YHTEINEN TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE Uusi strategia muutostilassa olevia naapurimaita varten /* KOM/2011/0303 lopull. */





YHTEINEN TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE Uusi strategia muutostilassa olevia naapurimaita varten Euroopan unionin (EU) itä- ja eteläpuolella sijaitsee 16 maata[1], joiden toiveilla ja tulevaisuudella on meille välitöntä ja suurta merkitystä. Viimeaikaiset tapahtumat ovat olleet tästä tärkeä muistutus ja nostaneet valokeilaan ne yhteiset haasteet, joita meillä on naapureidemme kanssa. Pitkään vallassa olleiden sortohallintojen kaatuminen Egyptissä ja Tunisiassa, sotilaallisen konfliktin jatkuminen Libyassa, tuoreet väkivaltaiset tukahduttamistoimet Syyriassa, jatkuva sorto Valko-Venäjällä ja pitkittyneet konfliktit muun muassa Lähi-idässä pakottavat EU:n tarkastelemaan suhdettaan naapureihinsa uudesta näkökulmasta. Lisäksi on syytä tukea eräiden naapurimaiden ottamia, toivoa herättäviä edistysaskeleita, joista esimerkkeinä mainittakoon uudistukset Moldovan tasavallassa, assosiaatiosopimuksesta Ukrainan kanssa käytävät neuvottelut sekä Marokon ja Jordanian ilmoittamat perustuslakiuudistukset. Lissabonin sopimuksen myötä EU voi tehostaa ulkopolitiikkaansa: yhteistyö naapurimaiden kanssa voidaan nyt laajentaa kattamaan kaikki mahdolliset asiat yhtenäisellä ja aiempaa tuloksellisemmalla tavalla. Tämä oli yksi keskeinen syy Euroopan naapuruuspolitiikan uudelleentarkastelulle, joka aloitettiin kesällä 2010 kumppanimaita ja muita sidosryhmiä kuullen. Viimeaikaiset tapahtumat eteläisen Välimeren maissa ovat tehneet tästä uudelleentarkastelusta entistä akuutimman; EU:n on tartuttava näihin käänteentekeviin haasteisiin naapurialueillaan. Vuodesta 2004 harjoitetulla Euroopan naapuruuspolitiikalla on edistetty monenlaisia tärkeitä aloitteita varsinkin kaupan ja talouden aloilla. Niiden avulla EU ja sen naapurit ovat voineet vahvistaa keskinäisiä suhteitaan lähes kaikilla politiikan aloilla energiasta koulutukseen ja liikenteestä tutkimukseen, ja niiden puitteissa harjoitetaan vaihtoa ja yhteistyötä. EU on lisännyt avun määrää ja kohdentaa sen paremmin. Suhteen molemmissa päissä on kuitenkin parantamisen varaa. Viimeaikaiset tapahtumat ja uudelleentarkastelun tulokset ovat osoittaneet, että EU:n tuki naapurimaiden poliittisille uudistuksille ei ole ollut erityisen tuloksellista. Kanssakäynti nopeasti kehittyvien kumppaneiden kanssa ja niiden uudistustarpeet edellyttävät lisää joustoa ja räätälöityjä ratkaisuja riippumatta siitä, onko kyseessä nopea vallanvaihto vai pitkittynyt uudistus- ja demokratisoitumisprosessi. Koordinointi EU:n, sen jäsenvaltioiden ja tärkeimpien kansainvälisten kumppaneiden kesken on avainasemassa, ja sitä voidaan parantaa. EU:n ja sen naapurustossa sijaitsevien maiden ja yhteiskuntien välisen kumppanuuden lujittamiseen tarvitaan uusi lähestymistapa, jonka tavoitteina on toimivien demokratioiden rakentaminen ja vakiinnuttaminen, kestävä talouskasvu ja rajat ylittävien yhteyksien hallinta. Jäsenvaltioiden pitäisi sitoutua Euroopan naapuruuspolitiikkaan niin, että ne sovittavat omat kahdenväliset pyrkimyksensä tukemaan naapuruuspolitiikan poliittisia yleistavoitteita. Myös Euroopan parlamentilla on tärkeä tehtävä joidenkin naapuruuspolitiikan keskeisten tavoitteiden toteutumisen tukemisessa. Lisäksi naapuruuspolitiikan pitäisi kannustaa koko kansainvälistä yhteisöä tukemaan demokratiaa sekä taloudellista ja sosiaalista kehitystä alueella. Kumppanuus naapureidemme kanssa hyödyttää molempia osapuolia. EU on useimpien naapureidensa tärkein kauppakumppani. Talouden kestävä kehitys ja työpaikkojen luominen kumppanimaissa hyödyttävät myös EU:ta. Samoin ihmisten hallittu liikkuminen on koko alueen etu, koska opiskelijoiden, työntekijöiden ja matkailijoiden liikkuvuus helpottuu ja laiton muuttoliike ja ihmiskauppa vastaavasti vaikeutuvat. EU:n ja sen naapureiden aktiivinen toiminta esimerkiksi koulutuksessa, sosiaaliturvajärjestelmien kehittämisessä ja modernisoinnissa sekä naisten oikeuksien ajamisessa tukee merkittävällä tavalla osallistavaa kasvua ja työpaikkojen luomista, jotka molemmat ovat yhteisiä tavoitteita. Uuden lähestymistavan on perustuttava molemminpuoliseen vastuuseen ja sitoutumiseen ihmisoikeuksien, demokratian ja oikeusvaltion yleismaailmallisiin arvoihin. Sen lähtökohtana on nykyistä paljon pidemmälle viety erilaistuminen: kukin kumppanimaa voi kehittää EU-kytköksiään omien toiveidensa, tarpeidensa ja kykyjensä mukaan. Niille eteläisille ja itäisille naapureille, joilla on riittävästi valmiuksia ja kiinnostusta, uusi lähestymistapa tarkoittaa myös tiiviimpää taloudellista yhdentymistä ja poliittista yhteistyötä hallitustavan uudistamisessa, turvallisuudessa ja konfliktien ratkaisemisessa mukaan lukien yhteisen edun mukaiset aloitteet kansainvälisillä foorumeilla. Eteläisen Välimeren maille komissio ja korkea edustaja ovat jo esittäneet ehdotuksensa demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtääväksi kumppanuudeksi[2]. Uuden lähestymistavan tavoitteena on (1) lisätä tukea kumppaneille, jotka pyrkivät rakentamaan kestävän syvädemokratian – äänioikeus yhdistettynä ilmaisunvapauteen, oikeuteen perustaa kilpailevia puolueita ja riippumattomaan oikeudenkäyntiin, vastuuvelvollisten poliisi- ja asevoimien takaama turvallisuus sekä pätevä ja korruptiosta vapaa virkamieskunta ja mahdollisuus asioida sen yksittäisten jäsenten kanssa – ja kunnioittamaan muita kansalais- ja ihmisoikeuksia, esimerkiksi ajatuksen-, omantunnon- ja uskonnonvapautta, jotka monille eurooppalaisille ovat itsestäänselvyyksiä; (2) tukea osallistavaa talouskehitystä, jotta EU:n naapurit voivat käydä kauppaa, investoida ja kasvaa kestävällä tavalla ja siten kaventaa sosiaalista ja alueellista epätasa-arvoa, luoda työpaikkoja ja nostaa kansalaistensa elintasoa; (3) vahvistaa Euroopan naapuruuspolitiikan kahta alueellista – itäinen kumppanuus ja eteläinen Välimeri – ulottuvuutta, jotta voimme kehittää alueellisia aloitteita, jotka johdonmukaisesti täydentävät ja lujittavat kahdenvälistä yhteistyötämme esimerkiksi kaupan, energian, liikenteen, muuttoliikkeen ja liikkuvuuden aloilla; (4) tarjota mekanismit ja välineet näiden tavoitteiden toteuttamiseksi. Kumppanuutta kehitetään kunkin naapurin tarpeiden, kykyjen ja uudistustavoitteiden perusteella. Osa kumppaneista voi haluta edetä pidemmälle yhdentymiskehityksessään, mikä edellyttää suurempaa mukautumista EU:n politiikkoihin ja sääntöihin. Tämä puolestaan johtaa asteittain taloudelliseen yhdentymiseen EU:n sisämarkkinoihin. EU ei pyri sanelemaan poliittisten uudistusten mallia tai toteutustapaa, mutta pitää kiinni siitä, että kunkin kumppanimaan uudistusprosessi ilmentää selkeää sitoutumista yleismaailmallisiin arvoihin, joille uudistettu lähestymistapa perustuu. Aloitteen halutaan tulevan kumppanilta, ja EU:n tuki sovitetaan tapauskohtaisesti. EU:n lisätuki naapureilleen on ehdollista ja riippuu edistymisestä demokratian rakentamisessa ja vakiinnuttamisessa sekä oikeusvaltioperiaatteen kunnioittamisessa: mitä useampia sisäisiä uudistuksia maa toteuttaa ja mitä nopeammin, sitä enemmän se saa tukea EU:lta. Lisätukea annetaan monessa muodossa, muun muassa lisäämällä sosiaalista ja taloudellista kehitystä tukevaa rahoitusta, laajentamalla institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaisia kehittämisohjelmia, parantamalla markkinoille pääsyä, lisäämällä Euroopan investointipankin (EIP) investointitukea ja helpottamalla liikkuvuutta. Nämä etuuskohtelusitoumukset räätälöidään kunkin maan tarpeisiin alueellinen konteksti huomioon ottaen. Niissä huomioidaan myös se, että todellisten uudistusten alkuvaiheen kustannukset ovat usein korkeat. Päätettäessä maakohtaisista määrärahoista vuodeksi 2014 ja sen jälkeen otetaan huomioon vuotuisiin edistymiskertomuksiin kirjattu kumppaneiden edistyminen uudistusten toteuttamisessa vuosina 2010–2012. Niiden maiden osalta, jotka eivät ole toteuttaneet uudistuksia, EU tarkastelee rahoituksen määrää uudelleen ja mahdollisesti leikkaa sitä. EU aikoo jatkaa politiikka, jonka mukaisesti se rajoittaa kanssakäymistään ihmisoikeuksia ja demokratian periaatteita rikkovien hallitusten kanssa muun muassa ottamalla käyttöön kohdennettuja pakotteita ja muita poliittisia toimenpiteitä. Tällaisia toimenpiteitä toteuttaessaan EU ei pelkästään jatka tuen antamista kansalaisyhteiskunnalle vaan lisää sitä entisestään. Tällaista eriytetympää lähestymistapaa soveltaessaan EU huolehtii siitä, että kanavat vuoropuhelun käymiseen hallitusten, kansalaisyhteiskunnan ja muiden sidosryhmien kanssa pysyvät auki. Samanaikaisesti EU varmistaa, että sen resursseilla tuetaan naapuruuspolitiikan keskeisiä tavoitteita molemminpuolisen vastuun periaatteen mukaisesti. Resursseilla, jotka EU ja sen kansainväliset yhteistyökumppanit osoittavat naapurialueiden demokratiaan siirtymisen tukemiseen, on voitava kattaa sekä välittömät ja kiireelliset tarpeet että keskipitkän ja sitä pidemmän aikavälin vaatimukset. 1. Tuki syvädemokratiaan siirtymiselle Aiomme · mukauttaa EU:n kumppaneilleen antaman tuen määrän siihen, miten ne edistyvät poliittisissa uudistuksissa ja syvädemokratian rakentamisessa. 1.1. Syvädemokratian tukeminen Toimiva demokratia, ihmisoikeudet ja oikeusvaltioperiaate ovat EU:n ja sen naapureiden välisen kumppanuuden kulmakivet. Poliittisille uudistuksille ei ole valmista mallia tai toteutustapaa. Vaikka uudistukset toteutetaan eri tavoin eri maissa, kestävän syvädemokratian rakentamisessa on kuitenkin useita yhteisiä nimittäjiä, ja prosessi edellyttää hallituksilta vahvaa ja pysyvää sitoutumista. Yhteisiä tekijöitä ovat – vapaat ja rehelliset vaalit, – yhdistymis-, ilmaisun- ja kokoontumisvapaus sekä tiedonvälityksen vapaus, – oikeusvaltioperiaate, jonka toteutumista valvoo riippumaton oikeuslaitos, ja oikeus puolueettomaan tuomioistuimeen, – korruption torjunta, – turvallisuusalan ja lainvalvonnan (myös poliisin) uudistaminen ja asevoimien ja turvallisuusjoukkojen demokraattinen valvonta. Näihin yhteisiin nimittäjiin perustuvat uudistukset eivät ainoastaan vahvista demokratiaa vaan auttavat luomaan edellytykset kestävälle ja osallistavalle talouskasvulle, joka puolestaan edistää kauppaa ja investointeja. Ne ovat tärkeimmät kriteerit, joiden perusteella EU arvioi edistymistä ja mukauttaa tuen määrän. 1.2. Kumppanuus yhteiskuntien kanssa Aiomme · solmia kumppanuuden kunkin naapurimaan kanssa ja tehdä EU:n tuen saamisesta helpompaa kansalaisjärjestöille erityisen kansalaisyhteiskuntavälineen avulla; · tukea eurooppalaisen demokratiarahaston perustamista puolueiden, valtiosta riippumattomien rekisteröimättömien järjestöjen, ammattiliittojen ja muiden työmarkkinaosapuolten avuksi; · edistää sähköisen viestintätekniikan käyttöä ja tiedonvälityksen vapautta tukemalla kansalaisjärjestöjen esteetöntä pääsyä internetiin; · tehostaa ihmisoikeuksista käytävää vuoropuhelua. Aktiivinen kansalaisyhteiskunta antaa kansalaisille valmiudet ilmaista huolenaiheensa, osallistua politiikantekoon ja vaatia hallituksia tilille. Se voi myös osaltaan varmistaa, että talouskasvusta tulee osallistavampaa. Avainasemassa kansalaisyhteiskunnan toteutumisen kannalta on ilmaisun-, yhdistymis- ja kokoontumisvapauden takaaminen. Toisena haasteena on helpottaa sellaisten demokraattisten puolueiden syntymistä, jotka edustavat yhteiskunnassa vallitsevaa näkemysten kirjoa ja erilaisia lähestymistapoja ja jotka näin ollen voivat kilpailla vallasta ja kansan kannatuksesta. Kansalaisyhteiskunnan ja moniarvoisuuden edistämiseen liittyvä haaste koskee kaikkia naapurimaita, mutta se on erityisen ajankohtainen maissa, joissa poliittinen tilanne muuttuu nopeasti tai joissa sortohallinnot jatkavat moniarvoisuuden ja moninaisuuden tukahduttamista. Korkea edustaja ja komissio kannattavat eurooppalaisen demokratiarahaston[3] perustamista tilanteen ratkaisemiseksi ja demokraattista muutosta maissaan ajavien poliittisten toimijoiden (erityisesti puolueiden, valtiosta riippumattomien rekisteröimättömien järjestöjen, ammattiliittojen ja muiden työmarkkinaosapuolten) tukemiseksi. Rahastolla pyritään lisäämään EU:n, sen jäsenvaltioiden ja useiden alalla jo toimivien suurien eurooppalaisten poliittisten säätiöiden toiminnan painoarvoa ja johdonmukaisuutta. Kansalaisyhteiskunnalla on keskeinen rooli naisen oikeuksien edistämisessä, sosiaalisen oikeudenmukaisuuden lisäämisessä, vähemmistöjen kunnioittamisessa sekä ympäristönsuojelussa ja luonnonvarojen käytön optimoinnissa. EU tukee tätä valtiosta riippumattomien toimijoiden suurempaa poliittista roolia solmimalla kumppanuuksia yhteiskuntien kanssa, auttamalla kansalaisjärjestöjä kehittämään niiden valmiuksia ajaa asioita ja valvoa uudistuksia samoin kuin niiden roolia EU:n ohjelmien täytäntöönpanossa ja arvioinnissa. Kumppanimaissa sijaitsevat EU:n edustustot pyrkivät saamaan niiden hallitukset ja kansalaisyhteiskunnan käymään suunnitelmallista vuoropuhelua yhteistyönsä tärkeimmistä aloista. EU:n rahoitus tällaisille toimille voitaisiin hoitaa perustamalla erityinen kansalaisyhteiskuntaa tukeva naapuruuspolitiikan väline. Tiedonvälityksen ja -saannin vapaus on yksi toimivan demokratian perustekijöistä. Sosiaaliset verkot ja uusi tekniikka ovat nekin avainasemassa demokraattisia muutoksia ajettaessa. EU:n tukea on jo saatavilla demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevasta eurooppalaisesta rahoitusvälineestä. Muitakin välineitä voidaan ottaa käyttöön, jotta EU voi tarvittaessa auttaa kansalaisjärjestöjä tai yksittäisiä kansalaisia internetin, muun sähköisen viestintätekniikan sekä riippumattomien tiedotusvälineiden (lehdistö, radio ja televisio) esteettömässä käytössä. On erittäin tärkeää sitoutua ihmisoikeuksiin ja perusvapauksiin monen- ja kahdenvälisillä sopimuksilla. Sitoumukset ja teot eivät kuitenkaan aina kohtaa. Kaikkien keskeisten kansainvälisten ja alueellisten asiakirjojen ratifioinnin ja niiden täysimääräisen noudattamisen olisi oltava kumppanuutemme kivijalka. Tähän kuuluu myös vahva sitoutuminen sukupuolten tasa-arvon edistämiseen ottaen huomioon naisten keskeisen roolin viimeaikaisissa tapahtumissa eteläisellä naapurialueellamme, kaikenlaisen syrjinnän torjumiseen, uskonnonvapauden kunnioittamiseen sekä pakolaisten ja kansainvälistä suojelua nauttivien henkilöiden suojeluun. Ihmisoikeuksista käytävän vuoropuhelun vahvistaminen mahdollistaa alalla annettujen sitoumusten valvonnan ja ihmisoikeusrikkomuksiin puuttumisen. Euroopan neuvoston kanssa tehtävän yhteistyön tehostaminen voisi sekin osaltaan parantaa sitoumusten noudattamista. Parlamentit voivat luoda yhteyksiä yhteiskuntien välille. Euroopan parlamentin ja itäisen kumppanuuden maiden parlamenttien yhteinen parlamentaarinen edustajakokous (Euronest), parlamentaarinen Euro─Välimeri-edustajakokous sekä Euroopan parlamentin ja kumppanimaiden parlamenttien yhteiset sekavaliokunnat tarjoavat päätöksentekijöille tärkeän foorumin vuoropuhelun käymiseen ja keskinäisen ymmärryksen lisäämiseen. Parlamentin jäsenillä voi olla tärkeä rooli uudistusten tehostamisessa ja naapuruuspolitiikan maakohtaisiin toimintaohjelmiin sisältyvien sitoumusten seurannassa mukaan lukien tärkeät poliittiset kysymykset ja ihmisoikeuskysymykset. 1.3. Poliittisen yhteistyön ja turvallisuusyhteistyön tehostaminen Aiomme · tehostaa EU:n roolia pitkittyneiden selkkausten ratkaisemisessa; · tehostaa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikka ja EU:n muita välineitä niitä yhdistämällä; · edistää keskeisiin turvallisuuskysymyksiin liittyviä yhteisiä toimia naapuruuspolitiikan kumppaneiden kanssa kansainvälisillä foorumeilla. Lissabonin sopimus suo EU:lle ainutlaatuisen tilaisuuden tehostaa toimintaansa. Suurinta merkitystä sillä on nimenomaan naapurialueillamme. Haasteeseen tarttuminen edellyttää kuitenkin, että EU:n ja jäsenvaltioiden politiikat sovitetaan yhteen aiempaa paljon tiiviimmin, jotta niistä välittyisi yhteinen viesti ja jotta toimia yhdenmukaistamalla päästäisiin parempiin tuloksiin. EU:n välineet ja politiikat ovat tuloksellisia vain, jos jäsenmaat tukevat niitä omilla politiikoillaan. Kurssia on pakko muuttaa, mikäli haluamme tehdä naapurustostamme turvallisemman ja suojella omia etujamme. Pitkittyneiden konfliktien jatkuminen eräissä kumppanimaissa on vakava turvallisuusuhka koko alueelle. Jatkuva epävakaus vaikuttaa suoraan EU:n geopoliittisiin ja taloudellisiin etuihin sekä turvallisuusetuihin. Israelin ja Palestiinan välinen pattitilanne ja muut konfliktit Lähi-idässä, Etelä-Kaukasiassa, Moldovan tasavallassa ja Länsi-Saharassa koskettavat isoja väestöryhmiä, ruokkivat radikalismia, kuluttavat paikallisia ja kansainvälisiä resursseja ja jarruttavat uudistuksia. EU pyrkii aktiivisesti ratkaisemaan useimpia näistä konflikteista. Se on osa Lähi-idän kvartettia, on yksi rauhaan ja turvallisuuteen Georgiassa tähtäävien Geneven neuvottelujen puheenjohtajista ja osallistuu tarkkailijana Moldovan tasavallassa sijaitsevan Transnistrian konfliktista käytäviin ”5+2”-neuvotteluihin. Lisäksi se olisi valmis liittymään sellaisiin kokoonpanoihin, joissa se ei ole vielä edustettuna, esimerkiksi Vuoristo-Karabahin konfliktia sovittelevan, Etyjin alaisuudessa toimivan Minskin ryhmän työskentelyyn. EU aikoo lisätä tukeaan luottamusta lisääville toimille ja irtaantumaan pyrkiville alueille suunnatuille sovitteleville toimille, konflikteihin liittyville kansainvälisille pyrkimyksille ja rakenteille ja mahdollisten ratkaisujen täytäntöönpanolle. Se aikoo vastustaa jatkossakin sellaisia rajamuutoksia, jotka ovat tulosta sotilaallisen voiman käytöstä. Monia niistä välineistä, joita käytämme kaikkialla naapurialueillamme taloudellisen yhdentymisen ja alakohtaisen yhteistyön edistämiseen, voitaisiin käyttää myös luottamuksen lisäämiseen ja konfliktien ratkaisemiseen liittyvien tavoitteiden tukemiseen. EU on valmis laatimaan yhdessä kansainvälisten järjestöjen ja tärkeimpien kumppaneidensa kanssa suunnitelmat konfliktinjälkeisten olojen normalisointia varten. Suunnitelmat voisivat toimia konfliktinratkaisun lisäkannustimena, koska ne auttaisivat näkemään, mitä konkreettista hyötyä rauhanomaisista ratkaisuista seuraa. Siellä missä EU:lla on jo kenttätoimintaa, esimerkiksi tarkkailuoperaatio Georgiassa, rajavalvonnan avustusoperaatio Moldovan tasavallan ja Ukrainan rajalla ja poliisioperaatio ja rajavalvonnan avustusoperaatio Rafahissa, on tarkoitus ryhtyä lisätoimiin kyseisen toiminnan ja uudistusten edistämispyrkimysten välisen synergian hyödyntämiseksi. EU aikoo erityisesti tukea kumppanimaiden pyrkimyksiä uudistaa oikeuslaitoksensa ja turvallisuusjärjestelmänsä tarjoamalla niille oikeusvaltio-operaatioita tai muita kumppaneiden hyödylliseksi katsomia yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) välineitä. EU aikoo hyödyntää Lissabonin sopimuksen määräyksiä täysipainoisesti käsitellessään muita kuin konfliktien ratkaisuun välittömästi liittyviä turvallisuusuhkia ja erityisiä yhteisiä etuja, kuten energia- ja resurssivarmuutta, ilmastonmuutosta, asesulkua sekä kansainvälisen terrorismin, rajat ylittävän järjestäytyneen rikollisuuden ja huumeiden torjuntaa. Tarkoituksena on toteuttaa naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvien kumppanimaiden kanssa yhteisiä toimia kansainvälisillä foorumeilla (YK, kansainväliset konferenssit jne.) YUTP-asioissa ja muissa maailmanlaajuisissa kysymyksissä. 2. Tuki kestävälle taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle Aiomme · tukea kumppanimaita harjoittamaan politiikkoja, joilla tavoitellaan vahvempaa, kestävää ja osallistavampaa kasvua, kehitetään mikroyrityksiä sekä pieniä ja keskisuuria (pk-) yrityksiä ja luodaan työpaikkoja; · vahvistaa teollisuusyhteistyötä ja tukea liiketoimintaympäristön parannuksia; · auttaa järjestämään investointien edistämistapahtumia; · edistää unionin pk-yritysten suoria investointeja ja mikroluottoja; · hyödyntää aluekehityksen pilottiohjelmia alueiden välisten taloudellisten erojen kaventamisessa; · ottaa käyttöön maatalouden ja maaseudun kehittämisen pilottiohjelmia; · tehostaa makrotalouspolitiikasta käytävää vuoropuhelua niiden kumppaneiden kanssa, jotka ovat talousuudistuksissaan kaikkein pisimmällä; · parantaa makrotaloudellisen tuen tuloksellisuutta rationalisoimalla kyseisen välineen päätöksentekoprosessia; · tehostaa työllisyys- ja sosiaalipolitiikasta käytävää vuoropuhelua. 2.1. Kestävä talouskasvu ja työpaikkojen luominen Naapurialueidemme taloudelliset ja yhteiskunnalliset haasteet ovat valtavat. Useissa naapurustomme maissa köyhyys on yleistä, elinajanodote usein alhainen, nuorisotyöttömyys korkea ja naisten osallistuminen politiikkaan ja talouselämään vähäistä. Luonnon pääoma on uhattuna, ja elintarvikkeiden ja energian hintojennoususta on ollut vakavia seurauksia koko alueelle. Useimpien kumppanimaiden talous on heikko ja yksipuolinen, mikä ylläpitää niiden alttiutta talouden ulkoisille häiriöille. Kiireellisiä tavoitteita ovat näin ollen työpaikkojen luominen, kasvun vauhdittaminen, sosiaaliturvan parantaminen ja viimeaikaisten kriisien koettelemien alojen (esim. matkailu) elvyttäminen. Näihin haasteisiin on tartuttava, jos halutaan taata poliittisten uudistusten kestävyys. Näin toimimalla voidaan edistää myös vuosituhannen kehitystavoitteiden toteutumista. Heikko kasvu, kasvava työttömyys ja rikkaiden ja köyhien välisen kuilun syveneminen ovat omiaan ruokkimaan epävakautta. Naapuruuspolitiikalla kumppanimaita kannustetaan jatkossakin harjoittamaan politiikkaa, jonka tavoitteena on vahvempi ja osallistavampi kasvu. Siihen kuuluu tuki pyrkimyksille parantaa liiketoimintaympäristöä (esim. yksinkertaistamalla menettelyjä ja vastaamalla pk-yritysten tarpeisiin) ja työllistettävyyttä. Kumppanimaiden yrityksillä lisätä oikeusvaltioperiaatteen noudattamista ja torjua korruptiota on myönteisiä vaikutuksia myös liiketoimintaympäristöön, koska suorien ulkomaisten sijoitusten tekeminen ja teknologian siirto helpottuvat, mikä puolestaan lisää innovointia ja työpaikkoja. EU aikoo kiinnittää erityistä huomiota poliittisesta murroksesta toipuvien maiden tilanteeseen auttamalla järjestämään sijoittajien konferenssien kaltaisia aloitteita, joiden tarkoituksena on selkeyttää sijoitustoiminnan kansallisia painopisteitä ja lisätä sijoittajien luottamusta. Investointisuojan parantaminen olisi voimakas signaali sijoittajien ja elinkeinonharjoittajien puoleen. Komissio aikoo selvittää vaihtoehtoja oikeusvarmuuden tarjoamiseksi sijoittajille naapurimaissa. Komissio aikoo keskustella myös EIP:n ja muiden sidosryhmien kanssa Euroopan investointirahaston (EIR)[4] mahdollisesta roolista kumppanimaissa tarkoituksena myöntää lisätukea pk-yrityksille. Lisäksi komissio tarkastelee eri toimenpiteitä, muun muassa takuita, keinona edistää EU:n pk-yritysten suoria sijoituksia ja mikroluottoja. Komissio voi myötävaikuttaa korkean työttömyyden ja köyhyyden lievittämiseen maataloutta ja maaseudun kehittämistä tukevilla pilottiohjelmilla sekä aluekehityksen pilottiohjelmilla, joissa hyödynnetään EU:n laajamittaista kokemusta kyseisiltä aloilta.[5] Aluekehitysohjelmilla voidaan pyrkiä korjaamaan alueiden välistä taloudellista eriarvoisuutta, joka heikentää yksittäisen maan talouden kokonaiskapasiteettia. Nykyisillä pilottiohjelmilla itäisen kumppanuuden jäseniä autetaan löytämään tarkoituksenmukaiset rakenteet ja toiminnot, joilla ne voivat vastata näihin haasteisiin omalla alueellaan ja tarvittaessa yhdessä rajanaapureidensa kanssa. Samanlaista lähestymistapaa kokeillaan EU:n eteläisellä naapurialueella. Poliittista vuoropuhelua makrotalouden hallinnasta ja julkisen talouden kestävyydestä on tarkoitus jatkaa. Tätä makrotaloudellista vuoropuhelua tehostetaan niiden kumppanien kanssa, jotka menevät pisimmälle taloutensa yhdentämisessä EU:n talouteen, ja se perustuu makrotalouspolitiikan ja keskeisten rakenneuudistusten tarkasteluun. Sen ohella on tarkoitus tehostaa työllisyys- ja sosiaalipolitiikasta käytävää vuoropuhelua. Makrotalouden tukivälinettä voidaan käyttää kumppanimaiden auttamiseen lyhyen aikavälin maksutaseongelmien ratkaisemisessa. Lyhyellä aikavälillä sillä voidaan parhaiten auttaa niitä maita, jotka yrittävät selviytyä viimeaikaisten poliittisten mullistusten välittömistä taloudellisista ja sosiaalisista vaikutuksista. Komissio aikoo tehdä ehdotuksen puiteasetukseksi, jotta makrotaloustukeen liittyvä päätöksentekoprosessi saataisiin tehokkaammaksi, tukivälineen oikeusperusta läpinäkyvämmäksi ja osa tuen myöntämiskriteereistä nykyistä selkeämmiksi. 2.2. Tiiviimmät kauppasuhteet Aiomme · neuvotella pitkälle menevistä ja laaja-alaisista vapaakauppa-alueista halukkaiden ja kyvykkäiden kumppanien kanssa; · jatkaa kaupan alan myönnytyksiä varsinkin niillä aloilla, joilla on eniten potentiaalia vauhdittaa kumppanimaiden talouksia. Valtaosalle naapureistamme EU on niiden tärkein vienti- ja tuontimarkkina-alue. Tavaroiden ja palvelujen kauppa piristää talouskasvua, parantaa kilpailukykyä ja tukee talouden elpymistä. Siksi onkin äärimmäisen tärkeää, että sovimme kunkin kumppanin kanssa molempia osapuolia hyödyttävistä ja pitkälle tähtäävistä kauppajärjestelyistä, jotka on sovitettu kumppanimaiden tarpeisiin ja talouden suorituskykyyn. Tärkein ja tehokkain väline kauppasuhteiden tiivistämiseen on pitkälle menevä ja laaja-alainen vapaakauppa-alue. Tällaiset vapaakauppa-alueet mahdollistavat kaupan esteiden purkamisen asteittain. Niiden tavoitteena on sääntelyn yhdentäminen kauppaan vaikuttavilla aloilla, joita ovat varsinkin terveys- ja kasvinsuojelusäännöt, eläinten hyvinvointi, tulli- ja rajamuodollisuudet, kilpailu ja julkiset hankinnat. Vapaakauppa-alueet on suunniteltu dynaamisiksi, jotta ne pysyisivät EU:n sisämarkkinoilla tapahtuvan sääntelykehityksen tahdissa. Pisimmille edenneiden kumppanien tapauksessa pitkälle menevät ja laaja-alaiset vapaakauppa-alueet voivat johtaa niiden talouden asteittaiseen yhdentymiseen EU:n sisämarkkinoiden kanssa. Tällaiset vapaakauppa-alueet edellyttävät asteittaista lähentymistä EU:n sääntöihin ja käytäntöihin ja näin ollen syvällistä sitoutumista monimutkaisiin ja laaja-alaisiin uudistuksiin. Tämä edellyttää hyviä institutionaalisia valmiuksia. Uudistukset voivat olla poliittisesti haasteellisia ja edellyttää liike-elämän ja muiden asianosaisten panosta. Neuvottelujen aloittamisen ehtona on, että kumppanimaat ovat Maailman kauppajärjestön (WTO) jäseniä ja noudattavat tärkeimpiä suosituksia, jotka auttavat niitä noudattamaan neuvottelujen tuloksena syntyviä sitoumuksia. Lisäksi kumppaneiden on edistyttävä riittävästi yhteisten arvojen ja periaatteiden omaksumisessa. Kauppa perustuu pääosin EU:n ja kunkin kumppanin keskinäiseen suhteeseen. Näin pisimmälle ehtineet maat voivat edetä nopeammin ja eriyttämisen periaate toteutuu. Periaate on linjassa myös pitkän aikavälin tavoitteen eli EU:n ja sen naapuruuspolitiikan kumppaneiden muodostaman taloudellisen yhteisön kanssa.[6] Talouden alueellinen yhdentyminen on avainasemassa pyrittäessä kasvattamaan kumppaneiden välistä kauppaa ja luotaessa laajempia talouden alan verkostoja. Pitkällä aikavälillä tällainen EU:n ja sen naapuruuspolitiikan kumppaneiden välinen talousyhteisö perustuisi yhteiseen sääntelykehykseen sekä tavaroiden ja palvelujen helpompaan markkinoille pääsyyn. Tällöin voitaisiin harkita sellaisten kumppaneiden päästämistä tavaroiden sisämarkkinoiden sääntelyvapaalle alueelle, joilla on kaikin puolin toimiva ja riippumaton oikeuslaitos ja tehokas julkishallinto ja jotka ovat edistyneet merkittävästi korruption kitkemisessä. Tähän päästään vasta sitten, kun osallistuvilla mailla on riittävän vakaa hallinnollinen ja oikeudellinen kehys. Lyhyemmällä aikavälillä voidaan toteuttaa muunlaisia toimenpiteitä kaupan lisäämiseksi ja helpottamiseksi niiden kumppaneiden hyväksi, jotka eivät ole valmiita tai halukkaita aloittamaan neuvotteluja pitkälle menevästä ja laaja-alaisesta vapaakauppa-alueesta. Kunkin kumppanimaan olosuhteet ja tavoitteet huomioon ottaen EU pyrkii laajentamaan jo tehtyihin sopimuksiin tai käynnissä oleviin neuvotteluihin sisältyviä kaupan alan myönnytyksiä varsinkin aloilla, joilla on parhaat edellytykset virkistää välittömästi kumppanimaiden talouksia. Tähän kuuluu muun muassa kaupan vapauttaminen kunkin kumppanimaan olosuhteet huomioivassa tahdissa. Tavaroiden pääsyä markkinoille voidaan helpottaa teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arviointia ja hyväksymistä koskevilla sopimuksilla, jotka mahdollistavat tiettyjen alojen teollisuustuotteiden vapaan liikkumisen vaatimustenmukaisuustodistusten vastavuoroisen hyväksymisen ansiosta. Tällaisilla sopimuksilla pyritään kattamaan kaikki alat, joiden lainsäädäntö on yhdenmukaistettu EU:n tasolla. Tähän vaiheeseen edenneestä kumppanista tulisi näin osa EU:n, Euroopan talousalueen (ETA) ja Turkin välistä teollisuustuotteiden vapaakauppa-aluetta. Tiivis yhteistyö standardoinnin, vaatimustenmukaisuuden arvioinnin ja metrologian alalla toimivien eurooppalaisten elinten ja järjestöjen kanssa voi helpottaa vaatimustenmukaisuuden arviointia ja hyväksymistä koskevien sopimusten täytäntöönpanoa. Komissio on valmis lisäämään kumppaneillemme annettavaa teknistä tukea, jos sillä voidaan vauhdittaa näiden sopimusten valmistelua. Tällainen sopimus allekirjoitetaan mitä ilmeisimmin Tunisian ja Egyptin kanssa jo vuoden 2011 kuluessa. Kauppavirtojen edistämiseksi kumppanimaiden kesken sekä niiden ja EU:n välillä voitaisiin toteuttaa lisätoimia. Etuuskohteluun oikeuttavia Paneurooppa–Välimeri-alkuperäsääntöjä koskevan uuden yleissopimuksen nopea täytäntöönpano on tärkeää eteläisille kumppaneillemme. Komissio aikoo selvittää, miten yleissopimus voidaan ulottaa koskemaan muita naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvia kumppanimaita, ja tekee sitten asiaankuuluvat ehdotukset. EU tukee jatkossakin uudistuksia auttaakseen kumppaneitaan kehittämään valmiuksiaan. Tämä tapahtuu tarjoamalla julkisen sektorin asiantuntemusta muun muassa institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaisten kehittämisohjelmien tai muiden järjestelyjen, esimerkiksi twinning-toiminnan ja TAIEX-ohjelman[7], puitteissa. Näin kumppaneita autetaan täyttämään elintarvikkeiden turvallisuutta, eläinten ja kasvien terveyttä sekä eläinten hyvinvointia koskevat normit ja siten parantamaan vientiedellytyksiään. Maataloussektorin modernisoimiseksi EU tarjoaa maaseudun kehittämisohjelmia, joiden tavoitteena on muun muassa maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laadun parantaminen. 2.3. Alakohtaisen yhteistyön tehostaminen Aiomme · tehostaa alakohtaista yhteistyötä, jonka painopisteitä ovat osaaminen ja innovointi, ilmastonmuutos ja ympäristö, energia, liikenne ja tekniikkaa; · helpottaa kumppanimaiden osallistumista tiettyjen EU:n virastojen toimintaan ja tiettyihin ohjelmiin. Tehostettua yhteistyötä voidaan tehdä kaikilla sisämarkkinoiden kannalta merkityksellisillä aloilla, muun muassa sosiaalipolitiikassa, kansanterveydessä, kuluttajansuojassa, tilastoinnissa, yhtiöoikeudessa, tutkimuksessa ja teknologian kehittämisessä, meripolitiikassa, matkailussa ja avaruustieteissä. Yhteistyötä ja vaihtoa aiotaan lisätä huomattavasti ”more for more” –ajattelun (mitä pidemmälle menevät uudistukset, sitä enemmän tukea) mukaisesti seuraavilla aloilla: · EU aikoo ehdottaa naapurimailleen yhteisen tietämys- ja innovointialueen kehittämistä. Se kokoaisi yhteen useita olemassa olevia yhteistyökohteita: poliittinen vuoropuhelu, kansallisten ja alueellisten valmiuksien kehittäminen, tutkimus ja innovointi sekä opiskelijoiden, tutkijoiden ja tieteenharjoittajien liikkuvuuden parantaminen. Samaan aikaan on tarkoitus laajentaa korkeakoulutusalan yhteistyötä antamalla lisää tukea opiskelijoiden ja henkilöstön liikkuvuudelle korkeakoulukumppanuuksien puitteissa (Erasmus Mundus) ja tekemällä suunnitelmallista yhteistyötä korkeakoulujen modernisoimiseksi (Tempus). · EU aikoo tehostaa naapureidensa kanssa tekemäänsä yhteistyötä ilmastonmuutoksen alalla edistämällä vähähiilistä kehitystä ja parantamalla ilmastonmuutoksen seurausten sietokykyä (sopeutuminen). Tavoitteena on panna Cancúnin sopimus täytäntöön ja edetä kohti kokonaisvaltaista ja maailmanlaajuista ilmastosopimusjärjestelmää. EU:n ja sen kumppanimaiden olisi myös pyrittävä nostamaan ympäristönsuojelun tasoa[8] ottamalla tavoitteeksi ilman ja veden laadun parantaminen, ympäristöhallinnon tehostaminen, resurssitehokkuuden nostaminen, biodiversiteetin ja ekosysteemien suojeleminen sekä tarvittavien infrastruktuuri-investointien tukeminen. · Energia-alan yhteistyötä tehostetaan lisäämällä energiapolitiikasta käytävää vuoropuhelua. Tavoitteena on markkinoiden edelleen yhdentyminen, energiavarmuuden parantaminen sääntelykehyksiä (mm. turvallisuus ja ympäristö) lähentämällä, uusien kumppanuuksien solmiminen uusiutuvien energialähteiden ja energiatehokkuuden aloilla sekä ydinturvallisuus. Keskipitkällä aikavälillä tämä voisi johtaa energiayhteisösopimuksen laajentamiseen niihin naapurimaihin, jotka eivät vielä ole sopimuspuolia. Vaihtoehtoisesti voitaisiin perustaa täydentävä energiayhteisö EU:n ja eteläisen Välimeren maiden kesken, jo hankittuja kokemuksia hyödyntäen. · Komissio aikoo ehdottaa uutta kehystä liikennealan yhteistyöhön, jonka tavoitteita ovat markkinoiden yhdentymiskehityksen tiivistäminen ulottamalla Euroopan laajuiset liikenneverkot (TEN-T:t) kumppanimaihin, puuttumalla suojaa ja turvallisuutta koskeviin hallinnollisiin pullonkauloihin (mm. lento- ja raideliikenteen ohjaus ja meriliikenne) ja tehostamalla yhteistyötä EU:n liikennevirastojen kanssa. · Komissio kannattaa strategisempaa lähestymistapaa ja yhteistyötä meriasioissa. Tavoitteena on tehostaa alan yhteistyötä ja tukea talouden kestävää kehitystä. · Viimeaikaiset tapahtumat eteläisen Välimeren maissa ovat osoittaneet tieto- ja viestintätekniikan merkityksen poliittisen ja yhteiskunnallisen muutoksen välineenä. Tästä syystä yhteistyötä kumppanimaiden kanssa on tarkoitus lisätä digitaalitalouden kehityksen tukemiseksi valjastamalla tieto- ja viestintätekniikka kansallisten ja maailmanlaajuisten haasteiden ratkomiseen. EU aikoo myös helpottaa kumppanimaiden osallistumista EU:n virastojen toimintaan ja niille avoinna oleviin EU:n ohjelmiin.[9] Tämä mahdollisuus on ollut olemassa jo joitakin vuosia, ja se on johtanut yhteistyöhön esimerkiksi huumausaineiden seurannassa ja lentoliikenteen turvallisuudessa. Komissio aikoo laatia luettelon ohjelmista, joihin kumppanit voivat ensisijaisesti osallistua. Pääpaino tulee olemaan nuorissa ja ihmisten välisissä kontakteissa. Lisäksi komissio auttaa kumppanimaita täyttämään lainsäädännölliset ennakkoehdot EU:n virastojen toimintaan osallistumiselle ja kattaa osan osallistumisesta aiheutuvista kustannuksista. 2.4. Muuttoliike ja liikkuvuus Aiomme · jatkaa viisumien myöntämisen helpottamista tiettyjen naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvien maiden osalta ja vapauttaa viisumipakosta kaikkein edistyneimmät maat; · kehittää olemassa olevia liikkuvuuskumppanuuksia ja solmia uusia; · tukea jäsenvaltioita hyödyntämään täysimääräisesti EU:n viisumisäännöstön tarjoamat mahdollisuudet. Liikkuvuus ja ihmisten väliset kontaktit ovat avainasemassa pyrittäessä edistämään keskinäistä ymmärtämystä ja talouden kehitystä. Ne ovat välttämättömiä kaupan, varsinkin palvelujen kaupan, ajatustenvaihdon, innovaatioiden tunnetuksi tekemisen, työllisyys- ja sosiaalikysymysten ratkaisemisen sekä yritysten, korkeakoulujen ja kansalaisjärjestöjen välisten suhteiden lujittamisen kannalta. Työvoiman liikkuvuus on asia, jossa EU ja sen naapurit voivat täydentää toisiaan. EU:n työvoima ikääntyy, ja tietyillä aloilla tullaan kärsimään työvoimapulasta. Naapurimaissamme on hyvin koulutettuja, nuoria ja lahjakkaita työntekijöitä, jotka voivat auttaa tilanteen korjaamisessa. EU on tietoinen heidän houkuttelemiseensa liittyvästä aivovuodon vaarasta, joka saattaa edellyttää lieventävien tukitoimien toteuttamista. Kumppanimaat ovat myös merkittäviä laittomien siirtolaisten lähtö- ja kauttakulkumaita. On erittäin tärkeää tehdä yhteistyötä laittoman maahanmuuton torjumiseksi, jotta voidaan vähentää siitä johtuvaa inhimillistä kärsimystä ja turvallisuuden heikentymistä. Tällainen yhteistyö on yksi ehto liikkuvuuskumppanuuden solmimiselle. Naapuruuspolitiikan puitteissa pyritään luomaan molempia osapuolia hyödyttävä lähestymistapa, jossa yhdistyvät talouden kehitys kumppanimaissa ja EU:ssa, hallittu laillinen maahanmuutto, rajaturvallisuuteen liittyvien valmiuksien kehittäminen, turvapaikkakysymykset ja tehokas yhteistyö lainvalvonnan alalla. Lähestymistapa on linjassa EU:n kokonaisvaltaisen lähestymistavan kolmen osa-alueen sekä tuoreen maahanmuuttotiedonannon[10] kanssa. Tavoitteena on tehostaa laillisen maahanmuuton organisointia, maksimoida kehitystä tukevat maahanmuuton vaikutukset sekä parantaa rajaturvallisuuden ja maahanmuuton hallinnan valmiuksia. Maahanmuuttajien oikeuksien edistäminen ja kunnioittaminen ovat olennainen osa tätä lähestymistapaa. Liikkuvuuskumppanuudet tarjoavat kokonaisvaltaisen kehyksen sen varmistamiseen, että ihmisten liikkuvuus EU:n ja kolmannen maan välillä on hallinnassa. Kumppanuuksiin on koottu kaikki ne toimenpiteet, joilla varmistetaan, että liikkuvuudesta on hyötyä molemmille osapuolille. Ne helpottavat laillisten maahanmuuttokanavien hyödyntämistä ja parantavat valmiuksia huolehtia rajaturvallisuudesta ja puuttua laittomaan maahanmuuttoon. Niihin voi sisältyä aloitteita, joilla kumppanimaita avustetaan työperäisen muuton hallinnassa, mukaan lukien työhönotto, ammatillinen koulutus ja kielikoulutus, taitojen kehittäminen ja tunnustaminen sekä muuttajien paluu ja uudelleen sopeuttaminen.[11] Komissio kehottaa kaikkia jäsenvaltioita hyödyntämään täysimääräisesti EU:n viisumisäännöstön tarjoamat mahdollisuudet edistää kansalaisten, eritoten opiskelijoiden, tutkijoiden ja liike-elämän edustajien, liikkuvuutta kumppanimaiden ja EU:n välillä. Se aikoo selvittää, miten kumppanimaita voitaisiin tukea tässä prosessissa, ja seurata täytäntöönpanoa. Edellä mainittujen hakijaryhmien osalta halutaan muistuttaa mahdollisuudesta luopua viisumimaksusta ja myöntää toistuvaisviisumeja. Naapurimaiden joukosta liikkuvuuskumppanuus on solmittu toistaiseksi Moldovan tasavallan ja Georgian kanssa. Komissio katsoo, että monet naapurialueidemme maista olisivat hyviä ehdokkaita tällaiseen kumppanuuteen. Se pyrkii viemään Armenian kanssa käytävät neuvottelut päätökseen ja valmistelee neuvottelujen aloittamista muun muassa Marokon, Tunisian ja Egyptin kanssa.[12] EU jatkaa Ukrainan ja Moldovan tasavallan avustamista viisumipakosta luopumista koskevien toimintasuunnitelmien täytäntöönpanossa. Siinä missä EU:lla on jo tai on tekeillä viisumien myöntämisen helpottamista ja takaisinottoa koskevat sopimukset itäisen kumppanuuden maiden kanssa, sen olisi pyrittävä tekemään viisumien myöntämisen helpottamista koskevat sopimukset samanaikaisesti takaisinottoa koskevien sopimusten kanssa myös eteläisten kumppanimaiden kanssa. Kaikki nämä sopimukset edellyttävät yhteistyötä EU:n kanssa muuttoliikkeen, liikkuvuuden ja turvallisuuden aloilla. Erityistoimenpiteitä tarvitaan laittoman maahanmuuton estämiseksi, rajojen ja asiakirjojen turvallisuuden varmistamiseksi sekä järjestäytyneen rikollisuuden, myös ihmiskaupan ja maahanmuuttajien salakuljetuksen, torjumiseksi. Pitkällä aikavälillä olisi harkittava asteittaista luopumista viisumipakosta tapauskohtaisesti edellyttäen, että hyvin hallitun ja turvallisen liikkuvuuden edellytykset täyttyvät. Turvapaikka-asioissa EU osallistuu kansainvälisen suojelun vahvistamiseen alueella jatkamalla alueellisen suojeluohjelman täytäntöönpanoa Valko-Venäjällä, Moldovan tasavallassa ja Ukrainassa. Olosuhteiden niin salliessa se aloittaa alueellisen suojeluohjelman täytäntöönpanon myös Egyptissä, Libyassa ja Tunisiassa. Samoin on tarkoitus tukea yksittäisten naapuruuspolitiikan kumppaneiden muita alalla tekemiä aloitteita. Pakolaisten EU:ssa tapahtuvan uudelleensijoittamisen on oltava erottamaton osa EU:n pyrkimyksiä tukea massiivisten pakolaisvirtojen kohteena olevia naapurimaita. 3. Tuloksellisten aluekumppanuuksien solmiminen Euroopan naapuruuspolitiikan puitteissa EU tarjoaa molemminpuoliseen vastuuseen perustuvaa kumppanuutta kullekin naapurille yhden ja saman politiikan puitteissa mutta naapureiden yksilölliset erityispiirteet täysimääräisesti huomioon ottaen. Naapuruuspolitiikan itäinen ja eteläinen ulottuvuus täydentävät tätä politiikkaa suosimalla alueellista yhteistyötä ja etsimällä alueellisia synergioita ja vastauksia kunkin alueen maantieteellisiin, taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin haasteisiin. Kyseiset ulottuvuudet nojaavat EU:n alueilla aiemmin soveltamien politiikkojen perintöön. Etelässä Euro–Välimeri-yhteistyötä on tehty jo 15 vuotta suhteen kaikilla osa-alueilla, ja sitä täydentämään on hiljattain perustettu Välimeren unioni. Itäinen kumppanuus on puolestaan lähentänyt EU:n ja sen itäisten naapureiden välisiä suhteita merkittävällä tavalla viimeisten kahden vuoden aikana. 3.1. Itäisen kumppanuuden vahvistaminen Aiomme · tehdä assosiaatiosopimukset, myös pitkälle menevät ja laaja-alaiset vapaakauppasopimukset, ja panna ne täytäntöön; · jatkaa demokratisointia; · jatkaa viisumien myöntämisen helpottamiseen ja viisumivapauteen tähtäävää prosessia; · tehostaa alakohtaista yhteistyötä varsinkin maaseudun kehittämisen alalla; · tehdä itäisen kumppanuuden hyötyjä tunnetuksi kansalaisille; · lisätä yhteistyötä kansalaisyhteiskunnan ja työmarkkinaosapuolten kanssa. Itäinen kumppanuus on vahvistanut suhteita Itä-Euroopan ja Etelä-Kaukasian kumppanimaiden kanssa. Sen avulla on voitu panna alulle ja vakiinnuttaa vaikea muutosprosessi. Kokonaisuutena tarkasteltuna alue on viimeisen vuosikymmenen kuluessa siirtynyt asteittain kohti demokratiaa muun muassa vallanvaihdon tietä. Alueella on edelleen mittavia taloudellisia haasteita: se on köyhä ja altis ulkoisille tekijöille ja vaikutuksille, minkä lisäksi maiden väliset erot ovat suuret. Se, missä mitassa itäiset kumppanit ovat sitoutuneet kumppanuuden perustekijöihin (esim. demokratian, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen yleismaailmallisten arvojen kunnioittamiseen, uudistusten jatkuvaan toteuttamiseen ja pitkittyneiden konfliktien ratkaisemiseen), vaihtelee maittain. Siinä missä osa on selvästi sitoutunut kumppanuuden täysipainoiseen hyödyntämiseen, toisten edistyminen on ollut satunnaisempaa. EU haluaa varmistaa, että itäisen kumppanuuden perustana oleviin demokraattisiin uudistuksiin sitoutuneet ja niissä pisimmälle edenneet kumppanit saavat kumppanuudesta suurimman hyödyn. Samaan aikaan itäisen kumppanuuden välineet on räätälöitävä paremmin yksittäisten maiden tilanteeseen täytäntöönpanon ensimmäisestä vaiheesta saatujen kokemusten perusteella. Käytännössä tämä tarkoittaa niiden välineiden määrittämistä, joiden avulla kauaskantoisten ja monimutkaisten assosiaatiosopimusten neuvotteluun tarvittava pitkä ajanjakso saadaan lyhentymään. Assosiaatiosopimukset, joista useimmat kattavat myös pitkälle menevän ja laaja-alaisen vapaakauppasopimuksen, tarjoavat kullekin itäiselle kumppanimaalle mahdollisuuden itse valita, miten pitkälle ne pyrkivät yhdentymiskehityksessään ja uudistuksissaan. Tavoitteisiinsa sitoutuneet kumppanimaat voivat EU:n tuella käyttää sopimusta sääntelylliseen ja institutionaaliseen lähentymiseen. Sopimukset kattavat EU:n lakeihin, normeihin ja standardeihin mukautumisen ja johtavat asteittain taloudelliseen yhdentymiseen sisämarkkinoihin. Neuvottelut assosiaatiosopimuksesta on aloitettu viiden kumppanimaan kanssa, ja ne tarjoavat vakaan poliittisen pohjan suhteiden edistämiselle. Assosiaatiosopimusten puitteissa käytävät pitkälle meneviä ja laaja-alaisia vapaakauppasopimuksia koskevat neuvottelut on aloitettu Ukrainan kanssa ja aloitetaan muiden kumppaneiden kanssa sitten, kun asiaankuuluvat ehdot täyttyvät. Vaikka itäiset kumppanimaat ovat suhteellisen pieniä ja näin ollen niiden kauppa EU:n kanssa on vähäistä, EU pitää vapaakauppasopimuksia tehokkaana keinona vahvistaa poliittisia ja taloudellisia kytköksiään itäisiin naapureihinsa. Osana itäistä kumppanuutta kumppanimaille tarjotaan myös institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaisia kehittämisohjelmia. Näin niitä autetaan luomaan perusteellisten uudistusten edellyttämät hallinnolliset valmiudet. Tarjontaa täydentää EU:n uusin väline eli aluekehityksen pilottiohjelmat, joilla kumppaneita autetaan taloudellisten, sosiaalisten ja alueellisten erojen kaventamisessa. Niillä kumppaneita autetaan kehittämään tarkoituksenmukaiset rakenteet ja toiminnot alueellisten haasteiden ratkomiseen. Osalle itäisen kumppanuuden maista niiden eurooppalainen identiteetti on erittäin tärkeä, ja niissä suhteiden tiivistämisellä EU:hun on kansan vahva tuki. Euroopan unionin perustana olevat arvot – vapaus, demokratia, oikeusvaltioperiaate sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen – ovat myös poliittiseen assosiaatioon ja taloudelliseen yhdentymiseen johtavan, itäisen kumppanuuden tarjoaman prosessin ytimessä. Kyseessä ovat samat arvot, jotka on kirjattu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 artiklaan ja joihin 8 ja 49 artikla perustuvat. Ihmisten väliset kontaktit ovat tärkeä osa kumppanuutta. EU jatkaa Ukrainan ja Moldovan tasavallan avustamista viisumipakosta luopumista koskevien toimintasuunnitelmien täytäntöönpanossa. Kyseisistä suunnitelmista voi hyvinkin tulla malli muille itäisen kumppanuuden maille. Kunnes näin tapahtuu, itäisten kumppanimaiden olisi hyödynnettävä täysimääräisesti viisumien myöntämismenettelyyn tehdyt helpotukset. Itäiset kumppanit ovat päässeet osallisiksi viidestä lippulaiva-aloitteesta[13], jotka koskevat rajaturvallisuutta, pk-yritysten kehittämistä, energia-alan yhteistyötä, pelastuspalvelua ja ympäristöhallintoa. Näitä ohjelmia on nyt tarkoitus mukauttaa kahdenvälisen kumppanuuden tavoitteisiin. Esimerkiksi yhdennetyn rajaturvallisuuden lippulaiva-aloitteessa painopiste on entistä voimakkaammin kumppanien auttamisessa täyttämään viisumien myöntämisen helpottamiselle ja viisumivapaudelle asetetut ehdot. On tärkeää lisätä itäisen kumppanuuden kahden- ja monenvälisten toimintojen näkyvyyttä, jotta suuri yleisö ymmärtäisi niistä saatavan hyödyn. Alueellisen solidaarisuuden lisäämiseksi EU:n olisi parannettava tukeaan osa-aluetason yhteistyölle, jossa keskitytään määrättyihin asioihin pienempilukuisella joukolla. Monenvälistä kehystä on käytettävä strategisemmin kumppaniemme kahdenvälisten suhteiden edistämiseen muun muassa konfliktien ratkaisun alalla. EU aikoo ajaa tiiviimpää kanssakäymistä sidosryhmien, esimerkiksi parlamenttien, kanssa Euroopan neuvoston perustaman Euronestin puitteissa. Tämä on linjassa uudistetun naapuruuspolitiikan ja sen yhteiskuntien välisiä kytköksiä koskevan painopisteen kanssa. Muita tällaisia sidosryhmiä ovat alueelliset toimijat yhteistyössä alueiden komitean kanssa, yritysjohtajat itäisen kumppanuuden yritysfoorumin puitteissa sekä kansalaisyhteiskunta ja työmarkkinaosapuolet itäisen kumppanuuden kansalaisyhteiskuntafoorumin ja sen kansallisten yhteyselinten puitteissa. Itäisen kumppanuuden mukaista yhteistyötä ja poliittista vuoropuhelua jatketaan muun muassa seuraavilla aloilla: · koulutus, nuoriso ja kulttuuri: laajennetaan ohjelmiin (esim. Erasmus Mundus, Tempus, Youth in Action ja eTwinning) osallistumista; avataan EU:n tulevat ohjelmat (esim. elinikäinen oppiminen) itäisen kumppanuuden maille; toteutetaan Kulttuuri-ohjelman (2009–2010) erityistoimien ja itäisen kumppanuuden kulttuuriohjelman seuranta; · liikenne: kytketään EU:n ja sen itäisten kumppaneiden infrastruktuuriverkot yhteen; · energia, ympäristö ja ilmastonmuutos: tehostetaan vuoropuhelua itäisen Euroopan energiatehokkuus- ja ympäristökumppanuuden (E5P) solmimisen johdosta; Ukrainan ja Moldovan tasavallan liittyminen energiayhteisösopimukseen energiavarmuutta koskevan yhteistyön vahvistamiseksi; · tietämyksen vaihtaminen, tutkimus ja tietoyhteiskunta: otetaan alueen tutkimus- ja koulutusyhteisöt verkkoinfrastruktuurin (esim. yleiseurooppalaisen GÉANT-verkon ja verkkolaskennan eurooppalaisen EGI-verkkoinfrastruktuurin) täysimääräisiksi jäseniksi; · tulli- ja lainvalvontakysymykset tulliyhteistyötä Ukrainan, Moldovan tasavallan ja Valko-Venäjän kanssa koskevien strategisten kehysten puitteissa sekä yhteistyö salakuljetuksen torjunnassa; · maaseudun kehittämistoimet (Euroopan naapuruuspolitiikkaan kuuluvan maatalouden ja maaseudun kehittämisen ohjelman mukaisesti); · työllisyys- ja sosiaalipolitiikka; · oikeus, vapaus ja turvallisuus, myös liikkuvuusohjelmat, oikeus- ja sisäasioiden toimintasuunnitelman pohjalta. Suunnitelma on osa itäistä kumppanuutta, ja se on tarkoitus esittää myöhemmin tänä vuonna osana Tukholman ohjelmaa[14]; · yhteinen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka (YTPP). EU:n jäsenvaltiot, kolmannet maat ja kansainväliset rahoituslaitokset ovat osoittaneet kiinnostuksensa itäisen kumppanuuden tavoitteiden edistämiseen ja strategisesti tärkeiden hankkeiden tukemiseen. Lisäresursseja ollaan saamassa käyttöön naapuruuspolitiikan investointivälineestä, kahdenvälisiltä kumppaneilta ja kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta, eritoten EIP:ltä, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankilta (EBRD) ja Maailmanpankilta. Tällaista yhteistyötä pitäisi jatkaa määrätietoisesti pk-yritysten rahoitusvälineen sekä EIP:n itäisen kumppanuuden välineen ja sen teknisen avun rahaston pohjalta. EU:ta ja sen jäsenvaltioita kehotetaan osallistumaan kyseisen rahaston rahoittamiseen. Itäisen kumppanuuden tiedotus- ja koordinointiryhmä on tarkoitettu niitä kansainvälisiä rahoituslaitoksia ja kolmansia maita varten, jotka ovat kiinnostuneita avunantajien toiminnan koordinoinnista sekä kumppanuuden kehittämisestä yleisellä tasolla. Tällaisia kolmansia maita ovat Japani, Kanada, Norja, Sveitsi, Turkki, Venäjä ja Yhdysvallat. Tätä epävirallista yhteistyötä on tarkoitus lisätä itäisten kumppaneiden toiveiden mukaisesti. Itäisen kumppanuuden toinen huippukokous järjestetään Varsovassa syyskuussa 2011. Euroopan komissio ja korkea edustaja aikovat esittää huippukokouksen tulosten perusteella etenemissuunnitelman, jolla itäisen kumppanuuden täytäntöönpanoa ohjataan tulevaisuudessa. 3.2. Demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävän kumppanuuden rakentaminen eteläisen Välimeren maiden kanssa Aiomme · käynnistää samankaltaisia institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaisia kehittämisohjelmia kuin on toteutettu itäisten kumppaneiden kanssa; · aloittaa Tunisian, Marokon ja Egyptin kanssa vuoropuhelun muuttoliikkeestä, liikkuvuudesta ja turvallisuudesta (ensimmäisenä askeleena kohti liikkuvuuskumppanuutta); · vahvistaa Euro–Välimeri-teollisuusyhteistyötä; · ottaa käyttöön maatalouden ja maaseudun kehittämisen pilottiohjelmia; · keskittyä Välimeren unionissa konkreettisiin hankkeisiin, joista on selvää hyötyä Välimeren alueen kansoille; · ajaa osa-aluetason yhteistyötä; · tehostaa työllisyys- ja sosiaalipolitiikasta käytävää vuoropuhelua. Naapuruuspolitiikalla on voitava vastata eteläisen Välimeren maissa käynnissä oleviin mullistuksiin. Maaliskuun 8. päivänä annetussa yhteisessä tiedonannossa Demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävä kumppanuus eteläisen Välimeren maiden kanssa[15] linjattiin EU:n tarjoaman uuden kumppanuuden alustavat osatekijät. Kohderyhmänä ovat demokratian rakentamiseen ja mittaviin uudistuksiin sitoutuneet kumppanit. Kyseisen tiedonannon kolme päälinjaa, joiden mukaisesti EU aikoo kehittää suhteitaan Välimeren kumppaneihinsa, toistuvat myös tässä tiedonannossa: demokraattinen muutos ja institutionaalisten rakenteiden kehittäminen, vahvempi kumppanuus ihmisten kanssa sekä kestävä ja osallistava talouskehitys. Kumppanuudesta tulee sen eri politiikkojen ja välineiden ansiosta kokonaisvaltainen ja laaja-alainen, minkä lisäksi se eriytetään kunkin kumppanin erityistarpeisiin ja tavoitetasoon. EU on jo sitoutunut suhteiden lujittamiseen eräiden kumppaneiden kanssa myöntämällä niille pitkälle edistyneen maan aseman[16]. Maiden, jotka haluavat solmia demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävän kumppanuuden EU:n kanssa, edellytetään edistyvän 1.1 kohdassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamisessa. Edistyneimpien Välimeren kumppanien suhteen pitkän aikavälin tavoitteena on tiivis poliittinen assosiaatio EU:n kanssa ja niiden talouksien yhdentyminen sisämarkkinoihin. Uudistuksissaan eteneville kumppaneille on lyhyellä aikavälillä tarjolla seuraavassa esitetyt vaihtoehdot. Demokraattisen muutoksen tukemiseksi on tarkoitus toteuttaa institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaisia kehittämisohjelmia samaan tapaan kuin on tehty itänaapureiden kanssa. Ohjelmissa on tarjolla asiantuntemusta ja rahoitustukea keskeisten hallintoelinten (tulli-, lainvalvonta- ja oikeusviranomaiset) valmiuksien kehittämiseen. Kohderyhmäksi otetaan ensisijaisesti ne instituutiot, jotka ovat demokratiakehityksen kannalta tärkeimpiä. Luodakseen vahvemman kumppanuuden ihmisten kanssa komissio aikoo käynnistää vuoropuhelun muuttoliikkeestä, liikkuvuudesta ja turvallisuudesta Tunisian, Marokon ja Egyptin kanssa. Lopullisena päämääränä on liikkuvuuskumppanuus. Näitä ehdotuksia esitellään yksityiskohtaisemmin tiedonannossa Muuttoliikettä, liikkuvuutta ja turvallisuutta koskeva vuoropuhelu eteläisen Välimeren maiden kanssa[17]. Lisäksi on tarkoitus laajentaa koulujen välistä yhteistyötä (eTwinning), opiskelijoiden ja henkilöstön liikkuvuutta osana korkeakoulujen kumppanuuksia (Erasmus Mundus), rakenteellista yhteistyötä korkeakoulujen modernisoimiseksi (Tempus) ja nuorten liikkuvuusmahdollisuuksia (Youth in Action). Tavoitteena on tukea nuoria entistä paremmin. Uusia aloitteita voidaan harkita myös kulttuurin alalla. Kestävä ja osallistava talouskehitys edellyttää lyhyellä aikavälillä, että EU tehostaa assosiaatiosopimusten kauppaa koskevia määräyksiä viemällä päätökseen käynnissä olevat neuvottelut maataloudesta sekä palveluista ja sijoittautumisoikeudesta. Lisäksi eräille eteläisille kumppaneille annetaan mahdollisuus aloittaa pitkälle meneviä ja laaja-alaisia vapaakauppasopimuksia koskevien neuvottelujen valmistelut. Komissio aikoo rahoittaa maatalouden ja maaseudun kehittämisen pilottiohjelmia tukeakseen markkinoiden avaamiseen liittyviä rakennesopeutuksia ja edistääkseen osallistavaa kasvua. Niissä hyödynnetään kokemuksia, joita on saatu osana itäistä kumppanuutta toteutettuja aluekehityksen pilottiohjelmia. Komissio aikoo edistää Euro–Välimeri-teollisuusyhteistyötä jatkamalla yrittäjyyden Euro–Välimeri-peruskirjan täytäntöönpanoa ja mukauttamalla sitä pk-yritysten tarpeisiin eurooppalaisia pk-yrityksiä tukevan Small Business Act –aloitteen mukaisesti. Lisäksi komissio levittää hyviä käytäntöjä ja mahdollistaa osallistumisen painopistealojen (esim. tekstiilit, matkailu ja raaka-aineet) toimintoihin ja verkostoihin. Se pyrkii tehostamaan työllisyys- ja sosiaalipolitiikasta käytävää vuoropuhelua ja kannustaa työmarkkinaosapuolia vuoropuheluun muun muassa Euro–Välimeri-työmarkkinavuoropuhelufoorumilla. Aluetason sääntely-yhteistyöllä voitaisiin helpottaa kaupankäyntiä ja parantaa investointiedellytyksiä. Koko Välimeren alueen kattavan tehokkaan, turvallisen ja kestävän multimodaalisen liikenneverkon kehittäminen tukisi sekin kestävää ja osallistavaa talouskehitystä. Komissio tekee jo yhteistyötä EIP:n ja Kansainvälisen merenkulkujärjestön kanssa sellaisten pilottitoimien määrittelemiseksi, joilla voidaan parantaa merenkulun yhteistyötä Välimerellä. Välimeren unioni täydentää EU:n ja sen kumppanien kahdenvälisiä suhteita. Sen valmiuksia järjestää tehokasta ja tuloksellista aluetason yhteistyötä olisi parannettava. Välimeren unionilla varmistetaan Välimeren alueellisen yhteistyön osallistavuus, koska siihen on otettu mukaan muun muassa Turkki ja Länsi-Balkanin maat. Korkea edustaja ja komissio ovat Lissabonin sopimuksen mukaisesti valmiita omaksumaan merkittävämmän roolin Välimeren unionissa. Mikäli Välimeren unionista halutaan vireämpi, on syytä omaksua pragmaattisempi hankelähtöinen ajattelutapa. Välimeren unionin sihteeristön on saatava valtiot, EIP, kansainväliset rahoituslaitokset ja yksityissektori yhdessä toteuttamaan konkreettisia ja strategisesti tärkeitä taloushankkeita, joiden tuloksena syntyy työpaikkoja, innovaatioita ja kasvua koko alueella. Kumppanimaiden osallistumisessa näihin hankkeisiin voitaisiin noudattaa vaihtelevan geometrian periaatteetta niiden tarpeiden ja kiinnostuksen mukaan. Erityisten infrastruktuurihankkeiden rahoittaminen osittain EU:n talousarviosta on mahdollista naapuruuspolitiikan investointivälineen välityksellä. Pariisin huippukokouksessa määritellyt lippulaivahankkeet ovat vallitsevassa taloudellisessa ja poliittisessa tilanteessa edelleen hyvin ajankohtaisia, varsinkin Välimeren aurinkosuunnitelma, Välimeren puhdistaminen, merten moottoriteiden ja maanpäällisten valtateiden kehittäminen sekä Välimeren liiketoiminnan kehittämisaloite. Kestävän kehityksen tukemiseksi olisi nostettava etusijalle jo tehtyjen alueellisten sopimusten, kuten Välimeren merellisen ympäristön ja rannikkoalueiden suojelemista koskevan Barcelonan yleissopimuksen, täytäntöönpano. Osa-aluetason yhteistyö voi olla hyödyllistä ja edistää solidaarisuutta, kunhan sekä osallistujien että yhteistyöalojen määrää karsitaan. Osa-aluetason yhteistyötä Maghrebin alueella voitaisiin lisätä esimerkiksi edistämällä fyysistä yhteenliittämistä. EU aikoo tehdä lähitulevaisuudessa ehdotuksia muun muassa siitä, miten alueen rajojen mahdollista avaamista voitaisiin tukea. 4. Yksinkertaistettu ja yhtenäinen toiminta- ja ohjelmakehys 4.1. Poliittisella ohjauksella selkeämpiin painopisteisiin Aiomme · keskittyä naapuruuspolitiikan toimintaohjelmissa ja EU:n tuessa pienempään määrään painopisteitä, joiden tueksi laaditaan tarkemmat arviointikriteerit. EU:n ja sen kunkin kumppanin kahdenväliset suhteet ovat vahvistuneet viime vuosina. Vuoropuhelua on käyty tiiviisti sekä yleisistä poliittisista kysymyksistä että yhteistyön kaikista osa-alueista. Tällaiset hyvin läheiset suhteet ja pitkälle menevä sitoutuminen edellyttävät nykyistä paljon suurempaa panostusta poliittiseen vuoropuheluun ja yhteistyöhön. Lissabonin sopimus antaa EU:lle keinot toteuttaa yhtenäisiä ja johdonmukaisia politiikkoja ja ohjelmia, koska sopimus kokoaa yhteen EU:n ulko- ja avustuspolitiikan eri haarat, jotka olivat aiemmin eri toimielinten vastuulla. Kumppanimaiden ja jäsenvaltioiden kesken vallitsee konsensus siitä, että vahvemmat assosiaationeuvostot mahdollistaisivat syvällisemmän keskustelun poliittisella tasolla. Poliittista vuoropuhelua ei tarvitse kuitenkaan rajoittaa kerran vuodessa kokoontuviin assosiaationeuvostoihin: keskustelua olisi tarpeen mukaan voitava käydä useammin. Jatkuva ja läheinen poliittinen vuoropuhelu on avainasemassa, kun pyritään rakentamaan yhteisten haasteiden ratkomiseen tarvittavaa luottamusta. Komissio aikoo tehostaa myös alakohtaisista politiikoista (esim. energia, koulutus, nuoriso, muuttoliike ja liikenne) käytävää vuoropuhelua kumppanimaiden ministereiden kanssa. Vaikka naapuruuspolitiikan toimintaohjelmat muodostavat edelleen yleisen yhteistyön kehyksen, EU aikoo ehdottaa kumppaneilleen, että ne keskittyisivät valikoidumpaan määrään lyhyen ja keskipitkän aikavälin painopisteitä ja määrittelisivät niille tarkemmat arviointiperusteet ja selvemmän etenemissuunnitelman. EU aikoo ottaa nämä painopisteet huomioon rahoitusavussaan. Valikoidut painopisteet määrittävät poliittisen etenemistahdin ja auttavat EU:ta ja kutakin naapuria saavuttamaan keskeiset tulokset yhteisesti sovitussa aikataulussa. Samalla helpottuu poliittisten tavoitteiden kytkeminen tuen ohjelmasuunnitteluun. Tästä seuraa, että ohjelmasuunnitteluasiakirjoja voidaan yksinkertaistaa ja niissä voidaan keskittyä niiden toimintaohjelman painopisteiden määrittelyyn, joihin tarvitaan EU:n erityistukea. Rahoitusavun myöntämistä pyritään yksinkertaistamaan myös laadittaessa uutta eurooppalaisen naapuruuden välinettä koskevaa asetusta seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen yhteydessä. Taustalla on tarve joustavoittaa ja kohdentaa rahoitusavun antamista käytännössä. Samanaikaisesti EU jatkaa vuotuista raportointia edistymisestä, kuten toimintaohjelmissa edellytetään. Raporteissa keskitytään aiempaa enemmän demokratian tilaan, ja niissä arvioidut tulokset, apu ja rahoituksen määrä on ajan mittaan tarkoitus kytkeä tiiviimmin yhteen. 4.2. Rahoitus Aiomme · kohdentaa uudelleen eurooppalaisen naapuruuden ja kumppanuuden välineen (ENPI) ja eräiden muiden ulkopolitiikan välineiden ennakoidut ja ohjelmoidut varat uuden lähestymistavan mukaisesti; · myöntää vuoteen 2013 mennessä yli miljardi euroa lisävaroja naapurialueidemme kiireellisiin tarpeisiin; · hyödyntää eri lähteitä budjettimäärärahojen kattamiseksi; · toimittaa budjettiehdotukset nopeasti ja samanaikaisesti budjettivallan käyttäjälle (määrärahasiirrot 2011, oikaisukirjelmä 2012, uudelleensuunnittelu 2013). Naapuruuspolitiikan uuden lähestymistavan täytäntöönpano perustuu molemminpuoliseen vastuuseen ja yhteiseen sitoutumiseen ihmisoikeuksien, demokratian ja oikeusvaltioperiaatteen yleismaailmallisiin arvoihin. Se edellyttää jopa 1 242 miljoonan euron lisärahoitusta vuoteen 2013 mennessä. Kyseisillä varoilla täydennetään ENPIstä vuosiksi 2011–2013 varattuja 5 700 miljoonan euron määrärahoja. Mikäli syntyy uusia hätätilanteita, alueelle kohdennettuja toimia voidaan lisäksi rahoittaa EU:n talousarviosta katettavien temaattisten välineiden ja kriisinhallintamekanismien määrärahoilla. Rahoitustukea myönnetään seuraaviin tarkoituksiin: kumppanuuden lujittaminen ihmisten kanssa koko alueella, kestävän ja osallistavan kasvun tukeminen, kumppanimaiden demokraattisesta muutoksesta johtuvien lisätarpeiden kattaminen, vuosituhattavoitteiden toteutumisen edistäminen ja politiikan uudelleentarkastelun johdosta syntyvien uusien aloitteiden (kumppanuus yhteiskuntien kanssa, maaseudun kehittäminen ja aluekehitys, ks. 3.1 ja 3.2 kohta) rahoittaminen. Tuki sisältää enintään 250 miljoonaa euroa vanhoista lainoista ja riskipääomatoimista takaisin maksettavia varoja, jotka ohjataan Euro─Välimeri-investointi- ja kumppanuusvälineeseen (FEMIP), josta rahoitetaan uusia toimia ja pk-yritysten pitkän aikavälin rahoitustarpeita kasvun ja työllisyyden lisäämiseksi. Tätä varten neuvoston olisi hyväksyttävä komission ehdotus ENPI-asetuksen 23 artiklan muuttamisesta. Lisävarat saadaan käyttöön kohdentamalla monivuotisen rahoituskehyksen (2007–2013) otsakkeen 4 varat uudelleen ja hyödyntämällä vuodelle 2012 vahvistetun enimmäismäärän kohdentamatonta liikkumavaraa ja tarvittaessa joustovälinettä. Komissio toimittaa piakkoin oikaisukirjelmän vuoden 2012 talousarvioesitykseen. Komissio pohtii parhaillaan, miten kunkin maan kokonaistilanne demokratian, vastuuvelvollisuuden, oikeusvaltion ja moitteettoman varainhoidon osalta voidaan parhaiten huomioida budjettitukea koskevassa päätöksenteossa. Se esittelee lähestymistapansa budjettituesta annettavassa tiedonannossa. Lähestymistavan on oltava riittävän joustava, jotta tuen määrä ja laji voidaan sovittaa kunkin kumppanin uudistusprosessin tuloksiin. 4.3. EIP:n ja EBRD:n osallistaminen Aiomme · varmistaa uusien lainojen saannin EIP:ltä ja EBRD:ltä muun muassa ulottamalla EBRD:n toimeksianto tiettyihin eteläisiin kumppaneihin. Laajojen infrastruktuurihankkeiden tukemiseksi on huolehdittava siitä, että EIP:llä ja muilla aluekehityspankeilla, kuten EBRD:llä, on riittävästi rahoitusvaroja. Tällaisilla hankkeilla EU:ta autetaan kytkeytymään naapurialueisiinsa, vauhditetaan kehitystä ja ratkotaan energiaan, ympäristöön ja liikenteeseen liittyviä haasteita. Komissio kannattaa EIP:n ulkoisen valtuutuksen laajentamista sekä itäisiin että eteläisiin naapurimaihin ja EBRD:n valtuutuksen laajentamista tiettyihin eteläisen Välimeren maihin. EIP ja EBRD voivat yhdessä edistää EU:n poliittisten tavoitteiden toteutumista maksimoimalla suhteelliset etunsa. EBRD:n toiminnan eteläisen Välimeren maissa olisi tuettava EU:n poliittisia tavoitteita ilman, että siihen siirrettäisiin resursseja EU:n itäisissä naapurimaissa toteutettavista toimista. EIP:n ulkoisen valtuutuksen tarkistaminen lisäisi pankin lainanantoa kaikilla EU:n naapurialueilla EU:n takauksella. Varsinkin jos neuvosto hyväksyy Euroopan parlamentin ehdottamat miljardin euron määrärahat, jotka on tarkoitettu Välimeren maille myönnettäville, lähes 6 miljardin euron EIP:n lainoille vuosina 2011–2013. Tarvittavat varat (90 miljoonaan euroon asti) otetaan käyttöön, jotta EIP:n Välimeren alueelle myöntämälle lisälainoitukselle voidaan antaa takaukset talousarviosta. 4.4. Ohjelmasuunnittelu: 2013 ja siitä eteenpäin Aiomme · yksinkertaistaa ja joustavoittaa vuoden 2013 jälkeisestä ENPIn seuraajasta myönnettävän avun täytäntöönpanoa; · tehostaa EU:n, jäsenvaltioiden, kansainvälisten rahoituslaitosten ja muiden kahdenvälisten avuantajien välistä koordinointia. Naapuruuspolitiikka koskevissa päätelmissään neuvosto tunnusti heinäkuussa 2010, että ”on tarpeen liittää markkinoiden avautumiseen, taloudelliseen yhdentymiseen ja sääntelyn lähentymiseen sekä kahdenvälisten suhteiden vahvistamisprosessiin kautta naapuruuden asianmukainen rahoitustuki, tekninen apu ja valmiuksien luominen” ja sanoi palaavansa rahoitustukikysymykseen seuraavasta monivuotisesta rahoituskehyksestä käytävien keskustelujen yhteydessä. Komissio aikoo tarkastella naapuruuspolitiikan uutta suuntaa ja keskipitkän aikavälin tavoitteita ehdotuksissaan[18] EU:n monivuotiseksi rahoituskehykseksi vuoden 2013 jälkeen. Pääasiallinen rahoituslähde on uusi eurooppalainen naapuruuden väline, josta katetaan valtaosa kumppanimaille annettavasta rahoitustuesta lähinnä kahdenvälisten, alueellisten ja rajat ylittävien yhteistyöohjelmien puitteissa. Välineen varojen määrä on suhteutettava uudistetun naapuruuspolitiikan tavoitteisiin. Tavoitteena on lisätä poliittista ohjausta, eriyttämistä ja joustoa, tiukentaa ehtoja ja myöntää kannustimia parhaiten suoriutuville maille kunkin kumppanuuden tavoitetaso (esim. pitkälle meneviä ja laaja-alaisia vapaakauppasopimuksia koskevat neuvottelut) huomioon ottaen. EU:n tuen täytäntöönpanoa voitaisiin myös hajauttaa aiempaa enemmän kumppanimaihin. Ehtona on, että EU:n varainhoitosääntöjä noudatetaan ja EU:n taloudellisia etuja suojellaan. EU aikoo tehostaa koordinointia jäsenvaltioiden, muiden kahdenvälisten avunantajien, EIP:n, EBRD:n ja muiden kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa maksimoidakseen ulkoisen tuen naapuruuspolitiikan puitteissa sovituille uudistuksille. Keinoja ovat esimerkiksi yhteinen ohjelmasuunnittelu, yhteiset yhteistyöaloitteet sekä ohjelmien ja hankkeiden yhteisrahoitus. EU-tuen koordinoinnin parantamiseksi Euroopan ulkosuhdehallinto ja komission yksiköt harkitsevat pilottihankkeiden toteuttamista yhteisestä ohjelmasuunnittelusta kiinnostuneiden jäsenvaltioiden kanssa demokraattisessa murrosprosessissa olevissa eteläisissä naapurimaissa. Päätelmät Naapurimaidemme suuri ja hyvin koulutettu työvoima, isohkot mutta vielä kehittymättömät markkinat ja energiavarmuuden takaavat win-win-ratkaisut tarjoavat valtaisat mahdollisuudet kaikkia osapuolia hyödyttävään yhdentymiseen ja yhteistyöhön. Yhteistyö naapureidemme kanssa on ainoa keino vastata terrorismin, laittoman maahanmuuton sekä yhteisten vesialueidemme saastumisen kaltaisiin haasteisiin ja uhkiin, jotka eivät pysähdy maiden rajoille. Sen avulla voidaan puuttua myös alueen epävakauden ja konfliktien syihin. Monet itäiset ja eteläiset naapurimaat ovat viimeisen vuosikymmenen kuluessa lähteneet kauaskantoisten muutosten tielle, ja ne tarvitsevat tukea prosessin juurruttamiseksi. Osassa maista prosessi on käynnistynyt aivan hiljattain. Myös ne tarvitsevat kiireellisesti apuamme, minkä lisäksi ne voivat ottaa oppia muiden kumppaneidemme kokemuksista. On EU:n oman edun mukaista tukea näitä muutosprosesseja ja tehdä naapureidemme kanssa yhteistyötä ihmisoikeuksien, demokratian ja oikeusvaltion perusarvojen ja periaatteiden juurruttamiseksi sekä markkinatalouden ja osallistavan ja kestävän kehityksen edistämiseksi niiden poliittisessa ja taloudellisessa toimintaympäristössä. Tässä tiedonannossa esitelty naapuruuspolitiikan uusi lähestymistapa on askel tähän suuntaan. Komissio ja korkea edustaja kehottavat neuvostoa ja Euroopan parlamenttia hyväksymään tiedonannon pääajatuksen ja siinä esitetyt konkreettiset ehdotukset. Nyt on tarkoitus jatkaa naapureidemme kuulemista siitä, mikä on paras tapa viedä tämä uusi lähestymistapa osaksi kutakin kumppanuutta. Haasteita on paljon, ja niiden kokonaisvaltainen ratkaiseminen vie aikaa. Yhteisenä tavoitteenamme on demokraattinen, vauras ja vakaa alue, jossa yli 800 miljoonaa ihmistä voi elää, tehdä työtä ja vaikuttaa maansa tulevaisuuteen vakuuttuneina siitä, että heidän vapauttaan, ihmisarvoaan ja oikeuksiaan kunnioitetaan. ASIAKIRJAAN LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS 1. PERUSTIEDOT EHDOTUKSESTA/ALOITTEESTA 1.1 Ehdotuksen/aloitteen nimi Komission ja ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan yhteinen tiedonanto: Uusi strategia muutostilassa olevia naapurimaita varten 1.2. Toimintalohko(t) toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä (ABM/ABB)[19] Ulkosuhteet 1.3. Ehdotuksen/aloitteen luonne ¨ Ehdotus/aloite liittyy uuteen toimeen. ¨ Ehdotus/aloite liittyy uuteen toimeen, joka perustuu pilottihankkeeseen tai valmistelutoimeen[20]. X Ehdotus/aloite liittyy käynnissä olevan toimen jatkamiseen. ¨ Ehdotus/aloite liittyy toimeen, joka on suunnattu uudelleen. 1.4. Tavoitteet 1.4.1. Komission monivuotinen strateginen tavoite (monivuotiset strategiset tavoitteet), jonka (joiden) saavuttamista ehdotus/aloite tukee Eurooppa maailmassa: painoarvomme lisääminen maailmannäyttämöllä 1.4.2. Erityistavoite (erityistavoitteet) sekä toiminto (toiminnot) toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä Toiminto (toiminnot) toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä 19 08 – Euroopan naapuruuspolitiikka ja suhteet Venäjään Erityistavoitteet toimintoperusteisessa johtamisjärjestelmässä 1. EU:n ja sen naapurimaiden välisen tiiviin yhteistyön sekä alueellisen ja monenvälisen yhdentymisen edellytysten parantaminen 2. EU:n naapurimaiden tukeminen taloudellisissa ja alakohtaisissa uudistuksissa ja yhdentymisen edistäminen toisaalta EU:hun ja toisaalta naapurimaiden kesken 3. Demokratian, ihmisoikeuksien, oikeusvaltion ja konfliktinratkaisun edistäminen EU:n naapurialueilla 1.4.3. Odotettavissa olevat tulokset ja vaikutukset Selvitys siitä, miten ehdotuksella/aloitteella on tarkoitus vaikuttaa edunsaajien/kohderyhmän tilanteeseen Viime vuonna toteutetussa Euroopan naapuruuspolitiikan strategisessa uudelleentarkastelussa nimettiin aloja, joilla naapuruuspolitiikkaa voitaisiin merkittävästi tehostaa. Vallankumoukset ja mullistukset eteläisen Välimeren maissa samoin kuin kansan kyseisissä maissa ilmaisema voimakas toive poliittisista ja taloudellisista muutoksista lisäävät EU:n tuen painoarvoa. Samalla on noussut esiin aloja, joilla EU ja kumppanimaat voisivat – ja niiden pitäisi – tehdä enemmän. EU on edelleen sitoutunut tukemaan demokratisointia ja uudistuksia niin eteläisellä kuin itäiselläkin naapurialueellaan. Tiedonannossa Uusi strategia muutostilassa olevia naapurimaita varten esitetään naapuruuspolitiikan strategisen uudelleentarkastelun tuloksena syntyneet ehdotukset ja konkretisoidaan Itä-Eurooppaan ja Etelä-Kaukasiaan sovellettavat lähestymistavat. Tarkoituksena on jatkaa itäisen kumppanuuden täytäntöönpanoa ja pyrkiä eteläisen Välimeren maiden kanssa uuteen, demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävään kumppanuuteen. Viimeksi mainitulla kumppanuudella EU haluaa tukea Egyptissä ja Tunisiassa alkunsa saanutta demokraattista muutosta. Sitä voidaan tarjota myös muille eteläisen Välimeren maille. Strategisesta uudelleentarkastelusta juontuvat uudet toimet voidaan jakaa kolmeen ryhmään: Ryhmä 1: Demokraattinen muutos ja instituutioiden rakentaminen (liittyy edellä mainittuun toimintoperusteisen johtamisjärjestelmän erityistavoitteeseen 3) Demokraattista muutosta ja instituutioiden rakentamista tuetaan kokonaisvaltaisella ohjelmalla ja muilla asiaankuuluvilla toimilla, joiden kohteena ovat demokraattisten yhteiskuntien keskeisimmät instituutiot ja joilla tuetaan turvallisuusalan demokraattista uudistamista. Odotettavissa olevat tulokset Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioituksen lisääntyminen Hallintotavan demokratisoituminen Oikeuslaitoksen riippumattomuuden ja tehokkuuden lisääntyminen Korruption väheneminen Turvallisuusalan demokraattisen valvonnan lisääntyminen Liikkuvuuden lisääntyminen rajaturvallisuuden ja maahanmuuton hallinnan tehostumisen myötä Lainsäädännön lähentyminen unionin säännöstöön Ryhmä 2: Vahvemman kumppanuuden luominen ihmisten kanssa (liittyy edellä mainittuun toimintoperusteisen johtamisjärjestelmän erityistavoitteeseen 1) Ihmisten kanssa luodaan vahvempi kumppanuus lisäämällä opiskelijoiden, tutkijoiden ja nuorten välisiä yhteyksiä. Opiskelijoiden ja henkilöstön liikkuvuuden lisääminen osana korkeakoulujen kumppanuuksia (Erasmus Mundus) ja rakenteellinen yhteistyö korkeakoulujen modernisoimiseksi (Tempus) Koulujen välisen yhteistyön käynnistäminen avaamalla EU:n eTwinning-ohjelma Nuorten keskinäisten yhteyksien lisääminen Naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvien maiden (myös irtautumaan pyrkivien alueiden) kansalaisille suunnatun, naapuruuspolitiikan saavutuksista, haasteista ja sen kautta tarjoutuvista mahdollisuuksista tiedottamisen parantaminen Ryhmä 3: Kestävä ja osallistava kasvu ja talouskehitys (liittyy edellä mainittuun toimintoperusteisen johtamisjärjestelmän erityistavoitteeseen 2) Kestävää ja osallistavaa kasvua edistetään tukemalla pk-yrityksiä ja pyrkimällä kaventamaan kumppanimaan sisäisiä taloudellisia ja sosiaalisia eroja EU:n koheesiopolitiikasta ja maaseudun kehittämispolitiikasta ammentavien pilottiohjelmien avulla. Sisäisten taloudellisten erojen kaventaminen Työllisyyden lisääminen Pk-yritysten kehittäminen Ammatillisen koulutuksen parantaminen Maatalousyhteisöjen tilanteen kohentaminen Elintarviketurvan parantaminen EU:n sisämarkkinoihin yhdentymisen edistäminen EU:n ohjelmiin osallistumalla 1.4.4. Tulos- ja vaikutusindikaattorit Selvitys siitä, millaisin indikaattorein ehdotuksen/aloitteen toteuttamista seurataan Ihmisoikeuksien ja demokratian normien noudattaminen valtiosta riippumattomien järjestöjen, YK:n ja alueellisten elinten havaintojen perusteella Vaalien demokraattisuuden ja uskottavuuden riittävä seuranta Korruption aste eTwinning-ohjelmassa mukana olevien koulujen lukumäärä Erasmus Mundus –ohjelmaan osallistuvien korkeakouluopiskelijoiden ja tutkijoiden lukumäärä Yliopistojen rakenteellisen yhteistyön hankkeiden lukumäärä Maatalousyhteisöjen vauraus Naapuruuspolitiikan kumppaneiden tekemien, EU:n ohjelmiin osallistumista koskevien hyväksyttyjen hakemusten lukumäärä Kohtuuhintaisten elintarvikkeiden jatkuva saatavuus naapuruuspolitiikan maissa Taloudellisten ja sosiaalisten erojen kaventuminen Työttömyyden väheneminen 1.5. Ehdotuksen/aloitteen perustelut 1.5.1. Tarpeet, joihin ehdotuksella/aloitteella vastataan lyhyellä tai pitkällä aikavälillä Poliittinen visio ja keskipitkän aikavälin tavoitteet Naapuruuspolitiikan pitkän aikavälin visiona on alue, jolla kukin kumppanimaa kehittää EU-kytköksiään omien toiveidensa, tarpeidensa ja kykyjensä mukaan. Politiikan tasolla tämä tarkoittaa tiiviimpää yhteistyötä EU:n kanssa ja useampia yhteisiä aloitteita molempia kiinnostavista maailmanlaajuisista kysymyksistä kansainvälisillä foorumeilla. Myös talouden saralla EU on valmis lisäämään yhteistyötä, joka johtaa kumppanien talouksien asteittaiseen yhdentymiseen EU:n sisämarkkinoihin. EU pyrkii osaltaan vauhdittamaan naapurimaiden osallistavaa ja kestävää kasvua, koska se tekee niistä kilpailukykyisempiä, luo kunnollisia työpaikkoja ja tukee vuosituhattavoitteiden saavuttamista. EU:n olisi hyödynnettävä koko politiikan kirjoaan yhteisten tarpeiden ja etujen sekä kunkin maan uudistus- ja demokratiasitoumuksien mukaisesti. Tavoitteena on vahvistaa molemminpuolista sitoutumista EU:n ja sen naapurimaiden kansalaisten poliittiseen ja taloudelliseen hyvinvointiin, koska se on paras tae yhteisestä vakaudesta ja vauraudesta. Tällainen visio on haasteellinen. Kumppanimailta vaaditaan suuria kustannuksia ja ponnisteluja ennen kuin tarvittavat uudistukset kantavat hedelmää. EU:n on puolestaan huolehdittava siitä, ettei sisämarkkinoiden moitteeton toiminta vaarannu ja että liikkuvuus toteutuu turvallisesti. Ne kumppanit, jotka etenevät määrätietoisesti poliittisten ja taloudellisten uudistusten toteuttamisessa, palkitaan seuraavien 4–5 vuoden kuluessa. Käytännössä tämä tarkoittaa joko assosiaatiosopimuksen tekemistä itäisen kumppanuuden puitteissa tai demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävää kumppanuutta (eteläiset kumppanit). Lisäksi on tarkoitus lisätä liikkuvuutta ja ihmisten välisiä kontakteja (mm. solmimalla liikkuvuuskumppanuuksia), edistää taloudellista yhdentymistä panostamalla teollisuusyhteistyöhön, pk-yritysten kehittämiseen, suoriin ulkomaisiin sijoituksiin ja kauppasuhteisiin EU:n kanssa (esim. perustamalla pitkälle meneviä ja laaja-alaisia vapaakauppa-alueita ja tekemällä muita sopimuksia mm. maataloudesta, palveluista ja sijoittautumisoikeudesta sekä teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arvioinnista ja hyväksymisestä tietyillä avainaloilla) ja syventää alakohtaista yhdentymistä (esim. Euroopan laajuisilla energiamarkkinoilla sekä osallistumalla EU:n ohjelmiin kussakin ohjelmassa määritettyjen edellytysten mukaisesti ja EU:n virastojen toimintaan osallistumisesta annettujen yleisten suuntaviivojen mukaisesti). Demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävällä kumppanuudella[21] EU haluaa tukea Egyptissä ja Tunisiassa alkunsa saanutta demokraattista muutosta. Kumppanuus on mahdollista ulottaa myös muihin maihin. Demokraattisen muutosprosessin jatkuminen edellyttää, että maat tukevat instituutioidensa uudistamista ja saavat taloutensa uuteen nousuun. Myös niiden väestön on ymmärrettävä, että EU on valmis auttamaan tässä haasteellisessa ja vaikeassa muutosvaiheessa. Lisärahoitus Naapuruuspolitiikan uuden lähestymistavan täytäntöönpano perustuu molemminpuoliseen vastuuseen ja yhteiseen sitoutumiseen ihmisoikeuksien, demokratian ja oikeusvaltioperiaatteen yleismaailmallisiin arvoihin. Se edellyttää jopa 1 242 miljoonan euron lisärahoitusta vuoteen 2013 mennessä. Lisärahoitus katetaan seuraavasti: a) ENPIn lainsäädäntökehys tukee hyvin valtaosaa politiikan uudelleentarkastelun yhteydessä määritellyistä uusista yhteistyötoimista. Tästä syystä komissio ehdottaa ENPIn määrärahojen (750,5 milj. euroa) täydentämistä eri lähteistä seuraavasti: 355 miljoonaa euroa kohdentamalla uudelleen muiden välineiden määrärahoja ja – vuoden 2012 osalta – 241,5 miljoonaa euroa vuoden 2012 talousarvioesityksen otsakkeen 4 liikkumavaran puitteissa ja 154 miljoonaa euroa joustovälineestä. Ehdotettu lisäys voidaan toteuttaa ilman, että ENPI-asetusta joudutaan muodollisesti tarkistamaan, koska vuoden 2007–2013 rahoituskehystä koskevan, toimielinten välisen sopimuksen 37 kohdan mukaisesti kyseessä on uusi objektiivinen ja pitkäkestoinen seikka, jolle on selkeät ja täsmälliset perusteet, ja ohjelman toteuttamisesta saadut tulokset on huomioitu. Ehdotettu järjestely on mahdollista katsoa myös uudelleen kohdentamiseksi ottaen huomioon, että vuoden 2012 talousarvioesityksen liikkumavara on saatu aikaan supistamalla joidenkin budjettikohtien määrärahoja edelliseen rahoitussuunnitelmaan verrattuna. Yksityiskohdat esitetään oikaisukirjelmässä. b) Käytetään muiden välineiden määrärahoja, esim. otetaan 13,4 miljoonaa euroa demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevasta eurooppalaisesta rahoitusvälineestä (2011 ja 2012) ja 3,8 miljoonaa euroa kehitysyhteistyön rahoitusvälineen alaisesta valtiosta riippumattomien toimijoiden teemaohjelmasta (2011). c) Käytetään vakautusvälinettä (40 milj. euroa[22]). d) Varataan 90 miljoonaa euroa takauksia varten, jotta EIP voi lisätä miljardilla eurolla lainanantoaan eteläisille kumppanimaille.[23] e) Käytetään makrotalouden tukivälinettä (100 milj. euroa[24]). f) Sallitaan EIP:n käyttää uudelleen pk-yrityksiin aiemmin tehdyistä pääomasijoituksista takaisin saatavat varat (244 milj. euroa). Viimeksi mainittu vaihtoehto edellyttää, että neuvosto hyväksyy ENPI-asetuksen 23 artiklaan tehdyn muutosehdotuksen. Samaan aikaan maaohjelmat on tarkoitus sovittaa uuden kumppanuuden päätavoitteita vastaaviksi, ja ENPIn määrärahoista 150 miljoonaa euroa kohdennetaan uudelleen kansalaisyhteiskuntaa tukevaan naapuruuspolitiikan välineeseen ja muihin vahvempaa kumppanuutta yhteiskuntien kanssa tukeviin toimiin. Eriyttäminen Siinä missä kaikki kumppanimaat hyötyvät toimista kumppanuuden vahvistamiseksi yhteiskuntien kanssa (ryhmän 2 toimet), kahden muun ryhmän toimiin tarkoitettua rahoitusta myönnetään molemminpuoliseen vastuuseen perustuvan ”more for more” -ajattelun mukaisesti. EU:n lisätuki riippuu edistymisestä demokratian rakentamisessa ja vakiinnuttamisessa sekä oikeusvaltioperiaatteen kunnioittamisessa: mitä pidemmälle ja nopeammin maa edistyy sisäisissä uudistuksissaan, sitä enemmän se saa tukea EU:lta. Lisätukea annetaan monessa muodossa, muun muassa lisäämällä sosiaalista ja taloudellista kehitystä tukevaa rahoitusta, laajentamalla institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaisia kehittämisohjelmia, parantamalla markkinoille pääsyä, lisäämällä EIP:n investointitukea ja helpottamalla liikkuvuutta. Nämä etuuskohtelusitoumukset räätälöidään kunkin maan tarpeisiin ja alueelliseen kontekstiin, ja niissä huomioidaan se, että mielekkäissä uudistuksissa on korkeat alkuvaiheen kustannukset. Niiden maiden osalta, joissa uudistuksia ei toteuteta, EU tarkastelee rahoituksen määrää uudelleen ja mahdollisesti leikkaa sitä. 1.5.2. EU:n osallistumisesta saatava lisäarvo Ehdotus olisi nähtävä osana uudistettua Euroopan naapuruuspolitiikkaa, joka tarjoaa kumppanimaille tiiviimpää poliittista yhteistyötä ja syvempää taloudellista yhdentymistä Lissabonin sopimuksen 8 artiklan mukaisesti. Taustalla on ajatus jakaa Euroopan yhdentymisestä saadut kokemukset naapuriemme kanssa ja asteittain lisätä niiden osallistumista EU:n politiikkaan. Koska EU:n tarjous perustuu pitkälle EU:n sisämarkkinoihin yhdentymiseen, EU:lla on paremmat lähtökohdat tuen antamiseen kuin yksittäisillä jäsenvaltioilla. 1.5.3. Vastaavista toimista saadut kokemukset Naapurimaille aiemmin annetusta tuesta on tehty viisi maakohtaista arviointia ja kaksi alueellista arviointia (Meda II ja Tacis). Arvioitavina olevista aloista tärkeimmät olivat talouskehitys (myös kauppa), sosiaaliala (myös terveys ja koulutus), yksityissektori, maatalous (myös elintarviketurva) ja energia (myös ydinvoima). Arvioinneissa on käynyt ilmi, että kahdenvälisen ja alueellisen yhteistyön viemisellä saman järjestelyn alaisuuteen (ENPI) aiemmin käytetyn kahden asetuksen (Tacis ja Meda) mallin sijaan on ollut rikastuttava ja täydentävä vaikutus varsinkin uudistuksia tukevien avun täytäntöönpanomekanismien osalta. Medasta saatujen myönteisten tulosten[25] innoittamana budjettituki uudistuksille on lisääntynyt merkittävästi ENPIn käyttöönoton jälkeen. Tuella on saatu aikaan kouriintuntuvia tuloksia, ajettu uudistuksia ja tehostettu poliittista vuoropuhelua kumppanimaiden kanssa.[26] Lähestymistapaa olisi kuitenkin kehitettävä edelleen perusarvojen ja demokraattisen hallintotavan korostamiseksi. Lisäksi olisi pyrittävä lisäämään kansalaisyhteiskunnan osallistumista toimien suunnitteluun ja seurantaan ja niiden näkyvyyden lisäämiseen. Laajentumisesta saatuihin kokemuksiin (TAIEX, Twinning ja viimeisimpänä itäiseen kumppanuuteen kuuluvat institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaiset kehittämisohjelmat) perustuvan uuden ”työkalupakin” käyttöönotto on lisännyt ENPIn valmiuksia kehittää institutionaalisia rakenteita ja edistää sääntelyn lähentämistä EU:n säännöstöön. Rajat ylittävään yhteistyöhön keskittyvän osion ansiosta ENPIllä on nyt paremmat välineet yhteistyön järjestämiseen yhteisen rajan omaavilla alueilla. 1.5.4. Yhteensopivuus muiden kyseeseen tulevien välineiden kanssa ja mahdolliset synergiaedut Vaikka ENPI onkin pääasiallinen väline, jonka avulla EU tekee rahoitusyhteistyötä naapureidensa kanssa, naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvat maat hyötyvät myös muista rahoitusvälineistä, joilla ratkotaan tiettyjä poliittisia kysymyksiä (esim. maailmanlaajuiset haasteet, ihmisoikeudet ja ydinvoima) tai hallinnoidaan kriisitilanteita (esim. makrotaloustuki, vakautusväline ja humanitaarisen avun välineet). Osaa näistä välineistä on käytetty viime aikoina vastaamaan EU:n eteläisellä naapurialueella syntyneisiin tarpeisiin, ja niiden käyttöä on tarkoitus jatkaa naapurialueella käynnissä olevien muutosten tukemiseen. Tunisiaa varten hyväksyttiin vakautusvälineestä kahden miljoonan euron avustus, jolla tuetaan 1) poliittisia uudistuksia ja vaaliprosessia sekä 2) kansalaisyhteiskuntaa ja riippumatonta tiedonvälitystä. Kansalaisyhteiskuntaa on tarkoitus tukea myös demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevasta eurooppalaisesta rahoitusvälineestä myöntämällä 2 miljoonaa euroa kansalaisyhteiskunnan toteuttamaan vaalien tarkkailuun, puolueille annettavaan koulutukseen, ilmaisunvapauden ja demokratian arvojen edistämiseen sekä ihmisoikeustilanteen seurantaan. Kehitysyhteistyön rahoitusvälineen alaisesta valtiosta riippumattomien toimijoiden teemaohjelmasta Tunisialle on korvamerkitty 1,2 miljoonaa euroa. Lisäksi demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevasta eurooppalaisesta rahoitusvälineestä rahoitetaan EU:n vaalitarkkailuryhmän toimintaa (enint. 4 milj. euroa). Egyptille myönnetään demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevasta eurooppalaisesta rahoitusvälineestä 2,9 miljoonaa euroa toimiin, joilla ehkäistään kidutusta, parannetaan tutkintavankeusoloja ja edistetään tiedonvälityksen ja uskonnon vapautta. Kehitysyhteistyön rahoitusvälineen alaisesta valtiosta riippumattomien toimijoiden teemaohjelmasta on luvassa 2,6 miljoonaa euroa nuorten vaikutusmahdollisuuksien lisäämiseen ja naisten oikeuksien sekä taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien edistämiseen. Libyan konfliktin seurauksista selviytymiseen sekä maansisäisten ja muiden pakolaisten auttamiseen on myönnetty 70 miljoonaa euroa humanitaarisen avun välineestä, ja hätäapuvarauksella rahoitetun pelastuspalvelumekanismin puitteissa kolmansien maiden kansalaisten kotiuttamista on tuettu viidellä miljoonalla eurolla. 1.6. Toiminnan ja sen rahoitusvaikutusten kesto x Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan kesto on rajattu. – x Ehdotuksen/aloitteen mukainen toiminta alkaa vuonna 2011 ja päättyy vuonna 2013. – x Rahoitusvaikutukset alkavat vuonna 2011 ja päättyvät vuonna 2013. ¨ Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan kestoa ei ole rajattu. – Käynnistysvaihe alkaa vuonna VVVV ja päättyy vuonna VVVV, – minkä jälkeen toteutus täydessä laajuudessa. 1.7. Hallinnointitapa (hallinnointitavat)[27] x komissio hallinnoi suoraan keskitetysti x välillinen keskitetty hallinnointi, jossa täytäntöönpanotehtäviä on siirretty – x toimeenpanovirastoille – ¨ yhteisöjen perustamille elimille[28] – ¨ kansallisille julkisoikeudellisille elimille tai julkisen palvelun tehtäviä hoitaville elimille – ¨ henkilöille, joille on annettu tehtäväksi toteuttaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osaston mukaisia erityistoimia ja jotka nimetään varainhoitoasetuksen 49 artiklan mukaisessa perussäädöksessä ¨ hallinnointi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa x hajautettu hallinnointi yhteistyössä kolmansien maiden kanssa x hallinnointi yhteistyössä kansainvälisten järjestöjen kanssa (tarkennettava) Huomautukset: Tavoitteisiin pyritään yhdistelemällä toimenpiteitä, joiden täytäntöönpanossa noudatetaan eri hallinnointitapoja seuraavasti: institutionaalisten rakenteiden kehittämistä hallinnoi etupäässä komissio keskitetysti; opiskelija- ja nuorisovaihtoa samoin kuin yliopistojen ja koulujen yhteistyötä hallinnoi pääasiassa koulutuksen, audiovisuaalialan ja kulttuurin toimeenpanovirasto; koheesio- ja maatalouspolitiikan innoittamia pilottiohjelmia hallinnoidaan joko hajautetusti tai suoraan keskitetysti; tiettyjä (Euroopan neuvoston yleissopimusten noudattamista tukevia) toimia on mahdollista hallinnoida yhteistyössä kansainvälisten järjestöjen kanssa. Myös delegoitua yhteistyötä voitaisiin ajatella avun tuloksellisuuden ja jäsenvaltioiden välisen työnjaon nimissä. 2. HALLINNOINTI 2.1. Seuranta- ja raportointisäännöt Ilmoitetaan sovellettavat aikavälit ja edellytykset Komissio seuraa ulkoisen yhteistyönsä edistymistä kaikilla tasoilla: panokset (erityisesti rahoitusvirrat: sitoumukset, sopimukset ja maksut); toimet/tuotokset (hankkeiden ja ohjelmien toteutus, komission edustustojen paikalla harjoittama sisäinen seuranta); edistyminen/tulokset (ulkoinen tulosperusteinen seurantajärjestelmä[29]) ja vaikutukset. Kumppanimaille ja -alueille annettavan pitkän aikavälin ulkoisen avun ohjelmasuunnittelu hoidetaan strategia-asiakirjojen (enintään 7 vuotta) ja maa- ja alueohjelmien (3–4 vuotta) valmistelun yhteydessä. Ohjelmasuunnitteluasiakirjoja voidaan tarkistaa milloin vain painopisteiden muuttuessa. Maa- ja/tai alueohjelmiin sisällytetään kunkin yhteistyöalan erityistavoitteet ja odotettavissa olevat tulokset. 2.2. Hallinnointi- ja valvontajärjestelmä 2.2.1. Todetut riskit 1) Kumppanimaiden poliittinen ja hallinnollinen epävakaus voi johtaa vaikeuksiin ohjelmien suunnittelussa, viiveisiin maksujen suorittamisessa ja tehokkuuden heikentymiseen. 2) Hallinnollisten määrärahojen riittämättömyys voi johtaa siihen, ettei avun hallinnointiin ole riittävästi henkilöstöä. 3) Laatunormien puutteellinen soveltaminen voi heikentää ohjelmien ja hankkeiden suunnittelua. 4) Heikko tiedonkulku voi haitata avun hallinnointiin liittyvien ongelmien ratkaisua. 2.2.2. Valvontamenetelmä(t) Valmiuksien lisääminen: nimettävä kaikkein haavoittuvimmat maat, laadittava maakohtainen riskinhallintasuunnitelma ja seurattava tilanteen kehittymistä kyseisissä maissa useita eri kanavia käyttäen. Riittävät hallintomäärärahat: monivuotisen rahoituskehyksen (2007–2013) otsakkeista 4 ja 5 peräisin olevien hallintomäärärahojen yksityiskohtainen ohjelmasuunnittelu; henkilöresurssien jakoa päätoimipaikan ja edustustojen kesken on tarkistettava tarpeita ja työmäärää koskevien, mahdollisuuksien mukaan kvantifioitujen arvioiden perusteella (esim. kuinka monta sopimusta on tarkoitus tehdä). Standardien ja vaatimusten käyttöönotto ja noudattaminen ennen ja jälkeen laatutukiryhmän tarkastusta; PO DEVCOn edustustojen ja asianomaisten yksikköjen on huolehdittava hyvissä ajoin tarvittavasta asiantuntemuksesta antamalla tukea paikalla ja etänä. Järjestelmän (tiedon laatu ja raportointi) parantaminen: käynnissä olevista neuvotteluista tarvitaan tietoa hyvissä ajoin; varmistettava, että kaikki avun hallinnointiin liittyvät ongelmat ovat tiedossa ja että ne toimitetaan neuvotteluun osallistuvien tietoon ja ratkaistaviksi. 2.3. Toimenpiteet petosten ja sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi Ilmoitetaan käytössä olevat ja suunnitellut torjunta- ja suojatoimenpiteet Unionin taloudellisten etujen suojaaminen sekä petosten ja sääntöjenvastaisuuksien torjuminen ovat olennainen osa ENPI-asetusta. Sopimusten ja maksujen hallinnollinen valvonta on edunsaajamaissa toimivien komission edustustojen vastuulla. Edustustot[30] valvovat kutakin asetuksen nojalla rahoitettua toimea kaikissa hankesyklin vaiheissa. Huomiota kiinnitetään erityisesti menolajiin (menojen tukikelpoisuus), talousarvioiden noudattamiseen (tosiasialliset kustannukset) ja tositteiden sekä niihin liittyvien asiakirjojen tarkastamiseen (kustannusten todentaminen). 3. EHDOTUKSEN/ALOITTEEN ARVIOIDUT RAHOITUSVAIKUTUKSET 3.1. Kyseeseen tulevat monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeet ja menopuolen budjettikohdat · Talousarviossa jo olevat budjettikohdat Monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeiden ja budjettikohtien mukaisessa järjestyksessä Moniv. rahoitus-kehyksen otsake || Budjettikohta || Määrä-rahalaji || Rahoitusosuudet Numero [Nimi………………………...……….] || JM/EI-JM ([31]) || EFTA-mailta[32] || ehdokas-mailta[33] || kolman-silta mailta || varainhoito-asetuksen 18 artiklan 1 kohdan aa alakohdassa tarkoitetut rahoitusosuudet 19 01 04 02 || Eurooppalainen naapuruuden ja kumppanuuden väline (ENPI) – Hallintomenot || EI-JM || EI || EI || EI || EI 19 08 01 || Euroopan naapuruuspolitiikkaan liittyvä rahoitusyhteistyö || JM || EI || EI || EI || EI || || || || || || 3.2. Arvioidut vaikutukset menoihin, milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Arvioidut vaikutukset menoihin Monivuotisen rahoituskehyksen otsake || Otsake 4 – Ulkosuhteet || || || 2011 || 2012 || 2013 || Yhteensä || || || || || || Toimintamäärärahat || || || || || || || || || || || 19 08 01 - Euroopan naapuruuspolitiikkaan liittyvä rahoitusyhteistyö || Sitoumukset || (1) || 85,000 || 383,750 || 261,750 || 730,500 || Maksut || (2) || 0,000 || 115,125 || 104,700 || 219,825 || || || || || || Tiettyjen ohjelmien määrärahoista katettavat hallintomäärärahat (15) || || || || || || || || || || || 19 01 04 02 - ENPI – Hallintomenot || || (3) || 0,000 || 11,750 || 8,250 || 20,000 || || || || || || PO DEVCOn määrärahat yhteensä || Sitoumukset || 1+3 || 85,000 || 395,500 || 270,000 || 750,500 || Maksut || 2+3 || 0,000 || 126,875 || 112,950 || 239,825 || || || || || || Toimintamäärärahat yhteensä || Sitoumukset || (4) || 85,000 || 383,750 || 261,750 || 730,500 || Maksut || (5) || 0,000 || 115,125 || 104,700 || 219,825 || || || || || || Tiettyjen ohjelmien määrärahoista katettavat hallintomäärärahat || || 0,000 || 11,750 || 8,250 || 20,000 || || || || || || Määrärahat yhteensä || Sitoumukset || || 85,000 || 395,500 || 270,000 || 750,500 || Maksut || || 0,000 || 126,875 || 112,950 || 239,825 (15) Tekninen ja/tai hallinnollinen apu sekä EU:n ohjelmien ja/tai toimien toteuttamiseen liittyvät tukimenot (entiset BA-budjettikohdat), epäsuora ja suora tutkimustoiminta. 3.2.1. Arvioidut vaikutukset toimintamäärärahoihin – ¨ Ehdotus/aloite ei edellytä toimintamäärärahoja. – X Ehdotus/aloite edellyttää toimintamäärärahoja seuraavasti: Maksusitoumusmäärärahat, milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Tavoitteet ja tuotokset || || || Vuosi 2011 || Vuosi 2012 || Vuosi 2103 || YHTEENSÄ ò || TUOTOKSET Tyyppi || Keskimäär. || Luku- || Kustannus || Luku- || Kustannus || Luku- || Kustannus || Luku-määrä yhteensä || Kustan-nukset kustannukset || määrä || määrä || määrä || yhteensä RYHMÄ 1 – DEMOKRAATTINEN MUUTOS JA INSTITUUTIOIDEN RAKENTAMINEN || || || || || || || || Institutionaalisten rakenteiden kokonaisvaltaiset kehittämisohjelmat* || Ohjelma || 40 || 3 || 20 || 3 || 63 || 3 || 42 || 3 || 125 Liikkuvuuskumppanuudet* || Ohjelma || 8 || 3 || 5 || 3 || 10 || 3 || 10 || 3 || 25 Välisumma ryhmä 1 || || 25 || || 73 || || 52 || || 150 RYHMÄ 2 – KUMPPANUUS IHMISTEN KANSSA || || || || || || || || Erasmus Mundus – Opiskelijoiden liikkuvuus || Opiskelijaa/vuosi || 0,035 || 857 || 30 || 1 286 || 45 || 1 000 || 35 || 3 143 || 110 Tempus – Korkeakoulujen yhteistyö || Hanke || 0,9 || 6 || 5 || 14 || 12,5 || 14 || 12,5 || 33 || 30 Youth – Hankkeet || Hanke || 0,02 || 500 || 10 || 875 || 17,5 || 875 || 17,5 || 2 250 || 45 Muut tuotokset || || – || || 5 || || 11,25 || || 9,75 || || 26 Välisumma ryhmä 2 || || 50 || || 86,25 || || 74,75 || || 211 RYHMÄ 3 – KESTÄVÄ JA OSALLISTAVA KASVU JA TALOUSKEHITYS || || || || || || || || Koheesio-ohjelmat (pilotti) || Ohjelma || 40 || 3 || 0 || 3 || 85 || 3 || 40 || 3 || 125 Maatalouden ja maaseudun kehittämisen ohjelmat (pilotti) || Ohjelma || 30 || 6 || 10 || 6 || 110 || 6 || 65 || 6 || 185 Osallistuminen EU:n ohjelmiin** || – || – || 5,95 || || 5,95 || || 5,95 || || 5,95 || Välisumma ryhmä 3 || || 10 || || 224,5 || || 135 || || 369,5 KUSTANNUKSET YHTEENSÄ || || 85 || || 383,75 || || 261,75 || || 730,5 *Toteutus kolmevuotisina institutionaalisten rakenteiden kehittämisohjelmina. Keskimääräiset kustannukset koskevat kolmen vuoden ajanjaksoa. ** Varoilla rahoitetaan kumppanimaiden osallistumista EU:n ohjelmiin. Määrää riippuu ohjelmasta ja maasta, eikä siitä siksi voida esittää arviota. Valtaosa asiaankuuluvista henkilöresursseista tarvitaan edunsaajamaassa sijaitsevassa edustustossa juuri tänä ajankohtana. On huomattava, että toimien ja määrärahojen jaottelu eri ryhmiin on tässä vaiheessa vasta viitteellistä ja että edellä esitetyt tuotokset perustuvat alustaviin arvioihin ehdotuksen havainnollistamiseksi. 3.2.2. Arvioidut vaikutukset hallintomäärärahoihin 3.2.2.1. Yhteenveto – X Ehdotus/aloite ei edellytä hallintomäärärahoja. – ¨ Ehdotus/aloite edellyttää hallintomäärärahoja seuraavasti: milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) || vuosi n [34] || vuosi n+1 || vuosi n+2 || vuosi n+3 || Ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat (ks. kohta 1.6) || YH-TEENSÄ Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKE 5 || || || || || || || || Henkilöresurssit || || || || || || || || Muut hallintomenot || || || || || || || || Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKE 5, välisumma || || || || || || || || Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5 sisältymättömät[35] || || || || || || || || Henkilöresurssit || || || || || || || || Muut hallintomenot || || || || || || || || Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5 sisältymättömät, välisumma || || || || || || || || YHTEENSÄ || || || || || || || || 3.2.2.2. Henkilöresurssien arvioitu tarve – ¨ Ehdotus/aloite ei edellytä henkilöresursseja. – X Ehdotus/aloite edellyttää henkilöresursseja seuraavasti: arvio kokonaislukuina (tai enintään yhden desimaalin tarkkuudella) || || vuosi 2011 || vuosi 2012 || vuosi 2013  Henkilöstötaulukkoon sisältyvät virat/toimet (virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt) || || XX 01 01 01 (päätoimipaikka ja komission edustustot) || || || || XX 01 01 02 (edustustot EU:n ulkopuolella) || || || || XX 01 05 01 (epäsuora tutkimustoiminta) || || || || 10 01 05 01 (suora tutkimustoiminta) || || || ||  Ulkopuolinen henkilöstö[36] (kokoaikaiseksi muutettuna) || || XX 01 02 01 (kokonaismäärärahoista katettavat sopimussuhteiset toimihenkilöt, vuokrahenkilöstö ja kansalliset asiantuntija) || || || || XX 01 02 02 (EU:n ulkopuolisten edustustojen sopimussuhteiset ja paikalliset toimihenkilöt, vuokrahenkilöstö, nuoremmat asiantuntijat ja kansalliset asiantuntijat) || || || || 19 01 04 02 [37] || - pää-toimipaikassa[38] || 0 || || || || - EU:n ulkopuolisissa edustustoissa || || 131 || 92 || XX 01 05 02 (epäsuora tutkimustoiminta: sopimussuhteiset toimihenkilöt, vuokrahenkilöstö ja kansalliset asiantuntijat) || || || || 10 01 05 02 (suora tutkimustoiminta: sopimussuhteiset toimihenkilöt, vuokrahenkilöstö ja kansalliset asiantuntijat) || || || || Muu budjettikohta (mikä?) || || || || YHTEENSÄ || || 131 || 92 Henkilöresurssien tarve katetaan toimen hallinnointiin jo osoitetulla pääosaston henkilöstöllä ja/tai pääosastossa toteutettujen henkilöstön uudelleenjärjestelyjen tuloksena saadulla henkilöstöllä sekä tarvittaessa sellaisilla lisäresursseilla, jotka toimea hallinnoiva pääosasto voi saada käyttöönsä vuotuisessa määrärahojen jakomenettelyssä talousarvion puitteissa. Kuvaus henkilöstön tehtävistä: Lisähenkilöstöä tarvitaan lisäresurssien hallinnointiin ja naapuruuspolitiikan uudelleentarkastelusta poikineiden aloitteiden täytäntöönpanoon. Naapuruuspolitiikan uudelleentarkastelun johdosta toteutettavat uudet toimet, kuten demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävä kumppanuus (esim. institutionaalisten rakenteiden kehittäminen, suhteellisen pienten hankkeiden avulla toteutettavat ihmisten väliset kontaktit ja tuki kansalaisyhteiskunnalle) ovat luonteeltaan sellaisia, että ohjelmien hallinnointiin ja valvontaan tarvitaan paljon henkilöstöä. Valtaosa henkilöresursseista tarvitaan edunsaajamaissa sijaitsevissa edustustoissa ja koulutuksen, audiovisuaalialan ja kulttuurin toimeenpanovirastossa (koulutus-, nuoriso- ja kulttuuriohjelmien hallinnointi). Silloin kun ylimääräiset toimintamäärärahat ovat tulosta muiden välineiden määrärahojen uudelleen kohdentamisesta, myö