Komission kertomus neuvostolle humalan tuotanto- ja markkinatilanteesta (satovuosi 1998) /* KOM/99/0635 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE humalan tuotanto- ja markkinatilanteesta (satovuosi 1998) (komission esittämä) KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE humalan tuotanto- ja markkinatilanteesta (satovuosi 1998) SISÄLLYSLUETTELO 1. JOHDANTO 2. SATOVUOSI 1998 2.1. Koko maailman tilanne 2.1.1. Tuotanto 2.1.2. Markkinoiden kehitys 2.2. Yhteisön tilanne 2.2.1. Tuotantorakenne 2.2.2. Tuotanto 2.2.3. Myynti ja hinnanmuodostus 2.2.4. Tulot 3. HUMALA-ALAN YHTEINEN MARKKINAJÄRJESTELY 3.1. Erityisjärjestelmä ja tuottajaryhmittymien tehtävät 3.2. Humala-alan väliaikaiset erityistoimenpiteet 4. PÄÄTELMÄT 1. JOHDANTO Asetuksen (ETY) N:o 1696/71 11 artiklan mukaan komissio esittää neuvostolle vuosittain humalan tuotanto- ja markkinatilannetta koskevan kertomuksen, jossa annetaan tiedot tuotannon, hintojen ja kysynnän kehityksestä. Tässä 28. vuosikertomuksessa komissio esittää yhteenvedon markkinointivuoden 1998 tärkeimmistä tapahtumista. Kertomuksessa keskitytään alan huomionarvoisimpiin seikkoihin. 2. SATOVUOSI 1998 2.1. Koko maailman tilanne 2.1.1. Tuotanto Humalan viljelyaloja pyritään edelleen vähentämään maailmanlaajuisesti. Koko maailman humalanviljelyala on noin 71 500 hehtaaria, josta noin 24 370 hehtaaria on yhteisön tuottajajäsenvaltioiden viljelyksessä (katso taulukko 1). Myös Kiinassa on merkittävää tuotantoa, josta ei kuitenkaan ole käytettävissä tarkkoja lukuja vaan ainoastaan karkeita arvioita. IHGC:n (International Hop Growers Convention) ja EY:n osalta humalan viljelyalat ovat pienentyneet keskimäärin 14,89 prosenttia eli 9 575 hehtaaria, joista 2 414 hehtaaria Euroopan unionissa (erityisesti Saksassa, jossa -1 698 hehtaaria), 2 708 hehtaaria Yhdysvalloissa ja 1 754 hehtaaria Tqekin tasavallassa. Koko maailman tuotanto vuonna 1998 oli 2 234 000 Ztr [1] eli vähemmän kuin vuonna 1997 (-10,71%). Tuotannon laatu oli huonompi: alfahappopitoisuus oli 6,29 prosenttia. Alfahapon kokonaistuotanto väheni 7 026 tonniin (-2 274 tonnia). [1] 1 Ztr = 50 kg. Tuotannon osalta vuoden 1998 sato oli huomattavasti kahdenkymmenen viime vuoden keskiarvoa pienempi. Oluentuotannon osalta voidaan todeta, että vaikka Eurooppa on edelleen listan kärkipäässä (Saksa 8,8% ja muu Eurooppa 24,3% vuonna 1999 [2]), muut maanosat, kuten Keski- ja Etelä-Amerikka ja erityisesti Aasia kasvattavat jatkuvasti markkinaosuuksiaan. [2] Hopsteinerin raportin arvio. Maailman oluentuotannon määräksi vuonna 1999 arvioidaan 1 300 miljoonaa hehtolitraa. Jotta yhdessä hehtolitrassa olutta olisi 5,8 grammaa alfahappoa, on panimoiden lisättävä siihen alfahappoa noin 6,4 grammaa hehtolitraa kohti. Ero johtuu humalan varastoinnin ja jalostuksen aikana tapahtuvasta hävikistä. Näin ollen tämän olutmäärän tuottamiseen tarvitaan 8 320 tonnia alfahappoa, joten satovuonna 1998 tuotettu alfahapon määrä alittaa (1 294 tonnilla) tarvittavan määrän. Tämä kaikki on suhteellista, sillä olutpanimoilla tuntuu vielä olevan varastoissaan 15 kuukauden tarvetta vastaava määrä. Tähän on syytä lisätä, että alfaa myös tarvitaan aiempaa vähemmän, mikä johtuu kehittymässä olevasta suuntauksesta valmistaa vähemmän karvaita oluita kuin ennen sekä jatkuvasta teknologisesta kehityksestä. Maailmanlaajuisesti tarkasteltuna humalan tuotanto on ylittänyt panimoiden tarpeet jo useiden vuosien ajan. Tästä syystä IHGC:n jäsenmaat - joita ovat kaikki muut EU:n tuottajajäsenvaltiot paitsi Itävalta ja Irlanti - ovat ehdottaneet, että 30 prosenttia vuoden 1996 viljelyalasta eli noin 18 000 hehtaaria poistettaisiin viljelystä. Vuonna 1997 vähennys oli 6 300 hehtaaria eli 10 prosenttia. Vuoden 1998 vähennys yltää 9 575 hehtaariin IHGC:n jäsenmaissa. 2.1.2. Markkinoiden kehitys Maailmanmarkkinoita hallitsevat Euroopan unioni (erityisesti Saksa) ja Yhdysvallat. Yhdysvaltojen keskimääräiset hinnat laskivat (1,62 USD/naula (453,59 g) eli 178,58 USD/Ztr, mikä on 151,48 EUR/Ztr). Vaikka tuotos on parempi kuin Euroopassa (1,82 tonnia/ha kun Euroopan tuotos on 1,43 tonnia/ha), hehtaarilta saatavat keskimääräiset tulot ovat suurin piirtein samat (6 505,56 USD/ha eli 5 518,33 EUR/ha verrattuna 5 539 EUR/ha Euroopan unionissa). Ennakkosopimusten osalta pitkän aikavälin suuntaus osoittaa vähentymistä sekä määrän ja keston että hinnan puolesta. Niiden tekeminen on kuitenkin osoittautunut tulojen turvaamisen kannalta hyväksi järjestelmäksi, koska hinnat vahvistetaan ennalta tietyksi määräksi vuosia, tietyille lajikkeille ja tietyille määrille, ja sopimushinnat ovat yleensä korkeampia kuin käteishinnat (ks. taulukot 2 ja 5). Ensi näkemältä on kuitenkin melko yllättävää, että oluenvalmistajat maksavat edelleen sopimushumalasta keskimäärin kaksinkertaisen hinnan, vaikka ne olisivat voineet jo satovuodesta 1993 alkaen ostaa humalaa kohtuuhintaan vapailta markkinoilta. Tämä johtuu siitä, että vapaat markkinat ovat täysin ennalta arvaamattomia tuotanto- ja markkinatilanteen kannalta katsottuna. Humala onkin tuote, jonka tuotanto riippuu sääoloista (kuivuus, liiallinen vesi, tuulisuus, rajuilmat) ja tuhoeläimistä, jotka voivat vahingoittaa viljelmiä merkittävästi. Näin ollen sopimukset turvaavat oluen valmistajien toimitukset jo paljon etukäteen tunnetuilla hinnoilla, mikä puolestaan on tärkeää pitkän aikavälin menojen suunnittelun vuoksi. Tiettyjä IHGC:n jäseniä huolestuttaa erityisesti aromaattisten lajikkeiden hinnanmuodostusjärjestelmä, joka perustuu alfakiloihin eikä itse aromiin. 2.2. Yhteisön tilanne 2.2.1. Tuotantorakenne Humalanviljelyn rakennemuutokset ovat seuranneet toinen toistaan samalla tavalla kuin koko maatalousalalla. Tällä hetkellä yhteisössä humalaa tuottaa 3 818 tilaa (ks. taulukko A). Tilojen määrä on siis vähentynyt noin 7,40 prosentilla verrattuna vuoteen 1997, kun taas humalaviljelmien keskimääräinen viljelyala viljelmää kohden on pysynyt käytännöllisesti katsoen samana. Humalantuotanto on lopetettu noin 300 viljelmällä Euroopan unionissa. 2.2.2. Tuotanto Humalan viljelyala yhteisössä pienenee edelleen vuodesta toiseen. Vuonna 1998 se oli 24 371 hehtaaria eli 2 414 hehtaaria (9 prosenttia) vähemmän kuin vuonna 1997 (ks. taulukot 1 ja 6). Suurin osa tästä tuotannosta tuotettiin Saksassa (19 683 hehtaaria eli 80 prosenttia). Viljelyalan vähennys Saksassa vuodesta 1997 on 1 698 hehtaaria eli 7,94 prosenttia, mikä vastaa lähes täysin viljelystä poistettuja tai raivattuja aloja (katso kohta 3.2). Pinta-alojen väheneminen on välitön seuraus alfahapon tuotoksen lisääntymisestä. Humalan viljelyalasta 60,57% prosenttia on nykyisin aromaattisten lajikkeiden käytössä. Eniten viljelty lajike näistä on Perle (25% aromaattisten lajikkeiden viljelyalasta). Erityisesti seuraavien aromaattisten lajikkeiden viljelyala on vähentynyt huomattavasti: Saksassa Hersbrucker Spät (696 ha eli -22,42%), Hueller (58 ha eli -61,05%), Perle (362 ha eli -9,08%), Spalter Select (110 ha eli -7,66%) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa Challenger (79 ha eli -27,43%), Progress (61 ha eli -33,52%), WVG (53 ha eli -32,32%). Ranskassa Strisselspalt-lajikeen viljelyala kasvoi 35 hehtaarilla eli 5 prosenttia. Karvaiden lajikkeiden osuus humalanviljelystä on 38,16 prosenttia ja muiden lajikkeiden 0,27 prosenttia. Karvaiden lajikkeiden osuus lisääntyi hieman vuonna 1998 muiden lajikkeiden kustannuksella. Karvaista lajikkeista nykyisin viljellään eniten lajikkeita Hallertauer Magnum (3 425 ha = +399 ha eli +13,19%) ja Northern Brewer (2 294 ha, toisin sanoen -689 ha eli -23,09% vuoteen 1997 verrattuna). Seuraavina tulevat lajikkeet Nugget (1 269 ha), Target (820 ha) ja Brewer's Gold (246 ha), joista kahden viimeksi mainitun viljelyala on myös vähentynyt 41 ja 317 hehtaarilla. Yleissuuntaus karvaiden lajikkeiden viljelyssä on markkinoilla kysytympien super-alfa-lajikkeiden lisääntyminen, kuten Hallertauer Magnumin ja erityisesti Hallertauer Taurusin, jonka viljelyala on lisääntynyt 783 hehtaarilla vuoden 1997 satoon verrattuna. Määrällisesti vuoden 1998 sato oli huomattavasti pienempi kuin vuoden 1997 sato (-9,74%). Keskituotos hehtaaria kohden 755 890 Ztr:n mukaan laskettuna oli 1,55 tonnia eli 31 Ztr hehtaarilta, toisin sanoen sama kuin edellisellä satokaudella. Tuotannon laatu oli hyvä, ja yhteisön alueella kaikkien kolmen lajikeryhmän alfahappopitoisuus oli keskimäärin 7,5 prosenttia, mikä vastaa 2 853 tonnia alfahappoa - 117 kilogrammaa hehtaarilta - oluentuotantoon vuonna 1999. 2.2.3. Myynti ja hinnanmuodostus Sopimusmyynti Koko maailman tasolla humalan keskihinta sopimusmyynnissä oli 197 EUR/Ztr eli 5 EUR/Ztr vähemmän kuin vuoden 1997 sadon osalta. Jäsenvaltioiden hinnat vaihtelivat 150 EUR/Ztr Espanjassa 365 EUR/Ztr Irlannissa. Näiden kahden maan koko tuotanto myytiin sopimuskaupalla (ks. taulukko 6). Saksassa sopimushinnat ovat olleet varsin vakaat kahdenkymmenen viime vuoden aikana. Sitä vastoin muiden tuottajamaiden sopimushinnat olivat alhaisemmat, erityisesti Ranskan (245 EUR/Ztr vuonna 1997 ja 211 EUR/Ztr vuonna 1998, toisin sanoen -34 EUR/Ztr eli -13,88%), lukuun ottamatta Belgiaa (+4 EUR/Ztr) ja Espanjaa (+7 EUR/Ztr), jotka jäävät kuitenkin yhteisön keskiarvon alapuolelle. Vuoden 1998 sadosta myytiin sopimuskaupalla 73 prosenttia (ks. liitteen taulukko 5) eli saman verran kuin edellisenä vuonna. Belgiassa tämä osuus on selvästi tätä keskiarvoa pienempi eli 23 prosenttia. Portugalissa ei ollut lainkaan sopimusmyyntiä. Kuten tavallisesti korkeimmat sopimusten keskihinnat havaittiin aromaattisilla lajikkeilla (211 EUR/Ztr), ja korkeimmat hinnat saavutettiin lajikkeilla Bramling Cross, Challenger, First Gold, Fuggles, Goldings ja Progress. Näiden pääasiassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa viljeltyjen lajikkeiden euroina ilmoitetut hinnat olivat lajikeryhmän keskiarvoa korkeammat. Kuitenkin kansallisena valuuttana kyseisen maan hinnat laskivat selvästi. Tämä ero johtuu punnan ja euron välisestä muuntokurssista. Ainoastaan Ranskassa viljellyn Strisselspalt-lajikkeen sopimushinnat olivat keskimäärin 213 EUR/Ztr. Lajike, jonka hinnat olivat alhaisimmat, oli varmaankin Hersbrucker, jota viljellään noin 16 prosentilla aromaattisten lajikkeiden kokonaisviljelyalasta (sopimushinta 162 EUR/Ztr). Karvaiden lajikkeiden keskimääräinen sopimushinta oli 174 EUR/Ztr. Yleisesti ottaen korkeimmat hinnat olivat lajikkeilla Buket (jota viljellään ainoastaan Itävallassa) sekä Herald ja Northdown, joita viljellään pääasiassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Nugget-lajikkeen sopimushinnat pysyivät suurin piirtein samoina. Myynti vapailla markkinoilla Vapailla markkinoilla myydyn humalan keskihinta 92 EUR/Ztr oli selvästi korkeampi kuin edellisen markkinointivuoden 1997 hinta 64 EUR/Ztr. Se on lähellä satovuoden 1996 keskihintaa. Näissäkin hinnoissa oli merkittäviä eroja jäsenvaltioiden kesken: pienin hinta oli Belgiassa (85 EUR/Ztr) ja suurin Ranskassa (180 EUR/Ztr) (ks. taulukko 6). Saksassa vapaiden markkinoiden hinnat ovat vaihdelleet suuresti kahdenkymmenen viime vuoden aikana; alhaisin hinta oli 119 Saksan markkaa/Ztr (vuoden 1997 sato) ja korkein 1 400 Saksan markkaa/Ztr (vuoden 1980 sato). Muiden lajikkeiden ja aromaattisten lajikkeiden vapaiden markkinoiden hinnat (80 ja 81 EUR/Ztr) ovat alimmat, mutta karvaiden lajikkeiden osalta ne ovat nousseet selvästi (103 EUR/Ztr). Nugget-lajikkeen vapaiden markkinoiden hinnat nousivat 62 eurosta 90 EUR/Ztr (45,16%). Tämä lajike, joka tuottaa paljon alfahappoa, oli houkutellut monia viljelijöitä. Tästä oli tuloksena huomattava tarjonta maailmanmarkkinoilla, mikä johtui suurelta osalta Yhdysvaltojen tarjonnasta. Siellä tämän lajikkeen viljelyala alkaa kuitenkin pienentyä, erityisesti Columbus-lajikkeen ja muiden super-alfa-lajikkeiden eduksi. Vapaiden markkinoiden hinnat nousivat voimakkaasti Saksassa (41,67%) ja Belgiassa (71%) ja laskivat muissa maissa, erityisesti Itävallassa (-46,24%). Paljon viljeltyjen lajikkeiden osalta on jo satovuodesta 1993 alkaen alhaisimmat hinnat maksettu amerikkalaisten aikaisemmin arvostamasta aromaattisesta Hersbrucker-lajikkeesta, joka on jo jonkin aikaa menettänyt suosiotaan, koska amerikkalaisten ostopolitiikka on alkanut suosia muita lajikkeita, kuten Spalter Selectiä ja Hallertauer Traditionia. Näitä jälkimmäisiä aromaattisia lajikkeita tuottaa Hüllissa (Saksassa) sijaitseva tutkimuslaitos, ja niille käynee samoin kuin Hersbrucker-lajikkeelle, jonka Hallertauer Mittelfrüher-lajike on ohittanut suosiossa. Niinpä vaikka Hersbrucker-lajikkeesta maksettiin vapailla markkinoilla ainoastaan 55 EUR/Ztr, kahdesta uudesta aromaattisesta lajikkeesta ei saatu sen parempia hintoja (55 ja 52 EUR/Ztr), mikä on kuitenkin edelleen vähemmän kuin aromaattisen humalan keskihinta yhteisössä. Kahdeksasta humalantuottajajäsenvaltiosta kolmessa (Belgiassa, Saksassa ja Portugalissa) kaikkien lajikkeiden vapaiden markkinoiden hinnat olivat yhteisön keskiarvoa alhaisemmat. Vuoden 1998 sato myytiin käytännössä kokonaan. Yhteisössä vuonna 1998 tuotetusta 755 890 sentneristä jäi virallisten tietojen mukaan myymättä ainoastaan 5 198 Ztr (0,69%). Irlanti ja Espanja myivät koko tuotantonsa sopimuskaupalla; Irlannissa keskihinta oli 365 EUR/Ztr ja Espanjassa 150 EUR/Ztr (ks. taulukko 5). Seuraavaksi eniten sopimuskaupalla myi Itävalta (91% kokonaistuotannosta); keskihinta oli 246 EUR/Ztr. 2.2.4. Tulot Vuoden 1998 tulot ja vuoden 1997 tulot olivat varsin samansuuruiset: keskitulot hehtaaria kohden täystuotannossa olevilla humalaviljelmillä olivat 5 539 EUR hehtaarilta (ks. taulukko 6), kun ne satovuonna 1997 olivat 5 528 EUR hehtaarilta (+0,19%). Yhteisön tasolla korkeimmat tulot kirjataan edelleen aromaattisten lajikkeiden ryhmässä (5 759 EUR/ha täystuotannossa, tosin voidaan todeta 3,29 prosentin lasku verrattuna edelliseen vuoteen). Belgiassa näistä lajikkeista saadut tulot kuitenkin lisääntyivät. Aromaattisista lajikkeista kannattavimmat ovat Ranskassa Strisselspalt-lajike (tulot 7 098 EUR hehtaarilta täystuotannossa) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa lajikkeet Challenger (10 330 EUR hehtaarilta täystuotannossa), Goldings (11 120 EUR hehtaarilta täystuotannossa) ja Fuggles (9 237 EUR hehtaarilta täystuotannossa). Merkille pantavaa on, että Céleia-lajikkeesta, jota viljellään ainoastaan Itävallassa ja jota myydään ainoastaan sopimuskaupassa, saatiin tuloja noin 12 278 EUR hehtaarilta täystuotannossa. Tulot nousivat karvaiden lajikkeiden ryhmässä (+6%) 5 191 EUR/ha täystuotannossa. Tietyissä tuottajajäsenvaltioissa tulot kuitenkin laskivat. Nämä jäsenvaltiot ovat Irlanti (-8,31%), Itävalta (-10,22%), Portugali (-43,30%) ja Yhdistynyt kuningaskunta (-15,71%). Portugalissa väheneminen johtuu yksinomaan Nugget-lajikkeen hinnan alenemisesta. Tämä on ainoa Portugalissa viljeltävä lajike ja se myydään kokonaan vapailla markkinoilla. Muiden, lähinnä Saksassa (60 ha) ja vähäisessä määrin Yhdistyneessä kuningaskunnassa (5 ha) viljeltävien lajikkeiden keskimääräiset tulot lisääntyivät (+14,75%). Koska näiden lajikkeiden viljelyalat ovat pieniä, niillä on hyvin vähäinen vaikutus tuottajien keskimääräisiin tuloihin kokonaisuudessaan. 3. HUMALA-ALAN YHTEINEN MARKKINAJÄRJESTELY 3.1. Erityisjärjestelmä ja tuottajaryhmittymien tehtävät Humala-alan yhteinen markkinajärjestely perustettiin vuonna 1971 asetuksella (ETY) N:o 1696/71, ja sen tavoitteena on parantaa tuotteiden laatua ja turvata tuottajien elintaso. Koska on tarkoituksella luovuttu yhteisön ulkopuolista kauppaa koskevien sääntöjen antamisesta sekä interventiojärjestelmän luomisesta, yhteisön humala-ala on erittäin altis kilpailulle maailmanmarkkinoilla. Perusasetuksen tärkeimmät kohdat, joita on sittemmin tarkennettu neuvoston tai komission erityisasetuksissa, ovat humalan kaupan pitäminen varmentamismenettelyn ja ennakkosopimusjärjestelmän mukaisesti, tuottajaryhmien tunnustaminen ja kannustaminen sekä kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa. Asetuksessa säädetään myös tukijärjestelmästä yhteisössä tuotetulle humalalle. Tämän järjestelmän mukainen tuki on 480 EUR hehtaarilta vuoteen 2000 asti, kyseinen vuosi mukaan lukien. Tällainen tuki on itse asiassa kahden edelliseen järjestelyyn kuuluneen tuen yhdistelmä. Nämä kaksi ovat tuottajille myönnettävä tuki ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä varten myönnettävä tuki. Tuottajaryhmittymällä on oikeus päättää, maksaako se tuen kokonaisena jäsenilleen suhteessa jäsenten viljelemiin aloihin vai ainoastaan 80-100 prosentin suuruisen osan siitä, jos sillä on edelleen tarvetta uusiin lajikkeisiin siirtymiseen tai mahdollisesti muita tavoitteita täyttämättä (ks. jäljempänä oleva c kohta). Perusasetuksen viimeistä edellisen, elokuussa 1997 asetuksella (EY) N:o 1554/97 [3] tehdyn muutoksen jälkeen on alettu kiinnittää huomiota tuottajaryhmittymien merkityksen lisäämiseen seuraavin keinoin: [3] EYVL L 208, 2.8.1997, s. 1. a) hyväksytyn tuottajaryhmittymän jäsenille annetaan mahdollisuus pitää itse kaupan - rankaisematta heitä tukea vähentämällä - kaikkia tuotteitaan tai osaa niistä, jos ryhmittymä antaa luvan tähän. Tuottajaryhmittymällä on oikeus valvoa tuottajien ja kauppiaiden välille neuvoteltuja hintoja sekä hyväksyä tai hylätä sopimus. Jos tuottajaryhmittymä ei hyväksy ehdotettuja hintoja, se on velvoitettu tekemään uuden tarjouksen korkeammalla hinnalla ja etsimään uuden ostajan. b) annetaan pysyvä mahdollisuus uusiin lajikkeisiin siirtymiseen ilman pinta-ala- tai aikarajoituksia. Tämä mahdollisuus sisältyy edellä mainittuun kiinteään hehtaaritukeen. Tuottajaryhmittymä päättää tähän tarkoitukseen käytettävästä tuesta tarpeen mukaan, kuitenkin tiettyjen rajoitusten mukaisesti (ks. jäljempänä oleva c kohta). c) tuottajaryhmittymille annetaan mahdollisuus pidättää enintään 20 prosenttia tuottajille myönnettävästä tuesta erityistoimenpiteiden toteuttamista varten. Erityistoimenpiteet muodostuvat edellä olevan 2 kohdan mukaisista toimenpiteistä, jotka liittyvät viljelyn ja sadonkorjuun järkiperäistämiseen ja koneistamiseen, yhteisten tuotantosääntöjen hyväksymiseen (viljelytekniikat, lannoitteet, lajikkeet jne.), uusiin lajikkeisiin siirtymiseen, edistämistoimiin, laadun määrittämiseen ja parantamiseen, tutkimukseen sekä tukitoimiin. Tämän toimenpiteen tarkoituksena on taata tuottajaryhmittymälle joustavuus tuen hallinnoinnissa sekä mahdollisuus käyttää mainitut 20 prosenttia kokonaisuudessaan uusiin lajikkeisiin siirtymiseen tuottajaryhmittymän niin halutessa. Jos tuottajaryhmittymät eivät pidä kaupan jäsentensä koko tuotantoa, tästä mahdollisuudesta tulee velvoite. Prosenttiosuus on myös tässä tapauksessa 20 prosenttia. 3.2. Humala-alan väliaikaiset erityistoimenpiteet Neuvosto antoi asetuksen väliaikaisten erityistoimenpiteiden käyttöön ottamisesta humala-alalla (25 päivänä toukokuuta 1998 annettu asetus (EY) N:o 1098/98 [4]). [4] EYVL L 157, 30.5.1998, s. 7. Humala-alalle on nykyisin ominaista sekä suhdanteista johtuva että rakenteellinen ylijäämä, jonka vuoksi on tarkoituksenmukaista pyrkiä tuotannon vähentämiseen vähentämällä unionissa viljeltyä pinta-alaa. Satovuodesta 1998 alkaen sovelletaan viiden vuoden ajan tervehdyttämistoimenpiteitä, joihin kuuluu tilapäinen viljelystä poisto ja/tai viljelmien raivaus. Tätä varten on tarkoitus sallia tuottajaryhmittymille enemmän joustoa nykyisten kokonaismäärärahojen rajoissa. Kumpikin näistä toimenpiteistä on vapaaehtoinen jäsenvaltion, tuottajaryhmittymän tai yksittäisen tuottajan tuotannon tasosta riippumatta. Nämä toimenpiteet pannaan täytäntöön: - lisäämällä tilapäinen viljelystä poisto ja raivaus niihin erityistoimenpiteisiin, joita tuottajaryhmittymät voivat toteuttaa mukauttaakseen yhteisesti tuotantoa markkinoiden vaatimuksiin, - ottamalla tuottajaryhmittymän tasolla vastuu tuottajien tuesta pidätettävän korvauksen maksamisesta (enintään 20 prosenttia). Tällä summalla katetaan osa toimenpiteiden soveltamisesta aiheutuvista todellisista kustannuksista sekä ansionmenetys, - maksamalla tuottajille korvausta, joka vastaa määrää, jonka he olisivat saaneet toteutuneesta sadosta. Korvausta maksetaan enintään viiden vuoden ajan viljelystä poistetuista tai raivatuista aloista, jollei erityisistä edellytyksistä muuta johdu. Kolme jäsenvaltiota (Saksa, Belgia ja Portugali) on ilmoittanut soveltaneensa erityistoimenpiteitä vuonna 1998 seuraavan jaon mukaisesti: >TAULUKON PAIKKA> 4. PÄÄTELMÄT Humalan viljelyaloja pyritään edelleen vähentämään maailmanlaajuisesti. Suurimmissa tuottajamaissa Saksassa ja Yhdysvalloissa viljelyaloja vähennettiin vuonna 1998 yli 1 700 ja yli 2 700 hehtaaria edellisvuotisiin viljelyaloihin verrattuna. Tätä suuntausta jatketaan vuonna 1999 vähentämällä viljelyaloja Saksassa yli 1 200 ja Yhdysvalloissa yli 1 000 hehtaaria. Vähennysten ansiosta tuotannon ja humalaa käyttävän teollisuuden kysynnän välillä on saatu säilymään jonkinlainen tasapaino ottaen huomioon, että · tuottajat viljelevät edelleen yhä enemmän alfahappoa sisältäviä lajikkeita, joiden tuotokset kasvavat jatkuvasti, eli samoihin tuotantomääriin pääsemiseksi tarvitaan aina vain vähemmän viljelyaloja, · raivauksilla päästää eroon aromaattisista lajikkeista, joita kysytään vähemmän teollisuudessa, · olutmarkkinat ovat pysähdyksissä Yhdysvalloissa, Länsi-Euroopassa ja Japanissa. Laajenevat markkinat, kuten Latinalainen Amerikka ja Aasia, kärsivät talous- ja valuuttakriisien vaikutuksista, · panimoiden teknisen kehittymisen vuoksi yhtä hehtolitraa olutta kohti tarvittavat alfahappomäärät (grammoina) ovat yhä pienempiä, · kuluttajat suosivat vähemmän karvaita oluita, · panimoteollisuus kärsii yhä ankarammasta kilpailusta, minkä vuoksi kustannuksia on laskettava. Koska panimoiden varastot ovat erittäin suuria (tarkkaa määrää ei tunneta), niiden vapailla markkinoilla noudattama ostopolitiikka on ennalta arvaamatonta eikä välttämättä kohdistu niiden perinteisiin toimittajiin. Komission on perusasetuksen (ETY) N:o 1696/71 (18 artiklan) mukaisesti jätettävä neuvostolle alaa koskeva arvio ennen 1 päivää syyskuuta 2000.