Kaavio 3: EMEPin Euroopan seurantakartat. Kartassa a esitetään vuoden 1990 ja kartassa b vuoden 2014 pitoisuudet ilmassa.





1.1. Johdanto

Pysyvät orgaaniset yhdisteet (POP-yhdisteet) ovat maailmanlaajuisesti huolta aiheuttavia kemikaaleja, sillä niillä on hitaaseen hajoamiseen, biokertymiseen ja myrkyllisyyteen liittyviä ominaisuuksia (PBT), ja ne voivat kulkeutua pitkiä matkoja ja kertyä kauas tuotanto- ja käyttöpaikastaan. POP-yhdisteitä käsitellään kahdessa kansainvälisessä sopimuksessa, joissa pyritään suojelemaan ihmisten terveyttä ja ympäristöä yhdisteiden haitallisilta vaikutuksilta lopettamalla niiden tuotanto, käyttö ja päästöt ympäristöön tai vähentämällä niitä. Pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskeva Århusin pöytäkirja hyväksyttiin vuonna 1998 osana valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaa yleissopimusta (YK:n kaukokulkeutumissopimus), ja vuonna 2001 tehty pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskeva Tukholman yleissopimus (jäljempänä ’yleissopimus’), tuli voimaan vuonna 2004.

Euroopan unioni on Århusin pöytäkirjan ja yleissopimuksen osapuoli, ja se hyväksyi pysyvistä orgaanisista yhdisteistä sekä direktiivin 79/117/ETY muuttamisesta 29. huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 850/2004 (POP-asetus) yleissopimuksen täytäntöönpanemiseksi. Asetus (EY) N:o 850/2004 on kumottu ja korvattu 15. heinäkuuta 2019 alkaen asetuksella (EU) 2019/1021 pysyvistä orgaanisista yhdisteistä.

On huomattava, että asetuksen (EY) N:o 850/2004 12 artiklan 6 kohtaan sisältyy erityinen komissiota koskeva raportointivelvollisuus, jota ei enää ole, koska asetuksessa (EU) 2019/1021 ei ole vastaavaa säännöstä. Komissio katsoo kuitenkin aiheelliseksi antaa kertomuksen, joka kattaa vuodet 2013–2015 ja joka perustuu jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 850/2004 mukaisesti toimittamiin kertomuksiin, koska tällainen kertomus palvelee asetuksen (EU) 2019/1021 tavoitteita seurata edistymistä pysyvien orgaanisten yhdisteiden käytön ja päästöjen lopettamisessa.

POP-asetusta päivitettiin säännöllisesti, jotta yleissopimukseen ja pöytäkirjaan tehdyt muutokset voitiin panna täytäntöön unionin lainsäädännössä (kyseessä oli pääasiassa uusien aineiden lisääminen asianomaisiin liitteisiin), ja siinä asetettiin erityisiä velvoitteita kaikille EU:n jäsenvaltioiden toimijoille. Näihin velvoitteisiin kuuluvat yksityiskohtaiset tiedot, jotka koskevat kolmessa liitteessä (liite I: kielletyt, liite II: rajoitetut, liite III: tahattomat päästöt) lueteltujen POP-yhdisteiden tuotantoa, markkinoille saattamista ja käyttöä. Asetuksessa säädetään myös kyseisten aineiden käsittelystä varastoissa, päästöistä ympäristöön ja ympäristön pitoisuuksien seurannasta sekä annetaan jätehuoltoa koskevat säännökset. POP-asetuksessa edellytetään myös, että jäsenvaltiot laativat kansallisia täytäntöönpano- ja toimintasuunnitelmia POP-yhdisteiden lähteiden tunnistamiseksi ja hallinnoimiseksi omalla alueellaan.

Asetuksen (EY) N:o 850/2004 mukaiset jäsenvaltioiden ja Euroopan komission raportointivaatimukset on kuvattu 12 artiklassa. Jäsenvaltioiden oli toimitettava vuosittain tilastotiedot liitteissä I ja II lueteltujen aineiden tuotannosta ja markkinoille saattamisesta. Jäsenvaltioiden oli myös raportoitava komissiolle kolmen vuoden välein POP-asetuksen säännösten täytäntöönpanosta. Komission velvollisuutena oli laatia kolmen vuoden välein yhteenvetokertomus jäsenvaltioiden toimittamista tiedoista sekä täydentävistä tiedoista, jotka saatiin epäpuhtauksien päästöjä ja siirtoja koskevasta eurooppalaisesta rekisteristä (E-PRTR) ja EMEPin (ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisen tarkkailua ja arviointia Euroopassa koskeva yhteistyöohjelma) puitteissa tehdyistä CORINAIR-päästökartoituksista. Komission oli myös toimitettava tiivistelmä tästä yhteenvedosta Euroopan parlamentille ja neuvostolle.

Tähän mennessä on julkaistu kolme yhteenvetokertomusta, joissa käsitellään unionin ja sen jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 850/2004 mukaista toimintaa. Ensimmäinen yhteenvetokertomus kattaa POP-asetuksen voimaantulosta vuodesta 2004 vuoteen 2006 ulottuvan ajanjakson, ja se julkaistiin vuonna 2009. Toinen yhteenvetokertomus julkaistiin vuonna 2011, ja se kattaa vuodet 2007–2009. Kolmas, vuodet 2010–2013 kattava yhteenvetokertomus julkaistiin vuonna 2021. Unionin neljäs yhteenvetokertomus kattaa vuodet 2013–2015. Tässä tiivistelmässä on tarkoitus esittää pääkertomuksen lyhennetty versio, joka sisältää keskeiset havainnot. Varsinainen kertomus käsittää esitettyjen havaintojen yksityiskohtaisemman analyysin.

2.2. Hallinto- ja valvontatoimet

2.12.1 Yleiskuvaus

POP-yhdisteiden hallinta kattaa useita aineen elinkaaren vaiheita. Siihen sisältyvät kemikaalien tuotanto, markkinoille saattaminen ja käyttö sekä vanhentuneiden tuotteiden varastot, jätehuoltokysymykset ja itse asetuksen täytäntöönpanon valvonta.

2.22.2 Tuotanto, markkinoille saattaminen, käyttö ja täytäntöönpanon valvonta

Jäsenvaltioiden toimittamien liitteissä I ja II lueteltujen aineiden tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevien tietojen perusteella vuosina 2013–2015 tuotettiin ainoastaan yhtä POP-ainetta eli perfluorioktaanisulfonihappoa (PFOS), ja PFOS-yhdisteiden osalta oli voimassa vapautuksia (niitä käytettiin pääasiassa sumunestoaineena kromauksessa). Lisäksi tuotiin (vapautusten mukaisesti) kahta liitteissä I ja II mainittua ainetta eli heksabromisyklododekaania (HBCDD) ja lyhytketjuisia kloorattuja parafiineja (SCCP).

Toimitettujen tietojen perusteella on saatu selville seuraavat seikat:

·Heksabromisyklododekaanin tuonnista ilmoitti kaksi jäsenvaltiota (Tanska ja Suomi). Tanska ilmoitti tuonnin määräksi 1,4 tonnia ainoastaan vuodelta 2014, kun taas Suomi totesi, että tuontia oli tapahtunut, mutta että se oli vähenemässä.

·Lyhytketjuisten kloorattujen parafiinien tuonnista raportoivat Tanska (15 tonnia vuonna 2013 ja 5 tonnia vuonna 2014) ja Ruotsi (2,8 tonnia vuodessa).

·PFOS-yhdisteitä tuotettiin unionissa ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa (Saksassa). Vuosittainen tuotanto väheni: se oli 9 tonnia vuonna 2013 ja 2,4 tonnia vuonna 2015. Noin 50 prosenttia tuotetuista PFOS-yhdisteistä meni vientiin tai lähetettiin EU:n jäsenvaltioihin (pääasiassa Belgiaan, Tanskaan, Alankomaihin, Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin). Jäljelle jäävä määrä tuotettuja PFOS-yhdisteitä käytettiin Saksassa pääasiassa kromimetallipinnoituksessa käytettävänä sumunestoaineena.

Muutamat jäsenvaltiot hyödynsivät myös 4 artiklan säännöksiä, jotka koskevat POP-yhdisteiden käyttöä tutkimuksessa tai analyysissa. Viisi jäsenvaltiota (Belgia, Espanja, Ranska, Itävalta ja Puola) ilmoitti, että niistä vietiin pieniä määriä POP-yhdisteitä tutkimus- tai analyysitarkoituksiin. Vienti suuntautui pääasiassa Afrikan ja Aasian maihin, ja se kattoi POP-torjunta-aineet ja PCB-yhdisteet.