Virallinen lehti nro C 080 , 16/03/1998 s. 0290



A4-0028/98 Päätöslauselma komission tiedonannosta Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan rahapoliittiselle instituutille sekä talous- ja sosiaalikomitealle «Miten vahvistaa asiakkaiden luottamusta sisämarkkinoilla käytettäviin elektronisiin maksuvälineisiin» (KOM(97)0353 - C4-0486/97) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission tiedonannon (KOM(97)0353 - C4-0486/97), - ottaa huomioon yllämainitun tiedonannon liitteenä olevan komission 30. heinäkuuta 1997 antaman suosituksen elektronisen maksuvälineen avulla toteutetuista maksutapahtumista ja erityisesti liikkeeseenlaskijan ja haltijan välisestä suhteesta (97/489/EY) ((EYVL L 208, 2.8.1997, s. 52.)), - ottaa huomioon oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietinnön (A4-0028/98), A. katsoo, että elektronisten maksuvälineiden käyttöön liittyvät pääongelmat ovat - asiakkaille suunnatun, maksuvälineitä ja tehokkaita oikaisumenettelyjä koskevan yksityiskohtaisen tiedon puute, - katoamisen tai varkauden yhteydessä syntyvät vastuuvelvollisuudet, - todistustaakka tällaisissa tilanteissa ja - kuluttajan suojeleminen pankin tai muun elektronisen maksutapahtuman osapuolen vararikon yhteydessä, B. katsoo, että teknistä edistystä elektronisen kaupankäynnin ja elektronisten maksuvälineiden alalla tapahtuu yhä nopeammin, ja sen vuoksi on tarpeen toimia varovaisesti, jotta ei otettaisi käyttöön lainsäädäntöä, joka ei toimi käytännössä tai vaikeuttaa maksujärjestelmien hallinnointia, C. katsoo, että nämä teknologian edistysaskeleet, tuleva yhtenäisvaluutta, yhä enemmän toisistaan riippuvaiset kansantaloudet ja kuluttajien suuret vaatimukset johtavat elektronisen kaupankäynnin ja elektronisten maksujen markkinaosuuden jatkuvaan kasvuun, D. katsoo, että tämän suuntauksen rajat ylittävä ominaisluonne tuo mukanaan yhtenäisten kilpailuedellytysten tarpeen yhteismarkkinoilla ja lopulta myös maailmanlaajuisella tasolla, E. katsoo, että turvallisuusstandardit ja vastuuvelvollisuuteen liittyvät määräykset ovat olennainen osa näitä kilpailuedellytyksiä mutta että ne ovat tarpeellisia myös kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi, F. katsoo, että tulevaisuudessa on tarpeen pohtia perusteellisemmin toisaalta tiedonannossa kuvattujen välineiden ja toisaalta maksukorttien ja kansallisten pankkien liikkeelle laskemien tavallisten seteleiden välisiä eroja ja yhtäläisyyksiä, G. katsoo, että tässä yhteydessä on selvitettävä, kuka voi olla elektronisten rahatuotteiden liikkeellelaskija; 1. Katsoo, että direktiiviluonnos elektronisista maksuvälineistä ja Internetin kautta toteutetuista maksutapahtumista saattaisi todellakin olla tarpeen; 2. Pyytää komissiota laatimaan luonnoksen vasta kun on tutkittu perusteellisesti suosituksen täytäntöönpanoastetta ja esiin tulleita ongelmia sekä niitä mahdollisia ongelmia, joiden voidaan odottaa syntyvän, ja ottamaan huomioon myös tarpeen laatia erilliset säännöt luottokorteille, maksukorteille, elektronisille rahakorteille ja maksujärjestelmille; 3. Huomauttaa, että suosituksen sovellettavuus Internetin kautta toteutettuihin maksutapahtumiin on kaikkea muuta kuin yksinkertaista; 4. Pyytää komissiota siksi esittelemään tässä vaiheessa erillisenä tekstinä toteuttamiskelpoisen luonnoksen oikeudelliseksi ratkaisuksi Internetin kautta toteutettuihin maksutapahtumiin liittyviin ongelmiin; 5. Toteaa, että se ei voi alalle ehdotetun lainsäädännön osalta hyväksyä soveltamisalaan ja määritelmiin liittyviä määräyksiä, jotka ovat yhtä arvoituksellisia ja epäselviä kuin suosituksen 97/489/EY 1 ja 2 artiklan määräykset; 6. Ilmoittaa komissiolle pitävänsä kuluttajansuojan ja korkeiden turvallisuusstandardien saavuttamisen osalta itsesäätelymekanismeja parempina kuin monimutkaista lainsäädäntöä; tällaisen itsesäätelymekanismin ytimenä voisivat olla varsinkin vastuuvelvollisuuteen liittyvät määräykset, jotka samalla toimivat kannustimena - elektronisten maksuvälineiden liikkeeseenlaskijoille mahdollisten katoamisten torjumiseksi korkeiden turvallisuusstandardien avulla ja - haltijoille sen välttämiseksi, että heidän katsottaisiin olevan vastuussa katoamisista, jos he toimivat varovaisesti ja asiaankuuluvaa huolellisuutta noudattaen; 7. Toteaa, että itsesäätelymekanismien tehokkaiksi tekeminen vaatii ainakin neljän säännöstön käyttöönottoa: a) säännöt, joiden tavoitteena on tiedottaa asiakkaille mahdollisista vastuuvelvollisuuksista, b) selkeät ja oikeudenmukaiset määräykset katoamisen tai varkauden yhteydessä syntyvistä vastuuvelvollisuuksista, c) sellaiset säännöt todistustaakasta elektronisten maksuvälineiden katoamisen tai varkauden yhteydessä, että tilanteen seurauksista kärsivien haltijoiden ei ole kohtuuttoman vaikeaa tai lähes mahdotonta esittää todisteita ja d) säännöt, jotka suojaavat kuluttajia elektronisen maksutapahtuman toimittajan, kortin liikkeellelaskijan tai muun mahdollisen rahoituslaitoksen epäonnistumisilta; 8. Katsoo, että asiakkaiden tietoisuutta voidaan edistää vain asettamalla liikkeeseenlaskijalle velvoite luovuttaa asiakkaalle kopiot sopimuksesta ja kaikista sovellettavista ehdoista ymmärrettävästi esitetyssä muodossa tai elektronisessa muodossa, jos asiakas on antanut elektronisen osoitteen; 9. Katsoo myös, että suosituksessa ja erityisesti 6 artiklassa esitettyä vastuuvelvollisuutta koskevat määräykset muodostavat mielenkiintoisen esimerkin alan oikeudenmukaisista säännöistä; 10. Pahoittelee sitä, että suosituksessa ei ole käsitelty kattavasti todistustaakan avainongelmaa eikä pankkien valitettavaa käytäntöä veloittaa välityspalkkiota niiden osto- ja myyntivoittomarginaalin lisäksi; 11. Ehdottaa, että asiakkaiden vaatimusten tiettyjen perustavaa laatua olevien tekijöiden todistamisen ongelma katoamisen tai varkauden jälkeen syntyvään vastuuvelvollisuuteen liittyvissä asioissa voitaisiin ratkaista yhteisön materiaaliseen lainsäädäntöön sisältyvien materiaaliseksi kansalliseksi lainsäädännöksi muutettavien määräysten avulla, joiden mukaan a) kortin haltijan vaatimuksen toteuttamiseksi riittää, että hän esittää todisteita, jotka tekevät tietyn tosiasiallisen tilanteen olemassaolosta uskottavan tai erittäin luultavan, tai b) joidenkin todisteiden esittämiseen on suhtauduttava ikään kuin olisi esitetty täydelliset todisteet sovellettavan kansallisen oikeusjärjestelmän kannalta; 12. Pitää myönteisenä elektronisten allekirjoitusten arvoa koskevia sääntöjä, joilla vältetään tilanteet, joissa koko riski tulee kuluttajan kannettavaksi; uskoo, että suosituksen 97/489/EY 6 artiklan 3 kohta voisi muodostaa kiinnostavan lähtökohdan kyseisen alan sitovalle lainsäädännölle; 13. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle ja jäsenvaltioiden parlamenteille.