[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel; 5.5.2008

KOM(2008)233 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

KOKKIDIOSTAATTIEN JA HISTOMONOSTAATTIEN KÄYTÖSTÄ REHUN LISÄAINEENA esitetty eläinten ruokinnassa käytettävistä lisäaineista 22. syyskuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1831/2003 11 artiklan mukaisesti

SISÄLLYSLUETTELO

1. Taustaa 3

1.1. Johdanto 3

1.2. Rehujen lisäaineita koskeva lainsäädäntö 3

2. Rehun lisäaineina käytettävien kokkidiostaattien ja histomonostaattien nykyinen tilanne lainsäädännössä 5

3. Histomonostaattien ja kokkidiostaattien käyttö 5

3.1. Kokkidioosin ja mustapäätaudin (histomoniaasi) luonne ja esiintyvyys 5

3.2. Kokkidiostaattien käyttö 6

4. Rehun lisäaineena käytettävien kokkidiostaattien turvallisuus 7

5. Käyttöä koskevat tilastot 8

6. Vaihtoehtoja kokkidiostaattien ja histomonostaattien käytölle 8

6.1. Rokottaminen 8

6.2. Yrttivalmisteet 8

6.3. Eläinlääkkeiden käyttö 9

6.4. Muut keinot 9

7. Jäsenvaltioiden ja sidosryhmien osallistuminen 9

8. Päätelmät 10

LIITE 11

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

KOKKIDIOSTAATTIEN JA HISTOMONOSTAATTIEN KÄYTÖSTÄREHUN LISÄAINEENA

TAUSTAA

Johdanto

Eläinten ruokinnassa käytettävistä lisäaineista 22. syyskuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1831/2003[1] 11 artiklan mukaan komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen kokkidiostaattien ja histomonostaattien käytöstä rehujen lisäaineina, koska tarkoituksena on tehdä päätös näiden aineiden käytön vähittäisestä lopettamisesta rehun lisäaineina 31. joulukuuta 2012 mennessä. Kertomuksessa on myös käsiteltävä saatavilla olevia vaihtoehtoja, ja siihen on tarpeen mukaan liitettävä säädösehdotuksia.

Komissio on laatinut tämän kertomuksen jäsenvaltioiden viranomaisilta ja sidosryhmiltä kerättyjen tietojen perusteella.

Kokkiodiostaatit ja histomonostaatit ovat kemikaaleja, jotka on joko valmistettu synteettisesti tai jotka ovat sellaisten mikro-organismien tuottamia, jotka ehkäisevät tai tuhoavat kokkiodioosia ja mustapäätautia (histomoniaasi) tuotantoeläimissä aiheuttavia loisalkueläimiä. Kokkiodiostaateilla voi myös olla toissijaista ja jäännösaktiivisuutta suoliston mikroflooraa vastaan, mutta ne eroavat kasvunedistäjinä käytetyistä antibiooteista, joiden ensisijainen toiminta kohdistuu suoliston mikroflooraan. Tällaisten antibioottien käyttö kasvunedistäjinä on kielletty Euroopan yhteisössä 1. tammikuuta 2006 lähtien.

Rehujen lisäaineita koskeva lainsäädäntö

Tuotantoeläimissä esiintyvää kokkiodioosia on viimeisten 40 vuoden aikana torjuttu rehuun lisätyillä aineilla, ja vuodesta 1970 yhteisö on säännellyt kokkidiostaattien käyttöä rehun lisäaineena ja sallinut sen rehujen lisäaineista 23. marraskuuta 1970 annetulla direktiivillä 70/524/ETY[2]. Direktiivi tarkistettiin perusteellisesti vuonna 2003, ja asetuksella (EY) N:o 1831/2003 uudistettiin merkittävästi rehujen lisäaineita koskevaa EU-lainsäädäntöä.

Asetuksella lisättiin monia uusia näkökohtia silloin voimassa olleeseen rehujen lisäaineita koskevaan lainsäädäntöön. Kyseessä oli yksi ensimmäisistä elintarvikkeiden turvallisuutta koskevista säädöksistä, jotka annettiin elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002[3] jälkeen. Asetuksessa (EY) N:o 1831/2003 annettiin vastuu turvallisuuden arvioinnista ja tieteellisten neuvojen antamisesta Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle, ja muutoinkin siinä noudatettiin asetuksessa (EY) N:o 178/2002 säädettyjä periaatteita ottamalla käyttöön 10 vuotta voimassa olevat määräaikaiset luvat, perustamalla rehujen lisäaineita käsittelevä yhteisön vertailulaboratorio, ottamalla käyttöön mahdollisuus vahvistaa jäämien enimmäismäärät tietyille lisäaineille, joista rehuun lisättynä saattaa jäädä jäämiä, ja ottamalla käyttöön mahdollisuus säätää myynnin jälkeisistä seurantaohjelmista lupaa myönnettäessä sekä muista säännöksistä. Asetuksessa säilytettiin kokkidiostaatit ja lisättiin histomonostaatit uutena rehun lisäaineluokkana ja samalla vahvistettiin rehun lisäaineena käytettävien antibioottien vaiheittainen käytön (ja myynnin) lopettaminen 1. tammikuuta 2006 lähtien. Tässä otettiin huomioon ihmisten tai eläinten lääkkeille resistenttien bakteerikantojen valintaan liittyvät riskit, jos mikrobilääkkeitä käytetään kasvunedistäjinä.

Tiettyjä lisäaineryhmiä, myös kokkidiostaatteja ja histomonostaatteja, sisältävien rehujen pakkausmerkintöjä koskevat vaatimukset kuuluvat edelleen direktiivin 70/524/ETY 16 artiklan soveltamisalaan. Direktiivi pysyy voimassa, kunnes rehuseosten pitämisestä kaupan annettu direktiivi 79/373/ETY[4] on tarkistettu niin, että siihen on sisällytetty säännöt lisäaineita sisältävien rehuseosten pakkausmerkinnöistä.

Eläinlääkkeitä säännellään Euroopan unionissa direktiivillä 2001/82/EY[5].

Rehun lisäaineina käytettävien kokkidiostaattien ja histomonostaattien nykyinen tilanne lainsäädännössä

Tällä hetkellä 11 kokkidiostaatille on myönnetty 28 erilaista lupaa eri lajeille ja tietyin käyttöehdoin. Tuotteet on tällä hetkellä hyväksytty käytettäviksi kanoissa, kalkkunoissa ja kaneissa. Nämä kokkidiostaatit voidaan jakaa kahteen pääryhmään: Ensimmäisen ryhmän muodostavat ionoforit (aineet, jotka sisältävät polyeetteriryhmän ja joita tuotetaan fermentoimalla useita Streptomyces spp- ja Actinomadura spp -kantoja), joihin kuuluvat seuraavat kuusi ainetta: monensiininatrium, lasalosidinatrium, maduramisiiniammonium, narasiini, salinomysiininatrium ja semduramisiininatrium. Toiseen ryhmän kuuluu viisi muuta synteettistä tuotetta, jotka eivät ole ionoforisia: dekokinaatti (kinolonien kemialliseen ryhmään kuuluva yhdiste), robenidiinihydrokloridi (guanidiinien kemiallinen ryhmä), halofuginoni (kinatsoliinien kemiallinen ryhmä), diklatsuriili (bentseeniasetonitriilien kemiallinen ryhmä) ja nikarbatsiini. Tällä hetkellä mitään tuotteita ei ole sallittu histomonostaatteina eikä niitä käytetä rehun lisäaineena EU:ssa. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen tai eläinten ravitsemusta käsittelevä tiedekomitea on arvioinut kaikkien kokkidiostaattien turvallisuuden.

Yksittäisissä luvissa on seuraavat tiedot: tuotteen ominaisuudet, luvan haltijan tunnistustiedot, enimmäis-, vähimmäis- ja/tai suositeltu annostus, eläinten luokat, joissa käyttö on sallittua, jäämien enimmäismäärät sekä tarvittaessa varoajat samoin kuin erityiset pakkausmerkintäsäännökset tai muut ehdot tarpeen mukaan. Nykyiset määräaikaiset luvat päättyvät vuosien 2009 ja 2017 välillä. Lupiin liittyvät tarkat tiedot esitetään liitteessä I.

Histomonostaattien ja kokkidiostaattien käyttö

Kokkidioosin ja mustapäätaudin (histomoniaasi) luonne ja esiintyvyys

Kokkidioosin aiheuttavat erittäin isäntäspesifiset loisalkueläimet, jotka kuuluvat Eimeria -sukuun (phylum Apicomplexa). Siipikarjaan erikoistuneita lajeja on seitsemän (E. acervulina, brunetti, mitis, necatrix, praecox, tenella ja maxima) , kalkkunoihin viisi (esimerkiksi E. meleagrimitis ) ja kaneihin kuusi (kuten E. stiedae) . Kokkidioosia voi esiintyä myös naudoissa ja sioissa, mutta keskeisellä sijalla ovat siipikarjan, kalkkunoiden ja kanien kasvatus, koska ne ovat suurimmat sektorit, joilla on käytössä valvontatoimenpiteitä taudin torjumiseksi näistä sille alttiimmista lajeista.

Eimeria on yleinen ympäristössä, tuhoeläimet ja linnut voivat toimia kantajina sen uinuvassa tilassa, ja se sietää erittäin hyvin muuttuvia sääolosuhteita ja desinfiointiaineita, mikä tekee sen hävittämisen lähes mahdottomaksi. Päästyään ruoansulatuselimistöön se valloittaa nopeasti suoliston kudokset, jakautuu ja poistuu ulosteessa monena elinkelpoisena ”munana” (ookystana), jotka jälleen tartuttavat lähistöllä olevat eläimet ja rakennukset.

Ilman hoitoa Eimerian vaikutus isäntäeläimeen vaihtelee lievästä suolistotulehduksesta – joka johtaa rehun vähäisempään syömiseen ruokahalun heikentyessä ja näin ollen huonoon painokehitykseen – veriseen ripuliin ja kuolemaan infektion vakavuuden ja kyseessä olevien lajien mukaan. Lievissäkin infektiotapauksissa suoliston haavaumat tarjoavat usein tilaisuuden muille mikrobi-infektioille, jotka voivat pahentaa tartunnan saaneen eläimen tilaa.

Kokkidioosi tarttuu kaikkiin luonnonvaraisiin ja kotieläimenä pidettäviin lintuihin. Kliinisen ja subkliinisen kokkidioosin yleisyydestä ja esiintyvyydestä kaupallisessa siipikarjan- ja kaninlihan tuotannossa ei ole tarkkoja tietoja, mutta on yleisesti tunnustettua, että loisia esiintyy kaikissa kaupallisissa parvissa ja laumoissa. Loistartunta on luonteeltaan sellainen, että kokkidioosia esiintyy kaikilla siipikarjatiloilla, vaikka noudatettaisiinkin korkeita terveysvaatimuksia ja hyvää hallintoa, ja tällä on suuri potentiaalinen vaikutus eläinten hyvinvointiin.

Myös mustapäätaudin aiheuttaa loisalkueläin, Histomonas meleagridis. Se vaikuttaa pahimmin kalkkunoihin, vaikka monet muutkin lintulajit voivat saada taudin.

Kokkidiostaattien käyttö

Kaupallisessa tuotannossa yleisin kokkidioosin torjuntamenetelmä on kokkidiostaattien lisääminen rehuun sallitun tasoisesti ja säädettyjen hygieniavaatimusten noudattaminen. Yleensä kokkidiostaatteja on annettava eläimille koko niiden elinajan (broilereiden tapauksessa), jotta eläimet eivät saa tartuntaa uudelleen taudin aina esiintyvästä ookystavaiheesta.

Kaikki kokkidiostaatit ehkäisevät loisen lisääntymistä mutteivät poista sitä täysin eläimen suolistosta. Sen vuoksi sallitut synteettiset kemikaalit yhdessä ionoforien kanssa ovat keskeisessä asemassa, koska ne mahdollistavat tuotteiden kierrätyksen tai vaihdon tuotantojaksosta toiseen tai niiden käytön nk. vaihteluohjelmissa (”shuttle”), jotta voidaan varmistaa taudin moitteeton torjunta ja minimoida immuniteetin kehittyminen loiseläimessä.

Kokkidiostaattien saatavuus ja jatkuva ehkäisykäyttö ovat osaltaan kehittäneet merkittävästi siipikarjantuotantoa, jossa korostetaan eläinten terveyttä ja hyvinvointia. Ensimmäisen ionoforisen kokkidiostaatin käyttöönotto 70-luvulla oli tärkeä saavutus kokkidioosien torjunnassa. Ennen tätä kokkidioosiepidemiat olivat yleisiä, ja niitä oli vaikeampi hoitaa ja ehkäistä, koska saatavilla oli ainoastaan ei-ionoforisia kokkidiostaatteja, jotka olivat paljon tehottomampia, koska loisten immuniteetti kehittyi nopeasti.

Vaikka histomonostaatteihin kuuluvia tuotteita ei tällä hetkellä ole sallittu EU:ssa, niiden hyväksynnälle on olemassa mekanismi, jos esitetään tuotteen hyväksymistä koskeva hakemus, jossa on riittävästi tietoa tukemaan sen turvallisuutta eläinten, kuluttajien ja ympäristön kannalta ja sen tehokkuutta. Joissakin kalkkunanlihaa tuottavissa jäsenvaltioissa on merkkejä siitä, että sen jälkeen, kun ainoan histomonostaatin hyväksyntä peruutettiin vuonna 2003, kalkkunantuotannon teknistä suorituskykyä osoittavat indikaattorit ovat laskeneet ja eläinlääkintäkustannukset ovat nousseet, ja nämä seikat tukevat sopivan tuotteen etsimistä.

Rehun lisäaineena käytettävien kokkidiostaattien turvallisuus

Eläinten rehussa käytettäväksi hyväksyttyjä kokkidiostaatteja ei käytetä ihmisten lääkkeenä.

Hyväksyttyjen kokkidiostaattien turvallisuutta on hiljattain arvioitu erittäin kattavasti; arvioinnista vastasi pääasiassa Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen. Arvioinnissa käsiteltiin turvallisuusnäkökohtia eläinten, kuluttajien ja käyttäjien sekä ympäristön kannalta. Turvallisuuden arvioinnissa kiinnitetään huomiota myös immuniteetin kehittymisriskiin alkueläimessä sekä mikro-organismien ristikkäisresistenssiin, jotta vältetään teoreettisen resistenssin kehittyminen ihmisillä tai eläimillä käytettäville mikrobilääkkeille, mitä ei vielä tähän mennessä ole tapahtunut.

Asetuksessa (EY) N:o 1831/2003 säädetään jäämien enimmäismäärien vahvistamisesta eläinperäisten elintarvikkeiden lisäainejäämille, ja tämä tarkoittaa sitä, että viime vuosina vahvistettujen jäämien enimmäismäärien myötä nyt on aiempaa tehokkaampia ja selvempiä tapoja valvoa kokkidiostaattien käyttöä rehuissa.

Rehuhygieniaa koskevista vaatimuksista 12. tammikuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 183/2005[6] mukaisesti toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä laitokset, jotka valmistavat ja/tai saattavat markkinoille kokkidiostaatteja ja histomonostaatteja sekä näitä lisäaineita sisältäviä esiseoksia ja rehuseoksia. Käytännössä säännökset tarkoittavat sitä, että yleisesti ottaen maataloustuottajat, jotka haluavat käyttää kokkidiostaatteja ja histomonostaatteja, saavat hyväksyttyjen rehuvalmistajien valmistamia käyttövalmiita täys- tai täydennysrehuja. Kyseessä on tärkeä turvallisuustekijä, koska sillä varmistetaan rehuseoksen tarkka koostumus ja homogeenisuus sekä mahdollistetaan toimivaltaisten viranomaisten suorittaman virallisen valvonnan tehokkuus.

Joissakin jäsenvaltioissa, kuten Ruotsissa, on käytössä seurantaohjelmia, joilla pyritään löytämään mikrobilääkeresistenssin lisääntymistä, joka liittyy kokkidiostaattien käyttöön rehun lisäaineena; tällaista ei ole tähän mennessä havaittu.

Käyttöä koskevat tilastot

Koko Euroopasta ei ole helppo kerätä tarkkoja tuotanto- ja käyttölukuja, kun otetaan huomioon tuotteiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla sekä kansallisten viranomaisten käyttämien lukujen päällekkäisyydet. Liitteessä II olevien lukujen kokoamiseen ovat osallistuneet International Federation for Animal Health Europe (IFAH Europe), Euroopan rehuntuottajien liitto FEFAC sekä Euroopan siipikarjantuottajien ja -kauppiaiden järjestö AVEC. Luvut koskevat tuotteiden osuutta useissa eri eläinlajeille tarkoitetuissa rehutyypeissä 27 EU-maassa, ja niitä pidetään parhaimpana arviona tilanteesta.

Luvut osoittavat, että kokkidiostaatteja käytetään yleisesti rehussa broilerin- ja kalkkunantuotannossa 27 EU-maassa. Tilastoista ei näy erityistä suuntausta ajan myötä, mutta vaikuttaa siltä, että käyttö on ollut vakaalla tasolla viime vuosina.

VAIHTOEHTOJA KOKKIDIOSTAATTIEN JA HISTOMONOSTAATTIEN KÄYTÖLLE

Rokottaminen

Vuodesta 1992 lähtien on kehitetty rokotteita loiskantojen varhaisten ookystien pohjalta. Kokkidioosirokotteiden kaupallinen käyttö aloitettiin vuonna 1992 munintakypsille kananuorikoille ja vuonna 2000 broilereille. Tällä hetkellä rokotteiden käyttö on ensisijainen tapa ehkäistä kokkidioosia jalostusparvissa ja munivissa kanoissa. Yksi rokote on hyväksytty EU:n laajuisesti ja kaksi muuta on käytössä joissakin maissa. Rokotteiden puoltajat väittävät, että kokkidiostaattien jatkuva käyttö lisää resistenssiä, minkä vuoksi on kehitettävä koko ajan uusia tuotteita. Rokotteet ovat kuitenkin lajikohtaisia, eikä niitä ole kaikkia eläinlajeja varten.

Tällä hetkellä mustapäätaudin ehkäisyyn ei ole saatavilla rokotteita.

Yrttivalmisteet

Joitakin kasviuutteita ja eteerisiä öljyvalmisteita on kaupallisessa käytössä.

Tällä hetkellä ei kuitenkaan ole valvottuja tutkimuksia, jotka tarjoaisivat mitattavissa olevaa tietoa kokkidioosin ja mustapäätaudin ehkäisystä, eikä elintarviketurvallisuusviranomaiselle ole tähän mennessä jätetty hyväksyttäväksi ja arvioitavaksi mitään sovelluksia asetuksen (EY) N:o 1831/2003 mukaisesti.

Eläinlääkkeiden käyttö

Eläinlääkintäkäyttöön on hyväksytty joitakin kemikaaleja: toltratsuriili, amproliumi sekä joitakin sulfamideja (sulfamidiratsiini, sulfadimetoksiini, trimetopriimi yhdessä sulfadimetoksiinin tai sulfametoksipyridatsiinin kanssa). Nämä ovat tehokkaita hoidettaessa satunnaisia kokkidioosin taudinpurkauksia, joita saattaa esiintyä, jos rehussa ei ole kokkidiostaatteja, jos kehittyy resistenssi tai jos rokotteen käyttö ei tehoa. Jos näitä eläinlääkkeitä käytetään laajasti, ne aiheuttavat herkästi resistenssin, eikä niihin voida turvautua normaaleissa kokkidiostaattitorjuntaohjelmissa. Niillä ei myöskään voida ehkäistä eläinten hyvinvointiin liittyviä ongelmia, koska kliiniset oireet (ruokahalun menetys, ripuli, kuolevuus jne.) ilmenevät vasta, kun Eimeria -laji on myöhäisessä kehitysvaiheessa ja ookystat jo suureksi osaksi poistuneet ulosteessa ja näin ollen tartuttaneet muita lintuja. Mustapäätaudin ehkäisyyn ei ole tällä hetkellä mitään hyväksyttyjä eläinlääkkeitä.

Muut keinot

Myös muita mahdollisia vaihtoehtoja on kokeiltu; on esimerkiksi käytetty happoa tuottavia aineita ja entsyymejä taikka prebioottien tai probioottien mikro-organismisuspensioita luomaan esteitä ruoansulatuskanavan suulle infektion ehkäisemiseksi. Käytössä on myös erittäin erikoistuneita desinfiointiaineita, koska ookystat ovat hyvin resistenttejä useimmille yleisesti käytetyille desinfiointiaineille.

Eläinten geneettisen valinnan kautta kehittyvää resistenssiä ookystille on myös tutkittu, mutta vaikuttaa siltä, että tavoitteeseen eli resistentteihin kantoihin ei päästä lähitulevaisuudessa.

Tähän mennessä ei ole saatu riittävästi tietoja, jotka tukisivat näiden vaihtoehtoisten keinojen tehokkuutta kokkidioosin ja mustapäätaudin ehkäisyssä.

Jäsenvaltioiden ja sidosryhmien osallistuminen

Komissio pyysi tietoja tämän raportin laatimiseen sekä jäsenvaltioita että eri toimijoilta.

Tietoja saatiin seuraavilta asiaan liittyvien tahojen järjestöiltä: International Federation for Animal Health Europe (IFAH Europe), Euroopan rehuntuottajien liitto FEFAC, Euroopan siipikarjantuottajien ja -kauppiaiden järjestö AVEC, Committee of Professional Agricultural Organisations in the European Union / General Confederation of Agricultural Co-operatives in the European Union (COPA-COGECA), Euroopan kalkkunankasvattajien komitea sekä Association of Veterinary Consultants.

Tarkkoja tietoja saatiin 15 jäsenvaltiosta, ja vastauksista kävi yksimielisesti ilmi, että tällä hetkellä ei ole parempia vaihtoehtoja nykyisille käytössä oleville sääntely- ja tarkastusjärjestelmille (jäämien enimmäisrajat, rehuhygieniasäännöt, kokkidiostaateja käsittelevien laitosten rekisteröinti ja hyväksyntä sekä jäljitettävyys), joilla säännellään kokkidiostaattien käyttöä rehun lisäaineena.

Päätelmät

Tällä hetkellä kokkidiostaattien käyttö ehkäisevänä toimenpiteenä kokkidioosin torjumiseksi on keskeisen tärkeää modernissa siipikarjantuotannossa. Sillä edistetään merkittävästi sekä eläinten terveyden että hyvinvoinnin suojelua ehkäisemällä tautia, jota esiintyy kaikilla tiloilla. Tuotanto ilman kokkidiostaatteja nykyisissä olosuhteissa Euroopassa olisi taloudellisesti erittäin riskialtista, ja kokkidiostaattien käyttämättä jättämisen vaikutuksesta EU:n kuluttajat eivät saisi siipikarjan-, kalkkunan- ja kaninlihaa, joka on tuotettu EU:n korkeiden turvallisuus- ja hyvinvointivaatimusten mukaisesti.

Edellä mainitut vaihtoehdot eivät esitetyn mukaisesti tällä hetkellä tarjoa samoja etuja kuin kokkidiostaattien käyttö rehun lisäaineena.

Rokotteet ovat lajikohtaisia, eikä niitä ole kaikkia eläinlajeja varten. Joitakin eläinlääkkeitä on tarjolla, mutta niitä käytetään ainoastaan parantamistarkoitukseen. Lisäksi niiden käyttö ennaltaehkäisyyn voisi aiheuttaa resistenssiä niille ja vaarantaa niiden tehokkuuden lääkkeinä. Taudin riskiominaisuuksien yleisyyden ja pysyvyyden vuoksi on asianmukaisempaa ehkäistä kuin hoitaa sitä.

Koska mustapäätautiin ei tällä hetkellä ole vaihtoehtoisia hoitomuotoja, asetuksessa säilytetään erityisluokka, jotta on edelleen mahdollista hyväksyä tuotteita taudin ehkäisyyn tulevaisuudessa, kunhan ne täyttävät turvallisuutta ja tehokkuutta koskevat vaatimukset.

Asetuksella (EY) N:o 1831/2003 vahvistettujen sääntelypuitteiden voidaan näin ollen katsoa toimivan moitteettomasti. Komissio katsoo, että ei ole asianmukaista muuttaa tämänhetkistä tilannetta ja että nykyjärjestelmällä pystytään käsittelemään nykytilannetta, koska sillä tarjotaan turvallisuuden korkea taso kuluttajille, suojataan riittävästi eläinten terveyttä ja hyvinvointia ja ympäristöä ja tarjotaan samalla oikeudenmukaiset puitteet, joissa toimijat voivat harjoittaa liiketoimintaansa. Euroopan komissio seuraa edelleen taudin ehkäisemiseen tarkoitettujen uusien aineiden ja tekniikoiden kehitystä.

LIITE

Liite I – Rehun lisäaineena käytettävillä kokkidiostaateille ja histomonostaateille myönnetyt luvat yhteisön lainsäädännössä

Lisäaine | Luvan myöntämis- ja päättymisaika | Tiivistelmä käyttöehdoista |

Rehutyyppi | Määrä | Käyttöprosentti | Kokkidiostaattien kanssa | Ilman kokkidiostaatteja tuhatta tonnia |

Siitosbroilerit |2,550 |2 % |98 % |0 % |51 |2 % |2,499 |98 % | | Korvaavat kananuorikot |2,000 |15 % |50 % |35 % |300 |15 % |1,700 |85 % | | Kanit |2,400 |45 % |0 % |55 % |1,080 |45 % |1,320 |55 % | |Muut yhteensä | 6,950 | |1,431 |21 % |5,519 |79 % | |YHTEENSÄ | 40,650 | |18,332 |45 % |22,318 |55 % | |

Lähde: Tiedot kokosivat yhdessä International Federation for Animal Health Europe (IFAH Europe), European Feed Manufacturers' Federation (FEFAC) ja European poultry producers and traders association (a.v.e.c.)

[1] EUVL L 268, 18.10.2003, s. 29.

[2] EYVL L 270, 14.12.1970, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1756/2002 (EYVL L 265, 3.10.2002, s. 1).

[3] EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1642/2003 (EUVL L 245, 29.9.2003, s. 4).

[4] EYVL L 86, 6.4.1979, s. 30.

[5] EYVL L 311, 28.11.2001, s. 1.

[6] EUVL L 35, 8.2.2005, s. 1.