EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 8.12.2022 COM(2022) 701 final 2022/0407(CNS) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta arvonlisäverosääntöjen mukauttamiseksi digiaikaan {SEC(2022) 433 final} - {SWD(2022) 393 final} - {SWD(2022) 394 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Arvonlisävero (alv) on merkittävä tulonlähde kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Se on myös EU:n talousarvion keskeinen rahoituslähde, koska 0,3 prosenttia kansallisella tasolla kannetusta arvonlisäverosta siirretään EU:lle omina varoina. Tämän rahoituksen osuus EU:n koko talousarviosta on 12 prosenttia. Vaikka arvonlisäverolla on keskeinen merkitys finanssipoliittisessa päätöksenteossa, alv-järjestelmää haittaa se, että arvonlisäveron kantaminen ja valvonta ei ole optimaalista. Tämä aiheuttaa myös kohtuuttomia rasitteita ja sääntöjen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Tulonmenetys, jota kutsutaan alv-vajeeksi, kuvaa ongelmia, jotka johtuvat siitä, että arvonlisäveron kantaminen ja valvonta eivät toimi optimaalisesti. Vuonna 2020 tulonmenetysten kokonaismääräksi arvioitiin yhteensä 93 miljardia euroa, josta merkittävä osa johtuu yhteisön sisäisistä missing trader ‑petoksista (MTIC-petokset). Alv-vaje käsittää myös tulonmenetykset, jotka johtuvat kotimaisista alv-petoksista ja ‑vilpistä, arvonlisäveron kiertämisestä, konkursseista ja maksukyvyttömyydestä sekä laskuvirheistä ja hallinnollisista virheistä. Alv-järjestelmä on siis altis petoksille, mutta sen lisäksi siitä on tullut yrityksille yhä monimutkaisempi ja raskaampi. rajatylittävää kauppaa koskevat alv-säännöt ovat jo 30 vuotta vanhat, eikä niitä ole mukautettu liiketoiminnan harjoittamiseen digiaikana. Tämän vuoksi olisi pohdittava, miten teknologiaa voidaan käyttää yritysten hallinnollisten rasitteiden ja asiaan liittyvien kustannusten vähentämiseen ja veropetosten torjuntaan. Sen vuoksi komissio ilmoitti elpymisstrategian tueksi laaditussa oikeudenmukaista ja yksinkertaista verotusta koskevassa vuoden 2020 toimintasuunnitelmassaan arvonlisäveroa digitaalisella aikakaudella koskevasta lainsäädäntöpaketista, joka sisällytettiin myös vuotta 2022 koskevaan komission työohjelmaan. Tämä ehdotus on osa tätä pakettia, joka käsittää myös ehdotuksen neuvoston asetukseksi asetuksen (EU) N:o 904/2010 muuttamisesta digiaikaa varten tarvittavien alv-alan hallinnollisten yhteistyöjärjestelyjen osalta sekä ehdotuksen neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011 muuttamisesta tiettyjä alv-järjestelmiä koskevien tiedonantovaatimusten osalta. Komission julkistettua verotusta koskevan toimintasuunnitelmansa neuvosto totesi, että se ”kannattaa komission ehdotusta, jolla pyritään selkeyttämään, yksinkertaistamaan ja nykyaikaistamaan EU:n arvonlisäverosääntöjä” sekä suhtautuu myönteisesti ”komission ilmoittamaan aloitteeseen, jolla nykyaikaistetaan rajatylittäviä liiketoimia koskevia raportointivelvoitteita” ja ”komission aikomukseen tutkia tarvetta mukauttaa alv-kehys alustatalouteen”. Euroopan parlamentin päätöslauselmissa kannatetaan yleisesti aloitteita alv-petosten torjumiseksi. Lisäksi Euroopan parlamentti ilmaisi nimenomaisen tukensa tälle aloitteelle ja totesi, että se ”odottaa mielenkiinnolla lainsäädäntöehdotusta arvonlisäveroa koskevien ilmoitusvelvollisuuksien nykyaikaistamisesta”. Euroopan parlamentti hyväksyi hiljattain päätöslauselman, jossa se katsoi, että tiedoilla ja digitaalisilla välineillä on mahdollisuus vähentää byrokratiaa ja yksinkertaistaa veronmaksajien erinäisiä velvoitteita erityisesti alv-ilmoitusten ja yhteenvetoilmoitusten osalta. Lisäksi se ilmaisi olevansa tyytyväinen komission ehdotukseen nykyaikaistaa, yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa alv-vaatimuksia liiketoimintaperusteista reaaliaikaista ilmoittamista ja sähköistä laskutusta apuna käyttäen. Päätöslauselmassa myös korostetaan, että jäsenvaltioiden verosääntöjen erilaisuus on vaikea haaste, ja vaikka päätöslauselmassa kannatetaan unionin laajennettua arvonlisäveron erityisjärjestelmää (OSS), siinä kehotetaan laajentamaan sen soveltamisalaa kattamaan laajempi palveluvalikoima. Tällä paketilla on kolme päätavoitetta: (1)nykyaikaistetaan arvonlisäveroa koskevat ilmoitusvelvollisuudet ottamalla käyttöön digitaalista raportointia koskevat vaatimukset, joilla yhdenmukaistetaan tiedot, jotka verovelvollisten on toimitettava kustakin liiketoimesta veroviranomaisille sähköisessä muodossa. Samalla velvoitetaan käyttämään sähköisiä laskuja rajatylittävissä liiketoimissa; (2)vastataan alustatalouden haasteisiin päivittämällä alustatalouteen sovellettavia alv-sääntöjä yhdenvertaiseen kohteluun liittyvän ongelman ratkaisemiseksi. Tämä tehdään selkeyttämällä näihin liiketoimiin sovellettavia suorituspaikkasääntöjä ja kasvattamalla alustojen roolia arvonlisäveron kantamisessa silloin, kun ne mahdollistavat lyhytaikaisen vuokrausmajoituksen tai matkustajaliikennepalvelujen tarjoamisen; ja (3)vältetään moninkertaisen alv-rekisteröitymisen tarve EU:ssa ja parannetaan tavaroiden etämyynnistä maksettavan arvonlisäveron ilmoittamiseen ja maksamiseen käytettävän välineen toimintaa ottamalla käyttöön EU:n yhteinen alv-velvollisten rekisteröintijärjestelmä. Toisin sanoen parannetaan ja laajennetaan nykyistä laajennettua arvonlisäveron erityisjärjestelmää (OSS), tuontia koskevaa arvonlisäveron erityisjärjestelmää (IOSS) ja käännettyä verovelvollisuutta, jotta voidaan minimoida tilanteet, joissa verovelvollisen on rekisteröidyttävä alv-velvolliseksi myös toisessa jäsenvaltiossa. (1)Alv-raportointi ja digitaalista raportointia koskevat vaatimukset Alv-direktiivi on peräisin 1970-luvulta, joten siinä ei lähtökohtaisesti edellytetä sähköistä ilmoittamista. Yleisesti ollaan kuitenkin siirtymässä perinteisestä alv-raportoinnista liiketoimikohtaisten tietojen reaaliaikaiseen jakamiseen veroviranomaisille, mikä perustuu usein sähköiseen laskutukseen. Alv-direktiivi muodostaa merkittävän esteen digitalisaatiolle, koska jäsenvaltioiden on saatava poikkeuslupa, jotta ne voivat ottaa käyttöön pakolliseen sähköiseen laskutukseen perustuvia raportointivaatimuksia. Tästä huolimatta erityisesti tällaisen poikkeusluvan nojalla useat jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön erilaisia digitaalista raportointia koskevia vaatimuksia, joiden ansiosta veroviranomaiset saavat liiketoimikohtaisia tietoja. Nämä toimenpiteet ovat onnistuneet lisäämään alv-kertymää, koska verovalvonta on parantunut ja koska niillä on ollut ehkäisevä vaikutus sääntöjen noudattamatta jättämiseen. Tähän liittyvän alv-tulojen lisäyksen arvioidaan vuosina 2014–2019 olleen 19–28 miljardia euroa niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat ottaneet käyttöön digitaalista raportointia koskevia vaatimuksia kyseisenä ajanjaksona. Tämä vastaa 2,6–3,5 prosentin vuotuista alv-tulojen kasvua. Alv-direktiivissä annetaan jäsenvaltioille laaja harkintavalta asettaa velvoitteita, joita ne pitävät välttämättöminä veronkannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja veropetosten estämiseksi. Siksi digitaalista raportointia koskevat vaatimukset vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioiden välillä. Ne voivat koskea muun muassa i) liiketoimia koskevien kuukausiraporttien toimittamista, ii) laskujen reaaliaikaista toimittamista, iii) laskutietojen reaaliaikaista tai lähes reaaliaikaista toimittamista tai iv) vero- ja kirjanpitotietojen tai alv-tietojen toimittamista. Toiset jäsenvaltiot ovat puolestaan ottaneet käyttöön muita digitaalisia välineitä liiketoimien ilmoittamiseen. Tällaisia ovat esimerkiksi luettelot, joissa tietoja ei anneta liiketoimitasolla vaan joissa ilmoitetaan ainoastaan myyntien tai ostojen summat hankkijaa tai toimittajaa kohti (luettelot toimittajista ja hankkijoista). Kaikki nämä vaatimukset täydentävät alv-ilmoitusten antamista koskevaa vaatimusta. Sidosryhmät vahvistivat kuulemisessa, että erilaisten digitaalista raportointia koskevien velvoitteiden nopeasta käyttöönotosta on aiheutunut merkittäviä ongelmia, joten ripeitä toimia tarvitaan. Lisäksi vaihtelevista velvoitteista johtuva sääntelykehyksen hajanaisuus lisää sääntöjen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia yrityksille, jotka toimivat useissa jäsenvaltioissa ja joiden on siksi noudatettava erilaisia paikallisia vaatimuksia. Tämä muodostaa esteitä sisämarkkinoilla. Koska yhä useammat jäsenvaltiot soveltavat erilaisia digitaalista raportointia koskevia velvoitteita, tästä hajanaisuudesta aiheutuu merkittäviä kustannuksia monikansallisille yrityksille (yritykset, joilla on toimintaa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa). EU:n laajuisesti näiden kustannusten arvioidaan olevan vuosittain noin 1,6 miljardia euroa, josta 1,2 miljardia euroa kohdistuu pieniin monikansallisiin yrityksiin ja 0,4 miljardia euroa suuriin monikansallisiin yrityksiin. Lisäksi nykyinen yhteisöliiketoimien ilmoitusjärjestelmä (josta alv-direktiivissä käytetään nimitystä ’yhteenvetoilmoitukset’) ei anna jäsenvaltioille mahdollisuutta puuttua tehokkaasti näihin liiketoimiin liittyviin alv-petoksiin. Nykyiset yhteenvetoilmoitukset ovat peräisin vuodelta 1993, eivätkä ne ole sen jälkeen olennaisesti muuttuneet. Siksi ne soveltuvat huonosti digitaalitalouteen, eikä niitä voida verrata huomattavasti nykyaikaisempiin digitaalisiin ilmoitusjärjestelmiin, joita jotkin jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön kotimaan liiketoimia varten. Muiden puutteiden lisäksi yhteenvetoilmoituksissa esitetään vain yhteenlasketut tiedot kustakin verovelvollisesta eikä liiketoimikohtaisia tietoja. Niiden avulla ei myöskään voida vertailla luovutuksista ja hankinnoista saatuja tietoja keskenään, koska alv-direktiivin mukaan yhteisöhankintojen ilmoittaminen on valinnaista jäsenvaltioille ja alle puolet jäsenvaltioista on ottanut tämän velvoitteen käyttöön. Lisäksi nämä tiedot eivät välttämättä ole muiden jäsenvaltioiden veroviranomaisten saatavilla oikeaan aikaan, mikä johtuu tietojen toimittamistiheydestä ja siitä, että paikallisilla veroviranomaisilla kestää aikansa ladata tiedot järjestelmään. Lähes kaksi kolmasosaa julkiseen kuulemiseen vastanneista asiantuntevista sidosryhmistä korosti oikeutetusti näitä puutteita: ne olivat täysin tai osittain samaa mieltä siitä, että yhteenvetoilmoitukset auttaisivat tehokkaammin torjumaan EU:n sisäisiä petoksia, jos tiedot kerättäisiin liiketoimikohtaisesti ja lähempänä liiketoimen ajankohtaa.

rajatylittäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten uudistaminen aiheuttaa väistämättä muutoksia jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja alv-tietojen vaihtojärjestelmän (VIES) väliseen hallinnolliseen yhteistyöhön ja tietojenvaihtoon. Jotta voidaan torjua alv-petoksia unionin sisäisessä kaupassa , nämä kysymykset ratkaistaan ottamalla käyttöön liiketoimikohtainen ilmoitusjärjestelmä, joka tarjoaa jäsenvaltioille tietoja lähes reaaliaikaisesti, vastaavasti kuten järjestelmät, joita useat jäsenvaltiot ovat jo menestyksekkäästi toteuttaneet kotimaan liiketoimia varten. Koska kansallisia ilmoitusjärjestelmiä ei ole yhdenmukaistettu, tähän ongelmaan puututaan ottamalla käyttöön yhteinen malli, jota ilmoittajien on noudatettava ja jonka avulla ne voivat aina ilmoittaa tiedot sellaisista sähköisistä laskuista, jotka on laadittu sähköisestä laskutuksesta julkisissa hankinnoissa annetussa direktiivissä 2014/55/EU vahvistetun eurooppalaisen standardin mukaisesti. (2)Alv-kohtelu alustataloudessa Alustatalouden liiketoimintamallin yleistyminen on aiheuttanut uusia ongelmia alv-järjestelmässä. Yksi näistä ongelmista on epätasa-arvoinen alv-kohtelu. Alv-sääntöjen mukaan verovelvollisella tarkoitetaan jokaista (luonnollista tai oikeushenkilöä), joka itsenäisesti harjoittaa liiketoimintaa. Verovelvollisten on rekisteröidyttävä alv-velvolliseksi ja kannettava arvonlisäveroa myynnistään. Yksityishenkilöitä ei kuitenkaan pidetä verovelvollisina. Lisäksi pienyritykset on vapautettu arvonlisäverosta, koska niihin sovelletaan yksinkertaistusta, jolla ne vapautetaan arvonlisäveroon liittyvistä hallinnollisista velvoitteista. Viime aikoihin asti yksityishenkilöiden ja alv:stä vapautettujen pienyritysten ei katsottu millään tavoin kilpailevan alv-velvollisten yritysten kanssa. Alustatalous on kuitenkin tuonut markkinoille uusia liiketoimintamalleja, jotka muuttavat tätä tilannetta. Yksityishenkilöt ja pienyritykset voivat tarjota alv:stä vapautettuja palvelujaan alustan kautta, ja alustan tarjoamien mittakaavaetujen ja verkostovaikutusten ansiosta ne voivat kilpailla suoraan perinteisten alv-velvollisten palveluntarjoajien kanssa. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että hotelli voi kilpailla sellaisten majoituspalvelujen kanssa, jotka eivät kanna arvonlisäveroa palveluistaan. Euroopassa alustan kautta tarjotun majoituspalvelun hinta voi olla keskimäärin 8–17 prosenttia halvempi kuin hotelliyön keskihinta samalla alueella. ”VAT in the Digital Age” ‑tutkimuksen tiedot osoittavat, että jopa 70 prosenttia kaikista alustoja käyttävistä alkuperäisistä suorittajista ei ole rekisteröitynyt alv-velvolliseksi (tosin tämä aste vaihtelee alustan tyypin mukaan). Yli kaksi kolmasosaa vastaajista, joilla oli asiasta mielipide, oli kohdannut tällaista kilpailun vääristymistä. Edellä mainitussa tutkimuksessa on nimenomaisesti yksilöity matkustajaliikenne ja majoituspalvelut aloiksi, joilla alv-kohtelun epätasa-arvoisuus on kaikkein ilmeisintä (koska majoitusalan alustat kilpailevat suoraan hotellien kanssa ja matkustajaliikenteen alustat yksityisten taksiyritysten kanssa). Nämä ovat myös kaksi suurinta alustatalouden alaa heti alustojen kautta tapahtuvan tavaroiden myynnin eli sähköisen kaupankäynnin jälkeen, jolla on omat tavaroiden luovutusta koskevat sääntönsä. Toinen ongelma-alue on epäselvyys alv-säännöistä, joita sovelletaan näiden alustojen kautta tarjottuihin palveluihin ja erityisesti alkuperäisen luovuttajan tai suorittajan alv-aseman määrittämiseen. Alustan kautta palveluja tarjoavien toimijoiden verotusasema määrittää alustapohjaisen avustuspalvelun alv-kohtelun silloin, kun palveluntarjoaja sijaitsee eri jäsenvaltiossa kuin alusta. Tällaisessa tilanteessa alusta voisi käyttää laajennettua arvonlisäveron erityisjärjestelmää tai soveltaa käännettyä verovelvollisuutta riippumatta siitä, onko palveluntarjoaja muu kuin verovelvollinen vai verovelvollinen henkilö. Tämän määrittäminen ei kuitenkaan ole yksinkertaista, koska alustoilla ei useinkaan ole käytössään tietoja, joita tarvitaan alkuperäisen suorittajan aseman määrittämiseksi. Lisäksi jäsenvaltiot ovat soveltaneet alustatalouteen sovellettavia alv-direktiivin sääntöjä eri tavoin. Esimerkiksi alustojen tarjoamia avustuspalveluja pidetään joissakin jäsenvaltioissa sähköisesti suoritettavina palveluina, kun taas toisissa jäsenvaltioissa niitä pidetään välityspalveluina. Näitä sääntöjä on selkeytettävä, koska EU:n alv-sääntöjen nykyinen vaihteleva soveltaminen eri jäsenvaltioissa voi johtaa erilaisiin suorituspaikkasääntöihin, mikä puolestaan voi johtaa kaksinkertaiseen verotukseen tai verottamatta jättämiseen. Kolmas ongelma-alue liittyy alustoille asetettuihin velvoitteisiin. Alustojen on säilytettävä tietyt tiedot niiden mahdollistamista luovutuksista tai suorituksista ja asetettava ne pyynnöstä jäsenvaltioiden saataville. Jäsenvaltiot asettavat alustoille kuitenkin useita erilaisia vaatimuksia näiden tietojen toimittamisen aikataulusta ja muodosta. Sen vuoksi on tarpeen virallistaa nämä säännöt. Lisäksi alustojen olisi petosten torjumiseksi säilytettävä nämä tiedot yritysten välisistä luovutuksista ja suorituksista (kuten nykyisinkin) mutta myös kuluttajille tehtävistä luovutuksista ja suorituksista sekä asetettava ne saataville. Nämä ongelmat ratkaistaan ottamalla käyttöön oletetun suorittajan malli, jossa alustat tilittävät arvonlisäveron alkuperäisestä suorituksesta, josta alkuperäinen suorittaja ei kanna arvonlisäveroa. Näin varmistetaan, että digitaalisia ja perinteisiä lyhytaikaisen vuokrausmajoituksen ja matkustajaliikenteen aloja kohdellaan yhdenvertaisesti. Lisäksi selkeytetään avustuspalvelujen kohtelua, jotta suorituspaikkasääntöjä sovellettaisiin yhdenmukaisesti, ja toteutetaan toimia, joilla yhdenmukaistetaan tietojen toimittamista alustoilta jäsenvaltioille. (3)Alv-rekisteröintivaatimukset EU:ssa Yrityksiin, jotka suorittavat muissa jäsenvaltioissa verotettavia liiketoimia, kohdistuu edelleen huomattavia alv-sääntöjen noudattamisesta aiheutuvia rasitteita ja kustannuksia, mikä muodostaa esteitä sisämarkkinoilla. Nämä kustannukset ovat arviolta seuraavat: ·Alv-velvolliseksi rekisteröityminen toisessa jäsenvaltiossa aiheuttaa vähintään 1 200 euron kertakustannuksen. ·Alv-sääntöjen noudattamisesta toisessa jäsenvaltiossa aiheutuvat kustannukset ovat keskikokoiselle yritykselle vähintään 8 000 euroa ja pk-yritykselle vähintään 2 400 euroa vuodessa. Heinäkuun 1. päivänä 2021 voimaan tulleessa sähköisen kaupankäynnin alv-säännöksiä koskevassa paketissa säädetään ensimmäistä kertaa kattavasta alv-kehyksestä, jota sovelletaan sähköiseen kaupankäyntiin (jossa kuluttaja tilaa tuotteen tai palvelun pääasiassa internetin kautta suoraan toisessa jäsenvaltiossa tai EU:n ulkopuolisessa maassa sijaitsevalta toimittajalta). Sähköistä kaupankäyntiä koskevassa paketissa kehitetyt (tai laajennetut) järjestelmät ovat keventäneet sellaisten yritysten rekisteröintitaakkaa, jotka suorittavat liiketoimia jäsenvaltioissa, joihin ne eivät ole sijoittautuneet. Näin on voitu välttää se, että luovuttajan tai oletetun luovuttajan olisi rekisteröidyttävä alv-velvolliseksi jokaisessa jäsenvaltiossa, johon niiden hankkijat ovat sijoittautuneet.

Nämä järjestelmät tunnetaan nimellä laajennettu arvonlisäveron erityisjärjestelmä (One Stop Shop, OSS), jota käytetään EU:n sisäisissä kuluttajille tehtävissä luovutuksissa ja suorituksissa, sekä tuontia koskeva arvonlisäveron erityisjärjestelmä (Import One Stop Shop, IOSS), joka on tarkoitettu pieninä paketteina toimitettavien kulutustavaroiden tuontia varten (kun lähetyksen arvo on enintään 150 euroa). Lisäksi alustojen osalta otettiin käyttöön erityisiä alv-säännöksiä ja velvoitteita (kuten oletetun luovuttajan/suorittajan käsite), koska alustoilla on hallitseva asema sähköisen kaupankäynnin alalla. Laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän ja IOSS-järjestelmän käyttöönotto on osoittautunut suureksi menestykseksi, kuten sähköistä kaupankäyntiä koskevan paketin arviointi osoittaa. Jäsenvaltiot vahvistivat laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän ja IOSS-järjestelmän tuomat hyödyt yrityksille ja sisämarkkinoille myös maaliskuussa 2022 kokoontuneen talous- ja rahoitusasioiden neuvoston (Ecofin) päätelmissä. Jotkin tavaroiden luovutukset ja palvelujen suoritukset eivät kuitenkaan kuulu kummankaan yksinkertaistusjärjestelmän piiriin, vaan niihin sovelletaan edelleen työläitä alv-kirjanpitovaatimuksia muissa jäsenvaltioissa. Tällaisia ovat muun muassa tietyntyyppiset tavaroiden luovutukset, jotka eivät kuulu EU:n sisäisen tavaroiden etämyynnin piiriin, vaikka niihin voi liittyä valtioiden rajat ylittävä ulottuvuus. Koska IOSS-järjestelmän käyttö on tällä hetkellä vapaaehtoista, sen mahdollisuudet vähentää moninkertaisen alv-rekisteröitymisen tarvetta ovat rajalliset eikä sillä ole kyetty riittävästi vähentämään tuontimenettelyjen monimutkaisuutta. Laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän ja IOSS-järjestelmän soveltamisalan laajentaminen varmistaisi, että moninkertaisen alv-rekisteröitymisen tarve EU:ssa vähenisi entisestään. ”Alv digiaikana” on REFIT-aloite, jossa käsitellään alv-sääntöjä ottaen huomioon digitaaliteknologian käytön lisääntyminen sekä veroviranomaisten että elinkeinoelämän keskuudessa. Alv-järjestelmässä ei ole vielä täysin hyödynnetty näiden teknologisten edistysaskelten luomia mahdollisuuksia. Uudet digitaaliset välineet ja ratkaisut auttavat veroviranomaisia puuttumaan alv-vajeeseen tehokkaammin ja samalla yksinkertaistamaan alv-sääntöjen noudattamista ja vähentämään siihen liittyviä kustannuksia. Aloitteella pyritään näin ollen mukauttamaan EU:n alv-kehys digiaikaan. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Tämä aloite on yhdenmukainen komission vuonna 2018 esittämän ehdotuksen kanssa, joka koskee jäsenvaltioiden välisen kaupan verotuksessa sovellettavaa lopullista alv-järjestelmää. Ehdotuksesta keskustellaan edelleen neuvostossa. Kyseisellä ehdotuksella pyritään korvaamaan nykyisin voimassa oleva siirtymäkauden järjestelmä siten, että yhteisöliiketoimia kohdeltaisiin samalla tavalla kuin valtion sisäisiä liiketoimia. Arvonlisävero olisi maksettava tavaroiden määräjäsenvaltiossa kyseisen jäsenvaltion verokannan mukaisesti, mutta luovuttaja perisi ja kantaisi sen omassa jäsenvaltiossaan. Alv digiaikana ‑aloitteella voidaan vahvistaa sekä nykyistä että lopullista alv-järjestelmää. Sähköisen kaupankäynnin alv-säännöksiä koskevan paketin tarkoituksena oli muokata, päivittää ja nykyaikaistaa alv-järjestelmää, jotta varmistetaan sen asianmukaisuus ja tehokas soveltaminen sähköisen kaupankäynnin uudet realiteetit huomioon ottaen. Samalla uudistuksilla pyrittiin helpottamaan alv-sääntöjen noudattamista rajatylittävää verkkokauppaa harjoittaville laillisille yrityksille soveltamalla uutta lähestymistapaa veronkantoon. Päätavoitteena oli luoda oikeudenmukaisempi, yksinkertaisempi ja yhdenmukaisempi verotusjärjestelmä. Tämä ehdotus on jatkoa tälle sähköistä kaupankäyntiä koskevalle alv-sääntöjen onnistuneelle uudistukselle, ja siinä pyritään vähentämään entisestään elinkeinonharjoittajien tarvetta rekisteröityä alv-velvolliseksi myös kulutusjäsenvaltiossa. Tähän sisältyy muun muassa pieniin ja keskisuuriin yrityksiin (pk-yrityksiin) sovellettavien sähköistä kaupankäyntiä koskevien sääntöjen päivittäminen, jotta pk-yritykset voivat hyötyä sekä uuden pk-yritysten erityisjärjestelmän että nykyisten arvonlisäveron erityisjärjestelmien yksinkertaistuksista. Aloitteella tuetaan EU:n kestävän kasvun strategiaa, jolla pyritään parantamaan veronkantoa, vähentämään veropetoksia, veronkiertoa ja verovilppiä sekä vähentämään yrityksille, yksityishenkilöille ja verohallinnoille sääntöjen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Verotusjärjestelmien parantaminen kestävämmän ja oikeudenmukaisemman taloudellisen toiminnan edistämiseksi on myös osa EU:n kilpailukykyisen kestävyyden agendaa. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Alv digiaikana ‑aloite liittyy perussopimuksiin perustuvaan tavoitteeseen luoda toimivat sisämarkkinat, ja se heijastaa Euroopan komission painopisteitä yritysten verotusympäristön parantamiseksi sisämarkkinoilla sekä sellaisiin verosäännösten eroihin puuttumiseksi, jotka voivat olla esteenä sisämarkkinoiden syvemmälle yhdentymiselle. Aloitteella pyritään mukauttamaan EU:n alv-kehys digiaikaan. Näin ollen sen tavoitteet ovat yhdenmukaisia myös yhden komission kuudesta ensisijaisesta painopisteestä, ”Euroopan digitaalinen valmius”, ja sen tavoitteen kanssa, jonka mukaan yrityksille on annettava mahdollisuus hyödyntää digitaalisen muutoksen tarjoamat mahdollisuudet. Komissio on asettanut painopisteiksi veronkannon parantamisen sekä veropetosten, veronkierron ja verovilpin vähentämisen. Nämä kaksi painopistettä ovat tämän aloitteen kulmakivi. Aloitteella tuetaan myös EU:n kestävän kasvun strategiaa, jolla pyritään parantamaan veronkantoa, vähentämään veropetoksia ja veronkiertoa sekä vähentämään yrityksille, yksityishenkilöille ja verohallinnoille sääntöjen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Verotusjärjestelmien parantaminen kestävämmän ja oikeudenmukaisemman taloudellisen toiminnan edistämiseksi on myös osa EU:n kilpailukykyisen kestävyyden agendaa. Alv digiaikana ‑aloite on rinnakkainen muiden digitaalitalouteen liittyvien komission aloitteiden kanssa, joita ovat esimerkiksi äskettäin tehty ehdotus direktiiviksi työtä välittävien digitaalisten alustojen kautta työskentelevien henkilöiden työolojen parantamiseksi sekä meneillään oleva lyhytaikaista vuokrausta käsittelevä työ. Näiden aloitteiden yleisenä tavoitteena on lisätä alustojen vastuuvelvollisuutta ja kasvattaa niiden roolia sääntelykehyksessä. Tämä on linjassa niiden muutosten kanssa, joita tässä direktiivissä ehdotetaan alustataloutta varten ja joilla velvoitetaan alustat tietyissä olosuhteissa vastaamaan arvonlisäveron kantamisesta pienten alustatoimittajien sijasta. Tämä parantaa arvonlisäveron kantamista, koska monet näistä pienistä toimittajista eivät aina ole tietoisia mahdollisista alv-velvoitteistaan ja koska näiden velvoitteiden täyttäminen olisi heille joka tapauksessa vaikeaa. Alv digiaikana ‑aloitteella varmistetaan myös yhdenmukaisuus olemassa olevan digitaalialan lainsäädännön, kuten sähköisestä laskutuksesta julkisissa hankinnoissa annetun EU:n direktiivin, kanssa. Kyseisellä direktiivillä pyritään helpottamaan sähköistä laskutusta koskevan yhteisen eurooppalaisen standardin käyttöä jäsenvaltioissa yhteentoimivuuden ja lähentymisen edistämiseksi EU:n tasolla. Näin voidaan vähentää rajatylittävän kaupan esteitä, jotka johtuvat erilaisista kansallisista sähköistä laskutusta koskevista oikeudellisista vaatimuksista ja teknisistä standardeista. Alv digiaikana ‑aloitteessa ehdotetaan, että tätä sähköistä laskutusta koskevaa eurooppalaista standardia olisi käytettävä oletusarvoisesti digitaalista alv-raportointia varten. Tämä aloite on yhdenmukainen myös EU:n tullitoimintasuunnitelman kanssa. Sähköisen kaupankäynnin hallinta on yksi tullitoimintasuunnitelman neljästä keskeisestä toiminta-alasta. Tämän vuoksi tässä ehdotuksessa esitetty tuontia koskevan arvonlisäveron erityisjärjestelmän parantaminen rajoittuu kyseisen järjestelmän pakolliseen käyttöönottoon alustojen osalta. Muut parannukset tai laajennukset, kuten ehdotus poistaa 150 euron raja-arvo, jonka alittuessa tätä yksinkertaistusjärjestelmää voidaan käyttää, toteutetaan tulliuudistuksen yhteydessä. Euroopan tulevaisuutta käsittelevän konferenssin loppuraportissa kansalaiset kehottivat yhdenmukaistamaan ja koordinoimaan veropolitiikkaa EU:n jäsenvaltioissa, jotta voidaan estää verovilppi ja veronkierto, sekä edistämään yhteistyötä EU:n jäsenvaltioiden välillä sen varmistamiseksi, että kaikki yritykset EU:ssa maksavat oikeudenmukaisen osuutensa veroista. Alv digiaikana ‑aloite on yhdenmukainen näiden tavoitteiden kanssa. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

•Oikeusperusta Tällä direktiivillä muutetaan alv-direktiiviä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 113 artiklan nojalla. Kyseisen artiklan mukaan neuvosto antaa yksimielisesti erityisessä lainsäätämisjärjestyksessä sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan säännökset jäsenvaltioiden sääntöjen yhdenmukaistamisesta välillisen verotuksen alalla. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Tämä aloite on toissijaisuusperiaatteen mukainen. Koska alv-direktiiviä on tarpeen muuttaa, jäsenvaltiot eivät voi itse saavuttaa tämän aloitteen tavoitteita. Siksi komission, jonka vastuulla on varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja edistää EU:n yleistä etua, on ehdotettava toimia tilanteen parantamiseksi. Lisäksi koska keskeiset ongelmat – arvonlisäveron kantamisen ja valvonnan optimaalista heikompi toiminta sekä kohtuuttomat rasitteet ja säännösten noudattamisesta aiheutuvat kustannukset – ovat yhteisiä kaikille jäsenvaltioille, koordinoimattomat ja hajanaiset kansalliset toimet saattaisivat vääristää EU:n sisäistä kauppaa. Kohdennetussa kuulemisessa yritykset ilmoittivat tältä osin kannattavansa sitä, että EU:n tasolla sovellettaisiin yhdenmukaisia alv-sääntöjä sen sijaan, että yritysten olisi noudatettava useita erilaisia kansallisen tason raportointi- ja rekisteröintivelvoitteita. Vastaavasti alustatalouden osalta lyhytaikaisen vuokrausmajoituksen ja matkustajaliikenteen aloilla on merkittävää kilpailun vääristymistä digitaalisten ja perinteisten markkinoiden välillä, ja lisäksi avustuspalveluihin sovellettavia suorituspaikkasääntöjä ei ole yhdenmukaistettu. Sen vuoksi komission on tarpeen varmistaa, että alv-säännöt yhdenmukaistetaan. Arvonlisäveron kantamisen ja valvonnan osalta alv-vajeen suuruus ja sen pysyvyys ajan mittaan merkitsevät sitä, että kansalliset välineet eivät riitä torjumaan rajatylittäviä petoksia, kuten MTIC-petosten arvioidut määrät osoittavat. Tällaisia petoksia voidaan torjua tehokkaasti ja vaikuttavasti vain koordinoiduilla EU:n tason toimilla. Alv-petosten EU:n sisäinen ulottuvuus edellyttää näin ollen EU:n toimia raportointivelvoitteiden suhteen. •Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen, koska siinä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen perussopimusten tavoitteiden, erityisesti sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan saavuttamiseksi. Oikeasuhteisuus varmistetaan sillä, että jäsenvaltiot voivat päättää, ottavatko ne käyttöön kansallisia raportointivaatimuksia, erityisesti sen mukaan, onko kansallisten alv-petosten määrä niiden näkökulmasta kiireellinen ongelma. Vaatimus kansallisten järjestelmien yhteentoimivuudesta tai lähentymisestä EU:n sisäisen digitaalisen ilmoitusjärjestelmän kanssa on tarpeen, jotta voidaan hyväksyä EU:n laajuiset digitaalista raportointia koskevat vaatimukset. Alustatalouden alalla oikeasuhteisuus varmistetaan keskittymällä majoitusalaan ja matkustajaliikenteeseen, joilla alv-kohtelun epätasa-arvoisuus on kaikkein akuutein ongelma. Oikeasuhteisuus varmistetaan myös sillä, että aloitteen yhteistä alv-rekisteröitymistä koskeva pilari ei vaikuta kansallisiin alv-rekisteröintiprosesseihin. Sen sijaan siinä keskitytään vähentämään tilanteita, joissa kulutusjäsenvaltion ulkopuolelle sijoittautuneen elinkeinonharjoittajan on rekisteröidyttävä alv-velvolliseksi myös kulutusjäsenvaltiossa. Alv-rekisteröitymistä koskeva EU:n laajuinen kehys on oikeasuhteinen, koska se tekee sisämarkkinoiden toiminnasta kestävämpää. Moninkertaisen rekisteröitymisen tarpeen poistaminen EU:ssa voidaan sen luonteen vuoksi saavuttaa vain alv-direktiivin muuttamista koskevalla ehdotuksella. •Toimintatavan valinta Ehdotus edellyttää yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY, jäljempänä ’alv-direktiivi’, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY täytäntöönpanotoimenpiteistä annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011 ja hallinnollisesta yhteistyöstä ja petosten torjunnasta arvonlisäverotuksen alalla annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 904/2010 muuttamista. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Sähköistä kaupankäyntiä koskevaa pakettia alettiin soveltaa 1. heinäkuuta 2021, ja siinä tehtiin erinäisiä muutoksia alv-sääntöihin, joita sovelletaan yritysten ja kuluttajien väliseen rajatylittävään verkkokauppaan EU:ssa. Merkittävimpiä muutoksia ovat unionin ja muun kuin unionin arvonlisäveron erityisjärjestelmien (Mini One Stop Shop, MOSS) soveltamisalan laajentaminen, 22 euron alv-vapautuksen raja-arvon poistaminen tuontitavaroilta, tuontia koskevan arvonlisäveron erityisjärjestelmän käyttöönotto sekä erityisjärjestelyt, joilla tuetaan arvonlisäveron kantamista arvoltaan enintään 150 euron suuruisten tuontitavaroiden etämyynnistä. Komissio teki jälkiarvioinnin sähköistä kaupankäyntiä koskevan paketin soveltamisen kuudesta ensimmäisestä kuukaudesta. Alustavat tulokset ovat erittäin rohkaisevia ja osoittavat, että uudet toimenpiteet ovat olleet onnistuneita. Ensimmäisten kuuden kuukauden aikana näiden kolmen järjestelmän (unionin järjestelmän, muun kuin unionin järjestelmän ja IOSS-järjestelmän) kautta kerättiin yhteensä lähes 8 miljardia euroa arvonlisäveroa. Arvioinnin tulokset osoittavat, että unionin järjestelmän ja muun kuin unionin järjestelmän kautta kerättiin noin 6,8 miljardia euroa arvonlisäveroa, mikä vastaa vähintään 13,6:ta miljardia euroa vuodessa. Lisäksi kuuden ensimmäisen kuukauden aikana kerättiin noin 2 miljardia euroa arvonlisäveroa erityisesti sellaisista arvoltaan vähäisistä tavaroiden lähetyksistä, joiden todellinen arvo tuonnin yhteydessä on enintään 150 euroa, mikä vastaa noin 4:ää miljardia euroa vuositasolla. Kuuden ensimmäisen kuukauden aikana arvoltaan vähäisten tavaroiden tuonnista kerätystä 2 miljardin euron arvonlisäverosta lähes 1,1 miljardia euroa kerättiin IOSS-järjestelmän kautta. Näin ollen paketilla on saavutettu tavoite oikeudenmukaisemman ja yksinkertaisemman verotusjärjestelmän aikaansaamisesta ottaen samalla huomioon tarve suojata jäsenvaltioiden alv-tulot. Paketin täytäntöönpano on myös auttanut torjumaan alv-petoksia. Tullitietojen analyysi osoittaa, että kahdeksan suurimman IOSS-järjestelmään rekisteröityneen elinkeinonharjoittajan osuus kaikista IOSS:n kautta ilmoitetuista liiketoimista oli noin 91 prosenttia. Tämä on erittäin rohkaiseva luku, koska se osoittaa, että uudella markkinapaikkoja koskevalla luovuttajaksi katsottua verovelvollista koskevalla säännöksellä on ollut vaikutusta sääntöjen noudattamiseen. Siksi ehdotuksessa esitetään, että myös alustavälitteisten majoitus- ja matkustajaliikennepalvelujen aloilla otetaan käyttöön oletetun suorittajan järjestelmä. •Sidosryhmien kuuleminen Euroopan komission verotuksen ja tulliliiton pääosasto (PO TAXUD) järjesti 6. joulukuuta 2019 Brysselissä tilaisuuden aiheesta ”alv digiaikana”. Tapahtuma kokosi yhteen alv-alalla toimivia sidosryhmiä keskustelemaan mahdollisuuksista ja haasteista, joita uudet teknologiat tuovat alv-alalle. Erityisesti keskusteltiin kehittyneiden teknologioiden käyttömahdollisuuksista. Seminaari tarjosi myös tilaisuuden jakaa viimeaikaisia kokemuksia siitä, miten jäsenvaltiot käyttävät digitaalisia ratkaisuja alv-raportoinnissa, alv-tietojen keruussa ja petosten havaitsemisessa.

Komissio teki yhteistyötä kahden asiantuntijaryhmän kanssa teknisen tason keskusteluja varten. Nämä olivat alv:n tulevaisuutta käsittelevä työryhmä (GFV) ja alv-asiantuntijaryhmä (VEG). Ryhmien kanssa pidetyissä kokouksissa (GFV:n kokoukset pidettiin 9. helmikuuta ja 6. toukokuuta 2022 ja VEG:n kokoukset 29. marraskuuta 2021 ja 10. kesäkuuta 2022) keskusteltiin erilaisista Alv digiaikana ‑aloitteeseen liittyvistä kysymyksistä. GFV:n ja VEG:n jäsenistä koostuvan alustatalouden alv-näkökohtia käsittelevän alaryhmän tehtävänä oli neuvoa ja avustaa verotuksen ja tulliliiton pääosastoa tekemällä perusteellinen analyysi alustatalouden eri toimijoiden kohtaamista arvonlisäveroon liittyvistä ongelmista. Tämän työn tulokset ovat saatavilla täällä: 2. ALV:N TULEVAISUUTTA KÄSITTELEVÄ TYÖRYHMÄ (GFV) – kirjasto (europa.eu) . Lisäksi järjestettiin kaksi Fiscalis-työpajaa (toukokuussa ja lokakuussa 2021), joissa kerättiin jäsenvaltioilta ja sidosryhmiltä palautetta ”VAT in the Digital Age” ‑tutkimuksen väliraportista ja loppuraportin luonnoksesta. Lisäksi 20. tammikuuta ja 5. toukokuuta 2022 välisenä aikana järjestettiin julkinen kuuleminen, johon saatiin 193 vastausta. Kuulemisessa pyydettiin sidosryhmiltä näkemyksiä siitä, soveltuvatko nykyiset alv-säännöt digiaikaan ja miten digitaalista teknologiaa voidaan käyttää sekä jäsenvaltioiden auttamiseen alv-petosten torjunnassa että yritysten hyödyksi. Kuulemisesta laadittu raportti on saatavilla aloitetta koskevan julkisen kuulemisen verkkosivulla osoitteessa https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say/initiatives/13186-VAT-in-the-digital-age/F_fi . Sidosryhmät olivat samaa mieltä siitä, että vanhat alv-säännöt eivät vastaa digiajan tarpeisiin. Alv-raportoinnin osalta vastaajat olivat yhtä mieltä siitä, että digitaalista raportointia koskevista vaatimuksista voisi olla hyötyä, ja pitivät parhaimpana vaihtoehtona sähköiseen laskutukseen perustuvaa ratkaisua, jota voitaisiin hyödyntää myös yritysten sisäisissä prosesseissa. Jäsenvaltiot puolestaan vaativat enemmän liikkumavaraa, kun ne päättävät kansallisista digitaalista raportointia koskevista vaatimuksistaan. Alustatalouden osalta sidosryhmät yksilöivät useita ongelmia, ja näkemykset vaihtelivat vastaajan liiketoimintamallin mukaan. Ne, joihin vaikutukset kohdistuisivat (eli alustat), yleensä vastustivat oletettua suorittajaa koskevaa säännöstä ja ilmaisivat kannattavansa nykytilannetta. Alv-rekisteröitymisen osalta sidosryhmät olivat yksimielisiä siitä, että laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän ja IOSS-järjestelmän soveltamisalaa olisi laajennettava. Yritykset pyysivät myös, että käännetty verovelvollisuus tehtäisiin pakolliseksi yhteisöön sijoittautumattomille verovelvollisille B2B-luovutusten ja ‑suoritusten osalta. Myös IOSS-järjestelmän pakolliseksi tekeminen sai kannatusta. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Komissio hyödynsi Economisti Associati S.r.l:n tekemää analyysia ”VAT in the Digital Age” ‑tutkimuksessa (joka toteutettiin lokakuun 2020 ja maaliskuun 2022 välisenä aikana). Tutkimuksen loppuraportti toimitettiin komissiolle 1. huhtikuuta 2022. Tutkimuksen tavoitteena oli ensinnäkin arvioida nykytilannetta digitaalisen raportoinnin vaatimusten, alustatalouden alv-kohtelun, yhteisen alv-velvolliseksi rekisteröinnin sekä IOSS-järjestelmän osalta ja toiseksi arvioida useiden mahdollisten toimenpidevaihtoehtojen vaikutuksia näillä aloilla. •Vaikutustenarviointi Sääntelyntarkastelulautakunnan käsitteli vaikutustenarviointia 22. kesäkuuta 2022 ja antoi sen perusteella ehdotuksesta myönteisen lausunnon (Ares(2022)4634471). Lautakunta suositteli, että arviointiin lisättäisiin tarkempia tietoja, jotta mallinnuksessa käytetyt menetelmät kuvattaisiin paremmin ja eri vaihtoehdot selvitettäisiin tarkemmin. Vaikutustenarviointia muutettiin tämän mukaisesti siten, että siihen sisällytettiin alustataloutta koskevia jäsenvaltio- ja alakohtaisia näkökulmia, kattava kuvaus mallintamisessa käytetyistä ekonometrisesta analyysista ja tekniikoista sekä tiedot eri vaihtoehtoihin liittyvien digitaalista raportointia koskevien vaatimusten rakenteesta. Vaikutustenarvioinnissa analysoitiin useita eri toimenpidevaihtoehtoa: ·Alv-raportoinnin osalta vaihtoehtoihin kuuluivat muun muassa suositus ottaa käyttöön EU:n digitaalista raportointia koskevat vaatimukset, tietojen edellyttäminen tietyssä tietomuodossa sekä digitaalista raportointia koskevien vaatimusten pakollinen käyttöönotto sekä EU:n että kansallisella tasolla. ·Alustatalouden alv-kohtelun osalta vaihtoehdot vaihtelivat lainsäädännöllisistä selvennyksistä aina velvoitteeseen ottaa käyttöön laaja-alainen oletettua suorittajaa koskeva säännös, jota sovelletaan kaikkiin alustojen kautta myytäviin palveluihin. ·Alv-rekisteröitymisen osalta vaihtoehdot liittyivät EU:n sisäiseen kauppaan (laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän laajennuksen eri mittakaavat ja käännetyn verovelvollisuuden käyttöönotto yhteisöön sijoittautumattomien verovelvollisten B2B-luovutuksissa) ja arvoltaan vähäisten lähetysten tuontiin (IOSS-järjestelmän tekeminen pakolliseksi eri luovuttajille soveltamalla tiettyä raja-arvoa tai soveltamatta mitään raja-arvoa ja IOSS-järjestelmän käyttöä koskevan 150 euron raja-arvon poistaminen). Analyysi osoitti, että tehokkuuden, suhteellisuuden ja toissijaisuuden kannalta paras tasapaino eri toimenpidevaihtoehtojen välillä saavutettaisiin yhdistämällä vaihtoehdot, joissa otetaan käyttöön digitaalista raportointia koskevat vaatimukset EU:n tasolla, säädetään oletettua suorittajaa koskevasta säännöksestä, jota sovelletaan lyhytaikaisen vuokrausmajoituksen ja matkustajaliikenteen aloilla, sekä toteutetaan kattavampi laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän laajennus, otetaan käyttöön käännetty verovelvollisuus ja tehdään IOSS-järjestelmän käytöstä pakollista alustoille. Vuosina 2023–2032 tämän lähestymistavan odotetaan tuottavan 172–214 miljardin euron nettohyödyt, joihin sisältyy 51 miljardin euron säästöt. Nämä säästöt koostuvat muun muassa seuraavista: ·41,4 miljardia euroa alv-raportoinnista (josta 11 miljardia euroa vanhojen ilmoitusvelvollisuuksien poistamisesta, 24,2 miljardia euroa hajanaisuudesta aiheutuvien kustannusten vähenemisestä, 4,3 miljardia euroa esitäytetyistä alv-ilmoituksista ja 1,9 miljardia euroa sähköisen laskutuksen tuomista eduista) ·0,5 miljardia euroa alustatalouden alan järkeistämisestä ja selkeyttämisestä

·8,7 miljardia euroa alv-rekisteröintivelvoitteiden poistamisesta. Lisäksi odotetaan hyötyjä, jotka liittyvät ympäristöön, yhteiskuntaan ja liiketoiminnan automatisointiin sekä sisämarkkinoiden toimintaan (tasapuolisemmat toimintaedellytykset) ja verovalvonnan tehokkuuteen. Kestävän kehityksen tavoitteiden 8 ja 9 mukaisesti tehokkaampi ja kestävämpi alv-järjestelmä edistää talouskasvua, kun taas digitaalinen ilmoittaminen tukee liiketoiminnan automatisointia ja edistää innovointia. Digitalisaatio oletusarvona ‑periaatteen mukaisesti digitaalisen ilmoittamisen käyttöönotto vähentää paperilaskujen määrää ja hyödyttää ympäristöä. Vaikutustenarviointi ja sen liitteet, vaikutustenarvioinnin tiivistelmä ja sääntelyntarkastelulautakunnan lausunto vaikutustenarvioinnista ovat saatavilla kuulemisen sivulla ”Kerro mielipiteesi” ‑portaalissa osoitteessa https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say/initiatives/13186-Alv-digiaikana_fi . •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Tämä ehdotus on REFIT-aloite, jolla nykyaikaistetaan nykyisiä alv-sääntöjä ja jossa otetaan huomioon digitaaliteknologian tarjoamat mahdollisuudet. Ehdotuksen odotetaan yhdenmukaistavan alv-kohtelua ja edistävän rajatylittävien luovutusten ja suoritusten tarjontaa sisämarkkinoilla sekä parantavan veronkantoa ja siten varmistavan kestävät tulot covid-19-pandemiasta elpymisen aikana. Odotuksena on, että rajatylittävää liiketoimintaa harjoittavat yritykset hyötyvät ehdotuksen täytäntöönpanosta. Yleisesti ottaen digitaalista raportointia koskevien vaatimusten käyttöönotto EU:n tasolla, oletettua luovuttajaa/suorittajaa koskeva järjestelmä ja yhteinen alv-velvollisten rekisteröintijärjestelmä tukevat ”yksi sisään, yksi ulos” ‑periaatetta tai menevät jopa sitä pidemmälle, kun otetaan huomioon kansallisten viranomaisten asettamat lukuisat eri velvoitteet. Vuosien 2023 ja 2032 välisenä kymmenvuotiskautena säästöjen arvioidaan olevan 51 miljardia euroa, ja täytäntöönpanon kokonaiskustannukset (yritysten ja kansallisten hallintojen osalta) ovat 13,5 miljardia euroa samalla ajanjaksolla. Yhteenvetoilmoitusten poistamisen digitaalista raportointia koskevien vaatimusten käyttöönoton seurauksena odotetaan hyödyttävän rajatylittävää liiketoimintaa harjoittavia yrityksiä. Yrityksille, jotka eivät harjoita rajatylittävää toimintaa (valtaosa mikro- ja pienyrityksistä), aiheutuisi kuitenkin kustannuksia digitaalista raportointia koskevien vaatimusten käyttöönotosta. Näitä kustannuksia voitaisiin osittain vähentää ottamalla käyttöön kansallisella tasolla lisäpalveluja, kuten esitäytetyt alv-ilmoitukset. Yhteisen alv-velvollisten rekisteröintijärjestelmän odotetaan vähentävän entisestään moninkertaisen rekisteröinnin tarvetta eri jäsenvaltioissa ja auttavan vähentämään hallinnollisia rasitteita ja näihin liittyviä kustannuksia sellaisten yritysten osalta, jotka osallistuvat rajatylittäviin luovutuksiin sisämarkkinoilla. Fit for Future ‑foorumi sisällytti Alv digiaikana ‑aloitteen vuoden 2022 työohjelmaansa ja totesi, että se voi vähentää hallinnollista rasitetta politiikan alalla. Tämän asiantuntijaryhmän 5. joulukuuta 2022 antaman lausunnon perustana oleva näyttö on otettu huomioon tätä ehdotusta valmisteltaessa. •Perusoikeudet Ei sovelleta 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksen odotetaan lisäävän jäsenvaltioiden alv-tuloja. Operatiiviset tavoitteet on asetettu siten, että alv-vaje pienenisi jopa 4 prosenttiyksikköä vuoden 2019 tasoon verrattuna, perustaso huomioon ottaen. Arvioitu kokonaishyöty vuosina 2023–2032, mukaan lukien alv-tulojen lisäys, on 172–214 miljardia euroa. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Arvonlisäverokomitea on arvonlisäveroasioita käsittelevä neuvoa-antava komitea, johon osallistuu kaikkien jäsenvaltioiden edustajia ja jonka puheenjohtajana toimii verotuksen ja tulliliiton pääosaston (PO TAXUD) virkamiehiä. Komitea seuraa Alv digiaikana ‑aloitteen täytäntöönpanoa sekä käsittelee ja selventää mahdollisia jäsenvaltioiden välisiä tulkintakiistoja uudesta lainsäädännöstä. Hallinnollisen yhteistyön pysyvä komitea käsittelee kaikkia mahdollisia jäsenvaltioiden väliseen hallinnolliseen yhteistyöhön liittyviä kysymyksiä, jotka johtuvat tämän lainsäädäntöpaketin uusista säännöksistä. Jos tarvitaan uusia lainsäädännöllisiä muutoksia, GFV:tä ja VEG:tä voidaan konsultoida edelleen. Lisäksi komissio ja jäsenvaltiot seuraavat ja arvioivat, toimiiko tämä aloite asianmukaisesti ja missä määrin sen tavoitteet on saavutettu. Tämä tapahtuu tähän ehdotukseen liittyvän vaikutustenarvioinnin 4 kohdassa esitettyjen indikaattorien perusteella. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Ehdotus edellyttää selittäviä asiakirjoja direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset

Alustat: 28 a artikla, 46 a artikla, 135 artiklan 3 kohta, 136 b artikla, 172 a artikla, 242 a artikla ja 306 artikla Alustavälitteisen lyhytaikaisen vuokrausmajoituksen ja matkustajaliikenteen aloilla otetaan käyttöön oletettua suorittajaa koskeva järjestelmä (28 a artikla). Jos suorittajaksi katsottu verovelvollinen ei peri arvonlisäveroa esimerkiksi siksi, että kyseessä on luonnollinen henkilö tai pk-yritysten erityisjärjestelmää käyttävä verovelvollinen, alusta perii ja tilittää alv:n tästä alkuperäisestä palvelusta. Näin varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset palveluja tarjoavien alustojen ja muiden verovelvollisiksi katsottavien perinteisten palveluntarjoajien välillä aiheuttamatta rasitetta alustan kautta toimiville alkuperäisille suorittajille. Oletettua suorittajaa koskeva malli on yksinkertaistustoimenpide, jonka tarkoituksena on helpottaa arvonlisäveron kantamista tietyissä tilanteissa, kuten silloin, kun liiketoimen välittäjällä (eli alustalla) on alkuperäistä suorittajaa paremmat edellytykset varmistaa kyseisestä liiketoimesta maksettavan arvonlisäveron kantaminen. Syynä tähän voi olla joko se, että alv:n kantaminen olisi kyseiselle alkuperäiselle suorittajalle liian työlästä (esimerkiksi silloin, kun alkuperäinen suorittaja on luonnollinen henkilö tai pk-yritysten erityisjärjestelmää käyttävä verovelvollinen), tai se, että on varmempaa kerätä alv kyseiseltä välittäjältä (kun alkuperäinen suorittaja ei ole sijoittautunut EU:hun). Toimenpiteen käytännön soveltamiseen liittyviä muita tekijöitä käsitellään tähän ehdotukseen liittyvässä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011 muuttamista koskevassa ehdotuksessa. Väärinkäytösten estämiseksi on täsmennetty, että matkatoimistoja koskevaa erityisjärjestelmää ei sovelleta liiketoimiin, joiden osalta alustan katsotaan olevan oletettu suorittaja (306 artikla). Lisäksi voimassa olevaan alv-lainsäädäntöön on tehty selvennyksiä tällä alueella seuraavasti: ·Alustan tarjoamia avustuspalveluja olisi pidettävä välityspalveluina (46 a artikla). Tämä mahdollistaa suorituspaikkaa koskevien sääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen avustuspalveluihin. ·Alkuperäiseltä suorittajalta alustalle tapahtuva palvelujen suoritus on vapautettava arvonlisäverosta ilman vähennysoikeutta (136 b artikla). ·Lyhytaikaista vuokrausmajoitusta on pidettävä luonteeltaan hotellialaan rinnastettavissa olevana alana, eikä sitä näin ollen voida vapauttaa arvonlisäverosta (135 artikla). Näin varmistetaan, että alustalta loppukuluttajalle tapahtuvaa palvelujen suoritusta kohdellaan arvonlisäverotuksessa samalla tavalla kuin palveluja, joita perinteiset hotellit suorittavat loppukuluttajille. ·Alustalta loppuasiakkaalle tapahtuva suoritus ei saisi vaikuttaa alustan arvonlisäveron vähennysoikeuteen (172 a artikla). ·Oletettua suorittajaa koskevan mallin ulkopuolelle jäävien suoritusten osalta alustan on pidettävä kirjaa sekä yritysten välisistä (B2B) että kuluttajakaupan (B2C) suorituksista (242 a artikla). Täydentävällä lainsäädännöllä (ehdotus asetuksen (EU) N:o 904/2010 muuttamisesta) yhdenmukaistetaan se, miten nämä tiedot on toimitettava jäsenvaltioille. Oletettua suorittajaa koskevan mallin soveltamisalaan kuuluviin suorituksiin sovelletaan tavanomaisia alv-kirjanpitosääntöjä. Sähköinen laskutus on yleissääntö laskujen laatimisessa: 217, 218 ja 232 artikla Alv-direktiivin mukauttaminen uuteen digitaaliseen todellisuuteen edellyttää sähköisten laskujen kohtelun muuttamista. Tähän asti alv-direktiivissä on kohdeltu paperilaskuja ja sähköisiä laskuja yhdenvertaisesti. Direktiivin 232 artiklassa edellytetään, että sähköisen laskun käyttö edellyttää vastaanottajan suostumusta. Tämä vaatimus on estänyt jäsenvaltioita ottamasta käyttöön pakollista sähköistä laskutusta, jota voitaisiin käyttää sähköisen ilmoitusjärjestelmän perustana. Lisäksi se on hidastanut sähköisen laskutuksen kehittämistä, sillä verovelvolliset eivät ole voineet mukauttaa laskutusjärjestelmiään täysin sähköisen laskutuksen toteuttamiseksi, koska niiden oli laadittava paperilasku aina, kun vastaanottaja ei hyväksynyt sähköisiä laskuja. Ehdotuksessa tätä tilannetta muutettaisiin siten, että 218 artiklassa säädetään sähköinen lasku laskujen laatimisen oletusmuodoksi. Paperilaskujen käyttö on mahdollista vain silloin, kun jäsenvaltiot sallivat ne. Tämä lupa ei kuitenkaan voi kattaa tapauksia, joihin sovelletaan XI osaston 6 luvussa säädettyjä ilmoitusvelvollisuuksia, koska tämä estäisi tietojen automaattisen ilmoittamisen tai ainakin vaikeuttaisi sitä. Verovelvolliset saavat kuitenkin aina laatia eurooppalaisen standardin mukaisia sähköisiä laskuja. Tämä standardi hyväksyttiin komission täytäntöönpanopäätöksellä (EU) 2017/1870 direktiivissä 2014/55/EU vahvistetun vaatimuksen mukaisesti. Sähköisten laskujen laatimisen ja vastaanottajalle lähettämisen edellytyksenä ei voi olla jäsenvaltion veroviranomaisten ennakkosuostumus tai -varmennus. Useille jäsenvaltioille on kuitenkin myönnetty erityislupa soveltaa pakollista sähköistä laskutusta, jos tällaisia hyväksyntäjärjestelmiä on otettu käyttöön. Kyseiset jäsenvaltiot voivat soveltaa näitä järjestelmiä ainoastaan 1. tammikuuta 2028 asti, millä varmistetaan kansallisten järjestelmien yhdenmukaisuus EU:n digitaalisen ilmoitusjärjestelmän kanssa.

Sen varmistamiseksi, että verovelvolliset eivät ole riippuvaisia vastaanottajan suostumuksesta käyttää sähköistä laskua, 232 artikla poistetaan alv-direktiivistä. Lisäksi alv-direktiivissä olevaa sähköisen laskun määritelmää muutetaan siten, että se on yhdenmukainen sähköisestä laskutuksesta julkisissa hankinnoissa annetun direktiivin 2014/55/EU kanssa, jolla säännellään sähköistä laskutusta yritysten ja viranomaisten välisissä liiketoimissa (B2G). Kun alv-direktiivissä viitataan sähköisiin laskuihin, viitataan näin ollen rakenteisessa sähköisessä muodossa oleviin laskuihin. Määräaika laskujen laatimiselle yhteisön sisäisistä tavaroiden luovutuksista ja palvelujen suorituksista silloin, kun sovelletaan käännettyä verovelvollisuutta: 222 artikla Kun on kyse verosta vapautetuista yhteisön sisäisistä tavaroiden luovutuksista ja sellaisista sijoittautumattomien verovelvollisten suorittamista palveluista, joihin sovelletaan käännettyä verovelvollisuutta, alv-direktiivissä säädetään määräajasta, jonka kuluessa on laadittava sähköinen lasku. Tämä määräaika voi olla enintään 45 päivää verotettavan tapahtuman toteutumista. Uusi ilmoitusjärjestelmä perustuu reaaliaikaisiin tietoihin. Koska ilmoittaminen perustuu laskun laatimiseen, tällainen määräaika viivästyttää liikaa kyseisiä luovutuksia ja suorituksia koskevien tietojen toimittamista verohallinnolle. Tästä syystä 222 artiklassa asetetaan näissä tapauksissa laskun laatimisen määräajaksi kaksi päivää verotettavan tapahtuman toteutumisesta. Kokoomalaskujen laatimista koskevan mahdollisuuden poistaminen: 223 artikla Uuden ilmoitusjärjestelmän tavoitteena on antaa veroviranomaisille tietoja liiketoimista lähes reaaliaikaisesti ja edistää sähköisten laskujen käyttöä. Mahdollisuus laatia kokoomalaskuja kalenterikuukaudelta on näiden tavoitteiden vastainen. Tästä syystä 223 artikla poistetaan, joten kokoomalaskujen laatiminen ei ole enää mahdollista. Laskujen sisältö: 226 artikla Uuden ilmoitusjärjestelmän tavoitteena on antaa veroviranomaisille tarvittavat tiedot ja samalla minimoida verovelvollisille aiheutuva hallinnollinen rasite. Jälkimmäisen tavoitteen saavuttamiseksi ilmoitusjärjestelmässä hyödynnetään sähköistä laskutusta ilmoitusprosessin automatisoimiseksi. Jotta tämä olisi mahdollista, laskuun on kuitenkin sisällytettävä kaikki tiedot, joita veroviranomaiset tarvitsevat ilmoitusvelvollisuutta varten. Tästä syystä 226 artiklaa on muutettu sen varmistamiseksi, että kaikki ilmoitettavat tiedot sisällytetään laskuun. Laskun sisältöön on sisällytetty seuraavat tietoelementit: sen pankkitilin tunniste, jolle maksu suoritetaan, sovitut päivämäärät ja kunkin konkreettiseen liiketoimeen liittyvän maksun määrä sekä korjauslaskun osalta korjatun laskun tunnistetiedot.

Vanhentuneiden artiklojen poistaminen: 237 artikla 237 artiklassa säädetään komission velvollisuudesta esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus laskutussääntöjen vaikutuksista. Koska tämä velvoite on jo täytetty, tätä artiklaa ei ole syytä säilyttää alv-direktiivissä. Digitaalinen ilmoitusjärjestelmä yhteisöliiketoimia varten: 262–271 artikla Yksi aloitteen tavoitteista on korvata vanhentuneet yhteenvetoilmoitukset yhteisöliiketoimia koskevilla digitaalisen raportoinnin vaatimuksilla, joiden avulla saadaan nopeammin laadukkaampia liiketoimikohtaisia tietoja. Nämä tiedot syötetään jäsenvaltioiden riskianalyysijärjestelmiin, joiden avulla jäsenvaltiot voivat torjua unionin sisäiseen kauppaan liittyviä alv-petoksia. Tätä varten XI osaston 6 luvussa, jossa käsitellään yhteenvetoilmoituksia, käsitellään nyt digitaalista raportointia koskevia vaatimuksia, ja sen uudessa 1 jaksossa käsitellään yhteisöliiketoimiin sovellettavia digitaalista raportointia koskevia vaatimuksia. Yhteisöliiketoimiin sovellettavat digitaalista raportointia koskevat vaatimukset kattavat samat liiketoimet, jotka kuuluivat yhteenvetoilmoitusten piiriin, lukuun ottamatta 17 a artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisia call off ‑varastoja, jotka lakkautetaan. Tästä syystä 262 artiklan toinen kohta poistetaan. Lisäksi 194 artiklan mukaisen käännetyn verovelvollisuuden piiriin kuuluvat tavaroiden luovutukset ja palvelujen suoritukset sisällytetään myös yhteenvetoilmoituksiin ja siten digitaalista raportointia koskeviin vaatimuksiin. Direktiivin 263 artiklassa säädetään uuden digitaalisen ilmoitusjärjestelmän pääpiirteistä: tiedot on toimitettava liiketoimikohtaisesti, tietojen toimittamisen määräaika on kaksi työpäivää laskun laatimisesta tai päivästä, jona lasku olisi pitänyt laatia, jos verovelvollinen ei ole noudattanut velvollisuuttaan laatia lasku, tiedot on toimitettava sähköisesti, ja jäsenvaltioiden on säädettävä keinoista tällaisten tietojen toimittamiseksi. Lisäksi nämä tiedot voi toimittaa joko verovelvollinen itse tai tämän puolesta toimiva kolmas osapuoli. Tiedot voidaan toimittaa eurooppalaisen standardin mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin sallia sähköisistä laskuista saatavien tietojen toimittamisen käyttäen muita tietomuotoja, kunhan ne sallivat myös eurooppalaisen standardin käytön. Jäsenvaltioiden sallimien tietomuotojen osalta on joka tapauksessa varmistettava yhteentoimivuus eurooppalaisen standardin kanssa. Tämä säännös antaa jäsenvaltioille ja verovelvollisille joustovaraa käyttää tietojen toimittamisessa erilaisia tietomuotoja. Siinä säädetään kuitenkin vähintään yhdestä standardista, jonka kaikki jäsenvaltiot hyväksyvät. Tämän seurauksena yritykset voivat toimittaa yhteisöliiketoimia koskevat tiedot eurooppalaisen standardin mukaisesti missä tahansa jäsenvaltiossa ilman, että niiden tarvitsee mukautua erilaisiin ilmoitusjärjestelmiin. Direktiivin 264 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään tiedoista, jotka on toimitettava kustakin liiketoimesta. Nämä tiedot ovat periaatteessa samat kuin ne, jotka oli toimitettava yhteenvetoilmoituksissa, mutta ne on annettava erikseen kunkin liiketoimen osalta eikä hankkijakohtaisesti yhteenlaskettuina. Uusia kenttiä on kuitenkin lisätty petosten havaitsemisen parantamiseksi. Näihin kuuluvat viittaus edelliseen laskuun korjauslaskun tapauksessa, sen pankkitilin tunniste, jolle maksu suoritetaan, sekä liiketoimeen liittyvien maksujen päivämäärät. Täydellisen standardoinnin ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi komissio hyväksyy täytäntöönpanosäännöt tätä tarkoitusta varten käytettävän yhteisen sähköisen viestin määrittelemiseksi. Direktiivin 266 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat edellyttää myös muita tietoja yhteisöliiketoimista. Tämä mahdollisuus on ristiriidassa alan toivotun yhdenmukaistamisen kanssa. Tästä syystä tämä artikla poistetaan alv-direktiivistä, joten verovelvollisten on toimitettava aina samat tiedot suorittamistaan yhteisöliiketoimista riippumatta siitä, missä jäsenvaltiossa liiketoimi suoritetaan.

Direktiivin 268 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus kerätä tietoja verovelvollisilta, jotka suorittavat niiden alueella tavaroiden yhteisöhankintoja tai niihin rinnastettavia liiketoimia. Aiemmin näiden tietojen kerääminen yhteenvetoilmoituksissa oli jäsenvaltioille vapaaehtoista. Yhteenvetoilmoitusten korvaaminen uudella digitaalisella ilmoitusjärjestelmällä edellyttää, että muutetaan tiettyjä alv-direktiivin artikloja, jotka sisälsivät viittauksia yhteenvetoilmoituksiin, jotta nämä viittaukset voidaan korvata viittauksilla uuteen ilmoitusjärjestelmään. Tämä koskee 42, 138 a, 262, 265 ja 267 artiklaa. Muut artiklat, joissa säädettiin yhteenvetoilmoitusten näkökohdista ja joita ei enää tarvita uuden ilmoitusjärjestelmän vuoksi, on poistettu. Tämä koskee 266, 269, 270 ja 271 artiklaa. Digitaalinen ilmoitusjärjestelmä tavaroiden luovutuksille ja palvelujen suorituksille, jotka suoritetaan vastikkeellisesti yhden jäsenvaltion alueella: 271 a–273 artikla Sen lisäksi, että yhteenvetoilmoitukset korvataan uudella yhteisöliiketoimia koskevalla digitaalisella ilmoitusjärjestelmällä, aloitteella pyritään yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden alueella vastikkeellisesti suoritettuja tavaroiden luovutuksia ja palvelujen suorituksia koskevat nykyiset ja tulevat ilmoitusjärjestelmät. Näin vältetään hallinnollinen rasite, jota tästä hajanaisesta kehyksestä aiheutuu rajatylittävää liiketoimintaa harjoittaville verovelvollisille. Nämä järjestelmät yhdenmukaistetaan yhteisöliiketoimia varten suunnitellun digitaalisen ilmoitusjärjestelmän kanssa, mikä yksinkertaistaa sääntöjen noudattamista verovelvollisten kannalta, koska nämä voivat toimittaa yhteisessä muodossa sekä kotimaisista että yhteisöliiketoimista vaaditut tiedot missä tahansa jäsenvaltiossa. Tämä yhdenmukaistaminen toteutetaan XI osaston 6 luvun uuteen 2 jaksoon sisältyvillä säännöillä. Direktiivin 271 a artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön järjestelmän, joka koskee tietojen ilmoittamista verovelvollisten välillä suoritetuista tavaroiden luovutuksista ja palvelujen suorituksista niiden alueella. Direktiivin 271 a artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön myös muun tyyppisiä liiketoimia koskevia ilmoitusjärjestelmiä. Tämä jälkimmäinen kohta kattaa esimerkiksi tietojen ilmoittamisen verovelvollisten yksityishenkilöille suorittamista tavaroiden luovutuksista tai palvelujen suorituksista. On huomattava, että 271 a artiklan soveltaminen on jäsenvaltioille vaihtoehto eikä velvollisuus. Jos ne kuitenkin päättävät ottaa käyttöön kyseisen artiklan 1 kohdan mukaisen ilmoitusjärjestelmän, toisin sanoen järjestelmän, joka koskee tietojen ilmoittamista verovelvollisten välisistä liiketoimista niiden jäsenvaltion alueella, tällaisen järjestelmän on oltava 271 b artiklassa säädettyjen ominaisuuksien mukainen. Direktiivin 271 b artiklan mukaisen ilmoitusjärjestelmän ominaisuudet ovat samankaltaiset kuin yhteisöliiketoimia varten suunnitellun järjestelmän: tiedot on ilmoitettava liiketoimikohtaisesti, tietojen toimittamisen määräaika on kaksi työpäivää laskun laatimisesta tai päivästä, jona lasku olisi pitänyt laatia, jos verovelvollinen ei ole noudattanut velvollisuuttaan laatia lasku, tiedot voi toimittaa joko verovelvollinen itse tai tämän puolesta toimiva kolmas osapuoli, ja tiedot voidaan toimittaa eurooppalaisen standardin mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat antaa verovelvollisten käyttöön myös lisävälineitä tietojen toimittamiseksi. Tavoitteena on jälleen kerran tarjota jäsenvaltioille ja verovelvollisille riittävästi joustovaraa, jotta ne voivat käyttää erilaisia menetelmiä tietojen toimittamiseen, mutta samalla säätää vähintään yhdestä standardista, jonka kaikki jäsenvaltiot hyväksyvät, jotta yritykset voivat toimittaa tiedot eurooppalaisen standardin mukaisesti missä tahansa jäsenvaltiossa ilman, että niiden tarvitsee mukautua erilaisiin ilmoitusjärjestelmiin. On tarpeen tarkistaa, saavutetaanko ilmoitusjärjestelmän uudistuksella sille asetetut tavoitteet eli alv-vajeen pienentäminen ja järjestelmien hajanaisuudesta verovelvollisille aiheutuvien kustannusten vähentäminen. Tästä syystä 271 c artiklassa edellytetään, että komissio esittää viimeistään maaliskuussa 2033 kertomuksen, jossa arvioidaan tämän uudistuksen tuloksia, sekä tarvittaessa tekee ehdotuksen mahdollisten rajoitteiden poistamiseksi ja ehdottaa uusia kansallista raportointia koskevia yhdenmukaistamistoimenpiteitä. Tämä määräaika mahdollistaa sen, että ilmoitusjärjestelmien arviointi voidaan tehdä sen jälkeen, kun järjestelmät on pantu kaikilta osin täytäntöön, kun otetaan huomioon, että järjestelmien on oltava täysin mukautettuja yhdenmukaistettuihin vaatimuksiin vasta vuonna 2028. Ilmoitusjärjestelmien yhdenmukaistamiseksi ei riitä se, että ainoastaan tulevat järjestelmät toteutetaan tässä aloitteessa esitettyjen ominaisuuksien mukaisesti, vaan jäsenvaltioiden, joilla on jo käytössä näitä liiketoimia koskevia ilmoitusjärjestelmiä, on mukautettava myös ne yhdenmukaistetun ilmoitusjärjestelmän ominaisuuksiin. Tätä varten aloitteessa edellytetään, että mukautus tehdään viimeistään vuonna 2028.

Direktiivin 273 artiklassa annetaan edelleen jäsenvaltioille vapaus säätää sellaisista velvollisuuksista, joita ne pitävät välttämättöminä alv:n kannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja petosten estämiseksi. Tämä vapaus rajoittuu kuitenkin ilmoitusvelvollisuuksiin, jotka voidaan panna täytäntöön ainoastaan XI osaston 6 luvun säännösten mukaisesti niiden soveltamisalaan kuuluvien liiketoimien osalta. Yhteinen alv-velvollisten rekisteröintijärjestelmä sekä nykyisten sähköistä kaupankäyntiä koskevien sääntöjen ja voittomarginaalijärjestelmän parannukset Voimassa olevaan alv-lainsäädäntöön on tehty muutoksia ja selvennyksiä, jotka esitetään jäljempänä. Siirryttäessä kohti määräpaikassa tapahtuvaa verotusta ja direktiivien 2006/112/EY ja (EU) 2020/285 muuttamisesta arvonlisäverokantojen osalta annetun neuvoston direktiivin (EU) 2022/542 4 artiklan mukaisesti 14 artiklan 4 kohdan 1 alakohdan a alakohtaa muutetaan siten, että yhteisön sisäisen tavaroiden etämyynnin määritelmää laajennetaan kattamaan käytetyt tavarat sekä taide-, keräily- ja antiikkiesineet. Lisäksi 35 artikla poistetaan, minkä seurauksena näiden tavaroiden luovutukset verotetaan määräpaikassa 33 artiklan a alakohdan mukaisesti. Näin mahdollistetaan laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän yksinkertaistusten soveltaminen tällaisen etämyynnin ilmoittamiseen, mikä vähentää entisestään tarvetta rekisteröityä useissa jäsenvaltioissa. Arvonlisäveron kiertämismahdollisuuksien vähentämiseksi uudessa 39 a artiklassa säädetään, että sellaiset taide- ja antiikkiesineiden luovutukset, joihin ei liity lähettämistä tai kuljettamista (tai jos kyseisten tavaroiden lähetys tai kuljetus alkaa ja päättyy samassa jäsenvaltiossa), verotetaan paikassa, johon hankkija on sijoittautunut tai jossa hankkijan kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka on. Oletettua luovuttajaa koskevan säännön soveltamisalaa laajennetaan 14 a artiklaan tehtävillä muutoksilla. Erityisesti EU:ssa tapahtuvien tavaroiden luovutusten osalta muutetaan artiklan 2 kohtaa oletettua luovuttajaa koskevan säännön soveltamisalan laajentamiseksi. Laajennettu säännös kattaa nyt kaikki EU:ssa tapahtuvat tavaroiden luovutukset sähköisen rajapinnan kautta riippumatta siitä, mihin alkuperäinen luovuttaja on sijoittautunut ja mikä on ostajan asema. Lisäksi artiklaan lisätään uusi 3 kohta, jossa säädetään oletettua luovuttajaa koskevan säännön soveltamisesta tiettyihin omien tavaroiden siirtoihin, jotka mahdollistetaan sähköisen rajapinnan kautta. Call off ‑varastojärjestelyjä koskevia alv-direktiivin säännöksiä muutetaan siten, että otetaan käyttöön määräaika, 31. joulukuuta 2024, jonka jälkeen ei voida suorittaa kyseisten järjestelyjen mukaisia uusia varastosiirtoja. Call off ‑varastojärjestelyjä koskevaa 17 a artiklaa muutetaan lisäämällä siihen uusi kohta, jossa selvennetään, että artiklan soveltaminen päättyy 31. joulukuuta 2025. Nämä muutokset tehdään siksi, että nykyisiä call off ‑varastojärjestelyjä ei enää tarvita, koska omien tavaroiden siirtoja koskeva uusi laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän yksinkertaistus on kattava ja kattaa tällä hetkellä call off ‑varastojärjestelyjen piiriin kuuluvien tavaroiden rajatylittävät siirrot. Direktiivin 59 c artiklassa säädetään kalenterivuosikohtaisesta 10 000 euron raja-arvosta, jonka alittuessa vain yhteen jäsenvaltioon sijoittautuneen luovuttajan suorittamat televiestintäpalvelujen, radio- ja televisiolähetyspalvelujen ja sähköisten palvelujen rajatylittävät suoritukset ja yhteisön sisäinen tavaroiden etämyynti voivat olla arvonlisäveron alaisia siinä jäsenvaltiossa, johon kyseinen televiestintäpalveluja, radio- ja televisiolähetyspalveluja ja sähköisiä palveluja suorittava verovelvollinen on sijoittautunut tai jossa tavarat sijaitsevat niiden lähetyksen tai kuljetuksen alkamishetkellä. Nyt selvennetään, että rajatylittävien televiestintäpalvelujen, radio- ja televisiolähetyspalvelujen ja sähköisten palvelujen suoritusten lisäksi tähän raja-arvoon luetaan ainoastaan sellaisten tavaroiden yhteisön sisäinen etämyynti, jotka luovutetaan verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltiosta. Direktiivin 66 artiklaan tehtävällä muutoksella selvennetään verotettavan tapahtuman syntyhetkeä muuhun kuin unionin järjestelmään ja unionin järjestelmään sisältyvien yksinkertaistusten mukaisten luovutusten ja suoritusten osalta.

Direktiivin 143 artiklan uudessa 1 a kohdassa säädetään, että komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksen, jolla otetaan käyttöön erityistoimenpiteitä tietyntyyppisten veropetosten tai veron kiertämisen estämiseksi siten, että varmistetaan paremmin 143 artiklan 1 kohdan ca alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamiseksi vaadittavan luovuttajan tai tämän puolesta toimivan välittäjän yksilöllisen IOSS-järjestelmän alv-tunnisteen asianmukainen käyttö ja todentaminen. Jotta voitaisiin edelleen vähentää tarvetta rekisteröityä alv-velvolliseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa kotimaisen B2B-luovutuksen verotus tapahtuu, 194 artiklaan on tehty muutos, joka velvoittaa jäsenvaltiot sallimaan käännetyn verovelvollisuuden soveltamisen silloin, kun luovuttaja, joka ei ole sijoittautunut jäsenvaltioon, jossa arvonlisävero on maksettava, suorittaa tavaroiden luovutuksen vastaanottajalle, joka on rekisteröity alv-velvolliseksi kyseisessä jäsenvaltiossa. Uudistuksella varmistetaan, että tällaisissa olosuhteissa luovuttajan, jota ei ole tunnistettu kyseisessä jäsenvaltiossa, ei myöskään tarvitse rekisteröityä alv-velvolliseksi kyseisessä maassa. Lisäksi muutoksella suljetaan voittomarginaalijärjestelmään kuuluvien tavaroiden luovutukset käännetyn verovelvollisuuden soveltamisalan ulkopuolelle. Tavaroiden asianmukaisen seurannan varmistamiseksi tämäntyyppiset luovutukset on nyt mainittava 262 artiklassa tarkoitetussa yhteenvetoilmoituksessa. Koska omien tavaroiden siirtoa koskeva uusi laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän yksinkertaistus kattaa sellaisten tavaroiden rajatylittävät siirrot, jotka tällä hetkellä kuuluvat call off ‑varastojärjestelyjen piiriin, 243 artiklan 3 kohdan ja 262 artiklan 2 kohdan muutoksilla poistetaan call off ‑varastojärjestelyjä koskevat alv-direktiivin säännökset 1. tammikuuta 2026 alkaen, koska niitä ei enää tarvita. Kuten edellä jo mainittiin, on säädetty 12 kuukauden määräajasta, jonka kuluessa 31. joulukuuta 2024 tai sitä ennen toteutetut call off ‑varastojärjestelyt voidaan saattaa päätökseen. Direktiivin 359 artiklan muutoksella laajennetaan muun kuin unionin järjestelmän soveltamisalaa kattamaan kaikki sellaiset palvelut, joita yhteisöön sijoittautumattomat verovelvolliset suorittavat muulle kuin verovelvolliselle henkilölle, vaikka tällaisen henkilön kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka ei olisi jäsenvaltiossa. Direktiivin 365 artiklaan tehtävällä muutoksella selvennetään aikaa, johon mennessä alv-ilmoituksiin voidaan tehdä muutoksia muussa kuin unionin järjestelmässä. Muutokset voidaan nyt tehdä samaan ilmoitukseen, jos ne tehdään ennen sitä ajankohtaa, jona kyseinen ilmoitus oli annettava. Unionin järjestelmän osalta 369 a artiklan uusilla kohdilla laajennetaan kulutusjäsenvaltion määritelmää siten, että se kattaa tavaroiden luovutukset 36 artiklan (asennettavien tai kokoonpantavien tavaroiden luovutukset), 37 artiklan (tavaroiden luovutukset vesi- tai ilma-aluksessa taikka junassa) ja 39 artiklan (kaasun, sähkön taikka lämpö- tai jäähdytysenergian luovutukset) mukaisesti sekä kotimaiset tavaroiden luovutukset. Direktiivin 369 b artiklassa säädetään, että edellä mainittujen luovutusten osalta unionin järjestelmää voidaan käyttää myös silloin, kun kyseiset tavarat luovutetaan muulle kuin verovelvolliselle (tai verovelvolliselle tai sellaiselle oikeushenkilölle, joka ei ole verovelvollinen, jonka tavaroiden yhteisöhankinnat eivät direktiivin 2006/112/EY 3 artiklan 1 kohdan nojalla ole arvonlisäveron alaisia). Lisäksi järjestelmää voidaan soveltaa myös voittomarginaalijärjestelmän piiriin kuuluvien tavaroiden kotimaisiin luovutuksiin mille tahansa muulle verovelvolliselle, jos luovutuksen on suorittanut verovelvollinen jälleenmyyjä voittomarginaalijärjestelmän mukaisesti. Direktiivin 369 g artiklan 1 kohtaan tehdyllä muutoksella ja artiklan uusilla kohdilla muutetaan unionin järjestelmän alv-ilmoituksen sisältöä, jotta edellä mainitut luovutukset ja suoritukset voidaan sisällyttää siihen. Direktiivin 369 g artiklan 2 kohtaan tehdyllä muutoksella ja artiklan uudella 2 a kohdalla selvennetään tietoja, jotka unionin järjestelmän alv-ilmoituksessa on annettava edellä mainituista luovutuksista ja suorituksista, ja ilmoitetaan, että myös tavaroiden luovutukset, joihin sovelletaan nollaverokantaa tai jotka muutoin on vapautettu verosta, kuuluvat unionin järjestelmään, minkä vuoksi myös ne on ilmoitettava. Direktiivin 369 g artiklan 3 kohtaan tehdyssä muutoksessa todetaan, että unionin järjestelmän alv-ilmoituksessa ilmoitetaan myös sellaiset kyseisen erityisjärjestelmän piiriin kuuluvat palvelujen suoritukset, joihin sovelletaan nollaverokantaa tai jotka muutoin on vapautettu verosta. Direktiivin 369 g artiklan 4 kohtaan tehdyllä muutoksella selvennetään, että kun unionin järjestelmän alv-ilmoitukseen on tehtävä muutoksia ilmoituksen antamisen jälkeen, tällaiset muutokset on tehtävä myöhemmässä ilmoituksessa. Direktiivin 369 j artiklaan tehdyssä muutoksessa säädetään, että unionin järjestelmän alv-ilmoituksessa ei saa tehdä vähennyksiä, vaan alv-palautus suoritetaan asianmukaisen palautusjärjestelmän mukaisesti. Direktiivin 369 m artiklan uudella kohdalla tehdään IOSS-järjestelmän käytöstä pakollista sähköisille rajapinnoille, jotka mahdollistavat tietyntyyppisen tuontitavaroiden etämyynnin toimimalla oletettuna luovuttajana. Direktiivin 369 p artiklaa muutetaan siten, että ennen IOSS-järjestelmän käytön aloittamista verovelvollisen tai tämän puolesta nimetyn välittäjän on ilmoitettava tunnistamisjäsenvaltiolle verovelvollisen asema oletettuna luovuttajana EU:hun tuotujen tavaroiden etämyynnin osalta.

Direktiivin 369 r artiklaan tehdyssä muutoksessa ja artiklan uusissa kohdissa säädetään, että jos verovelvollinen ei noudata IOSS-järjestelmää koskevia sääntöjä, se suljetaan järjestelmän ulkopuolelle, ellei kyseisen verovelvollisen ole pakko käyttää tätä järjestelmää, koska se on oletettu luovuttaja. Jos tällainen oletettu luovuttaja jatkuvasti jättää noudattamatta tätä erityisjärjestelmää koskevia sääntöjä, tälle määrätään muita seuraamuksia kuin järjestelmän ulkopuolelle sulkeminen. Direktiivin 369 t artiklan 2 kohtaan tehtävällä muutoksella selvennetään aikaa, johon mennessä alv-ilmoituksiin voidaan tehdä muutoksia IOSS-järjestelmässä. Kun ilmoitukseen on tehtävä muutoksia ilmoituksen antamisen jälkeen, tällaiset muutokset on tehtävä myöhemmässä ilmoituksessa. Direktiivin 369 w artiklaan tehdyssä muutoksessa säädetään, että kyseisessä erityisjärjestelmässä alv-ilmoituksessa ei saa tehdä vähennyksiä, vaan alv-palautus suoritetaan asianmukaisen palautusjärjestelmän mukaisesti. Uusissa 369 xa–369 xk artikloissa säädetään sellaisen uuden järjestelmän soveltamisesta, jolla pyritään erityisesti yksinkertaistamaan tiettyihin omien tavaroiden siirtoihin liittyviä alv-sääntöjen noudattamista koskevia velvoitteita. Direktiivin 369 xa artiklassa säädetään määritelmistä, joita sovelletaan uuteen omien tavaroiden siirtoja koskevaan järjestelmään. Tuotantotavarat tai tavarat, jotka joiden osalta ei ole täyttä vähennysoikeutta siinä jäsenvaltiossa, jossa yhteisöhankinta tapahtuu, eivät kuulu tämän erityisjärjestelmän piiriin. Direktiivin 369 xb artiklassa määritellään järjestelmän soveltamisala. Verovelvollinen, joka siirtää omia tavaroitaan 369 xa artiklan määritelmän mukaisesti, voi rekisteröityä tätä erityisjärjestelmää varten, jolloin kaikki asiaankuuluvat tavaroiden siirrot kuuluvat erityisjärjestelmän piiriin. Direktiivin 369 xc artiklassa edellytetään, että järjestelmää käyttävät verovelvolliset ilmoittavat tunnistamisjäsenvaltiolle sähköisesti tämän erityisjärjestelmän piiriin kuuluvan verollisen toimintansa aloittamisesta ja lopettamisesta ja siihen liittyvistä muutoksista. Direktiivin 369 xd artiklassa säädetään, että tätä erityisjärjestelmää käyttävä verovelvollinen voidaan rekisteröidä tämän järjestelmän piiriin kuuluvia siirtoja varten ainoastaan yhdessä tunnistamisjäsenvaltiossa. Tunnistamisjäsenvaltion on omien tavaroiden siirtoja koskevaa erityisjärjestelmää varten käytettävä yksilöllistä alv-tunnistetta, joka on jo annettu verovelvolliselle sisäisen järjestelmän mukaisten velvoitteiden täyttämiseksi. Direktiivin 369 xe artiklassa säädetään tilanteista, joissa omien tavaroiden siirtoja koskevaa järjestelmää käyttävä verovelvollinen on suljettava tämän järjestelmän ulkopuolelle, mukaan lukien muun muassa tilanteet, joissa verovelvollinen jatkuvasti jättää noudattamatta tätä järjestelmää koskevia sääntöjä taikka lopettaa asiaankuuluvan toimintansa. Direktiivin 369 xf artiklassa säädetään, että alv-ilmoitus on tehtävä kuukausittain sähköisesti, vaikka asiaankuuluvia toimia ei olisikaan toteutettu. Direktiivin 369 xg artiklassa kuvataan tiedot, jotka on sisällytettävä kuukausittaiseen alv-ilmoitukseen, ja säädetään, että kun ilmoitukseen on tehtävä muutoksia ilmoituksen antamisen jälkeen, tällaiset muutokset on tehtävä myöhemmässä ilmoituksessa. Direktiivin 369 xh artiklassa säädetään alv-ilmoituksessa käytettävää valuuttaa koskevista vaatimuksista. Direktiivin 369 xi artiklassa säädetään, että järjestelmän mukaisten omien tavaroiden siirtojen osalta yhteisöhankinnat vapautetaan verosta siinä jäsenvaltiossa, johon tavarat lähetetään tai kuljetetaan. Direktiivin 369 xj artiklassa säädetään, että järjestelmän alv-ilmoituksessa ei saa tehdä vähennyksiä, vaan alv-palautus suoritetaan asianmukaisen palautusjärjestelmän mukaisesti tai vähennys on tehtävä jäsenvaltion kansallisessa alv-ilmoituksessa tapauksissa, joissa jäsenvaltiossa on jo annettu verovelvolliselle alv-tunniste sellaisen toiminnan osalta, joka ei kuulu tähän erityisjärjestelmään. Direktiivin 369 xk artiklassa säädetään kirjanpitovelvoitteista, joita sovelletaan omien tavaroiden siirtoja koskevaa erityisjärjestelmää käyttäviin verovelvollisiin. 2022/0407 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta arvonlisäverosääntöjen mukauttamiseksi digiaikaan

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä, sekä katsoo seuraavaa: (1)Digitaalitalouden kasvu on vaikuttanut merkittävästi unionin arvonlisäverojärjestelmän toimintaan, sillä se ei sovi yhteen uusien digitaalisten liiketoimintamallien kanssa eikä mahdollista digitalisaation tuottaman datan täysimittaista käyttöä. Neuvoston direktiiviä 2006/112/EY olisi muutettava tällaisen kehityksen huomioon ottamiseksi. (2)Arvonlisäveron raportointivelvoitteita olisi mukautettava, jotta voidaan vastata alustatalouden haasteisiin ja vähentää moninkertaisten arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröintien tarvetta unionissa. (3)Arvonlisäverotulojen menetys, jota kutsutaan arvonlisäverovajeeksi, oli vuonna 2020 unionissa arviolta 93 miljardia euroa. Merkittävä osa siitä aiheutuu petoksista, erityisesti yhteisön sisäisistä missing trader -petoksista, joiden määräksi arvioidaan 40–60 miljardia euroa. Euroopan tulevaisuutta käsittelevän konferenssin loppuraportissa kansalaiset toivoivat muun muassa seuraavia toimenpiteitä: ”Yhdenmukaistetaan ja koordinoidaan veropolitiikkaa EU:n jäsenvaltioissa, jotta voidaan estää verovilppi ja veronkierto” ja ”Edistetään yhteistyötä EU:n jäsenvaltioiden välillä sen varmistamiseksi, että kaikki yritykset EU:ssa maksavat oikeudenmukaisen osuutensa veroista”. Arvonlisäveroa digiajalla koskeva aloite on näiden tavoitteiden mukainen. (4)Jotta voidaan lisätä veronkantoa rajatylittävistä liiketoimista ja päästä eroon nykyisestä hajanaisuudesta, joka johtuu siitä, että jäsenvaltiot panevat täytäntöön toisistaan poikkeavia raportointijärjestelmiä, olisi vahvistettava säännöt unionin digitaalista raportointia koskeville vaatimuksille. Tällaisten sääntöjen avulla olisi voitava tarjota verohallinnoille tietoja liiketoimikohtaisesti, mikä mahdollistasi tietojen ristiinvertailun, lisäisi verohallintojen valvontavalmiuksia ja loisi pelotevaikutusta säännösten noudattamatta jättämiselle sekä samalla vähentäisi säännösten noudattamisesta eri jäsenvaltioissa toimiville yrityksille aiheutuvia kustannuksia ja poistaisi esteitä sisämarkkinoilla. (5)Sekä verovelvollisten että verohallintojen raportoinnin automatisoinnin helpottamiseksi verohallinnoille ilmoitettavat liiketoimet olisi dokumentoitava sähköisesti. Sähköisen laskutuksen käytöstä olisi tultava oletusarvoinen järjestelmä laskujen laatimisessa. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava sallia muita tapoja kotimaisten luovutusten ja suoritusten tapauksessa. Tavaroiden luovuttajan tai palvelujen suorittajan sähköisten laskujen laatimiselta ja asiakkaille toimittamiselta ei pitäisi edellyttää verohallinnon ennakkolupaa tai -varmennusta. (6)Sähköisen laskun määritelmä olisi yhdenmukaistettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/55/EU käytetyn määritelmän kanssa, jotta arvonlisäveron raportointi voidaan standardoida. (7)Jotta arvonlisäveron raportointijärjestelmä voidaan panna tehokkaasti täytäntöön, on välttämätöntä, että verohallinto saa tiedot viivytyksettä. Sen vuoksi rajatylittäviä liiketoimia koskevan laskun laatimisen määräajaksi olisi asetettava kaksi työpäivää verotettavan tapahtuman toteutumisesta. (8)Sähköisen laskun olisi helpotettava valvontatarkoituksiin tarvittavien tietojen automaattista toimittamista verohallinnolle. Tätä varten sähköisen laskun olisi sisällettävä kaikki tiedot, jotka on myöhemmin toimitettava verohallinnolle. (9)Sähköisen laskun käyttö oletusarvoisena menetelmänä liiketoimien dokumentoinnissa arvonlisäverotarkoituksia varten ei olisi mahdollista, jos sähköisen laskun käyttö edellyttäisi edelleen vastaanottajan hyväksyntää. Sen vuoksi tällaista hyväksyntää ei tulisi enää vaatia sähköisten laskujen osalta. (10)Komissio on noudattanut velvoitettaan esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus 1 päivästä tammikuuta 2013 sovellettavien laskutussääntöjen vaikutuksista ja erityisesti siitä, missä määrin ne ovat tosiasiallisesti johtaneet yritysten hallinnollisten rasitteiden vähenemiseen, kuten direktiivin 2006/112/EY 237 artiklassa edellytetään. Koska tämä velvoite on jo täytetty, se olisi poistettava kyseisestä direktiivistä. (11)Velvoite toimittaa yhteenvetoilmoitukset yhteisöliiketoimista olisi poistettava, koska yhteisöliiketoimien digitaalista ilmoittamista koskevat vaatimukset kattavat niiden soveltamisalaan kuuluvat samat liiketoimet, mutta ne sisältävät nopeammin saatavilla olevia ja yksityiskohtaisempia tietoja. Digitaalista raportointia koskevat vaatimukset kattavat samat liiketoimet kuin yhteenvetoilmoitukset, lukuun ottamatta direktiivin 2006/112/EY 17 a artiklassa tarkoitettuja call off -varastojärjestelyjen piiriin kuuluvia liiketoimia, jotka olisi ilmoitettava laajennetun arvonlisäveron erityisjärjestelmän (OSS) ilmoituksella. (12)Jotta verovelvollisten olisi helpompi toimittaa laskuja koskevat tiedot, jäsenvaltioiden olisi annettava verovelvollisten käyttöön tarvittavat keinot tietojen toimittamiseksi siten, että verovelvollinen voi lähettää tiedot suoraan tai kolmas osapuoli kyseisen verovelvollisen puolesta.

(13)Vaikka yhteisöliiketoimien digitaalista raportointia koskevien vaatimusten mukaisesti toimitettavien tietojen olisi oltava samanlaisia kuin yhteenvetoilmoituksissa toimitettujen tietojen, on tarpeen pyytää verovelvollisia toimittamaan lisätietoja, mukaan lukien pankkiyhteystiedot ja maksujen määrät, jotta verohallinnot voivat seurata tavaroiden lisäksi myös rahavirtoja. (14)Olisi vältettävä tarpeettomien hallinnollisten rasitteiden aiheuttamista eri jäsenvaltioissa toimiville verovelvollisille. Sen vuoksi tällaisten verovelvollisten olisi voitava toimittaa vaaditut tiedot verohallinnoilleen käyttäen komission täytäntöönpanopäätöksessä (EU) 2017/1870 vahvistettua eurooppalaista standardia, joka täyttää direktiivin 2014/55/EU 3 artiklan 1 kohdassa säädetyn pyynnön ydinelementtien semanttista tietomallia koskevan eurooppalaisen standardin laatimisesta. Jäsenvaltioiden olisi voitava säätää tietojen ilmoittamiseksi lisämenetelmistä, joita tiettyjen verovelvollisten olisi helpompi noudattaa. (15)Jotta yhteisöliiketoimia koskevien tietojen ilmoittaminen voitaisiin yhdenmukaistaa tarvittavalla tavalla, ilmoitettavien tietojen olisi oltava samat kaikissa jäsenvaltioissa, eikä jäsenvaltioilla tulisi olla mahdollisuutta pyytää lisätietoja. (16)Tärkeä osa yhteisöliiketoimiin liittyvien arvonlisäveropetosten torjuntaa on tavaroiden luovuttajan tai palvelujen suorittajan ilmoittamien tietojen vertaaminen asiakkaan ilmoittamiin tietoihin. Tätä varten tavaroiden hankkijaa ja palvelujen vastaanottajaa olisi vaadittava ilmoittamaan tiedot yhteisöliiketoimistaan. (17)Useat jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön erilaisia raportointivaatimuksia alueellaan tapahtuville liiketoimille, mistä on aiheutunut merkittäviä hallinnollisia rasitteita eri jäsenvaltioissa toimiville verovelvollisille, koska näiden on mukautettava kirjanpitojärjestelmiään kyseisten vaatimusten noudattamiseksi. Jotta vältettäisiin tällaisista eroista seuraavat kustannukset, jäsenvaltioissa käyttöön otettujen järjestelmien, jotka koskevat verovelvollisten välisten vastikkeellisten luovutusten ja suoritusten ilmoittamista jäsenvaltion alueella, olisi oltava piirteiltään samanlaisia kuin yhteisöliiketoimiin sovellettava järjestelmä. Jäsenvaltioiden olisi säädettävä tietojen toimittamisessa käytettävistä sähköisistä välineistä, ja kuten yhteisöliiketoimien tapauksessa, verovelvollisen olisi voitava toimittaa tiedot täytäntöönpanopäätöksessä (EU) 2017/1870 vahvistetun eurooppalaisen standardin mukaisesti, vaikka asianomainen jäsenvaltio voisikin säätää lisäkeinoista tietojen toimittamiseksi. Verovelvollisen itsensä tai tämän puolesta toimivan kolmannen osapuolen olisi voitava toimittaa nämä tiedot. (18)Jäsenvaltioita ei tulisi velvoittaa panemaan täytäntöön digitaalista raportointia koskevaa vaatimusta, kun on kyse jäsenvaltion alueella tapahtuvista verovelvollisten välisistä vastikkeellisista tavaroiden luovutuksista ja palvelujen suorituksista. Jos ne kuitenkin panevat tällaisen vaatimuksen täytäntöön tulevaisuudessa, niiden olisi yhdenmukaistettava se yhteisöliiketoimien digitaalista raportointia koskevien vaatimusten kanssa. Jäsenvaltioiden, joilla on jo käytössä näitä liiketoimia koskeva raportointijärjestelmä, olisi mukautettava tällaisia järjestelmiä sen varmistamiseksi, että tiedot ilmoitetaan yhteisöliiketoimien digitaalista raportointia koskevien vaatimusten mukaisesti. (19)Digitaalista raportointia koskevien vaatimusten vaikuttavuuden arvioimiseksi komission olisi laadittava arviointikertomus, jossa tarkastellaan digitaalista raportointia koskevien vaatimusten vaikutusta arvonlisäverovajeen vähentämiseen sekä säännösten täytäntöönpanosta ja noudattamisesta verovelvollisille ja verohallinnoille aiheutuviin kustannuksiin, jotta voidaan todentaa, onko järjestelmä saavuttanut tavoitteensa vai tarvitseeko se lisämukautuksia. (20)Jäsenvaltioiden olisi voitava jatkaa muiden toimenpiteiden toteuttamista arvonlisäveron kannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja petosten estämiseksi. Niiden ei kuitenkaan tulisi saada asettaa ylimääräisiä raportointivelvollisuuksia liiketoimille, jotka kuuluvat digitaalista raportointia koskevien vaatimusten piiriin. (21)Alustatalous on tuonut esiin eräitä arvonlisäverosääntöjen soveltamiseen liittyviä ongelmia, jotka koskevat erityisesti palvelun tarjoajan verotusaseman määrittämistä sekä pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) ja muiden yritysten tasapuolisia toimintaedellytyksiä. (22)Alustatalous on johtanut perusteettomaan kilpailun vääristymiseen sellaisten verkkoalustojen kautta suoritettavien luovutusten ja suoritusten välillä, jotka jäävät arvonlisäverotuksen ulkopuolelle, ja perinteisessä taloudessa suoritettavien, arvonlisäveron alaisten luovutusten ja suoritusten välillä. Vääristymä on ollut selkeintä sähköisen kaupankäynnin kahdella suurimmalla alustatalouden alalla eli lyhytaikaisessa majoitusvuokrauksessa ja matkustajaliikenteessä. (23)Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa säännöt, joilla puututaan kilpailun vääristymiseen lyhytaikaisen majoitusvuokrauksen ja matkustajaliikenteen aloilla muuttamalla alustojen roolia arvonlisäveron kantamisessa (jolloin niistä tulee ”oletettu luovuttaja”). Tämän mallin mukaan alustat olisi velvoitettava kantamaan arvonlisävero silloin, kun arvonlisävero on maksettava, mutta alkuperäinen luovuttaja ei veloita sitä, koska tämä voi olla esimerkiksi luonnollinen henkilö tai verovelvollinen, joka käyttää pienyritysten erityisjärjestelmää. (24)Jäsenvaltioilla on erilaisia tulkintoja alustojen muille kuin verovelvollisille tarjoamien avustuspalvelujen suorituspaikasta. Sen vuoksi on tarpeen selventää tätä sääntöä. (25)Jotkin jäsenvaltiot soveltavat lyhytaikaiseen majoitusvuokraukseen arvonlisäverovapautusta direktiivin 2006/112/EY 135 artiklan 2 kohdan nojalla, mutta toiset eivät niin tee. Tasapuolisen kohtelun ja johdonmukaisuuden varmistamiseksi – samalla kun pyritään edelleen torjumaan kilpailun vääristymistä majoitusalalla – olisi selvennettävä, että tällaista vapautusta ei sovelleta lyhytaikaiseen majoitusvuokraukseen. Perusteita, joilla määritetään lyhytaikainen majoitusvuokraus, jonka katsotaan olevan samankaltaista kuin hotellimajoitus, sovelletaan ainoastaan tämän direktiivin tarkoituksissa, eivätkä ne vaikuta unionin muussa lainsäädännössä käytettyihin määritelmiin. Sen vuoksi tällä direktiivillä ei luoda EU:n määritelmää lyhytaikaiselle majoitusvuokraukselle. (26)Jotta voidaan välttää luovutuksiksi katsottavia toimia toteuttavien alustojen sisällyttäminen tahattomasti matkatoimistoja koskevaan erityisjärjestelmään tai päinvastoin, liiketoimet, joissa alusta on oletettu luovuttaja, olisi jätettävä kyseisen erityisjärjestelmän ulkopuolelle. (27)Tämä ehdotus ei vaikuta muissa unionin säädöksissä vahvistettuihin sääntöihin, erityisesti digitaalisten palvelujen sisämarkkinoista ja direktiivin 2000/31/EY muuttamisesta 19 päivänä lokakuuta 2022 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) 2022/2065 (digipalvelusäädös), jolla säännellään verkkoalustojen palvelujen tarjoamisen muita näkökohtia, kuten verkkoalustojen tarjoajiin sovellettavia velvoitteita, joiden perusteella kuluttajat voivat tehdä etäsopimuksia elinkeinonharjoittajien kanssa. (28)Neuvoston direktiiveillä (EU) 2017/2455 ja 2019/1995 muutettiin direktiiviä 2006/112/EY rajatylittävän sähköisen kuluttajakaupan verotusta unionissa koskevien arvonlisäverosääntöjen osalta. Näillä muutosdirektiiveillä vähennettiin kilpailun vääristymiä, parannettiin hallinnollista yhteistyötä ja otettiin käyttöön eräitä yksinkertaistuksia. Vaikka kyseisillä direktiiveillä tehdyt muutokset, joita sovelletaan 1 päivästä heinäkuuta 2021, ovat olleet suurelta osin onnistuneita, on kuitenkin havaittu, että tiettyjä parannuksia tarvitaan. (29)Tätä varten olisi selkeytettävä eräitä voimassa olevia sääntöjä. Näitä ovat muun muassa direktiivin 2006/112/EY 59 c artiklassa säädetyn 10 000 euron kalenterivuotuisen kynnysarvon laskentaa koskeva sääntö, jonka alittuessa televiestintäpalvelujen, radio- ja televisiolähetyspalvelujen ja sähköisten palvelujen (TBE) suorituksista sekä yhteisön sisäisestä tavaroiden etämyynnistä, jonka suorittaa unioniin sijoittautunut luovuttaja, joka on sijoittautunut vain yhteen jäsenvaltioon, voidaan edelleen kantaa arvonlisäveroa siinä jäsenvaltiossa, johon kyseisiä TBE-palveluja suorittava verovelvollinen on sijoittautunut tai jossa kyseiset tavarat sijaitsevat lähetyksen tai kuljetuksen alkaessa. Direktiivin 2006/112/EY 59 c artiklaa olisi muutettava sen varmistamiseksi, että 10 000 euron raja-arvoa laskettaessa otetaan huomioon ainoastaan sellaisten tavaroiden yhteisön sisäinen etämyynti, jotka luovutetaan verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltiosta, mutta ei toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevasta varastosta tapahtuvaa etämyyntiä. (30)Direktiiviä 2006/112/EY olisi muutettava myös sen selventämiseksi, että kaikki unionin ulkopuolelle sijoittautuneiden verovelvollisten unionissa suorittamat kuluttajakaupan palvelujen suoritukset kuuluvat yhteisöön sijoittautumattomien verovelvollisten suorittamia palveluja koskevan erityisjärjestelmän, jäljempänä ’muu kuin unionin järjestelmä’, soveltamisalaan, eivätkä ainoastaan palvelujen suoritukset unioniin sijoittautuneille asiakkaille. Neuvoston direktiivillä (EU) 2022/542 käyttöön otettujen uusien arvonlisäverokantoja koskevien sääntöjen sekä pk-yrityksiä koskevien uusien sääntöjen odotettavissa olevan voimaantulon vuoksi ja jotta voidaan ottaa huomioon direktiivin 2006/112/EY 151 artiklan mukaiset vapautukset, jotka koskevat tavaroiden luovutuksia ja palvelujen suorituksia, jotka toteutetaan muun muassa diplomaattisten ja konsulisuhteiden puitteissa sekä eräille muille kansainvälisille elimille, on lisäksi tarpeen laajentaa direktiivin 2006/112/EY XII osaston 6 luvun 3 jakson mukaista unionin OSS-järjestelmää varmistamalla, että arvonlisäverosta vapautetut luovutukset ja suoritukset, kuten pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) toteuttamat luovutukset ja suoritukset, sisältyvät kyseiseen järjestelmään. Lisäksi direktiiviä 2006/112/EY olisi muutettava sen selventämiseksi, mihin mennessä erityisjärjestelmiä käyttävä verovelvollinen voi tehdä muutoksia asiaa koskeviin arvonlisäveroilmoituksiin kaikissa kolmessa nykyisessä yksinkertaistamisjärjestelmässä, jotka ovat muu kuin unionin OSS-järjestelmä, unionin OSS-järjestelmä ja tuontia koskeva OSS järjestelmä, jäljempänä ’IOSS-järjestelmä’. Tämän täsmennyksen ansiosta järjestelmiin rekisteröityneet verovelvolliset voivat tehdä korjauksia asiaa koskeviin arvonlisäveroilmoituksiin kyseisten ilmoitusten jättämisen määräaikaan saakka. Lisäksi olisi määritettävä selkeästi verotettavan tapahtuman ajoitus unionin ja muun kuin unionin OSS-järjestelmän mukaisten luovutusten ja suoritusten osalta, jotta vältetään eroavaisuudet sääntöjen soveltamisessa jäsenvaltioiden välillä. (31)Arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröityminen vaaditaan yleensä kaikissa jäsenvaltioissa, joissa suoritetaan verollisia liiketoimia. Direktiivillä (EU) 2017/2455 kuitenkin lisättiin direktiiviin 2006/112/EY toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on vähentää moninkertaisten arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröintien tarvetta. Jotta moninkertaisten arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröintien tarvetta voitaisiin vähentää entisestään, on yksilöity eräitä laajentamistoimenpiteitä, joiden tavoitteena on yhteinen arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröinti unionissa. Sen vuoksi olisi vahvistettava sääntöjä, jotka mahdollistavat tällaiset laajentamistoimenpiteet. (32)Direktiivillä (EU) 2017/2455 muun muassa laajennettiin OSS-järjestelmän soveltamisalaa siten, että se kattaa kaikki rajatylittävät palvelujen suoritukset muille kuin verovelvollisille unionissa ja kaiken yhteisön sisäisen tavaroiden etämyynnin. Sähköiset rajapinnat, kuten markkinapaikat ja alustat, joista tulee tiettyjen tavaroiden oletettuja luovuttajia unionissa, voivat poikkeuksellisesti myös ilmoittaa tiettyjä kotimaisia tavaroiden luovutuksia unionin OSS-järjestelmässä. Kun tavoitteena on yhteinen arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröinti unionissa, sen tukemiseksi unionin OSS-järjestelmän soveltamisalaa olisi laajennettava edelleen kattamaan muut tavaroiden luovutukset, mukaan lukien sellaiset kotimaiset tavaroiden luovutukset kuluttajakaupassa, joita suorittavat verovelvolliset, joita ei ole rekisteröity arvonlisäverovelvolliseksi kulutusjäsenvaltiossa, jotta voidaan varmistaa, että yritysten ei tarvitse rekisteröityä arvonlisäverovelvolliseksi jokaisessa jäsenvaltiossa, jossa tällaisia tavaroiden luovutuksia kuluttajille tapahtuu. Lisäksi unionin OSS-järjestelmän soveltamisala olisi laajennettava kattamaan myös voittomarginaalijärjestelmään kuuluvien tavaroiden kotimaiset luovutukset mille tahansa henkilölle, kun kyseiset tavarat luovuttaa verovelvollinen (verovelvollinen jälleenmyyjä), jota ei ole tunnistettu jäsenvaltiossa, jossa tällaisia tavaroiden luovutuksia tehdään. Tämä muutos mahdollistaisi sen, että verovelvolliset jälleenmyyjät voisivat hyötyä OSS-järjestelmän yksinkertaistuksista ja että näistä luovutuksista kannettava arvonlisävero voidaan ilmoittaa ja maksaa yhdessä tunnistamisjäsenvaltiossa unionin laajennetun OSS-järjestelmän kautta.

(33)Arvonlisäveron veloittaa ja tilittää tavallisesti tavaroiden luovuttaja tai palvelujen suorittaja. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin tietyissä olosuhteissa säätää, että käännetyn verovelvollisuuden järjestelmässä arvonlisäveron maksaa vastaanottaja eikä luovuttaja tai suorittaja. Jotta voidaan edelleen edistää tavoitetta, joka koskee yhteistä arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröintiä unionissa, olisi vahvistettava sääntöjä, jotka koskevat käännetyn verovelvollisuuden pakollista soveltamista jäsenvaltioissa tilanteissa, joissa luovuttaja tai suorittaja ei ole sijoittautunut arvonlisäverotuksellisesti jäsenvaltioon, jossa arvonlisävero on maksettava. Luovuttajalla tai suorittajalla, joka toteuttaa tavaroiden luovutuksia tai palvelujen suorituksia henkilölle, joka on rekisteröity arvonlisäverovelvolliseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa luovutus tai suoritus on verollinen, olisi oltava oikeus soveltaa käännettyä verovelvollisuutta. Valvontaa varten tällaiset luovutukset ja suoritukset olisi ilmoitettava yhteenvetoilmoituksessa. (34)Direktiivillä (EU) 2017/2455 lisättiin direktiiviin 2006/112/EY sähköisille rajapinnoille, kuten markkinapaikoille ja alustoille, vastuu silloin, kun ne toimivat oletettuna luovuttajana, jos ne mahdollistavat tietyt tavaroiden luovutukset kuluttajille unionissa. Unionissa tapahtuvien tavaroiden luovutusten osalta oletettua luovuttajaa koskeva sääntö rajoittuu tällä hetkellä muille kuin verovelvollisille henkilöille suoritettaviin tavaroiden luovutuksiin, jos kyseisiä tavaroita luovuttavat unioniin sijoittautumattomat verovelvolliset unionissa. Jotta voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset unionin ja sen ulkopuolisten elinkeinonharjoittajien välillä ja minimoida rajatylittävästä liiketoiminnasta unionissa aiheutuvat kustannukset, olisi hyväksyttävä toimenpiteitä, joilla vähennetään edelleen sähköisten rajapintojen kautta toimiville unionin myyjille säännösten noudattamisesta aiheutuvaa rasitetta. Laajennetun soveltamisalan mukaan oletettua luovuttajaa koskeva sääntö kattaisi kaikki sähköisen rajapinnan mahdollistamat tavaroiden luovutukset unionissa riippumatta siitä, mihin alkuperäinen luovuttaja on sijoittautunut, ja riippumatta hankkijan asemasta. (35)Direktiivillä (EU) 2017/2455 lisättiin direktiiviin 2006/112/EY erityinen yksinkertaistus, IOSS-järjestelmä, jonka tarkoituksena oli vähentää tiettyjen arvoltaan vähäisten tavaroiden tuontiin liittyvää arvonlisäverosäännösten noudattamisesta kuluttajille aiheutuvaa rasitetta unionissa. Näin ollen verovelvollisten, jotka valitsevat rekisteröitymisen IOSS-järjestelmään, ei tarvitse rekisteröityä arvonlisäverovelvolliseksi jokaisessa jäsenvaltiossa, jossa he harjoittavat tavaroiden tuontia kuluttajille. Sen sijaan näistä luovutuksista ja suorituksista maksettavan arvonlisäveron voi ilmoittaa ja maksaa yhdessä jäsenvaltiossa IOSS-järjestelmän kautta. Jotta voidaan edelleen tukea ja tehostaa arvonlisäverosäännösten noudattamista tiettyjen tuontitavaroiden osalta, olisi hyväksyttävä toimenpiteitä, joilla tehdään IOSS-järjestelmän käytöstä pakollista sähköisille rajapinnoille, kuten markkinapaikoille ja alustoille, kun ne mahdollistavat tietyt tavaroiden tuonnit kuluttajille unionissa. Verovelvolliset, jotka ylläpitävät sähköisiä rajapintoja ja mahdollistavat yksinomaan kotimaiset luovutukset ja suoritukset sijoittautumisjäsenvaltiossaan, olisi kuitenkin jätettävä toimenpiteen soveltamisalan ulkopuolelle. (36)Jotta voidaan varmistaa direktiivin 2006/112/EY yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä toimivalta turvata IOSS-järjestelmän arvonlisäverotunnisteiden asianmukainen käyttö ja tarkastusprosessi kyseisessä direktiivissä säädettyä vapautusta varten. Tämän toimivallan siirron nojalla komission olisi voitava hyväksyä täytäntöönpanosäädös, jolla otetaan käyttöön erityistoimenpiteitä tietyntyyppisten veropetosten tai veron kiertämisen estämiseksi. Tällaisiin erityistoimenpiteisiin kuuluu muun muassa yksilöllisen lähetysnumeron liittäminen IOSS-järjestelmän arvonlisäverotunnisteeseen. Tätä toimivaltaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 5 artiklassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen, ja tätä varten komiteana olisi oltava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 904/2010 58 artiklalla perustettu komitea. (37)Luovuttajan tai suorittajan rekisteröityminen arvonlisäverovelvolliseksi vaaditaan, jos luovuttajaa tai suorittajaa ei ole rekisteröity arvonlisäverovelvolliseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa arvonlisävero on maksettava. Erityisesti verovelvollisen omien tavaroiden siirtäminen toiseen jäsenvaltioon muun muassa hänen sähköiseen kaupankäyntiin liittyvää toimintaansa varten edellyttää rekisteröintiä jäsenvaltioissa, joista tavarat siirretään ja joihin ne siirretään. Kun tavoitteena on yhteinen arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröinti unionissa, olisi edelleen vähennettävä tapauksia, joissa vaaditaan moninkertaisia arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröi