[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 6.6.2006

KOM(2006) 268 lopullinen

Ehdotus

NEUVOSTON ASETUS

lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottamisesta tiettyjen Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnissa, neuvoston asetusten (EY) N:o 2320/97 ja (EY) N:o 348/2000 kumoamisesta, tiettyjen muun muassa Venäjältä ja Romaniasta peräisin olevien, raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien välivaiheen tarkastelun ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun päättämisestä sekä tiettyjen muun muassa Venäjältä ja Romaniasta sekä Kroatiasta ja Ukrainasta peräisin olevien, raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien välivaiheen tarkastelujen päättämisestä

(komission esittämä)

PERUSTELUT

EHDOTUKSEN TAUSTA |

110 | Ehdotuksen perusteet ja tavoitteet Tämä ehdotus koskee polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96, jäljempänä ’perusasetus’, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 21 päivänä joulukuuta 2005 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2117/2005, soveltamista tiettyjen Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontia koskevan menettelyn yhteydessä. |

120 | Yleistä Ehdotus perustuu perusasetuksen soveltamiseen ja tutkimukseen, joka tehtiin perusasetuksessa säädettyjen sisältöä ja menettelyä koskevien vaatimusten mukaisesti. |

139 | Ehdotuksen alalla voimassa olevat säännökset Ehdotuksen alalla ei ole voimassa olevia säännöksiä. |

141 | Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikan alojen ja tavoitteiden kanssa Ei sovelleta. |

ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI |

Asianomaisten osapuolten kuuleminen |

219 | Menettelyn osapuolilla on perusasetuksen säännösten mukaisesti jo ollut tilaisuus puolustaa etujaan tämän tutkimuksen yhteydessä. |

Asiantuntijalausunnot |

229 | Ulkopuolista asiantuntemusta ei tarvittu. |

230 | Vaikutusten arviointi Ehdotus perustuu perusasetuksen täytäntöönpanoon. Perusasetuksessa ei säädetä yleisestä vaikutusten arvioinnista, mutta siinä on kattava luettelo arvioitavista edellytyksistä. |

EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT |

305 | Tiivistelmä ehdotuksesta Tämä tutkimus aloitettiin maaliskuussa 2005 sen jälkeen, kun Euroopan unionin saumattomien teräsputkien valmistajien etuja valvova Defence Committee of the Seamless Steel Tube Industry of the European Union, jäljempänä ’valituksen tekijä’, oli tehnyt valituksen, joka koski tiettyjen Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai teräksestä valmistettujen saumattomien putkien, jäljempänä ’saumattomat rauta- ja teräsputket’, tuontia. Tarkasteltavana oleva tuote luokitellaan 11:een CN-koodiin, jäljempänä ’laajennettu tuotteen määritelmä’. Komissio käynnisti oma-aloitteisesti samaan aikaan kaksi voimassaolevien toimenpiteiden välivaiheen tarkastelua, jotka kattavat 5 CN-koodia (jäljempänä ’alkuperäinen tuotteen määritelmä’) kyseisistä 11:stä CN-koodista, Venäjää ja Romaniaa sekä Kroatiaa ja Ukrainaa vastaan, koska kyseisiä toimenpiteitä olisi muutettava tai ne olisi kumottava, jos otettaisiin käyttöön uudessa tutkimuksessa käytettävään tuotteen laajempaan määritelmään sovellettavia toimenpiteitä. Polkumyyntiä on havaittu tapahtuneen kaikkien asianomaisten maiden osalta, ja polkumyyntimarginaalit vaihtelevat ollen 11,7 prosentista 17,8 prosenttiin Romanian, 24,1 prosentista 35,8 prosenttiin Venäjän, 29,8 prosenttia Kroatian ja 12,3 prosentista 25,7 prosenttiin Ukrainan tapauksessa. Polkumyynnin on todettu aiheuttaneen merkittävää vahinkoa yhteisön tuottajille (vahinkomarginaalit ovat kaikissa tapauksissa olleet polkumyyntimarginaaleja suuremmat). Edellä mainituista neljästä maasta tulevaan saumattomien rauta- ja teräsputkien tuontiin sovellettavien polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotosta saatavaa yhteisön etua tarkasteltiin ja todettiin, ettei pakottavia syitä polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotosta luopumiselle ole. Edellä esitetyn perusteella ehdotetaan, että Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnissa otetaan käyttöön lopulliset polkumyynnin vastaiset toimenpiteet ja että edellä mainitut käynnissä olevat välivaiheen tarkastelut päätetään. Jäsenvaltioita kuultiin asiasta, ja ne kannattivat ehdotusta. Neuvostoa pyydetään hyväksymään liitteenä oleva ehdotus asetukseksi, joka olisi julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä mahdollisimman pian ja viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2006. |

310 | Oikeusperusta Neuvoston asetus (EY) N:o 384/96, annettu 22. joulukuuta 1995, polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 21. joulukuuta 2005 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2117/2005. |

329 | Toissijaisuusperiaate Ehdotus kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Tämän vuoksi toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta. |

Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: |

331 | Toimintatapa on kuvattu edellä mainitussa perusasetuksessa, eikä mahdollisuutta kansallisiin päätöksiin anneta. |

332 | Vaatimusta, jonka mukaan yhteisölle, kansallisille viranomaisille, alue- ja paikallisviranomaisille, talouden toimijoille ja kansalaisille aiheutuvan taloudellisen ja hallinnollisen rasituksen olisi pysyttävä mahdollisimman pienenä ja oltava oikeassa suhteessa tavoitteeseen, ei sovelleta. |

Säädöslajin valinta |

341 | Ehdotettu säädöslaji: asetus. |

342 | Muut säädöslajit eivät tule kyseeseen seuraavasta syystä: Edellä mainitussa perusasetuksessa ei säädetä muista vaihtoehdoista. |

TALOUSARVIOVAIKUTUKSET |

409 | Ehdotuksella ei ole vaikutusta yhteisön talousarvioon. |

1. Ehdotus

NEUVOSTON ASETUS

lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottamisesta tiettyjen Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnissa, neuvoston asetusten (EY) N:o 2320/97 ja (EY) N:o 348/2000 kumoamisesta, tiettyjen muun muassa Venäjältä ja Romaniasta peräisin olevien, raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien välivaiheen tarkastelun ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun päättämisestä sekä tiettyjen muun muassa Venäjältä ja Romaniasta sekä Kroatiasta ja Ukrainasta peräisin olevien, raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien välivaiheen tarkastelujen päättämisestä

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96[1], jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 8 ja 9 artiklan sekä 11 artiklan 2 ja 3 kohdan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1 Menettelyn aloittaminen

(1) Komissio ilmoitti Euroopan unionin virallisessa lehdessä 31 päivänä maaliskuuta 2005 julkaistulla ilmoituksella[2], jäljempänä ’menettelyn aloittamista koskeva ilmoitus’, polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamisesta Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien tiettyjen raudasta tai teräksestä, jäljempänä ’laajennettu tuotteen määritelmä’, valmistettujen saumattomien putkien, jäljempänä ’saumattomat rauta- ja teräsputket’, tuonnissa yhteisöön sekä muun muassa Venäjältä ja Romaniasta sekä Kroatiasta ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien, jäljempänä ’alkuperäinen tuotteen määritelmä’, tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien kahden välivaiheen tarkastelun vireillepanosta.

(2) Polkumyynnin vastainen menettely aloitettiin sen jälkeen, kun Euroopan unionin saumattomien teräsputkien valmistajien etuja valvova Defence Committee of the Seamless Steel Tube Industry of the European Union, jäljempänä ’valituksen tekijä’, oli tehnyt 14 päivänä helmikuuta 2005 valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa pääosan, tässä tapauksessa yli 50 prosenttia laajennettuun tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden kokonaistuotannosta yhteisössä. Valituksessa esitetty näyttö kyseisen tuotteen polkumyynnistä ja siitä aiheutuvasta merkittävästä vahingosta katsottiin riittäväksi perusteeksi menettelyn aloittamiselle.

(3) Komissio käynnisti välivaiheen tarkastelut omasta aloitteestaan polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96[3], jäljempänä ’perusasetus’, 11 artiklan 3 kohdan nojalla, jotta muun muassa Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevia alkuperäiseen tuotteen määritelmään sisältyviä tuotteita koskevia asetuksilla (EY) N:o 2320/97[4] ja (EY) N:o 348/2000[5] käyttöön otettuja lopullisia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä, jäljempänä ’lopulliset toimenpiteet’, voidaan tarvittaessa muuttaa tai ne voidaan kumota. Muuttaminen tai kumoaminen saattaa osoittautua tarpeelliseksi, jos määritellään, että on otettava käyttöön laajennettuun tuotteen määritelmään sovellettavia toimenpiteitä, koska tuotteet, joihin neuvoston asetuksilla (EY) N:o 2320/97 ja (EY) N:o 348/2000 käyttöön otettuja toimenpiteitä sovelletaan, kuuluvat kyseiseen laajennettuun tuotteen määritelmään.

1.2 Alkuperäiseen tuotteen määritelmään kuuluvia tuotteita koskevat voimassa olevat toimenpiteet

(4) Asetuksella (EY) N:o 2320/97 otettiin käyttöön polkumyyntitullit muun muassa Romaniasta ja Venäjältä peräisin olevien, alkuperäiseen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuonnissa. Päätöksillä 97/790/EY[6] ja 2000/70/EY[7] hyväksyttiin sitoumuksia muun muassa romanialaisilta ja venäläisiltä viejiltä. Asetuksella (EY) N:o 1322/2004[8] säädettiin eräiden yhteisön tuottajien aiemman kilpailua rajoittavan toiminnan vuoksi, ettei voimassa olevia toimenpiteitä varmuuden vuoksi enää sovelleta Romaniasta ja Venäjältä peräisin olevien alkuperäisen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuontiin[9]. Kyseisen asetuksen johdanto-osan 20 kappaleessa todettiin, että marraskuussa 2002 aloitetut välivaiheen tarkastelu ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu[10] jatkuisivat siihen saakka, että käytettävissä on uusia päätelmiä, jotka perustuvat uusiin tietoihin, joihin kilpailua rajoittava toiminta ei ole vaikuttanut, ja joiden avulla voidaan arvioida mahdollisten tulevien toimenpiteiden tarvetta.

(5) Neuvosto muutti perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti suoritetun tutkimuksen seurauksena asetuksella (EY) N:o 258/2005[11] asetuksessa (EY) N:o 348/2000 käyttöön otettuja toimenpiteitä, kumosi kyseisen asetuksen 2 artiklassa säädetyn mahdollisuuden vapauttaa tuonti tulleista sekä otti käyttöön 38,8 prosentin polkumyyntitullin Kroatiasta peräisin olevien alkuperäisen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuonnissa ja 64,1 prosentin polkumyyntitullin Ukrainasta peräisin olevien alkuperäisen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuonnissa lukuun ottamatta Dnepropetrovsk Tube Works -yrityksestä, jäljempänä ’DTW’, tulevaa tuontia, johon sovelletaan 51,9 prosentin polkumyyntitullia.

(6) Komissio suspendoi päätöksellä 2005/133/EY[12] lopulliset toimenpiteet osittain yhdeksän kuukauden ajaksi 18 päivästä helmikuuta 2005. Osittaista suspensiota jatkettiin yhdellä vuodella neuvoston asetuksella (EY) N:o 1866/2005[13]. Sen vuoksi voimassa ovat neuvoston asetuksessa (EY) N:o 348/2000 vahvistetut tullit, jotka ovat 23 prosenttia Kroatian ja 38,5 prosenttia Ukrainan osalta.

1.3 Väliaikaiset toimenpiteet

(7) Koska tutkimuksen tietyt näkökohdat edellyttivät vielä lisäselvityksiä ja koska edellä 1.2 jaksossa tarkoitetut välivaiheen tarkastelu ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu liittyivät toisiinsa, tutkimusta päätettiin jatkaa ottamatta käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä.

1.4 Menettelyn osapuolet

(8) Komissio ilmoitti virallisesti menettelyn aloittamisesta Kroatiassa, Romaniassa, Venäjällä ja Ukrainassa oleville vientiä harjoittaville tuottajille, niille tuojille/kauppiaille, käyttäjille, tavarantoimittajille ja järjestöille, joita asian tiedettiin koskevan, asianomaisten viejämaiden edustajille sekä valituksen tehneille ja muille yhteisön tuottajille, joita asian tiedettiin koskevan. Asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa.

(9) Koska valituksessa mainittuja venäläisiä ja ukrainalaisia vientiä harjoittavia tuottajia, tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisön tuojia ja valitusta tukeneita yhteisön tuottajia oli runsaasti, menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa esitettiin polkumyynnin ja vahingon määrittämistä otantamenetelmällä perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti.

(10) Jotta komissio voisi päättää otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valita otoksen, kaikkia venäläisiä ja ukrainalaisia vientiä harjoittavia tuottajia, yhteisön tuojia ja yhteisön tuottajia pyydettiin ilmoittautumaan komissiolle ja toimittamaan menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen mukaisesti perustiedot tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvästä toiminnastaan tutkimusajanjakson ajalta (1 päivän tammikuuta 2004 ja 31 päivän joulukuuta 2004 väliseltä ajanjaksolta).

1.4.1 Viejiä/tuottajia koskeva otanta

(11) Venäläisten ja ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien toimittamien tietojen tarkastelun perusteella ja sen vuoksi, että molemmissa maissa tuottajien enemmistö kuuluu suuriin tuottajaryhmiin, päätettiin, että otanta ei ollut tarpeen Venäjän ja Ukrainan osalta.

1.4.2 Yhteisön tuotannonalaa ja tuojia koskeva otanta

(12) Yhteisön tuottajista valittiin perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti otos, joka perustui suurimpaan mahdolliseen yhteisön tuottajien edustavaan tuotanto- ja myyntimäärään, jota voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Yhteisön tuottajilta saatujen tietojen perusteella komissio valitsi yhteensä viisi yritystä neljästä eri jäsenvaltiosta. Yksi alkuperäiseen otokseen kuulunut yhteisön tuottaja kieltäytyi myöhemmin yhteistyöstä, ja se korvattiin toisella yhteisön tuottajalla. Tuotantomäärän osalta todetaan, että otokseen kuuluneet viisi yritystä edustivat 49:ää prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta. Asianomaisia osapuolia kuultiin perusasetuksen 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti, eivätkä ne vastustaneet asiaa. Muita yhteisön tuottajia pyydettiin lisäksi toimittamaan tiettyä yleisiä tietoja vahinkoa koskevaa tarkastelua varten. Koska tuojilta saatiin vain vähän vastauksia, päätettiin, ettei otanta ollut tarpeen tuojien osalta.

1.5 Lomakkeet markkinatalouskohtelua/yksilöllistä kohtelua koskevia pyyntöjä varten

(13) Jotta ukrainalaiset vientiä harjoittavat tuottajat voisivat halutessaan esittää markkinatalouskohtelua tai yksilöllistä kohtelua koskevan pyynnön, komissio lähetti lomakkeet pyyntöjen esittämistä varten niille ukrainalaisille vientiä harjoittaville tuottajille, joita asian tiedettiin koskevan. Kolme vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää niihin etuyhteydessä olevien yritysten kanssa pyysi joko markkinatalouskohtelua tai vaihtoehtoisesti yksilöllistä kohtelua siinä tapauksessa, että ne eivät tutkimuksen perusteella täyttäisi markkinatalouskohtelun myöntämisen edellytyksiä.

1.6 Kyselylomakkeet

(14) Komissio lähetti kyselylomakkeen kaikille osapuolille, joita asian tiedettiin koskevan, ja kaikille muille yrityksille, jotka ilmoittautuivat menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa. Vastaukset saatiin kolmelta romanialaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta ja kahdelta niihin etuyhteydessä olevalta yritykseltä, kahdelta venäläiseltä vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä ja viideltä niihin etuyhteydessä olevalta yritykseltä, joista kolmen sijoittautumispaikka oli yhteisössä, sekä kolmelta ukrainalaiselta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä ja niihin etuyhteydessä olevilta yrityksiltä. Vastaukset kyselylomakkeeseen saatiin myös viideltä yhteisön tuottajalta. Vaikka kuusi tuojaa vastasi otantalomakkeeseen, ainoastaan kolme toimi yhteistyössä ja toimitti täydellisen vastauksen kyselylomakkeeseen. Eräs tuoja suostui siihen, että sen toimitiloihin tehdään tarkastuskäynti, vaikkei se toimittanutkaan vastausta kyselylomakkeeseen.

(15) Komissio hankki ja tarkasti kaikki polkumyynnin, siitä aiheutuneen vahingon ja yhteisön edun määrittämistä varten tarvitsemansa tiedot. Tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin:

Yhteisön tuottajat

- Dalmine S.p.A., Bergamo, Italia

- Rohrwerk Maxhütte GmbH, Sulzbach-Rosenberg, Saksa

- Tubos Reunidos S.A., Amurrio, Espanja

- Vallourec & Mannesmann France S.A., Boulogne Billancourt, Ranska

- V & M Deutschland GmbH, Düsseldorf, Saksa

Vientiä harjoittavat tuottajat Romaniassa

- S.C. Artrom S.A., Slatina

- S.C. Silcotub S.A., Zalau

- S.C. Mittal Steel Roman S.A., Roman

Vientiä harjoittavat tuottajat Venäjällä

- Volzhsky Pipe Works Open Joint Stock Company (’Volzhsky’), Volzhsky

- Joint Stock Company Taganrog Metallurgical Works (’Tagmet’), Taganrog

- Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works (’Pervouralsky’), Pervouralsk

- Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant (’Chelyabinsk’), Chelyabinsk

Etuyhteydessä oleva yritys Venäjällä

- CJSC Trade House TMK, Moskova

Vientiä harjoittavat tuottajat Ukrainassa

- CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube, Nikopol

- CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist (Yutist), Nikopol

- OJSC Dnepropetrovsk Tube Works (DTW), Dnepropetrovsk

- OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant (NTRP), Dnepropetrovsk

Etuyhteydessä oleva kauppias Ukrainassa

- SPIG Interpipe, Dnepropetrovsk, etuyhteydessä seuraaviin: NTRP ja Niko Tube

Etuyhteydessä oleva kauppias Sveitsissä

- SEPCO S.A., Lugano, etuyhteydessä seuraaviin: NTRP ja Niko Tube

Etuyhteydessä oleva tuoja

-Sinara Handel GmbH, Köln, etuyhteydessä seuraavaan: Artrom

Etuyhteydettömät tuojat

- Thyssen Krupp Energostal S.A., Torun, Puola

- Assotubi S.P.A., Cesena, Italia

- Bandini Sider S.R.L., Imola, Italia

1.7 Tutkimusajanjakso

(16) Polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän tammikuuta 2004 ja 31 päivän joulukuuta 2004 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2001 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.

2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE

2.1 Tarkasteltavana oleva tuote

(17) Tarkasteltavana tuotteena ovat tietyt raudasta tai teräksestä valmistetut poikkileikkaukseltaan ympyränmuotoiset saumattomat putket, joiden ulkoläpimitta on enintään 406,4 mm ja joiden hiiliekvivalenttiarvo on IIW-instituutin (International Institute of Welding) kaavan ja kemiallisen analyysin mukaan enintään 0,86. Tarkasteltavana oleva tuote luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7304 10 10, ex 7304 10 30, ex 7304 21 00, ex 7304 29 11, ex 7304 31 80, ex 7304 39 58, ex 7304 39 92, ex 7304 39 93, ex 7304 51 89, ex 7304 59 92 ja ex 7304 59 93[14] (Taric-koodit 7304 10 10 20, 7304 10 30 20, 7304 21 00 20, 7304 29 11 20, 7304 31 80 30, 7304 39 58 30, 7304 39 92 30, 7304 39 93 20, 7304 51 89 30, 7304 59 92 30 ja 7304 59 93 20).

(18) Tarkasteltavana olevaa tuotetta käytetään lukuisissa erilaisissa sovelluksissa, kuten putkijohtoina nesteiden kuljettamisessa, rakennusalalla paalutuksessa, mekaanisissa käyttötarkoituksissa, kaasujohdoissa, höyrykattilaputkissa sekä öljynporauksessa käytettävissä putkissa ja putkien osissa, jäljempänä ’OCTG-putket’, vaippa-, pumppaus- tai poraputkina öljyteollisuudessa.

(19) Käyttäjille toimitettaessa saumattomat rauta- ja teräsputket voivat olla hyvin erilaisissa muodoissa. Ne voivat esimerkiksi olla galvanoituja tai kierteitettyjä, ne voidaan toimittaa vihreinä putkina (eli ilman lämpökäsittelyä), niissä voi olla erityiset päät tai erilaiset poikkileikkaukset ja ne voivat olla määräkokoon leikattuja. Putkia varten ei ole olemassa yleisiä standardikokoja, minkä vuoksi suurin osa saumattomista rauta- ja teräsputkista tehdään asiakkaan tilauksen mukaisesti. Saumattomat rauta- ja teräsputket liitetään tavanomaisesti yhteen hitsaamalla. Erityistapauksissa ne voidaan kuitenkin liittää yhteen kiertein tai niitä voidaan käyttää yksinään, vaikka ne ovatkin hitsattavissa. Tutkimuksessa kävi ilmi, että kaikilla saumattomilla rauta- ja teräsputkilla on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet sekä samat peruskäyttötarkoitukset.

(20) Jotkin asianomaiset osapuolet vastustivat tässä menettelyssä käytettyä tuotteen soveltamisalan määritelmää. Ensinnäkin jotkin osapuolet väittivät, että jotkin tuotteen kuvaukseen sisältyvät tuotetyypit ovat mekaanisilta ja kemiallisilta perusominaisuuksiltaan erilaisia (ks. 21–26 kappale). Toiseksi useissa väitteissä asetettiin kyseenalaiseksi hitsattavuusperusteen käyttö ja hiiliekvivalentti-kynnysarvo, jotka liittyvät toisiinsa (ks. 27–36 kappale). Lisäksi yksi osapuoli vaati, että niin kutsutut sertifioidut saumattomat rauta- ja teräsputket jätetään tuotteen määritelmän ulkopuolelle (ks. 37 kappale).

Muut fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja käyttötarkoitukset

(21) Väitettiin, että jotkin tuotteen kuvaukseen sisältyvät tuotetyypit eli OCTG-putket ja kaasuputket eroavat mekaanisilta ja kemiallisilta perusominaisuuksiltaan ja käyttötarkoituksiltaan muista saumattomista rauta- ja teräsputkista eivätkä ne olisi keskenään vaihdettavissa.

(22) Määritelty tuote sisältää erilaisia tuotetyyppejä. Katsotaan kuitenkin, että eri segmentteihin (sekä alimpiin että ylimpiin segmentteihin) kuuluvat tuotetyypit muodostavat yhden tuotteen, jos eri segmenttien välillä ei ole selviä rajoja, toisin sanoen jos toisiaan lähellä olevat tyypit ovat osittain päällekkäisiä ja niiden välillä on kilpailua. Näin on asian laita tässä menettelyssä, koska esitettiin näyttöä siitä, että tutkimuksen soveltamisalaan kuuluvia seosteisia ja seostamattomia putkia voitaisiin käyttää samoihin käyttötarkoituksiin ja että seostamattomien putkien ja seosteisten putkien luokkien välillä ei ole selkeitä rajoja.

(23) OCTG-putkien ja kaasuputkien osalta tutkimus osoitti, että muun muassa niiden kemialliset ominaisuudet ovat vertailtavissa saumattomien rauta- ja teräsputkien muihin tyyppeihin, koska ne kuuluvat 0,86:n hiiliekvivalenttiarvoa koskevan kynnyksen piiriin. Lisäksi niillä on muiden tuotetyyppien kanssa muita samoja perusominaisuuksia, esimerkiksi ulkoläpimitta ja seinämän paksuus.

(24) Eräät vientiä harjoittavat tuottajat väittivät OCTG-putkien ja kaasuputkien käyttötarkoitusten osalta, että OCTG-putkia ja kaasuputkia käytettäisiin eri sovelluksissa ja että ne eivät olisi vaihdettavissa muuntyyppisten saumattomien rauta- ja teräsputkien kanssa. Tässä yhteydessä todettiin, että tällä hetkellä CN-koodiin 7304 21 00 luokitellut, rakennusalalla käytettävät sileäpäiset OCTG-putket ovat keskenään vaihdettavissa tällä hetkellä CN-koodiin 7304 39 58 luokiteltujen muiden seostamattomasta teräksestä valmistettujen putkien kanssa. Sen vuoksi saumattomien rauta- ja teräsputkien eri tyyppien käyttötarkoituksissa on ainakin osittaista päällekkäisyyttä.

(25) Edellä oleva perusteella hylätään väite, jonka mukaan toisaalta OCTG-putket ja kaasuputket ja toisaalta muuntyyppiset saumattomat rauta- ja teräsputket eivät ole keskenään vaihdettavissa.

Hiiliekvivalenttiarvo on tuotteen kemiallinen ominaisuus

(26) Toinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, ettei hiiliekvivalenttiarvo ole tuotteen kemiallinen ominaisuus, koska se ei suoraan liity saumattomien rauta- ja teräsputkien kemialliseen koostumukseen vaan on sen funktio. Vaikka on totta, että hiiliekvivalenttiarvo on laskentakaavan tulos, kaava liittyy suoraan tuotteen kemialliseen koostumukseen, ja sen perusteella on mahdollista verrata teräksen eri laatuluokkia hitsattavuuden suhteen. Hiiliekvivalenttiarvo ei myöskään liity mihinkään teräksen tekniseen tai mekaaniseen erityispiirteeseen, vaan riippuu yksinomaan sen kemiallisesta koostumuksesta. Tämän perusteella katsotaan, että hiiliekvivalenttiarvo on tuotteen kemiallinen ominaisuus, ja väite hylättiin.

Hitsattavuuden sopimattomuus tuotteen soveltamisalan määrittelyperusteeksi

(27) Eräät osapuolet väittivät, että hitsattavuusperuste on tarkasteltavana olevan tuotteen osalta erittäin epäolennainen ominaisuus, koska väitteen mukaan huomattavaa osaa tuotteen määritelmään kuuluvista tuotteista (kierteitettyjä putkia ja OCTG-putkia) ei koskaan hitsata. Sen vuoksi väitettiin, että eri tuotteita pidettiin keinotekoisesti yhtenä tuotteena käyttämällä perusteena hitsattavuutta.

(28) Ensiksi on syytä huomata, että hitsattavuus on kaikille saumattomille rauta- ja teräsputkille yhteinen kemiallinen ja tekninen ominaisuus (koska se riippuu teräksen kemiallisesta koostumuksesta). Koska suurin osa saumattomista rauta- ja teräsputkista liitetään yhteen hitsaamalla, se on olennainen ominaisuus tuotteen määritelmässä. Toisaalta niiden kierteitettyjen putkien ja OCTG-putkien osalta, joita ei yleensä hitsata, tutkimuksessa kävi ilmi, että ne ovat kuitenkin hitsattavissa ja niillä on näin ollen tämä sama kemiallinen ja tekninen perusominaisuus. Lisäksi ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että kierteitetyt tai kierteitettävät saumattomat rauta- ja teräsputket sekä OCTG-putket voitaisiin muuttaa hitsattavissa oleviksi saumattomiksi rauta- ja teräsputkiksi yksinkertaisella poistotoimenpiteellä. Etenkin OCTG-putkien osalta on näyttöä siitä, että sama putki voidaan luokitella kahteen eri luokkaan (ja jopa CN-koodiin) yksinomaan sen käyttötarkoituksen perusteella eli sen mukaan, käytetäänkö sitä rakennusalalla vai öljynporausteollisuudessa. Lopuksi todettiin, että eräitä OCTG-putkiksi luokiteltuja, asianomaisista maista tuotuja tuotteita ei ollut käytetty öljy- tai kaasusektorilla.

(29) Yksi viejä esitti, että eurooppalaisten standardien mukaan ainoastaan yksi teräslaatu soveltuu kierteitettäviin putkiin ja että nämä tuotteet olisi sen vuoksi erotettava muista saumattomista rauta- ja teräsputkista. Erityisesti OCTG-putkia koskevien erilaisten standardien tarkastelu osoitti, että olemassa ei ole yhtä ainutta teräslaatua, jota voidaan käyttää kierteitettävien putkien tuotantoon.

(30) Edellä olevan perusteella saumattomien rauta- ja teräsputkien hitsattavuutta pidetään soveltuvana perusteena tuotteen soveltamisalan määrittämisessä. Näin ollen väite, jonka mukaan ehdotetussa tuotteen määritelmässä ryhmitellään keinotekoisesti eri tuotteet samaan määritelmään, hylätään.

Hiiliekvivalenttiarvoa koskevan kynnyksen soveltumattomuus saumattomien rauta- ja teräsputkien hitsattavuuden määrittämisessä

(31) Väitettiin, että tuotteen määritelmän perusteena ei voida käyttää hiiliekvivalenttikynnysarvoa, koska tämä ei olisi soveltuva peruste saumattomien rauta- ja teräsputkien hitsattavuuden määrittämisessä.

(32) Tutkimus osoitti, että hiiliekvivalenttiarvo on indikaattori, joka liittyy suoraan sekä teräksen kemialliseen koostumukseen että sen hitsattavuuteen. Korkea hiiliekvivalenttiarvo tarkoittaa, että teräksessä on enemmän hiiltä ja/tai seoksia ja että terästä on vaikeampi hitsata. Matalampi hiiliekvivalentti taas osoittaa, että teräksessä on vähemmän hiiltä ja/tai seoksia ja että sitä on myös helpompi hitsata. Toisin sanoen eri hiiliekvivalenttiarvot vaativat erilaiset hitsausolosuhteet. Teräs, jonka hiiliekvivalenttiarvo on 0,86, vaatii jo erityisiä hitsausolosuhteita, eikä sitä sen vuoksi yleensä hitsata. Koska hiiliekvivalenttiarvo on hitsattavuuden indikaattori, hiiliekvivalenttia koskevaa kynnysarvoa pidettiin asianmukaisena perusteena tuotteen soveltamisalan määrittämisessä.

(33) Eräs vientiä harjoittava tuottaja väitti, että hiiliekvivalenttiarvo on vain yksi teräksen monista teknisistä ja mekaanisista erityispiirteistä, eikä sitä sen vuoksi voitaisi käyttää yksinään tuotteen soveltamisalan määrittelyssä. Tältä osin todetaan, että hiiliekvivalenttiarvoa pidetään soveltuvana perusteena tuotteen soveltamisalan määrittämisessä. Kuten tuotteen määritelmästä käy lisäksi ilmi, hiiliekvivalenttiarvo ei ole ainoa käytetty peruste. Lopuksi todetaan, että tuotetyyppien vertailtavuutta arvioitiin yksityiskohtaisemmin ottaen huomioon tuotteen eri ominaisuudet (esimerkiksi koko ja lämpökäsittely).

Hiiliekvivalenttiarvon 0,86 keinotekoisuus

(34) Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että hiiliekvivalenttiarvon kynnys 0,86 asetettiin keinotekoisesti, koska hitsattavuuden helppouden raja on alempi kuin 0,86. Hiiliekvivalenttiarvo 0,86 ei kuitenkaan liity hitsattavuuden helppouden käsitteeseen. Valituksen tehnyt yhteisön tuotannonala väitti ja toimitti näyttöä siitä, että arvo edustaa sellaisen seostamattoman teräksen hiiliekvivalenttiarvon enimmäisarvoa, jota voidaan eurooppalaisten standardien mukaan käyttää saumattomissa rauta- ja teräsputkissa.

(35) Sen vuoksi päätellään, että sekä hiiliekvivalenttiarvo että 0,86:ksi määritelty kynnys kattavat sellaisen tuotevalikoiman, jota voidaan pitää yhtenä tuotteena, vaikka määritelmän ulkopuolelle jätetäänkin esimerkiksi ruostumattomasta teräksestä valmistetut putket tai kuulalaakeroidut putket, joiden hiiliekvivalenttiarvo on korkeampi kuin 0,86.

(36) Edellä esitetyn perusteella hakijan ehdottama hiiliekvivalenttiarvon kynnys säilytettiin tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmässä.

Sertifioidut saumattomat rauta- ja teräsputket

(37) Yksi yhteisön tuoja väitti, että niin kutsuttujen sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien ei tulisi kuulua tuotteen määritelmään. Kyseiset saumattomat rauta- ja teräsputket tuotetaan Italian julkisten töiden ministeriön hyväksymässä sertifioidussa menettelyssä ja käytetään rakennushankkeiden paalutustöissä Italiassa. Todettiin kuitenkin, että tarkasteltavana olevan tuotteen kaikilla tyypeillä, myös saumattomilla rauta- ja teräsputkilla, on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja käyttötarkoitukset. Sellaista näyttöä ei saatu (eikä kyseinen yritys esittänyt näyttöä), jonka perusteella olisi voitu päätellä, että kyseiset sertifioidut putket olisivat eri tuote ja että ne olisi sen vuoksi jätettävä toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle. Sen vuoksi väite oli hylättävä.

(38) Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että kaikkia saumattomia rauta- ja teräsputkia mahdollisista tuotetyyppien eroista huolimatta pidetään tässä menettelyssä yhtenä tuotteena, koska niillä on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja samat pääasialliset käyttötarkoitukset.

2.2 Samankaltainen tuote

(39) Tutkimuksessa todettiin, että Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta yhteisöön vietävällä tuotteella, kyseisten maiden kotimarkkinoilla tuotetulla ja myytävällä tuotteella sekä yhteisön tuottajien yhteisössä valmistamalla ja myymällä tuotteella on samat fyysiset, tekniset ja kemialliset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset, mistä syystä niitä pidetään perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina samankaltaisina tuotteina.

3. POLKUMYYNTI

3.1 Yleiset menetelmät

(40) Seuraavassa esiteltyjä yleisiä menetelmiä on sovellettu kaikkiin Kroatiassa, Romaniassa ja Venäjällä toimiviin vientiä harjoittaviin tuottajiin sekä tutkimuksessa yhteistyössä toimineisiin ukrainalaisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin, joille myönnettiin markkinatalouskohtelu. Näin ollen polkumyyntiä koskevat päätelmät esitetään siten, että kustakin asianomaisesta viejämaasta esitetään ainoastaan kyseistä maata erityisesti koskevat tiedot.

3.1.1 Normaaliarvo

(41) Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti tutkittiin ensin kunkin yhteistyössä toimivan vientiä harjoittavan tuottajan osalta, oliko tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynti edustavaa, eli oliko kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä vähintään 5 prosenttia kyseisen tuottajan yhteisöön suuntautuneen vientimyynnin kokonaismäärästä. Tämän jälkeen komission yksiköt yksilöivät ne tarkasteltavana olevan tuotteen tyypit, joita myivät kotimarkkinoilla yritykset, joiden kokonaismyynti kotimarkkinoilla oli edustavaa, ja jotka olivat samanlaisia kuin yhteisöön vietäväksi myydyt lajit tai suoraan verrattavissa niihin.

(42) Kunkin tuotetyypin osalta, jota vientiä harjoittavat tuottajat olivat myyneet kotimarkkinoillaan ja jonka oli todettu olevan suoraan verrattavissa yhteisöön suuntautuneeseen vientiin myydyn tarkasteltavana olevan tuotteen lajiin, määritettiin, oliko kotimarkkinamyynti ollut riittävän edustava perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tarkasteltavana olevan tuotteen tietyn lajin kotimarkkinamyyntiä pidettiin riittävän edustavana, jos kyseisen lajin kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä tutkimusajanjakson aikana oli vähintään 5 prosenttia siihen verrattavissa olevan, yhteisöön viedyn tarkasteltavana olevan tuotteen lajin kokonaismyyntimäärästä.

(43) Sen jälkeen selvitettiin, voitiinko tarkasteltavana olevan tuotteen kunkin tuotetyypin kotimarkkinamyyntiä pitää tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneena perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti määrittämällä, kuinka suuri osuus kyseisen tuotetyypin riippumattomille asiakkaille suuntautuneesta myynnistä oli ollut kannattavaa.

(44) Kun vähintään määritettyjä tuotantokustannuksia vastaavilla nettomyyntihinnoilla tapahtuneen tarkasteltavana olevan tuotteen lajin myynnin osuus oli yli 80 prosenttia kyseisen lajin kokonaismyyntimäärästä ja kun kyseisen tuotetyypin painotettu keskihinta oli vähintään tuotantokustannusten tasoinen, normaaliarvon perustana käytettiin tosiasiallista kotimarkkinahintaa, joka laskettiin määrittämällä kyseisen tuotetyypin kaiken tutkimusajanjakson aikana tapahtuneen kotimarkkinamyynnin hintojen painotettu keskiarvo riippumatta siitä, oliko myynti ollut kannattavaa. Jos tuotetyypin kokonaismyyntimäärästä enintään 80 prosenttia oli kannattavaa tai jos kyseisen tuotetyypin painotettu keskihinta oli tuotantokustannuksia alempi, normaaliarvon perustana käytettiin tosiasiallista kotimarkkinahintaa, joka laskettiin määrittämällä yksinomaan kyseisen tuotetyypin kannattavan myynnin painotettu keskiarvo edellyttäen, että kannattavan myynnin osuus kyseisen lajin kokonaismyyntimäärästä oli vähintään 10 prosenttia. Tapauksissa, joissa tuotetyypin kannattavan myynnin määrä oli alle 10 prosenttia kokonaismyynnin määrästä, kyseisen lajin myyntiä pidettiin riittämättömänä, eikä kotimarkkinahinnan katsottu soveltuvan normaaliarvon määrittämisen perustaksi.

(45) Kun normaaliarvon määrittämiseen ei voitu käyttää vientiä harjoittavan tuottajan myymän tietyn tuotetyypin kotimarkkinahintoja, oli sovellettava toista menetelmää. Tällöin komissio käytti laskennallista normaaliarvoa. Normaaliarvo määritettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti lisäämällä kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä kohtuullinen voittomarginaali viejän viemien tuotetyyppien valmistuskustannuksiin, joita tarvittaessa oikaistiin. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten osuus ja voittomarginaali perustuivat samankaltaisen tuotteen tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneen myynnin keskimääräisiin myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin ja voittomarginaaliin.

3.1.2 Vientihinta

(46) Kaikissa niissä tapauksissa, joissa tarkasteltavana olevaa tuotetta oli viety yhteisöön riippumattomille asiakkaille, vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti eli tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien vientihintojen perusteella.

(47) Jos vienti tapahtui etuyhteydessä olevien tuojien kautta, vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti sen hinnan perusteella, jolla maahantuodut tuotteet jälleenmyytiin ensimmäisen kerran riippumattomalle ostajalle ja jota oikaistiin asianmukaisesti kaikkien tuonnin ja jälleenmyynnin välillä aiheutuneiden kustannusten sekä kohtuullisten myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja kohtuullisen voiton huomioon ottamiseksi. Tässä käytettiin etuyhteydessä olevien tuojien omia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia. Voittomarginaali määritettiin yhteistyössä toimivilta etuyhteydettömiltä tuojilta saatujen tietojen perusteella.

3.1.3 Vertailu

(48) Normaaliarvoa ja vientihintoja verrattiin noudettuna lähettäjältä -tasolla. Jotta normaaliarvon ja vientihinnan vertailu olisi tasapuolinen, otettiin hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat erot asianmukaisesti huomioon tekemällä oikaisuja perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin kaikissa tapauksissa, joissa niitä pidettiin kohtuullisina ja paikkansa pitävinä ja joissa niistä esitettiin todennettu näyttö.

3.1.4 Tutkittujen yritysten polkumyyntimarginaali

(49) Perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti kunkin vientiä harjoittavan tuottajan painotettua keskimääräistä normaaliarvoa verrattiin sen vientihintojen painotettuun keskiarvoon tuotyypeittäin.

(50) Niille vientiä harjoittaville tuottajille, jotka oli todettu etuyhteydessä oleviksi yrityksiksi, painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali laskettiin vakiokäytännön mukaisesti, jota komissio soveltaa etuyhteydessä oleviin vientiä harjoittaviin tuottajiin.

3.1.5 Jäännöspolkumyyntimarginaali

(51) Yhteistyöstä kieltäytyneille yrityksille määritettiin jäännöspolkumyyntimarginaali käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti.

3.2 Kroatia

3.2.1 Kroatialaisen viejän kieltäytyminen yhteistyöstä

(52) Ainoa kroatialainen tuottaja, Mechel Željezara Ltd., asetettiin selvitystilaan syksyllä 2004. Valtiollinen, yksityistämisprosessista vastaava Kroatian yksityistämisrahasto CPF perusti sen tilalle uuden oikeussubjektin nimeltä Valjaonica Cijevi Sisak d.o.o., jäljempänä ’VCS’.

(53) VCS ilmoitti komissiolle, ettei se kyennyt toimimaan yhteistyössä tässä tutkimuksessa, koska sen oikeudellista edeltäjää ei muodollisesti ollut enää olemassa ja koska saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotanto oli päättynyt heinäkuussa 2004. Yrityksen mukaan sillä ei ollut lupaa paljastaa entisten omistajiensa hallussa olevia kaupallisia, tilinpito- tai tuotantotietoja. Koska polkumyyntimarginaalia ei sen vuoksi voitu määrittää yrityksen omien tietojen perusteella, se laskettiin käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti.

(54) Toimitetuista tiedoista käy ilmi, että VCS jatkoi saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantoa kesäkuussa 2005. Yritys voi esittää välivaiheen tarkastelua koskevan pyynnön perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

3.2.2 Normaaliarvo

(55) Koska muita tietoja ei ollut käytettävissä, normaaliarvo laskettiin käytettävissä olevien eli valituksessa annettujen tietojen perusteella.

3.2.3 Vientihinta

(56) Vientihinta laskettiin Eurostatilta saatujen tutkimusajanjaksoa koskevien tietojen perusteella.

3.2.4 Vertailu

(57) Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti vientihintaa oikaistiin kuljetus- ja vakuutuskustannusten sekä palkkioiden osalta valituksessa olleiden tietojen perusteella.

3.2.5 Polkumyyntimarginaali

(58) Polkumyyntimarginaali on prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ilmaistuna seuraava:

Yritys | Polkumyyntimarginaali |

Valjaonica Cijevi Sisak d.o.o. | 29,8 % |

(59) Koska VCS on ainoa tarkasteltavana olevan tuotteen tuottaja Kroatiassa, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin samalle tasolle.

3.3 Romania

(60) Vastaukset kyselylomakkeeseen saatiin kolmelta vientiä harjoittavalta tuottajalta, joista kaksi oli etuyhteydessä tarkasteltavana olevan tuotteen tuojiin yhteisössä.

3.3.1 Normaaliarvo

(61) Kaikkien kolmen vientiä harjoittavan tuottajan osalta samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla oli edustavaa edellä olevassa 41 kappaleessa määritellyllä tavalla. Tuotetyyppien enemmistön osalta normaaliarvo määritettiin Romaniassa olevien riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamien tai maksettaviksi tulevien hintojen perusteella. Joidenkin tuotetyyppien kotimarkkinamyynti oli kuitenkin riittämätöntä, eikä sitä näin ollen voitu pitää edustavana, tai se ei tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä, ja sen vuoksi normaaliarvo määritettiin laskennallisesti 45 kappaleessa kuvatulla tavalla.

3.3.2 Vientihinta

(62) Suurin osa yhden vientiä harjoittavan tuottajan vientimyynnistä yhteisöön suuntautui tutkimusajanjakson aikana kahdelle etuyhteydessä olevalle tuojalle. Sen vuoksi vientihinta muodostettiin 46 kappaleessa kuvatulla tavalla.

(63) Kyseinen viejä vastusti komission tekemää laskelmaa väittäen, että käytetty voittomarginaali oli liian suuri. Se totesi, ettei kolmen yhteistyössä toimineen, etuyhteydettömän yhteisön tuojan antamien lukujen perusteella laskettu keskimääräinen voittomarginaali ollut edustava, koska se ei koskaan myynyt tuotteita kyseisille yrityksille. Lisäksi se väitti, että kyseiset kolme yritystä olivat suurempia kuin tuojat, joille se myi tuotteitaan, että edellisessä tutkimuksessa käytettiin matalampaa voittomarginaalia ja että kahden etuyhteydessä olevan tuojan tosiasiallinen voitto oli pienempi kuin komission käyttämä keskimääräinen voittomarginaali.

(64) Tässä yhteydessä on huomattava, että yhteisön toimielinten vakiintuneena käytäntönä on perustelluissa tapauksissa käyttää etuyhteydettömien tuojien painotettua keskimääräistä voittomarginaalia perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdassa säädettyjen oikaisujen yhteydessä. Sillä, myikö kyseinen viejä todella tuotteita näille yrityksille, ei ole merkitystä määritettäessä kohtuullista voittomarginaalia perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Ei myöskään esitetty näyttöä siitä, kuinka tuojien koko vaikuttaisi voittomarginaaliin. Lisäksi koska viejien ja niihin etuyhteydessä olevien tuojien välillä on yhteys, etuyhteydessä olevien tuojien voittoa ei voida käyttää tässä yhteydessä, koska etuyhteydessä olevan tuojan voittomarginaali riippuu toisiinsa yhteydessä olevien osapuolten välisestä siirtohinnasta. Sen vuoksi väite hylättiin.

(65) Merkittävä osa toisen vientiä harjoittavan tuottajan vientimyynnistä yhteisöön suuntautui kahdelle yritykselle, joista toinen oli etuyhteydessä viejään ja toinen oli ollut etuyhteydessä siihen tutkimusajanjakson aikana. Jälkimäisenä mainittu kieltäytyi yhteistyöstä tutkimuksessa, ja tietoa sen jälleenmyyntihinnasta riippumattomille asiakkaille yhteisössä ei sen vuoksi toimitettu komissiolle. Ainoat käytettävissä olevat myyntitapahtumien vientihinnat koskivat tuojaa, joka oli ollut etuyhteydessä viejään osan aikaa tutkimusajanjaksosta, ja nämä hinnat olivat viejän ja siihen etuyhteydessä olevan tuojan keskenään sopimia hintoja. Todettiin, että kyseiset hinnat vastasivat riippumattomia hintoja. Kun vertailtiin hintoja siltä ajalta, jona kyseiset kaksi yritystä olivat etuyhteydessä, hintoihin siltä ajalta, jolloin ne eivät enää olleet etuyhteydessä, kävi ilmi, että veloitettujen yksikköhintojen välillä ei ollut merkittäviä eroja. Lisäksi etuyhteydessä olevalta tuojalta veloitettuja hintoja verrattiin EY:ssä olevilta etuyhteydettömiltä asiakkailta veloitettuihin hintoihin, ja hintojen todettiin olevan johdonmukaisia. Kyseisten myyntitapahtumien osalta vientihinta perustui näin ollen myyntihintaan, jonka romanialainen vientiä harjoittava tuottaja veloitti siihen etuyhteydessä olevalta kauppayhtiöltä.

(66) Tutkimuksessa yhteistyössä toimineelle toiselle etuyhteydessä olevalle yritykselle suuntautuneiden myyntitapahtumien osalta todettiin, että etuyhteydessä oleva yritys jalosti tarkasteltavana olevaa tuotetta edelleen ennen sen jälleenmyyntiä yhteisöön. Tässä tapauksessa ei voitu määritellä tarkasteltavana olevan tuotteen jälleenmyyntihintaa riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä. Saatiin kuitenkin riittävä näyttö siitä, että romanialaisen vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan, yhteisössä sijaitsevan yrityksen välistä siirtohintaa voitiin pitää riippumatonta hintaa vastaavana edellyttäen, että siihen tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan i alakohdan mukaisesti oikaisu kaupan portaan perusteella OEM-myynnin (Original Equipment Manufacturer) osalta. Etuyhteydessä olevalta tuojalta ja etuyhteydettömiltä tuojilta veloitettuja hintoja verrattiin toisiinsa kaikkien mallien osalta. Vientihinta määriteltiin sen vuoksi siirtohinnan perusteella.

(67) Tutkimus osoitti, että kolmannen vientiä harjoittavan tuottajan vientimyynti suuntautui suoraan etuyhteydettömille asiakkaille yhteisössä. Tämän vuoksi vientihinta määritettiin tarkasteltavana olevasta tuotteesta tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien vientihintojen perusteella, kun tuote on myyty ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä, kuten 46 kappaleessa kuvattiin.

(68) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja vaati, että osa tarkasteltavana olevan tuotteen myynnistä yhteisöön olisi jätettävä pois polkumyyntilaskelmasta, koska saumattomat rauta- ja teräsputkien tiettyjen mallien tuotanto oli lopetettu jossakin vaiheessa tutkimusajanjaksoa. Kuten edellä selvitettiin, toimielimen käytäntönä on yleensä ottaa painotetussa keskimääräisessä vientihinnassa huomioon tarkasteltavana olevan tuotteen kaikki myynti etuyhteydettömille osapuolille. Olisi myös huomattava, että tarkasteltavana olevan tuotteen kyseisten tyyppien myyntimäärät olivat huomattavia tutkimusajanjakson aikana ja että lisäksi todettiin, ettei kyseisentyyppisten saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantolaitoksia ollut purettu ja tuotanto saatettaisiin aloittaa tulevaisuudessa uudelleen. Edellä esitetyn perusteella väite hylättiin.

3.3.3 Vertailu

(69) Oikaisuja tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti määrällisiin eroihin perustuvien alennusten, kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten, luottokustannusten, palkkioiden ja kaupan portaan erojen perusteella tarvittaessa.

(70) Yksi vientiä harjoittava tuottaja vaati oikaisujen tekemistä kaupan portaan erojen ja määrien erojen huomioon ottamiseksi sekä sellaisten ylimääräisten logistiikkakustannusten perusteella, joiden tuottaja väitti aiheutuneen kotimarkkinamyynnin muttei vientimyynnin yhteydessä. Viejä ei kuitenkaan esittänyt näyttöä väitteensä tueksi, eikä näitä väitteitä voitu muutenkaan tutkimuksen perusteella todeta perustelluiksi. Tämän vuoksi ne oli hylättävä. Määrien eroja koskeva väite hylättiin osittain, koska vaadittua määrää ei voitu pitää perusteltuna paikan päällä kerätyn näytön ja niiden tietojen perusteella, jotka saatiin vientiä harjoittavan tuottajan vastauksesta kyselylomakkeeseen.

(71) Toinen vientiä harjoittava tuottaja vaati oikaisuja inflaatioerojen sekä valuutan muuntamisen, kaupan portaan ja välillisten myyntikustannusten erojen huomioon ottamiseksi.

(72) Inflaatiota koskevan oikaisuvaatimuksen osalta olisi huomattava, että inflaatiovauhti Romaniassa oli 10,8 prosentin tasolla tutkimusajanjakson aikana, eikä se ollut lähelläkään hyperinflaatiotasoa. Koska ei voitu todeta, että inflaatio olisi vaikuttanut hintojen vertailtavuuteen, väite hylättiin. Viejä vastusti tätä päätelmää ja toisti oikaisuvaatimuksensa. Uusia perusteita tai näyttöä aiemman päätelmän kumoamiseksi ei kuitenkaan toimitettu, ja sen vuoksi väitteen hylkääminen vahvistettiin. On myös huomattava, että neljännesvuosittaisen arvioinnin mahdollisuutta esitettiin, mutta viejä kieltäytyi siitä.

(73) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja vaati valuutan muuntamisen osalta, että sille olisi annettava 60 päivää aikaa valuutan vaihtokursseissa tapahtuneiden muutosten huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaisesti. Todettiin, ettei kyseistä säännöstä voi soveltaa tähän tapaukseen, koska saatiin näyttöä siitä, että asiaan liittyvissä vaihtokursseissa ei tutkimusajanjakson aikana tapahtunut pitkän aikavälin muutoksia vaan ainoastaan pieniä vaihteluja. Väite oli sen vuoksi hylättävä, ja valuuttojen muuntaminen perustui kaikissa tapauksissa laskun päivämäärän vaihtokurssiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaisesti.

(74) Kaupan portaan eroja koskevan vaatimuksen osalta tutkimus osoitti, että niiden tiettyjen asiakasryhmien tapauksessa, joita vaatimus koski, esiintyi vientiä harjoittavan tuottajan esittämissä kaupan portaissa johdonmukaista ja selvää eroa toiminnoissa ja hinnoissa. Vaatimus hyväksyttiin sen vuoksi niiden asiakasryhmien osalta, joiden kohdalla erot voitiin osoittaa, mutta se hyväksyttiin vain osittain muiden asiakasryhmien osalta, joiden tapauksessa eron todettiin olevan pienempi kuin vientiä harjoittava tuottaja oli väittänyt. Jälkimmäisessä tapauksessa oikaisulaskelma perustui vientiä harjoittavan tuottajan toimitiloista koottuun näyttöön.

(75) Välillisiä myyntikustannuksia koskevan vaatimuksen todettiin olevan päällekkäinen kaupan portaan erojen perusteella myönnettyihin oikaisujen kanssa, ja näin ollen se hylättiin.

(76) Lisäksi korjattiin joitakin laskuvirheitä viejiltä saatujen huomautusten perusteella, ja polkumyyntimarginaalit laskettiin vastaavasti uudelleen.

3.3.4 Polkumyyntimarginaali

(77) Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaalit ovat prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ilmaistuina seuraavat:

Yritys | Polkumyyntimarginaali |

S.C. Artrom S.A. | 17,8 % |

S.C. Mittal Steel Roman S.A. | 17,7 % |

S.C. Silcotub S.A. | 11,7 % |

(78) Koska yhteistyössä toimimisen aste oli korkea (yli 80 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen viennistä Romaniasta yhteisöön) eikä ollut syytä uskoa, että yksikään vientiä harjoittava tuottaja olisi tarkoituksella kieltäytynyt yhteistyöstä, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin Romanian kaikkien muiden viejien osalta samalle tasolle kuin yhteistyössä toimineelle vientiä harjoittavalle tuottajalle eli S.C. Artrom S.A.:lle vahvistettu marginaali, joka on 17,8 prosenttia.

3.4 Venäjä

(79) Vastaukset kyselylomakkeeseen saatiin kahdelta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä, joista toisessa on neljä tuottajaa ja viisi etuyhteydessä olevaa yritystä, jäljempänä ’TMK-ryhmä’, ja toisessa kaksi tuottajaa, jäljempänä ’Pervouralsky ja Chelyabinsk’.

3.4.1 TMK-ryhmän kieltäytyminen yhteistyöstä

(80) Kaikkien neljän tuottajan ja viiden etuyhteydessä olevan yrityksen vastaukset kyselylomakkeeseen olivat puutteellisia ja epäjohdonmukaisia, ja ainoastaan kahdelta etuyhteydessä olevalta yritykseltä nämä vastaukset saatiin annetussa määräajassa.

(81) Tarkastuskäyntejä tehtiin näiden joukosta kahden tuottajan ja yhden etuyhteydessä olevan yrityksen toimitiloihin Venäjällä, ja käyntien yhteydessä tuli esiin lisäheikkouksia kyselylomakkeeseen annetuissa vastauksissa. Tarkastuskäyntien kohteena olleiden kahden tuottajan osalta ei voitu vahvistaa luotettavia normaaliarvoja ja vientihintoja, koska sekä kotimarkkinamyyntiä että vientimyyntiä koskevat tiedot olivat suurelta osin puutteellisia; arvot ja määrät eivät vastanneet laskuja, ja tuotevalvontakoodit (product control numbers, jäljempänä ’PCN’) osoittautuivat virheellisiksi. Tuotekustannuksista ei myöskään saatu luotettavia tietoja.

(82) Koska tarkastuskäyntien kohteena olleiden kahden tuottajan yhteistyön taso oli täysin riittämätöntä, ryhmään kuuluvien kahden muun tuottajan antamat vastaukset kyselylomakkeeseen olivat huomattavan puutteellisia, etenkin koska yksi tuottaja ei toimittanut vientimyyntiä koskevia tietoja ja koska yhtäkään vastausta puutteista ilmoittaviin komission kirjeisiin ei annettu ilmoitetussa määräajassa, päätettiin, ettei tarkastuskäyntejä tehdä ryhmään kuuluvien kahden muun tuottajan toimitiloihin.

(83) Ainoastaan kaksi kolmesta etuyhteydessä olevasta tuojasta antoi kattavamman vastauksen kyselylomakkeeseen, ja näistä ainoastaan yhden vastaukset olivat todennettavissa, kun taas toisen etuyhteydessä olevan tuojan vientitiedot olivat suurelta osin puutteellisia. Näin ollen myös etuyhteydessä olevat tuojat toimivat yhteistyössä vain osittain, ja yhteistyön taso oli hyvin heikko.

(84) TMK-ryhmä väitti, ettei se kyennyt toimimaan kunnolla yhteistyössä tuotevalvontakoodien valikoiman vuoksi, joka oli niiden mielestä riittämätön, kun otetaan huomioon näiden neljän tuottajan erittäin monipuolinen tuotevalikoima. On kuitenkin syytä huomata, että tarkasteltavana olevan tuotteen luokittelu ehdotettuun PCN-rakenteeseen ei aiheuttanut ongelmia yhteisön tuottajille tai muille vientiä harjoittaville tuottajille, joista osa myös tuottaa hyvin monenlaisia saumattomia rauta- ja teräsputkia. Tämän vuoksi väite hylättiin.

(85) Edellä esitetyn perusteella katsottiin, ettei TMK-ryhmälle voitu määrittää polkumyyntimarginaalia niiden omien tietojen perusteella. Tämän vuoksi polkumyyntimarginaali määritettiin käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti.

3.4.1.1 Normaaliarvo

(86) Todettiin, että Pervouralsky ja Chelyabinskin osalta vahvistetut normaaliarvoa koskevat tiedot olisivat tässä tapauksessa asianmukaisimmat käytettävissä olevat tiedot perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Vaikutti siltä, että nämä tiedot kuvaavat parhaiten tilannetta Venäjän markkinoilla.

(87) Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti tuotantokustannusten laskennassa käytettyä kaasun hintaa oikaistiin samalla tavalla kuin kahden yhteistyössä toimineen tuottajan tapauksessa, kuten jäljempänä olevassa 94–99 kappaleessa kuvataan, tutkimusajanjaksona vallinneiden kaasun markkinahintojen huomioon ottamiseksi.

3.4.1.2 Vientihinta

(88) Vientihinta laskettiin Eurostatilta saatujen tutkimusajanjaksoa koskevien tietojen perusteella vähentäen 91 kappaleessa mainituilta kahdelta yhteistyössä toimineelta tuottajalta saadut määrät ja arvot.

3.4.1.3 Vertailu

(89) Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti vientihintaa oikaistiin kuljetus- ja vakuutuskustannusten sekä palkkioiden osalta valituksessa olleiden tietojen perusteella.

3.4.1.4 Polkumyyntimarginaali

(90) Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana on seuraava:

Yritys | Polkumyyntimarginaali |

Volzhsky Pipe Works Open Joint Stock Company, Joint Stock Company Taganrog Metallurgical Works, Sinarsky Pipe Works Open Joint Stock Company ja Seversky Tube Works Open Joint Stock Company | 35,8 % |

3.4.2 Pervouralsky ja Chelyabinsk

(91) Chelyabinsk ja Pervouralsky olivat erillisiä oikeushenkilöitä tutkimusajanjakson ajan, mutta ne ovat olleet etuyhteydessä toisiinsa vuoden 2004 lopusta saakka, koska Chelyabinsk omistaa enemmistön Pervouralskyn osakkeista ja hallinnoi yritystä suoraan. Tämän vuoksi ryhmälle olisi otettava käyttöön ainoastaan yksi tulli.

3.4.2.1 Normaaliarvo

(92) Kummankin vientiä harjoittavan tuottajan osalta tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynti oli edustavaa 41 kappaleessa määritellyllä tavalla. Edellä 42–45 kappaleessa kuvattujen menetelmien mukaisesti normaaliarvot vahvistettiin viedyn tuotetyypin mukaan koko myynnin myyntihintojen, ainoastaan kannattavan myynnin myyntihintojen tai laskennallisten normaaliarvojen perusteella.

(93) Kävi ilmi, että yrityksen kustannusten kohdentaminen ei tiettyjen yksittäisten tuotetyyppien osalta vastannut kotimarkkinamyynnin hintojen suurta vaihtelua eikä tärkeitä kustannustekijöitä. Niitä oli sen vuoksi pidettävä epäluotettavina. Näin ollen tukeuduttiin käytettävissä oleviin tietoihin perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Tässä tapauksessa koko ryhmän voitto oli laskettava tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaismyynnin perusteella, ja tätä käytettiin myöhemmin normaaliarvojen määrittämisessä.

(94) Valmistus- ja etenkin energiakustannusten osalta tutkimuksen kuluessa kävi ilmi, että näiden kahden yrityksen maksamat sähkönhinnat olivat kohtuudella sähkön tuotantokustannusten mukaisia. Tästä oli osoituksena, että sähkönhinnat olivat johdonmukaisia kansainvälisten markkinahintojen kanssa, kun niitä esimerkiksi verrattiin myös vesivoimaa käyttävien Norjan ja Kanadan hintoihin. Sama ei kuitenkaan koskenut kaasunhintoja. Todettiin, että yritysten maksamat kaasunhinnat eivät kohtuudella olleet kaasuntuotannon kustannusten mukaisia.

(95) Venäläisen OAO Gazprom -kaasuntoimittajan vuoden 2004 vuosikertomuksesta saatujen tietojen perusteella todettiin, että kahden venäläisen tuottajan maksama kaasun kotimarkkinahinta oli huomattavasti alhaisempi kuin Venäjältä Euroopan länsi- ja itäosiin viedyn kaasun keskimääräiset vientihinnat. Samassa kertomuksessa todetaan muun muassa seuraavaa: Gazprom-ryhmän edellytetään toimittavan maakaasua venäläisille kuluttajille federaation tariffipalvelun sääntelemään hintaan. Tällä hetkellä hinnat ovat alhaisemmat kuin maakaasun kansainväliset hinnat. OAO Gazprom ja Venäjän federaation hallitus tekevät yhdessä paljon työtä optimoidakseen säännellyt kaasun tukkuhinnat. Lisäksi molemmat venäläiset tuottajat maksoivat kaasusta huomattavasti vähemmän kuin romanialaiset ja yhteisön tuottajat.

(96) Edellä esitetyn perusteella katsottiin, että kahden venäläisen saumattomien rauta- ja teräsputkien tuottajan tutkimusajanjakson aikana maksamat kaasunhinnat eivät kohtuudella olleet kaasun tuotanto- ja jakelukustannusten mukaisia.

(97) Sen vuoksi molempien venäläisten vientiä harjoittavien tuottajien kaasukustannuksia oikaistiin perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti tutkimusajanjaksona vallinneiden kaasun markkinahintojen huomioon ottamiseksi; oikaisu tehtiin käyttämällä Länsi-Eurooppaan viedyn kaasun hintaa, josta vähennettiin kuljetuskustannukset ja valmisteverot.

(98) Kumpikin tuottaja väitti, että kaasukustannukset oli otettu asianmukaisesti huomioon niiden kirjanpidossa eikä perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukainen oikaisu ollut aiheellinen. Tältä osin ei kiistetä sitä, että yritykset ovat kirjanneet asianmukaisesti tileihinsä kaasuntoimittajalle maksetut hinnat. Oikaisu on kuitenkin perusteltu, koska ostetun kaasun hinta ei kohtuudella ole kaasun kaasuntuotannon ja -jakelun kustannusten mukainen.

(99) Lisäksi molemmat tuottajat väittivät, ettei ollut osoitettu, että Gazpromin teollisuudelta laskuttamat hinnat eivät yllä kustannukset kattavalle tasolle. Komission käyttämää lähestymistapaa tukevat useat julkiset lähteet, muun muassa OECD:n heinäkuussa 2004 julkaisema Venäjän federaation taloutta käsittelevä selvitys ’The Economic Survey of the Russian Federation, 2004’.

3.4.2.2 Vientihinta

(100) Vientimyynti yhteisöön suuntautui kokonaisuudessaan suoraan yhteisössä sijaitseville riippumattomille asiakkaille, ja sen vuoksi vientihinta määritettiin 46 kappaleessa esitetyllä tavalla.

3.4.2.3 Vertailu

(101) Oikaisuja tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti kuljetus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten, pakkauskustannusten ja palkkioiden osalta.

3.4.2.4 Polkumyyntimarginaali

(102) Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana on seuraava:

Yritys | Polkumyyntimarginaali |

Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant ja Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works | 24,1 % |

3.4.3 Polkumyyntiä koskevat päätelmät Venäjän osalta

(103) Koska 79 kappaleessa mainitut yritykset vastasivat kaikesta Venäjältä yhteisöön suuntautuvasta vientimyynnistä, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin samalle tasolle kuin yhteistyöstä kieltäytyneelle vientiä harjoittavien tuottajien ryhmälle vahvistettu marginaali, joka on 35,8 prosenttia.

3.5 Ukraina

3.5.1 Markkinatalouskohtelu

(104) Tutkimuksen käynnistämisajankohtana Ukrainaan sovellettiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohtaa. Tämän artiklan mukaan Ukrainasta peräisin olevaa tuontia koskevissa polkumyyntitutkimuksissa normaaliarvo määritetään kyseisen artiklan 1–6 kohdan mukaisesti niiden tuottajien osalta, joiden todetaan täyttävän perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa vahvistetut vaatimukset.

(105) Kyseiset vaatimukset, jotka markkinatalouskohtelua hakevien yritysten on täytettävä, ovat lyhyesti seuraavat:

- liiketoimintaa koskevat päätökset tehdään markkinasignaalien perusteella ilman valtion merkittävää puuttumista, ja kustannukset heijastavat markkina-arvoa;

- yrityksillä on yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka tarkastetaan riippumattomasti kansainvälisten tilinpäätösnormien mukaisesti ja jota sovelletaan kaikkiin tarkoituksiin;

- aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä juontuvia merkittäviä vääristymiä ei ole;

- konkurssi- ja omaisuuslainsäädäntö takaavat oikeusvarmuuden ja vakauden;

- valuuttojen muuntaminen tapahtuu markkinahintaan.

(106) Kolme ukrainalaista vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää pyysi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan nojalla markkinatalouskohtelua ja palautti vientiä harjoittaville tuottajille tarkoitetut markkinatalouskohtelun pyytämiseen tarkoitetut lomakkeet täytettyinä.

(107) Komissio hankki ja tarkasti kaikki tarpeelliset, markkinatalouskohtelua koskevissa pyynnöissä esitetyt tiedot kyseisten yritysten toimitiloissa.

(108) Tutkimus osoitti, että edellä mainitut kolme ukrainalaista vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää täytti kaikki vaatimukset, ja niille myönnettiin markkinatalouskohtelu.

(109) Yhteisön tuotannonalalle annettiin mahdollisuus esittää huomautuksia, ja yhteisön tuotannonala väitti, että kaikki vientiä harjoittavat tuottajat jättivät täyttämättä monia perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädetyistä viidestä vaatimuksesta. Yhteisön tuotannonala väitti etenkin, että i) valtio voisi ottaa tietyt yksityistetyt vientiä harjoittavat tuottajat takaisin hallintaansa, ii) valtio puuttui yritysten päivittäiseen päätöksentekoon, iii) Ukrainassa tutkimusajanjakson aikana voimassa ollut työvoima-, konkurssi- ja omaisuuslainsäädäntö ei taannut asianmukaisia markkinatalousolosuhteita ja iv) valtio puuttui vientihintoihin ja tuotantopanosten hintoihin. Yhteisön tuotannonalan huomautukset otettiin asianmukaisesti huomioon.

(110) Huomautuksissa ei kuitenkaan esitetty riittävää näyttöä siitä, että jokin viidestä vaatimuksesta, joiden perusteella ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien esittämiä markkinatalouskohtelua koskevia pyyntöjä tarkasteltiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan mukaisesti, ei olisi täyttynyt. Tutkimus itse asiassa osoitti, että valtio ei puuttunut merkittävällä tavalla yritysten liiketoimintaa koskeviin päätöksiin.

(111) Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että osittainen valtionomistus ei komission käytännön mukaan sellaisenaan ole riittävä peruste katsoa, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan vaatimus ei täyty.

(112) Lisäksi todettiin, että keskeisten tuotantopanosten kustannukset olivat markkina-arvojen mukaisia.

(113) Kaasun- ja sähkönhintojen todettiin olevan keskimääräisten hintojen mukaisia Ukrainassa, vaikka ne olivatkin alhaisempia kuin hinnat Euroopassa ja muilla markkinoilla. Tätä ei kuitenkaan pidetty riittävänä perusteena sille, että katsottaisiin, että ensimmäinen vaatimus ei täyty, koska kaasu ja sähkö muodostavat suhteelliset pienen osan saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantokustannuksista ja koska näitä hintoja – silloin kun niiden todettiin olevan vääristyneitä – mukautettiin markkinahintoihin polkumyyntiä koskevan laskelman yhteydessä (ks. 119–127 kappale).

(114) Tutkimus osoitti, että Ukrainassa voimassa olevat työllisyyttä ja työehtoja koskevat lait ovat markkinatalousperiaatteiden mukaisia. Todettiin etenkin, että kyseiset kolme vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää saivat vapaasti palkata tai erottaa henkilöstöä.

(115) Yhteisön tuotannonalan esittämillä väitteillä ei myöskään pystytty kumoamaan komission päätelmää, jonka mukaan konkurssi- ja omaisuuslainsäädäntö takasivat asianmukaiset markkinatalousolosuhteet kolmen viejäryhmän tapauksessa.

(116) Olemassa ei siis ollut perusteita sille, ettei kolmelle ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien ryhmälle olisi myönnetty markkinatalouskohtelua. Neuvoa-antavaa komiteaa kuultiin, eikä se vastustanut komission päätelmiä.

3.5.2 Polkumyyntilaskelma

(117) Vastaukset kyselylomakkeisiin saatiin kolmelta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä. Yksi ryhmä koostuu kahdesta tuottajasta ja kahdesta etuyhteydessä olevasta kauppiaasta, toisessa ryhmässä on yksi tuottaja ja kaksi etuyhteydessä olevaa kauppiasta ja viimeisellä vientiä harjoittavalla tuottajalla ei ole etuyhteydessä olevaa yritystä, joka olisi mukana tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannossa tai myynnissä.

3.5.3 Normaaliarvo

(118) Kaikkien kolmen vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän osalta samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla oli edustavaa 41 kappaleessa määritellyllä tavalla. Joidenkin tuotetyyppien normaaliarvo määritettiin Ukrainassa olevien riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamien tai maksettaviksi tulevien hintojen perusteella, ja niiden tuotetyyppien osalta, joiden kotimarkkinamyynti oli riittämätöntä eikä sitä voitu pitää edustavana tai joiden kotimarkkinamyynti ei tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä, normaaliarvo määritettiin laskennallisesti 45 kappaleessa kuvatulla tavalla.

(119) Valmistus- ja etenkin energiakustannusten osalta tutkimuksen kuluessa kävi ilmi, että valtio sääteli näiden kolmen yritysryhmän maksamia energiahintoja ja että hinnat olivat huomattavasti kansainvälisiä hintoja alhaisemmat.

(120) Ukrainalaisten valtion omistuksessa olevien ja/tai valtion sääntelyn alaisten sähköntoimittajien kolmelta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä veloittamia hintoja verrattiin samalta yleiseltä sähkönkäyttäjäryhmältä Romaniassa ja yhteisössä veloitettaviin hintoihin. Havaittiin, että hinnat olivat kaikissa tapauksissa huomattavasti alhaisempia kuin hinnat Romaniassa ja yhteisössä, ja sen vuoksi pääteltiin, että ukrainalaisten viejien maksamat sähkönhinnat eivät kohtuudella olleet sähkön tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia.

(121) Kolme yhteistyössä toiminutta ukrainalaista viejää vastusti päätelmiä ja väitti, että niiden kirjanpitoon kirjatut kustannukset ovat sähköntuottajille tosiasiallisesti maksetun hinnan mukaisia. Esitetyt väitteet eivät kuitenkaan selittäneet eroja, jotka havaittiin verrattaessa hintoja Romanian hintoihin ja yhteisön keskihintoihin, ja näin ollen edellä mainitut päätelmät vahvistettiin.

(122) Kaasun hintoihin sovellettiin samaa lähestymistapaa. Vertailu osoitti, että ukrainalaisten valtion omistuksessa olevien ja/tai valtion sääntelyn alaisten toimittajien veloittamat hinnat olivat suuruudeltaan noin puolet Romaniassa veloitettavista hinnoista ja huomattavasti alhaisemmat kuin yhteisössä veloitettavat keskimääräiset hinnat saman yleisen kuluttajaryhmän osalta.

(123) Tutkimusajanjakson aikana suurin osa Ukrainan kaasusta toimitettiin Venäjältä. OAO Gazprom totesi vuoden 2004 vuosikertomuksessaan, että koska se toimittaa kaasua Keski- ja Itä-Euroopan maihin, sen strategisena päätavoitteena on tarjota mahdollisuudet esteettömälle venäläisen kaasun kuljetukselle Eurooppaan näiden maiden alueen kautta, ja että viitevuonna 84,9:ää prosenttia Ukrainalle toimitetusta kaasusta pidettiin maksuna siirtopalveluista. Vientihintaa Venäjältä Ukrainaan ei sen vuoksi voitu pitää asianmukaisena perustana vertailussa sen määrittämiseksi, olivatko ukrainalaisten viejien maksamat kaasun hinnat ostetun kaasun tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia, koska vaihtokauppasopimus on hyvinkin voinut vaikuttaa kyseiseen vientihintaan.

(124) Ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien maksamia hintoja verrattiin lisäksi Venäjältä Keski- ja Itä-Eurooppaan suuntautuneen viennin keskihintaan, kuten edellä määriteltiin, sekä Nymex Henry Hub -indeksiä käyttäen määriteltyihin keskimääräisiin kaasun hintoihin Pohjois-Amerikassa. Hintojen todettiin molemmissa tapauksissa olevan huomattavasti alhaisempia.

(125) Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että koska ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien maksamat kaasun hinnat olivat suoraan suhteessa OAO Gazpromin ilmoittamaan, Ukrainaan vietävän kaasun vientihintaan ja koska voimassa olevan vaihtokauppasopimuksen on todettu todennäköisesti vaikuttavan niihin, ne eivät olleet kohtuudella kaasun tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia.

(126) Kolme yhteistyössä toiminutta ukrainalaista viejää vastusti jälleen päätelmiä ja väitti, että niiden kirjanpitoon kirjatut kustannukset ovat niiden kaasuntuottajille tosiasiallisesti maksaman hinnan mukaisia. Esitetyillä väitteillä ei kuitenkaan kyetty kumoamaan edellä esitettyjä päätelmiä, koska Venäjän Ukrainalle toimittaman kaasun hintaan vaikutti huomattavasti tutkimusajanjaksolla voimassa ollut sopimus, joka koski kaasun kuljettamista Ukrainan läpi, minkä OAO Gazpromin vuoden 2004 vuosikertomus vahvisti.

(127) Sen vuoksi ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien sähkö- ja kaasukustannuksia oikaistiin perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti niin, että ne ovat kohtuudella tutkimusajanjaksona vallinneiden sähkön ja kaasun tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia. Oikaisu perustui tutkimusajanjakson keskihintoihin Romaniassa – markkinatalousmaassa, joka myös tuo kaasua Venäjältä ja joka on karkeasti arvioituna samalla etäisyydellä Venäjän kaasukentiltä. Romanian osalta keskihinta perustui tarkasteltavana olevan tuotteen romanialaisilta vientiä harjoittavilta tuottajilta koottuihin tarkastettuihin tietoihin. On syytä huomata, että keskihinta ei eroa merkittävästi edellä Venäjän osalta määritellystä keskimääräisestä kaasun vientihinnasta.

(128) Yksi viejä väitti, että normaaliarvon määrittämisessä käytetty voittomarginaali erosi keskimääräisestä voitosta, jonka kyseinen viejä sai kotimarkkinamyynnistä, ja että se oli liian korkea. Väite oli hylättävä, koska normaaliarvon määrittämisessä käytetty voittomarginaali oli sovellettavan säännöksen eli perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti laskettu marginaali. Toisin sanoen käytetty voittomarginaali oli sama kuin samankaltaisen tuotteen tuotantoon ja tavanomaisessa kaupankäynnissä kotimarkkinoilla tapahtuneeseen myyntiin perustuva voittomarginaali. Se laskettiin tietojen perusteella, jotka yritys oli toimittanut kyselylomakkeeseen antamassaan vastauksessa ja jotka voitiin todentaa.

3.5.4 Vientihinta

(129) Ylivoimaisesti suurin osa kahden vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän vientimyynnistä tapahtui kolmannessa maassa sijaitsevan, etuyhteydessä olevan kauppayhtiön kautta. Kyseisten kahden vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän vientihinta vahvistettiin niiden jälleenmyyntihintojen perusteella, jotka etuyhteydessä olevat kauppayhtiöt veloittivat ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta yhteisössä, lukuun ottamatta joitakin myyntitapahtumia, joissa kyseiset vientiä harjoittavat tuottajat myivät tuotteet suoraan riippumattomille asiakkaille yhteisössä. Tässä tapauksessa vientihinta määritettiin tuotteesta tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan perusteella, kun tuote on myyty vietäväksi Ukrainasta yhteisöön.

(130) Toisen vientiä harjoittavan tuottajan myynti suuntautui kokonaisuudessaan yhteisössä sijaitseville riippumattomille asiakkaille, ja sen vuoksi vientihinta tuotteesta tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan perusteella, kun tuote on myyty vietäväksi Ukrainasta yhteisöön, kuten 46 kappaleessa kuvattiin.

3.5.5 Vertailu

(131) Oikaisuja tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten sekä palkkioiden osalta tarvittaessa.

(132) Niiden kahden vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän osalta, joiden myynnistä suurin osa kulki etuyhteydessä olevien kauppiaiden kautta, vientihintaa oikaistiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti palkkion huomioon ottamiseksi tapauksissa, joissa myynti tapahtui näiden etuyhteydessä olevien kauppiaitten kautta, koska kyseisten etuyhteydessä olevien kauppiaiden tehtävät olivat samantyyppisiä kuin palkkioperusteisesti työskentelevän edustajan tehtävät. Palkkio laskettiin edellä tarkoitettujen tehtävien olemassaoloon viittaavan suoran näytön perusteella. Palkkion laskemisessa otettiin huomioon myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset, jotka aiheutuivat etuyhteydessä oleville kauppiaille tarkasteltavana olevan, ukrainalaisten tuottajien tuottaman tuotteen myynnistä, sekä kohtuullinen voittomarginaali. Tämä voittomarginaali perustui kolmen etuyhteydettömän yhteisön tuojan etuyhteydettömille asiakkaille suuntautuneen myynnin voittomarginaalien painotettuun keskiarvoon; kyseiset kolme tuojaa tekivät yhteistyötä tutkimuksessa ja toimittivat tiedot, jotka olivat todennettavissa.

(133) Nämä kaksi viejien ryhmää vastustivat komission tekemää laskelmaa väittäen, että oikaisussa käytetty voittomarginaali oli liian suuri. Yksi viejien ryhmä väitti, että yksi etuyhteydettömistä tuojista toi ja jälleenmyi ainoastaan yhtä putkityyppiä, jota ukrainalainen viejä ei myynyt Euroopan yhteisössä. Lisäksi molemmat viejien ryhmät väittivät, että kolmen yhteistyössä toimineen etuyhteydettömän yhteisön tuojan toimittamien lukujen perusteella laskettu keskimääräinen voittomarginaali ei ollut kohtuullinen, koska todettu painotettu keskimääräinen voittomarginaali oli korkeampi kuin yhteisön tuotannonalan voittotavoite.

(134) Tässä yhteydessä on huomattava, että toteamus, jonka mukaan oikaisun perusteena käytetty voittomarginaali oli korkeampi kuin yhteisön tuotannonalan voittotavoite, ei ole merkityksellinen. Nämä voittomarginaalit vahvistetaan eri yhteyksissä, ja niillä on eri tarkoitukset. Tämä ei myöskään osoita sitä, ettei käytetty voittomarginaali olisi kohtuullinen. Tässä tapauksessa on muistettava, että käytetty voittomarginaali perustui yhteistyössä toimineiden yritysten toimittamiin todennettuihin tietoihin tutkimusajanjaksolta. Ei myöskään toimitettu näyttöä siitä, kuinka näiden yhteistyössä toimineiden yritysten myymien samankaltaisten tuotteiden tyypit olisivat vääristäneet voittomarginaalin laskentaa. Näin ollen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen oikaisu etuyhteydessä olevien kauppayhtiöiden kautta tapahtuneen myynnin osalta säilytetään.

(135) Lisäksi korjattiin joitakin laskuvirheitä viejiltä saatujen huomautusten perusteella, ja polkumyyntimarginaalit laskettiin vastaavasti uudelleen.

3.5.6 Polkumyyntimarginaali

(136) Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaalit ovat prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ilmaistuina seuraavat:

Yritys | Polkumyyntimarginaali |

OJSC Dnepropetrovsk Tube Works | 12,3 % |

CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ja OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant | 25,1 % |

CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist | 25,7 % |

(137) Koska yhteistyössä toimimisen aste oli korkea (yli 80 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen viennistä Ukrainasta yhteisöön), eikä ollut syytä uskoa, että yksikään vientiä harjoittava tuottaja olisi tarkoituksella kieltäytynyt yhteistyöstä, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin Ukrainan kaikkien muiden viejien osalta samalle tasolle kuin yhteistyössä toimineelle vientiä harjoittavalle tuottajalle eli CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist -yritykselle vahvistettu marginaali, joka on 25,7 prosenttia.

4. Vahinko

4.1 Yhteisön tuotanto

(138) Tiedetään, että tarkasteltavana olevaa tuotetta valmistaa yhteisössä kahdeksan tuottajaa, joiden puolesta valitus tehtiin. Nämä sijaitsevat Saksassa, Italiassa, Espanjassa, Ranskassa ja Itävallassa ja edustavat 62:a prosenttia yhteisön tuotannosta, jonka määrä tutkimusajanjakson aikana oli 2 618 771 tonnia.

(139) Lisäksi tutkimuksen käynnistämisvaiheessa oli tiedossa kaksitoista yhteisön tuottajaa, jotka eivät olleet mukana valituksen tekijöiden joukossa ja jotka olivat sijoittuneina Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Puolaan, Tšekkiin, Ruotsiin, Italiaan ja Slovakiaan. Lisäksi otettiin yhteys lähinnä uusissa jäsenvaltiossa sijaitseviin muihin yhteisön tuottajiin, jotka eivät olleet tiedossa käynnistämisvaiheessa. Ainoastaan kaksi näistä tuottajista toimitti samankaltaisen tuotteen tuotantoa ja myyntiä koskevat perustiedot tarkastelujaksolta. Tämän perusteella samankaltaisen tuotteen tuotantomäärä yhteisössä oli tutkimusajanjakson aikana 2 618 771 tonnia.

4.2 Yhteisön tuotannonala

(140) Seuraavat yhteisön tuottajat tukivat valitusta:

- Benteler Stahl/Rohr, Paderborn, Saksa

- Dalmine S.p.A., Bergamo, Italia

- Rohrwerk Maxhütte GmbH, Sulzbach-Rosenberg, Saksa

- Tubos Reunidos S.A., Amurrio, Espanja

- Vallourec & Mannesmann France S.A., Boulogne Billancourt, Ranska

- V&M Deutschland GmbH, Düsseldorf, Saksa

- Voest Alpine Tubulars GmbH, Kinderberg-Aumuehl, Itävalta

(141) Koska kyseisten kahdeksan valituksen tehneen yhteistyössä toimineen yhteisön tuottajan osuus oli 61 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannosta yhteisössä, ne muodostavat perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun yhteisön tuotannonalan.

(142) On syytä huomata, että yksi valituksen tehneistä tuottajista (Dalmine) on etuyhteydessä yhteen yhteistyössä toimineeseen romanialaiseen vientiä harjoittavaan tuottajaan (Silcotub) ja toi tarkasteltavana olevaa tuotetta tältä tuottajalta yhteisöön. On kuitenkin todennettu, että tämä tuonti oli vähäistä verrattuna Dalminen tuotantomäärään, ja sen tarkoituksena oli lähinnä tuotevalikoiman täydentäminen. Sen vuoksi pääteltiin, että yhteys ei ollut sellainen, että kyseinen yhteisön tuottaja olisi pitänyt jättää yhteisön tuotannonalan määritelmän ulkopuolelle.

4.3 Yhteisön kulutus

(143) Yhteisön kulutus määritettiin otokseen kuuluneiden viiden yhteisön tuottajan yhteisön markkinoille suuntautuneen myyntimäärän perusteella, johon lisättiin kaikkien muiden sellaisten yhteisön tuottajien myyntimäärä, jotka toimittivat nämä tiedot, sekä kaikista kolmansista maista tuodut määrät, jotka kuuluvat kyseeseen tuleviin CN-koodeihin Eurostatin mukaan.

(144) Näiden tietojen perusteella todettiin, että kulutus laski tarkastelujakson aikana 8 prosenttia 2 149 024 tonnista (vuonna 2001) 1 985 361 tonniin (vuonna 2004). Ensiksi kulutus laski huomattavasti 14 prosentilla vuonna 2002 vuoteen 2001 verrattuna, pysyi vakaana vuonna 2003 ja nousi taas vuonna 2004, jolloin se oli 1 985 361 tonnia. Saumattomien rauta- ja teräsputkien kulutus liittyy yleiseen suhdannekiertoon ja etenkin öljy- ja kaasusektorien kehitykseen. Kulutuksen kasvu tutkimusajanjakson aikana voisi selittyä sillä, että öljyn ja kaasun korkeat hinnat vuonna 2004 kannustivat investointeihin tällä alalla ja lisäsivät näin ollen tiettyjen saumattomien rauta- ja teräsputkien kysyntään.

Taulukko 1

2001 | 2002 | 2003 | 2004 (tutkimusajanjakso) |

Yhteisön kulutus (tonnia) | 2 149 024 | 1 855 723 | 1 851 502 | 1 985 361 |

Indeksi | 100 | 86 | 86 | 92 |

4.4 Saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonti asianomaisista maista

Kumulaatio

(145) Komissio tutki perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti, olisiko Kroatiasta, Ukrainasta, Romaniasta ja Venäjältä peräisin olevien saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnin vaikutuksia arvioitava kumulatiivisesti.

Polkumyyntimarginaali ja tuonnin määrä

(146) Kuten edellä todettiin, tämä tutkimus on osoittanut, että kustakin tarkasteltavana olevasta maasta tulevalle tuonnille määritetyt keskimääräiset polkumyyntimarginaalit olivat perusasetuksen 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vähimmäistasoa suuremmat, eikä yhdestäkään asianomaisesta maasta tulevan tuonnin määrä ollut perusasetuksen 5 artiklan 7 kohdan mukaisesti vähäpätöistä (tutkimusajanjaksona Kroatian markkinaosuus oli 1,3 prosenttia, Romanian 4,3 prosenttia, Ukrainan 4,6 prosenttia ja Venäjän 11,3 prosenttia).

Kilpailuedellytykset

(147) Tuontimäärät kasvoivat kaikkien asianomaisten maiden tapauksessa lukuun ottamatta Ukrainaa, jonka tuontimäärä pysyi samalla korkealla tasolla koko tarkastelujakson ajan. Tuonnin hintakehitys oli samanlaista kaikkien asianomaisten maiden osalta, ja hinnat alittivat merkittävästi yhteisön tuotannonalan hinnat. Kaikkien asianomaisten maiden osalta tuonnin keskimääräiset tuontihinnat olivat merkittävästi yhteisön tuotannonalan hintatasoa alhaisempia. Kroatiasta, Ukrainasta ja Romaniasta peräisin olevan tuonnin hinnat olivat pääpiirteissään samantasoisia. Venäjän hintatasot olivat huomattavasti alhaisempia, mikä saattoi kuitenkin johtua siitä, että sieltä yhteisöön tuotu tuotevalikoima oli erilainen. Kuten edellä todettiin, on vahvistettu, että kyseisistä neljästä maasta tuotavalla tarkasteltavana olevalla tuotteella sekä yhteisön tuottajien yhteisössä valmistamalla ja myymällä samankaltaisella tuotteella on samat tekniset, fyysiset ja kemialliset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset. Lisäksi todettiin, että kaikki tuotteet myytiin samanlaisten myyntikanavien kautta samoille asiakkaille ja että ne kilpailivat keskenään.

(148) Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että asianomaisista neljästä maasta peräisin olevien saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnin kumulatiivisen arvioinnin edellytykset täyttyivät.

(149) Eräät vientiä harjoittavat tuottajat Ukrainassa ja Romaniassa väittivät, että kyseisistä maista tulevaa tuontia ei pitäisi kumuloida vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevan tutkimuksen piiriin kuuluvista muista maista tulevan tuonnin kanssa, koska tuontimäärien kehityssuuntaukset olivat erilaiset. Tässä yhteydessä todetaan, että tuonnin kehityssuuntaukset ovat vain yksi monista tässä yhteydessä tarkasteltavista tekijöistä. Se, että eri maista tulevat tuontimäärät eivät ole samanlaisia, ei sellaisenaan riitä kumuloinnin tekemättä jättämisen perusteeksi. Tutkimuksen piiriin kuuluvista neljästä maasta tulevan tuonnin samankaltaisuudet on kuvattu 147 kappaleessa. Kun otetaan tämä huomioon ja koska näkyvillä ei ole muita merkkejä kilpailun puuttumisesta, ei näistä neljästä maasta tulevan tuonnin vaikutusta voida erottaa yksinkertaisesti kunkin maan tuontimäärien perusteella. Päinvastoin, edellä kuvatut samankaltaisuudet riittävät kumulatiivisen arvioinnin perusteeksi.

(150) Tässä tapauksessa todettiin kaikkien neljän maan osalta Ukraina ja Romania mukaan luettuina, että tuoduilla tuotteilla ja yhteisössä tuotetuilla tuotteilla oli samat fyysiset ja/tai kemialliset perusominaisuudet (ks. samankaltaista tuotetta koskeva 39 kappale). Lisäksi tuonti kaikista neljästä maasta oli merkittävää eli se ylitti perusasetuksen 5 artiklan 7 kohdassa määritellyn vähäpätöisyyden tason. Ukrainasta tulevan tuonnin markkinaosuus oli yli 4,5 prosenttia, ja Romaniasta tulevan tuonnin markkinaosuus oli yli 4,3 prosenttia. Edellä esitettyjen seikkojen lisäksi todettakoon, että kyseisistä neljästä maasta tulevan tuonnin hinnat alittivat merkittävästi (22–43 prosentilla) yhteisön tuotannonalan hinnat ja että Ukrainasta tulevan tuonnin hinnat alittivat 36 prosentilla ja Romaniasta tulevan tuonnin hinnat 22 prosentilla yhteisön tuotannonalan hinnat (ks. jäljempänä). Edellä esitetyn perusteella päätellään, että edellytykset täyttyivät tutkimuksen kohteena olevista neljästä maasta peräisin olevan tuonnin kumuloimiseksi vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevassa tarkastelussa. Näin ollen kumuloinnin poistamista koskeva väite oli hylättävä.

Kumuloitu määrä ja markkinaosuus

(151) Asianomaisista neljästä maasta tulevan tuonnin määrä kasvoi vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä 304 268 tonnista 426 186 tonniin. Yhteenlaskettu markkinaosuus kasvoi 14,2 prosentista vuonna 2001 21,5 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että kulutus oli laskussa.

Taulukko 2

2001 | 2002 | 2003 | 2004 (tutkimusajanjakso) |

Tuonti (tonnia) | 304 268 | 307 441 | 342 626 | 426 186 |

Indeksi | 100 | 101 | 113 | 140 |

Markkinaosuus | 14,2 % | 16,6 % | 18,5 % | 21,5 % |

Hinnat

(152) Kyseisistä neljästä maasta peräisin olevien saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnin painotettu keskimääräinen hinta nousi 16 prosenttia eli 433 eurosta tonnia kohden vuonna 2001 501 euroon tonnia kohden tutkimusajanjakson aikana. Vuosien 2001 ja 2002 välillä hinnat ensin laskivat 3 prosenttia 433 eurosta 418 euroon ja laskivat edelleen 397 euroon vuonna 2003, mutta tämän jälkeen ne nousivat jyrkästi 501 euroon eli vuoden 2001 tasoa huomattavasti korkeammalle. Hinnan nousu liittyy lähinnä raaka-ainekustannusten nousuun tutkimusajanjaksona.

Taulukko 3

2001 | 2002 | 2003 | 2004 (tutkimusajanjakso) |

Painotettu keskimääräinen CIF-hinta yhteisön rajalla (euroa/tonni) | 433 | 418 | 397 | 501 |

Indeksi | 100 | 97 | 92 | 116 |

Hinnan alittavuus

(153) Hinnan alittavuuden määrittämistä varten komissio tarkasteli tutkimusajanjakson ajalta olevia tietoja. Yhteisön tuotannonalan myyntihinnat olivat riippumattomilta asiakkailta veloitettuja hintoja oikaistuina tarvittaessa noudettuna lähettäjältä -tasolle eli ilman yhteisössä syntyneitä rahtikustannuksia ja alennusten ja hyvitysten vähentämisen jälkeen. Kyselylomakkeessa määriteltyjen saumattomien rauta- ja teräsputkien eri lajien hintoja verrattiin viejien veloittamiin myyntihintoihin, joista oli vähennetty alennukset ja joita oli tarvittaessa oikaistu CIF yhteisön rajalla -tasolle ottamalla asianmukaisesti huomioon polkumyyntitullit ja tuonnin jälkeiset kustannukset.

(154) Hinnan alittavuuden painotettujen keskimääräisten marginaalien laskennassa otettiin huomioon yhteistyössä toimineiden viejien vientihinnat ja Eurostatilta saadut tiedot. Tutkimusajanjakson aikana hinnan alittavuuden keskimääräinen marginaali oli 43 prosenttia Venäjän, 36 prosenttia Ukrainan, 22 prosenttia Romanian ja 26 prosenttia Kroatian osalta.

4.5 Yhteisön tuotannonalan tilanne

(155) Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutusta yhteisön tuotannonalaan arvioitiin perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti kaikki taloudelliset tekijät, jotka vaikuttavat yhteisön tuotannonalan tilanteeseen tarkastelujaksona.

Tuotanto

(156) Tuotannon määrä kehittyi samaan tapaan kuin kulutus, vaikka lasku vuosina 2002 ja 2003 ja nousu tutkimusajanjakson aikana olivat tuotannon osalta suhteellisesti katsottuina selvempiä kuin samaan aikaan esiintyneet lasku ja nousu kulutuksessa. Tuotanto laski rajusti 21 prosentilla 1 495 278 tonnista vuonna 2001, 1 174 414 tonniin vuonna 2002. Vuonna 2003 tuotannon määrä oli vain kolme neljäsosaa vuoden 2001 tuotantomäärästä. Tuotantomäärä nousi kuitenkin uudelleen samalla kun kysyntätilanne parani öljy- ja kaasusektoreiden investointitoiminnan seurauksena ja se saavutti 1 290 258 tonnin määrän tutkimusajanjakson aikana.

Taulukko 4

2001 | 2002 | 2003 | 2004 (tutkimusajanjakso) |

Tuotanto (tonnia) | 1 495 278 | 1 174 414 | 1 126 188 | 1 290 258 |

Indeksi | 100 | 79 | 75 | 86 |

Tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste

(157) Tuotantokapasiteetti määritettiin yhteisön tuotannonalan omistamien tuotantoyksiköiden nimellisen kapasiteetin perusteella ottaen huomioon keskeytykset tuotannossa sekä se, että tietyissä tapauksissa osa kapasiteetista käytettiin muiden tuotteiden valmistukseen samoilla tuotantolinjoilla.

(158) Saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantokapasiteetti pysyi vakaana tarkastelujakson aikana. Kapasiteetin käyttöaste kuitenkin laski 12 prosenttiyksikköä 87 prosentista 75 prosenttiin tuotantomäärän pienenemisen seurauksena. Tutkimusajanjaksolla ilmennyt kapasiteetin käyttöasteen nousu johtuu tuotantomäärän kasvamisesta tutkimusajanjaksolla samalla kun tuotantokapasiteetti pysyi vakaana.

Taulukko 5

2001 | 2002 | 2003 | 2004 (tutkimusajanjakso) |

Tuotantokapasiteetti (tonnia) | 1 722 350 | 1 717 919 | 1 709 605 | 1 709 078 |

Indeksi | 100 | 100 | 99 | 99 |

Kapasiteetin käyttöaste | 87 % | 68 % | 66 % | 75 % |

Varastot

(159) Varastoista todettakoon, että suurin osa tuotannosta perustuu tilauksiin. Vaikka varastot kasvoivat 13 prosenttia tarkastelujakson aikana, varastoja ei tässä tapauksessa pidetä olennaisena vahingon osoittimena.

Taulukko 6

2001 | 2002 | 2003 | 2004 (tutkimusajanjakso) |

Varastojen määrä (tonnia) | 95 032 | 100 471 | 90 979 | 107 521 |

Indeksi | 100 | 106 | 96 | 113 |

Investoinnit

(160) Samankaltaisen tuotteen tuotantoon tehtyjen investointien määrä laski vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä 66 852 644 eurosta 26 101 700 euroon, ja investointeja tehtiin ainoastaan tuotantokapasiteetin pitämiseksi ennallaan, ei tuotantomäärän lisäämiseksi.

Taulukko 7

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Investoinnit (euroa) | 66 852 644 | 56 581 829 | 45 518 515 | 26 101 700 |

Indeksi | 100 | 85 | 68 | 39 |

Myynti ja markkinaosuus

(161) Todettiin, että yhteisön tuotannonalan myynti etuyhteydessä oleville asiakkaille tapahtui markkinahinnoilla, ja sen vuoksi myös tämä myynti otettiin huomioon yhteisön tuotannonalan myynnin ja markkinaosuuden tarkastelussa.

(162) Saumattomien rauta- ja teräsputkien myyntimäärä yhteisön markkinoilla laski 862 054 tonnista vuonna 2001 725 145 tonniin vuonna 2002 eli 16 prosenttia sekä edelleen 683 985 tonniin vuonna 2003, jolloin kysyntä oli yhteisön tuotannonalan mukaan poikkeuksellisen vähäistä. Tutkimusajanjakson aikana myynti kasvoi uudelleen 729 555 tonniin, mutta tämä määrä on silti huomattavasti alhaisempi kuin vuoden 2001 taso.

(163) Samaan aikaan kun saumattomien rauta- ja teräsputkien kokonaismyyntimäärä yhteisön markkinoilla laski vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä 15 prosenttia, yhteisön kulutus laski ainoastaan 8 prosenttia, joten yhteisön tuotannonalan markkinaosuus pieneni 3 prosenttiyksikköä. Markkinaosuus laski 40,1 prosentista vuonna 2001 36,7 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana.

Taulukko 8

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Myynti yhteisössä (tonnia) | 862 054 | 725 145 | 683 985 | 729 555 |

Indeksi | 100 | 84 | 79 | 85 |

Markkinaosuus | 40,1 % | 39,1 % | 36,9 % | 36,7 % |

Hinnat

(164) Yhteisön tuotannonalan keskimääräinen yksikkömyyntihinta nousi 10 prosentilla tarkastelujaksolla koko tuotannonalaan vaikuttaneen raaka-ainekustannusten lisääntymisen seurauksena.

(165) Sen jälkeen kun keskihinta oli noussut 4 prosenttia 672 eurosta vuonna 2001 701 euroon vuonna 2002, se romahti 651 euroon vuonna 2003 ja nousi sen jälkeen taas huomattavasti tutkimusajanjaksolla, jolloin se oli 736 euroa.

(166) Tuotantoprosessin mukaan yhteisön tuotannonala käytti saumattomien rauta- ja teräsputkien raaka-aineena joko romua tai harkkoja ja valanteita. Raaka-aine on saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotannon merkittävin kustannustekijä, jolla on suora vaikutus myyntihintojen kehitykseen. Kun vuosina 2001 ja 2002 raaka-aineen osuus oli 35 prosenttia yhteisön tuotannonalan saumattomien rauta- ja teräsputkien kokonaistuotantokustannuksista va 38 prosenttia vuonna 2003, tutkimusajanjakson aikana tämä osuus oli jo 47 prosenttia kokonaiskustannuksista.

(167) Todettiin, että raaka-aineiden keskihinnat nousivat vuoden 2004 aikana rajusti, ja tämä nosti sekä yhteisön tuotannonalan myyntihintoja että tuontihintoja.

Taulukko 9

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Painotettu keskihinta (euroa/tonni) | 672 | 701 | 651 | 736 |

Indeksi | 100 | 104 | 97 | 110 |

Kannattavuus ja kassavirta

(168) Tarkastelujaksolla yhteisön tuotannonalan painotettu keskimääräinen kannattavuus prosentteina nettoliikevaihdosta heikkeni vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä rajusti 3 prosentista -10 prosenttiin. Kannattavuuden kehityssuuntaus ei noudata myynnin arvon kehitystä. Tarkasteltavana olevan tuotteen kannattavuus oli tutkimusajanjakson aikana negatiivisempaa kuin yhtenäkään kolmesta edeltävästä vuodesta, vaikka myynti nousi tutkimusajanjaksolla vuosien 2002 ja 2003 tasoihin verrattuina. Syynä kehitykseen on se, että raaka-aineiden hintojen nousua ei voitu kokonaisuudessaan ottaa huomioon myyntihinnoissa. Lisääntyneitä raaka-ainekustannuksia ei voitu siirtää asiakkaille asianomaisista maista tulleen tuonnin matalan hintatason vuoksi.

Taulukko 10

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Voittomarginaali ennen veroja | 3 % | -9 % | -5 % | -10 % |

(169) Yhteisön tuotannonalan negatiivinen kassavirta oli tutkimusajanjakson aikana -16 735 140 euroa. Yhteisön tuotannonalan maksuvalmius muuttui hyvin negatiiviseksi vuonna 2003, minkä jälkeen kassavirtatilanne parani hiukan, mutta ei kuitenkaan palannut läheskään positiiviselle tasolle. Kassavirran laskennassa oli käytettävä perusteena yhteisössä ja sen ulkopuolella myydyn tuotteen osalta nettomyyntivoittoa ennen veroja; tämä oli positiivinen vuonna 2002 (26 miljoonaa euroa) mutta muuttui merkittäväksi nettotappioksi vuonna 2003 (-86 miljoonaa), mikä selittää kassavirran rajun heikkenemisen vuosien 2002 ja 2003 välillä. Kassavirran kehityssuuntaus ei ollut samanlainen kuin kannattavuuden kehityssuuntaus, koska poistojen määrä, joka on tyypillisesti suuri tällä pääomavaltaisella teollisuuden alalla, pieneni vuosien 2002 ja 2003 välillä 51 795 853 eurosta 48 276 850 euroon, mutta nousi jälleen tutkimusajanjaksolla 58 820 712 euroon. Kassavirtatilanne pysyi kuitenkin negatiivisena tutkimusajanjakson ajan.

Taulukko 11

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Kassavirta (euroa) | 68 221 405 | 83 464 355 | -35 612 924 | -16 735 140 |

Indeksi | 100 | 122 | -52 | -25 |

Sidotun pääoman tuotto

(170) Nettovarallisuuden tuotto laskettiin ilmaisemalla yhteisössä ja sen ulkopuolella myydyn samankaltaisen tuotteen nettovoitto ennen veroja prosenttiosuutena Y:ssä ja sen ulkopuolella myydyn samankaltaisen tuotteen tuotannossa käytetyn omaisuuden nettokirjanpitoarvosta. Indikaattorin negatiivinen kehitys vuoden 2001 jälkeen aiheutui toisaalta samankaltaiseen tuotteeseen tehtyjen investointien vähenemisestä vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä ja toisaalta yhteisössä ja sen ulkopuolella myydyn samankaltaisen tuotteen voitosta ennen veroja, joka oli edelleen positiivinen vuosina 2001 ja 2002 muuttuen negatiiviseksi vuonna 2003. Vaikka pääoman tuotto kohenikin tutkimusajanjaksolla vuoteen 2003 verrattuna, se nousi vain -11 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. Tämän tekijän määrittämisessä käytetty voittoa kuvaava luku oli sekä yhteisön tuotannonalan kotimarkkinamyynnistä että sen vientimyynnistä saatu voitto. Tämä oli välttämätöntä, koska pääomaa käytettiin molempiin myyntikanaviin ja koska pääomien kohdentaminen oli mahdotonta.

Taulukko 12

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Sidotun pääoman tuotto | 10 % | 6 % | -18 % | -11 % |

Pääoman saanti

(171) Yhtä yritystä lukuun ottamatta yhteisön tuotannonala ei väittänyt tai tuonut esiin, että sillä olisi ollut ongelmia pääoman saamisessa toimintaansa, ja sen vuoksi pääteltiin, että yhteisön tuotannonala kokonaisuudessaan kykeni hankkimaan pääomaa toimintaansa koko tarkastelujakson ajan.

Työllisyys ja palkat

(172) Yhteisön tuotannonalan työllisyys heikkeni 13 prosenttia ja työvoimakustannukset laskivat 9 prosenttia tarkastelujakson aikana.

Taulukko 13

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Työntekijät | 6 058 | 5 424 | 5 276 | 5 245 |

Indeksi | 100 | 90 | 87 | 87 |

Työvoimakustannukset (euroa/vuosi) | 275 296 896 | 251 059 144 | 244 153 692 | 249 190 971 |

Indeksi | 100 | 91 | 89 | 91 |

Tuottavuus

(173) Tuottavuus mitattuna työntekijäkohtaisena vuosituotoksena (tuotannon määränä) oli tutkimusajanjaksolla sama kuin vuonna 2001 oltuaan pienempi vuosina 2002 ja 2003.

Taulukko 14

2001 | 2002 | 2003 | Tutkimusajanjakso |

Tuottavuus (tonnia/työntekijä) | 247 | 217 | 213 | 246 |

Indeksi | 100 | 88 | 86 | 100 |

Kasvu

(174) Samaan aikaan kun yhteisön kulutus väheni 8 prosenttia vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä, yhteisön tuotannonalan etuyhteydettömille ja etuyhteydessä oleville asiakkaille suuntautuneen myynnin määrä väheni 15 prosenttia. Toisaalta neljästä asianomaisesta maasta tulevan tuonnin markkinaosuus kasvoi 7,3 prosenttiyksiköllä. Yhteisön tuotannonalan myynti siis väheni paljon kysyntää voimakkaammin tarkastelujakson aikana.

Polkumyyntimarginaalin suuruus ja toipuminen aiemmasta polkumyynnistä

(175) Tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyydestä on todettava, että sen vaikutusta yhteisön tuotannonalaan ei voida pitää vähäisenä, kun otetaan huomioon asianomaisista neljästä maasta tulevan tuonnin määrä ja hinnat.

(176) Kuten edellä vahingon osoittimien tarkastelun yhteydessä osoitettiin, yhteisön tuotannonalan taloudellinen ja rahoituksellinen tilanne eivät parantuneet sen jälkeen, kun tarkasteltavana olevan tuotteen joidenkin tyyppien tuonnissa oli otettu käyttöön polkumyynnin vastaiset toimenpiteet Venäjän ja Romanian osalta vuonna 1997 ja Kroatian ja Ukrainan osalta vuonna 2000. Ne osoittavat myös sen, että yhteisön tilanne on edelleen haavoittuva ja herkkä.

4.6 Vahinkoa koskevat päätelmät

(177) Vahingon osoittimien tarkastelussa kävi ilmi, että yhteisön tuotannonalan tilanne heikkeni tuntuvasti vuoden 2001 jälkeen ja oli heikoimmillaan vuonna 2003. Tutkimusajanjakson aikana vahingon osoittimet osoittivat parannusta erittäin huonoon vuoden 2003 tilanteeseen verrattuna. Tilanteen parantuminen tutkimusajanjakson aikana voi liittyä yleisesti parempaan markkinatilanteeseen ja etenkin saumattomien rauta- ja teräsputkien kysynnän kasvuun öljy- ja kaasusektoreiden piirissä. Yhteisön tuotannonala ei kuitenkaan päässyt lähellekään vuoden 2001 tasoa eli tasoa ennen polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisääntymisestä. Tutkimusajanjaksolla havaittu myyntihintojen nousu ei ollut riittävää edes raaka-ainekustannusten kasvun kattamiseen kokonaisuudessaan, eikä se mitenkään kyennyt kohentamaan yhteisön tuotannonalan tilannetta.

(178) On totta, että ensi näkemältä jotkin vahingon osoittimet näyttivät vakaata (kyky saada pääomaa, työllisyys) tai jopa myönteistä (keskimääräiset myyntihinnat) kehitystä. Suurin osa muista vahingon osoittimista (esimerkiksi kannattavuus, investoinnit, tuotanto ja myyntimäärät) osoitti kuitenkin tarkastelujakson kehityksen olleen selvästi negatiivista, vaikka se olikin kohentunut hiukan tutkimusajanjakson aikana edelliseen vuoteen verrattuna. Tämä myönteinen kehitys ei kuitenkaan muuta kokonaiskuvaa, koska olennaisimmat vahingon osoittimet ovat edelleen negatiivisia.

(179) Hintojen myönteisen kehityksen osalta on todettava, että hinnan nousu tutkimusajanjaksolla ei johdu yhteisön tuotannonalan tilanteen paranemisesta vaan ainoastaan raaka-aineiden hintojen kasvusta. Lisäksi edellä esitetyt vakaata kehitystä osoittavat tekijät eivät vaikuta ratkaisevasti yhteisön tuotannonalan kokonaistilanteeseen. Koska voittoa kuvaavien osoittimien kehitys oli huomattavan negatiivista, tuotannonalan elinkelpoisuus on vaakalaudalla ainakin keskipitkällä aikavälillä, jopa ennemminkin, ellei tilannetta korjata.

(180) Sen jälkeen kun lopulliset päätelmät oli annettu tiedoksi, jotkin vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, ettei yhteisön tuotannonala kärsinyt merkittävää vahinkoa tutkimusajanjakson aikana. Väitettiin, että julkisesti saatavilla olevat tiedot osoittivat, että yhteisön tuotannonalan taloudellinen tilanne oli vakaa ja että yhteisön tuotannonalan myynnin ja kannattavuuden kehitys oli positiivista tutkimusajanjakson aikana.

(181) Todettakoon, että eräiden yhteisön tuottajien vuotuinen taloudellinen tulos oli positiivinen tutkimusajanjakson aikana, niiden myyntimäärät kasvoivat ja niiden tulos oli kannattava. Vaikka joidenkin yhteisön tuottajien taloudellinen tilanne onkin tutkimusajanjaksolla ollut suotuisa, asianomaisen tarkastelun on perustuttava yhteisön tuotannonalan taloudelliseen suorituskykyyn samankaltaisen tuotteen tuotannon ja yhteisön markkinoilla tapahtuvan