Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle - Yksityishenkilöiden osinkoverotus sisämarkkinoilla /* KOM/2003/0810 lopull. */





KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE - Yksityishenkilöiden osinkoverotus sisämarkkinoilla. 1. Johdanto Yritysverotusta koskevan tutkimuksen [1] yhteydessä annetussa tiedonannossa [2] komissio on ehdottanut, että asianmukaisilla komission tiedonannoilla laadittaisiin suuntaviivoja koskien yhteisöjen tuomioistuimen keskeisimpiä tuomioita ja koordinoitaisiin niiden täytäntöönpanoa. Kyseisessä tiedonannossa mainitaan erityisesti osinkoverotusta koskevassa asiassa Verkooijen annettu tuomio [3] merkittävä lähtökohtana jäsenvaltioiden verojärjestelmien muotoilussa. [1] SEC(2001) 1681, Company taxation in the internal market (Yritysverotus sisämarkkinoilla), 23. lokakuuta 2001 julkaistu komission valmisteluasiakirja, jonka englanninkielinen toisinto on WWW-sivulla: http://europa.eu.int/comm/ taxation_customs/publications/official_doc/sec/sec.htm [2] Komission yritysverotusta koskeva tiedonanto KOM(2001) 582 lopullinen Kohti sisämarkkinoita, joilla ei ole veroesteitä. [3] Asia C-35/98, Verkooijen, Kok. 2000, s. I-4071. Jo vuonna 1992 annetussa Rudingin raportissa on korostettu, että tapa, jolla jäsenvaltiot nykyään lieventävät yksityisille osakkeenomistajille osinkoina jaettavien yhtiöiden voittojen kaksinkertaista verotusta, syrjii rajat ylittäviä investointivirtoja. Tällainen syrjintä aiheuttaa yhteisön pääomamarkkinoiden pilkkoutumista. [4] Tämän syrjivän käytännön poistaminen on välttämätöntä, jotta voidaan parantaa EU:n rahoitusmarkkinoiden kilpailukykyä ja markkinoiden likviditeettiä, järkeistää pääomien kohdentumista ja lisätä sijoittajien valinnanvaraa; nämä kaikki ovat rahoitusmarkkinoita koskevan toimintasuunnitelman [5] keskeisiä tavoitteita. [4] Report of the Committee of Independent Experts on Company taxation (the Ruding Report) (riippumattoman asiantuntijakomitean kertomus yritysverotuksesta - Rudingin kertomus), maaliskuu 1992, s. 207 ja 208. [5] KOM(1999) 232 lopullinen, 11. toukokuuta 1999. Entistä paremmin toimivat pääomien yhtenäismarkkinat auttavat myös Lissabonin tavoitteen saavuttamisessa. Kyseisen tavoitteen mukaan EU:sta on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous vuosikymmenen loppuun mennessä. Lisäksi tällaiset markkinat auttavat kansalaisia selviytymään eläketurvaan kohdistuvista väestönkehityksen vaikutuksista, koska tällaisten markkinoiden parempi tuottavuus auttaa vanhuuteen varautumisessa. Tässä tiedonannossa keskitytään portfolio- eli arvopaperisijoittajina toimivien yksityishenkilöiden osinkojen verotukseen, koska tämä ala on käytännössä kaikkein ongelmallisin. [6] Tiedonannossa selvitetään yhteisön lainsäädännön vaikutuksia jäsenvaltioiden osinkoverojärjestelmiin, jotta jäsenvaltiot voivat varmistaa sen, että niiden järjestelmät ovat sisämarkkinoiden kanssa yhteensopivia. Lisäksi tiedonannossa tarkastellaan sellaisten integroimisjärjestelmien taloudellisia vaikutuksia, jotka ovat yhteensopivia pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen periaatteiden kanssa. [6] Portfoliosijoittajat ovat sijoittajia, joilla ei ole aikomusta vaikuttaa kohdeyhtiön toimintaan. Yhtiöiden saamien osinkojen verotusta säännellään pääasiassa emo-tytäryhtiödirektiivillä [neuvoston direktiivi 90/435/ETY, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1990, eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä (EYVL L 225, 20.8.1990)], jossa säädetään emoyhtiölle maksettavien osinkojen maksun vapauttamisesta lähdeverosta ja osingot saaviin emoyhtiöihin sovellettavasta verohyvityksestä tai -vapaudesta. 2. Osinkojen verotus sisämarkkinoilla 2.1. Osinkojen verotus 2.1.1. Yleistä Verotuksen eri tasot on erotettava toisistaan osinkojen verotusta tarkasteltaessa. Ensimmäisellä eli yhtiön tasolla kohdistuu yhtiöverotus yhtiön voittoihin. Toisella tasolla verotetaan osakkeenomistajaa, ja tämä taso jakautuu kahteen osaan: a) yhtiö saattaa joutua maksamaan lähdeveroa osakkeenomistajan puolesta osinkoja maksaessaan; b) osingot saavaan yksityiseen osakkeenomistajaan sovelletaan puolestaan tuloveroa. 2.1.2. Taloudellinen kaksinkertainen verotus Taloudellinen kaksinkertainen verotus tapahtuu, kun sama tulo verotetaan kahdesti, kahdelta eri verovelvolliselta. Osinkojen osalta taloudellinen kaksinkertainen verotus saattaa tapahtua silloin, kun ensiksi yhtiöön kohdistetaan yhtiövero ja tämän jälkeen osakkeenomistajaan kohdistetaan tulovero hänelle jaettujen voittojen eli osinkojen osalta. 2.1.3. Kansainvälinen juridinen kaksinkertainen verotus Kansainvälinen juridinen kaksinkertainen verotus tapahtuu, kun kaksi valtiota verottaa samaa verovelvollista samasta tulosta. Osinkojen osalta kansainvälinen juridinen kaksinkertainen verotus saattaa tapahtua silloin, kun osakkeenomistaja joutuu ensiksi maksamaan osingostaan lähdeveron yhdessä valtiossa ja tämän jälkeen tuloveron toisessa valtiossa. Niinpä yhtiöiden jakamiin voittoihin saattaa kohdistua sekä taloudellista että juridista kaksinkertaista verotusta. Yleisesti hyväksytyt suuntaviivat kansainvälisen juridisen kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi annetaan OECD:n tuloa ja varallisuutta koskevassa malliverosopimuksessa. Kyseisen malliverosopimuksen 10 artiklan mukaisesti osinkoja voidaan verottaa paitsi osakkeenomistajan asuinvaltiossa myös lähdevaltiossa. Lähdevaltion kantama vero saa kuitenkin olla enintään 15 prosenttia, jos osakkeet omistaa yksityinen osakkeenomistaja. Jäsenvaltiot voivat sopia kahdenvälisissä verosopimuksissaan, että ne joko soveltavat lievempää lähdeverotusta tai pidättäytyvät verotuksesta kokonaan (ja sopimuksen ulkopuolella ne voivat tietenkin soveltaa yksipuolisesti lievempää lähdeverotusta tai pidättäytyä verotuksesta kokonaan). Malliverosopimuksen 23 A ja 23 B artiklassa määrätään menetelmistä kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi. Malliverosopimuksen 10, 23 A ja 23 B artiklan yhteisvaikutus on se, että yksityishenkilöiden tapauksessa osakkeenomistajan asuinvaltiolla on mahdollisuus verottaa toisesta valtiosta maksettavia osinkoja. Sen on kuitenkin hyvitettävä omassa osinkoverossaan vero, joka on jo kannettu siinä valtiossa, josta osingot maksettiin. [7] Yksikään jäsenvaltio ei ole esittänyt varaumaa tämän osalta OECD:n malliverosopimukseen. [7] OECD:n malliverosopimuksen 23 A ja 23 B artiklaa koskevien huomautusten 49 kohta. OECD:n malliverosopimuksen mukainen hyvitys on pelkästään tavanomainen hyvitys täyteen hyvitykseen verrattuna. Tavanomainen hyvitys tarkoittaa sitä, että asuinvaltio rajaa hyvityksen koskemaan pelkästään omaa osinkoveroaan. Eli jos asuinvaltio ei verota osinkoa tai soveltaa siihen alhaisempaa verokantaa kuin lähdevaltio, OECD:n malliverosopimuksessa ei velvoiteta asuinvaltiota palauttamaan ulkomaisen lähdeveron sitä osaa, joka ylittää asuinvaltion itse kantaman veron. Lisäksi OECD:n malliverosopimuksen 10, 23 A ja 23 B artikla koskevat pelkästään lähdevaltion suoraan osingosta kantaman veron eli yhtiön osakkeenomistajan puolesta maksaman lähdeveron hyvitystä; kyseiset artiklat eivät koske osinkoon sisältyvää yhtiöveroa, joka huomioidaan yhtiöveron hyvitysjärjestelmissä. [8] [8] OECD:n malliverosopimuksen 23 A ja 23 B artiklaa koskevien huomautusten 1 kohta. Lisäksi olisi huomattava, että OECD:n malliverosopimuksen mukaista hyvitysjärjestelmää sovelletaan sovellettavasta osinkoverojärjestelmästä riippumatta (klassinen järjestelmä, eriytetty tuloverojärjestelmä, yhtiöveron hyvitysjärjestelmä ja vapautusjärjestelmä - ks. jäljempänä). 2.2. Osinkoverojärjestelmät Kaikkien jäsenvaltioiden järjestelmille on yhteistä se, että ne kantavat yhtiöveroa yhtiön tasolla. Paitsi että yhtiöveron veropohja ja -kanta vaihtelevat, järjestelmät eroavat myös siinä, kuinka yksityisten osakkeenomistajien saamia osinkoja verotetaan. Kunkin jäsenvaltion on täytynyt päättää, pyrkiikö se lieventämään taloudellista kaksinkertaista verotusta, joka saattaa aiheutua yhtiö- ja tuloverotuksen yhdistetystä vaikutuksesta. Joidenkin jäsenvaltioiden järjestelmät on saatettu alunperin suunnitella ensisijaisesti kotimaisia tilanteita varten. Käytännössä jäsenvaltioiden järjestelmät eivät välttämättä vastaa täysin yhtä jäljempänä kuvatuista neljästä järjestelmämallista, sillä niihin saattaa sisältyä piirteitä useista eri järjestelmistä. 2.2.1. Klassinen järjestelmä Klassisessa järjestelmässä yhtiö nähdään täysin erillisenä kokonaisuutena osakkeenomistajiinsa nähden, mikä vastaa sen asemaa erillisenä oikeussubjektina. Tämän vuoksi klassisessa järjestelmässä yhtiön voittoon sovelletaan yhtiöveroa yhtiön tasolla, ja jaettua voittoa eli osinkoa verotetaan osakkeenomistajan tasolla osana hänen kokonaistulojaan voimassa olevaa marginaalituloverokantaa soveltaen. Näin klassinen järjestelmä johtaa täysimääräiseen taloudelliseen kaksinkertaiseen verotukseen. 2.2.2. Eriytetyt tuloverojärjestelmät Myös eriytetyissä tuloverojärjestelmissä yhtiön voittoihin sovelletaan yhtiöveroa, mutta yksityisten osakkeenomistajien saamia osinkoja verotetaan erillisenä tulolajina. Eriytetyt tuloverojärjestelmät jakautuvat kolmeen alalajiin. Yhden eriytetyn verokannan järjestelmä Tässä järjestelmässä yksityisten portfoliosijoittajien saamiin osinkoihin sovelletaan yhtä eriytettyä verokantaa. Eriytetty verokanta on tavallisesti 15-30 prosenttia eli huomattavasti alhaisempi kuin korkein marginaalituloverokanta, joka on yleensä 40-60 prosenttia. Käytännössä eriytetty verokanta on usein valittu siten, että yhtiöveron ja eriytetyn verokannan mukaisen veron kokonaisrasitus vastaa korkeinta marginaalituloverokantaa. Näin tuloveroasteikon ylempiin luokkiin kuuluvien yksityisten portfoliosijoittajien osinkoihin kohdistuva yhtiöveron ja eriytetyn tuloveron kokonaisveroaste ei ole koskaan korkeampi kuin ylin marginaalituloverokanta. Toisena vaikutuksena on se, että kohtuullista voittoa tekevän kotimaisen yrittäjän osalta toteutuu verotuksen neutraliteetti riippumatta siitä, toimiiko hän yksityisenä elinkeinonharjoittajana tai yhtiönä (sama pätee yhtiöveron hyvitysjärjestelmään - ks. jäljempänä). Sellaisia verovelvollisia kohtaan, jotka kuuluvat tuloveroasteikon alempiin luokkiin, yhdellä eriytetyllä verokannalla ei saavuteta täyttä neutraliteettia eli heitä kohtaan yhtiöveron ja eriytetyn tuloveron kokonaisverorasitus on suurempi kuin vero, joka heidän olisi pitänyt maksaa heihin sovellettavan marginaalituloverokannan mukaisesti. Kokonaisverorasitus on kuitenkin useimmille verovelvollisille vähäisempi kuin klassisessa järjestelmässä, ja tuloveroasteikon ylempiin luokkiin kuuluvien osakkeenomistajien osalta järjestelmä poistaa kokonaisuudessaan verotuksen kaksinkertaisuuden. Useiden eriytettyjen verokantojen järjestelmä Useiden eriytettyjen verokantojen järjestelmässä jäsenvaltiolla on eri eriytetty verokanta kullekin marginaalituloverokannalle. Useilla eriytetyillä tuloverokannoilla jäsenvaltiot voivat saavuttaa samat tulokset kuin yhtiöveron hyvitysjärjestelmällä. Eri eriytetyt tuloverokannat voidaan määrittää siten, että kussakin tuloveroasteikon luokassa yhtiöveron ja osinkotuloveron kokonaisverorasitus vastaa marginaalituloverokantaa kuten yhtiöveron hyvitysjärjestelmässä. Käytännössä niissä maissa, joissa sovelletaan useita marginaalituloverokantoja, järjestelmää voitaisiin yksinkertaistaa soveltamalla osinkotuloihin ainoastaan kahta eriytettyä verokantaa. Osinkotulon puolittaiseen vapautukseen perustuva järjestelmä Osinkotulon puolittaiseen vapautukseen perustuvassa järjestelmässä vain puoleen osakkeenomistajien saamista osinkotuloista sovelletaan voimassa olevaa marginaalituloverokantaa. Myös tässä järjestelmässä yhtiöveron ja henkilötuloveron kokonaisverorasitus voisi vastata korkeinta marginaalituloverokantaa eli tällä menetelmällä voitaisiin saavuttaa sama tulos kuin yhtiöveron hyvitysjärjestelmällä tuloveroasteikon ylemmissä luokissa. Luonnollisestikin olisi mahdollista vapauttaa enemmän kuin puolet osinkotuloista matalampituloisten verovelvollisten tapauksessa. Tätä järjestelmää soveltavat jäsenvaltiot ovat kuitenkin käytännössä valinneet puolittaisen vapautuksen järjestelmän (Luxemburg, Portugali ja Saksa). Ranska on ilmoittanut, että se ottaa käyttöön puolittaisen vapautuksen järjestelmän 1. tammikuuta 2005 mennessä. Oikeus valita verotusmenetelmä Yleensä kansallisissa verosäännöksissä säädetään oikeudesta valita verotusmenetelmä, jolloin matalatuloiset verovelvolliset voivat valita, että osinkoja verotetaan tavanomaisten tuloverosääntöjen mukaisesti, mikä vastaa klassisen järjestelmän soveltamista, jos se johtaa alhaisempaan verotukseen kuin eriytettyä tuloverojärjestelmää sovellettaessa. 2.2.3. Yhtiöveron hyvitysjärjestelmä Yhtiöveron hyvitysjärjestelmä perustuu lähestymistapaan, jossa osinkoja pidetään läpikulkueränä (conduit approach). Tämän lähestymistavan mukaan yhtiötä pidetään eräänlaisena välikätenä, ja yhtiön voitoistaan maksama yhtiövero toimii osakkeenomistajien osingoista kannettavan tuloveron ennakonpidätyksenä. Yhtiöveron hyvitysjärjestelmässä yhtiötä ja osakkeenomistajaa verotetaan erikseen, mutta osakkeenomistajan tasolla osinkotuloihin lisätään ensiksi yhtiön kyseisestä tulosta maksama yhtiövero, minkä jälkeen hyvitys myönnetään kyseiselle koko määrälle tai osalle sitä osingosta kannettavan tuloveron mukaisesti. Niinpä hyvitys voi olla 100 prosenttia tai vähemmän. Jos hyvitys on yhtä suuri kuin yhtiön osingosta maksama yhtiövero, tämä järjestelmä takaa osakkeenomistajille taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen poistumisen kaikissa tuloluokissa. 2.2.4. Vapautusjärjestelmä Vapautusjärjestelmässä osinkotulot vapautetaan tuloverosta. 2.3. Eri järjestelmien vaikutukset Jäljempänä olevasta esimerkistä käy ilmi eri järjestelmien vaikutus kotimaisissa tilanteissa, kun oletetaan, että yhtiöverokanta on 33,3 prosenttia, marginaalituloverokanta 50 prosenttia ja tapauksen mukaan yhtiövero hyvitetään täysin tai sovelletaan 25 prosentin eriytettyä verokantaa. Nämä verokannat on valittu siten, että osinkoihin sovellettava efektiivinen eli tosiasiallinen veroaste eli yhtiö- ja tuloveron kokonaisverorasitus vastaa korkeinta marginaalituloverokantaa. Käytännössä useat jäsenvaltiot ovat menetelleet tällä tavoin, jotta verotuksen neutraliteetti toteutuu yksityisenä elinkeinonharjoittajana tai yhtiönä toimimisen välillä. Väärinkäsitysten välttämiseksi on korostettava sitä, että tässä esimerkissä käytettävillä verokannoilla ei ole normatiivista merkitystä. Esimerkillä pyritään ainoastaan havainnollistamaan neljän järjestelmän eri vaikutukset. Esimerkki 1: Eri osinkoverojärjestelmien vaikutukset >TAULUKON PAIKKA> Klassinen järjestelmä johtaa korjaamattomaan kaksinkertaiseen verotukseen ilman hyvitystä: ensiksi voitosta kannetaan yhtiön tasolla yhtiövero ja voitonjaon jälkeen yksityisen osakkeenomistajan tasolla kannetaan tulovero. Eriytetyt tuloverojärjestelmät, mukaan luettuna puolittaisen vapautuksen järjestelmä, voidaan suunnitella (kuten esimerkissä) siten, että netto-osingon suhteen tulos on sama kuin yhtiöveron hyvitysjärjestelmässä. Käytännössä molemmissa järjestelmissä voidaan poistaa taloudellinen kaksinkertainen verotus, vaikkakin eriytetyissä tuloverojärjestelmissä tämä saavutetaan ilman yhtiöveron hyvitysjärjestelmän edellyttämiä ylimääräisiä laskelmia. [9] Molemmissa järjestelmissä osinkoon kohdistuva efektiivinen veroaste (eli yhtiövero ja tulovero yhteensä) voi olla sama kuin marginaalituloverokanta, ainakin korkeatuloisten verovelvollisten osalta. Tällä varmistetaan verotuksen neutraliteetti yksityisenä elinkeinonharjoittajana tai yhtiönä toimimisen välillä. Olettaen, että koko voitto jaetaan, verovelvollinen maksaa näin saman määrän veroa riippumatta siitä, harjoittaako hän liiketoimintaansa erillisenä oikeussubjektina, johon sovelletaan yhtiöveroa, vai yksityisenä elinkeinonharjoittajana. Ensimmäisessä tapauksessa hänelle kuuluvasta voitosta kannetaan yhtiöveroa 33,3 ja tuloveroa 16,7 eli yhteensä 50 (yhtiöveron hyvitysjärjestelmää sovellettaessa) tai yhtiöveroa 33,3 ja eriytetyn verokannan mukaista veroa 16,7 eli tässäkin tapauksessa yhteensä 50. Jos henkilö ei yhtiöitä liiketoimintaansa vaan toimii yksityisenä elinkeinonharjoittajana, hän maksaa yksinomaan tuloveroa 50, joka on sama kuin 50:n suuruinen kokonaisverorasitus yhtiöveron hyvitysjärjestelmää tai eriytettyä verojärjestelmää sovellettaessa. [9] Sitä vastoin yhden eriytetyn verokannan järjestelmässä tai puolittaisen vapautuksen järjestelmässä osinkotulojen kaksinkertaista verotusta ei poisteta täysin matalampituloisten verovelvollisten tapauksessa, kun taas yhtiöveron hyvitysjärjestelmässä se toteutuu aina. Vapautusjärjestelmässä kokonaisverorasitus vastaa loogisesti yhtiöverokantaa, koska osingoista ei kanneta tuloveroa. 2.4. Jäsenvaltioiden järjestelmät Tässä tiedonannossa käsitellään erikseen kolmea osingonmaksutilannetta: kotimaiset osingot, ulkomailta saatavat osingot ja ulkomaille maksettavat osingot. Kotimaiset osingot ovat osinkoja, jonka tiettyyn jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö maksaa samassa jäsenvaltiossa asuvalle osakkeenomistajalle. Ulkomailta saatavilla osingoilla tarkoitetaan osinkoja, jotka maksetaan tietyssä jäsenvaltiossa asuvalle osakkeenomistajalle toisesta jäsenvaltiosta. Ulkomaille maksettavilla osingoilla tarkoitetaan puolestaan osinkoja, jotka tiettyyn jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö maksaa toisessa jäsenvaltiossa asuvalle osakkeenomistajalle. Taulukko 1: Kotimaiset osingot: Katsaus jäsenvaltioiden ja EU:hun liittyvien valtioiden yksityisten osakkeenomistajien saamiin kotimaisiin osinkoihin sovellettaviin verojärjestelmiin >TAULUKON PAIKKA> Italiaa, Suomea ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa ei mainita edellä olevassa taulukossa, koska ne soveltavat vaihtoehtoisia järjestelmiä tai järjestelmien yhdistelmiä. Italiassa portfoliosijoittajat voivat valita yhtiöveron hyvitysjärjestelmän tai 12,5 prosentin eriytetyn verokannan välillä. Suomessa sovelletaan yhtiöveron hyvitysjärjestelmän ja eriytetyn tuloverojärjestelmän yhdistelmää siten, että käytännön syistä se vastaa vapautusjärjestelmää. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovelletaan yhtiöveron hyvitysjärjestelmää yhdessä kahden verokannan eriytetyn tuloverojärjestelmän kanssa, jolloin se matalatuloisten verovelvollisten kohdalla johtaa verovapauteen. Irlanti on ainoa jäsenvaltio, joka soveltaa klassista järjestelmää kotimaisiin osinkoihin. Se on kiinnostava tapaus, koska sen yhtiöverokanta on niinkin alhainen kuin 12,5 prosenttia. Tämän alhaisen yhtiöverokannan vuoksi yhtiö- ja tuloveron kokonaisverorasituksesta aiheutuva kotimaisten osinkojen kaksinkertainen verotus on melko alhainen. Viisi jäsenvaltiota, mukaan luettuina Italia, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta, soveltaa yhtiöveron hyvitysjärjestelmää kotimaisiin osinkoihin. Myös Irlanti, Portugali ja Saksa ovat soveltaneet aikaisemmin yhtiöveron hyvitysjärjestelmää, mutta ne ovat luopuneet järjestelmistään. Kreikka on ainoa jäsenvaltio, joka soveltaa vapautusjärjestelmää. Jäsenvaltioiden enemmistö eli 11 jäsenvaltiota, mukaan luettuina Italia, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta, soveltaa jotain eriytetyn tuloverojärjestelmän mallia kotimaisiin osinkoihin. Malta soveltaa ainoana EU:hun liittyvistä valtioista yhtiöveron hyvitysjärjestelmää yksityisten osakkeenomistajien saamiin kotimaisiin osinkoihin. Kaksi EU:hun liittyvää valtiota soveltaa vapautusjärjestelmää, ja enemmistö niistä eli seitsemän valtiota soveltaa jotain eriytetyn tuloverojärjestelmän mallia. Lienee aiheellista todeta, että äskettäin myös Yhdysvallat on ottanut käyttöön eriytetyn tuloverojärjestelmän. [10] [10] Verokanta on 15 prosenttia (5 prosenttia alempien tuloveroluokkien verovelvollisten tapauksessa); ks. Jobs and Growth Tax Relief Reconciliation Act -säädös, annettu 22. toukokuuta 2003. Viimeaikainen kehitys Italia on ilmoittanut, että se luopuu yhtiöveron hyvitysjärjestelmästä. Yksityisten portfoliosijoittajien saamiin osinkoihin sovelletaan jatkossa 12,5 prosentin eriytettyä verokantaa. [11] Ranska on ilmoittanut, että se korvaa yhtiöveron hyvitysjärjestelmän puolittaisen vapautuksen järjestelmällä 1. tammikuuta 2005 alkaen. Ulkomailta saatavien osinkojen verokohtelu on Suomen [12] ja Itävallan [13] osalta yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä, koska kansalliset tuomioistuimet ovat pyytäneet asiassa ennakkoratkaisua. Suomi harkitsee yhtiöveron hyvitysjärjestelmästä luopumista. [14] Itävalta on jo antanut säädöksen saattaakseen lainsäädäntönsä yhdenmukaiseksi yhteisön lainsäädännön kanssa. [15] 3. Oikeudellinen analyysi [11] 12. syyskuuta 2003 annettu säädös. Muutosten on määrä tulla voimaan 1. tammikuuta 2004 alkaen. [12] Asia C-319/02, Manninen. [13] Asia C-315/02, Lenz. [14] Ks. Suomen valtiovarainministeriön asettaman työryhmän laaja muistio WWW-sivulla: http://www.vm.fi/tiedostot/pdf/fi/ 27616.pdf [15] Budgetbegleitgesetz 2003 -säädös. 3.1. Yleistä 3.1.1. Johdanto EY:n perustamissopimuksen 14 artiklan mukaan "sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan tämän sopimuksen määräysten mukaisesti". Perustamissopimuksen 56 artikla koskee pääomien vapaata liikkuvuutta. Koska välitöntä verotusta ei ole yhdenmukaistettu, se kuuluu edelleenkin pääosin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Jäsenvaltioiden on kuitenkin käytettävä tätä toimivaltaansa yhteisön lainsäädäntöä noudattaen. [16] [16] Asia C-35/98, Verkooijen, 32 kohta, jossa viitataan seuraaviin: asia C-80/94, Wielockx, Kok. 1995, s. I-2493, 16 kohta, asia C-264/96, ICI, Kok. 1998, s. I-4695, 19 kohta, asia C-311/97, Royal Bank of Scotland Kok. 1999, s. I-2651, 19 kohta. Portfolio-osinkojen verotuksen kannalta merkityksellisin oikeusasia on Verkooijen-tuomio. Tähän asiaan liittyvät seikat ovat melko yksinkertaisia: osinkotuloja verottaessaan Alankomaat vapautti tulojen ensimmäiset 1 000 Alankomaiden guldenia verosta. Tätä vapautusta sovellettiin kuitenkin vain kotimaisiin osinkoihin. Sitä ei sovellettu ulkomailta saataviin osinkoihin. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut tuomiossaan, että kyseinen käytäntö ei ollut yhdenmukainen EY:n perustamissopimuksen kanssa. Asiaan liittyviä näkökohtia käsitellään tarkemmin jäljempänä. 3.1.2. Pääomien vapaa liikkuvuus EY:n perustamissopimuksen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevat 56 ja 58 artikla ovat osinkoverotusta koskevissa kysymyksissä merkityksellisimmät, koska käytännössä useimmilla ulkomaisia osakkeita omistavilla yksityishenkilöillä ei ole selvää vaikutusvaltaa yhtiön päätöksiin ja/tai toimintaan. [17] [17] Yhteisöjen tuomioistuin on todennut tuomiossaan, että kun kyse on osakkeenomistajista, jotka omistavat ulkomaisia osakkeita, jotka antavat heille selvää vaikutusvaltaa yhtiön päätöksiin ja toimintaan, he käyttävät EY:n perustamissopimuksen 43 artiklassa tarkoitettua sijoittautumisoikeuttaan; ks. asia C-251/98, Baars, Kok. 2000, s. I-2787, 22 kohta. EY:n perustamissopimuksen 56 artiklan mukaan "kiellettyjä ovat kaikki rajoitukset, jotka koskevat pääomanliikkeitä jäsenvaltioiden välillä taikka jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä". Kyseisessä artiklassa ei kuitenkaan anneta pääomanliikkeiden käsitteen määritelmää. Tämän osalta olisi viitattava perustamissopimuksen 67 artiklan täytäntöönpanosta 24 päivänä kesäkuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 88/361/ETY liitteessä I olevaan nimikkeistöön. [18] Vaikka osinkojen saamista ei ole erikseen mainittu pääomanliikkeenä kyseisessä liitteessä, osinkojen saamisen välttämättömänä edellytyksenä on kuitenkin nimikkeistön I kohdan 2 alakohdassa tarkoitettu osallistuminen uuteen tai olemassa olevaan yritykseen. Osinkojen saaminen voidaan myös liittää "kotimaassa asuvien henkilöiden ulkomaisten pörssiarvopapereiden hankintoihin" [19]. Tästä syystä yhteisöjen tuomioistuin on todennut tuomiossaan, että se, että tietyssä jäsenvaltiossa asuva kyseisen jäsenvaltion kansalainen saa osinkoa yhtiöltä, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, kuuluu direktiivin 88/361/ETY soveltamisalaan. [20] Näin ollen osinkojen saaminen kuuluu EY:n perustamissopimuksen 56 artiklan soveltamisalaan. [18] EYVL 1988, L 178, s. 5. Nimikkeistöstä todetaan nimenomaan, ettei se ole tyhjentävä luettelo. ETY:n perustamissopimuksen 67 artiklan sisältö on nykyisessä EY: perustamissopimuksen 56 artiklassa. [19] Liitteessä I olevan III kohdan A alakohdan 2 alakohta. [20] Asia C-35/98, Verkooijen, 28-30 kohta. 3.1.3. Rajoitukset ja niiden perusteltavuus Jotta voitaisiin päättää, onko kansallisen säädöksen säännös yhteensopiva EY:n perustamissopimuksen 56 artiklan kanssa, olisi ensiksi määritettävä se, rajoittaako säännös pääomien vapaata liikkuvuutta, ja jos se rajoittaa, onko tällainen rajoitus perusteltavissa. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on kehitetty kaksi kysymystä, joilla määritetään, onko kyse perustamissopimuksen 56 artiklassa tarkoitetusta pääomien vapaata liikkuvuutta koskevasta rajoituksesta: Saadaanko tietyssä jäsenvaltiossa asuvat henkilöt kyseisellä säännöksellä luopumaan pääomiensa sijoittamisesta toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin yhtiöihin? [21] [21] Tähän liittyvät asia C-484/93, Svensson ja Gustavsson vastaan Ministère du Logement et de l'Urbanisme, Kok. 1995, s. I-3955, 10 kohta, asia C-222/97, Trummer ja Mayer, Kok. 1999, s. I-1661, 26 kohta, ja asia C-439/97, Sandoz vastaan Finanzlandesdirektion für Wien, Niederösterreich und Burgenland, Kok. 1999, s. I-7041, 19 kohta. Estetäänkö kyseisellä jäsenvaltion säännöksellä toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita yhtiöitä keräämästä pääomaa kyseisestä jäsenvaltiosta? [22] [22] Asia C-35/98, Verkooijen, 35 kohta. Jos edellä olevista kysymyksistä jompaankumpaan tai molempiin vastataan myönteisesti, säännös on pääomanliikkeitä koskeva rajoitus. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut Verkooijen-tuomiossa, että kyseessä on pääomanliikkeitä koskeva rajoitus, jos yksityisen osakkeenomistajan tuloverotukseen liittyvän veroedun saamisen edellytykseksi asetetaan se, että osinkoja maksavan yhtiön kotipaikan on oltava kyseisen jäsenvaltion alueella. [23] [23] Asia C-35/98, Verkooijen, 36 kohta. 3.1.4. Perustamissopimuksen 58 artiklan 1 ja 3 kohta Kun on todettu, että rajoitus on olemassa, olisi tämän jälkeen tutkittava, onko rajoitus perusteltavissa. Yhdestä keskeisimmästä 56 artiklaa koskevasta poikkeuksesta määrätään 58 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, jossa jäsenvaltioille annetaan oikeus "soveltaa niitä verolainsäädäntönsä säännöksiä, joiden mukaan verovelvollisia kohdellaan eri tavoin heidän asuinpaikkansa tai heidän pääomansa sijoituspaikan perusteella". Lisäksi 58 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti jäsenvaltiot voivat "toteuttaa kaikki toimenpiteet, jotka ovat välttämättömiä, jotta estetään jäsenvaltioiden lakien ja asetusten rikkominen", erityisesti verotuksen osalta. Kyseisessä 58 artiklan 1 kohdassa määrättyjä poikkeuksia kuitenkin rajoitetaan 58 artiklan 3 kohdassa, jossa todetaan erityisesti, että 58 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut kansalliset säännökset "eivät saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään taikka 56 artiklassa tarkoitetun pääomien ja maksujen vapaan liikkuvuuden peiteltyä rajoittamista". Olisi pidettävä mielessä, että 58 artiklan 1 kohta on poikkeus vapaan liikkuvuuden perusperiaatteesta, mistä syystä sitä on tulkittava suppeasti. [24] [24] Asia C-54/99, Eglise de Scientologie, Kok. 2000, s. I-1335, 17 kohta; julkisasiamies A. Tizzanon ratkaisuehdotus asiassa C-516/99, Schmid, Kok. 2002, s. I-4573, 44 kohta. Perustamissopimuksen 58 artiklassa jäsenvaltioille annettu mahdollisuus kohdella henkilöitä eri tavoin eri tilanteissa on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä. [25] Oikeuskäytännön mukaan kyseiset säännökset voivat olla yhteensopivia yhteisön lainsäädännön kanssa, mikäli 1) niitä sovelletaan tilanteissa, jotka eivät ole objektiivisesti toisiinsa verrattavissa ja 2) ne ovat perusteltavissa yleisen edun mukaisella pakottavalla syyllä. Nämä säännökset eivät kuitenkaan saa missään tapauksessa olla rajoittavampia kuin on tarpeen asetetun tavoitteen saavuttamiseksi eli niiden on noudatettava suhteellisuusperiaatetta. [26] [25] Asia C-35/98, Verkooijen, 43 kohta. [26] Ks. esimerkiksi asia C-478/98, komissio vastaan Belgia (Saksan markka -määräiset euro-obligaatiot), Kok. 2000, s. I-7589, 41 kohta, ja asia C-163/94, Sanz de Lera ja muut, Kok. 1995, s. I-4821, 23 kohta. Verkooijen-tuomion perusteella voidaan päätellä, että 58 artiklan 1 kohdassa määrätyissä poikkeuksissa ilmaistaan oikeuskäytännössä jo aikaisemmin vahvistetut periaatteet. [27] Yhteisöjen tuomioistuin on todennut Verkooijen-tuomiossa, että nämä poikkeukset eivät oikeuttaneet rajoituksen soveltamiseen ulkomailta maksettaviin osinkoihin. [27] Asia C-35/98, Verkooijen, 43 kohta. 3.1.5. Muut perustelut Jäsenvaltiot vetoavat usein perusteluihin, jotka perustuvat yleisen edun mukaisiin pakottaviin syihin. Yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt ainoastaan kerran tällaisen perustelun (johdonmukaisuusväite asiassa Bachmann, jota käsitellään jäljempänä). Yhteisöjen tuomioistuin on hylännyt kaikki seuraavat perustelut: - veron kiertämisen vaara: yhteisöjen tuomioistuin on järjestelmällisesti hylännyt tämän perustelun, jos kysymyksessä olevan lainsäädännön erityisenä tavoitteena ei ole estää puhtaasti keinotekoisia järjestelyjä, [28] [28] Asia C-324/00, Lankhorst, Kok. 2000, s. I-11779, 37 kohta, ja asia C-264/96, ICI, 26 kohta;, ks. myös asia C-397/98, Hoechst, Kok. 2001, s. I-1727, 57 kohta. - verotulojen menettäminen: verotulojen vähenemistä ei voida pitää yleisen edun mukaisena pakottavana syynä, johon voidaan vedota perusteltaessa toimenpidettä, joka on periaatteessa perusvapauden vastainen, [29] [29] Asia C-324/00, Lankhorst, 36 kohta, asia C-35/98, Verkooijen, 59 kohta, ja asia C-264/96, ICI, 28 kohta. - verojärjestelmän progressiivisuuden tarve: vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusvapauden vastaista epäedullista verokohtelua ei voida perustella muilla veroeduilla, vaikka ne olisivatkin olemassa, [30] [30] Asia C-385/00, De Groot, Kok. 2002, s. I-11819, 97 kohta, jossa yhteisöjen tuomioistuin viittaa sijoittautumisvapauden osalta asiaan C-270/83, komissio vastaan Ranska, Kok. 1986, s. 273, 21 kohta, asiaan C-107/94, Asscher, Kok. 1996, s. I-3089, 53 kohta, ja asiaan C-307/97, Saint Gobain, 54 kohta; palvelujen tarjoamisen vapauden osalta asiaan C-294/97, Eurowings Luftverkehr, Kok. 1999, s. I-7447, 44 kohta, ja pääomien vapaan liikkuvuuden osalta asiaan C-35/98, Verkooijen, Kok. 2000, s. I-4071, 61 kohta. - muiden jäsenvaltioiden alhaisemmat verokannat, [31] [31] Asia C-294/97, Eurowings, Kok. 1999, s. I-7449, 44 kohta, sekä asia C-270/83, komissio vastaan Ranska, Kok. 1986, I-273, 21 kohta, ja asia C-107/94, Asscher, Kok. 1996, s. I-3089, 53 kohta. - verotuksen yhdenmukaistaminen ei ole toteutunut: vaikka yhdenmukaistaminen ei ole toteutunut yhteisön tasolla, jäsenvaltioiden on joka tapauksessa noudatettava yhteisön lainsäädäntöä, [32] [32] Asia C-18/95, Terhoeve, Kok. 1999, s. I-345, 34 kohta, joka koskee sosiaaliturvalainsäädäntöä ja jossa yhteisöjen tuomioistuin viittaa asiaan C-120/95, Decker vastaan Caisse de Maladie des Employés Privés, Kok. 1998, s. I-1831, 22 ja 23 kohta, ja asiaan C-158/96, Kohll vastaan Union des Caisses de Maladie, Kok. 1998, s. I-1931, 18 ja 19 kohta. - verovalvonnan toimivuus / hallinnolliset vaikeudet, [33] [33] Ks. esim. asia C-80/94, Wielockx, Kok. 1995, s. I-2493 ja asia C-250/95, Futura, Kok. 1997, s. I-2471. - kaksinkertaista verotusta koskevan sopimuksen mukaisen vastavuoroisen kohtelun puuttuminen: perustamissopimuksen oikeudet ovat ehdottomia eikä niiden kunnioittamista voida tehdä riippuvaiseksi verosopimuksen sisällöstä, [34] [34] Asia C-270/83, Avoir Fiscal, Kok. 1986, s. 173, 26 kohta. - puhtaasti taloudelliset tavoitteet, kuten pyrkimys edistää maan taloutta kannustamalla yksityishenkilöitä sijoittamaan yhtiöihin, joiden kotipaikka on kyseisessä maassa, [35] [35] Asia C-35/98 Verkooijen, 48 kohta, jossa yhteisöjen tuomioistuin viittaa asiaan C-120/95, Decker vastaan Caisse de Maladie des Employés Privés, Kok. 1998, s. I-1831, 39 kohta, ja asiaan C-158/96, Kohll vastaan Union des Caisses de Maladie, Kok. 1998, s.I-1931, 41 kohta. - henkilö, johon näitä rajoituksia sovelletaan, nauttii muita eduista. [36] [36] Asia C-270/83, komissio vastaan Ranska, Kok. 1986, s. 273, asia C-107/94, Asscher, Kok. 1996, s. I-3089 ja 3113, asia C-307/97, Saint Gobain, Kok. 1999, s. I-6163 ja 6181, sekä asia C-294/97, Eurowings, Kok. 1999, s. I-7449 ja 7463. 3.2. Ulkomailta saatavat osingot Tässä kohdassa tarkastellaan ulkomailta saataviin osinkoihin liittyviä eri tilanteita. Niissä kussakin tehdään sama päätelmä: EY:n perustamissopimuksen mukaisesti jäsenvaltio ei saa tosiasiassa verottaa ulkomailta saatavia osinkoja enemmän kuin kotimaisia osinkoja. 3.2.1. Ulkomailta saatavat osingot: vapautus Jäsenvaltioiden, jotka vapauttavat kotimaiset osingot (tai osan niitä) verosta, olisi laajennettava tämä vapautus koskemaan myös ulkomailta saatavia osinkoja. Tämä päätelmä noudattaa täysin Verkooijen-tuomiota. [37] [37] Ranska myöntää verovapauden aviopuolisojen saamien osinkojen ensimmäisille 2 440 eurolle, mutta ulkomailta saatavat osingot on jätetty tämän vapautuksen ulkopuolelle. Tästä syystä komissio on aloittanut tässä asiassa jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskevan menettelyn Ranskaa vastaan; ks. IP/03/990, 10. heinäkuuta 2003. 3.2.2. Ulkomailta saatavat osingot: klassinen järjestelmä vai yhtiöveron hyvitysjärjestelmä Yhtiöveron hyvitysjärjestelmässä hyvitys myönnetään yleensä vain kotimaisille osingoille. Sillä, että ulkomailta saataville osingoille ei myönnetä yhtiöveron hyvitystä, on se vaikutus, että verovelvollinen maksaa enemmän tuloveroa ulkomailta saatavista osingoista kuin kotimaisista osingoista. Jäljempänä olevasta esimerkistä käy ilmi tämä korkeampi verotus, kun oletetaan, että yhtiöveroaste on 30 prosenttia molemmissa maissa, marginaalituloverokanta on 50 prosenttia, kotimaisten osinkojen osalta hyvitetään 30 prosentin yhtiövero täysimääräisenä ja lähdeveroa ei kanneta. Esimerkki 2 Vaikutus silloin, kun yhtiöveron hyvitystä ei myönnetä ulkomailta saataville osingoille >TAULUKON PAIKKA> Vaikutus käy ilmi selvästi: yhtiön alkuperäisestä 100:n suuruisesta voitosta osakkeenomistaja saa vain 35, jos osingon maksajana on ulkomainen yhtiö, kun taas osakkeenomistaja saa 50, jos osingon maksaa kotimainen yhtiö. Niinpä jos osakkeenomistajan asuinvaltio soveltaa ulkomailta saataviin osinkoihin klassista järjestelmää, tuloksena on täysimääräinen taloudellinen kaksinkertainen verotus. Nyt voidaankin oikeudellinen kysymys muotoilla uudestaan: onko jäsenvaltion käytäntö yhdenmukainen EY:n perustamissopimuksen 56 artiklan kanssa silloin, kun se soveltaa klassista järjestelmää ulkomailta saataviin osinkoihin, jos se kuitenkin samanaikaisesti soveltaa yhtiöveron hyvitysjärjestelmää kotimaisiin osinkoihin? Tai toisin sanoen, jos jäsenvaltio toteuttaa yksipuolisia toimenpiteitä välttääkseen kotimaisten osinkojen kaksinkertaisen verotuksen, pitäisikö sen soveltaa niitä myös kansainvälisissä tilanteissa? Kun jäsenvaltio verottaa ulkomailta saatavia osinkoja ankarammin kuin kotimaisia osinkoja, se saa maassaan asuvat henkilöt tosiasiassa luopumaan sijoittamisesta muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yhtiöiden osakkeisiin. Niinpä kyse on EY:n perustamissopimuksen 56 artiklan vastaisesta pääomanliikkeiden rajoituksesta. Yhteisöjen tuomioistuin tarkastelee lisäksi, onko toimenpiteellä rajoittava vaikutus muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin yhtiöihin. [38] Tässä tapauksessa muodostuu este kerätä pääomaa kyseisestä jäsenvaltiosta, koska tällaisten yhtiöiden kyseisessä maassa asuville henkilöille maksamiin osinkoihin sovelletaan epäedullisempaa verokohtelua kuin kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön jakamiin osinkoihin. Tämän vuoksi niiden osakkeet ovat kyseisessä jäsenvaltiossa asuville sijoittajille vähemmän kiinnostavia kuin kyseisen jäsenvaltioon sijoittautuneiden yhtiöiden osakkeet. [38] Asia C-35/98, Verkooijen, 35 kohta. Näin ollen sellainen yhtiöveron hyvitysjärjestelmä, jota ei ole laajennettu koskemaan myös ulkomailta saatavia osinkoja, on pääomien vapaata liikkuvuutta koskeva rajoitus. 3.2.2.1. Yleisen edun mukainen pakottava syy Kun rajoituksen olemassaolo on todettu, on tarpeen tarkastella, onko rajoitus perusteltavissa objektiivisesti yleisen edun mukaisella pakottavalla syyllä. [39] [39] Asia C-35/98, Verkooijen, 46 kohta. Johdonmukaisuus Kun kyse on verojärjestelmän johdonmukaisuuden säilyttämisestä, yhteisöjen tuomioistuin on huomauttanut Verkooijen-tuomiossa [40], että asiassa Bachmann [41] oli suora yhteys yhden ja saman verovelvollisen kohdalla veroedun saamisen ja tätä etua kompensoivan, saman verojärjestelmän puitteissa kannetun veron välillä. [40] Asia C-35/98, Verkooijen, 28 kohta. [41] Asia C-204/90, Bachmann, Kok. 1992, s. I-249. Kaikki jäsenvaltiot, jotka esittivät huomionsa asiassa Verkooijen, olivat sitä mieltä, että verovapauden rajoittaminen koskemaan kotimaisia osinkoja oli perusteltua Alankomaiden verojärjestelmän johdonmukaisuuden säilyttämiseksi. Niiden näkemyksen mukaan verovapaus olisi varattava kotimaisia osinkoja saaville osakkeenomistajille, koska vain alankomaalaiset yhtiöt maksavat Alankomaiden yhtiöveroa. Yksi jäsenvaltio väitti, että jos Alankomaat myöntäisi verovapauden ulkomailta saataville osingoille, kyseiset osingot välttyisivät kokonaan verotukselta Alankomaissa. Toinen jäsenvaltio väitti, että jos ulkomailta saatavat osingot vapautettaisiin verosta, osakkeenomistajat voisivat nauttia verohuojennuksista molemmissa valtioissa. Jäsenvaltio, joka soveltaa yhtiöveron hyvitysjärjestelmää myöntämättä hyvitystä ulkomailta saataville osingoille, voi yhtä hyvin vedota verotuksen johdonmukaisuuteen. Se saattaisi väittää, että 58 artikla on tarkoitettu erityisesti kattamaan tällaista hyvitysjärjestelmää koskevat tapaukset. Se saattaisi myös väittää, että vastoin asiassa Verkooijen vallinnutta tilannetta, tällaisessa järjestelmässä on suora yhteys yhtiön voiton verotuksen ja osakkeenomistajalle myönnettävän verohyvityksen välillä, jolloin järjestelmällä varmistetaan yhtiön voiton johdonmukainen verokohtelu sekä yhtiön että osakkeenomistajan tasolla. Se saattaisi lisäksi väittää, että kyse ei ole kahdesta erillisestä verosta, vaan integroidusta järjestelmästä, jossa samaa tuloa käsitellään kahden eri henkilön verotuksessa. Yhteisöjen tuomioistuimen on todennut, että johdonmukaisuutta koskeva perustelu ei pätenyt asiaan Verkooijen [42] eikä asiaan Baars [43], koska niissä ei ollut suoraa yhteyttä osakkeenomistajien verotuksen ja yhtiöverotuksen välillä, vaan kyse oli kahdesta erillisestä, eri verovelvollisilta kannettavasta verosta. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän oikeuskäytännön asiassa Bosal [44]. [42] Asia C-35/1998, Verkooijen, 58 kohta. [43] Asia C-251/98, Baars, 40 kohta. [44] Asia C-168/01, Bosal, ei vielä julkaistu, 29 kohta. Päätelmänä todettakoon, että johdonmukaisuutta koskevaa perustelua ei voida käyttää menestyksekkäästi puolustettaessa sitä, miksei yhtiöveron hyvitystä sovelleta ulkomailta saataviin osinkoihin, koska myös tässä erityistilanteessa kyse on yhtiöltä kannettavasta yhtiöverosta ja yksityiseltä osakkeenomistajalta kannettavasta tuloverosta, eli kyse on kahdesta erillisestä, eri verovelvollisilta kannettavasta verosta, joiden välillä ei ole suoraa yhteyttä. 3.2.2.2. Suhteellisuusperiaate Jos edellä esitetystä analyysistä huolimatta perustelun todettaisiin tukevan hyvitysten myöntämisestä kieltäytymistä ulkomailta saatavien osinkojen osalta, olisi joka tapauksessa vielä tarkasteltava sitä, onko hyvityksen myöntämättä jättäminen toimenpiteenä "sovelias kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, eikä ylitä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi" [45]. [45] Asia C-436/00, X ja Y vastaan Riksskatteverket, Kok. 2002, s. I-10289, 49 kohta. Pohjimmiltaan yhtiöveron hyvitysjärjestelmä on pelkästään laskentamenetelmä osinkoon sovellettavan tuloveroasteen määrittämiseksi. Hyvitysjärjestelmien tarkoituksena on poistaa klassisesta järjestelmästä johtuva kaksinkertainen verotus. Kuten edellä on osoitettu, eriytetyillä tuloverojärjestelmillä saavutetaan sama tavoite - ainakin korkeatuloisten verovelvollisten kohdalla - ilman rajoitusta eli kieltäytymistä myöntämästä verohyvitystä ulkomailta saataviin osinkoihin. Tämän vuoksi on kohtuutonta pitää yllä yhtiöveron hyvitysjärjestelmää kotimaisia osinkoja varten ja klassista järjestelmää ulkomailta saatavia osinkoja varten. 3.2.3. Ulkomailta saatavat osingot: klassinen järjestelmä vai eriytetty tuloverojärjestelmä Jotkut jäsenvaltiot saattavat soveltaa eriytettyä tuloverojärjestelmää kotimaisiin osinkoihin, mutta klassista järjestelmää ulkomailta saataviin osinkoihin. Kuten esimerkistä 3 ilmenee, tämä johtaa paljon korkeampaan verotukseen ulkomailta saatavien osinkojen tapauksessa. Esimerkki 3: Vaikutus silloin, kun eriytettyä tuloverojärjestelmää ei sovelleta ulkomailta saataviin osinkoihin >TAULUKON PAIKKA> Tässä on selvästi kyse EY:n perustamissopimuksen 56 artiklassa tarkoitetusta pääomien vapaata liikkuvuutta koskevasta rajoituksesta. Tällaiselle rajoitukselle ei näytä olevan perustetta. Monet eriytettyä tuloverojärjestelmää soveltavat jäsenvaltiot soveltavat sitä sekä kotimaisiin että ulkomailta saataviin osinkoihin. Mikään ei estäisi muita eriytettyä tuloverojärjestelmää käyttäviä jäsenvaltioita toimimasta samoin, jollei asiaan liittyisi budjettisyitä tai mahdollisesti halu ohjata sijoittajia sijoittamaan kotimaisiin osakkeisiin. Kumpikaan perustelu ei ole hyväksyttävissä EY:n perustamissopimuksen nojalla. 3.2.4. Ulkomailta saatavat osingot: ulkomaisen lähdeveron hyvitys Juridiseen kaksinkertaiseen verotukseen saattaa myös liittyä ongelma, joka koskee ulkomaisen lähdeveron hyvitystä. Ulkomailta saataviin osinkoihin sovelletaan korkeampaa verotusta kuin kotimaisiin osinkoihin, jos jäsenvaltio, joka soveltaa eriytettyä tuloverojärjestelmää tai klassista järjestelmää, ei myönnä hyvitystä ulkomaisen lähdeveron osalta, vaan soveltaa vähennysmenetelmää [46]. [46] Vähennysmenetelmässä ulkomainen vero vähennetään brutto-osingosta. Saatua tulosta käytetään perustana osingon kotimaista veroa laskettaessa. Esimerkki 4: Ulkomailta saatavien osinkojen korkeampi verotus Eriytetty tuloverojärjestelmä, lähdeverokanta 15 prosenttia, eriytetty tuloverokanta 25 prosenttia >TAULUKON PAIKKA> Klassinen järjestelmä, lähdeverokanta 15 prosenttia, marginaalituloverokanta 50 prosenttia >TAULUKON PAIKKA> On selvää, että ulkomailta saataviin osinkoihin kohdistuva korkeampi verorasitus muodostaa EY:n perustamissopimuksen 56 artiklassa tarkoitetun rajoituksen, joka koskee yksityisten verovelvollisten sijoituksia ulkomaisiin osakkeisiin. Tällainen jäsenvaltio saattaa väittää, että kyse on syrjimättömästä järjestelmästä, jossa samaa verokohtelua sovelletaan sekä kotimaisiin että ulkomailta saataviin osinkoihin, ja että rajoitus johtuu ulkomaisesta lähdeverosta. Tätä väitettä ei kuitenkaan voida hyväksyä, jos jäsenvaltion asian kannalta merkityksellisessä verosopimuksessa annetaan toiselle valtiolle oikeus kantaa lähdeveroa (joka on pääsääntöisesti 15 prosenttia) ja jos kyseisen sopimuksen 23 artiklassa todetaan, että jäsenvaltion on hyvitettävä tämä lähdevero. Tällaisissa olosuhteissa jäsenvaltio itse eikä lähdevaltio aiheuttaisi pääomien vapaata liikkuvuutta koskevan rajoituksen, koska OECD:n malliverosopimuksessa ja sovellettavissa verosopimuksissa edellytetään, että asuinvaltion on myönnettävä verohuojennus. 3.3. Ulkomaille maksettavat osingot Tässä kohdassa tarkastellaan ulkomaille maksettaviin osinkoihin liittyviä eri tilanteita. Päätelmä on samanlainen kuin ulkomailta saatavien osinkojen tapauksessa: EY:n perustamissopimuksen mukaisesti jäsenvaltio ei saa tosiasiassa verottaa ulkomaille maksettavia osinkoja enemmän kuin kotimaisia osinkoja. 3.3.1. Ulkomaille maksettavat osingot: verotusta koskeva rajoitus EY:n perustamissopimuksen 56 artiklassa jäsenvaltioita kielletään myöntämästä kotimaisten osakkeenomistajien sijoituksille edullisempaa kohtelua kuin ulkomaisten osakkeenomistajien sijoituksille. Tämän vuoksi ulkomaille maksettavien osinkojen verotus, joka on korkeampi kuin kotimaisten osinkojen verotus, on pääomien vapaata liikkuvuutta koskeva rajoitus. Niinpä esimerkiksi jäsenvaltio ei voi kantaa lähdeveroa ulkomaille maksettavista osingoista ja myöntää verovapautusta kotimaisille osingoille, koska silloin se verottaisi ulkomaille maksettavia osinkoja raskaammin kuin kotimaisia osinkoja. Olisi huomattava, ettei riitä, että verrataan yksinkertaisesti kotimaisiin osinkoihin sovellettavaa lähdeverokantaa ja ulkomaille maksettavien osinkojen lähdeverokantaa keskenään. Vertailuperusteen tulisi olla kotimaisten osinkojen osalta mahdollisen kotimaisen lähdeverotuksen ja kotimaisen tuloverotuksen kokonaisveroaste ja ulkomaille maksettavien osinkojen osalta niihin sovellettava lähdeverokanta. 3.3.2. Ulkomaille maksettavat osingot: oikeus valita verotusmenetelmä Jos jäsenvaltiossa on käytössä eriytetty tuloverojärjestelmä ja se tarjoaa maassa asuville osakkeenomistajille oikeuden valita, että osinkotulojen verotus toteutetaan tavanomaisia tuloverosääntöjä soveltaen, kyseisen jäsenvaltion olisi Schumacker-tuomion perusteella laajennettava tämä mahdollisuus koskemaan myös muita kuin maassa asuvia osakkeenomistajia, jotka ovat maassa asuvien osakkeenomistajien kanssa toisiinsa verrattavassa tilanteessa. Schumacker-tuomion [47] mukaan ulkomaalainen yksityinen portfoliosijoittaja on kotimaiseen sijoittajaan nähden yhdenvertaisessa tilanteessa, kun hänen tulonsa muodostuvat kokonaan tai lähes yksinomaan yhdestä jäsenvaltiosta peräisin olevista osingoista ja kun hän ei asuinjäsenvaltiossaan saa riittävästi tuloja, jotta niitä verotettaisiin siellä siten, että hänen henkilökohtaiset ja perheolosuhteet voitaisiin ottaa huomioon (hänen asuinjäsenvaltionsa toimesta). [47] Asia C-279/93, Schumacker, Kok. 1995, s. I-225, 47 kohta. 4. Taloudelliset vaikutukset Edellä kuvatun oikeudellisen analyysin tulokset ovat selviä: jos jäsenvaltiot integroivat yritysverotuksen ja tuloverotuksen käyttämällä yhtiöveron hyvitysjärjestelmää tai eriytettyä tuloverojärjestelmää, EY:n perustamissopimus velvoittaa ne laajentamaan tämän yhdistämisen koskemaan myös ulkomailta saatavia osinkoja. Verojen integroimisen teoreettinen taloudellinen vaikutus riippuu pääasiassa sen verotuksen neutraliteettiin kohdistuvista mahdollisista vaikutuksista. Rudingin kertomuksessa todetaankin, että verotuksen neutraliteetin puuttuminen sijoitusten sijainnin osalta yhteisössä muodostaa potentiaalisen esteen täyden hyödyn saamiselle yhtenäisten sisämarkkinoiden toteutumisesta. Myöntämällä edullisempi kohtelu kotimaisille osingoille tai syrjimällä joihinkin toisiin jäsenvaltioihin tehtäviä sijoituksia, epäneutraalit verosäännöt voivat vääristää pääomien kohdentumista yhteisössä. Resurssit ovat kohdentuneet väärin, jos pääomapanokset suunnataan pois tuottavimmista kohteista - eli sieltä, missä niiden tuottoaste on korkein ennen veroja - kohteisiin, joissa panokset tuottavat vähemmän, mutta niiden verotuksen jälkeinen tuottoaste on korkeampi niihin sovellettavan suhteellisen edullisen verokohtelun vuoksi. Tästä aiheutuva taloudellinen tehottomuus ilmenee yhteisössä alentuneena pääoman tuottavuutena, mikä heikentää yhteisön kansainvälistä kilpailukykyä, sekä yleisenä alhaisempana kokonaistuotantona ja elintasona. [48] Lisäksi jos integroimista ei uloteta koskemaan ulkomailta saatavia osinkoja, se vaikuttaisi vääristävästi rajat ylittäviin yhtiöiden sulautumisiin ja rakenneuudistuspäätöksiin, koska ennen näitä liiketoimia ja niiden jälkeen osingot syntyisivät eri maissa ja niiden verokohtelu olisi erilaista. Niinpä tilanteen kaikkinainen parantaminen tehostaisi sisämarkkinoiden toimivuutta. [48] Ruding Report (Rudingin kertomus), s. 34. Verotuksen neutraliteetista keskusteltaessa mainitaan usein käsitteet pääomantuontineutraliteetti ja pääomanvientineutraliteetti. Pääomantuonti neutraliteetti edellyttää, että sijoittajiin sovellettava efektiivinen marginaaliveroaste on kaikissa valtiossa sama riippumatta siitä, mikä on sijoittajan asuinvaltio. Pääomanvientineutraliteetissa verojärjestelmä ei tarjoa tietyn maan kotimaisille sijoittajille kannustimia sijoittaa kotimarkkinoille ulkomaiden sijaan tai päinvastoin, koska kotimaiset sijoittajat maksavat yhtä suuren kotimaisesta ja ulkomaisesta verosta muodostuvan kokonaisveron maailmanlaajuisista tuloistaan riippumatta kyseisen tulon kotimaisten/ulkomaisten tuloerien suhteesta. [49] Pääomantuonti- ja pääomanvientineutraliteetista keskustellaan usein, kun kyse on yhtiöistä, jotka sijoittavat suoraan toisiin yhtiöihin. Tässä yhteydessä pääomantuontineutraliteetti saavutetaan vapautusmenetelmällä ja pääomanvientineutraliteetti hyvitysmenetelmällä. Olisi huomautettava, että tässä tiedonannossa keskitytään eri asioihin, sillä siinä käsitellään yksityisten portfoliosijoittajien saamia osinkoja. Pääomantuonti- ja pääomanvientineutraliteetin käsitteet voitaisiin kuitenkin mukauttaa vastaamaan tällaisten sijoittajien tilannetta. [49] Double Taxation Relief For Companies: A Discussion Paper, 3.7 kohta, Mike Waters, UK Inland Revenue (Yhdistyneen kuningaskunnan verohallinto), 10. maaliskuuta 1999, WWW-osoite: http://www.inlandrevenue.gov.uk/consult/ dtrc.pdf Kun sovellettaisiin pääomanvientineutraliteettia yksityisiin osakkeenomistajiin, se tarkoittaisi sitä, että heidän kotimaisiin ja ulkomaisiin sijoituksiin kohdistuisi sama efektiivinen verorasitus (joka on kaikkien sovellettavien verojen eli yhtiöveron, lähdeveron ja tuloveron kokonaisvaikutus). Pääomantuontineutraliteetilla ei ole käytännössä merkitystä yksityisille osakkeenomistajille. Yksikään jäsenvaltio tai EU:hun liittyvä valtio ei vapauta yksityisen osakkeenomistajan ulkomailta saamia osinkoja tuloverosta. Lisäksi useimmat jäsenvaltiot verottavat yksityisten osakkeenomistajien saamia osinkoja eri tavalla; jollei tätä verotusta yhdenmukaisteta, pääomantuontineutraliteettia ei voida saavuttaa, ja pääomanvientineutraliteetti on määräävänä periaatteena. Koska täysimääräinen yritysverotuksen yhdenmukaistaminen (johon komissio ei pyri) ei ole toteutunut, täyden pääomanvientineutraliteetin saavuttaminen on käytännössä erittäin vaikeaa, jollei mahdotonta, sekä eriytetyissä tuloverojärjestelmissä että yhtiöveron hyvitysjärjestelmissä. Jotta saavutettaisiin täysi verotuksen neutraliteetti, eriytetyissä tuloverojärjestelmissä olisi sovellettava eri eriytettyjä verokantoja riippuen siitä, mistä jäsenvaltiosta osinko on maksettu. Verokannassa olisi jopa otettava huomioon osinkoon sisältyvät, kaikkien alemman tason tytäryhtiöiden maksamat yhtiöverot. Samalla tavoin kyseisen veroerän laskeminen verohyvityksessä olisi erittäin monimutkaista. Jotkut jäsenvaltiot laskevat yhtiöiden suorien sijoitusten osalta osinkoon sisältyvän kyseisen veroerän ottamalla huomioon alemman tason tytäryhtiöiden maksamat verot. Yksityisen portfoliosijoittajan kannalta tämä näyttää mahdottomalta toteuttaa, koska heillä ei ole vaikutusvaltaa sijoituskohteenaan olevan yhtiön toimintaan. Tästä syystä he eivät todennäköisesti kykenisi saamaan tarvittavia tietoja. Niinpä eriytettyjen tuloverojärjestelmien kannalta käytännön ratkaisu on soveltaa samaa verokantaa sekä kotimaisiin osinkoihin että ulkomailta saataviin osinkoihin. Vastaavasti yhtiöveron hyvitysjärjestelmissä voitaisiin soveltaa samaa hyvitystä sekä ulkomailta saataviin osinkoihin että kotimaisiin osinkoihin, jos halutaan välttyä osinkoon sisältyvän tytäryhtiöiden maksaman ulkomaisen yhtiöveron laskemiselta. Kuten 3 luvusta käy ilmi, eriytetyn tuloverojärjestelmän ja yhtiöveron hyvitysjärjestelmän vaikutukset ovat tältä osin samat. Tästä seuraa, että koska ulkomainen yhtiövero voi olla korkeampi tai alhaisempi kuin kotimainen yhtiövero, eriytetyissä tuloverojärjestelmissä ja yhtiöveron hyvitysjärjestelmissä ulkomailta saataviin osinkoihin sovellettava efektiivinen veroaste voi olla eri kuin kansallinen marginaalituloverokanta. Niinpä täydellistä pääomanvientineutraliteettia ei saavuteta. Tämä kuitenkin noudattaa kansainvälisesti hyväksyttyä periaatetta, jonka mukaan yhtiöiden voitot olisi verotettava siinä maassa, jossa ne syntyvät, sekä periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltioilla on nykyisen yhteisön lainsäädännön mukaisesti vapaus määrätä itse yhtiöverokantansa ja -pohjansa. Toisin sanoen tässä yhteydessä rajat ylittävän neutraliteetin väheneminen on se hinta, joka on maksettava jäsenvaltioiden täysivaltaisuudesta määrätä itse yhtiöverokantansa. 5. Päätelmät Jäsenvaltiot soveltavat erilaisia verojärjestelmiä yksityishenkilöiden osinkotuloihin. Kotimaisten osinkojen osalta useimmat jäsenvaltiot estävät yhtiöveron ja tuloveron samasta tulosta kantamisesta johtuvan taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen toteutumisen tai lieventävät sitä soveltamalla joko yhtiöveron hyvitysjärjestelmää tai eriytettyä tuloverojärjestelmää. Kun jäsenvaltiot järjestelmiään soveltaessaan soveltavat eri verokohtelua kotimaisiin ja ulkomailta saataviin tai ulkomaille maksettaviin osinkoihin, tämä saattaa rajoittaa rajat ylittäviä sijoituksia ja aiheuttaa EU:n pääomamarkkinoiden pilkkoutumista. Muotoutumassa olevassa oikeuskäytännössään yhteisöjen tuomioistuin on tarkastellut tätä kysymystä pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten perusteella. Se on tässä tiedonannossa keskeisimpänä pidettyä oikeustapausta koskevassa tuomiossaan todennut selkeästi, että toimenpide, jolla kotimaisiin ja ulkomailta saataviin osinkoihin sovelletaan eri verokohtelua, ei ole yhteensopiva yhteisön lainsäädännön kanssa. Komissio uskoo, että tämän oikeuskäytännön analysointi johtaa perustavaa laatua oleviin päätelmiin osinkoverojärjestelmien malleista: jäsenvaltiot eivät voi kantaa korkeampia veroja ulkomailta saatavista osingoista kuin kotimaisista osingoista. Vastaavasti ne eivät voi kantaa korkeampia veroja ulkomaille maksettavista osingoista kuin kotimaisista osingoista. Jäsenvaltiot ovat osinkoverojärjestelmiensä alkuperäisissä malleissa mahdollisesti keskittyneet järjestelmien kotimaisiin vaikutuksiin, mistä on saattanut aiheutua lainsäädännön vastaisia rajoituksia ulkomailta saataville ja ulkomaille maksettaville osingoille. Niinpä jäsenvaltioiden olisi tarkasteltava järjestelmiään uudelleen perustamissopimuksen nykyisten määräysten valossa. Kuten tässä tiedonannossa todetaan, on mahdollista ottaa käyttöön sellaisia verotuksen lievennysmenetelmiä, jotka ovat yhteensopivia perustamissopimuksen määräysten kanssa, säilyttäen kuitenkin samalla mahdollisuudet verottaa melko suoraviivaisesti. Tietyt jäsenvaltiot ovat jo ottaneet käyttöön tällaisia menetelmiä ja toiset valmistautuvat parhaillaan niiden käyttöönottoon. Näiden muutosten avulla pitäisi olla mahdollista optimoida pääomien kohdentuminen sisämarkkinoilla, vaikka täydellinen neutraliteetti ei olekaan toteutettavissa, koska verotuksen yhdenmukaistaminen ei ole toteutunut. Päättäessään toimenpiteistään jäsenvaltioiden olisi omaksuttava yhdenmukainen lähestymistapa, jolla varmistetaan olemassa olevien veroesteiden nopea poistaminen. Tällä luodaan entistä vakaampi ja sijoittajia suosiva toimintaympäristö ja poistetaan mahdollisten oikeudellisten konfliktien ja oikeusprosessien aiheuttama epävarmuus. Komissio toivoo voivansa edistää tätä koordinointia sekä yksityisten sijoittajien että yhtiöiden eduksi ja yleisesti sisämarkkinoiden parhaimman mahdollisen toimivuuden varmistamiseksi, koska siten parannetaan EU:n kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla. Tästä syystä komissio kehottaa jäsenvaltioita toimimaan yhdessä kanssaan tässä tiedonannossa tarkasteltujen kysymysten ratkaisemiseksi nopeasti ja tehokkaasti. Jos ratkaisuja ei löydetä selkeästä lähestymistavasta huolimatta, komissio toteuttaa EY:n perustamissopimuksen valvojana tarvittavat toimet sen varmistamiseksi, että perustamissopimusta noudatetaan, muun muassa saattamalla asian tarvittaessa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisesti. Komissio pyytää neuvostoa, Euroopan parlamenttia ja Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa antamaan lausuntonsa tästä tiedonannosta. ------------------------------