Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukainen tiedonanto

Asia COMP/C1/N.38.369 - Rahmenvertrag T-Mobile Deutschland/VIAG Interkom (Ilmoitus)

(2002/C 189/04)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

1. JOHDANTO

1. Helmikuun 1 päivänä 2002 T-Mobile Deutschland GmbH ("T-Mobile") ja VIAG Interkom GmbH ("VIAG") ilmoittivat komissiolle 20 päivänä syyskuuta 2001 tehdystä puitesopimuksesta, joka koskee infrastruktuurin yhteiskäyttöä ja kansallisia verkkovierailuja kolmannen sukupolven GSM-matkaviestinnässä ("3G") Saksan markkinoilla. Ilmoituksessaan T-Mobile ja VIAG ("osapuolet") ovat pyytäneet joko EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaista puuttumattomuustodistusta tai 81 artiklan 3 kohdan mukaista poikkeusta(1).

2. Helmikuussa 2002 komissio julkaisi ensimmäisen tiedonannon, jossa tehtiin yhteenveto ilmoitetusta sopimuksesta ja kehotettiin kolmansia osapuolia esittämään huomautuksensa(2). Nyt komissio on tutkinut ilmoitetun sopimuksen ja muodostanut alustavan kannan. Tämä tiedonanto julkaistaan asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan nojalla, jotta kolmannet osapuolet voisivat esittää huomautuksensa komission ehdottamasta lähestymistavasta. Kolmannet osapuolet voivat toimittaa huomautuksensa komissiolle yhden kuukauden kuluessa tämän tiedonannon julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

2. OSAPUOLET

3. T-Mobile on GSM-standardeja käyttävä digitaalisen matkaviestinnän verkko- ja palveluoperaattori Saksassa. T-Mobile ylläpitää GSM-verkkoa ja tarjoaa GSM-palveluja Saksassa GSM 900 -toimiluvalla, ja sille myönnettiin UMTS-toimilupa (universal mobile telecommunications system) Saksassa elokuussa 2000(3). Se on kokonaisuudessaan T-Mobile International AG:n omistuksessa, joka puolestaan on kiinteän verkon vakiintuneen operaattorin Deutsche Telekom AG:n ("DTAG") kokonaan omistama tytäryhtiö.

4. T-Mobile International AG omistaa osuuksia matkaviestintäoperaattoreista Yhdistyneessä kuningaskunnassa (One2One, T-Motion, Virgin Mobile), Itävallassa (max.mobil.), Tsekissä (Radiomobil) ja Yhdysvalloissa (VoiceStream). T-Mobile International AG:llä on myös tytäryhtiöitä, jotka toimivat Alankomaissa (BEN, CMobil), Venäjällä (MTS) ja Puolassa (PTC). Tilikaudella 2000 T-Mobile International AG:n maailmanlaajuinen liikevaihto oli 6,5 miljardia euroa ja DTAG:n maailmanlaajuinen liikevaihto 40,9 miljardia euroa.

5. Myös VIAG ylläpitää digitaalisia matkaviestintäverkkoja ja -palveluja Saksassa vuonna 1997 saamallaan GSM 1800 -toimiluvalla, ja sille myönnettiin UMTS-toimilupa elokuussa 2000. VIAG:n omistaa kokonaan mmO2 plc, entinen BT Cellnet limited, joka oli aiemmin British Telecommunications plc:n hallinnassa. mmO2 ylläpitää tytäryhtiöidensä välityksellä verkkoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (BT Cellnet ja BT3G), Saksassa (VIAG), Alankomaissa (Telfort), Irlannissa (Digifone) ja Man-saarella (Manx Telecom). Vuonna 2000 BT-yrityskonsernin maailmanlaajuinen liikevaihto oli 31 miljardia euroa.

3. TUOTTEET/PALVELUT

6. 3G-palvelut perustuvat matkaviestintäjärjestelmiin, joiden välityksellä voidaan tarjota erityisesti innovatiivisia multimediapalveluja paremmin kuin GSM:n tapaisten toisen sukupolven järjestelmien välityksellä ja joissa käytetään sekä maanpäällisiä että satelliittiperustaisia osia(4). Näille palveluille ovat luonteenomaisia: i) multimediavalmiudet, täyttä liikkuvuutta ja rajoitettua liikkuvuutta tukevat sovellukset eri maantieteellisillä alueilla yli sen, mihin 2G-järjestelmät pystyvät, ii) tehokas pääsy Internetiin, organisaatioiden sisäisiin verkkoihin (Intranet) ja muihin Internet-protokollaan (IP) perustuviin palveluihin, iii) korkealaatuinen puheensiirto, joka vastaa kiinteiden verkkojen laatutasoa, iv) palvelujen siirrettävyys 3G-ympäristöjen kesken, v) toiminta yhdessä saumattomassa ympäristössä, mukaan lukien täydellinen verkkovierailu GSM-verkoissa sekä siirtyminen UMTS-verkkojen maanpäällisten ja satelliittivälitteisten osien välillä. Tällä sopimuksella osapuolet pyrkivät pääsemään Yhdistyneen kuningaskunnan kansallisille 3G-infrastruktuurimarkkinoille ja verkkovierailupalvelujen tukkumarkkinoille. Vaikka sopimuksella edistetään osapuolten erillistä pääsyä 3G-palvelujen vähittäismarkkinoille, sopimus ei suoranaisesti liity vähittäismarkkinoihin.

7. Tämä ilmoitus koskee suoraan seuraavia tuotteita/palveluja: a) 3G-infrastruktuurin yhteiskäyttöoikeus ja yhteiskäyttö sekä b) kansallisten 3G-verkkovierailujen tarjonta tukkupalveluna. Näillä markkinoilla todellisia tai mahdollisia kilpailijoita ovat Saksan muut neljä 3G-verkkoja ja -palveluja koskevien toimilupien haltijaa, ja mahdollisia kilpailijoita voivat olla kolmannet osapuolet, jotka myyvät edelleen näiden muiden operaattorien verkkojen tai osapuolten verkkojen käyttöoikeuksia ja tukkuperiaatteella tarjottavia verkkovierailupalveluja. Koska 3G-verkkoja ja -palveluja ei vielä ole otettu käyttöön, markkinaosuuksista tai 2G- ja 3G-palvelujen keskinäisestä korvaavuudesta ei toistaiseksi voida esittää täsmällistä arviota.

4. OIKEUDELLINEN PERUSTA JA TAUSTATIEDOT

4.1 Kolmannen sukupolven matkaviestinnän kehitys EU:ssa

8. Tähän mennessä digitaaliset matkaviestintäverkot ja -palvelut EU:ssa ovat perustuneet GSM-standardeihin. Eurooppalaiset televiestintäyritykset kehittävät ja valmistelevat parhaillaan käyttöönotettavaksi matkaviestintäverkkoja ja -palveluja, joissa käytetään GSM-standardien kolmatta sukupolvea (3G)(5). 3G:ssä yhdistyvät langaton matkaviestintäteknologia ja suuret tiedonsiirtonopeudet, ja se helpottaa kuluttajien mahdollisuuksia käyttää Internet-palveluja matkapuhelimitse. Sen kehitys EU:ssa perustuu yhteiseen teknologiseen perustaan, yleismaailmalliseen matkaviestintäjärjestelmään (UMTS), sekä radiotaajuuksien yhdenmukaistamiseen ja yhdenmukaisen sääntely-ympäristön määrittelyyn.

9. Näiden yhdenmukaistamistavoitteiden saavuttamiseksi Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät vuonna 1997 direktiivin telepalvelualan yleisten valtuutusten ja yksittäisten toimilupien yhteisistä puitteista(6). Sitä seurasi vuoden 1998 lopussa päätös kolmannen sukupolven matkaviestinnän ja langattoman viestinnän järjestelmän (UMTS) koordinoidusta käyttöönotosta Euroopan yhteisössä(7). Siinä jäsenvaltiot velvoitettiin mahdollistamaan UMTS-palvelujen käyttöönotto alueellaan 1 päivään tammikuuta 2002 mennessä ja painotettiin teknisten elinten kuten Euroopan telehallintojen neuvottelukunnan (CEPT) ja Euroopan telealan standardointilaitoksen (ETSI) osuutta taajuuksien käytön yhdenmukaistamisessa ja yhteisen ja avoimen standardin edistämisessä yhteensopivien UMTS-palvelujen tarjoamiseksi koko Euroopassa.

10. Komissio puolestaan julkaisi maaliskuussa 2001 tiedonannon, joka käsitteli nykytilannetta ja tulevia toimia kolmannen sukupolven matkaviestinnän käyttöönottamiseksi EU:ssa(8). Tässä tiedonannossa huomioidaan televiestintäoperaattorien hankala rahoitustilanne kaikkialla EU:ssa sekä käyttöönottoon liittyvät suuret infrastruktuuri-investointikustannukset, jotka yhdessä saavat operaattorit tekemään infrastruktuurin yhteiskäyttöjärjestelyjä. Tiedonannossa päätellään, että taloudellista hyötyä tuottavaa verkkoinfrastruktuurin yhteiskäyttöä on periaatteessa syytä edistää edellyttäen, että kilpailusääntöjä ja muuta asiaan liittyvää yhteisön oikeutta noudatetaan(9). Komissio painotti edellisessä tiedotteessaan(10) aikomuksestaan toimia kansallisten hallitusten kanssa taatakseen hyvät mahdollisuudet verkon jakamiseen.

4.2 Verkon yhteiskäyttö

11. Osapuolten verkon yhteiskäyttöä koskevan sopimuksen kannalta merkittävä peruserottelu on radioliityntäverkon (radio access network, RAN) ja runkoverkon välinen ero.

12. RAN: tämä käsittää mastojen ja antennien sijoituspaikat, paikalliset tukilaitekaapit (site support cabinets, SSC) ja virtalähteen sekä antennit, yhdistimet ja siirtoyhteydet, Node B:t eli tukiasemat, jotka vastaanottavat ja lähettävät dataa taajuuksilla ja ohjaavat yksittäistä verkon solua, ja radioverkko-ohjaimet (radio network controller, RNC), joista kukin ohjaa useaa Node B -tukiasemaa ja on yhteydessä runkoverkkoon.

13. Runkoverkko: tämä on verkon älykäs osa, joka koostuu matkapuhelinkeskuksista (mobile switching centre, MSC), erilaisista tukisolmuista, palvelualustoista, asiakkaiden kotirekistereistä sekä käyttö- ja kunnossapitokeskuksista. Se on liitetty kiinteisiin ISDN- (digitaalinen monipalveluverkko) ja Internet-verkkoihin.

>PIC FILE= "C_2002189FI.002301.TIF">

14. 3G-verkon yhteiskäyttö voidaan toteuttaa useilla eri tasoilla, ja se voi käsittää eritasoista yhteistyötä. Operaattorin itsenäisyys riippuu yhteiskäytössä olevista verkon osista ja mahdollisuudesta asentaa erillisiä osia (suunnitteluvapaus). Verkon yhteiskäytön kohteet voidaan erotella kasvavan yhteiskäyttöasteen mukaisessa järjestyksessä:

- laitteistopaikat, joiden yhteiskäyttö vaihtelee yksittäisten mastopaikkojen yhteiskäytöstä koko laitteistoverkoston yhteiskäyttöön (joka vaatii yhdenmukaista verkkorakennetta) ja voi kattaa tukilaitteiston kuten tukilaitekaapit (SSC),

- tukiasemat (Node B) ja antennit.

- radioverkko-ohjaimet (RNC).

- runkoverkot, mukaan lukien matkapuhelinkeskukset (MSC) ja erilaiset tietokannat.

- taajuudet.

Kansallisissa verkkovierailuissa puolestaan kyseisillä operaattoreilla ei ole sinänsä mitään verkon osia yhteiskäytössä, vaan ne vain käyttävät toistensa verkkoa palvelujen tarjoamiseen omille asiakkailleen.

15. Ilmoituksessaan osapuolet käyttävät termiä "laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö" infrastruktuurin yhteiskäytöstä, joka ulottuu Node B- ja RNC-tasolle mutta ei sisällä näitä osia (toisin sanoen ensimmäinen luetelmakohta edellä). Termillä "RAN:n yhteiskäyttö" ne tarkoittavat koko radioliityntäverkon yhteiskäyttöä, joka sisältää Node B:t ja RNC:t (toisin sanoen ensimmäinen, toinen ja kolmas luetelmakohta edellä). Osapuolet eivät suunnittele runkoverkkojensa yhteiskäyttöä, mutta niiden sopimus kattaa kansalliset verkkovierailut sellaisten alueiden ulkopuolella, joilla osapuolet harjoittavat laajennettua laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä tai RAN:n yhteiskäyttöä.

4.3 Kansallinen sääntelykehys

16. Yhteisön oikeuden lisäksi verkkoinfrastruktuurin yhteiskäytössä on otettava huomioon sovellettavat kansalliset toimilupien myöntämis- ja sääntelyvaatimukset(11). Sekä Saksan yleisessä kansallisessa sääntelykehyksessä että osapuolten 3G-toimilupien ehdoissa asetetaan parametreja verkon yhteiskäytölle. Näitä ovat muun muassa:

- verkon toteutusvaatimukset, jotka koskevat erityiseen aikatauluun sidottua tosiasiallista kattavuutta, muun muassa vaatimus 25 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2003 loppuun mennessä ja 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä; tätä vaatimusta ei voida toteuttaa kansallisin verkkovierailuin mutta kylläkin infrastruktuurin yhteiskäytöllä,

- yleiset velvoitteet, joita kaavoitusrajoitukset ja ympäristönäkökohdat aiheuttavat esimerkiksi laitteistopaikkojen ja antennien yhteiskäytön osalta,

- sallittua verkon yhteiskäyttöä koskevat rajoitukset, jotka liittyvät esimerkiksi älyverkkopalvelujen ja arkaluontoisten asiakastietojen yhteiskäyttöön.

17. Kansallinen televiestinnän sääntelyviranomainen, jonka vastuualueeseen ilmoitettu sopimus kuuluu, on Saksan postin ja televiestinnän sääntelyviranomainen (Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post, RegTP). RegTP julkaisi kesäkuussa 2001 yleiset ohjeet, joissa se suhtautui myönteisesti infrastruktuurin yhteiskäyttöön edellyttäen, että tietyt ehdot täyttyvät(12).

18. RegTP sulki erityisesti pois runkoverkon yhteiskäytön ja taajuusalueiden yhdistämisen, mutta salli laitteistopaikkojen, mastojen, antennien, kaapeleiden ja yhdistimien sekä tukilaitekaappien ja loogisesti erillisten Node B -tukiasemien sekä radioverkko-ohjainten yhteiskäytön(13) edellyttäen, että:

- jokainen toimiluvan haltija ohjaa itsenäisesti omaa loogista Node B -tukiasemaansa tai radioverkko-ohjaintaan,

- tietoja (kuten asiakastietoja) ei vaihdeta enempää kuin tekniset toimenpiteet vaativat,

- käyttö- ja kunnossapitokeskukset ovat erilliset,

- ylimääräisiä omia Node B -tukiasemia tai ylimääräisiä omia radioverkko-ohjaimia voidaan käyttää suunnittelun itsenäisyyden takaamiseksi, ja operaattorin omat, ainoastaan sen itse käyttämät Node B -tukiasemat ovat liitettyinä omiin loogisiin radioverkko-ohjaimiin,

- kattavuusalueille ei ole alueellista jakoa, joka estäisi verkko- ja kattavuusalueiden päällekkäisyyden; toisin sanoen osapuolet eivät saa sopia kattavansa ainoastaan toisistaan erillisiä maantieteellisiä alueita ja turvautuvansa verkkovierailuihin toistensa verkoissa niillä alueilla, joita niiden oma verkko ei kata.

19. Joulukuun 7 päivänä 2001 RegTP totesi osapuolten puitesopimuksen näiden sääntelyrajoitusten mukaiseksi edellyttäen, että osapuolet noudattavat vaatimuksia Node B -tukiasemien ja radioverkko-ohjainten loogisesti itsenäisestä ohjauksesta. Lisäksi RegTP:n hyväksynnän edellytyksenä olivat selontekovelvoitteet, jotka koskevat yhteiskäytössä olevan infrastruktuurin maantieteellistä jakautumista ja sitä, että osapuolet täyttävät omat velvoitteensa 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta.

20. Eurooppa-oikeuden ensisijaisuusperiaatteesta johtuen kansallista sääntelykehystä ja EU:n kilpailusääntöjä sovelletaan rinnakkain ja kumulatiivisesti. Kansalliset säännöt eivät saa olla ristiriidassa EU:n kilpailusääntöjen kanssa, eikä kansallisten sääntöjen ja asetusten mukaisuus saa vaikuttaa EU:n kilpailusääntöjen mukaisen arvioinnin tulokseen. Näin ollen ilmoitetusta sopimuksesta on tarpeen tehdä täydellinen EU:n kilpailusääntöjen mukainen arvio.

5. SOPIMUS

21. Syyskuun 20 päivänä 2001 osapuolet tekivät puitesopimuksen, jossa määriteltiin niiden 3G-infrastruktuuriyhteistyön keskeiset ehdot. Sopimuksen tavoitteita ovat pääomainvestointien tehostaminen ja säästöjen saavuttaminen toimintamenoissa, maantieteellisen kattavuuden laajentaminen kuitenkin ympäristövaikutuksia rajoittaen sekä 3G-verkkoinfrastruktuurin käyttöönoton aikaistaminen. Puitesopimuksen ehtojen mukaan osapuolet tekevät yhteistyötä seuraavissa muodoissa:

i) laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö: laitteistopaikkainfrastruktuurin osien, kuten mastopaikkojen, tukilaitteiston ja virtalähteen, sekä mahdollisesti antennien, yhdistimien ja siirtoyhteyksien molemminpuolinen yhteiskäyttö riittävän suurella maantieteellisellä alueella, jotta kumpikin osapuoli pystyy täyttämään velvoitteensa 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta;

ii) radioliityntäverkon (RAN) yhteiskäyttö: Node B -tukiasemien (jotka vastaanottavat ja lähettävät tietoa taajuuksilla ja ohjaavat yksittäistä verkon solua) ja radioverkko-ohjainten (RNC), joista kukin ohjaa useaa tällaista Node B -tukiasemaa ja on yhteydessä runkoverkkoon, molemminpuolinen yhteiskäyttö;

iii) kansalliset verkkovierailut: muun väestön (eli sen, joka jää kummankin osapuolen 50 prosentin väestökattavuusvelvoitteiden ulkopuolelle) osalta suunnitellaan molemminpuolisia kansallisia verkkovierailuja niissä toisen osapuolen omistaman verkon osissa, joissa ei harjoiteta laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä eikä RAN:n yhteiskäyttöä.

Osapuolet ylläpitävät erillisiä runkoverkkoja ja palvelutarjontaa eivätkä harjoita taajuuksiensa yhteiskäyttöä. Sopimus ei ole yksinomainen, sillä molemmat osapuolet voivat sopia laajennetusta laitteistopaikkojen yhteiskäytöstä, RAN:n yhteiskäytöstä ja kansallisista verkkovierailuista kolmansien osapuolten kanssa (kohta 1.3). Sopimuksen keskeisiä määräyksiä selostetaan yksityiskohtaisemmin seuraavassa.

5.1 Laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö

22. Kumpikin osapuoli rakentaa oman verkkoinfrastruktuurinsa, mutta tekee yhteistyötä "laajennetun laitteistopaikkojen yhteiskäytön" muodossa alueella, joka vastaa niiden toimilupaan liittyviä velvoitteita 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä. Sopimuksen mukaan "laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö" merkitsee yhteisten tukilaitekaappien (SSC) ja virtalähteen sekä mahdollisesti antennien, yhdistimien ja siirtoyhteyksien yhteiskäyttöä.

23. Sopimuksessa määritellään säännöt niiden laitteistopaikkojen määrittämiseksi, joista voidaan tehdä yhteiskäyttöjärjestelyjä. Kohdassa 2.1 määrätään, että ensiksi kumpikin osapuoli laatii itsenäisesti omat käyttöönottosuunnitelmansa ja että seuraavaksi suunnitelmat jaetaan 18 kuukauden suunnittelujaksoihin, joista ilmenevät ne alueet, joita T-Mobile ja VIAG aikovat kumpikin tahollaan kehittää. Maantieteellisiä alueita, joita osapuolet pitävät merkityksellisinä oman verkkonsa toteuttamiselle, verrataan määräajoin, ja päällekkäiset osat voidaan määritellä infrastruktuurin yhteiskäyttöalueiksi. Osapuolten omat paikalliset teknisen tason toimipisteet määrittävät, mitkä laitteistopaikat olisi otettava laajennettuun yhteiskäyttöön kustannussäästöjen maksimoimiseksi.

24. Kohdassa 3.2 määrätään erityisesti, että osapuolet eivät voi yhteisesti omistaa eivätkä hallita laajennetun laitteistopaikkojen yhteiskäytön piiriin kuuluvia osia. Osapuolen, jonka omistuksessa tai hallinnassa kyseiset laitteistopaikkojen yhteiskäytön piiriin kuuluvat osat ovat, on kuitenkin sallittava toisen osapuolen käyttää niitä. Kohdan 3.3 mukaan laitteistopaikkoja koskevassa kahdenvälisessä puitesopimuksessa, joka on vielä tekemättä, määritellään kanta yhteiskäytössä olevien laitteistopaikkojen yhteiseen ja hyötyä tuottavaan käyttöön sekä kustannusten sääntelyyn.

25. Sopimus sisältää myös luottamuksellisten tietojen vaihtoon liittyviä takeita. Kohdassa 2.6 määrätään, että ainoastaan laajennetun laitteistopaikkojen yhteiskäytön tekniseen toteuttamiseen tarvittavia tietoja voidaan vaihtaa. Sopimuksen nojalla muita tietoja, varsinkaan kaupallisesti arkaluontoisia asiakastietoja, ei voida vaihtaa.

5.2 Radioliityntäverkkojen yhteiskäyttö

26. Sopimuksen jaksossa 4 käsitellään radioliityntäverkkojen yhteiskäytön muodossa tapahtuvaa yhteistyötä. Sopimuksen nojalla RAN:ien yhteiskäyttöön voi sisältyä lisäksi yhteisten fyysisten Node B -tukiasemien ja yhteisten fyysisten radioverkko-ohjainten (RNC) yhteiskäyttö. (RegTP:n asettamien puitteiden noudattamiseksi Node B -tukiasemien ja radioverkko-ohjainten olisi oltava loogisesti erillisiä.) Kohdassa 4.1 määrätään, että osapuolten on tehtävä RAN:ien yhteiskäytöstä toteutettavuustutkimus ennen 30 päivää kesäkuuta 2002. Kohdassa 4.2 määrätään, että jos RAN:ien yhteiskäyttö on toteutettavissa, osapuolet tekevät sen toteutusta sääntelevän sopimuksen mahdollisimman pian. Koska RAN-jakamisen mahdollisuuksista ei ole vielä varmuutta, komissio ei vielä ilmaise kantaansa tästä asiasta.

5.3 Kansalliset verkkovierailut

27. Laajennettua laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä tai RAN:ien yhteiskäyttöä ei ehdoteta harjoitettavan sen alueen ulkopuolella, joka vaaditaan 50 prosentin väestöosuuden kattamiseksi. Sen sijaan osapuolet rakentavat omat 3G-infrastruktuurinsa, ja mahdollinen yhteistyö rajoittuu sekä piirikytkentäisten että pakettivälitteisten kansallisten verkkovierailujen tukkuostoihin. VIAG, mutta ei T-Mobile, sitoutuu ostamaan vähimmäismäärän tällaisia verkkovierailupalveluja T-Mobilelta. T-Mobile saa oikeuden ostaa verkkovierailupalveluja VIAG:lta samoin ehdoin, mutta ei ole siihen velvollinen.

28. Jaksossa 5 määritellään kansallisten verkkovierailujen keskeiset periaatteet. Kohdassa 5.3 määrätään, että osapuolet sopivat olevansa syrjimättä muita kansallisia tai kansainvälisiä verkkovierailukumppaneita. Lisäksi kumpikaan osapuoli ei saa kohdella toisen osapuolen asiakkaita epäedullisesti omiin asiakkaisiinsa verrattuna. Kohdassa 5.6 määrätään, että osapuolet sitoutuvat varmistamaan, että verkkovierailuyhteistyö ei rajoita osapuolten välistä kilpailua palveluissa.

29. Jaksossa 6 käsitellään VIAG:n asiakkaiden kansallisia verkkovierailuja T-Mobilen 3G-verkossa. Kohdassa 6.1 määrätään, että T-Mobilen on tarjottava VIAG:lle kansallisia verkkovierailuja tukkuperiaatteella sopimuksen voimassaoloaikana. Sopimukseen sisältyy, että VIAG on sopinut ostavansa T-Mobilelta vähimmäismäärän verkkovierailupalveluja kolmen vuoden kuluessa 3G-verkkovierailupalvelujen käyttöönottopäivästä (kohta 6.5). Osapuolet väittävät, että VIAG:n verkkovierailuista T-Mobilen GSM-verkossa saatu kokemus osoittaa, että kyseinen vähimmäismäärä edustaa todennäköisesti hyvin pientä osaa VIAG:n tarpeista. Jaksossa 7 käsitellään vastaavasti T-Mobilen asiakkaiden kansallisia verkkovierailuja VIAG:n 3G-verkossa. Kohdassa 7.1 määrätään, että T-Mobilella on oikeus mutta ei velvollisuutta ostaa 3G-verkkovierailupalveluja VIAG:ltä. Jos T-Mobile kuitenkin sitoutuu ostamaan kansallisia verkkovierailupalveluja VIAG:ltä, sitä koskee sama vähimmäisostovaatimus kuin VIAG:tä (kohta 7.4).

30. Jaksossa 8 määritellään erityiset säännöt käytönestolle. Kohdassa 8.3 määrätään, että kansallisia verkkovierailuja tarjoavalla osapuolella on oikeus estää toisen osapuolen asiakkaita käyttämästä verkkoaan. Kansallisia verkkovierailuja käyttävä osapuoli voi myös estää omia asiakkaitaan käyttämästä toisen osapuolen palvelua. Tätä sovelletaan tapauksissa, joissa alueissa on päällekkäisyyttä. Sopimuksessa annetaan myös tietoa niiden alueiden sijainnista, joilla käyttö estetään, ja olosuhteista, joissa osapuolet luopuvat käytönestosta.

31. Jaksossa 10 määritellään kaksihintajärjestelmä 3G-verkkovierailuille. Siinä määrätään, että piirikytkentäisten 3G-verkkovierailujen (jotka on tarkoitettu puheensiirtopalveluihin) hinnat perustuvat kyseisen osapuolen perimiin yhteenliittämisen kohdeverkkomaksuihin(14). Pakettivälitteisten 3G-verkkovierailujen tukkuhinnat perustuvat "retail minus" -hinnoittelumalliin, jossa otetaan huomioon pakettivälitteisten verkkovierailujen hintojen ja kysynnän mahdollinen tuleva kehitys. Lisäksi sopimuksessa määrätään yleisperiaatteeksi, että kummankin osapuolen on varmistettava, että sen verkossa vierailevia toisen osapuolen asiakkaita kohdellaan yhtä suotuisasti kuin sen omia asiakkaita (kohta 5.3).

32. Jaksossa 11 määritellään erityissäännöt kansallisten verkkovierailujen kapasiteetin jälleenmyynnille kolmansille osapuolille. "Circuit-switched voice capacity" jälleenmyynti MVNO:lle riippuu toisen osapuolen hyväksynnästä. Kohdassa 11.1.a määritellään yleissäännöksi, että kummallakin osapuolella on oikeus jälleenmyydä toisen osapuolen verkkovierailukapasiteettia jälleenmyyjille ja palveluntarjoajille. Kohdassa 11.1.b määrätään, että osapuolilla on oikeus tarjota toisen osapuolen kansallisten verkkovierailujen kapasiteettia virtuaalisille matkaviestintäverkko-operaattoreille (Mobile Virtual Network Operators, MVNO) dataliikennettä varten ("data-MVNO")(15) edellyttäen, että kyseiset MVNO:t eivät käytä kapasiteettia sellaisten palvelujen tarjoamiseen asiakkaille, jotka ovat asiakkaan kannalta olennaisilta osin samanlaisia kuin päästä päähän -matkapuhelinpalvelut ("puhe-MVNO"). Tarkoituksena on estää "puhe-MVNO:ita" tarjoamasta Internet-puheluita, jotka perustuvat datansiirtohintaisiin verkkovierailuihin, ja alittamasta siten osapuolten hintoja vähittäismarkkinoilla. Osapuolet pystyvät tarjoamaan "data-MVNO:ille" puheliikenteen verkkovierailukapasiteettia toimien jälleenmyyjinä, mutta tästä tullaan todennäköisesti laskuttamaan korkeampaa hintaa. Kohta 11.1.b on määrä tarkistaa vuoden 2003 lopussa.

33. Lisäksi kohdassa 11.1.c määrätään, että kohdassa 11.1.b määritelty verkkovierailukapasiteetin jälleenmyynti muille toimiluvan omaaville verkko-operaattoreille tai "puhe-MVNO:ille" edellyttää toisen osapuolen suostumusta. Kohdan 11.2 nojalla kohdan 11.1.c mukaista vaatimusta ennakkosuostumuksesta ei kuitenkaan sovelleta, jos MVNO:t ovat konserniin kuuluvia yrityksiä, edellyttäen että ne noudattavat puhe- ja datapalvelujen eri hinnoittelujärjestelmiä. Lisäksi, jos osapuoli itse tarjoaa verkkovierailuja kolmannelle (konserniin kuulumattomalle) osapuolelle, joka on "puhe-MVNO" ja tarjoaa palveluja, jotka ovat asiakkaan kannalta olennaisilta osin samanlaisia kuin päästä päähän -matkapuhelupalvelut kohdassa 11.1.b tarkoitetussa merkityksessä, kyseinen osapuoli on kohdan 11.3 nojalla velvollinen sallimaan myös toisen osapuolen tarjota saamaansa kansallisten verkkovierailujen kapasiteettia tällaisille "puhe-MVNO:ille".

5.4 Kesto

34. Sopimus on voimassa 31 päivään joulukuuta 2011, minkä jälkeen se uudistetaan ilman eri toimenpiteitä kahden vuoden ajaksi, jollei kumpikaan osapuoli irtisano sitä kaksi vuotta etukäteen tehtävällä ilmoituksella.

6. OSAPUOLTEN VÄITTEET

35. Osapuolet selittävät 3G-verkon yhteiskäyttöä koskevan sopimuksensa tarpeen ensisijaisesti taloudellisilla syillä. Ne väittävät erityisesti, että verkon yhteiskäyttö on tarpeen: 1) ensinnäkin, koska 3G-verkkoinfrastruktuuri on edeltäjiään kalliimpi, sillä siihen vaadittava antennitiheys on paljon suurempi, itse asiassa kaksinkertainen toisen sukupolven GSM-verkkoihin verrattuna, 2) toiseksi, koska 3G-toimilupien myöntämisen jälkeen 3G-palvelujen tuotto-odotuksia on tarkistettu alaspäin, ja 3) kolmanneksi, koska osapuolten pääomanhankintakustannukset ovat kasvaneet matkaviestintäalan yleisen taantuman vuoksi. Osapuolet odottavat sopimuksen vähentävän niiden verkkoinfrastruktuuri-investointeja jopa 30 prosentilla ja tuottavan lisäsäästöjä verkkotoiminnan kustannuksissa.

36. 81 artiklan 1 kohta: Osapuolet väittävät, että sopimuksen tavoitteena tai seurauksena ei ole 81 artiklan 1 kohdan vastainen kilpailun tuntuva rajoittuminen yhteismarkkinoilla, koska niiden suunnittelema laitteistopaikkojen yhteiskäyttö ja mahdollinen radioliityntäverkkojen yhteiskäyttö ei merkitse runkoverkkojen yhteiskäyttöä ja koska sopimuksessa edellytetään, että osapuolet ylläpitävät täydellistä kilpailua palvelu- ja vähittäismarkkinoilla. Lisäksi verkkojen suunnittelu, toteutus ja verkkotoiminta pysyvät itsenäisinä, ja teknisten tietojen ilmaiseminen rajataan vain välttämättömimpään.

37. 81 artiklan 3 kohta: Pääasiallinen mahdollinen kilpailunrajoitus liittyy kapasiteetin jälleenmyyntiin "data-MVNO:ille". Jos sopimuksen katsotaan rajoittavan kilpailua, osapuolet väittävät vaihtoehtoisesti, että sille voidaan myöntää poikkeus 81 artiklan 3 kohdan nojalla. Kun otetaan huomioon toimiluvista aiheutuneet suuret kustannukset ja niiden jälkeinen 3G-taajuusalueen kauppa-arvon merkittävä lasku, osapuolet väittävät, että ne voivat vähentää pääoma- ja toimintamenojaan infrastruktuurin yhteiskäytöllä, joka vähentää verkkoinfrastruktuuri-investointeja ja verkkotoiminnan kustannuksia. Osapuolten mukaan tämä on tarpeen, koska infrastruktuurin yhteiskäyttö auttaa keventämään osaa 3G-markkinoiden samanaikaisen käyttöönoton kustannustaakasta EU:ssa. Lisäksi osapuolet väittävät, että valittu lähestymistapa on Saksan kansallisen sääntelyviranomaisen RegTP:n sekä muiden kansallisten sääntelyviranomaisten, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan Oftelin, valitseman linjan mukainen. Lisäksi infrastruktuurin yhteiskäyttö on tarpeen kaavoitusrajoitusten ja ympäristönäkökohtien vuoksi.

38. Osapuolet väittävät, että kuluttajat hyötyvät viime kädessä nopeiden, entistä innovatiivisempien 3G-palvelujen tarjonnasta alhaisin hinnoin. Lopuksi ne toteavat, että kilpailu paitsi säilyy myös lisääntyy Saksan 3G-verkkojen ja -palvelujen markkinoilla, koska sopimus mahdollistaa verkon aikaistetun ja täydellisemmän käyttöönoton, mikä taas vauhdittaa kilpailua.

7. PÄÄTELMÄ

39. Komissio aikoo suhtautua myönteisesti ilmoitettuun sopimukseen. Sitä ennen komissio kehottaa asianomaisia toimittamaan huomautuksensa kuukauden kuluessa tämän tiedonannon julkaisemisesta viitteellä "Asia COMP/N.38.369 - Rahmenvertrag T-Mobil Deutschland / VIAG Interkom (ilmoitus)" seuraavaan osoitteeseen tai faksinumeroon:

Euroopan komissio Kilpailun pääosasto (DG COMP)

Linja C

B - 1049 Bryssel Faksi (32-2) 296 70 81 s-posti: wolf.sauter@cec.eu.int

40. Jos huomautuksia esittävä osapuoli katsoo huomautustensa sisältävän liikesalaisuuksia, sen on ilmoitettava ne kohdat, joita sen mielestä ei tulisi julkistaa sen vuoksi, että ne sisältävät liikesalaisuuksia tai muuta luottamuksellista aineistoa, ja perusteltava pyyntönsä. Jos komissio ei saa perusteltua pyyntöä, se olettaa, että huomautukset eivät sisällä luottamuksellisia tietoja.

(1) Komissio on myös saanut BT Cellnet Limited -yhtiöltä (ja BT 3G Limited -yhtiöltä) sekä One2One Personal Communications Limited -yhtiöltä tähän asiaan liittyvän, 6 päivänä helmikuuta 2002 päivätyn ilmoituksen, joka koskee kahdenvälistä sopimusta 3G-verkon käyttöönotosta ja 3G-verkkovierailuista Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Komissio käsittelee kyseisen sopimuksen erikseen (asia COMP/N.38.370 - Yhdistyneen kuningaskunnan sopimus).

(2) EYVL C 53, 28.2.2002, s. 18.

(3) Elokuussa 2000 Saksan hallitus myönsi taajuushuutokauppamenettelyn päätteeksi kuusi 3G-toimilupaa, joista maksettiin 50,8 miljardia euroa. Toimiluvat myönnettiin seuraaville yhtiöille: T-Mobil, Vodafone-Mannesmann, E-Plus, Viag Interkom Group, Group 3G ja Mobilcom multimedia.

(4) "Kolmannen sukupolven matkaviestinnän käyttöönotto Euroopan unionissa: Nykytilanne ja tulevat toimet", KOM(2001) 141 lopullinen (20.3.2001)

(5) Ensimmäinen sukupolvi oli GSM 900, toinen sukupolvi DCS 1800 (josta nykyään käytetään nimeä GSM 1800); GPRS-järjestelmää pidetään usein välivaiheena ("2,5 G") matkalla 2G:stä 3G:hen

(6) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/13/EY, annettu 10 päivänä huhtikuuta 1997 (EYVL L 117, 7.5.1997, s. 15). Tässä direktiivissä säädetään menettelyistä, joilla myönnetään valtuutukset televiestintäpalvelujen tarjoamista varten, ja tällaisiin valtuutuksiin liittyvistä ehdoista

(7) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 128/1999/EY, tehty 14 päivänä joulukuuta 1998 (EYVL L 17, 22.1.1999, s. 1).

(8) "Kolmannen sukupolven matkaviestinnän käyttöönotto Euroopan unionissa: Nykytilanne ja tulevat toimet", KOM(2001) 141 lopullinen (20.3.2001)

(9) Edellä mainitun tiedonannon 4.3 kohta

(10) Kohti kolmannen sukupolven matkaviestinnän toteuttamista KOM(2002) 301 lopullinen (11.6.2002).

(11) Eräät muut EU:n kansalliset sääntelyviranomaiset ovat antaneet ohjeita edellytyksistä, joilla infrastruktuurin yhteiskäyttö olisi kansallisten toimilupien myöntämis- ja sääntelyvaatimusten mukaista. Saksassa RegTP julkaisi tulkintansa UMTS-toimilupien myöntämisehdoista teknologian viimeaikaisen kehityksen huomioon ottaen, RegTP (6.6.2001), saatavilla osoitteesta www.regtp.de. Toukokuussa 2001 Yhdistyneen kuningaskunnan kansallinen sääntelyviranomainen Oftel julkaisi tiedotteen 3G-matkaviestintäinfrastruktuurin yhteiskäytöstä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, saatavilla osoitteesta http://www.oftel.gov.uk/publications/mobile/infrashare0501.htm. Alankomaiden ja Ranskan kansalliset sääntelyviranomaiset ovat julkaisseet vastaavia ohjeasiakirjoja, jotka ovat saatavilla niiden Internet-sivustoilta osoitteista http://www.opta.nl/download/concept_notitie_nma_vw_opta_umts_netwerken_190701.pdf ja http://www.art-telecom.fr/dossiers/umts/partage-infras.htm

(12) Eräät muut EU:n kansalliset sääntelyviranomaiset ovat antaneet ohjeita edellytyksistä, joilla infrastruktuurin yhteiskäyttö olisi kansallisten toimilupien myöntämis- ja sääntelyvaatimusten mukaista. Saksassa RegTP julkaisi tulkintansa UMTS-toimilupien myöntämisehdoista teknologian viimeaikaisen kehityksen huomioon ottaen, RegTP (6.6.2001), saatavilla osoitteesta www.regtp.de. Toukokuussa 2001 Yhdistyneen kuningaskunnan kansallinen sääntelyviranomainen Oftel julkaisi tiedotteen 3G-matkaviestintäinfrastruktuurin yhteiskäytöstä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, saatavilla osoitteesta http://www.oftel.gov.uk/publications/mobile/infrashare0501.htm. Alankomaiden ja Ranskan kansalliset sääntelyviranomaiset ovat julkaisseet vastaavia ohjeasiakirjoja, jotka ovat saatavilla niiden Internet-sivustoilta osoitteista http://www.opta.nl/download/concept_notitie_nma_vw_opta_umts_netwerken_190701.pdf ja http://www.art-telecom.fr/dossiers/umts/partage-infras.htm

(13) "Loogisesti erillinen" merkitsee, että sama fyysinen verkon osa voi ohjelmointinsa ansiosta suorittaa loogisesti erillisiä toimenpiteitä kummallekin verkolle ikään kuin siinä olisi kaksi erillistä Node B -tukiasemaa tai radioverkko-ohjainta

(14) Piirikytkentä on tiedonsiirtotekniikka, joka perustuu keskeytymättömään tietovirtaan pysyvässä alku- ja määräpisteiden välisessä yhteydessä puhelun aikana. Pakettikytkentä on tehokkaampi siirtotekniikka, jossa data jaetaan erikseen lähetettäviin paketteihin, joten verkkoa käytetään vain silloin kun dataa todella siirtyy.

(15) MVNO:t ovat yrityksiä, joilla on oma matkaviestintäverkkokoodi ja oma IMSI-matkapuhelinnumerosarja tai vastaava 3G-numerosarja, mutta joilla ei ole toimilupaa langattomiin taajuuksiin.