Voimassa oleva komission asetus (EY) N:o 640/2009 moottoreiden ekologisesta suunnittelusta, jäljempänä ’moottoriasetus’, edistää merkittävällä tavalla EU:n tavoitteita energiatehokkuuden, ilmastonmuutoksen ja sisämarkkinoiden aloilla. Asetuksen soveltamisalaan kuuluvat moottorit kuluttavat lähes kolmanneksen EU:n sähköntuotannosta. Niiden vähimmäisenergiatehokkuutta säännellään monissa suurissa talouksissa, mukaan lukien Aasia, Amerikat ja Australia. Vaikka moottoriasetuksella on ollut huomattavia myönteisiä vaikutuksia, on teknologian edistymisen vuoksi paikallaan päivittää nykyisiä vaatimuksia ja saattaa ne kansainvälisen kehityksen mukaisiksi. Näin autetaan eurooppalaisia loppukäyttäjiä saamaan lisää taloudellisia säästöjä ja EU:ta saavuttamaan sen vuodelle 2030 asetetut energia- ja ilmastotavoitteet sekä turvataan EU:n kilpailukykyä. Samaan aikaan olisi moottoriasetuksen vaikuttavuuden lisäämiseksi käsiteltävä asetuksen täytäntöönpanon aikana esiin tulleita yksittäisiä kysymyksiä, kuten sääntelyn mahdollisten aukkokohtien korjaamista.

Tuotannonalan taholta ei esitetty ehdotuksia vapaaehtoisen sopimuksen tekemisestä ja vain hyvin harvat yksityiset kuluttajat, joita varten energiamerkki on suunniteltu, ostavat todellisuudessa moottoreita. Sen vuoksi kahden ensimmäisen vaihtoehdon analyysiä ei viety pidemmälle. Muista vaihtoehdoista (BAU, ECO1, ECO2, ECO3) parhaaksi on arvioitu vaihtoehto ECO3, koska se tuottaa suurimmat ympäristösäästöt, siinä korjataan kaikki ennakoitavissa olevat sääntelyn aukkokohdat, siinä saavutetaan suurimmat taloudelliset hyödyt kuluttajille, se vaikuttaa suotuisimmin työpaikkoihin ja siinä nostetaan hyötysuhdetta koskevat vaatimukset asianmukaisemmalle tasolle kansainvälisen sääntelyn kehityksen mukaisesti.

Moottoriasetuksen saattaminen ajan tasalle sai laajan tuen ekologisen suunnittelun kuulemisfoorumissa edustettuina olevilta sidosryhmiltä. Sekä ECO2- että ECO3-vaihtoehdossa saadaan yhdistettyä tasapainoisesti eri teollisuussegmenttien, kansalaisjärjestöjen ja jäsenvaltioiden joskus toisistaan poikkeavat näkemykset. Alan sidosryhmät ilmaisivat erityisesti pienempien, yksivaiheisten ja kahdeksannapaisten moottoreiden osalta huolensa mahdollisista pienemmille yrityksille aiheutuvista taloudellisista vaikeuksista, kun taas kansalaisjärjestöt tukivat aktiivisesti kyseisten moottoreiden ottamista mukaan. Kun otetaan huomioon suuremmat energiansäästöt ja niihin kytkeytyvät ympäristöhyödyt sekä loppukäyttäjille – sekä kotitalouksille että tuotannonalalle – saavutettavat suuremmat hyödyt, päätelmänä on, että houkuttelevin skenaario on vaikutuksiltaan voimakkain ECO3-skenaario edellyttäen, että tuotannonalalle taataan riittävästi aikaa mukautua. Sen vuoksi ehdotetaan, että asetuksen täytäntöönpano toteutetaan vaiheittain. Keskusteltiin myös moottoreista, jotka sisältyvät ekologisen suunnittelun kautta säänneltäviin lopputuotteisiin. Moottoreille asetettuja vaatimuksia pitivät yhtäältä olennaisina sellaisten lopputuotteiden tuottajat, joiden yhteydessä moottorin hyötysuhde on lopputuotteen energiatehokkuusvaatimusten täyttymisen kannalta tärkeä (puhaltimet, pumput, kompressorit, ilmanvaihtokoneet jne.). Toisaalta sellaisten lopputuotteiden valmistajilla, joissa teholliset komponentit eivät ole ratkaisevan tärkeitä, on taipumus nähdä asian toisin. Ne uskovat omien tuotteidensa osalta, että vaatimusten täyttämiseksi on olemassa halvempia keinoja, ja vastustavat käytäntöä, jossa sekä komponentit että lopputuotteet ovat säänneltyjä. Tämäntyyppisten vapautusten ottaminen käyttöön loisi kuitenkin moottoreiden valmistajien tai maahantuojien osalta sääntelyyn suuria aukkoja ja mahdollisesti heikentäisi oikeusvarmuutta sekä haittaisi vakavalla tavalla markkinavalvontaa. Se vähentäisi hyötyjä arvoketjun muilla segmenteillä sekä moottoreiden käyttäjien kannalta. Edellä mainituista syistä parhaana vaihtoehtona ei pidetä lopputuotteisiin sisältyvien moottoreiden jättämistä soveltamisalan ulkopuolelle.