EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 29.04.1998 
KOM(1998) 246 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
Energiatehokkuus Euroopan yhteisössä-
strategia energian taloudellista käyttöä 
varten 

1. Energiatehokkuuden edistämiseksi tarvitaan uusia ponnistuksia 
Sekä yhteisön tasolla että jäsenvaltioissa on välttämätöntä lujittaa sitoutumista 
energiatehokkuuden edistämiseen aktiivisemmin erityisesti, mutta ei yksinomaan, Kioton 
sopimuksen vuoksi, jossa sovittiin C02-päästöjen vähentämisestä. Energiatehokkuuden 
parantaminen johtaa kestävämpään energiapolitiikkaan ja varmempiin energiantoimituksiin 
sekä moniin muihin hyötyihin. On kuitenkin tärkeää korostaa, että energiatehokkuuden 
parantamisella on taloudellisessa mielessä avainasema, kun yhteisö pyrkii täyttämään 
Kiotossa sovitun kunnianhimoisen tavoitteensa. 
Tämä tiedonanto perustuu oletukseen, että energiatehokkuutta on pyrittävä olennaisesti 
parantamaan ja tämän on näyttävä energiaintensiteetin merkittävänä vähentymisenä, 
vaikka energiaintensiteetti onkin jo vähentynyt hitaasti mutta varmasti viime vuosina. 
Jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten tehtävä on ratkaisevan tärkeä tässä 
yhteydessä, koska suuri osa energiatehokkuuteen liittyvästä toiminnasta tapahtuu 
kansallisella tasolla. 
Esittäessään tiedonannon tällä hetkellä komissio pyrkii lyhyesti sanottuna 
- korostamaan olemassa olevaa taloudellista potentiaalia energiatehokkuuteen, 
- esittämään tähän mennessä noudatetun politiikan sekä hyvät että huonot puolet ja 
tekemään niistä johtopäätökset, 
- korostamaan tarvetta toiminnan lisäämiseen jäsenvaltioiden ja aluetasolla samanaikaisesti 
yhteisötason toiminnan kanssa, 
- keskittämään huomioon uudelleen energiatehokkuuden edistämiseen ja kannustamaan 
keskustelua yksityiskohtaisemman toimintasuunnitelman laatimiseksi, 
- valmistelemaan edellytyksiä tällä erityisalueella yhteisiä ja yhteen sovitettuja politiikkoja 
ja toimia varten, jotka on toteutettava Kioton sopimuksen perusteella. 
Energiansäästö on ilmoitettu yhteisön ja sen jäsenvaltioiden poliittiseksi tavoitteeksi 
ensimmäisestä öljykriisistä (1973) lähtien, kun energiansaannin varmuudesta tuli 
tärkeimpiä huolenaiheita ja energiansäästöllä oli tärkeä osuus öljyntuonnin vähentämiseen 
tähtäävässä strategiassa, erityisesti siksi, että energianhinta kohosi. Kun nämä paineet 
katosivat, myös energiatehokkuuden parantamiseen tähtäävät pyrkimykset hiipuivat. 
Pidemmän aikavälin näkökanta energiankysynnän vähentämiseen johti ajoissa 
oivallukseen, että talouskasvu voidaan irrottaa energiankulutuksesta, jolloin BKT voi 
kasvaa ilman, että samalla energiankulutus kasvaa suhteettomasti. Markkinaesteet ja 
hintojen lasku ovat kuitenkin rajoittaneet talouskasvun ja energiankulutuksen erottamista 
toisistaan varsinkin energian loppukäytössä. Energiaintensiteetin kehitys unionissa vuosina 
1974 -1995 esitetään kuviossa A1. 
Markkinaesteiden poistamiseksi tarkoitetuista yhteisön ja jäsenvaltioiden energian 
loppukäytön tehokkuutta koskevista ohjelmista huolimatta monet 1970-luvulta peräisin 
olevat energian järkevän käytön esteet ovat vieläkin olemassa. Tämänhetkisen tilanteen 
analyysi osoittaa, että lisää ponnistuksia tarvitaan, mukaan lukien parempaa yhteistä ja 
yhteensovitettua politiikkaa yhteisössä ja jäsenvaltioissa, energiatehokkuuden lisäämiseksi 
erityisesti sähkön käytössä, jonka tuotanto aiheuttaa noin 30 % yhteisön C02-päästöistä. 
Energ iainte nsiteetti 
330 
230 II (III—-\—I I I—h—f—I "f" I—H—I—H—I—I—^ 
1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
Vuosi 
Kaavio A. Energiaintensiteetin kehittyminen 1974 - 1995 (toe/1990 milj. 
ecua) 
Tässä asiakirjassa komissio: 
i) hahmottelee mahdollisuudet energiatehokkuuden parantamiseksi tästä hetkestä vuoteen 
2010, 
ii) analysoi näiden mahdollisuuksien hyödyntämisen esteitä, 
iii) tarkastelee ohjelmia ja toimenpiteitä ja sitä, miten niitä voidaan käyttää esteiden 
poistamiseksi ja mahdollisuuksien hyödyntämiseksi, 
iv) tarkastelee energiatehokkuuden esteiden poistamiseen tarkoitettujen ohjelmien 
taloudellisia perusteita, ja 
1 Energy in Europe "1997 - Annual Energy Review" (Energia Euroopassa "1997 - Energia-alan 
vuosikatsaus"), Euroopan komissio, syyskuu 1997, s. 66. Myös Eurostat (sähkön 
kokonaiskulutus/BKT.) 
v) ehdottaa strategiaa ja painopistealueita yhteisön ja jäsenvaltioiden käytettävissä olevan 
potentiaalin hyödyntämiseksi. 
Tämä tiedonanto on ainoastaan ensimmäinen askel kohti energian järkevää käyttöä. Se 
osoittaa sitoutumista energiatehokkuuspolitiikkaan ja siinä keskitytään lyhyellä ja 
keskipitkällä aikavälillä realistisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoisiin kysymyksiin. 
Kun saadaan kommentteja muilta toimielimiltä, jäsenvaltioilta ja muilta tahoilta, joita nämä 
asiat koskevat, laaditaan spesifisempi energiatehokkuutta koskeva toimintaohjelma ja 
ehdotetaan konkreettisempia toimia ja tapoja sen toteuttamiseksi. 
Sitä, miten energiatehokkuustoimilla ja muilla sektorikohtaisilla toimenpiteillä 
myötävaikutetaan Kioton sitoutumusten täyttämiseen, kehitellään myöhemmin 
julkaistavassa komission tiedonannossa, joka koskee kattavaa strategiaa C02-päästöjen 
vähentämiseksi Kioton konferenssia seuraavana aikana. 
2. Saatavilla olevan energiatehokkuuspotentiaalin hyödyntäminen 
Yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintaa energiatehokkuuden ja energiaintensiteetin 
parantamiseksi voidaan yleensä perustella, jos merkittäviä yksilötason ja yhteiskunnallisia 
hyötymahdollisuuksia jää käyttämättä markkinavoimien toiminnan takia. Tällainen on 
tilanne nyt, sillä markkinat eivät toimi, mikä johtuu markkinaesteistä, ja monet 
kustannustehokkaat investoinnit energiatehokkaaseen tekniikkaan jäävät tekemättä. 
Jos mitään ei tehdä energiatehokkuuden edistämiseksi, voidaan odottaa, että ainoastaan 
markkinapotentiaali energian säästämiseksi voidaan hyödyntää käytännössä; vain sen 
voivat yksityiset ihmiset ja yritykset tehdä tiedon puutteen ja muiden markkinaesteiden 
vuoksi ja ilman markkinainterventioita. Se, mikä pitäisi voida hyödyntää erityisesti Kioton 
sitoumukset huomioon ottaen, on täysi taloudellinen potentiaali. Jos toteutetaan vielä 
muita toimia tässä tiedonannossa ehdotettujen lisäksi, voidaan ehkä hyödyntää myös 
yhteiskunnallinen potentiaali ja tekninen potentiaali. Tässä tiedonannossa keskitytään 
erityisesti toimintaan, joka on tarpeen taloudellisen potentiaalin edistämiseksi 
energiatehokkuuden parantamiseksi; se on ensimmäinen ja välttämätön askel, jota ei 
tarvitse katua, taloudellisten hyötyjen korjaamiseksi siten, että taataan jatkuva 
energiansaanti ja saavutetaan C02-päästöjen vähentämistä koskevat yhteisön tavoitteet. 
Arvioidaan, että saatavilla oleva taloudellinen potentiaali vuosina 1998 - 2010 on kaikki 
sektorit yhdistettynä noin 18 % vuosittaisesta energian loppukulutuksesta vuonna 1995, 
kuten taulukossa l2 esitetään. 
Taulukko 1. Olemassa oleva taloudellinen potentiaali Euroopan unionissa 1998 -
2010 
Toimiala Lopullinen energiankulutus, Vuoteen 2010 asti kdyiettdvissd 
1995 (Mtoe) oleva potentiaah prosentteina 
vuoden 1995 kulutuksesta 
Teollisuus 17% 
Liikenne 14% 
Kotimarkkinateollisuus ja 22% 
palveluala 
Yhteensa 18% 
3. Syyt, miksi tätä potentiaalia e ole hyödynnetty: vikoja, esteitä ja puutteita 
Huolimatta energiatehokkuuden mahdollistamista ympäristö-, talous- ja energiapoliittisista 
hyödyistä emme toteuta riittävästi kustannustehokkuushyötyjä. Ei yhteisön eikä 
jäsenvaltioiden ponnistuksilla ole onnistuttu kaatamaan energiatehokkuusinvestointien 
nykyisiä esteitä. Todellisessa tulevaisuuden strategiassa on käytävä jäljempänä 
hahmoteltujen tärkeimpien esteiden kimppuun. 
Energiatehokkuus saa markkinasijaa vasta kun energiakustannukset heijastuvat tarkasti 
energian hinnassa. Ulkoisten kustannusten siirtäminen hintoihin verojen ja maksujen 
kautta on tehokas tapa lisätä investointeja energiatehokkuuteen, kuten yhteisön 
viidennessä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa "Kohti kestävää kehitystä" 
esitettiin. On tärkeä huomata, että samalla kun energiatehokkuutta pyritään parantamaan, 
energia-alalla tapahtuu merkittäviä muutoksia, jotka osittain aiheutuvat EUn aloitteista. 
Nämä muutokset vaikuttavat tapaan, jolla energiatehokkuus mielletään, samoin kuin sen 
MURE -malliarvio, joka perustuu nykyisiin energian hintoihin. Euroopan komissio, maaliskuu 1998. 
Laskenta liikenteen osalta perustuu täysin polttoainetehokkuuden parannuksiin. Jos mukaan otetaan 
muita vaikutuksia, mukaan lukien kuljetusmuodon vaihdot, liikenteen alan potentiaalin arvioidaan 
olevan noin 25 prosenttia vuoteen 2010 mennessä. 
merkitykseen. Esimerkiksi energia-alan sisämarkkinoiden toteuttaminen - samalla kun sekä 
sähkö- ja kaasuala vapautuvat ja niiden rakenne muuttuu - vaikuttaa varmasti 
energiatehokkuuteen. Yhtäältä kilpailupaine parantaa energiantuotannon tehokkuutta. 
Markkinavoimat vapautuvat, suurtuotannon etuja havaitaan ja kehitetään, tariffirakenteet 
muuttuvat ja uusia toimijoita tulee alalle, missä he omaksuvat uusia rooleja. Toisaalta 
energiamarkkinoiden vapautuminen merkitsee ilman muuta alhaisempia energian hintoja. 
Kuitenkin samaan aikaan esiintyvä sisäisistä energiamarkkinoista johtuva kilpailun 
kiristyminen johtaa todennäköisesti sellaiseen energiateollisuuden tariffirakenteeseen, joka 
heijastaa paremmin todellisia tuotantokustannuksia ilman piilossa olevia ristiin 
myönnettyjä tukia. On selvä, että aikana, jolloin energianhinta yleensä ottaen laskee, 
erityistoimenpiteet energiatehokkuuden edistämiseksi ovat entistä tärkeämpiä. 
Hintasignaalin jälkeen tiedonpuute on tavallisesti ensimmäinen energiatehokkuuden este. 
Se on myös yleisin. Kun kuluttajilla, tuottajilla ja muilla asianosaisilla on puutteelliset 
tiedot mm. hintakehitystä koskevista ennusteista, haittaa tämä tehokkaiden toimenpiteiden 
toteuttamista. Kuluttajat saavat riittämättömiä tai puutteellisia tietoja palvelualan 
juoksevista kustannuksista. Hankinnat perustuvat siten usein alhaisimpiin alkuvaiheen 
kustannuksiin tai vastaaviin perusteisiin. 
Energiateknologian järjestelmäsovelluksista ei myöskään ole usein tietoa tai se on 
saavuttamattomissa. Siitä johtuu, että laitteet ovat usein ylimitoitettuja tai väärin 
asennettuja. Energiapalvelujen alalla on usein myös puutetta teknisistä taidoista ja 
koulutuksesta. Koska loppukäytön energian hintojen odotetaan olevan suhteellisen alhaisia 
ja vakaita, tehokkuutta koskevat tiedot ovat myös menettäneet merkitystään 
henkilöautojen, koneiden ja laitteiden suunnittelussa ja hankinnassa. 
Huono palaute energian käyttäjille vaikuttaa myös lannistavasti. Tämä koskee erityisesti 
kuluttajia, jotka eivät havaitse mitään välitöntä tai tuntuvaa muutosta energian 
kustannuksissa valittuaan energiatehokkaita vaihtoehtoja. Toisaalta myös 
energiatehokkuusaloitteiden tulosten analysointiin tarvittavien yhdenmukaistettujen ja 
vertailukelpoisten arviointimenetelmien puute vöi olla este. 
Energiatehokkuuden tiellä on lukuisia institutionaalisia ja oikeudellisia esteitä. Yhtenä 
esimerkkinä voidaan mainita energiantuotantoteollisuus, missä on osoittautunut vaikeaksi 
muuttaa vakiintunutta energiasuunnittelukäytäntöä. Siinä esiintyy taipumusta pitää 
voimakkaasti keskitettyä voimantuotantoa uskottavampana ratkaisuna kuin vähemmän 
keskitettyjä kysyntävetoisia toimenpiteitä kysynnän kasvun tyydyttämiseksi. Kuitenkin 
vähimmäiskustannusanalyysit ovat osoittaneet, että energiatehokkuuteen tehdyt 
investoinnit ovat usein kustannustehokkaampia kuin tuotantoon tehdyt investoinnit. 
Yksi vaikeimmista nykyisistä institutionaalisista esteistä on edelleen jatkuva käytäntö 
myydä energiaa kilowattitunteina energiapalvelujen kuten lämmityksen ja jäähdytyksen, 
valaistuksen ja energian tarjoamisen sijasta. Kuluttajahan tahtoo itse asiassa palveluja, ei 
energiaa energian vuoksi. Tämä on yksi niistä perusteista, jotka puhuvat energiapalveluja 
tarjoavien yritysten kehittämisen ja yhdennetyn voimavarasuunnittelun käytön puolesta. 
Muita institutionaalisia esteitä ovat muun muassa eräiden jäsenvaltioiden rakentajien 
harjoittama käytäntö valita ja asentaa koneita, joiden hankintakustannukset ovat alhaiset, 
mutta energian käyttökustannukset, eli kustannukset, jotka yleensä koituvat kodin ostajan 
maksettaviksi, ovat korkeat. Vuokranantaja-vuokralainen -ongelma, joka liittyy erilaisiin 
kannustimiin, on myös perinteinen esimerkki institutionaalisista esteistä. 
Poliittisen sitoutumisen puutteen voidaan myös katsoa muodostavan institutionaalisen 
esteen. Koska energiatehokkuus koostuu pienistä lisäyksistä, ei siinä yhteydessä koskaan 
pidetä suurimittaista seremoniaa, kuten silloin, kun uusi voimalaitos vihitään käyttöön tai 
uusi moottoritie avataan liikenteelle. Poliittisperusteiset kannustinrakenteet - verot ja tuet 
- perustuvat myös usein lyhyen aikavälin päämääriin. 
Energiatehokkuudelle on myös olemassa monen tyyppisiä teknisiä esteitä. Lukemattomia 
energiatehokkaita tekniikoita on täytynyt pitää pois markkinoilta, koska niille ei ole 
riittävää tukea esim. teknikoiden, konsulttien tai koulutettujen korjausmiesten muodossa; 
tämä on johtanut joko tuotteiden luotettavuutta tai laitteiden huoltoa koskevaan 
luottamuspulaan kuluttajien keskuudessa. 
Esteitä syntyy myös sen vuoksi, että monet laitteiden ja koneiden valmistajat eivät 
varsinaisesti pyri tehokkaisiin ratkaisuihin, jolloin valmistajilla on erilaiset painopistealueet 
jääkaappiensa, pumppujensa ja muiden vastaavien laitteiden suunnittelussa ja myynnissä. 
Alhaiset energian hinnat ovat myötävaikuttaneet tähän tilanteeseen. 
Riittävän tuotantovolyymin saavuttaminen suurtuotantoa varten, jotta uusi tuote saataisiin 
kustannuksiltaan kilpailukykyiseksi, on myös yksi yleinen este. 
Energiatehokkaissa ratkaisuissa tarvittavien standardoitujen osien, varaosien ja laitteiden 
puute on valaistus- ja rakennusalalla sekä muilla teollisuudenaloilla esiintyvä este. 
Yhteisön standardointitoimenpiteet ja -ohjelmat myötävaikuttavat tämän ongelman 
lievittämiseen yhtenäismarkkinoilla. 
Rahoitukselliset esteet kuten alkupääoman puute ovat huomattavia esteitä 
energiatehokkuusinvestoinneille. Omarahoituskyky ja lainamahdollisuudet ovat 
perinteisesti olleet paljon paremmat energian tuottajilla kuin energian kuluttajilla. 
Esimerkiksi pankit eivät sisällytä energiatehokkuuteen tehdyistä lisäinvestoinneista 
johtuvia alhaisempia energiakustannuksia laskelmiinsa, joiden perusteella ne päättävät 
myöntämiensä lainojen suuruudesta. 
Edellä esitetty luettelo energiatehokkuuden esteistä ei ole kaikenkattava. Sen tarkoitus on 
lähinnä kuvata energiatehokkuuden tärkeimpiä esteitä, jotta voidaan ryhtyä pohtimaan 
keinoja niiden poistamiseksi. 
4. Nykyiset keinot energiatehokkuuden edistämiseksi 
Tulevaisuudessa toteutettavien toimien on perustuttava aiempiin aloitteisiin, joiden 
heikkoudet on selvitettävä. Onnistuneita kokeiluja on myös jatkettava. On tärkeä 
huomata, että yhteisötasolla on toteutettu energia-alan aloitteita vaihtelevalla 
menestyksellä 1970-luvun loppupuolelta. Komissio totesi kuitenkin 1980-luvun lopulla, 
etteivät 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuolella hyväksytyt neuvoston säännökset 
täyttäneet niihin asetettuja odotuksia. Jäsenvaltioilta vaadittiin sitten enemmän 
ponnisteluja. Neuvosto hyväksyi vuonna 1986 uusia yhteisön energiatavoitteita koskevan 
päätöslauselman, jossa esitettiin mm. 20 prosentin parannusta loppukysynnän 
energiaintensiteettiin vuoteen 1995 mennessä3. Vuoden 1987 tiedonannossa nimeltä 
"Kohti jatkuvaa energiatehokkuuspolitiikkaa Euroopan yhteisössä" (COM(87)233 
lopullinen) jäsenvaltioille ehdotettiin neljäätoista energiatehokkuustoimenpidettä vuoden 
1995 tavoitteen saavuttamiseksi. Vuoden 1990 SAVE-ohjelman ehdotuksessa 
tunnustettiin, ettei kyseisellä tiedonannolla ollut ollut paljonkaan vaikutusta, ja että oli 
tarpeen, että komissio toteuttaa toimenpiteitä yhteisön tasolla. 
Marraskuun 13. päivänä 1990 esitetyssä energia-alaa koskevassa komission ehdotuksessa 
(KOM(90)365 lopullinen) neuvoston päätökseksi energiatehokkuuden edistämisestä 
yhteisössä todettiin, että yhteisön toiminta tällä alalla on vironnut energia-alaa koskevien 
taloussuuntausten muutosten ja entistä paremman ympäristönsuojelun tarpeen vuoksi ja 
että useimpien jäsenvaltioiden harjoittamassa energiapolitiikassa energiatehokkuudesta 
on yleisesti ottaen tullut vähämerkityksellisempi. Vuoden 1990 ehdotuksessa todettiin 
edelleen, että useimmat jäsenvaltiot ovat vähentäneet tai jopa kokonaan lakkauttaneet 
ohjelmansa, joilla tuetaan energiatehokkuuteen suoraan liittyviä investointeja. Tämä 
päätelmä johti muun muassa energiatehokkuutta edistävän monivuotisen SAVE-ohjelman 
hyväksymiseen vuonna 1991. 
3 Uusia yhteisön energiapoliittisia tavoitteita vuoteen 1995 ja jäsenvaltioiden politiikkojen lähentämistä 
koskeva 16. syyskuuta 1986 tehty neuvoston päätöslauselma, EYVL C 241, 25. 10. 1986. 
SAVE-ohjelmasta huolimatta energiaintensiteetin paranemisen kokonaisvauhti ei 
kohentunut merkittävästi koko yhteisön osalta. Vuoteen 1995 mennessä parannus oli vain 
12 %, mikä jäi paljon jälkeen 20 prosentin tavoitteesta. Vielä hälyttävämpää oli, että 
parannusvauhti oli hiljentynyt vain -0,6 prosenttiin vuosina 1990 - 1995, verrattuna -2,0 
prosenttiin vuodessa vuosina 1985 - 19904. 
Eräs tärkeä tekijä, joka on syynä energiatehokkuustoimenpiteiden hitaaseen leviämiseen, 
on edelleen se, että jäsenvaltiot eivät pidä energiansäästöä kovin tärkeänä huolimatta 
yhteisön yrityksistä tähän suuntaan, kuten jäljempänä selostetaan. 
Yhteisön tasolla tunnustetaan kuitenkin, että teknologisilla ohjelmilla voi olla 
huomattava merkitys siten, että ne voivat tarjota perustan energiatehokkaille tekniikoille. 
JOULE-THERMIE-ohjelmassa, joka käynnistettiin vuonna 1995 TTK.n neljännen 
puiteohjelman erityisohjelmana, myönnettiin energiatehokkuuteen 280 milj. ecua, joka oli 
27 % kokonaistalousarviosta ja jonka avulla saatiin paljon aikaan erityisesti 
energiaintensiteetin pienentämiseksi rakennuksissa, liikenteessä ja prosessiteollisuudessa. 
THERMIE-ohjelman äskettäisessä arvioinnissa todettiin, että tämä yhteisön ohjelma on 
erittäin hyvin tunnettu yhteisön energiamarkkinoiden vaikuttajien keskuudessa ja että se 
on vaikuttanut energiatehokkaiden tekniikoiden markkinaosuuksiin.5 
Tärkein yhteisön toimista on kuitenkin ollut SAVE-ohjelma. Kun SAVE I -ohjelman 
tulokset oli arvioitu, SAVE II -ohjelma hyväksyttiin joulukuussa 1996. Sen ohjeellinen 
talousarvio oli 45 milj. ecua viidelle vuodelle. SAVE II -ohjelman tavoite on parantaa 
loppukulutuksen energiaintensiteettiä vielä yhdellä prosenttiyksiköllä vuodessa sen lisäksi, 
mikä olisi muuten saavutettu. Verrattuna ensimmäiseen SAVE -ohjelmaan, SAVE II 
-ohjelmaa laajennettiin lisäämällä siihen alueiden ja kaupunkien energiatehokkuutta 
koskeva ohjelma sekä sähkön loppukäyttöä koskeva ohjelma6, ja maaliskuussa 1998 
komissio hyväksyi päätöksen, jolla SAVE-ohjelma avattiin Bulgarialle, Liettualle, 
Puolalle, Romanialle, Slovakialle ja Tsekin tasavallalle. 
4 Eurostat 1997. Lopullisen energiankulutuksen energiaintensiteetti antaa ainoastaan suuntaa 
energiatehokkuudesta, sillä energiaintensiivisyyteen sisältyy myös talouden rakennemuutos, 
muutokset polttoaineseoksissa jne. 
5 PO XVII:n energiaohjclmien yleisarviointi, kertomus komissiolle, joulukuu 1996. 
6 Yhteisön energiatehokkuutta edistävästä monivuotisesta SAVE II -ohjelmasta 16 päivänä joulukuuta 
1996 tehty neuvoston päätös 96/737/EY. 
8 
Yksi komission muiden kuin teknologisten pyrkimysten pääpiirre liittyy yhteisönlaajuisesti 
sovellettavien direktiivien kehittämiseen ja antamiseen. Lainsäädäntöohjelma liittyy paljolti 
kauppatavaroihin ja on siten välttämätön osa sisämarkkinoiden päätökseen saattamisessa. 
Yhteisön merkintöjä koskevan ohjelman vaikutusten arviointi jäsenvaltioissa osoittaa, että 
ohjelman on vaikuttanut myönteisesti sekä energiatehokkaiden mallien osuuteen EU:n 
valmistajien tuotevalikoimissa että tehokkaiden mallien osuuteen myynnistä. Jos nykyinen 
suuntaus kylmälaitteiden energiaintensiivisyyden paranemisessa merkintöjen ansiosta 
jatkuu, niin esimerkiksi koko EU:n kylmälaitemarkkinoiden energiaintensiteetti vähenee 
keskimäärin 15 % vuoteen 2010. Sitä, että tämä parannus johtuu suureksi osaksi 
merkinnöistä, tukee se, että muutosta ei juuri tapahtunut ennen merkintöjen 
käyttöönottoa. 
Tärkeä piirre SAVE-ohjelmassa on se, että siinä on keskitytty osaltaan rakentamaan 
tarvittavaa kapasiteettia ja perusrakenteita energiatehokkuustoimille sekä parantamaan 
energiapolitiikan analysointia. SAVE-ohjelmalla tuetaan koehankkeita ja tiedonlevitystä 
koneiden, rakennusten, yhdistetyn sähkön ja' lämmön tuotannon, energian kysynnän 
ohjauksen, opetuksen ja koulutuksen, teollisuuden ja liikenteen alalla. Yli 350 koetoimea 
ja tutkimusta on tehty tätä varten, ja niiden tehokkuuden arvioinnissa on osoitettu 
toimintalinjoja, joissa voidaan tuottaa yhteisön lisäarvoa. Ohjelmien arvioinneista näkyy 
selvästi, että SAVE-ohjelmalla on ollut tärkeä merkitys energiasektorin kapasiteetin 
rakentamisessa, mutta emme ole vielä saavuttaneet tasoa, jossa tästä olisi ollut riittävästi 
käytännön tuloksia. Toinen osa SAVE-ohjelmaa, jolla tuetaan energiatoimistojen 
perustamista alue- ja paikallistasolla ja saarilla, on osoittautunut merkittäväksi. Tähän 
mennessä koko yhteisössä on perustettu 140 tällaista SAVE-toimistoa, ja niiden vaikutus 
alkaa tuntua paikallistasolla. Yksi niiden tehtävistä, jota täytyy lujittaa, on auttaa 
kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihdossa. 
Vielä eräs tärkeä yhteisön toiminnan osa on ollut investointituet vähemmän kehittyneillä 
alueilla. Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) ja koheesiorahasto voivat myötävaikuttaa 
energiatehokkuuden lisäämiseen. Se on mahdollista sekä tavoitteeseen 1 että tavoitteeseen 
2 kuuluvilla alueilla, missä kansallisiin ja alueellisiin energiaohjelmiin kuuluu yleensä 
erityistoimenpiteitä energiatehokkuuden parantamiseksi. Jäsenvaltioiden on kuitenkin 
osoitettava suurempaa kiinnostusta näihin mahdollisuuksiin. 
Ohjelmien arviointi osoittaa, että energiatehokkuutta koskevilla ohjelmilla on ollut 
vaikutusta energiaintensiteetin vähentämiseen, mutta ne eivät ole yksinään olleet riittäviä 
saamaan aikaan tarpeeksi suuria muutoksia. THERMIE-ohjelman arvioidaan 
myötävaikuttaneen merkittävästi yhteisön teollisuuden kilpailukyvyn lisäämiseen, 
erityisesti pk-yritysten osalta. SAVE-ohjelmalla on ollut mitattava vaikutus kapasiteetin 
rakentamiseen energiatehokkuustoimia varten sekä sähkön ja lämmön yhteistuotannossa 
kohdennettujen koehankkeiden lisäämisen kautta. SAVE-ohjelman on arvioitu 
myötävaikuttaneen merkittävästi energiatehokkuuden parantamiseen sen lainsäädäntöä 
koskevan ohjelman kautta. SAVE- ja THERMIE-ohjelmiin kuuluvien eri toimien C02:n 
vähentämisvaikutusten arviot tukevat väitettä, että ohjelmat tuottavat konkreettisia 
tuloksia.7 
Tärkeimmät johtopäätökset viittaavat siihen, että yhteisön ja jäsenvaltioiden toimenpiteet 
on suunnattava ja sovitettava yhteen paremmin, nykyisiä toimenpiteitä on parannettava ja 
tehostettava, kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa on helpotettava ja tärkeimmät 
toimintalinjat on valittava, jotta voidaan saavuttaa sellainen energiaintensiteetin 
parantamisen taso, jota yksittäisten kuluttajien ja yhteiskunnan saamat hyödyt ja 
kustannukset edellyttävät. 
Huomattakoon myös, että pyrkimykset energiatehokkuuden parantamiseen unionin 
ulkopuolella ovat tärkeitä kansainvälisessä yhteistyössä erityisesti kun otetaan huomioon 
C02-päästöjen yleinen vähentäminen. PHARE- ja TACIS-ohjelmat, joiden tarkoitus on 
tukea uudistuksia ja.rakennemuutosta KIE-maissa ja uusissa itsenäisissä valtioissa, ovat 
edistäneet energiatehokkuutta. INCO-Kopernikus-ohjelmasta, joka on kolmansille maille 
tarkoitettu neljännen puiteohjelman osa, edistetään yhteisillä tutkimus- ja esittelyhankkeilla 
energian tehokasta käyttöä rakennuksissa, teollisuudessa ja liikenteessä samoin kuin 
puhdasta ja tehokasta energian tuotantoa fossiilisista polttoaineista. INCO-DC-ohjelmasta 
on tuettu JOULE-THERMIE-ohjelman liitännäistoimenpiteitä kehitysmaissa. 
Toimenpiteillä pyritään edistämään puhtaan ja tehokkaan energian käyttöä näissä maissa. 
Myös SYNERGIA-ohjelmalla tuetaan energiatehokkuushankkeita kolmansissa maissa. 
Kuitenkin myös unionin ulkopuolisten maiden taloudellinen energiatehokkuuspotentiaali 
on kaukana hyödyntämistavoitteesta, ja tätä hyödyntämistä on edistettävä. 
5. Energian järkevän käytön strategiaa kohti 
Se, että unionissa ei hyödynnetä täysin energiatehokkuusparannusten 
kustannustehokkuuspotentiaalia, herättää kysymyksen, miksei niin tehdä. On pohdittava 
kahta tärkeää seikkaa. Ensinnäkin on selvää, että markkinat eivät vieläkään toimi 
moitteettomasti, koska markkinoilla tapahtuu epäonnistumisia, jotka johtuvat odotettuja 
investointeja ja toimia edelleenkin haittaavista esteistä. Toiseksi yhteisön ja jäsenvaltioiden 
toteuttamat politiikat ja ohjelmat ovat epäonnistuneet, koska ne eivät olleet riittävän 
kattavia eikä niitä ei pantu tehokkaasti täytäntöön ja/tai sovitettu riittävästi yhteen. Jos 
haluamme hyödyntää vähintään energiatehokkuuden taloudellisen potentiaalin, on 
uudistettu yhteisön laajuinen yhteisön, kansallisella, alue- ja paikallistasolla tehty 
sitoutuminen olennaista asianmukaisten politiikkojen ja toimenpiteiden toteuttamiseksi 
osana laajempaa strategiaa. 
7 PO XVII:n cncrgiaohjclmien yleisarvioina, kertomus komissiolle, joulukuu 1996. 
10 
Toimia on kehitettävä jo käynnissä olevan kattavan yhteisön energiatehokkuusstrategian 
pohjalta. Useita yhteisön aloitteita on jo käynnissä; näistä yksi on S AVE-ohjelma ja siihen 
perustuvat toimet. Jäsenvaltiot toteuttavat myös ohjelmiaan, kuten esitetään liitteessä 2. 
Ne ovat enemmän tai vähemmän onnistuneita. Jäsenvaltioissa on tehty useita 
energiatehokkuusohjelmien arviointeja. Niistä käy ilmi, että energiatehokkaiden 
valaisimien, koneiden, lämpöpumppujen ja muiden energiaa kuluttavien laitteiden 
markkinaosuudet ovat kohonneet, ja tämä on tapahtunut vain muutamia vuosia ohjelman 
käynnistämisen jälkeen. Jos suuntaus säilyy samana ohjelman puitteissa tehtyjen 
investointien kestoaikana, nämä toimet vaikuttavat yksittäisten loppukäyttösektorien 
energiaintensiteettiin jopa 65 %. Tässä tiedonannossa esitetyt ehdotukset perustuvat 
dokumentoituihin onnistuneisiin tuloksiin, ja ehdotusten tarkoituksena on varmistaa, että 
näitä tuloksia saadaan lisää. 
Lukuisia yhteensovitettuja toimenpiteitä on toteutettava, ja edistymistä on seurattava 
tarkkaan. Yksi nykyisten energiatehokkuusohjelmien puutteista on riittämätön seuranta ja 
tulosten arviointi. Seuranta tulee vieläkin tärkeämmäksi tulevaisuudessa, koska on 
tarpeen seurata edistymistä Kioton sitoumusten toteuttamisessa. Komissio tehostaa 
toimiaan tällä alalla. 
Energiatehokkuusstrategiaa ei voida menestyksekkäästi toteuttaa ilman monien eri 
toimijoiden yhteistyötä ja tukea koko yhteisössä. On pyrittävä yhteistyön lisäämiseen 
jäsenvaltioiden samoin kuin energiapalvelualan, valmistajien, jakelijoiden, asentajien, 
teollisuuden yhdistysten, toimialakohtaisten järjestöjen, energialaitosten, 
kuluttajajärjestöjen ja valtiosta riippumattomien järjestöjen välillä. 
Jäsenvaltioita on kannustettava edistämään energiatehokkuusvalistusta. Erityisesti 
kuluttajia on valistettava lukuisista mahdollisuuksista kustannustehokkaaseen 
energiansäästöön ja uusista tekniikoista. Energiatekniikoita edistäviä järjestöjä, SAVE-
toimistoja, kuluttajaverkostoja ja muita yhteisön tukemia levitysverkostoja voidaan 
käyttää lisäämään yhteistyötä yhteisten tavoitteiden saavuttamiseksi. 
Toimien yhteensovittamisen parantaminen on hyvin tärkeää, ja sitä helpottaa erityinen 
keskustelufoorumi energiatehokkuuspolitiikkaa varten. Jos neuvosto perustaa komission 
ehdotuksen mukaisesti kansallisten energiapolitiikkojen lähentämisryhmän, suunnitellaan 
perustettavaksi myös energiatehokkuutta käsittelevää alaryhmää, joka keskittyy erityisesti 
kansallisen tason ja yhteisötason toimenpiteiden yhteensovittamisen parantamiseen. 
Vaihtoehtoisesti voi olla tarpeen perustaa sopiva foorumi, jolla edistettäisiin uudistettua 
sitoutumista energiatehokkuuteen, kokemuksien vaihtoa ja tilanteen seurantaa ja 
tarkistusta EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla. 
11 
Energiatehokkuuden parantamisessa on selvästi tarvetta myönteiseen profiilinnostoon ja 
terästämiseen sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla. Energiatehokkuuden 
parantaminen on asetettava samalle lähtöviivalle energiahankintavaihtoehtojen kanssa. 
Energia- ja ympäristöpoliittisia tavoitteita ei voida saavuttaa yksinomaan 
kysynnänohjaukseen liittyvillä vaihtoehdoilla eikä niitä voidaan myöskään saavuttaa 
pelkästään energiantuotantoon liittyvillä vaihtoehdoilla. Energiatehokkuusohjelmat on 
pantava täytäntöön tehokkaasti, mutta sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla. 
Seuraavassa hahmotellaan kustannustehokkaita mahdollisuuksia: 
5.1 Energiatehokkuuden edistäminen muiden politiikkojen yhteydessä 
Enemmän huomiota on kiinnitettävä energiatehokkuuden edistämiseen muiden 
politiikkojen kautta. Energiatehokkuutta on kehitettävä aluetasolla ja kaupungeissa. 
Osana SAVE-ohjelmaa on kannustettava alueiden ja kaupunkien yhdennettyjä 
kumppanuussuhteita, joihin liittyy monenlaisia eri alojen toimijoita. Euroopan 
aluekehitysrahaston ja koheesiorahaston on jatkettava energiatehokkuuden 
parantamistyön edistämistä ottamalla ohjelmiinsa erityisiä politiikkoja ja toimenpiteitä, 
mutta jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että ne jättävät asianmukaisia ehdotuksia. 
Liikenne on myös yksi ensisijainen energiatehokkuustoimien kohde. Ilman asianmukaista 
toimintapoliittista ohjelmaa liikenteen päästöt kasvavat noin 40 prosenttia vuosina 1990 -
2010. Euroopan unioni on vahvistanut CXV.a ja autoja koskevan strategian, jonka 
tavoitteena on vähentää uusien autojen C02-päästöjä 30 prosentilla siten, että ne ovat 
120 g/km vuonna 2005/2010 verrattuna vuoden 1990 tasoon. Äskettäin julkaistussa 
liikennettä ja C02:a koskevassa tiedonannossa8 komissio tarkasteli kysymystä, miten 
liikenteen energiankäyttöä ja siten C02-päästöjä vähennettäisiin. Ehdotetut toimenpiteet 
kohdistuvat lähinnä neljään osa-alueeseen, jotka ovat henkilöautojen polttoainetalous, 
oikeudenmukaisen ja tehokkaan hinnoittelun edistäminen liikenteen alalla, 
rautatieliikenteen sisämarkkinoiden loppuunsaattaminen sekä toimenpiteet eri 
kuljetusmuotojen yhdistämiseksi. Näiden toimenpiteiden voidaan olettaa edustavan 
kustannustehokasta lähestymistapaa, jolla pystytään puolittamaan C02-päästöjen kasvu 
vuoteen 2010 mennessä. Tämän jälkeen uusien tekniikoiden (esim. hybridiautot, 
polttoainekennot ja vaihtoehtoiset polttoaineet) laajan käyttöönoton ansiosta voidaan 
vähentää fossiilisten polttoaineiden käyttöä ja siten vähentää päästöjä merkittävästi. 
Energiatehokkuudesta on tultava liikennepolitiikan olennainen osa. 
Ulkoisten kustannusten sisällyttämistä hintoihin verotuksen ja maksujen avulla soveltuvin 
osin olisi edelleen pidettävä keinona, jolla energian hinnat saadaan vastaamaan todellisia 
kustannuksia. Markkinoiden vapautumisesta aiheutuneiden hyötyjen eli alhaisempien 
hintojen olisi osaltaan edistettävä ympäristön parantamista tarpeen mukaan. Komissio 
esitti vuonna 1997 neuvostolle verotusta koskevan ehdotuksen, jolla laajennettaisiin 
KOM (98)204 lopullinen, 31.3.98. 
12 
vähimmäisverokantaa. Neuvosto tutkii parhaillaan ehdotusta, johon sisältyy säännöksiä 
mahdollisista verovapautuksista energiatehokkuusinvestointeja varten. On tärkeää, että 
tämän ehdotuksen osalta tapahtuisi edistystä. Samanaikaisesti jäsenvaltioita pitäisi 
kannustaa tutkimaan, mitä erityisiä verohelpotuksia ne voisivat esittää 
energiansäästösyistä. 
Tutkimus- ja teknologiapolitiikalla on myös oma tehtävänsä 
energiatehokkuusstrategiassa. Viidennessä TTK-puiteohjelmassa esitetään kahta erityistä 
avaintoimintakokonaisuutta, jotka koskevat puhtaampia energiajärjestelmiä, mukaan 
lukien uusiutuvat energialähteet, sekä taloudellista ja tehokasta energiaa Euroopan 
kilpailukyvyn edistämiseksi. Myös yhteiselle tutkimuskeskukselle esitetään toimia, esim. 
uusien materiaalien tutkimista suurtehosähköntuotantoon ja tulevaisuuden teknologioiden 
tutkimista. Yhteisön ja jäsenvaltioiden on tehostettava energiatehokkuutta koskevaa 
tutkimus- ja kehittämistoimintaa. 
Energiatehokkuutta koskevat kansainväliset sitoumukset ja kansainvälinen yhteistyö 
ovat myös ratkaisevan tärkeitä. Euroopan unioni on sitoutunut osallistumaan 
energiatehokkuutta ja siihen liittyviä ympäristönäkökohtia koskevan Euroopan 
energiaperuskirjan täytäntöönpanoon. Yhteistyötä on tarkoitus lisätä muiden, 
Kansainvälisen energiajärjestön kaltaisten kansainvälisten järjestöjen kanssa. Entistä 
tiiviimmällä yhteistyöllä kansainvälisten pankkien kanssa yhteisön ohjelmille ja hankkeille 
saadaan enemmän liikkumavaraa. Sen varmistaminen, että Keski- ja Itä-Euroopan maat 
sekä Kypros ovat asianmukaisesti valmistautuneet energiatehokkuuspolitiikassa ennen 
liittymistään unioniin, kuten kunkin valtion kanssa tehdyssä liittymiskumppanuudessa 
edellytetään, on myöskin ensi sijalla. 
5.2 Erityiset toiminnan painopisteet 
Suuremman energiatehokkuuden taloudellinen potentiaali sekä jo toteutettujen toimien 
tehokkuus on arvioitu, ja niiden perusteella esitetään seuraavia aihepiirejä tärkeimmiksi 
toiminta-alueiksi lyhyellä ja keskipitkällä välillä. Luetteloa ei ole tarkoitettu lopulliseksi, 
vaan siinä osoitetaan pikemminkin päälinjat, joilla yhteisön ja jäsenvaltioiden toiminta 
sovitetaan yhteen. 
i) Energiatehokkaat rakennukset 
Rakennuksissa kulutetaan 40% EU:n energiakulutuksesta. Rakennusala on yksi 
suurimman yksittäisen energiatehokkuuspotentiaalin tarjoavista aloista, joten sen olisi 
oltava yksi strategian painopistealoista. Asennettujen osien ja laitteiden lisäksi energiaa 
säästävä rakennussuunnittelu ja käyttö sekä uudet käsitteet rakennusten korjaamisessa, 
kunnostamisessa, käyttöikäanalyyseissä ja kustannuksissa ovat tärkeitä. 
13 
Aloitteisiin, joita voidaan toteuttaa SAVE-ohjelmassa, kuuluvat mm. yksinkertaisten 
välineiden kehittäminen, jotta asentajat voivat suunnitella sopivia järjestelmiä, sekä 
koulutus ja sertifiointi niiden käytössä. Tämä yhdistetään tietojärjestelmiin, joiden avulla 
kuluttaja saa selkeitä ja luotettavia tietoja niiden järjestelmien toiminnasta, joiden käyttöä 
he harkitsevat. Muita toimenpiteitä, joita tällä alalla on toteutettava, ovat esim. neuvoston 
direktiivin 93/76/EEC (ks. jäljempänä) tarkistaminen; sitä on lujitettava rakennusten 
energiatehokkuuden parantamiseksi.9 Myös on tärkeää, että jäsenvaltiot tarkistavat 
kansalliset rakennusten energiatehokkuutta koskevat standardinsa sen selvittämiseksi, mitä 
parannuksia voitaisiin tehdä. 
ii) Neuvoston direktiivin 93/76/ETY tarkistaminen hiilidioksidipäästöjen 
rajoittamiseksi 
Neuvoston direktiivillä 93/76/ETY on mahdollisuuksia parantaa energiatehokkuutta 
huomattavasti ja vähentää hiilidioksidipäästöjä auttamalla lukuisten esteiden poistamisessa. 
Tämänhetkiset tulokset osoittavat kuitenkin, että monetkaan jäsenvaltiot eivät ole 
antaneet direktiiville sille kuuluvaa merkitystä. Tämä johtuu osittain direktiivin 
toissijaisuusluonteesta. Direktiivissä edellytetään, että jäsenvaltiot kehittävät toimia 
kuudella ohjelma-alueella (kuten energiankäytön kuluttajakohtainen mittaaminen ja 
laskutus ja teollisuuden energia-auditoinnit), mutta se on joustava sen suhteen, mitä 
keinoja valitaan ja miten. Jäsenvaltioilta edellytetään myös toimenpiteiden vaikutusten 
seurantaa ja niitä koskevien kertomusten laadintaa. 
Direktiivin tiettyjen artiklojen lujittaminen tehostaa direktiivin vaikutusta. Direktiivin 
suuntaaminen tarkemmin ja sen täsmentäminen on myös tarpeen. Sen vuoksi komissio 
aikoo ehdottaa direktiiviä neuvoston direktiivin 93/76ETY muuttamiseksi. Tärkeimmät 
alueet, joilla nykyistä direktiiviä on vahvistettava, ovat mm. se, että rakennusten 
energiasertifiointi ulotetaan koskemaan myös vanhoja eikä ainoastaan uusia rakennuksia, 
että kehitetään lisää standardeja eristysasennuksiin ja tehdään tarkastuksia ja energia-
auditointeja koskevia ehdotuksia. 
iii) Energiatehokkaat kodinkoneet ja muut loppukäyttölaitteet 
Energiatehokkuuden tiellä olevat tekniset esteet on poistettava. Kotitalouskoneiden osalta 
merkintöjä on tehty jo usean vuoden ajan, ja ne kattavat pian kaikki tärkeimmät koneet. 
Vähimmäistehokkuusvaatimusten osalta edistys on ollut hitaampaa pitkän 
Yhdenmukaistettujen eurooppalaisten standardien kehittäminen rakennusalan tuotteista annetun 
direktiivin mukaisesti sellaisten tuotteiden osalta kuin lämpöeristys, ikkunat ja lämmönsäteilijät voi 
johtaa standardien käyttöönottoon ja antaa mahdollisuuden saada tietoja muun muassa tuotteiden 
energiataloudesta ja lämmönvaraamisominaisuuksista. 
14 
päätöksentekoprosessin ja valmistajien voimakkaan vastustuksen vuoksi. 
"Jääkaappidirektiivi" (96/57/EY) oli ensimmäinen esimerkki, ja sitä seurasivat pesukoneita 
ja televisioita koskevat neuvottelusopimukset, kuten edellä on mainittu. Lähitulevaisuudessa 
neuvotellaan sähkökäyttöisten vedenlämmittimien ja ilmastointilaitteiden 
energiatehokkuusstandardeista. 
Kaupan ja teollisuuden alalla ei ole merkintäjärjestelyä, minkä vuoksi neuvotellut 
vähimmäistehokkuus vaatimukset ovat tarpeen. Ehdotuksia pitäisi kehittää 
vähimmäistehokkuusvaatimusten käyttöönottamisesta esim. loistevalaisimille, 
sähkömoottoreille, pumpuille, kompressoreille, tuulettimille ja kaupallisille 
jäähdytyslaitteille. Konttorilaitteita varten unionissa otetaan piakkoin käyttöön 
vapaaehtoinen laatumerkki tehokkaimpien laitteiden osoittamiseksi suurille hankkijoille 
(jollaisia ovat viranomaiset ja suuret kaupalliset yritykset kuten pankit ja vakuutusyhtiöt). 
Merkki perustuu maailmanlaajuisesti yhdenmukaistettuihin teknisiin vaatimuksiin ja logoon 
Energy Star. 
Lopuksi tehokkaimpia koneita koskevia kannustinjärjestelmiä ja tehottomia laitteita koskevia 
jarrutusmenettelyjä voidaan edistää energiatehokkaiden laitteiden nopean käyttöönoton 
yleistymisen varmistamiskeinona. 
iv) Neuvottelusopimusten ja pitkäaikaisten sopimusten laajempi käyttö 
Teknisten esteiden poistamisella teollisuudessa voidaan hyödyntää suuri 
säästöpotentiaali. Tämä tapahtuisi vähimmäistehokkuusvaatimuksien avulla tai 
vastaavilla neuvottelusopimuksilla, joissa sovitaan teollisuustuotteiden 
vähimmäisenergiatehokkuusvaatimuksista. Näitä välineitä pitäisikin lujittaa ja ulottaa ne 
koskemaan muita koneita ja laitteita, erityisesti kauppa-ja teollisuussektoreilla. Riittävä 
rahoitus yksityiskohtaisten teknisten tai taloudellisten analyysien laatimiseen ja 
standardointielinten valtuuksien turvaamiseen (CEN/CENELEC) on tarpeen tämän 
strategian täytäntöönpanemiseksi. 
Monet jäsenvaltiot ovat korostaneet sellaisten aiempia joustavampien välineiden käyttöä 
kuin valmistajan tekemät neuvottelusopimukset samaan tavoitteeseen pääsemiseksi kuin 
mihin vähimmäistehokkuusvaatimuksilla päästään. Neuvottelusopimuksia pidetään 
varteenotettavana vaihtoehtona lainsäädännön laatimiselle, jos sopimuksiin sisältyy 
useiden (vähintään 80 prosenttia) tietyn alan valmistajien sitoumuksia, jos niissä 
määrätään näiden valmistamien laitteiden parantamista koskevista määrällisistä 
sitoumuksista ja jos niihin kuuluu tehokas seuranta- ja itsesäätelyjärjestelmä sekä 
menettelyt vaatimusten rikkomistapauksia varten. Komissio on äskettäin neuvotellut 
kaksi sopimusta laitevalmistajien kanssa, nimittäin televisioiden ja videolaitteiden 
valmiustilan energiakulutuksen vähentämisestä ja pesukoneista. Neuvottelusopimuksiin 
pitäisi turvautua useammin, ja niissä pitäisi pyrkii samanlaisiin tai korkeampiin 
15 
tavoitteisiin kuin energiaintensiteetin suhteen. Nämä sopimukset koskevat 
kauppatavaroita kuten koneita ja laitteita, mutta myös energiapalveluiden ottamista 
mukaan pitäisi harkita. Jos neuvotelluilla sopimuksilla ei saavuteta haluttuja tuloksia, 
olisi annettava pakottavia standardeja. 
Komissio on hyväksynyt ympäristösopimuksia koskevan tiedonannon (KOM (96) 561), 
jonka yleisenä tarkoituksena on edistää ja helpottaa tehokkaiden ja hyväksyttävien 
ympäristösopimusten käyttöä osana pyrkimystä laajentaa teollisuuden kanssa tehtävää 
yhteistyötä. Eri teollisuudenalojen kanssa tehtävät pitkän aikavälin sopimukset ovat 
ympäristösopimusten erityislaji, jonka ominaispiirteenä on se, että kyseinen 
teollisuusliitto ja sen jäsenet sitoutuvat määrälliseen energiatehokkuuspäämäärään 
valmistusprosesseissaan. Tätä välinettä olisi käytettävä laajemmin. 
v) Tiedonlevityksen parantaminen 
Tiedonlevityksen on pysyttävä SAVE-ohjelmassa ja jäsenvaltioiden ohjelmissa erittäin 
tärkeänä osana, jonka avulla edellä mainittuja tiedonsaantiin liittyviä esteitä on poistettava. 
Yhteisö suunnittelee uudistettua tiedotuskampanjaa, jolla pyritään kiinnittämään 
kuluttajien ja muiden toimijoiden huomio siihen, että energiatehokkuus on olennaisempi 
seikka kuin koskaan ennen. Myös energiatehokkuudella saavutettavia hyötyjä korostetaan. 
Kampanja edellyttää kaikkien energia-alan intressipiirien, myös kuluttajajärjestöjen, 
aktiivista osallistumista. 
Nykyistä kotitalouskoneiden merkintöjä koskevaa menestyksekästä 
energiatehokkuusohjelmaa on laajennettava siten, että se kattaa muutkin energiaa 
käyttävät laitteet, mukaan lukien rakennusosat. Tätä koskevaa tietoa on oltava paremmin 
saatavilla. Kuluttajajärjestöjen osallistumista kuluttajille suunnatun tiedotuksen 
levittämiseen on lisättävä. 
Tietotekniikan ja muiden innovatiivisten menetelmien käyttöä on lisättävä uusien 
kohderyhmien saavuttamiseksi merkintöjä ja energiatehokkuutta ja energiatehokasta 
teknologiaa koskevien muiden tietojen avulla. Komission hankkeissa korostetaan entistä 
enemmän tulosten levittämistä esimerkiksi uusissa ja olemassa olevissa yhteisön laajuisissa 
verkostoissa. Suositellaan myös, että energiatehokkaan teknologian käyttöä ja huoltoa 
koskevaa koulutusta ja sertifiointia laajennetaan. 
Uusi energiatehokkuudesta myönnettävien palkintojen järjestelmä on harkittavana. Sitä 
kehitettäisiin yhteistyössä asianomaisten järjestöjen kanssa SAVE-ohjelman puitteissa, ja 
se olisi tarjolla vuosittain jäsenvaltioiden instituutioille, järjestöille, viranomaisille tai 
yksityisille henkilöille, jotka ovat eniten myötävaikuttaneet energiatehokkuuteen. 
16 
Tarkoituksena on, että komissio vastaa järjestelmästä ja jäsenvaltiot osallistuvat siihen 
aktiivisesti. 
On myös tärkeää tehostaa tiedonlevitystä energiatehokkuustoimien parhaista käytännöistä. 
SAVE-ohjelmassa esitetään yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteutettavaa 
eurooppalaista energiatehokkuustoimien parhaiden käytäntöjen ohjelmaa. 
vi) Kolmansien osapuolten rahoitus, tulostakuu ja muut luovat rahoitusjärjestelyt 
Rahoitusesteet vaativat erityistä huomiota. Komissio on edistänyt jo monen vuoden ajan 
sekä SAVE- että THERMIE-ohjelmassa kolmansien osapuolten rahoitusta yhtenä keinona 
poistaa tällaiset esteet. Mallisopimuksia on laadittu kaikkia jäsenvaltioita varten ja useita 
hankkeita on toteutettu. Neuvoston SAVE-direktiivissä 93/76 vaaditaan, että jäsenvaltiot 
kehittävät kolmannen osapuolen rahoitukseen liittyviä toimia julkisella sektorilla. Vaikka 
tämä on ollut suhteellisen onnistunutta toimintaa, kolmansien osapuolten rahoituksen 
tarjoamia mahdollisuuksia ei ole vielä täysin hyödynnetty. Tämän rahoitusmuodon käyttöä 
on edistettävä käyttämällä sitä entistä suuremmissa julkisen sektorin yrityksissä, ja sitä on 
myös laajennettava kattamaan yksityisen sektorin tarpeet. Tämän vuoksi etsitään uusia 
tapoja edistää kyseisen rahoitusmuodon käyttöä ja lisätä liikepankkien mielenkiintoa 
toimia energiapalveluyritysten takaajina kolmannen osapuolen kanssa tehtävissä 
sopimuksissa. Liikepankkien osallistumisen lisäämisen lisäksi pyritään löytämään uusia 
sopimusmuotoja, kuten tulostakuumenettely, jota on käytetty onnistuneesti ALTENER-
ohjelmassa. Energiatehokkuuteen liittyviä investointihankkeita käsitteleviä 
selvittelytoimistoja kokeillaan myös keinona tarjota liikepankeille ehdotettujen 
investointien toteutettavuutta koskevia objektiivisia arviointeja. Tutkimuksia ja 
koehankkeita toteutetaan näillä erityisaloilla. 
vii) Energiatehokkuus sähkö- ja kaasusektorilla sekä sähkön ja lämmön 
yhteistuotannossa 
On tärkeää poistaa tunnistetut institutionaaliset ja oikeudelliset esteet. Yhdennetty varojen 
suunnittelu tai järkevät suunnittelutekniikat ovat tärkeä työväline erityisesti sähkö- ja 
kaasumarkkinoiden vapauttamisen yhteydessä. Kilpailun lisääntyminen saattaa poistaa 
näiden alojen institutionaalisia esteitä tai olla poistamatta niitä. Komissio on edelleen sitä 
mieltä, että yhdennetty voimavarojen suunnittelu on tärkeä osa EU:n 
energiatehokkuusstrategiaa, varsinkin Kiotoa ajatellen, jotta kiinnitettäisiin entistä 
enemmän huomiota sähköteollisuuden asemaan energiapalvelujen tarjoajana. 
Ehdotukselle direktiiviksi järkevistä suunnittelutekniikoista on vielä saatava neuvostolta 
riittävä tuki sen voimaansaattamiseksi, vaikka Euroopan parlamentti onkin jo antanut sille 
voimakkaan kannatuksensa. Komissio pitää tätä direktiiviä edelleenkin tärkeänä, erityisesti 
markkinoiden vapautumisesta aiheutuvan energiapalvelujen kehittymisen vuoksi. Komissio 
harkitsee, mikä olisi paras tapa edetä. 
Yhdistetyn sähkön ja lämmöntuotannon käyttäminen teollisuudessa, kotitalouksissa, 
palvelualoilla ja sähköntuotannossa on erittäin tärkeää energiatehokkuuden kannalta, ja 
17 
sitä on edistettävä edelleen yhteisössä ja jäsenvaltioissa. Äskettäin julkaistussa yhdistettyä 
tuotantoa koskevassa tiedonannossa (KOM(97) 514 lopullinen) esitetään tämän alan 
esteet ja strategia Euroopan unionissa. Jäsenvaltiot vahvistivat tiedonannon joulukuussa 
1997 neuvoston päätöslauselman muodossa. On huomattava, että tekeillä olevassa 
ehdotuksessa tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien 
epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annetun neuvoston direktiivin 88/609/ETY 
tarkistamiseksi edellytetään, että uudet laitokset tuottavat sekä sähköä että lämpöä aina 
kun se on mahdollista, varautuvat biomassan käyttöön ja edistävät tehokasta tuotantoa 
fossiilisilla polttoaineilla. 
Sekä sähkö- että kaasulaitosten harjoittamaa energiatehokkuuden edistämistoimintaa on 
vielä laajennettava. Kehitteillä on sellainen vapaaehtoinen kumppanuus, jonka puitteissa 
energialaitokset voivat tukea neuvottelusopimuksin sellaisia EU:n aloitteita kuin 
merkintäohjelmat ja laitteiden tehokkuutta koskevat ohjelmat. Komissio jatkaa 
kysynnänhallinnan edistämistä koehankkeilla ja levitystoimilla SAVE-ohjelman puitteissa. 
Energialaitoksia pyritään saamaan sitoutumaan energiapalvelujen ja energiatehokkuuden 
markkinoimiseen osana niiden liiketoiminnan päämääristä. 
viii) Energianhallinta ja teknologian hankkiminen 
Edistääkseen energiatehokkuutta julkisella sektorilla komissio aikoo esittää 
energianhallintaa koskevan direktiiviehdotuksen, jossa jäsenvaltiot ja EU:n toimielimet 
sopivat annettujen ohjeiden noudattamisesta ja ostavat kustannus- ja energiatehokasta 
teknologiaa aina, kun ne rakentavat, korjaavat tai kalustavat omistamiaan tai liisaamiaan 
rakennuksia. Tämä koskee kaikkia EU:n ja jäsenvaltioiden kansallisesti omistamia 
energiakäyttöisiä laitteita, joihin kuuluvat myös autot. Tarkoituksena on, että 
julkisyhteisöt näyttävät esimerkkiä energiatehokkuuden edistämisessä. Yritysten 
sitoutuminen parhaiden käytäntöjen ohjelmiin on luonnollinen seuraus tästä esimerkistä. 
Työ koordinoidaan yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän (EMÄS) 
kanssa. Siihen kuuluu myös käyttöiän kustannusanalyysi. Ohjelmaa täytäntöönpantaessa 
varmistetaan myös yhdenmukaisuus komission julkisia hankintoja koskevien sääntöjen 
kanssa. Rakennusalan potentiaali arvioidaan suureksi, ja tämän potentiaalin hyödyntämistä 
haittaavat institutionaaliset esteet ovat hyvin tunnettuja. Tämän tyyppisten julkisten 
rakennusten ja omaisuuden energianhallintaohjelmaa pidetään tehokkaana keinona näiden 
esteiden poistamiseksi. Komissio jatkaa myös omien energianhallintakäytäntöjensä 
tutkimista ja parantamista. 
Teknologian yhteishankinta on väline teknologian energiatehokkuuden kysynnän 
määrittelemiseksi ja yhdistämiseksi. Sen on todettu toimivan hyvin monien erilaisten 
infrastruktuuriin liittyvien esteiden poistamisessa. Teknologian hankinnalla pyritään 
edistämään uusien tuotteiden markkinoille tuomista sellaisen kysynnän (tässä 
tapauksessa energiatehokkuusvaatimuksen) tyydyttämiseksi, jota markkinoilla olevat 
tuotteet eivät voi tyydyttää. Sillä pyritään sovittamaan yhteen valmistajien ja kuluttajien 
näkökohdat, jotta markkinat toimisivat tehokkaammin energiatehokkuuden osalta. 
Asiantuntevien ja vaikutusvaltaisten hankkijoiden ryhmä, joka määritellään "ostajien 
18 
ryhmäksi", laatii tuotespesifikaatiot teknisten asiantuntijoiden avustuksella ja 
käynnistää valmistajien välisen kilpailun vaatimusten täyttämiseksi. Monet jäsenvaltiot 
ovat toteuttaneet teknologiahankintoja menestyksekkäästi. SAVE-ohjelman yhteydessä on 
tutkittu Euroopan unionin tasolla tehtävien hankintojen toteutettavuutta, ja siitä saatuja 
kokemuksia on sovellettu THERMIE-hankkeessa. Uutta koehanketta harkitaan 
parhaillaan, ja uusia tapoja etsitään tämän välineen soveltamisalojen laajentamiseksi ja 
lisäämiseksi. 
6. Jatkotoimet 
Kaikilta päätöksentekijöiltä ja intressipiireiltä tulevaa voimakasta sitoutumista ja selviä 
signaaleja energiatehokkuuden merkityksestä ja tärkeydestä tarvitaan, jos aiotaan säästää 
energiaa mitenkään merkittävästi, erityisesti ajatellen unionin Kiotossa tekemää sitoumusta 
C02-päästöjen vähentämiseksi. 
Yhteisön strategian lisäksi myös jäsenvaltioiden on kehitettävä omat kansalliset 
strategiansa. Tässä on kiinnitettävä huomiota energiaintensiteetin vähentämistä koskevan 
tavoitteen asettamiseen yhteisön ja kansallisella tasolla samoin kuin eri toimialoilla. 
On arvioitu, että jos edellä kuvatunlainen perustoimenpidepaketti pannaan täytäntöön 
tehokkaasti ja yhteensovitetusti, sillä olisi mitattava vaikutus energiaintensiteetin 
vähentämiseen yhteisössä, enemmän kuin mikä on ollut viime vuosien suuntaus (-0,6% 
vuodessa). Jos tämän lisäksi voitaisiin ehdotetuilla hyödyntämiskeinoilla vielä toteuttaa 1 
prosentin vähennys vuosittain (mikä on realistista), on sitä pidettävä saavutuksena, kun 
otetaan huomioon alhainen energian hinta, minkä oletetaan jatkuvan. 
Strategiamme tavoitteena lähivuosina on oltava energiatehokkuuden parantamiseen 
sisältyvän merkittävän taloudellisen potentiaalin täysimääräinen hyödyntäminen EU:ssa. 
Sen arvioidaan olevan vuoteen 2010 mennessä jopa 18 prosenttia vuoden 1995 
energiakulutuksesta. 
Tämä tiedonanto on ensimmäinen vaihe tässä strategiassa. Komissio aikoo laatia 
energiatehokkuutta koskevan toimintasuunnitelman tässä tiedonannossa esitettyjen 
ajatusten perusteella käytävän lisäkeskustelun ja siitä saatavien ideoiden perusteella. 
19 
Liite 1. Energiaintensiteetin muutokset (kokonaisloppukulutus/BKT) (toe/milj. ecua 
1990) 
Itavalta 
Belgia 
Tanska 
Suomi 
Ranska 
Saksa 
Kreikka 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Portugali 
Espanja 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
Euroopan unioni 181.2 
223.5 
152.8 
205.8 
160.0 
204.3 
253.4 
216.7 
129.7 
443.3 
222.1 
229.3 
152.7 
192.9 
194.7 
180.0 161.5 
202.1 
143.0 
196.8 
143.5 
177.4 
230.6 
201.1 
128.4 
409.9 
192.8 
217.1 
145.8 
166.9 
177.2 
163.0 159.6 
210.1 
133.8 
216.9 
142.7 
154.8 
231.4 
161.9 
128.4 
318.2 
196.5 
234.3 
154.5 
181.4 
173.1 
158.2 Vuotui-
nen %-
muutos 
90/85 
-2.3 
-2.0 
-1.3 
-0.9 
-2.2 
-2.8 
-1.9 
-1.5 
-0.2 
-1.6 
-2.8 
-1.1 
-0.9 
-2.9 
-1.9 
-2.0 Vuotui-
nen %-
muutos 
95/90 
-0.2 
0.8 
-1.3 
2.0 
-0.1 
-2.7 
0.1 
-4.2 
0.0 
-4.9 
0.4 
1.5 
1.2 
1.7 
-0.5 
-0.6 
Lähde: 1997 - Annual Energy Review (Energia-alan vuosikatsaus), Euroopan 
komissio, syyskuu 1997. 
20 
Liite 2. Jäsenvaltioiden energiatehokkuusohjelmien ja -toimenpiteiden pääpiirteet 
Itävalta 
Liittovaltion ja liittovaltion provinssien välinen sopimus (energiansäästöä koskevan 
liittovaltion perustuslain 15 a artikla) tuli voimaan 15 päivänä kesäkuuta 1995. Artiklassa 
määrätään koko maan kattavan yhteisen energiapolitiikan mahdollisuudesta. Sopimukseen 
kuuluu lämmönsäästäminen rakennuksissa, energiaa säästävä kuumanveden lämmitys, 
tuet, asukaskohtainen lämmönkulutuksen laskutus, kotitalouskoneiden merkinnät, 
kuumavesikattiloiden sertifiointi ja energian säästäminen teollisuudessa. Itävallan 
energiankuluttajien liiton kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti liitto antaa energia-alan 
neuvontaa yrityksille, joiden energiankäyttö on vähintään 20 TJ vuodessa. Itävalta on 
vahvistanut tavoitteet vuodelle 2000 (suhteessa vuoteen 1991): lämmitykseen ja veteen 
käytetyn energian vähentäminen 20 %, teollisuuden erityissähkönkäytön vähentäminen 
20 % ja liikenteen energiankäytön vähentäminen 10 %. 
Belgia 
Energiatehokkuudesta vastaavat alueelliset hallitukset. Vallonian hallintopiiri antoi 
vuonna 1993 asetuksen energiatehokkuuden edistämiseksi kaikilla aloilla ja loi toimille 
yhtenäisen oikeudellisen kehyksen. Alueella otettiin käyttöön flaamilaisella alueella 
käytössä oleva lämpötehokkuutta koskeva standardi vuonna 1997. Flaamilainen alue on 
vuodesta 1992 lähtien toteuttanut eräitä energiatehokkuuteen liittyviä toimia. Näitä toimia 
ovat lämpötehokkuusstandardit, energiasopimukset ja neuvontapalvelut. Alueella on 
käytössä erilaisia tukia ja tieto-ohjelmia. 
Tanska 
Energia 21, uusin energia-alan toimintasuunnitelma, julkaistiin vuonna 1996. Sen 
päätarkoituksena on myötävaikuttaa kestävään kehitykseen. Energia 21 :n keskeinen 
painopistealue on energian entistä tehokkaampi käyttö. Suunnitelman tavoitteena on 
saavuttaa 20 prosentin parannus energiaintensiteetissä vuosina 1994 - 2005. Pitkän 
aikavälin tavoitteena on vielä parantaa energiaintensiteettiä 55 prosentilla vuosina 1994 -
2030. Hiilidioksidipäästöjen verotukseen yhdessä erilaisten toimintapoliittisten toimien 
kanssa luotetaan vahvasti. Tanska on rakennusten energiamerkintöjen käytön edelläkävijä, 
ja se tarkisti äskettäin ohjelmaa tehokkuuden parantamiseksi. Se pitää yhdistettyä 
energiantuotantoa hyvin tärkeänä, ja vuonna 1996 se perusti sähkönsäästötrustin 
sähkönsäästöaloitteiden tukemiseksi. 
21 
Suomi 
Uusin energiapoliittinen toimintasuunnitelma annettiin eduskunnalle kesäkuussa 1997. 
Siinä edellytetään, että energiatehokkuutta parannetaan entisestään. Tavoitteena on 
pysäyttää kokonaisenergiankulutuksen kasvu seuraavan 10-15 vuoden kuluessa, mikä 
merkitsee erityisesti energiatehokkuuden parantamista 10 - 20 prosentilla vuoteen 2010 
mennessä. Joulukuussa 1995 tehdyssä energiansäästämisen toteuttamista koskevassa 
hallituksen päätöksessä todetaan, että energiansäästäminen on ollut yksi Suomen 
energiapolitiikan tärkeimmistä alueista kahden viimeisten vuosikymmenen ajan ja on sitä 
vastaisuudessakin. Suomi pitää teollisuuden ja kuntien kanssa tehtäviä 
vapaaehtoissopimuksia tärkeinä. Suomessa uskotaan myös, että hiilidioksidiverolla 
voidaan edistää energiatehokkuutta, ja sillä on laaja tiedotusohjelma ja merkittäviä 
teknologisia kehitysohjelmia. 
Ranska 
Energiatehokkuus on ollut Ranskan energiapolitiikan tärkeä osa jo 1970-luvulta lähtien, ja 
Ranskan lähestymistapa on perinteisesti ollut yksi kaikkein laaja-alaisimmista Euroopan 
unionissa sovelletuista lähestymistavoista. Viime vuosina on toteutettu hallituksen 
määräämiä määrärahojen pienennyksiä, mikä on vaikuttanut ohjelman 
kokonaissuuntaukseen. Nyt on kuitenkin näkyvissä viitteitä siitä, että talousarviota 
suurennetaan merkittävästi vuodesta 1999 alkaen. ADEMElla, energiatehokkuuden 
toimeenpanosta vastaavalla virastolla, ja kansallisella energialaitoksella, EDF:llä, on ollut 
yhteisiä kysynnänohjausohjelmia vuodesta 1993 alkaen. ADEMElla on myös yksi 
tehokkaimmista alueellisista verkostoista Euroopan unionissa, ja sillä on ollut kaikille 
energian loppukäytön aloille suunnattu tehokas kuluttajavalistusohjelma. 
Saksa 
Energiatehokkuutta koskevat toimintaohjelmat on suurelta osin tarkoitettu tukemaan 
ilmastonmuutosta koskevia ja siihen liittyviä ympäristöstrategioita sekä täyttämään EU.n 
säätämät velvollisuudet. Saksa on perinteisesti toteuttanut voimaperäisesti 
energiatehokkuuspyrkimyksiä sekä liittovaltion että osavaltioiden tasolla. Ohjelmiin 
kuuluu määräyksiä ja vapaaehtoissopimuksia, ja niille on ominaista voimakas luottamus 
markkinamekanismeihin. Saksa oli niiden ensimmäisten EU-maiden joukossa, jotka 
edellyttivät kulutukseen perustuvaa keskuslämmityksen ja kuuman veden kustannusten 
laskutusta. Kuluttajayhdistys AgV tarjoaa myös tärkeää energia-alan neuvontapalvelua 
330 eri kaupungissa. Hallituksella on voimassa olevat vapaaehtoissopimukset 19 
teollisuusliiton kanssa. Monet osavaltiot edistävät kysynnän ohjausta. 
Kreikka 
Kreikka on viime vuosina parantanut energiatehokkuusohjelmaansa ja yhdistänyt sen 
kiinteästi ympäristötavoitteisiin. Energiatehokkuutta edistetään kansalliseen ympäristö- ja 
energiaohjelmaan kuuluvalla kokonaisvaltaisella toimintasuunnitelmalla ja 
22 
energiansäästämistä koskevalla aliohjelmalla. Kokonaisvaltainen toimintasuunnitelma 
nimeltä Energia 2001 on kansallinen energiansäästämistä koskeva rakennetun ympäristön 
toimintaohjelma. Käynnissä on myös muutamia tukiohjelmia, ja CRES (Kreikan 
uusiutuvien energialähteiden keskus) tekee energia-alan auditointeja. 
Energiaintensiivisten teollisuudenalojen kanssa on myös tehty vapaaehtoissopimuksia. 
Energiapalveluja tarjoavien yritysten kehittämistä tuetaan myös. 
Irlanti 
Energiatehokkuus on yksi Irlannin energiapolitiikan kolmesta pilarista. Se on tärkeä osa 
hallituksen ilmastonmuutosta koskevaa strategiaa ja kestävään kehitykseen tähtäävää 
strategiaa. Irlanti on kehittänyt rakennusten energiatehokkuutta mittaavan järjestelmän ja 
perustanut kansallisen energiamittauskeskuksen ohjelman toteuttamista varten. 
Teollisuutta varten on olemassa kaksi tärkeää auditointiohjelmaa sekä ohjelma auditoinnin 
tuloksena suositeltavien toimenpiteiden rahoittamiseen. Irlannin kansallinen energialaitos 
ESB toteuttaa merkittävää kysynnänohjausohjelmaa. 
Italia 
Vuoden 1988 kansallisessa energiaohjelmassa (PEN) korostetaan energiatehokkuutta. 
Useimmat käytetyistä toimintapoliittisista välineistä perustuvat lakiin 10/91 "Määräykset 
kansallisen energiasuunnitelman täytäntöönpanoa varten energian järkevän käytön, 
energiasäästöjen ja uusiutuvien energialähteiden kehittämisen osalta". Se on puitelaki, jolla 
otetaan käyttöön määräyksiä energiatehokkuuden parantamiseksi kaikilla energian 
loppukäytön aloilla. Monia määräyksiä ei ole vielä täysin pantu täytäntöön. 
Täysimääräisesti voimaansaatettu on kuitenkin määräys, joka velvoittaa energia-asioista 
vastaavan johtajan palkkaamista sellaisiin yrityksiin, joiden energiankulutus on yli 10 000 
toe (teollisuus) tai 1 000 toe (muut alat). Muutamia tukiohjelmia jouduttiin rahoituksen 
puutteessa lopettamaan vuonna 1995. 
Luxemburg 
Parlamentti antoi energiatehokkuutta koskevan yleislain 5. elokuuta 1993. Laissa annetaan 
voimaansaattamislupa useille energiatehokkuutta edistäville toimille, joihin kuuluvat myös 
uudet vuonna 1996 voimaan tulleet lämpötehokkuusstandardit. Suuriruhtinaskunnan 
asetuksessa edellytetään energiatehokkuuden edistämistä kunnissa. Teollisuutta varten on 
olemassa erilaisia tukia, ja pakollisia energia-auditointeja vaaditaan teollisuuden yrityksiltä, 
jotka kuluttavat yli 3 GWh energiaa vuodessa. 
Alankomaat 
Alankomaiden energiapolitiikassa annetaan etusija sekä energiatehokkuuden parannuksille 
että kestävän energiatalouden kehittämiselle. Vuonna 1996 julkaistussa energiapolitiikkaa 
koskevassa kolmannessa valkoisessa kirjassa asetettiin energiatehokkuuden parannukselle 
23 
tavoite, joka vastaa yhtä kolmasosaa energiakulutuksesta seuraavien 25 vuoden aikana (33 
prosentin parannus vuosina 1995 - 2020, mikä vastaa 1,7 prosenttia vuodessa). 
Energiatehokkuuspolitiikat keskittyvät kolmeen energian loppukäytön ryhmään: 
tehdasteollisuuteen, koteihin ja rakennuksiin sekä liikenteeseen ja kuljetusalaan. 
Alankomaat on ollut edelläkävijä vapaaehtoissopimusten käytössä kaikilla aloilla, ja se 
myöntää erilaisia tukia sopimusten täytäntöönpanemiseksi. Energiatehokkuuden 
edistämiseen on olemassa myös useita ympäristöveroja. Vuoden 1995 
toimintasuunnitelmassa, joka koskee kestävää kehitystä tukevaa teollisuuden rakentamista, 
vaaditaan lämpötehokkuusstandardien tarkistuksia vuosina 1998 - 2000. Hallitus on 
tukenut yhdistettyä energiantuotantoa aktiivisesti. Energialaitokset toteuttavat 
ympäristöalan toimintasuunnitelmaa (MAP), joka kattaa erilaisia energiatehokkuuteen 
liittyviä tukia ja tieto-ohjelmia. 
Portugali 
Vuonna 1994 laadittu energiaohjelma, joka on osittain EU:n rahoittama, on pääasiassa 
suunniteltu energiatehokkuuteen liittyvää rahoituskannustinjärjestelmää varten. 
Tavoitteena on lisätä kotimaisten energialähteiden käyttöä ja parantaa energiatehokkuutta. 
Rakennuksia koskeva energiaohjelma käynnistettiin vuonna 1995. Yrityksiltä, joiden 
energiankulutus on yli 1 000 toe vuodessa, vaaditaan energianhallintajärjestelmien 
perustamista, ja niiden energiankäyttöä on tarkasteltava viiden vuoden välein. Hallituksen 
on hyväksyttävä nämä viisivuotissuunnitelmat. Portugalin teollisuuden laajentamista ja 
uudenaikaistamista koskevassa strategiaohjelmassa säädetään kannustimista ja 
vapaaehtoisista toimista teollisuudelle, joka voi hyödyntää niitä uudenaikaistamisessa ja 
ympäristötavoitteiden saavuttamisessa. SIURE, energian järkevää käyttöä koskeva 
alueellinen kannustusjärjestelmä, edistää energiatehokkuuteen tehtäviä investointeja 
auditointien, investointitukien, esittelyjen sekä tiedotuksen avulla. 
Espanja 
Uusin energia-alan toimintapolitiikka on esitetty kansallisessa energiasuunnitelmassa 1991 
- 2000 (PEN), jonka parlamentti hyväksyi huhtikuussa 1992. PEN-suunnitelmassa 
korostetaan energiatehokkuutta. Energiatehokkuussuunnitelman tavoitteena on pienentää 
oletettua energian loppukysyntää 7,6 prosentilla vuonna 2000 verrattuna vuoteen 1991 
siten, että teollisuudessa vähennetään 7 %, liikenteessä 9,6 % ja asunnoissa 5 %. 
Käynnissä on myös erilaisia tukiohjelmia. IDAE, energialähteiden monipuolistamiseen ja 
energiansäästöihin erikoistunut instituutti, antaa rahoitusta sairaaloille ja teollisuudelle. 
Hallitus käynnisti kysynnänohjausohjelman vuonna 1995. DAE neuvotteli ensimmäiset 
vapaaehtoissopimukset teollisuuden kanssa vuonna 1996. 
Ruotsi 
Ruotsilla on perinteisesti ollut kunnianhimoinen energiatehokkuusstrategia. Kestävää 
energiahuoltoa koskevassa vuoden 1997 lakialoitteessa korostetaan teknologiahankinnan 
käyttämistä energiatehokkuutta tavoiteltaessa. Ruotsin vuoden 1997 energiapolitiikan 
24 
tavoitteina on varmistaa pitkän ja lyhyen aikavälin sähkön ja muun energian saanti 
kansainvälisesti kilpailukykyisin ehdoin. Vuoden 1997 kestävää energiahuoltoa koskevaan 
lakialoitteeseen asti virallinen Ruotsin energiapolitiikka oli peräisin vuodelta 1991. 
Ruotsi luottaa myös erilaisiin ympäristöveroihin, joihin kuuluu hiilidioksidipäästöistä 
maksettava vero. Ruotsi tukee kuntien energianhallintaa ja edellyttää kuntien laativan 
energiasuunnitelmia. 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Yhdistyneen kuningaskunnan energiapolitiikka perustuu siihen, että turvataan 
kilpailukykyisin hinnoin varma, monipuolinen ja kestävä energiansaanti siinä muodossa 
kuin kuluttajat ja yritykset haluavat. Hallituksen mielestä tämä voidaan saavuttaa 
kilpailukykyisillä energiamarkkinoilla, jotka toimivat vakaassa oikeudellisessa kehyksessä. 
Energiatehokkuus on ollut energiapolitiikan tärkeä osa 1970-luvulta lähtien. 
Energiansäästötrusti perustettiin energiatehokkuuteen tehtävien investointien 
kannustamiseksi. Vuoden 1995 kotitalouksien energiansäästämistä koskevassa laissa 
edellytetään, että kaikkia asumisasioita käsittelevät paikallisviranomaiset yksilöivät 
toimenpiteet, joilla voidaan parantaa energiatehokkuutta julkisissa ja yksityisissä 
rakennuksissa. Yhdistynyt kuningaskunta on yksi niistä tienraivaajista, jotka kehittävät 
parhaan käytännön ohjelmaa teknisten tietojen tarjoamiseksi kaikkien alojen 
ammattilaisille. Hallituksella on myös kunnianhimoinen ohjelma, jolla se pyrkii 
parantamaan omiin toimiinsa liittyvää energian käyttöä. 
25 
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 246 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 12 06 01 10 
Luettelonumero : CB-CO-98-286-FI-C 
ISBN 92-78-35500-3 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg