Yleisesti ottaen kollegioiden arvioidaan toimivan hyvin, ja mahdollisia eroja esiintyy lähinnä niillä aloilla, joilla voidaan käyttää harkintaa. Tällainen on esimerkiksi vakuutusyritysten laskemien vakuutusteknistä vastuuvelkaa vastaavien varojen valvonta. Yhteistyön tehostamiseksi kehyksessä mahdollistetaan yhteiset paikan päällä tehtävät tarkastukset, joihin EIOPA voi osallistua asetuksen (EU) N:o 1094/2010 (EIOPA-asetus) 21 artiklan nojalla. Tällaiset tarkastukset ovat yleistymässä, mikä EIOPAn raportin mukaan osoittaa, että kansallisten valvontaviranomaisten yhteistyö sujuu hyvin, kun ne suunnittelevat ja suorittavat yhteisiä paikan päällä tehtäviä tarkastuksia. EIOPAn raportissa mainitaan yksi ongelma, joka koskee tarkastusten aikana käytettävää kieltä: joissakin tapauksissa yrityksen johdon tarvitsee paikallisen lainsäädännön mukaan vastata kysymyksiin ja antaa tietoja vain paikallisella kielellä.

EIOPAn mukaan EU:hun on perustettu useita ETA:n ulkopuolisia rakenteita, joilla on sijoitusrahastoja ja jotka investoivat eri ETA-maissa sijaitseviin vakuutusyrityksiin. Näitä rakenteita ei pidetä Solvenssi II ‑direktiivissä tarkoitettuina ryhminä. EIOPA kehottaa perustamaan ”protokollegioita” sellaisten tietojen vaihtamista varten, joiden perusteella voidaan arvioida ETA:n ulkopuolisessa maassa sijaitsevan perimmäisen emoyhtiön toiminnan ja sen strategiaan liittyvän epävarmuuden mahdollisesti aiheuttamia riskejä.

·kansallisilla valvontaviranomaisilla on rajalliset valtuudet asettaa lisäpääomavaatimuksia vakuutusyritysryhmille, joilla on huomattavaa ETA-maiden ulkopuolista toimintaa, kun havaitaan muiden ryhmään kuuluvien ETA:n ulkopuolisen yritysten aiheuttama olennainen riski, ja rajoittaa ryhmänsisäisiä liiketoimia.

·useassa ETA-maassa toimivien kolmannen maan ryhmien osalta on vaikea tietää, milloin on otettava käyttöön ryhmävalvonta ja nimettävä ryhmävalvoja, ja

Vaikka monissa kollegioissa on käyty vaikeita keskusteluja, niissä on toistaiseksi saatu aikaan yhteisiä päätöksiä ryhmien sisäisistä malleista pyytämättä EIOPAn sovittelua. EIOPAn raportissa kuitenkin viitataan useisiin tapauksiin, joissa ryhmä on päättänyt jättää yhden tai useampia maita ryhmän sisäisen mallin soveltamisen ulkopuolelle pelätessään, ettei yhteistä päätöstä muuten syntyisi ajoissa, jotta malli ehdittäisiin hyväksyä ennen Solvenssi II ‑direktiivin soveltamisen alkamista 1. tammikuuta 2016.

Kansalliset valvontaviranomaiset eivät pidä EIOPAa (komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/35 347 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna) ”asianosaisena valvontaviranomaisena”, kun kollegioissa tehdään yhteisiä päätöksiä sisäisistä malleista. Tästä syystä EIOPA ei yleensä ole saanut virallisia hakemusasiakirjoja. EIOPAn mukaan sen suppea rooli rajojen yli toimivien ryhmien sisäisten mallien arvioinnissa ja hyväksynnässä on toisinaan haitannut sen toimia lähentymisen arvioimiseksi ja edistämiseksi. Toisaalta EIOPA on Solvenssi II ‑direktiivin 248 artiklan 3 kohdan mukaan valvontaviranomaisten kollegion jäsen, ja 231 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”ryhmävalvojan on viipymättä tiedotettava muut valvontaviranomaisten kollegion jäsenet ja toimitettava heille täydellinen hakemus”.

Solvenssi II ‑direktiivin lähestymistapa vakavaraisuuspääomavaatimukseen on riskisuuntautunut, ja vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset voivat siksi valvontaviranomaisten suostumuksella käyttää vakavaraisuuspääomavaatimuksen laskemiseen sisäisiä malleja standardikaavan sijaan. Direktiivin 231 artiklassa määritellään sisäiset mallit ja vahvistetaan ohjeet siitä, miten asianomaiset valvontaviranomaiset tekevät hakemuksesta yhteisen päätöksen. EIOPAn raportin mukaan 11 kansallista valvontaviranomaista on hyväksynyt (kotimaisten ja rajojen yli toimivien) ryhmien sisäisiä malleja ja 17 jäsenvaltiossa käytetään yrityskohtaisia sisäisiä malleja.

EIOPAn toimittamien tietojen mukaan EU:ssa kolme valvojaa valvoo alaryhmiä kohteenaan kahdeksan rajojen yli toimivaa ryhmää. Välittömänä vaikutuksena ovat uuden kollegion perustaminen kutakin alaryhmää varten (mukaan lukien erillinen koordinointijärjestely, kriisisuunnitelma ja kaksinkertainen tietojenvaihto) ja päällekkäisyydet ryhmien ja alaryhmien raportoinnissa valvojille. Näitä lisähankaluuksia on punnittava suhteessa siihen, että alaryhmien valvonta on sitä harjoittaville jäsenvaltioille hyvin tärkeää.

Koska Solvenssi II:sta on määrä tehdä yleisarviointi vuonna 2020 ja koska komissio pitää säädöskehyksen vakautta tärkeänä, se katsoo, että vain yhteen edellä mainituista aloista on tässä vaiheessa tehtävä lainsäädäntömuutos: ryhmien sisäisiin malleihin, joiden osalta on havaittu jäsenvaltioiden välisiä eroja ja EIOPAn valtuuksia on lisättävä, jotta se voi saada aikaan lähentymistä.

Koska asialla on kiire ja komission ehdotuspaketti, joka koskee Euroopan valvontaviranomaisten toiminnan ja rahoituksen tarkastelua (ja joka hyväksyttiin 20. syyskuuta 2017), tarjosi siihen hyvän tilaisuuden, toimia on kuitenkin jo toteutettu. Pakettiin sisältyy Solvenssi II:n muuttamista koskeva lainsäädäntöehdotus, jolla pyritään lieventämään ja estämään eroja sisäisten mallien valvonnassa ja hyväksynnässä. Ehdotuksen 2 artikla sisältää Solvenssi II ‑direktiiviin tehtävät muutokset, joiden tarkoituksena on

·vahvistaa EIOPAn asemaa valvonnan lähentämisessä sisäisiä malleja koskevien hakemusten alalla (yksittäisten yritysten ja ryhmien tasolla) ja hakemuksiin liittyvien tietojen jakamisen osalta, ja

·valtuuttaa EIOPA antamaan asiaan liittyviä lausuntoja ja osallistumaan valvontaviranomaisten välisten riitojen sovitteluun joko valvontaviranomaisten pyynnöstä, omasta aloitteestaan tai tietyissä olosuhteissa asianomaisten yritysten pyynnöstä.

Muutosten mukaisesti EIOPAn olisi myös laadittava asiasta vuosikertomuksia. Näin sisäisiä malleja koskevien hakemusten tilannetta voitaisiin seurata tarkkaan ja esille voitaisiin ottaa valvonnan lähentämiseen liittyviä, alalla mahdollisesti ilmeneviä huolenaiheita.

Komissio saattaa tehdä päätöksen henkivakuutuslaitosten ammatillisia lisäeläkkeitä koskevaan liiketoimintaan sovellettavan siirtymäkauden mahdollisesta jatkamisesta lähempänä kyseisen kauden päättymistä (vuoden 2022 loppu). Jos siirtymäkautta päätetään jatkaa, lainsäädäntöehdotus voitaisiin antaa hyvissä ajoin ennen vuoden 2022 päättymistä.