Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yleinen tuoteturvallisuus"



Virallinen lehti nro C 051 , 23/02/2000 s. 0067 - 0073



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yleinen tuoteturvallisuus" (2000/C 51/16) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 29. huhtikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Yleinen tuoteturvallisuus". Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 25. marraskuuta 1999. Esittelijä oli Alma Williams. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 8. ja 9. joulukuuta 1999 pitämässään 368. täysistunnossa (joulukuun 8. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 48 ääntä puolesta ja 9 vastaan 2:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Laaja-alainen, yleistä tuoteturvallisuutta koskeva direktiivi(1) tuli voimaan kesäkuussa 1994 sen jälkeen kun joukko yksittäisiä aiheita käsitteleviä direktiivejä, esim. lelujen turvallisuutta koskeva direktiivi(2) oli hyväksytty. Tämä turvallisuuskysymys esiintyy SEU:n (sopimus Euroopan unionista) 100 a artiklassa, jossa määrätään suojelun korkeasta tasosta, ja se toistetaan Amsterdamin sopimuksen 153 artiklassa (korvaa entisen 129 a artiklan). Perustamissopimuksessa on siis uusi kuluttajansuojaa ja kansanterveyttä koskeva ulottuvuus, ja komitea toivoo, että aiheesta vastaava uusi komission jäsen asettaa sen entistä tärkeämpään asemaan. 1.2. Yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin 16 artiklassa säädetään, että komission tulee laatia saatujen kokemusten nojalla selostus ja tehdä asianmukaisia ehdotuksia, joiden pohjalta neuvosto päättää direktiivin muuttamisesta. Neuvoston oli määrä tehdä päätös direktiivin muuttamisesta kesäkuuhun 1998 mennessä. 1.3. Koska edellä mainittu määräaika on ylittynyt, komitea pyrkii vauhdittamaan arviointiprosessia oma-aloitteisella lausunnolla. 1.4. Komitea on käsitellyt yleistä tuoteturvallisuusdirektiiviä aikaisemminkin: ensin vuonna 1988 antamassaan oma-aloitteisessa lausunnossa(3) ja sitten komission lausuntopyynnön johdosta vuonna 1990 antamassaan lausunnossa(4). 1.5. Huomattakoon, että reilun kaupan ja rehdin kilpailun periaatteiden tulee olla sekä kuluttajien että teollisuuden ja sen työvoiman etujen mukaisia. Vaarallisten tuotteiden toimittajat ovat ansiottomasti paremmassa asemassa niihin kilpakumppaneihinsa nähden, jotka hyväksyvät tuoteturvallisuudesta syntyvät kustannukset. Vaaralliset tuotteet eivät ole pelkästään uhka kuluttajille, vaan jäytävät myös yleisön luottamusta markkinoiden toimivuuteen. 2. Yleistä 2.1. Tiivistelmä: voimassa olevan yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tavoite 2.1.1. Yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin tarkoitus käy ilmi 1 artiklasta: direktiivillä varmistetaan, että markkinoille saatettavat tuotteet ovat turvallisia. Tuottajien ja jakelijoiden velvollisuus on tarjota vaarattomia tai enintään kullekin tuotetyypille ominaisen hyväksyttävissä olevan turvallisuusriskin aiheuttavia tuotteita. Tuottajien on varmistettava tuotteiden jäljitettävyys, ja jakelijat eivät saa toimittaa vaarallisiksi havaitsemiaan tuotteita. He ovat velvollisia tiedottamaan kuluttajille tuotteisiin mahdollisesti liittyvistä vaaroista. 2.1.2. Direktiivi koskee kaikkia kulutustuotteita, lukuun ottamatta antiikkitavaroina myytäviä tai ennen käyttöönottoa kunnostettavia käytettyjä tuotteita. Direktiivi kattaa kaikki muut käytetyt tuotteet. Myös elintarvikkeet kuuluvat direktiivin piiriin ellei niistä ole erityissäännöksiä. 2.1.3. Direktiivissä säädetään myös asianmukaisen tiedon antamisesta kuluttajille, tuotteiden vetämisestä pois markkinoilta sekä tuotteita koskevista kielloista. Lisäksi direktiivissä vakinaistetaan vaarallisia tuotteita koskeva nopea tiedonvaihtojärjestelmä (Rapex, Rapid Information Exchange System for Dangerous Products), jonka avulla jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle havaitessaan vaarallisen tuotteen markkinoillaan. 2.2. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin voimaantulon johdosta huomioitavat muutokset 2.2.1. Vuodesta 1992 on tapahtunut suuria muutoksia: - sisämarkkinoiden loppuunsaattaminen ja tavaroiden vapaa liikkuvuus - Itävallan, Ruotsin ja Suomen liittyminen Euroopan unioniin - monimutkaisten tuotteiden valikoiman lisääntyminen markkinoilla - uusi, etäinen ja ilman ihmiskontaktia tapahtuva kauppa (esim. sähköinen kaupankäynti ja muu etäkauppa) - kuluttajien kohtaamat kriisit (esim. BSE- ja dioksiini-tapaukset) ja niiden aiheuttama keskittyminen riskinarviointiin ja "varovaisuusperiaatteeseen", kuten PO XXIV:n asiakirjaluonnoksessa kuvaillaan - maailmanlaajuisen kaupan kehittyminen sekä WTO:n perustaminen ja sen vaikutukset kuluttajansuojeluun - uusi teknologia ja sen mukanaan tuoma viestinnän vauhdittuminen valvontatoimenpiteissä, etenkin tuotteiden poistamisessa markkinoilta ja muissa kiireellisissa tapauksissa - läheisyysperiaatteen vaikutukset, jotka ovat voimistuneet direktiivin hyväksymisen jälkeen. 2.2.2. Myös tulevat muutokset olisi otettava huomioon, esim. unionin mahdollinen laajentuminen; sellaisten valtioiden liittyminen yhteisöön, joilla ei mahdollisesti vielä ole turvallisuutta koskevaa toimivaa sääntelyä tai tarvittavaa alan asiantuntemusta. Komitea pitää nykyisiä järjestelyjä hyvinä tiettyjen jäsenvaltioiden asianomaisten ministeriöiden tarjotessa mahdollisuuksia rajatylittävään yhteistyöhön, työkokemuksen hankkimiseen, työharjoitteluun ja tietojenvaihtoon. 2.3. Yleiskommentteja yleisestä tuoteturvallisuusdirektiivistä saaduista kokemuksista 2.3.1. Komitea pahoittelee määräajan ylittymistä, mutta onnittelee kuitenkin komissiota ja muita asianomaisia tahoja siitä, että ne ovat tunnustaneet tarpeen tarkistaa yleistä tuoteturvallisuusdirektiiviä muutaman vuoden kuluttua sen voimaantulosta ja että ne sisällyttivät tarkistamisvaatimuksen direktiivin 16 artiklaan. Ennakointi on varsin osuvaa, kun otetaan huomioon edellä luetellut muutokset. 2.3.2. Komitea on myös tyytyväinen tahoihin, jotka ovat käynnistäneet laajan kuulemisen yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin toimeenpanosta sekä tarkistuksesta ja jatkavat kyseistä toimintaa. 2.3.3. Lisäksi komitea huomauttaa, että vaikka yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi koskee pääasiassa suojelua, etenkin erittäin riskialttiiden ryhmien entistä tehokkaampaan valistukseen on tarvetta. Komitea panee kiinnostuneena merkille, että PO XXIV on sisällyttänyt riskialttiiden kuluttajien valistuksen vuoden 2000 rahoitusohjelmaansa. Koska lapset ovat erityinen riskiryhmä, myös vanhempien on oltava tietoisia omasta vastuustaan. 3. Erityistä 3.1. Komitea on analysoinut yleistä tuoteturvallisuusdirektiiviä säännösosastoittain: - tavoitteet, soveltamisala, määritelmät - yleinen turvallisuusvaatimus - jäsenvaltioiden velvollisuudet ja oikeudet - ilmoitukset ja tietojen vaihtaminen - kiireelliset tilanteet ja toimenpiteet yhteisön tasolla - erinäiset säännökset ja loppusäännökset. 3.2. Tavoitteet, soveltamisala ja määritelmät (1 ja 2 artikla) 3.2.1. Direktiivin 16 artiklassa pohditaan, tulisiko direktiivin 1 artiklan soveltamisalaa laajentaa. Komitea vastaa seuraavasti: 3.2.1.1. Komitea on tyytyväinen siihen, että standardit ovat jatkuvasti kohonneet EU:n piirissä tuotevastuudirektiivin, tuoteturvallisuuslainsäädännön sekä kilpailupaineen vaikutuksesta. 3.2.1.2. Komitean pitää yleistä tuoteturvallisuusdirektiiviä yhä hyödyllisenä, koska se kattaa kaikki tuotteet, joista ei ole annettu erityissäännöksiä vertikaalisin direktiivein. 3.2.1.3. Komitean mielestä asiassa voidaan kuitenkin päästä vielä pidemmälle kahdella tapaa: yhtäältä yksinkertaistamalla, selkeyttämällä ja poistamalla epäselvyyksiä sekä toisaalta rohkaisemalla jäsenvaltioita jakamaan tietojaan ja varmistamaan, että vaaralliset tuotteet vedetään pois markkinoilta. 3.2.1.4. Lisäksi direktiivin soveltamisen pitäisi pystyä takaamaan sopimusten mukaisen tuotteiden asennuksen ja huollon. Direktiivin 2 artiklaa tulisi muuttaa siten, että se sisältäisi tuotteen asennusta ja kytkentää koskevan määritelmän sekä yhteyden tuoteturvallisuuteen(5). 3.2.2. Direktiivin 2 artikla sisältää määritelmiä, jotka eivät ulotu yksittäisin direktiivein säänneltyihin tuotteisiin. 3.2.2.1. Kyseiset määritelmät ovat yleisesti ottaen komitean kahdessa aiemmassa lausunnossa(6) tehtyjen ehdotusten kanssa samansuuntaiset. 3.2.2.2. Demografiset muutokset ovat kuitenkin aiheuttaneet uusia ongelmia, jotka on otettava huomioon. Lasten lisäksi myös nopeasti kasvavat iäkkäiden ja heikkovoimaisten vanhusten ryhmät olisi määritettävä erittäin riskialttiiksi. Myös vammaisten tarpeet olisi huomioitava etenkin tuotteita suunniteltaessa. 3.2.2.3. Tuote määritellään nykyisessä direktiivissä käytön mukaan. Siinä ei kuitenkaan ennakoida "harmaata aluetta", joka syntyy, koska nykyään myynnissä olevien koti- ja ammattikäyttöön tarkoitettujen tuotteiden ja laitteiden välillä on toisinaan vain hiuksenhieno ero. Hyviä esimerkkejä tässä tarkoitetuista tuoterajojen ylityksistä ovat laserkynät, puutarhatuotteet ja "tee se itse" -välineet. Kuluttajat olisi saatava tietoisiksi tällaisten tuotteiden mahdollisesti aiheuttamista vaaroista silloin kun niitä käytetään ilman erityistietoa, koulutusta ja asianmukaisia suojavaatteita tai -varusteita. Komitean mielestä direktiivin nykymuotoilua "- - jotka toimitetaan elinkeinotoiminnan yhteydessä - -" tulisi selventää perinteiset tuoterajat ylittäviin tuotteisiin liittyvien ongelmien vuoksi ja valvontaelimet tulisi saattaa tietoiseksi tulkinnasta. 3.2.2.4. Koska tuoteturvallisuus koskee tuotteen koko elinkaarta, komitea suosittaa, että tuotteen vaarattomaan hävittämiseen liittyviin käytännön ohjeisiin kiinnitettäisiin nykyistä enemmän huomiota. 3.2.2.5. Komitea kehottaa komissiota paneutumaan sanan "vaara" vaikutuksiin, etenkin komission omien riskinarviointitutkimusten valossa. Ennalta varautumisen periaatetta tulisi soveltaa tilanteissa, joissa tieteellinen tieto ei ole riittävän yksiselitteistä suojelutason määrittämiseen mutta jotka mahdollisesti sisältävät vakavan kansanterveydellisen vaaran. Selvennettäköön myös, että vaaratekijän hyväksyttävyys riippuu yhteiskunnan asenteesta sellaisia väistämättömiä vähäisiä vaaroja kohtaan, joita ihmiset ovat valmiita hyväksymään. On myös oltava selvää, että yhteiskunta kohottaa asteittain riskinsietostandardejaan. 3.3. Yleinen turvallisuusvaatimus 3.3.1. Direktiivin 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa luodaan tärkeä yhteys yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin sekä turvallisuusohjeiden ja varoitusten välille kun todetaan, että "[t]uottajan on - - annettava kuluttajille tarvittavat tiedot, jotta he pystyvät arvioimaan tuotteeseen - - liittyvät vaarat". 3.3.1.1. Komitea on huolissaan siitä, että tuotemerkinnät sekä sana-, kaavio- tai kuvamuodossa olevat ohjeet eivät aina ole selkeitä tai helppoja ymmärtää, muistaa ja soveltaa. 3.3.1.2. Toisinaan tuotteeseen liittyvää tietoa on jopa liikaa, sen esitystapa voi olla liian pitkä tai sisältää paljon toistoa. Esimerkkinä mainittakoon tuotteen valmistajien ja jakelijoiden äärimmäisen yksityiskohtaiset turvallisuusohjeet ja kaiken mahdollisen käytön ja väärinkäytön erittelyt. Tämä voi johtaa siihen, että kuluttaja joko jättää tekstin lukematta tai "ylikuormittuu" lukemastaan eikä siksi ymmärrä olennaisia ohjeita. 3.3.1.3. Komitean mielestä yleiseen tuoteturvallisuusdirektiiviin tulisi siksi lisätä käytännölliset ohjeet, joissa täsmennetään hyväksyttäviä tiedon esittämistapoja. 3.3.1.4. Olisi myös aiheellista toteuttaa laaja monenvälinen koordinoitu tutkimus, jonka aiheena on turvallisuutta koskeva viestintä ja sen asianmukaisuuden tarkkailu mm. sähköisessä viestinnässä ja kaupankäynnissä. 3.3.1.5. Lisäksi komitea kiinnittää huomiota selvien ja käyttöä kestävien varoitusten ja ohjeiden tärkeyteen, etenkin silloin kun ne laaditaan muilla kuin kuluttajan kotimaassa puhutuilla kielillä tai silloin kun käännös kuluttajan äidinkielelle on heikkotasoinen. Komitea ehdottaa seuraavaa: - Varoitukset tulisi antaa tuotteen myyntimaan pääkielillä. - Säädettyjen varoitusten ja tuotemerkintöjen puute tulisi säätää perusteeksi asettaa tuotteelle tuontikielto kolmansista maista. - Erityistapauksissa tuoteturvallisuutta koskevien olennaisten tietojen tulisi olla mahdollisuuksien mukaan saatavana vaihtoehtoisissa muodoissa, esimerkiksi pistekirjoituksena näkövammaisia ajatellen. 3.3.2. Tuotteiden markkinoilta poistamista koskeva 3 artiklan 2 kohdan toinen luetelmakohta 3.3.2.1. Komitea pitää kohdan tekstin muotoilua liian epämääräisenä ja epäkäytännöllisenä sen suhteen, missä ja milloin tuotteen toimittajien ja jakelijoiden tulisi merkitä tuotteet ja tuote-erät, jotta niistä olisi apua poistettaessa tuotteita markkinoilta tai otettaessa niitä takaisin. Näiden kahden välillä on tehtävä selvä ero. "Markkinoilta poistaminen" tarkoittaa säännöstenmukaisesti suoritettua asianomaisten tuotteiden vetämistä pois kaupoista, varastoista ja tehtaista, kun taas "takaisinottaminen" tarkoittaa sitä, että tavarantoimittajat ja tuottajat ottavat takaisin kuluttajien jo ostamat ja heidän käytössään olevat tuotteet. Komitea viittaa tässä yhteydessä direktiivin 6 artiklaan ja ehdottaa yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin muuttamista siten, että jäsenvaltioilla on oikeus tarvittaessa vaatia tuotteiden toimittajia ja jakelijoita pyytämään ne takaisin. 3.3.3. 4 artikla 3.3.3.1. Direktiivin 4 artiklassa viitataan tärkeää aiheeseen eli standardeihin, jotka voivat olla kansallisia, eurooppalaisia tai kansainvälisiä. Komitean mielestä on toivottavaa, että jäsenvaltiot tunnustavat toistensa kansalliset standardit silloin kun EU-tason standardeja ei ole vahvistettu. On tärkeää, että jäsenehdokasmaat panevat täytäntöön kaikki asiaankuuluvat direktiivit sekä niihin liittyvät EU-standardit, joiden tulee täyttää asiaan liittyvissä direktiiveissä asetetut vaatimukset. 3.3.3.2. Komitea pitää komission suorittamaa valvontaa tarpeellisena, jotta voitaisiin selvittää, onko keskinäisestä standardien tunnustamisesta syntynyt turvallisuusongelmia. 3.3.3.3. Valvontaelimillä on tällä hetkellä ongelmia nostaa syytteitä viitestandardien puuttuessa. Komitea painottaa näin ollen tarvetta vauhdittaa EU:n standardien laatimista niin, että CEN ja Cenelec tekevät mahdollisuuksien mukaan yhteistyötä ISOn kanssa. 3.3.3.4. Komitea tähdentää, että tuottajat tarvitsevat yhdenmukaisia, kansainvälisiä standardeja. 3.3.3.5. Lisäksi komitea kehottaa standardointielimiä muotoilemaan standardien sisällöistä yhtä merkitykselliset sekä kuluttajille että tuottajille ja lisäämään kuluttajien mahdollisuuksia olla edustettuina standardointikomiteoissa. 3.4. Jäsenvaltioiden velvollisuudet ja oikeudet 3.4.1. 5 artikla 3.4.1.1. Direktiivin 5 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta perustaa tai nimittää valvontaviranomaiset ja ilmoittaa niistä komissiolle, joka toimittaa tiedot muille jäsenvaltioille. Järjestelmän tukena on Prosafe (Product Safety Enforcement Forum of Europe), joka ylläpitää tuoteturvallisuudesta vastaavien virastojen tietokantaa. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tosiasiallisen toimeenpanon ja hallinnoinnin arvioiminen kunkin jäsenvaltion osalta on erittäin tärkeää. Tämän vuoksi komitea katsoo, että mikäli mahdollista jäsenvaltioiden tulisi nimetä yksi ainoa valvontaviranomainen, jonka vastuualueena on tuoteturvallisuus. 3.4.1.2. Komitean mielestä tehokas järjestelmä on tarpeen direktiivin kurinalaisen ja yhdenmukaisen noudattamisen takaamiseksi. 3.4.1.3. Komitea kehottaa kuluttajapolitiikasta ja kuluttajien terveyden suojelusta vastaavaa komission pääosastoa julkaisemaan säännöllisesti ajantasaistettua tietoa toimivaltaisista valvontaviranomaisista Internet-sivuillaan. 3.4.1.4. Jäsenvaltioilla tulisi olla velvollisuus auttaa valvontaviranomaisia ja antaa niille tietoa yrityksistä, joiden pääkonttori tai päätoiminnot ovat niiden oikeudenkäyttöalueella. 3.4.2. 6 artikla - jäsenvaltioiden toimivalta 3.4.2.1. Direktiiviä tulisi muuttaa siten, että vaarallisten tuotteiden takaisinoton vaatiminen olisi jäsenvaltioiden velvollisuus eikä pelkkä oikeus, koska tietyissä jäsenvaltiossa tätä oikeutta on hyödynnetty toistaiseksi aivan liian vähän. Myös valmistajille tulisi antaa valitusoikeus erehdyksien varalta. 3.4.2.2. Jäsenvaltioiden tulisi perustaa yhteinen, Euroopan laajuinen keskustietokanta, jota komissio koordinoi. 3.4.2.3. Jäsenvaltioiden tulisi tarjota kuluttajille systemaattisesti ja usein eri tavoin tietoa takaisinotettavista tuotteista - mm. EU:n Internet-sivujen kautta. Viestinnän tulee olla selvää ja yksiselitteistä. Jäsenvaltioiden tulisi rohkaista liikkeenharjoittajia ja heidän järjestöjään innovatiivisuuteen ja tehokkuuteen kuluttajaviestinnässä, luomaan nykyistä parempia järjestelmiä tuotteiden jäljittämiseksi sekä kehittämään menetelmiä, joiden avulla vaarallisia tuotteita ostaneet asiakkaat voitaisiin identifioida. 3.5. Ilmoitukset ja tietojen vaihtaminen - Kiireelliset tilanteet ja toimenpiteet 3.5.1. Yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin 6 artikla on moniselitteinen tuotteen takaisinottamisen osalta, mikä on johtanut erilaisiin tulkintoihin jäsenvaltioiden suhtautuessa asiaan eri tavoin. Kyseistä artiklaa on selkeytettävä. 3.5.1.1. Komitea suosittaa tästä syystä tuotteiden takaisinottomenettelyä, joka sisältää yrityksille asetettavan erityisvaatimuksen ilmoittaa valtion viranomaisille vaarallisista tuotteista. 3.5.1.2. Komitea toteaa kuitenkin, että tuotteiden takaisinotto on ainoastaan strategian yksi osa-alue. Turvallisempien tuotteiden suunnittelu ja luominen edellyttää myös suunnitelmallista ja kohdennettua lähestymistapaa. Edellä esitetyn lisäksi on arvioitava jatkuvasti tuoteturvallisuutta ja siinä havaittuja puutteita(7) sekä luotava keinot mitata ja valvoa kehitystä määrättyinä ajanjaksona. 3.5.2. 7 ja 8 artikla 3.5.2.1. Komitea toteaa, että yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi hyväksyttiin ennen kuin läheisyysperiaate sai nykyisen painoarvonsa: sen mukaan valvonta, kiireellisyysmenettelyt ja rankaisutoimet jäävät selvästi jäsenvaltioille ja niiden asianomaisille viranomaisille sekä koordinaatiotyö komissiolle. 3.5.2.2. EU toimii kuitenkin enenevässä määrin yleismaailmallisessa ympäristössä, jossa on otettava huomioon OECD:n myönteinen vaikutus. Lisäksi tarvitaan kansainvälisiä sopimuksia kansainvälisiä valvontatoimia varten sekä kansainvälistä online-tietokantaa, joka sisältää tiedon kaikista takaisinotetuista ja vaarallisista tuotteista. 3.5.2.3. Komitean mielestä EU:n tulisi edellä mainitut seikat huomioon ottaen varmistaa, että tieto todella vaihtuu nopeasti RAPEXin (josta tulee siis pysyvä järjestelmä) välityksellä ja että kehitystä tarkkaillaan. Järjestelmässä esiintyy tällä hetkellä tietokatkoksia, joiden vuoksi tieto saapuu "ensilinjan" toimijoille liian myöhään ollakseen hyödyksi. Välittömän vaaran tulisi johtaa välittömään toimintaan eikä "tavaroiden vapaa liikkuvuus" -ajattelutapa saisi olla sen esteenä. 3.5.2.4. Komitea suosittaa, että nykyistä - tarpeettoman monimutkaista - ilmoitusmenettelyä vahvistetaan riskinarviointimenettelyillä. 3.5.2.5. Kunkin jäsenvaltion tulisi helpottaa valvontaviranomaisten ja turvallisuuselinten välistä sähköviestintää sekä tiedon välittymistä komissioon ja muihin jäsenvaltioihin. 3.5.2.6. Komitea painottaa, että Euroopan unionissa vaarallisiksi todettuja tuotteita ei saa viedä unionin ulkopuolisiin maihin eikä etenkään kehitysmaihin, joissa esiintyy paljon tietämättömyyttä ja joissa on vain vähän suojelulainsäädäntöä. Kulttuuri-, elintapa- tai perinne-erot saattavat tehdä tällaisesta viennistä hyväksyttävää, mutta kyseisten tuotteiden vientiä tulee käsitellä tapauskohtaisesti. 3.5.2.7. Komitea tiedostaa, että luottamuksellisuudesta saattaa muodostua ongelma kun jotakin tuotetta epäillään vaaralliseksi. Komitea ehdottaa kuitenkin, että tuottajien kulloisenkin tuotteen arvioimiseen tarvitsema luottamuksellinen aikajakso rajoitettaisiin minimiin. 3.5.3. 9 artikla 3.5.3.1. Komitea toivoo, että komission tällä hetkellä melko suppeaa turvallisuusasiain toimivaltaa laajennettaisiin poistamalla joitakin ehtoja ja epäselvyyksiä, jotka tekevät asioihin puuttumisen vaikeaksi. Komission tulisi ennen kaikkea valvoa direktiivin toimeenpanoa ja jäsenvaltioissa harjoitettavan valvonnan toteutumista. 3.5.3.2. Komitean mielestä komission tulisi myös seurata onnettomuustietoja muutosten havaitsemiseksi ja tulevien painopistealueiden määrittämiseksi. 3.5.3.3. Komitea korostaa Ehlass-järjestelmän (European Home and Leisure Accidents Surveillance System) kasvavaa merkitystä. Komitea on käsitellyt aihetta useassa lausunnossa ja toteaa aiheesta seuraavaa. 3.5.3.4. Tehokas tapaturmien seurantajärjestelmä, joka kerää tuoteturvallisuutta koskevia tietoja, on tärkeä, ja sen luonnollisin sijaintipaikka olisi kuluttajapolitiikan ja kuluttajien terveyden suojelun pääosasto, ja sitä koordinoitaisiin muiden asianomaisten pääosastojen kanssa. Komitea ymmärtää, että useissa tapauksissa tuotteet eivät välttämättä aiheuta itse tapaturmaa, vaan ovat siinä osallisena. Tällä hetkellä EHLASS on ainoa järjestelmä, johon kootaan systemaattisesti tilastotietoa tapaturmista. Sen avulla voidaan seurata esim. sitä, ovatko onnettomuustapaukset lisääntyneet yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin voimaantulon jälkeen. Sen avulla voidaan myös seurata kehitystä ja määrittää painopistealueet. Järjestelmää tulisi laajentaa johdonmukaisesti kaikkialle EU:hun, ja yhteistyötä tulisi kehittää unionin ulkopuolisten maiden, esim. Yhdysvaltojen ja Australian kanssa. 3.5.3.5. Yleistä tuoteturvallisuusdirektiiviä tulisi muuttaa siten, että komissio velvoitetaan julkaisemaan helposti saatavilla olevaa Ehlass-tietoa vuosittain ja luomaan mekanismeja, joiden avulla voidaan tarkastaa unionin ulkopuolisista maista tulevia tuotteita. Tämä on erittäin tärkeää kaavailtua EU:n laajentumista ajatellen. 3.5.4. 10, 11 ja 12 artikla 3.5.4.1. Komitea mielestä alkuperäisen yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin nojalla perustetun, kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevän komitean jäsenkunta on melko suppea, minkä vuoksi sen asiantuntijapohjaa tulisi laajentaa soveltuvalla tavalla, esim. ottamalla siihen mukaan riippumattomia kansanterveys- ja turvallisuusasiantuntijoita. Sille voitaisiin antaa samankaltaisia tehtäviä kuin tuoteturvallisuuskomitealle. 3.5.4.2. Lisäksi komitea suosittaa yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin muuttamista siten, että kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevä komitea voi tutkia EU:n laajuisia tapaturmatilastoja ja seurata tuoteturvallisuusstandardeja niiden tarkistamista ajatellen. 3.5.4.3. Komitea ehdottaa esityslistan ja pöytäkirjojen julkaisemista kuluttajapolitiikka ja kuluttajien terveyden suojelu -pääosaston Internet-sivuilla. 3.5.5. Valvonta (Komitea toteaa, että yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä ei itse asiassa käsitellä valvontayhteistyötä tai valvontatasoja) 3.5.5.1. Lisääntyvää rajanylittävää kauppaa ajatellen komitea esittelee tapoja, joilla komissio voisi parantaa yhteistyötä ja tietojenvaihtoa EU:n valvontaelinten välillä: - valvontaviranomaisten välisen vakinaisen ja voimavaroiltaan vankan foorumin kehittäminen (ks. jakso 3.4.1.1) - objektiivisiin ja tieteellisiin kriteereihin perustuvan yhteisen lähestymistavan omaksuminen riskinarviointiin - testaus- ja otosmenetelmien yhdenmukaistaminen. 3.6. Erinäiset säännökset ja loppusäännökset 3.6.1. 15 artikla Komitea on yhtä mieltä siitä, että Euroopassa tapahtuvien nopeiden muutosten vuoksi komission tulee antaa kahden vuoden väliajoin selostus tämän direktiivin täytäntöönpanosta. Selostuksen tulisi sisältää Ehlass-tilastoja ja vuotuinen luettelo tuoteturvallisuusilmoituksista, tuotekielloista sekä tuotteiden takaisinotosta. 3.6.2. 18 artikla Päätös 89/45/ETY kumotaan, koska Rapex vakinaistetaan yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin 7 artiklassa. 4. Muuta 4.1. Yleiseen tuoteturvallisuusdirektiiviin liittyy läheisesti myös useita muita nykyisen direktiiviversion käytännön soveltamista koskevia seikkoja, jotka ulottuvat kokonaisvaltaisista vaikutuksista lähtien aina tuotteiden elinkaaren lopussa tapahtuvaan, ympäristöä säästävään tuotteiden hävittämiseen asti. Merkittävimmät näkökohdat esitetään seuraavassa: 4.1.1. Komitea kysyy, tulisiko direktiivin tarkistetun version kattaa palvelut, mutta katsoo, että tämä tärkeä aihe on jo sinällään niin monimutkainen, että palveluista on parasta laatia täysin uusi ja erillinen direktiivi, jonka tulee käsitellä tarkkaan määriteltyjä palvelukategorioita. 4.1.2. Komitea katsoo, että erityyppisten seuraamusten, rangaistusten ja korvauksien tulee kuulua läheisyysperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden toimivaltaan. 4.1.3. Komitea hylkää ajatuksen Euroopan unionin tuoteturvallisuuskomitean perustamisesta, koska sen mielestä nykyinen kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevä komitea kykenee aivan hyvin hoitamaan kyseisen tehtävän sillä edellytyksellä, että komiteaa laajennetaan ja sen organisaatiota uudistetaan. Sen sijaan jäsenvaltioissa on syytä olla voimavaroiltaan vahvat tuoteturvallisuuskomiteat. 5. Päätelmät 5.1. Tehokas yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi on olennainen sisämarkkinoiden asiamukaisen ja tasapainoisen toiminnan kannalta, mikäli direktiiviä tarkistetaan huolellisesti ja harkiten ja mikäli siinä otetaan huomioon Euroopan unionin muuttuvat tarpeet. Direktiivi on kuluttajien suojelun kannalta erittäin tärkeä, koska se vähentää tapaturma-alttiutta ja jopa hengenvaaraa. Tuottajille ja toimittajille direktiivi on tärkeä, koska se tarjoaa selkeän oikeudellisen kehyksen kaikkeen reilun kaupan ja rehdin kilpailun periaatteisiin perustuvaan markkinatoimintaan. 5.2. Kuluttajansuojelun kannalta on olennaista, että tuoteturvallisuusdirektiiviä arvioidaan jatkuvasti ja päivitetään tarvittaessa. On kuitenkin tärkeää, että mahdollisissa muutoksissa otetaan aina huomioon voimassa olevat tai suunnitellut tuotevastuusäännökset. Kesällä 1999 komissio julkaisi aiheesta vihreän kirjan otsikolla "Tuotevastuu"(8). 5.3. Komitea toteaa, että komissio tarkistaa parhaillaan tuoteturvallisuusdirektiiviä, ja kehottaa sitä ottamaan huomioon järjestämiensä monien kuulemistilaisuuksien tulokset samoin kuin komitean esittämät huomiot. Bryssel 8. joulukuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI (1) 92/59/ETY, 29.6.1992, EYVL L 228, 11.8.1992, s. 24; TSK:n lausunto EYVL C 75, 26.3.1990, s. 1. (2) 88/378/ETY, 3.5.1988, EYVL L 187, 16.7.1988, s. 1. (3) EYVL C 175, 4.7.1988, s. 12. (4) TSK:n lausunto EYVL C 75, 26.3.1990, s. 1. (5) Tätä voidaan harkita uudelleen tulevan kuluttajasopimuksia koskevan lainsäädännön valossa. (6) TSK:n lausunnot EYVL C 175, 4.7.1988, s. 12, ja EYVL C 75, 26.3.1990, s. 1. (7) Arvioinnin tulisi olla samantyyppistä kuin Louvain-la-Neuven yliopiston syksyllä 1999 komission pyynnöstä tekemässä selvityksessä tuoteturvallisuusdirektiivin soveltamisesta käytäntöön. (8) KOM(1999) 396 lopull, 28.7.1999. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Lausunnon käsittelyssä hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat tuekseen yli neljäsosan annetuista äänistä: Muutosehdotus 2 Poistetaan kohta 3.5.2.6. Perustelu EU:n ulkopuolisen maan estäminen tuomasta Euroopasta tuotetta, jota ei katsota riittävän turvalliseksi kuluttajille, mutta joka ei ole myyntikiellossa kyseisessä maassa, on katsottava yritykseksi soveltaa yhteisön säännöstöä sen alueen ulkopuolella tavalla, joka ei periaatteessa ole hyväksyttävissä. Muu maailma pitänee vientikieltoa ilmauksena holhoavasta ja vanhentuneesta "kolonialistisesta" asenteesta. Yhteisön ei pidä ryhtyä tähän. Äänestyksen tulos: Jaa-ääniä: 14, ei-ääniä: 34, tyhjiä: 5. Muutosehdotus 1 Poistetaan kohta 4.1.1. Perustelu Kuten kyseisessä kohdassa aivan oikein todetaan, palvelujen turvallisuusongelma ja mahdollinen vastuukysymys riskialttiiden palvelujen yhteydessä ovat hyvin monimutkaisia. Juuri sen vuoksi neuvosto ei aikoinaan hyväksynyt komission ehdotusta direktiiviksi riskialttiiden ja/tai puutteellisten palvelujen vastuukysymyksistä. On liian suoraviivaista aiheen monimutkaisuuden perusteella todeta, että alalla tarvittaisiin erillistä lainsäädäntöä EU-direktiivin muodossa. Tällaiseen lainsäädäntöön liittyisi myös vaara siitä, että riskit, joita ei useinkaan voida ennustaa ja joihin ei sen vuoksi pystytä varautumaan, jarruttaisivat palvelualan kehitystä EU:n sisällä. Tämä on ristiriidassa EU:n tavoitteen kanssa, jonka mukaan palvelualan työllisyysmahdollisuuksia pyritään kehittämään entisestään ja jolle TSK:kin on äskettäin antanut tukensa. Lisäksi palveluja, toisin kuin tuotteita, on niiden osoittautuessa vaarallisiksi lähes mahdotonta "poistaa markkinoilta". Jos jokin jäsenvaltio esimerkiksi "kieltäisi" jonkin "vaaralliseksi" osoittautuneen palvelun, tämä voisi rikkoa palvelujen tarjoamisvapautta vastaan sisämarkkinoilla nykyisen kaltaisessa tilanteessa, jossa jäsenvaltiot eivät komission äskettäisen tiedonannon mukaan vielä useinkaan sovella vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta palveluammattien osalta. Palveluja tarjotaan lähes aina sopimusperusteisten suhteiden puitteissa. Näihin sopimuksiin sovellettava siviilioikeus tarjoaa riittävät takeet ongelmien ratkaisemiseksi osapuolten välillä. Ratkaisuna voi olla esimerkiksi vahingonkorvauksen määrääminen laiminlyöntitapauksissa. Muiden kuin sopimusperusteisten suhteiden kohdalla voidaan lisäksi soveltaa "lainvastaisen teon" periaatetta. Tällöin seurauksena voi vahingonkorvausten lisäksi olla kieltotoimet. Jäsenvaltioiden nykyiset siviilioikeudelliset puitteet tarjoavat siten riittävät takeet tarpeiden tyydyttämiseksi, eikä yhdenmukaistamiseen tähtäävien EU-direktiivien kaltaisen erityislainsäädännön tarvetta näin ollen ole osoitettu. Äänestyksen tulos: Jaa-ääniä: 22, ei-ääniä: 29, tyhjiä:: 10.