Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Koheesiopolitiikan tulevaisuus laajentumisen yhteydessä ja siirryttäessä osaamistalouteen"

(2002/C 241/13)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 1. maaliskuuta 2001 laatia työjärjestyksensä 23 artiklan 2 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Koheesiopolitiikan tulevaisuus laajentumisen yhteydessä ja siirryttäessä osaamistalouteen".

Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lisälausuntonsa 25. kesäkuuta 2002. Esittelijä oli Henri Malosse.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 17. ja 18. heinäkuuta 2002 pitämässään 392. täysistunnossa (heinäkuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lisälausunnon. Äänestyksessä annettiin 127 ääntä puolesta ja 1 vastaan 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Tiivistelmä

A. EU:n suunniteltu laajeneminen Keski- ja Itä-Eurooppaan sekä yhteiskuntamme kehittyminen kohti osaamistaloutta asettavat uusia ehtoja Euroopan unionin koheesiopolitiikan täytäntöönpanolle.

B. Mainitut uudet ehdot antavat lisäperusteita nykyistä kunnianhimoisemman koheesiopolitiikan toteuttamiselle, koska tavoitteena on kehittää laajentuvasta unionista vuoteen 2010 mennessä maailman kilpailukykyisin osaamistalous.

C. "Talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaoston valmisteluryhmä, jonka tehtävänä on ollut valmistella komitean lausuntoa aiheesta, on käynyt yhdellä EU:n tavoite 1 -alueella (Andalusiassa) ja yhdellä ehdokasvaltion alueella (Itä-Slovakiassa) kuulemassa paikallisia talous- ja yhteiskuntaelämän vaikuttajia ja testaamassa analyysinsä toimivuutta todellisuudessa.

D. Komitea on vakuuttunut tarpeesta muuttaa perinpohjaisesti koheesiopolitiikan periaatteita, yleisiä ehtoja, painopistealueita ja soveltamisohjeita.

E. Mittavan uudistuksen on näyttävä myös tukikelpoisuusvaatimusten muuttamisena. Vaatimuksiin on sisällytettävä tavanomaisten suhdelukujen lisäksi muitakin tekijöitä, kuten kaukaisuus, eristyneisyys, koulutusvaje ja yrityskulttuurin vaje sekä strukturoidun kansalaisyhteiskunnan puute.

F. Uudistuksen valmistelussa tulisi voida tukeutua tausta-asiakirjaan, jossa ennakoidaan alueiden jäsenvaltioiden taloudellisen ja yhteiskunnallisen tilanteen kokonaiskuvaa laajentumisen jälkeen. Tämä tulevaisuutta luotaava komission valmisteleva asiakirja lienee käytettävissä heti vuoden 2004 alussa.

G. Pyrkimättä yhtäläisyyteen koheesiopolitiikassa on suosittava paikallisia ja valtiollisia aloitteita rakenteellisten vajavaisuuksien korjaamiseksi sekä kasvulle ja hyvinvoinnille otollisen ilmapiirin kehittämiseksi. Toimien on oltava muutakin kuin taloudellista tukea. On tuettava yrittäjähenkisyyttä sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuutta. Toimilla ei myöskään pidä luota tukiriippuvuutta eikä vääristää kilpailua.

H. Taloudellisten ja yhteiskunnallisten vaikuttajien aktiivisen osallistumisen on edistettävä todellisten tarpeiden ja unionin toimien kohtaamista. Ensimmäiseksi on parannettava tiedon saantia. Euroopan unionin yhteenkuuluvuutta lisäävän toiminnan on oltava näkyvämpää.

I. Uudella koheesiopolitiikalla tulisi olla kolme ensisijaista painopistealuetta: hyvän hallintotavan kehittäminen (johon kuuluu järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan rooli), koulutus laajassa merkityksessä ja perusinfrastruktuuri. Painopistealueissa otetaan huomioon kestävän kehityksen ehdoton välttämättömyys.

J. Euroopan unionin menettelytapoja on yksinkertaistettava. Komitea on laatinut konkreettisia ehdotuksia uusiksi toimintamenetelmiksi, jotka perustuvat avoimuuteen, osallistumiseen ja nykyaikaisuuteen.

K. Yhden ainoan, kentän tarpeisiin nähden riittävän joustavan rahaston perustaminen yksinkertaistaisi sen käyttömahdollisuuksia ja takaisi nykyistä suuremman näkyvyyden. Rahastoa täydennettäisiin toimijoille suunnatulla suoralla mahdollisuudella hyödyntää kumppanuutta ja saada tietoa parhaista käytänteistä. Muille kuin alueellisesti kiinnostaville tai erityisongelmien ratkaisuihin tähtääville politiikoille voitaisiin luoda erillisiä välineitä.

L. Liian rajoittava ohjelmointi olisi korvattava tavoitesopimuksilla, joihin sisältyy panostaminen valtakunnallisiin ja paikallisiin poliittisiin resursseihin, kuten esim. yksityissektorin sijoitukset ja takaisin maksettavat tuet.

M. Komitea ehdottaa, että koheesiopolitiikalle myönnetään riittävät varat. On kuitenkin turvattava riittävä joustavuus, jotta panostettaisiin hankkeiden korkeaan laatuun. On syytä tehdä laadullinen ja vertaileva arviointi sekä varmistaa, että tavoitteet ovat yhdenmukaisia EU:n suurten painopistealueiden kanssa, ja valvoa julkisten varojen hyvän varainhoidon periaatteiden noudattamista.

2. Lisälausuntoluonnoksen konteksti - Koheesiopolitiikan uusi toimintaympäristö

2.1. Huhtikuun 25. päivänä 2001 hyväksymässään lausunnossa(1) komitea esitteli ensimmäisen poliittisen vastauksensa ja avasi sillä osallistumisensa Taloudellinen koheesio -foorumiin, jonka Euroopan komissio järjesti 21. ja 22. toukokuuta 2001. Lausunnossa kannatetaan uudistettua koheesiopolitiikkaa, jolle on myönnetty varat laajentumisesta syntyvien lisätarpeiden täyttämistä varten.

2.2. Nyt käsiteltävän lisälausunnon tarkoituksena on jatkaa ja syventää pohdintaa komiteassa toisen koheesioraportin(2) sekä ensimmäisen taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevän kertomuksen(3) sisältämien tietojen pohjalta. Siinä otetaan huomioon myös komission säännöllisesti laatimat selvitykset ehdokasvaltioista. Euroopan unionin laajeneminen vuonna 2004 jopa 25 maan unioniksi (ja pitkällä aikavälillä varmastikin vieläkin laajemmaksi) asettaa vertailukohtia, tavoitteita, painopistealoja sekä koheesiopolitiikan keinoja koskevia suuria kysymyksiä, sillä uudet jäsenvaltiot ovat suurimmaksi osin kehityksessä jäljessä nykyisiä jäsenvaltioita. Nykyisissä ehdokasvaltioissa tulot/henkilö ovat yleensä reilusti EU:n keskiarvon alapuolella. Eräillä alueilla tai eräissä maissa tulotaso yltää hädin tuskin yhteen neljäsosaan unionin keskiarvoa.

2.3. Tässä lisälausunnossa laajennetaan keskustelu kattamaan myös ne vaikutukset, joita osaamistalouteen siirtymisellä on koheesiopolitiikkaan. Komitea yhtyykin unionin yleisiin tavoitteisiin, joista sovittiin maaliskuussa 2000 Lissabonissa järjestetyssä huippukokouksessa. Tavoitteeksi asetettiin tehdä Euroopan unionista vuoteen 2010 mennessä "maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous".

2.3.1. Komitea pitää tässä yhteydessä erityisen tärkeänä myös ns. Cardiffin, Luxemburgin ja Göteborgin prosesseja, joissa alueellisen ja taloudellisen koheesion käsitettä laajennetaan kattamaan yhteiskunnallinen ulottuvuus, työllistämistoimet sekä kestävä kehitys.

2.3.2. Komitea sisällyttää omiin painopistealueisiinsa pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan, joka hyväksyttiin Feiran huippukokouksessa, ja painottaa ratkaisevaa panosta, joka yrittäjähenkisyydellä on Euroopan potentiaaliseen kasvuun. Tässä yhteydessä komitea korostaa, että nykyisiä yrityksiä on tärkeää tukea ja vahvistaa.

2.4. Komitean pohdinta toisaalta tulee asettaa vieläkin laajempaan yhteyteen, eli Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan työskentelyyn. Valmistelukunta aloitti toimintansa 28. helmikuuta 2002. Komiteaa edustaa valmistelukunnassa kolme tarkkailijajäsentä. Komitean pyrkimyksenä on antaa valmistelukunnalle omintakeinen panoksensa, josta kuuluvat Euroopan kansalaisyhteiskunnan talous- ja yhteiskuntaelämää edustavien järjestöjen ääni. Näihin järjestöihin kuuluvat myös ne ehdokasvaltioiden järjestöt, joihin komitea on luonut vakiintuneet suhteet.

2.5. Syventääkseen pohdintaansa ja tutustuakseen paikallisten kansalaisyhteiskunnan järjestöjen analyyseihin "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaoston valmisteluryhmä, jonka vastuulla on ollut valmistella aiheesta komitean lausuntoa, järjesti Andalusiassa Andalusian talous- ja sosiaalineuvoston kanssa yhteisen kuulemistilaisuuden 20. ja 21. syyskuuta 2001(4). Andalusia kuuluu nykyisin rakennepolitiikan 1-tavoitteeseen ja on yksi koheesiorahastosta eniten tuettuja Euroopan alueita.

2.6. Saman periaatteen mukaan valmisteluryhmä kävi 7. ja 8. maaliskuuta 2002 tutustumassa Slovakian tasavallan itäosassa sijaitsevaan Presoviin ja kuuli paikallisia talous- ja yhteiskuntaelämän sekä kansalaisyhteiskunnan järjestöjä saadakseen selville, kuinka paljon nämä tietävät yhteisöpolitiikoista, mitkä ovat heidän kokemuksensa jäsenyyttä edeltävistä rahastoista ja mitä he odottavat koheesiopolitiikalta sen jälkeen, kun maa on liittynyt jäseneksi Euroopan unioniin(5).

3. Toteamukset

3.1. Koheesiopolitiikan tärkeä rooli

3.1.1. Koheesiopolitiikalla on poikkeuksellisen tärkeä rooli Itä- ja Keski-Euroopan ehdokasvaltioille. Maiden talouselämän jälkeenjääneisyys ja infrastruktuurin vanhentuneisuus ovat nykyisin tunnettuja tosiasioita, ja niiden perusteella on täysin oikeutettua soveltaa koheesiopolitiikkaa heti kun maat ovat liittyneet jäseniksi unioniin.

3.1.2. Hakijavaltioista esim. Puolassa, Unkarissa, Tsekin tasavallassa ja Slovakian tasavallassa on myös havaittavissa alueellisten erojen kasvua. Slovakiassa Bratislavan alueella BKT/asukas on lähes sama kuin EU:n alueella keskimäärin (95 %) ja työttömyys on alhainen (6,6 %). Sen sijaan maan itäosissa, esim. Presovin alueella, tulotaso vastaa 39:ää prosenttia EU:n keskiarvosta ja työttömyys ylittää joillain aloilla 50 prosenttia.

3.1.3. Nykyisille jäsenvaltioille koheesiopolitiikalla on edelleen suuri merkitys. Tavoite 1 -alueiden liittäminen koheesiopolitiikan piiriin on poliittisesti merkittävä teko. Näin ollen Andalusiassa talous- ja yhteiskuntaelämän vaikuttajat pitävät koheesiopolitiikkaa unionin yhtenä peruskivenä, vaikka myöntävätkin tarpeen uudistaa sitä perinpohjin. He eivät missään nimessä halua jäädä sitä paitsi niin kauan kuin alue on rakenteellisessa kehityksessä jäljessä muita unionin alueita.

3.1.4. On mahdollista, että uudessa tilanteessa eräät tällä hetkellä koheesiorahastosta tukea saavat alueet jäävät sitä vaille, vaikka niiden sisäiset alueelliset erot ovat vielä valtavat huolimatta siitä, että niiden kehityksen ero yhteisön kehityksen keskiarvoon onkin kaventunut. Voidaankin sanoa, ettei perinteisissä tukikelpoisuusehdoissa (BKT/asukas, työttömyysaste) oteta riittävästi huomioon rakenteellisia, maantieteellisiä ja kulttuurisia vaikeuksia.

3.1.5. Tämän lisäksi voidaan havaita, että viimeisten viiden vuoden aikana kehityksen eroavuudet joidenkin suurten jäsenvaltioiden (Espanja, Yhdistynyt kuningaskunta) sisällä ovat pikemminkin kasvaneet. Erot olisivat vieläkin suuremmat, jos rakenne- ja koheesiopolitiikkaa ei näissä maissa olisi noudatettu, koska taloudellinen kehitys on voimakkaasti keskittynyt kaikkein vauraimmille alueille. Rakennepolitiikan olisi kuitenkin oltava tämän lisäksi avointa, mikä ei suinkaan vastaa todellista tämänhetkistä tilannetta monissa jäsenvaltioissa. Koska rakennepolitiikka on hyvin monisäikeistä, se muuttuu usein myös vaikeaselkoiseksi. On erityisen tärkeää pohtia yhteisön koheesiopolitiikan ko. alueille tuottamaa lisäarvoa. EU:n toimintaa voitaisiin ensi näkemältä perustella kansallisten viitekehysten ylitse toimivalla kumppanuudella, verkkoyhteistyöllä ja kokemuksien vaihdolla.

3.1.6. Komiteassa katsotaan yleisesti, että sosiaalinen yhteenkuuluvuus on yhtä elintärkeää kuin alueellinen yhteenkuuluvuus. Nykytilanteessa toisen vuosikertomuksen ja ensimmäisen välikertomuksen sisältämät tiedot ovat hälyttäviä, sillä erot ovat kasvaneet entisestään ja sosiaalinen syrjäytyminen lisääntynyt. Vertailuvuonna 1997 merkittävä määrä eurooppalaisia (n. 20 % tietyissä jäsenvaltioissa: 22 % Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 22 % Kreikassa, 23 % Portugalissa) elää kansainvälisen köyhyysrajan alapuolella. Tämän pitäisi huolestuttaa nykyistä enemmän unionin poliittisia päättäjiä. Miten voidaan kuvitella, että unionista kehittyy maailman merkittävin talousmahti, kun nykyisessä osaamistaloudessa näin moni unionin asukas on syrjäytynyt?

3.1.7. Olisi syytä ottaa mukaan kaikkien jäsenvaltioiden alueet - tämä pohdinta pätee koheesiopolitiikan tavoitteisiin 2 ja 3 - koska lopullisena tavoitteena on saada kansalaiset osallistumaan Euroopan yhdentymiseen. Tällöin kuitenkin avoimuus ja yhteisön lisäarvo näyttäisivät olevan vieläkin tärkeämpiä kuin avustuksen määrä, jota Euroopan tukirahastoista voitaisiin tarjota.

3.2. Tukiriippuvuudesta kieltäytyminen

3.2.1. On sanottava selkeästi, että koheesiopolitiikan tavoite ei ole erojen poistaminen tai kaikkien kehitystasojen yhdenmukaistaminen. Objektiivisista ja subjektiivisista syistä jotkin alueet ovat aina vauraampia kuin jotkin toiset. Koheesiopolitiikan tavoitteena on jatkossakin oltava toisaalta rakenteellisten puutteiden (kaukaisuus kehityskeskuksista, eristyneisyys) vaikutusten loiventaminen. Toisena tavoitteena on oltava paikallisten aloitteiden ja taloudellisten mahdollisuuksien hyödyntäminen. Todellinen kehitys on asukkaiden, kansalaisyhteiskunnan järjestöjen, julkisten toimijoiden ja yrittäjien käsissä.

3.2.2. On valvottava jatkossakin, että yhteisön tuki kannustaa toimintaan eikä kehity pelkän avustuksen tai ja siitä riippuvuuden suuntaan. Itse asiassa joissakin nykyisissä jäsenvaltioissa saadut kokemukset ovat riittäviä, jotta ehdokasvaltioille kerrottaisiin heidän olevan itse oman tulevaisuutensa seppiä. Maiden kansalaisten sekä taloudellisten ja yhteiskunnallisten toimijoiden aloitekyky on ratkaisevaa, vaikka yhteisön rahoitustuki voikin olla merkittävä kehityksen vauhdittaja ja energiaa tuottava tekijä.

3.2.3. Tuen asianmukainen käyttö on erityisen tärkeää maissa, joissa hallinnolliset valmiudet ovat erityisen heikot ja jotka kärsivät hyvin pahasta korruptiosta. Näin ollen on vahvistettava unionin toteuttamien toimien seurantaa ja valvontaa sekä varauduttava törkeimmissä tapauksissa sanktioihin. Ne on kuitenkin langetettava siten, etteivät ne vaikuta ko. alueen asukkaisiin.

3.3. Suuri puute: talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat eivät osallistu riittävästi

3.3.1. Kansalaisyhteiskunnan aktiivinen osallistuminen ja sen muodostamien järjestöjen kapasiteetin vahvistaminen ovat rakennepolitiikan asianmukaisen hyödyntämisen ennakkoehdot, kun tavoitteena on kestävä aluekehitys. Valtiovaltaan kuulumattomien toimijoiden osallistumisen on oltava todellista kaikissa toiminnan vaiheissa: suunnittelussa, toteutuksessa ja arvioinnissa. Tältä osin on ilmiselvää, että yhteisön politiikalla saavutetut tulokset ovat on pettymys. Yhteisön politiikkoihin osallistumisen vähyyttä on valitettu monesti. Osallistumisasteen alhaisuus haittaa koheesiopolitiikan näkyvyyttä, avoimuutta ja tehokkuutta.

3.3.2. On huomattava, että tämä toteamus osoittautuu paikkansapitäväksi myös ehdokasvaltioissa; paikallisjärjestöjen heikkoa kehitystä käytetään siellä tekosyynä avoimuuden puutteelle ja kansalaisjärjestöjen lähes täydelliselle puuttumiselle liittymistä edeltävien avustusohjelmien täytäntöönpanossa. Lisäksi liittymistä edeltävien avustusohjelmien käyttöönotto on jo viivästynyt, ja niiden käyttö hidastunee entisestään, jos edellä mainittuja toimijoita saada ryhdy valmistelemaan hankkeita ajoissa.

3.4. Uusien painopisteiden tarve

3.4.1. On ensisijaisen tärkeää sovittaa koheesiopolitiikka yhdensuuntaiseksi Euroopan unionin suurten strategisten tavoitteiden - ns. Cardiffin, Luxemburgin ja Göteborgin prosessien - kanssa. Barcelonan Eurooppa-neuvosto yritti saattaa ne yhdenmukaisiksi maaliskuussa 2002. Pienyrityksiä koskevassa eurooppalaisessa peruskirjassa sovitut sitoumukset sekä julkisten palveluiden laadusta käyty keskustelu, joka Barcelonassa jälleen vahvistettiin, on myös sisällytettävä painopistealoista käytävään keskusteluun. Komitea suhtautuu myönteisesti velvoittaviin suuntaviivoihin, jotka noudattavat Euroopan unionin poliittisia painopistealueita ja jotka on laadittu yhteistyössä jäsenvaltioiden, alueiden komitean ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitean kanssa.

3.4.2. Julkisen vallan pyrkiessä monissa maissa keskittymään uudelleen vain asemansa asettamiin tehtäviin suoran taloustoiminnan sijaan myös yhteisön toiminnan pitäisi keskittyä olennaiseen, eli taloudelliselle toiminnalle ja innovaatiolle myönteisen ympäristön luomiseen. Ensi sijassa siihen tulee pyrkiä hyvin laajasti ymmärrettyjen materiaalisten ja immateriaalisten perusinfrastruktuurien varassa ja sen jälkeen henkilöstöresurssien parantamisen muodossa.

3.4.3. Yrityksille jaettavat suorat tuet voivat saada aikaan kielteisiä vaikutuksia: yritysten sijoittamista toisaalle, "tukiaisten metsästystä" ja kilpailun vääristymistä. Innovaatio on paljon enemmän riippuvaista henkilöistä ja yleisestä toimintaympäristöstä kuin saaduista tuista. Yritykset ja erityisesti pk-yritykset ovat tällä hetkellä hyvin halukkaita käyttämään laadukkaita perusinfrastruktuureja, hyvin koulutettua ja omiin tarpeisiinsa soveltuvaa ammattitaitoista henkilöstöä.

3.4.4. Vuoropuhelulla saavutettua yhteiskuntasopua sekä välittävässä tehtävässä olevia, hyvin organisoituneita autonomisia järjestöjä, jotka pystyvät tarjoamaan yleishyödyllisiä palveluita kuten edustamaan ja tiedottamaan, voidaan pitää nykyisin tukia ratkaisevampina taloudelliseen nousuun vaikuttavina tekijöinä.

3.4.5. Kestävän kehityksen tavoite, joka on Eurooppa-neuvoston Göteborgissa keväällä 2001 hyväksymän uuden strategian keskeinen ajatus, on saanut talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmien hyväksynnän. Tästä on pystyttävä tekemään asianmukaiset päätelmät. Toisaalta kuljetusmuotoja ja viestintäkeinoja valittaessa on otettava huomioon kestävän kehityksen välttämättömyys. Tieverkon laajentamista ei enää voida ehdottaa ainoana ratkaisuna kohteisiin pääsemiseksi ja eristyneisyyden purkamiseksi. Ennen kaikkea rahtikuljetuksissa pitäisi käyttää rautatie- ja vesikuljetuksia niin usein kuin mahdollista. Toisaalta eräät Euroopan alueet kehittyvät pakon edessä massaturistikohteiksi, joihin on investoitava kalliita, vain pienen osan vuotta käytössä olevia perusrakenteita. Tämä voi saada kansalaisten mielissä aikaan hylkimisreaktioita. Matkailuelinkeinon harjoittamista tulisi arvioida nykyistä yksityiskohtaisemmin ja selvittää, miten se sulautuu paikalliseen elinyhteisöön ja mitkä ovat sen ympäristövaikutukset.

3.4.6. On tärkeää arvioida Euroopan unionin painopistealat ja toimintatavat suhteessa osaamistalouteen. Toisen koheesiokertomuksen mukaan 50 prosenttia vaurauden tuottamisesta ja 3/4 tutkimus- ja kehitysvarojen käytöstä keskittyvät 14 prosentille Euroopan unionin maantieteellisestä alaa. Yksi koheesiopolitiikan suurista vaikutuksista voisi olla uuden teknologian levittämisen helpottaminen. Sillä voitaisiin myös helpottaa muita heikommassa asemassa olevien alueiden siirtymistä osaamistalouteen. Andalusian kaltaisella alueella työmarkkinaosapuolet ovat pitkälti yhtä mieltä siitä, että on ensisijaisen tärkeää toimia yhteisymmärryksessä, jotta voidaan välttää tietotekniikan käyttöönoton viivästyminen ja välttää menneisyydessä tehdyt virheet alueella, jolla aikoinaan ei ymmärretty teollisuuden aikakauteen sopeutumisen tärkeyttä tai ei pystytty siihen sopeutumaan.

3.4.7. Osaamistaloudessa yleissivistävällä ja ammatillisella koulutuksella on keskeinen asema. Menneisyyden painolastina kulkeva ammatillisen koulutuksen (joka kuuluu sosiaalirahastosta tuettaviin toimintoihin) ja yleissivistävän koulutuksen (joka ei kuulu sosiaalirahaston piiriin) välillä tehtävä ero on aikansa elänyt, kun Euroopan unioni haluaa perustellusti edistää elinikäistä oppimista ja koulutusta. Kysymys on erityisen ajankohtainen ehdokasvaltioissa, joissa rakennemuutos sekä ammatillinen jatko- ja täydennyskoulutus ovat erityisen tärkeitä. Nykyään yritykset ovat kiinnostuneempia yliopistoista kuin luonnonvaroista! Voidaan ajatella, että koheesiopolitiikkaa uudistettaessa yleissivistävä ja ammatillinen koulutus muodostuvat ensisijaisiksi väyliksi, joista hyvinvoinnin myönteinen kierre nousee.

3.5. Uusien toimintatapojen tarve

3.5.1. Monien koheesiopolitiikan välineiden (EMOTR, ESR, Euroopan aluekehitysrahastot) olemassaolo suosii kaksinkertaista käyttöä. Sama virhe näytetään tehneen ehdokasvaltioissa perustettaessa lukuisia välineitä, kuten Ispa, Safard, Phare, ja niiden lisäksi Tempus ja Leonardo. Liian monet ohjausvälineet aiheuttavat sekaannusta ja lisäävät yhteisön menettelytapoja hyvin huonosti tuntevien kansalaisten hämmennystä. Ohjausvälineiden suuri kirjo saa myös paikalliset toimijat kehittämään pirstaleisia hankkeita Euroopan unionin menettelytapojen perusteella sen sijaan, että he lähestyisivät tarpeitaan kokonaisvaltaisesti ja rajaisivat hankkeensa monialaiseksi, yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Jotta unionin toimet olisivat riittävän yksinkertaisia, avoimia ja johdonmukaisia, olisi yhteisön rakenteelliset ohjausvälineet liitettävä yhdeksi kokonaisuudeksi, joka on tarpeeksi joustava soveltuakseen paikallisiin tarpeisiin ja painopistealoihin.

3.5.2. Vuosien ajan unionin menettelyissä on asetettu menettelytekniikka kokonaisuutta tärkeämmäksi ja täten on saatu aikaan menettelyjen viidakko avoimuuden ja saatavuuden kustannuksella. Samat puutteet ovat jo nähtävissä ehdokasvaltioissa liittymistä edeltävien avustusohjelmien täytäntöönpanossa.

3.5.3. On siis välttämätöntä yksinkertaistaa menettelytapoja perin pohjin. On myös varauduttava antamaan teknistä tukea ehdokasvaltioiden niin valtakunnallisille ja paikallisille hallinnoille kuin myös talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoille, jotka tulisi kutsua osallistumaan täysipainoisesti ohjelmien täytäntöönpanoon.

3.5.4. Avoimuuteenkin on saatava aikaan suuria muutoksia. Tarvitaan toimivia tiedotuspolitiikkoja ja -mekanismeja jokaisen yhteisön toimenpiteen rinnalle.

4. Koheesiopolitiikan yleisten periaatteiden ja ehtojen perinpohjainen uusiminen

4.1. Uudet periaatteet

4.1.1. Unionin laajeneminen maihin, joiden tilanteet poikkeavat täysin aiemmin nähdystä, sekä osaamistalouden esiinmarssi edellyttävät perinpohjaisia muutoksia politiikkaan, joka on toisaalta osoittautunut toimivaksi ja toisaalta sisältänyt vakavia puutteita.

4.1.2. Komitea vahvistaa yhtyvänsä yhteisön koheesiopolitiikan periaatteisiin sekä solidaarisuuden arvojen kannattajana että käytännön syistä, koska kilpailukykyä ei voida parantaa, mikäli alueet ja yhteiskuntaryhmät säilyvät toistensa ulottumattomissa. Komitean kanta tarkoittaa myös sitä, että sen mielestä politiikkaa on käytettävä pienentämään tavalla tai toisella eroja niin alueiden ja kuin yhteiskuntaryhmien välillä. Politiikan tavoitteena ei ole häivyttää edes pieniä eroja, vaan pikemminkin antaa muita heikommassa asemassa oleville alueille ja ryhmille keinoja, joilla ne pystyvät korjaamaan puutteensa ja kirimään muut kiinni. Keinoja voivat olla esim. perusrakenteet, koulutus ja kansalaisyhteiskunnan järjestöt.

4.1.3. Koheesiopolitiikan on oltava yhtä paljon henkinen tila kuin käyttöön annettu keinovalikoima. Toiminnan osalta on selvää, että painopisteet on asetettava tärkeysjärjestykseen ja että pelkkä rahoitustuki ei riitä. Rakennemuutoksia, yksityisten toimijoiden ja yhdistysten aloitteellisuutta, taitotiedon välittämistä ja parhaiden käytänteiden levittämistä on tällöin hyödynnettävä nykyistä enemmän. Unionin budjettivarojen käyttö on rajattava tärkeimpien painopistealojen tukemiseen ja sen myötä pahimpien puutteiden korjaamiseen, kumppanuuden kehittämiseen sekä yhteistyöverkkojen rakentamiseen, kokemusten vaihtoon ja parhaiden käytänteiden levittämiseen.

4.1.4. Toteuttaessa käytännössä ensisijaisia painopistealoja on yhteisön rahoitusta käytettävä ainoastaan jäsenvaltioilta ja paikallisilta tahoilta saatavan rahoituksen täydennyksenä. Tukea on haettava entistä järjestelmällisemmin myös yksityisistä rahastoista. Avun määrän asteittainen vähentäminen on myös nostettava periaatteeksi, jottei vahvistettaisi passiivisuutta, joka puolestaan johtaa avustuksista riippuvaisuuteen. Jokaisen julkisista varoista käytetyn euron on saatava aikaan kehitystä. Yrityksille maksettavat tuet aiheuttavat kilpailun vääristymistä ja ne on kiellettävä. Sen sijaan on lisättävä pk-yritysten tukipalveluja ja tuettava yritysten perustamista sekä helpotettava niiden rahoitusmarkkinoille pääsyä. Varojen täydentävyysperiaate (EU, jäsenvaltio, alue, paikalliset toimijat, yksityissektori) on avainasemassa pyrittäessä turvaamaan mahdollisuuksien hyödyntäminen ja edistämään kumppanuutta. Menettelyjä ei kuitenkaan pidä tehdä liian monimutkaisiksi eikä estää yhteisön toiminnan julkista näkyvyyttä.

4.1.5. Painopistealat on analysoitava uusien tarpeiden ja uusien painopistealojen mukaan. Analyysien avulla tulisi saada aikaan se, että otetaan huomioon muutkin tukikelpoisuuskriteerit kuin BKT-aste/asukas. Muita kriteerejä ovat eritoten nykyisten jäsenvaltioiden ollessa kyseessä syrjäisyys tai "kaukaisuus", vaikeapääsyisyys, koulutusvaje, yrityskulttuurin heikkous, yleishyödyllisten palveluiden kapasiteetti ja hallinnointipotentiaali, kansalaisyhteiskunnan rakenteellinen heikkous ja paikallistason kehityksen aikaansaamisen vaikeudet, yksityisen ja julkisen sektorin kumppanuus sekä osuus- ja yhteisötalouden hallinnoinnin oppiminen.

4.2. Uudet toimeenpanokriteerit

4.2.1. Tätä nykyä tieto kansalaisyhteiskunnasta ja siihen osallistumisesta on liian vähäistä. Koheesiopolitiikan soveltamisessa on välttämätöntä taata täydellinen avoimuus ja luovuttava aikaisemmin käytössä olleista "luottamuksellisista" käytänteistä. Komitea ehdottaa järjestelmällistä tiedotustoimintaa, joka voidaan toteuttaa tiedotustilaisuuksin, käytännön oppain sekä Internetin ja viestimien välityksellä. Kaikille ohjelmille on vastaisuudessa luotava oma tiedotusohjelmansa, jonka toteuttavat paikallistasolla paikalliset kansalaisyhteiskunnan järjestöt. Välitystehtävä uskotaan järjestöille.

4.2.2. Ennen minkään eurooppalaisen ohjelman toteuttamista on arvioitava aluetason tarpeiden määrä ja laatu. On varmistettava, että analyysiin osallistuvat talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat, ja ne voidaan tehdä esim. alueellisten pilottiryhmien voimin. EU:n on tuettava arviointivaihetta ja sitä on pidettävä välttämättömänä, jokaista yhteisötointa edeltävänä vaiheena.

4.2.3. Edustustehtäväänsä ja legitimiteettinsä pitäytyneet kansalaisyhteiskunnan talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat sekä alue- ja paikallisvaaleilla valitut edustajat on saatava osallistumaan täysimittaisesti toiminnan suunnitteluun, toteutukseen ja arviointiin. Komitea suosittaa, että paikallisorganisaatiot käyttävät yleisesti niille myönnettyjä kokonaistukia pienten hankkeiden hallinnointiin, sillä ne vastaavat usein hyvin tarkoin paikallisia tarpeita.

4.2.4. Alueidenvälinen kokemusten vaihto ja yhteistyö ovat edelleen liian pienen piirin käsissä eikä niillä ole varsinaista käytännön merkitystä. Onkin valitettavaa, että kehityksessä jälkeen jääneet alueet eivät pysty hyödyntämään muiden Euroopan alueiden keräämiä kokemuksia onnistuneista ratkaisuista. Tietojen vaihtoa on vilkastutettava esim. perustamalla erityinen ohjausväline, joka on suoraan paikallisviranomaisten sekä talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden käytettävissä.

4.2.5. Komitea toivoo, että EU:n toiminta alueilla olisi selkeästi näkyvää. Siihen pyrittäessä pelkkä viestintäpolitiikka ei riitä. Euroopan komissiolle olisi lisäksi annettava keinot taata yhteisön läsnäolo tukea saavalla alueella. Se voitaisiin toteuttaa esimerkiksi antamalla näkyvyydestä vastuu poliittisesta vallasta riippumattomille tahoille tai kansalaisyhteiskunnan järjestöille.

4.2.6. Toteutettujen toimien arviointi on olennainen osa koheesiopolitiikan tulevaisuutta ja keino saada siitä hyötymättömät alueet hyväksymään se. Hyvä arviointi ei voi rajoittua ainoastaan laillisuuden tai hyvän varainhoidon valvontaan. Toimien vaikutuksia on arvioitava ensisijaisesti sekä suhteessa asetettuihin tavoitteisiin että niiden taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin vaikutuksiin. Arvio on ulotettava kattamaan myös koheesiopolitiikan kokonaisvaikutus alueella tai tietyssä yhteiskunnallisessa viiteryhmässä. Hyvän arvion laatimiseen osallistuvat aktiivisesti aina talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat, jotka edustavat koheesiopolitiikan senkertaista kohderyhmää. Komitea toivoo, että arvioita laadittaessa järjestetään säännöllisesti kokouksia, joissa paikallisorganisaatioilla on välitön ja rajoittamaton puheoikeus. Kokoukset pidetään järjestelmällisesti alueilla, ja niiden keskusteluja ohjaa osallistuvien paikallisorganisaatioiden kanssa ennalta laadittu kyselylomake. Komitea voisi osallistua ko. kokouksiin samalla tapaa kun se osallistui Sevillassa ja Presovissa järjestettyihin kuulemistilaisuuksiin.

5. Yhteisön koheesiopolitiikan uudet painopistealat ja soveltamissäännöt

5.1. Uudet painopistealat:

Uudella koheesiopolitiikalla tulisi olla kolme ensisijaista painopistealaa: hyvän hallintotavan mahdollisuuksien kehittäminen, koulutus laajassa merkityksessä ja perusinfrastruktuuri.

5.1.1. Hyvän hallintotavan mahdollisuuksien kehittäminen: Uudet, kaikkein tärkeimmät painopistealat näyttävät ehdokasvaltioissa olevan hallinnon valmiuksien lisääminen hyvän hallintotavan mukaisen toiminnan mahdollistamiseksi ja tuki järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kehittämiseksi Väliaikaisratkaisuna Euroopan komissio voisi korjata puutteita ohjaamalla kehitystä suoraan erityisviraston välityksellä. Tukea saavilla alueilla voitaisiin toteuttaa toimia siten, että hallintoportaat hyödyntäisivät nopeasti uutta teknologiaa. Tällöin voitaisiin yksinkertaistaa menettelyjä ja lisätä niiden avoimuutta sekä yritysten ja talouselämän ja yhteiskunnallisten toimijoiden että myös kansalaisten suuntaan. Olisi myös ensiarvoisen tärkeää tukea paikallisten talous- ja yhteiskuntaelämän organisaatioiden toimintavalmiuksia. Tukea ei annettaisi niiden normaalitoimintaan vaan hankkeisiin, joiden tarkoituksena on vahvistaa niiden neuvoa-antavaa tehtävää tai kehittää niiden jäsenille suunnattuja yleishyödyllisiä palveluja. Olisi aiheellista asettaa etusijalle ystävyystoiminta hyödyntämällä ohjelmia, joiden tarkoituksena on lisätä alueiden välistä yhteisyötä mainituilla aloilla.

5.1.2. On vahvistettava yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen sekä tutkimuksen valmiuksia: Unionin laajojen suuntaviivojen ja siten myös Lissabonin huippukokouksen loppupäätelmien mukaan 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen tärkein linjaratkaisu on talouden yleisen kilpailukyvyn lisääminen panostamalla entistä enemmän teknologiaan. Siksi peruskoulutuksen pitäisi olla koheesio-ohjelmissa merkittävä painopisteala. Euroopan unioni voisi sopia monivuotisten suuntaviivojen puitteissa, että vähintään 25 prosenttia tuesta osoitettaisiin koulutus-, samoin kuin ammattikoulutus- ja tutkimusvalmiuksien kasvattamiseen. Yleissivistävä ja ammatillinen koulutus on tässä yhteydessä ymmärrettävä hyvin laajassa merkityksessä, ja niihin sisältyvät tietoteknologiasta tiedottaminen varsinkin pienille yrityksille ja kansalaisille.

5.1.2.1. Kun unioni lisää sekä peruskoulutuksen että elinikäisen oppimisen koulutusvalmiuksia, se voi omalta osaltaan helpottaa syrjäytymisen torjunnan onnistumista. Tällöin onnistuneista kokemuksista saatujen tietojen levittäminen koko unionin alueelle tuottaisi yhteisölle todellista lisäarvoa.

5.1.2.2. On ehdokasvaltioita, joissa etniset vähemmistöt ovat usein syrjäytyneitä, työttömiä ja vailla koulutusmahdollisuuksia (esim. romanit), mikä aiheuttaa suuria ongelmia. Sen sijaan että maahan syydetään tukia, jotka ovat harvoin tehokkaita, olisi hyödyllisempää kehittää menetelmiä, joilla levitetään kokemuksia onnistuneista menetelmistä ja edistetään onnistuneista hankkeista tiedottamista.

5.1.3. Perusrakenteiden vahvistaminen ottamalla huomioon kestävä kehitys: Kolmas merkittävä painopisteala ovat perusrakenteet niiden laajassa merkityksessä. Tällöin tarkoitetaan tietoliikenneyhteyksiä ja -verkkoja (tarkoituksena helpottaa uuden teknologian käyttöönottoa), yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen, tutkimusrakenteiden ja innovaatioiden levittämisen parantamisvälineitä sekä luonnonsuojelun keinoja. Kestävän kehityksen on oltava kaikkien ja erityisesti liikenneyhteyksiä varten tehtävien kehitysvalintojen ytimessä.

5.2. Uusien menetelmien tunnuspiirteet: avoimuus, osallistuminen, nykyaikaisuus, johdonmukaisuus

5.2.1. Pyrkimys lisätä avoimuutta tehostaa vääjäämättä koheesiopolitiikan vaikutusta ja tehokkuutta. Avoimuuteen kuuluu järjestelmällinen ja yleinen kansalaisille tiedottaminen tehdyistä valinnoista sekä kaikkein edustuksellisimpien talous- ja yhteiskuntaelämän organisaatioiden säännöllinen osallistuminen päätöksentekoon. Komitea suosittaa, että tarkoitusta varten perustetaan alueellisia pilottiryhmiä, joihin kuuluu pääasiassa paikallisvaltuutettuja ja paikallisia talous- ja yhteiskuntaelämän vaikuttajia.

5.2.2. Nykyaikaisten ja joustavien hallintomenetelmien (esim. talous- ja yhteiskuntaelämän organisaatioiden kokonaisvaltainen rahallinen tukeminen, rahoitusjärjestelyt ja turvautuminen julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuteen) kehittäminen korvaisi monivuotissuunnitelmat, joiden laatiminen ei ole enää tätä päivää. Yksityiskohtainen ja joskus liiankin pikkutarkka ohjelmointi voitaisiin korvata tavoitesopimuksilla.

5.2.3. Yhteisön politiikat on nopeasti saatava keskenään johdonmukaisiksi, varsinkin kun jokainen huippukokous asettaa uusia painopistealoja: kilpailukyky, sosiaalinen yhteenkuuluvuus, kestävä kehitys ja työllisyys. Sen lisäksi että perustetaan yksi ainoa rahasto, tulisi suosittaa uutta, riittävän joustavaa menetelmää, jota käyttämällä voidaan sovittaa koheesio-ohjelman painopistealat yhteen unionin horisontaalisten painopistealojen kanssa. Tavoitteena on edistää alhaalta ylöspäin suuntautuvaa (bottom-up) menettelyä: paikallisesti syntyviä hankkeita, alueellisten pilottiryhmien aikaansaamaa konsensusta, tavoitesopimuksista neuvottelemista eri kumppaneiden kanssa (EU, valtiot, alueet, kansalaisyhteiskunta, yksityiset sijoittajat ja rahoituksen välittäjät) ja toiminnan joustavaa hallinnointia.

5.2.4. Täydentävyyden käsite voitaisiin tässä yhteydessä ymmärtää hyvin laveasti ja yleistää ristikkäisrahoitusjärjestelmää. Tällä tarkoitetaan sitä, että EU tukisi yhtä aloitetta ja jäsenvaltio toista. Tiukasti hanke hankkeelta noudatettu täydentävyys monimutkaistaa toimintaa ja haittaa näkyvyyttä.

5.2.5. On olemassa vaara, että 400-500 miljoonan kuluttajan yhtenäismarkkinoiden luominen muuttaa 25-27 maasta moniin sijoittuneiden yritysten strategioita. Uudistuksen valmistelussa tulisi voida tukeutua tausta-asiakirjaan, josta selviää yleiskuva alueiden ja valtioiden keskipitkän aikavälin taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta tilanteesta laajentumisen jälkeen. Esikuvana voidaan pitää Padoa-Schioppa -selontekoa vuodelta 1986. Tämän asiakirjan perusteella unionin nykyiset ja tulevat alueet voisivat paremmin suhteuttaa omat tavoitteensa yleiseen tilanteeseen. Sitä voitaisiin myös käyttää objektiivisena perustana neuvoteltaessa vuoden 2007 paketista.

5.2.6. On osoittautunut, että Euroopan komission on mahdotonta hallinnoida suoraan eurooppalaisia ohjelmia. Koska tehtävän antaminen yksinomaan jäsenvaltioiden tehtäväksi olisi liian riskialtista, olisi syytä perustaa toimeenpanovirastoja, joilla olisi väliaikaiset valtuudet tehtävän hoitamiseen. Tämä olisi aiheellinen toimenpide ainakin ehdokasvaltioissa. Virastojen tehtäviin voisi kuulua valiovertailujen tekeminen parhaista suorituksista ja onnistuneista kokemuksista. Tarkoituksena olisi edistää niiden laajaa käyttöönottoa. Joka tapauksessa EU:n toiminnan olisi oltava hyvin näkyvää ja kansalaisten tulisi pystyä tunnistamaan se unionin toiminnaksi. Nykyinen tapa kertoa tekijästä ilmoitustaulussa olevin mystisin symbolein tai lyhentein ei toimi. Tuntuvin tapa lisätä näkyvyyttä olisi Euroopan unionin edustajien tai heidän nimissään toimivien paikallisviranomaisten läsnäolo julkisuudessa.

5.2.7. Euroopan kansalaiset ovat syystä entistä tarkempia Euroopan unionin yhteisten varojen käytöstä eivätkä hyväksy varojen tuhlaamista. Tämä pätee myös Euroopan unionin julkisuuskuvaan ja laajentumisprosessin uskottavuuteen. On ensisijaisen tärkeää käynnistää laadullinen ja vertaileva arviointityö ja vahvistaa EU:n seurantamenettelyjen valvontaa. Eräiden ehdokasvaltioiden julkisten varojen käytön valvonta on huolestuttavan leväperäistä.(6) Euroopan unionin avustusten jaon on oltava täydellisen avointa. Komitea ehdottaa, että otetaan käyttöön "julkisten varojen hyvä hallinto", jota valvoo riippumaton taho yhdessä kunkin koheesiotukea saavan alueen talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden kanssa. Mikäli hyvästä hallinnosta lipsutaan, siihen on vastattava ohjelmien väliaikaisella pysäyttämisellä tai hallinnon siirtämisellä suoraan unionin alaisuuteen.

5.3. Yksi rakennerahasto

5.3.1. Euroopan komissio näyttää pitävän mahdollisena vuosina 2004-2006 tapahtuvan laajentumisen aiheuttaman rajun muutoksen sulattamista ja alueiden taloudellisen tuen jatkamista nykyisten jäsenvaltioiden niille alueille, joiden BKT/asukas pysyy alle 75 prosentissa yhteisön keskiarvosta. Vuoden 2006 jälkeen etusija annetaan kehityksessä jälkeen jääneille uusien jäsenvaltioiden alueille. Tällöin on kuitenkin tärkeää, ettei tukipolitiikan piiristä poisteta yhtäkkisesti ja ilman siirtymävaihetta niitä tällä hetkellä tukea saavia alueita, joiden todellinen kehitystaso ei ole juurikaan noussut.

5.3.2. Komitea ei hyväksy, että koheesiopolitiikan tulevaisuudesta päätetään yksinomaan talousarvion perusteella. Komitea pyytääkin varoja, joiden turvin voidaan toteuttaa kunnianhimoista koheesiopolitiikkaa, joka vastaa laajentumisen asettamiin haasteisiin, mahdollistaa teollisuuden ja maatalouden rakennemuutoksen uusilla alueilla, täyttää osaamistalouteen siirtymisen tarpeet, takaa toiminnan tasaisen jakautumisen Euroopan alueella ja edistää tehokkaasti erojen häivyttämistä 15 maasta koostuvan Euroopan valtioissa. Komitea ei kuitenkin kannata eräänlaista riskialtista kehityksen kiihdyttämistä, mikä lisää aina vain kuluja mutta ei tuota vakuuttavia tuloksia.

5.3.3. Uudistetun, avoimen, johdonmukaisen ja yksinkertaistetun koheesiopolitiikan on pystyttävä hyödyntämään sille myönnettyjä varoja tilanteessa, jossa talouden tilanne vaikeutuu ja asettaa entistä tiukempia vaatimuksia varojen käytölle.

5.3.4. Yksi ainoa rahasto

5.3.4.1. Yksinkertaisuuden ja kokonaisvaltaisuuden nimissä komitea ehdottaa yhden ainoan rahaston perustamista. Monien välineiden käyttö koheesiopolitiikassa haittaa selvästi unionin toiminnan selkeyttä. Monet rinnakkaiset välineet saattavat myös estää johdonmukaisen toiminnan. Komitea suosittelee yhden ainoan rahaston perustamista kehityksestä jälkeen jääneiden maiden ja alueiden tukemiseksi. Tätä rahastoa täydennettäisiin kaikille toimijoille suunnatulla välineellä. Talous- ja yhteiskuntaelämän organisaatiot koko EU:n alueella käyttäisivät sitä yhteistyöverkkojen ja kumppanuusjärjestelyjen kehittämiseen sekä parhaiden käytäntöjen yleistämiseen. Muita politiikkoja varten, kuten syrjäytymisen vastainen taistelu, euroopanlaajuisten verkkojen kehittäminen ja luonnonolosuhteista johtuvien puutteiden aiheuttamien pysyvien erityistilanteiden korjaaminen, voitaisiin perustaa muita välineitä.

5.3.4.2. Rahasto säilyttäisi monivuotisen toimintasuunnitelman logiikan, mikä on osoittautunut toimivaksi kehityshankkeiden vakauden kannalta. Kokemus on tosin osoittanut, että järjestelmässä, jossa kullekin maalle myönnetään "budjettipaketti", valitettavasti ei oteta huomioon vuosien kuluessa tapahtuvaa poliittista, taloudellista tai yhteiskunnallista kehitystä, jolloin pääsee syntymään vaikutelma, että rahat kuuluvat saajalle automaattisesti. Komitea ehdottaa, että tutkitaan mahdollisuuksia luoda uusi menetelmä, jossa jaetaan monivuotisia ohjeellisia rahoitussuunnitelmia, mutta joissa varattuihin avustuksiin ei myönnetä automaattista nosto-oikeutta. Rahoitusta voitaisiin sovittaa vuosittain käytettävissä olevien budjettivarojen mukaan. Avustuksia myönnettäessä otettaisiin huomioon alueiden tai toimijoiden kyky ehdottaa hyviä hankkeita, jotka vastaavat tavoitesopimuksien sisältöä. Ensisijaisten tavoitesopimusten laatimisvaiheessa tulisi harkita myös valtakunnallisten ja paikallisten julkisten rahoituslähteiden käyttöä, samoin kuin yksityissektorin sijoituksia ja takaisin maksettavia tukia. Näin on tehtävä suhteessa ehdotettuun toimintaan ja laskelmissa on otettava huomioon julkinen budjettikapasiteetti sekä ko. maan yleinen kehitystaso.

5.3.4.3. Komitea ehdottaa yhdeksi tutkittavaksi mahdollisuudeksi, että rahaston monivuotinen kokonaissumma asetettaisiin vähimmäistasolle ja mahdolliset kasvumarginaalin tulokset, ehdotettujen laadukkaiden ohjelmien riittämättömyys tai maksujen myöhästyminen olisivat keinoja kerätä varoja, joiden avulla voidaan vastata vaikeisiin taloudellisiin tilanteisiin (jotka siis edellyttävät lisätoimia) tai uusia laajenemisia varten. Ehdotettu maksumalli olisi osa perinpohjaista muutosta, jolla uudistettaisiin unionin omien varojen mekanismia. Tarkoituksena olisi lisätä avoimuutta kansalaisiin nähden ja annettaisiin Euroopan parlamentille vastuu unionin varoista.

5.3.5. Tätä rahastoa täydennettäisiin kaikille toimijoille suunnatulla välineellä. Talous- ja yhteiskuntaelämän organisaatiot koko EU:n alueella käyttäisivät sitä yhteistyöverkkojen ja kumppanuusjärjestelyjen kehittämiseen sekä parhaiden käytäntöjen levittämiseen.

Bryssel, 17. heinäkuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) EYVL C 193, 10.7.2001.

(2) KOM(2001) 24 lopullinen.

(3) KOM(2002) 46 lopullinen.

(4) Ks. liitteessä 1 oleva kyselylomake, jota käytettiin kuulemistilaisuuden valmistelussa.

(5) Ks. liitteessä 2 oleva kyselylomake, jota käytettiin kuulemistilaisuuden valmistelussa.

(6) Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Veropetosten torjunta yhtenäismarkkinoilla" - EYVL C 268, 19.9.2000; EU:n ja Bulgarian sekä EU:n ja Slovakian neuvoa-antavalle sekakomitealle esitellyt selonteot.