Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Geneettisesti muunnetut organismit maataloudessa: vaikutukset yhteiseen maatalouspolitiikkaan"



Virallinen lehti nro C 284 , 14/09/1998 s. 0039



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Geneettisesti muunnetut organismit maataloudessa: vaikutukset yhteiseen maatalouspolitiikkaan" (98/C 284/08) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 11. joulukuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Geneettisesti muunnetut organismit maataloudessa: vaikutukset yhteiseen maatalouspolitiikkaan". Asian valmistelusta vastannut maa- ja kalatalousjaosto antoi lausuntonsa 15. kesäkuuta 1998. Esittelijä oli María Candelas Sánchez Miguel. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. 2. heinäkuuta 1998 pitämässään 356. täysistunnossa (heinäkuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 145 ääntä puolesta, 2 ääntä vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Modernin bioteknologian käyttö maataloudessa tuo mukanaan uusia ratkaisuja, jotka antavat satotakuun, edistävät vahinkoja ja tauteja torjuvien kasvinsuojeluaineiden käytön vähentämistä sekä mahdollistavat korkealaatuisen tuotannon. EU:ssa ollaan parhaillaan aloittamassa keskustelua siirtogeenisistä organismeista maataloudessa. Keskustelussa otetaan huomioon lausunnot, joissa korostetaan näiden organismien käyttämisestä mahdollisesti aiheutuvia ei-toivottuja vaikutuksia keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä sekä kuluttajien terveyteen että ympäristöön. Samaan aikaan markkinoille tulee geeniteknisesti muunnettuja tuotteita EU:n ulkopuolisista maista, erityisesti Yhdysvalloista. 1.1.1. Nykyään (arvio vuodelta 1998) siirtogeenisten kasvien viljelyala on maailmanlaajuisesti 30 miljoonaa hehtaaria (vuonna 1997 se oli 14 miljoonaa hehtaaria). Suurin osa (88 %) tästä alasta on Yhdysvalloissa. Etelä-Amerikan osuus (Argentiinan puuvilla) on 6 % ja Japanin osuus 6 %. Kiinan oletettavasti huomattavasta osuudesta ei ole tarkkaa tietoa. Arvioiden mukaan vuonna 2000 viljelyala on 60 miljoonaa hehtaaria, josta Euroopan osuus on vain 1 %. 1.2. Tämä lausunto on lähtökohdiltaan joustava kuitenkin niin, että siinä otetaan huomioon kaikki asianomaiset toimijat (maanviljelijät, kuluttajat ja maatalouteen liittyvä teollisuus). Tavoitteena on päästä päätelmiin, joissa korostetaan erityisesti vaikutuksia, joita siirtogeenisten tuotteiden viljelyllä olisi YMP:iin ja siten tuotteiden lopullisiin hintoihin, kun otetaan huomioon näiden tuotteiden yleistymisestä kansainvälisillä markkinoilla mahdollisesti aiheutuvat seuraukset. 1.3. Tärkeä ellei peräti ennakkoehtona oleva kysymys on luvan myöntäminen geeniteknisesti muunnettujen lajien hyväksyntään ja markkinointiin. Kaikki jäsenvaltiot eivät sovella samanlaista politiikkaa tässä asiassa. Tietyt valtiot eivät päästä, yhteisön antamasta luvasta huolimatta, Yhdysvalloista peräisin olevia geeniteknisesti muunnettuja maissilajikkeita alueelleen. Ranska on monen vuoden ajan sallinut amerikkalaisen siirtogeenisen maissin markkinoinnin, mutta on kieltänyt aina viime aikoihin asti sen viljelyn maaperällään! 1.4. Ennen kuin EU:ssa myönnetään lupia siirtogeenisten tuotteiden viljelyyn, asiasta on tiedotettava ja siitä on käytävä laajaa keskustelua, johon osallistuvat kaikki osapuolet. Näin voidaan osoittaa tieteellisesti, mitä etuja ja haittoja niistä aiheutuu maanviljelijöille ja kuluttajille, sillä siirtogeenisten tuotteiden markkinoinnin menestys riippuu siitä, luottavatko kuluttajat niihin. Tulisi pyrkiä geeniteknisesti muunnettujen organismien tuottajien ja maanviljelijöiden väliseen vuoropuheluun. 2. Yleistä 2.1. Bioteknologian kehitys kokeellisella tasolla ja konkreettisissa sovelluksissa 2.1.1. Geeniteknologian eri tekniikoita on kehitelty kokeellisesti 80-luvun puolivälistä. Markkinoitavien tuotteiden asteelle on päästy 90-luvun alussa. Alan edelläkävijöitä ovat Yhdysvallat, Japani ja Kiina. Euroopan unionissa konkreettisten sovellutusten kehittämistä ovat jarruttaneet erilaiset esteet, etenkin hyväksymismenettelyiden hitaus ja hallinnollinen mutkikkuus, viivästykset lupien myöntämisessä sekä epäedullinen taloudellinen ja teollinen tilanne. 2.1.2. Geeniteknologiaa sovelletaan nykyään bakteereihin, sieniin ja tiettyihin kasvituotteisiin, mutta eläinsovelluksillakin on mahdollisuuksia. Geeniteknologian eläinsovelluksia ei ole vielä kehitelty loppuun asti tai ne eivät ole tällä hetkellä kannattavia. Lisäksi geeniteknologian soveltaminen karjaan on eettisesti ongelmallista. 2.1.3. Siirrettävät ominaisuudet ovat yksinkertaisia ja välittyvät geenistä, jolla on yksi tarkoin määritelty lokus. Näillä tekniikoilla ei käsitellä toistaiseksi monimutkaisia tai paikantamattomia geneettisiä ominaisuuksia. 2.2. Euroopan parlamentti hyväksyi helmikuussa 1998 tasapuolisen mietinnön bioteknologiasta. Siinä esitellään ensinnäkin maatalouden kannalta odotettavissa olevat edut ja kehotetaan unionia edistämään voimakkaasti alan tutkimusta kansainvälisiin kilpailijoihin nähden syntyneen eron kiinni kuromiseksi. Mietinnössä vaaditaan myös geeniteknisesti muunnettujen organismien hyväksyntään liittyvän kansainvälisen oikeuskehyksen yhdenmukaistamista kilpailuvääristymien estämiseksi. Toisaalta Euroopan parlamentti korostaa bioteknologian vaaroja ihmisille ja ympäristölle sekä bioteknologian käytön herättämiä eettisiä kysymyksiä. 2.3. Komissio antoi 22. huhtikuuta 1998 puoltavan lausunnon kolmen geeniteknisesti muunnetun maissilajikkeen ja yhden rapsilajikkeen markkinoinnista Euroopassa. 3. Tekninen osa 3.1. Geneettisesti muunnettujen organismien määritelmä 3.1.1. Geeniteknisesti muunnettu organismi (tai transgeeninen organismi) on eliö, johon on siirretty geeniteknologian avulla tietty lähtöorganismissa tunnistettu hyödyllinen geeni. Siirretty geeni antaa kasville uuden piirteen tai ominaisuuden, joka periytyy. 3.1.2. Geenisiirto voidaan tehdä bakteerilla, esimerkiksi Agrobacterium tumefasciensilla, jolla on kyky siirtää geneettistä materiaalia plasmidien avulla kasvisoluun. Geenit tulevat siten osaksi kyseisen solun genomia. Kasvisolua voidaan myös pommittaa DNA-jaksoilla, jotka sisältävät siirrettävän geenin. 3.1.3. Geenisiirron lisäksi bioteknologiassa on muita tekniikkoja ja välineitä, joista voidaan mainita koeputkilisääminen ja metaboliittien laajamittainen tuottaminen bakteerien avulla fermenttorissa. Kaikista näistä tekniikoista ei ole välttämättä kehitelty laajamittaisia sovelluksia. 3.2. Yhteenveto markkinoiduista sovelluksista geeniteknisesti muunnettujen organismien alalla >TAULUKON PAIKKA> Taulukossa mainittujen maiden lisäksi siirtogeenistä soijaa viljellään myös Argentiinassa ja Brasiliassa, siirtogeenistä puuvillaa Argentiinassa ja Australiassa sekä koisankestävää maissia Argentiinassa. Luettelo ei ole täydellinen ja se kehittyy jatkuvasti. On huomattava, ettei Kiinan viljelypinta-alaa tunneta. 3.3. Odotettavissa olevat edut 3.3.1. Nykyisin markkinoilla on tusinan verran elintarvikkeiksi tai kaupattavaksi tarkoitettuja lajikkeita, joita on paranneltu geeniteknologian avulla. Lisäksi tutkimuksen odotetaan edistyvän huomattavasti ja nopeasti, vaikka suurin osa sovelluksista on toistaiseksi (kesäkuu 1998) kokeiluasteella. Mahdolliset parannukset ovat erittäin tärkeitä etenkin elintarvikkeille eteläisissä maissa, joissa geenimuunnettujen organismien käyttö on yksinkertaisesti elintärkeää. Bioteknologia ei tarjoa kuitenkaan koskaan niin kuin ei mikään muukaan kasvien parannuskeino ihme- tai yleisratkaisua kaikkiin ongelmiin. Teknologiasta voidaan odottaa merkittäviä parannuksia, mutta olisi vaarallista pitää niitä patenttiratkaisuna. Mainittakoon vielä geeniteknisesti muunnettujen organismien kehittäminen muiden kuin elintarviketuotteiden alalla. Nämä tuotteet ovat mielenkiintoisia maatalouden monipuolistamisen kannalta. 3.3.1.1. Maataloustuotanto (tekniset parannukset, tuottavuus, tuotteiden laatu) A. Rikkakasvien torjunta-aineiden sietokyky Tämän alan sovellukset ovat kaikkein kehittyneimpiä. Ne ovat erittäin lupaavia maataloustuotannon, tuotantokulujen hallinnan ja maatalouden ympäristövaikutusten kannalta. Nämä sovellukset sisältävät myös vaaran maanviljelijöiden riippuvuudesta yrityksiin, jos yritykset ovat määräävässä markkina-asemassa ja pakottavat viljelijät ostamaan samalla sekä siirtogeenisiä siemeniä että kyseistä rikkakasvien torjunta-ainetta (ks. 3.4.5). Edut liittyvät rikkakasvien torjuntaan, joka tehdään yhdellä, yleensä uudella ja kohdennetulla tuotteella, jolla on vähän jälkivaikutuksia ja joka on siten suhteellisen vaaraton ympäristölle. Monia käsittelyitä ei tarvita ja erityisesti "varmistuskäsittelyt" voidaan välttää. Kuluissa ja työajassa säästetään ja saastumisen vähentyminen on huomattavaa. Vaikeuksia saattaa ilmetä seuraavien satokausien aikana uudelleen kasvavien sietokykyisten kasvien tuhoamisessa. B. Vastustuskyky tauteja vastaan (virus-, bakteeri- ja sieniperäiset) Edut (geenisiirrolla saavutettavasta) kasvien vastustuskyvystä tauteja vastaan ovat ilmeiset. Kasvien keinot torjua tavanomaisesti bakteereja ja viruksia ovat vähäiset, tiettyjen kasvien kohdalla jopa olemattomat. Kasvin oma vastustuskyky tekee lähes kaikissa tapauksissa torjuntakäsittelyn tarpeettomaksi, joten tuotto on huomattavasti suurempi kuin silloin, jos joudutaan turvautumaan torjuntakäsittelyyn. Näin ollen saavutetaan huomattavia etuja työajan, teknisten menettelyiden yksinkertaistamisen ja kulujen suhteen, mikäli siirtogeenisiä siemeniä ei kaupata liian kalliiseen hintaan. C. Kestävyys hyönteisiä ja muita tuholaisia vastaan Esimerkiksi maissikoisalle vastustuskykyisessä siirtogeenisessä maississa kasvin genomiin on lisätty geeniteknologian avulla geeni, joka tuottaa myrkyllistä ainetta. Tämä aine, joka tappaa hyönteisen, on yleensä peräisin bakteerista (Bacillus thuringiensis). Kasvista tulee näin vastustuskykyinen hyönteiselle eikä hyönteismyrkkykäsittelyä tarvita. Tuottavuus paranisi huomattavasti (noin 10 %) suhteessa kasvinsuojeluaineella käsiteltyyn viljelmään. Vaarana on kuitenkin, että tämä myrkyllinen aine vaikuttaa muuhun kasvistoon. Asiaa tulee edelleen tutkia. D. Kestävyys vaikeissa maaperä- ja ilmasto-olosuhteissa: kuivuus, suolapitoisuus jne. (Pohjoismaat, kuivuudesta kärsivät alueet, kehitysmaat) Geeniteknologian avulla kasvit voidaan sopeuttaa entistä paremmin vaikeisiin olosuhteisiin ja se voi antaa toivoa kehitysmaille. Asiassa ollaan pääosin vasta kokeiluasteella. Tulokset E. Satojen (huomattava) paraneminen ja säännöllistyminen F. Tuotantokulujen pieneneminen ja kannattavuuden kasvu 3.3.1.2. Ympäristö: entistä ympäristöystävällisemmät menettelyt G. lannoitteiden käytön vähentyminen kasvien assimilaatiokyvyn parantumisen johdosta H. hyönteismyrkkyjen ja muiden kasvinsuojeluaineiden käytön vähentyminen tai jopa lopettaminen kyseisillä viljelmillä I. "laaja-alaisten", kokonaisvaltaisen ja nopeasti hajoavien rikkakasvien torjunta-aineiden käyttö sekä torjunta-ainekäsittelyjen määrän vähentyminen. 3.3.1.3. Elintarvikkeiden laatu J. tuotteiden maun parantuminen K. vitamiini- tai proteiinipitoisuus, entistä parempi tasapaino tyydyttyneiden ja tyydyttämättömien rasvahappojen sekä erilaisten aminohappojen välillä, öljypitoisuuden tai tiettyjen hyödyllisten yhdisteiden pitoisuuden kohoaminen L. säilymisen kesto ja laatu (tomaatti, meloni) M. elintarvikkeiden sulavuus ja allergiaa aiheuttavien yhdisteiden eliminointi. 3.3.1.4. Tuotteiden sopeuttaminen markkinoiden uusiin tarpeisiin Erityisyhdisteiden tuotannon uudet mahdollisuudet N. rokotteet O. antibiootit P. lääketieteelliseltä kannalta tärkeät inhimilliset tekijät (hemoglobiini, insuliini, hemofilian hoidossa tarvittava F VIII, kasvuhormoni; esimerkiksi tupakkakasvien avulla voidaan tuottaa vakavien sairauksien hoidossa käytettävää haimanesteen lipaasia) Q. tuotannossa käytettävät mikro-organismit (hiivat, käyteaineet, entsyymit); esimerkiksi vuohenjuuston tuotanto kasviperäisen kymosiinin avulla mahdollistaa sen, että kasvissyöjät voivat käyttää juustoa R. elintarviketeollisuudessa käytettävät tuotteet (aromit, lisäaineet), geeniteknisesti muunnettujen organismien vaikutus markkinajakautumaan ja näin syntynet markkinaraot. 3.3.1.5. Kehitysmaiden elintarvikeomavaraisuus ... teoreettisesti toiveita herättävää, mutta todellisuudessa toiveikkuus on huomattavasti vähäisempää ja riippuu julkisesta tutkimuksesta S. Siemenalan yritysten geenimuunnettujen organismien kehittämiskulut ovat korkeat. Yritysten ei siis kannata kehittää lyhyellä aikavälillä tuotteita, joiden pikainen tuotto ostokykyisillä markkinoilla ei ole taattua. Bataatti muodostaa poikkeuksen, mutta muuten ei ole todennäköistä, että yksityisissä tutkimuksissa kehitellyt geeniteknisesti muunnetut organismit liittyvät kehitysmaiden kannalta mielenkiintoisiin elintarvikkeisiin. Maatalouden julkiset kansalliset tai kansainväliset tutkimuslaitokset voisivat korjata tämän vakavan puutteen: esimerkiksi kansainvälinen riisintutkimuslaitos (IRRI) on parhaillaan kehittämässä siirtogeenisiä riisilajikkeita, jotka ovat erityisen kiinnostavia, koska riisiä viljellään eniten maailmassa ja se on tärkeä elintarvike. Ranskan kehitysyhteistyön tieteellinen tutkimuslaitos (ORSTOM) tekee yhteistyötä ILTAB:n (International Laboratory for Tropical Aricultural Biotechnology, Yhdysvallat) kanssa geeniteknologian avulla paranneltujen maniokkilajikkeiden kehittämiseksi. 3.3.1.5.1. Geenimuunnetut organismit ovat joka tapauksessa yksi harvoista mahdollisuuksista, joiden avulla kehitysmaat voivat saavuttaa elintarvikeomavaraisuuden, kun maailmanlaajuinen elintarvikekysyntä kaksinkertaistuu seuraavien vuosikymmenten aikana ja kun viljelypinta-alan lisäämismahdollisuudet ovat maailmanlaajuisesti hyvin rajalliset. Elintarvikekysyntä kasvaa nimenomaan kehitysmaissa, joissa viljelymaata on rajoitetusti ja yhä vähenevässä määrin. 3.3.1.6. Molekyyliteknologian edut perinteiseen geenimuunteluun verrattuna 3.3.1.6.1. Toisin kuin perinteisessä geenimuuntelussa, jossa lähtöorganismin koko genomi risteytetään paranneltavan lajikkeen genomin kanssa, molekyyliteknologian avulla voidaan eristää yksittäinen siirrettävä geeni. Perinteisessä muuntelussa tarvitaan useita risteytyksiä "paranneltavan" organismin kanssa, jotta sen viljelyominaisuuksissa päästään parhaaseen mahdolliseen tulokseen. Siihen kuluu useita vuosia ja kulut ovat korkeat. Tulos on kuitenkin vain osittainen. Geeniteknologian avulla lajiominaisuuksia voidaan parannella kohdennetusti. Se auttaa myös ennakoimaan vaaroja entistä kohdennetummin. 3.4. Geneettisesti muunnettujen organismien käyttöön liittyvät mahdolliset ja todennäköiset vaarat 3.4.1. Risteytyminen sukulaislajikkeiden kanssa, joihin siirtyy vastustuskyky rikkakasvien torjunta-aineita tai antibiootteja vastaan: tämä vaara koskee vain ristipölytteisiä kasveja sekä niitä kasveja, joilla on lähilajikkeita viljelyalueen rikkakasveissa. Toistaiseksi vain rapsitutkimuksista on käynyt ilmi, että risteytyminen läheisen peltoretikan kanssa on mahdollista ja se saattaa aiheuttaa ongelmia, jos peltoretikalle kehittyy tämän luonnollisen risteytymisen kautta vastustuskyky rapsin rikkakasvitorjunta-ainetta vastaan. Tällaisessa tapauksessa on aina mahdollista hävittää peltoretikka muilla rikkakasvien torjunta-aineilla. Tätä vaaraa ei ole käytännöllisesti katsoen laisinkaan yksinomaan itsepölytteisillä olkivartisilla viljakasveilla eikä maissilla (joka on tuontikasvi eikä sillä ole siten lähilajikkeita alueellamme). Etenkin maissin kohdalla, joka on ristipölytteinen, vaarana on, että lähiviljelmille siirtyy geenimuutoksen kautta hankittuja ominaisuuksia. Nämä ominaisuudet eivät ole välttämättä tuhoisia, mutta lähipellon viljelijä ei ole varautunut niihin eikä välttämättä halua niitä. Haittaa aiheutuisi erityisesti silloin, jos lähiviljelmien olisi täytettävä tietyt vaatimukset (esimerkiksi laatumerkinnät tai biologinen viljely). 3.4.2. Terveysriskit U. Allergiariskit: esimerkiksi maapähkinästä tai parapähkinästä peräisin olevien geenien siirtäminen kasveihin, jotka eivät periaatteessa aiheuta allergiaa, saattaisi aiheuttaa allergisia reaktioita henkilöille, jotka ovat yliherkkiä näille ruoka-aineille. Nämä ongelmat on aina havaittu alkuvaiheessa monissa tiukoissa kokeiluissa, jotka edeltävät hyväksymistä. Tuotteita, joilla on tämä ongelma, ei ole tietenkään päästetty markkinoille. V. Antibioottiresistenssin välittyminen ihmisissä eläviin bakteereihin. Geenimuunnettuja organismeja tuottavien yritysten mukaan lähitulevaisuudessa on lajikkeen luomisvaiheessa mahdollista valita ilman antibiooteille vastustuskykyistä geneettistä markkeria kasvit, joiden geenisiirto on onnistunut (vastaanottajakasviin siirrettävä viljelyominaisuus ei ole välttämättä tehokas markkeri). Tämä vaara, jonka todellisia mittasuhteita ei ole todennettu, tulisikin eliminoida pikaisesti. 3.4.2.1. Haastateltujen asiantuntijoiden mukaan nämä riskit ovat ainakin teoreettisesti todellisia, mutta joukkoviestimet ovat suurennelleet niiden merkitystä käsittelemällä niitä paljon viime kuukausina ja esittämällä ennen hyväksymistä huomattuja mahdollisia ongelmia todellisina markkinoilla esiintyneinä ongelmina. 3.4.3. Maatalouden ekosysteemin yhä laajempi yhdenmukaistuminen 3.4.3.1. Siementuottajat turvautuvat uusien lajikkeiden kehittelyssä jokaisen kasvin kohdalla laajaan geenivalikoimaan, mutta mikäli maanviljelijät käyttävät vain pientä osaa etenkin siirtogeenisistä lajikkeista, viljelyksien kasvikannan jo nyt niukka geneettinen valikoima supistuu. Viljeltyjen kasvien sopeutumiskyky tuholaisten tai mutaation tuloksena syntyneiden rikkakasvien ilmaantuessa heikentyisi näin huomattavasti. 3.4.4. Viljelijöiden riippuvuus monikansallisista kasvinsuojeluaine- ja siemenyhtiöistä 3.4.4.1. Koska monikansalliset kasvinsuojeluaineyhtiöt ovat ostaneet suurimman osan maailman siemenyhtiöistä, yhtiöt velvoittavat viljelijät ostamaan samalla sekä rikkakasvin torjunta-aineen kestävät siemenet että kyseisen torjunta-aineen. Yhdysvalloissa on jopa tuottajien kannalta erittäin rajoittavia maataloustuottajien ja yritysten välisiä sopimuksia, joiden perusteella tuottaja varaa tietyn osan tuotannostaan yritykselle. Vaarana on, että tämä käytäntö yleistyy, jolloin se vahvistaisi muutaman monikansallisen kasvinsuojeluaineyhtiön valta-asemaa. 3.4.5. Kaksinainen tarve: geneettisesti muunnettujen organismien tiukka, yhdenmukainen ja uskottava valvonta ennen markkinoille laskemista ja tuotteiden jälkiseuranta "biotarkkailun" yhteydessä 3.4.5.1. Kaikki osapuolet, joilla on jotain tekemistä geenimuunnettujen organismien kanssa, tunnustavat nämä tarpeet. Vain tällä tavalla kuluttajat saadaan hyväksymään nämä tuotteet. FAO:n ja OECD:n tuoreiden suositusten mukaan tulisi valvoa ainakin geeniteknisesti muunnettujen organismien ja "perinteisten" tuotteiden välisiä eroja ravintokoostumuksessa (erot, jotka saattavat mahdollisesti johtaa ristiriitaan uskonnollisten tai kulttuuristen velvoitteiden kanssa), allergiaa aiheuttavien aineiden puuttumista, tuotteen täydellistä myrkyttömyyttä, joka tulee taata tämän valvonnan kautta. 3.5. Yhteisön säännökset geneettisesti muunnetuista organismeista ja niiden merkinnästä (ks. liite 1) 3.5.1. Kuluttajien luottamusta tulee vahvistaa merkinnöillä, jotka täyttävät tuotteiden markkinoinnin asettamat tiedotusvaatimukset direktiivin 90/220/ETY 14 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen määräysten mukaisesti. 3.6. Kuluttajansuoja ja kuluttajille suunnattu tiedotus 3.6.1. Kuluttajat ovat geenimuunnetuista organismeista kehitettyjen tuotteiden loppukäyttäjiä. Heille on suunnattu kaksinkertainen tiedotusjärjestelmä: tietoa tulee toisaalta sekä EU:n että jäsenvaltioiden elimiltä, joilla on toimivalta kyseisten tuotteiden markkinoinnin sallimisessa ja toisaalta kuluttajat saavat tietoa tuotteiden pakollisista pakkausmerkinnöistä. Näin vältetään vahingollinen järjestelmä, joka saattaisi aiheuttaa sekaannusta markkinoilla erityisesti siten, että tuotteet sekoitetaan muihin, luonnonmukaisin menetelmin viljeltyihin tuotteisiin. 3.7. Yhteenveto geneettisesti muunnettujen organismien nykyisestä pääsystä Euroopan markkinoille: erottelun ja merkintöjen ongelma 3.7.1. On varmaa, että määrittämätön osa Yhdysvalloista Euroopan unioniin nykyään tuodusta maissista ja soijasta lukeutuu geneettisesti muunnettuihin organismeihin. Yhdysvalloissa ei erotella geneettisesti muunnettuja ja geneettisesti muuntamattomia jyviä. Vaikka Euroopan tasolla päästäisiinkin sopimukseen (ks. kohta 3.5), tuontituotteiden selkeä ja yksiselitteinen merkintä ("sisältää/ei sisällä geenimuunnettuja organismeja") olisi siis näissä olosuhteissa käytännöllisesti katsoen mahdotonta. Euroopassa ja Yhdysvalloissa yleisessä mielipiteessä on tietty perusero. Yhdysvaltalaiset kuluttajat käyttävät siirtogeenisiä tuotteita huoletta. 3.8. Geneettisesti muunnettujen organismien kokeilun ja hyväksynnän ehtojen kansainvälisen yhdenmukaistamisen tarve 3.8.1. Geenimuunnettuja organismeja koskevalle tutkimukselle myönnettävän tuen ehdot sekä näiden organismien hyväksyntään ja kokeiluun liittyvät hallinnolliset olosuhteet vaikuttavat Euroopan unionissa merkittävästi huonommilta kuin unionin pääasiallisissa kilpailijamaissa eli Yhdysvalloissa ja Japanissa. On pyrittävä kansainväliseen yhdenmukaistamiseen, jotta voidaan välttää, että kilpailuvääristymät lisäävät Euroopan unionin jälkeenjääneisyyttä tutkimuksen alalla. Hyväksymismenettelyn uskottavuutta ei tulisi tietenkään missään tapauksessa heikentää mahdollisella määräaikojen lyhentämisellä. TSK toivoo, että komissio saisi WTO:n tunnustamaan tarpeen geeniteknisesti muunnettujen organismien hyväksymiseen. 3.9. Geneettisesti muunnettujen organismien käytön lisäämisen mahdolliset vaikutukset parhaillaan uudistettavaan YMP:iin (Agenda 2000:n ehdotukset) 3.9.1. Komissio on esittänyt Agenda 2000 -asiakirjassaan uudistusehdotuksia yhteistä maatalouspolitiikkaa koskeviin asetuksiin. Haluamatta muodostaa ennakkokäsitystä näin aikaisessa vaiheessa ehdotusten kohtalosta tulevina kuukausina ja aina siihen asti, kun neuvosto hyväksyy asetukset, voidaan kuitenkin huomauttaa, että suuntauksena on tukihintojen yleinen laskeminen sekä suorien tukien ja tuotantotukien tietynlainen erottaminen. Ehdotukset johtaisivat myös YMP:n luonteen ja tavoitteiden muutokseen siten, että markkinoiden ohjaamisesta siirryttäisiin tulotukeen. Lisäksi ehdotusten tavoitteena on sitoa tuki entistä tiiviimmin ympäristötavoitteiden toteuttamiseen. Geneettisesti muunnettujen organismien kehittäminen ei vaikuta olevan ristiriidassa näiden tavoitteiden kanssa. Tässä vaiheessa voidaan vain esitellä, miten geenimuunnettujen organismien kehittäminen voi liittyä komission esittämään kuuteen vuoden 2000 jälkeisen YMP:n uuteen tavoitteeseen: Eurooppalaisten maataloustuotteiden kilpailukyvyn parantamisen tavoite: geenimuunnettujen organismien käytön lisääminen näyttää auttavan suuresti tämän tavoitteen saavuttamista kasvituotannon alalla. Geneettisesti muunnettujen organismien avulla voidaan vähentää tuholaisten ja tautien aiheuttamia tappioita (ja parantaa sadon määrää). Jos niiden hinta laskee, tuotantokustannuksetkin todennäköisesti supistuvat (tarvitaan vähemmän käsittelykertoja). Geeniteknisesti muunnetut organismit auttavat myös parantamaan tuotteita laadullisesti (enemmän hyödyllisiä yhdisteitä, parempi maku, parempi säilyvyys jne.). Tuotteiden laatu on etenkin eurooppalaisille maataloustuotteille ja elintarvikkeille tärkeä etu niiden kilpailukyvyn kannalta. Muistutettakoon, ettei kilpailukyky rajoitu pelkkään hintaan. Maatalouselintarvikkeiden turvallisuuden ja laadun tavoite: jos bioteknologiaa käytetään järkevästi ja varovaisuutta noudattaen, se saattaa vaikuttaa myönteisesti tämän tavoitteen saavuttamiseen, sillä bioteknologia edistää entistä laadukkaampien elintarvikkeiden tuotantoa. Geenimuunnettujen organismien turvallisuustakeista ja kuluttajille suunnatusta tiedotuksesta on ehdottomasti huolehdittava. Ympäristötavoitteiden liittäminen YMP:iin: siirtogeenisten kasvien viljely vaatii vähemmän kasvinsuojelukäsittelyitä. Näiden kasvien viljely saattaa siis vaikuttaa merkittävällä tavalla maataloustuotannon ja ympäristön välisen vuorovaikutuksen parantamiseen. Ennen kuin geeniteknisesti muunnettujen organismien markkinoinnille annetaan lupa, on kuitenkin tutkittava äärettömän tarkkaan mahdolliset vaarat, jotka liittyvät geeniteknologian avulla saavutettujen piirteiden mahdolliseen leviämiseen ympäristöön. Hyväksynnän antamisen jälkeen tilannetta on vielä seurattava "biotarkkailun" avulla. Maataloustulojen vakiinnuttamisen tavoite: koska komissio ehdottaa tuotteiden myynnistä saatavien tulojen osuuden vähentämistä suhteessa suoraan tukeen, satojen säännöllisyyden vaikutus pienenee. Geneettisesti muunnettujen organismien kehittäminen vaikuttaa kuitenkin myönteisesti tulojen vakiinnuttamiseen, koska viljelyyn liittyvät riskit vähenevät. Maatalouden tulolähteiden ja työpaikkojen lisäämisen tavoite: geenimuunnetut organismit voivat vaikuttaa tähän tavoitteeseen laajentamalla jatkuvasti kasvavaa terveystuotteiden valikoimaa ja muuhun kuin elintarvikekäyttöön (esim. energian tuotantoon tai lääketieteelliseen käyttöön) viljeltävien lajikkeiden määrää. 3.10. Geneettisesti muunnettujen organismien käytön sosiaaliset vaikutukset 3.10.1. Alustavan arvion ja asiasta tehtyjen ekonometristen tutkimusten () mukaan maatalousalalla on odotettavissa työpaikkojen lisääntyminen, joka johtuu geeniteknisesti muunnettujen organismien käytöstä, viljelyalan laajenemisesta ja ennen kaikkea sellaisten lisäarvotuotteiden kuin lääkkeiden, lisäaineiden ja aromaattisten aineiden sekä uusien polttoaineiden tai uusien biologisesti hajoavien muovien tuotannon kasvun myönteisistä vaikutuksista. 3.10.2. Huolimatta siitä, että eurooppalaisilla viranomaisilla on erittäin myönteisiä odotuksista geenimuunnettujen organismien käytön työllisyyttä lisäävistä vaikutuksista, on tarkennettava tiettyjä näkökohtia: jäsenvaltioiden näkemyksissä on eroja, jotka estävät tilanteen yhdenmukaistumisen EU:ssa; toisaalta oman tutkimuksen puute sekä hyväksyntä- ja patentointiprosessin hitaus saattavat viivästyttää geneettisesti muunnettujen organismien käyttöä, koska siementen hinnalla on kielteinen vaikutus. 3.10.3. TSK:n on pidettävä Agenda 2000:n herättämän laajan maatalouspoliittisen keskustelun yhteydessä mielessä, että on tutkittava, voiko geneettisten organismien käyttö viljelyssä ratkaista työpaikkojen vähenemiseen liittyvän ongelman, kuten tietyissä YMJ-uudistuksissa on ennakoitu. 4. Päätelmä: tiedotusta tulee parantaa ja tehdä entistä avoimemmaksi, jotta yleisön luottamusta geneettisesti muunnettuihin organismeihin voidaan vahvistaa 4.1. Geenimuunnetut organismit ovat välttämättömiä Euroopan maatalouden kehittämiselle. 4.1.1. Tässä esitetystä katsauksesta käy ilmi, että geeniteknisesti muunnetut organismit ovat tulevina vuosina Euroopan maatalouden kannalta välttämättömiä kehitystekijöitä. Edut, joita odotetaan satotason takaamisen, ympäristön, tuotteiden kustannusten vähenemisen ja laadun paranemisen sekä muun kuin elintarvikekäytön aiheuttaman monipuolistumisen alalla, ovat valttikortti, jota Euroopan maatalous ei voi jättää hyödyntämättä. Geenimuunnetut organismit eivät ole patenttiratkaisu, vaan yksi väline muiden joukossa, mutta ne ovat joka tapauksessa välttämättömiä. 4.2. Hyväksymistestien tulee olla tiukkoja, mutta ne eivät saa muodostua esteeksi. 4.2.1. Koska geeniteknisesti muunnettujen organismien mahdollisia kielteisiä ympäristö- ja kansanterveysvaikutuksia ei vielä tunneta tarpeeksi hyvin ja koska alalla on noudatettava varovaisuusperiaatetta, hyväksymistä edeltävien testien on oltava edelleenkin mahdollisimmantiukkoja. On kuitenkin pyrittävä alan kansainvälisten säännösten yhdenmukaistamiseen, jotta voidaan välttää kilpailuvääristymiä, joita syntyisi, jos joku valtioista soveltaisi muita tiukempia ja sitovampia sääntöjä. Yhdenmukaistaminen on toteutettava "alhaalta ylös", sillä kyseessä on kansanterveyttä koskeva asia. 4.3. Tuotteiden seuranta tulee tehdä "biotarkkailun" avulla. 4.3.1. Koska geenimuunnettujen organismien leviämisen pitkän aikavälin vaikutuksista ei ole vielä tietoa, hyväksyttyjä tuotteita on tarpeen valvoa säännöllisillä tarkastuksilla. Tarkastuksissa ei ole tarkoitus etsiä vakavia puutteita, jotka tulee luonnollisesti löytää jo ennen markkinoille saattamista ja jotka estävät hyväksynnän. Tavoitteena on ennemminkin tarkistaa, ettei tuotteilla ole ajan kuluessa vaikutuksia, jotka ovat vähäisiä mutta ei-toivottuja. "Biotarkkailun" nimellä kulkevaa valvontaa ehdottavat jäsenvaltioiden eettiset komiteat. 4.4. Avoin ja täydellinen tiedotus on ehdoton vaatimus eurooppalaisten kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi. 4.4.1. Geeniteknisesti muunnettuja organismeja on pidetty kaupan jo usean vuoden ajan. Eurooppalaisilla maanviljelijöillä ja kuluttajilla näyttää kuitenkin olevan epäilyksiä ja pelkoja geenimuunnettujen organismien suhteen, sillä niiden eduista ja mahdollisista vaaroista ei ole tiedotettu riittävän vakuuttavasti ja avoimesti. Täydellinen, selkeä ja täysin avoin tiedotus myös mahdollisista haittapuolista vahvistaisi varmaan kuluttajien luottamusta geneettisesti muunnettuihin organismeihin. Kuluttajat tuntevat tällä hetkellä, ettei heille tarjota tietoa tyydyttävällä tavalla, jolloin heillä on täysi oikeus pelätä tulevansa huijatuksi. 4.5. Keskustelun ytimessä ovat merkinnät ja tuotantolinjojen erottelu. 4.5.1. Sekä unionin että jäsenvaltioiden tasolla käydään parhaillaan kansalaisyhteiskunnan toimijoiden (virkamiehet, poliitikot, maanviljelijät, kuluttajat ja geenimuunnettujen organismien valmistajat) välistä keskustelua tuotemerkintöjen ehdoista. Komission ehdotusta tuotteiden merkinnästä ("sisältää geneettisesti muunnettuja organismeja"/"ei sisällä geneettisesti muunnettuja organismeja"/"saattaa sisältää geneettisesti muunnettuja organismeja") ei voida hyväksyä eikä neuvostokaan päässyt siitä yksimielisyyteen. Neuvosto äänesti 26. toukokuuta 1998 muunnettuja tuotteita koskevasta asetuksesta, josta poistettiin maininta "saattaa sisältää geneettisesti muunnettuja organismeja". Keskustelua käydään myös tarpeesta erotella toisistaan tuotantolinjat, joilla käytetään geneettisesti muunnettuja organismeja ja joilla ei. Vain näin on mahdollista päästä tyydyttäviin merkintöihin. Bryssel 1. heinäkuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EuropaBio-konferenssissa Amsterdamissa vuonna 1997 esitellyt Sussexin yliopiston (Yhdistynyt kuningaskunta) valtiotieteen tutkimusyksikön tutkimukset. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Geneettisesti muunnetut organismit Yhteisön lainsäädännön nykytila Komissio esitti 23. heinäkuuta 1997 geneettisesti muunnetuista organismeista valmistettujen tuotteiden merkintöjen yleiset linjaukset. Tämän linjauksen tavoitteena on taata yhdenmukainen kuluttajille suunnattu tiedotus ja antaa puitteet alalle suunnitellulle lainsäädännölle. Geneettisesti muunnettuja organismeja koskeva lainsäädäntö muodostuu neljästä perussäännöksestä, joista tiettyjä on muutettu tai ollaan muuttamassa. Ne kattavat seuraavat alat: geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käyttö suljetuissa oloissa; horisontaalinen lainsäädäntö, geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellinen levittäminen ympäristöön: "elävät" geneettisesti muunnetut organismit; alakohtainen lainsäädäntö: uuselintarvikkeet (uuselintarvikkeita koskeva asetus 15. toukokuuta 1997), rehut (valmisteilla), siemenet (valmisteilla), kasvinsuojeluaineet (tutkittavana); erityissäännökset geneettisesti muunnetusta maissista ja soijasta. Lopuksi on täsmennettävä, että tuotteiden turvallisuus ja merkinnät ovat sääntelyn kaksi erillistä näkökohtaa. Merkinnät eivät korvaa turvallisuuden arviointia (riskianalyysi), joka edeltää markkinointiluvan myöntämistä. Yhteisön merkintäjärjestelmän pääpiirteet Komissio ehdotti 23. heinäkuuta 1997 yleistä linjausta yhteisöstä peräisin olevien tai tuotujen "elävien" ja jalostettujen geneettisesti muunnettujen organismien tai niistä johdettujen tuotteiden merkinnälle. Nämä linjaukset muodostavat puitteet uusille lainsäädäntöehdotuksille tai jo voimassa olevaa lainsäädäntöä muuttaville ehdotuksille. Linjaukset perustuvat seuraaviin periaatteisiin: merkinnät tehdään tieteellisin perustein kaikissa elintarvikeketjun vaiheissa; merkintöjen tavoitteena on antaa kuluttajille selkeitä, luotettavia ja puolueettomia tietoja tuotteiden muunnetusta alkuperästä; merkinnät ovat Euroopan unionin kansainvälisten velvoitteiden mukaisia. Niissä ehdotetaan kolmea merkintäluokkaa: "sisältää geneettisesti muunnettuja organismeja": pakollinen merkintä tuotteille, joiden voidaan tieteellisesti todistaa olevan geneettisesti muunnettuja organismeja, sisältävän niitä tai olevan niiden sivutuotteita; "ei sisällä geneettisesti muunnettuja organismeja": vapaaehtoinen merkintä tuotteille, jotka eivät sisällä geneettisesti muunnettuja organismeja; "saattaa sisältää geneettisesti muunnettuja organismeja": pakollinen merkintä tuotteille, joiden kohdalla ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ne sisältävät geneettisesti muunnettuja organismeja (esimerkiksi sekoitukset). Komissio tutkii parhaillaan yhteisön varmennus- ja merkintäpuitteita liittyen vapaaehtoiseen merkintäperiaatteeseen niiden tuotteiden kohdalla, jotka eivät sisällä geneettisesti muunnettuja organismeja. Geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käyttö suljetuissa oloissa Neuvoston 23. huhtikuuta 1990 hyväksymä direktiivi 90/219/ETY on yhteisön perusteksti geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa. Direktiivin sisältämät säännöt ovat luonteeltaan erittäin teknisiä ja liittyvät yksinomaan geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käyttöön tai käsittelyyn tutkimuslaitoksissa tai laboratorioissa. Direktiivin sisältö ei siten kuulu tässä yhteydessä analysoitaviin aiheisiin. On kuitenkin huomautettava, että komissio ehdotti 6. joulukuuta 1995, että tätä direktiiviä muutettaisiin, jotta se voitaisiin mukauttaa tekniseen kehitykseen ja uusiin tietoihin riskien alalla. Horisontaalinen lainsäädäntö: geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellinen levittäminen ympäristöön ("elävät" geneettisesti muunnetut organismit) Sovellusala Neuvoston 23. huhtikuuta 1990 antama direktiivi 90/220/ETY muodostaa yhteisön horisontaalisen lainsäädäntökehyksen, jonka tavoitteena on taata "elävien" geneettisesti muunnettujen organismien (esim. viljakasvit) markkinaehdot sekä terveyden ja ympäristön suojelu. Direktiiviä ei sovelleta jalostettuihin tai sivutuotteisiin, mutta siinä ennakoidaan alakohtaisen lainsäädännön ("uuselintarvikkeet") hyväksymistä sitä mukaa, kun tekniikka kehittyy. Direktiiviä 90/220/ETY sovelletaan kuitenkin tuotteisiin, jotka eivät kuulu mihinkään alakohtaiseen lainsäädäntöön. Merkintä Alkuperäisessä direktiivissä 90/220/ETY ei mainita käytännössä lainkaan merkintöjä. Komissio on toiminut kahdella rintamalla tämän puuteen korjaamiseksi: Välittömien tarpeiden täyttäminen: Komissio hyväksyi 18. kesäkuuta 1997 direktiivin (97/35/EY), jolla muutettiin neuvoston direktiivin 90/220/ETY yhtä liitettä siten, että siihen lisättiin merkintävelvoite tuotteille, jotka koostuvat geneettisesti muunnetuista organismeista tai sisältävät niitä. Mikäli tuote koostuu sekä geneettisesti muunnetuista että muuntamattomista organismeista, vaaditaan merkintä "voi sisältää geneettisesti muunnettuja organismeja". Direktiivin 90/220/ETY muutoksella ei ole taannehtivaa vaikutusta, joten se ei koske kahta tuotetta (maissi ja soija), joista on tehty ilmoitus ennen kesäkuun 18. päivää 1997. Puitteiden täydentäminen: Komissio esitti 26. marraskuuta 1997 muutosehdotuksen direktiiviin 90/220/ETY. Muutoksen tavoitteena on mukauttaa direktiivi tekniseen kehitykseen, selkiyttää sen sovellusalaa ja korjata toimeenpanossa ilmaantuneet puutteet sekä geneettisesti muunnettujen organismien markkinoille saattamisen luvanantomenettelyn että merkintäsääntöjen kannalta. Siinä säädetään tietyistä merkintätoimista, jotka ovat komission heinäkuussa 1997 hyväksymien periaatteiden mukaisia. Teksti ei ole kuitenkaan vielä saatavilla, joten on mahdotonta tietää, mitä termejä siinä käytetään merkintöjen yhteydessä ja millaisia yksityiskohtia tietyt säännökselliset näkökohdat sisältävät. Komission oli määrä esittää ehdotuksensa virallisesti 23. helmikuuta. Ennen ehdotuksen hyväksymistä piti keskustella Euroopan parlamentissa ja neuvostossa (ympäristöministerien neuvosto 23. maaliskuuta 1998). Alakohtainen lainsäädäntö: uuselintarvikkeet ("novel food"), rehut (valmisteilla), siemenet (valmisteilla), kasvinsuojeluaineet (tutkittavana) Sovellusala (uuselintarvikkeet) Euroopan parlamentin ja neuvoston lopputuotteita koskeva asetus 97/258/EY uuselintarvikkeista astui voimaan 15. toukokuuta 1997. Sitä sovelletaan uusiin elintarvikkeisiin ja uusiin ainesosiin ja siten myös tuotteisiin, joissa on käytetty geeniteknologiaa. Merkintä (uuselintarvikkeet) Uuselintarvikkeita koskeva asetus on ensimmäinen yhteisön säädös, jossa bioteknologian tuotteille on annettu oma merkintäkehys. Siinä säädetään merkintävelvoitteesta ja vaaditaan, että kuluttajille tulee tiedottaa eroista uuden ja vastaavien vanhojen tuotteiden välillä. Tämä asetus on annettu ennen heinäkuuta 1997, jolloin komissio hyväksyi yleislinjaukset, joten se ei perustu linjauksissa ehdotettuihin kolmeen merkintäluokkaan. Rehut, siemenet ja kasvinsuojeluaineet Komission pitäisi esittää vuoden 1998 aikana ehdotuksia heinäkuussa 1997 hyväksyttyjen linjausten mukaisista merkintäsäännöistä. Merkintä: soijan ja maissin erityistapaus Geneettisesti muunnettu soija- ja maissilajike hyväksyttiin direktiivin 90/220/ETY perusteella ennen siihen 18. kesäkuuta 1997 tehtyä muutosta ja uuselintarvikkeista annetun asetuksen voimaantuloa. Näin ollen oli tarpeen tarkentaa näiden kahden lajikkeen ja niiden sivutuotteiden merkintäsääntöjä. Alunperin niihin ei liittynyt merkintävelvoitetta. Komissio neuvotteli asianomaisten tuottajien kanssa mahdollisuudesta määrätä näille kahdelle lajikkeelle vapaaehtoinen merkintä. Korjatakseen näiden kahden lajikkeen sivutuotteita koskevan erityistilanteen ja estääkseen ristiriitojen syntymisen näiden tuotteiden ja muutetun direktiivin 90/220/ETY ja/tai uuselintarvikkeita koskevan asetuksen perusteella tulevaisuudessa hyväksyttävien tuotteiden välille komissio on sen sijaan tehnyt seuraavat aloitteet: Välittömien tarpeiden täyttäminen: Komissio hyväksyi 19. syyskuuta 1997 asetuksen (N:o 1813/97), jossa annetaan 1. marraskuuta 1997 lähtien geneettisesti muunnettua soijaa tai maissia tai niiden johdannaisia sisältävien tuotteiden merkinnästä samanalaiset säännökset kuin uuselintarvikkeita koskevassa asetuksessa. Tässä tilapäisessä toimenpiteessä varaudutaan siihen, että yksityiskohtaiset merkintämenettelyt tarkennetaan myöhemmin. Puitteiden täydentäminen: Komissio esitti 3. joulukuuta 1997 ehdotuksen komission asetukseksi. Siinä esitetään yksityiskohtaisesti sekä uuselintarvikkeita koskevan asetuksen että heinäkuussa 1997 tehtyjen linjausten pohjalta geneettisesti muunnettua soijaa tai maissia sisältävien elintarvikkeiden (eli jalostettujen tuotteiden) merkintämenettelyt. Komissio esittää ehdotuksessa tieteelliset perusteet merkintöjen tekemiselle. Kriteeriksi on valittu muunnettu DNA, sillä komission mukaan siten merkinnän piiriin voidaan saada enemmän tuotteita kuin jos perusteena olisi "muunnettu proteiini". Koska DNA-kriteeri ei ole kuitenkaan sitova, vertaillaan myös muunnettujen ja perinteisten tuotteiden proteiineja. Jotta päästään lopulliseen asetukseen, joka korvaa 19. syyskuuta annetun asetuksen, pysyvän elintarvikekomitean on hyväksyttävä ehdotus määräenemmistöllä. Elintarvikekomiteassa tuli kuitenkin heti esille jäsenvaltioiden välisiä mielipide-eroja: vain Itävalta, Saksa, Tanska ja Ruotsi kannattivat komission tekstiä. Ehdotuksen kiistanalaisin kohta oli komission esittämä peruste geneettisesti muunnettujen organismien tunnistamiseksi eli muunnettu DNA. Suurin osa muista jäsenvaltioista oli sitä mieltä, että vain muunnettujen proteiinien tulee olla perusteena merkinnöistä päätettäessä. Koska komitea ei päässyt 15. tammikuuta 1998 pitämässään kokouksessa lausunnostaan määräenemmistöpäätökseen, asia siirrettiin maatalousneuvoston käsiteltäväksi. Useiden käsittelyiden ja komission kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen komissio siirtyi lopulta brittiläisen puheenjohtajiston vastaehdotuksen kannalle. Näin neuvosto pystyi tekemään 26. toukokuuta 1998 päätöksen (asetus (EY) N:o 1139/98, EYVL N:o L 159, 3.6.1998). Asetuksessa täsmennetään, että sekä muunnettua DNA:ta että muunnettuja proteiineja tutkitaan ja ne ovat kummatkin perusteena merkinnälle. Komission 23. heinäkuuta 1997 antaman kertomuksen pohjalta muodostetun komission alkuperäisen ehdotuksen vastaisesti 26. toukokuuta 1998 hyväksytystä asetuksesta on poistettu mahdollisuus merkintään "saattaa sisältää geneettisesti muunnettuja organismeja". Asetuksessa luetteloidaan lisäksi elintarvikkeet, joita ei tarvitse merkitä (luettelossa ei ole toistaiseksi merkintöjä, mutta sitä täydennetään tiedekomitean lausuntojen pohjalta). Asetuksen johdanto-osan perustelukappaleissa mainitaan DNA- ja proteiinimäärityksiä koskevien raja-arvojen käsite. Jos nämä raja-arvot alitetaan, merkintä ei ole tarpeen. Raja-arvoja ei ole kuitenkaan asetettu.