Euroopan parlamentin päätöslauselma valtiontuen uudistamisesta vuosina 2005-2009 (2005/2165(INI))



Virallinen lehti nro 290 E , 29/11/2006 s. 0097 - 0104



P6_TA(2006)0054 Valtiontuen uudistaminen 2005-2009 Euroopan parlamentin päätöslauselma valtiontuen uudistamisesta vuosina 2005-2009 (2005/2165(INI)) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission mietinnön "Valtiontuen toimintasuunnitelma — valtiontukien vähentäminen ja tarkempi kohdentaminen: suunnitelma valtiontuen uudistamiseksi vuosina 2005-2009" (KOM(2005)0107), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Neuvotteluasiakirja innovaatiotuesta" (KOM(2005)0436), - ottaa huomioon 28. marraskuuta 2005 tehdyn komission päätöksen 2005/842/EY perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan määräysten soveltamisesta tietyille yleisiin taloudellisiin tarkoituksiinliittyviä palveluja tuottaville yrityksille korvauksena julkisista palveluista myönnettävään valtiontukeen [1], - ottaa huomioon 28. marraskuuta 2005 annetun komission direktiivin 2005/81/EY jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta sekä tiettyjen yritysten taloudellisen toiminnan avoimuudesta annetun direktiivin 80/723/ETY muuttamisesta [2], - ottaa huomioon parlamentille 8. syyskuuta 2004 tiedoksi toimitetun komission työasiakirjan julkisen palvelun korvaamista koskevasta yhteisön kehyksestä, - ottaa huomioon komission 21. joulukuuta 2005 antaman tiedonannon kansallisen aluetuen säännöksistä 2007-2013, - ottaa huomioon Lissabonin strategian tavoitteet, - ottaa huomioon 15. ja 16. maaliskuuta 2002 kokoontuneen Barcelonan Eurooppa-neuvoston ja 15. ja 16. kesäkuuta 2001 kokoontuneen Göteborgin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, ja erityisesti määräykset, joiden mukaan jäsenvaltiot sopivat Euroopan unionin valtiontukien tason alentamisesta ja niiden uudelleensuuntaamisesta yhteisten etujen mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin, - ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 2, 5, 16, 73, 86, 87 ja 88 artiklan, - ottaa huomioon yleishyödyllisiä palveluja koskevat aiemmat päätöslauselmansa ja etenkin 17. joulukuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta yleishyödyllisistä palveluista Euroopassa [3], 18. toukokuuta 2000 antamansa päätöslauselman luonnoksesta komission direktiiviksi jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta annetun komission direktiivin 80/723/ETY muuttamisesta [4], 13. marraskuuta 2001 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta yleishyödyllisistä palveluista Euroopassa [5], 14. tammikuuta 2004 antamansa päätöslauselman komission vihreästä kirjasta yleishyödyllisistä palveluista [6] ja 22. helmikuuta 2005 antamansa päätöslauselman julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävästä valtiontuesta [7], - ottaa huomioon 12. tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 69/2001 EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen [8], - ottaa huomioon jäsenvaltioiden Roomassa 29. lokakuuta 2004 allekirjoittaman perustuslakisopimuksen I-3, I-5, II-96, III-122, III-166, III-167 ja III-238 artiklan, - ottaa huomioon yleishyödyllisiä palveluja koskevan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoelman ja etenkin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeusasiassa C-280/00, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg vastaan Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH 24. heinäkuuta 2003 tekemän päätöksen [9], - ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan, - ottaa huomioon talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnön ja aluekehitysvaliokunnan lausunnon (A6-0009/2006), A. ottaa huomioon, että valtiontukea koskevien määräysten olisi oltava yksinkertaisia, avoimia ja tehokkaita, B. ottaa huomioon, että markkinatalous on kaikkein tehokkain menetelmä rajallisten resurssien jakamiseksi; ottaa huomioon, että valtiontuen olisi oltava viimeinen käytettävissä oleva keino, C. ottaa huomioon, että valtiontuella olisi oltava selkeästi määritellyt tavoitteet, sen olisi oltava suhteellista ja ennen kaikkea sitä olisi myönnettävä tilapäisesti, D. ottaa huomioon, että valtiontuki voi olla tarpeellinen, kun pyritään saavuttamaan Euroopan kilpailukyvyn tai teknisen riippumattomuuden tavoitteet Euroopan yhteistä etua koskevien EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisten hankkeiden yhteydessä, E. ottaa huomioon, että EU:ssa vuosittain myönnettävä valtiontuki vastaa varovaisimpienkin arvioiden mukaan yli 50 prosenttia EU:n vuosibudjetista; ottaa huomioon, että laskettuna osuutena bruttokansantuotteesta valtiontuki vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa (0,10 prosentista 2,76 prosenttiin vuonna 2003), mikä saattaa vääristää markkinoita huomattavasti, F. ottaa huomioon, että valtiontuki ovat veronmaksajien kustantamaa, ja sitä on käytettävä vastuullisesti siten, että rahalle saadaan kustannustehokasta vastinetta, G. ottaa huomioon, että valtiontuen myöntämisperusteita olisi tarkasteltava säännöllisesti ja asianmukaisin väliajoin; katsoo että valtiontukien säännöllisen seurannan ja tarkistamisen tehtävää ei saisi siirtää jäsenvaltioiden kansallisille tarkastuselimille, H. ottaa huomioon, että valtiontuen myöntämisen tehokas ja tiukka valvonta on tarpeen reilun kilpailun ja avoimuuden varmistamiseksi ja syrjinnän välttämiseksi, I. ottaa huomioon, että komission olisi toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita soveltaessaan keskityttävä rikkomuksiin, joilla on merkittäviä seurauksia sisämarkkinoihin, koska valtiontuki ei sovellu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan mukaan vain "siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan", J. ottaa huomioon, että valtiontuki, joka ei vääristä kilpailua, on luvallinen keino edistää talouden kehitystä ja voi olla keino edistää talouskasvua ja työpaikkoja koskevaa Lissabonin agendaa muiden yhteisön rahoitusvälineiden, kuten rakennerahastojen, ohella, K. ottaa huomioon, että valtiontuen valvontapolitiikan tehokkuus edellyttää parempaa tiedonkulkua kyseisiä toimijoita koskevista vaikutuksista, L. katsoo, että valtiontuen käytöstä saatavat edut voivat ylittää selvästi kustannukset silloin, kun valtiontukea käytetään järkevästi ja toteutetaan perusteellinen kustannus-hyöty-analyysi, M. katsoo, että jäsenvaltioissa ei ole yhteisön tason tukien valvontaan verrattavissa olevaa seurantajärjestelmää, N. katsoo, että parlamentti on aikaisemmissa valtiontukea koskevissa päätöslauselmissaan ja säännöllisissä keskusteluissaan komission edustajien kanssa talous- ja raha-asioiden valiokunnassa toistuvasti vaatinut toimia avoimuuden lisäämiseksi, Yleistä 1. pitää myönteisenä komission aikomusta nykyaikaistaa valtiontukikäytäntöjä ja -menettelyjä, kuten valtiontuen uudistamissuunnitelmassa on esitetty, etenkin oikeusvarmuutta lisäämällä, rahoitusnäkökulmaa edistämällä, asianosaisten kuulemisesta saatavaa avoimuutta lisäämällä ja päätöksentekoprosesseja edistämällä; 2. on yhtä mieltä komission kanssa siitä, että valtiontukipolitiikkaa on laajasti uudistettava; 3. toteaa, että valtiontukipolitiikka on olennainen osa kilpailupolitiikkaa ja että valtiontuen valvonta heijastaa tarvetta taata tasapuoliset edellytykset kaikille Euroopan yhteismarkkinoilla toimiville yrityksille; painottaa kuitenkin, että valtiontuella voidaan perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisesti edesauttaa myös muiden EU:n tavoitteiden, erityisesti perustamissopimuksen 2 artiklassa mainittujen tavoitteiden, saavuttamista; 4. muistuttaa, että perustamissopimuksen 86 ja 87 artiklassa nimenomaisesti sallitaan joitakin poikkeuksia valtiontuen kieltämiselle, jos ehdotetuilla tukijärjestelmillä on selvästi määritelty hyödyllinen vaikutus väestöön ja ympäristöön ja jos tuki ei häiritse EU:n yleistä toimintaa; pitää näin ollen olennaisen tärkeänä, että arvioitaessa valtiontuen yhteensopivuutta perustamissopimuksen kanssa, säilytetään oikea tasapaino toisaalta sen välillä, että tuella on kielteinen vaikutus kilpailuun, ja toisaalta siihen liittyvien yhteisön yhteisen edun mukaisten myönteisten vaikutusten välillä; 5. painottaa, että oikeudellisen epävarmuuden poistamiseksi komission päätösten olisi oltava yhteisöjen tuomioistuimen päätösten mukaisia; katsoo, että valtiontukea koskevaan toimintasuunnitelmaan on liityttävä tarvittavassa määrin lainsäädäntöaloitteita, jotka mahdollistavat valtiontuen uudistamisen EU:n toivomalla tavalla sekä oikeudellisen varmuuden lisäämisen; 6. ehdottaa, että komissio julkaisee mahdollisimman johdonmukaisia ohjeita valtiontuen myöntämistä koskevien yhteisöjen tuomioistuimen päätösten tulkinnasta, riippumatta siitä perustuvatko päätökset perustamissopimuksen määräyksiin vai johdettuun oikeuteen sisältyviin säännöksiin; 7. korostaa, että on tehtävä johtopäätökset sekä epäonnistuneen valtiontuen myöntämisestä että myös tapauksista, joissa tuki on osoittautunut tehokkaaksi välineeksi tavoitteiden saavuttamisessa; tähdentää, että kilpailua vääristävä valtiontuki olisi lakkautettava; 8. toivoo, että komissio julkaisee parlamentille ja neuvostolle osoitetun vuotuisen kertomuksen jäsenvaltioissa myönnetyistä valtiontuista; 9. pyytää komissiota tässä yhteydessä soveltamaan ankaria raportointisääntöjä, jotka koskevat jäsenvaltiota sekä tuen saajaa; pyytää komissiota tarkistamaan valtiontukien tulostaulua tämän mukaisesti; 10. katsoo, että nykyisessä globaalitaloudessa on ensisijaisen tärkeää, että yhteisön tasolla asetetuissa säännöissä otetaan huomioon kansainvälisen kilpailun ehdot; 11. kehottaa komissiota tutkimaan, vaikuttaako periaatteessa mahdollinen tuen enimmäismäärä (enimmillään 50 prosenttia) markkinataloudellisesta näkökulmasta liian korkealta, sillä näin suuri tukiosuus mahdollistaa yrityksen perustamisen ilman omaa pääomaa, mikä ei vastaa markkinatalouden periaatetta yritystaloudellisesta vastuusta; 12. pitää myönteisenä valtiontukea koskevaan toimintasuunnitelmaan sisältyvää komission toteamusta, jonka mukaan yhteisön päätavoitteisiin kuuluu työllisyyden korkea taso, kestävä kasvu sekä taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus; Vahvempi taloudellinen näkemys 13. pitää myönteisenä komission tavoitetta valtiontukea koskevan taloudellisen lähestymistavan hienosäädöstä ja resurssiensa keskittämisestä kilpailun ja kaupan vääristymisen kannalta vaikeimpiin tapauksiin Lissabonin ja Göteborgin strategioiden tavoitteiden mukaisesti; 14. kehottaa määrittelemään tiukasti komission taloudellisen lähestymistavan, jotta lisätään kyseisten toimijoiden oikeusvarmuutta; katsoo näin ollen, että komission taloudellisen analyysin on perustuttava määriteltyihin kriteereihin ja otettava mallia kilpailuoikeuden muilla aloilla voimassa olevista menettelyistä varmistaen kuitenkin, ettei menettelyistä tule liian raskaita; 15. vaatii komissiota soveltamaan kumpaakin laittoman tuen arviointia koskevaa kriteeriä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti (kilpailun vääristyminen tai sen uhka ja vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan) kaikkiin sen taloudellista analyysia koskeviin päätöksiin; pyytää komissiota vahvistamaan ja täsmentämään näkemyksensä molemmista kriteereistä täsmällisinä säännöksinä; 16. ehdottaa, että komissio antaa sekä täsmällisemmän määritelmän markkinoiden epäonnistumisesta, mukaan lukien selvitys siitä, milloin määritelmää sovelletaan, sekä kehittää yhtenäisen metodologian; vaatii, että konseptin on oltava käyttökelpoinen, niin että jäsenvaltiot ja edunsaajat voivat soveltaa sitä ja hyötyä siitä käytännössä; vaatii, että uuteen konseptiin on liityttävä menettelyjen lyheneminen; pyytää komissiota tarkentamaan markkinoiden epäonnistumista koskevan määritelmän rajoja ja selkeyttämään kyseisen määritelmän ja perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisten valtiontuen kieltämistä koskevien ehtojen välistä suhdetta; 17. panee merkille komission varapuheenjohtajan Siim Kallasin aloitteen maataloustukien myöntämismenettelyn avoimuuden lisäämiseksi, mikä edellyttäisi että jäsenvaltiot julkaisevat tuensaajien nimet ja tuen määrän Internetissä, ja suosittelee tämän järjestelyn ulottamista kaikkiin valtiontukiin; suosittelee että jäsenvaltiot vaativat yrityksiä julkaisemaan täsmälliset tiedot vastaanotetuista tuista, jotta osakkaat voisivat paremmin arvioida yrityksen todellista suorituskykyä etenkin tapauksissa, joissa valtiontukia saatetaan sitten leikata; 18. varoittaa sekä jäsenvaltioiden että yhteisön myöntämän valtiontuen mahdollisesta haitallisuudesta silloin, kun se kannustaa potentiaalisia tuensaajayrityksiä siirtämään toimintansa jäsenvaltiosta toiseen, yritysten pyrkiessä "kalastelemaan" tukia, ilman että se mitenkään edistää EU:n yhteisten tavoitteiden saavuttamista; Innovaatiot sekä tutkimus ja kehittäminen 19. korostaa innovaatioiden sekä tutkimuksen ja kehittämisen merkitystä EU:n kilpailukyvylle globaalisessa taloudessa; 20. korostaa, että tutkimukseen ja kehitykseen myönnettävää valtiontukea on arvioitava Lissabonin tavoitteiden valossa ja että niiden avulla jäsenvaltiot voisivat sekä puuttua markkinahäiriöihin että kehittää toimia, jotka kannustavat teollisuutta investoimaan enemmän tutkimukseen ja kehitykseen; korostaa kuitenkin, että tutkimus- ja kehittämistuki ei saa johtaa kilpailua vääristävään tukeen, erityisesti suosimalla vakiintuneita markkinatoimijoita; tähdentää, että jäsenvaltioissa on ohitettava säännökselliset ja verotukselliset esteet, jotka estävät uuden ja innovatiivisen elinkeinoelämän kehittymistä; 21. toteaa, että EU:n ympäristöteknologioiden, ja varsinkin energia-alan teknologioiden, kehittymistä ovat jarruttaneet EU-maiden fossiilisille polttoaineille ja ydinvoimalle maksamat huomattavat valtiontuet; uskoo lujasti periaatteeseen, että ulkoiset kustannukset olisi sisällytettävä eri lähteistä saatavan energian hintoihin ja että saman periaatteen olisi oltava perustana EU:n valtiontukia koskevien ohjeiden uudistamisessa; 22. tukee voimakkaasti valtiontuen joustavuutta julkisen alan tutkimuslaitosten ja yliopistojen innovatiivisten ideoiden luomiseksi ja edistämiseksi, sekä selkeitä ja yksinkertaisia sääntöjä kyseisten ideoiden ja asiantuntemuksen siirtämisestä liike-elämään; tukee tässä yhteydessä julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyön avulla saavutettavia lisäinnovaatioita; 23. korostaa, että tutkimus- ja kehittämisalan tuella ei saa suosia yksittäisiä yrityksiä; vaatii komissiota suuntaamaan tukea "innovaatiokeskittymien" tutkimus- ja kehitystyöhön; 24. tukee komissiota sen aikomuksessa joustavoida valtiontukijärjestelmää siten, että tavoitteena on tukea innovaatioprosesseja tavalla, joka on oikeassa suhteessa siihen, kuinka "etäällä" ne ovat markkinoista; Riskipääoma 25. katsoo, että eräissä jäsenvaltioissa etenkin pienyrityksille tarkoitetun riskipääoman myöntäminen ei ole riittävää säännöksellisistä puutteista ja sellaisista verotusjärjestelmistä johtuen, jotka eivät tarjoa kannustimia; pitää siksi myönteisenä sitä, että komissio tarkistaa valtiontuesta ja riskipääomasta esittämäänsä tiedonantoa [10], jonka soveltamisen on määrä päättyä elokuussa 2006; 26. korostaa, että uusien yritysten ja uusien innovatiivisten pk-yritysten kehitystä on tuettava esimerkiksi soveltuvien verotuksellisten kannustimien avulla; 27. korostaa, että hyväksymismenettelyjen on oltava keveämpiä ja nopeampia; suosii tässä yhteydessä pk-yritysten pientukia koskevia poikkeuksia; Yleishyödylliset palvelut 28. kehottaa komissiota huolehtimaan vihdoin yleishyödyllisten palvelujen tuen juridisesta selkeydestä; 29. katsoo, että liialliset korvaukset ovat tärkein peruste ja näin ollen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut ovat valtiontukea vain niissä tapauksissa, joissa perusteltujen korvausten ehdot eivät täyty eikä niiden täyttymistä voida osoittaa; 30. pahoittelee, että siinä, miten komissio aikoo käytännössä tulkita yhteisöjen tuomioistuimen Altmarkpäätökseen sisältyviä kriteerejä, on edelleen suuria eroja; kehottaa komissiota esittämään Altmark-päätökseen sisältyvää neljättä kriteeriä koskevan selkeän ja tarkan tulkintatiedonannon, siten että otetaan huomioon eri alojen erityispiirteet; 31. pyytää komissiota kiinnittämään erityistä huomiota valtiontuen järjestämiseen julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuussuhteille ja antamaan lainsäädäntöä koskevia ohjeita kaikissa kysymyksissä, jotka liittyvät valtiontukisääntöjen soveltamiseen tässä yhteydessä, sillä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuussuhteet ovat yhä tärkeämpiä, kun rakennetaan vähemmän kehittyneiden alueiden infrastruktuuria, ja vaatii etenkin julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden hyödyntämisen yksinkertaistamista asianmukaisin säännöksin; katsoo, että tässä yhteydessä on erityisesti varmistettava avoimuus; 32. toteaa, että pienemmät julkisen palvelun yritykset on jätetty valtiontukisäännösten soveltamisen ulkopuolelle; pohtii kuitenkin, onko pienten ja suurten yritysten ero valtiontukisäännösten soveltamisessa riittävä; pyytää siksi komissiota arvioimaan valtiontukisäännösten vaikutuksia markkinoiden perusteella eikä kyseisen julkisen palvelun yrityksen koon perusteella; Poikkeukset 33. tukee komission antamaa yleistä poikkeusasetusta nykyisten poikkeusten yksinkertaistamiseksi ja konsolidoimiseksi, erityisesti kun on kyse koulutuksesta, pk-yrityksistä ja työllisyydestä, ja laajempien, etenkin pk-yrityksille ja tutkimus- ja kehittämistoimintaan osoitetun valtiontuen poikkeusten sisällyttämiseksi edellyttäen, että pienten yritysten suurille yrityksille myöntämää ristiinrahoitusta seurataan ja että se tarvittaessa kielletään; yhtyy komission näkemykseen resurssien keskittämisestä kaikkein vääristävimpiin tukiin; katsoo, että ilmoitusmenettelyjen ja viivytysten olisi oltava suhteessa kyseisestä tuesta johtuvaan vakavaan kilpailun vääristymiseen; katsoo, että yksi oikeudellinen väline voi helpottaa myös poikkeusten laajentamista tulevaisuudessa siten, että kunkin tukityypin pieniä summia ei enää tarvitse ilmoittaa; 34. korostaa tarvetta varmistaa, että yleiset poikkeussäännökset johtavat menettelyjen todelliseen yksinkertaistamiseen ja selkeiden, täsmällisten ja yksiselitteisten määräysten syntymiseen siten, että ne eivät vaaranna valtiontuen vähentämistä koskevaa kokonaistavoitetta; 35. pitää myönteisenä ehdotusta nostaa vähittäiskynnystä; ehdottaa, että kynnys asetetaan 200000 euroon eli se kaksinkertaistetaan; pyytää komissiota tässä yhteydessä käsittelemään kumulaatiovalvonnan ongelmaa; Aluetuet 36. pitää myönteisenä komission suuntaviivoja kansallisen aluetuen säännöksistä 2007-2013 [11]; painottaa, että aluetukien uudistamisessa olisi kiinnitettävä enemmän huomiota alueellisiin kriteereihin, jotta voidaan erottaa toisistaan EU:n vakaan talouden alueet alueista, joilla on teollisuuden rakennemuutokseen liittyviä ongelmia, ja alueista, jotka kärsivät pysyvistä luonnonhaitoista; katsoo, että koheesio- ja valtiontukipolitiikka täydentävät toisiaan; toteaa, että valtiontukipolitiikka on osoittautunut tehokkaaksi välineeksi tulojen lähentämisessä toisiinsa EU:ssa; 37. katsoo, että valtiontuki olisi sallittava vain, jos avusta koituu lisäarvoa, jota ei voida saavuttaa minkään muun poliittisen toimen avulla ja joka hyödyttää tiettyä aluetta; tukee siksi tehokkaampaa lähestymistapaa aluetuen myöntämisessä siten, että painopiste olisi infrastruktuuriin ja alakohtaiseen tukeen sijoittamisessa EU:n epäsuotuisilla tai vähiten kehittyneillä alueilla, ja että enintään viiden vuoden siirtymäjakson ajan sovellettaisiin edullista verotusta; korostaa tässä yhteydessä tarvetta säilyttää mahdollisuudet myöntää asianmukaista tukea alueille, joihin kohdistuu tilastovaikutus; 38. katsoo, että niiden alueiden, joihin tilastovaikutus kohdistuu, valtiontuen vähentämistä olisi tarkistettava, koska ne ovat hyötyneet tulojen suhteellisesta kasvusta laajentumisen ansiosta, mutta eivät ole saavuttaneet todellista kasvua tai lähentymistä ja kärsivät korkeasta työttömyysasteesta; 39. kehottaa komissiota, ottaen huomioon EU:n tavoitteet ja sen taloudelliseen ja sosiaaliseen lähentymiseen pyrkivän koheesiopolitiikan EU:n alueiden välisten eroavaisuuksien kiinnikuromiseksi, varmistamaan, että niin jäsenvaltioiden kuin yhteisönkään myöntämä valtiontuki ei johda kilpailun vääristymiseen jäsenvaltioiden alueiden välillä eikä sitä käytetä yritystoiminnan siirtämiseen EU:n sisällä, mikä johtaisi työpaikkojen vähenemiseen yhdellä alueella toisen alueen hyväksi; 40. kehottaa komissiota Lissabonin ja Göteborgin strategioiden mukaisesti arvioimaan laajemmin ja yksityiskohtaisemmin valtiontuen eri muotoja ja niiden tehokkuutta, jotta voitaisiin todeta, ovatko jotkut tukimuodot hyödyllisempiä kuin toiset, kun on kyse niiden mahdollisesta kestävästä, myönteisestä vaikutuksesta aluekehitykseen; 41. pyytää komissiota soveltamaan valtiontuen uudistamissuunnitelmassa esitettyjä periaatteita myös erityissääntöihin, joita sovelletaan tiettyihin aloihin kuten maanviljelyyn, kalastukseen, kivihiiliteollisuuteen ja liikenteeseen, sillä ne keskittyvät usein rakennerahastojen piiriin kuuluville tukikelpoisille alueille, sekä tekemään ehdotuksia, joiden päätarkoituksena on näiden erityissääntöjen uudistaminen; Ympäristötuki 42. katsoo, että ympäristöalan valtiontuki voi, silloin kun sitä käytetään oikeudenmukaisesti ja avoimesti, olla tärkeässä asemassa EU:n kestävän kehityksen tavoitteen kannalta, erityisesti teknisten investointien ja niiden patentoinnin tehostamiseksi EU:ssa pitkällä aikavälillä, mikä on Yhdistyneiden Kansakuntien ilmastonmuutoksia koskevaan puitesopimukseen sisältyvän kasvihuonepäästöjen vakiinnuttamista koskevan tavoitteen mukaista; 43. yhtyy komission näkemykseen, jonka mukaan nykyisiä suuntaviivoja ympäristönsuojeluun tarkoitetusta valtiontuesta ei ole asianmukaisesti mukautettu ympäristöteknologiainvestointien kasvavaan kehittyneisyyteen eikä julkisen ja yksityissektorin kumppanuuden uusiin muotoihin [12]; 44. vaatii komissiota ja jäsenvaltioita kiirehtimään toimenpiteitä, joilla ympäristön kannalta haitallista valtiontukea voidaan vähentää ja viime kädessä poistaa kokonaan; panee merkille, että tämän valtiontuen määrä on huomattava; pyytää Euroopan ympäristökeskusta laatimaan luettelon tuista, jotka suoraan tai välillisesti edistävät saastuttavaa tuotantoa ja kulutusta aiheuttaen tällä tavoin epäoikeudenmukaisen kilpailutilanteen puhtaammille teknologioille; 45. pitää siksi myönteisenä, että on käynnistetty sidosryhmien kuuleminen näiden suuntaviivojen tarkistamiseksi, joiden voimassaolo päättyy 2007; Parempi hallinnointi 46. katsoo, että nykyisissä valtiontukea koskevissa käytännöissä ja menettelyissä on parantamisen varaa ja ne ovat liian byrokraattisia; 47. pitää siksi myönteisenä, että parhaiden käytäntöjen suuntaviivat on otettu käyttöön valtiontukea koskevien ilmoitusmenettelyjen nopeuttamiseksi ja tehostamiseksi; pohtii, voisiko asetus olla suuntaviivoja soveltuvampi keino tämän tavoitteen saavuttamiseen; 48. tukee voimakkaasti valvontaviranomaisten, kuten jäsenvaltioiden tilintarkastusvirastojen, tiiviimmän verkoston luomista, koska se voisi helpottaa valtiontukisääntöjen yhdenmukaista soveltamista; 49. korostaa, että toimivaltuuksien hajaannuttaminen kansallisten viranomaisten eduksi edellyttää tiukkaa valvontaa ja koordinointia sen varmistamiseksi, että sääntöjä sovelletaan yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa; katsoo, että hajaannuttaminen voisi johtaa valtiontukisääntöjen epäyhtenäiseen täytäntöönpanoon, erityisesti ottaen huomioon jäsenvaltioiden asiasta vastaavien viranomaisten erilaiset rakenteet sekä niiden erilaisen kokemuksen ja asiantuntemuksen tason; painottaa jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välisen toimivan verkoston tärkeyttä; 50. vaatii komissiota asettamaan selkeät rajat valtiontukimenettelyille ja niiden noudattamiselle; 51. ilmaisee tyytymättömyytensä siihen, että sanktioita ilmoituksen tekemättä jättämisestä sovelletaan nykyisin vain tuensaajiin eikä jäsenvaltioihin; tukee siksi komissiota sen pyrkimyksissä löytää uusia pelotusmekanismeja ratkaistakseen valtiontukisääntöjen epäasianmukaiseen käyttöön jäsenvaltioissa liittyvät ongelmat, ja kehottaa komissiota esittämään tarkoitukseen soveltuvia sanktioita; 52. kehottaa uudelleen ottamaan yhteispäätösmenettelyn käyttöön kaikissa kilpailupolitiikkaan liittyvissä kysymyksissä, joista neuvosto päättää määräenemmistöllä; * * * 53. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle. [1] EUVL L 312, 29.11.2005, s. 67. [2] EUVL L 312, 29.11.2005, s. 47. [3] EYVL C 14, 19.1.1998, s. 74. [4] EYVL C 59, 23.2.2001, s. 238. [5] EYVL C 140 E, 13.6.2002, s. 153. [6] EUVL C 92 E, 16.4.2004, s. 294. [7] EUVL C 304 E, 1.12.2005, s. 117. [8] EYVL L 10, 13.1.2001, s. 30. [9] Kok. 2003, s. I-7747. [10] EYVL C 235, 21.8.2001, s. 3. [11] Ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä. [12] Komission tiedonanto "Kestävän kehityksen teknologioiden edistäminen: Ympäristöteknologioita koskeva Euroopan unionin toimintasuunnitelma (KOM(2004)0038)", annettu 28. tammikuuta 2004 (4.2.3 kohta). --------------------------------------------------