PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

Kesäkuun 26. päivänä 2013 annetulla asetuksella (EU) N:o 610/2013 (jäljempänä ’Schengenin rajasäännöstön muutos’) muutettiin Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehtyä yleissopimusta (Schengenin yleissopimus), asetusta (EY) N:o 562/2006 (Schengenin rajasäännöstö) ja asetusta (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö). Lisäksi siinä muun muassa määriteltiin uudelleen kolmansien maiden kansalaisiin Schengen-alueella sovellettavan lyhytaikaisen oleskelun käsite. Lokakuun 18. päivästä 2013 alkaen sellaisten kolmansien maiden kansalaisten, jotka aikovat matkustaa Schengen-alueelle lyhytaikaista oleskelua varten, riippumatta siitä, vaaditaanko heiltä viisumia vai ei, sallitun oleskelun enimmäiskestoksi määritellään ”90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana”. Uusi määritelmä on tarkempi kuin aiempi, 18. lokakuuta 2013 asti voimassa ollut määritelmä (”kolme kuukautta minkä hyvänsä kuuden kuukauden jakson aikana ensimmäisestä maahantulosta”), koska nyt kesto määritetään kuukausien sijaan päivinä. Lisäksi määritelmästä on poistettu ilmaus ”ensimmäisestä maahantulosta”, joka aiheutti monia epävarmuustekijöitä ja kysymyksiä.

Schengenin rajasäännöstön muutoksella on tehty kaikki tarvittavat muutokset EU:n viisumi- ja rajasäännöstöön eli Schengenin yleissopimukseen, Schengenin rajasäännöstöön, viisumisäännöstöön ja asetukseen (EY) N:o 539/2001. Lyhytaikaisen oleskelun käsite sisältyy kuitenkin myös Euroopan unionin tekemiin kansainvälisiin sopimuksiin. Antigua ja Barbudan, Bahaman, Barbadosin, Brasilian, Mauritiuksen, Saint Kitts ja Nevisin sekä Seychellien kanssa tehdyissä viisumivapaussopimuksissa viitataan edelleen vanhaan määritelmään (”kolmen kuukauden ajan ensimmäistä maan alueelle tulon päivää seuraavien kuuden kuukauden aikana”) määriteltäessä viisumivapaan oleskelun kestoa.

Komissio hyväksyi 16. heinäkuuta 2014 suosituksen neuvoston päätökseksi luvan antamisesta neuvottelujen aloittamiseen Euroopan unionin ja edellä mainittujen maiden välillä tehtyjen lyhytaikaista oleskelua koskevien viisumivapaussopimusten muuttamiseksi. Neuvosto hyväksyi päätöksen 9. lokakuuta 2014. Tarkoituksena oli ottaa näiden seitsemän maan kanssa tehdyissä sopimuksissa käyttöön uusi lyhytaikaisen oleskelun määritelmä, josta säädetään Schengenin rajasäännöstön muutoksessa. Lisäksi lyhytaikaisen oleskelun määritteleminen viisumivapaussopimuksissa päivinä eikä kuukausina on helpompi tarkistaa ja laskea sähköisesti ja/tai tietotekniikan avulla, joten se sopii paremmin käytettäväksi keskitetyissä rajavalvontajärjestelmissä, kuten ehdotetussa rajanylitystietojärjestelmässä (EES).

Neuvoston luvan saatuaan komissio aloitti neuvottelut kyseisten seitsemän maan (Antigua ja Barbuda, Bahama, Barbados, Brasilia, Mauritius, Saint Kitts ja Nevis ja Seychellit) kanssa tehtyjen viisumivapaussopimusten muuttamisesta.

Neuvottelut Brasilian kanssa saatiin menestyksekkäästi päätökseen parafoimalla 31. lokakuuta 2017 sopimukset, joilla muutetaan kahta Euroopan unionin ja Brasilian liittotasavallan välistä diplomaatti-, virka- tai virkamatkapassin haltijoiden sekä tavallisen passin haltijoiden lyhytaikaista oleskelua koskevaa viisumivapaussopimusta. Sopimuspuolet ovat sopineet lyhytaikaisen oleskelun uuden määritelmän ja muiden teknisten yksityiskohtien (ks. jäljempänä) ottamisesta käyttöön. Muutoksilla ei ole kuitenkaan merkitystä matkustajan kannalta.

Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin erityistilanne otetaan huomioon sopimusten johdanto-osassa.

2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

•Oikeusperusta

Euroopan unionin ja Brasilian liittotasavallan välinen sopimus Euroopan unionin ja Brasilian liittotasavallan välisen diplomaatti-, virka- tai virkamatkapassin haltijoiden lyhytaikaista oleskelua koskevan viisumivapaussopimuksen (jäljempänä ’sopimus’) muuttamisesta edellyttää molempien sopimuspuolten omia menettelyjään noudattaen antamaa hyväksyntää. Unionin osalta tämä edellyttää neuvostolta päätöksiä sopimuksen allekirjoittamisesta ja tekemisestä.

Tämä ehdotus esitetään neuvostolle, jotta se antaisi valtuutuksen sopimuksen allekirjoittamiseen.

Kun käyttöön otetaan lyhytaikaisen oleskelun uusi, Schengenin rajasäännöstön muutoksen mukainen määritelmä, jonka perusteella lyhytaikaisen oleskelun käsitteen tulkinta on selkeää, sopimuksella varmistetaan oikeudellinen johdonmukaisuus sekä jäsenvaltioiden välinen yhdenmukaisuus.

Ehdotuksen oikeusperustana on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus), 77 artiklan 2 kohdan a alakohta yhdessä sen 218 artiklan kanssa.

Niiden neljän valtion osalta, jotka osallistuvat Schengenin säännöstön ja yhteisen viisumipolitiikan täytäntöönpanoon, unionilla ei ole toimivaltaa muuttaa viisumivapaussopimuksia, jotka sitovat kyseisiä valtioita. Jotta voidaan varmistaa yhdenmukainen lähestymistapa Schengen-alueella sallitun oleskelun kestoa koskeviin säännöksiin ja niiden yhdenmukainen täytäntöönpano, sopimukseen sisällytetään yhteinen julistus, jossa todetaan, että toisaalta Brasilian ja toisaalta Islannin, Liechtensteinin, Norjan ja Sveitsin on suotavaa muuttaa voimassa olevia kahdenvälisiä viisumivapaussopimuksiaan vastaavasti.

•Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta)

SEUT-sopimuksen 77 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla viisumivapaussopimusten neuvottelu kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan.

Lisäksi on huomattava, että jos yksi kansainvälisen sopimuksen sopimuspuolista on Euroopan unioni, jäsenvaltiot eivät voi itse panna mitään tällaisen sopimuksen muutosta täytäntöön. Siksi tarvitaan unionin tason toimia.

•Suhteellisuusperiaate