Erityiskertomus nro 14/2003 maataloustulojen arvioinnista komissiossa (EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan b alakohta) sekä komission vastaukset



Virallinen lehti nro C 045 , 20/02/2004 s. 0001 - 0026



Erityiskertomus nro 14/2003 maataloustulojen arvioinnista komissiossa (EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan b alakohta) sekä komission vastaukset (annettu EY:n perustamissopimuksen 248 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla) (2004/C 45/01) SISÄLLYS >TAULUKON PAIKKA> TIIVISTELMÄ I. EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhtenä yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) viidestä tavoitteesta on taata maatalousväestölle kohtuullinen elintaso erityisesti lisäämällä maataloudessa työskentelevien henkeä kohti laskettuja tuloja. Tämä tavoite on ollut YMP:n varsinaisena johtoajatuksena. II. Komissiolla on käytössään kolme välinettä maataloustulojen mittaukseen: maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN), maatalouden taloustilit (Economic Accounts for Agriculture, EAA) ja maatalouskotitalouksien tuloja koskevat tilastot (IAHS). Niiden tarkastelusta voidaan tehdä seuraavat tärkeimmät päätelmät: a) FADN mittaa maatilojen tuloja yhdenmukaistetun kirjanpidon perusteella. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin merkittäviä eroja seuranta-alan määrittämisessä, maatilojen valinnassa ja otoksen edustavuuden tarkistamisessa. Nämä erot vaikuttavat FADN:n tulosten laatuun ja vertailukelpoisuuteen; b) maatalouden taloustilit eivät perustu yhdenmukaistettuihin tietolähteisiin, joten jäsenvaltioiden toimittamien tietojen laatu on hyvin vaihteleva. Maatalouden taloustilien loppukäyttäjällä ei ole indikaattoria, jonka avulla hän voisi arvioida tietojen tilastollisen tarkkuuden; c) myöskään IAHS:sta saadut tiedot eivät ole yhteismitallisia. Jäsenvaltioille annettu liikkumavara menetelmien suhteen on ongelmallinen, sillä eri lähestymistavat tuottavat erilaisia tuloksia. Lisäksi hanke on jäänyt kesken ja suurin osa olemassa olevista tiedoista on jo vanhentunut. III. Euroopan yhteisö ei ole koskaan määritellyt EY:n perustamissopimuksen 33 artiklassa esiintyviä "maatalousväestön", "kohtuullisen elintason" ja "tulojen" käsitteitä. Tällä hetkellä ei siis ole olemassa selkeitä käsitteitä ja arviointiperusteita sovellettavaksi näiden suureiden mittaamiseen tarkoitettuihin tilastoihin. IV. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että maanviljelijöiden taloudellisesta tilanteesta pyydettyjen tietojen luonne on muuttunut vuosien mittaan. Kun vuonna 1992 toteutetussa Mac Sharryn uudistuksessa oli kyse ainoastaan tulonmenetysten korvaamisesta suorilla maksuilla, komissio on nykyään kiinnostunut myös maatalouden ulkopuolisista tulonlähteistä ja tulojen jakautumisesta maatalousalan sisällä. Näiden kahden kysymyksen tutkimiseen vaaditaan tietoja maatalouskotitalouksien kokonaistuloista. V. Tilintarkastustuomioistuin pyrki asiantuntijan avulla selventämään EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan eri käsitteitä. Selvityksestä käy ilmi, että muiden tietojen puuttuessa elintason likiarvona voidaan käyttää kaikkien kotitalouden jäsenten käytettävissä olevia kokonaistuloja. Lisäksi maatalouskotitalouden elintasoa ei enää voida pitää kohtuullisena, kun kyseisen kotitalouden kaikkien jäsenten käytettävissä olevat kokonaistulot jäävät tietyn rajan alle verrattuna muiden yrittäjien kotitalouksiin. VI. Tilintarkastustuomioistuin tarkasteli komission kolmen maataloustilastovälineen "asianmukaisuutta" YMP:n vaatimusten suhteen. Näiden kaikkien välineiden tarkoituksena on mitata maatalousalan tuloja. On kuitenkin todettava, että FADN kertoo ainoastaan niin sanottujen maatalousyritysten voiton ottamatta huomioon sen enempää maatalouden ulkopuolisia tuloja kuin kotitalouden muiden jäsenten tulojakaan. Maatalouden taloustilien tärkeimpänä tuloksena taas on kaikista maataloustuotteista saatujen tulojen ylijäämä kustannuksiin nähden. Nämä kaksi välinettä eivät siis anna välitöntä tietoa maatalouskotitalouksien elintasosta. Tähän tarkoitukseen suunniteltiin IAHS-hanke, mutta se ei ole tuottanut luotettavia ja vertailukelpoisia tuloksia. VII. Yhteisön tilastollisilla välineillä ei näin ollen tällä hetkellä saada riittävästi tietoa maatalouskotitalouksien käytettävissä olevista tuloista eikä niiden avulla voida arvioida maatalousväestön elintasoa. Komission pitäisikin määritellä tarkemmin yhteisön tarpeet tämän asian suhteen ja muuttaa tämän perusteella nykyisiä tilastovälineitä. JOHDANTO 1. EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti yhtenä yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) viidestä tavoitteesta on taata "maatalousväestölle kohtuullinen elintaso erityisesti lisäämällä maataloudessa työskentelevien henkeä kohti laskettuja tuloja"(1). Vaikka tämä onkin vain yksi niistä viidestä maatalouspolitiikan tavoitteesta, jotka EY:n perustamissopimuksessa nimenomaisesti luetellaan, maatalousväestön tulot ovat YMP:n varsinainen johtoajatus. Tämä käy ilmi erityisesti Mac Sharryn uudistuksen, Agenda 2000:n ja väliarvioinnin perusteluista(2). 2. Tämän vuoksi tilintarkastustuomioistuin toimitti tarkastuksen, jonka kohteena olivat jäsenvaltioiden käyttämät menetelmät maataloustuloja koskevien tietojen keruussa sekä kyseisten tietojen käsittely komissiossa. Tilintarkastustuomioistuin ei itse kerännyt tuloja koskevia tietoja. Se on pyrkinyt pikemminkin tarkastamaan ne menettelyt ja arvioimaan ne välineet, joita komissio käyttää maatalousväestön tulojen mittaamiseen tai arviointiin. TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIMEN TOIMITTAMA TARKASTUS Tarkastuksen lähestymistapa 3. Maatalousväestön elintasolla on huomattava merkitys keskusteluissa YMP:n uudistuksesta. Jotta tiettyjen YMP:n uudistustoimenpiteiden vaikutukset maataloustuloihin voitaisiin mitata, tarvitaan luotettavia tietoja kyseisten tulojen koostumuksesta ja kehityksestä. 4. Maataloustulojen osalta komissio käyttää kolmea tilastovälinettä: maatalouden kirjanpidon tietoverkkoa (FADN), maatalouden taloustilejä (EAA) sekä tietoja, jotka ovat peräisin maatalouskotitalouksien tuloja koskevasta erityishankkeesta (IAHS). Tilastojärjestelmä tukeutuu jäsenvaltioihin ja komission tehtävänä taas on järjestelmän suunnittelu, koordinointi ja seuranta. Tämän vuoksi tarkastuksessa keskityttiin seuraaviin seikkoihin: - edellä mainituissa tilastovälineissä käytettävien tietojen tuottaminen jäsenvaltioissa, sekä - kyseisten välineiden asianmukaisuus eli niiden sopivuus komission toteuttaman YMP:n hallinnon ja kehittämisen tarpeisiin. Tarkastuksen täytäntöönpano ja tarkastusperusteet 5. Tarkastus pantiin täytäntöön kuudessa jäsenvaltiossa (Saksassa, Kreikassa, Ranskassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Ruotsissa) sekä komissiossa. Viimeksi tarkastetut käytettävissä olevat tiedot liittyivät varainhoitovuosiin 1999 ja 2000. 6. Koska tuloja koskevat tiedot ovat luonteeltaan tilastollisia, tarkastuksessa käytettiin arviointiperusteina Euroopan tilastojärjestelmässä, eli Eurostatissa ja Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden tilastotoimistoissa, tuotettavien tilastotietojen laatuvaatimuksia. ISO 8402-1986 -standardin määritelmän mukaan laatu merkitsee tuotteen tai palvelun kaikkia piirteitä ja ominaisuuksia, joilla tuote tai palvelu täyttää asetetut tai odotettavat tarpeet(3). Tältä perustalta Euroopan tilastojärjestelmässä on kehitetty tilastoihin soveltuva laadun käsite, jossa otetaan huomioon seuraavat näkökohdat(4): a) täydellisyys (koko alan täydellinen kattavuus); b) tarkkuus (likimääräinen arvio todellisesta, mutta tuntemattomasta arvosta); c) johdonmukaisuus (yhdenmukaisten määritelmien, luokitusten ja menetelmien käyttö); d) ajallinen ja jäsenvaltioiden välinen vertailukelpoisuus; e) tietojen saatavuus ja selkeys (esimerkiksi helppokäyttöisyys, käyttäjätuki); f) oikea-aikainen tuotanto ja täsmällisyys (tulosten julkaisu oikeaan aikaan ennalta määriteltyjen aikataulujen mukaisesti); g) asianmukaisuus (tietojen hyödyllisyys niiden käyttäjille); h) taloudellisuus (tietojen tuotannon kustannusten ja hyötyjen välinen suhde). Tilintarkastustuomioistuin lisäsi viimeksi mainitun edellytyksen, sillä on aina syytä kysyä, oikeuttaako tilastosta saatava todellinen hyöty sen kustannuksiin. TULOJEN ARVIOINNIN TILASTOLLISET VÄLINEET 7. Tässä luvussa selostetaan komission käyttämien tilastovälineiden tärkeimmät piirteet sekä kuuteen jäsenvaltioon tehtyjen tarkastuskäyntien havainnot. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) Oikeusperusta ja käsite 8. Maatalouden kirjanpidon tietoverkon (FADN) oikeusperustana on 15 päivänä kesäkuuta 1965 annettu neuvoston asetus N:o 79/65/ETY(5). FADN:n tarkoituksena on kerätä kirjanpitotietoja "maatilojen tulojen vuotuista kirjaamista varten" ja "maatilojen taloudellisen toiminnan tutkimusta varten"(6). Nämä tiedot ovat peräisin noin 60000 maatilan otoksesta, joka edustaa yli 90:tä prosenttia Euroopan yhteisön maataloustuotannosta. 9. Komissio hallinnoi FADN:ää. Se ei kuitenkaan kerää tietoja suoraan vaan tukeutuu jäsenvaltioihin, joita edustavat niiden yhdyselimet FADN:ää käsittelevässä yhteisön komiteassa. Yhdyselimien päätehtävänä on maatilojen valinta, kirjattavien tietojen tarkkuuden varmistaminen sekä kyseisten tietojen toimittaminen säädettyjen määräaikojen kuluessa komissiolle(7). Yhdyselimien ja komission edustajat kokoontuvat FADN:ää käsittelevään yhteisön komiteaan noin kolme kertaa vuodessa. Komiteaa kuullaan maatilojen valinnan varmentamiseksi, FADN:n vuotuisten tulosten kriittistä tarkastelua ja arviointia varten sekä muissa sen käsiteltäväksi saatetuissa kysymyksissä(8). 10. Indikaattorit, jotka FADN:ssä lasketaan maatilojen tilinpäätösten perusteella, koskevat brutto- ja nettoarvonlisää sekä perheviljelmien tuloja. Kaaviossa 1 esitetään näiden kolmen indikaattorin laskentatapa. Kaavio 1 Tuloindikaattorien laskenta FADN:ssä Maataloustuotteiden loppuvarasto + myynti + kotieläinkannan kartoitusarvojen tarkistus + oma kulutus + oma käyttö - maataloustuotteiden alkuvarasto - eläinostot = tuotanto (eläintuotanto ja kasvinviljely) + tuotantotukipalkkiot - välituotekäytön osatekijät(9) - alv:n erotus ja tuotantoon kohdistuvat verot ja maksut = maatilan bruttoarvonlisä (maatilan bruttotulot) - poistot = maatilan nettoarvonlisä + investointituet - maksetut palkat(10), maanvuokrat ja korot = perheviljelmän tulot Lähde: Farm Incomes, Wealth and Agricultural Policy, Berkeley Hill, Ashgate Publishing Ltd, Hants 2000, 3. painos, s. 160. Huomautukset Väestön kattavuusaste 11. Asetuksen N:o 79/65/ETY 4 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti FADN:n seuranta-ala kattaa määritetyn vähimmäiskynnyksen ylittävät maatilat. Kullekin jäsenvaltiolle määritellään erilainen vähimmäiskynnys, jotta kukin seuranta-ala kattaisi vähintään 90 prosenttia jäsenvaltion maatilojen standardibruttomarginaalista (SBM)(11)(12). Tämän menetelmän avulla voidaan varmistaa, että FADN sisältää ainoastaan ammattimaisesti toimivien maatilojen tiedot. 12. Tarkastuksessa osoittautui kuitenkin, että FADN:n seuranta-aluetta ei määritetä yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Merkille pantiin seuraavat erityispiirteet, jotka voivat vaikuttaa tulosten vertailukelpoisuuteen: a) maatilojen taloudellisen koon kynnysarvo on yhdessä jäsenvaltiossa määritetty niin korkeaksi, että seuranta-alue kattaa vuosien 1995 ja 1997 osalta alle 90 prosenttia standardibruttomarginaalista (Itävalta); b) lainmukaisesti perustetun yhtiön muodossa toimivat maatilat ovat suhteelliseen osuuteensa nähden aliedustettuja (Alankomaat); c) yhden jäsenvaltion merentakaiset departementit jäävät huomioimatta (Ranska)(13). Otokseen sisällytettävien maatilojen valinta 13. Jotta otoksen perusteella saatujen tulosten laatu olisi paras mahdollinen, otoksen yksittäiset osatekijät on valittava satunnaisesti(14). Käytännössä kuitenkin todella satunnaisen otannan esteenä on kaksi edellytystä: toisaalta asianmukaisen kirjanpitoaineiston saatavuus ja toisaalta maanviljelijöiden FADN:ään osallistumisen vapaaehtoisuus (ketään heistä ei voida pakottaa toimittamaan tietojaan). Näitä kahta tekijää lukuun ottamatta valinnassa on noudatettava mahdollisimman tiukasti satunnaisotannan periaatetta: otanta on toteutettava satunnaisesti kaksi edellä mainittua edellytystä täyttävien maanviljelijöiden muodostamasta seuranta-alan osajoukosta(15). Tämä on metodologisesti välttämätön edellytys, jotta otoksen tuloksia voitaisiin pätevästi ekstrapoloida. 14. Jäsenvaltioissa tehdyt tarkastukset osoittivat, että maatilojen satunnaisotannan periaatetta ei aina noudatettu. Yhdessä jäsenvaltiossa maatilaväestö jaetaan useisiin osajoukkoihin, joiden jäsenistä kaikki eivät yhtä todennäköisesti kuulu otoksen piiriin (Ranska). Toisessa jäsenvaltiossa kansallinen valintakomitea tutkii kunkin yksittäisen maatilan edustavuuden (Saksa). Kolmannessa jäsenvaltiossa virkamies valitsee otokseen sisällytettävän maatilan oman harkintansa mukaan (Kreikka). 15. Lisäksi maatilojen mukanaoloaika otoksessa vaihtelee jyrkästi jäsenvaltioittain. Komission toteuttamasta tietoanalyysistä kävi ilmi, että vuonna 1995 valittujen maatilojen osuus vuoden 1999 otoksessa vaihtelee 28 prosentista 88 prosenttiin. Tämä merkitsee, että yhdessä tapauksessa vain noin 4 prosenttia maatiloista vaihtuu vuosittain, kun taas toisessa tapauksessa lähes 24 prosenttia otoksesta uudistuu vuosittain. Nämä luvut ilmentävät kahta erilaista pyrkimystä: "konservatiivisessa" lähestymistavassa korostetaan otokseen sisältyvien maatilojen pitkän ajan kehitystä, kun taas otoksen nopealla uudistamisella pyritään säilyttämään sen edustavuus seuraamalla tarkasti maatalouden rakenteiden kehitystä. Otoksen edustavuus 16. Valittavien maatilojen on asetuksen N:o 79/65/ETY 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti muodostettava edustava otos FADN:n seuranta-alasta. Maatilat jaetaan siis yhteisön typologian mukaisesti useaan soluun, joista kukin vastaa tiettyä teknis-taloudellista suuntautumista, taloudellista kokoa ja sijaintialuetta. Näistä soluista suoritetaan otanta. Teknisiä keinoja otoksen edustavuuden valvomiseksi ovat valintasuunnitelma ja sen täytäntöönpanoa koskeva kertomus(16). Valintasuunnitelmassa määritellään kunkin yksittäisen solun osalta, kuinka monta maatilaa otokseen sisällytetään, ja valintasuunnitelman täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa ilmoitetaan tosiasiallisesti valittujen maatilojen määrä. 17. Valintasuunnitelmien ja niiden täytäntöönpanoa koskevien kertomusten tarkastelu johti seuraaviin toteamuksiin: a) Yhdessä jäsenvaltiossa otoksen koon ainoana perusteena oli otantasuhde; yhteisön typologian mukaista maatilojen jakoa koskevat tilastotiedot puuttuvat (Kreikka). On siis mahdotonta arvioida otoksen edustavuutta eri alueilla. b) Samassa jäsenvaltiossa valintasuunnitelma oli epätäydellinen, eikä sitä ollut saatettu ajan tasalle vuosina 1983-1997 eli yli neljääntoista vuoteen (Kreikka). Lisäksi kyseinen jäsenvaltio ei laatinut täytäntöönpanoa koskevaa kertomusta tietyiltä vuosilta, ja toisilta vuosilta se toimitti puutteellisen kertomuksen. Toisen jäsenvaltion valintasuunnitelma ei noudattanut yhteisön typologiaa maatilojen taloudellisen koon ja teknis-taloudellisen suuntautumisen osalta (Alankomaat). c) Valintasuunnitelman ja sen täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen välillä esiintyy paikoin huomattavia eroja (Alankomaat). Nämä erot viittaavat siihen, että alun perin suunniteltu valinta pantiin täytäntöön puutteellisesti tai siihen, että täytäntöönpanoa koskevat kertomukset eivät anna asianmukaista kuvaa tosiasiallisesta tilanteesta. d) Komissio ei hyödynnä järjestelmällisesti valintasuunnitelmia ja niiden täytäntöönpanoa koskevia kertomuksia. Se ei tutki säännöllisesti otoksien edustavuutta eikä tee järjestelmällisiä vertailuja valintasuunnitelmien ja niiden täytäntöönpanoa koskevien kertomusten kesken. Vertailu suoritetaan komission mukaan ilman eri toimenpiteitä varainhoitovuotta 2001 koskevien tietojen osalta, jotka ovat komission saatavilla vuoden 2003 lopussa. e) Komissio ei ole koskaan selventänyt otoksen edustavuuden käsitettä. Jäsenvaltiot käyttävät erilaisia indikaattoreita edustavuuden arviointiin. Asetuksen (ETY) N:o 1859/82(17) liitteessä II tarkoitetun indikaattorin (otokseen sisältyvien maatilojen määrän suhde vastaavan väestösolun sisältämien maatilojen määrään) soveltaminen on johtanut merkittäviin eroihin useissa jäsenvaltioissa. Komissio ei ole toteuttanut toimenpiteitä lähestymistavan yhdenmukaistamiseksi. Maatilailmoitusten toimitusjakso 18. Yhdyselimet toimittavat maatilailmoitukset komissiolle viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua sen tilikauden päättymisestä, jota ilmoitukset koskevat(18). Komissio suorittaa kiinteän korvauksen jokaisesta asianmukaisesti täytetystä maatilailmoituksesta, joka sille on toimitettu vaaditussa määräajassa (132 euroa vuonna 2001(19)). 19. Käytännössä tietojen toimittamisessa on huomattavaa viivettä. Vuonna 1997 keskimääräinen viive oli 133 päivää, vuonna 1998 se oli 238 päivää ja vuonna 1999 139 päivää. Yhdessä maista, joihin tehtiin tarkastuskäyntejä, tiedot toimitettiin säännöllisesti noin vuoden viiveellä (Kreikka). FADN:n tulokset tilikaudelta 1997-1998 voitiin julkaista vasta vuonna 2001, vuoden 1999 kertomuksessa maatalouden tilanteesta Euroopan unionissa, toisin sanoen noin kahden vuoden viiveellä. Komissio ei rangaissut kyseisiä jäsenvaltioita viiveistä pienentämällä niille myönnettyjä kiinteitä korvauksia. 20. Komissio päätti heinäkuussa 2002 yhdessä FADN:ää käsittelevän yhteisön komitean kanssa, että tietojen toimitusaikaa pidennetään poikkeuksellisesti yhdeksästä 22 kuukauteen vuosien 2000 ja 2001 osalta(20). Komissio perusteli tätä toimenpidettä niillä seurauksilla, joita suu- ja sorkkataudista sekä BSE-taudista oli ollut tietojen toimitusajan noudattamiselle. Tämä ylimääräinen määräaika olisi kuitenkin voinut johtaa siihen, että jäsenvaltiot toimittaisivat vuotta 2002 koskevat tiedot ennen vuotta 2001 koskevia tietoja, mikä olisi voinut aiheuttaa hallinnointiongelmia. Täten tietojen toimitusaikaa pidennettiin tilikauden 2002 osalta yhdeksästä viiteentoista kuukauteen(21). Tilikautta 2003 koskeviin tietoihin sovelletaan edelleen yhdeksän kuukauden enimmäismääräaikaa. Maatilailmoituksiin sisältyvien tietojen valvonta 21. Yhdyselinten yhtenä tehtävänä on kerätä maatilailmoitukset, jotka kirjanpitotoimistot niille toimittavat, ja tarkistaa, että ne on täytetty asianmukaisesti(22). Maatilailmoitus on asianmukaisesti täytetty, kun sen sisältö on todenmukainen ja sen sisältämät kirjanpitotiedot ovat asiaa koskevien yhteisön säännösten mukaiset(23). 22. Komissio tarkisti itse vuoteen 2001 saakka (tilikautta 1999 koskevat tiedot) jäsenvaltioiden toimittamien tietojen johdonmukaisuuden. Komission ohjelmiston avulla tarkistettiin muun muassa, olivatko maatilailmoituksissa esiintyvät tiedot johdonmukaisia ja noudatettiinko tiettyjä enimmäis- tai vähimmäisrajoja. Komissio ilmoitti virheistä yhdyselimille. Näiden tehtävänä oli analysoida havaitut virheet, korjata ne ja toimittaa korjatut tiedot komissiolle. Koska komissio suorittaa palkkion ainoastaan täysin virheettömistä maatilailmoituksista, yhdyselimien edun mukaista oli tehdä tarvittavat korjaukset ja toimittaa korjatut maatilailmoitukset komissiolle. Uudessa tietojen keruuseen ja tarkastamiseen tarkoitetussa järjestelmässä (FADN-1) jäsenvaltiot toimittavat tarkistukset komission tarjoamien ohjelmien avulla. Yhdyselimet voivat täten huolehtia virheviestien käsittelystä. 23. Jäsenvaltioissa tehdyn tarkastuksen tarkoituksena oli määrittää komission havaitsemien virheiden alkuperä ja tarkistaa niiden korjaukset virheistä tehdyn otoksen perusteella. Koska yksikään tarkastuksen kohteena ollut jäsenvaltio ei esittänyt todentavaa aineistoa korjauksen perusteista, tavoitetta ei aina pystytty saavuttamaan. Jäsenvaltiossa, jonka kansallinen otos on suurempi kuin yhteisön säännöksissä säädetään, virheelliset maatilailmoitukset vain korvataan toisilla, virheettömillä ilmoituksilla, mutta virheitä ei korjata (Saksa). Kaikki tarkastuksen kohteena olleet jäsenvaltiot eivät hyödynnä mahdollisuuksia tietojen vertailuun muiden tietokantojen, erityisesti yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän, IACS:n(24) kanssa (Saksa). Tietyt jäsenvaltiot tekevät kyllä täl-laisia vertailuja rajoittaakseen virhemahdollisuudet mahdollisimman pieniksi, mutta komissio ei järjestä minkäänlaista kokemusten vaihtoa tässä asiassa. Lainmukaisesti perustetun yhtiön muodossa toimivat maatilat 24. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) on kokonaisuudessaan suunniteltu perinteisiä perheviljelmiä varten. Yhtiömuotoisia maatiloja varten ei ole kehitetty erityistä lähestymistapaa. Asiaa kuvaa FADN:n tärkein indikaattori, "maataloustuottajan ja hänen perheensä tulot". Indikaattori vastaa voittoa, joka jää maksettujen korkojen ja maanvuokrien sekä työvoimakustannusten jälkeen. Maataloustuottajan ja hänen perheensä kannalta indikaattori kuvaa pääoman, työn ja maankäytön tuottoa. Mittari ei kuitenkaan päde oikeushenkilöihin, koska siinä ei oteta huomioon pääomasijoittajien eikä maataloustyöntekijöiden tuloja(25). 25. Yhtiömuotoiset maatilat eivät olisi suuri ongelma, jos niitä olisi vain vähän. Todellisuudessa niiden osuus on kuitenkin merkittävä kahdessa niistä kuudesta jäsenvaltiosta, joihin tehtiin tarkastuskäyntejä. Ranskassa valtio on 1970-luvulta alkaen perustanut kolme yhtiötyyppiä, jotka on suunniteltu erityisesti maatalousalalle: maatalousryhmittymän (groupement agricole d'exploitation en commun, GAEC), maataloutta harjoittavan rajavastuuyhtiön (entreprise agricole à responsabilité limitée, EARL) ja siviilioikeudellisen maatalousyhtiön (société civile d'exploitation agricole). Näiden yhtiöiden määrä on kasvussa: kun niiden osuus maatiloista oli 3 prosenttia vuonna 1979, oli se vuonna 2000 jo 17 prosenttia(26). Niiden osuus Ranskan maataloustuotannosta oli vuonna 2000 noin 40 prosenttia(27). 26. Saksan uusissa osavaltioissa tilanne on sama. Monet entisistä maataloustuotanto-osuuskunnista (Landwirtschaftliche Produktionsgenossenschaft) muutettiin oikeushenkilöiksi. Näiden yksityisoikeudellisten oikeushenkilöiden muodossa toimivien maatilojen rakenne on täysin erilainen kuin perinteisten yksittäisyritysten, sillä niiden käytössä olevan maatalousmaan pinta-ala oli vuonna 2001 keskimäärin 931,7 hehtaaria(28), kun taas perinteisen yksittäisyrityksen käytössä olevan maatalousmaan pinta-ala on keskimäärin 27,9 hehtaaria. 27. Ei ole kovin mielekästä verrata yhtiön henkilöstökulujen jälkeen jäävää voittoa yksittäisen maataloustuottajan tuloihin. FADN on kuitenkin suunniteltu kokonaisuudessaan perinteisiä perheviljelmiä varten, eikä siihen sisälly erityistä indikaattoria, joka koskisi yhtiömuotoisia maatiloja. Tarkoituksena on, että vuonna 2004 saatavilla olevien varainhoitovuotta 2002 koskevien tietojen avulla maatilat jaotellaan niiden oikeudellisen aseman mukaan. Maatalouden taloustilit (EAA) Oikeusperusta ja käsite 28. Maatalouden taloustilit (Economic Accounts for Agriculture, EAA) laaditaan Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT) mukaisesti tarkoituksena tuottaa vertailukelpoisia, ajantasaisia ja luotettavia tietoja maatalouden taloudellisesta tilanteesta ja erityisesti maataloustulojen kehittymisestä(29). Eurostat on julkaissut niitä vuodesta 1964 asti. 29. Maatalouden taloustilien tarkoituksena on arvioida maataloustuotantoa ja siihen liittyviä kustannuksia. Lähtökohtana on maatila ja koko ensisijaisesta tai toissijaisesta maataloustoiminnasta syntyvä maataloustuotanto, joka määritetään toimintoluettelon perusteella. Maatilojen toissijaisia, maatalouden ulkopuolisia toimintoja ei oteta huomioon. Nämä toiminnot sisältyvät kuitenkin tuotannon arvoon, jos niitä on mahdotonta erottaa ensisijaisesta maataloustoiminnasta. 30. Maatalouden taloustilit perustuvat vielä nykyäänkin herrasmiessopimukseen, jossa jäsenvaltiot ovat sitoutuneet noudattamaan yhteisen maatalouden taloustilien laatimismenetelmän yhteydessä määriteltyjä käsitteitä ja sääntöjä sekä tietojen toimittamisen aikataulua. Komissio esitteli helmikuussa 2003 Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen asetukseksi maatalouden taloustileistä(30). Tämä ehdotus, joka on parhaillaan parlamentaarisessa lainsäädäntökäsittelyssä, perustuu olennaisesti tähän saakka noudatettuun menetelmään. 31. Kertomalla määrät vastaavilla hinnoilla voidaan laskea tuotannon arvo. Jäsenvaltioiden tilastolaitokset tai ministeriöt ilmoittavat arvot kansallisten alakohtaisten tilastojen perusteella. Jäsenvaltioilla on omat tietolähteensä. Jos alakohtaisia tilastoja ei ole saatavilla, käytetään toisia lähteitä, esimerkiksi FADN:n edeltävien vuosien tuloksia voidaan ekstrapoloida. 32. Kaavio 2 antaa yleiskuvan maatalouden taloustileistä ja niihin perustuvista indikaattoreista. Kaavio 2 Maatalouden taloustileistä johdetut tuloindikaattorit (VTY = vuosityöyksikkö) >TAULUKON PAIKKA> Indikaattori A: maatalouden reaalisen tuotannontekijätulon indeksi vuosityöyksikköä kohti Indikaattori B: maatalouden reaalisen nettoyrittäjätulon indeksi palkatonta vuosityöyksikköä kohti Indikaattori C: maatalouden nettoyrittäjätulo Lähde: Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto: Income from agricultural activities in 2001 - European Union and Candidate Countries (julkaisu vuodelta 2002), Luxemburg 2003, s. 108; Manual on the Economic Accounts for Agriculture and Forestry EAA/EAF (Rev. 1.1), nro 4.12. 33. Eurostat julkaisee ensimmäisen arvion kyseisen tilikauden loppupuolella. Toisen arvion se julkaisee seuraavan tilikauden keväällä, ja lopulliset luvut se esittää kesällä. Huomautukset 34. Tietojen oikeellisuuden varmistamiseksi tarkastuksen kohteena olleissa jäsenvaltioissa tutkittiin kaksi vuoden 2000 maatalouden taloustilien erää, viljantuotanto ja "välituotekäyttö". Ensimmäisen erän osalta saatavilla olevat tilastot ovat yleensä melko hyvälaatuisia, kun taas "välituotekäytöstä" on vaikeampi saada luotettavia numerotietoja. Tilintarkastajat rekonstruoivat näiden kahden kokonaissuureen laskennan eri vaiheet ja tarkistivat kaikkien käytettyjen perustietojen alkuperän. 35. Lukuun ottamatta kahta laskuvirhettä, joista toinen oli mitätön ja toinen merkittävä ja jotka oikaistiin välittömästi, tilintarkastajat eivät havainneet yhtäkään epätarkkaa arvoa. He totesivat kuitenkin, että tilastojen laatu vaihteli huomattavasti jäsenvaltioittain. Vaikka lähes kaikilla tarkastuksen kohteena olleilla jäsenvaltioilla on tuotannosta joko oikeusperustaisia tai vapaaehtoispohjalta kerättyjä tilastotietoja, "välituotekäytöstä" on ainoastaan arvioita, joiden perustana olevat edellytykset ja oletukset vaihtelevat jäsenvaltioittain. 36. Eri lukujen luotettavuuden arvioinnissa Eurostat pyrkii ratkaisemaan edellä mainitut hankaluudet kahdella tavalla: toisaalta se on omasta aloitteestaan laatinut maatalouden taloustileistä luettelon, jossa kukin jäsenvaltio tarkentaa niiden tietojen ja menetelmien lähteet, joita on käytetty Eurostatille ilmoitettujen arvojen laskennassa, ja toisaalta se on ryhtynyt laatimaan maa- ja tilikausikohtaisia vakiokertomuksia. Näiden kertomusten yhteydessä tehdään vastaavuustarkistuksia, ja epätarkkuuksien ilmetessä jäsenvaltioilta pyydetään täsmennyksiä. Eri tietolähteiden väliseen vertailuun ei kuitenkaan ole käytetty läheskään kaikkia olemassa olevia mahdollisuuksia eikä maatalouden taloustilien loppukäyttäjällä ole käytössään indikaattoria, jonka avulla tietojen tilastollisen tarkkuuden tasoa voisi arvioida. Maatalouskotitalouksien alan tulot (IAHS) Oikeusperusta ja käsite 37. Vuonna 1985 komissio julkaisi selvityksen yhteisen maatalouspolitiikan näkymistä. Siinä komissio esitti arvion niiden maataloustuottajien määrästä, jotka tarvitsisivat suoraa tulotukea tulojen jäädessä riittämättömiksi, ja yhteisön talousarviolle koituvista vastaavista kustannuksista(31). Komission vuoden 1985 vihreän kirjan herättämä keskustelu osoitti, että komissiolta puuttui tietoja maatalouskotitalouksien kokonaistuloista. Tämän vuoksi Eurostat käynnisti maatalouskotitalouksien kokonaistuloja koskevan hankkeen. Vuonna 1997 maatalouskotitalouksien kokonaistuloja koskevat tilastot nimettiin uudelleen maatalouskotitalouksien alan tuloja koskeviksi tilastoiksi (Income of the Agricultural Households Sector, IAHS), mikä ilmentää paremmin niiden sisältöä ja erottaa ne selvemmin muista tilastoista. 38. Maatalouskotitalouksien alaan perustuvalla menetelmällä laadittujen tilastojen (IAHS) tarkoituksena on kehittää kokonaistulojen mittausväline, jonka avulla: a) tutkitaan maatalouskotitalouksien kokonaistulojen vuotuista kehitystä jäsenvaltioissa kokonaistasolla; b) seurataan tulonmuodostuksen kehitystä erityisesti maataloustuotannosta, muista ansiotöistä, omaisuudesta ja sosiaalietuuksista syntyvien tulojen osalta; c) verrataan maatalouskotitalouksien kokonaistulojen kehitystä kotitaloutta kohti, kotitalouden jäsentä kohti ja kulutusyksikköä kohti muiden sosioekonomisten ryhmien tulojen kehitykseen; d) verrataan maataloustuottajien yksikkökohtaisia kokonaistuloja muiden sosioekonomisten ryhmien kokonaistuloihin(32). 39. IAHS:n käsite perustuu olennaisesti käytettävissä oleviin nettotuloihin. Näihin sisältyvät ansiotyöstä saatujen tulojen lisäksi eläkkeet ja muut tulonsiirrot samoin kuin kotitalouden tuottamien ja kuluttamien maataloushyödykkeiden arvo sekä kotitalouden asunnon vuokra-arvo. Näin lasketusta määrästä vähennetään muun muassa verot ja sosiaaliturvamaksut. 40. Maatalouskotitalouksien alan tuloja koskevalla hankkeella ei ole oikeusperustaa, vaan se perustuu Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden keskinäiseen sopimukseen, joka on tehty Eurostatin maataloustilastokomiteassa (Agricultural Statistics Committee, ASC). Kaaviossa 3 esitetään käytettävissä olevien nettotulojen laskentatapa. Kaavio 3 Käytettävissä olevien nettotulojen laskenta IAHS:ssä Nettotoimintaylijäämä itsenäisestä toiminnasta a) maataloustoiminta b) muu kuin maataloustoiminta c) omistajan käytössä olevien asuntojen laskennalliset vuokrat + maatalouskotitalouksien jäsenille myönnetty korvaus heidän panoksestaan työntekijöinä maataloustoiminnassa tai muussa toiminnassa + saadut omaisuustulot + vahinkovakuutuskorvaukset (henkilövahingoista tai aineellisista vahingoista) + vastaanotetut sosiaalietuudet (muut kuin luontoisedut) + sekalaiset tulonsiirrot (saadut) = Varat yhteensä - jaetut omaisuustulot - nettomääräiset vahinkovakuutusmaksut - tulo- ja varallisuusverot - sosiaaliturvamaksut - sekalaiset tulonsiirrot (maksetut) = käytettävissä olevat nettotulot Lähde: Farm Incomes, Wealth and Agricultural Policy, Berkeley Hill, Ashgate Publishing Ltd, Hants 2000, 3. painos, s. 184. 41. Mittayksikkönä ovat kaikki samassa huoneistossa asuvat henkilöt. Maatalouskotitalouksien erottelemiseksi muista kotitalouksista Eurostat on ottanut käyttöön kaksi määritelmää: Suppean määritelmän mukaan maatalouskotitalous on kotitalous, jonka viitehenkilö - yleensä perheenpää - saa pääasialliset tulonsa maataloudesta. Laajan määritelmän mukaan maatalouskotitalouksia ovat sitä vastoin kaikki kotitaloudet, joiden jäsenistä vähintään yksi saa tiettyjä tuloja itsenäisestä maataloustoiminnasta(33). Huomautukset Mikrotaloudellinen vai makrotaloudellinen lähestymistapa 42. Maatalouden taloustilien tavoin myöskään eri jäsenvaltioiden IAHS:n laatimiseen käyttämien tietojen lähteitä ei ole yhdenmukaistettu. Jotta jäsenvaltiot voisivat soveltaa saatavillaan olevien tietojen kannalta yksinkertaisinta menetelmää, Eurostat antaa niiden valita useasta lähestymistavasta maatalouskotitalouksien alan tulojen määrittämiseksi: a) "Maatalouskotitalouksien" alan käytettävissä olevat tulot voidaan ekstrapoloida mikrotaloudellisista tiedoista, jotka esiintyvät perheiden budjettia koskevissa kyselyissä, verovelvollisrekistereissä tai maatilojen kirjanpidossa. b) Kotitalouksien alan tulojen tili kansantalouden tilinpidossa jakautuu maatalouskotitalouksien ja muiden sosiaalis-ammatillisten ryhmien erillisiin alatileihin. Jaotteluperuste valitaan yleensä jostakin makrotaloudellisten tietojen lähteestä (makrotaloudellinen lähestymistapa). c) Hybridissä lähestymistavassa maataloustoiminnan tulot lasketaan makrotaloudelliselta pohjalta, ja muut käytettävissä olevan tulon tekijät määritetään mikrotaloudellisten tietolähteiden perusteella(34). 43. Kuudesta tarkastuskohteena olleesta jäsenvaltiosta neljä on valinnut mikrotaloudellisen lähestymistavan. Yksi jäsenvaltio (Alankomaat) on verrannut tuloa, joka laskettiin mikrotaloudellisen lähestymistavan mukaisesti kotitalouskyselyn perusteella, tuloon, joka määritettiin makrotaloudellisen lähestymistavan mukaisesti maatalouden taloustilien perusteella. Näiden kahden arvon välistä eroa pienentävät sekä mikrotaloudelliset että makrotaloudelliset oikaisut (määritelmästä johtuva ero). Oikaisut eivät kuitenkaan kokonaan poista eroa, joka jää ekstrapoloitujen mikrotaloudellisten kokonaissuureiden ja makrotaloudellisten tulosten välille (tilastollinen ero). Tilikausia 1997 ja 1998 koskevat luvut esitetään taulukossa 1. Taulukko 1 Alankomaat: Mikrotaloudellisella menetelmällä laskettujen tulojen ja makrotaloudellisella menetelmällä laskettujen tulojen välinen ero >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Centraal Bureau voor de Statistiek, Haag (Alankomaiden kansallinen tilastolaitos). 44. Jäsenvaltioille annettu mahdollisuus valita, määrittävätkö ne käytettävissä olevat tulot mikrotaloudellisen vai makrotaloudellisen lähestymistavan mukaisesti, on kyseenalainen. Koska yhdellä jäsenvaltiolla ilmeni näiden kahden lähestymistavan mukaan lasketuissa tuloissa 46 prosentin ero vuoden 1997 osalta ja 48 prosentin ero vuoden 1998 osalta, näiden menetelmien keskinäinen vastaavuus on kyseenalainen. Tällaiset erot herättävät myös epäilyn siitä, ovatko eri lähestymistapoja käyttävien jäsenvaltioiden toimittamat tiedot keskenään vertailukelpoisia. Komissio ei ole tutkinut poikkeaman mahdollisia syitä tehdäkseen siitä aiheellisia päätelmiä menetelmien osalta. Hankkeen täytäntöönpanovaikeudet 45. Jäsenvaltiot, jotka käyttävät IAHS:n laskentaan yhdenmukaistamattomia mikrotaloudellisia tietoja, kohtaavat säännöllisesti ongelmia luotettavien tietojen saannissa. Yhdessä tarkastuksen kohteena olleessa jäsenvaltiossa tarvittavat tiedot poimittiin vuosittaisesta kotitalouskyselytutkimuksesta, mutta maatalouskotitalouksien osuus oli tässä tapauksessa niin pieni, ettei kyselyä voitu katsoa edustavaksi. Koska otoksen laajentaminen muihin maatalouskotitalouksiin oli taloudellisesti mahdotonta, kyseinen jäsenvaltio ei enää toimittanut tietoja Eurostatille (Saksa). 46. Tietyillä jäsenvaltioilla on vaikeuksia kerätä niitä alkuperältään hyvin vaihtelevia tietoja, jotka tarvitaan kotitalouden eri jäsenten kaikkien tulonlähteiden kirjaamiseksi. Lisäksi verosalaisuus ja henkilötietojen suoja hankaloittavat tietojen käyttöä tietyissä jäsenvaltioissa. Yhdessä jäsenvaltiossa tilastolaitos voi käyttää veroilmoituksista poimittuja tulotietoja ainoastaan, jos ne ovat luonteeltaan anonyymejä, joten näitä tietoja ei voida varmuudella yhdistää maatiloihin (Ranska). Toisessa jäsenvaltiossa verotietoja voidaan kyllä käyttää, mutta koska jäsenvaltion verojärjestelmässä ei lainkaan erotella maataloudesta ja teollisesta tai kaupallisesta toiminnasta saatuja tuloja, suurta osaa tutkimuksen kattamista kotitalouksista ei voida varmuudella yhdistää maatalousryhmään (Alankomaat). Toisessa jäsenvaltiossa taas nämä vaikeudet kierretään yksinkertaisesti käyttämällä FADN:n maatiloihin perustuvia tietoja ottamatta huomioon menetelmäeroja (Itävalta). 47. Taulukko 2 sisältää kokonaisesityksen 12. lokakuuta 2001 mennessä toimitetuista tiedoista. Tiettyjen viiveiden suuruus on hyvänä osoituksena hankkeen täytäntöönpanossa kohdatuista vaikeuksista. Taulukko 2 Maatalouskotitalouksien alan tulojen laskentaa varten toimitetut tiedot >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Euroopan komissio (Eurostat), maataloustilastokomitean maatalouden taloustilejä käsittelevän työryhmän kokous Luxemburgissa 28. ja 29. marraskuuta 2001, asiakirja ASA/EEA/513, s. 37 ja seuraavat. 48. Vuonna 2002 Eurostat tutki jäsenvaltioiden kanssa vaikeudet, jotka haittaavat luotettavien tietojen keruuta. Tällöin neljä jäsenvaltiota ilmoitti, etteivät ne ole kiinnostuneita hankkeesta, viisi muuta mainitsi merkittäviä teknisiä vaikeuksia ja kuusi ilmoitti taloudellisista vaikeuksista. Silloin Eurostat vahvisti, että IAHS-hanke ei ollut ensisijainen, eikä hankkeeseen vuoteen 2002 asti kiinnitettyjen kahden asiantuntijan sopimuksia uusittu. FADN:n, maatalouden taloustilien ja IAHS:n kustannukset 49. Tilintarkastustuomioistuin kehotti jäsenvaltioiden ylimpiä tarkastuselimiä toimittamaan sille tietoja, joiden perusteella voitaisiin arvioida FADN:n, maatalouden taloustilien ja IAHS:n kustannukset sekä näiden tietolähteiden käytön tuottamat hyödyt. Kustannuksista kerätyt tiedot on esitetty taulukossa 3. Enemmistö ylimmistä tarkastuselimistä on antamissaan tiedoissa painottanut tiettyjä etuja, mutta toimitettujen tietojen kirjavuuden vuoksi yleisiä päätelmiä ei voida tehdä. Taulukko 3 FADN:n, maatalouden taloustilien ja IAHS:n kustannukset >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Jäsenvaltioiden ylimpien tarkastuselimien toimittamat tiedot, FADN:n perusteella suoritettuja korvauksia koskevat komission asiakirjat, Euroopan tilintarkastustuomioistuimen toteuttamat tutkimukset, kirjanpitotilojen valinnasta maatilojen tulojen selvittämistä varten 12 päivänä heinäkuuta 1982 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1859/82 konsolidoidun toisinnon liite I (EYVL L 205, 13.7.1982, s. 5). 50. Kustannuksista on olemassa ainoastaan FADN:n osalta riittävän tarkkoja ja vertailukelpoisia tietoja, joiden perusteella voidaan tehdä seuraavat päätelmät: a) Komission suorittamat korvaukset kattavat useimmissa jäsenvaltioissa vain suhteellisen pienen osan (10-20 prosenttia) FADN:n kokonaiskustannuksista. Yhdessä jäsenvaltiossa korvaukset kattavat kuitenkin melko suuren osan menoista, noin 50 prosenttia (Espanja), ja toisessa jäsenvaltiossa ne kattavat vain hyvin pienen osan menoista, noin 2 prosenttia (Alankomaat). b) FADN-tietojen keskimääräiset hankintakustannukset maatilaa kohti vaihtelevat voimakkaasti jäsenvaltioittain, ja niiden haarukka ulottuu noin 230 eurosta (Espanja) yli 2700 euroon (Alankomaat). Itse asiassa tietyt jäsenvaltiot teettävät FADN-otokseen kuuluvien maatilojen vuotuiset tilit kirjanpitotoimistoilla korvausta vastaan tai keräävät FADN:n yhteydessä kansallisiin käyttötarkoituksiin paljon enemmän tietoja kuin tarkkaan ottaen vaaditaan, esimerkiksi tietoja lannoitteiden tai torjunta-aineiden käytöstä. KOMISSION KÄYTTÄMIEN TILASTOVÄLINEIDEN ASIANMUKAISUUS 51. Maatalouden tilastovälineiden tarkoituksena on seurata YMP:n tulosten kehitystä perustamissopimuksen tavoitteisiin nähden. Niitä käytetään myös sen tarkistamiseen, saavuttaako maatalousväestö kohtuullisen elintason EY:n perustamissopimuksen 33 artiklassa ilmaistun tavoitteen mukaisesti. Jos nämä välineet tuottavat tarkoitukseen sopivia tietoja hyvin, niitä voidaan pitää "asianmukaisina" eli tilastoihin sovellettavien tarkastusperusteiden mukaisina (katso kohta 6). 52. EY:n perustamissopimuksen 33 artiklaan sisältyvät "maatalousväestön" ja "kohtuullisen elintason" käsitteet vaativat kuitenkin tarkentamista, ennen kuin niihin viittaavien tilastollisten indikaattorien "asianmukaisuutta" voidaan arvioida. Tässä tarkoituksessa tilintarkastustuomioistuin tarkasteli, mitä YMP:n päävaiheissa on kirjoitettu EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan sisällön selventämiseksi. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin kutsui maatalousasiantuntijan osallistumaan "maatalousväestön" ja "kohtuullisen elintason" käsitteiden operatiivisen tulkinnan muotoiluun. Aiheet, jotka maataloustulotilastojen olisi katettava Yhteisen maatalouspolitiikan sosiaalis-taloudellisten lähtökohtien kehitys Yhteisen maatalouspolitiikan alkuvaiheet 53. YMP:n alkuvaiheille olivat tyypillisiä ponnistelut vaikeasta sodanjälkeisestä tilanteesta selviytymiseksi ja omavaraisuuden saavuttamiseksi. Nämä kaksi tavoitetta oli määrä saavuttaa kasvattamalla maatilojen tuottavuutta(35). Vuonna 1958 järjestetyssä Stresan konferenssissa maatalousministerit ja komissio päättivät edistää tuottavuutta tukemalla maataloustuotteiden hintoja(36). Euroopan yhteisö loi tälle politiikalle oikeudellisen kehyksen perustamalla tärkeimmille maataloustuotteille yhteiset markkinajärjestelyt. 54. Hintatuella oli määrä paitsi edistää tuottavuutta myös nostaa maatalousväestön tuloja. Komissio pyrki hintatuella takaamaan kohtuulliset tulot henkilöille, jotka olivat työskennelleet vuosikausia kokopäiväisesti hyvin hoidetuilla ja taloudellisesti elinkelpoisilla maatiloilla - ei siis missään tapauksessa kaikilla maatiloilla eikä edes keskinkertaisesti menestyvillä maatiloilla(37). 55. Stresan konferenssista asti jäsenvaltioiden maatalousministerit olivat kiinnittäneet huomiota maataloustulojen suhteellisesti epäedullisempaan tilanteeseen(38). Kuitenkaan ei tarkennettu, mitä "kohtuullisilla tuloilla" tai "teollisuuden työntekijöiden tulotasoon verrattavalla tulotasolla" olisi ymmärrettävä. Kysymys siitä, mitä tuloa olisi mitattava ja mihin sitä olisi verrattava, jäi avoimeksi. 56. Myöskään ilmaisua "maatila" ei siihen aikaan ollut tarkennettu. Spaakin kertomuksessa, joka oli alkuna Rooman sopimukselle(39), katsottiin vielä vuonna 1956, että Euroopan yhteisön maataloustoiminnan menneisyyden ja tulevaisuuden perusyksikkö oli perheviljelmä(40). Vuonna 1960 komissio luonnehti kuitenkin maatilaa jo laajemmin maatalousrakenteeksi, jossa erityyppiset ja erilaajuiset tuotantomuodot täydentävät toisiaan ja jossa palkkatyövoimaa käyttävällä tuotannolla - joka on sosioekonomisesti tervettä tuotantoa - on oma paikkansa(41). 57. Kaiken kaikkiaan Euroopan yhteisö ei ole tarkentanut, mitä "maatalousväestöllä" ja "kohtuullisella elintasolla" tulisi ymmärtää. Sen enempää neuvosto kuin komissiokaan ei ole määritellyt näitä käsitteitä omalta kannaltaan sitovasti(42). Stresan kokouksen asiakirjoista käy kuitenkin selvästi ilmi, että "kohtuullisuus" määritellään vertailemalla muihin aloihin. Kehitys kohti laajempaa ja monitahoisempaa lähestymistapaa 58. Vihreässä kirjassa yhteisen maatalouspolitiikan näkymistä (1985) komissio tarkasteli tulotukien tarpeellisuutta maataloustuottajille, joiden tulot olivat vähäiset tai pienenemässä. Sosiaalisen lähestymistavan perusajatuksena oli, että maatalousalan rakennemuutos oli pantava täytäntöön asteittain suojellen maataloustuottajia rakenteellisen sopeuttamisen rajuilta seurauksilta ja samalla kannustaen heitä mukauttamaan tuotantonsa markkinoiden tarpeisiin. Niin kauan kuin tulo- ja työllisyyskysymyksiin ei ole vaihtoehtoista ratkaisua, maataloustuottajien tulotukijärjestelmillä pitäisi osaltaan pyrkiä ehkäisemään vaikeita yhteiskunnallisia tilanteita(43). 59. Tämä uusi lähestymistapa ei juuri herättänyt innostusta maataloustuottajissa, jotka suhtautuivat suoriin tulotukiin epäluuloisesti. He samastivat ne sosiaalitukeen ja pelkäsivät, että tällainen järjestelmä estäisi heitä harjoittamasta monialaista toimintaa(44). Tämän vuoksi vuoden 1992 Mac Sharryn uudistuksessa tyydyttiin korvaamaan hintatuki vain osittain maataloustuottajien tulotuilla(45). Keinoja oli pääosin kolme: tuotantohintojen laskeminen, tulojen vähenemisen korvaaminen suorilla maksuilla tuottajille sekä tuotannon rajoittaminen esimerkiksi kesannoinnin avulla(46). 60. Agenda 2000:ssa korostetaan jälleen siirtymistä hintatuesta tulotukeen laskemalla viljan, naudanlihan ja maitotuotteiden interventiohintoja samalla kun pinta-alatukien ja eläinpalkkioiden tasoa nostetaan ja soveltamisalaa laajennetaan mahdollisten tulonmenetysten korvaamiseksi. Kaksi YMP:n viidestä päätavoitteesta (Agenda 2000) liittyy maataloustuottajien tuloihin: maatalousväestön kohtuullisen elintason ja maataloudesta saatavien tulojen vakauden takaaminen sekä muiden tai täydentävien työllisyys- ja tulolähteiden edistäminen maaseudulla ja näin EU:n taloudellisen yhtenäisyyden edistäminen(47). 61. Väliarvioinnissa komissio korosti, että maatalousväestön kohtuullisen elintason turvaaminen ja maataloustulojen vakauden edistäminen ovat edelleen YMP:n keskeisiä tavoitteita. Samassa asiakirjassa todetaan, että maatilojen keskimääräisen koon kasvattaminen, maatilojen erikoistuminen tiettyihin tuotannonaloihin ja tuotannon keskittyminen tietyille alueille ovat synnyttäneet paineita perinteistä tuotantoa ja sekaviljelytekniikoita kohtaan. Sen jälkeen todetaan, että monet tällaiset maatilat tarvitsevat kohdennetumpaa tukea mukautuakseen avoimempien markkinoiden tarjoamiin mahdollisuuksiin ja laadukkaita tuotteita edellyttävien kuluttajien kysyntään. Lisäksi komissio toteaa, että suurin osa suorista tuista hyödyttää vain pientä osaa maataloustuottajista, ja kysyy, jakautuvatko suorat tuet optimaalisesti(48). 62. Ohjelmien vertailusta käy selvästi ilmi, että vaatimukset maatalousväestön taloudellista tilannetta koskevien tietojen suhteen ovat muuttuneet: vaikka kyse oli alun perin tulonmenetysten korvaamisesta suorilla maksuilla, komissio on Agenda 2000:sta asti ollut kiinnostunut myös maatalouden ulkopuolisista tulolähteistä. Väliarviointiasiakirjassa käsitellään lisäksi tulojen jakautumista sekä mahdollisuuksia selvittää, ovatko suorien tukien edunsaajat vaikeassa tilanteessa. Kysymyksiin muista tulonlähteistä ja tulojen jakautumisesta voidaan kuitenkin vastata vain, jos tiedetään eri maatilojen käytettävissä olevat kokonaistulot. 63. Komissio tiedostaa myös, että maataloustuottajien taloudellista tilannetta koskeviin tietoihin kohdistuvat vaatimukset ovat muuttuneet erityisesti rakennepolitiikassa: "Maaseudun integroitu kehittäminen on yhä suurempi alakohtaisia politiikkoja, kuten maatalouspolitiikkaa, koskeva huolenaihe.... Tämä luo uusia tarpeita asiantuntemuksen ja erityisesti saatavilla olevien... tilastotietojen osalta... Uudet tarpeet liittyvät toisaalta suuressa määrin... tietojen alueelliseen jaotteluun... Toisaalta tarpeet ovat koskeneet tilan ja perheenjäsenten sivutuloja ja erityisesti sivutoimia sekä viljelijöiden yhteiskunnalle tuottamia palveluja."(49) EY:n perustamissopimuksen 33 artiklaan sisältyville käsitteille ehdotettu tulkinta 64. Kaiken kaikkiaan Euroopan yhteisö on tähän mennessä välttänyt tulkitsemasta hyvin yleisluontoista "kohtuullisen elintason" tavoitetta ja jakamasta sitä erityisiin, täsmällisiin ja mitattaviin tavoitteisiin. Myöskään "maatalousväestön" käsitettä ei ole määritelty(50). YMP:n päävaiheiden perusteella voidaan kuitenkin tehdä päätelmiä niistä maatalousväestön elintason näkökohdista, jotka Euroopan yhteisöä kiinnostavat: näitä ovat erityisesti maatalouden ulkopuolisten tulojen olemassaolo ja merkitys sekä maatalouskotitalouksien tulojen jakautuminen. 65. "Maatalousväestön" ja "kohtuullisen elintason" käsitteiden selvän määritelmän puuttuessa tilintarkastustuomioistuin valtuutti asiantuntijan(51) selventämään näiden, komission tilastovälineiden arvioinnin kannalta tärkeiden käsitteiden merkitystä. Asiantuntijan työn tuloksista on yhteenveto liitteenä. 33 artiklan tulkinnan seuraukset komission käyttämien tilastovälineiden kannalta 66. EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan b alakohdan tulkinta asettaa komission tilastovälineiden kehittämiselle seuraavat vaatimukset: Maatalouden alalla elintaso ei ole kohtuullinen silloin, kun maatalouskotitalouden kaikkien jäsenten käytettävissä olevat kokonaistulot alittavat muihin yrittäjäkotitalouksiin verrattuna tietyn vähimmäistason, joka on vahvistettava poliittisella tasolla. Jotta komissio voisi ottaa kantaa maataloustulojen kohtuullisuuteen, sillä on oltava asianmukaiset tiedot yksittäisten maatalouskotitalouksien ja niihin verrannollisten yrittäjäkotitalouksien käytettävissä olevista kokonaistuloista. Komissio tarvitsee näitä tietoja myös voidakseen tutkia maataloustuottajien muita tulolähteitä ja tulojen jakautumista maatalousalalla. Yhteisön tilastovälineiden asianmukaisuuden arviointi 67. Tilintarkastustuomioistuin tarkasteli komission ja jäsenvaltioiden toteuttamia tilastovälineitä erityisesti sen kannalta, voidaanko näiden välineiden perusteella tehdä päätelmiä maatalousväestön elintason kohtuullisuudesta. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) 68. FADN:n tärkeimpänä valttina on yhdenmukaistettu mikrotaloudellinen tietokanta. Koska maatilat on eurooppalaisen typologian mukaisesti luokiteltu koon, sijaintialueen ja toiminta-alan mukaan, niistä voidaan laatia myös eriytetty analyysi. Toisena myönteisenä seikkana on laaja maatilailmoitusten valvontaohjelma, joka on ollut vuodesta 2002 (tilikautta 2000 koskevat tiedot) asti käytettävissä Internetin kautta ja takaa tietojen tarkan valvonnan. Lisäetuna on vielä se, että tulokset ovat pitkälti tutkijoiden käytettävissä Internetin kautta. 69. FADN koskee kuitenkin maatiloja eikä kotitalouksia. Muiden maatalouskotitalouden jäsenten kuin maataloustuottajan tulot ja muiden henkilöiden tulot jäävät siis huomiotta. Lisäksi FADN:ään kirjataan ainoastaan maataloustoiminnasta saadut tulot. Muut tulolähteet jätetään täysin huomiotta. Kaavio 4 osoittaa, että kahdessatoista viidestätoista jäsenvaltiosta varsinaisesta maataloustoiminnasta saadut tulot muodostavat ainakin puolet suppean määritelmän mukaisten maatalouskotitalouksien kokonaistuloista. Tästä huolimatta yhdeksässä jäsenvaltiossa on maatalouskotitalousväestön tuloista vain 25-60 prosenttia peräisin maataloustoiminnasta. Saatavilla olevien tietojen mukaan suhdeluku on vielä huomattavasti vähäisempi, jos maatalouskotitalousväestöstä käytetään laajempaa määritelmää. Kaavio 4 Maataloustulojen prosentuaalinen osuus maatalouskotitalouksien kokonaistuloista >PIC FILE= "C_2004045FI.001701.TIF"> Suppea määritelmä: Eurostat, Maatalouskotitalousalan tulot - kertomus 2001, Luxemburg 2002. Lukuihin sisältyy Ruotsin, Espanjan ja Portugalin osalta itsenäisesti harjoitetusta maataloustoiminnasta ja muusta toiminnasta saadut tulot. Laaja määritelmä: Taloudellisen kehityksen ja yhteistyön järjestäminen, maatalousmarkkinoita ja -politiikkaa käsittelevä työryhmä: yhteenvetokertomus OECD-maiden maatalouskotitalouksien tuloja koskevista kysymyksistä (AGRÉÉ/CA/API(2002)11/Final), 29. lokakuuta 2002, s. 14. Maatalouskotitalouksien erottelemiseksi muista kotitalouksista OECD käyttää Eurostatin vahvistamia määritelmiä: Suppean määritelmän mukaan maatalouskotitalous on kotitalous, jonka viitehenkilö - yleensä perheenpää - saa pääasialliset tulonsa maataloudesta. Laajan määritelmän mukaan sitä vastoin maatalouskotitalouksia ovat kaikki kotitaloudet, joiden jäsenistä vähintään yksi saa tiettyjä tuloja itsenäisesti harjoitetusta maataloustoiminnasta (Euroopan komissio: Income of the Agricultural Households Sector, kertomus 1999, Luxemburg, s. 8). 70. FADN rajoittuu lisäksi ammattimaisesti toimiviin maatiloihin. Käytännössä se tarkoittaa, että FADN kattaa ainoastaan 65 prosenttia kaikista yhteisön maataloustuottajista. Koska maatilojen taloudellisen koon kynnysarvo ei ole aina sama, tämä osuus vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioittain: kun Itävallassa FADN kattaa vain 41,9 prosenttia maataloustuottajista, Irlannissa kattavuus on 87,9 prosenttia(52). 71. Kuten tietyissä jäsenvaltioissa toimitettu tarkastus osoitti, jäsenvaltioiden välillä esiintyy edelleen väestön rajaamisessa, edustavan otannan toteutusmenettelyissä ja uusien maatilojen valinnassa eroja, jotka vaikuttavat vertailujen tekomahdollisuuksiin, päinvastoin kuin maatilailmoituksissa, jotka ovat hyvin pitkälle yhdenmukaistettuja. 72. Kaiken kaikkiaan FADN antaa luotettavan kuvan sellaisten yksittäisten maataloustuottajien käytettävissä olevista tuloista, jotka asuvat yksin eivätkä saa lainkaan maatalouden ulkopuolisia tuloja. Jos maatila toimii toisessa oikeudellisessa muodossa, jos kotitalous koostuu useasta ammatissa toimivasta henkilöstä tai jos maataloustuottajalla on muita tulolähteitä maatalouden lisäksi, FADN:n perheviljelmätulo ei anna tarkkaa tietoa maatalouskotitalouden käytettävissä olevista tuloista. Maatalouden taloustilit (EAA) 73. Koska ensimmäinen arvio maatalouden taloustileistä julkaistaan ennen sen tilikauden loppua, jota kertomus koskee, yksi maatalouden taloustilien suurista eduista on tulosten tuominen nopeasti saataville. 74. Kuitenkin maatalouden taloustileissä käytetyt kokonaissuureet ja tuloindikaattorit eivät ilmaise sen enempää maataloustuottajien kokonaistuloja kuin käytettävissä olevia tulojakaan, koska tuottajilla voi olla muita tulolähteitä kuin maataloustuotanto. Maatalouden taloustileissä laskettuja maataloustuloja ei siis voida asettaa samalle tasolle maataloustuottajien tai maatalouskotitalouksien kokonaistulojen kanssa. 75. Lisäksi on syytä ottaa huomioon, että ilmoitetut luvut ovat keskiarvoja, jotka eivät anna viitteitä tulojen jakautumisesta. Kun lisäksi indikaattorien A ja B laskennassa käytetty nimittäjä (katso kaavio 2) eli vuosityöyksikkö(53) ei ole täysin yhdenmukainen, tulojen vertailu absoluuttisina arvoina jäsenvaltioiden kesken on mahdotonta. Vain kunkin jäsenvaltion sisäistä kehitystä voidaan verrata. On siis syytä olla tekemättä päätelmiä tulojen absoluuttisesta arvosta. Tästä syystä Eurostat on useita vuosia sitten luopunut tästä ja tyytyy vertailemaan eri jäsenvaltioissa tapahtunutta tulojen kehitystä(54). Maatalouskotitalouksien alan tulot (IAHS) 76. Maatalouskotitalouksien alan tuloja koskeva hanke suunniteltiin korjaamaan maatalousväestön todellista elintasoa koskevien tietojen puutetta. IAHS:n mukaisesti lasketuissa käytettävissä olevissa nettotuloissa on se etu, että ne eivät perustu maataloustuotteisiin tai maatilaan, vaan kotitalouteen. Lisäksi niissä voidaan ottaa huomioon eri tulolähteitä pääomatulojen lisäksi. IAHS on siis rakenteeltaan pitkälti parempi kuin FADN ja maatalouden taloustilit, kun on kyse elintason arvioinnista. Makrotaloudellisen lähestymistavan käyttöön IAHS:n laskennassa on suhtauduttava varauksella, koska tällöin ei saada tietoa tulojen jakautumisesta. 77. IAHS ei kuitenkaan ole koskaan tuottanut luotettavia ja vertailukelpoisia tuloksia, mikä johtuu teknisistä ja taloudellisista esteistä sekä siitä, että komissio ja monet jäsenvaltiot eivät pidä sitä ensisijaisena. PÄÄTELMÄ 78. Kaikki kolme tässä tarkasteltua komission välinettä, FADN, maatalouden taloustilit ja IAHS, on tarkoitettu maataloustulon määrittämiseen. Lähemmässä tarkastelussa käy ilmi, että näitä kolmea välinettä ei ole suunniteltu samaan tarkoitukseen. Maatalouden taloustilien avulla lasketaan kaikista maataloustuotteista saatujen tulojen ylijäämä kustannuksiin nähden. FADN:n tarkoituksena on ammattimaisesti toimivien maatilojen tulojen laskenta. FADN ja maatalouden taloustilit eivät kuitenkaan anna suoranaisesti tietoa maatalousväestön elintasosta (EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan b alakohta). Tätä varten laadittiin IAHS. Hanke ei kuitenkaan ole koskaan tuottanut luotettavia ja vertailukelpoisia tuloksia. 79. Yhteisön tilastollisilla välineillä ei näin ollen tällä hetkellä saada riittävästi tietoa maatalouskotitalouksien käytettävissä olevista tuloista eikä niiden avulla voida arvioida maatalousväestön elintasoa. SUOSITUKSET 80. Komission olisi arvioitava tällä hetkellä saatavilla olevat tilastot maatilojen tai maatalouskotitalouksien tilanteesta ja määriteltävä sen jälkeen tarkasti se tilastollinen kehys, jota tarvitaan seurattaessa yhteisen maatalouspolitiikan ja erityisesti EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan tavoitteiden toteutumista. 81. FADN:n avulla mitataan maatilojen tuloja. Jotta tuloksia voitaisiin vertailla eri jäsenvaltioiden kesken, komissio on laatinut useita sääntöjä tietojen sisällöstä, niiden tarkastuksista ja indikaattorien laskennasta. Liikkumavaraa on kuitenkin niin paljon, että jäsenvaltioiden väliset erot voivat vaikuttaa tulosten vertailukelpoisuuteen. Tilintarkastustuomioistuin suosittelee, että perustettaisiin monialainen ryhmä luetteloimaan nämä erot, arvioimaan ne ja ehdottamaan välttämättömiä parannuksia. 82. Maatalouden taloustilit perustuvat lähteisiin, jotka vaihtelevat jäsenvaltioittain. Koska tietojen alkuperä ja laatu vaihtelevat eri jäsenvaltioissa, tilintarkastustuomioistuin suosittelee, että tietojen avoimuutta parannettaisiin laatimalla luettelo ja ottamalla käyttöön vakioidut tarkastukset. Lisäksi olisi hyvin hyödyllistä, että maatalouden taloustilien käyttäjä voisi tilastollisen tarkkuuden indikaattorien avulla muodostaa mielipiteen tietojen laadusta. 83. IAHS:n osalta komission olisi laadittava hankkeesta arvio ja päätettävä sen jatkamisen edellytyksistä. Tilintarkastustuomioistuin suosittelee, että komissio ottaisi kantaa yhdenmukaisen, joko makro- tai mikrotaloudellisen lähestymistavan puolesta määriteltyään ensin ne tilastotiedot, jotka ovat komissiolle välttämättömiä seurattaessa maatalousväestön kohtuullisen elintason tavoitteen toteutumista. Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 4. joulukuuta 2003 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta Juan Manuel Fabra Vallés presidentti (1) EY:n perustamissopimuksen 33 artikla kuuluu seuraavasti: "1. Yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteena on: a) lisätä maatalouden tuottavuutta edistämällä teknistä kehitystä sekä varmistamalla, että maataloustuotantoa kehitetään järkiperäisesti ja että tuotannontekijöitä, varsinkin työvoimaa, hyödynnetään parhaalla mahdollisella tavalla; b) taata näin maatalousväestölle kohtuullinen elintaso erityisesti lisäämällä maataloudessa työskentelevien henkeä kohti laskettuja tuloja; c) vakauttaa markkinat; d) varmistaa tarvikkeiden saatavuus; e) taata kohtuulliset kuluttajahinnat. 2. Yhteistä maatalouspolitiikkaa ja sen mahdollisia erityismenetelmiä suunniteltaessa otetaan huomioon: a) maatalouselinkeinon erityisluonne, joka johtuu maatalouden yhteiskunnallisesta rakenteesta sekä eri maatalousalueiden välisistä rakenteellisista eroista ja luonnonolojen eroista; b) tarve toteuttaa aiheelliset mukautukset asteittain; c) se, että maatalous on jäsenvaltioissa tuotannonala, joka liittyy läheisesti talouteen kokonaisuudessaan. (Euroopan unioni, konsolidoidut sopimukset, Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto, Luxemburg, 1997.)" (2) Komission tiedonanto neuvostolle ja parlamentille yhteisen maatalouspolitiikan näkymistä, Luxemburg, 15. heinäkuuta 1985, KOM(85) 333 lopullinen, s. 20 ja seuraavat; Euroopan yhteisöjen komissio: ehdotukset neuvoston asetuksiksi (EY) yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksesta, Bryssel, 18. maaliskuuta 1998, KOM(1998) 158 lopullinen, s. 5 (2 kohdan 1 alakohta); Euroopan yhteisöjen komissio: komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Yhteistä maatalouspolitiikkaa koskeva väliarviointi, Bryssel, 10. heinäkuuta 2002, KOM(2002) 394, s. 1, 7 ja seuraavat (perustelut). (3) Eurostat: Assessment of the Quality in Statistics, Luxemburg, 4.-5. huhtikuuta 2000, s. 2. (4) Eurostat: Assessment of the Quality in Statistics, Luxemburg, 4.-5. huhtikuuta 2000, s. 2. (5) EYVL 109, 23.6.1965, s. 1859-1865/65. (6) Asetuksen N:o 79/65/ETY 1 artiklan 2 kohta. (7) Asetuksen N:o 79/65/ETY 6 artiklan 1 kohta. (8) Asetuksen N:o 79/65/ETY 20 artikla. (9) Välituotekäyttö koostuu erityisistä hankintakustannuksista (mukaan lukien maatilalla tuotetut panokset) ja yleiskuluista, jotka aiheutuvat tilinpitovuoden tuotannosta, esimerkkeinä siemenet, lannoitteet, eläinten rehut jne. (10) Mukaan luettuna perheenjäsenille työsopimuksen perusteella maksetut palkat. (11) Standardibruttomarginaali vastaa tuotannon standardiarvon ja tiettyjen erityisten kustannusten standardiarvon välistä eroa (yhteisön maatilatypologian perustamisesta 7 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn komission päätöksen 85/377/ETY 3 artikla (EYVL L 220, 17.8.1985, s. 1)). (12) Euroopan komissio, maatalouden kirjanpidon tietoverkkoa (FADN) käsittelevä yhteisön komitea: Revision of thresholds in FADN selection plans (RI/CC 1321), Bryssel, 1. joulukuuta 2000, s. 2. (13) YMP:aa sovelletaan rajoituksetta Ranskan merentakaisissa departementeissa. Pääosin talousarvioon liittyvistä syistä Ranskan viranomaiset eivät kuitenkaan pyydä näiden departementtien sisällyttämistä FADN-perusasetuksen liitteenä olevaan FADN-piirien luetteloon. (14) Manfred G. Korter: Stichprobenverfahren für Revisoren und Controller, 5.2.6, Ottokar Schreiber Verlag, 1. Auflage, Hamburg, 1997. (15) http://europa.eu.int/comm/ agriculture/rica/ methodology2_en.cfm. (16) Asetuksen N:o 79/65/ETY 6 artiklan 1 kohdan b alakohta. (17) Kirjanpitotilojen valinnasta maatilojen tulojen selvittämistä varten 12 päivänä heinäkuuta 1982 annettu komission asetus (ETY) N:o 1859/82 (EYVL L 205, 13.7.1982, s. 5). (18) Asetuksen N:o 1915/83/ETY 3 artiklan 1 kohta. (19) Komission asetus (EY) N:o 368/2001, annettu 23 päivänä helmikuuta 2001, kiinteän korvauksen vahvistamisesta maatalouden kirjanpidon tietoverkkoon liittyvää tilakorttia kohden tilivuodeksi 2001 (EYVL L 55, 24.2.2001, s. 40). (20) 11 päivänä heinäkuuta 2002 annettu komission asetus (EY) N:o 1251/2002 (EYVL L 183, 12.7.2002, s. 9). (21) Komission asetus (EY) N:o 1409/2003, annettu 7 päivänä elokuuta 2003, tietyistä kirjanpitoon liittyvistä soveltamista koskevista säännöistä maatilojen tulojen selvittämiseksi annetusta asetuksesta (ETY) N:o 1915/83 poikkeamisesta (EUVL L 201, 8.8.2003, s. 8). (22) Asetuksen N:o 79/65/ETY 6 artiklan 1 kohdan d alakohta. (23) Asetuksen (ETY) N:o 1915/83 4 artikla. (24) Neuvoston asetus (ETY) N:o 3508/92, annettu 27 päivänä marraskuuta 1992, tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä (EYVL L 355, 5.12.1992, s. 1). (25) Yhtiömuotoisten maatilojen osalta ainoat kaksi merkityksellistä FADN-indikaattoria ovat siis "maatilan bruttoarvonlisä" ja "maatilan nettoarvonlisä", jotka itse asiassa kertovat vähemmän tulotasosta. (26) Jos tarkastellaan vain FADN:n seuranta-alaa (ammattimaisesti toimivia maatiloja), Ranskan Structures-tutkimus antoi vuoden 1997 osalta yhtiömuotoisten maatilojen osuudeksi 25,4 %. (27) Euroopan komissio, maatalouden pääosasto: yhteenvetokertomus FADN:n komitean 141. kokouksesta Midi-Pyrénéesin alueella, VI. A.3/YP D(99), s. 2, maatalous- ja kalastusministeriö, Agreste Primeur, nro 93, kesäkuu 2001. (28) Saksan liittovaltion kuluttajansuoja-, elintarvike- ja maatalousministeriö: liittohallituksen kertomus elintarvike- ja maatalouspolitiikasta vuonna 2002, Berliini, 2002, taulukko 8, s. 12. (29) Euroopan yhteisöjen komissio: ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi maatalouden taloustileistä yhteisössä, Bryssel, 4. helmikuuta 2003, KOM(2003) 50 lopullinen, johdanto-osan 1 kappale. (30) Euroopan yhteisöjen komissio: ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi maatalouden taloustileistä yhteisössä, Bryssel, 4. helmikuuta 2003, KOM(2003) 50 lopullinen. (31) Euroopan yhteisöjen komissio: KOM(85) 333 lopullinen, s. 56 ja seuraavat. (32) Euroopan komission maatalouskotitalouksien alan tuloja koskeva kertomus vuodelta 1999, Luxemburg, 2000, taulukko 1.1, s. 104. (33) Euroopan komission maatalouskotitalouksien alan tuloja koskeva kertomus vuodelta 1999, Luxemburg, 2000, s. 103 ja seuraavat. (34) Euroopan komission maatalouskotitalouksien alan tuloja koskeva kertomus vuodelta 1999, Luxemburg, 2000, s. 106 ja seuraavat. (35) Tämä selittää myös EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan b alakohdan viittauksen ("näin") tuottavuuden kasvuun (EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan a alakohta). (36) Stresassa 3.-12. heinäkuuta 1958 järjestetyn Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioiden maatalouskonferenssin asiakirjakokoelma, s. 215 ja 222. (37) Hans-Broder Krohn ja Jacques van Lierde: Proposed Criteria for Fixing the Prices of Agricultural Products in the European Economic Community, International Journal of Agrarian Affairs, Vol. 111 (1963), s. 246. (38) 3.- 11. heinäkuuta 1959 järjestetyn Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioiden maatalouskonferenssi, lainaus teoksessa: Gottsmann: Der Gemeinsame Agrarmarkt, Nomos Verlagsgesellschaft Baden-Baden, Loseblattsammlung, Stand 1.8.1998, I A 1, s. 2 ja seuraavat. (39) Messinan konferenssissa vuonna 1955 EHTY:n jäsenvaltioiden ulkoasiainministerit perustivat työryhmän, jonka puheenjohtajana toimi Paul-Henri Spaak ja jonka tehtävänä oli tutkia mahdollisuuksia taloudellisen yhdentymisen syventämiseen. Spaakin kertomus (huhtikuu 1956) sisälsi ensimmäiset luonnokset ETY:n ja Euratomin perustamissopimuksiksi. (40) Messinan konferenssissa perustettu hallitustenvälinen komitea: Rapports des chefs de délégation aux Ministres des Affaires étrangères, 21. huhtikuuta 1956, s. 47. (41) Euroopan talousyhteisön komissio: Proposals for the Working-Out and Putting into Effect of the Common Agricultural Policy in Application of Article 43 of the Treaty Establishing the European Economic Community, Bryssel, 30. kesäkuuta 1960, VI/COM(60) 105, II/13 ja 14. (42) Berkeley Hill, Farm Incomes, Wealth and Agricultural Policy, Ashgate Publishing Ltd, 3rd edition, Hants 2000, s. 28. (43) Euroopan yhteisöjen komissio: KOM(85) 333 lopullinen, s. 56 ja seuraavat. (44) Nigel Robson: "The Changing Role of Part Time Farming in the Structure of Agriculture", Journal of Agricultural Economics, Vol. XXXVIII No. 2, toukokuu 1987, s. 169. (45) Komission tiedonanto neuvostolle: "The Development and Future of the CAP" - Reflections Paper of the Commission, COM(91) 100 final, s. 12. (46) Euroopan yhteisön komissio: komission tiedonanto neuvostolle, "The Development and Future of the CAP", COM(91) 100 final, s. 13 ja 14. (47) Euroopan yhteisöjen komissio: ehdotukset neuvoston asetukseksi (EY) yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksesta, Bryssel, 18. maaliskuuta 1998, KOM(1998) 158 lopullinen, s. 5 (nro 2.1). (48) Euroopan yhteisöjen komissio: komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Yhteistä maatalouspolitiikkaa koskeva väliarviointi, Bryssel, 10. heinäkuuta 2002, KOM(2002) 394, s. 2, 7 ja seuraavat. (49) Komission toinen kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhteisön maataloustilastojen parantamisesta annetun neuvoston päätöksen 96/411/EY täytäntöönpanon edistymisestä, 5.9 kohta, s. 12. (50) Hill, mt., s. 28. (51) Professori Stephan von Cramon, Göttingenin yliopisto. (52) http://europa.eu.int/comm/ agriculture/rica/ methodology2_en.cfm. (53) Vuosityöyksikkö vastaa yhden henkilön kokopäivätoimista työpanosta maatilalla (Eurostat: Statistics in brief, Theme 5-2/2003, s. 7). (54) Aiemmasta tilanteesta katso: Euroopan komissio: "Income from agricultural activity 1998", Luxemburg, 1999, osasto 6, s. 95 ja seuraavat. LIITE EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 33 ARTIKLAN SISÄLLÖN TULKINTAA KOSKEVAN ASIANTUNTIJALAUSUNNON TÄRKEIMMÄT PÄÄTELMÄT 1. Ennen kaikkea oli tarpeen palauttaa elintason kohtuullisuuskysymys vertailuun tietyn tason kanssa(1). Tämä lähestymistapa edellyttää, että: a) määritellään vertailukohde - elintaso; b) rajataan kohderyhmä tarkentamalla, kenen elintasoa mitataan; c) määritellään viiteryhmä, jonka elintaso toimii vertailuperusteena; d) asetetaan kynnysarvo, jonka alittavaa elintasoa ei enää voida pitää "kohtuullisena". 2. Seuraavassa yhteenvedossa esitetyt näkökohdat perustuvat julkaistuun kirjallisuuteen sekä tilintarkastustuomioistuimen toimeksiannosta laadittuun asiantuntijalausuntoon. Vertailukohde: "elintaso" 3. Elintaso on sosiaalisen hyvinvoinnin käsite. Elintaso perustuu kulutukseen, tässä tapauksessa potentiaaliseen kulutukseen. Tämä johdetaan aggregoimalla kaksi suuretta, tulot ja varallisuus. Potentiaalinen kulutus yhdessä ympäristön ja henkilökohtaisten tekijöiden, kuten terveyden, kanssa muodostaa yksilön elintason (katso alla oleva kaavio)(2). Kaavio Elintasoon vaikuttavat tekijät >PIC FILE= "C_2004045FI.002002.TIF"> Lähde: professori Stephan von Cramon, Göttingenin yliopiston maatalouden laitos. 4. Näin määriteltyä elintasoa on hyvin vaikea mitata käytännössä. Tämän vuoksi tilintarkastustuomioistuin noudatti lähestymistapaa, jossa mitataan vain käytettävissä olevat tulot(3). Kohderyhmä: "maatalousväestö" 5. Koska ainoastaan luonnollisen henkilön tai henkilöryhmän elintasoa ja käytettävissä olevia tuloja voidaan mitata, vertailun viiteyksikkönä ei voi olla maatila. Kotitalouden valintaa puoltaa se, että yleensä maatalouskotitaloudet käyttävät tulonsa yhteisesti ja että kotitalouden jäsenet tekevät kulutuspäätökset yhdessä. Vertailun viiteyksikkönä on siis oltava kotitalous eikä yksittäinen maataloustuottaja(4). 6. Kohderyhmän määrittelyn viimeisenä vaiheena on maatalouskotitalouksien erottelu muista kotitalouksista. Soveltamalla kahta useimmin käytettyä perustetta (tuloja ja työaikaa) toiminta katsotaan maataloustoiminnaksi, kun maatalous muodostaa tärkeimmän tulolähteen tai suurimman osan toiminnasta. Tämä erottelu merkitsee, että pois suljetaan tietyt maatalousväestöryhmät, kuten henkilöt, jotka harjoittavat maataloutta toissijaisena elinkeinonaan, tai maatalouskäytössä olevien vuokramaiden omistajat(5). Viiteryhmä 7. Yhteisön toimielimet eivät ole tarkentaneet, onko vertailuperuste valittava alueelliselta, kansalliselta vai eurooppalaiselta tasolta ja onko vertailut tehtävä maatalousalan sisällä vai tämän alan ja muiden yhteiskuntaryhmien välillä(6). Kuitenkin jo vuoden 1958 Stresan konferenssissa jäsenvaltioiden maatalousministerit olivat ilmaisseet huolensa ennen kaikkea maataloustulojen suhteellisesti epäedullisemmasta tilanteesta(7) tarkentamatta kuitenkaan ammatillisia viiteryhmiä. Koska suurin osa maataloustuottajista työskentelee oma-aloitteisesti ja omalla riskillään, heitä on loogista verrata muihin yrittäjiin(8). "Kohtuullisuuden" määritelmä 8. Voidaan katsoa, että tietyn kynnysarvon alittavat maataloustuottajien tulot eivät ole kohtuullisia(9). Tässä yksilölähtöisessä lähestymistavassa jätetään keskiarvot huomiotta. Se perustuu tulojen jakautumiseen eli tulonjakoon(10). 9. On kuitenkin hankalaa asettaa köyhyysrajan tapaista rajaa, jonka alle jäävää elintasoa ei enää voida pitää kohtuullisena(11). Tähän mennessä Euroopan yhteisöt eivät ole ratkaisseet tätä ongelmaa. Käytettävissä ei siis ole vertailuperustetta, jonka avulla voitaisiin arvioida maataloustulojen "kohtuullisuutta". (1) Professori Stephan von Cramon, Göttingenin yliopiston maatalouden laitos: "Aspects of the Commission's Management of the 'Fair Standards of Living'" Treaty Objective, s. 1. (2) von Cramon, mt., s. 6 ja seuraavat. (3) Käytettävissä olevat nettotulot: tulot yhteensä - pakolliset menot (esimerkiksi verot ja sosiaaliturvamaksut). (4) von Cramon, mt., s. 8. (5) von Cramon, mt., s. 10. (6) von Cramon, mt., s. 3. (7) 3.- 11. heinäkuuta 1959 järjestetyn Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioiden maatalouskonferenssi, lainaus teoksessa: Gottsmann: "Der Gemeinsame Agrarmarkt", Nomos Verlagsgesellschaft Baden-Baden, Loseblattsammlung, 1.8.1998, I A 1, s. 2 ja seuraavat. (8) von Cramon, mt., s. 5. (9) Samaa menettelyä noudatetaan yleensä silloin, kun on määriteltävä köyhyyden käsite (katso esimerkiksi von Cramon, mt., s. 1 ja 38). (10) von Cramon, mt., s. 1 ja s. 14. (11) von Cramon, mt., s. 1. Komission vastaukset TIIVISTELMÄ II. a) FADN:ään kerättävien tilastotietojen laadun ja etenkin niiden vertailukelpoisuuden parantaminen on yksi tästä tilastosta vastaavan yksikön ensisijaisista tehtävistä, ja komissio, FADN:n komitea ja jäsenvaltiot ovat kiinnittäneet siihen jatkuvasti huomiota. Jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön perusmenetelmän, jolla pyritään parantamaan FADN:n laatua ja yhdenmukaistamaan sen tuloksia. Maatalousalan alueelliset erot - niin sosioekonomiset kuin rakenteellisetkin erot - ovat johtaneet siihen, että joillekin jäsenvaltioille on vahvistettu erityisiä sääntöjä. Tilintarkastustuomioistuimen mainitsemien menetelmäerojen vaikutuksia on kuitenkin minimoitu otannan ja painotuksen aloilla tehdyillä ponnisteluilla. b) Maatalouden tilejä ja hintoja käsittelevä työryhmä valvoo jatkuvasti ja perusteellisesti maatalouden taloustilien (EAA) tarkkuutta ja vertailukelpoisuutta. EAA:ihin kohdistetaan myös yksityiskohtaisempia tarkastuksia esimerkiksi laatimalla luetteloita. EAA:n puitteissa laadittujen tulotilastojen laatua onkin aina pidetty tyydyttävänä. Lisäksi se, että jäsenvaltiot voivat valita tietolähteet maatalousalansa erityisen rakenteen ja tilastojärjestelmänsä mukaisesti, ei juurikaan vaikuta EAA-tietojen laatuun. Jäsenvaltioiden EAA-tietojen yhtenäisyys ja siten niiden laatu ei riipu niinkään tietolähteiden yhdenmukaisuudesta kuin käsitteiden ja laadintaperiaatteiden yhdenmukaisuudesta. Tutkimukset ovat myös osoittaneet, että tietolähteiden suuri määrä vaikeuttaa tarkkuuden indikaattoreiden laadintaa ja niiden tulkintaa sellaisten tilastojen osalta, joissa kuvataan esimerkiksi kansantalouden tilinpitoa tai maataloustilejä. c) Maatalouskotitalouksien tuloja koskeva tilasto ei ole yhtä laadukas, yhtenäinen ja ajantasainen kuin FADN ja EAA:t. FAO:n, OECD:n ja YK:n Euroopan talouskomission kanssa perustettiin vuonna 2003 työryhmä kehittämään ja parantamaan tätä tilastoa. III ja IV. On olemassa erilaisia tulojen mittareita (muun muassa toimialan tulot ja kotitalouksien tulot makrotalouden tasolla sekä maatilojen tulot mikrotalouden tasolla). Komissio on käyttänyt ja julkaissut näitä mittareita maataloustulojen seurannassa, niiden tason ja kehityksen analysoinnissa sekä maatalouspolitiikan tarkastelussa. VI. FADN- ja EAA-tilastovälineillä on niiden käyttöönotosta lähtien voitu mitata, arvioida ja analysoida maataloudesta saatavien tulojen kehitystä niin maataloudessa yleisesti kuin erityisaloittainkin. Lisäksi maatalouskotitaloudet saavat suurimman osan tuloistaan maataloudesta (ja ensisijaisesti maatalousyrityksistä), joten tilastojen avulla voidaan myös seurata ja analysoida melko luotettavasti maatalouskotitalouksien tulojen kehitystä. Tämä on perustamissopimuksen 33 artiklan a ja b alakohdan mukaista, sillä kyseisissä kohdissa maatalousväestön kohtuullisen elintason takaaminen kytketään yksiselitteisesti maataloudesta saatavien tulojen kasvattamiseen. VII. Jokainen tilastoväline tarjoaa lisätietoja päätöksentekoon. Ne tulisikin nähdä erittäin monimutkaista politiikkaa täydentävinä osatekijöinä. EAA:iden ja FADN:n tilastot ovat tuottaneet jo monen vuoden ajan erittäin hyödyllisiä, luotettavia ja asianmukaisia tietoja maataloudesta saatavista tuloista. Tiedot ovat osoittautuneet erittäin tärkeiksi yhteisen maatalouspolitiikan seurannassa, arvioinnissa ja suunnittelussa. Näiden maataloustulojen tilastojen on toistaiseksi voitu katsoa kuvaavan melko luotettavasti maatalouskotitalouksien tuloja, sillä maatalouskotitaloudet ovat saaneet suurimman osan tuloistaan maataloudesta. Tilastojen käyttö on myös ollut perustamissopimuksen 33 artiklan a ja b alakohdan mukaista, sillä kyseisissä kohdissa maatalousväestön kohtuullisen elintason takaaminen kytketään yksiselitteisesti maataloudesta saatavien tulojen kasvattamiseen. Maatalousalan sosioekonominen kehitys ja maatalouspolitiikan viimeaikaiset muutokset (etenkin maaseudun kehittämisen alalla) saattavat kasvattaa maatalouskotitalouksien tuloja kuvaavien tilastojen tarvetta. Merkittävässä määrässä jäsenvaltioita on jo luotettavia tilastoja maatalouskotitalouksien tuloista, mutta tulevaisuudessa olisi hyvä tutkia sellaisen tilaston toteutettavuutta ja kustannuksia, jolla voitaisiin mitata maatalousväestön elintasoa kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Maatalousyritysten ja koko maatalousalan taloudellista tilannetta ja tuloja tullaan seuraamaan säännöllisesti FADN:n ja EAA:n tietojen pohjalta, ja näiden tilastovälineiden yhdenmukaisuutta ja johdonmukaisuutta on kehitettävä lisäämällä erilaisten asianomaisten yksiköiden välistä yhteistyötä. TULOJEN ARVIOINNIN TILASTOLLISET VÄLINEET 12-14. Seuranta-alan määrittelyssä käytettävä maatilojen taloudellisen koon kynnysarvo on vahvistettu neuvoston asetuksen 19 artiklassa esitetyn hallintokomiteamenettelyn mukaisesti. Kynnysarvon on heijastettava maatalouden monimuotoisuutta jäsenvaltioissa, eikä seuranta-alaa voida määrittää yhdenmukaisesti. FADN:n tietojen on oltava edustavia sijaintialueen, teknis-taloudellisen suuntautumisen ja taloudellisen koon osalta. Komissio on kehittänyt uuden välineen, jolla otoksen edustavuutta voidaan valvoa. 12. a) Itävallalle olisi ollut hyvä asettaa matalampi kynnysarvo, kun maa liittyi EU:hun. Asiaa on tarkasteltava uudelleen vuoden 2003 maatilojen rakennetutkimuksen tulosten pohjalta. b) Alankomaissa ei ole mitään erillistä otosta yrityksille. Tämä ei kuitenkaan estä sisällyttämästä tällaisia maatiloja otokseen. c) Komissio tutkii tämän seikan. 13 ja 14. Komissio valvoo valintasuunnitelman edustavuutta ja tuloksia suhteessa komission asetuksessa (ETY) N:o 1859/82 esitettyihin kolmeen arviointiperusteeseen (teknis-taloudellinen suuntautuminen, taloudellinen koko ja sijaintialue). Jäsenvaltioiden on annettu tehdä valinta omiin oloihinsa parhaiten soveltuvalla tavalla. FADN hyödyntää joissakin jäsenvaltioissa olemassa olevia kansallisia tiedonkeruuverkostoja, joissa otetaan huomioon tietyt maatalouden maakohtaiset tekijät. Osallistuminen on maanviljelijöille vapaaehtoista, joten komissio voi vain suositella, että otos valittaisiin satunnaisesti. 15. Liiketoiminnan analysointia varten otoksessa on oltava jatkuvuutta. Tästä syystä sen enempää erittäin korkea kuin erittäin matalakaan uudistamisaste ei ole suotava. Komissio suosittelee, että otosta uudistetaan jatkuvasti, mutta koska osallistuminen on vapaaehtoista, se ei ole määrännyt tiukkoja sääntöjä siihen, kuinka pitkään maatila tulisi pitää FADN:n otoksessa. Jäsenvaltioiden tai alueiden välillä voi näin ollen olla eroja. 17. a) Kreikan uudessa valintasuunnitelmassa, josta FADN:n komitea keskusteli joulukuussa 1999, on tietoja valintamääristä. b) Komissio on lähettänyt tämän asian osalta Kreikan viranomaisille useita pyyntöjä tilanteen parantamiseksi. Komissio on myös rahoittanut erityisiä toimia Kreikan FADN-tilastojen parantamiseksi. c) FADN:ään osallistuminen on maanviljelijöille vapaaehtoista. Komissio aikoo harkita uudesta tietojen toimitus- ja valvontajärjestelmästä (RICA-1) saatavan kokemuksen perusteella, voitaisiinko täytäntöönpanoa koskevista kertomuksista luopua. d) Vuoteen 2001 asti valintasuunnitelmien vertaaminen tuloksiin piti tehdä analyysien kautta. Analyyseista on keskusteltu FADN:n hallintokomiteassa. Viimeisin keskustelu käytiin marraskuussa 2002. e) Valintasuunnitelmia koskevat vaatimukset esitetään komission asetuksen (ETY) N:o 1859/82 4 artiklassa. Valintasuunnitelmassa on oltava maininta tilastollisesta lähdeaineistosta, maatilaluokituksen mukaiset yksityiskohtaiset säännöt tarkastelualueen osituksesta ja yksityiskohtaiset säännöt valittujen tilojen määrän vahvistamisesta kussakin osassa. FADN:ää käsittelevää yhteisön komiteaa kuullaan sen varmistamiseksi, että suunnitelmat ovat neuvoston asetuksen 4 artiklan säännösten mukaisia. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden väliset erot teknis-taloudellisissa suuntautumisissa ja taloudellisissa ko'oissa, menettely riittää takaamaan valintasuunnitelmien yhdenmukaisuuden. 19. Vuoteen 2002 asti vallinnut tilanne, jossa jäsenvaltiot vastasivat asianmukaisesti täytettyjen maatilailmoitusten toimittamisesta, mutta vain komissiolla oli mahdollisuus käyttää tietojen valvontaohjelmaa, johti toisinaan siihen, että jäsenvaltioilta piti pyytä selvennyksiä ja korjauksia pitkän ja hankalan prosessin kautta. Komissio aloittikin tietojen toimittamisen ja valvonnan uudistamisprosessin. Uusi RICA-1-järjestelmä on ollut toiminnassa vuoden 2002 puolivälistä lähtien, ja sitä sovellettiin ensimmäisen kerran vuoden 2000 tietoihin. Sen tarkoituksena on parantaa tulosten laatua ja saattaa ne entistä nopeammin saataville. 23. Uudessa tietojen toimittamisen ja valvonnan RICA-1-järjestelmässä jäsenvaltiot joko korjaavat tiedot tai perustelevat virheilmoituksen. Komissio pitää jatkuvasti yhteyttä jäsenvaltioihin ja käy kahdenvälisiä keskusteluja virheistä, niiden korjaamisesta ja FADN:n tietojen laadun parantamisesta. 24. Maatilan yritysmuotoa kuvaava indikaattori otetaan käyttöön vuonna 2004 tilivuodeksi 2002. Sen ansiosta indikaattoria "maataloustuottajan ja hänen perheensä tulot" voidaan jatkossa käyttää vain niiden maatilojen osalta, jotka ovat perheviljelmiä. Muita tulojen indikaattoreita -"maatilan nettoarvonlisä" ja "maatilan nettoarvonlisä työyksikköä kohti" - voidaan käyttää kaikkien maatilojen osalta, ja niitä käytetäänkin analyyseissa enemmän kuin indikaattoria "maataloustuottajan ja hänen perheensä tulot". 27. FADN:n tietoihin perustuvissa analyyseissa käytetään useimmiten "maatilan nettoarvonlisää" tulojen indikaattorina. Tätä indikaattoria voidaan käyttää vertailukelpoisesti kaikille maatiloille niiden oikeusasemasta riippumatta. 30. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta maatalouden taloustileistä yhteisössä ollaan hyväksymässä. Asetuksessa vahvistetaan EAA:ita koskevat menetelmät ja tietojen toimittamista koskevat säännöt. Sillä on näin ollen tarkoitus parantaa EAA:iden laatua. 34-36. Maatalouden tilejä ja hintoja käsittelevä työryhmä valvoo jatkuvasti ja perusteellisesti maatalouden taloustilien tarkkuutta ja vertailukelpoisuutta. EAA:ihin kohdistetaan myös yksityiskohtaisempia tarkastuksia esimerkiksi laatimalla luetteloita. EAA:n puitteissa laadittujen tulotilastojen laatua onkin aina pidetty tyydyttävänä. Lisäksi se, että jäsenvaltiot voivat valita tietolähteet maatalousalansa erityisen rakenteen ja tilastojärjestelmänsä mukaisesti, ei juurikaan vaikuta EAA-tietojen laatuun. Jäsenvaltioiden EAA-tietojen yhtenäisyys ja siten niiden laatu ei riipu niinkään tietolähteiden yhdenmukaisuudesta kuin käsitteiden ja laadintaperiaatteiden yhdenmukaisuudesta. Tutkimukset ovat myös osoittaneet, että tietolähteiden suuri määrä vaikeuttaa tarkkuuden indikaattoreiden laadintaa ja niiden tulkintaa sellaisten tilastojen osalta, joissa kuvataan esimerkiksi kansantalouden tilinpitoa tai maataloustilejä. 48. Eurostat jatkaa saatavilla olevien IAHS-tietojen keruuta (ilman ulkopuolisia asiantuntijoita). 49 ja 50. FADN:n, EAA:iden ja IAHS:n tilastoilla on erilaiset tavoitteet, jotka eivät rajoitu aina pelkkään tulojen laskentaan (FADN:ää käytetään yhä enemmän talous- ja rahoitusanalyyseihin). Vaikuttaisi siltä, että FADN:n kokonaiskustannukset on otettu huomioon, mutta EAA:iden ja IAHS:n osalta ilmoitetut kustannukset kuvaavat vain osaa niiden tosiasiallisista kustannuksista. EAA:iden ja IAHS:n tiedot saadaan pitkälti muista tilastoista (kuten kansantalouden tilinpidosta ja FADN:stä), joten näiden tilastojen kustannuksia on vaikea arvioida täsmällisesti (merkittävä osa EAA:iden ja IAHS:n kustannuksista jää kansantalouden tilinpidon ja FADN:n maksettavaksi). KOMISSION KÄYTTÄMIEN TILASTOVÄLINEIDEN ASIANMUKAISUUS 57. Komissio on YMP:n alkuajoilta lähtien käyttänyt tehokkaasti FADN- ja EAA-tilastovälineitä yhteisen maatalouspolitiikan seurantaan ja arviointiin tulotavoitteen osalta. Maatalouskotitaloudet saivat suurimman osan tuloistaan maataloudesta (ja ensisijaisesti maatalousyrityksistä), joten tilastojen avulla voitiin myös seurata ja analysoida melko luotettavasti maatalouskotitalouksien tulojen kehitystä. Tämä on perustamissopimuksen 33 artiklan a ja b alakohdan mukaista, sillä kyseisissä kohdissa maatalousväestön kohtuullisen elintason takaaminen kytketään yksiselitteisesti maataloudesta saatavien tulojen kasvattamiseen. 64-66. Edellä 57 kohdassa mainituista syistä yhteisen maatalouspolitiikan seuranta ja arviointi tulotavoitteen osalta on aina hoidettu melko luotettavasti ja asianmukaisesti FADN- ja EAA-tilastovälineiden avulla. Esimerkkinä voidaan mainita, että kun YMP:n viimeisin uudistus hyväksyttiin kesäkuussa 2003, kaikki tiedot tulojen kehityksestä ja mahdollisista vaikutuksista tuloihin maatalousalalla perustuivat EAA:sta ja FADN:stä johdettuihin indikaattoreihin. 67. Komissio käyttää erilaisia tilastovälineitä sekä aiempien tapahtumien arvioinnin tarkasteluun että uudistusehdotusten perustana. Jokainen väline tarjoaa lisätietoja päätöksentekoon. Ne tulisikin nähdä erittäin monimutkaista politiikkaa täydentävinä osatekijöinä. 69. FADN-tietokanta luotiin yhteisen maatalouspolitiikan tarpeisiin, ja sen avulla on siis tarkoitus pystyä seuraamaan muun muassa niiden henkilöiden tulojen kehitystä, joita YMP koskettaa suoraan. Kaavio 4 vahvistaa komission analyysin, jonka mukaan maatalouskotitaloudet saavat suurimman osan tuloistaan maataloudesta ja EAA:iden ja FADN:n voidaan näin ollen katsoa kuvaavan melko luotettavasti maatalouskotitalouksien tuloja. Kaavion 4 mukaan maataloudesta saatavien tulojen osuus maatalouskotitalouksien kokonaistuloista on selkeästi yli 50 prosenttia 12:ssa EU:n 15 jäsenvaltiosta. Osuus on alle 50 prosenttia ainoastaan Saksassa (osittain suhdannesyistä), Suomessa (jossa maanviljelijät harjoittavat myös merkittävässä määrin metsänhoitoa) ja Ruotsissa (koska kotitaloudet luokitellaan päätoimen mukaan eikä tulojen mukaan ja koska pääomaverotusta on muutettu). Lopuksi on syytä muistuttaa, että vaikka maatalouskotitalouksien laaja määritelmä voi tietyissä tilanteissa tuottaa talouden kannalta mielenkiintoisia määrällisiä tietoja, näitä tietoja ei voida tilastollisen arvon puolesta verrata tietoihin, jotka perustuvat suppeaan määritelmään, joka on ainoa kansantalouden tilinpitojärjestelmän sääntöjen mukaisesti laadittu määritelmä. 70. Vaikka FADN:ään perustuvat tulojen indikaattorit kattavat vain 65 prosenttia maatiloista, ne edustavat hyvin maatalousalaa, koska FADN:n kattamien maatilojen osuus on tulojen osalta merkittävämpi. Maatalousalan rakenne vaihtelee eri jäsenvaltioissa, joten taloudellisen koon kynnysarvo on vahvistettu eri maissa eri suuruiseksi. FADN:n laajentaminen pientiloihin on osoittautunut vaikeaksi ja kalliiksi, ja se kasvattaisi tuloja koskevia tietoja vain vähän. 71. Komissio pyrkii jatkuvasti parantamaan tulosten laatua. FADN:n lähestymistapa ja menetelmät ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa, mutta maakohtaisia tekijöitä voidaan ottaa huomioon. Edustavuutta on pohdittu FADN:n hallintokomiteassa. Komissio pyrkii jäsenvaltioiden kanssa parantamaan FADN:n otanta- ja painotusmenetelmiä. Menetelmissä on otettava huomioon maatalouden monimuotoisuus jäsenvaltioissa. 72. FADN:ään voidaan tarvittaessa sisällyttää myös maatilaan liittyvä metsätalous ja matkailu. Jäsenvaltiot hylkäsivät vuonna 1994 ehdotuksen muiden tulolähteiden huomioimisesta. FADN:ssä perushavaintoyksikkönä on maatila, ei maatalouskotitalous. Liiketoiminnan analysoinnissa, joka on FADN:n toissijainen tavoite, "maatila" on ainoa mahdollinen havaintoyksikkö. Vuoden 2000 laskennassa oikeushenkilöiden tai tilayhtymien osuus oli 6 prosenttia FADN:n seuranta-alassa EU 15:ssä, kun se vuonna 1990 oli 3 prosenttia. 74. EAA:illa on ensisijaisesti tarkoitus kuvata ja analysoida tuotantoprosesseja ja maataloudesta saatavia tuloja. Niillä ei siis ole tarkoitus mitata muusta toiminnasta tai erilaisista tulonsiirroista saatavia tuloja. 75. EAA:t ovat toimialan tilejä, joten niiden avulla voidaan arvioida ja analysoida tulojen kehitystä koko maatalousalalla. Tietoja voidaan täydentää FADN:n mikrotaloudellisilla tiedoilla, jotka mahdollistavat muun muassa teknis-taloudellisen suuntautumisen mukaiset analyysit ja tulojen jakautumista koskevat analyysit. 77. IAHS-hanke on tähän saakka törmännyt jäsenvaltioissa resurssi- ja menetelmäongelmiin. YMP:n ja maatalousalan rakenteen viimeaikainen kehitys saattavat kasvattaa tämän tilaston tarvetta ja edistää sen kehittämistä. PÄÄTELMÄ 78. FADN ja EAA:t tarjoavat maataloudesta saatavia tuloja koskevia tietoja, joita käytetään perustietoina YMP:n seurannassa ja arvioinnissa. Näitä tilastoja tarvitaan myös laadittaessa IAHS-tilastoa, joka voi tarjota lisätietoja maatalousväestön elintasosta. 79. EAA:iden ja FADN:n tilastot ovat tarjonneet jo usean vuoden ajan erittäin hyödyllisiä, luotettavia ja asianmukaisia tietoja maataloudesta saatavista tuloista. Tiedot ovat osoittautuneet erittäin tärkeiksi yhteisen maatalouspolitiikan seurannassa, arvioinnissa ja suunnittelussa. Näiden maataloustulojen tilastojen on toistaiseksi voitu katsoa kuvaavan melko luotettavasti maatalouskotitalouksien tuloja, sillä maatalouskotitaloudet ovat saaneet suurimman osan tuloistaan maataloudesta. Tilastojen käyttö on myös ollut perustamissopimuksen 33 artiklan a ja b alakohdan mukaista, sillä kyseisissä kohdissa maatalousväestön kohtuullisen elintason takaaminen kytketään yksiselitteisesti maataloudesta saatavien tulojen kasvattamiseen. Maatalousalan sosioekonominen kehitys ja maatalouspolitiikan viimeaikaiset muutokset (etenkin maaseudun kehittämisen alalla) saattavat kasvattaa maatalouskotitalouksien tuloja kuvaavien tilastojen tarvetta. Merkittävässä määrässä jäsenvaltioita on jo luotettavia tilastoja maatalouskotitalouksien tuloista, mutta tulevaisuudessa olisi hyvä tutkia sellaisen tilaston toteutettavuutta ja kustannuksia, jolla voitaisiin mitata maatalousväestön elintasoa kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Maatalousyritysten ja koko maatalousalan taloudellista tilannetta ja tuloja tullaan seuraamaan säännöllisesti FADN:n ja EAA:n tietojen pohjalta, ja näiden tilastovälineiden yhdenmukaisuutta ja johdonmukaisuutta on kehitettävä lisäämällä erilaisten asianomaisten yksiköiden välistä yhteistyötä. SUOSITUKSET 80. Komissio arvioi asiaa käsittelevien komiteoiden ja työryhmien kanssa jatkuvasti yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden seurannassa tarvittavia maataloustulojen tilastoja ja pyrkii parantamaan niiden laatua ja kattavuutta. 81. FADN:n lähestymistapa ja menetelmät ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa, mutta maakohtaisia tekijöitä voidaan ottaa huomioon. Useita tutkimuksia, joiden avulla pyritään yhdenmukaistamaan menetelmiä ja parantamaan tuloksia, ollaan suunnittelemassa. Komissio jatkaa FADN:n kehittämistä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa FADN:ää käsittelevässä yhteisön komiteassa. FADN:ää aiotaan yhdenmukaistaa myös maatilojen rakennetutkimuksen kanssa. 82. Maatalouden tilejä ja hintoja käsittelevä työryhmä jatkaa maatalouden taloustilien laadun valvontaa. EAA:iden parantaminen (luetteloissa ilmenneiden puutteiden järjestelmällisen seurannan kautta) tehostuu, kun EAA:t laaditaan vastedes Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen pohjalta. Tutkimukset ovat osoittaneet, että tietolähteiden suuri määrä vaikeuttaa tarkkuuden indikaattoreiden laadintaa ja niiden tulkintaa sellaisten tilastojen osalta, joissa kuvataan esimerkiksi kansantalouden tilinpitoa tai maataloustilejä. Ellei taloustilien tietojen tarkkuuden mittaamisessa tapahdu edistystä, tätä suositusta on nykytilanteessa vaikea noudattaa. 83. Komissio jatkaa hiljattain käynnistetyn hankkeen arviointiprosessia. Se tutkii tässä yhteydessä sellaisen tilaston toteutettavuutta ja kustannuksia, jolla voitaisiin mitata maatalousväestön elintasoa kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Komissio myös päättää noudatettavasta menetelmästä yhdessä jäsenvaltioiden tai asiasta vastaavien komiteoiden kanssa.