17.

pitää valitettavana, että yhdennettyjen alueellisten lähestymistapojen täytäntöönpano on viivästynyt merkittävästi ja että välineen avulla ei ole vielä saavutettu kaikkia sen mahdollistamia ja siltä odotettuja yhteisvaikutuksia. Tästä ei kuitenkaan voi eikä saa tehdä sellaista johtopäätöstä, että EU:n koheesiopolitiikan toteuttaminen yhdennettyjen alueellisten investointien kautta ei olisi tehokasta. Päinvastoin: se, että tämä väline on ongelmista ja selkeyden puutteesta huolimatta ylipäätään saatu kaikkien asianomaisten tahojen henkilöstön suurten ponnistelujen ansiosta toimimaan ja tuottamaan tuloksia erittäin myönteisin vaikutuksin kyseisiin alueisiin ja kansalaisiin, on osoitus sen potentiaalista. AK korostaa myös lisäarvoa, jota yhdennetyistä alueellisista lähestymistavoista on saatu valmiuksien kehittämisen vauhdittamiseksi tietyissä toimintaympäristöissä. Se on helpottanut yhdennetyn alueellisen lähestymistavan ja monitasoisen hallinnon käyttöönottoa siellä, missä niitä ei ole aikaisemmin hyödynnetty. Euroopan alueiden komitean vuonna 2017 järjestämässä kestävän kaupunkikehityksen ja yhdennettyjen alueellisten investointien tilannetta käsitelleessä työpajatapaamisessa (2) tuotiin esille, että ITI-välineen käyttöönoton suurimpina ongelmina kuluvalla ohjelmakaudella ovat olleet seuraavat: — Euroopan komissio julkaisi asiakirjan ”Kaupunkialueiden yhdennettyä kestävää kehitystä koskeva opas jäsenvaltioille (EAKR-asetuksen 7 artikla)” niinkin myöhään kuin toukokuussa 2015. Vasta sen pohjalta ryhdyttiin valmistelemaan täytäntöönpanorakennetta jäsenvaltioiden ITI-toimille, taajaman käsitteen määrittelyä sekä kaupunkien strategista kehittämistä käsittelevien asiakirjojen hyväksyntämenettelyjä ja itse strategia-asiakirjoja. Yksittäisten hankkeiden suunnittelua ei voitu käynnistää ennen tätä. — Kaupunkialueita koskevien strategia-asiakirjojen ITI-tarkoituksiin soveltamisen ja laatimisen perusongelmana on ollut useimmissa maissa se, että kun yhdennettyjen alueellisten investointien täytäntöönpanoa alettiin valmistella, toimenpideohjelmat sekä niihin liittyvät indikaattorit ja hallinnointijärjestelmät oli jo hyväksytty ottamatta tällaisia investointeja huomioon. Taajamastrategiat oli siksi sovitettava erilaisiin jo laadittuihin toimenpideohjelmiin ja indikaattoreihin, mikä rajoitti huomattavasti strategioiden joustovaraa ja tosiasiallisia synergiavaikutuksia. — Eräissä tapauksissa ei ole asetettu velvoitetta osoittaa toimenpideohjelmiin liittyviä rahoitusvaroja ITI-tarkoituksiin, mikä vesittää käytännössä kokonaan ajatuksen täytäntöönpanosta ja synergiavaikutusten aikaansaamisesta yhdennettyjen alueellisten investointien avulla. — Täytäntöönpano on viivästynyt, ja ITI-toimien toteuttamista varten on luotu turhan monimutkaisia rakenteita. Taajamatasollakin on nimittäin pitänyt muodostaa välittäjätahoja, jotka valvovat ja arvioivat hankkeita, vaikka varsinaiset hankevalinnat tehdään useimmiten eri toimenpideohjelmien hallinnointielimissä. Tällaiset rakenteet vaikuttavat eräissä tapauksissa suhteettomilta paitsi siksi, että ITI-tarkoituksiin on osoitettu vain vähän varoja, myös siksi, että kyseisten välittäjätahojen toimivalta on käytännössä hyvin suppea tai että toiminnassa saattaa olla päällekkäisyyttä. Näin monimutkaiset toteutusrakenteet mutkistavat kyseisissä tapauksissa koko prosessia kohtuuttomasti. — Täytäntöönpanoprosessissa ei oteta riittävästi huomioon toimien valinnasta vastaavien tahojen vastuualoja ja toimivaltaa (sellaisina kuin ne määritellään EAKR-asetuksen 7 artiklassa). Silloin, kun kaupunkialueiden kestävää kehitystä tukevia yhdennettyjä alueellisia strategioita toteutetaan toiminnallisilla alueilla, jotka ulottuvat kaupungin virallisia rajoja laajemmalle, ei osa-aluetasolla laajan alueellisen sidosryhmäkumppanuuden ja monitasoisen hallinnon puitteissa toimivien viranomaisten asemaa ole useinkaan vahvistettu oikeudellisesti tarpeeksi pitävästi. Työpajatapaamisessa tuotiin esille myös hyviä puolia: myönteisenä pidettiin erityisesti sitä, että strategioiden täytäntöönpanoon on osoitettu kiinteät määrärahat ja että hankkeiden välille muodostuu synergiaa, ja ennen kaikkea sitä, että asioiden käsittelyssä otetaan huomioon paikalliset olosuhteet ja mahdollisuudet eli sovelletaan tosiasiallisesti paikkakohtaista lähestymistapaa.