FI    FI FI 
 
FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 21.4.2009 
SEK(2009) 451 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
 
Oheisasiakirja 
 
KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN  PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, 
EUROOPAN TALOUS- JA SOSI AALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN 
KOMITEALLE 
Kohti tuen parempaa kohdentamista lu onnonhaitta-alueiden viljelijöille 
 
Tiivistelmä vaikutusten arvioinnista  
{KOM(2009) 161 lopullinen} 
{SEK(2009) 449} {SEK(2009) 450} 
 
FI 2   FI KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
Tiivistelmä vaikutusten arvioinnista  
Kohti tuen parempaa kohdentamista lu onnonhaitta-alueiden viljelijöille 
1. ONGELMAN MÄÄRITTELY  
Epäsuotuisilla alueilla (ns. LFA-alueilla) vuodesta 1975 käytössä olleen, viljelijöille 
suunnatun tukijärjestelmän turvin viljelyä pystytään jatkamaan ja siten maaseutua 
säilyttämään vuoristoalueilla , muilla epäsuoituisilla al ueilla (ns. epäsuotuisilla 
välimuotoalueilla) ja erityishai toista kärsivillä alueilla.  
Epäsuotuisten alueiden tukien – joita nykyisin kutsutaan luonnon haittakorvauksiksi – 
interventiologiikkaa tarkistett iin vuonna 2005. Tavoitteena oli lisätä tukien myötävaikutusta 
EU:n kestävän kehityksen strategiaan. Taustalla olivat myös tilintarkastustuomioistuimen vuonna 2003 esille tuomat erot epäsuotuist en välimuotoalueiden määrittelyssä.  
Luonnonhaittakorvaukselle ei ole kui tenkaan edelleenkään luotu uutta oikeudellista kehystä, 
sillä neuvosto ei päässyt vuonna 2005 sopim ukseen mahdollisesta yht eisön laajuisesta 
järjestelmästä, jolla uusien toimintapoliittisten tavoitteiden mukaisesti luokiteltaisiin ne luonnonhaitta-alueet, jotka eivät ole vuoristoalue ita tai jotka eivät kä rsi erityishaitoista. 
Tämän uudelleentarkastelun tavoitteena on siten saattaa vuonna 2005 aloitettu prosessi 
päätökseen estämättä kuite nkaan politiikan tulevaa muotoilua vuoden 2013 jälkeen. 
Seuraavat ongelmat kaipaavat huomiota: 
• Epäsuotuisten välimuotoalueiden määrittely perustuu nykyisin osin sosioekonomisiin 
indikaattoreihin, mikä ei  ole johdonmukaista luonnonha ittakorvausjärjestelmän 
tarkistettujen tavoitteiden kanssa, sillä uus issa tavoitteissa keskitytään maankäyttöön 
sosioekonomisten tavoitteiden sijasta.  
• Jäsenvaltiot ovat käyttäneet hyvin erilaisia perusteita nimetessään epäsuotuisia 
välimuotoalueita. Tämä viittaa avoimuuden puu tteeseen, mikä saattaa johtaa tuensaajien 
eriarvoiseen kohteluun.  
• Tuki ei kohdennu riittävissä m äärin alueisiin, joita maatal ouskäytöstä poistuminen uhkaa 
eniten.  
On pantava merkille, että asetuksen (EY) N:o 1698/2005
1 37 artiklassa muutetaan tukien 
laskentaa. Kyseinen säännös tulee voimaan, kun epäsuotuisten alueiden uudell eentarkastelu 
saadaan päätökseen, ja tuen pitäisi tämän myötä tehostua huomattavasti.  
                                                 
1 Neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005, annettu 20 päivänä syyskuuta 2005, Euroopan maaseudun 
kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen (EUVL L 277, 
21.10.2005, s. 1). 
 
FI 3   FI 2. TOISSIJAISUUSPERIAATE  
Tavoitteena ei ole järjestelmän tuntuva uud istus vaan yhteiseen maatalouspolitiikkaan 
kuuluvan järjestelmän saattaminen ajan tasa lle. Tarkoituksena on ainoastaan mukauttaa 
epäsuotuisten alueiden määritelmää ja maksujärjestelmää neuvoston vuonna 2005 
määrittelemien toimintapoliittis ten tavoitteiden mukaisesti.  
Tarkistuksen tavoitteisiin sisältyy yksinkertai stamispotentiaalia, sillä yhteisten objektiivisten 
perusteiden turvin aluemääri ttelyn avoimuus paranee.  
3. TAVOITTEET  
Tarkistuksella pyritään edellä lueteltujen ongelmien ratkaisemiseen seuraavin tavoin: 
• Mukautetaan epäsuotuisten välimuotoalueiden määrittelyä ja maksujärjestelmää sitä 
silmällä pitäen, että vuonna 2005 päätettiin keskittyä maankäyttöön. 
• Parannetaan alueiden määrittelyn avoi muutta ja objektiivisuutta koko EU:ssa. 
• Kohdennetaan tuki paremmin alueille, joita maatalouskäytöstä poistuminen uhkaa eniten, 
ja tehostetaan tukipolitiikkaa. 
Tietorajoitteiden vuoksi komissio ei voi vielä tässä vaiheessa esittää lainsäädäntöehdotusta, 
jonka tukena olisi perusteellinen analyysi ma hdollisesta uudesta määrittelyjärjestelmästä. 
Tiedot, joita tarvitaan uuden määrittelytavan vaikutusten tarkassa arvioinnissa, ovat olemassa – tai ne voidaan kerätä – ainoastaan kansal lisella tasolla. Sen vuoksi ehdotetaan, että 
myöhemmin esitettävälle lainsäädäntöehdotukse lle raivattaisiin tietä seuraavien kolmen 
vaiheen turvin : 
(1) Komissio antaa tämänhetkistä tilannetta  kuvaavan tiedonannon, jossa pyydetään 
jäsenvaltioita simuloimaan, kuinka ne sove ltaisivat omalla alueellaan mahdollisia 
yhteisiä perusteita, joilla m ääriteltäisiin muut luonnonhaitta -alueet kuin vuoristoalueet 
ja erityishaitoista kärsivät alueet. 
(2) Jäsenvaltioiden simulaatiot toimite taan komissiolle syksyllä 2009. 
(3) Kun jäsenvaltioiden laatimat simulaatiot on saatu, vaikutusten arviointi saatetaan 
loppuun ja mahdollisimman pian tämän jälkeen laaditaan lainsäädäntöehdotus.  
4. T
OIMINTAVAIHTOEHDOT  
Esille nousi neljä toimintavaihto ehtoa, joiden osalta käynni stettiin julkinen kuuleminen 
22. toukokuuta 2008:  
Vaihtoehto 1: Säilytetä än nykytilanne ennallaan   
Alueiden nimeäminen  
Tässä skenaariossa jäsenvaltio ita pyydettäisiin poistamaan so sioekonomiset indikaattorit, 
joita nykyisin käytetään epäsuotuisten alueiden  määrittelyssä, ja yksilöimään perusteet, joita 
 
FI 4   FI ne pitävät kaikkein sopivimpina määrittäm ään maatalouteen vaikut tavia luonnonhaittoja. 
Indeksijärjestelmiä käyttävät jäsenvaltiot voisivat ehkä ja tkaa järjestelmien käyttöä sen 
jälkeen, kun ne ovat poistaneet niihin sisällytetyt sosioekonomiset indi kaattorit. Muiden 
jäsenvaltioiden olisi kehitettävä omaan tilanteeseensa mukautettu, maaperä- ja 
ilmastoperusteet sisältävä järjestelmä. Ko mission pitäisi arvioida kunkin jäsenvaltion 
soveltaman järjestelmän tarkoituksenmukaisuutta verrattuna 
luonnonhaittakorvausjärjestelmän tavoitteisiin.   
 
Tukikelpoisuussäännöt  
Jäsenvaltiot voisivat vahvistaa tukikelpoisuussäännöt tilata solla kohdentaakseen tuen 
erityisiin viljelyjärj estelmiin maaseudun kehittämisohjel miensa tarjoamassa kehyksessä. 
Komission pitäisi arvioida tällaisten perusteiden objektiivisuutta ja syrjimättömyyttä sekä 
johdonmukaisuutta toimenpiteen tavoitteiden ja  EU:n kansainvälisten sitoumusten kanssa.   
 
Vaihtoehdoissa 2, 3 ja 4 on kaikissa sama aluemäärittelymenetelmä, joka perustuu 
kahdeksaan yhteiseen biofyysis een indikaattoriin. Nämä i ndikaattorit on kehittänyt 
maaperään, ilmastoon ja maan laadun arviointiin  erikoistuneista asiantuntijoista koostuva 
paneeli yhteisen tutkimuskeskuksen koordi noimana. Perusteiden määrittelystä ja 
soveltamisesta on tarkempaa tietoa tiedonannossa, jonka oheis asiakirja tämä tiivistelmä on. 
Vaihtoehto 2: Yleiset perusteet   
Alueiden nimeäminen  
Epäsuotuisat välimuotoalueet nimetään käyttämällä tiedonannon liitteessä lueteltuja yhteisiä 
biofyysisiä perusteita.  
 
Tukikelpoisuussäännöt  
Jäsenvaltiot voisivat vahvistaa maaseudun kehi ttämisohjelmiensa tarjoamassa kehyksessä 
tukikelpoisuussäännöt tilataso lla kohdentaakseen tuen erityi siin viljelyj ärjestelmiin. 
Komission pitäisi arvioida tällaisten perusteiden objektiivisuutta ja syrjimättömyyttä sekä 
johdonmukaisuutta toimenpiteen tavoitteiden ja  EU:n kansainvälisten sitoumusten kanssa.  
 
Vaihtoehto 3: Tukikelpoisuussäännöt 
Alueiden nimeäminen  
Epäsuotuisat välimuotoalueet nimetään käyttämällä tiedonannon liitteessä lueteltuja yhteisiä 
biofyysisiä perusteita.  
Tukikelpoisuussäännöt  
Jäsenvaltioiden pitäisi vahvi staa tarkoituksenmukaiset säännöt kohdentaakseen tuen 
laajaperäiseen viljelyyn. Tämä vaikuttaisi myönteisesti kestävään maankäyttöön, koska 
voimaperäiset viljelyjärjestelmät suljettaisiin  tuen ulkopuolelle. Yhteisön lainsäädännössä 
 
FI 5   FI tarjottaisiin tukikelpoisuusperusteille peru skehys, josta kävisivät ilmi periaatteet ja 
perusteet, joiden turvin voimaperäiset vilj elyjärjestelmät suljettaisiin tuen ulkopuolelle 
(esimerkiksi enimmäiseläintiheys, keskisat o, vakiomääräinen bruttomarginaali). Tältä 
perustalta jäsenvaltiot valitsisivat kaikkein tarkoituksenmukaisimmat indikaattorit ja 
vahvistaisivat asianmukaiset kynnysarvot maaseudun kehittämisohjelmissaan. 
Tukikelpoisuussääntöjen pitäis i olla objektiivisia ja syrj imättömiä sekä johdonmukaisia 
toimenpiteen tavoitteiden ja EU:n kansainvälisten sitoumusten kanssa.   
 
Vaihtoehto 4: Mer kittävä luontoarvo 
Alueiden nimeäminen  
Tässä vaihtoehdossa alueet määriteltäis iin kohdennetummin: epäs uotuisina alueina 
pidettäisiin ainoastaan luonnonarvoltaan merk ittäviä maatalousmaita luonnonhaitta-alueilla.   
Epäsuotuisat välimuotoalueet määriteltäisiin ensin vaihtoehdoissa 2 ja 3 käytetyllä 
menetelmällä yhteisten biofyysisten indikaa ttoreiden perusteella. Näin alustavasti 
määriteltyjen alueiden määrää vähennettäisiin sen jälkeen siten, että katetaan ainoastaan 
luonnonarvoltaan merkittäviksi maatalousmaiksi  luokitellut alueet. Tällaisia ovat Euroopan 
alueet, joilla maatalous on pääasiallinen (u sein hallitseva) maankäyttömuoto ja joilla 
maataloudella tuetaan tai maatalous liittyy jo ko runsaaseen lajien ja elinympäristöjen 
monimuotoisuuteen tai Euroopan tasolla ja/tai kansallisella ja/tai alueellisella tasolla 
merkityksellisen lajiston esiintymiseen tai molempiin.   
 
Tukikelpoisuussäännöt  
Jäsenvaltiot voisivat vahvistaa tukikelpoisuus säännöt noudattaen avoimia ja objektiivisia 
sekä syrjimättömiä perusteita, jotka ovat s opusoinnussa toimenpiteen  tavoitteiden kanssa.   
 
Kaikissa vaihtoehdoissa tukien laskenta pe rustuisi luonnonhaitoista  kyseisillä alueilla 
aiheutuviin lisäkusta nnuksiin ja tulonmenetyksiin. Sa malla noudatettaisiin neuvoston 
vahvistamia vähimmäis- ja enimmäismääriä. 
5. VAIKUTUSTEN ARVIOINTI  
5.1. Tietorajoitteet ja hankaluude t vaihtoehdon 4 arvioinnissa  
Kuten edellä on todettu, analysointia hankaloitt aa se seikka, että ta rvittavat tiedot ovat 
olemassa ainoastaan kansallisella tasolla. Täss ä vaiheessa arviointi voi ainoastaan tuottaa 
osviittaa ja ekstra polaatioita sen suhteen, minkät yyppisiä vaikutuksia ennakoidaan 
aiheutuvan. Uudelleentarkastelun etenemin en riippuu jäsenvaltioiden tekemistä 
simulaatioista.  
Vaihtoehdon 4 ”Merkittävä lu onnonarvo” arvioinnissa on t untuvia ja objektiivisia 
hankaluuksia. Luonnonarvon merkittävyyden arvioi nnissa käytettävien indikaattoreiden 
yksilöimisprosessi osana maaseudun kehittä mistä koskevia yhteisiä seuranta- ja 
 
FI 6   FI arviointisääntöjä ei ole tässä vaiheessa tarpeeksi kehittynyt, ja edistyminen kulkee hyvin eri 
tahtia eri jäsenvaltioissa. Nä issä olosuhteissa on hyvin vaikeaa hahmotella luonnonhaitat ja 
luonnonarvon merkittävyyden arvioinnissa käytettä vät indikaattorit yhdistävä kehysmalli, jota 
voitaisiin käyttää arvioinnin perustana.  
Koska luonnonarvon merkittävyyden arvioinnissa käytettävistä indik aattoreista ei ole 
tarpeeksi selkeää osviittaa, vai kutti aiheellista jättää vaihtoeh to 4 pois lyhyellä aikavälillä 
vaikkei vaihtoehdon toteutet tavuutta pitkällä aikaväli llä jätetäkään huomiotta.  
5.2. Avoimuus ja tuen kohdentaminen 
Jos nykytilanne säilytettäisiin ennallaan, luokitte luperusteiden avoimuus, objektiivisuus ja 
tieteellinen perusta säilyisivät suurin piirtein en tisellään, ja vaarana olisi edelleen tuensaajien 
eriarvoinen kohtelu, josta nykyistä määr ittelyjärjestelmää on kritisoitu. 
Avoimuus ja kohdentamisen selontekovelvollisuus  kohenisivat sekä vaihtoehdossa 2 että 3 
yhteisen määrittelyjärjestelmän ansiosta. Koska vaihtoehdossa 2 ei olisi yhteistä lähestymistapaa, jolla tuen kohdentamista para nnettaisiin tukikelpoi suussääntöjen avulla, 
vaarana on, ettei tuki kohdennu r iittävällä tavalla. Verrattuna  vaihtoehtoon 3 vaihtoehto 2 
tarjoaisi kuitenkin enemmän mahdollisuuksia reagoida paikallisiin tarpeisiin.  
5.3. Sosioekonomiset vaikutukset  
Epäsuotuisten alueiden uudelleentarkastelun tärkein ennakoitu sosioekonominen vaikutus 
liittyisi maataloustuloon alueilla, jo ihin uusi määrittely- ja maksuj ärjestelmä vaikuttaisi. Tässä 
vaiheessa käytettävissä olevien tietojen perusteella  ei ole mahdollista yksilöidä alueita, joihin 
epäsuotuisten alueiden statuksen muutos ede llä esitetyissä vaihtoe hdoissa vaikuttaisi.  
Tiivistetysti voidaan todeta, että jos epäsuotuisan alueen status menetetään uusien 
määrittelyperusteiden soveltamisen vuoksi, tästä ai heutuva kielteinen vai kutus jollakin tietyllä 
alueella vaihtelee sen mukaan, millainen merkitys LFA-tuella on ollut maataloustuloon. Tässä suhteessa nykytilanteen säilyttäminen ennallaan
 vaikuttaisi vaihtoehdolta, jolla on vähiten 
vaikutuksia, sillä nykyiseen määr ittelyjärjestelmään verrattuna ei aiheutuisi merkittäviä 
muutoksia. 
Muutokset aluemäärittelyssä voi vat vaihtoehdoissa 2 ja 3  vaikuttaa tilojen tuloihin sekä 
kielteisesti että myönteisesti, mutta näitä vai kutuksia ei voida tässä va iheessa arvioida, sillä 
tarvittavat tiedot puuttuva t. LFA-tuen menetyksellä olisi jo ka tapauksessa er ittäin huomattavat 
vaikutukset, ja joissakin tapauksi ssa (3 % kaikista tuensaajista) se johtaisi tulojen kannalta 
negatiiviseen tilanteeseen (suhtee ssa tilan nettoarvonlisäykseen). 
Jos käyttöön otettaisiin vaihtoehdossa 3  kaavailtu yhteinen kehys kansallisille 
tukikelpoisuusperusteille, tuki keskitettäisiin laajaperäisiin viljelyjärjestelmiin, joiden 
kannattavuus on heikohko ja joihin yhdistyy suur ehko maatalouskäytöstä poistumisen riski. 
Niinpä tuki todennäköisesti vaikuttaisi myöntei sesti alhaisen tulotason tiloihin, jotka ovat 
hyvin riippuvaisia LFA-tuesta.  
– Olisi myös mainittava, että epäsuotuisten alueid en viljelijät voivat joissakin jäsenvaltioissa 
hyötyä useista eduista (esim. kansalliseen la insäädäntöön perustuvat alhaisemmat verot), 
vaikkeivät he olisikaan suor anaisia LFA-tuensaajia. LFA-st atuksen muutoksella näillä 
 
FI 7   FI alueilla voi olla huomattava va ikutus tilojen tuloihin, vaikke i näitä vaikutuksia voidakaan 
arvioida EU:n tasolla.  
– Analyysin tässä vaiheessa ei tiedetä, joutuisi vatko jotkut viljelijät LFA-tuen ulkopuolelle 
sosioekonomisista perusteista luopumisen vuoksi ja missä näin voisi tapahtua. Tällaisten 
tapausten todennäköisyyttä ja laajuutta olisi arvioitava niiden simulaatioiden perusteella, jotka jäsenvaltioiden on m äärä toimittaa syksyllä 2009. Täss ä yhteydessä olisi pohdittava 
seuraavia seikkoja: 
– Voidaanko tähän mennessä LFA-tuella kate tut sosioekonomiset haitat kompensoida 
kyseisellä alueella käytössä olevilla muilla YMP-toimenpiteillä, esimerkiksi asianomaisen 
maaseudun kehittämisohjelman toimintalinjasta 3? 
– Pitäisikö käyttöön ottaa keinoja, joilla va rmistettaisiin joustava siirtyminen uusiin 
määrittelysääntöihin?  
5.4. Maaseutuyhteisöjen elinkelpoisuus 
Alueilla, joilla maatalous on edelleen paik allista taloutta koossa pitävä voima, LFA-
määrittelyn ja/tai maksujärjestelmän muutoks ella on todennäköisesti tuntuvia vaikutuksia 
alueiden yleiseen kehitykseen.  
Jotkin viljelijäyhteisöt ovat elinkelpoisuudeltaan muita haavoittuvaisempia 
tuotantojärjestelmän, vähäis en lisäarvon, tilakoon ja syrjäisen sija innin vuoksi. Koska 
tuotantojärjestelmän haavoittavaisuus johtuu  usein luonnonolosuhteista, tuen kohdentamisella 
alueille, joihin luonnonhaitat va ikuttavat eniten, voi olla m yönteisiä vaikutuksia alueen 
yleiseen elinkelpoisuuteen.  
Jos elinkelpoisuuden heikkenemine n ei ole kytköksissä luonnonhaitto ihin, vaikuttaa siltä, että 
luonnonhaittakorvaukseen verrattuna parempia tul oksia saavutetaan toimenpiteillä, joilla 
edistetään maatalousalan kilpai lukykyä ja monipuolistumista sekä  otetaan käyttöön alhaalta 
ylöspäin suuntautuvia yhdennettyjä maaseudun kehittämisstrategioita.  
5.5. Ympäristövaikutukset  
Jos aluemäärittely perustuisi koko EU:ssa yhten äiseen sarjaan biofyysis iä perusteita, tuen 
kohdentuminen laajaperäisiin vi ljelyjärjestelmiin olisi tode nnäköisempää, koska alueiden 
nimeäminen yksiselitteisesti li ittyisi maataloutta haittaaviin luonnonhaittoihin. Tästä syystä 
vaihtoehdot 2 ja 3 ovat vaihtoehtoa 1 tehokkaampia. 
Vaihtoehdossa 2 jäsenvaltioiden tehtävänä ol isi vahvistaa maankäytön vaatimuksiin liittyvät 
tukikelpoisuusedellytykset. Yh teisiin biofyysisiin perusteis iin pohjautuvan aluemäärittelyn 
pitäisi suunnata tuki al ueille, joille on ensisi jaisesti luonteenomaista laajaperäinen viljely. 
Luonnonhaittakorvauksen saajien pitäisi lisä ksi noudattaa täydentäviä ehtoja. Tuen 
riittämätön kohdentaminen voit kuitenkin he ikentää järjestelmän  tehokkuutta, varsinkin 
alueilla, joilla voimaperäisiä viljelyjärjestelm iä – joihin tavallisesti liittyy suurempi 
ympäristöriski – harjoitetaan rinnakkain l aajaperäisten viljelyjärjestelmien kanssa. 
Vaihtoehdossa 2 luonnonhaittakor vauksen vaikutus kestävään  maankäyttöön ja EU:n 
ympäristötavoitteisiin riippuu näin ollen siitä, kuinka jäsenva ltiot panisivat järjestelmän 
täytäntöön.  
 
FI 8   FI Vaihtoehtoon 2 verrattuna vaihtoehtoon 3 sisältyy tilanhoitokäytäntöihin liittyviä 
lisävaatimuksia, ja tässä va ihtoehdossa luonnonhaittakorvauks et rajattaisiin niihin 
viljelyjärjestelmiin, jotka vaikuttavat m yönteisesti kestävään maankäyttöön. Tuki ei 
kuitenkaan kattaisi perustason ylit täviä sitoumuksia, vaan sillä katettaisiin ainoastaan haitasta 
viljelijöille aiheutuvat lisäkus tannukset ja tulonmenetys. Vaih toehto 3 vaikuttaisi sen vuoksi 
vaihtoehdolta, jolla on suurin potentiaali myöt ävaikuttaa ympäristötavoitteisiin, edellyttäen, 
että tukijärjeste lmän täytäntöönpano on yhdenmukaista muiden toimintalinjaan 2 sisältyvien 
toimenpiteiden kanssa. Vaihtoehdon 3 tasapa inoinen täytäntöönpano ed ellyttää yhtäältä, ettei 
viljelijöille makseta kahdesti saman sitoum uksen noudattamisesta (luonnonhaittakorvaus ja 
muut toimintalinjaan 2 sisält yvät toimenpiteet), ja toisaal ta, ettei luonnonhaitta-alueiden 
viljelijöitä syrjitä epäämällä heiltä maatal ouden ympäristötuet, jotka myönnettäisiin samassa 
tilanteessa oleville viljelijöille muualla. 
6. VAIHTOEHTOJEN VERTAILU  
Tässä tarkasteluprosessin vaiheessa ei ole selkeitä  perusteita suosia jotakin tiettyä vaihtoehtoa. 
Jos nykytilanne säilytetään ennall aan, reagoidaan kuitenkin heikos ti nykyisessä järjestelmässä 
havaittuihin kriittisiin kohtiin. Vaihtoehtoa 4 (m erkittävä luonnonarvo) ei puolestaan voida 
toteuttaa lyhyellä aikavälillä.  
Tarkasteluprosessia on tarkoitus jatkaa 3 ja ksossa ehdotetulla tavalla vaihtoehtojen 
hienosäätämiseksi ja parhaan ratkaisun löytämis eksi. Tässä ovat apuna jäsenvaltioiden tekemät 
simulaatiot yhteisten biofyysis ten perusteiden soveltamisesta.   
7. SEURANTA JA ARVIOINTI  
Viljelijöille muilla haitt a-alueilla kuin vuoristoalueilla ma ksettavien tukien seurantaan 
kaavaillaan seuraavia  indikaattoreita: 
Lähtötilanne  Luonnon monimuotoisuus: luonnonarvoltaan merkittävät maa- ja 
metsätalousmaat  
Luonnon monimuotoisuus: maatalousalueiden lintupopulaatio  
Panos  Toteutuneet julkiset menot (yhteensä v. maaseuturahasto)  
Tuotos  Tukea saaneiden tilojen määrä muilla haitta-alueilla kuin vuoristoalueilla 
(jako luonnonhaitan mukaan – kosteikko, mäkisyys…-)  
Tukea saanut maatalousmaa (jako alue- ja luonnonhaittatyypin mukaan)  
Tulos  Pinta-ala, johon on menestyksekkäästi sovellettu maankäyttöä, jolla 
edistetään seuraavia:  
luonnon monimuotoisuuden parantaminen  
veden laadun parantaminen  
ilmastonmuutoksen hillitseminen  
maaperän laadun  parantaminen   
viljelyn kannattamattomuuden ja maan viljelykäytöstä poistumisen torjunta  Yhteiset 
indikaattorit  
Vaikutus  Luonnon monimuotoisuuden heikkenemisen vähentäminen  
Luonnonarvoltaan merkittävien maa- ja metsätalousmaiden säilyttäminen   
 
 
FI 9   FI  
Seuraavia seikkoja olisi koros tettava arvioitae ssa tarkistettua t ukijärjestelmää: 
– Missä määrin luonnonhaittakorvaukset ovat auttaneet varmistamaan, että maa on 
jatkuvassa maatalouskäytössä muilla hait ta-alueilla kuin vuoristoalueilla?  
– Missä määrin järjestelmä on auttanut kestävien viljelyjärjestelmien ylläpitoa tai 
edistämistä? 
– Missä määrin järjestelmä on edistänyt maaseudun säilyttämistä ja ympäristön 
parantamista?