Talous- ja sosiaalikomitean lausunto "Ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi aiheesta Aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottopalvelut satamissa"



Virallinen lehti nro C 138 , 18/05/1999 s. 0012 - 0016



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto "Ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi aiheesta Aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottopalvelut satamissa"(1) (1999/C 138/04) Neuvosto päätti 31. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 84 artiklan 2 kohdan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaosto antoi lausuntonsa 9. maaliskuuta 1999. Esittelijä oli Eduardo Chagas. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24.-25. maaliskuuta 1999 pitämässään 362. täysistunnossa (maaliskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 91 ääntä puolesta, ja 3 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Kansainvälisen merenkulkujärjestön IMOn vuonna 1973 hyväksymä Marpol-yleissopimus, jota on sittemmin täydennetty pöytäkirjalla vuosina 1978 ja 1997, on ensimmäinen voimaantullut kansainvälinen yleissopimus, jossa annetaan suuntaviivat alusten aiheuttaman saastumisen ehkäisemiseksi. Yleissopimukseen on sittemmin tehty muutoksia, sen sisältö on saatettu ajan tasalle ja lujitettu. 1.2. Marpol 73/78 sisältää joukon sääntöjä ja määräyksiä meriympäristön saastumisen ehkäisemiseksi. Säännökset koskevat öljyä (liite I), irrallaan kuljetettavien nestemäisten myrkyllisten aineiden aiheuttaman saastumisen valvontaa (liite II), pakattuina kuljetettavia vaarallisia aineita (liite III), jätevettä (liite IV), jätteitä (liite V) ja alusten aiheuttaman ilmansaasteen ehkäisemistä (liite VI)(2). 1.3. Yleissopimuksessa velvoitetaan ensimmäistä kertaa varustamaan kaikki alukset - eikä ainoastaan öljytankkerit - öljynerottimilla ja otetaan käyttöön käsite "erityisalueet". Nämä ovat erityisen herkkiä alueita, joilla jätteiden purku on kokonaan kiellettyä. Tärkeimmät erityisalueet ovat Välimeri, Itämeri, Mustameri, Punainenmeri ja Eteläinen jäämeri. 1.4. Marpol 73/78 -yleissopimuksen mukaan sopimuspuolten on varmistettava, että satamissa on asianmukaiset vastaanottopalvelut erilaisille aineille, jotka on luokiteltu viidessä liitteessä, sekä erityisesti öljyjätteille (liite I), nestemäisille myrkyllisille aineille (liite II) ja aluksilla syntyvälle jätteelle (liite V). 1.5. Yleissopimuksen tarkoitus on tasapainottaa tarve suojella meriä ja pyrkimys olla asettamatta vaatimuksia, jotka tekisivät merenkulun liian kalliiksi. 1.6. Marpol 73/78:ssa pyritään ympäristöasioissa sovittamaan tasapuolisesti alusten lippuvaltioiden ja niiden rannikkovaltioiden, joiden vesillä alukset liikkuvat, edut määräämällä kunkin valtion oikeuksista ja velvollisuuksista sekä alusten toimintaan liittyvistä vaatimuksista. Alusten lippuvaltiot pyrkivät perinteisesti säilyttämään itsellään yksinmääräämisoikeuden aluksiin, ja rannikkovaltiot puolestaan pyrkivät saamaan itselleen toimivaltaa taatakseen, että kaikki niiden aluevesillä liikkuvat alukset noudattavat yleissopimusta. 1.7. Voimassaolevan säännöstön puitteissa sopimuspuolet valvovat lisäksi alusten jätepäästöjä. Säännöistä ja menettelytavoista huolimatta kaikkia sääntöjä rikkovia aluksia on edelleen vaikea havaita, koska tähän ei ole keinoja, ja toisinaan valtiot eivät ole halukkaita valvomaan aluevesiään. Suurin osa tarkastuksista tehdään alusten ollessa satamassa, koska merimatkan aikana laittomia jätepäästöjä on vaikeampi valvoa. 1.8. Marpol 73/78:n katsotaan olevan joka tapauksessa hyvä väline pyrittäessä ehkäisemään valtamerten saastumista, ja sopimus kattaa lähes 90 % maailman kauppalaivastosta. 1.9. Euroopan unionilla on jo kokonaisvaltainen jätteenkäsittelyjärjestelmä, johon ehdotettu direktiivi liittyy. 2. Komission ehdotus 2.1. Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on vähentää Euroopan unionin satamia käyttävillä aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien, etenkin laittomien jätepäästöjen purkua mereen, tehostamalla jätteiden vastaanottopalveluiden saatavuutta ja käyttöä satamissa sekä lisätä meriympäristön suojelua. 2.2. Ehdotettua direktiiviä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioiden satamiin, huvivenesatamat mukaan lukien, ja lippuvaltiosta riippumatta kaikkiin jäsenvaltion satamaan poikkeaviin tai siellä operoiviin aluksiin. Poikkeuksen muodostavat sota-alukset, laivaston alukset tai muut valtion omistamat tai käyttämät alukset, joita käytetään ei-kaupallisiin tarkoituksiin. Satamien on laadittava asianmukainen jätteiden vastaanottosuunnitelma ja pantava se täytäntöön. 2.3. Komissio pyrkii takaamaan jätteiden vastaanottopalveluiden käytön satamissa muun muassa pakollisella jätteentoimituksen periaatteella, joka liittyy satamien velvollisuuteen kattaa kustannukset siten, että aluksia rohkaistaan käyttämään vastaanottopalveluja. 2.4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että satamien vastaanottopalveluista ja niiden käytöstä aiheutuvat kustannukset katetaan aluksilta kerättävillä maksuilla. 2.4.1. Kaikkien jäsenvaltion satamaan poikkeavien alusten on osallistuttava tuntuvasti kustannuksiin maksamalla jätemaksua, riippumatta siitä, käyttävätkö ne vastaanottopalveluja vai eivät. Maksu voi sisältyä satamamaksuihin, tai jätteille voidaan määrätä erillinen maksu. 2.4.2. Alukselle voidaan määrätä lisämaksuja tosiasiallisesti toimitetun jätteen määrän ja lajin mukaan. 2.4.3. Maksujen määrittelyssä on noudatettava avoimuuden, syrjimättömyyden ja asianmukaisen hinnan periaatetta ja samalla on taattava, että käyttäjä saa tietoa maksun suuruudesta ja laskuperusteista. 2.5. Aluksen päällikön on varmistettava yhtäältä aluksen ja toisaalta viranomaisten ja asianomaisten henkilöiden välinen yhteistyö ilmoittamalla seuraavalle käyntisatamalle etukäteen aluksen varastointikapasiteetti ja aluksella olevan jätteen määrä sekä kertomalla aikeestaan käyttää sataman vastaanottopalveluita. 2.6. Aluksella syntyvä jäte on toimitettava sataman jätteenvastaanottopisteeseen ennen kuin alus poistuu satamasta, paitsi jos päällikkö pystyy osoittamaan, että aluksella on riittävä varastointikapasiteetti suunniteltua matkaa varten. 2.7. Jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksia säännöllistä reittiliikennettä harjoittaville aluksille, jos niillä on esittää riittävät todisteet siitä, että alus on tehnyt jätteentoimitussopimuksen jonkin muun, tavanomaisen reittinsä varrella sijaitsevan sataman kanssa. 2.8. Pääasiallisin keino taata, että alukset noudattavat määräyksiä, on jäsenvaltioiden viranomaisten tekemät pistotarkastukset. Tarkastukset voidaan tehdä myös direktiivin 95/21/EY (satamavaltioiden suorittama valvonta - Port State Control) nojalla(3). 2.9. Viranomaisten tulee toimittaa rikkomuksia koskevat tiedot muihin EU:n satamiin, joissa kyseiset alukset mahdollisesti poikkeavat. 2.10. Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jos direktiivin määräyksiä ei noudateta. Seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteellisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on lisäksi luotava korvausjärjestelmä aluksille, joiden matka viivästyy kohtuuttomasti sataman jätteenvastaanottopalveluiden riittämättömyyden vuoksi. 3. Yleistä 3.1. Jäljempänä esitettävistä näkökohdista huolimatta komitea yhtyy komission esittämään direktiiviehdotukseen, joka on kiinteä osa yhteisön jätteenkäsittelypolitiikkaa. 3.2. Yhteisön ympäristöpolitiikalla pyritään korkeatasoiseen ympäristönsuojeluun, ja politiikka perustuu ennalta varautumisen ja ennalta ehkäisemisen periaatteisiin sekä saastuttaja maksaa -periaatteeseen(4). 3.3. Komitea mainitsee vuonna 1993 antamassaan lausunnossa aiheesta "Komission tiedonanto - Yhteinen meriturvallisuuspolitiikka"(5) saastumisen vastaisen lainsäädännön olevan tehotonta ja monien sopimuspuolten jättävän noudattamatta Marpol-yleissopimusta jätteenkeruupalveluiden puutteessa. 3.3.1. Komitea ehdottaa niin ikään kyseisessä lausunnossaan, että vastaanottopalveluiden toimintakustannukset eivät saisi olla kohtuuttomia ja EY:n olisi osallistuttava satamien varustamiseen tarpeellisin laitteistoin. 3.4. Neuvosto mainitsee merenkulun turvallisuutta koskevasta yhteisestä politiikasta 8. kesäkuuta 1993 antamassaan päätöslauselmassa(6) yhteisön vastaanottopalveluiden kohentamisen, tarjoamisen ja käytön ensisijaisiksi toimintakohteiksi. Direktiivin 95/21/EY mukaisesti aluksille, jotka vaarantavat kohtuuttomasti meriympäristöä, ei anneta lupaa lähteä merelle. 3.5. Saastumisen ehkäisemisen tehostamiseksi ja kilpailuvääristymien välttämiseksi direktiiviehdotuksessa esitettyjä ympäristösäännöksiä on sovellettava kaikkiin yhteisön satamiin ja kaikkiin kyseisissä satamissa käyviin aluksiin lippuvaltiosta riippumatta. 3.6. Jotta alusten toiminnasta syntyvä jäte ei pilaisi merta, satamissa on oltava asianmukaiset vastaanottopalvelut ja alusten on myös käyttävä kyseisiä palveluita. 3.7. Komissio on katsonut parhaaksi tehdä eron aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien välille, ja direktiiviehdotus koskee ainoastaan aluksilla syntyvän jätteen purkua ja vastaanottoa. Lastijäämät kuuluvat edelleen ainoastaan Marpol-yleissopimuksen määräysten piiriin. 3.7.1. Komitea katsoo, että alusten aiheuttamaa meren saastumista ehkäistäisiin paremmin, jos yleissopimuksen liitteet II ja IV kuuluisivat direktiivin soveltamisalaan eikä tehtäisi eroa lastijäämien ja aluksilla syntyvän jätteen välille. Komitea myöntää kuitenkin toimenpiteen käytännön vaikeudet ja ymmärtää komission tekemän valinnan. 3.8. Direktiiviehdotuksella pyritään täsmälleen samaan tavoitteeseen kuin Marpol 73/78 -yleissopimuksella, toisin sanoen suojelemaan meriympäristöä kaikkien lippuvaltioiden alusten toiminnan aiheuttamalta saastumiselta. Direktiiviehdotuksessa keskitytään valvomaan aluksia niiden ollessa yhteisön satamissa ja velvoitetaan alukset toimittamaan jätteet satamien vastaanottopisteisiin, kun taas Marpol 73/78 -sopimuksella pyritään sääntelemään alusten jätepäästöjä merellä. 3.9. Alusten toiminnasta aiheutuvan saastumisen torjuntaa koskevan nykyisen kansainvälisen säännöstön pääasiallinen ongelma eivät ole riittämättömät säännöt vaan pikemminkin normien epäasianmukainen noudattaminen ja täytäntöönpano. 3.10. Jotta yhteisön säännöstö olisi tehokas, siinä on ennen kaikkea oltava hyvin yksityiskohtaiset säännöt satamien ja satamavaltioiden velvollisuudesta tarjota asianmukaiset vastaanottopalvelut. Jos palveluita ei ole tarjolla tai niiden olemassaolosta ei tiedetä, alukset saattavat laskea jätteensä laittomasti mereen. 3.11. Koska Euroopan satamat perivät aluksilla syntyvän jätteen vastaanotosta ja käsittelystä erilaisia maksuja, komissio on tehnyt ehdotuksestaan joustavan, ja palvelut voidaan järjestää tapauskohtaisesti. Komitea yhtyy komission lähestymistapaan. On kuitenkin tärkeää, että satamien hinnoittelupolitiikka on avointa ja että maksut ovat oikeudenmukaisessa suhteessa todellisuudessa tarjottuihin palveluihin. 3.11.1. Komitea muistuttaa lisäksi antaneensa äskettäin lausunnon infrastruktuurien hinnoittelusta(7) ja kehottaa komissiota ottamaan huomioon myös tässä lausunnossa esitetyt päätelmät. 3.12. Yksi direktiiviehdotuksen perustekijöistä on kaikkien satamien velvollisuus laatia jätteen vastaanotto- ja käsittelysuunnitelmat ja varmistaa, että niistä tiedotetaan. Suunnitelmien tehostamiseksi on varmistettava, että suunnitelmia laadittaessa kuullaan palveluiden käyttäjien ja laitosten työntekijöiden mielipidettä. 3.12.1. Jätteen vastaanotto- ja käsittelysuunnitelmissa on niin ikään otettava huomioon, että näiden alojen työntekijät saavat asianmukaisen ammattikoulutuksen. 3.13. Komitea panee merkille, että Marpol 73/78 -yleissopimuksen velvollisuus olla viivyttämättä aluksia kohtuuttomasti on säilytetty. 3.14. Merten saastumisen vaikutukset tuntuvat yli rajojen. Ennalta ehkäisevä toiminta on siten tehokkaampaa yhteisön tasolla toteutettuna, koska sopimuspuolet eivät voi yksinään ryhtyä asianmukaisiin ja tehokkaisiin toimenpiteisiin. Lisäksi on todettava, että nyt ehdotetun kaltainen tiukka jätteentoimitusjärjestelmä edellyttää huomattavaa tiedotus- ja valvontayhteistyötä naapurivaltioiden kesken sekä EU:ssa että EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Sitä paitsi neutraalit kilpailuolosuhteet varmistetaan ainoastaan panemalla direktiivi yleisesti täytäntöön. 3.14.1. Komitea esittää, että kyseisten hankkeiden rahoitusta käsiteltäisiin esimerkiksi Meda-, Phare- tai Tacis-ohjelmien yhteydessä tai Lomén yleissopimuksessa. 4. Erityistä 4.1. Direktiiviehdotuksen 4 artikla (Sataman jätteenvastaanottopalvelut) 4.1.1. Ehdotuksessa määritellään selkeästi alusten velvollisuudet, kun taas satamien velvollisuudet esitetään liian epämääräisesti, minkä vuoksi niitä olisi syytä selkiyttää. 4.1.2. Naapurisatamia on rohkaistava keskinäiseen yhteistyöhön ja pyrittävä takaamaan kustannusten rationalisointi. Tämä on erityisen tärkeää pienille satamille, jotka sijaitsevat paremmin varustettujen satamien läheisyydessä. 4.1.3. Niin ikään on kiinnitettävä huomiota sellaisiin teknisiin ja taloudellisiin ongelmiin, joiden vuoksi direktiivin säännöksiä saattaa olla vaikea toteuttaa käytännössä, koska aineita ei voi sekoittaa keskenään ja ne on käsiteltävä erillisissä tiloissa. 4.2. Direktiiviehdotuksen 6 artikla (Ilmoittaminen) Komitea katsoo, että alusten ja jäsenvaltioiden kannalta olisi hyvä nimetä kullekin satamalle yksi taho, joka olisi vastuussa tietojen toimittamisesta kaikille asianosaisille. 4.3. Direktiiviehdotuksen 7 artikla (Aluksilla syntyvän jätteen toimittaminen) Vaikka kyseisessä artiklassa säädetään alusten velvollisuudesta toimittaa niillä syntyvät jätteet sataman jätteenvastaanottopalveluun, tässä yhteydessä on syytä ottaa huomioon tilanteet, joissa satamassa ei ole asianmukaisia jätteenvastaanottopalveluita. 4.4. Direktiiviehdotuksen 8 artikla (Maksut aluksella syntyneestä jätteestä) 4.4.1. Käytäntö, jonka mukaisesti kaikilta aluksilta peritään maksu käyttivätpä ne sataman jätteenvastaanottopalveluita tai eivät, rankaisee pieniä satamia, joissa jätteen vastaanotto- ja käsittelykustannuksia ei hyvin todennäköisesti voida maksattaa käyttäjillä, koska palveluiden käyttö on vähäistä. 4.4.2. Satamat laskevat maksun eri tavoin, ja satamien jätteenkäsittelypalveluiden kustannuksia on vaikea kuolettaa, koska laitokset ovat usein yksityisiä ja sijaitsevat satama-alueen ulkopuolella. 4.4.2.1. Komitea katsoo, että kun jäsenvaltio tekee johtopäätöksen, että tietyn jätteenvastaanotto- ja käsittelylaitoksen ylläpitäminen on kannattamatonta ja laitos ei vastaa objektiivisesti katsoen merenkulun vaatimuksia tulee olla mahdollisuus vapauttaa ko. velvoitteesta ja näin ollen myös käyttömaksusta. 4.4.3. Komitea ehdottaa, että maksu koostuisi kahdesta osasta: yhtäältä olisi yhtenäinen perusmaksu ja toisaalta maksu, joka olisi suhteutettu aluksen tosiasiassa purkaman jätteen määrään ja laatuun. 4.5. Direktiiviehdotuksen 9 artikla (Vapautukset velvoitteista) 4.5.1. Komitea suhtautuu myönteisesti jäsenvaltioille 9 artiklan nojalla annettavaan mahdollisuuteen vapauttaa alukset velvoitteista. Aluksia, jotka poikkeavat säännöllisesti samoissa satamissa ja purkavat aina jätteensä muissa satamissa, ei tule velvoittaa maksamaan toistamiseen jätteen vastaanotosta ja käsittelystä perittävää perusmaksua uuteen satamaan saapuessaan. 4.5.2. Kun alus liikennöi säännöllisesti jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten maiden satamien välillä ja todistettavasti toimittaa aina jätteensä valvotusti yhteisön ulkopuolisten maiden satamiin, se on vapautettava jätemaksusta jäsenvaltion satamissa. 4.6. Direktiiviehdotuksen 10 artikla (Lastijäämien toimittaminen) Lastijäämät ovat lastin omistajan omaisuutta, päinvastoin kuin aluksilla syntyvä jäte. Niinpä artiklassa on säädettävä lastin omistajan olevan vastuussa lastijäämien toimittamiseen liittyvistä kustannuksista. 4.7. Direktiiviehdotuksen 11 artikla (Täytäntöönpano) 4.7.1. Direktiivin säännösten valvonta lisää satamavaltioiden suorittamaa valvontaa huomattavasti, kun kaikki alukset, jotka eivät ole toimittaneet 6 artiklan mukaista ilmoitusta tai joiden antamassa ilmoituksessa on havaittu puutteita, on ensisijaisesti tarkastettava. Koska direktiivin asianmukainen täytäntöönpano riippuu ratkaisevasti tarkastusten tehokkuudesta, komiteaa askarruttaa, pystyykö satamavaltioiden suorittama valvonta nykyisellään turvaamaan tämän tehokkuuden. 4.7.2. Komitea panee merkille, että kohdassa 3 säädettävä kielto lastata/purkaa lastia tai ottaa matkustajia koskee aluksia, joiden rikkomus on todennettu tämän artiklan 1 ja 2 kohdan menettelytapojen mukaisesti. Kohdan sanamuoto on kuitenkin tarkistettava, jotta tulkinta tulisi selkeämmäksi. 4.7.2.1. Todettakoon, että direktiiviehdotuksessa esitetään seuraamuksia ainoastaan aluksille, jotka eivät täytä velvollisuuksiaan asianmukaisesti. Ehdotuksessa ei esitetä seuraamuksia satamille, jotka eivät täytä niille kuuluvia velvollisuuksia. Tämä ei ole tasapuolista. 4.7.2.2. Jos alus ei täytä kaikilta osin 7 ja 10 artiklan ehtoja, riittää, kun asiasta ilmoitetaan seuraavalle reitin varrella olevalle satamalle, jossa tarkastetaan aluksen lokikirjat, jätteen määrä ja muut olosuhteet, ja alukselle voidaan määrätä sakko säännöksen noudattamatta jättämisestä. Direktiiviehdotuksen 11 artiklan 2 kohdassa mainittu aluksen satamastapoistumiskielto on suhteeton toimenpide. 5. Päätelmät 5.1. Marpol 73/78 -yleissopimuksen määräyksissä myönnetään tarve varustaa satamat jätteenvastaanottopalveluin. Yleissopimuksen voimaantulosta asti asia on herättänyt ristiriitaa joko sen vuoksi, että satamissa ei ole asianmukaisia palveluita tai siksi, että alukset eivät noudata määräyksiä. 5.2. Komitea katsoo, että käsiteltävänä olevan tekstin täytäntöönpano saattaa parantaa huomattavasti Euroopan unionin satamien tilannetta ja käytäntö on ulotettava muille merenkulkualueille, jotta kaikkien satamien olosuhteet olisivat yhtenäiset ja meriympäristön saastumista valvottaisiin tarkoin. 5.3. Komitea yhtyy komission direktiiviehdotuksessa asetettuihin tavoitteisiin ja katsoo, että yhteisön säädöstä hyväksyttäessä on otettava huomioon edellä esitetyt näkökohdat ja selvitettävä satamien jätteenvastaanottopalveluiden taso ja perittävien maksujen muodostuminen sekä taattava direktiivin säännösten edellyttämä valvonta. Bryssel 24. maaliskuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI (1) EYVL C 271, 31.8.1998, s. 79. (2) Liitteet IV ja VI eivät ole vielä voimassa. (3) Neuvoston direktiivi 95/21/EY annettu 19 päivänä kesäkuuta 1995 alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta), EYVL L 157, 7.7.1995, s. 1. - Oikaisu: EYVL L 291, 14.11.1996, s. 42. TSK:n lausunto: EYVL C 393, 31.12.1994, s. 50. (4) SEU:n 130 r artiklan 2 kohta. (5) COM(93) 66 final - TSK:n lausunto: EYVL C 34, 2.2.1994, s. 47. (6) EYVL C 271, 7.10.1993, s. 1. (7) EYVL C 101, 12.4.1999.