[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 22.11.2006

KOM(2006) 714 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO

EU:n vuoden 2006 talouskatsaus EUROALUEEN VAHVISTAMINEN: POLITIIKAN PAINOPISTEET

{SEK(2006) 1490}

KOMISSION TIEDONANTO

EU:n vuoden 2006 talouskatsaus

EUROALUEEN VAHVISTAMINEN: POLITIIKAN PAINOPISTEET

Euroalueen luomisesta on nyt kulunut kahdeksan vuotta. Euro on tänä aikana osoittautunut vahvaksi ja vakaaksi valuutaksi sekä kotimaisilla että kansainvälisillä markkinoilla, ja se on nykyisin yksi kansainvälisen rahoitusjärjestelmän peruspilareista. Se on laajalti käytössä kansainvälisillä rahoitusmarkkinoilla, ja se on muuttanut kansainvälisten pääomamarkkinoiden luonnetta. Se on tarjonnut perustan odotuksille hitaasta inflaatiosta ja vakaasta taloudesta kaikkialla rahaliitossa. Se on myös suojannut jäsenvaltioiden talouksia valuuttamarkkinoiden myllerryksiltä, jotka aikaisemmin levisivät toisinaan myös jäsenvaltioiden talouksiin maailmantalouden vaikeina aikoina.

Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että euroalue toimii tehokkaasti tai että toimintapolitiikan kehittämiseen ei enää ole tarvetta. Kasvu on jatkunut vaimeana ja maiden välillä on edelleen pitkään jatkuneita kasvu- ja inflaatioeroja. Tämä nostaa esille kysymyksen siitä, toimiiko sisäinen sopeutus euroalueella moitteettomasti ja ovatko euroalueen jäsenvaltiot ottaneet rahaliiton vaikutukset kaikilta osin huomioon talouspolitiikassaan. Jos tällaiset erot johtavat jännitteiden syntymiseen, ne voivat heikentää koheesiota euroalueella sekä vaikeuttaa politiikan koordinointia ja yhteisen rahapolitiikan toteuttamista.

Näitä haasteita on tarkasteltava tilanteessa, jossa kansainvälinen kilpailu kiristyy, väestö ikääntyy ja maailmantalouden epätasapaino-ongelmat ovat edelleen ratkaisematta. Jotta voidaan säilyttää usko tulevaisuuteen ja taata kestävä kasvu, päätöksentekijöiden on varmistettava, että taloudelliset kannustimet ovat asianmukaisia, että valvonta kohdennetaan oikein ja että euroalueen talouden ohjausjärjestelmä toimii mahdollisimman tehokkaasti.

Euroalueen haasteita on tarkasteltava myös koko EU:n näkökulmasta. Näin varmistetaan, että kaikille jäsenvaltioille yhteisiä tärkeitä päällekkäisiä etuja ei heikennetä vaan vahvistetaan euroalueen jäsenvaltioiden kohdennetuin toimin. Synergiaetuja voidaan käytännössä saavuttaa esimerkiksi euroalueen sisäisen kitkattoman sopeuttamisen ja Lissabonin strategiaan, sisämarkkinaohjelmaan ja kauppapoliittiseen ohjelmaan sisältyvien laajojen rakennepoliittisten tavoitteiden välillä. Politiikan vaihtoehdot on määriteltävä viipymättä, ja poliittisten valintojen on johdettava konkreettisiin toimiin. Käytännössä tämä tarkoittaa euroalueesta annetussa vuoden 2006 lausumassa[1] esitettyjen aiheiden jatkotyöstämistä ja niiden analyysiperustan syventämistä.

EU:n vuoden 2006 talouskatsauksessa[2], joka julkaistaan yhdessä tämän tiedonannon kanssa, tarkastellaan etenkin niitä kysymyksiä, joita on noussut esille euroalueella viime aikoina tapahtuneesta sopeutumisesta saatujen kokemusten myötä. Katsauksessa analysoidaan näitä kokemuksia ja tuodaan esille osa-alueita, joilla rahaliiton toimintaa olisi tehostettava. Katsaus muodostaa perustan toimille, joilla parannetaan talous- ja rahaliiton sopeutumis- ja joustokykyä.

Euroalueen ensimmäisinä toimintavuosina saadut ristiriitaiset kokemukset

Rahaliittoa valmisteltaessa keskusteltiin etenkin euron hyödyistä ja kustannuksista sekä rahaliiton onnistumisen edellytyksistä. Vuonna 1999 käynnistetyn talous- ja rahaliiton alla keskusteltiin jo hyvin laajalti siitä, miten rahaliittoon osallistuvat jäsenvaltiot sopeutuisivat häiriöihin ja kilpailukykyeroihin tilanteessa, jossa työvoiman liikkuvuus oli vähäistä, tavaroiden ja palvelusten markkinoiden yhdentyminen puutteellista ja julkinen talous edelleen jäsenvaltioiden yksinomaisessa päätösvallassa. Monet ennustivat tuolloin, ettei Euroopan talous- ja rahaliitto toimisi käytännössä ja että se jäisi näin lyhytaikaiseksi.

Kokemus on kuitenkin osoittanut, etteivät nämä pessimistiset ennusteet pitäneet paikkaansa. Eurosta tuli nopeasti vahva ja vakaa valuutta. Euroalueen taloudet reagoivat yleisesti ottaen yllättävän hyvin yleisiin häiriöihin, kuten öljyn hinnan reiluun kaksinkertaistumiseen ja kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden myllerryksiin. Inflaatio säilyi aikaisempaan inflaatiokehitykseen verrattuna hyvin alhaisena ja vakaana, mistä oli osoituksena mm. se, että energian hinnannousun vaikutukset inflaatioon ja palkkoihin olivat hyvin vähäiset. Euroalueen jäsenvaltiot ovat tämän ansiosta voineet nauttia historian suotuisimmista rahoitusolosuhteista tilanteessa, jossa talouksien integraatio on syventynyt entisestään talous- ja rahaliiton sekä sisämarkkinoiden vahvistavan vaikutuksen ansiosta.

Näistä saavutuksista huolimatta euroalueen yksittäisten jäsenvaltioiden taloudet eivät aina ole sopeutuneet kyseisissä jäsenvaltioissa tapahtuneisiin muutoksiin yhtä kitkattomasti ja nopeasti kuin olisi toivottavaa. Rahaliitossa on luonnollista, että sopeutuminen aiheuttaa eroja kansallisissa inflaatio- ja kasvuvauhdeissa. Talous- ja rahaliiton alkuaikoina esiintyneet pitkäaikaiset inflaatioerot ja suuret vaihtotaseiden epätasapainot ovat joissakin tapauksissa olleet seurausta melko hitaasta sopeuttamisesta. Hidas sopeuttaminen selittää myös eräät kasvuerot, jotka ovat olleet suurempia kuin potentiaalisen tuotannon perusteella olisi odotettavissa. Jos sopeutus olisi ollut tehokkaampaa, taloudet, joissa kasvu hidastui kilpailukyvyn heikkenemisen myötä, olisivat palautuneet keskipitkän aikavälin kasvu-uralleen nykyistä nopeammin. Lisäksi kansallinen inflaatio ei olisi säilynyt nopeana (euroalueen keskimääräiseen inflaatioon verrattuna) yhtä pitkään. Euroalueella ei myöskään ole yleisesti ottaen vielä päästy kestävään nopeaan kasvuun eikä kestävään korkeaan työllisyyteen.

Tällaisista sopeuttamisongelmista olisi helppo syyttää yksin sitä, että jotkin euroalueen jäsenvaltiot viivyttelivät finanssipolitiikkansa vahvistamisessa ja rakenneuudistusten toteuttamisessa. Vaikka tämä toki vaikutti tilanteeseen merkittävästi, olisi kuitenkin otettava huomioon myös se, että päätöksentekijät ja talouden toimijat toteuttivat tuolloin sopeuttamistoimia ensimmäistä kertaa rahaliitossa, minkä vuoksi kaikkiin haasteisiin ei ollut osattu riittävästi varautua. Esimerkiksi rahoitusmarkkinoiden kehitys vaikutti ennakoitua voimakkaammin epätasapaino-ongelmien lisääntymiseen sekä kulutus- ja sijoituskäyttäytymiseen. Talouden kehityssuuntaukset olivat lisäksi vuorovaikutuksessa toistensa ja poliittisten toimien kanssa tavalla, joka usein aiheutti sen, että seuraukset vahvistivat toisiaan.

Seuraavassa tarkastellaan niitä tekijöitä, jotka selittävät syvällisemmin sen, miksi euroalueella esiintyy pitkäaikaisia eroja kasvussa, inflaatiossa ja vaihtotaseen epätasapainossa.

Talous- ja rahaliiton alkuvuosina esiintyneet pitkittyneet epätasapaino-ongelmat ja reaalisten efektiivisten valuuttakurssien vaihtelut olivat yhteydessä talous- ja rahaliiton kynnyksellä vallinneeseen tilanteeseen. Joissakin jäsenvaltioissa euron käyttöönottoa edelsi korkojen voimakas lasku ja kotitalouksien luottorajoitteiden väheneminen, minkä ansiosta luotonsaantimahdollisuudet lisääntyivät yhdentyneillä rahoitusmarkkinoilla. Lisäksi Saksojen yhdistymisellä oli merkittävä vaikutus suhteelliseen kilpailukykyyn euroalueella. Tilanteeseen vaikuttivat myös avoimen ja suljetun sektorin tuottavuuden kehittyminen jäsenvaltioissa sekä maahanmuutto ja matkailu.

Euroalueen talouksissa kehitystä on ohjannut merkittävästi se, miten talouskehityksen eri osa-alueet ovat joissakin tapauksissa vaikuttaneet toisiinsa niin, että seurauksena on ollut vaihtotaseen epätasapainon kasvu ja pitkittyminen. Hyvä esimerkki tällaisesta kehityksestä on merkittävä ja pitkäaikainen resurssien siirtymä kiinteistösijoittamisen kaltaisille suljetun sektorin toimialoille riskipreemioiden pienentymisen, luottorajoitteiden vähentymisen, maahanmuuton, matkailun ja väestönkehityksen yhteisvaikutuksen seurauksena.

Eräissä tapauksissa kitkaton sopeuttaminen estyi kansallisten politiikkojen ja markkinakäyttäytymisen vuorovaikutuksen seurauksena. Esimerkiksi Alankomaissa alkoi tämän vuosikymmenen alussa näkyä myötäsyklisiä vaikutuksia työvoima- ja rahoitusmarkkinoilla ja jälkeenpäin arvioituna myös finanssipolitiikassa. Nämä tekijät olivat osasyynä voimakkaisiin suhdannevaihteluihin. Tällaiset suhdannevaihtelut olivat yllättäviä maassa, joka oli käytännössä ollut rahaliitossa jo noin 30 vuotta. Laajempana ongelmana euroalueella olivat vaikeudet, jotka liittyivät julkisen talouden rahoitusaseman arviointiin maakohtaisten sopeutusjaksojen suhdannekierron aikana. Tässä yhteydessä kävi myös ilmi, millaisia riskejä liittyy siihen, että finanssipolitiikkaa suunnitellaan ”hyvinä aikoina”.

Eräissä tapauksissa hinnat ja palkat mukautuivat liian hitaasti kansalliseen suhdannekehitykseen etenkin silloin, kun taloudellinen toimeliaisuus oli vähentymässä. Joustavuutta ei ollut riittävästi vaikka palkkojen kehitys oli erittäin maltillista. Maltillinen palkkakehitys auttoi kuitenkin vähentämään rakenteellista työttömyyttä. Tilanteeseen vaikutti lisäksi tuottavuuden hidas kasvu, jonka vuoksi reaalisen kilpailukyvyn alenemisesta johtuva rasitus kohdistui pääasiassa palkkoihin.

Euroalueen taloudet ovat alttiina merkittäville heijastevaikutuksille . Sopeuttamisesta saatuja kokemuksia analysoitaessa on käynyt ilmi esimerkiksi se, että asuntomarkkinoiden voimakas kasvu useissa euroalueen talouksissa vaikuttaa sekä avoimen sektorin hyödykkeiden kysyntään että korkotasoon euroalueen muissa jäsenvaltioissa. Lisäksi finanssipolitiikan kehitys ja palkkakehitys, jotka ovat sopeutuksen aikana keskenään vuorovaikutuksessa, vaikuttavat rahaliiton muihin talouksiin sekä kysynnän että kilpailukyvyn kautta.

Euroalueen jäsenvaltioihin voi kohdistua myös maailmantaloudesta lähtöisin olevia heijastevaikutuksia, jotka asettavat haasteita sopeutukselle rahaliitossa. Maailmankaupan kehitys, kansainvälinen hintakehitys, kansainvälisten vientimarkkinoiden kehitys sekä euron arvon kehitys pääasiallisten kauppakumppanien valuuttoihin nähden vaikuttavat eri jäsenvaltioihin eri tavoin niiden maantieteellisen ja alakohtaisen erikoistumisen mukaan. Nämä seikat saavat entistä tärkeämmän merkityksen, kun otetaan huomioon epätasapaino-ongelmat, joita on alkanut ilmetä maailmantaloudessa.

Lopuksi voidaan todeta, että reaalisessa ja nimellisessä lähentymisessä on ollut merkittäviä eroja, jotka ovat osittain seurausta kansallisesta politiikasta. Nimellisen lähentymisen aikana eräät taloudet, kuten Espanja, kanavoivat säästöjä korkomenojen alentamiseen parantaakseen julkista talouttaan pysyvästi, kun taas toiset taloudet (kuten Italia) eivät täysin hyödyntäneet tätä mahdollisuutta. Reaalisen lähentymisen aikana kehitykseen vaikuttivat politiikkaan ja markkinoihin liittyvät tekijät, joiden vuoksi tulokset olivat eri maissa erilaisia. Esimerkiksi Portugalissa voimakkaan nousukauden aikana harjoitettu elvyttävä finanssipolitiikka lisäsi suhdannepaineita ja vähensi julkisen talouden ja kansantalouden joustavuutta nousukautta seuranneen laskusuhdanteen aikana. Tähän liittyi samanaikainen resurssien voimakas siirtymä suljetulle sektorille tilanteessa, jossa tuottavuus oli alhainen. Välittömänä seurauksena tästä oli se, ettei maalla ollut riittäviä edellytyksiä ylläpitää nopeaa kasvua. . Portugalin tilanne poikkesi merkittävästi Irlannin tilanteesta, joka oli vastaavassa reaalisen lähentymisen vaiheessa suotuisa.

Toimenpiteitä tarvitaan hyvin toimivan euroalueen varmistamiseksi

Edellä esitetystä analyysista voidaan tehdä useita johtopäätöksiä toimintapolitiikan suunnittelun tueksi. Näin voidaan samalla vaikuttaa siihen, että talous- ja rahaliitto toimii tulevaisuudessa entistä paremmin. Kansallisessa finanssipolitiikassa on noudatettava varovaisuutta, jotta kielteiset heijastevaikutukset voidaan minimoida. Myös rakennepolitiikka vaikuttaa yhteiseen etuun, koska euroalueen taloudet ovat voimakkaasti toisistaan riippuvaisia pyrkiessään korjaamaan häiriöitä ja lisäämään kasvupotentiaaliaan. Lisäksi haasteita, joita euroalueen jäsenvaltiot kohtaavat, olisi tarkasteltava kansainvälisestä näkökulmasta.

Seuraavassa tarkastellaan viittä politiikan osa-aluetta, joilla toimia tarvitaan, ja esitetään ehdotuksia siitä, miten niiden tilannetta voitaisiin parantaa komission tulevalle kehitykselle asettamien ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti.

Lisää varovaisuutta finanssipolitiikkaan. Tämä edellyttää, että julkisen talouden tilaa analysoidaan huolellisesti ja että julkisen talouden rahoitusasemien arviointia parannetaan. Erityisesti olisi otettava huomioon entistä useampia indikaattoreita sekä keskityttävä kasvun osatekijöihin ja reaalisten valuuttakurssien sopeuttamiseen euroalueella. Taloudellisesti hyvät ajat voidaan näin hyödyntää mahdollisimman tehokkaasti julkisen talouden rahoitusaseman parantamiseksi. Nämä suositukset ovat yhdenmukaisia uudistetun vakaus- ja kasvusopimuksen kanssa, joka tarjoaa entistä vankemman pohjan kansallisten talouspolitiikkojen ohjaukselle kaikissa suhdannevaiheissa ja jossa otetaan huomioon myös pitkän aikavälin kestävyyteen liittyvät kysymykset.

Tavara- ja palvelumarkkinoiden joustavuutta on lisättävä ja julkisilla varoilla on tuettava aktiivista sopeuttamista. Sen perusteella, miten euroalueen taloudet mukautuivat häiriöihin talous- ja rahaliiton alkuaikoina, tarvitaan lisää hintajoustoa alaspäin. Kun hinnat ovat jäykkiä, nimellispalkkojen mukauttamisen vastustus lisääntyy, koska mukautukset johtaisivat suhteessa suurempiin menetyksiin reaalipalkoissa. Sopeuttamiskustannukset rasittavat näin etenkin tuotantoa ja työllisyyttä. Sopeuttaminen voi vaikeutua myös tilanteessa, jossa ei tapahdu resurssien uudelleenjakoa yritysten ja sektoreiden kesken. Kun varmistetaan, että tavara- ja palvelumarkkinat ovat avoimet ja että niillä on kilpailua, vahvistetaan samalla keskipitkän aikavälin kasvupotentiaalia. Tällaiset markkinat ovat myös ratkaisevan tärkeä osa kaikkia sellaisia strategioita, joilla pyritään vähentämään hyvinvointia rasittavia kausittaisten sopeutusprosessien kustannuksia. Kun tilannetta tarkastellaan tästä näkökulmasta, myös vero- ja menopolitiikkaa voi olla tarpeen tarkistaa EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla sekä paikallistasolla.

Rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä on nopeutettava . Vaikka kaikkialla EU:ssa on saavutettu merkittävää edistystä, työtä on jatkettava, jotta euroalueen rahoitusmarkkinoiden tarjoamat mahdollisuudet ja edut voitaisiin hyödyntää mahdollisimman tehokkaasti. Paremmin yhdentyneillä rahoitusmarkkinoilla talouden häiriöillä on vähemmän vaikutusta tuloihin ja kansallisiin luottomarkkinoihin. Rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman täysimääräisellä toteuttamisella sekä rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä tukevien toimien jatkamisella voidaan vielä saavuttaa merkittäviä tuloksia.

Palkkojen määräytymismekanismin on otettava huomioon rahaliiton vaikutukset . Koska vastuu kulloisiinkin olosuhteisiin hyvin mukautettujen palkkojen määrittämisestä on yhä useammin työmarkkinaosapuolilla, on tärkeää varmistaa, että palkkaneuvottelujen osapuolilla on riittävästi tietoa eri toimintalinjoihin liittyvistä haasteista ja niiden vaikutuksista. Näin on mahdollista arvioida entistä paremmin, voidaanko nykyistä ja tulevaa palkka- ja hintakehitystä pitää sopeuttamistarpeiden kannalta suotuisana. Samalla autetaan välttämään euroalueen sisäisten reaalisten efektiivisten valuuttakurssien liian suuret vaihtelut.

Maailmantalous on otettava huomioon. Kansainvälinen ulottuvuus on otettava huomioon entistä järjestelmällisemmin. Maailmantalouden kehitys vaikuttaa eri maihin eri tavoin. Myös euro ja euroalue vaikuttavat kaupan, rahoituksen ja politiikan kautta muihin maailmantalouden toimijoihin. Nämä vaikutukset on otettava huomioon arvioitaessa politiikkaa euroalueen ja yksittäisten maiden tasolla. Lisäksi EU:n kauppapoliittisella ohjelmalla ja sisämarkkinoiden syventämisellä voidaan auttaa lisäämään euroalueen kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla.

Toimenpiteet euroalueen vahvistamiseksi

Rahaliitto on tarjonnut jäsenilleen merkittäviä etuja. Sitä on kuitenkin edelleen syvennettävä, ja se on saatettava kaikilta osin valmiiksi. Tämä on entistäkin tärkeämpää nykyisessä kansainvälisessä ympäristössä. Viimeaikaiset erot ovat osittain seurausta euroalueen talouksien lähtötilanteesta, jossa ne olivat vuotta 1999 välittömästi edeltävällä jaksolla. Tulevaisuuden odotetaan kuitenkin tuovan mukanaan uusia haasteita, jotka liittyvät maailmanmarkkinoilla tapahtuviin merkittäviin muutoksiin, kuten uusiin kilpailupaineisiin, vientimarkkinoiden kasvun hidastumiseen tai rahoitusmarkkinoilla tapahtuviin muutoksiin. Euroalueen yksittäiset jäsenvaltiot voivat joissakin tapauksissa joutua vastaamaan aikaisempaa vaikeampiin sopeuttamishaasteisiin.

On erittäin tärkeää varmistaa, että euroalueen talous kokonaisuutena reagoi tuleviin häiriöihin joustavasti ja mukautuen. Euroalueen talouden on pystyttävä voimakkaaseen ja kestävään kasvuun kansainvälisessä ympäristössä, jossa eräiden muiden maailmantalouden moottoreina toimivien talouksien kasvuvauhti saattaa olla hidastumassa. Näin voidaan auttaa varmistamaan, että kansainväliset markkinat säilyvät avoimina ja kasvavat voimakkaasti. Tämä puolestaan mahdollistaa hyvinvoinnin lisäämisen Euroopassa, mikä on ratkaisevan tärkeää. Nyt kun euron käyttöönottoa seurannut ensimmäinen vuosikymmen lähestyy loppuaan, euroalueen politiikkojen ja instituutioiden on oltava sellaisia, että ne pystyvät vastaamaan tähän haasteeseen.

Rakenneuudistusten nopeuttaminen ja yhdentymisen tukeminen

Tärkeimpänä tavoitteena on rakenneuudistusten nopeuttaminen. Nykyinen talouden elpyminen sekä kasvua ja työllisyyttä edistävän kumppanuuden mukainen uusi ohjausjärjestelmä tarjoavat yhdessä ainutlaatuisen tilaisuuden jatkaa tarpeellisia rakenneuudistuksia määrätietoisesti[3]. Rakenneuudistuksilla voidaan parantaa kasvupotentiaalia keskipitkällä aikavälillä ja saada euroalueen taloudet reagoimaan häiriöihin entistä tehokkaammin. Markkinamekanismit reagoivat entistä joustavammin, ja nopeammalla tuottavuuden kasvulla voidaan helpottaa sopeutusta. T&K-menojen kasvattaminen 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja innovaatiotoiminnan tukeminen ovat tavoitteita, joilla on erittäin tärkeä merkitys tässä yhteydessä. Rakennemuutoksilla voidaan auttaa vastaamaan myös pidemmän aikavälin haasteisiin, jotka liittyvät väestön ikääntymiseen ja maailmantaloudessa tapahtuviin muutoksiin. Kasvua ja työllisyyttä koskevalla ohjelmalla ja siihen sisältyvillä sisämarkkinoihin ja kauppaan liittyvillä toimenpiteillä on tämän vuoksi euroalueella erityisen tärkeä merkitys. Markkinoiden entistä kokonaisvaltaisempi ja tasaisempi yhdentyminen voisi lisätä hyvinvointia merkittävästi ja parantaa sopeutusprosessia. Muihin tärkeisiin tavoitteisiin kuuluu rahoitusmarkkinoiden täyden potentiaalin hyödyntäminen. Näiden markkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia riskien hajauttamiseen ja tulokehityksen tasoittamiseen ei ole vielä täysin hyödynnetty. Euroalueen jäsenvaltioiden on selvitettävä, millaisin rakenteellisin toimenpitein voidaan parhaiten tukea sekä kasvua että sopeuttamiskykyä siten, että lopputuloksena saadaan koko euroalueen kannalta myönteisiä vaikutuksia. Näihin toimenpiteisiin kuuluvat myös toimet, joilla tuetaan nykyisin vielä vähäistä työvoiman liikkuvuutta. Tähän liittyy lisäksi toinen jo mainittu tavoite. Sen mukaan niiden tahojen, jotka osallistuvat palkkojen määräytymisprosessiin, olisi ymmärrettävä täysin, mikä on euroalueen merkitys prosessin kannalta, ja annettava kilpailukyvyn sopeutua esteittä.

Julkisten talouksien rahoitusaseman vahvistaminen ja kansallisten budjettien laadun parantaminen

Finanssipolitiikalla voidaan tukea sopeuttamista ja kestävää kasvua nykyistäkin tehokkaammin. Euroalueen alkuvuosina saadut kokemukset osoittavat, että päätöksentekijöiden on hyödynnettävä tehokkaammin ”hyvät ajat” ja varmistettava keskipitkän aikavälin sopeuttaminen uudistetun vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti. Finanssipolitiikassa olisi sopimuksen mukaan keskityttävä entistä enemmän julkisen talouden laatuun ja etenkin vero- ja menopolitiikan rakenteeseen. Jäsenvaltiot ovat sopineet, että ne täytäntöönpanevat Lissabonin strategian uusissa kansallisissa ja alueellisissa ohjelmissaan, joita tuetaan rakennerahastoista ja koheesiorahastosta. Ne parantavat näin samalla julkisten menojensa laatua.

Koordinoinnin parantaminen euroalueen sisällä ja sen ulkopuolella

Edellä kuvattuja haasteita olisi tarkasteltava kansallisen politiikan painopisteiden valossa. Tarkemmin analysoituna ne muodostavat haasteen myös euroalueen talouden ohjausjärjestelmälle. Euro on lisännyt keskinäistä riippuvuutta muun muassa rahoitusvirtojen kasvun ja nopeutumisen kautta. EU:n toimielimillä ja euroryhmällä on näin selkeä tehtävä eri maissa, eri politiikanaloilla ja eri sektoreilla tapahtuvan kehityksen koordinoijina. Kansallisen ja EU:n tason koordinointivälineet ovat tästä näkökulmasta tarkasteltuna entistäkin tärkeämpiä euroalueen tehokkaan toiminnan tukemisessa. Tarkistetun vakaus- ja kasvusopimuksen mukaista julkisten talouksien koordinointia on parannettava, ja euroalueen tuoma ulottuvuus on otettava riittävällä tavalla huomioon kasvu- ja työllisyysstrategiassa. Neuvoston heinäkuussa 2005 antamissa kasvua ja työllisyyttä koskevissa yhdennetyissä suuntaviivoissa näkyy selkeästi pyrkimys makrotalouspolitiikan ja rakennepolitiikan välisen koordinoinnin parantamiseen, etenkin euroaluetta koskevissa suuntaviivoissa. Johdonmukaisempi ulkoinen edustus, joka johtaa yhtenäisiin kannanottoihin, voi myös merkittävällä tavalla auttaa edistämään EU:n ja euroalueen etuja.

Euroalueen laajentumisen tukeminen

Euroalueen toiminnan parantamisesta on hyötyä paitsi siihen kuuluville jäsenvaltioille myös koko EU:n taloudelle. Lisäksi euro voi toimia kiinnekohtana sellaisten jäsenvaltioiden politiikalle, jotka eivät vielä ole liittyneet rahaliittoon. Samalla on kuitenkin erittäin tärkeää, että päätöksentekijät ottavat kaikilta osin huomioon kokemukset, jotka on saatu euron käyttöönotosta nykyisissä euroalueen jäsenvaltioissa. Näin maat, jotka valmistautuvat euron käyttöönottoon, saavat täyden hyödyn yhteiseen valuuttaan siirtymisestä. Tällöin euron käyttöönotolla voidaan tukea kaupan ja kasvun vilkastumista ja auttaa suojaamaan näitä talouksia kansainvälisten markkinoiden heilahteluilta. Viimeksi mainittua mahdollisuutta ei välttämättä ole aina osattu arvostaa aikoina, joille on ollut tyypillistä hyvä globaali likvidiys ja pienentyneet riskipreemiot.

Lähemmäs kansalaisia

Se, että poliittiset päättäjät ohjaavat talous- ja rahaliittoa asiantuntevasti, ei kuitenkaan riitä, jos viesti ei saavuta kansalaisia. Kansalaiset ovat hyötyneet rahaliitosta monin tavoin. Hyötyihin kuuluvat mm. vakaat hinnat, edullisemmat ja helpommin saatavilla olevat luotot, talouksien entistä syvempi yhdentyminen sekä suoja kansainvälisten markkinoiden heilahtelujen vaikutuksilta. Mielipidetiedusteluissa on todettu, että kansalaiset ymmärtävät, mitä hyötyä eurosta on käytännössä, mutta eivät välttämättä tiedä, miten se hyödyttää makrotaloutta. Monien mielestä euroalueen jäsenvaltiot voisivat koordinoida politiikkojaan nykyistä paremmin. Kansalaisille olisi sen vuoksi osoitettava, että talous- ja rahaliiton jäsenyyden myötä voidaan parantaa elinoloja merkittävästi ja pysyvästi sekä lisätä talouden ja rahoitusalan vakautta.

* * *

Kun tarkastellaan rahaliiton alkuvuosia, on ilmeistä, että talous- ja rahaliitolla on onnistuttu luomaan terve makrotaloudellinen kehys. Nyt on tarkasteltava sitä, miten hyvin politiikkaa toteutetaan, miten hyvin rakenneuudistuksilla tuetaan sopeutusta ja miten euroalueen talouden ohjausjärjestelmää voidaan määrätietoisesti vahvistaa. Tässä tiedonannossa on esitetty joitakin ensisijaisia toimia, joilla voitaneen varmistaa, että laajentuva euroalue toimii hyvin ja että se vaikuttaa myönteisesti maailmantalouteen. Näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää politiikan koordinoinnin syventämistä ja talouden ohjausjärjestelmän parantamista etenkin kasvu- ja työllisyysstrategian ja euroryhmän puitteissa. Tarvittavan poliittisen yhteisymmärryksen aikaansaaminen on haasteellinen tavoite. Sen saavuttaminen on kuitenkin ratkaisevan tärkeää, jotta Euroopan kansalaiset voisivat hyötyä talous- ja rahaliitosta täysimääräisesti ja jotta euron käyttöönoton 10. vuosipäivää voitaisiin lähestyä kestävällä kasvu-uralla.

[1] ”Vuotuinen lausuma euroalueesta”, komission tiedonanto KOM(2006) 392, 12.7.2006.

[2] 2006 EU Economy Review, ”Adjustment Dynamics in the euro area: experiences and challenges”, European Economy, Directorate General for Economic and Financial Affairs, http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2006/the_eu_economy_review2006_en.htm

[3] Vuodelta 2006 laaditussa Euroopan kilpailukykyraportissa (European Competitiveness Report 2006) tarkastellaan aloja, joilla voidaan tarvita lisätoimia. Katso myös komission tiedonanto ”Economic reforms and competitiveness: key messages from the European Competitiveness Report 2006”, COM(2006) 697, 14.11.2006.