FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 23.12.2005 
KOM(2005) 700 lopullinen 
  
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOL LE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
hainevien irrottamisesta aluksella anne tun neuvoston asetuk sen (EY) N:o 1185/2003 
täytäntöönpanosta 
 
FI 2   FI SISÄLLYSLUETTELO 
Johdanto ....................................................................................................................... .............. 3 
1. Taustaa: asetuksen (EY) N: o 1185/2003 keskeiset säännökset ................................... 3 
2. Määräajat ja kansallisten raporto intivaatimusten noudattaminen................................ 4 
3. Tilannekatsaus jäsenvaltioiden mahdollis uuteen myöntää erityiskalastuslupia evien 
irrottamiseen aluksilla .................................................................................................. 5 
4. Hainevien irrottamiseen aluksilla myönnettä viin erityislupiin liittyvät tiedot ja 
edellytykset .................................................................................................................. 5  
4.1. Erityiskalastuslupien määrä ja perustelut..................................................................... 5 4.2. Hainevien ja -ruhojen painon vastaavuus .................................................................... 6 4.3. Jäsenvaltioiden pätevinä pitämät asiakirj at evien ja ruhojen erillistä aluksesta 
purkamista varten – saaliiden purkamin en muussa kuin yhteisön satamassa.............. 7 
5. Erityisluvan saaneiden alusten va lvonta- ja tarkastustoimet........................................ 8 
6. Eväpyyntiä koskevien kieltoje n kansainvälinen kehitys.............................................. 8 
7. Johtopäätökset.............................................................................................................. 9 
Liite Kansallisten kertomusten vastaanotto.............................................................................. 10 
 
FI 3   FI KOMISSION KERTOMUS NE UVOSTOLLE JA EUROOPAN 
PARLAMENTILLE 
hainevien irrottamisesta aluksella anne tun neuvoston asetuk sen (EY) N:o 1185/2003 
täytäntöönpanosta 
Johdanto 
Hainevien kova kansainvälinen kysyntä ja toisaalta hainlihan melko alhainen rahallinen 
arvo ja käytännön esteet sen säilyttämiseks i aluksilla ovat johtaneet menettelytapaan, 
jossa kaikilta kalastusaluksen pyytämiltä hailta poistetaan evät, jotka säilytetään aluksella, ja muu osa haista heitetään takaisin mereen. 
Tämä haiden ”eväpyyntinä” tunnettu käytäntö huolestuttaa yhä enemmän niin 
kansainvälisellä kuin yhteisön tasollakin, koska  haiden laajamittaisella tappamisella on 
tuhoisa ja kestämätön vai kutus haipopulaatioihin. 
Komission ehdotuksen
1 perusteella neuvosto antoi asetuksen (EY) N:o 1185/20032 
kieltääkseen ”eväpyynnin” kaikil la yhteisön vesialueilla ja  kaikilta yhteisön aluksilta 
ympäri maailman, mutta antaen samalla ma hdollisuuden lailliseen hainpyyntiin silloin, 
kun koko saalis otetaan hyötykäyttöön. 
Komissio esittää tämän yleiskertom uksen asetuksen (EY) N:o 1185/2003 
täytäntöönpanosta sen 6 artiklan mukaisesti. 
1. T AUSTAA : ASETUKSEN (EY)  N:O 1185/2003  KESKEISET SÄÄNNÖKSET  
Tehokkain ja käyttökelpoisin keino eväpyyntik iellon täytäntöön panemiseksi ja haiden 
sivusaaliiden tekemiseksi vähemmän houkutte leviksi on kieltää evien irrottaminen 
aluksilla. Tästä seuraa loogisesti, että r uumiista irrotettujen ha inevien säilyttäminen 
aluksella, jälleenlaivaus ja aluksesta purkamine n on myös kiellettyä. Nämä yleiset kiellot 
säädetään asetuksen 3 artiklassa. 
Haiden mahdollisen sisälmysten tai pään irrottam isen lisäksi joillain aluksilla saattaa olla 
käytännön tarve irrottaa evät aluks ella ja käsitellä evät ja ru umiit erikseen, vaikka ruumis 
säilytetäänkin (esimerkiksi paka stusaluksilla, jotka ovat merellä pitkiä aikoja). Kyseisissä 
olosuhteissa asetuksessa (4 artikla) m yönnetään jäsenvaltion toimivaltaisille 
viranomaisille oikeus poiketa yllä mainit uista yleisistä kielloista myöntämällä 
erityiskalastuslupa, jolla evien irrottamin en aluksella on sallittua. Erityisluvan 
myöntäminen edellyttää kuitenkin sitä, että kyseinen käsittely on perusteltua ja että 
kaikki hain osat käytetään. 
                                                 
1 KOM (2002) 449 lopullinen, 5.8.2002. 
2 Neuvoston asetus (EY) N:o 1185/2003, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2003, hainevien 
irrottamisesta aluksella. (EUVL L 167, 4.7.2003, s. 1.) 
 
FI 4   FI Saaliilta poistettujen evien paino ei myöskä än saa ylittää viitepainoa, joka vastaa 
aluksella pidettävän hain muita jäljellä olev ia osia. Jäsenvaltioi den on vahvistettava, 
missä suhteessa evien paino ja muiden jälj ellä olevien hain os ien paino vastaavat 
toisiaan, ottaen huomioon kalastuksen luontee n, käsittelyn ja varast oinnin tyypin sekä 
saaliin lajikoostumuksen. Mahdollisten väärinkä ytösten rajoittamiseksi evien teoreettinen 
paino ei kuitenkaan saa koskaan ylittää viittä prosenttia haisaaliin elopainosta. 
Asetuksen täytäntöönpanon helpottamiseksi 5 artiklassa annetaan joukko säännöksiä, 
jotka koskevat jäljitettävyyttä ja vahvistettuje n asiakirjojen toimittamista saaliista, sen 
aluksesta purkamisesta, jälleenlaivauksesta ja myynnistä, erityises ti jos haisaalista ei 
pureta laivasta kokonaisuudessaan. Jäsenval tion tulee myös m ääritellä, millaisia 
asiakirjoja pidetään pätevinä tähän ta rkoitukseen. Aluksesta purkamisen valvontaa 
muussa kuin yhteisön satamassa tehostetaan ennakkoilmoitusjärjestelmällä (vähintään 72 
tuntia ennen purkamista). 
Asetuksen 6 artiklassa velvoitetaan jäse nvaltiot lähettämään komissiolle vuosittain 
viimeistään 1. päivänä toukokuuta kattava vuosik ertomus tämän asetuksen soveltamisesta 
edellisenä vuonna. Kertomuksesta tulee selvitä,  miten on seurattu s itä, että alukset ovat 
asetuksen vaatimusten mukaisia, ja si inä on erityisesti yksilöitävä annettujen 
erikoislupien määrä, tekniset perusteet evien ja ruumiiden painojen välisen teoreettisen 
vastaavuuden asettamiselle se kä evien ja ruumiiden eril listä purkamista varten 
asianmukaisina pidettävät asiakirjat. Jäsenvaltioiden toimitettua toisen vuosikertomuksensa komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 
asetuksen toimivuudesta ja alan kansainvälisestä kehityksestä. 
2. M
ÄÄRÄAJAT JA KANSALLISTEN RAPORTOINTIVAATIMUSTEN NOUDATTAMINEN  
Asetus (EY) N:o 1185/2003 tuli voimaan  2. syyskuuta 2003. Jäsenvaltioiden tuli 
toimittaa ensimmäinen, vuotta 2003 koskeva kertomus (joka kattaa vain vuoden 2003 
jälkimmäisen puoliskon) viimeistään 1. toukokuuta 2004. Toinen vuosikertomus, joka 
kattoi koko vuoden 2004 (uusien jäsenvaltio iden kohdalla 1. toukokuut a alkaen), tuli 
toimittaa viimeistään 1. toukokuuta 2005. 
Yleisesti ottaen jäsenvaltiot eivät noudattaneet  raportoinnille asetettuja määräaikoja, ja 
komission yksiköt lähettivät muistutuskirjeitä useimmille jäsenvaltioille, joissa harjoitetaan kalastusta. Lisäksi vaikka aset uksen ala on hyvin tar kkaan rajattu ja sen 
täytäntöönpanoa koskevat tiedot voidaan  toimittaa komissiolle melko suppeassa 
muodossa, monilta jäsenvaltioi lta jouduttiin vielä pyytämään  lisätietoja (liitteestä 
selviävät tarkemmat tiedot kansallisten kert omusten vastaanottoajankohdista ja asiaan 
liittyvästä jäsenvaltioid en kanssa käydystä kirjeenvaihdosta).  
Koska asetuksen (EY) N:o 1185/2003 6 artik lassa edellytetään komission antavan 
kertomuksensa viimeistään 1. tammikuuta 2006, tämä kertomus on laadittu niiden tietojen perusteella, jotka jäsenvaltioilta oli saat u 30. syyskuuta 2005 mennessä. 
Tuolloin vuotta 2004 koskevat kansalliset kertomukset olivat toimittamatta vielä viideltä 
jäsenvaltiolta (Irlanti, Italia, Malta, Alankomaat ja Slovenia). Lisätietoja joihinkin kohtiin 
odotettiin seitsemältä muulta jäsenvaltiolta. 
 
FI 5   FI 3. T ILANNEKATSAUS JÄSENVALTIOIDEN MAHDOLLISUUTEEN MYÖNTÄÄ 
ERITYISKALASTUSLUPIA EVIEN IRROTTAMISEEN ALUKSILLA  
Vuoden 2003 käsitellyn ajanjakson ai kana kaksi jäsenvaltiota (n iistä kolmestatoista, joita 
asia koski), Saksa ja Espanja, myönsivät erityiskalastuslupia ha inevien irrottamiseen 
aluksilla. Espanja ilmoitti myös, että kyseise n kalastuksen alan edustajille lähetettiin 
syyskuussa 2003 tiedote asetuksen (EY) N:o 1885/2003 vaatimuksista. Samoin heti 
asetuksen julkaisemisen jälkeen Portugali n viranomaiset tiedot tivat asianomaisille 
tarpeesta anoa erityislupia. Portugali myös  valmisteli ja otti käyttöön tarvittavat 
hallinnolliset toimenpiteet lupien myönt ämiseksi, mutta käytännössä kansalliset 
viranomaiset eivät voineet myöntää yhtään  lupaa ennen vuoden 2003 loppua. Portugali 
ilmoitti kertomuksessaan aikovans a myöntää erityislupia vuonna 2004. 
Muut jäsenvaltiot eivät myöntäneet erity islupia hainevien ir rottamiseen aluksilla3. 
Useimmat ilmoittivat myös, ettei kyseisille  luville ollut tarvetta, joko vähäisen 
hainkalastuksen vuoksi tai koska kalastajat tuovat hait maihin kokonaisina. Yksikään 
näistä jäsenvaltioista ei viitannut millään ta voin siihen mahdollisuuteen, että erityislupia 
myönnettäisiin tu levaisuudessa.  
Vuonna 2004 viittätoista jäsenvaltiota koske va tilanne oli samankaltainen kuin vuonna 
2003. Ainoa merkittävä muutos tilanteeseen oli, että tuolloin myös Yhdistynyt 
kuningaskunta myönsi erityiskalastuslupia. 
Uusista jäsenvaltioista Malta ja Slovenia eivät olleet toimittaneet minkäänlaista 
kertomusta 30. syyskuuta 2005 mennessä. Puolan viranomaiset ilmoittiv at, etteivät ne 
olleet myöntäneet erityislupia hainevien irro ttamiseen aluksilla. Myös Kyproksen, Viron 
ja Latvian toimittamista tiedoista selvisi, ette ivät nekään olleet myöntäneet kyseisiä lupia, 
mutta komission yksiköt odottivat yhä vahvistusta asiaan. Kyseiset jäse nvaltiot viittasivat 
joko saaliin olemattomuuteen tai siihen, että hait ovat yleensä sivusaaliita, jotka tuodaan 
maihin kokonaisina. Liettua mainitsi vuod en 2004 olevan liittymisen jälkeinen 
siirtymävuosi, jolloin ei myönnetty lainkaan  erityislupia. Vuoden 2004 kertomuksessa 
Liettua kuitenkin ilmoitti jo, että ainoalle se n hainpyyntiin tarkoitetu lle alukselle, joka 
yleensä purkaa lastinsa Vigossa, myönnettiin erityislupa vuonna 2005. 
4. H AINEVIEN IRROTTAMISEEN ALUKSILL A MYÖNNETTÄVIIN ERITYISLUPIIN 
LIITTYVÄT TIEDOT JA EDELLYTYKSET  
Tässä kappaleessa käsitellään tarkemmin tietoja, joita asetuksen (EY) N:o 1185/2003 
mahdollistamaa erityislupien myöntämistä hyödyntäneet jäsenvaltiot ovat toimittaneet 
hainevien irrottamisesta joillain aluksillaan vuosina 2003–2004. 
4.1. Erityiskalastuslupien määrä ja perustelut 
Vuonna 2003 Saksan viranomaiset myönsivät erityisluvan kolmelle alukselle, joiden 
omistajat ilmoittivat, että kalan käsittely alukse lla on tarpeellista ja että kaikki haiden 
osat tulevat käyttöön. Heidän ilmoittamiensa tietojen mukaan alukset toimivat pääasiassa 
                                                 
3 Italian vuotta 2003 koskevien tietojen mukaan kyseisiä lupia ei tarvittu. Toistaiseksi komissio ei 
kuitenkaan ole saanut vastausta pyyntöönsä vahvistaa, ettei erityislupia ole myönnetty. 
 
FI 6   FI Irlannin vesillä ja purkivat lastinsa Espanjassa. Vuoden 2004 kertomuksessaan Saksa 
ilmoitti, että vuonna 2004 käyt ettiin samaa menettelyä erityiskalastuslupien 
myöntämiseksi samoille kolmelle alukselle . Vastatessaan myöhemmin lisätietoja 
koskeneeseen pyyntöön Saksa kuitenkin ilmoitti, että vuonna  2004 myönnettiin 
erityislupa myös kahdelle muulle alukse lle, jolloin alusten kokonaismäärä nousi siis 
viiteen. 
Espanja myönsi vuonna 2003 kaikkiaan 182 erityis lupaa, kaikki pintasiima-aluksille. 
Luvista 90 myönnettiin kalastukseen Espanjan ve sillä ja 86 kalastukseen kansainvälisillä 
vesillä. Kuusi lupaa myönnettiin aluksille, jotka ovat mukana koekalastuksessa (alueilla 
VIII a, b, c ja d). Vuonna 2004 erityislupia myönnettiin 198. Ne koskivat Espanjan vesien pintasiima-aluksia (99) , kansainvälisten vesien pint asiima-aluksia (91), syvän 
veden siima-alusta (1) ja koekalastusta (7). Erityislupien tarvetta ei perusteltu millään 
tavoin. 
Portugali ei myöntänyt yhtään lupaa vuoden 2003 loppuun mennessä, mutta vuonna 2004 
se myönsi 11 erityislupaa pitkääs iimaa käyttäville aluks ille (jotka pyytäv ät miekkakaloja 
ja pelagisia hailajeja). Luvat myönnettiin ainoastaan seuraavilla ed ellytyksillä:  aluksen 
ilmoitus kyvystä käyttää kaikki hain osat, perustelut aluksella tapahtuvan käsittelyn 
tarpeellisuudesta (kauppa- tai säilytyssyyt) sekä siih en vaadittavan hygienialuvan 
olemassaolon valvonta. 
Yhdistyneen kuningaskunnan vira nomaiset myönsivät 20 erity iskalastuslupaa hainevien 
irrottamiseen aluksilla vuonna 2004. Kansallise ssa kertomuksessa ei kuitenkaan annettu 
asiasta minkäänlaista lisätietoa, ei etenk ään lupien tarpeellisuuden perusteluista. 
4.2. Hainevien ja -ruhojen painon vastaavuus 
Niissä neljässä jäsenvaltiossa , jotka myönsivät erityislupia vuodelle 2003 ja/tai vuodelle 
2004, sovellettiin viiden prosentin enimmäismäärää (evien paino suhteessa haiden elopainoon). 
Espanja ja Portugali olivat kuitenkin sitä mieltä, ettei painosuhteen viiden prosentin 
enimmäismäärä vastaa täysin niiden kalast ustoiminnan todellisuutta. Kertomuksessaan 
Espanjan viranomaiset viittasivat kansai nvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) 
työryhmän
4 esittämiin tuloksiin ja mainitsivat , että olisi hyvä asettaa eri tasoja 
kalastustoiminnan mukaan. Portugali toimitti  joitain tietoja, jo tka esitettiin myös 
ICCAT:n kokouksessa vuonna 2004. Tiedot koskivat  pintasiima-alusten Atlantin keski- 
ja itäosissa (Azorien vesill ä) pyytämien sinihaiden evie n ja ruhojen painosuhdetta, ja 
niiden mukaan 6,6 prosentin painosuhde olisi sopivampi Portugalin tapauksessa.   
Portugali toimitti tietoja myös käytännön valvontamenettelyssä vuonna 2003 käytetystä 
painosuhteesta (12 prosenttia ruhon painosta), mu tta sitä lukuun ottamatta jäsenvaltiot 
eivät toimittaneet tietoja evien ja ruhojen painosuhteesta (erityisesti valvontaviranomaisten käyttämä muuntokerro in, jolla arvioidaan käytännössä, onko 
evien ja ruhon aluksella pidett yjen käsiteltyjen osien pai nosuhde teoreet tisen viiden 
prosentin mukainen haiden  elopainoon verrattuna).  
                                                
 
4 Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) vuoden 2003 rustokalan kalastuksen työryhmä. 
 
FI 7   FI Yhdistynyt kuningaskunta oli sitä  mieltä, että tietoja ei o llut tarpeeksi, jotta niiden 
pohjalta olisi syytä muuttaa asetuksen (E Y) N:o 1185/2003 mukaista enimmäismäärää. 
Saksa vetosi hainkalastuksen merkittävyyt een maassa sekä kansallisten alusten 
toimintatapaan ja niis tä aiheutuviin suhteelli suus- ja kustannussyihin, joiden vuoksi se ei 
ole suorittanut tieteellistä tutkimusta hainevien ja -ruhoj en teoreettisen painosuhteen 
määrittämiseksi. 
4.3. Jäsenvaltioiden pätevinä pitämät asia kirjat evien ja ruhojen erillistä 
aluksesta purkamista varten – saaliiden purkaminen muussa kuin yhteisön satamassa 
Asiakirjoihin, joita espanjal aisilta (tai yhteisön) aluksilta vaaditaan Espanjassa 
tapahtuvan erillisen alukses ta purkamisen yhteydessä, k uuluvat kalastuspäiväkirjat, 
aluksesta purkamis-/jälleenlaivausilmoitus, myyntiasiakirjat ja erityislupa. Jos kyseessä 
on muu kuin yhteisön alus, Espanjan valvontav iranomaiset vaativat rahtiluettelon sekä 
kaikki kalastukseen ja m yyntiin liittyvät asiakirjat. Vuoden 2004 kertomuksessaan 
Espanjan viranomaiset mainitsivat myös, että valmisteilla oli ministeriön asetus, jolla 
perustetaan erityinen saalisre kisteri alle kymmenmetrisille aluksille, jotka voisivat saada 
erityisen kalastusluvan (ja jo ita eivät koske yleiset kala stuspäiväkirjavaatimukset). 
Asetuksessa määriteltäisiin myös valvontaa  koskevat yksityiskohdat. Vuosittaisista 
kertomuksista ei selvinnyt, missä mittakaavassa evien ja ruhon erillistä aluksesta purkamista eri satamissa harjoitetaan verrattuna koko saaliin purkamiseen aluksesta kerralla. 
Portugalin viranomaisten mielestä vuonna 2003 lisäasiakirjojen toim ittaminen ei ollut 
tarpeen, koska kyseiset alukset eivät suoritta neet erillistä aluksesta purkamista. He 
ilmoittivat, ettei myöskään vuonna 2004 ollut ha inevien ja -ruhojen erillistä aluksesta 
purkamista tai jälleenlaivausta. 
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset eivät hyväksyneet evien ja ruhon muiden 
osien erillistä aluksesta purkamista (koska vuonna 2004 myönnettyjen erityislupien 
mukaisesti evät ja ruhot tulee purkaa aluksesta sa manaikaisesti). 
Saksa ei ilmoittanut selvästi, tapahtuuko ha inevien ja -ruhojen erillistä aluksesta 
purkamista vai ei. Koska kuitenkin käytännö llisesti katsoen koko Saksan lipun alla 
purjehtivien alusten haisaalis purettiin aluksesta muissa jäsenvaltioissa, Saksan viranomaiset korostivat kertomuksissaan olev ansa riippuvaisia muiden jäsenvaltioiden 
suorittamasta valvonnasta. 
Erityisluvan haltijoiden yhteis ön ulkopuolella suorittamien al uksesta purkamisten osalta 
Portugali ilmoitti, että pieni osa haisaaliista purettiin aluksesta Kapkaupungissa, mutta ei 
antanut asiasta tarkem pia tietoja (etenkään  asetuksen 1185/2003 mukaisen tällaisessa 
tilanteessa käytettävän ennakkoilmoitusjärje stelmän noudattamisesta tai toiminnasta). 
Saksan toimittamien lisätietojen mukaan sa ksalaiset alukset, joilla on erityislupa 
hainevien irrottamiseen aluksella, eivät pu ra haita aluksesta muissa kuin yhteisön 
satamissa. Lisätietoja tästä asiasta odotettiin 30. syyskuut a 2005 vielä Espanjalta ja 
Yhdistyneeltä kuningaskunnalta. 
 
FI 8   FI 5. E RITYISLUVAN SAANEIDEN ALUSTEN VALVONTA - JA TARKASTUSTOIMET .  
Alkuperäisissä kertomuksissaan useimmat jäsenvaltiot antoivat hyvin vähän tai ei 
lainkaan tietoja siitä, miten valvotaan sitä , noudattavatko alukset asetusta ja millaisia 
tarkastusten tulokset ovat olleet. Ko mission yksiköiden oli tämän vuoksi pyydettävä 
lisätietoja. 
Tarkastuksia suoritettiin yleensä osana normaaleja tarkastuksia ja kalastusalan 
normaalien käytäntöjen mukaisesti (eli aluks esta purkamisen yhteydessä, aluksilla tai 
vaadittujen asiakirjojen perusteella, rii ppuen myös käytännön järjestelyistä).  
Saksan viranomaiset ilmoittivat, että yhtä me rellä suoritettua aluksen tarkastusta lukuun 
ottamatta alukset, joilla on erityiskalastusl upa evien poistamiseen, yleensä kalastivat 
vesillä, jotka eivät kuulu Saksan lainkäytt övaltaan (pääasiassa Irlannin vesillä, jonne 
saksalaiset tarkastajat eivät pä äse) ja purkivat saaliit Espanj assa. Niiden valvontaa voitiin 
siten suorittaa ainoastaan asiakirjojen pe rusteella. Saksa korosti, että tällaisissa 
tapauksissa tarkastusten (kalastuksen aikana  tai aluksesta purkamisen yhteydessä) tulisi 
tapahtua muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten toimesta. 
Tarkastusten tuloksena jäsenvaltiot, jotka ei vät olleet myöntäneet erityiskalastuslupia, 
eivät havainneet asetukse n (EY) N:o 1185/2003 rikkomista vuosien 2003 ja 2004 aikana. 
Selkeitä eväpyyntitapauksia ei ollut lainkaan (ei esimerkiks i löydetty laatikoita, joissa 
olisi ollut haineviä ilman vastaavia ruhoja). Vuonna 2004 ilmoitettiin muutamista 
erityiskalastusluvan saaneiden alusten suorittamista rikkomisi sta. Rikkomiset johtuivat 
kirjaamisvaatimusten tai aluksella säilytettäv ien evien ja ruhojen enimmäispainosuhteen 
noudattamatta jättämisestä. 
Saksa ilmoitti aloittaneensa hallinnollisen rikkomismenettelyn irrotettujen hainevien 
painon kirjaamatta jättämisestä. Portugali main itsi, että joitain va ikeuksia havaittiin 
hainevien erillisen kirjaamisen suhteen eten kin pakastusaluksilla, joiden omistajille 
annettiinkin huomautuksia tilanteen korj aamiseksi. Saaliin purkamisen yhteydessä 
suoritettujen kalastusalusten asiakirjojen ta rkastuksissa ei havait tu mitään laitonta. 
Espanja ilmoitti, että  vuonna 2004 suoritetti in 119 tarkastusta pitkäsiima-aluksille ja 
pakastusaluksille, joilla oli haisaalista. Tarkastuksissa havait tiin kolme rikkomista 
(kaikkiaan 33 rikkomistapauksesta), joissa ei ollut noudatettu asetuksen (EY) N:o 
1185/2003 mukaista viiden prosentin enimmäispainosuhdetta. 
6. E VÄPYYNTIÄ KOSKEVIEN KIELTOJEN KANSAINVÄLINEN KEHITYS  
Asetuksessa (EY) N:o 1185/2003 säädettyä ev äpyyntiä koskevaa kieltoa sovelletaan 
kaikenlaiseen yhteisön vesillä tapahtuvaan ka lastukseen ja kaikkiin yhteisön aluksiin, 
jotka kalastavat muilla kuin yhteisön vesillä. Koska yhteisön politiikkana on sitoutua suojelutoimintaan kaikilla vesillä, joilla sen alukset kalastavat, se osallistuu aktiivisesti 
myös eväpyyntikieltojen edistämiseen ka nsainvälisillä foorume illa alueellisissa 
kalastusjärjestöissä.  
Niinpä viimeisen kahden vuoden aikana ev äpyyntikiellosta s ovittiin yhteisön 
ehdotuksesta useissa alueellisissa kalastusjä rjestöissä (muiden osapuolten tukemana). 
Syyskuun 30. päivään 2005 mennessä tällaisia al ueellisia kalastusjä rjestöjä olivat: 
 
FI 9   FI - Kansainvälinen Atlantin tonni kalojen suojelukomissio (ICCAT)5 
- Amerikan trooppisten tonnika lojen suojelukomissio (IATTC)6 
- Intian valtameren t onnikalatoimikunta (IOTC)7 sekä 
- Luoteis-Atlantin ka lastusjärjestö (NAFO)8. 
7. J OHTOPÄÄTÖKSET  
Vaikka jäsenvaltioiden komissiolle asetuks en toiminnasta toimittamat tiedot eivät ole 
täydellisiä, vahvistavat ne kä sitystä, että asetuksella va ikutetaan saavutettavan sille 
asetetut yleistavoitteet.  
Eväpyyntiä, eli siis käytäntöä, jossa ainoast aan hainevät säilytet ään ja ruho heitetään 
mereen, ei juurikaan harrastettu yhteisö n kalastustoiminnassa ennen asetuksen 
voimaantuloa (jotkin jäsenvaltiot olivat jo ki eltäneet kyseisen menette lyn) ja asetuksella 
pyrittiin lähinnä estämään kyseisen menettelyn mahdollista kehitystä. 
Kuten ennakoitiin, tämän asetuksen käytännön seuraukset eurooppalaisille laivastoille 
ovat melko vähäisiä ja luonteeltaan lähinnä hallinnollisia (erityislupien myöntäminen 
toimivaltaisten viranomaisten toimesta ja jo iltain kalastajilta vaaditut lisäasiakirjat 
jäljitettävyyden parantamiseksi). Seuraukset koskevat lähinnä joid enkin jäsenvaltioiden 
pitkäsiima-aluksia ja vaikuttavat vain vähän varsinaiseen kalastustoimintaan. 
Muutamat jäsenvaltiot ovat si tä mieltä, että nykyinen ev ien ja haisaaliin elopainon 
painosuhteen viiden prosentin yläraja ei vastaa  todellisuutta tietyissä tapauksissa, joista 
on myös tieteellistä todistusaineistoa. Ne eivä t kuitenkaan toimittaneet tietoja, joista olisi 
voinut päätellä alalla olevan merkittä viä vaikeuksia noudattaa voimassa olevaa 
lainsäädäntöä, mistä kertovat myös tarkastusten  tulokset. Ei myöskään vaikuta siltä, että 
asetuksessa – oikein täytäntöön pantuna ja  valvottuna – olisi porsaanreikiä, jotka 
mahdollistaisivat ”laillisen” eväpyynnin viiden  prosentin rajoituksen sisällä. Säännösten 
suhteellisuuden ja täytäntöönpanokelpoisuuden  valossa ei vaikuta siltä, että asetusta 
tarvitsisi tässä vaiheessa muuttaa. Joidenki n jäsenvaltioiden täytäntöönpanotoimissa on 
toki parantamisen varaa, etenkin erityi skalastuslupien myöntämisperusteiden ja 
raportoinnin suhteen. 
Komissio jatkaa asetuksen noudattamisen va lvontaa jäsenvaltioiden vuosittaisten 
kertomusten ja muiden olennaisten tietojen pohjalta.  
                                                 
5 Suositus 04/10 ICCAT:n hallinnoiman kalastustoiminnan yhteydessä saaliiksi saatavien haiden 
suojelusta (nähtävissä Intern et-osoitteessa http://www.iccat.es  ) 
6 Päätöslauselma C-50-03 itäisellä Tyynellämere llä harjoitettavan kalastustoiminnan yhteydessä 
saaliiksi saatavien haiden suojelusta (nähtä vissä Internet-osoitteessa http://www.iattc.org  ) 
7 Päätöslauselma 05-05 IOTC:n hallinnoiman kalastustoiminnan yhteydessä saaliiksi saatavien 
haiden suojelusta (nähtävissä Internet-osoitteessa http://www.iotc.org  ) 
8 NAFOn vuoden 2005 vuosittaisessa tapaamisessa (19—23.9.2005) sovitut suojelu- ja 
täytäntöönpanotoimenpiteet – katso http://www.nafo.int  
 
FI 10   FI Liite  
Kansallisten kertomusten vastaanotto  
Vuoden 2003 kertomukset 
Määräaikaan 1. toukokuuta 2004 mennessä komissio ei ollut vastaano ttanut ainoatakaan 
kansallista kertomusta asetuksen soveltamisesta vuonna 2003. Ensimmäinen 
muistutuskirje lähetettiin 19. toukokuuta 2005 kaikille 13 jäsenva ltiolle, joita asia koskee 
(eli siis vanhat jäsenvaltiot Itävaltaa ja Luxemburgia lukuun ottamatta). Toinen 
muistutuskirje lähetettiin 6. lokakuuta 2004 viidelle jäsenv altiolle (Ranska, Espanja, 
Alankomaat, Ruotsi, Suomi). Viimeinen vuotta 2003 koskeva kertomus toimitettiin komissiolle 15. maaliskuuta 2005 (Ruotsi to imitti komissiolle samanaikaisesti sekä 
vuotta 2003 että vuotta 2004 koskevat tiedot). Joitain kansallisia kertomuksia voitiin 
pitää riittävinä, vaikka ne eivät olleet kovin ta rkkoja (erityisesti mikäli 
erityiskalastuslupia ei ollut edes myönnetty), mu tta toiset eivät sisältä neet edes asetuksen 
(EY) N:o 1185/2003 mukaisia vähimmäistietoja. 
Vuoden 2004 kertomukset 
Toukokuun 1. päivään 2005 mennessä komissio ei ollut Ruotsi a lukuun ottamatta 
vastaanottanut vuotta 2004 koskevia kert omuksia. Toukokuun 19. päivä 2005 lähetettiin 
19 jäsenvaltiolle
9 kirjeet, joissa niitä muistutet tiin niiden velvollisuudesta toimittaa 
perusteellinen kertomus ja/tai joiltain pyydettiin tarpeen mukaan  myös vuotta 2003 
koskevia lisätietoja. Toinen muistutu s lähetettiin elokuun 2005 alussa kuudelle 
jäsenvaltiolle (Suomi, Irlanti, Italia, Malta, Alankomaat ja Slovenia), jotka eivät siihen 
mennessä olleet toimittaneet komissiolle mit ään vuotta 2004 koskevia tietoja. Oli myös 
tarpeen pyytää 12 jäsenvaltiolta lisätietoja n iiden jo toimittamien, vuotta 2004 koskevien 
tietojen täydentämiseksi.  
Tilannekatsaus 30. syyskuuta 2005 
Irlanti, Italia, Malta, Alankomaat ja Slove nia eivät olleet to imittaneet vuotta 2004 
koskevia kertomuksia. 
Vastauksia lisätietopyyntöihin odotettiin K yprokselta, Virolta, Kreikalta, Espanjalta, 
Latvialta, Portugalilta ja Yhdistyneeltä kuningaskunnalta. 
Taulukosta selviää kunkin jäse nvaltion tarkka tilanne. 
                                                 
9 Kaikki jäsenvaltiot lukuun ottamatta niitä, joilla ei ole rantaviivaa (eli Itävalta, Luxemburg, 
Slovakia, Tšekki, Unkari), sekä Ruotsia ja Espanjaa, jotka olivat jo toimittaneet kertomukset. 
 
FI 11   FI  
Jäsenvaltio  Vuoden 2003 kertomus 
vastaanotettu*  Vuoden 2004 
kertomus 
vastaanotettu*  Huomautukset (30.9.2005 mennessä)  
BE 7.6.2004 9.6.2005 
(29.8.2005: lisätiedot)  Tiedoista selviävät keskeisimmät asiat.  
CY / 28.6.2005 Lisätietoja pyydettiin 16.8.2005.  
DK 3.9.2004 4.7.2005 Tiedoista selviävät keskeisimmät asiat.  
DE 22.7.2004 13.6.2005 
(29.9.2005: lisätiedot)  Yleistiedot, muutamassa kohdassa kaivataan 
selvennystä.  
EE / 8.6.2005 Lisätietoja pyydettiin 16.8.2005.  
EL 14.6.2004 22.7.2005 Lisätietoja pyydettiin 8.9.2005  
ES 16.11.2004 18.5.2005 Lisätietoja pyydettiin 16.8.2005.  
FI 4.11.2004 20.9.2005 Tiedoista selviävät keskeisimmät asiat.  
FR 2.2.2005 1.7.2005 Tiedoista selviävät keskeisimmät asiat.  
IE 6.8.2004  Toinen muistutus lähetettiin 4.8.2005.  
IT 28.7.2004  Toinen muistutus lähetettiin 4.8.2005.  
LT / 16.6.2005 
(2.9.2005: lisätiedot)  Tiedoista selviävät keskeisimmät asiat.  
LV / 6.6.2005 Lisätietoja pyydettiin 16.8.2005.  
MT /  Toinen muistutus lähetettiin 4.8.2005.  
NL 22.10.2004  Toinen muistutus lähetettiin 4.8.2005.  
PL / 6.6.2005 
(29.8.2005: lisätiedot)  Tiedoista selviävät keskeisimmät asiat.  
PT 19.7.2004 18.7.2005 Lisätietoja pyydettiin 8.9.2005.  
SE 15.3.2005 15.3.2005 
(21.7.2005: lisätiedot)  Tiedoista selviävät keskeisimmät asiat.  
SI /  Toinen muistutus lähetettiin 4.8.2005.  
UK 30.7.2004 26.5.2005 Lisätietoja pyydettiin 16.08.2005.  
* Päivämäärä saattaa olla hieman eri kuin kertomusten vastaanottopäivämäärä riippuen siitä, 
miten kertomukset on toimitettu ja miten komission yksiköt ovat ne vastaanottaneet. 
Muistutetaan, että asetus (EY) N:o 1185/2003 ei  koske seuraavia jäsenvaltioita: Itävalta, Tšekki, 
Unkari, Luxemburg ja Slovakia.