoneutraaliuden edistäminen digitaaliteknologian avulla

Jotta EU:n teollisuuden ilmastoneutraalius saavutettaisiin vuoteen 2050 mennessä, teollisuuden hiilidioksidipäästöjä on jo vuoteen 2030 mennessä vähennettävä 23 prosenttia vuoden 2015 tasosta. Maailmanlaajuisesti teollisuuden osuus energian loppukulutuksesta on noin 37 prosenttia ja kasvihuonekaasupäästöistä noin 20 prosenttia. Neljä energiaintensiivistä teollisuudenalaa – teräs-, sementti-, kemian-, sellu- ja paperiteollisuus – tuottavat noin 70 prosenttia teollisuuden maailmanlaajuisista kokonaishiilidioksidipäästöistä. Ne ovat myös EU:n suurimmat teolliset energiankäyttäjät.

Digitaaliteknologiat tulevat olemaan tärkeä keino hallita suurten teollisten energiankäyttäjien tarjontaa ja kysyntää järjestelmässä, jossa on useita raaka-ainelähteitä ja raaka-aineita. Älykkäät mittarit, mukaan lukien käyttäjäkohtaiset mittarit, ja anturit voisivat lisätä energiatehokkuutta tarjoamalla reaaliaikaista tietoa energian kulutuksesta ja syöttämällä tietoa energianhallintavälineisiin. Valvovat tarkastusjärjestelmät, massadata-analyysijärjestelmät ja tiedonkeruujärjestelmät parantavat teollisten prosessien tehokkuutta ja käsittelevät dataa, mikä tukee älykkäämpää päätöksentekoa. Digitaaliset kaksoset auttavat parantamaan järjestelmäsuunnittelua, testaamaan uusia tuotteita, seuraamaan ennalta ehkäisevää huoltoa ja toteuttamaan sitä, arvioimaan tuotteen elinkaarta ja valitsemaan optimaaliset materiaalit. Datavetoinen optimointi auttaa parantamaan olemassa olevia materiaaleja, kehittämään vihreämpiä vaihtoehtoja ja pidentämään niiden käyttöikää. Seuranta ja jäljitys tarjoavat tietoa tuotteissa käytetyistä materiaaleista tai osista, mikä voisi edistää kiertotaloutta parantamalla huoltoa ja korkealaatuista suljetun kierron kierrätystä. Keskeisessä osassa tulevat olemaan myös tuotanto-, digitaali- ja muut edistyneet teknologiat, kuten robotiikka sekä 3D- ja 4D-tulostus Digitaalisten ratkaisujen käyttöönotto teollisuudessa edellyttää korkeampaa teknologisen valmiuden ja kyberturvallisuuden tasoa, jotta teollisten prosessien data ja toiminnan eheys voidaan turvata.

4.Rakennusten viherryttäminen digitalisaation avulla

Väestörakenteen kehitys ja kaupungistuminen aiheuttavat muutoksia rakennusten kysynnässä. Kaupunkiväestön kasvun myötä maailman rakennuskanta kaksinkertaistuu vuoteen 2060 mennessä. EU:ssa pääasiassa kaupunki- ja välialueilla asuvan väestön osuus voi nousta 80 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä. Lisäksi pienikokoisia kotitalouksia tulee olemaan enemmän ja ne kuluttavat todennäköisesti enemmän energiaa henkeä kohti kuin suuremmat kotitaloudet. Nämä suuntaukset sekä se, että digitaalisia laitteita käytetään etätyöhön, opiskeluun, älykkääseen asumiseen tai itsenäiseen asumiseen, lisäävät rakennusten energiankulutusta. EU:ssa rakennusten osuus energiankulutuksesta on tällä hetkellä 40 prosenttia ja 75 prosenttia rakennuskannasta on energiatehotonta.

Jotta ilmastoneutraalius voidaan saavuttaa ja saastumista vähentää merkittävästi, uusien rakennusten on oltava päästöttömiä vuoteen 2030 mennessä ja viidesosaan olemassa olevista rakennuksista on tehtävä jälkiasennuksia. Rakennusten ilmastoneutraaliuden saavuttaminen vaatisi fossiilisen lämmityksen korvaamista kestävillä vaihtoehdoilla, kuten lämpöpumpuilla, vedenkäytön hiilijalanjäljen vähentämistä ja yleisen energiatehokkuuden parantamista huolehtien samalla, että ratkaisut ovat kaikkien saavutettavissa. Tämä edistää EU:n tavoitetta, joka on peruskorjata 35 miljoonaa energiatehotonta rakennusta vuoteen 2030 mennessä. Älykkäät rakennukset ja mittarit voisivat auttaa saavuttamaan nämä tavoitteet ja torjumaan energiaköyhyyttä. Rakennustietojen mallintaminen voisi vuoteen 2030 mennessä parantaa alan energia- ja vesitehokkuutta entisestään ja tarjota pitkän aikavälin analyysin rakennusten rakentamiseen ja käyttöön liittyvistä suunnitteluvalinnoista. Anonymisoitujen tietojen ja älykkäiden laitteiden saatavuus sekä kuluttajien käyttäytyminen mahdollistavat kohdennetut investoinnit peruskorjauksiin. Digitaaliset lokit ja elinkaarianalyysi ovat tarpeen, jotta päästöjä koskevia tietoja voidaan arvioida, raportoida, tallentaa ja jäljittää koko elinkaaren ajalta ja jotta materiaalien ympäristövaikutuksia voidaan vähentää ja myrkyllisten aineiden käyttöä ehkäistä. Digitaaliset kaksoset voivat muuttaa tapaa, jolla kaupunkialueita suunnitellaan, seurataan ja hallitaan. Tämä voisi johtaa kaupunkipäästöjen vähentymiseen, energiatehokkuuden ja elämänlaadun parantumiseen ja rakennustilan parempaan käyttöön ja voisi parantaa rakennusten kestävyyttä vaaratilanteissa

5.Älykkäämpi ja vihreämpi maatalous

Ilmasto- ja ympäristökriisit, väestörakenteen muutokset ja geopoliittinen epävakaus asettavat haasteita EU:n maatalouden selviytymiskyvylle ja vaikeuttavat sen siirtymistä kohti kestävää kehitystä. Ilman poliittisia toimia maatalouden maailmanlaajuiset päästöt voivat lisääntyä 15–20 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Ennusteiden mukaan siihen mennessä 10 prosenttia maailmanlaajuisesta maa-alasta, joka tällä hetkellä soveltuu viljelyyn tai karjatalouteen, tulee olemaan ilmastoltaan niihin sopimaton. Biosfääriin, veteen, maaperään tai biologiseen monimuotoisuuteen tulee kohdistumaan myös muita uhkia. Muuttuneessa geopoliittisessa tilanteessa EU:n on vähennettävä riippuvuuttaan rehun, lannoitteiden ja muiden tuotantopanosten tuonnista. Samaan aikaan on kuitenkin pidettävä yllä tuottavuutta, elintarviketurvaa tai alan viherryttämistä sekä torjuttava puutteellista elintarviketurvaa alhaisen tulotason kumppanimaissa.

Jos digitaaliteknologiat otetaan asianmukaisesti käyttöön, ne voivat mahdollistaa älykkään ja ympäristöystävällisemmän maatalouden. Paikan päällä tapahtuvan digitaalisen aistimisen lisääntynyt käyttö (hoitotoimenpiteiden sovittamiseksi paikallisiin olosuhteisiin) ja EU:n avaruuspohjaiset palvelut voisivat vähentää veden, torjunta-aineiden, lannoitteiden ja energian käyttöä, mikä hyödyttäisi myös ihmisten ja eläinten terveyttä. Digitaaliset kaksoset tarjoavat dataa, jonka avulla voidaan hallita tuotteiden monipuolistamista ja käyttää toiminnallista biologista monimuotoisuutta tuholaistorjunnan uudistamisessa. Kvanttilaskenta yhdessä bioinformatiikan ja kasvigenomiikan kanssa voi lisätä tietämystä biologisista ja kemiallisista prosesseista, joiden avulla voidaan vähentää torjunta-aineiden ja lannoitteiden käyttöä. Digitaaliset alustat, joilla helpotetaan paikallista jakelua ja vältetään ruoan haaskausta, voisivat edistää paikallista tuotantoa ja lyhentää kulutusketjuja. Satelliittidata, anturit, lohkoketjut ja arvoketjun eri osista kerätty data voisivat lisätä jäljitettävyyttä ja avoimuutta. Maatalouden avoimet digitaaliset alustat, jotka tarjoavat perustan turvalliselle ja luotettavalle datan jakamiselle ja digitaalisille palveluille, kuten täsmäviljelylle, voisivat vahvistaa oikeudenmukaista yhteistyötä arvoketjussa ja muodostaa tehokkaita markkinapaikkoja. Näiden teknologioiden laajempi käyttöönotto edellyttää alhaisempia asennus- ja ylläpitokustannuksia sekä yhteyksien parantamista syrjäisillä ja maaseutualueilla. Lisäksi standardoituja prosesseja varten kehitettyjen digitaalisten ratkaisujen on tuettava monipuolisempia viljelymalleja. Rinnakkaisuuteen liittyvien teknologioiden käyttöönotto edellyttää luottamusta, korkeaa turvallisuustasoa ja riittävää osaamista.

IV. Rinnakkaisuuteen vaikuttavat geopoliittiset, taloudelliset, sosiaaliset ja sääntelyyn liittyvät tekijät

Meneillään olevat geopoliittiset muutokset ovat korostaneet tarvetta nopeuttaa vihreää ja digitaalista siirtymää EU:n selviytymiskyvyn ja avoimen strategisen riippumattomuuden vahvistamiseksi. Venäjän Ukrainaan kohdistaman sotilaallisen hyökkäyksen vaikutukset ovat jo muuttaneet geopoliittisia ja taloudellisia olosuhteita. Tähän liittyy useita rinnakkaisuuden kannalta keskeisiä tekijöitä: energian ja elintarvikkeiden hintojen nousu ja siihen liittyvät sosiaaliset seuraukset, mahdollinen tarve lisätä hiilen käyttöä väliaikaisesti, julkiseen talouteen kohdistuvat lisäpaineet, inflaation nopeutuminen, kyberriskien lisääntyminen, toimitusketjuihin liittyvät ongelmat sekä kriittisten raaka-aineiden ja teknologioiden saannin vaikeutuminen. Fossiilisista polttoaineista halutaan nyt luopua kiireellisesti, mikä voi osoittautua ratkaisevaksi tekijäksi vihreässä siirtymässä. Geopoliittinen tilanne vauhdittaa myös toimitusketjujen muutosta, joka johtuu maailmanlaajuisten työvoima- ja tuotantokustannusten muutoksista sekä covid-19-pandemian seurauksista. Se luo lisäpaineita siirtyä vähemmän haavoittuviin, monipuolisempiin ja luotettavampiin toimitusketjuihin ja mahdollisesti niin kutsuttuun ”friend-shoring” -hankintaan. Tämä voisi joissakin tapauksissa myös pienentää hiilijalanjälkeä ja edistää kiertotaloutta. Tässä yhteydessä EU:n kumppanit, kuten Etelä-Korea, Yhdysvallat ja Japani, ovat esimerkiksi myös ottaneet käyttöön tai ovat äskettäin alkaneet kehittää toimitusketjun seurantajärjestelmiä ja kotimaisia valmiuksia.

Kriittisten raaka-aineiden saatavuuden varmistaminen on ensiarvoisen tärkeää EU:n vihreän ja digitaalisen siirtymän kannalta. Tällä hetkellä EU on useiden kriittisten raaka-aineiden osalta vielä enemmän riippuvainen kolmansista maista, kuten Kiinasta, kuin fossiilisten polttoaineiden osalta Venäjästä. EU:n oman tuotannon osuus digitaalilaitteiden tuotannossa käytettävien kriittisten raaka-aineiden, kuten palladiumin, tantaalin tai neodyymin, maailmanlaajuisista toimitusketjuista on vain 4 prosenttia. EU:ssa ei ole myöskään riittävän laajamittaista kaivos-, jalostus- ja kierrätysteollisuutta. Kotimaisten esiintymien, mukaan lukien talouden kannalta strategisesti merkittävien esiintymien, kasvattamisessa ei ole tähän mennessä edistytty riittävästi erityisesti, koska hankkeisiin kohdistuu edelleen merkittäviä esteitä. Samaan aikaan EU:n puhdasta energiaa koskevien tavoitteiden saavuttaminen edellyttää useiden raaka-aineiden määrän lisäämistä. Esimerkiksi litiumin käyttöä on lisättävä 3 500 prosentilla, sillä se on keskeinen sähköisen liikkuvuuden raaka-aine. Chilessä on tällä hetkellä 40 prosenttia maailman litiumesiintymistä, kun taas 45 prosenttia sen jalostuslaitoksista sijaitsee Kiinassa. Lisäksi koboltin käytön odotetaan kasvavan 330 prosenttia ja alumiinin ja kuparin käytön 30–35 prosenttia. Kaupan, yhteistyön ja kumppanuuksien ylläpitäminen useiden erilaisten mineraalirikkaiden ja samanmielisten maiden kanssa on edelleen erityisen tärkeää. Kysynnän maailmanlaajuinen kasvu lisää kilpailua luonnonvaroista ja todennäköisesti pahentaa tuotannon keskittymistä, mikä lisää tarjontaan kohdistuvia geopoliittisia riskejä. Kriittisten raaka-aineiden saatavuuden lisäksi uudessa geopoliittisessa tilanteessa nousevat avainasemaan kyky asettaa ympäristö- ja sosiaalinormeja, kaivos-, jalostus- ja kierrätystoiminnan kestävyyden varmistaminen sekä energiantuotanto.

Kiertotalouden vahvistaminen ja tuotannon tarkkuuden parantaminen voisivat yhdessä riittävien investointien kanssa auttaa vähentämään näitä strategisia riippuvuussuhteita. Digitalisaatio voi vauhdittaa kiertotalouden kehittymistä entisestään parantamalla suunnittelua, lisäämällä tuotannon tarkkuutta ja parantamalla korjaus-, kunnostus- ja kierrätysprosesseja. Vuodesta 2040 eteenpäin EU voisi esimerkiksi saada suurimman osan siirtymämetalleista kierrätyksestä, minkä lisäksi se tarvitsisi edelleen myös ensisulatettuja metalleja. Kierrätys on entistäkin tärkeämpää, sillä esimerkiksi teräksen ja alumiinin tuottaminen romusta on huomattavasti vähemmän energiaintensiivistä kuin niiden tuottaminen raaka-aineista. Sekä kierrätyksen määrällä että sen laadulla on merkitystä. Esimerkiksi kuparijäämät teräksessä ja alumiinissa vähentävät arvoa huomattavasti ja lisäävät energian käyttöä ja päästöjä.

Teknologioiden geopolitiikan merkitys kasvaa. Kriittisten teknologioiden saatavuus tarjoaa kilpailuedun ja vähentää strategisia riippuvuuksia. EU:n nykyinen rajallinen kapasiteetti joidenkin horisontaalisten teknologioiden alalla heikentää sen asemaa. Teknologinen kilpailu voi lisääntyä nopeasti, mikä voi johtaa maailmanlaajuisten innovaatioekosysteemien pirstoutumiseen. Tämä voi lisätä kustannuksia ja kyberturvallisuusriskejä erityisesti kaksikäyttötekniikoiden, kuten 5G- ja 6G-infrastruktuurin tai maatalouden digitaaliteknologioiden, osalta. Tämä on sitäkin tärkeämpää, koska kerättyjen tietojen määrä, muun muassa kuluttajien tottumuksia ja käyttäytymismalleja koskevien tietojen, ja verkkoon liitettyjen laitteiden määrä kasvaa huomattavasti. Lisäksi arvoihin ja yhteiskunnallisiin malleihin perustuvan kilpailun odotetaan myös kasvavan. Tämä näkyy jo erilaisissa lähestymistavoissa internetin käyttöön. Tästä ovat esimerkkejä tiettyjen sisältöjen saatavuuden rajoittaminen (esimerkiksi Kiinassa ja Venäjällä), arvoihin perustuvan lähestymistavan noudattaminen (esimerkiksi EU:n panostaminen tietosuojaan ja luotettavaan tekoälyyn) ja erityisten hallintomallien edistäminen (esimerkiksi pitkälti yksityistetty hallinto, kuten Yhdysvalloissa, tai valtion ohjaama hallinto, kuten kybersuvereniteetti Kiinassa). On olemassa kasvava huoli yhteyksistä sellaisen vihamielisen kybertoiminnan ja disinformaation välillä, jotka uhkaavat demokratiaa, kärjistävät jakautuneisuutta ja vaikeuttavat paikkansapitävän tiedon saantia. Huoli on perusteltu, sillä demokraattinen kehitys on taantunut 30 vuoden takaiselle tasolle: maailmanlaajuisen demokratian keskimääräinen taso laski vuonna 2021 vuoden 1989 lukemiin. Lisäksi nykyinen geopoliittinen tilanne saattaa vaikuttaa vihreään ja digitaaliseen siirtymään liittyviin hankkeisiin kumppanimaissa, joissa on jo covid-19-pandemian seurauksista johtuvia rahoitus- ja toimitusrajoitteita. Tästä haasteesta on tulossa entistäkin tärkeämpi, sillä maailmanlaajuiset tulokset YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa ovat ensimmäistä kertaa taantuneet.

EU:n politiikkojen mukauttaminen uuteen talousmalliin on ratkaisevan tärkeää vihreän ja digitaalisen siirtymän toteuttamiseksi. Tämä edellyttää, että perinteistä käsitystä taloudellisesta kehityksestä muokataan kohti laadullisempaa näkemystä, jossa kehitys nivoutuu hyvinvointiin, resurssitehokkuuteen, kiertotalouteen ja uudistamiseen. Ilmastoneutraalius, luonnonvarojen kestävä käyttö, saasteettomuus ja biologisen monimuotoisuuden vähenemisen pysäyttäminen edellyttävät viime kädessä talous- ja sosiaalipolitiikan perusteellista muutosta, jonka taustalla on asianmukainen yhdistelmä markkinapohjaisia välineitä (esimerkiksi hiilen hinnoittelu) ja investointeja kestäviin hankkeisiin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla. Tätä muutosta vauhdittavat myös yhteiskunnallisten yritysten kasvu ja vaikutuksiin tähtäävät investoinnit.

Vihreä ja digitaalinen siirtymä ovat joko oikeudenmukaisia tai epäoikeudenmukaisia: niiden onnistuminen edellyttää osallistavuutta ja kohtuuhintaisuutta. Vihreän ja digitaalisen siirtymän vaikutukset ja kustannukset, kuten työn automatisointi, digitaalisten ratkaisujen ja digitaalisten julkisten palvelujen saatavuus, energian ja elintarvikkeiden hintojen nousu, rakennusten energiatehokkuuden parantamisen rahoittaminen tai liikenneköyhyys, vaikuttavat enemmän pieni- ja keskituloisiin. Myös teknologiavaltaisten yritysten ja teknologisesti jälkeen jääneiden yritysten välille on muodostunut kuilu. Alueelliset erot talouskehityksessä ja sosiaalisessa vauraudessa voivat entisestään pahentaa näitä kahtiajakoja. Työ- ja pääomamarkkinoiden jännitteet voivat tehdä niistä pitkäkestoisempia ja kalliimpia. Tässä tilanteessa ilmastoneutraalius ja ympäristökestävyys voidaan saavuttaa vain, jos niiden yhteydessä toteutetaan toimenpiteitä, joilla näitä ryhmiä autetaan selviytymään niihin liittyvistä taloudellisista rasitteista ja joilla kurotaan eroja umpeen. EU:n digitaalisen vuosikymmenen ja Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin tavoitteiden saavuttaminen on ratkaisevan tärkeää näiden puutteiden korjaamiseksi, mutta niiden ohella saatetaan tarvita lisätoimia. Tämä on vieläkin tärkeämpää, kun otetaan huomioon, että siirtymä koettelee kipeimmin niitä, joiden päästöt ovat pienimmät. Tällä hetkellä rikkain 10 prosenttia eurooppalaisista tuottaa asukasta kohden yli kolme kertaa enemmän päästöjä kuin muut Euroopan kansalaiset.

Vihreä ja digitaalinen siirtymä muuttavat perusteellisella tavalla EU:n työmarkkinoita ja työmarkkinoilla tarvittavia taitoja. Työpaikkoja tulee häviämään aloilla ja alueilla, jotka ovat erittäin riippuvaisia kivihiilen louhinnasta, fossiilisten polttoaineiden tuotannosta sekä niihin liittyvistä jalostus- ja toimitusketjuista. Toisaalta vihreä siirtymä luo uusia työpaikkoja esimerkiksi puhtaan energian, peruskorjaamisen ja kiertotalouden aloilla. Vastaavasti digitaalinen siirtymä luo todennäköisesti uusia työllisyys- ja liiketoimintamahdollisuuksia esimerkiksi kehittyneiden teknologioiden alalla ja toisaalta johtaa joidenkin työpaikkojen menettämiseen niiden täydellisen tai osittaisen automatisoinnin myötä. Covid-19-pandemian vauhdittama digitalisaatio vaikuttaa myös työoloihin ja työskentelymalleihin sekä sosiaalisen suojelun saatavuuteen. Nämä prosessit eivät välttämättä ole samanaikaisia eivätkä ne vaikuta samalla tavoin eri yrityksiin, toimialoihin ja alueisiin, mikä voi johtaa talouden ja työmarkkinoiden epätasapainoon. Työn sisällön muuttuminen ja työvoiman uudelleen kohdentaminen vaativat erilaisia taitoja. Kaiken kaikkiaan vihreän ja digitaalisen siirtymän työmarkkinavaikutukset saattavat täydentää toisiaan ja niillä voi olla vahvistavia ja kumoavia vaikutuksia, joita on syytä tutkia lisää.