Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta /* KOM/2011/0628 lopullinen - 2011/0288 (COD) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Komission ehdotuksessa vuosien 2014–2020 monivuotiseksi rahoituskehykseksi (monivuotista rahoituskehystä koskeva ehdotus)[1] esitetään yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) talousarviokehys ja keskeiset suuntaviivat. Tämän pohjalta komissio esittelee asetukset, joissa vahvistetaan yhteisen maatalouspolitiikan lainsäädäntökehys kaudeksi 2014–2020, sekä politiikan kehittämisen vaihtoehtoisia skenaarioita koskevan vaikutusten arvioinnin. Nyt esitettävät uudistusehdotukset perustuvat vuoteen 2020 toteutettavaa maatalouspolitiikkaa koskevaan tiedonantoon[2]. Siinä hahmoteltiin politiikan laajat vaihtoehtoiset linjaukset, joita noudattaen voitaisiin vastata maataloutta ja maaseutualueita koskeviin tuleviin haasteisiin ja saavuttaa yhteiselle maatalouspolitiikalle asetetut tavoitteet eli 1) elinkelpoinen ruoan tuotanto; 2) luonnonvarojen kestävä hoito ja ilmastotoimet; ja 3) tasapainoinen aluekehitys. Tiedonannossa kuvattuja uudistussuuntia on tuettu laajasti sekä toimielinten välisessä keskustelussa[3] että vaikutusten arvioinnin yhteydessä järjestetyssä sidosryhmien kuulemisessa. Yleisenä johtoajatuksena tässä prosessissa on noussut esille tarve edistää resurssitehokkuutta, jonka ansiosta voitaisiin saavuttaa EU:n maatalouden ja maaseutualueiden älykäs, kestävä ja osallistava kasvu Eurooppa 2020 ‑strategian mukaisesti. Yhteinen maatalouspolitiikka perustuisi edelleen kahteen pilariin, joissa pyritään toisiaan täydentäviä välineitä käyttäen samoihin tavoitteisiin. I pilari käsittää suorat tuet ja markkinatoimenpiteet, joilla turvataan EU:n viljelijöille perustulotuki sekä spesifisissä markkinahäiriötilanteissa annettava tuki, kun taas II pilari käsittää maaseudun kehittämisen, jonka yhteydessä jäsenvaltiot laativat ja yhteisrahoittavat monivuotisia ohjelmia yhteisen lainsäädäntökehyksen mukaisesti[4]. Perättäisten uudistusten kautta YMP on lisännyt maatalouden markkinasuuntautuneisuutta tarjoten samalla tuottajille tulotukea, tehostanut ympäristövaatimusten sisällyttämistä politiikkaan ja lisännyt tukea maaseudun kehittämiseen yhdennettynä politiikkana maaseutualueiden kehittämiseksi koko EU:n alueella. Sama uudistusprosessi on kuitenkin tuonut esille vaatimuksia tuen paremmasta jakamisesta jäsenvaltioiden kesken ja niiden sisällä sekä toiveita ympäristöhaasteisiin liittyvien toimenpiteiden paremmasta kohdentamisesta ja puuttumisesta tehokkaammin markkinoiden entistä suurempaan epävakaisuuteen. Aiemmin uudistuksilla on lähinnä ratkottu alan sisäsyntyisiä ongelmia valtavista ylijäämistä elintarviketurvallisuuskriiseihin, ja ne ovat palvelleet EU:ta niin sisäisessä kuin kansainvälisessäkin toiminnassa. Nykyään kuitenkin useimpien haasteiden taustalla ovat maatalouden ulkopuoliset tekijät, minkä vuoksi niitä varten tarvitaan laaja-alaisempaa politiikkaa. On odotettavissa, että maataloustuloon kohdistuva paine jatkuu, sillä viljelijät elävät tilanteessa, jossa riskejä on yhä enemmän ja tuotantopanosten hintojen nousu johtaa tuottavuuden heikkenemiseen ja epäsuhtaan tuotteiden ja tuotantopanosten hintojen välillä. Sen vuoksi on tarpeen säilyttää tulotuki ja vahvistaa välineitä riskienhallinnan ja kriisitilanteisiin reagoimisen tehostamiseksi. Vahva maatalous on elintärkeä EU:n elintarviketeollisuuden ja maailmanlaajuisen elintarviketurvan kannalta. Samaan aikaan maatalousalaa ja maaseutualueita kehotetaan lisäämään ponnistelujaan Eurooppa 2020 ‑strategiaan sisältyvien ilmasto- ja energiatavoitteiden ja biodiversiteettistrategian toteutumiseksi. Viljelijöitä, jotka yhdessä metsäammattilaisten kanssa ovat tärkeimpiä maankäyttäjiä, on tuettava, kun he ottavat käyttöön ja pitävät yllä ympäristö- ja ilmastotavoitteiden kannalta erityisen suotuisia tuotantojärjestelmiä ja ‑käytäntöjä, koska tällaisten julkishyödykkeiden tuottaminen ei näy markkinahinnoissa. Olennaisen tärkeää on myös ottaa maaseutualueiden moninaiset mahdollisuudet käyttöön parhaalla mahdollisella tavalla ja näin edistää osallistavaa kasvua ja koheesiota. Sen vuoksi tuleva yhteinen maatalouspolitiikka ei palvele vain yhtä pientä, joskin tärkeää, EU:n talouden osaa, vaan se on strategisesti tärkeä politiikan ala myös elintarviketurvan, ympäristön ja alueellisen tasapainon näkökulmasta. Siihen sisältyy sellaisella aidosti yhteisellä politiikalla saavutettava EU:n lisäarvo, jossa rajallisia budjettivaroja hyödynnetään mahdollisimman tehokkaasti kestävän maatalouden säilyttämiseksi EU:n koko alueella, ilmastonmuutoksen kaltaisten tärkeiden rajatylittävien kysymysten käsittelemiseksi ja jäsenvaltioiden keskinäisen yhteisvastuun vahvistamiseksi ja jota myös voidaan toteuttaa joustavasti paikallisten tarpeiden huomioon ottamiseksi. Monivuotista rahoituskehystä koskevan ehdotuksen mukaan yhteisessä maatalouspolitiikassa olisi säilytettävä kahden pilarin rakenne, joiden kummankin määrärahat säilytetään nimellismääräisesti vuoden 2013 tasolla, ja keskityttävä selvästi saavuttamaan tuloksia EU:n keskeisten prioriteettien osalta. Suorien tukien olisi edistettävä kestävää tuotantoa siten, että 30 prosenttia niihin käytettävissä olevista määrärahoista osoitetaan pakollisiin toimenpiteisiin, joilla on suotuisa vaikutus ilmaston ja ympäristön kannalta. Tukitasot olisi asteittain yhdenmukaistettava, ja suurtuensaajille maksettaviin tukiin olisi sovellettava asteittaista tukikattoa. Maaseudun kehittämisvarat olisi sisällytettävä yhteiseen strategiakehykseen EU:n muiden yhteisesti hallinnoitavien varojen kanssa, ja niihin olisi sovellettava vahvistettua tulossuuntautunutta lähestymistapaa ja nykyistä selkeämpiä ja parempia ennakkoedellytyksiä. Markkinatoimenpiteiden osalta yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusta olisi vahvistettava kahdella monivuotisen rahoituskehyksen ulkopuolisella välineellä, jotka ovat 1) hätäapuvaraus kriisitilanteisiin reagoimista varten; ja 2) Euroopan globalisaatiorahaston toiminta-alan laajentaminen. Tältä pohjalta yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevan lainsäädäntökehyksen tärkeimmät osat kaudella 2014–2020 esitetään seuraavissa asetuksissa: – Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä (suoria tukia koskeva asetus); – Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä (YMJ-asetus); – Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen (maaseudun kehittämisasetus); – Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta (horisontaalinen asetus); – Ehdotus neuvoston asetukseksi maataloustuotteiden yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien tiettyjen tukien ja vientitukien vahvistamista koskevien toimenpiteiden määrittämisestä; – Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 muuttamisesta viljelijöille vuonna 2013 myönnettävien suorien tukien soveltamisen osalta; – Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 muuttamisesta tilatukijärjestelmän ja viininviljelijöille myönnettävän tuen osalta. Maaseudun kehittämisasetus perustuu komission 6. lokakuuta 2011 esittämään ehdotukseen yhteisistä säännöistä, joita sovellettaisiin kaikkiin yhteisen strategiakehyksen alla toimiviin rahastoihin[5]. Jatkossa on tarkoitus antaa asetus vähävaraisimpia henkilöitä koskevasta järjestelmästä, jonka rahoitus nykyisin tapahtuu toisesta monivuotisen rahoituskehyksen budjettikohdasta. Lisäksi parhaillaan laaditaan tuensaajia koskevien tietojen julkaisemiseen sovellettavia uusia sääntöjä. Tässä otetaan huomioon Euroopan unionin tuomioistuimen esittämät vastaväitteet, ja tavoitteena on löytää soveltuvin tapa, jolla tuensaajien oikeus henkilötietojen suojaan voitaisiin sovittaa yhteen avoimuusperiaatteen kanssa. 2. INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Vaikutusten arvioinnissa arvioidaan nykyisen politiikkakehyksen tarkastelun ja tulevia haasteita ja tarpeita koskevan analyysin pohjalta kolmen vaihtoehtoisen skenaarion vaikutuksia ja verrataan niitä toisiinsa. Arviointi on tulos huhtikuussa 2010 alkaneesta pitkästä prosessista, jota ohjasi yksiköiden välinen ryhmä. Ryhmä kokosi yhteen laajat laadulliset ja määrälliset analyysit ja vahvisti perustaksi maataloustuotteiden markkinoita ja maataloustuloa koskevat, vuoteen 2020 ulottuvat keskipitkän aikavälin ennusteet sekä laati mallinnuksen eri politiikkaskenaarioiden vaikutuksista alan taloudelle. Vaikutusten arvioinnissa tarkastellut kolme skenaariota voidaan esittää seuraavasti: 1) mukautusskenaariossa säilytetään nykyinen politiikkakehys ja pyritään korjaamaan sen suurimmat ongelmat, kuten suorien tukien jako; 2) yhdentämisskenaariossa politiikkaa muutetaan huomattavasti lisäämällä suorien tukien kohdentamista ja viherryttämistä sekä tehostamalla maaseudun kehittämispolitiikan strategista kohdentamista parantaen koordinointia EU:n muiden politiikkojen kanssa. Oikeusperustaa laajennetaan tuottajien laaja-alaisemman yhteistyön mahdollistamiseksi; ja 3) uuden painotuksen skenaariossa politiikka suunnataan kokonaan ympäristöasioihin ja suorat tuet lakkautetaan asteittain. Oletetaan, että tuotantokyky voidaan säilyttää ilman tukia ja maaseutualueiden sosioekonomiset tarpeet voidaan tyydyttää muiden politiikkojen kautta. Taustana talouskriisi ja julkiseen talouteen kohdistuvat paineet, joihin EU on vastannut Eurooppa 2020 ‑strategialla ja monivuotista rahoituskehystä koskevalla ehdotuksella, kaikissa kolmessa skenaariossa painotetaan eri tavoin nykyistä kilpailukykyisempään ja kestävämpään maatalouteen ja elinvoimaiseen maaseutuun tähtäävän tulevan yhteisen maatalouspolitiikan kolmea keskeistä tavoitetta. Jotta pystyttäisiin paremmin noudattamaan Eurooppa 2020 ‑strategiaa, erityisesti resurssitehokkuuden osalta, on jatkossa yhä tärkeämpää parantaa maatalouden tuottavuutta tutkimuksella, tietämyksen siirrolla ja yhteistyön ja innovoinnin edistämisellä (mm. maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden kautta). Vaikka EU:n maatalouspolitiikkaa ei enää toteuteta kauppaa vääristävässä politiikkaympäristössä, on odotettavissa, että yhä suurempi vapautuminen kohdistaa alalle uusia paineita, esimerkiksi Dohan kehitysohjelman tai Mercosurin kanssa tehtyjen vapaakauppasopimusten puitteissa. Kolmea politiikkaskenaariota laadittaessa on otettu huomioon seikat, joita vaikutusten arvioinnin yhteydessä järjestetyssä kuulemisessa pidettiin tärkeimpinä. Intressitahoja pyydettiin esittämään kantansa 23. marraskuuta 2010 ja 25. tammikuuta 2011 välisenä aikana, ja neuvoa-antava komitea organisoitiin 12. tammikuuta 2011. Tärkeimmät kohdat voidaan tiivistää seuraavasti[6]: – Sidosryhmät ovat laajalti yhtä mieltä siitä, että elintarviketurvaa, luonnonvarojen kestävää hoitoa ja aluekehitystä koskeviin haasteisiin vastaamiseksi tarvitaan vahvaa, kahden pilarin rakenteeseen perustuvaa yhteistä maatalouspolitiikkaa. – Useimmat vastaajista katsovat, että yhteisellä maatalouspolitiikalla olisi oltava rooli markkinoiden ja hintojen vakauttamisessa. – Sidosryhmillä on erilaisia näkemyksiä tuen kohdentamisesta (erityisesti suoran tuen uusista jakoperusteista ja tukikatosta). – Yksimielisyys vallitsee siitä, että kummallakin pilarilla voi olla suuri merkitys lisättäessä ilmastotoimia ja ympäristötehokkuutta yhteiskunnan eduksi EU:ssa. Siinä, missä monet viljelijät uskovat, että I pilarin tukien käyttö on jo nykyisinkin tehokasta, suurempi yleisö vaatii lisää tehokkuutta kyseisten tukien käyttöön. – Vastaajat haluavat, että EU:n kaikki osat, myös epäsuotuisat alueet, ovat mukana tulevassa kasvussa ja kehityksessä. – Monet vastaajista painottivat yhteisen maatalouspolitiikan yhdentämistä muihin politiikkoihin, kuten ympäristö-, terveys-, kauppa- ja kehitysyhteistyöpolitiikkaan. – Innovointi, kilpailukykyisten yritysten perustaminen ja julkishyödykkeiden tuottaminen nähdään keinoiksi, joilla yhteinen maatalouspolitiikka voidaan mukauttaa Eurooppa 2020 ‑strategiaan. Vaikutusten arvioinnissa verrattiin siis toisiinsa kolmea vaihtoehtoista skenaariota: Uuden painotuksen skenaario jouduttaisi maatalousalan rakennesopeutusta siirtämällä tuotantoa kustannustehokkaimmille alueille ja kannattavimmille aloille. Samalla, kun rahoitus ympäristön hyväksi kasvaisi merkittävästi, ala joutuisi alttiiksi suuremmille riskeille markkinainterventioiden rajoitettujen mahdollisuuksien vuoksi. Lisäksi sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät kustannukset nousisivat merkittäviksi heikosti kilpailukykyisillä alueilla tulojen vähenemisen ja ympäristön pilaantumisen seurauksena, kun politiikka menettäisi täydentäviä ehtoja koskeviin vaatimuksiin kytkettyjen suorien tukien vipuvaikutuksen. Toisessa ääripäässä mukautusskenaario loisi parhaat mahdollisuudet politiikan jatkuvuudelle; se merkitsisi vähäisiä mutta kuitenkin selviä parannuksia sekä maatalouden kilpailukykyyn että ympäristötehokkuuteen. On kuitenkin vahvoja epäilyjä siitä, käsiteltäisiinkö tässä skenaariossa riittävästi tulevaisuuden merkittäviä ilmasto- ja ympäristöhaasteita maatalouden pitkän aikavälin kestävyyden tukemiseksi. Yhdentymisskenaariossa uutuutena on suorien tukien parempi kohdentaminen ja viherryttäminen. Analyysin mukaan viherryttäminen on mahdollista niin, että viljelijöille aiheutuvat kustannukset pysyvät kohtuullisina, vaikka hallinnollisen työn lisääntyminen jossain määrin onkin väistämätöntä. Samoin on mahdollista saada uutta pontta maaseudun kehittämiseen edellyttäen, että jäsenvaltiot ja alueet käyttävät uusia mahdollisuuksia tehokkaasti hyväkseen ja ettei yhteinen strategiakehys EU:n muiden varojen kanssa poista pilareiden välistä synergiaa eikä heikennä maaseudun kehittämisen erityisvahvuuksia. Jos saavutetaan oikea tasapaino, tämän skenaarion avulla voitaisiin parhaiten käsitellä maatalouden ja maaseutualueiden pitkän aikavälin kestävyyttä. Edellä esitetyn perusteella vaikutusten arvioinnissa päädytään siihen, että yhteinen maatalouspolitiikka voidaan kaikkein tasapainoisimmin mukauttaa EU:n strategisiin tavoitteisiin yhdentymisskenaariossa ja että tämä tasapaino saavutetaan myös panemalla täytäntöön lainsäädäntöehdotusten eri osat. On myös tärkeää, että yhteisen maatalouspolitiikan saavutusten mittaamiseksi luodaan arviointikehys, johon sisältyvät politiikan tavoitteita vastaavat yhteiset indikaattorit. Yksinkertaistaminen on ollut tärkeä näkökohta koko prosessin ajan, ja sitä olisi edistettävä eri tavoin, esimerkiksi täydentävien ehtojen ja markkinavälineiden selkeyttämisessä tai pienviljelijäohjelman suunnittelussa. Lisäksi suorien tukien viherryttäminen olisi suunniteltava sellaiseksi, että hallinnollinen työ ja tarkastusten kustannukset jäisivät mahdollisimman pieniksi. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ Ehdotetaan, että säilytetään yhteisen maatalouspolitiikan nykyinen kahden pilarin rakenne, joka käsittää I pilariin kuuluvat yleisesti sovellettavat vuotuiset pakolliset toimenpiteet, joita täydennetään II pilariin kuuluvan monivuotisen ohjelmasuunnittelun puitteissa kansallisia ja alueellisia erityispiirteitä paremmin vastaavilla vapaaehtoisilla toimenpiteillä. Suorien tukien uudella mallilla pyritään kuitenkin hyödyntämään synergiamahdollisuudet II pilarin kanssa aiempaa tehokkaammin, ja II pilari puolestaan sijoitetaan yhteiseen strategiakehykseen varojen koordinoimiseksi paremmin EU:n muiden yhteisesti hallinnoitavien varojen kanssa. Tältä pohjalta säilytetään myös neljä perussäädöstä käsittävä rakenne, joskin rahoitusasetuksen soveltamisalaa laajennetaan lisäämällä siihen yhteisiä säännöksiä ja näin tulokseksi saatua asetusta kutsutaan nyt horisontaaliseksi asetukseksi. Ehdotukset ovat toissijaisuusperiaatteen mukaisia. Yhteinen maatalouspolitiikka on aidosti yhteistä politiikkaa: Alalla toimivalta on jaettu EU:n ja jäsenvaltioiden kesken, ja sitä käytetään EU:n tasolla tavoitteena säilyttää kestävä ja monipuolinen maatalous kaikkialla EU:ssa ja käsitellä ilmastonmuutoksen kaltaisia tärkeitä rajojen yli vaikuttavia kysymyksiä sekä lujittaa yhteisvastuuta jäsenvaltioiden kesken. Elintarviketurvaa, ympäristöä ja alueellista tasapainoa koskevat tärkeät tulevat haasteet huomioon ottaen yhteinen maatalouspolitiikka pysyy strategisesti tärkeänä politiikan alana, kun pyritään reagoimaan näihin haasteisiin ja käyttämään budjettivaroja mahdollisimman tehokkaasti ja tuloksellisesti. Lisäksi ehdotetaan, että välineet ryhmitellään nykyisen rakenteen mukaisesti kahdeksi pilariksi, jolloin jäsenvaltioilla on liikkumavaraa kehitellä omiin paikallisiin erityispiirteisiinsä sopivia ratkaisuja ja myös yhteisrahoittaa II pilaria. Uusi eurooppalainen innovaatiokumppanuus ja riskienhallinnan työkalupakki sijoitetaan myös II pilariin. Samanaikaisesti politiikka saatetaan vastaamaan paremmin Eurooppa 2020 -strategiaa (ml. yhteinen kehys EU:n muiden varojen kanssa) ja toteutettuja parannuksia ja yksinkertaistuksia. Vaikutusten arvioinnin yhteydessä laadittu analyysi osoittaa selvästi, että toimenpiteiden toteuttamatta jättäminen aiheuttaisi kustannuksia taloudellisten, ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten seurausten vuoksi. Horisontaalinen asetus sisältää rahoitussäännösten lisäksi kaikkiin välineisiin sovellettavat säännöt, kuten täydentäviä ehtoja, tarkastuksia ja seuraamuksia koskevat säännökset. Tuloksena on asetus, jossa nyt vahvistetaan säännöt rahoitusta, maatilojen neuvontajärjestelmää, hallinto- ja valvontajärjestelmiä, täydentäviä ehtoja sekä tilien tarkastamista ja hyväksymistä varten. Tavoitteena on mukauttaa rahoitussääntöjä tähänastisten kokemusten pohjalta, keventää ja tehostaa täydentävien ehtojen käyttöä ja vahvistaa maatilojen neuvontajärjestelmää. Nykyisiä sääntöjä tarkasteltiin erityisesti täydentävien ehtojen osalta tavoitteena yksinkertaistaa ja lujittaa sääntöjen ilmastonmuutosulottuvuutta maan hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevien toimenpidevaatimusten puitteissa ja varmistaa niiden johdonmukaisuus viherryttämissäännösten sekä maaseudun kehittämisen yhteydessä mahdollisia ympäristötoimenpiteitä koskevien säännösten kanssa. Asetus tarjoaa myös perustan yhteiselle seuranta- ja arviointikehykselle yhteisen maatalouspolitiikan saavutusten mittaamiseksi seuraavan kauden aikana. Asetukseen sisältyy erilaisia yksinkertaistuselementtejä. Ensinnäkin siinä ryhmitellään kaikki täydentäviä ehtoja koskevat säännöt uudelleen yhteen säädökseen sisältyviksi, ja näin parannetaan niiden ymmärrettävyyttä. Tarkoituksena on myös vähentää maksajavirastojen määrää ja lujittaa koordinointielimen roolia. Näin parannetaan järjestelmän avoimuutta ja saadaan se keveämmäksi sekä kansallisten viranomaisten että komission yksiköiden kannalta. Jatkossa maksajavirastojen hyväksymisiä on vähemmän eikä jäsenvaltioilta vaadita yhtä paljon vahvistuslausumia kuin nykyisin ja komission toimesta tehtävien tarkastusten määrää voidaan vähentää. Oikeudellisen selkeyden lisäämiseksi ja menettelyjen yhdenmukaistamiseksi yhteisen maatalouspolitiikan kahden pilarin hallinto- ja valvontasäännöt yhdenmukaistetaan niin pitkälle kuin mahdollista. Asetuksessa myös säädetään, että komissio valtuutetaan antamaan lupa paikalla tehtävien tarkastusten määrän vähentämiseen jäsenvaltioille, joilla on asianmukaisesti toimiva valvontajärjestelmä ja alhainen virheprosentti. Tämä saattaa vähentää hallinnollista työtä sekä viljelijöiden että kansallisten viranomaisten osalta. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Monivuotista rahoituskehystä koskevan ehdotuksen mukaan merkittävä osa EU:n talousarviosta osoitettaisiin edelleen maatalouteen, joka on strategisesti tärkeää yhteistä politiikkaa. Niinpä ehdotetaan, että kauden 2014–2020 aikana yhteinen maatalouspolitiikka keskittyisi ydintoimintoihinsa I pilariin kohdennetuilla 317,2 miljardilla eurolla ja II pilariin kohdennetuilla 101,2 miljardilla eurolla. I pilarin ja II pilarin rahoitusta täydennetään 17,1 miljardin euron lisärahoituksella, josta 5,1 miljardia euroa kohdennetaan tutkimukseen ja innovointiin, 2,5 miljardia euroa elintarvikkeiden turvallisuuteen ja 2,8 miljardia euroa kaikkein vähävaraisimpien henkilöiden elintarvikeapuun monivuotisen rahoituskehyksen muissa budjettikohdissa sekä 3,9 miljardia euroa maatalousalan uuteen kriisivaraukseen ja enimmillään 2,8 miljardia euroa Euroopan globalisaatiorahastoon monivuotisen rahoituskehyksen ulkopuolella. Näin talousarvion kokonaismäärä kaudella 2014–2020 olisi 435,6 miljardia euroa. Mitä tulee tuen jakamiseen jäsenvaltioiden kesken, ehdotetaan, että kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joilla suorien tukien määrä on alle 90 prosenttia EU:n keskiarvosta, kyseistä eroa kavennetaan yhdellä kolmanneksella. Suoria tukia koskevassa asetuksessa tarkoitetut kansalliset enimmäismäärät lasketaan tältä pohjalta. Maaseudun kehittämistuki jaetaan politiikan tavoitteisiin liittyvien puolueettomien perusteiden mukaisesti ottaen huomioon tukien nykyinen jako. Kuten nykyisin, vähemmän kehittyneillä alueilla olisi sovellettava suurempaa yhteisrahoitusastetta, jota on tarkoitus soveltaa myös tiettyihin toimenpiteisiin, kuten tietämyksen siirtoon, tuottajaryhmiin, yhteistyöhön ja Leader-toimiin. Pilarien välisiin siirtoihin tuodaan jonkin verran joustoa (enimmillään 5 % suorista tuista): siirrot I pilarista II pilariin, jotta jäsenvaltiot voisivat voimistaa maaseudun kehittämispolitiikkaansa, ja siirrot II pilarista I pilariin niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla suorien tukien määrä on alle 90 prosenttia EU:n keskiarvosta. Yksityiskohdat yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta koskevien ehdotusten rahoitusvaikutuksista esitetään ehdotuksiin liitetyssä rahoitusselvityksessä. 2011/0288 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen[7], sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[8], ovat kuulleet Euroopan tietosuojavaltuutettua[9], noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle osoitetussa komission tiedonannossa nimeltä ”Yhteinen maatalouspolitiikka vuoteen 2020: Ruoka, luonnonvarat ja alueiden käyttö – miten hallita tulevat haasteet?”[10] esitellään yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) mahdollisia haasteita, tavoitteita ja suuntaviivoja vuoden 2013 jälkeen. Tiedonannosta käytyjen keskustelujen pohjalta yhteistä maatalouspolitiikkaa olisi uudistettava 1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen. Uudistuksen olisi katettava kaikki yhteisen maatalouspolitiikan keskeiset välineet, mukaan luettuna yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1290/2005[11], sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella [KOM(2010)… (mukautukset Lissabonin sopimuksen mukaan)][12]. Edellä mainitun asetuksen soveltamisesta saadut kokemukset osoittavat, että tiettyjä rahoitus- ja seurantamekanismin osia olisi mukautettava. Uudistuksen laaja-alaisuuden vuoksi on aiheellista kumota asetus (EY) N:o 1290/2005 ja korvata se uudella säädöksellä. Uudistuksella olisi myös mahdollisuuksien mukaan yhdenmukaistettava, kevennettävä ja yksinkertaistettava säännöksiä. (2) Koska jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita asetuksen ja yhteisen maatalouspolitiikan muiden välineiden välisten yhteyksien ja laajentuneessa unionissa jäsenvaltioiden käytettävissä olevien taloudellisten resurssien rajallisuuden vuoksi vaan tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla takaamalla monivuotinen unionin rahoitus ja keskittämällä se unionin prioriteetteihin, unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Perussopimuksen 5 artiklan 4 kohdassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. (3) Tiettyjen tämän asetuksen muiden kuin olennaisten osien täydentämistä ja muuttamista varten komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä seuraavista: maksajavirastojen ja koordinointielinten hyväksyntä, maatilojen neuvontajärjestelmän sisältö, unionin talousarviosta julkisen intervention yhteydessä rahoitettavat toimenpiteet ja toimien arvon määrittäminen julkisen intervention yhteydessä, jäsenvaltioille maksettavien korvausten vähennykset ja keskeytykset, rahastojen menojen ja tulojen välinen tasoitus, saamisten takaisinperintä, tuensaajiin tukikelpoisuusehtojen jäädessä täyttymättä sovellettavat seuraamukset, vakuuksia sekä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän toimintaa koskevat säännöt, toimien tarkastuksesta poissuljetut toimenpiteet, täydentävien ehtojen yhteydessä sovellettavat seuraamukset, pysyvän nurmen säilyttämistä koskevat säännöt, euroalueeseen kuulumattomissa jäsenvaltioissa käytettävää valuuttakurssia ja sen määräytymisperustetta koskevat säännöt sekä yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti toteutettavien toimenpiteiden yhteisen arviointikehyksen sisältö. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (4) Yhteinen maatalouspolitiikka käsittää joukon toimenpiteitä, joista osa liittyy maaseudun kehittämiseen. On tärkeää varmistaa niiden rahoitus yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi. Koska nämä toimenpiteet ovat tietyiltä osin keskenään samanlaisia mutta myös eroavat toisistaan monessa suhteessa, niiden rahoituksesta olisi säädettävä samoilla säännöksillä, jotka myös mahdollistavat tarvittaessa erilaisen käsittelyn. Asetuksella (EY) N:o 1290/2005 on perustettu kaksi eurooppalaista maatalousrahastoa eli Euroopan maatalouden tukirahasto, jäljempänä ’maataloustukirahasto’ ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto, jäljempänä ’maaseuturahasto’. Kyseiset kaksi rahastoa olisi säilytettävä. (5) Tässä asetuksessa esitettyihin toimenpiteisiin olisi sovellettava unionin vuotuiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä […] annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o [FR]/xxx[13] ja sen nojalla annettuja säännöksiä. Erityisesti siinä vahvistetaan jäsenvaltioiden kanssa moitteettoman varainhoidon, avoimuuden ja syrjimättömyyden periaatteiden pohjalta yhteisesti toteutettavaa hallinnointia koskevat säännökset sekä hyväksyttyjen elinten toimintaa koskevat säännökset ja budjettiperiaatteet. Näitä säännöksiä olisi noudatettava tämän asetuksen yhteydessä. (6) Yhteisen maatalouspolitiikan menoja, maaseudun kehittämismenot mukaan luettuina, olisi rahoitettava unionin talousarviosta molempien rahastojen kautta joko suoraan tai jäsenvaltioiden kanssa yhteisesti toteutettavan hallinnoinnin puitteissa. Olisi määriteltävä toimenpidelajit, joita kyseisistä rahastoista voidaan rahoittaa. (7) Olisi annettava säännökset maksajavirastojen hyväksymisestä jäsenvaltioiden toimesta, menettelyjen vahvistamisesta tarvittavien hallinnollisten vahvistuslausumien saamiseksi, hallinto- ja valvontajärjestelmien varmentamisesta sekä tilinpäätösten todentamisesta riippumattomien tarkastuselinten toimesta. Lisäksi kansallisten tarkastusten avoimuuden varmistamiseksi erityisesti lupa-, validointi- ja maksumenettelyjen osalta sekä hallinnollisen ja tarkastuksiin liittyvän työn vähentämiseksi sekä komission yksiköiltä että jäsenvaltioilta, joissa jokainen yksittäinen maksajavirasto on hyväksyttävä, olisi rajoitettava viranomaisten ja elinten lukumäärää, joille kyseiset tehtävät siirretään, kunkin jäsenvaltion perustuslakiin perustuvat järjestelyt huomioon ottaen. (8) Jos jäsenvaltio hyväksyy useamman kuin yhden maksajaviraston, on tärkeää, että se nimeää yhden koordinointielimen, joka vastaa varojen hallinnoinnin johdonmukaisuudesta, toimii yhteystahona komission ja hyväksyttyjen maksajavirastojen välillä sekä varmistaa, että komission eri maksajavirastojen toimista pyytämät tiedot ovat nopeasti käytettävissä. Koordinointielimen tehtävänä olisi myös oltava varmistaa, että korjaavat toimenpiteet toteutetaan ja komissiolle toimitetaan tiedot jatkotoimista, ja sen olisi myös varmistettava yhteisten sääntöjen ja vaatimusten yhtenäinen soveltaminen. (9) Ainoastaan jäsenvaltioiden hyväksymät maksajavirastot antavat riittävän varmuuden siitä, että tarvittavat tarkastukset on tehty ennen unionin tuen myöntämistä tuensaajille. Sen vuoksi olisi säädettävä selvästi, että unionin talousarviosta voidaan korvata ainoastaan hyväksytyn maksajaviraston toteuttamat menot. (10) Jotta tuensaajat voisivat tulla nykyistä tietoisemmiksi yhtäältä maatalouskäytäntöjen ja tilanhoidon ja toisaalta ympäristöä, ilmastonmuutosta, maan hyvää maatalouskuntoa, elintarvikkeiden turvallisuutta, kansanterveyttä, eläinten terveyttä ja hyvinvointia ja kasvien terveyttä koskevien vaatimusten välisestä yhteydestä, on välttämätöntä, että jäsenvaltiot perustavat kattavan maatilojen neuvontajärjestelmän antamaan neuvontaa tuensaajille. Neuvontajärjestelmä ei saisi millään tavoin vaikuttaa tuensaajien velvollisuuteen ja vastuuseen noudattaa edellä mainittuja vaatimuksia. Jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava neuvonnan ja tarkastusten pysyminen selvästi erillään toisistaan. (11) Maatilojen neuvontajärjestelmän olisi katettava vähintään täydentävien ehtojen soveltamisalaan kuuluvat hoito- ja toimenpidevaatimukset. Järjestelmän olisi myös katettava vaatimukset, joita on noudatettava suorien tukien yhteydessä ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisien maatalouskäytäntöjen osalta sekä maatalousmaan säilyttämisessä yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) DP/xxx[14] mukaisesti. Järjestelmän olisi vielä katettava tiettyjä seikkoja, jotka liittyvät ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja siihen sopeutumiseen, luonnon monimuotoisuuteen, vesien suojeluun, eläin- ja kasvitaudeista ilmoittamiseen ja innovointiin sekä pienten tilojen taloudellisen toiminnan kestävään kehitykseen. (12) Osallistumisen maatilojen neuvontajärjestelmään olisi oltava tuensaajille vapaaehtoista. Kaikkien tuensaajien, myös niiden, jotka eivät saa yhteisen maatalouspolitiikan mukaista tukea, olisi saatava osallistua järjestelmään. Jäsenvaltiot voisivat kuitenkin määritellä ensisijaisuusperusteita. Järjestelmän luonteen vuoksi on paikallaan, että neuvonnan yhteydessä saadut tiedot käsitellään luottamuksellisina, paitsi jos unionin oikeutta tai kansallisia lakeja on rikottu vakavasti. Järjestelmän tehokkuuden turvaamiseksi neuvojilla olisi oltava asianmukainen pätevyys ja heidän olisi saatava säännöllisesti koulutusta. (13) Komission on annettava jäsenvaltioiden käyttöön hyväksyttyjen maksajavirastojen maataloustukirahaston osalta toteuttamien menojen kattamiseksi tarvittavat määrärahat maksajavirastojen menokirjanpidon perusteella suoritettavina korvauksina. Siihen asti kun korvauksia aletaan maksaa kuukausimaksuina, jäsenvaltioiden olisi annettava käyttöön tarvittavat varat hyväksyttyjen maksajavirastojensa tarpeiden mukaan. Jäsenvaltioiden ja tuensaajien olisi vastattava itse henkilöstö- ja hallintokustannuksista, joita yhteisen maatalouspolitiikan täytäntöönpanosta niille aiheutuu. (14) Maatalousmeteorologista järjestelmää käyttämällä, satelliittikuvia hankkimalla ja kuvia parantamalla komission pitäisi pystyä hallinnoimaan maatalousmarkkinoita ja helpottamaan maatalousmenojen seurantaa. (15) Budjettikurin noudattamisen osalta on välttämätöntä määritellä maataloustukirahastosta rahoitettavien menojen vuotuinen enimmäismäärä ottamalla huomioon vuosia 2014–2020 koskevan monivuotisen rahoituskehyksen vahvistamisesta […] annetussa neuvoston asetuksessa (EU) N:o xxx/xxx[15] [MFF] säädetyssä monivuotisessa rahoituskehyksessä kyseistä rahastoa varten vahvistetut enimmäismäärät. (16) Budjettikuri edellyttää myös, että maataloustukirahastosta rahoitettavien menojen vuotuista enimmäismäärää noudatetaan kaikissa olosuhteissa ja kaikissa talousarviomenettelyn ja talousarvion toteuttamisen vaiheissa. Tämä edellyttää sitä, että asetuksessa (EU) N:o xxx/XXX [DP] kullekin jäsenvaltiolle esitettyä suorien tukien kansallista enimmäismäärää pidetään asianomaiselle jäsenvaltiolle maksettavien suorien tukien rahoituksen enimmäismääränä ja että kyseisten tukien korvaukset eivät ylitä tätä rahoituksen enimmäismäärää. Budjettikuri edellyttää lisäksi, että kaikissa komission ehdottamissa taikka lainsäätäjän tai komission yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa antamissa ja maataloustukirahastosta rahoitettavissa säädöksissä noudatetaan kyseisestä rahastosta rahoitettavien menojen vuotuista enimmäismäärää. (17) Sen varmistamiseksi, että yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamiseen käytettävät määrät eivät ylitä vuotuisia enimmäismääriä, olisi säilytettävä yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19 päivänä tammikuuta 2009 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 73/2009[16] tarkoitettu rahoitusmekanismi, jolla suorien tukien tasoa mukautetaan. Samassa yhteydessä on välttämätöntä valtuuttaa komissio vahvistamaan kyseiset mukautukset, jos neuvosto ei vahvista niitä ennen sen kalenterivuoden kesäkuun 30 päivää, johon niitä sovelletaan. (18) Maataloustukirahaston ja maaseuturahaston rahoitusosuuksien määrittämiseksi enimmäismäärien laskennan yhteydessä toteutettavat toimenpiteet eivät vaikuta perussopimuksessa nimetyn budjettivallan käyttäjän toimivaltaan. Näiden toimenpiteiden olisi sen vuoksi perustuttava Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välillä budjettiyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta […] tehdyn toimielinten sopimuksen[17] ja asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [MFF] mukaisesti vahvistettuihin viitemääriin. (19) Budjettikuri edellyttää myös budjettitilanteen jatkuvaa seuraamista keskipitkällä aikavälillä. Sen vuoksi komission olisi toimitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhdessä tietyn vuoden alustavan talousarvioesityksen kanssa omat ennusteensa ja analyysinsä sekä tarvittaessa ehdotettava lainsäätäjälle asiaankuuluvia toimenpiteitä. Lisäksi komission olisi käytettävä täysimääräisesti ja aina tarvittaessa hallintovaltaansa vuotuisen enimmäismäärän noudattamisen varmistamiseksi ja ehdotettava tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle tai neuvostolle asiaankuuluvia toimenpiteitä budjettitilanteen korjaamiseksi. Jos vuotuista enimmäismäärää ei voida varainhoitovuoden lopussa noudattaa jäsenvaltioiden esittämien korvauspyyntöjen vuoksi, komission olisi voitava toteuttaa toimenpiteitä, joilla mahdollistetaan käytettävissä olevien määrärahojen jakaminen väliaikaisesti jäsenvaltioiden kesken suhteessa niiden vielä maksamatta oleviin korvauspyyntöihin sekä kyseiselle vuodelle vahvistetun enimmäismäärän noudattaminen. Asianomaisen vuoden maksut olisi suoritettava seuraavana varainhoitovuonna, ja unionin rahoituksen kokonaismäärä jäsenvaltioittain olisi vahvistettava lopullisesti samoin kuin vahvistetun määrän noudattamiseksi suoritetut jäsenvaltioiden väliset tasoituskorvaukset. (20) Talousarviota toteuttaessaan komission olisi käytettävä maatalousmenojen kuukausittaista varo- ja seurantajärjestelmää, jolloin se, jos vuotuinen enimmäismäärä uhkaa ylittyä, voisi hallintovaltansa puitteissa toteuttaa mahdollisimman pikaisesti asiaankuuluvat toimenpiteet ja, jos ne osoittautuvat riittämättömiksi, ehdottaa muita toimenpiteitä. Komission olisi toimitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle määräajoin kertomus, jossa verrataan kertomuksen laadintahetkeen mennessä toteutuneiden menojen kehitystä menoarvioihin ja esitetään arvio menojen ennakoidusta toteutumisesta varainhoitovuoden jäljellä olevana aikana. (21) Vaihtokurssin, jota komissio käyttää budjettiasiakirjojen laatimisessa, olisi oltava tuoreimpien käytettävissä olevien tietojen mukainen ottaen huomioon asiakirjojen laadinnan ja toimittamisen välinen viive. (22) Yhteiseen strategiakehykseen kuuluvia Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä ja Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta […] annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o CR/xxx[18] vahvistetaan kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvista rahastoista, maaseuturahasto mukaan luettuna, maksettavaa rahoitustukea koskevat säännöt. Asetuksen säännöksiin sisältyy myös tiettyjä sääntöjä menojen tukikelpoisuudesta, varainhoidosta sekä hallinto- ja valvontajärjestelmistä. Maaseuturahaston varainhoidon osalta olisi oikeudellisen selkeyden ja maatalousrahastojen keskinäisen johdonmukaisuuden vuoksi viitattava talousarviositoumuksia, maksumääräaikoja ja sitoumuksen vapauttamista koskeviin asetuksen (EU) N:o CR/xxx säännöksiin. (23) Maaseudun kehittämisohjelmiin myönnetään unionin talousarviosta rahoitusta vuotuisina erinä sitoumusten perusteella. Unionin varojen olisi oltava jäsenvaltioiden käytettävissä heti, kun ne aloittavat ohjelmien toteutuksen. Sen vuoksi tarvitaan sopivalla tavalla rajattu ennakkorahoitusjärjestelmä, jolla taataan säännöllinen ja oikeaan aikaan tapahtuva varojen maksu ohjelmasta tuensaajille. (24) Tämän lisäksi komission hyväksytyille maksajavirastoille suorittamat maksut olisi jaoteltava välimaksuihin ja loppumaksuun sekä olisi vahvistettava niiden suorittamista koskevat säännöt. Sitoumusten vapauttamista ilman eri toimenpiteitä koskevan säännön pitäisi nopeuttaa ohjelmien toteutusta ja edistää moitteetonta varainhoitoa. (25) Unionin tuki tuensaajille on maksettava ajoissa, jotta nämä voivat käyttää sen tehokkaasti. Jos jäsenvaltiot eivät noudata unionin lainsäädännössä vahvistettuja maksumääräaikoja, tuensaajalle saattaa aiheutua vakavia ongelmia ja käytäntö, jonka mukaan unionin talousarvio laaditaan vuodeksi kerrallaan, voi vaarantua. Sen vuoksi määräaikoja noudattamatta toteutetut menot olisi jätettävä unionin rahoituksen ulkopuolelle. Suhteellisuusperiaatteen noudattamiseksi komission olisi voitava säätää tätä yleissääntöä koskevista poikkeuksista. Kyseinen asetuksessa (EY) N:o 1290/2005 vahvistettu periaate olisi säilytettävä, ja sitä olisi sovellettava sekä maataloustukirahastoon että maaseuturahastoon. Jos jäsenvaltiot suorittavat maksun myöhässä, niiden olisi lisäksi maksettava korkoa korvauksena tuensaajille. Tällainen säännös saattaisi kannustaa jäsenvaltioita noudattamaan maksumääräaikoja nykyistä paremmin, ja se saattaisi antaa tuensaajille paremmat takeet siitä, että tuki maksetaan ajoissa tai että maksun myöhästyessä maksetaan ainakin korvaus. (26) Asetuksessa (EY) N:o 1290/2005 säädetään kuukausi- tai välimaksujen vähennyksistä ja keskeytyksistä maataloustukirahaston ja maaseuturahaston yhteydessä. Kyseisten säännösten laajasta sanamuodosta huolimatta voidaan todeta, että käytännössä säännöksiä käytetään lähinnä tukien vähentämiseen, kun ei ole noudatettu maksumääräaikoja, enimmäismääriä tai muita sellaisia ”kirjanpidollisia seikkoja”, joiden yhteydessä sääntöjen noudattamatta jättäminen voidaan havaita helposti menoilmoituksista. Säännöksissä mahdollistetaan myös tukien vähennykset ja keskeytykset silloin, kun kansallisissa valvontajärjestelmissä ilmenee vakavia ja pysyviä puutteita, mutta asetetaan niille melko rajoittavat aineelliset edellytykset sekä säädetään erityisestä kaksivaiheisesta menettelystä, jota on noudatettava. Budjettivallan käyttäjä on toistuvasti pyytänyt komissiota keskeyttämään tukien maksun niille jäsenvaltioille, jotka eivät ole noudattaneet vaatimuksia. Näin ollen on tarpeen selkeyttää asetuksessa (EY) N:o 1290/2005 säädettyä järjestelmää ja yhdistää sekä maataloustukirahastoa koskevat että maaseuturahastoa koskevat vähennys- ja keskeytyssäännöt yhdeksi artiklaksi. ”Kirjanpidollisia seikkoja” koskeva vähennysjärjestelmä olisi säilytettävä, ja sen sanamuotoa olisi selkeytettävä nykyisten hallintokäytäntöjen mukaisesti. Mahdollisuutta tukien vähentämiseen tai keskeyttämiseen silloin kun kansallisissa valvontajärjestelmissä ilmenee vakavia ja pysyviä puutteita olisi laajennettava niin, että se koskee myös sääntöjenvastaisten tukien takaisinperinnän laiminlyöntiä, ja samalla olisi säilytettävä tällaisten vähennysten tai keskeytysten yhteydessä sovellettava kaksivaiheinen menettely. (27) Alakohtaisessa maatalouslainsäädännössä edellytetään jäsenvaltioiden lähettävän tiedot suoritettujen tarkastusten lukumääristä ja tuloksista asetettuihin määräaikoihin mennessä. Näitä valvontatilastoja käytetään määritettäessä virheen suuruus jäsenvaltioiden tasolla ja yleisemmin maataloustukirahaston ja maaseuturahaston hallinnoinnin tarkastamiseen. Ne ovat tärkeää lähdeaineistoa, jonka perusteella komissio voi vakuuttua varainhoidon moitteettomuudesta, ja olennaisen tärkeitä vuotuista vahvistuslausumaa laadittaessa. Koska nämä tilastotiedot ovat ehdottoman tärkeitä ja jotta voitaisiin varmistaa, että jäsenvaltiot hoitavat velvollisuutensa ja lähettävät ne ajoissa, on tarpeen säätää vaadittujen tietojen myöhästyneeseen toimittamiseen sovellettavasta rangaistuksesta, joka on oikeassa suhteessa tietojen puuttumiseen. Sen vuoksi olisi annettava säännökset, joiden nojalla komissio voi keskeyttää ne kuukausi- tai välimaksut, joiden osalta ei ole lähetetty ajoissa asianmukaisia tilastotietoja. (28) Jotta maataloustukirahaston ja maaseuturahaston varat voitaisiin käyttää uudelleen, tarvitaan säännöt tiettyjen määrien jakamista varten. Asetuksessa (EY) N:o 1290/2005 olevaa luetteloa olisi täydennettävä lisäämällä siihen maataloustukirahaston menojen osalta myöhässä maksettuihin tukiin sekä tilien tarkastamiseen ja hyväksymiseen liittyvät määrät. Myös yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä annettujen vakuuksien, vakuustalletusten tai takuiden jaosta ja menettämisestä 20 päivänä helmikuuta 1978 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 352/78[19] vahvistetaan säännöt menetettyihin vakuuksiin perustuvien varojen määränpäästä. Kyseiset säännökset olisi yhdenmukaistettava ja yhdistettävä voimassa oleviin käyttötarkoitukseensa sidottuja tuloja koskeviin säännöksiin. Sen vuoksi asetus (ETY) N:o 352/78 olisi kumottava. (29) Yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevista tiedotustoimista 17 päivänä huhtikuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 814/2000[20] ja sen täytäntöönpanosäännöissä määritellään yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvät tiedotustoimenpiteet, jotka voidaan rahoittaa asetuksen (EY) N:o 1290/2005 5 artiklan c alakohdan nojalla. Asetukseen (EY) N:o 814/2000 sisältyy luettelo kyseisistä toimenpiteistä ja niiden tavoitteista, ja siinä vahvistetaan säännöt toimenpiteiden rahoitusta ja asianomaisten hankkeiden toteutusta varten. Mainitun asetuksen antamisen jälkeen on hyväksytty avustuksia ja julkisia hankintoja koskevat säännöt asetuksella (EU) N:o xxx/xxx [FR]. Yksinkertaisuuden ja yhtenäisyyden vuoksi asetus (EY) N:o 814/2000 olisi kumottava säilyttäen kuitenkin säännökset, jotka koskevat erityisesti rahoitettavien toimenpiteiden tavoitteita ja lajeja. Näiden toimenpiteiden yhteydessä olisi myös otettava huomioon tarve varmistaa suurelle yleisölle suunnattu tiedottaminen nykyistä paremmin ja komission aloitteesta toteutettavien tiedotustoimien suurempi synergia sekä taata se, että unionin poliittisista prioriteeteista tiedotetaan tehokkaasti. Sen vuoksi mukaan olisi luettava myös yhteisen maatalouspolitiikan kannalta merkitykselliset toimenpiteet, jotka liittyvät komission tiedonannossa Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle ”Eurooppa 2020 ‑strategiaa tukeva talousarvio – Osa II: Politiikan alat”[21] tarkoitettuun toimielinten tiedotustoimintaan. (30) Yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa toteutettavien toimenpiteiden ja toimien rahoitus tapahtuu osittain komission ja jäsenvaltioiden yhteisen hallinnoinnin kautta. Varmistaakseen unionin varojen moitteettoman hoidon komissio olisi tehtävä tarkastuksia selvittääkseen, kuinka maksatuksista vastaavat jäsenvaltioiden viranomaiset hallinnoivat rahastoja. On syytä määritellä komission tekemien tarkastusten luonne, vahvistaa komission vastuuseen talousarvion toteuttamisessa liittyvät edellytykset sekä selkeyttää jäsenvaltioiden yhteistyövelvoitteet. (31) Jotta komissio voisi täyttää velvollisuutensa ja varmistua unionin menoja koskevien hallinto- ja valvontajärjestelmien olemassaolosta ja moitteettomasta toiminnasta jäsenvaltioissa, olisi jäsenvaltioiden itsensä suorittamista tarkastuksista riippumatta säädettävä komission valtuuttamien henkilöiden suorittamista tarkastuksista ja siitä, että näiden olisi voitava pyytää jäsenvaltioilta apua työhönsä. (32) Komissiolle toimitettavien tietojen tuottamisessa olisi käytettävä tietotekniikkaa mahdollisimman paljon. Tarkastuksia tehdessään komission olisi saatava välittömästi käyttöönsä kaikki menoja koskevat tiedot sekä paperiversiona että sähköisessä muodossa. (33) Hyväksyttyjen maksajavirastojen ja unionin talousarvion välisen yhteyden vahvistamiseksi komission olisi tarkastettava ja hyväksyttävä maksajavirastojen tilit vuosittain. Tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevan päätöksen tulisi koskea toimitettujen tilinpäätösten täydellisyyttä, täsmällisyyttä ja todenperäisyyttä mutta ei sitä, ovatko menot yhdenmukaisia unionin lainsäädännön kanssa. (34) Koska komissio on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 17 artiklan mukaisesti vastuussa unionin lainsäädännön moitteettomasta soveltamisesta, sen on päätettävä, ovatko jäsenvaltioiden toteuttamat menot unionin lainsäädännön mukaisia. Jäsenvaltioille on annettava oikeus perustella maksupäätöksensä ja käyttää sovittelumenettelyä, jos niiden ja komission välillä ei päästä yhteisymmärrykseen. Jotta jäsenvaltioilla olisi aiemmin toteutuneiden menojen osalta oikeudelliset ja taloudelliset takeet, komissiolle olisi vahvistettava enimmäisaika, jonka kuluessa se voi päättää sääntöjen noudattamatta jättämisen taloudellisista seurauksista. Maaseuturahaston yhteydessä sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn olisi oltava asetuksen (EU) N:o CR/xxx 2 osassa vahvistettujen komission tekemiä rahoitusoikaisuja koskevien säännösten mukainen. (35) Maataloustukirahaston osalta takaisin perityt määrät olisi maksettava takaisin rahastoon, jos meno ei ole unionin lainsäädännön mukainen eikä tukioikeutta ole. Olisi säädettävä taloudellisen vastuun järjestelmästä, jota sovelletaan sääntöjenvastaisuuksiin, jos määriä ole peritä kokonaisuudessaan takaisin. Tältä osin olisi otettava käyttöön menettely, jonka avulla komissio voi suojata unionin talousarvioon liittyvät edut päättämällä veloittaa jäsenvaltiolta sääntöjenvastaisuuksien vuoksi menetetyt määrät, joita ei ole peritty takaisin kohtuullisen määräajan kuluessa. Sääntöjä olisi sovellettava kaikkiin määriin, joita ei ole vielä peritty takaisin tämän asetuksen tullessa voimaan. Tietyissä jäsenvaltion laiminlyöntiä koskevissa tapauksissa on perusteltua veloittaa asianomaiselta jäsenvaltiolta koko määrä. Samoja sääntöjä olisi sovellettava maaseuturahastoon, kuitenkin niin, että sääntöjenvastaisuuksien vuoksi takaisin perittyjen tai peruutettujen määrien olisi oltava käytettävissä kyseessä olevan jäsenvaltion hyväksyttyihin maaseudun kehittämisohjelmiin, koska varat on myönnetty tuolle jäsenvaltiolle. Olisi myös annettava säännökset jäsenvaltioiden raportointivelvoitteesta. (36) Jäsenvaltioiden käyttämät takaisinperintämenettelyt voivat johtaa siihen, että takaisinperintä viivästyy useammalla vuodella ilman takeita onnistumisesta. Näiden menettelyjen kustannukset voivat lisäksi olla suhteettomia takaisin perittyihin tai mahdollisesti takaisin perittäviin määriin nähden. Sen vuoksi tietyissä tapauksissa olisi sallittava, että jäsenvaltiot keskeyttävät takaisinperintämenettelyn. (37) Jäsenvaltioiden olisi unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi toteutettava toimenpiteitä varmistuakseen siitä, että maataloustukirahastosta ja maaseuturahastoista rahoitetut toimet toteutetaan asianmukaisesti. Jäsenvaltioiden on myös estettävä, havaittava ja tosiasiallisesti käsiteltävä sääntöjenvastaisuudet ja velvoitteiden noudattamatta jättämiset, joihin tuensaajat ovat syyllistyneet. Tätä varten sovelletaan Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annettua neuvoston asetusta (EY, Euratom) N:o 2988/95[22]. (38) Tukiin sovellettavien tarkastusten, peruutusten, vähennysten tai poissulkemisten yleisiä periaatteita sekä seuraamusten määräämistä koskevia säännöksiä sisältyy maatalouden eri alakohtaisiin asetuksiin. Nämä säännöt olisi koottava samaan horisontaaliseen oikeudelliseen kehykseen. Niiden olisi katettava hallinnollisia tarkastuksia ja paikalla tehtäviä tarkastuksia koskevat jäsenvaltioiden velvoitteet, takaisinperintää koskevat säännöt sekä tukien vähennykset ja tuen ulkopuolelle sulkemiset. Olisi myös annettava säännöt sellaisten velvoitteiden tarkastuksista, joilla ei välttämättä ole yhteyttä tukien maksuun. (39) Alakohtaisen maatalouslainsäädännön eri säännöksissä edellytetään vakuuksien asettamista turvaamaan maksettavan määrän suorittaminen tilanteissa, joissa velvoitetta ei noudateta. Kaikkiin näihin säännöksiin olisi sovellettava yhtä horisontaalista sääntöä, jotta vakuuksille saataisiin nykyistä vankemmat puitteet. (40) Jäsenvaltioiden olisi sovellettava yhdennettyä hallinto- ja valvontajärjestelmää tiettyihin tukiin, joista säädetään asetuksessa (EU) N:o xxx/xxx [DP] ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen […] annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o RD/xxx[23]. Unionin tuen vaikuttavuuden ja seurannan parantamiseksi jäsenvaltiot olisi valtuutettava käyttämään yhdennettyä järjestelmää myös unionin muiden tukiohjelmien yhteydessä. (41) Yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän keskeiset osat, erityisesti sähköistä tietokantaa, viljelylohkojen tunnistusjärjestelmää, tukihakemuksia tai maksupyyntöjä sekä tukioikeuksien yksilöimis- ja rekisteröintijärjestelmää koskevat säännökset olisi säilytettävä. (42) Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten olisi maksettava ne unionin tukijärjestelmien mukaiset tuet, joihin sovelletaan yhdennettyä järjestelmää, täysimääräisinä tuensaajille asetettujen määräaikojen kuluessa, jollei tässä asetuksessa säädetyistä tuen vähennyksistä muuta johdu. Suorien tukien hallinnoinnin joustavuuden parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi saatava maksaa yhdennetyn järjestelmän kattamat tuet kahdessa vuosierässä. (43) Maksujen saajana tai suorittajana olevien yritysten kaupallisten asiakirjojen tarkastaminen voi olla erittäin tehokas tapa valvoa maataloustukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvia toimia. Kaupallisten asiakirjojen tarkastamista koskevat säännökset annetaan Euroopan maatalouden tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluviin toimenpiteisiin kohdistuvista jäsenvaltioiden suorittamista tarkastuksista 26 päivänä toukokuuta annetussa 2008 neuvoston asetuksessa (EY) N:o 485/2008[24]. Kyseinen tarkastus täydentää jäsenvaltioiden jo tekemiä muita tarkastuksia. Tämä asetus ei vaikuta niihin tarkastuksista annettuihin kansallisiin säännöksiin ja määräyksiin, joiden soveltamisala on laajempi kuin tämän asetuksen säännösten. (44) Asetuksen (EY) N:o 485/2008 mukaisesti jäsenvaltioiden edellytetään toteuttavan toimenpiteitä unionin talousarvion taloudellisten etujen suojaamisen varmistamiseksi, erityisesti maataloustukirahastosta toteutettavien toimien tosiasiallisen toteuttamisen ja sääntöjenmukaisuuden tarkistamiseksi. Selkeyden ja järkeistämisen vuoksi asiaa koskevat säännökset olisi yhdistettävä ja sisällytettävä samaan säädökseen. Sen vuoksi asetus (EY) N:o 485/2008 olisi kumottava. (45) Kyseisen tarkastuksen perustana olevat asiakirjat olisi valittava siten, että tarkastus voidaan suorittaa kattavasti. Tarkastettavat yritykset olisi valittava ottaen huomioon erityisesti yritysten vastuulla toteutettujen toimien luonne sekä maksujen saajana tai suorittajana olevien yritysten aloittainen jakautuminen yrityksillä maataloustukirahaston rahoitusjärjestelmässä olevan taloudellisen merkityksen mukaisesti. (46) Olisi määriteltävä tarkastuksista vastaavien virkamiesten toimivalta sekä yritysten velvoite antaa kaupalliset asiakirjat heidän saatavilleen määritellyksi ajaksi ja toimittaa heille heidän pyytämänsä tiedot. Olisi annettava säännökset, joiden nojalla kaupalliset asiakirjat voidaan ottaa haltuun tietyissä tilanteissa. (47) Maatalouskaupan kansainvälinen rakenne huomioon ottaen ja sisämarkkinoiden toiminnan kannalta on tarpeen organisoida yhteistyö jäsenvaltioiden välille. On myös tarpeen perustaa unionin tasolla keskitetty asiakirjajärjestelmä, joka koskee kolmansiin maihin sijoittautuneita, maksun saajina tai suorittajina olevia yrityksiä. (48) Vaikka jäsenvaltioiden tehtävänä on vahvistaa itse omat tarkastusohjelmansa, on välttämätöntä, että niistä ilmoitetaan komissiolle, jotta se voi hoitaa valvonta- ja koordinointitehtävänsä sen varmistamiseksi, että ohjelmat hyväksytään tarkoituksenmukaisten arviointiperusteiden mukaisesti ja tarkastus kohdennetaan aloille tai yrityksiin, joihin liittyy suuri petosriski. (49) Jokaisella jäsenvaltiolla olisi oltava erityinen viranomaisyksikkö, joka vastaa tässä asetuksessa säädetyn kaupallisten asiakirjojen tarkastuksen seurannasta tai koordinoinnista. Näiden erityisyksiköiden olisi oltava organisatorisesti riippumattomia viranomaisista, jotka tekevät tarkastuksen ennen maksujen suorittamista. Tarkastusten yhteydessä kerättäviin tietoihin olisi sovellettava salassapitovelvollisuutta. (50) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29 päivänä syyskuuta 2003 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003[25], joka on korvattu asetuksella (EY) N:o 73/2009, vahvistetaan periaate, jonka mukaan yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa joidenkin tukien maksaminen kokonaisuudessaan tuensaajille olisi kytkettävä maan hoitoa, maataloustuotantoa ja maataloustoimintaa koskevien sääntöjen noudattamiseen. Periaate on sittemmin otettu huomioon Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1698/2005[26] ja maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22 päivänä lokakuuta 2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1234/2007[27] (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus). Tämän niin kutsutun täydentävien ehtojen järjestelmän mukaan jäsenvaltioiden edellytetään soveltavan seuraamuksia kaikkea yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa saatavaa tukea tai sen osaa koskevien vähennysten tai tuen ulkopuolelle jättämisten muodossa. (51) Täydentävien ehtojen järjestelmällä yhteiseen maatalouspolitiikkaan sisällytetään ympäristöä, ilmastonmuutosta, maan hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa, kansanterveyttä, eläinten terveyttä, kasvien terveyttä ja eläinten hyvinvointia koskevat perusvaatimukset. Tämän kytköksen tarkoituksena on edistää kestävää maataloutta tekemällä tuensaajat tietoisemmiksi kyseisten perusvaatimusten noudattamisen välttämättömyydestä. Pyrkimyksenä on myös saada yhteinen maatalouspolitiikka vastaamaan nykyistä paremmin yhteiskunnan odotuksia lisäämällä sen yhdenmukaisuutta ympäristöä, kansanterveyttä, eläinten terveyttä, kasvien terveyttä ja eläinten hyvinvointia koskevien politiikkojen kanssa. (52) Täydentävien ehtojen järjestelmä on erottamaton osa yhteistä maatalouspolitiikkaa, ja tämän vuoksi se olisi säilytettävä. Järjestelmän soveltamisalaa, johon nykyisellään kuuluvat lakisääteisten hoitovaatimusten ja maan hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevien toimenpidevaatimusten erilliset luettelot, olisi järkeistettävä johdonmukaisuuden varmistamiseksi ja näkyvyyden parantamiseksi. Tätä varten lakisääteiset hoitovaatimukset ja maan hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevat toimenpidevaatimukset olisi koottava yhdeksi luetteloksi ja ryhmiteltävä alojen ja aiheiden mukaan. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että jotkin täydentävien ehtojen vaatimukset eivät liity riittävällä tavalla maataloustoimintaan tai tilan maa-alaan tai ne liittyvät pikemminkin kansallisiin viranomaisiin kuin tuensaajiin. Sen vuoksi on aiheellista mukauttaa täydentävien ehtojen soveltamisalaa tältä osin. Lisäksi olisi annettava säännökset pysyvän nurmen säilyttämisestä vuosina 2014 ja 2015. (53) Jäsenvaltioiden olisi pantava lakisääteiset hoitovaatimukset täytäntöön kaikilta osin, jotta ne voitaisiin ottaa tosiasiallisesti käyttöön tilatasolla, ja taattava viljelijöiden tasavertainen kohtelu. (54) Yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 päivänä lokakuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY[28] osalta täydentäviä ehtoja koskevat säännökset voidaan ottaa käyttöön vasta sitten, kun kaikki jäsenvaltiot ovat panneet ne täytäntöön kokonaisuudessaan ja vahvistaneet viljelijöitä koskevat selkeät velvoitteet. Direktiivin mukaan vaatimuksia on sovellettava tilatasolla viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2013. (55) Yhteisön politiikan puitteista torjunta-aineiden kestävän käytön aikaansaamiseksi 21 päivänä lokakuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/128/EY[29] säännökset voidaan ottaa käyttöön vasta sitten, kun kaikki jäsenvaltiot ovat panneet ne täytäntöön kokonaisuudessaan ja vahvistaneet viljelijöitä koskevat selkeät velvoitteet. Direktiivin mukaan vaatimuksia aletaan soveltaa tilatasolla asteittain aikataulun mukaisesti, ja erityisesti integroidun torjunnan yleisiä periaatteita sovelletaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2014. (56) Pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta 17 päivänä joulukuuta 1979 annettu neuvoston direktiivi 80/68/ETY[30] olisi direktiivin 2000/60/EY 22 artiklan mukaisesti kumottava 23 päivänä joulukuuta 2013. Pohjaveteen liittyviä täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen säilyttämiseksi olisi ennen direktiivin 2000/60/EY sisällyttämistä täydentäviin ehtoihin aiheellista mukauttaa täydentävien ehtojen soveltamisalaa ja määritellä hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskeva toimenpidevaatimus, johon sisältyvät direktiivin 80/68/ETY 4 ja 5 artiklan vaatimukset. (57) Täydentävien ehtojen järjestelmä merkitsee joitakin rajoitteita sekä tuensaajille että kansallisille hallinnoille, sillä ne edellyttävät kirjanpitoa, tarkastusten suorittamista ja tarvittaessa seuraamusten soveltamista. Seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Tällaiset seuraamukset eivät saisi vaikuttaa unionin tai kansallisen lainsäädännön muiden säännösten nojalla vahvistaviin seuraamuksiin. Yhtenäisyyden vuoksi on syytä yhdistää asiaa koskevat unionin säännökset yhteen säädökseen. Jos asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP] V osastossa tarkoitettuun pienviljelijäjärjestelmään osallistuvat viljelijät pidettäisiin täydentävien ehtojen järjestelmässä, tarvittava panostus voisi olla suurempi kuin saavutettava hyöty. Yksinkertaisuuden vuoksi nämä viljelijät olisi sen vuoksi vapautettava täydentävien ehtojen noudattamisesta ja erityisesti sen valvontajärjestelmään kuulumisesta ja täydentäviin ehtoihin liittyvien seuraamusten uhasta. Vapautus ei kuitenkaan saisi vaikuttaa sovellettavien alakohtaisen lainsäädännön säännösten noudattamista koskevaan velvoitteeseen ja mahdollisuuteen joutua tarkastetuksi ja seuraamusten kohteeksi tämän lainsäädännön nojalla. (58) Asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 vahvistettiin hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta koskeva kehys, jonka puitteissa jäsenvaltioiden on määrä hyväksyä kansalliset toimenpidevaatimukset ottaen huomioon kyseisten alueiden erityispiirteet, kuten maaperä- ja ilmasto-olot, käytössä olevat viljelyjärjestelmät (maan käyttö, viljelykierto, viljelykäytännöt) ja tilarakenteet. Maan hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevilla toimenpidevaatimuksilla pyritään estämään eroosiota, säilyttämään maan orgaaninen aines ja maan rakenne, varmistamaan maan hoidon vähimmäistaso, välttämään elinympäristöjen heikkeneminen sekä suojelemaan vesistöjä ja varmistamaan vesihuolto. Tässä asetuksessa säädetyn täydentävien ehtojen laajemman soveltamisalan olisi sen vuoksi muodostettava kehys, jonka perusteella jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevat kansalliset toimenpidevaatimukset. Unionin kehykseen olisi myös sisällyttävä säännöt veteen, maaperään, hiilivarastoihin, luonnon monimuotoisuuteen ja maisemaan liittyvien kysymysten hoitamiseksi nykyistä paremmin sekä maan hoidon vähimmäistasoa koskevat säännöt. (59) Tuensaajien on tiedettävä selvästi, mitä täydentävien ehtojen sääntöjä heidän on noudatettava. Tätä varten jäsenvaltioiden on ilmoitettava kaikista täydentävien ehtojen sääntöihin sisältyvistä hoito- ja toimenpidevaatimuksista tyhjentävällä, ymmärrettävällä ja selittävällä tavalla, mahdollisuuksien mukaan myös sähköisesti. (60) Täydentävien ehtojen tosiasiallinen täytäntöönpano edellyttää tarkastuksia, joilla voidaan varmistua siitä, että tuensaajat täyttävät velvoitteensa. Jos jäsenvaltio päättää hyödyntää mahdollisuutta jättää soveltamatta tuen vähennystä tai tuen ulkopuolelle jättämistä, kun kyseinen määrä on alle 100 euroa, toimivaltaisen valvontaviranomaisen olisi seuraavana vuonna tarkistettava tuensaajia koskevan otoksen osalta, että todettu vaatimusten noudattamatta jättäminen on korjattu. (61) Jotta voitaisiin varmistaa komission ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön sujuminen yhteisen maatalouspolitiikan menojen rahoittamisen osalta ja erityisesti jotta komissio voisi seurata jäsenvaltioiden varainhoitoa sekä tarkastaa ja hyväksyä hyväksyttyjen maksajavirastojen tilit, jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tietyt tiedot tai säilytettävä ne komission saatavilla. (62) Komissiolle toimitettavien tietojen kokoamiseksi ja jotta komissiolla olisi mahdollisuus saada välittömästi käyttöönsä kaikki menoja koskevat tiedot sekä paperimuodossa että sähköisesti, olisi tietojen esittämistä ja toimittamista varten vahvistettava asianmukaiset säännöt, myös määräaikoja koskevat säännöt. (63) Koska kansallisten valvontajärjestelmien soveltamisen ja sääntöjenmukaisuutta koskevien tarkastusten yhteydessä saatetaan käsitellä henkilötietoja tai liikesalaisuuksia, jäsenvaltioiden ja komission olisi taattava näissä yhteyksissä saatujen tietojen luottamuksellisuus. (64) Unionin varojen moitteettoman varainhoidon varmistamiseksi ja oikeudenmukaisuuden toteutumiseksi sekä jäsenvaltioiden että viljelijöiden osalta olisi vahvistettava euron käyttöä koskevat säännöt. (65) Kansallisia valuuttoja koskevaan euron valuuttakurssiin saattaa tulla muutoksia toimen toteuttamisen aikana. Sen vuoksi kyseessä oleviin määriin sovellettava valuuttakurssi olisi määrättävä ottaen huomioon määräytymisperuste, jolla toimen taloudellinen tavoite saavutetaan. Käytettävän valuuttakurssin on siis oltava sen päivän kurssi, jolta määräytymisperuste otetaan huomioon. On tarpeen täsmentää kyseinen määräytymisperuste tai jättää se käyttämättä ottaen huomioon tietyt perusteet ja erityisesti valuuttamuutosten nopeus. Kyseiset säännöt vahvistetaan maatalouden euromääräisestä valuuttajärjestelmästä 15 päivänä joulukuuta 1998 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2799/98[31], ja niillä täydennetään asetuksen (EY) N:o 1290/2005 vastaavia säännöksiä. Selkeyden ja järkeistämisen vuoksi asiaa koskevat säännökset olisi yhdistettävä ja sisällytettävä samaan säädökseen. Sen vuoksi asetus (EY) N:o 2799/98 olisi kumottava. (66) Olisi laadittava erityissäännöt rahatalouden poikkeuksellisia tilanteita varten, joita saattaa syntyä unionin sisällä ja maailmanmarkkinoilla ja joihin on reagoitava viipymättä yhteiseen maatalouspolitiikkaan sisältyvien järjestelyjen turvaamiseksi. (67) Jäsenvaltioiden, jotka eivät ole ottaneet euroa käyttöön, olisi voitava suorittaa maksut yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevasta lainsäädännöstä johtuvia menoja varten mieluummin euroina kuin kansallisena valuuttana. Tarvitaan erityissäännöt, joilla varmistetaan, että tämä mahdollisuus ei aiheuta perusteetonta hyötyä maksun suorittajille tai vastaanottajille. (68) Jokaista yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti toteutettavaa toimenpidettä olisi seurattava ja se olisi arvioitava toimenpiteen laadun parantamiseksi ja tulosten esittelemiseksi. Tässä yhteydessä olisi vahvistettava luettelo indikaattoreista, ja komission olisi arvioitava yhteisen maatalouspolitiikan vaikutuksia suhteessa politiikan tavoitteisiin. Komission olisi luotava yhteinen seuranta- ja arviointikehys varmistaen muun muassa se, että asiaa koskevat tiedot, myös jäsenvaltioilta saatavat tiedot, ovat käytettävissä oikeaan aikaan. Näin tehdessään sen olisi otettava huomioon tiedon tarpeet sekä mahdollisten tietolähteiden väliset synergiat. Komission tiedonannossa Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle ”Eurooppa 2020 ‑strategiaa tukeva talousarvio – Osa II” todetaan, että ilmastoasioihin liittyvien menojen osuus unionin talousarviosta nousee todennäköisesti vähintään 20 prosenttiin, mihin vaikuttavat myös eri politiikan aloilta tulevat rahoitusosuudet. Komission olisi sen vuoksi voitava arvioida yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa annettavan unionin tuen vaikutuksia ilmastotavoitteiden kannalta. (69) Yksilöiden suojelua henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaata liikkuvuutta koskevaa unionin lainsäädäntöä, erityisesti yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[32] ja yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001[33] sovelletaan. (70) Yhdistetyissä asioissa C-92/09 ja 93/09[34] antamassa tuomiossa Euroopan unionin tuomioistuin totesi pätemättömiksi asetuksen (EY) N:o 1290/2005 säännökset, jotka koskevat jäsenvaltioiden velvoitetta julkaista luonnollisten henkilöiden, jotka ovat Euroopan maatalousrahastojen tuensaajia, tietoja. Koska on luonnollisten henkilöiden etu, että heidän henkilötietojaan suojataan, ja niiden erilaisten tavoitteiden yhteensovittamiseksi, jotka ovat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä Euroopan maatalouden tukirahaston (maataloustukirahaston) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) varoja saavia tuensaajia koskevien tietojen julkaisemisen osalta annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 259/2008[35] säädetyn rahastojen tuensaajia koskevien tietojen julkaisemista koskevan velvoitteen taustalla, kyseistä asetusta on muutettu, jotta voitiin säätää nimenomaisesti, ettei kyseistä velvoitetta sovelleta luonnollisiin henkilöihin. Kun Euroopan parlamentti ja neuvosto antavat uudet säännöt ottaen huomioon tuomioistuimen esittämän vastalauseen, olisi ensin laadittava seikkaperäinen analyysi ja arvio, jotta löydettäisiin soveltuvin tapa sovittaa yhteen henkilötietojen suojaa koskeva tuensaajien oikeus ja tarvittava avoimuus. Niin kauan kuin tätä analyysiä ja arviota ei ole tehty, olisi pidettävä voimassa nykyiset Euroopan maatalousrahastojen tuensaajia koskevien tietojen julkaisemista koskevat säännökset. (71) Jotta voidaan varmistaa tämän asetuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 mukaisesti[36]. (72) Tiettyjä täytäntöönpanosäädöksiä hyväksyttäessä olisi käytettävä neuvoa-antavaa menettelyä. Mitä tulee täytäntöönpanosäädöksiin, joissa säädetään määrien laskemisesta komission toimesta, neuvoa-antava menettely antaa komissiolle mahdollisuuden täyttää talousarvion hoitoa koskevan tehtävänsä, ja sen avulla pyritään lisäämään tehokkuutta, ennustettavuutta ja nopeutta määräajat ja talousarviomenettelyt huomioon ottaen. Mitä tulee täytäntöönpanosäädöksiin jäsenvaltioille suoritettavien maksujen ja tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn yhteydessä, neuvoa-antava menettely antaa komissiolle mahdollisuuden täyttää talousarvion hoitoa koskevan tehtävänsä ja tarkastaa kansallisten maksajavirastojen tilinpäätöksen hyväksymistä varten tai, jos menoa ei toteutettu unionin sääntöjen mukaisesti, sulkea tällainen meno unionin rahoituksen ulkopuolelle. Muissa tapauksissa täytäntöönpanosäädökset olisi hyväksyttävä tarkastelumenettelyä käyttäen. (73) Lisäksi komissiolla olisi oltava valta toteuttaa tiettyjä hallinto- tai johtotehtäviä, erityisesti maataloustukirahaston menoja varten käytettävissä olevan nettomäärän vahvistamisen yhteydessä. Asetusta (EU) N:o 182/2011 ei sovelleta tällaiseen toimivallan siirtoon. (74) Siirtyminen tällä asetuksella kumottavan asetuksen säännöksistä tämän asetuksen säännöksiin saattaa aiheuttaa käytännön ongelmia tai erityisongelmia. Tällaisten mahdollisten ongelmien käsittelemiseksi olisi annettava säännökset siitä, että komissio voi toteuttaa tarvittavat asianmukaisesti perustellut toimenpiteet. (75) Koska tämän asetuksen nojalla rahoitettavien maaseudun kehittämisohjelmien ohjelmakausi alkaa 1 päivänä tammikuuta 2014, tätä asetusta olisi sovellettava mainitusta päivästä alkaen. Tiettyjä, erityisesti varojen hoitoon liittyviä säännöksiä olisi kuitenkin sovellettava aikaisemmasta päivämäärästä, joka on varainhoitovuoden ensimmäinen päivä, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: SISÄLLYSLUETTELO PERUSTELUT............................................................................................................................. 2 1........... EHDOTUKSEN TAUSTA............................................................................................ 2 2........... INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI.................. 4 3........... EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ........................................................... 6 4........... TALOUSARVIOVAIKUTUKSET............................................................................... 8 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta................................................................................................................................... 9 I OSASTO SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT............................................................. 27 II OSASTO MAATALOUSRAHASTOJA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖKSET.............. 28 I luku Maatalousrahastot............................................................................................................. 28 II luku Maksajavirastot ja muut elimet.......................................................................................... 30 III OSASTO MAATILOJEN NEUVONTAJÄRJESTELMÄ.................................................... 33 IV OSASTO RAHASTOJEN VARAINHOITO........................................................................ 35 I luku MAATALOUSTUKIRAHASTO..................................................................................... 35 1 jakso Menojen rahoitus............................................................................................................ 35 2 jakso Budjettikuri..................................................................................................................... 37 II luku Maaseuturahasto.............................................................................................................. 40 1 jakso Maaseuturahastoa koskevat yleiset säännökset................................................................ 40 2 jakso Maaseudun kehittämisohjelmien rahoitus.......................................................................... 41 3 jakso Rahoitusosuus maaseudun kehittämisohjelmiin.................................................................. 41 4 jakso Innovatiivisesta paikallisesta yhteistyöstä annettavan palkinnon rahoitus............................. 45 III luku Yhteiset säännökset........................................................................................................ 46 IV luku Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen............................................................................... 51 I jakso Yleiset säännökset........................................................................................................... 51 II jakso Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen.............................................................................. 53 III jakso Sääntöjenvastaisuudet................................................................................................... 55 V OSASTO VALVONTAJÄRJESTELMÄT JA SEURAAMUKSET....................................... 58 I luku Yleiset säännöt.................................................................................................................. 58 II luku Yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä........................................................................ 63 III luku Toimien tarkastukset....................................................................................................... 68 IV luku Tarkastuksia koskevat muut säännökset.......................................................................... 74 VI OSASTO TÄYDENTÄVÄT EHDOT.................................................................................. 76 I luku Soveltamisala.................................................................................................................... 76 II luku Valvontajärjestelmä ja seuraamukset täydentävien ehtojen yhteydessä............................... 78 VII OSASTO YHTEISET SÄÄNNÖKSET.............................................................................. 82 I luku Tietojen toimittaminen........................................................................................................ 82 II LUKU Euron käyttö................................................................................................................ 84 III LUKU Kertomukset ja arviointi.............................................................................................. 86 VIII OSASTO LOPPUSÄÄNNÖKSET................................................................................... 88 LIITE I....................................................................................................................................... 90 LIITE II...................................................................................................................................... 93 LIITE III.................................................................................................................................... 96 SÄÄDÖSEHDOTUKSEEN LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS........................................... 101 I OSASTO SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Soveltamisala Tässä asetuksessa annetaan säännöt seuraavista: (a) yhteisen maatalouspolitiikan mukaisten menojen rahoitus, mukaan luettuina maaseudun kehittämismenot; (b) maatilojen neuvontajärjestelmä; (c) hallinto- ja valvontajärjestelmät, jotka jäsenvaltioiden on perustettava; (d) täydentävien ehtojen järjestelmä; (e) tilien tarkastaminen ja hyväksyminen. 2 artikla Tässä asetuksessa käytetyt termit 1. Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP] 4 artiklassa annettuja ’viljelijän’, ’maataloustoiminnan’, ’maatalousmaan’ ja ’tilan’ määritelmiä, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä. Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP] 1 artiklassa tarkoitettua termiä ’suorat tuet’. 2. Tässä asetuksessa asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP], asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [sCMO] ja asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [RD] yhteydessä käytetyt ’ylivoimainen este’ ja ’poikkeukselliset olosuhteet’ voidaan hyväksyä erityisesti seuraavissa tilanteissa: (a) tuensaajan kuolema; (b) tuensaajan pitkäaikainen kyvyttömyys harjoittaa ammattiaan; (c) tilaan merkittävällä tavalla vaikuttava ankara luonnonmullistus; (d) tilan kotieläinrakennusten tuhoutuminen onnettomuudessa; (e) eläinkulkutauti, joka vahingoittaa viljelijän koko karjaa tai osaa siitä; (f) tilan merkittävän osan pakkolunastus, jos kyseinen pakkolunastus ei ollut ennakoitavissa hakemuksen jättöpäivänä. II OSASTO MAATALOUSRAHASTOJA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖKSET I luku Maatalousrahastot 3 artikla Maatalousmenojen rahoittamiseen tarkoitetut rahastot 1. Perussopimuksessa määriteltyjen yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien eri toimenpiteiden, maaseudun kehittäminen mukaan luettuna, rahoitus tapahtuu seuraavista: (a) Euroopan maatalouden tukirahasto, jäljempänä ’maataloustukirahasto’; (b) Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto, jäljempänä ’maaseuturahasto’. 2. Maataloustukirahasto ja maaseuturahasto sisältyvät Euroopan unionin yleiseen talousarvioon. 4 artikla Maataloustukirahaston menot 1. Maataloustukirahasto pannaan täytäntöön jäsenvaltioiden ja unionin välisen yhteisen hallinnoinnin kautta, ja siitä rahoitetaan seuraavat, unionin lainsäädännön mukaisesti toteutettavat menot: (a) maatalousmarkkinoita säätelevät tai tukevat toimenpiteet; (b) viljelijöille yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti maksettavat suorat tuet; (c) unionin rahoitusosuus maataloustuotteita koskeviin tiedotus- ja menekinedistämistoimiin, joita jäsenvaltiot toteuttavat unionin sisämarkkinoilla ja kolmansissa maissa komission valitsemien, muiden kuin 5 artiklassa tarkoitettujen ohjelmien pohjalta; (d) unionin rahoitusosuus asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [sCMO] 21 artiklassa tarkoitettuun unionin kouluhedelmäjärjestelmään ja 155 artiklassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin, jotka liittyvät eläintauteihin ja kuluttajien luottamuksen menetykseen. 2. Maataloustukirahastosta rahoitetaan suoraan ja unionin lainsäädännön mukaisesti seuraavat menot: (a) komission suoraan toteuttamat tai kansainvälisten organisaatioiden kautta toteutetut maataloustuotteiden menekinedistämistoimet; (b) unionin lainsäädännön mukaisesti toteutetut toimenpiteet maatalouden geenivarojen säilyttämiseksi, kuvaamiseksi, keräämiseksi ja käyttämiseksi; (c) maatalouden kirjanpidon tietojärjestelmien käyttöönotto ja ylläpito; (d) maatalouden tiedonkeruujärjestelmät, joihin kuuluu myös maatilojen rakennetta koskeva tiedonkeruu. 5 artikla Maaseuturahaston menot Maaseuturahasto pannaan täytäntöön jäsenvaltioiden ja unionin välisen yhteisen hallinnoinnin kautta, ja siitä rahoitetaan unionin rahoitusosuus maaseudun kehittämisohjelmiin, jotka toteutetaan maaseudun kehittämistuesta annetun unionin lainsäädännön mukaisesti, sekä asetuksen (EU) N:o RD/xxx III osaston IV luvussa tarkoitettuun innovatiivisesta paikallisesta yhteistyöstä annettavaan palkintoon liittyvät menot. 6 artikla Muut menot, tekninen apu mukaan luettuna Maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta voidaan rahoittaa suoraan komission aloitteesta ja/tai komission lukuun yhteisen maatalouspolitiikan täytäntöön panemiseksi tarvittavia valmistelu- ja seurantatoimia, hallinnollisen ja teknisen avun toimia sekä arviointi- ja tarkastustoimia. Näihin toimiin kuuluvat (a) yhteisen maatalouspolitiikan analysoimiseksi, hallinnoimiseksi, seuraamiseksi ja toteuttamiseksi sekä sitä koskevien tietojen vaihtamiseksi tarvittavat toimenpiteet sekä valvontajärjestelmien ja teknisen ja hallinnollisen avun täytäntöönpanoon liittyvät toimenpiteet; (b) tarkastuksissa tarvittavien satelliittikuvien hankinta komission toimesta 21 artiklan mukaisesti; (c) komission 22 artiklan mukaisesti toteuttamat toimenpiteet maatalousresurssien seuraamiseksi kaukokartoitussovellusten avulla; (d) toimenpiteet yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamiseen käytettäviä rahastoja koskevaan tiedottamiseen, yhteenliitettävyyteen, seurantaan ja varainhoidon valvontaan liittyvien menetelmien ja teknisten välineiden kehittämiseksi ja ylläpitämiseksi; (e) yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevien tietojen toimittaminen 47 artiklan mukaisesti; (f) yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevat selvitykset sekä maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta rahoitettujen toimenpiteiden arviointi, mukaan luettuna arviointimenetelmien parantaminen ja käytänteitä koskevien tietojen vaihto; (g) tarvittaessa yhteisen maatalouspolitiikan alalla toimivat, neuvoston asetuksen (EY) N:o 58/2003[37] mukaisesti perustetut toimeenpanovirastot; (h) maaseudun kehittämisen yhteydessä toteutettavat tiedon levitykseen, tietämyksen lisäämiseen, yhteistyön edistämiseen ja kokemusten vaihtoon unionin tasolla liittyvät toimet, mukaan luettuna asianomaisten toimijoiden verkostoituminen; (i) tunnusten kehittämiseksi, rekisteröimiseksi ja suojaamiseksi unionin laatupolitiikan puitteissa ja asianomaisten teollis- ja tekijänoikeuksien suojaamiseksi tarvittavat toimenpiteet sekä tarvittavat tietotekniikan uudet sovellukset. II luku Maksajavirastot ja muut elimet 7 artikla Maksajavirastojen ja koordinointielinten hyväksyminen ja hyväksynnän peruuttaminen 1. Maksajavirastot ovat jäsenvaltioiden viranomaisia tai elimiä, jotka vastaavat 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklassa tarkoitettujen menojen hallinnoinnista ja valvonnasta. Kyseisten tehtävien täytäntöönpano voidaan tukien maksua lukuun ottamatta siirtää toiselle. 2. Jäsenvaltiot hyväksyvät maksajavirastoiksi viranomaisia tai elimiä, jotka täyttävät 8 artiklan a alakohdassa säädetyt hyväksymisperusteet. Kunkin jäsenvaltion on perustuslakinsa säännökset huomioon ottaen rajoitettava hyväksyttyjen maksajavirastojensa määrä yhteen jäsenvaltiota tai tarvittaessa aluetta kohden. Jos jäsenvaltio vahvistaa maksajaviraston aluetasolla, sen on kuitenkin lisäksi hyväksyttävä kansallisen tason maksajavirasto sellaisia tukijärjestelmiä varten, joita niiden luonteen mukaisesti on hallinnoitava kansallisella tasolla. 3. Hyväksytystä maksajavirastosta vastaavan henkilön on laadittava viimeistään kutakin varainhoitovuotta seuraavan vuoden [helmikuun 1 päivänä] kyseiseltä vuodelta (a) tilinpäätös omalle maksajavirastolleen annettujen tehtävien suorittamisesta aiheutuneista menoista ja liittää siihen tilien tarkastamista ja hyväksymistä varten tarvittavat tiedot 53 artiklan mukaisesti; (b) hallinnollinen vahvistuslausuma tilinpäätöstietojen täydellisyydestä, täsmällisyyttä ja todenperäisyyttä, sisäisten valvontajärjestelmien asianmukaisesta toiminnasta, tilien perustana olevien toimien laillisuudesta ja sääntöjenmukaisuudesta sekä moitteettoman varainhoidon periaatteen noudattamisesta; (c) yhteenveto kaikista käytettävissä olevista tarkastustuloksista mukaan luettuna analyysi järjestelmällisesti tai usein toistuvista puutteista sekä toteutetuista tai suunnitelluista korjaavista toimista. 4. Jos maksajavirastoja hyväksytään enemmän kuin yksi, jäsenvaltion on nimettävä elin, jäljempänä ’koordinointielin’, jolle se antaa tehtäväksi (a) kerätä komission saataville annettavia tietoja ja toimittaa ne komissiolle; (b) laatia yhteenvetokertomus, jossa esitetään kansallisella tasolla yleiskatsaus kaikista 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista hallinnollisista vahvistuslausumista sekä niistä annetuista, 9 artiklassa tarkoitetuista tarkastuslausunnoista; (c) varmistaa, että yleisluonteisten puutteiden korjaamiseksi toteutetaan korjaavia toimenpiteitä ja että komissiolle tiedotetaan jatkotoimista; (d) edistää unionin sääntöjen yhdenmukaista soveltamista ja varmistaa se. Koordinointielimen on saatava jäsenvaltiolta hyväksyntä ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettujen taloudellisten tietojen käsittelyyn. 5. Jos hyväksytty maksajavirasto ei enää täytä yhtä tai useampaa 2 kohdassa tarkoitettua hyväksymisperustetta, jäsenvaltion on peruutettava hyväksyntä, jollei maksajavirasto tee tarvittavia muutoksia ongelman merkittävyyden mukaan asetetussa määräajassa. 6. Maksajavirastot hallinnoivat vastuulleen kuuluvaan julkiseen interventioon liittyviä toimia ja varmistavat niiden valvonnan, ja niillä on kokonaisvastuu näistä toimista. 8 artikla Komission toimivalta 1. Edellä 7 artiklassa säädetyn järjestelmän moitteettoman toiminnan varmistamiseksi siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 111 artiklan mukaisesti seuraavista: (a) maksajavirastojen hyväksynnän vähimmäisedellytykset, jotka koskevat sisäistä ympäristöä, valvontatoimia, tiedotusta ja ilmoittamista, ja seurantaa, sekä hyväksynnän myöntämis- ja peruutusmenettelyn säännöt; (b) maksajavirastojen hyväksynnän valvontaa ja tarkistusmenettelyä koskevat säännöt; (c) yhteensovittamisesta vastaavien viranomaisten hyväksynnän vähimmäisedellytykset sekä hyväksynnän myöntämis- ja peruutusmenettelyn säännöt. 2 Komissio vahvistaa täytäntöönpanosäädöksillä säännöt, jotka koskevat (a) julkiseen interventioon liittyviä maksajavirastojen velvoitteita ja hallinto- ja valvontavastuiden sisältöä; (b) koordinointielimen toimintaa ja 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua tietojen ilmoittamista komissiolle. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 112 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 9 artikla Todentamisviranomaiset 1. Todentamisviranomainen on jäsenvaltion nimeämä julkinen tai yksityinen tarkastuselin, joka antaa lausunnon tilinpäätöstietojen täydellisyyttä, täsmällisyyttä ja todenperäisyyttä, sisäisten valvontajärjestelmien asianmukaista toimintaa, tilien perustana olevien toimien laillisuutta ja sääntöjenmukaisuutta sekä moitteettoman varainhoidon periaatteen noudattamista koskevasta hallinnollisesta vahvistuslausumasta. Se on toiminnassaan riippumaton sekä asianomaisesta maksajavirastosta että viraston hyväksyneestä viranomaisesta. 2. Komissio vahvistaa täytäntöönpanosäädöksillä säännöt todentamisviranomaisten asemasta, niiden erityistehtävistä tarkastukset mukaan luettuina sekä todistuksista ja kertomuksista oheisasiakirjoineen, jotka niiden on laadittava. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 112 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 10 artikla Maksajavirastojen suorittamien maksujen hyväksyttävyys Edellä 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklassa tarkoitettuihin menoihin voidaan myöntää unionin rahoitusta vain, jos hyväksytty maksajavirasto on ne toteuttanut. 11 artikla Tuen maksaminen kokonaisuudessaan tuensaajille Tässä asetuksessa säädettyyn rahoitukseen liittyvät maksut suoritetaan tuensaajille kokonaisuudessaan, jollei unionin lainsäädännössä nimenomaisesti toisin säädetä. III OSASTO MAATILOJEN NEUVONTAJÄRJESTELMÄ 12 artikla Periaate ja soveltamisala 1. Jäsenvaltion on perustettava järjestelmä, jossa tuensaajille annetaan maankäyttöä ja tilanhoitoa koskevaa neuvontaa, jäljempänä ’maatilojen neuvontajärjestelmä’, ja jota hoitaa yksi tai useampi nimetty elin. Nimetyt elimet voivat olla julkisia tai yksityisiä. 2. Maatilojen neuvontajärjestelmän on katettava ainakin (a) VI osaston I luvussa tarkoitetut lakisääteiset hoitovaatimukset sekä maan hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevat toimenpidevaatimukset; (b) ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisat maatalouskäytännöt, joista säädetään asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP] III osaston 2 luvussa sekä maatalousmaan säilyttäminen asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP] 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti; (c) vaatimukset tai toimet, jotka liittyvät ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja muutokseen mukautumiseen, luonnon monimuotoisuuteen, vesien suojeluun sekä eläin- ja kasvitaudeista ilmoittamiseen ja innovointiin, ainakin siltä osin kuin niistä säädetään tämän asetuksen liitteessä I; (d) pienten tilojen taloudellisen toiminnan kestävä kehitys siten kuin jäsenvaltiot ovat sen määritelleet, ainakin asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP] V osastossa tarkoitettuun pienviljelijäjärjestelmään osallistuvien tilojen osalta. 3. Maatilojen neuvontajärjestelmä voi kattaa myös (a) muun kuin 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetun tilojen taloudellisen toiminnan kestävän kehittämisen; (b) kansallisella lainsäädännöllä vahvistetut vähimmäisvaatimukset, joita tarkoitetaan asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [RD] 29 artiklan 3 kohdassa ja 30 artiklan 2 kohdassa. 13 artikla Maatilojen neuvontajärjestelmään liittyvät erityisvaatimukset 1. Jäsenvaltion on varmistettava, että maatilojen neuvontajärjestelmässä toimivilla neuvojilla on riittävä pätevyys ja että heitä koulutetaan säännöllisesti. 2. Jäsenvaltion on varmistettava, että neuvonta ja valvonta pysyvät erillään toisistaan. Tältä osin ja yleisön tiedonsaantioikeutta koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamista rajoittamatta jäsenvaltion on varmistettava, etteivät 12 artiklassa tarkoitetut nimetyt elimet paljasta neuvontatoimintansa yhteydessä tietoonsa tulleita henkilökohtaisia tai yksityisiä tietoja muille henkilöille kuin kyseistä tilaa hoitavalle tuensaajalle, lukuun ottamatta niiden toiminnan aikana havaittuja sääntöjenvastaisuuksia tai sääntöjen rikkomisia, joita erityisesti rikostapauksissa koskee unionin tai kansallisessa lainsäädännössä säädetty velvoite julkisille viranomaisille ilmoittamisesta. 3. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on toimitettava tuensaajalle luettelo nimetyistä elimistä, tapauksen mukaan sähköisesti. 14 artikla Pääsy maatilojen neuvontajärjestelmään Tuensaajat voivat käyttää maatilojen neuvontajärjestelmää vapaaehtoisuuden pohjalta riippumatta siitä, saavatko he yhteisen maatalouspolitiikan mukaista tukea, maaseudun kehittäminen mukaan luettuna. Jäsenvaltio voi kuitenkin määritellä puolueettomilla perusteilla tuensaajaryhmät, joilla on ensisijainen oikeus käyttää maatilojen neuvontajärjestelmää. Jäsenvaltion on kuitenkin varmistettava, että etusijalle asetetaan viljelijät, joilla on kaikkein rajallisimmat mahdollisuudet muihin neuvontapalveluihin kuin maatilojen neuvontajärjestelmään. Maatilojen neuvontajärjestelmässä on varmistettava, että tuensaajilla on mahdollisuus saada neuvontaa, jossa otetaan huomioon heidän tilansa erityistilanne. 15 artikla Komission toimivalta 1. Maatilojen neuvontajärjestelmän asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 111 artiklan mukaisesti säännöksistä, joiden tarkoituksena on saattaa järjestelmä täysin toimintavalmiiksi. Kyseiset säännökset voivat koskea esimerkiksi perusteita, joiden mukaan määräytyy viljelijöiden oikeus käyttää järjestelmää. 2. Komissio voi vahvistaa täytäntöönpanosäädöksillä säännöt maatilojen neuvontajärjestelmän yhdenmukaista täytäntöönpanoa varten. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 112 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. IV OSASTO RAHASTOJEN VARAINHOITO I luku MAATALOUSTUKIRAHASTO 1 jakso Menojen rahoitus 16 artikla Talousarvion enimmäismäärä 1. Maataloustukirahaston menojen vuotuinen enimmäismäärä muodostuu sille asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [MFF] mukaisesti vahvistetuista enimmäismääristä. 2. Jos unionin lainsäädännössä säädetään 1 kohdassa tarkoitetuista määristä vähennettävistä määristä, komissio vahvistaa täytäntöönpanosäädöksillä maataloustukirahaston menoihin käytettävissä olevan nettomäärän kyseisessä lainsäädännössä tarkoitettujen tietojen perusteella. 17 artikla Kuukausimaksut 1. Komissio antaa 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen menojen rahoittamiseksi tarvittavat määrärahat jäsenvaltioiden käyttöön kuukausimaksuina hyväksyttyjen maksajavirastojen viitejakson aikana toteuttamien menojen perusteella. 2. Siihen asti kun komissio alkaa maksaa kuukausimaksuja, jäsenvaltioiden on annettava menoja varten tarvittavat varat käyttöön hyväksyttyjen maksajavirastojensa tarpeiden mukaan. 18 artikla Kuukausimaksuja koskevat yksityiskohtaiset säännöt 1. Komissio maksaa kuukausimaksut hyväksyttyjen maksajavirastojen viitekuukautena toteuttamien menojen osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 53 ja 54 artiklassa tarkoitettujen täytäntöönpanosäädösten soveltamista. 2. Kuukausimaksut maksetaan jäsenvaltioille viimeistään menojen toteuttamiskuukautta seuraavan toisen kuukauden kolmantena työpäivänä. Jäsenvaltioiden lokakuun 1 ja 15 päivän välisenä aikana toteuttamat menot luetaan kuuluviksi lokakuulle. Menot, jotka toteutetaan lokakuun 16 ja 31 päivän välisenä aikana, luetaan kuuluviksi marraskuulle. 3. Komissio vahvistaa suorittamansa kuukausimaksut täytäntöönpanosäädöksillä jäsenvaltioiden tekemien menoilmoitusten ja 102 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimitettujen tietojen perusteella sekä ottaen huomioon 43 artiklan mukaisesti sovellettavat vähennykset tai keskeytykset tai muut mahdolliset oikaisut. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 112 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen. 4. Komissio voi päättää täytäntöönpanosäädöksillä lisämaksuista tai vähennyksistä. Tällöin asiasta ilmoitetaan 112 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle komitealle sen seuraavassa kokouksessa. 19 artikla Hallinto- ja henkilöstökustannukset Hallinto- ja henkilöstökustannuksista jäsenvaltioille ja maataloustukirahaston tukea saaville tuensaajille aiheutuvia menoja ei rahoiteta maataloustukirahastosta. 20 artikla Julkisten interventioiden menot 1. Jos yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä ei ole vahvistettu julkisesta interventiosta aiheutuvien menojen yksikkökohtaista määrää, kyseinen toimenpide rahoitetaan maataloustukirahastosta käyttäen koko unionissa yhdenmukaisia kiinteitä määriä, erityisesti kun kyseessä ovat jäsenvaltioista peräisin olevat varat, jotka käytetään tuotteiden ostoon sekä interventiotuotteiden varastoinnista ja tapauksen mukaan jalostuksesta aiheutuviin materiaalitoimiin. 2. Jotta voidaan varmistaa julkisista interventioista aiheutuvien menojen rahoittaminen maataloustukirahastosta, siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 111 artiklan mukaisesti seuraavista: (a) toimenpidelajit, joille voidaan myöntää unionin rahoitusta, ja korvausedellytykset; (b) tukikelpoisuusedellytykset ja laskentamenetelmät maksajavirastojen tosiasiallisesti havaitsemien seikkojen tai komission määrittämien kiinteiden määrien tai alakohtaisessa maatalouslainsäädännössä säädettyjen kiinteiden tai muuttuvien määrien perusteella. 3. Komissio vahvistaa 1 kohdassa tarkoitetut määrät täytäntöönpanosäädöksillä. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 112 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen. 21 artikla Satelliittikuvien hankinta Komissio ja jäsenvaltio hyväksyvät luettelon tarkastuksissa tarvittavista satelliittikuvista jäsenvaltion laatiman eritelmän pohjalta. Komission on toimitettava kyseiset satelliittikuvat korvauksetta valvontaelimille tai niiden edustajikseen valtuuttamille palveluntarjoajille. Komissio pysyy kuvien omistajana, ja se ottaa kuvat takaisin työn valmistuttua. Se voi myös edellyttää maatalousmaan kaukokartoitustarkastuksissa käytettävien tekniikoiden ja työmenetelmien kehittämistä. 22 artikla Maatalousresurssien seuranta Edellä olevan 6 artiklan c alakohdan mukaisesti rahoitettavien toimenpiteiden tarkoituksena on antaa komissiolle välineet hallinnoida unionin maatalousmarkkinoita globaalissa toimintaympäristössä, turvata maatalousmaata ja viljelmien tilaa koskeva taloudellinen seuranta arvioiden mahdollistamiseksi erityisesti tuotosten ja maataloustuotannon osalta, asettaa kyseiset arviot saataville kansainvälisissä yhteyksissä, kuten Yhdistyneiden kansakuntien järjestöjen tai muiden kansainvälisten elinten koordinoimissa aloitteissa, lisätä maailmanmarkkinoiden avoimuutta ja turvata maatalouden meteorologisen järjestelmän tekninen kehitys. Edellä olevan 6 artiklan c alakohdan mukaisesti rahoitettavat toimenpiteet koskevat yhteisen maatalouspolitiikan täytäntöönpanoon ja seurantaan tarvittavien tietojen keräämistä tai ostamista, mukaan luettuina satelliittitiedot ja meteorologiset tiedot, paikkatietoinfrastruktuurin ja verkkosivuston perustaminen, ilmasto-oloihin liittyvien tutkimusten tekeminen sekä maatalousmeteorologisten ja ekonometristen mallien päivittäminen. Toimenpiteet toteutetaan tarvittaessa yhteistyössä kansallisten laboratorioiden ja elinten kanssa. 23 artikla Täytäntöönpanovalta Komissio voi antaa täytäntöönpanosäädöksillä sääntöjä, jotka koskevat 6 artiklan b ja c alakohdan mukaistaa rahoitusta, 21 ja 22 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden toteuttamisessa noudatettavaa menettelyä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, satelliittikuvien ja meteorologisten tietojen hankintaa, parantamista ja käyttöä säätelevää kehystä sekä sovellettavia määräaikoja. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 112 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 2 jakso Budjettikuri 24 artikla Enimmäismäärien noudattaminen 1. Maataloustukirahaston menoihin liittyvät määrärahat eivät saa missään vaiheessa talousarviomenettelyn ja talousarvion toteuttamisen aikana ylittää 16 artiklassa tarkoitettua määrää. Kaikissa komission ehdottamissa ja Euroopan parlamentin ja neuvoston, neuvoston tai komission antamissa maataloustukirahaston talousarvioon vaikuttavissa säädöksissä on noudatettava 16 artiklassa tarkoitettua määrää. 2. Kun jäsenvaltion maatalousmenoille on vahvistettu unionin lainsäädännössä rahoituksen enimmäismäärä euroina, menot korvataan kyseiseen euroina ilmaistuun enimmäismäärään asti, tarvittaessa mukautettuna, jos sovelletaan 43 artiklaa. 3. Rahoituksen euroina vahvistettuina enimmäismäärinä pidetään asetuksen (EU) N:o xxx/xxx [DP] 7 artiklassa tarkoitettuja suorien tukien kansallisia enimmäismääriä oikaistuina tämän asetuksen 25 artiklassa säädetyillä tarkistuksilla. 25 artikla Rahoituskuri 1. Sen varmistamiseksi, että markkinoihin liittyvien menojen ja suorien tukien rahoittamiseksi asetuksessa (EU) N:o xxx/xxx [MFF] vahvistettuja vuotuisia enimmäismääriä noudatetaan, on määrättävä mukautusaste, jota sovelletaan suoriin tukiin, jos asianomaisen enimmäismäärän puitteissa rahoitettavia toimenpiteitä koskevat rahoitusennusteet osoittavat jonkin varainhoitovuoden osalta, että vuotuiset enimmäismäärät tulevat ylittymään. 2. Komissio tekee mukautusta koskevan ehdotuksen viimeistään sen kalenterivuoden maaliskuun 31 päivänä, jota 1 kohdassa tarkoitettu mukautus koskee, ja neuvosto päättää mukautuksesta viimeistään kyseisen kalenterivuoden kesäkuun 30 päivänä. 3. Jos jonakin vuonna mukautusastetta ei ole vahvistettu kesäkuun 30 päivään mennessä, komissio vahvistaa sen täytäntöönpanosäädöksellä ja ilmoittaa asiasta viipymättä neuvostolle. Tällainen täytäntöönpanosäädös hyväksytään noudattaen 112 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä. 4. Joulukuun 1 pä