EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 18.06.1997 
KOM(97) 3(M) lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
Oppisopimuskoulutuksen edistäminen Euroopassa 

1. Johdanto 
Oppisopimusjärjestelmien laaja kirjo Euroopassa 
Euroopassa on käytössä monia erilaisia oppisopimusjärjestelmiä, jotka eroavat 
toisistaan kohderyhmien, organisaation, joustavuuden, tason, osanottajien ja 
tutkintojen tunnustamisen osalta. Myös osallistumisen taso vaihtelee suuresti, 
mikä on osoitus muun muassa oppisopimuskoulutuksen erilaisesta asemasta ja 
merkityksestä jäsenvaltioiden peruskoulutusjärjestelmissä. Esimerkiksi 
Saksassa, Tanskassa ja Itävallassa oppisopimuskoulutus on merkittävä 
koulutusmuoto, johon osallistuu kolmesta kuuteen prosenttia 
kokonaistyövoimasta. Luku on noin 20 kertaa suurempi kuin Belgiassa, 
Kreikassa tai Portugalissa, joissa osallistumisaste on 0,2-0,3 prosenttia. 
Oppisopimuskoulutuksen yhteiset piirteet 
Oppisopimuskoulutus on yksi ammatillisen peruskoulutuksen muodoista, jonka 
antamilla taidoilla pyritään helpottamaan nuorten siirtymistä työelämään. Se on 
arvokas vaihtoehto akateemisille opinnoille, koska siinä yhdistetään 
teoriaopetus ja käytännön työkokemus. Lisäksi yksi oppisopimuskoulutuksen 
huomattavimmista ansioista on se, että koulutus johtaa tunnustettuun tutkintoon. 
Oppisopimuskoulutus — avaintekijä nuorten työllistymismahdollisuuksieni 
edistämisessä 
Firenzessä 21.-22. kesäkuuta 1996 kokoontunut Eurooppa-neuvosto pyysi 
komissiota tekemään tutkimuksen oppisopimuskoulutuksesta työpaikkoja 
luovana tekijänä. Pyyntö oli selkeä osoitus valtioiden ja hallitusten päämiesten 
päättäväisyydestä vähentää koulutuksen avulla nuorisotyöttömyyttä, erityisesti 
alle 25-vuotiaiden työttömyyttä, joka on tällä hetkellä lähes 20 prosenttia. 
Tutkimus1 osoittaa, että oppisopimuskoulutuksen tehokkaampi edistäminen 
vastaa tähän huoleen. Se parantaa kiistämättä työnsaantimahdollisuuksia, sillä 
oppisopimuskoulutuksen suorittaneiden nuorten työttömyys on alle keskiarvon. 
Tutkimuksessa esitetään runsaasti esimerkkejä opiskelijoiden onnistuneesta 
siirtymisestä työelämään. Esimerkiksi Irlannin oppisopimusjärjestelmässä on 
todettu 95 tai jopa 100 prosentin työllisyysaste. Itävallassa 
oppisopimuskoulutuksen saaneiden työttömyyden on todettu olevan 
lyhytkestoisinta verrattuna muihin työttömiin nuoriin. Oppisopimuskoulutuksen 
saaneilla työttömyys kestää keskimäärin 60 päivää, kun taas muun koulutuksen 
saaneilla kesto on 80-100 päivää. Yrityksessä saadun työkokemuksen merkitys 
The Role of Apprenticeship in Enhancing Employability and Job Création: The significance of 
apprenticeship training for the labour market (Oppisopimuskoulutuksen asema työllistettävyyden 
parantamisessa ja työpaikkojen luomisessa: Oppisopimuskoulutuksen merkitys työmarkkinoille) -
Alankomaiden taloustutkimuslaitokscn Euroopan komissiolle tekemä tutkimus, huhtikuu 1997. 
-2 
on todettu myös Saksan uusissa osavaltioissa. Kolme neljästä nuoresta sai heti 
yrityksessä tapahtuneen koulutuksen jälkeen työpaikan, työttöminä oli 19 
prosenttia. Niistä nuorista, joiden koulutus tapahtui yrityksen ulkopuolella, vain 
27 prosenttia sai työpaikan ja lähes 70 prosenttia oli työttöminä. Viidentoista 
kuukauden kuluttua 50 prosenttia oli saanut työpaikan ja 23 prosenttia oli 
työttöminä, kun taas yrityksessä koulutettujen vastaavat luvut olivat 71 
prosenttia ja 8 prosenttia. 
Eurooppa osallistuu uudistukseen 
Monien oppisopimuskoulutusta koskevien uudistusten takana on ollut EY:n, 
tarkemmin sanottuna Euroopan sosiaalirahaston tuki. Yli 20 prosenttia rahaston 
47 miljardin ecun talousarviosta vuosiksi 1994-1999 on varattu nuorten 
työttömien integroimiseen työmarkkinoille. Keskeisiä EY-ohjelmia ovat 
YOUTHSTART ja LEONARDO DA VINCI, joihin kuuluvilla pilottihankkeilla ja 
kansainvälisellä henkilövaihdolla voidaan parantaa oppisopimuskoulutuksen 
laatua. Tällaisilla toimilla pyritään edistämään parhaiden käytäntöjen leviämistä 
Euroopassa ja antamaan kansalaisten käyttöön innovatiivisia, laadukkaita 
osallistumisvälineitä. 
Suunta eteenpäin 
Tässä asiakirjassa pyritään tuomaan esille nuorten työllistymistä edistävän, 
laadukkaan oppisopimuskoulutuksen ominaispiirteet. Eri jäsenvaltioissa 
toteutettujen aloitteiden pohjalta esitetään esimerkkejä parhaista käytännöistä, 
joilla pyritään osoittamaan, miten oppisopimuskoulutuksen houkuttelevuutta 
voidaan lisätä ja miten sitä voi paremmin mukauttaa talouselämän 
toimintamallien ja -tapojen muutoksiin. 
Lopuksi komissio ehdottaa kansallisen ja yhteisön tason toiminnan suuntaviivoja 
sekä viittä avaintekijää oppisopimuskoulutuksen tehostamiseksi, jotta 
Euroopassa annettavan oppisopimuskoulutuksen laatua voitaisiin kehittää 
edelleen, kunnioittaen kuitenkin toissijaisuusperiaatetta. On kuitenkin tärkeää 
pitää mielessä, että suuret erot oppisopimuskoulutusjärjestelmien välillä 
heijastavat jäsenvaltioiden erilaisia institutionaalisia rakenteita sekä sosiaalisia 
ja taloudellisia tilanteita. Sen vuoksi jäljempänä esitettyjä toiminnan 
suuntaviivoja on mukautettava kulloistenkin kansallisten edellytysten mukaan. 
2. Dynaamiset uudistukset, samanlaiset tavoitteet 
Monissa jäsenvaltioissa oppisopimuskoulutusta ollaan uudistamassa 
merkittävällä tavalla oppisopimusjärjestelmien laadun ja houkuttelevuuden 
parantamiseksi ja järjestelmien sopeuttamiseksi työelämän muutoksiin ja 
työmarkkinoiden tarpeisiin. Esimerkein havainnollistettu analyysi paljastaa, että 
jäsenvaltioilla on seuraavia tavoitteita: 
3 -
• Oppilaitosten ja yritysten välistä yhteistyötä on tiivistettävä. 
Ruotsissa: 
Varsinaista oppisopimuskoulutusta ei ole, mutta vuodesta 1992 lähtien on 
ylemmän toisen asteen koulutuksen ammatillisissa opinto-ohjelmissa varattu 
työpaikkakoulutukseen vähintään 15 prosenttia opetusajasta. Neuvoa-antavilla 
elimillä mukaan lukien oppilaitokset, paikalliset ammattiyhdistykset ja yritykset 
on tärkeä rooli ammatillisessa koulutuksessa, välineiden hankinnassa ja 
ohjaajien valmentamisessa. 
Suomessa: 
Oppisopimuskoulutuksen asemaa suhteessa muihin koulutusmuotoihin on 
parannettu vuonna 1993 voimaan tulleella lainsäädännöllä. 
Oppisopimuskoulutus on joustavaa, yritysten ja yksilöitten tarpeisiin 
mukautettua, ja se antaa saman ammatillisen pätevyyden kuin oppilaitosten 
antama ammatillinen koulutus ja tarjoaa mahdollisuuksia ammatilliseen 
jatkokoulutukseen. Oppisopimuskoulutuksessa oli 1970-luvulla vain 4 000 
henkilöä, mutta vuoteen 1996 mennessä määrä oli noussut 18 000:een, ja 
oppisopimusoppilaitten osuuden kaikista perus- ja uudelleenkoulutukseen 
kuuluvista ennustetaan olevan 16 prosenttia vuoteen 2000 mennessä. 
• Markkinoiden tarpeisiin vastaaminen 
Espanjassa: 
Vuodesta 1988 hajauttaminen on parantanut joustavuutta, ja yritysten 
toimialakohtaiset ja paikalliset tarpeet on otettu paremmin huomioon. 
Työpaikkakoulutus on yhdistetty kokopäiväiseen ammatilliseen koulutukseen 
pakollisten kolmen kuukauden mittaisten harjoittelujaksojen muodossa. 
Harjoittelupaikoista sovitaan paikallisten yritysten, ammattiyhdistysten ja 
oppilaitosten kanssa. 
Luxemburgissa: 
Työmarkkinaosapuolet osallistuvat ammattikuntien {chambres professionnelles) 
työskentelyyn. Tietyn toimialan vastaavat tahot päättävät yhdessä työministeriön 
kanssa aloista ja ammateista, joilla oppisopimuskoulutusta olisi järjestettävä. Ne 
suunnittelevat työpaikkakoulutusta, avustavat ammatillisen teoriaopetuksen 
valmistelussa, määrittävät lopullisen oppisopimustutkinnon muodon ja 
myöntävät yhdessä ministeriön kanssa tutkintotodistukset. 
Portugalissa: 
Työllisyyttä ja ammatillista koulutusta koskevan kolmikantainstituutin ja sen 
alueellisten keskusten perustamisen jälkeen työmarkkinaosapuolten rooli 
ammatillisessa koulutuksessa on ollut entistä merkittävämpi. Ne osallistuvat 
todistusten myöntämisen koordinointiin ja johtamiseen, koulutustoiminnan 
edistämiseen ja koulutusohjelmien organisointiin. 
• Työn joustavuuden ja liikkuvuuden edistäminen 
Saksassa: 
Jo 1970-luvun lopulla tunnustettiin tutkintojen tarve pelkkien taitojen asemesta. 
Siitä lähtien on korostettu entistä enemmän joustavia ammatillisia taitoja kuten 
suunnittelukykyä, menetelmien tuntemusta, järjestelmällistä ajattelua, 
sosiaalisten viestintätaitojen kehittämistä, vastuuntuntoisuutta ja kriittistä 
ajattelua. Koska ammatillinen liikkuvuus on Saksassa suuri, nämä muutokset 
ovat lisänneet työmarkkinoiden joustavuutta. 
Tanskassa: 
Vuodesta 1992 Tanskan lainsäädäntö on mahdollistanut ammatillisessa 
peruskoulutuksessa olevien nuorten ulkomailla suoritettavat harjoittelujaksot, 
jotka ovat osa heidän koulutustaan. Varat tähän saadaan työnantajien 
korvausjärjestelmästä, joka rahoittaa harjoittelijan ylimääräiset kustannukset 
ulkomailla tapahtuvan harjoittelun ajalta. 
• Sosiaalinen syrjäytyminen on pyrittävä estämään. 
Italiassa: 
Koulutus- ja työskentelysopimuksia on kehitetty ja niitä on tuettu 
lainsäädännöllisin keinoin, jotta työnantajat ottaisivat koulutettavikseen 15—29-
vuotiaita nuoria (naisilla yläikäraja on 32 vuotta), erityisesti syrjäytyneitä. 
Sopimukset voidaan uudistaa yleensä kahden vuoden jälkeen. Tällaisten 
sopimusten piiriin kuuluu nykyisin yli puoli miljoonaa nuorta. 
• Oppisopimustutkintojen tasoa on nostettava. 
Ranskassa: 
Vuoden 1987 uudistuksen seurauksena on laajennettu ylemmän asteen 
tutkintoihin johtavia opintokokonaisuuksia mukaan lukien insinöörin tutkinto. 
Tämä on osaltaan nostanut isäntäyritysten määrää ja lisännyt uusien toimialojen 
kiinnostusta tällaisiin sopimuksiin. Vuonna 1992 ylemmän asteen tutkintoihin 
johtavaa oppisopimuskoulutusta sai noin 25 000 henkilöä. Vuoteen 1995 
mennessä tämä määrä oli noussut lähes 60 000:een. 
Alankomaissa: 
Alankomaiden oppisopimusjärjestelmä käsittää nykyisin kolmentasoisia 
tutkintoja. Perinteisen ensimmäisen tason koulutuksen suorittaneet voivat jatkaa 
toisella ja kolmannella tasolla. Tämä kehitys on seurausta muuttuvista 
taitovaatimuksista, jotka ovat tietyillä aloilla kasvaneet huomattavasti. Viime 
vuosina noin 40 prosenttia oppisopimusoppilaista on jatkanut koulutusta toisella 
tai kolmannella tasolla 
-5 
• Oppisopimusoppilaille on taattava pääsy korkea-asteen koulutukseen. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa: 
Työmarkkinaosapuolet jakavat tavoitteen pyrkiä kannustamaan siirtymistä 
oppisopimuskoulutuksesta korkea-asteen koulutukseen. Yliopistot ja 
korkeakoulut ottavat oppisopimuskoulutuksesta saadut todistukset huomioon 
opiskeluoikeuden myöntämistä harkitessaan. 
Itävallassa: 
Työmarkkinaosapuolet ja hallitus ovat jo hyväksyneet korkeakoulujen 
pääsykokeeseen oikeuttavaa päästötodistusta (Berufsreifeprufung) koskevan 
lakiehdotuksen. Se on myös osa erästä yhteisön rahoittamaa LEONARDO DA 
VINCI -hanketta. 
3. Viisi avaintekijää tehokkaampaan oppisopimuskoulutukseen 
Avaintekijä 1: Oppisopimuskoulutuksen uusien muotojen laajentaminen-ja} 
kehittäminen 
Tavoite: Laajennetaan ja kehitetään uusia oppisopimuskoulutuksen muotoja 
lisäämällä harjoittelupaikkojen määrää ja kehittämällä koulutusta kasvavilla 
aloilla ja uusiin ammatteihin. 
Vaikka tiedossa onkin ilmeisiä poikkeuksia, oppisopimuskoulutuksella on liian 
voimakas asema alhaisen kasvun aloilla kuten rakennus-, autonkorjaus- ja 
kampaamoalalla. Sen asema ei ole kovin näkyvä palvelualalla, ja toisaalta se on 
keskittynyt liiaksi aloille, joilla kasvu on kaikkein alhaisinta. Lisäksi voidaan 
havaita, että oppisopimusoppilaita on niukasti innovatiivisilla aloilla, esimerkiksi 
koko tietopalvelujen alalla. 
Koulutusmahdollisuuksien jakautuminen talouselämän eri osa-alueille koskee 
myös pk-yrityksiä, joilla on erittäin suuri osuus työpaikkojen luomisessa ja jotka 
ovat olennaisen tärkeitä oppisopimuskoulutuksen tulevaisuuden kannalta. 
Esimerkiksi Saksassa yli puolet oppisopimusoppilaista harjoittelee yrityksissä, 
joissa on vähemmän kuin 50 työntekijää. Yritysten tarjoamien 
harjoittelupaikkojen määrä on suoraan verrannollinen taloudelliseen 
suhdanteeseen. Laskusuhdanteen aikana oppisopimuskoulutuksesta yrityksille 
aiheutuvat kustannukset ja niiden rahoittaminen ovat ratkaisevia tekijöitä. Tässä 
yhteydessä on tärkeää hyödyntää uuden tietotekniikan tarjoamia 
mahdollisuuksia. Telematiikan käyttö voi parantaa oppisopimuskoulutuksen 
kustannustehokkuutta tarjoamalla teoreettista tietoa etäopetuksen ja Internetin 
välityksellä, mikä vähentää koulussa läsnäolon tarvetta. 
Oppisopimuskoulutuksen asema koko koulutusjärjestelmässä on olennainen 
tekijä sen houkuttelevuuden kannalta. Nuoria voidaan paremmin rohkaista 
hakeutumaan oppisopimuskoulutukseen, jos he ovat vakuuttuneita, että se 
parantaa heidän uramahdollisuuksiaan. Toisin sanoen oppisopimuskoulutuksen 
olisi tarjottava nykyistä parempia tutkintoja, oltava pedagogisesti 
korkeatasoisempaa ja oltava tasavertaisessa asemassa muiden 
koulutusmuotojen kanssa. 
Toimenpide-ehdotukset: 
• Jäsenvaltioiden tulee edelleen pyrkiä tarjoamaan yrityksille taloudellisia 
kannusteita uusien harjoittelupaikkojen järjestämiseksi. Tässä yhteydessä 
olisi otettava huomioon pk-yritykset ja niiden keskeinen rooli 
oppisopimuskoulutuksessa. 
• Taloudellisten kannusteiden lisäksi jäsenvaltioiden tulisi pyrkiä vahvistamaan 
yritysten sitoutumista oppisopimuskoulutukseen tarjoamalla joustavammat 
oikeudelliset puitteet sekä laajentamalla koulutusta korkea-asteen 
koulutukseen ja keskittymällä uusiin ammatteihin. 
• Multimedian tarjoamia mahdollisuuksia tulisi selvittää tarkemmin parhaan 
mahdollisen hyödyn saamiseksi. 
• Komissio tekee koko Eurooppaa koskevan kvalitatiivisen tutkimuksen, jonka 
aiheena on yritysten asema oppisopimuskoulutuksessa. Tutkimuksessa 
pyritään löytämään parhaat käytännöt ja merkittävät innovatiiviset 
toimenpiteet sekä tekijät, jotka voivat lisätä sitoutumista harjoittelupaikkojen 
tarjoamiseen. 
Avaintekijä 2: Koulutuksen laadun parantaminen 
Tavoite: Parannetaan oppisopimuskoulutuksen pedagogista, sisällöllistä ja 
organisatorista laatua, jotta saavutetaan tasapaino teoriaopetuksen ja 
käytännön työkokemuksen välillä sekä toisaalta yritysten ja yksilön tarpeiden 
välillä. 
Työn monimutkaistuminen edellyttää työntekijöiltä kykyä kommunikoida, 
työskennellä ryhmissä, reagoida joustavasti ja ratkaista ongelmia oma-
aloitteisesti. Oppisopimuskoulutuksella on ominaisluonteensa (teorian ja 
työkokemuksen yhdistämisen) ansiosta huomattavat mahdollisuudet antaa 
ihmisille näitä vaatimuksia vastaavat taidot. 
Käytännön kokemus tosielämän tilanteista antaa oppimisympäristölle enemmän 
sisältöä ja merkitystä, mikä puolestaan lisää motivaatiota ja oppimisen 
tehokkuutta. Oppilaitoksessa ja yrityksessä tapahtuvan toiminnan yhdistelmä ei 
kuitenkaan riitä, jos koulutuksen sisältöä ei ole integroitu. 
-7 
Tämä edellyttää tiivistä yhteistyötä ja vuorovaikutusta yritysten, 
koulutusjärjestelmien ja erityisesti työpaikoilla toimivien pätevien kouluttajien 
(ohjaajien) välillä. 
Vaikka nopea siirtyminen koulutuksesta työelämään on tärkeää, 
oppisopimusjärjestelmissä olisi myös otettava huomioon, että koulutetun 
henkilön pitkän aikavälin työllistyvyys säilyy, jos hänellä on joustavat 
ammatilliset taidot, joita täydennetään säännöllisesti. Tämän vuoksi järjestelmien 
on annettava elinikäisen oppimisen kannalta keskeisiä taitoja. 
Toimenpide-ehdotukset: 
© Jäsenvaltioiden olisi mukautettava opintosuunnitelmat ammatillisen perus- ja 
jatkokoulutuksen lähentämiseksi toisiinsa. Merkittäviä osatekijöitä olisivat 
opintojaksot, jotka lisäävät yleistietoutta ja antavat sosiaalisia ja muita mitä 
erilaisimpiin ammatteihin tarvittavia taitoja. Nämä muodostaisivat elinikäisen 
oppimisen ja parempien pitkän aikavälin työllisyysnäkymien perustan. 
o Komissio edistää tätä toimintaa korostamalla LEONARDO DA VINCI 
-ohjelman merkitystä oppisopimuskoulutuksen laadun parantamisessa. Tämä 
tapahtuu kouluttajien, ohjaajien sekä yritysten ja oppilaitosten muiden 
keskeisten toimijoiden vaihdon avulla. 
54 vain tekijä 3: Oppisppimusftppilald 
Tavoite: Lisätään oppisopimuskoulutukseen eurooppalainen ulottuvuus 
helpottamalla oppisopimusoppilaitten liikkuvuutta ja muissa jäsenvaltioissa 
suoritettujen harjoittelujaksojen tunnustamista. 
Oppisopimusoppilaiden asema vaihtelee suuresti: toisissa maissa se perustuu 
työsopimuksen kaltaiseen oppisopimukseen, kun taas toisissa maissa 
oppisopimuskoulutus on koulumaisempaa ja oppisopimusoppilas rinnastetaan 
opiskelijaan. Nämä erot haittaavat kansainvälistä liikkuvuutta ja toisessa 
jäsenvaltiossa suoritetun koulutuksen tunnustamista. Tämä on tärkeä näkökohta 
varsinkin siksi, että yhä enemmän tarvitaan monitaitoisia työntekijöitä 
yhtenäismarkkinoiden ja maailmantalouden kasvavien mahdollisuuksien 
hyödyntämiseksi. 
Toimenpide-ehdotukset: 
o Edistetään oppisopimuskoulutusta, jossa on eurooppalainen ulottuvuus. 
Komissio valmistelee parhaillaan ehdotusta, jonka avulla kehitetään yhteinen 
lainsäädännöllinen kehys oppisopimuskoulutuksen edistämiseksi 
Euroopassa. 
8-
• LEONARDO DA VINCI -toimintaohjelmaa tarkistuksen yhteydessä komissio 
korostaa oppisopimusoppilaiden titKkuvuutta koskevaa järjestelmää 
SOKRATES/ERASMUS-ohjelman tapaan. 
• Komission ja jäsenvaltioiden olisi tuettava ja edistettävä liikkuvuutta ja 
perustettava kansainvälistä henkilövaihtoa koskevan tiedon keruuta, 
koordinointia ja välittämistä koskeva järjestelmä osana EURES-järjestelmää. 
Avaintekiiä 4: Yhteistvö tvömarkkinaosaouolten kanssa 
Tavoite: Pyritään saamaan työmarkkinaosapuolet mahdollisimman laajalti 
mukaan yhteistyöhön oppisopimuskoulutuksen parantamiseksi ja kehittämiseksi. 
Työmarkkinaosapuolilla on keskeinen rooli pyrittäessä saamaan yritykset 
tarjoamaan nykyistä enemmän harjoittelupaikkoja, tekemään 
oppisopimuskoulutuksesta houkuttelevampaa nuorten keskuudessa ja 
varmistamaan koulutuksen mukauttaminen toimialakohtaisiin tarpeisiin. 
Joissakin maissa työmarkkinaosapuolet osallistuvat lainvalmisteluun, poliittiseen 
päätöksentekoon ja hallintoon, koulutuksen sisällön kehittämiseen, valvontaan 
ja todistusten myöntämiseen. Niiden osallistuminen näyttää olevan olennaista, 
jotta oppisopimuskoulutuksen asemaa ja houkuttelevuutta voidaan kohentaa ja 
järjestelmät voivat reagoida herkemmin uusiin kehityssuuntauksiin. 
Toimenpide-ehdotukset: 
o Komission ja jäsenvaltioiden olisi perustettava pilottihankeverkostoja, joilla 
edistetään oppisopimuskoulutusta kasvavilta ja innovatiivisilla aloilla sekä 
annettava työmarkkinaosapuolille vastuuHinen rooli kyseisessä toiminnassa. 
• Lujitetaan oppisopimuskoulutusta koskevaa keskustelua osana 
työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua, keskitytään erityisesti uusilla aloilla 
annettavaan koulutukseen ja harjoittelupaikkojen riittävään määrään. Tätä 
aihetta käsitellään ensimmäisen kerran taitojen hankkimista koskevan 
keskustelun yhteydessä, jonka komissio käynnistää ensi syksynä. 
Avaintekijä 5; Kohti oppisopimuskoulutuksen todellisia strategic^ 
Tavoite: Helpotetaan parhaiden käytäntöjen leviämistä ja annetaan kaikkien 
asianomaisten (päätöksentekijät, poliitikot, työmarkkinaosapuolet, oppilaitokset, 
kouluttajat ja yritykset) käyttöön indikaattorit, joiden avulla ne voivat valvoa 
oppisopimuskoulutuksen kehitystä Euroopassa ja kehittää todellisia strategioita. 
Jäsenvaltioiden pyrkimykset uudistaa koulutusjärjestelmiä ovat osoitus 
päättäväisyydestä ja dynaamisuudesta. Erot järjestelmien ja käsitteiden välillä 
eivät saisi kuitenkaan haitata yhteisten ratkaisujen etsimistä yhteisiin ongelmiin. 
-9-
Toimenpide-ehdotukset: 
• Komissio voisi laatia jäsenvaltioiden avustamana säännöllisin väliajoin 
kertomuksia oppisopimuskoulutuksesta jäsenvaltioissa käyttäen yhteistä 
määritelmää, johdonmukaista luokitusta ja keskeisiä tietoja eri järjestelmien 
vertailtavuuden varmistamiseksi. 
• Komissio voisi perustaa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa 
oppisopimuskoulutusta koskevan benchmarking- eli vertailujärjestelmän 
erityisesti työllisyys- ja työmarkkinakomiteassa tekeillä olevan nuorisoa 
koskevan analyysin yhteydessä. Näiden tietojen avulla edistetään kaikkien 
asianomaisten välistä keskustelua sekä edistämis- ja kehittämisstrategioiden 
löytämistä. 
-10-
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 300 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 05 16 04 
Luettelonumero : CB-CO-97-323-FI-C 
ISBN 92-78-21811-1 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg