FI    FI FI 
 
FI 1   FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 20.10.2009 
SEK(2009) 1390 lopullinen 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
Oheisasiakirja  
 
KOMISSION TIEDONANTOON 
 
EU:n kehys rajatylittävälle kriisinhallinnalle pankkialalla 
  
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA
 
 
{KOM(2009) 561 lopullinen} 
{SEK(2009) 1389} {SEK(2009) 1407} 
 
 
FI 2   FI 1. M IKÄ ON ONGELMA , KEIHIN SE VAIKUTTAA ENITEN JA MIKSI JULKSET TOIMET 
OVAT TARPEEN ? 
Viimeaikaisen rahoituskriisin aikana testattiin perustavan laatuisesti viranomaisten kykyä 
toteuttaa kansallisia ja rajatylittäviä kriisinhallintatoimia. EU:n rahoitusmarkkinat ovat nykyään niin pitkälle yhdentyneet, että yhde ssä jäsenvaltiossa ilmaantuvien ongelmien 
vaikutuksia luottolaitoksiin ei aina voida torjua ja rajoittaa, jolloin kansalliset kriisit voivat 
nopeasti levitä muihin yrityksiin ja markkinoille toisissa jäsenvaltioissa 
Vaikka rajatylittävien pankkien toiminta on nykyään vahvasti yhdentynyttä (mikä näkyy siinä, 
että liiketoiminta-alat ja sisäiset palvelut ova t lujasti toisiinsa kytkeytyneitä, eikä niitä voida 
erottaa toisistaan tehokkaasti jäsenvaltioiden maantieteellisten  rajojen mukaisesti), pankkien 
kriisinhallinta on edelleen jäsenvaltioiden va stuulla. Siksi, kun rajatylittävä pankki menee 
konkurssiin, rahoitusalan valvontaviranomaiset ja muut (kriisinratkaisusta vastaavat) 
viranomaiset kohdistavat huomionsa ainoastaan  oman maansa alue ella sijaitseviin 
operaatioihin. Tämä saattaa vaikeuttaa rajatyl ittävää yhteistyötä ja johtaa tehottomiin ja 
mahdollisesti kilpaileviin kriisinratkaisustrategioihin, jolloin toimilla ei voida saavuttaa optimaalista tulosta. 
Yksi kaikkein tärkeimmistä rahoitusvakauden sä ilyttämisen edellytyksistä on viranomaisten 
kyky ennakoida ( varhaisen vaiheen toimet
1) tai hallita pankkien kriisitilanteita 
(kriisinratkaisu2). Viranomaisten osallistuminen voi olla ratkaisevan tärkeää koko 
rahoitusjärjestelmän vakauden säilyttämiseksi,  yksityishenkilöiden ja yritysten tekemien 
talletusten suojaamiseksi sekä maksujärjestelmien ja muiden rahoitusalan peruspalvelujen säilyttämiseksi. 
Monilla eurooppalaisilla val vontaviranomaisilla on käytettä vissään välineitä toimien 
toteuttamiseksi pankkikriisin aikana, mutta ne voivat olla  hyvin erilaisia. Joissakin 
jäsenvaltioissa ei ole käytettävissä minkäänla isia välineitä. Nämä erot, mukaan luettuna 
jäsenvaltioiden väliset lainsäädäntöerot ja/tai lainsäädännöllisen/institutionaalisen perustan puuttuminen joissakin maissa, voivat monimutkai staa ja jopa estää pa nkkikriisin tehokkaan 
rajatylittävän hallinnan. Jos eri viranomaiset toteuttavat toimia eri vaiheissa, pyrkivät eri 
tavoitteisiin ja käyttävät eri välineitä ja to imenpiteitä eri perustein, joiden soveltaminen 
riippuu niiden omasta tavasta ha hmottaa ongelma, tulokset eivä t todennäköisesti ole parhaat 
mahdolliset. 
EU:ssa ei ole annettu lainsääd äntöä pankkien kriisinratkaisust a. Valvontaviranomaisille on 
asetettu vähimmäisvaltuudet, joilla pyritään tervehdyttämään pankin tilanne
3, 
vakavaraisuusdirektiiviin on äskettäin teht y muutoksia (säännöt kriisitilanteesta 
                                                 
1 Varhaisen vaiheen toimet ovat pankkialan valvontaviranomaisten toteuttamia korjaavia toimia 
(esimerkiksi pääomapohjan vahvistaminen, liiketoiminta-alueiden muuttaminen ja omaisuuserien luovuttaminen), joilla pyritään ratkaisemaan pankkien ongelmat, jotta ne voivat palata normaaliin 
liiketoimintaan ja siten välttää kriisinratkaisuvaiheen. 
2 Pankkialan kriisinratkaisulla tarkoitetaan vaikeuksiin joutuneiden pankkien tervehdyttämistä 
(hallinnollisessa tai oikeudellisessa menettelyssä), jonka tavoitteita ovat rahoitusvakaus, 
pankkipalvelujen jatkuvuus ja pankin elvyttäminen. Pankkialan kriisinratkaisussa käytetään perinteisten 
tervehdyttämistoimien lisäksi erityisvälineitä (erimerkiksi omaisuudenhoitoyhtiöt, pakkofuusio, 
avustettu osto ja varojen osittainen myynti) edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Prosessia 
hallinnoi kriisinratkaisusta vastaava viranomainen, joka voi olla eri viranomainen eri jäsenvaltioissa (esimerkiksi kansallinen pankki, rahoitusalan valvontaviranomainen, talletussuojajärjestelmä, 
valtiovarainministeriö tai erityinen viranomainen). 
3 Ks. vakavaraisuusdirektiivin 2006/48/EY 136 artikla.  
 
FI 3   FI varoittamisesta muille viranomaisille, valvontaviranomaisten toimien koordinoinnista ja 
tietojenvaihdosta kriisit ilanteessa) ja käytettävissä on likvi daatio- ja tervehdyttämistoimia 
sellaisia luottolaitoksia varten, joilla on sivul iikkeitä toisissa jäsenvaltioissa, mutta näiden 
lisäksi EU:ssa ei ole säädetty kehyksestä, jossa määriteltäisiin, miten ja millä perusteella viranomaisten olisi toimittava, kun rajatylittävä pankki joutuu vaikeuksiin. Kriisinhallinta on 
siis lähes kokonaan kansal lisen lainsäädännön varassa. 
Strategioiden ja välineiden erila isuus sekä viranomaisten etujen  ristiriitaisuus todennäköisesti 
heikentävät kriisinehkäisy- ja kriisinratkaisutoimia, jolloin tulokset eivät ole parhaat mahdolliset EU:n tasolla. Tämä puolestaan voi  koitua kalliiksi EU:n kansalaisille ja 
veronmaksajille, koska koko järjestelmän ka nnalta tärkeiden rajatylittävien pankkien 
tervehdyttäminen voi olla äärimmäisen kallista verrattuna siihen, mitä ajoissa toteutettu tehokas kriisinratkaisu
4 tulisi maksamaan. IMF:n5 uusimpien arvioiden mukaan kriisiin 
liittyvät varojen arvonalennukset ovat vuot een 2010 mennessä 4,1 biljoonaa dollaria. 
Pankkialan odotetaan maksavan tästä summasta kaksi kolmasosaa, josta puolet (1,4 biljoonaa 
dollaria eli 9 prosenttia suhteessa EU:n  BKT:hen) koituu eurooppalaisten pankkien 
kannettavaksi. 
Koska kansainvälisen suurpankin kr iisillä on laajakanto isia vaikutuksia ra hoitusalalle ja koko 
kansantalouteen, se koskee EU:ssa monia sidosryhmiä: 
• vaikeuksiin joutuneita rahoitu slaitoksia, myös niiden os akkaita ja työntekijöitä 
• vakavaraisia rahoituslaitoksia, jotk a ovat riippuvaisia rahoitusvakaudesta 
• rahoituspalvelujen käyttäjiä, myös tallettajia, sijoittajia, eläkkeensaajia, muita kuin 
rahoitusalan yrityksiä sekä pk-yrityksiä 
• viranomaisia, myös valvontaviranomaisia, ke skuspankkeja ja valti ovarainministeriöitä 
• veronmaksajia. 
Tiedonannossa ”EU:n kehys rajatylittävälle kriisinhallinnalle pankkialalla”, jonka 
oheisasiakirja tämä vaikutusten arviointi on, esitetään yleiskatsaus näihin ongelmiin ja 
aloihin, joita tarkastellaan varhaisen vaihee n toimien ja pankkialan kriisinratkaisun 
yhteydessä. Siinä esitetään ehdotuks ia poliittisiksi ta voitteiksi ja kokonaisstrategiaksi, muttei 
vielä yksityiskohtaisia ratkaisuja. Siksi tämän vaikutusten arvioinnin  painopisteenä on ensi 
sijassa ongelmanmäärittely ja EU:n tason toim ien tarve ja tavoitteet  tällä alalla. Koska 
tiedonanto on laadittu kuulemista varten, siinä käsitellään toimintava ihtoehtoja vain hyvin 
yleisellä tasolla. Kuulemisen perusteella mahdollisesti esitettäviä toimenpide-ehdotuksia 
tarkastellaan perusteellisemmin myöhemmin laadittavassa vaikutusten arvioinnissa. 
2. V OIDAANKO EU: N TOIMET PERUSTELLA TOISSIJAISUUSPERIAATTEELLA ?  
Koska EU:n sisämarkkinat ovat pitkälle yhdent yneet, tällä alalla on toteutettava EU:n 
laajuisia toimia. Järjestelmät, joilla hall itaan pankkikriisejä, perustuvat edelleenkin 
kansalliseen lainsäädäntöön, eivätkä ne sovellu käytettäviksi rajatylittävissä tapauksissa. 
Koordinointi on tällaisissa olosuhteissa todennäköisesti monimutkaista, ja kunkin 
viranomaisen tavoitteet voivat olla  erilaiset. Siksi oikeuskehyksellä ei voida varmistaa, että 
                                                 
4 Tehokkailla rajatylittävillä järjestelyillä olisi voitava  varmistaa, että tulokset ovat optimaalisia EU:n 
tasolla, ja lisäksi olisi otettava huomioon sidosryhm ien edut kaikissa jäsenvaltioissa. Näin voidaan 
minimoida kaikille osapuolille koituvat kokonaiskustannukset. 
5 IMF, Responding to the Financial Crisis and Measuring Systemic Risk  (Global Financial Stability 
Report) , huhtikuu 2009. 
 
FI 4   FI rajatylittävissä pankkiryhmittymissä ilmaantuva t kriittiset ongelmat voidaan ratkaista 
oikeudenmukaisesti, tehokkaasti ja nopeasti  vankkojen yhteistyöjär jestelyjen avulla. 
Uutta kehystä voitaisiin tukea ottamalla käytt öön rajatylittävän yhtei styön kannustimia. Tämä 
tapahtuu tehokkaimmin EU:n ta solla (erityisesti, jotta voidaan ottaa huomioon erot 
kansallisissa kriisinratkaisu- ja maksukyvy ttömyysjärjestelmissä sekä taakanjako). 
3. T AVOITTEET  
EU:n näkökulmasta katsottuna EU:n toim innalla voitaisiin yleisesti pyrkiä 
• säilyttämään rahoitusvakaus ja luottamus pankkeihin sekä välttämään ongelmien 
leviäminen koko alalle 
• minimoimaan koko yhteiskunnalle ja erityi sesti veronmaksajille koituvat tappiot 
• vahvistamaan pankkipalvel ujen sisämarkkinoita. 
Varhaisen vaiheen toimilla voitaisiin erityisesti pyrkiä 
• kehittämään välineitä ja kynnysperusteita, jo tta pankkien ongelmat voidaan havaita ja 
niihin voidaan puuttua ajoissa 
• varmistamaan tehokas yhteistyö kriisitilante issa niiden kansallisten rahoitusalan 
valvontaviranomaisten välillä, jotka va staavat rajatylitt ävistä pankeista. 
Pankkialan kriisinratkaisulla voitaisiin erityisesti pyrkiä 
• kehittämään välineitä ja kynnysperusteita sen varm istamiseksi, että raja tylittävien pankkien 
tervehdyttäminen ja kriisinratkaisu tapahtuu nopeasti ja  perusteellisesti 
• parantamaan kriisinratkaisusta vastaavien kansallisten vira nomaisten yhteistyötä, jotta 
EU:n tasolla saadaan aikaan optimaalisia ratkaisuja 
• lisäämään varmuutta ja ennakoitavuutta pankk ialan kriisinratkaisun yhteydessä kaikkien 
sidosryhmien eduksi 
• varmistamaan perustavanlaatuisten pankkipalv elujen jatkuminen kriisinratkaisun aikana. 
4. T OIMINTAVAIHTOEHDOT  
Tässä vaikutusten arvioinnissa analysoidaan  uuden oikeuskehyksen käyttöönottoa ja sen 
vaihtoehtoja vain yleisellä tasolla. Lisäksi tässä  vaikutusten arvioinniss a käsitellään joitakin 
sellaisia aloja, joita voitaisiin käsitell ä myös uudessa kehyksessä, mutta ilman, että 
konkreettisille toimille annetaan etusija tai että  niitä ehdotetaan. Toimenpidevaihtoehtojen 
lista ei ole tyhjentävä. Jos si dosryhmien kuuleminen tuottaa tulokseksi muita vaihtoehtoja, 
niitä voidaan arvioida myöhe mmin, jolloin komissio esitt ää konkreettisia toimenpide-
ehdotuksia. 
Yleisiä huomioita tarpeesta ottaa pankkial alla käyttöön uusi kriisinratkaisukehys 
Tiedonannon lähtökohtana on se, että pankkial alla olisi otettava käyttöön EU:n tason 
kriisinratkaisumekanismi. Sen avulla olisi voitava poistaa ongelmanmäärittelyn tuloksena 
havaitut puutteet, ja se olisi suunniteltava niin, että yhteisesti sovitu t tavoitteet siitä, miten 
vaikeuksiin joutuneita pankkeja kohdellaan, voidaan saavuttaa. Tätä vaihtoehtoa verrataan 
kahteen muuhun vaihtoehtoon. Ensimmäinen niis tä on perusskenaario, jossa pankkialan 
kriisinratkaisua koskeva rajatylittävä yhteistyö perustuisi vuonna 2008 tehdyssä 
yhteistoimintapöytäkirjassa mainittuihin va paaehtoisiin järjestely ihin ja joihinkin 
 
FI 5   FI vakavaraisuusdirektiivillä äskettäin käyttöön otettuihin sääntöihin  valvontakollegioiden 
perustamisesta rajatylittäviä pankkiryhm ittymiä varten, uusista varoitus- ja 
tietojenvaihtovelvoitteista sekä yhteisestä päätök senteosta. Toinen vaihtoehto olisi pienentää 
rajatylittävien pankkiryhmittymien kokoa, jo tta kriisiä voidaan hallita tehokkaammin 
nykyisten kansallisten järjestelmien mukaises ti. Tämän vaihtoehdon etuja ja haittoja 
arvioidaan sen tosiseikan pohjalta, että tällaine n vaihtoehto edellyttäis i perustamissopimuksen 
muuttamista ja lisäisi pankkipalvelujen kustannuksia. 
Varhaisen vaiheen toimet 
Varhaisen vaiheen toimien vaihtoehdot koskeva t kolmea laajaa alaa: erot valvontatoimien 
kynnysperusteiden täyttymisessä, erot käytettävi ssä olevien välineiden välillä sekä epäsuhta 
kansallisten toimivaltuuksien ja pank kitoiminnan yleisen luonteen välillä. 
Kohdassa, joka koskee valvontatoimien toteuttamisen kynnysperusteita , perusskenaarion 
lisäksi käytettävissä on kaksi vaihtoehtoa.  Ensimmäisessä niistä yhdenmukaistettaisiin 
vähimmäismäärä varhaisvaroitusindikaattoreita ja l aadittaisiin kehys yhteistä arviointia varten 
keinona helpottaa yhteistyötä niin, että yhteiset toimet olisivat mahdollisia samalla, kun säilytetään riittävä joustavuus ja harkinnanvaraisuus. Toisessa vaihtoehdossa kehitettäisiin 
tiukkoja automaattisia kynnysperusteita, jotka määräisivät valvontatoimien 
toteuttamisajankohdan. Näin voitaisiin luod a selkeä (muttei harkinnanvarainen) kehys 
koordinoituja valvontatoimia varten. 
Kohdassa, joka koskee eroja varhaisen vaiheen toimien välillä
, perusskenaarion lisäksi 
käytettävissä on kaksi vaihtoehtoa. Ensimmä isessä niistä vakava raisuusdirektiivin 
136 artiklassa mainittuja välineitä täydennettäisiin lisävälineillä, jotka ei vät tällä hetkellä ole 
kaikkien kansallisten toimivaltaisten viranom aisten käytettävissä. Tällaisia lisävälineitä 
olisivat esimerkiksi valtuudet vaatia terveh dyttämissuunnitelman esit tämistä tai laatia 
likvidaatiosuunnitelmia pankkiryhmittymän ma hdollisen konkurssin varalta ja valtuuksien 
lujittaminen pankkien johtoon nähden. Toise ssa vaihtoehdossa sovittaisiin täysin 
yhdenmukaistetuista varhaisen vaiheen toimis ta. Tällainen lähestymistapa poistaisi 
viranomaisten toimien väliset erot, mutta toisaalta  se saattaisi olla hy vin vaikea toteuttaa, 
koska valvonta- ja oikeusjärjeste lmien välillä on yleisiä eroja.  
Kohdassa, joka koskee epäsuhtaa kansallisten to imivaltuuksien ja pankkitoiminnan yleisen 
luonteen välillä , perusskenaario perustuisi vuonna 2008 tehtyyn yhteistoimintapöytäkirjaan, 
vaikkakin valvontarakenteeseen suunnitellut muutokset edellyttäisivät akti ivisempaa roolia 
piakkoin perustettavalta Euroopa n pankkiviranomaiselta. Perussken aarion vaihtoehdossa sekä 
otettaisiin huomioon äskettäise t muutokset että kehitettäi siin uusia sääntöjä, jotka 
edellyttäisivät, että valvontaviranomaiset teki sivät yhteisiä päätöksiä yhteisen arvioinnin ja 
sellaisen yhteisen tervehdy ttämissuunnitelman pohjalta, j onka emoyhtiö toimittaa koko 
ryhmittymää varten. 
Pankkialan kriisinratkaisu 
Pankkialan kriisinratkaisun vaihtoehdoilla pyr itään ratkaisemaan ongelmat, jotka liittyvät 
viiteen laajaan alaan: pankki alan kriisinratkaisun välineet  ja kynnysperusteet, epäsuhta 
kansallisten viranomaisten toimivaltuuksien ja pankkitoiminnan yleisen luonteen välillä, 
pankkialan kriisinratkaisun suuret esteet ( yhtiöoikeus- ja maksukyvy ttömyyslainsäädäntö), 
rajatylittävien kriisinratk aisutoimien rahoittaminen ja pankkipalvelujen jatkuvuus. 
Kohdassa, joka koskee pankkialan kriisin ratkaisun välineitä ja kynnysperusteita , tarkastellaan 
sellaisten vähimmäisvaltuuksien kehittämistä, joiden avulla kriisinratkaisusta vastaavat 
viranomaiset voivat toteuttaa nope ita ja tehokkaita toimia (valt uudet järjestää pankin myynti 
yksityissektorilta tulevalle ostajalle, siirtää va roja ja vastuita omaisuudenhoitoyhtiölle tai 
 
FI 6   FI ”hyvälle” / ”huonolle” pankille, avustaa liiket oiminnan osan myynnissä  yksityissektorilta 
tulevalle ostajalle ja toteuttaa kansallistam inen). Näillä välineillä voitaisiin täydentää 
voimassa olevia kansallisia välineitä (tämä olis i yksinkertainen ratkaisu, mutta kansallisten 
välineiden välillä olisi edelleen  eroja). Vaihtoehtoisesti voitaisiin kaikkia toimivaltaisia 
kansallisia viranomaisia varten kehittää yhteisiä  välineitä, joita käytettäisiin samoin ehdoin 
(tämä edellyttäisi kattavien muutosten tekemist ä kansalliseen kriisinratkaisulainsäädäntöön). 
Kohdassa, joka koskee epäsuhtaa kansallis ten viranomaisten toimivaltuuksien ja 
pankkitoiminnan ylei sen luonteen välillä , tarkastellaan yhteistyöjärjestelyjen kehittämistä 
kriisinratkaisusta vastaavien viranomaisten vä lillä (oikeudellisesti s itovien velvoitteiden 
perusteella) ja oikeusviranomaisten (t uomioistuimet ja maksukyvyttömyysmenettelyn 
selvittäjät) välillä. Tältä pohja lta voitaisiin laatia  yhteistyötä ja tietojenvaihtoa koskeva 
koordinointikehys (jota tuettaisii n uusilla EU:n säännöi llä) tai - tämä olisi kunnianhimoisempi 
vaihtoehto - koordinoida ryhmittymien yksi köihin liittyviä kansal lisia menettelyitä 
kohdennetummin nimeämällä johtava hallinnoija ta i selvittäjä. Tässä k ohdassa tarkastellaan 
myös sitä mahdollisuutta, e ttä jokin EU:n elin (mahdollisesti uusi Euroopan 
pankkiviranomainen) osallistuisi rajatylittävien laitosten kriisinratkaisuun, ja tähän liittyviä 
haasteita. 
Kohdassa, joka koskee suuria esteitä , tarkastellaan, olisiko yhti öoikeutta muutettava, jotta 
kriisinratkaisusta vastaavat viranomaiset voisi vat rajoittaa tiettyjä osakkaiden oikeuksia 
(noudattaen kuitenkin asianmukaisia korvaus- ja  muutoksenhakumekanismeja), ja olisiko 
myös maksukyvyttömyyslainsäädäntöä muutetta va, jotta vaikeuksiin joutuneen pankin 
kriisinratkaisu voidaan toteuttaa erityi smenettelyllä tai jotta koko pankkiryhmittymän 
kriisinratkaisu on mahdollista. Siinä tarkas tellaan myös, olisiko rajatylittäviä 
pankkiryhmittymiä varten otettava käyttöön erillinen ja riippumaton maksukyvyttömyysjärjestelmä, joka korvaa kans alliset järjestelmät, jotta rajatylittävät 
ryhmittymät voidaan tervehdyttää tai likvidoida yhdennetyllä tavalla. Myös tähän lähestymistapaan liittyisi huomattavan suuria haasteita. 
Kohdassa, joka koskee rajatylittävien kriisinratkaisutoimien rahoittamisen tukemista
, 
tarkastellaan useita vaihtoehtoja, jotka eivät ole toisiaan poissulkevia. Näitä ovat muun muassa yksityissektorilta tulevien rahoitusr atkaisujen tukeminen tekemällä muutoksia 
yhtiöoikeus- ja maksukyvyttömyyslainsäädäntöön, kehyksen käyttöönottaminen ryhmittymän sisäisten varainsiirtojen helpottamiseks i maksukyvyttömyysmenettelyn käynnistämisen 
jälkeen, talletussuojajärjestelmien  mahdollinen käyttö muussa ta rkoituksessa kuin kassana ja 
julkisten rahoitusjärjestelyjen  kehittäminen sopimalla selkei stä taakanjakojärjestelyistä. 
Kohdassa, joka koskee toimia pankkipa lvelujen jatkuvuuden varmistamiseksi
, tarkastellaan 
toimia, joilla voitaisiin mahdollisesti tukea tiett yjen kriisinratkaisuvälineiden soveltamista. 
Näitä ovat muun muassa muutos ten tekeminen yhtiöoikeus- ja 
maksukyvyttömyyslainsäädäntöön, jotta void aan varmistaa tukipalvelujen tarjonnan 
jatkuminen tapauksessa, jossa pa nkki jaetaan osiin (sellaisen kr iisinratkaisun tuloksena, johon 
liittyy omaisuudenhoitoyhtiö tai va rojen osittainen myynti), sopimuksen purkamista koskevan 
oikeuden  rajoittaminen lyhyeksi ajaksi, jotta kriisinr atkaisusta vastaavalla viranomaisella on 
tarpeeksi aikaa siirtää liiketoiminnan osat tois elle yksikölle (kuten omaisuudenhoitoyhtiölle), 
ja moratorion asettaminen koordinoidusti koko pankkiryhmittymälle. 
Tämä vaikutusten arviointi täydentää komissi on tiedonantoa, joka on laadittu kuulemista 
varten ja jossa ei tehdä  lopullista päätelmää siitä, mitä va ihtoehtoja olisi sovellettava. Jos 
komissio päättää esittää konkreett isia toimenpide-ehdotuksia, on laadittava uusi vaikutusten 
arviointi.