Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission vihreä kirja tulevaisuuden melupolitiikasta"



Virallinen lehti nro C 206 , 07/07/1997 s. 0001



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission vihreä kirja tulevaisuuden melupolitiikasta" (97/C 206/01) Komissio päätti 12. marraskuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Komission vihreä kirja tulevaisuuden melupolitiikasta". Asian valmistelusta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto antoi lausuntonsa 1. huhtikuuta 1997. Esittelijänä oli Klaus Boisserée. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 23. 24. huhtikuuta 1997 pitämässään 345. täysistunnossa (huhtikuun 23. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 93 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 2 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komissio toteaa vihreän kirjan aluksi: "Liikenteen, teollisuuden ja vapaa-ajantoiminnan aiheuttama ympäristömelu on yksi tärkeimpiä paikallisia ympäristöongelmia Euroopassa ja lisääntyvien suurelta yleisöltä tulevien valitusten syy. Yleisesti toimenpiteet ympäristömelun vähentämiseksi ovat kuitenkin olleet vähemmän tärkeitä kuin muita ympäristöongelmia kuten ilman ja veden saastumista koskevat toimenpiteet." Vihreän kirjan tavoitteena on lisätä meluntorjunnan poliittista painoarvoa. 1.2. Komissio viittaa vihreän kirjan johdannossa maaliskuussa 1992 hyväksyttyyn viidenteen ympäristöohjelmaan (), jossa ilmoitetaan ryhdyttävän meluntorjuntatoimiin ja joka sisältää osaksi myös konkreettisia raja-arvoja (ks. vihreän kirjan liite). Komission tammikuussa 1996 tekemässä ehdotuksessa tämän ohjelman tarkistamiseksi () ilmoitetaan "toimintasuunnitelmasta", johon on määrä kuulua toimia mainittujen "raja-arvojen" soveltamiseksi; toimintasuunnitelmassa komissio aikoo yhteisötason säädöksiä säätäessään keskittyä melupäästöjä aiheuttavia "tuotteita" koskeviin toimiin. Vihreällä kirjalla komissio haluaa valmistella tätä toimintaohjelmaa. Vihreän kirjan on tarkoitus antaa pohja poliittiselle ja asiantuntijakeskustelulle tällaisen toimintasuunnitelman laajuudesta, aikarajoista ja toteutuskeinoista. 2. Yleisarvio vihreästä kirjasta 2.1. Meluntorjunnan on oltava kiinteä osa ympäristöpolitiikkaa. Komissio muistuttaa, että suuri osa Euroopan väestöstä altistuu melutasoille, joita asiantuntijat pitävät lääketieteellisesti kestämättöminä. Komission ja eräiden jäsenvaltioiden teettämät kyselytutkimukset vahvistavat, että suuret väestöryhmät kärsivät melusta varsinkin suurissa kaupungeissa ja kaupunginomaisissa taajamissa. Väestön valitukset melusta ovat viime vuosina lisääntyneet. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että melulähteiden määrä (esim. tieliikenteessä) on kasvanut ja tämä on ylittänyt teknisen meluntorjunnan kehittämisellä aikaansaadut parannukset. Komissio arvioi, että yli 80 miljoonaa ihmistä altistuu hyväksyttävän tason ylittävälle melulle. TSK pitää tätä arviota suuruusluokaltaan oikeana. 2.2. Yhteisön ympäristöpolitiikassa on virheellisesti käsitelty meluntorjuntaa vain ohimennen ja vain joidenkin joskin tärkeiden melulähteiden osalta. Yleensä ei ole otettu huomioon näiden lähteiden merkitystä kokonaismelussa, jolle melusta kärsivät altistuvat. Tämän vuoksi TSK:n mielestä yhteisötasolla tulee kehittää uusi, laaja meluntorjuntamalli, joka korjaa erityisesti tähänastisten säännösten ja arvioiden puutteet ja epätäydellisyydet ja jossa otetaan huomioon uusimmat tiedot ja viimeisin tekninen kehitys. Tähän tarvittavia toimia tulisi alkaa viipymättä valmistella. TSK edellyttää, ettei vihreän kirjan julkaisu merkitse ohjelman viivästymistä. 2.3. Komitea on pääosin tyytyväinen vihreän kirjan sisältöön. Yhteisötasoisten toimien oikeutusta ei voida läheisyysperiaate huomioonottaenkaan epäillä. EY-sopimuksen 130 r artiklan tavoitteet kattavat suoraan toimet ihmisten terveyden suojelemiseksi; tästä voidaan johtaa velvollisuus säätää "suojelun korkean tason" takaavia toimia. Melun vähentämis- ja torjuntatoimilla (liikennejärjestelyjen ja asuinalueiden suunnittelu mukaanlukien) on taloudellisia vaikutuksia; erilainen suojelutaso ja erilaiset toimet saattavat aiheuttaa kilpailuvääristymiä sisämarkkinoilla; myös tämä oikeuttaa yhteisötason toimet. Tarve laatia yhteisötason säännöksiä ja sopimuksia koskee arviointi- ja mittausmenetelmiä, sillä vain tällä tavalla voidaan todeta yhdenmukaisesti, onko 130 r artiklassa vaadittu suojelutaso saavutettu. Vihreässä kirjassa esitetty ohjelma ei kuitenkaan rajoitu yhteisön säädöksiin, vaan siihen kuuluu myös jäsenvaltioiden ja alueyhteisöjen toimien koordinointi; tämä on "ympäristöpolitiikan eri toimijoille" suunnatun viidennen ympäristöohjelman mukaista. Sikäli ohjelma voidaan toteuttaa myös jäsenvaltioille annetuilla suosituksilla (EY-sopimuksen 189 artikla). Meluntorjuntasäännösten toteutumista ei voida taata, jos säännösten rikkomuksista ei rangaista. TSK ehdottaa, että jäsenvaltioita kehotetaan suunnitellun toimintaohjelman toteuttamisen yhteydessä säätämään riittäviä rikosoikeudellisia ja hallinnollisia rangaistuksia tai molempia. Euroopan sisällä tehtävän yhtenäistämisen suhteen viittaamme Euroopan neuvoston laatimaan luonnokseen "Yleissopimukseksi rikosoikeuden avulla tapahtuvasta ympäristönsuojelusta" (). 2.4. TSK on useaan otteeseen käsitellyt meluntorjuntaa ympäristöpoliittisissa lausunnoissaan: 13. toukokuuta 1987 annettu lausunto 4. ympäristöohjelmasta (); 1. heinäkuuta 1992 annettu lausunto 5. ympäristöohjelmasta () sekä 25. lokakuuta 1995 () ja 29. toukokuuta 1996 () annetut lausunnot ympäristöohjelman tarkistuksesta; 3. heinäkuuta 1991 () annettu lausunto kaupunkiympäristöstä. Näissä lausunnoissa yhteisöltä vaaditaan enemmän tai vähemmän konkreettisia melunsuojatoimia. 3. Huomioita vihreän kirjan yksittäisistä luvuista 3.1. Melualtistuksen kartoitusmenetelmien yhdenmukaistaminen ja vastavuoroisen tietojenvaihdon edistäminen 3.1.1. Komitea suhtautuu komission ehdottamiin toimiin melualtistuksen kartoittamiseksi ja tietojenvaihdon edistämiseksi pääosin myönteisesti. Tämä koskee myös yleisötiedotusta. Usein pelkkä asianomaisten (ja tieliikenteen käyttäjien) ajattelemattomuus sekä laitteiden huono hoito ja käsittely aiheuttavat melua; tässä voisivat kohdistetut tiedotuskampanjat olla avuksi. Komitea suosittaa painokkaasti, että komissio ja jäsenvaltioiden viranomaiset kehittävät yhteistyötään meluntorjuntatyötä harjoittavien kansalaisjärjestöjen kanssa. 3.1.2. Melualtistuksen kartoitukseen kuuluu melutason mittaus. Sen suhteen yhdenmukaistaminen on erityisen tärkeätä. Komissio aikoo säätää puitedirektiivin melunmittausmenetelmistä ja melualtistuksen arvioinnista. TSK kannattaa tätä aikomusta. Mittausmenetelmät on Euroopassa jo pitkälti yhtenäistetty. Komissio muistuttaa myös, että yleisesti hyväksyttävästä melutasosta vallitsee laaja yksimielisyys. Nykyiset sopimukset voidaan sisällyttää tähän direktiiviin. Vaikka meluntorjuntamenetelmät vaihtelevatkin melulähteen ja tilanteen mukaan, tulisi mittaus- ja arviointimenetelmien kuitenkin olla yhtenäisiä. 3.1.3. Komissio tukeutuu sallittua altistumistasoa määrittäessään aivan oikein Maailman terveysjärjestön WHO:n vakio-ohjearvoihin. TSK:n näkemyksen mukaan ne ovat tällä hetkellä parhaat ohjearvot. Melun terveydellisten (fysiologisten) vaikutusten ja sen aiheuttaman (pelkän) ärsytyksen rajanveto voi olla pulmallista. Tosin ärsytyksen ja lääketieteellisten oireiden välillä on päällekkäisyyttä. Ärsytyksen arviointi on vaikeaa, sillä siihen liittyy subjektiivisia osatekijöitä (asianomaisen suhtautuminen melulähteeseen sekä melun ajalliseen säännöllisyyteen). WHO:n normatiivisissa ohjearvoissa yritetään ottaa tämä ongelma huomioon. 3.1.4. Komissio painottaa vihreässä kirjassa toistuvasti melukarttojen merkitystä tilannearvioinnin sekä maankäytön suunnittelun sekä yleisötiedotuksen perustana. Periaatteessa tällaiset melukartat, sikäli kun ne perustuvat konkreettisiin mittauksiin tai laskelmiin, soveltuvat suunnitteluun ja tiedottamiseen. Tässä yhteydessä tulisi kuitenkin ottaa huomioon seuraavat jäsenvaltioiden kokemuksista johdetut reunaehdot: Melukartat ovat mielekkäitä, jos niiden on tarkoitus toimia konkreettisten melunvähentämistoimien perustana. Melukarttojen tarkoituksena on antaa kuvaus tietyn alueen melualtistuksesta, ei kertoa melutasosta yksittäisissä pisteissä. Tämän vuoksi melukartoista ei voida lukea mitään erityistä esim. yksittäisten asuintonttien meluarvoista. 3.2. Tavoitearvojen asettaminen ja niiden saavuttamiseksi tarvittavia toimia koskevien määräysten säätäminen 3.2.1. Komission mukaan tavoitearvojen asettaminen ja toimet niiden toteuttamiseksi tehdään "toisessa vaiheessa". Jo 5. ympäristöohjelma (vuodelta 1992!) sisältää tällaisia tavoitearvoja, osittain määräaikoineen, joita kuitenkaan ei yleensä ole noudatettu. Tällaisia tavoitearvoja tarvitaan ennaltavarautumisen periaatteen nojalla kiireesti meluntorjunnan tärkeimmille alueille. Niitä ei tulisi nyt lykätä hamaan tulevaisuuteen. 3.2.2. Melupäästöjä tulee vihreän kirjan mukaan vähentää paitsi järjestysasioita koskevalla lainsäädännöllä myös taloudellisin keinoin. 3.2.3. Taloudellisista keinoista puhuttaessa ajatellaan yleensä veroja ja maksuja, jotka määräytyvät melupäästön suuruuden mukaan. Näin on määrä kannustaa hiljaisten laitteiden yms. hankintaa ja käyttöä. Tämän TSK voi hyväksyä; sitä vastoin komitea torjuu verotuksellisten toimien käytön eräänlaisena melupäästöjen aiheuttajien "rangaistuksena" tai julkisyhteisöjen tulolähteenä. Taloudellisten keinojen käyttö ei korvaa päästöjen raja-arvoja koskevien määräysten säätämistä. Kokonaisuutena katsoen TSK pitää raja-arvoja väestön suojelun kannalta parempina kuin verotustoimia. 3.2.4. Taloudellisiin ohjauskeinoihin kuuluvat myös määräykset melun aiheuttamien (myös terveydellisten!) vahinkojen vahinkovastuun korottamisesta. TSK vaati jo vuonna 1994 direktiivejä tai suosituksia tiukemmasta ympäristövastuusta yhteisötasolla (). Verotuksellisia toimia TSK on kannattanut kestävän kehityksen edistämiseen sopivana keinona (). 3.3. Tieliikennemelun vähentäminen 3.3.1. Komitea on samaa mieltä tieliikennemelun torjunnan ensisijaisuudesta. Myös ehdotetut toimet ovat sen mielestä asianmukaisia. Sitä mukaa, kun moottorimelu vähenee, kasvaa renkaiden vierintämelun merkitys. Ajomelun vähentämistoimet (esim. renkaita koskevat toimet) eivät saa kuitenkaan heikentää ajoturvallisuutta. 3.3.2. Melurasituksen aiheuttamien kustannusten sisällyttämisestä verotuksellisiin ohjausvälineisiin viitataan vihreään kirjaan "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua" () (1995) ja TSK:n siitä antamaan lausuntoon (). 3.3.3. Melutarkastusten sisällyttäminen ajoneuvokatsastuksiin on tärkeää; tarkastusten tulee kuitenkin tapahtua realistisissa käyttöolosuhteissa. Moottoripyörien aiheuttama melu on ajoneuvojen suuren määrän vuoksi merkittävä erityisongelma varsinkin taajama-alueilla. Sen kohdalla realistisissa käyttöolosuhteissa tapahtuva tarkastus ja niihin mahdollisesti tehtävien teknisten muutosten huomioon ottaminen on erityisen tärkeätä. Äänenvaimentimien peukalointi on ehkäistävä. 3.3.4. Tieliikenteen meluntorjunta aiheuttaa joukon ongelmia, joita tulisi ratkoa edistämällä tutkimusta ja teknologian kehittämistä. Tällaisia toimia olisivat: tutkimus renkaiden vierintämelun mittaamiseksi, arvioimiseksi ja vähentämiseksi ajoturvallisuuden vaatimukset huomioon ottaen; melutasoltaan alhaisten tiepinnoitteiden tukeminen yhteisön varoista; kysymykseen tulee tosin vain kokeiluhankkeiden tukeminen teknologian kehittämisen puitteissa. 3.3.5. Komissio käsittelee vain ohimennen järkiperäisen liikenteenhallinnan merkitystä tieliikennemelun torjunnassa. Olisi tutkittava, millä keinoin "tarpeetonta ja häiritsevää tieliikennettä" voitaisiin välttää. Näihin keinoihin voisivat kuulua myös tiettyjä ajoneuvoja esim. sellaisia, joissa ei ole vähämeluisia moottoreita ja tiettyjä vuorokaudenaikoja koskevat käyttörajoitukset. Komissio mainitsee tässä yhteydessä myös tienkäyttömaksut. Tällaisen toimenpiteen vaikutuksista saatuja kokemuksia sikäli kun ne rajoittuvat tiettyihin teistöihin olisi tutkittava huolellisesti. 3.4. Raidemelu 3.4.1. Komitea on samaa mieltä komission kanssa raidemelun arvioimis- ja vähentämistoimien ensisijaisuudesta. Tämä ala on merkittävä myös siksi, että suurinopeuksisen rautatieliikenteen reittien suunnittelu ja rakentaminen (osana eurooppalaisten liikenneverkkojen ohjelmaa) herättää huolta kansalaisten keskuudessa mm. meluhaittojen vuoksi. Vihreässä kirjassa ehdotettuja melunvähentämistoimia voidaan kuitenkin kehittää tekniikan nykytason perusteella ja yhteisymmärryksessä suurten rautatieyhtiöiden kanssa. Esimerkiksi pitkälle kehitettyjä liikennevälineitä (low noise train) käyttämällä melupäästöjä voidaan vähentää jopa 23 desibeliä, mikä on huomattavasti enemmän kuin vihreän kirjan kohdissa 3.2. ja 4.3. ii) mainitut vähennykset. 3.4.2. Päästöjen raja-arvoja koskevista säädöksistä ja tavoitearvoja koskevista suosituksista tulee sopia kansainvälisesti. 3.4.3. Komissio pohtii vaihtelevien käyttömaksujen käyttöönottoa yksittäisille rataosuuksille (taloudellisena välineenä). Raideliikenteen maksuja lisättäessä on kuitenkin muistettava, että siihen liittyvä matkustajien tai rahtiliikenteen käyttäjien maksaman hinnan nousu ohjaa liikennettä kohti muita, kokonaisuutena ottaen vähemmän ympäristöystävällisiä liikennemuotoja. 3.4.4. TSK tukee komission näkemystä, jonka mukaan tutkimusta kiskoajoneuvojen synnyttämän melun tarkemmaksi mittaamiseksi, arvioimiseksi ja vähentämiseksi tarvitaan ehdottomasti. 3.5. Lentoliikenteen melu 3.5.1. Komitea on yleisesti ottaen tyytyväinen vihreän kirjan esityksiin. Varsinkin tiheästi asuttujen taajamien asukkaiden kannalta nämä toimet ovat hyvin tärkeitä. 3.5.2. Komissio ehdottaa tiukempia raja-arvoja yksittäisten lentokonetyyppien kokonaismelutasolle. Jos kyseessä ovat kaupallisen liikenteen lentokoneet, on tällaisista säännöksistä päätettävä kansainvälisesti, ts. EU:ta laajemmissa piireissä. Komission tulisi jatkossakin olla mukana asianomaisissa kansainvälisissä elimissä raja-arvojen kehittämiseksi edelleen; tekninen kehitys mahdollistaa tämän ainakin keskipitkällä aikavälillä. 3.5.3. Yhteisötoimet voisivat kohdistua yleisölle usein huomattavaa häiriötä aiheuttavaan yksityis- ja urheiluilmailuun. Tätä lentoliikennettä varten olisi kehitettävä: lentokoneille asetettavia vaatimuksia nykyistä matalammasta melutasosta, perusteita tämän lentoliikenteen usein käyttämien pienten lentokenttien sijaintipaikolle naapuruston suojelua silmällä pitäen, rajoituksia lentokenttien lukumäärään ja/tai käyttöaikoihin tiheään asutuilla alueilla. Tässä yhteydessä viitataan myös pienoislentokoneiden lennättämiseen, joka aiheuttaa ongelmia asuinalueiden liepeillä ja aiheuttamansa melun erityisen ärsyttävän luonteen vuoksi. 3.5.4. Vihreässä kirjassa ei ilma-alusten kohdalla mainita erikseen helikopterimelua. Lentokoneita koskevat melumääräykset eivät sovellu helikoptereihin. Melutason sallitut arvot voivat olla todellisen meluvaikutuksen ohjearvoina erityisen harhaanjohtavia, koska melupäästöt riippuvat hyvin voimakkaasti kulloinkin suoritetusta lentoliikkeestä. Lisäksi helikopterit toimivat usein pitkiä aikoja asuinrakennusten välittömässä läheisyydessä. 3.5.5. Komissio mainitsee taloudellisten välineiden käytön vähämeluisten ilma-alusten kehittämisen ja käytön edistämiseksi. Tässä yhteydessä puhutaan erityisesti lentokenttämaksujen porrastamisesta melutason mukaan. Yksittäisissä jäsenvaltioissa ja varsinkin Yhdysvalloissa tästä on saatu myönteisiä kokemuksia. TSK on samaa mieltä komission kanssa siitä, että tällainen maksujen porrastaminen tulee yhdenmukaistaa puitedirektiivillä, jotta lentoasemat eivät saisi hankittua kilpailuetuja luopumalla maksujen porrastamisesta. 3.5.6. Vihreässä kirjassa ehdotetaan yhteisön tasolle "puitesuosituksia" lentoasemien ympäristön maankäytön suunnittelulle. Lentoasemien ympäristöjen suunnittelusta saatuja kokemuksia ei liene helppoa muuttaa yhteisön tasolla yleispäteviksi arvoiksi. Tuntuisi kuitenkin tärkeältä vaihtaa yhteisön alueella mutta myös kolmansissa maissa (joiden lentoliikenne on vilkasta) saatuja kokemuksia. Mahdollisuuteen johtaa tästä maankäytön suunnittelun "malleja" TSK suhtautuu kuitenkin epäillen. 3.5.7. Liikenteenhallintaa koskevat TSK:n käsitykset (edellä kohdassa 3.3.5) pätevät myös tähän: lentomelusta kärsivien ihmisten tilannetta voidaan helpottaa myös vähentämällä lentoliikenteen määrää. Joidenkin jäsenvaltioiden ilmoittamat polttoaineveron alennukset sotivat kuitenkin tätä pyrkimystä vastaan; jos yhdenmukaistamiseen päästään, tulisi tällaisten alennusten tarkoituksenmukaisuutta tutkia. 3.5.8. Komission tulisi käsitellä ilmavoimien harjoituslentojen merkitystä väestön melualtistukseen. 3.6. Ulkona käytettävien koneiden aiheuttama melu (rakennuskoneet, puutarhalaitteet yms.) 3.6.1. Komissio ehdottaa yksittäisten konetyyppien päästörajoituksia koskevien määräysten yksinkertaistamista, täydentämistä ja yhdistämistä puitedirektiivillä. Raja-arvojen säätämistä komissio pitää tarpeellisena vain sellaisille koneille, joille jo on säädetty raja-arvot, sekä "hyvin meluisille" koneille. Raja-arvoja säädettäessä pitäytyminen jo säänneltyihin alueisiin on ongelmallista, sillä tähänastiset toimet eivät ole olleet mitenkään järjestelmällisiä eikä niihin ole ryhdytty asiallisesti perustellun tärkeysjärjestyksen mukaan vaan enemmän tai vähemmän sattumanvaraisesti. TSK vaatii tämän vuoksi laajaa meluntorjuntaohjelmaa ulkona käytettäville koneille (etenkin rakennus-, mutta myös maatalous- ja puutarhalaitteille). Osaksi laitemeluongelmat voidaan ratkaista tyydyttävästi ainoastaan tai pääasiassa säännöillä tällaisten laitteiden (esim. tuulivoimaloiden) etäisyydestä lähimmästä asutuksesta, jos itse koneen riittävä melusuojaus tai melusuojaus käyttöaikoja tai käyttövaiheita järjestelemällä ei ole mahdollista. Meluntorjunnan teknistä kehitystä voidaan viedä eteenpäin vain laajalla ohjelmalla. 3.6.2. Vähämeluisten koneiden pikaista käyttöönottoa tulisi kannustaa entistä voimakkaammin (mahdollisesti myös verotuksellisin toimin). Suunniteltuja koneiden melupäästötasomerkintöjä voitaisiin myöhemmin täydentää liittämällä ne osaksi ekomerkintäjärjestelmää, kuten komissio vihreässä kirjassa jo ehdottaakin. 3.6.3. TSK huomauttaa "laitemelusta" puhuttaessa, että monet usein hyvin kovat äänet eivät johdu laitteista itsestään vaan niillä työstettävästä kohteesta. Tässä voitaisiin harkita käyttömääräyksiä tai -rajoituksia. 3.7. Teollisuusmelu 3.7.1. Teollisuusmelun merkitystä ei pidä vähätellä varsinkaan taajama-alueilla, joilla teollisuus- tai elinkeinokiinteistöt sijaitsevat usein aivan tiheän asutuksen lähellä. Usein melunlähteenä ei ole itse tuotantoprosessi vaan siihen liittyvä ajoneuvoliikenne ja suljettujen teollisuushallien ulkopuolella tapahtuva kuormien lastaus ja purku. Näistä aiheutuva melu on luettava osaksi teollisuusmelua. 3.7.2. Komissio viittaa "yhtenäistetystä epäpuhtauksien torjunnasta ja valvonnasta (IPPC)" annettuun direktiiviin; sen mukaan yhteisötasoisia päästöraja-arvoja tulee säätää "tarvittaessa". TSK katsoo, että IPPC-direktiivin tärkeimmille melulähteille antamat puitteet tulisi täyttää päästöarvoilla. Tämä on tarpeen myös kilpailunvääristymien välttämiseksi. 3.7.3. Erityisen merkittäviä ovat teollisuuden ja viranomaisten väliset "ympäristösopimukset" teollisuusmelun rajoittamiseksi. Niiden suhteen on kuitenkin otettava huomioon tietyt reunaehdot. Tällaisena vapaaehtoisena toimena voidaan harkita meluntorjunnan liittämistä osaksi ympäristöauditointia (). 3.8. Melualtistuksen aiheuttamien kustannusten selvittäminen uusien toimien kustannus-hyöty-analyysin mahdollistamiseksi 3.8.1. Komission lainaamien tutkimusten mukaan meluvahinkojen aiheuttamat kustannukset ovat 0,2 2 % jäsenvaltioiden bruttokansantuotteista. Toisin sanoen meluvahingot maksavat yhteisössä vähintään 12 miljardia ecua vuosittain. Keskusteluissa usein esiintuodut meluntorjuntakulut on suhteutettava tässä mainittuihin kustannuksiin, jotta voidaan suorittaa kustannus-hyöty-analyysi. Tämän suhteen on vielä tehtävä lisätutkimuksia (erityisesti aiheesta "ulkoisten kustannusten sisällyttäminen hintoihin" aiheuttajaperiaatteen mukaisesti). 3.8.2. Erityisen tärkeää on ihmisten terveydelle ja hyvinvoinnille koituvien vaikutusten arviointi. Niiden suhteen on tosin mahdollista esittää vain yleisluontoisia näkemyksiä ja arvioita. Objektiivisen arvion saavuttamiseksi tarvitaan lisätutkimuksia. Kustannuksia arvioidessaan komissio ottaa aivan oikein huomioon myös meluisilla alueilla (liikenne-, teollisuus- tai lentomelu) sijaitsevien tonttien arvon alenemisen. 3.9. Melualtistumisen laatuperusteiden kehittämistyö 3.9.1. Melualtistumisen laatuperusteiden kehittämisen tulee toimia altistumisstandardien ja suunnittelutoimien perustana. Laatutavoitteiden kehittämistyötä tulee tukea, vaikka komissio toisaalla väittääkin, että laatuperusteet eri jäsenvaltioissa ovat pitkälti samat. 3.9.2. Meluntorjuntaa koskevan lainsäädännön suhteen komissio aikoo noudattaa "rinnakkaista toimintatapaa", jossa päästörajoituksien rinnalle laaditaan (laatuperusteisiin pohjautuvia) altistumisstandardeja. TSK kannattaa tällaista yhdistettyä lähestymistapaa: Päästörajoituksista ei missään tapauksessa voida luopua, sillä pelkät altistumisstandardit vain vahvistaisivat toimipaikkojen laatueroja ja saattaisivat aiheuttaa kilpailuvääristymiä. 4. Täydentäviä huomioita 4.1. Meluntorjuntaohjelman tulee sisältää useita tieteellisen tutkimuksen ja teknologian kehittämisaloitteita. Komissio itse mainitsee tällaisia aloja useissa kohdin vihreää kirjaa. TSK:n vihreästä kirjasta antamasta lausunnosta voidaan johtaa lisää hankkeita, jotka eivät kuitenkaan millään muotoa muodosta tyhjentävää luetteloa. Vihreä kirja käsittelee ihmiskorvan havaitsemia ääniaaltoja, mutta ei sitä vastoin "infra-" tai "ultraääntä". Tieteellisin tutkimuksin olisi selvitettävä, tarvitaanko niidenkin suhteen suojamääräyksiä. TSK pyytää, että sille tiedotetaan tällaisten tutkimusten tuloksista. TSK suosittaa painokkaasti, että meluntorjunnasta tehdään yhteisön tutkimus- ja kehitystyön painopistealue ja että koordinointia ja keskittämistä parannetaan. 4.2. Joitain varsin ajankohtaisia aloja, jotka voivat ainakin alueellisesti olla erityisen merkittäviä, käsitellään vihreässä kirjassa vain ohimennen. Tällaisia ovat vapaa-ajan toiminnan aiheuttama melu sekä niin ammatillisen kuin yksityisenkin sisävesiliikenteen aiheuttama melu. Näiden melutyyppien ympäristövaikutuksia (vaikutuksia ihmisten terveyteen ja aineellisen omaisuuden suojaan) tulisi tutkia huolellisesti. Täysin erillinen kysymys on, salliiko ja edellyttääkö läheisyysperiaate tässä yhteydessä yhteisön toimia kuten mahdollisesti puitesäännösten sisältämiä suosituksia (rajanylittävä vesiliikenne edellyttää eurooppalaista tai kansainvälistä sääntelyä). Lisäksi tällaiset säännökset tuntuisivat tarpeellisilta tapauksissa, joissa laitteet ja ajoneuvot aiheuttavat liiallista melua, jota tulee rajoittaa yhteisön tasolla tyyppihyväksyntärajoituksin ja teknisen standardoinnin keinoin. Muutoin on pelättävissä, että kilpailu vääristyy. 4.3. Rakennusten sisäinen melu sitä vastoin on ongelma, joka on jätettävä jäsenvaltioiden vastuulle, ellei kysymys ole laitteiden tai rakennusmateriaalien standardoinnista. Myös passiiviset meluntorjuntatoimet (seinien ja ikkunoiden äänieristys, meluvallit jne.) sekä tonttien ja kiinteistöjen käyttörajoitukset lähiasutuksen suojelemiseksi kuuluvat yksiselitteisesti jäsenvaltioiden tai alue- ja kunnallisviranomaisten tehtäviin. 4.4. Meluntorjunnasta työpaikoilla säädetään lukuisissa työsuojelua koskevissa yhteisön säännöksissä. Työpaikkamelun ja lähiympäristöön leviävän melun välillä on kuitenkin teknisiä ja akustisia yhteyksiä. Sekä työ- että ympäristönsuojelussa on TSK:n mielestä kiinnitettävä huomiota siihen, että yhden alan toimet eivät saa siirtää ongelmia toiselle alalle. 4.5. Melu ja tärinä liittyvät läheisesti toisiinsa. Jäsenvaltioissa nämä alat liitetään lakiteknisesti ja menetelmällisesti osittain toisiinsa, vaikka mittaus- ja arviointimenetelmät ovatkin erilaisia. Tärinän lähteisiin kohdistuvat torjuntatoimet () ovat osaksi samoja kuin meluntorjunnassa. Tämä tulisi ottaa huomioon vihreässä kirjassa esitetyn ohjelman valmistelussa ja toteutuksessa. Tärinä aiheuttaa varsinkin aineellisia vahinkoja rakennuksissa, mutta sillä on luonnollisesti vaikutuksensa myös ihmisten terveyteen. Bryssel, 23. huhtikuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () COM(92) 23 final EYVL N:o C 138, 17.5.1993 () EYVL N:o C 140, 11.5.1996 () Euroopan neuvosto CM 96/99 () EYVL N:o C 180, 8.7.1987 () EYVL N:o C 287, 4.11.1992 () EYVL N:o C 18, 22.1.1996 () EYVL N:o C 212, 22.7.1996 () EYVL N:o C 269, 14.10.1991 () EYVL N:o C 133, 16.5.1994 () Katso esim. lausunto komission tiedonannosta "Talouskasvu ja ympäristö" EYVL N:o C 155, 21.6.1995 sekä lausunto aiheesta "Ympäristöpolitiikka ja Euroopan sisämarkkinat" EYVL N:o 332, 31.12.1990 () KOM(95) 691 lopull () EYVL N:o 56, 24.2.1997 () Asetus (ETY) N:o 1836/93, EYVL N:o 168, 10.7.1993 () Huomattavaa tärinää aiheuttavat esim. tie- ja rautatieliikenne, tietyt teollisuuslaitokset ja laivaliikenne