[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 4.4.2006

KOM(2006) 160 lopullinen

2004/0001 (COD)

Muutettu ehdotus:

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI

palveluista sisämarkkinoilla

(komission esittämä)

PERUSTELUT

Komissio esittää muutetun ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi palveluista sisämarkkinoilla. Muutettu ehdotus sisältää Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä ehdottamat tarkistukset, jotka komission mielestä ovat hyväksyttäviä, ja useita selvennyksiä, joista neuvosto on keskustellut. Lisäksi se noudattelee täysin Eurooppa-neuvoston päätelmiä, joissa korostetaan tarvetta saada palvelujen sisämarkkinat täysin toimiviksi ja samalla säilyttää Euroopan sosiaalinen malli.

1. TAUSTAA

Komissio hyväksyi ehdotuksensa 13. tammikuuta 2004. Ehdotus toimitettiin virallisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle 6. helmikuuta 2004.

Alueiden komitea antoi lausuntonsa 29. syyskuuta 2004 ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitea 9. helmikuuta 2005. Euroopan parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman ensimmäisessä käsittelyssään 16. helmikuuta 2006 ja ehdotti tarkistuksia komission ehdotukseen.

2. KOMISSION EHDOTUKSEN TAVOITE

Parannetaan EU:n talouskasvun ja työllisyyden perustaa. Ehdotus on osa Lissabonin strategian myötä käynnistettyä talousuudistusta. Koska palvelut vastaavat valtaosasta EU:n taloudesta, kilpailukykyiset palvelumarkkinat ovat tärkeät talouskasvun kannalta. Sisämarkkinoiden lukuisat esteet estävät monia palveluyrityksiä ja erityisesti pk-yrityksiä kasvamasta yli kansallisten rajojen ja hyödyntämästä sisämarkkinoita täysimääräisesti. Lisäksi tämä heikentää sekä EU:n palveluntarjoajien että EU:n teollisuuden yleistä kilpailukykyä, joka perustuu aikaisempaa enemmän korkealaatuisiin palveluihin, ja tekee Euroopasta vähemmän houkuttelevan ulkomaiselle investoinnille.

Toteutetaan todelliset palvelujen sisämarkkinat poistamalla palvelutoiminnan kehittymistä haittaavia oikeudellisia ja hallinnollisia esteitä. Esteitä syntyy, kun yhdestä jäsenvaltiosta peräisin olevat palveluntarjoajat haluavat sijoittautua toiseen jäsenvaltioon ja kun ne haluavat tarjota palveluita sijoittautumisjäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon, esimerkiksi muutettuaan väliaikaisesti toiseen jäsenvaltioon. Ehdotuksella pyritään helpottamaan näiden kahden EY:n perustamissopimukseen sisältyvän perusvapauden – sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden – harjoittamista ja lisäämään palveluntarjoajien oikeusvarmuutta.

Vahvistetaan kuluttajien oikeuksia palveluiden käyttäjinä. Kuluttajien rajatylittävien palvelujen kysyntään ei voida vastata, mikä johtuu huomattavista oikeudellisista ja hallinnollisista vaikeuksista sekä tiedon puutteesta: muiden jäsenvaltioiden palveluista ei ole tarpeeksi tietoa eikä niihin luoteta. Ehdotuksessa näihin ongelmiin löytyy ratkaisu velvoittamalla jäsenvaltiot poistamaan rajatylittävien palvelujen käytön rajoitukset, noudattamalla syrjimättömyyden periaatetta ja vaatimalla palvelujentarjoajilta suurempaa avoimuutta ja enemmän tietoa.

Asetetaan oikeudellisesti sitovia velvoitteita jäsenvaltioiden hallinnollisen yhteistyön tehostamiseksi. Tehokas ja toimivat hallinnollinen yhteistyö on tärkeää sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan kannalta. Jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisilla on vain vähän tietoa muiden jäsenvaltioiden lainsäädännöstä ja niiden harjoittamasta valvonnasta, ja siksi vain vähän luottamusta niihin. Tämä johtaa sääntöjen ja tarkastusten päällekkäisyyteen rajatylittävässä toiminnassa, ja epärehelliset kauppiaat voivat myös käyttää sitä hyväkseen välttääkseen valvontaa tai kiertääkseen kansallisia sääntöjä, mikä aiheuttaa vastaavia riskejä palveluiden käyttäjille. Ehdotuksessa vahvistetaan jäsenvaltioiden oikeudelliset velvoitteet vaihtaa tietoja ja antaa keskinäistä apua ja säädetään niitä tukevasta toimivasta sähköisestä tietojärjestelmästä, jonka avulla toimivaltaiset viranomaiset voivat helposti tunnistaa asianomaiset yhteistyökumppaninsa muissa jäsenvaltioissa ja viestiä tehokkaasti keskenään.

3. KOMISSION LAUSUNTO EUROOPAN PARLAMENTIN TARKISTUKSISTA

3.1. Soveltamisala ja muut yleissäännökset (1–4 artikla)

Yleishyödylliset palvelut . Tarkistuksissa 13 ja 44 sekä osittain tarkistuksissa 72 ja 289 , jotka koskevat 1 ja 2 artiklaa sekä vastaavia johdanto-osan kappaleita, selvennetään, että yleisen taloudellisen edun mukaiset palvelut kuuluvat direktiivin soveltamisalaan mutta että direktiivi ei koske niiden vapauttamista eikä myöskään yleisen taloudellisen edun mukaisten palvelujen rahoitusta eikä valtiontukia. Tarkistuksella 73 (2 artikla) selvennetään, että yleishyödylliset palvelut eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan. Komissio hyväksyy tarkistuksen 44 sekä tarkistusten 72 ja 289 keskeiset osat. Komissio hyväksyy myös tarkistukset 13 ja 73, mutta se muuttaa kuitenkin hieman tarkistuksia 73 (2 artikla) ja 13 (uusi johdanto-osan 7 a kappale) ja selittää, että yleisen taloudellisen edun mukaiset palvelut – lukuun ottamatta tiettyjä nimenomaisesti mainittuja erityisaloja – kuuluvat direktiivin soveltamisalaan, koska ne ovat luonteeltaan kaupallisia.

Terveydenhuoltopalvelut. Tarkistuksella 78 jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle yksityiset ja julkiset terveydenhuoltopalvelut ja muutetaan vastaavasti 2 artiklaa. Tarkistuksessa 304 (johdanto-osan 10 c kappale) täsmennetään, että direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu säännellyn terveydenhuoltoammatin harjoittajien potilailleen tarjoamat terveydenhuolto- ja apteekkipalvelut potilaiden terveyden tilan arvioimiseksi, säilyttämiseksi tai palauttamiseksi. Tarkistuksissa 233 ja 403 (1 artikla) selitetään, ettei direktiivi vaikuta julkisiin terveydenhuoltopalveluihin eikä terveydenhuoltopalveluiden tarjoajien mahdollisuuksiin saada julkista rahoitusta. Tarkistuksella 305 lisätään uusi johdanto-osan 10 d kappale, jossa selvennetään, että direktiivi ei vaikuta toisessa jäsenvaltiossa saadusta terveydenhoidosta aiheutuneiden kulujen korvaamiseen, ja korostetaan, että tämä asia on otettava esiin toisessa yhteisön oikeudellisessa välineessä oikeusvarmuuden ja selkeyden lisäämiseksi. Komissio hyväksyy terveydenhuoltopalvelujen jättämisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ja aikoo esittää erityisen terveydenhuoltopalveluja koskevan aloitteen. Siksi tarkistusten 78, 304 ja 305 perusajatus hyväksytään. Julkista terveydenhuoltoa koskevat tarkistukset 233 ja 403 ovat käyneet turhiksi, koska ne ovat päällekkäisiä 2 artiklassa mainitun määritelmän kanssa.

Sosiaalipalvelut. Tarkistuksessa 292 (1 artikla) todetaan, että direktiivi ei vaikuta palveluihin, joilla pyritään sosiaalisen hyvinvoinnin tavoitteisiin, ja tarkistuksella 252 (2 artikla) jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle sosiaalipalvelut, kuten sosiaalisen asuntotuotannon palvelut sekä lastenhoito- ja perhepalvelut. Tarkistuksilla 294 ja 296 otetaan käyttöön kaksi uutta johdanto-osan kappaletta, joissa selitetään sosiaalipalvelujen ja erityisesti sosiaalisen asuntotuotannon palveluiden sekä lastenhoitoon ja perheiden tukemiseen tarkoitettujen palveluiden ominaispiirteitä. Tarkistuksella 295 otetaan käyttöön uusi johdanto-osan kappale, jossa määritellään, että direktiivissä ei käsitellä sosiaalisen asuntotuotannon rahoitusta tai siihen liittyvää tukijärjestelmää eikä jäsenvaltioiden sosiaaliselle asuntotuotannolle asettamia kriteereitä tai ehtoja. Lisäksi tarkistuksessa 10 , jolla otetaan käyttöön toinen uusi johdanto-osan kappale, lisätään, ettei direktiivi koske julkisen rahoituksen saamiselle asetettuja vaatimuksia esimerkiksi sosiaalipalveluiden alalla. Komissio katsoo, että direktiivin ulkopuolelle jätettävät seikat on määriteltävä selkeästi, jotta voidaan varmistaa parempi oikeusvarmuus ja välttää jäsenvaltioiden eriävät tulkinnat. Vastaavasti komissio muotoilee uudelleen tarkistuksen 252 (2 artikla) määritelmän ja yhdistää tarkistukset 294 ja 296 uuteen johdanto-osan 10 h kappaleeseen sen selventämiseksi, että direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jätetään ainoastaan sosiaalipalvelut, jotka liittyvät sosiaaliseen asuntotuotantoon, lastenhoitoon sekä perheiden ja tuen tarpeessa olevien henkilöiden tukemiseen. Tällaisilla sosiaalipalveluilla on merkitystä yhteiskunnalle, minkä vuoksi niitä tarjoaa valtio tai palveluntarjoaja, jolle valtio on antanut tämän tehtävän tarjota, ja niillä pyritään varmistamaan tuen antaminen niille, jotka sitä erityisesti tarvitsevat. Näin ollen tarkistusta 292 ei enää tarvita. Tarkistuksen 295 teksti muotoillaan uudelleen sen selventämiseksi, että se koskee sosiaalipalveluja yleensä eikä ainostaan sosiaalista asuntotuotantoa. Tarkistus 10 hyväksytään kokonaan. Tarkistuksessa 232 korostetaan voittoa tavoittelemattoman harrasteurheilutoiminnan erityistä sosiaalista merkitystä. Tarkistus hyväksytään ja sisällytetään uuteen johdanto-osan 16 a kappaleeseen, mutta se on muotoiltava uudelleen tekstin oikeudellisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi.

Muut alakohtaiset poikkeukset ja verotuksen jättäminen kokonaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Tarkistuksista 300, 302 ja 332 (2 artikla) ensiksi mainittu jättää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle työvoimanvuokrausyritykset ja kaksi jälkimmäistä turvallisuuspalvelut . Tarkistuksilla 301 ja 303 lisätyissä vastaavissa johdanto-osan kappaleissa korostetaan, että näihin aloihin sovellettavat säännöt on kaikilta osin yhdenmukaistettava. Tarkistuksella 77 direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jätetään oikeudelliset palvelut siltä osin kuin niitä säännellään muissa yhteisön säädöksissä. Tarkistuksilla 79, 80 ja 81 (2 artikla) ja tarkistuksilla 16, 17 ja 18 (vastaavat johdanto-osan kappaleet) jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle audiovisuaaliset palvelut – niiden tuotanto-, lähetys- ja levitystavasta riippumatta – rahapelitoiminta sekä julkisen vallan käyttöön liittyvät ammatit , erityisesti notaarin ammatti. Komissio hyväksyy tarkistuksissa 300, 302 ja 333 mainittujen työvoimanvuokrausyritysten ja turvallisuuspalveluiden jättämisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Ei kuitenkaan ole näyttöä siitä, että työvoimanvuokrausyrityksiin ja turvallisuuspalveluihin sovellettavia sääntöjä olisi yhdenmukaistettava kaikilta osin, mistä syystä tarkistuksia 301 ja 303 ei voida hyväksyä. Komissio ei hyväksy tarkistusta 77, jolla oikeudelliset palvelut jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle: tarkistus ei ole tarpeen, koska 3 artiklassa säädetään jo, että jos palveludirektiivin säännökset ovat ristiriidassa palvelutoiminnan yksittäisiä näkökohtia säätelevien muiden yhteisön sääntöjen kanssa, jälkimmäisillä on etusija. Komissio hyväksyy tarkistuksen 79, jolla direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jätetään audiovisuaaliset palvelut. Komissio on muotoillut uudelleen tarkistuksen 19 (uusi johdanto-osan 10 e kappale) linjatakseen sen asianomaista artiklaa koskevan tarkistuksen kanssa ja selventääkseen, ettei direktiivi koske audiovisuaalialalla myönnettäviä tukia, jotka ovat yhteisön kilpailusääntöjen alaisia. Komissio hyväksyy periaatteessa myös rahapelitoiminnan jättämisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, mutta muotoilee uudelleen tarkistukset 17 ja 80, jotta se koskee selkeästi rahapelitoimintaa sellaisenaan. Komissio hyväksyy vain osittain tarkistukset 18 ja 81, jotka koskevat julkisen vallan käyttöön liittyviä ammatteja, ja linjaa direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä koskevan sanamuodon EY:n perustamissopimuksen 45 artiklassa määrättyjen tarkkojen rajoitusten kanssa. Kyseisen artiklan nojalla voidaan poiketa sijoittautumisvapaudesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudesta, kun kyse on tietystä toiminnasta, johon liittyy suoraa ja tiettyä osallistumista julkisen vallan käyttöön, eikä kaikista ammateista.

Komissio hyväksyy tarkistukset 82 (2 artikla) ja 19 (johdanto-osan 11 kappale), joissa säädetään, että verotus jätetään kokonaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

Tarkistukset 14, 15, 20, 74, 75 ja 306 (2 artikla ja vastaavat johdanto-osan kappaleet) koskevat alkuperäiseen ehdotukseen sisältyneitä alakohtaisia poikkeuksia rahoituspalveluiden, sähköistä viestintää koskevien palvelujen ja kuljetuspalvelujen osalta, mutta kyseisissä tarkistuksissa niitä selvennetään lisää. Komissio voi hyväksyä tarkistukset 14, 15, 20, 74 ja 306 kokonaan tai uudelleen muotoiltuina, jotta voidaan varmistaa tekstin oikeudellinen johdonmukaisuus (ks. 2 artikla ja johdanto-osan 9 kappale, uusi johdanto-osan 10 a kappale ja uusi johdanto-osan 10 b kappale). Se ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistusta 75, koska johdanto-osan 10 a kappale sisältää jo vastaavan selityksen sähköisen viestinnän palvelujen osalta.

Tietyt oikeudenalat. Tarkistuksella 298 (1 artikla) selvennetään direktiivin suhdetta perusoikeuksiin , sellaisina kuin ne on tunnustettu jäsenvaltioissa ja perusoikeuskirjassa. Tarkistuksella 299 otetaan käyttöön uusi johdanto-osan kappale, jossa todetaan, että tätä direktiiviä olisi tulkittava siten, että se sovittaa perusoikeuksien käyttämisen yhteen EY:n perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklassa tarkoitettujen perusvapauksien kanssa. Tarkistuksella 8 selvennetään, että direktiivissä otetaan täysimääräisesti huomioon EY:n perustamissopimuksen 137 artiklaan perustuvat yhteisön aloitteet, jotka koskevat työllisyyden edistämistä ja elin- ja työolojen parantamista. Tarkistuksissa 297 (1 artikla) ja 9 (vastaava johdanto-osan kappale) todetaan, ettei direktiiviä sovelleta eikä se vaikuta työoikeuteen , toisin sanoen lakisääteisiin tai sopimusperusteisiin työehtoihin ja -oloihin, kuten työterveyteen ja työturvallisuuteen, eikä työnantajien ja työntekijöiden välisiin suhteisiin. Lisäksi niissä todetaan, että direktiivissä kunnioitetaan täysimääräisesti työmarkkinaosapuolten välisiä suhteita, myös oikeutta ammattiyhdistystoimintaan, ja ettei direktiivi vaikuta jäsenvaltioiden sosiaaliturvalainsäädäntöön. Tarkistuksissa 290 (1 artikla) ja 291 (johdanto-osan kappale) todetaan, ettei direktiivin pitäisi vaikuttaa rikoslainsäädäntöön . Tarkistuksessa 7 (johdanto-osan kappale) ja osittain tarkistuksessa 72 (1 artikla) selvennetään, ettei direktiivi vaikuta toimiin, joita jäsenvaltiot toteutettavat yhteisön lainsäädännön mukaisesti kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden sekä tiedotusvälineiden moniarvoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi . Komissio hyväksyy tarkistuksen 298 perusoikeuksien osalta, mutta se on muotoiltava uudelleen tekstin oikeudellisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi. Lisäksi komissio hyväksyy tarkistuksen 299 kokonaisuudessaan. Komissio hyväksyy sen, ettei direktiivi vaikuta työoikeuteen, siten kuin tarkistuksessa 297 määritellään, eikä myöskään oikeuteen ammattiyhdistystoimintaan eikä jäsenvaltioiden sosiaalilainsäädäntöön. Tekstin selkeyttämiseksi, ymmärrettävyyden lisäämiseksi ja oikeudellisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi komissio kuitenkin yhdenmukaistaa tarkistuksia 297 ja 298 siten, että 1 artiklan 6 kohdassa käsitellään työoikeutta ja 1 artiklan 7 kohdassa perusoikeuksia, myös oikeutta neuvotella työehtosopimuksista. Komissio hyväksyy tarkistuksen 290, jossa todetaan, ettei direktiivi vaikuta rikoslainsäädäntöön, ja tarkistuksen 291 (uusi johdanto-osan 6 e kappale), jos se muotoillaan uudelleen sen selventämiseksi edelleen, ettei rikoslainsäädännön sääntöjä saa väärinkäyttää direktiivissä säädettyjen sääntöjen kiertämiseksi. Kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden sekä tiedotusvälineiden moniarvoisuuden suojelemisen tai edistämisen osalta komissio hyväksyy tarkistuksen 7 kokonaan ja muotoilee uudelleen siihen liittyvän osan tarkistuksesta 72 tekstin oikeudellisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi. Lisäksi komissio hyväksyy tarkistuksen 8 (uusi johdanto-osan 6 f kappale) kokonaan.

Direktiivin suhde muihin yhteisön oikeuden säännöksiin. Tätä aihetta käsitellään tarkistuksissa 83 (3 artikla) ja 21 (johdanto-osan 13 kappale). Komissio hyväksyy tarkistuksen 83 sisältämän lisäselvennyksen siitä, ettei direktiivillä ole etusijaa yhteisön muuhun lainsäädäntöön nähden ja että jos direktiivi on ristiriidassa palvelutoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen yksittäisiä näkökohtia säätelevien muiden yhteisön sääntöjen kanssa, jälkimmäisillä on etusija. Tekstin yleisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston työn lähentämiseksi komissio on antanut lisäselvennyksiä (johdanto-osan 13 a kappale ja johdanto-osan 13 b kappale). Lisäksi tarkistuksissa 307 ja 219 (yhdistetty tarkistukseen 83) todetaan, että tämä direktiivi ei rajoita kansainvälisen yksityisoikeuden ja erityisesti sopimusvelvoitteita ja sopimuksenulkoisia velvoitteita koskevan kansainvälisen yksityisoikeuden soveltamista, ja selitetään direktiivin vaikutuksia kuluttajansuojaa koskeviin sääntöihin. Komissio hyväksyy tarkistukset 307 ja 219, mutta niihin on tehtävä pieniä muutoksia, jotta maininta kuluttajansuojasta on oikeudellisesti hyväksyttävä.

Määritelmät (4 artikla). Tarkistuksissa 23–26, 39, 84–90, 308 ja 92–98 määritellään direktiiviin sisältyvät termit (ks. 4 artikla ja vastaavat johdanto-osan kappaleet). Komissio hyväksyy tarkistukset 25, 26, 93, 94, 97 ja 98 kokonaan. Se hyväksyy myös tarkistukset 23 ja 24, edellyttäen että niitä hieman muotoillaan uudelleen ja että ne yhdistetään. Lisäksi komissio hyväksyy periaatteessa tarkistukset 39, 84, 88, 89, 90, 95 ja 308, mutta se on muotoillut ne uudelleen, jotta teksti olisi yhdenmukainen yhteisön säännöstön tai direktiivin soveltamisalan kanssa. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistuksia 85 ja 86. Myös tarkistuksessa 96 oleva työntekijän määritelmä on tarpeeton uudelleenmääritellyn soveltamisalan kannalta, eikä kyseistä tarkistusta hyväksytä. Selkeyden vuoksi ja tekstin säilyttämiseksi yhdenmukaisena yhteisön säännöstön kanssa tarkistusta 92 ei hyväksytä toimivaltaisen viranoamisen käsitteen osalta eikä tarkistusta 87 palveluntarjoajan käsitteen osalta. Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 22 , jolla poistetaan direktiivin johdanto-osan 14 kappaleessa oleva palveluiden esimerkkiluettelo. Kyseinen johdanto-osan kappale on hyödyllinen direktiivin selventämiseksi, mistä syystä se otetaan uudelleen käyttöön, mutta sitä muotoillaan hieman uudelleen uuden soveltamisalan mukaiseksi. Lisäksi komissio on täydentänyt johdanto-osan 18 a kappaletta ( tarkistus 25 ) ja johdanto-osan 20 a kappaletta sekä lisännyt uuden johdanto-osan 18 b kappaleen.

Komissio hyväksyy kokonaan tai pienin muutoksin tarkistukset 1–3, 5, 6 ja 11 , jotka koskevat johdanto-osan kappaleita, joissa mainitaan direktiivin yleiset tavoitteet ja se, ettei direktiivissä puututa jäsenvaltioiden sisäiseen toimivallan jakoon, mutta ei voi hyväksyä tarkistusta 4 .

3.2. Hallinnollinen yksinkertaistaminen (5–8 artikla)

Menettelyjen yksinkertaistaminen (5 artikla). Tarkistuksella 99 muutetaan palveluntarjoajien sijoittautumisvapautta koskevan luvun 1 jakso täysin uudeksi hallinnollista yksinkertaistamista koskevaksi luvuksi. Tarkistuksella 27 selvennetään, ettei hallinnollisia menettelyitä koskevien sääntöjen tarkoituksena ole yhdenmukaistaa kansallista hallintolainsäädäntöä, vaan ennemminkin poistaa kohtuuttoman hankalat seikat, jotka ovat sijoittautumisvapauden esteenä. Tarkistuksessa 100 (5 artikla) todetaan, että jäsenvaltioiden on tutkittava (tarkistuksessa käytetty verbi ”vahvistaa” ei vaikuta täsmälliseltä) ja tarvittaessa yksinkertaistettava palvelutoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen sovellettavia menettelyjä ja muodollisuuksia. Lisäksi siinä velvoitetaan jäsenvaltiot ”yhteistyössä komission kanssa” ottamaan käyttöön yhtenäistetyt eurooppalaiset lomakkeet (sama asia mainitaan tarkistuksessa 29 ) ja siihen lisätään luettelo voimassa olevasta yhteisön lainsäädännöstä, johon 5 artiklan 1 a ja 2 kohtaa ei sovelleta. Tarkistuksessa 100 myös selitetään, ettei tämä vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen vaatia asiakirjojen ”epävirallisia” käännöksiä omalla virallisella kielellään. Tarkistuksessa 30 korostetaan, ettei voida asettaa muotovaatimuksia esimerkiksi alkuperäisten asiakirjojen esittämiselle, mukaan lukettuna oikeaksi todistetut käännökset, paitsi silloin kun se on perusteltua yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä. Komissio hyväksyy tarkistukset 99, 27, 29 ja 30 kokonaan ja tarkistuksen 100 periaatteessa, mutta se on muotoiltava uudelleen tekstin oikeudellisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi ja neuvoston kannan huomioon ottamiseksi. Komission tekstissä selvennetään erityisesti sitä, että eurooppalaiset lomakkeet otetaan käyttöön komiteamenettelyn mukaisesti, ja lisätään uusi johdanto-osan 22 b kappale, jossa esitetään lukuisia parametrejä, joita jäsenvaltiot voivat käyttää arvioidessaan tarvetta yksinkertaistaa menettelyitä ja muodollisuuksia.

Keskitetyt asiointipisteet (6 artikla). Tarkistuksessa 102 (6 artikla) selitetään, että jos muodollista kirjoittautumista vaaditaan, se on voitava tehdä sähköisesti keskitettyihin asiointipisteisiin. Tarkistuksessa 103 edellytetään, että komissio sovittaa keskitettyjen asiointipisteiden toiminnan yhteen perustamalla Euroopan tason keskitetyn asiointipisteen. Tarkistuksella 104 selvennetään, että keskitettyjen asiointipisteiden perustaminen ei vaikuta viranomaisten tehtävien ja toimivallan jakoon kansallisissa järjestelmissä. Tarkistuksessa 309 vahvistetaan uusi aikataulu keskitettyjen asiointipisteiden perustamiselle. Tarkistuksessa 310 edellytetään, että keskitetyissä asiointipisteissä olisi myös voitava täydentää kaikkia direktiivin 96/71/EY noudattamisen valvonnan kannalta välttämättömiä menettelyjä ja muodollisuuksia. Komissio hyväksyy tarkistukset 309 ja 104 ja selventää lisää uutta johdanto-osan 25 a kappaletta, jossa otetaan huomioon neuvoston kanta, että maksun, jonka keskitetyt asiointipisteet saattavat periä, on oltava suhteessa menettelyistä ja muodollisuuksista aiheutuviin kuluihin. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistusta 102, koska muodollinen kirjoittautuminen keskitettyihin asiointipisteisiin muodostaisi tarpeettoman hallinnollisen taakan. Komissio ei voi myöskään hyväksyä tarkistusta 103, koska Euroopan tason keskitetty asiointipiste muodostaisi tarpeettoman hallinnollisen rakenteen ja olisi toissijaisuusperiaatteen vastainen (koska hallinnollinen yhteistyö hoituu parhaiten jäsenvaltioissa). Tarkistusta 310 ei voida hyväksyä, koska maininta direktiivin 96/71/EY noudattamisen valvonnasta, johon tämä ehdotus ei vaikuta millään lailla, ei ole asianmukainen.

Tiedonsaantioikeus (7 artikla). Tarkistus 105 (7 artikla) tekee selväksi, että tiedonsaantioikeus koskee ainoastaan yleisesti käytettävissä olevia muutoksenhakukeinoja. Tarkistuksilla 31, 106 ja 110 selvennetään, että toimivaltaisten viranomaisten velvoite antaa apua ei kata oikeudellista apua yksittäisissä tapauksissa, että tiedottamisvelvoite voidaan täyttää julkaisemalla tietoja verkkosivuilla, että neuvontaan voi sisältyä vaiheittainen ohjeistus ja että tiedot on annettava selkeällä ja ymmärrettävällä kielellä. Tarkistuksessa 107 todetaan, että neuvonnan ja tietojen on oltava helposti saatavilla muun muassa etätietona ja sähköisesti. Tarkistuksessa 108 vahvistetaan määräaika tietoja koskevien velvoitteiden täytäntöönpanolle ja tarkistuksessa 109 selvennetään, että tietoja on oltava saatavilla muilla yhteisön kielillä siinä määrin kuin tämä on jäsenvaltioiden eri kielten käyttöä koskevan lainsäädännön mukaista. Tarkistuksella 33 vahvistetaan 7 artiklan säännöksiä ottamalla käyttöön uusi johdanto-osan kappale. Komissio hyväksyy tarkistukset 105, 106, 108–110, 31 ja 33 lisää neuvoston kannan mukaisesti tarkistukseen 31 (johdanto-osan 25 c kappale), että jäsenvaltioiden on itse ratkaistava sellaiset kysymykset kuten vastuu väärien tai harhaanjohtavien tietojen toimittamisesta. Toisaalta komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 107, koska sillä poistettaisiin velvoite antaa tietoa sähköisesti – sähköinen tiedonvälitys on keskeinen hallinnollisen yksikertaistamisen toteuttamisen väline.

Sähköiset menettelyt (8 artikla). Tarkistuksessa 111 vahvistetaan tarkistettu täytäntöönpanoaikataulu ja selitetään, että menettelyt ja muodollisuudet voidaan hoitaa vaivatta muun muassa sähköisesti (vrt. tarkistus 32 ) ja että sähköisiä menettelyitä ei pidä soveltaa tapauksiin, joissa voidaan vaatia alkuperäisasiakirjojen esittämistä. Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 111, lukuun ottamatta tarkistettua aikataulua, eikä tarkistusta 32, koska – kuten edellä on mainittu – sähköiset menettelyt ovat keskeinen hallinnollisen yksinkertaistamisen väline, joka on sovellettavissa myös alkuperäisiin asiakirjoihin, joiden todistusvoima voidaan varmentaa sähköisesti. Komissio pitää kuitenkin aiheellisena selventää neuvoston kantaan perustuvan tarkistuksen 32 (johdanto-osan 26 kappale) perusteella, että velvoite ottaa käyttöön sähköiset menettelyt ei estä jäsenvaltioita tarjoamasta sähköisten menettelyiden lisäksi muita keinoja täydentää menettelyitä ja muodollisuuksia.

3.3. Palveluntarjoajien sijoittautumisvapaus (9–15 artikla)

Lupajärjestelmät. Tarkistuksessa 35 (johdanto-osan 27 c kappale) selvennetään, että direktiivin säännöksiä, jotka koskevat lupajärjestelmiä, ei sovelleta viranomaisten päätöksiin julkisten tai yksityisten laitosten perustamisesta eikä myöskään viranomaisten tekemiin sopimuksiin. Tarkistuksessa 37 mainitaan, että yleisen edun kuten mukaiset pakottavat syyt, esimerkiksi kansanterveydelliset syyt, voivat oikeuttaa lupajärjestelmien ja muiden sosiaalipalveluja koskevien rajoitusten soveltamisen, edellyttäen että noudatetaan tarpeellisuus- ja suhteellisuusperiaatteita. Tarkistuksilla 112 ja 113 järjestellään ja nimetään uudelleen asianomainen luku ja jakso. Tarkistuksilla 116 ja 209 jätetään lupajärjestelmät keskinäisen arvioinnin ulkopuolelle. Komissio hyväksyy tarkistukset 35, 112 ja 113 kokonaan ja tarkistuksen 37, jos siihen tehdään pieniä muutoksia. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistuksia 116 ja 209, koska velvoite arvioida lupajärjestelmiä ja raportoida niistä on keskeinen toimi palvelutoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi. Komissio täsmentää kuitenkin neuvoston kannan mukaisesti uudessa johdanto-osan 27 d kappaleessa, että raportointivelvoite koskee ainoastaan itse lupajärjestelmiä eikä luvan myöntämiselle asetettuja kriteereitä ja ehtoja. Tarkistuksista 114, 115 ja 117 , jotka sisältävät pääosin teknisiä muutoksia, komissio hyväksyy kaksi jälkimmäistä, jos ne muotoillaan uudelleen oikeudellisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistusta 114, joka vähentäisi tekstin selkeyttä.

Luvan myöntämisehdot. Tarkistuksissa 34 ja 121 säädetään, että luvan on tavallisesti katettava koko valtion alue, ellei luvan alueellinen rajaaminen ole perusteltua yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä, kuten ympäristönsuojelullisesta syystä. Tarkistuksissa 34 ja 123 säädetään, että direktiivi ei vaikuta lupia myöntävien paikallisten ja alueellisten viranomaisten toimivaltuuksiin. Tarkistuksella 119 lisätään ilmaisut ”avoimia” ja ”saatavilla” kriteereihin, jotka lupajärjestelmien on täytettävä. Tarkistuksella 120 selvennetään, että arvioitaessa luvan myöntämisehtojen vastaavuutta ja vertailtavuutta niihin ehtoihin nähden, joita palveluntarjoajaan jo sovelletaan toisessa jäsenvaltiossa (päällekkäisyyden välttäminen), on luvan myöntämisehtojen tavoitteiden ja tarkoituksen lisäksi otettava huomioon myös niiden täytäntöönpanon vaikutus ja tehokkuus. Tarkistuksessa 122 vahvistetaan, ettei myönteisiin lupapäätöksiin sovelleta velvoitetta antaa perustelut ja tarjota mahdollisuus hakea muutosta tuomioistuimessa. Tarkistuksella 118 (10 artikla) poistetaan ilmaisu ”objektiivisesti” lauseesta ”perusteltuja yleisen edun mukaisin pakottavin syin” Komissio hyväksyy tarkistukset 34, 118, 119 ja 123 kokonaan. Tarkistus 120 hyväksytään ja siihen liittyen otetaan käyttöön uusi johdanto-osan 27 g kappale: näin pyritään selventämään, että päällekkäisyyden välttämisen vaatimus ei estä jäsenvaltioita soveltamasta omia ehtojaan vaan pelkästään edellyttää, että ne ottavat huomioon vastaavat ehdot, jotka palveluntarjoaja jo täyttää toisessa jäsenvaltiossa. Lisäksi komissio hyväksyy tarkistuksen 121 asiasisällön, mutta pitää parempana eri sanamuotoa. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistusta 122, koska se, ettei myönteisiin lupapäätöksiin sovelleta velvoitetta antaa perustelut, voi vähentää hallinnollisen päätöksen oikeudellisen tarkastelun tehokkuutta tai tehdä siitä jopa käytännössä mahdottoman erityisesti kolmansien osapuolten osalta.

Luvan voimassaoloaika ja valinta useiden ehdokkaiden välillä. Tarkistuksissa 128 ja 36 todetaan, ettei direktiivi vaikuta jäsenvaltioiden mahdollisuuteen peruuttaa luvat jälkikäteen erityisesti tapauksissa, joissa lupien myöntämisen ehdot eivät enää täyty. Tarkistuksissa 124–127, 129, 38 ja 30 annetaan hyödyllisiä selvennyksiä 11 artiklaan ja vastaaviin johdanto-osan kappaleisiin. Tarkistuksessa 130 säädetään, että jäsenvaltiot voivat valintamenettelyjään soveltaessaan ottaa huomioon lukuisia yleisen edun mukaisia tavoitteita. Komissio hyväksyy tarkistukset 128 ja 36, mutta ainoastaan niiden tilanteiden osalta, joissa luvan myöntämisehdot eivät enää täyty. Lisäksi komissio hyväksyy tarkistukset 124–127, 129 ja 38 kokonaan tai osittain ja tarkistukset 130 ja 30, jos niihin tehdään pieniä muutoksia.

Luvan myöntämismenettelyt. Tarkistuksilla 134 ja 28 poistetaan sääntö, jonka mukaan lupa on katsottava myönnetyksi, ellei vastausta ole saatu tietyssä määräajassa (ns. hiljainen luvan myöntäminen). Tarkistuksessa 135 todetaan, että lupahakemuksesta pitäisi lähettää vastaanottotodistus vain hakijan pyynnöstä. Vastaanottotodistuksessa ei kuitenkaan tarvitse mainita muutoksenhakukeinoja. Tarkistukset 131–133, 136 ja 137 sisältävät teknisiä selvennyksiä, jotka komissio voi hyväksyä. Kahteen jälkimmäiseen on komission mielestä kuitenkin tehtävä pieniä muutoksia. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistuksia 134 ja 28, koska hiljainen luvan myöntäminen (viranomaiselta ei saada vastausta) on tärkeä sijoittautumisvapauden helpottamisen kannalta. Komissio selventää neuvoston kannan mukaisesti uudessa johdanto-osan 28 a kappaleessa, että kun kyseessä on hiljainen luvan myöntäminen, tiettyjen toimintojen osalta voidaan kuitenkin säätää erilaisesta järjestelystä, kun se on objektiivisesti perusteltua yleiseen etuun liittyvistä pakottavista syistä. Samoin komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 135, koska se lisäisi hakijoiden hallinnollista taakkaa ja vaikeuttaisi oikeudellista tarkastelua.

Kielletyt vaatimukset (14 artikla). Tarkistuksella 138 muutetaan tämän jakson otsikkoa. Tarkistuksissa 140 ja 41 selvennetään, että kielto käyttää tapauskohtaisesti taloudellista testiä ei koske suunnitteluvaatimuksia, joilla ei ole taloudellisia tarkoitusperiä vaan jotka johtuvat pakottavista yleistä etua koskevista syistä. Tarkistuksella 141 selvennetään, että kielto kilpailevien toimijoiden suorasta tai välillisestä osallistumisesta lupien myöntämiseen ei estä kuulemasta muissa asioissa kuin yksittäisissä lupa-anomuksissa sellaisia järjestöjä kuin kauppakamareita. Tarkistuksessa 40 säädetään, että tietyissä tapauksissa voi olla yleisen edun mukaisista pakottavista syistä perusteltua vaatia palveluntarjoajan läsnäoloa palveluja suoritettaessa. Tarkistuksessa 142 selitetään, että kielto vaatia vakuus tai vakuutus jäsenvaltion alueelle sijoittautuneelta palveluntarjoajalta ei vaikuta jäsenvaltioiden mahdollisuuteen vaatia vakuita sellaisenaan tai vakuutusta laitoksista, joilla on erityis- tai yksinoikeuksia, eikä se vaikuta vaatimuksiin, jotka koskevat osallistumista yhteiseen korvausrahastoon. Tarkistuksella 143 selvennetään ennakkokirjoittautumisen vaatimusta. Komissio hyväksyy tarkistukset 138, 140, 141, 143 ja 41 kokonaan ja tarkistuksen 40, jos sitä selvennetään lisää. Komissio hyväksyy tarkistuksen 142 perusajatuksen, mutta muotoilee uudelleen keskeisen säännöksen, jotta se on yhdenmukainen yhteisön lainsäädännön kanssa, ja selventää sitä lisää neuvoston kannan mukaisesti uudessa johdanto-osan 32 a kappaleessa. Lisäksi tarkistuksessa 143 säädetään teknisistä selvennyksistä, jotka komissio hyväksyy, mutta samalla komissio säätää uudesta johdanto-osan 32 b kappaleesta, joka perustuu neuvoston kantaan, ja selventää lisää ennakkokirjoittautumisen kieltoa.

Arvioitavat vaatimukset (15 artikla). Tarkistuksella 42 selvennetään, että keskinäinen arviointi ei vaikuta jäsenvaltioiden vapauteen antaa kansallisia säädöksiä yleisen edun suojelun korkeasta tasosta ja että arvioinnissa on otettava huomioon yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen ja niille osoitettujen erityistehtävien erityispiirteet, jotka voivat oikeuttaa tietyt sijoittautumisvapautta koskevat rajoitukset. Tarkistuksilla 144 ja 145 poistetaan palveluntarjoajan oikeudellisen muodon valitsemiselle ja osakepääoman omistamiselle asetettujen vaatimusten esimerkit. Tarkistuksilla 147 ja 242 jätetään arvioinnin ulkopuolelle tappiolla myyntiä ja alennusmyyntien järjestämistä koskevat vaatimukset. Tarkistuksella 149 ja 242 poistetaan ilmaisu ”objektiivisesti” lauseesta ”vaatimukset ovat perusteltuja yleisen edun mukaisin pakottavin syin”. Tarkistuksilla 148, 242 ja 43 jätetään arvioinnin ulkopuolelle lähetysvelvoitteiden kaltaiset vaatimukset (” must-carry ”). Samoin tarkistuksella 150 jätetään 15 artiklan 1–4 kohdan soveltamisen ulkopuolelle yleisen taloudellisen edun mukaiset palvelut ja sosiaalivakuutusjärjestelmät. Tarkistuksen 150 ohella myös tarkistuksella 151 poistetaan jäsenvaltioille asetettu kielto asettaa samantyyppisiä uusia vaatimuksia, elleivät ne täytä syrjimättömyyttä, välttämättömyyttä ja oikeasuhtaisuutta koskevia ehtoja mukaisia, ja vastaavat jäsenvaltioiden velvoitteet ilmoittaa tällaisista uusista laeista, asetuksista ja hallinnollisista määräyksistä. Tarkistuksella 146 lisätään maininta ammatillisen pätevyyden tunnustamisesta annetusta direktiivistä. Komissio hyväksyy tarkistukset 42, 147, 148, 149 ja 242. Komissio hyväksyy myös esimerkkien poistamisen asianomaisista artikloista, kuten tarkistuksissa 144 ja 145 on tehty. Komissio myös lisää neuvoston kannan mukaisesti johdanto-osan 34 kappaleeseen selvennyksen, että pakollisten vähimmäis- tai enimmäishintojen asettamisen vaatimuksia koskeva arviointi koskee vain toimivaltaisten viranomaisten nimenomaisesti tiettyjen palvelujen tarjoamiselle määräämiä hintoja eikä hintojen määrittämistä koskevia yleisiä sääntöjä, joita sovelletaan muun muassa kiinteistövuokraukseen. Komissio hyväksyy periaatteessa tarkistuksen 150, joka koskee yleisen taloudellisen edun mukaisia palveluja, ja täsmentää, että 15 artiklan 1–3 kohtaa sovelletaan yleisen taloudellisen edun mukaisista palveluista annettuun lainsäädäntöön ainoastaan siltä osin kuin tällaisten sääntöjen soveltaminen ei oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä alan yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Ilmoitusvelvoitteen poistaminen (tarkistus 151) heikentäisi vakavasti arviointia, mistä syystä sitä ei voida hyväksyä. Tarkistuksissa 146, 148, 149 ja 242 ehdotetaan teknisiä muutoksia, jotka komissio hyväksyy (tarkistuksessa 146 mainitaan kuitenkin ammatillisen pätevyyden tunnustamisesta annettu direktiivi kokonaan eikä ainoastaan sen osastoa II).

3.4. Palvelujen tarjoamisen vapaus ja poikkeukset (16–19 artikla)

Palvelujen tarjoamisen vapaus (16 artikla). Tarkistuksilla 152 (luvun otsikko) ja 293/rev4 (16 artikla) korvataan alkuperämaaperiaate palvelujen tarjoamisen vapautta koskevalla säännöksellä. Tarkistuksessa 293/rev4 vahvistetaan palveluntarjoajien oikeus tarjota palvelujaan muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon he ovat sijoittautuneet, ja velvoitetaan jäsenvaltio, jossa palvelu tarjotaan, varmistamaan, että palvelutoiminta voidaan aloittaa jäsenvaltion alueella vapaasti ja sitä voidaan harjoittaa siellä vapaasti. Lisäksi 16 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltio, jossa palvelu tarjotaan, ei voi soveltaa omia kansallisia vaatimuksiaan palveluntarjoajiin, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon, elleivät ne ole perusteltuja yleisen järjestyksen, yleisen turvallisuuden, kansanterveyden tai ympäristönsuojelun perusteella ja elleivät vaatimukset ole syrjimättömiä, välttämättömiä ja oikeasuhtaisia. Kyseisen artiklan 3 kohdassa puolestaan vahvistetaan jäsenvaltioille 1 kohdassa annettu mahdollisuus soveltaa kansallisia sääntöjä sen alueelle muista jäsenvaltioista muuttaviin palveluntarjoajiin, kun se on perusteltua yleisen järjestyksen, yleisen turvallisuuden, kansanterveyden tai ympäristönsuojelun vuoksi. Lisäksi 3 kohdassa selvennetään, että jäsenvaltioita ei estetä soveltamasta yhteisön lainsäädännön mukaisesti työehtoja koskevia sääntöjään. Lisäksi 16 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan luettelo vaatimuksista – esimerkiksi palveluntarjoajalle asetettu velvoite toimipaikasta kyseisen jäsenvaltion alueella – joita jäsenvaltiot eivät voi asettaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille palveluntarjoajille. Myös tarkistuksessa 293/rev4 säädetään, että komissio esittää jäsenvaltioita ja työmarkkinaosapuolia kuultuaan 16 artiklan soveltamisesta kertomuksen, jossa se tarkastelee tarvetta ehdottaa yhdenmukaistamistoimenpiteitä.

Komissio hyväksyy tarkistukset 152 ja 293/rev4, jos 3 kohtaan tehdään pieniä muutoksia sen selventämiseksi, että – Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti – kansallisten vaatimusten on aina oltava syrjimättömiä, välttämättömiäja oikeasuhtaisia. Lisäksi komissio hyväksyy – pienin muutoksin – tarkistuksen 45 (johdanto-osan 37 kappale), jossa mainitaan, että jäsenvaltiot voivat saattaa voimaan omia vaatimuksia, jotka ovat välttämättömiä yleisen järjestyksen, yleisen turvallisuuden, kansanterveyden tai ympäristönsuojelun perusteella, ja tarkistukset 46 ja 47, joilla poistetaan alkuperämaaperiaatetta koskevat johdanto-osan kappaleet. Komissio myös lisää neuvoston kannan mukaisesti uusia selittäviä johdanto-osan kappaleita: johdanto-osan 37 a kappaleessa selitetään yleisen järjestyksen ja yleisen turvallisuuden käsitteitä, johdanto-osan 37 b kappaleessa mainitaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee jäsenvaltioiden oikeutta toteuttaa toimenpiteitä sen estämiseksi, että palveluntarjoajat käyttävät väärin sisämarkkinoiden periaatteita, johdanto-osan 39 a kappaleessa korostetaan tarvetta varmistaa, että palveluntarjoajat voivat ottaa palveluntarjoamisen kannalta olennaiset välineet mukaansa, kun he suorittavat palveluja toisessa jäsenvaltiossa, ja johdanto-osan 39 b kappaleessa selitetään välineiden käsitettä.

Lisäpoikkeukset palvelujen tarjoamisen vapaudesta (17 artikla). Tarkistuksella 400 muutetaan 17 artiklan otsikkoa, ja siinä säädetään, että palvelujen tarjoamisen vapautta koskevaa säännöstä ei sovelleta toisessa jäsenvaltiossa tarjottaviin yleisen taloudellisen edun mukaisiin palveluihin , kuten postipalveluihin, sähkön, maakaasun ja veden jakelupalveluihin, jätevesipalveluihin ja jätteiden käsittelyä koskeviin palveluihin. Komissio hyväksyy tarkistuksen 400. Lisäksi komissio selventää neuvoston kannan mukaisesti johdanto-osan 40 a kappaleessa, että postipalveluita koskeva poikkeus kattaa sekä yleispalvelujen tarjoajalle varatut toiminnot että muut postipalvelut. Komissio voi hyväksyä myös tarkistuksen 165, jossa selvennetään 17 artiklan 12 alakohdassa mainittua poikkeusta, jota sovelletaan jätteiden siirtojen osalta Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön tai Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/931 3 ja 4 artiklan mukaiseen lupajärjestelmään.

Tarkistuksella 160 poistetaan poikkeus, jota sovelletaan asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta annetun neuvoston direktiivin 77/249/ETY soveltamisalaan kuuluviin aihealueisiin, ja tarkistuksella 166 poistetaan poikkeus, jota sovelletaan asiakirjoihin, jotka edellyttävät lain nojalla notaarin toimia. Nämä tarkistukset käyvät tarpeettomiksi, koska komissio ei hyväksy asianajajien ja notaarien toiminnan jättämistä kokonaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Poikkeukset olisi tämän vuoksi säilytettävä. Tarkistuksella 161 otetaan käyttöön uusi saatavien oikeudellista perintätoimintaa koskeva poikkeus, jonka komissio voi hyväksyä. Samalla komissio selventää neuvoston kannan mukaisesti tämän poikkeuksen soveltamisalaa uudessa johdanto-osan 40 b kappaleessa.

Tarkistuksilla 162 ja 404 lisätään uusi poikkeus, jota sovelletaan vaatimuksiin, joilla jokin toiminta varataan tietylle ammatille , sen poikkeuksen lisäksi, joka koskee direktiivin 2005/36/EY osaston II kattamia aihealueita. Tarkistukset 162 ja 404 sekä tarkistus 48, jossa selitetään tätä uutta poikkeusta johdanto-osan 41 c kappaleessa, voidaan hyväksyä periaattessa, jos niiden sanamuotoa täsmennetään.

Tarkistuksella 163 selvennetään direktiiviin 2004/38/EY liittyvää poikkeusta, joka koskee henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja heidän asuinpaikkaansa , ja se voidaan hyväksyä.

Tarkistuksella 164 muotoillaan uudelleen 17 artiklan 11 kohdassa säädetyn poikkeuksen sanamuotoa. Kyseinen poikkeus koskee kolmansien maiden kansalaisia, jotka muuttavat toiseen jäsenvaltioon palvelun tuottamiseksi . Koska 25 artikla on poistettu, 17 artiklan 11 kohdassa säädettyä poikkeusta oli muotoiltava lisää. Tarkistukset 50 ja 51 , joilla otetaan käyttöön johdanto-osan 41 a kappale ja johdanto-osan 41 b kappale, joissa selitetään työntekijöiden lähettämisestä annettuun direktiiviin sovellettavaa poikkeusta, hyväksytään pienin muutoksin.

Tarkistuksilla 167 ja 168 muutetaan 17 artiklan 16 ja 17 kohdassa säädettyjä poikkeuksia, jotka koskevat erityisiä kieltoja ja vaatimuksia, joiden noudattaminen on perusteltua yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden ylläpitämiseksi taikka kansanterveyden tai ympäristön suojelemiseksi . Komission mielestä nämä tarkistukset ovat turhia, koska sen seurauksena, että 16 artikla tarjoaa nyt jäsenvaltioille yleisesti ottaen mahdollisuuden asettaa kansallisia vaatimuksia, jotka koskevat yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden ylläpitämistä ja kansanterveyden tai ympäristön suojelemista, 17 artiklan 16 ja 17 kohdassa säädetyt täsmällisemmät poikkeukset ovat käyneet turhiksi. Näin ollen ne ja vastaavat johdanto-osan kappaleet poistetaan.

Tarkistuksella 169 poistetaan sairaalahoidon korvauksia koskevaa lupajärjestelmää koskeva poikkeus. Komissio hyväksyy tarkistuksen 169, koska terveydenhuoltopalvelut jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ja koska terveydenhoidon korvaamista koskeva 23 artikla poistetaan.

Tarkistuksella 170 (17 artikla) otetaan käyttöön poikkeus, jota sovelletaan kaikkiin kansainvälisen yksityisoikeuden säännöksiin ja erityisesti niihin, jotka koskevat sopimusvelvoitteita ja sopimuksenulkoisia velvoitteita, sopimusten muoto mukaan lukien. Komissio hyväksyy tämän tarkistuksen, joka on välttämätön 17 artiklassa, koska palvelujen tarjoamisen vapautta koskeva säännös on se tämän direktiivin säännös, joka saattaa olla ristiriidassa kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen soveltaisen kanssa. Tarkistuksilla 171–173 poistetaan poikkeukset, joita tähän saakka on sovellettu kuluttajan tekemiin sopimuksiin, kiinteää omaisuutta koskevien sopimusten muodolliseen pätevyyteen ja palveluntarjoajan sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen tapaturmien yhteydessä. Nämä poikkeukset on nyt sisällytetty laajempaan poikkeukseen, jota sovelletaan kaikkiin kansainvälisen yksityisoikeuden säännöksiin. Komissio hyväksyy nämä tarkistukset ja vastaavat johdanto-osan kappaleisiin tarkistuksilla 53 (johdanto-osan 45 kappale) ja 54 (johdanto-osan 46 kappale) tehdyt muutokset.

Komissio on myös lisännyt teknisiä selvennyksiä, jotka ovat neuvoston kannan mukaiset.

Siirtymäajan poikkeukset (18 artikla). Tarkistuksella 174 poistetaan täysin 18 artikla, joka sisältää siirtymäajan poikkeuksia (aiemmasta) alkuperämaaperiaatteesta. Komissio hyväksyy tarkistuksen seuraavista syistä: rahapelitoiminta on jätetty tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, saatavien oikeudellisen perintätoiminnan aloittaminen katetaan uudella poikkeuksella (17 artiklan 7 a kohta) ja raha- ja arvokuljetukset on sisällytetty 40 artiklan 1 kohtaan.

Poikkeukset yksittäistapauksissa (19 artikla). Tarkistuksella 175 muutetaan otsikkoa uudelleennimetyn 16 artiklan mukaisesti. Tarkistuksessa 176 mainitaan edellytykset, joiden täyttyessä poikkeusta voidaan soveltaa yksittäistapauksissa. Lisäksi kyseisellä tarkistuksella poistetaan velvoite noudattaa keskinäistä avunantomenettelyä ennen tällaisten toimien toteuttamista. Kansanterveyteen, yleiseen järjestykseen ja terveydenhuollon alan ammattien harjoittamiseen yksittäistapauksissa sovelletut poikkeukset ovat käyneet turhiksi, koska terveydenhuolto on jätetty direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ja koska 16 artikla sallii nyt jäsenvaltioiden yleisesti ottaen asettaa yleistä järjestystä ja kansanterveyttä koskevia vaatimuksia. Siksi komissio poistaa vastaavat yksittäistapauksissa sovellettavat poikkeukset ja rajoittaa 19 artiklan koskemaan ainoastaan palvelujen turvallisuutta. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä keskinäisen avunantomenettelyn poistamista. Kyseinen menettely on tärkeä sen varmistamiseksi, että tällä poikkeuksella ei rajoiteta tarpeettomasti palvelujen tarjoamisen vapautta.

3.5. Palvelujen vastaanottajien oikeudet (20–23 artikla)

Kielletyt rajoitukset ja syrjimättömyys. Tarkistuksissa 177 (21 artikla) ja 55 (johdanto-osan 50 kappale) todetaan, että palvelujen vastaanottajalle ei saa asettaa syrjiviä vaatimuksia, jotka perustuvat yksinomaan tämän kansalaisuuteen tai asuinpaikkaan. Komissio ei voi hyväksyä tätä lisäystä 21 artiklassa säädettyyn syrjimättömyyslausekkeeseen, koska sen voidaan tulkita sallivan sellaisen syrjinnän, joka perustuu myös muihin syihin. Muut osat tarkistuksesta 55, jolla selvennetään johdanto-osan 50 kappaletta, voidaan hyväksyä. Komissio lisää neuvoston kannan mukaisesti joitakin selvennyksiä 20 artiklassa mainittuun taloudellisen tuen käsitteeseen (ks. johdanto-osan 48 kappale ja uusi johdanto-osan 48 a kappale).

Vastaanottajien neuvonta. Tarkistuksella 178 (22 artikla), joka koskee palvelujen vastaanottajien neuvontaa, selvennetään useita tiedotusta koskevia seikkoja ja keskitettyjen asiointipisteiden vastaanottajille antamaa neuvontaa. Lisäksi kyseisellä tarkistuksella poistetaan EU-kuluttajaneuvontakeskusten verkko niiden järjestöjen ja organisaatioiden luettelosta, joiden yhteystiedot olisi tiedotettava vastaanottajille ja jotka voivat antaa käytännön neuvontaa. Tarkistuksella 179 lisätään uusi 22 a artikla, joka koskee palveluntarjoajan mahdollisuutta täydentää kaikkia menettelyjä ja muodollisuuksia yhden keskitetyn asiointipisteen kautta. Komissio hyväksyy tarkistuksen 178, lukuun ottamatta osaa, jolla poistetaan viittaus EU-kuluttajaneuvontakeskusten verkkoon, jonka komission mielestä olisi toimittava erityisen aktiivisesti käytännön neuvonnan antamiseksi kuluttajille. Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 179 eikä uutta 22 a artiklaa, koska keskitettyjen asiointipisteiden asemaa ja tehtäviä on jo riittävästi käsitelty direktiivin hallinnollista yksinkertaistamista koskevassa luvussa.

Toisessa jäsenvaltiossa saadun terveydenhoidon korvaaminen. Tarkistuksilla 56–62, 180 ja 247 poistetaan 23 artikla, toisessa jäsenvaltiossa saadun terveydenhoidon korvaamista koskevat säännökset ja vastaavat johdanto-osan kappaleet. Komissio hyväksyy nämä poistot ja – kuten edellä on mainittu – aikoo esittää erillisen terveyspalveluja koskevan aloitteen.

3.6. Työntekijöiden lähettäminen (24 ja 25 artikla)

Työntekijöiden tilapäistä lähettämistä koskevat erityissäännökset. Tarkistuksilla 181, 182, 248, 63, 64, 183, 249, 65 ja 66 poistetaan säännökset, jotka koskevat hallinnollisten esteiden poistamista ja jäsenvaltioiden velvoitetta tehdä yhteistyötä työntekijöiden lähettämisen ja kolmansien maiden kansalaisten lähettämisen alalla. Komissio katsoo, että on erittäin tärkeää poistaa kaikki perusteettomat hallinnolliset rasitteet, jotka estävät palveluntarjoajia tarjoamasta rajatylittäviä palveluita lähettämällä työntekijöitä toiseen jäsenvaltioon, ja että on tärkeää parantaa hallinnollista yhteistyötä pimeän työn ja sosiaalisen polkumyynnin torjumiseksi. Tästä syystä komissio hyväksyy näiden säännösten poistamisen osana kokonaiskompromissia. Perusteettomien hallinnollisten rasitteiden poistamiseksi ja toimivamman hallinnollisen yhteistyön järjestelmän perustamiseksi komissio aikoo antaajäsenvaltioille ohjeet näistä aiheista.

3.7. Palvelujen laatu (26–32 artikla)

Palveluntarjoajia ja tarjottavia palveluja koskevat tiedot (26 artikla). Tarkistuksissa 184 ja 186 säädetään palveluntarjoajien järjestelmällisestä velvoitteesta antaa vastaanottajien saataville tietoja keskitettyjen asiointipisteiden kautta. Tarkistuksella 185 otetaan käyttöön velvoite antaa vastaanottajien saataville tietoa palveluntarjoajan oikeudellisesta muodosta. Komissio hyväksyy tarkistuksen 185, mutta pienin muutoksin. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistuksia 184 ja 186, koska ne aiheuttaisivat tarpeettoman taakan palveluntarjoajille.

Ammatillinen vastuuvakuutus (27 artikla). Tarkistuksen 187 ensimmäisellä lauseella poistetaan jäsenvaltioiden velvoite varmistaa, että että sellaisten palvelujen tarjoajilla, joihin sisältyy erityinen terveys- tai turvallisuusriski tai erityinen taloudellinen riski vastaanottajan kannalta, on ammatillinen vastuuvakuutus, ja korvataan se pelkällä ilmoituksella siitä, että jäsenvaltiot voivat edellyttää tällaista vakuutusta. Toisessa lauseessa täsmennetään, että vakuutuksen on katettava myös toisissa jäsenvaltioissa tarjottujen tällaisten palvelujen sisältämät riskit. Komissio hvyäksyy tämän tarkistuksen molemmat lauseet pienin muutoksin. Lisäksi hyväksytään tarkistus 67 , jolla lisätään johdanto-osan 63 a kappale, jos siihen tehdään tarvittava muutokset 27 artiklan 1 kohtaan tehtyjen muutosten mukaisesti. Johdanto-osan 63 kappaletta on muutettu vastaavasti. Komissio hyväksyy tarkistukset 188–190 siltä osin kuin ne ovat tarpeen eivätkä lisää palveluntarjoajien taakkaa. Lisäksi komissio selventää neuvoston kannan mukaisesti 27 artiklan tekstiä ja vastaavia johdanto-osan kappaleita, erityisesti kyseisen artiklan soveltamisalaa, ja poistaa vakuutusmarkkinoiden epäonnistumisriskin tarjoamalla mahdollisuuden kehittää menettely, jonka avulla käsitellään tapauksia, joissa vakuutusmarkkinat todennettavasti eivät pysty tarjoamaan riittävää vakuutusta.

Kaupan jälkeiset takuut (28 artikla). Tarkistuksella 191 poistetaan palveluntarjoajien velvoite antaa tietoa kaupan jälkeisistä takuista, joita ne tarjoavat. Tarkistuksella 192 poistetaan säännös, jolla selvennetään, että direktiivi ei vaikuta yhteisön muiden säädösten mukaisten kaupan jälkeisten takuiden soveltamiseen. Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 191, koska palveluntarjoajien on annettava vastaanottajille keskeiset tiedot kaupan jälkeisistä takuista. Komissio ei myöskään voi hyväksyä tarkistusta 192, koska yhteys yhteisön muihin kaupan jälkeisiä takuita koskeviin säädöksiin on mainittava nimenomaisesti.

Kaupallinen viestintä (29 artikla). Komissio selventää tekstiä neuvoston kannan mukaisesti. Sen mukaan kaupallista viestintää koskevien ammatillisten sääntöjen on noudatettava syrjimättömyyden, välttämättömyyden ja oikeasuhtaisuuden periaatteita.

Monialatoiminta (30 artikla). Tarkistuksilla 193 ja 210 jätetään monialatoiminta keskinäisen arvioinnin ulkopuolelle. Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 193 ja 210, koska velvoite arvioida ja raportoida monialatoimintaa koskevista rajoituksista on tärkeä toimi palvelutoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi. Komissio täsmentää neuvoston kannan perusteella, mitkä rajoitukset ovat perusteltavissa, ja selittää asiaa uudessa johdanto-osan 64 a kappaleessa.

Laatupolitiikka (31 artikla). Tarkistuksessa 194 selvennetään, että jäsenvaltiot kannustavat yhteistyössä komission kanssa vapaaehtoisten eurooppalaisten standardien kehittämistä. Komission hyväksyy tarkistuksen 194, mutta korostaa samalla neuvoston kannan mukaisesti kuluttajajärjestöjen merkitystä.

Riitojen ratkaiseminen (32 artikla). Tarkistuksella 195 lisätään niiden yhteystietojen määrää, jotka palveluntarjoajien on annettava. Tarkistuksella 196 korvataan ilmaisu ”asianmukaisia” ilmaisulla ”tyydyttäviä”. Komissio hyväksyy tarkistukset 195 ja 196 ja selventää samalla neuvoston työn pohjalta, mitkä vastaavat rahoitustakuut ovat vastaavia tämän artiklan tarkoittamassa mielessä, ja selittää asiaa uudessa johdanto-osan 65 a kappaleessa.

3.8. Hallinnollinen yhteistyö (34–38 artikla)

Keskinäinen avunanto ja valvonta. Tarkistuksilla 199–202, 68 ja 69 järjestellään uudelleen hallinnollista yhteistyötä koskeva luku ja selvennetään jäsenvaltioiden velvoitteita. Tarkistuksella 199 luku nimetään uudelleen. Tarkistuksilla 200–202 pyritään selkeyttämään tehtävänjakoa sijoittautumisjäsenvaltion ja sen jäsenvaltion välillä, jossa palvelu tarjotaan. Erityisesti sijoittautumisjäsenvaltio on vastuussa alueelleen sijoittautuneiden palveluntarjoajien valvonnasta eikä voi kieltäytyä toteuttamasta valvonta- tai täytäntöönpanotoimia sillä perusteella, että palvelu on tarjottu toisessa jäsenvaltiossa. Sijoittautumisjäsenvaltion on toisen jäsenvaltion pyynnöstä suoritettava tarkistuksia, tarkastuksia ja tutkimuksia ja toimitettava alueelleen sijoittautuneita palveluntarjoajia koskevia tietoja. Jäsenvaltio, jossa palvelu tarjotaan, on vastuussa palveluntarjoajan toiminnan valvonnasta alueellaan niiden seikkojen osalta, joiden suhteen se voi asettaa kansallisia vaatimuksia 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti (parlamentin konsolidoidun tekstin 21 artiklan 1 kohta). Muissa tapauksissa se suorittaa sijoittautumisjäsenvaltion pyynnöstä paikalla tarkistuksia, tarkastuksia ja tutkimuksia, kunhan ne ovat objektiivisesti perusteltuja ja syrjimättömiä. Tarkistuksessa 69 selitetään, että tosiasiallinen hallinnollinen yhteistyö on tarpeellista, jotta voidaan välttää palveluntarjoajiin sovellettavien sääntöjen lisääntyminen tai rajatylittävän toiminnan tarkastusten päällekkäisyys ja estää epärehellisiä kauppiaita välttämästä valvonta tai kiertämästä palveluihin sovellettavia kansallisia sääntöjä. Tarkistuksessa 68 vahvistetaan toimivan sähköisen tietojärjestelmän tarve. Komissio hyväksyy tarkistukset 68 ja 69 kokonaan ja tarkistusten 200–202 asiasisällön. Komissio tunnustaa tarpeen selkeyttää tehtävänjakoa ja velvoitteita sijoittautumisjäsenvaltion ja sen jäsenvaltion välillä, jossa palvelu tarjotaan, jotta voidaan toteuttaa tosiasiallisesti toimiva hallinnollinen yhteistyö. Tämä johdosta komissio sisällyttää Euroopan parlamentin tarkistukset neuvoston laatimaan rakenteeseen.

Varoitusjärjestelmä. Tarkistuksessa 203 säädetään varoitusjärjestelmästä, joka toimii siten, että jäsenvaltion, jonka tietoon on tullut nimenomaisia vakavia seikkoja tai olosuhteita, jotka voisivat aiheuttaa vakavaa vahinkoa ihmisten terveydelle tai turvallisuudelle, on ilmoitettava tästä välittömästi komissiolle ja asianomaisille jäsenvaltioille. Komissio hyväksyy tarkistuksen 203 ja on myös lisännyt ympäristön niiden syiden joukkoon, jotka kuuluvat varoitusjärjestelmän piiriin. Tällä uudella järjestelmällä on eri päämäärä kuin keskinäisen avunannon järjestelmällä, kun kyse on yksittäistapauksissa sovellettavista poikkeuksista, eikä se siksi voi korvata jälkimmäistä.

Palveluntarjoajien hyvää mainetta koskevat tiedot. Tarkistuksella 197 lisätään, että tietojen, jotka jäsenvaltioiden on annettava toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä, on liityttävä suoraan palveluntarjoajan pätevyyteen ja että pyyntö on perusteltava huolellisesti. Tarkistuksessa 198 säädetään, että tiedonsaantipyyntöjä koskevien säännösten on noudatettava henkilötietojen suojaa koskevia säännöksiä ja että kaikki julkiset tiedot on saatettava kuluttajien saataville. Komissio hyväksyy molemmat tarkistukset ja selventää neuvoston kannan mukaisesti lisää, että jäsenvaltioiden on annettava tiedot kurinpidollisista, hallinnollisista tai rikosoikeudellisista seuraamuksista sekä maksukyvyttömyys- tai konkurssirikospäätöksistä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti ja että seuraamuksista ja toimenpiteistä ilmoitetaan vasta, kun lopullinen päätös on tehty, ja että palveluntarjoajien hyvää mainetta koskevat säännökset eivät korvaa poliisiyhteistyötä ja oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa koskevia aloitteita (uusi johdanto-osan 66 f kappale).

Rinnakkaistoimenpiteet. Tarkistuksessa 68 esitetään, että jäsenvaltioiden välisen hallinnollisen yhteistyön parantaminen edellyttää toimivaa sähköistä tietojärjestelmää. Komissio hyväksyy tarkistuksen 68, siirtää sisällön artiklaan ja selittää asiaa uudessa johdanto-osan 66 g kappaleessa. Lisäksi komissio ottaa neuvoston kannan mukaisesti käyttöön uuden liitännäistoimenpiteen, joka koskee keskinäisen avunannon täytäntöönpanosta vastaavien virkamiesten vaihtoja.

3.9. Lähentymisohjelma ja loppusäännökset (39–48 artikla)

Käytännesäännöt (39 artikla). Tarkistuksissa 205 ja 70 korostetaan, että erityisesti ammattialajärjestöjen ja -organisaatioiden sekä ammatillisten järjestöjen on tärkeää laatia yhteisön tason käytännesäännöt, ja selvennetään, että käytännesäännöt täydentävät jäsenvaltioiden oikeudellisia vaatimuksia. Tarkistuksella 71 siirretään johdanto-osan kappaleeseen alat, jotka olisi sisällytettävä käytännesääntöihin. Komissio hyväksyy nämä tarkistukset ja lisää neuvoston kannan mukaisesti uuden johdanto-osan 67 b kappaleen, jossa esitetään käytännnesääntöjen tavoite.

Täydentävä yhdenmukaistaminen (40 artikla). Uudelleenmääritellyn soveltamisalan mukaisesti tarkistuksella 206 poistetaan rahapelitoiminta ja tarkistuksella 208 eräät muut kysymykset, kuten yksittäistapauksiin sovellettavien poikkeusten piiriin kuuluvat kysymykset ja keskinäinen arviointimenettely, joita tarkastellaan mahdollisen täydentävän yhdenmukaistamisen kannalta. Tarkistuksella 207 lisätään turvallisuuspalvelut niiden kysymysten luetteloon, joita on arvioitava täydentävän yhdenmukaistamisen kannalta. Komissio hyväksyy tarkistukset 206–208 ja täsmentää, että vuoden päästä direktiivin täytäntöönpanopäivästä arvioidaan sitä, voisiko täydentävä yhdenmukaistaminen koskea turvallisuuspalveluja sekä raha- ja arvokuljetuksia.

Lisäksi komissio hyväksyy tarkistukset 211 ja 212 , jotka koskevat päivämäärää, johon mennessä komissio esittää kertomuksen keskinäisestä arvioinnista ja uudelleenarviointia koskevan lausekkeen.

Tarkistuksessa 213 säädetään kolmen vuoden määräajasta, johon mennessä jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi voimaan. Koska palvelujen sisämarkkinoiden vauhdittaminen on kiireellinen asia, komissio katsoo, että voimaan saattamiselle asetettu kahden vuoden määräaika olisi säilytettävä.

4. MUUTETTU EHDOTUS

Komissio muuttaa ehdotuksensa edellä esitetyllä tavalla EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

2004/0001 (COD)

Muutettu ehdotus:

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI

palveluista sisämarkkinoilla (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen, sen 55 ja 71 artiklan sekä 80 artiklan 2 kohdan,

ottavat huomioon komission ehdotuksen[1],

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[2],

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[3],

noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä,

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Euroopan unionin tarkoituksena on tiivistää Euroopan valtioiden ja kansojen välisiä siteitä sekä varmistaa taloudellinen ja sosiaalinen kehitys. Perustamissopimuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla taataan palvelujen vapaa liikkuvuus ja sijoittautumisvapaus. Jäsenvaltioiden välisen palvelutoiminnan kehittymistä haittaavien esteiden poistaminen on keskeistä Euroopan kansojen välisen integraation ja tasapainoisen ja kestävän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi. Kyseisiä esteitä poistettaessa on olennaisen tärkeää varmistaa, että palvelutoiminnan kehittäminen tukee perustamissopimuksen 2 artiklassa vahvistetun päämäärän toteuttamista eli taloudellisen toiminnan sopusointuisen, tasapainoisen ja kestävän kehityksen edistämistä koko yhteisössä, työllisyyden ja sosiaalisen suojelemisen korkeaa tasoa, miesten ja naisten tasa-arvoa, kestävää kasvua, joka ei edistä rahan arvon alenemista, hyvän kilpailukyvyn edistämistä ja talouden suorituskyvyn korkeaa lähentymisastetta, ympäristönsuojelun korkeaa tasoa ja ympäristön laadun parantamista, elintason ja elämänlaadun parantumista sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja yhteisvastuullisuutta jäsenvaltioiden välillä.

(1 a) Kilpailukykyiset palvelumarkkinat ovat ratkaisevan tärkeät unionin talouskasvun edistämiselle ja työpaikkojen syntymiselle. Sisämarkkinoilla on vielä suuri joukko esteitä, joiden takia monet palveluyritykset, varsinkaan pienet ja keskisuuret yritykset (jäljempänä ’pk-yritykset’), eivät pysty laajentumaan yli kansallisten rajojen eivätkä hyödyntämään sisämarkkinoita täysitehoisesti. Tämä heikentää Euroopan unionin palveluntarjoajien kansainvälistä kilpailukykyä. Vapaat markkinat, joilla jäsenvaltiot velvoitetaan poistamaan jäsenvaltioiden välisen palvelutoiminnan rajoitukset, merkitsisivät yhdessä suuremman avoimuuden ja laajempien kuluttajille annettavien tietojen kanssa kuluttajille suurempaa valikoimaa ja halvempia palveluita.

(2) Komission kertomuksessa palvelujen sisämarkkinatilanteesta[4] kartoitettiin lukuisia haittatekijöitä, jotka estävät tai jarruttavat jäsenvaltioiden välisten palvelujen kehittymistä, erityisesti palvelualaa hallitsevien pk-yritysten tarjoamien palvelujen osalta. Kertomuksessa päädytään toteamaan, että kymmenen vuotta sen jälkeen, kun sisämarkkinoiden olisi pitänyt toteutua, Euroopan unionin yhdentynyttä taloutta koskevan näkemyksen ja Euroopan kansalaisten ja palveluntarjoajien kokeman todellisuuden välillä on suuri ero. Kartoitetut esteet vaikuttavat moniin eri palvelutoimiin sekä palveluntarjoajan toiminnan kaikkiin vaiheisiin, ja niillä on useita yhteisiä piirteitä, muun muassa se, että ne johtuvat usein hallinnon rasitteista, rajatylittäviä toimia koskevasta oikeudellisesta epävarmuudesta ja jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen puutteesta.

(3) Koska palvelut ovat taloudellisen kasvun moottori ja edustavat 70:tä prosenttia useimpien jäsenvaltioiden bruttokansantuotteesta ja työpaikoista, sisämarkkinoiden pirstoutumisella on negatiivinen vaikutus koko Euroopan talouteen ja varsinkin pk-yritysten kilpailukykyyn sekä työntekijöiden liikkuvuuteen , ja se estää kuluttajia hyödyntämästä suurempaa palveluvalikoimaa kilpailukykyisin hinnoin. On huomattava, että palvelusektori on merkittävä naisten työllistäjä ja että naiset näin ollen hyötyvät suuresti palvelujen sisämarkkinoiden täysimääräisen toteutumisen myötä tarjoutuvista uusista mahdollisuuksista. Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat korostaneet, että todellisten sisämarkkinoiden toteutumista haittaavien oikeudellisten esteiden poistaminen on ensisijainen tavoite, kun halutaan saavuttaa Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettama tavoite parantaa työllisyyttä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja saavuttaa kestävä taloudellinen kasvu niin, että Euroopan unionista tehdään maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamiseen ja työllisyyden kasvuun perustuva talous vuoteen 2010 mennessä. Esteiden poistaminen ja samanaikainen eurooppalaisen kehittyneen sosiaalisen mallin turvaaminen on siis perusedellytyksenä niiden vaikeuksien voittamiselle, joita Lissabonin-strategian täytäntöönpanossa on kohdattu, sekä Euroopan talouden elvyttämiselle etenkin työllisyyden ja investointien kannalta. On siksi tärkeää toteuttaa palveluiden sisämarkkinat, joilla markkinoiden avaaminen, julkiset palvelut ja sosiaaliset sekä kuluttajien oikeudet ovat keskenään tasapainossa.

(4) Tämän vuoksi olisi poistettava jäsenvaltioiden palveluntarjoajien sijoittautumisvapautta ja jäsenvaltioiden välistä palvelujen vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet ja turvattava sekä palvelujen vastaanottajien että palveluntarjoajien tarvitsema oikeusvarmuus, jotta he voivat käyttää tehokkaasti näitä perustamissopimuksen mukaisia perusvapauksia. Koska palvelujen sisämarkkinaesteet vaikuttavat sekä toimijoihin, jotka haluavat sijoittautua toisiin jäsenvaltioihin, että toimijoihin, jotka tarjoavat palvelua toisessa jäsenvaltiossa sijoittautumatta sinne, palveluntarjoajan olisi voitava kehittää palvelutoimiaan sisämarkkinoilla joko sijoittautumalla jäsenvaltioon tai hyödyntämällä palvelujen liikkumisen vapautta. Palveluntarjoajilla olisi oltava mahdollisuus valita jompikumpi kahdesta vapaudesta kussakin jäsenvaltiossa soveltamansa kehitysstrategian mukaisesti.

(5) Esteitä ei voida poistaa ainoastaan soveltamalla suoraan perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklaa ottaen huomioon, että jäsenvaltioihin kohdistuvien perustamissopimuksen rikkomisesta johtuvien menettelyjen tapauskohtainen käsittely olisi erittäin hankalaa kansallisille ja yhteisön toimielimille varsinkin laajentumisten jälkeen ja toisaalta useiden esteiden poistaminen edellyttää kansallisten säännösten yhteensovittamista, viranomaisyhteistyö mukaan luettuna. Kuten Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat todenneet, palvelujen todelliset sisämarkkinat on mahdollista toteuttaa yhteisön säädöksen avulla.

(6) Tällä direktiivillä luodaan yleinen oikeudellinen kehys, joka hyödyttää monia erilaisia palveluja ottaen huomioon kunkin elinkeinon tai ammatin ja niitä koskevan sääntelyjärjestelmän erityispiirteet. Oikeudellinen kehys perustuu dynaamiseen ja valikoivaan lähestymistapaan, jossa tarkoituksena on poistaa ensimmäiseksi ne esteet, jotka ovat nopeasti poistettavissa, ja aloittaa sen lisäksi muiden esteiden osalta erityiskysymyksiä koskeva arviointi-, kuulemis- ja yhdenmukaistamismenettely, jonka avulla palvelutoimintaa koskevat kansalliset sääntelyjärjestelmät nykyaikaistetaan asteittain ja koordinoidusti, mikä on olennaista, jotta palvelujen todelliset sisämarkkinat voidaan toteuttaa vuoteen 2010 mennessä. On tarpeen säätää tasapainotetuista toimenpiteistä, jotka koskevat kohdennettua yhdenmukaistamista, viranomaisyhteistyötä, palvelujen tarjoamisen vapautta ja kannustamista laatimaan käytännesääntöjä tietyistä kysymyksistä. Kansallista lainsäädäntöä yhteensovittamalla olisi varmistettava, että yhteisön oikeudellisen yhdentymisen aste ja yleiseen etuun liittyvien tavoitteiden suojataso ovat korkeat, varsinkin kuluttajien suojelun osalta, mikä on välttämätöntä jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen vakiinnuttamiseksi. Direktiivissä otetaan lisäksi huomioon muita yleisen edun mukaisia tavoitteita, kuten ympäristönsuojelu, yleinen turvallisuus ja kansanterveys sekä työoikeuden noudattaminen.

(6 a) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitetta, joka on palveluntarjoajien vapautta sijoittautua jäsenvaltioihin ja palvelujen vapaata liikkuvuutta jäsenvaltioiden välillä haittaavien esteiden poistaminen, vaan se voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.

(6 b) Tämän direktiivin sijoittautumisvapautta ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevia säännöksiä on syytä soveltaa ainoastaan siltä osin kuin asianomainen toiminta on avointa kilpailulle, joten niillä ei velvoiteta jäsenvaltioita vapauttamaan yleistä taloudellista etua koskevia palveluja eikä yksityistämään kyseisiä palveluja tarjoavia julkisyhteisöjä eikä myöskään poistamaan nykyisiä monopoleja muiden toiminta-alojen tai tiettyjen jakelupalvelujen osalta .

(6 c) Tämä direktiivi ei koske julkisen rahoituksen saamiselle asetettuja vaatimuksia, joita sovelletaan tiettyihin palveluntarjoajiin. Näihin vaatimuksiin kuuluvat erityisesti ehdot, jotka palveluntarjoajien on täytettävä saadakseen julkista rahoitusta, mukaan luettuina erityiset sopimusehdot ja erityisesti laatuvaatimukset, joita on noudatettava julkisen rahoituksen saamiseksi esimerkiksi sosiaalipalveluille.

(6 d) Tässä direktiivissä ei puututa jäsenvaltioiden yhteisön lainsäädännön mukaisesti toteuttamiin toimiin, joilla pyritään suojelemaan tai edistämään kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta ja tiedotusvälineiden moniarvoisuutta, eikä niiden rahoitukseen.

(6 e) Tällä direktiivillä pyritään luomaan oikeudellinen kehys, jolla varmistetaan sijoittautumisvapaus ja palvelujen vapaa liikkuvuus jäsenvaltioiden välillä; sillä ei yhdenmukaisteta rikoslainsäädäntöä eikä rajoiteta sen soveltamista. Tämä direktiivi ei yleensä ottaen siksi vaikuta rikoslainsäädäntöön. Jäsenvaltioiden ei kuitenkaan pitäisi voida kiertää tässä direktiivissä vahvistettuja sääntöjä eikä rajoittaa palvelujen tarjoamisen vapautta soveltamalla rikosoikeudellisia säännöksiä, jotka nimenomaisesti vaikuttavat palvelutoiminnan aloittamiseen tai harjoittamiseen.

(6 f) Yhtä tärkeää on, että tässä direktiivissä otetaan täysimääräisesti huomioon EY:n perustamissopimuksen 137 artiklaan perustuvat yhteisön aloitteet, jotta saavutetaan perustamissopimuksen 136 artiklassa tarkoitetut työllisyyden edistämistä ja elin- ja työolojen parantamista koskevat tavoitteet.

(6 g) Tämä direktiivi ei vaikuta työehtoihin, kuten enimmäistyöaikoihin tai vähimmäislepoaikoihin, palkallisten vuosilomien vähimmäiskestoon, vähimmäispalkkoihin taikka työterveyteen, työturvallisuuteen ja työhygieniaan, eikä myöskään työmarkkinaosapuolten välisiin suhteisiin mukaan luettuina oikeus neuvotella ja tehdä työehtosopimuksia, lakko-oikeus ja oikeus työtaistelutoimenpiteisiin. Sitä ei myöskään sovelleta työvoimanvuokrausyritysten palveluihin. Direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden kansallisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamiseen.

(6 h) Tätä direktiiviä olisi tulkittava siten, että se sovittaa jäsenvaltioissa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettujen perusoikeuksien käyttämisen yhteen perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklassa tarkoitettujen perusvapauksien kanssa. Perusoikeuksiin kuuluu muun muassa oikeus työtaistelutoimenpiteisiin. Direktiiviä olisi tulkittava siten, että sekä kyseisiä perusoikeuksia että perusvapauksia on noudatettava kaikilta osin.

(6 i) Tämä direktiivi koskee ainoastaan jäsenvaltioihin sijoittautuneita palvelujentarjoajia, eikä siinä säännellä ulkoisia näkökohtia. Se ei koske palvelujen kauppaa koskevia neuvotteluja kansainvälisissä järjestöissä, etenkään GATSin puitteissa.

[7 kappale poistettu]

(7 a) Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan taloudellista vastiketta vastaan suoritettavat palvelut. Yleishyödylliset palvelut eivät kuulu perustamissopimuksen 50 artiklassa vahvistetun määritelmän piiriin, eikä niihin näin ollen sovelleta tätä direktiiviä. Yleistä taloudellista etua koskevat palvelut ovat taloudellista vastiketta vastaan suoritettavia palveluja ja kuuluvat siksi tämän direktiivin soveltamisalaan. Jotkin yleistä taloudellista etua koskevat palvelut esimerkiksi liikenteen alalla jäävät kuitenkin direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, eikä palvelujen tarjoamisen vapautta sovelleta tiettyihin muihin yleistä taloudellista etua koskeviin palveluihin, joita saattaa olla esimerkiksi postipalvelujen alalla. Direktiivi ei koske yleistä taloudellista etua koskevienpalvelujen rahoitusta, eikä sitä sovelleta järjestelmiin, joilla jäsenvaltiot myöntävät tukia erityisesti sosiaalialalla yhteisön kilpailusääntöjen mukaisesti. Direktiivissä ei käsitellä yleishyödyllisiä palveluja koskevan komission valkoisen kirjan seurantatoimia.

[8 kappale siirretty]

(9) Rahoituspalvelut olisi jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, sillä kyseisiä toimia käsitellään erityisessä yhteisön lainsäädännössä , jonka tarkoituksena on tämän direktiivin tapaan toteuttaa todelliset palvelujen sisämarkkinat. Direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle olisi näin ollen jätettävä kaikki rahoituspalvelut, kuten pankki-, luotto-, vakuutus- ja jälleenvakuutuspalvelut, työeläkkeisiin ja yksilöllisiin eläkejärjestelyihin liittyvät palvelut, arvopaperi-, sijoitus-, rahasto- ja maksupalvelut ja sijoitusneuvonta mukaan luettuina luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY[5] liitteessä I mainitut palvelut.

(10) Ottaen huomioon, että vuonna 2002 annettiin sähköisiä viestintäpalveluja ja -verkkoja sekä niiden liitännäistoimintoja ja -palveluja koskevia säädöksiä, joilla muodostettiin sääntelykehys kyseisten palvelujen aloittamisen helpottamiseksi sisämarkkinoilla etenkin poistamalla suurin osa yksittäislupajärjestelmistä, kyseisissä säädöksissä säännellyt seikat olisi suljettava pois tämän direktiivin soveltamisalasta.

(10 a) Mitä tulee Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2002/19/EY[6], 2002/20/EY[7], 2002/21/EY[8], 2002/22/EY[9] ja 2002/58/EY[10] piiriin kuuluviin sähköistä viestintää koskeviin palveluihin liittyviin kysymyksiin, tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle olisi jätettävä mainituissa direktiiveissä nimenomaisesti käsiteltyjen asioiden lisäksi myös asiat, joissa direktiivit nimenomaisesti jättävät jäsenvaltioille mahdollisuuden toteuttaa tiettyjä kansallisen tason toimia.

(10 b) Kuljetuspalvelut , mukaan luettuina kaupunkiliikenne, taksi- ja ambulanssikuljetukset sekä satamapalvelut, jätetään tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

(10 c) Direktiivin ulkopuolelle jätettävällä terveydenhuollolla tarkoitetaan terveydenhoito- ja apteekkipalveluita, joita terveydenhuollon ammattilaiset tarjoavat potilailleen näiden terveydentilan arvioimiseksi, säilyttämiseksi tai palauttamiseksi silloin, kun näiden toimintojen harjoittaminen jäsenvaltiossa, jossa palvelu tarjotaan, on sallittu vain säänneltynä terveydenhuollon ammattina.

(10 d) Tämä direktiivi ei vaikuta terveydenhuoltokulujen korvaamiseen muussa kuin hoitopalvelun saajan asuinpaikkana olevassa jäsenvaltiossa. Yhteisöjen tuomioistuin on käsitellyt asiaa useita kertoja ja tunnustanut potilaan oikeudet. Oikeusvarmuuden ja selkeyden lisäämiseksi on tärkeää ottaa tämä asia esiin toisessa yhteisön säädöksessä, siinä määrin kuin sitä ei ole jo käsitelty sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1408/71[11].

(10 e) Tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle olisi jätettävä myös audiovisuaaliset palvelut niiden lähetystavasta riippumatta elokuvateattereissa tarjotut palvelut mukaan luettuina. Direktiiviä ei lisäksi sovelleta jäsenvaltioiden audiovisuaalialalla myöntämiin tukiin, jotka kuuluvat yhteisön kilpailusääntöjen piiriin.

(10 f) Rahapelitoiminta, mukaan luettuina arpajaiset ja vedonlyönti, olisi jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle tällaisen toiminnan erityisluonteen vuoksi, sillä se edellyttää jäsenvaltioilta yleistä järjestystä koskevia ja kuluttajia suojelevia toimenpiteitä.

(10 g) Tämä direktiivi ei rajoita perustamissopimuksen 45 artiklan soveltamista etenkään siltä osin kuin kyse on tietyistä notaarien ja eräiden muiden ammattikuntien toiminnoista, jotka liittyvät oikeaksi todistamiseen ja varmentamiseen.

(10 h) Tätä direktiiviä ei sovelleta sosiaalipalveluihin, jotka liittyvät asumiseen, lastenhoitoon ja tukea tarvitsevien perheiden ja yksittäisten ihmisten tukemiseen, joiden tarjoamisesta huolehtii valtio tai valtion erityisesti valtuuttamat palveluntarjoajat valtakunnallisella, alueellisella tai paikallistasolla ja joiden tavoitteena on huolehtia niiden tukemisesta, jotka ovat erityisesti avun tarpeessa perheensä riittämättömien tulojen vuoksi tai siksi, että he ovat täysin tai osittain riippuvaisia muista taikka vaarassa syrjäytyä. Nämä palvelut ovat olennaisia ihmisarvoon ja yksilön integriteettiin liittyvän perusoikeuden toteutumisen kannalta, ja lisäksi ne ilmentävät sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja solidaarisuuden periaatteita, eikä tämän direktiivin pitäisi vaikuttaa niihin.

(10 i) Tässä direktiivissä ei käsitellä sosiaalipalvelujen rahoitusta eikä niihin liittyvää tukijärjestelmää. Direktiivi ei myöskään vaikuta jäsenvaltioiden asettamiin kriteereihin tai ehtoihin, joilla varmistetaan, että sosiaalipalvelut todellisuudessa edistävät yleistä etua ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.

(11) Ottaen huomioon, että perustamissopimuksessa määrätään erityisistä oikeusperusteista verotuksen alalla ja että asiasta on jo annettu yhteisön säädöksiä, verotusala olisi jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

[12 kappale siirretty]

(13) Yhteisössä on jo annettu huomattava määrä palvelutoimintaa koskevaa lainsäädäntöä. Tämä direktiivi perustuu yhteisön säännöstöön ja täydentää sitä. Tämän direktiivin ja muiden yhteisön säädösten väliset ristiriidat on otettu huomioon, ja niistä säädetään tässä direktiivissä muun muassa poikkeuksien avulla. On kuitenkin tarpeen että on olemassa sääntö muiden mahdollisten jäljellä olevien ja poikkeuksellisten tapausten varalta, joissa on ristiriita tämän direktiivin säännöksen ja muun yhteisön säädöksen säännöksen välillä. Tällaisen ristiriidan olemassaolo olisi määriteltävä perustamissopimuksen sijoittautumisoikeutta ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevien sääntöjen mukaisesti. Tämän direktiivin ja tulevien yhteisön säädösten välisiä ristiriitoja olisi vältettävä tällaisia säädöksiä laadittaessa ja niistä neuvoteltaessa.

(13 a) Tämä direktiivi on yhdenmukainen ammattipätevyyden tunnustamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY[12] kanssa eikä vaikuta siihen. Tässä direktiivissä käsitellään muita kuin ammattipätevyyteen liittyviä kysymyksiä, kuten ammatillista vastuuvakuutusta, kaupallista viestintää, monialatoimintaa ja hallinnon yksinkertaistamista. Poikkeamalla palvelujen tarjoamisen vapautta koskevasta säännöksestä rajatylittävän väliaikaisen palvelujen tarjoamisen osalta tässä direktiivissä varmistetaan, että ei vaikuteta ammattipätevyyden tunnustamisesta annetun direktiivissä 2005/36/EY olevan, palvelujen tarjoamisen vapautta koskevan II osaston soveltamiseen. Näin ollen palvelujen tarjoamisen vapautta koskeva säännös ei vaikuta mihinkään direktiivin 2005/36/EY nojalla vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavaan toimenpiteeseen.

(13 b) Tämä direktiivi on yhdenmukainen palveluja koskevien yhteisön muiden aloitteiden kanssa ja etenkin niiden, jotka liittyvät palvelujen turvallisuuteen. Se on yhdenmukainen myös muiden sisämarkkinoihin tai kuluttajansuojaan liittyvien aloitteiden kanssa, joita ovat esimerkiksi sopimattomista kaupallisista menettelyistä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY[13] ja kuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavien kansallisten viranomaisten yhteistyöstä annettu Euroopan Parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 2006/2004[14] (”asetus kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä”).

(14) Tämän direktiivin kattamat palvelut edustavat laajaa kirjoa jatkuvasti muuttuvia toimia, joihin lukeutuvat yrityspalvelut, kuten liikkeenjohdon konsultointi, sertifiointi ja testaus, ylläpitopalvelut kiinteistöjen huolto mukaan luettuna, mainonta, rekrytointipalvelut ja kaupallisten edustajien palvelut. Katettuihin palveluihin kuuluvat myös yrityksille ja kuluttajille suoritetut palvelut, kuten lainopilliset ja veroneuvontapalvelut, kiinteistöalan palvelut, kuten kiinteistönvälitys tai rakennusalan palvelut, mukaan luettuna arkkitehtipalvelut, jakelu, näyttelyjen järjestäminen, autonvuokraus ja matkatoimistopalvelut. Lisäksi mukana ovat kuluttajapalvelut, kuten matkailualan palvelut matkaoppaiden toiminta mukaan luettuna, vapaa-ajan palvelut, urheilukeskukset ja huvipuistot sekä esimerkiksi iäkkäille tarkoitetut kotipalvelut, ellei niitä ole jätetty direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle . Toimet voivat käsittää palveluja, joissa edellytetään tarjoajan ja vastaanottajan läheisyyttä tai toisaalta vastaanottajan tai tarjoajan matkustamista taikka joita tarjotaan etäsuorituksena esimerkiksi Internetin kautta.

[15 kappale poistettu]

(16) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan se, ovatko tietyt julkisesti rahoitetut tai julkisyhteisöjen tarjoamat toiminnat palveluja, on arvioitava tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki niiden ominaispiirteet, erityisesti se, miten niitä tarjotaan, miten ne järjestetään ja miten ne rahoitetaan asianomaisessa jäsenvaltiossa. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että korvauksen olennainen piirre on se, että se on vastike kyseessä olevista palveluista, ja todennut, että tällainen korvauksen piirre puuttuu toiminnasta, jonka valtio tai siltä tehtävän toimeksi saanut suorittaa vastikkeetta sille kuuluvien velvoitteiden yhteydessä sosiaali-, kulttuuri-, koulutus- ja lainkäytön aloilla esimerkiksi tarjotessaan kursseja kansallisen koulutusjärjestelmän piirissä tai hoitaessaan sosiaaliturvajärjestelmää, jolloin ei harjoiteta taloudellista toimintaa . Vastaanottajien suorittama maksu, esimerkiksi lukukausimaksu, jonka opiskelijat maksavat osallistuakseen tietyllä osuudella järjestelmän toimintakuluihin, ei sinänsä ole korvaus, koska palvelu siitä huolimatta rahoitetaan pääasiallisesti julkisin varoin. Nämä toiminnat eivät näin ollen kuulu perustamissopimuksen 50 artiklassa olevaan palvelun määritelmään eivätkä näin ollen tämän direktiivin soveltamisalaan.

(16 a) Voittoa tavoittelematon harrastusurheilutoiminta on sosiaalisesti erittäin merkittävää, ja sen tavoitteet ovat usein pelkästään sosiaalisia ja virkistykseen tähtääviä. Siksi se ei välttämättä ole yhteisön oikeuden mukaista taloudellista toimintaa eikä kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan.

[17 kappale siirretty]

(18) Palveluntarjoajan käsitteellä tarkoitetaan kaikkia luonnollisia henkilöitä, jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia, tai oikeushenkilöitä, jotka harjoittavat jäsenvaltiossa palvelutoimintaa joko sijoittautumisvapauden tai palvelujen vapaan liikkuvuuden nojalla. Palveluntarjoajan käsite ei myöskään rajoitu pelkästään tapauksiin, joissa palvelu suoritetaan rajojen yli palvelujen vapaan liikkuvuuden piirissä, vaan se kattaa myös tapaukset, joissa toimija sijoittautuu johonkin jäsenvaltioon kehittääkseen siellä palvelutoimintaansa. Palveluntarjoajan käsite ei kata tapauksia, jossa kolmannen maan yhtiöillä on haaraliikkeitä jossakin jäsenvaltiossa, sillä perustamissopimuksen 48 artiklan mukaan sijoittautumisvapaudesta ja palvelujen vapaasta liikkuvuudesta hyötyvät vain jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetut yhtiöt, joiden sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka on yhteisön alueella. Palvelujen vastaanottajiin luetaan myös kolmansien maiden kansalaiset, joille on jo myönnetty oikeuksia eräillä yhteisön säädöksillä, kuten asetuksella (ETY) N:o 1408/71[15], direktiivillä 2003/109/EY[16], asetuksella (EY) 859/2003/EY[17] ja direktiivillä 2004/38/EY[18]. Jäsenvaltiot voivat lisäksi sisällyttää vastaanottajan käsitteeseen myös muita alueellaan oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia.

(18 a) Palveluntarjoajan sijoittautumispaikan määrittämisessä olisi noudatettava yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan sijoittautumisen käsitteeseen kuuluu taloudellisen toiminnan tosiasiallinen harjoittaminen kiinteästä toimipaikasta määräämättömän ajan. Tämä vaatimus voi täyttyä myös, jos yritys perustetaan määräajaksi tai jos se vuokraa rakennuksen tai tilan, josta käsin se harjoittaa toimintaansa. Vaatimus voi täyttyä myös, jos jäsenvaltiot myöntävät lupia ainoastaan rajoitetuksi ajaksi jonkin erityisen palvelun osalta. Sijoittautumisen ei tarvitse toteutua tytäryhtiön, sivuliikkeen tai kauppaedustajan liikkeen muodossa vaan siihen riittää toimipaikka, jota johtaa palvelun tarjoajan oma henkilöstö tai henkilö, joka on riippumaton mutta jolla on lupa toimia pysyvästi yrityksen puolesta, kuten silloin, jos kyseessä olisi kauppaedustajan liike. Tämän määritelmän mukaan, joka edellyttää toiminnan tosiasiallista harjoittamista palveluntarjoajan sijoittautumispaikassa, pelkkää postilokeroa ei katsota sijoittautumiseksi. Jos palveluntarjoaja on sijoittautunut useampaan paikkaan, on tärkeää määrittää, mistä sijoittautumispaikasta palvelua tarjotaan. Tapauksissa, joissa on vaikea vahvistaa, miltä monista sijoittautumispaikoista palvelu tarjotaan, sijoittautumispaikaksi katsotaan paikka, jossa palveluntarjoajalla on kyseiseen palveluun liittyvän toimintansa keskus.

(18 b) Perustamissopimuksessa olevissa sijoittautumista koskevissa määräyksissä annetaan talouden toimijoille vapaus valita se oikeudellinen muoto, jonka ne katsovat sopivaksi toimintansa harjoittamiseen. Vastaavasti ’oikeushenkilöillä’ tarkoitetaan perustamissopimuksessa kaikkia jonkin jäsenvaltion lainsäädännön nojalla perustettuja tai sen alaisia yksikköjä niiden oikeudellisesta muodosta riippumatta.

[19 kappale siirretty]

(20) Lupajärjestelmän käsitteellä tarkoitetaan muiden muassa viranomaismenettelyjä, joilla myönnetään lupia, lisenssejä tai eri toimilupia, mutta se kattaa myös velvollisuuden kirjoittautua ammattialajärjestöön tai rekisteriin, luetteloon tai tietokantaan voidakseen harjoittaa tiettyä toimintaa tai voidakseen tehdä sopimuksen tietyn laitoksen kanssa tai hankkia elinkeinoluvan. Luvan myöntäminen voi perustua muodolliseen päätökseen, mutta myös epäsuoraan päätökseen, joka seuraa toimivaltaisen viranomaisen hiljaisesta hyväksynnästä tai siitä, että hakijan on odotettava ilmoituksen vastaanottotodistusta, ennen kuin hän voi aloittaa kyseisen toiminnan tai ennen kuin toiminta katsotaan lailliseksi.

(20 a) Käsitteen ’yleisen edun mukaiset pakottavat syyt’, joihin tämän direktiivin eräissä yhdenmukaistamissäännöksissä viitataan, on kehittänyt vähitellen yhteisöjen tuomioistuin perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklaa koskevassa oikeuskäytännössään , ja se saattaa kehittyä edelleen . Käsite kattaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ainakin seuraavat alat: perustamissopimuksen 45 ja 55 artiklassa tarkoitetut yleinen järjestys, yleinen turvallisuus ja kansanterveys, yhteiskuntajärjestyksen säilyttäminen, sosiaalipolitiikan tavoitteet, palvelujen vastaanottajien suojelu, kuluttajansuoja, työntekijöiden suojelu sosiaalinen suojelu mukaan luettuna, sosiaaliturvajärjestelmän rahoituksen tasapainon säilyttäminen, petostentorjunta, syrjivän kilpailun ehkäiseminen, ympäristön ja kaupunkiympäristön suojelu kaupunki- ja aluesuunnittelu mukaan luettuna, luotonantajien suojelu, oikeuslaitoksen moitteettoman toiminnan takaaminen, tieliikenneturvallisuus, henkisen omaisuuden suojelu, kulttuuripolitiikan tavoitteet mukaan luettuna eri seikkoihin (erityisesti yhteiskunnan sosiaalisiin, kulttuurisiin, uskonnollisiin ja filosofisiin arvoihin) liittyvän ilmaisunvapauden takaaminen, lehdistön monimuotoisuuden säilyttäminen ja toimet kansallisen kielen edistämiseksi, historiallisen ja taiteellisen kansallisen perinteen säilyttäminen sekä eläinlääkintäpolitiikka.

[21 kappale poistettu]

(21 a) Hallinnollisia menettelyjä koskevien sääntöjen tarkoituksena ei ole yhdenmukaistaa hallinnollisia menettelyjä vaan poistaa niistä aiheutuvat kohtuuttoman hankalat lupajärjestelmät, menettelyt ja muodollisuudet, jotka ovat sijoittautumisvapauden ja uusien palveluyritysten perustamisen esteenä.

(22) Yksi varsinkin pk-yritysten kohtaamia perusvaikeuksia palvelutoiminnan aloittamisessa ja harjoittamisessa on viranomaismenettelyjen mutkikkuus, pituus ja oikeusvarmuuden puuttuminen. Tästä syystä yhteisön tai kansallisen tason nykyaikaistamiseen ja hyviin viranomaiskäytänteisiin tähtäävien aloitteiden avulla olisi laadittava hallinnollisen yksinkertaistamisen periaatteet muiden muassa luomalla koordinoidusti yhteisön tasolla keskitettyihin asiointipisteisiin perustuva järjestelmä, rajoittamalla ennakkolupavelvoite tapauksiin, joissa se on välttämätöntä, ja ottamalla käyttöön periaate, jonka mukaan toimivaltaisen viranomaisen katsotaan hiljaisesti myöntäneen luvan tietyn määräajan kuluttua. Tällä nykyaikaistamistoimella, jolla turvataan avoimuusedellytykset sekä toimijoita koskevien tietojen saattaminen ajan tasalle, pyritään myös poistamaan viiveitä, kustannuksia ja kielteisiä vaikutuksia, jotka johtuvat esimerkiksi tarpeettomista, liian mutkikkaista tai raskaista menettelyistä, päällekkäisyyksistä, asiakirjojen jättämiseen liittyvästä byrokratiasta, toimivaltaisten elinten mielivaltaisesta vallankäytöstä, epämääräisistä tai liian pitkistä määräajoista, myönnetyn luvan voimassaoloajan rajoittamisesta tai suhteettomista kuluista ja seuraamuksista. Tällaisilla käytänteillä on kielteisiä vaikutuksia, joilla on erityisen suuri merkitys palveluntarjoajille, jotka haluavat kehittää toimintaansa muissa jäsenvaltioissa ja tarvitsevat koordinoitua nykyaikaistamista 25 jäsenvaltion laajentuneilla sisämarkkinoilla.

(22 a) Jäsenvaltioiden olisi otettava tarvittaessa käyttöön komission vahvistamat yhteisön tasolla yhdenmukaistetut lomakkeet, jotka vastaavat sertifikaatteja, todistuksia tai muita sijoittautumista koskevia asiakirjoja.

(22 b) Tarkastellessaan, olisiko menettelyjä ja muodollisuuksia yksinkertaistettava, jäsenvaltiot voivat erityisesti ottaa huomioon niiden tarpeellisuuden, määrän, mahdolliset päällekkäisyydet, kustannukset, selkeyden, saatavuuden ja niistä asianomaiselle palveluntarjoajalle mahdollisesti aiheutuvat viiveet ja käytännön ongelmat.

(23) Palvelutoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen edistämiseksi sisämarkkinoilla olisi luotava kaikille jäsenvaltioille yhteinen hallinnollisen yksinkertaistamisen tavoite ja laadittava säännökset muiden muassa keskitetyistä asiointipisteistä , tiedonsaantioikeudesta, sähköisistä menettelyistä ja lupajärjestelmien puitteista. Muita kansallisella tasolla tavoitteen saavuttamiseksi toteutettavia toimenpiteitä voivat olla niiden menettelyjen ja muodollisuuksien lukumäärän vähentäminen, joita sovelletaan palvelutoimintaan, ja menettelyjen ja muodollisuuksien rajoittaminen niihin, jotka ovat välttämättömiä yleiseen etuun liittyvän tavoitteen täyttämiseksi ja jotka eivät ole keskenään päällekkäisiä sisällön eivätkä päämäärän suhteen.

(24) Kun tavoitteena on hallinnollinen yksinkertaistaminen, ei pitäisi yleisesti asettaa esimerkiksi alkuperäisten asiakirjojen, oikeaksi todistettujen jäljennösten tai oikeaksi todistettujen käännösten esittämistä koskevia muotovaatimuksia, paitsi silloin kun se on objektiivisesti perusteltua yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä, kuten työntekijöiden suojelun, kansanterveyden, ympäristönsuojelun tai kuluttajien suojelun vuoksi. Olisi myös varmistettava, että lupa oikeuttaa yleensä palvelutoiminnan aloittamisen tai sen harjoittamiseen koko jäsenvaltion alueella, ellei kutakin toimipaikkaa koskeva erillinen lupa, esimerkiksi suurien liiketilojen sijoittamiselle vaadittava lupa tai valtion alueen erityiseen osaan rajautuva lupa , ole perusteltu yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä.

(25) Olisi säädettävä keskitetyistä asiointipisteistä , joiden tehtävänä on varmistaa, että kullakin palveluntarjoajalla on yksi yhteyspiste, jonka kautta hän voi suorittaa kaikki menettelyt ja muodollisuudet. Keskitettyjen asiointipisteiden määrä voi vaihdella jäsenvaltioittain alueellisten tai paikallisten toimivaltuuksien tai kyseisen toiminnan mukaan. Keskitetyn asiointipisteen perustaminen ei näin ollen vaikuta toimivaltaisten viranomaisten väliseen tehtäväjakoon kansallisessa järjestelmässä. Kun usea alue- tai paikallisviranomainen on toimivaltainen, yksi niistä voi toimia keskitettynä asiointipisteenä ja koordinaattorina muihin viranomaisiin nähden. Keskitetyn asiointipisteen voivat perustaa hallintoviranomaiset mutta myös kauppakamarit, elinkeino- ja ammattialajärjestöt tai yksityiset organisaatiot, joille jäsenvaltio on päättänyt antaa tämän tehtävän. Keskitetyn asiointipisteen keskeisenä tehtävänä on toimia neuvonantajana palveluntarjoajille joko viranomaisena, joka on suoraan toimivaltainen antamaan palvelutoiminnan aloittamiseksi tarvittavat asiakirjat, tai palveluntarjoajan ja toimivaltaisten viranomaisten väliorganisaationa. Komissio kehotti jo aloittavien yritysten toimintaolosuhteiden parantamisesta ja yksinkertaistamisesta 22 päivänä huhtikuuta 1997 antamassaan suosituksessa[19] jäsenvaltioita perustamaan yhteyspisteitä muodollisuuksien yksinkertaistamiseksi.

(25 a) Maksun, jonka keskitetyt asiointipisteet voivat periä, tulisi olla suhteutettu niiden menettelyjen ja muodollisuuksien kustannuksiin, joita ne hoitavat. Tämä ei estä jäsenvaltioita valtuuttamasta keskitettyjä asiointipisteitä keräämään myös muita hallinnollisia maksuja, kuten valvontaelimille suoritettavia maksuja.

(25 b) Palvelujen tarjoajien ja vastaanottajien olisi saatava helposti käyttöönsä tietynlaisia tietoja. Niihin olisi sisällyttävä etenkin menettelyihin ja muodollisuuksiin liittyvät tiedot, toimivaltaisten viranomaisten yhteystiedot, julkisten rekisterien ja tietokantojen käytön edellytyksiin sekä käytettävissä oleviin oikeussuojakeinoihin liittyvät tiedot sekä palveluntarjoajille tai vastaanottajille käytännön apua tarjoavien yhdistysten ja järjestöjen yhteystiedot. Näiden tietojen olisi oltava helposti käytettävissä, eli ne olisi annettava yleisön käyttöön vaivattomasti ja esteettömästi. Tiedot olisi välitettävä selvästi ja yksiselitteisesti.

(25 c) Jäsenvaltiot voivat täyttää velvollisuutensa varmistaa, että kaikki olennaiset tiedot ovat helposti palvelujen tarjoajien ja vastaanottajien saatavilla, julkaisemalla tiedot verkkosivuilla. Toimivaltaisten viranomaisten velvollisuus avustaa palvelujen tarjoajia ja vastaanottajia ei käsitä oikeudellista neuvontaa yksittäisissä tapauksissa. Olisi kuitenkin annettava yleistä tietoa siitä, miten vaatimukset yleensä tulkitaan ja miten niitä sovelletaan. Kukin jäsenvaltio päättää direktiivin puitteissa, miten tiedot saatetaan palvelujen tarjoajien ja vastaanottajien saataville. Jäsenvaltioiden on ratkaistava muun muassa kysymykset, jotka koskevat vastuuta väärien tai harhaanjohtavien tietojen toimittamisesta.

(26) Sähköisen toimenpide- ja asiointijärjestelmän käyttöönotto kohtuullisen lyhyellä aikavälillä on keskeistä palvelutoiminnan hallinnolliselle yksinkertaistamiselle, josta hyötyvät palveluntarjoajat, vastaanottajat ja toimivaltaiset viranomaiset. Tällaisen tulosvelvoitteen toteuttaminen saattaa edellyttää palveluihin sovellettavien kansallisten säädösten ja muiden sääntöjen mukauttamista. Tämä velvoite ei estä jäsenvaltioita asettamasta sähköisten menettelyjen lisäksi käyttöön muita keinoja kyseisten menettelyjen ja muodollisuuksien hoitamiseksi. Jotta kyseiset menettelyt ja muodollisuudet voitaisiin hoitaa etäältä, jäsenvaltioiden on ensi sijassa varmistettava, että ne voidaan suorittaa valtioiden rajat ylittäen. Tämä tulosvelvoite ei tarkoita menettelyjä tai muodollisuuksia, joita niiden luonteen vuoksi ei voi suorittaa etäältä. Se ei myöskään vaikuta kielten käyttöä koskevaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöön.

(27) Palvelutoiminnan aloittamiselle voidaan asettaa ehdoksi, että sitä varten saadaan lupa toimivaltaiselta viranomaiselta, vain siinä tapauksessa, että päätöksen perusteet ovat syrjimättömät, välttämättömät ja oikeasuhteiset. Tämä tarkoittaa erityisesti sitä, että lupajärjestelmä on hyväksyttävissä vain, jos jälkikäteisvalvonta ei olisi tehokas, koska jälkikäteen on mahdotonta havaita kyseisten palvelujen puutteita. Ennakkovalvonnan puuttuessa mahdollisesti syntyvät riskit ja vaarat on otettava asianmukaisesti huomioon. Näillä direktiivin säännöksillä ei kuitenkaan voida perustella lupajärjestelmiä, jotka kielletään muissa yhteisön säädöksissä, kuten sähköisiä allekirjoituksia koskevista yhteisön puitteista annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 1999/93/EY[20] tai tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista (”Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä”) annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/31/EY[21]. Keskinäisen arviointimenettelyn tulosten avulla voidaan yhteisön tasolla määritellä toiminnan lajit, joita koskevat lupajärjestelmät olisi poistettava.

( 27 a) Tämä direktiivi ei rajoita jäsenvaltioiden mahdollisuutta peruuttaa luvat jälkikäteen tapauksissa, joissa lupien myöntämisen ehdot eivät enää täyty.

(27 b) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kansanterveys, kuluttajien suojelu, eläinten terveys ja kaupunkiympäristön suojeleminen ovat yleiseen etuun liittyviä pakottavia syitä. Tällaisilla pakottavilla syillä voidaan perustella sosiaalipalveluihin sovellettavia lupajärjestelmiä ja muita rajoituksia. Millään tällaisella lupajärjestelmällä tai rajoituksella ei kuitenkaan saa harjoittaa kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää. Lisäksi kaikissa tapauksissa on noudatettava tarpeellisuus- ja suhteellisuusperiaatteita.

(27 c) Niitä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat lupajärjestelmiä, olisi sovellettava tapauksiin, joissa palvelutoiminnan aloittaminen tai sen suorittaminen edellyttää toimivaltaisen viranomaisen päätöstä. Tämä ei koske toimivaltaisten viranomaisten päätöksiä perustaa julkinen tai yksityinen elin erityisen palvelun tarjoamiseksi eikä toimivaltaisten viranomaisten tekemiä sopimuksia erityisen palvelun tarjoamiseksi, johon sovelletaan julkisia hankintoja koskevia sääntöjä.

(27 d) Palvelutoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on tärkeää arvioida lupajärjestelmiä ja niiden perusteluja sekä raportoida niistä. Tämä raportointivelvoite koskee ainoastaan lupajärjestelmien olemassaoloa eikä lupien myöntämistä koskevia perusteluja ja edellytyksiä.

(27 e) Luvan saatuaan palveluntarjoajan olisi tavallisesti voitava aloittaa palvelutoiminta tai harjoittaa sitä koko valtion alueella, ellei luvan alueellinen rajaaminen ole perusteltua yleisen edun mukaisin pakottavin syin. Esimerkiksi ympäristönsuojelu voi olla perusteltu syy vaatia kullekin valtion alueella olevalle sijoituspaikalle erillinen lupa. Tämä säännös ei vaikuta lupien myöntämistä koskevaan alueelliseen tai paikalliseen toimivaltaan jäsenvaltioissa.

(27 f) Tässä direktiivissä ja erityisesti lupajärjestelmiä ja luvan alueellista soveltamisalaa koskevissa säännöksissä ei puututa jäsenvaltioiden sisäiseen toimivallanjakoon alueellisella tai paikallisella tasolla, alueellinen ja paikallinen itsehallinto sekä virallisten kielten käyttö mukaan luettuina.

(27 g) Säännöksellä, joka koskee luvan myöntämiseen liittyvien ehtojen päällekkäisyyden estämistä, ei estetä jäsenvaltioita soveltamasta omia, lupajärjestelmässä määriteltyjä ehtojaan. Sillä edellytetään ainoastaan, että toimivaltaiset viranomaiset harkitessaan täyttääkö luvanhakija kyseiset ehdot ottavat huomioon hakijan toisessa jäsenvaltiossa jo täyttämät vastaavat ehdot. Säännös ei edellytä toisen jäsenvaltion lupajärjestelmässä luvan myöntämiselle asetettujen ehtojen soveltamista.

(28) Jos tiettyyn toimintaan saatavissa olevien lupien määrä on rajattu vähäisistä luonnonvaroista tai teknisistä valmiuksista johtuen, mistä esimerkkeinä mainittakoon luvan myöntäminen analogisille radiotaajuuksille tai vesivoimalalle, olisi säädettävä menettelystä, jossa valinta suoritetaan useiden mahdollisten ehdokkaiden välillä, jotta vapaan kilpailun avulla kehitetään palveluntarjonnan laatua ja ehtoja käyttäjien eduksi. Tällaisessa menettelyssä on välttämättä varmistettava avoimuus ja tasapuolisuus, ja näin myönnettyjen lupien voimassaoloaika ei saa olla kohtuuttoman pitkä, lupia ei saa uusia automaattisesti, eikä niillä saa millään tavalla suosia luvan saanutta palveluntarjoajaa. Myönnetyn luvan voimassaoloaika on erityisesti asetettava siten, ettei estetä tai rajoiteta vapaata kilpailua enempää kuin on välttämätöntä sen varmistamiseksi,