FI Euroopan unionin virallinen lehti C 317/1

ERITYISKERTOMUS nro 7/2007

yhteisön vesiluonnonvarojen säilyttämissääntöjä koskevista valvonta-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmistä sekä komission vastaukset

(annettu EY:n perustamissopimuksen 248 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla)

(2007/C 317/01)

SISÄLLYS

LYHENNELUETTELO

I—III YHTEENVETO

1—13 JOHDANTO

1—5 Yhteisön vesiluonnonvarojen hoidon tavoitteet ja keskeiset ominaisuudet

6—9 Keskeiset toimintalinjat ja toimenpiteet

10—11 Rahoituksen määrä

12—13 Keskeiset asetukset

14—17 TARKASTUKSEN OMINAISUUDET

14 Tarkastuksen aihe ja tarkastuskysymykset

15—17 Tarkastuksen lähestymistapa ja tarkastusmenetelmä

18—120 HUOMAUTUKSET

18—51 Kiintiöiden käyttöä koskevat tiedot ovat epämääräisiä ja niiden seuranta alkeellista

19—43 Kansallisissa saaliiden kirjaamisjärjestelmissä on lukuisia puutteita

44—51 Komission seuranta on riittämätöntä

52—87 Kansalliset tarkastukset eivät ole kovin vaikuttavia

53—58 Yleiset valvontastandardit puuttuvat

59—73 Valvontapainetta on vaikeaa arvioida ja se on usein riittämätön

74—87 Valvontatoimia ei ole optimoitu

88—106 Rikkomusten ja seuraamusten seurantaan tarkoitetut järjestelmät ovat usein epätarkoituksenmukaisia

89—94 Kansalliset järjestelmät eivät ole yleisesti ottaen kovin ankaria

95—106 Jäsenvaltioihin kohdistetut painostuskeinot ovat vaikuttavia vain poikkeuksellisesti

107—120 Tarkastusolosuhteet: kalastuksen liikakapasiteetti vaikuttaa sääntöjen noudattamiseen ja tarkastusten vaikuttavuuteen

108—112 Liikakapasiteetti on merkittävä riskitekijä ja osoitus yhteisön toiminnan epäonnistumisesta

113—120 Vastedes sovelletaan pääasiassa pyyntiponnistusten rajoittamiseen perustuvaa lähestymistapaa

121—136 PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

127—128 Pyyntitietojen laatu

129—130 Tarkastusjärjestelmien vaikuttavuus

131—133 Varoittavien seuraamusten soveltaminen

134—136 Liikakapasiteetin vähentäminen ja asianmukaiset liitännäistoimet

Liite – Pyyntitietojen keruuta ja seurantaa koskeva yksinkertaistettu kaavio

Komission vastaukset

LYHENNELUETTELO CIEM Kansainvälinen merentutkimusneuvosto EU Euroopan unioni GT bruttovetoisuus; aluksen kapasiteettiin liittyvä mittayksikkö ISO Kansainvälinen standardisoimisjärjestö kW kilowatti, alusten tehoon liittyvä mittayksikkö MOO monivuotinen ohjausohjelma STECF tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea TAC suurin sallittu saalis VMS Vessel Monitoring System; alusten satelliittiseurantajärjestelmä, jonka avulla alukset lähettävät säännöllisin väliajoin tietoja sijainnistaan valvontaviranomaisille

YHTEENVETO

I Yhteinen kalastuspolitiikka luotiin vuonna 1983 ja sen tavoitteena on elollisten vesiluonnonvarojen kestävä hyödyntäminen. Sen kulmakiven muodostavat pyyntirajoitukset, jotka perustuvat vahvistettuihin suurimpiin sallittuihin saaliisiin (TAC) ja kansallisiin kiintiöihin. Lähestymistavan soveltamisen onnistuminen edellyttää, että saatavilla olevat tiedot ovat luotettavia ja perusteellisia ja että käytössä olevat tarkastus- ja seuraamusjärjestelmät ovat vaikuttavia.

II Tarkastus kohdistui näihin kolmeen tekijään ja tuloksiin, jotka saatiin komissiossa sekä kuudessa kalastuksen kannalta keskeisessä jäsenvaltiossa (1) toimitetuissa tarkastuksissa. Tilintarkastustuomioistuin päätteli tarkastuksen perusteella, että: — pyyntitiedot eivät olleet kattavia eivätkä luotettavia, minkä vuoksi pyyntimääristä ei saada todenmukaista käsitystä. Tämän seurauksena TAC- ja kiintiöjärjestelmää ei sovelleta asianmukaisesti. Jäsenvaltioiden lainsäädäntökehys ja voimassa olevat menettelyt eivät takaa perusteellista tietojenkeruuta eikä tietojen hyväksyntävaiheessa havaita niissä esiintyviä epäyhteneväisyyksiä. Komissio ei pysty yksilöimään tyydyttävällä tavalla jäsenvaltioiden toimittamissa tiedoissa esiintyviä virheitä tai poikkeamia eikä tekemään oikea-aikaisesti kaikkia tarvittavia varojen suojelua koskevia päätöksiä (kohdat 18–51), — tarkastusjärjestelmät eivät anna varmuutta siitä, että rikkomukset ehkäistään tai havaitaan vaikuttavalla tavalla. Yleisten valvontastandardien puuttumisen takia ei voida varmistaa, että valvontapaine olisi riittävän voimakas ja että tarkastukset toteutettaisiin optimaalisesti jäsenvaltioissa; tosiasiassa tämä rajoittaa niin ikään kansallisia menettelyjä koskevien komission arviointien laajuutta ja sisältöä ja täten komission valmiuksia ottaa kantaa kansallisten järjestelmien yleiseen vaikuttavuuteen (kohdat 52–87), — todettujen rikkomusten käsittelymenettelyjen avulla ei voida osoittaa, että kutakin tapausta seurattaisiin ja vielä vähemmän sitä, että kukin käsittely johtaisi seuraamuksiin. Siinäkin tapauksessa, että seuraamuksia määrätään, niiden varoittava vaikutus jää yleisesti ottaen vähäiseksi. Kun jäsenvaltio jättää noudattamatta yhteisön lainsäädäntöä, komission ainoana tehokkaaksi osoittautuneena keinona on nostaa kanne jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä yhteisöjen tuomioistuimessa. Tietyt tälle toiminnalle ominaiset tekijät kuitenkin rajoittavat kyseisen keinon käyttöä ja saavat aikaan sen, että kyseinen väline ei ole reaktioherkkyydeltään riittävä (kohdat 88–106), — liikakapasiteetti vähentää kalastuselinkeinon kannattavuutta ja sallittujen saaliiden pienentämisen olleessa kyseessä, kannustaa kalastajia olemaan noudattamatta kyseisiä rajoitteita. Näin ollen se heikentää myös toimitettujen tietojen laatua. Kalastuskapasiteetin mukauttamisohjelmien epäonnistumisen jälkeen käyttöön otettu nykyinen lähestymistapa, joka perustuu pääasiassa pyyntiponnistusten vähentämiseen, ei todennäköisesti riitä ratkaisemaan liikakapasiteettiongelmaa (kohdat 107–120). Mikäli tilanne jatkuu tällaisena, sillä on vakavat seuraukset ei ainoastaan varojen kannalta vaan myös kalastuselinkeinon ja siihen liittyvien alueiden tulevaisuuden kannalta.

III Jos poliittiset päättäjät toivovat, että yhteisellä kalastuspolitiikalla saavutetaan sille asetettu elollisten vesiluonnonvarojen kestävää hyödyntämistä koskeva tavoite, nykyisiä valvonta-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmiä on lujitettava huomattavasti panemalla täytäntöön seuraavat suositukset: — jäsenvaltioiden olisi parannettava pyyntitietojen laatua toimittamalla järjestelmällisesti vastaavuustestejä rajat ylittävät toiminnot mukaan lukien ja toimitettava tietonsa riippumattoman elimen todennettaviksi, — komission olisi varmistettava, että kalastustietojen kirjaamiseen ja sähköiseen raportointiin tarkoitettu järjestelmä otetaan käyttöön mahdollisimman pian ja mahdollisimman laajalti ja että komissiolle toimitettujen tietojen tarkastamista parannetaan kehittämällä yksittäisten tietojen analysointia, — jäsenvaltioiden olisi kehitettävä tarkastustoimintansa analysointiin, ohjelmointiin ja seurantaan tarkoitettuja välineitä, jotta ne voisivat taata, että yleinen valvontapaine on riittävä ja varojen käyttö optimaalista, — jäsenvaltioiden olisi muistutettava toimivaltaisia viranomaisia varoittavien seuraamusten määräämisen tarpeellisuudesta, — yhteisön lainsäätäjän olisi ilmaistava säännöksissä selkeästi, mitkä tekijät ovat ehdottaman tärkeitä vaikuttavan tarkastus- ja seuraamusjärjestelmän kannalta, — yhteisön lainsäätäjän olisi vahvistettava komission valmiuksia painostaa sääntöjä laiminlyöneitä jäsenvaltioita, — komission ja jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä toimenpiteitä, joiden avulla kalastusalan rakenteellista liikakapasiteettia vähennetään aktiivisesti.

JOHDANTO

Yhteisön vesiluonnonvarojen hoidon tavoitteet ja keskeiset ominaisuudet

1. Yhteisön satamissa puretaan joka vuosi yli 4,4 miljoonaa tonnia kaloja ja äyriäisiä, joiden kokonaisarvo on 6 100 miljoonaa euroa (2). Kalastuselinkeino työllistää 230 000 henkilöä Euroopan unionissa ja tietyillä rannikkoalueilla sillä on merkittävä ja vaikeasti korvattavissa oleva asema.

2. Yhteisön kalavarat (3) ovat osa yhteistä omaisuutta. Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena on varmistaa ”sellainen elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntäminen, joka luo talouden, ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden osalta kestävät olosuhteet” (4). Kestävän kalastuksen käsite on ollut olemassa vuonna 1983 luodun yhteisen kalastuspolitiikan alusta alkaen, vaikka se ilmaistiinkin silloin eri tavoin (5).

3. Lähes kaksikymmentä vuotta myöhemmin komissio ei voinut välttyä negatiiviselta yhteisen kalastuspolitiikan arvioinnilta myöntäessään, että ”tällä politiikalla ei ole saatu aikaan kestävää kalavarojen käyttöä” (6). Komissio täsmensi, että epäonnistuminen oli sekä ympäristöllinen – ”monet kannat ovat tällä hetkellä turvallista biologista rajaa pienempiä” – että taloudellis-sosiaalinen – ”kalastusalalle on tyypillistä liiallisista investoinneista, nopeasti nousevista hinnoista ja vähenevistä kalavaroista johtuva taloudellinen hauraus, joka ilmenee huonona kannattavuutena ja tasaisesti vähentyvinä työpaikkoina”.

4. Viimeaikaiset tiedot vahvistavat tämän diagnoosin. Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (CIEM) tiedemiehet, joiden tehtävänä on suorittaa biologisia arviointeja, analysoivat joidenkin kantojen hyödyntämisastetta Koillis-Atlantilla, jonne valtaosa yhteisön vesiluonnonvaroista on keskittynyt (7). Heidän analyysinsä mukaan 81:tä prosenttia arvioiduista kannoista on hyödynnetty liikaa (8). Taloudelliselta kannalta katsottuna Eurostatin luvut tukevat diagnoosia epäonnistumisesta, koska ne osoittavat, että Koillis-Atlantilla yhteisön pyyntimäärä vähenee koko ajan. Kaudella 1995–2005 ne olivat vähentyneet kaiken kaikkiaan 30 prosenttia.

5. Johannesburgissa vuonna 2002 pidetyssä kestävän kehityksen huippukokouksessa Euroopan unioni allekirjoitti toimintasuunnitelman, jonka yhtenä tavoitteena on palauttaa viimeistään vuoteen 2015 mennessä kaikki kalakannat sellaiselle tasolle, jolla voidaan varmistaa kestävä enimmäistuotto.

Keskeiset toimintalinjat ja toimenpiteet

6. Kala on uusiutuva luonnonvara, jonka määrää ei ole helppoa määrittää ja jonka lisääntymiseen ja liikkumiseen liittyviä tekijöitä ei voida suoraan hallita. Ainoa keino vaikuttaa kantaan on siis rajoittaa saaliita. Tämän vuoksi ”säilyttämiseen, valvontaan ja sääntöjen noudattamiseen” liittyvällä toiminnalla on tämän toimenpiteen kohdalla avainasema, koska tavoitteena on yhtäältä määrittää kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevat järjestelyt ja toisaalta valvoa, että vastaavia säännöksiä sovelletaan asianmukaisesti.

7. Euroopan unionissa pääasiallinen kalavarojen hoitotoimenpide on pyyntimäärän rajoittaminen. Tämä tapahtuu vahvistamalla tärkeimpien lajien osalta jäsenvaltioiden kiintiöiden mukaisesti jaoteltuina suurimmat sallitut saaliit (TAC). Neuvosto päättää vuosittain suurimmista sallituista saaliista komission ehdotusten pohjalta. Komission ehdotukset perustuvat tieteellisiin lausuntoihin (9). Niissä ilmoitetaan, kuinka suuri määrä kaloja on mahdollista pyytää vaarantamatta kantojen uusiutumista. Tiedemiesten käyttämät tiedot perustuvat heidän tekemäänsä tutkimustyöhön ja lisäksi kalastajien ilmoittamiin pyyntimääriin.

8. Aiemmin sallittujen saaliiden rajoittamisen lisäksi oli vähennettävä myös laivaston kalastuskapasiteettia. Tästä toimintalinjasta kuitenkin luovuttiin vuonna 2002 toteutetun yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisen yhteydessä, koska sen täytäntöönpano epäonnistui. Nykyisin yhteisön toimenpiteillä ainoastaan asetetaan kalastuskapasiteetille yläraja ja vaikutetaan pyyntiponnistuksiin eli laivaston toimintaan. Järjestelmää täydennettiin viimeksi ns. teknisillä toimenpiteillä. Niissä pääasiassa täsmennetään pyydysten ominaisuudet ja/tai vahvistetaan tiettyjen lajien vähimmäiskoot.

9. Vaikka eri toimintalinjat määritellään yhteisön tasolla, on yleisesti ottaen jäsenvaltioiden (10) vastuulla varmistaa, että valvonnan ja tarkastusten täytäntöönpano on vaikuttavaa ja että yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä noudatetaan (11). Tämä tarkoittaa sitä, että niillä on täysi vapaus päättää kiintiöidensä hallintaa ja tarkastustensa organisointia koskevista järjestelyistä sekä rikkomistapauksissa sovellettavien seuraamusten luonteesta. Komission vastuulla on arvioida ja valvoa, että jäsenvaltiot noudattavat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä, ja helpottaa toiminnan yhteensovittamista ja yhteistyötä niiden välillä.

Rahoituksen määrä

10. ”Valvontaan ja sääntöjen noudattamiseen” liittyvään toimintaan tarkoitettu yhteisön rahoitusosuus on 46 miljoonaa euroa, jos huomioon otetaan ainoastaan siihen suoraan myönnetyt määrärahat (12). Rahoituksen määrä on paljon merkittävämpi, jos otetaan huomioon kaikenlainen toiminta, jonka tarkoituksena on – ainakin osittain – käsitellä kalavarojen hoitotoiminnan huomattavista puutteista johtuvia seurauksia. Tällaisia ovat erityisesti kalastukseen liittyvät rakennetuet (837 miljoonaa euroa) ja kansainväliset kalastussopimukset (156 miljoonaa euroa).

11. Kalastusvaroissa on kyse suoraan Euroopan unionia koskevista varoista, koska EU vastaa niiden hoitamisesta. Kyseisiä varoja on vaikeaa arvioida rahassa, mutta tämä ei saa tehdä vaikeammin ymmärrettäväksi näihin varoihin liittyviä tosiasioita tai niiden merkitystä.

Keskeiset asetukset

12. Alan perussäädös on neuvoston asetus elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa (13). Asetuksen V luvussa määritellään tavoitteet ja niiden saavuttamiseen tähtäävät yhteisön toimintatavat.

13. Valvontajärjestelmää (14) ja pyyntitietojen keruuta (15) koskevat säännökset ovat vanhempia asiaa koskevia asetuksia. Muita tarkastuksia koskevia velvoitteita on sisällytetty ns. vuosittaisten ”suurin sallittu saalis (TAC) ja kiintiö” -asetusten (16) liitteisiin sekä asetuksiin, joissa säädetään elvytystoimenpiteistä tai tiettyjen kantojen kestävää hyödyntämistä koskevista monivuotisista suunnitelmista (17).

TARKASTUKSEN OMINAISUUDET

Tarkastuksen aihe ja tarkastuskysymykset

14. Vesiluonnonvarojen hoitoa koskevan yhteisön politiikan kulmakiven muodostavat pyyntimäärien rajoitukset, jotka perustuvat vahvistettuihin suurimpiin sallittuihin saaliisiin (TAC) ja kiintiöihin. Lähestymistavan soveltamisen onnistuminen edellyttää, että saatavilla olevat tiedot ovat luotettavia ja kattavia ja että käytössä olevat tarkastus- ja seuraamusjärjestelmät ovat vaikuttavia. Tilintarkastustuomioistuin arvioi asianmukaiseksi toimittaa tarkastuksen, jonka tarkoituksena oli saada vastaus seuraavaan kysymykseen: ”Toteuttavatko komissio ja jäsenvaltiot toimenpiteitä, jotka ovat vesiluonnonvarojen säilyttämiseen tähtäävän valvonta-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmän vaikuttavuuden kannalta tarpeellisia?” Tarkastus kohdistui seuraaviin seikkoihin: a) Ovatko pyyntitiedot luotettavia ja niiden seuranta vaikuttavaa (ottamatta kantaa yksittäisten ilmoitusten laatuun)? b) Ovatko tarkastusjärjestelmät mahdollisimman vaikuttavia? c) Ovatko rikkomusten seurantajärjestelmät tarkoituksenmukaisia ja vaikuttavia? d) Missä laajuudessa kalastuksen liikakapasiteettiin liittyvää toimintariskiä tosiasiassa käsitellään?

Tarkastuksen lähestymistapa ja tarkastusmenetelmä

15. Tarkastus kohdistui pääasiassa tietojenkeruu-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmien analysointiin sekä komission keskushallinnossa että jäsenvaltioissa. Todentavaa aineistoa kerättiin ja tutkittiin tekemällä haastatteluja ja analysoimalla asiakirjoja ja tietoja. Täydentääkseen ja testatakseen järjestelmän tuntemustaan ja saadakseen sille vahvistuksen tarkastajat suorittivat vastaavuustestejä, jotka koskivat saaliiden kirjaamista ja tarkastuskertomuksia. Asianomaisten säännösten puuttuessa kriteereinä sovellettiin alan keskeisiä kansainvälisten organisaatioiden tunnustamia yleisiä standardeja (18).

16. Tarkastettaviksi valittiin kuusi jäsenvaltiota pyyntimäärän merkittävyyden ja purettujen saaliiden arvon perusteella. Valitut jäsenvaltiot ovat Alankomaat, Espanja, Italia, Ranska, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta, joiden osuus pyyntimääristä on lähes 70 prosenttia ja purettujen saaliiden arvosta (19) yli 80 prosenttia. Tarkastuskäynnit paikalle tehtiin vuoden 2006 huhtikuun ja marraskuun välisenä aikana.

17. Tämän kertomuksen julkaisun aikoihin tuoreimman yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevan yleisasetuksen julkaisemisesta on kulunut lähes viisi vuotta ja komissio on ryhtynyt valmisteluihin laatiakseen uuden ”valvonta”-asetuksen. Komissio aikoo tehdä asiaa koskevan ehdotuksensa neuvostolle vuonna 2008.

HUOMAUTUKSET

Kiintiöiden käyttöä koskevat tiedot ovat epämääräisiä ja niiden seuranta alkeellista

18. TAC- ja kiintiöjärjestelmä perustuu saaliiden määrälliseen rajoittamiseen. Sen täytäntöönpanon laatu riippuu siitä, onko olemassa kirjaamis- ja hyväksyntäjärjestelmä (ks. liite 1), jonka avulla voidaan saada perusteelliset ja luotettavat tiedot, ja vaikuttava tietojen seurantajärjestelmä, jonka avulla estetään kiintiöiden ylittäminen. Kumpikaan mainituista järjestelmistä ei täytä kokonaan kyseisiä kriteerejä.

Kansallisissa saaliiden kirjaamisjärjestelmissä on lukuisia puutteita

19. Kansallisissa pyyntitietojen keruu-, hyväksyntä- ja kokoamisjärjestelmissä on lukuisia puutteita, joista osa on vakavia. Tämän vuoksi komissiolle toimitettujen tietojen laadusta ei ole varmuutta.

Ilmoitetut tiedot eivät ole täydellisiä eikä kansallisten keruujärjestelmien avulla estetä rikkomuksia

20. Kiintiöiden käytön seuranta perustuu ilmoitusjärjestelmään, johon syötetään pääasiassa kolmenlaisia kalastajien tai ensimmäisten ostajien laatimia asiakirjoja: aluspäiväkirjat (20), purkamisilmoitukset (21) ja myynti-ilmoitukset (22). Kyseiset asiakirjat tai niiden jäljennökset on toimitettava tapauksesta riippuen sille jäsenvaltiolle, jonka lipun alla alus purjehtii, ja/tai jäsenvaltiolle, jossa saalis puretaan ja/tai jossa ensimmäinen myynti tapahtuu: asianomaisia jäsenvaltioita voi täten olla jopa kolme. Jäsenvaltio, joka vastaa pyyntitietojen toimittamisesta komissiolle, on aina se jäsenvaltio, jossa saalis on purettu. Lippuvaltio voi siis olla muu kuin jäsenvaltio, jonka kiintiöstä kyseiset saaliit vähennetään.

Neuvoston vahvistama lainsäädäntökehys on liian joustava

21. Järjestelmän ensimmäisen heikon kohdan muodostavat yhteisön lainsäädännössä säädetyt ilmoitustietojen laatimista koskevat ehdot. Niiden avulla ei voida taata sitä, että saatavat tiedot olisivat mahdollisimman täsmällisiä ja tarkkoja: a) nykyisen lainsäädännön mukaisesti aluspäiväkirja on toimitettava 48 tunnin kuluessa purkamisesta (23), vaikka kaikki siihen kirjatut tiedot olisi jo oltava kirjattuina ennen kuin lastin purkaminen aloitetaan. Täten on useimmiten mahdollista, että kalastaja tietää jo saalisilmoitusten viimeistelyvaiheessa, tarkastetaanko hänet vai ei, mikä saattaa vaikuttaa ilmoitettujen lukujen laatuun. Komissio on työssään osoittanut, että vaikka kaikki tekijät olisivat muuten samansuuruisia, määrät ilmoitetaan usein suurempina, jos purettu saalis tarkastetaan (24); b) puretun saaliin punnitsemista ei yleisesti ottaen yhteisössä vaadita. Tietyissä tapauksissa purkamisilmoituksissa esitetyt määrät ovat pelkkiä arvioita, joiden todenmukaisuus ja tarkkuus vaihtelevat; c) aluspäiväkirjassa ilmoitettuja määriä koskevat arviot saavat heittää vahvistetun hyväksyttävyysrajan mukaisesti 20 prosenttia; tämän perusteella ei seuraamuksia voida määrätä, vaikka määrä on ilmoitettu jopa 36 prosenttia liian pienenä, jos purkamista ei ole tarkastettu (25); d) myynti-ilmoitusten osalta ostajan ja myyjän välisten eturistiriitojen pitäisi olla kyseisissä ilmoituksissa esitettyjen tietojen laadun takeena, mutta näin ei aina todellisuudessa tapahdu. Joidenkin kalastustyyppien osalta tietyt toimijat hallitsevat tosiasiassa sekä kalastustoimintaa että jalostus- tai jakelutoimintaa.

22. Komissio on tietoisena puutteista ottanut käyttöön tiettyjen kalastustyyppien osalta erityismääräyksiä tarkoituksena korjata joitakin näistä puutteista. Täten elvytyssuunnitelmien yhteydessä hyväksyttävyysrajaa alennettiin kahdeksaan prosenttiin, vaakapunnitukset tehtiin huutokaupassa pakollisiksi ja määrättiin, että jäljennös aluspäiväkirjasta oli annettava heti satamaan saavuttaessa. Tietyt jäsenvaltiot ovat menneet vielä pidemmälle ja laajentaneet tai yleistäneet kyseisiä määräyksiä.

23. Lisäksi joulukuussa 2006 julkaistussa asetuksessa (26) säädetään, että paperimuodossa annettavat ilmoitukset korvataan osittain ja asteittain järjestelmällä, jossa tiedot ilmoitetaan sähköisesti. Tämän todennäköisesti lisää nopeutta ja luotettavuutta ja vähentää kuluja. Jos aluspäiväkirjan sisältämät tiedot olisi lisäksi toimitettava ennen satamaan saapumista, tämä auttaisi korjaamaan valvontapuutteen, joka liittyy siihen, että paperimuodossa olevan asiakirjan toimittamisen määräaika on 48 tuntia. Kyseinen velvoite ei kuitenkaan olisi voimassa ennen kuin soveltamissääntöjen voimaantulosta on kulunut 24 kuukautta eikä kyseisiä soveltamissääntöjä ole vielä laadittu eikä hyväksytty.

24. Eräs EU:n ulkopuolinen maa, Norja on ottanut käyttöön menettelyjä, joissa myyntitoimia valvotaan tiukemmin ja jotka antavat enemmän varmuutta. Viimeisen saaliin jälkeen kalastaja toimittaa myyntiorganisaatiolle yksityiskohtaiset tiedot lastistaan; lasti on siis vielä samana päivänä myytävänä sähköisessä huutokaupassa (27) ennen sen purkamista ja pakollista punnitusta. Ostaja ja kalastaja laativat ja allekirjoittavat yhdessä myynti-ilmoituksen ennen kuin alus lähtee laiturista. Tarkastajien työtä helpottaa se, että myytävä tuote ja sitä koskeva tosite ovat samassa paikassa samaan aikaan.

Mereen poisheitettyjä saaliiksi saatuja kaloja ei oteta huomioon tietojen keruujärjestelmässä

25. Kaloja, joista suurin osa on jo kuolleita, heitetään suuria määriä yli laidan joko lakisääteisistä (28) tai taloudellisista (29) syistä. Arvioiden mukaan Koillis-Atlantilla pyydetyistä kaloista heitetään pois 13 prosenttia (30). Ilmiönä tämä merkitsee huomattavaa varojen tuhlausta mutta myös sitä, että kantojen tilaa koskevia arviointeja tekevien tiedemiesten käyttämän tiedon laatu heikkenee.

26. Norjassa tilanne on päinvastainen: jos kalastaja saa saaliiksi kaloja, joita hänellä ei ole oikeutta pyytää, hän ei saa heittää niitä takaisin mereen. Jotta kyseisellä velvoitteella olisi kalastajan kannalta mahdollisimman vähän taloudellista merkitystä, hän saa pienen osan näiden ”laittomien” kalojen myynnistä saatavasta voitosta kattaakseen kulunsa ja loput siirretään julkiseen rahastoon.

Tietojen keruu ei ole kattavaa tai tiedot kerätään myöhässä

27. Joissakin jäsenvaltioissa ei tietynlaisen kalastustoiminnan osalta kerätä minkäänlaisia saalisilmoituksiin liittyviä tietoja: a) Espanjassa kiintiöiden seurannassa ei oteta huomioon pituudeltaan alle 10 m olevien alusten saaliita, vaikka tämäntyyppisten alusten osuus kansallisesta laivastosta on huomattava (31); b) Ranskassa Välimerellä ja Ranskan merentakaisissa departementeissa harjoitettua toimintaa ei seurata kansallisen tilastotietojärjestelmän kautta.

28. Tiettyjen jäsenvaltioiden tietojärjestelmään ei ole vielä sisällytetty kaikkien kolmen keskeisen ilmoitusasiakirjan keruuta, vaikka tämä on ollut pakollista joskus jopa yli 20 vuotta: a) Ranskassa kansalliset viranomaiset ovat vaatineet purkamisilmoituksia vasta vuodesta 2005 alkaen eikä niitä vuonna 2006 otettu vieläkään huomioon pyyntitietojen kansallisessa seurantajärjestelmässä; b) Italiassa ja Espanjassa kiintiön käyttämistä seurataan ainoastaan yhdenlaisen asiakirjan perusteella; c) Espanjassa ja Ranskassa pakastetuotteita koskevia myynti-ilmoituksia ei kirjata, vaikka niiden määrä on erittäin merkittävä (32); d) Yhdistyneessä kuningaskunnassa myynti-ilmoitusten kirjaaminen tehtiin pakolliseksi vasta vuonna 2006.

29. Lisäksi jäsenvaltioissa käytettävien keruujärjestelmien avulla ei voida aina yksilöidä tai vaatia puuttuvia asiakirjoja: a) Ranskassa pyyntitietojen keskittämisestä vastaavan yksikön mukaan viidestä prosentista pituudeltaan yli 10 m olevista aluksista ei vuonna 2005 kirjattu lainkaan pyyntitietoja; b) Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole olemassa järjestelmää, jonka avulla voisi tarkistaa pituudeltaan alle 10 m olevia aluksia koskevien myynti-ilmoitusten perusteellisuuden, vaikka ne ovat ainoa tietolähde, jonka avulla kyseisen laivaston osan pyydystämiä saalismääriä seurataan; c) Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole olemassa järjestelmiä, joiden avulla tarkastetaan ilmoitusasiakirjojen sarjanumerot ja jonka avulla varmistettaisiin, että käytettävissä on kaikki edellytetyt asiakirjat; d) Tanskassa, Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei tarkasteta järjestelmällisesti, ovatko alusten satelliittiseurantajärjestelmän (VMS; vessel monitoring system) (33) tiedot ja ilmoitusasiakirjat yhdenmukaisia. Neljässä niistä viidestä maasta, jossa tilintarkastustuomioistuin toimitti tätä aihetta koskevia testejä, havaittiin oletettuja poikkeamia, joiden osalta toimivaltaiset viranomaiset eivät pystyneet antamaan tyydyttäviä vastauksia.

30. Myös tietojen keruun ja hyväksymisen viivästyminen voi vähentää niiden perusteellisuutta. Tästä on kyse silloin, kun saaliita ei ole hyväksytty ennen sitä lopullista määräaikaa, jolloin kulunutta vuotta koskevat lopulliset luvut on toimitettava komissiolle. Tarkastuksessa havaittiin useita tämäntyyppisiä poikkeamia: a) Yhdistyneessä kuningaskunnassa 15. helmikuuta 2006 (34) olleen määräpäivän jälkeen tehtyjen oikaisujen myötä kävi ilmi, että vuoden 2005 kiintiö ylittyi kolmen kannan kohdalla ja kolmen muun kannan kohdalla ylitys, joka oli havaittu jo aiemmin, oli arvioitua suurempi; b) Italiassa kiintiöiden seurannasta vastaava yksikkö vastaanotti kahdeksan ylimääräistä tonnikalaa koskevaa ilmoitusta lopullisten lukujen antamisen määräpäivän jälkeen. Ilmoitukset antanut kalastaja hämmästyi siitä, että viranomaiset vähensivät hänen tulevan vuoden kiintiötään vuonna 2005 ilmoitetun pyyntimäärän alhaisuuden takia. Kun nämä lisämäärät otettiin laskelmissa huomioon, kävi ilmi, että kansallinen kiintiö oli ylitetty.

Varmentamisen yhteydessä toimitettavat tarkastukset eivät ole kattavia eivätkä aina vaikuttavia

Yksikään tarkastuskäynnin kohteena olleista jäsenvaltioista ei pysty havaitsemaan kaikkia ilmoituksissa esiintyviä poikkeamia

31. Yhteisön lainsäädännön (35) mukaisesti kunkin jäsenvaltion on perustettava varmentamisjärjestelmä, johon kuuluu erityisesti kyseisistä ilmoitusvelvollisuuksista johtuvien tietojen ja VMS-tietojen vertailu ja tarkastaminen. Asetuksen mukaisesti näiden tarkastusten helpottamiseksi kunkin jäsenvaltion on luotava tietokanta, mutta asetuksessa ei täsmennetä hyväksymisen yhteydessä toimitettavien tarkastusten luonnetta eikä niiden laajuutta.

32. Yhdelläkään jäsenvaltiolla ei ole täysin integroitua varmentamisjärjestelmää, jonka avulla kaikki samantyyppiset ilmoitustiedot voitaisiin tarkastaa automaattisesti ja järjestelmällisesti: a) Yhdessäkään tarkastuskäynnin kohteena olleessa jäsenvaltiossa ei vertailtu automaattisesti ja järjestelmällisesti kolmea pääasiallista ilmoitusasiakirjaa vastaaviin VMS-tietoihin. b) Koska Ranskassa ei otettu huomioon purkamisilmoituksia, epätäydellisiä (36) ja joskus myös epäolennaisia (37) myyntitietoja täydennettiin varmentamisjärjestelmässä arvioihin perustuvilla aluspäiväkirjatiedoilla. c) Italiassa seurataan ainoaa kiintiöön kuuluvaa lajia yhden ainoan ilmoitusasiakirjan avulla, mikä tekee tietojen täsmäyttämisen mahdottomaksi. Lisäksi vuonna 2005 ja yhä osittain vuonna 2006 sovellettu malli ei ollut yhteisön lainsäädännön mukainen. d) Tanskassa ja Espanjassa purkamisilmoitustietoja ja myynti-ilmoituksia täsmäytetään ainoastaan fyysisen inventaarin yhteydessä.

33. Alankomaita lukuun ottamatta kaikissa tarkastuskäynnin kohteena olleissa jäsenvaltioissa fyysisen inventaarin yhteydessä tehdyn laskennan perusteella mahdollisesti saatuja lukuja ei sisällytetä saalisilmoitusten varmentamisjärjestelmään, vaikka ne suoralta kädeltä ajateltuna ovat luotettavampia kuin ilmoitusten sisältämät tiedot.

Kaikkia jäsenvaltioiden havaitsemia poikkeamia ei seurata asianmukaisesti

34. Vertailuja ei dokumentoida niin hyvin, että voitaisiin tarkistaa, onko ne toteutettu kunnolla ja onko havaittuja poikkeamia seurattu asianmukaisesti. Tämä koskee kaikkia tarkastuskäynnin kohteina olleita jäsenvaltioita.

35. Ranskassa oikeudelliset seikat heikentävät varmentamisjärjestelmää. Kansallisessa hallinnossa käydään parhaillaan keskustelua ilmoitustietojen tilastollisesta (tai muunlaisesta) luonteesta. Juridisen varmuuden puuttuessa tarkastajille ei myöskään ilmoiteta säännöllisesti hyväksyttävyysrajan ylittävistä tietojen välisistä eroavaisuuksista, joita pyyntitietojen käsittelystä vastaavat yksiköt ovat havainneet.

36. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi kaikissa tarkastuskäynnin kohteina olleissa jäsenvaltioissa varmentamisjärjestelmissä esiintyvistä puutteista johtuvia ilmoituksiin liittyviä poikkeamia (38), joita ei ollut havaittu eikä käsitelty.

Integrointia ja yhdenmukaistamista ei ole tehty yhteisön tasolla

Jäsenvaltioiden järjestelmät ovat vain erittäin vähäisessä määrin yhteentoimivia, mikä vähentää tarkastusten perusteellisuutta

37. Pyyntitietojen keruuseen käytetyt kansalliset järjestelmät eivät ole yhteentoimivia eikä niitä ole liitetty toisiinsa. Tämä rajoittaa tarkastusmahdollisuuksia ja vähentää täten varmentamisjärjestelmien vaikuttavuutta. Jos esimerkiksi ensimmäinen myynti tapahtuu maassa, joka ei ole jäsenvaltio, jonka lipun alla alus purjehtii, eikä purkamispaikka, automaattista tarkastusta ei ole mahdollista toimittaa vertailemalla myynti-ilmoituksen tietoja aluspäiväkirjan ja purkamisilmoituksen tietoihin (39).

Kansalliset muuntokertoimet ovat epätarkkoja ja epäyhdenmukaisia

38. Suurin sallittu saalis (TAC) ja kiintiöt vahvistetaan elopainona ilmoitettuina tonneina eli toisin sanoen kokonaisina kaloina ja pyyntihetkellä. Sitä vastoin saaliiden seurannassa (40) viiteasiakirjoina käytetyissä ilmoituksissa paino ilmoitetaan nettopainona. Näiden kahden yksikön välinen ero johtuu pääasiassa siitä, että kala leikataan aluksella. Yksiköstä toiseen siirtymiseen sovelletaan muuntokertoimia. Kertoimet perustuvat aiemmin sovellettuja käytäntöjä (41) koskeviin tietoihin, joita ei ole koskaan hyväksytetty tarkasti ja joissa on eroja jäsenvaltioiden välillä. Tämän vuoksi hyväksytyissä pyyntiluvuissa esiintyy epätarkkuuksia ja perusteettomia, toisinaan huomattavia eroavaisuuksia kiintiöiden seurannassa huomioon otetuissa vetoisuuksissa riippuen siitä, missä maassa saalis purettiin (42).

Vakavia jäljitettävyysongelmia kahdessa tarkastuksen kohteena olleessa jäsenvaltiossa

39. Tietojen jäljitettävyyttä ei ole varmistettu kahdessa tarkastuskäynnin kohteina olleista maista eli toisin sanoen ei ole ollut mahdollista tarkistaa, että komissiolle toimitetut kootut tiedot todellakin vastaavat yksittäisten hyväksyttyjen tietojen summaa. Kyseessä on merkittävä poikkeama, koska tässä tapauksessa ei ole mahdollista luoda yhteyttä kiintiöiden seurannassa käytettyjen tietojen ja yksittäisissä ilmoituksissa esiintyvien tietojen välille: a) Ranskassa kansallisten viranomaisten laatiman yksityiskohtaisen selvityksen yhteismäärät poikkesivat kuuden analysoidun lajin osalta huomattavasti komissiolle ilmoitetuista lopullisista luvuista (ks. taulukko 1). Ranskan viranomaiset antoivat eroavaisuuksien mahdollista alkuperää koskevia selityksiä, mutta eivät pystyneet täsmäyttämään tietoja. Taulukko 1 Laji (tonneina) ANF (Merikrotti) BFT (Tonnikala) COD (Turska) HKE (Kummeliturska) SRX (Rausku) WHG (Valkoturska) Tarkastajille toimitetun yksityiskohtaisen selvityksen kokonaismäärä 19 910,5 1 683,1 5 537,7 13 167,4 56,9 13 391,4 Kalastus- ja meriasioiden pääosastolle toimitetut tiedot 15 981,9 1 864,4 6 528,9 7 425,1 48,5 12 914,4 Ero (tonneina) 3 928,6 – 181,3 – 991,2 5 742,3 8,4 477,0 Ero prosentteina 24,6 % –9,7 % –15,2 % 77,3 % 17,3 % 3,7 % b) Espanjassa kalastus- ja meriasioiden pääosastolle vuodelta 2005 ilmoitetut tiedot espanjalaisten alusten Espanjassa purkamista saaliista ovat noin 40 prosenttia (43) kansallisiin tietokantoihin tallennettuja tietoja alhaisemmat. Espanjan viranomaiset ovat myöntäneet kalastus- ja meriasioiden pääosastolle, että ilmoituksista puuttuu kiintiöiden ulkopuolisia lajeja koskevia tietoja ja että kyse on 148 500 tonnista. Viranomaiset eivät ole pystyneet selittämään syytä toiseen tietojen eroavaisuuteen, jonka määrä on 20 500 tonnia. c) Italiassa keskushallinnon laatiman asiakirjan mukaan Salernon alueella purettiin vuonna 2005 tonnikalasaaliita 97,5 tonnia. Tarkastuskäynnin aikana asianomaisten valvontaviranomaisten mukaan kyseisenä vuonna tonnikalasaaliita ei purettu lainkaan. Seitsemästä purkamisilmoituksesta, jotka esitettiin kyseisten purettujen määrien todisteeksi, kahdessa mainittiin muulla alueella sijaitseva satama. Kyseisten alusten tarkkaa sijaintia ilmoitettuna purkamispäivänä ei ole voitu tunnistaa VMS-signaalien analyysin perusteella (44).

Kiintiöiden seurantatiedot viime kädessä epämääräisiä

Jäsenvaltiot eivät toimita kokonaisvaltaisia tarkastuksia eivätkä sovella todentamisjärjestelmää

40. Yhdessäkään tarkastuskäynnin kohteena olleessa jäsenvaltiossa pyyntitietojen keruu- ja varmentamisjärjestelmistä ei toimitettu kokonaisvaltaista tarkastusta, jonka tarkoituksena olisi ollut arvioida it-sovellusten laatua. Näiden järjestelmien perusteella saatuihin, komissiolle toimitettuihin tietoihin ei ole myöskään koskaan sovellettu riippumattoman organisaation toteuttamaa todentamismenettelyä.

41. Valvontaa koskevan asetuksen alkuperäisversiossa (45) kuitenkin säädettiin, että kunkin jäsenvaltion on tämän asetuksen voimaantuloa seuraavan vuoden kuluessa luovutettava komissiolle kertomus, jossa esitetään tietojen keräys- ja tarkastustapa ja täsmennetään tietojen luotettavuuden taso. Tämä velvoite ei esiinny myöhemmissä versioissa (46).

Komissio on tietoinen tilanteesta

42. Komissio on tietoinen tiettyjen vastaanottamiensa tietojen epämääräisestä laadusta ja on ottanut asian julkisesti esille (47).

43. Näiden epämääräistä laatua olevien tietojen perusteella komissio kuitenkin pyrkii ehkäisemään kiintiöiden ylityksiä ja tarvittaessa määräämään seuraamuksia niiden ylityksestä.

Komission seuranta on riittämätöntä

44. Jäsenvaltiot ovat ensisijaisesti vastuussa kiintiöidensä hallinnoinnista ja seurannasta, joten niiden tehtävänä on ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin estääkseen kiintiöiden ylitykset. Tarvittaessa niiden on lopetettava asianomainen kalastus. Komission vastuulla on tarkastaa, että jäsenvaltiot täyttävät velvollisuutensa. Komissio voi täten keskeyttää tietyn kannan kalastamisen omasta aloitteestaan (48).

Tiedonsiirtojärjestelmä ei ole riittävä

45. Kalastuksen tiedonsiirtojärjestelmässä, jonka kautta komissio vastaanottaa joka kuukausi jäsenvaltioiden valmistelemat pyyntitiedot, on monia puutteita. Kuten on jo edellä todettu, toimitetut tiedot ovat laadultaan epämääräisiä. Kaikki jäsenvaltiot eivät toimita järjestelmällisesti raporttejaan säädettyihin määräaikoihin mennessä, mikä vähentää komission valmiuksia reagoida tilanteisiin. Koska tietoja kerääntyy vähitellen vuoden mittaan, tietojen yhdenmukaisuutta ei ole mahdollista testata määrätyltä aikaväliltä varainhoitovuosien välillä eikä havaita käsittelyviipeitä. Tiettyjä, jopa karkeita ilmoituksissa esiintyviä poikkeamia (49) ei ole voitu havaita välittömästi tiettyjen yksinkertaisten loogisten testien puuttumisen vuoksi.

Tietojen laatua ei ole arvioitu

46. Komissio ei täsmäytä kalastus- ja meriasioiden pääosastolle kalastuspolitiikan täytäntöönpanon yhteydessä toimitettuja tietoja vastaavien Eurostatin (50) saamien tietojen kanssa. Kyseisissä tiedoissa on joissain tapauksissa huomattavia eroja.

47. Vuodesta 1999 alkaen komissiolla on ollut oikeus tutustua kansallisten tiedostojen kopioihin (51). Tämän kautta komission pitäisi olla mahdollista arvioida sille toimitettujen tietojen laatua. Ensimmäisen pyyntitietoja koskevan pyyntönsä komissio esitti jäsenvaltioille kuitenkin vasta vuonna 2007. Komission selityksen mukaan syy tämän mahdollisuuden vähäiseen käyttöön on se, että valvonta- ja tarkastusyksiköillä ei ole tarpeeksi henkilöstöä, jolla olisi todellista tietojen analysointiin, käsittelyyn ja tarkastukseen liittyvää tietotaitoa.

Taulukko 2

Esimerkkejä kalastus- ja meriasioiden pääosaston ja Eurostatin tietojen välisistä eroavaisuuksista

Vuosi 2005/tonnikala (BFT) (tonneina) Jäsenvaltio Kiintiö Kalastus- ja meriasioiden pääosaston tiedot Eurostatin tiedot Ero tonneina prosentteina Ranska 6 983 8 936 9 726 – 791 –8,8 % Italia 4 888 4 879 4 272 607 12,4 % Espanja 5 857 5 850 5 650 200 3,4 %

Seuranta on vähäistä

48. Komission täytäntöönpanemassa seuranta- ja hälytysjärjestelmässä on kyse kunkin kiintiöön kuuluvan kannan (52) osalta kiintiömäärien ja raportoitujen saaliiden automaattisesta vertailusta. Kun käyttöaste saavuttaa ennalta määrätyn rajan, kyseiselle jäsenvaltiolle lähetetään varoitusviesti ja sitä kehotetaan välittämään tiedoksi toimenpiteet, joihin se aikoo tapahtuneen johdosta ryhtyä.

49. Kyseisen menettelyn vaikuttavuutta heikentävät seuraavat tekijät: saalisilmoitukset annetaan ja jäsenvaltioiden välistä kiintiökauppaa seurataan viipeellä, erityisehdot (53), eri korvausmahdollisuudet ja eri ehtojen perusteella seuraavalle vuodelle tehdyt siirrot tai painotetut vähennykset tekevät menettelystä monimutkaisen eikä toimintaan ole varattu riittävästi henkilöstöä. Vuonna 2005 järjestelmä ei estänyt 26 kiintiön virallista ylittämistä; näistä 11 tapauksessa kyse oli huomattavasta kiintiön ylittämisestä (54).

Rajalliset toimintamahdollisuudet

50. Komissiolla on oikeus lopettaa kalastus omasta aloitteestaan (55). Tarve kerätä riittävästi todisteaineistoa varmuuden saamiseksi siitä, että kiintiö on käytetty loppuun, tarkoittaa käytännössä sitä, että kyseistä säännöstä voidaan soveltaa ainoastaan kantoihin, joiden osalta alusten ja purettujen saaliiden määrä on vähäinen. Halutessaan välttää kaikenlaisia juridisia riskejä komissio vaatii toimintansa edellytykseksi erittäin korkean luottamustason, mikä lykkää päätöksentekoa ja täten toimenpiteen vaikuttavuutta.

51. Lopuksi voidaan todeta, että kiintiöiden seuranta on puutteellista, koska se perustuu laadultaan kyseenalaisiin tietoihin ja komission sitä koskeva valvonta on vähäistä eikä pakkotoimia ole tosiasiassa mahdollista käyttää. Lisäksi hallinnolliset tarkastukset, vaikka ne olisivat tehokkaita, eivät takaa kaikissa tapauksissa ilmoitustietojen todenmukaisuutta. Niitä on täydennettävä fyysisillä tarkastuksilla.

Kansalliset tarkastukset eivät ole kovin vaikuttavia

52. Kestävän vesiluonnonvarojen hoitopolitiikan toteuttamisen onnistuminen edellyttää, että asianomaisia säännöksiä sovelletaan vaikuttavalla tavalla. Näin ollen on oltava vaikuttavat valvonta- ja tarkastusjärjestelmät, joiden avulla rikkomukset voidaan ehkäistä ja havaita. Tämä edellyttää yleisiä viitestandardeja, riittävää valvontapainetta ja tarkastustoimintojen optimointia. Yhdestäkään näiden kolmen ehdon täyttymisestä ei ollut näyttöä.

Yleiset valvontastandardit puuttuvat

Yleisten standardien puuttuminen …

53. Yhteisön lainsäädännön mukaisesti jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimet varmistaakseen, että valvonta ja yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä koskevat tarkastukset pannaan täytäntöön vaikuttavalla tavalla (56). Tästä huolimatta ei kuitenkaan ole olemassa suuntaviivoja, joissa kyseiset käsitteet määriteltäisiin.

54. Yhteisen kalastuspolitiikan vuonna 2002 toteutetun uudistuksen jälkeen ja erityisesti elvyttämissuunnitelmien yhteydessä komissio sisällytti säännöksiin tarkastusstandardeja, määrällisiä tavoitteita valvonnalle ja kansallisten valvontaohjelmien olemassaolovelvoitteita. Nämä koskevat tosin vain tiettyjä tapauksia ja riskinä on, että kyseisten vaatimusten lisääminen johtaa päällekkäisyyksiin ja sekaviin velvoitteisiin, joita on vaikeaa hallinnoida ja noudattaa alentamatta huomattavasti sellaisen kalastustoiminnan valvonnan tasoa, jota kyseiset suunnitelmat eivät koske.

… johtaa eroaviin käytäntöihin, joita on vaikeaa hyväksyä …

55. Yhteisten standardien puuttuessa kukin jäsenvaltio on ottanut käyttöön vastuualueellaan oman järjestelmänsä, jolla on erityisominaisuutensa. Kansallisia järjestelmiä on useita ja tämä ilmenee siten, että sovelletut menettelyt ja käytännöt eroavat toisistaan. Tämä käytäntöjen kirjo antaa toimijoille mahdollisuuden kritisoida syrjivinä pitämiään käytäntöjä ja epäillä yhteisen kalastuspolitiikan tarkoituksenmukaisuutta, eivätkä he näin ollen ole niinkään halukkaita noudattamaan sen sääntöjä.

… ja rajoittaa komission arviointien soveltamisalaa

56. Komission tehtävänä on arvioida ja valvoa, että jäsenvaltiot noudattavat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä (57) ja erityisesti sitä, miten ne selviytyvät velvoitteestaan ottaa käyttöön vaikuttava valvonta- ja tarkastusjärjestelmä. Komissio julkaisee työstään kolmesti vuodessa ilmestyviä kertomuksia (58).

57. Komissio ei ole suorittanut yleisarviointeja jäsenvaltioissa käytettävistä järjestelmistä, koska sillä ei ole säännöksiin perustuvia standardeja eikä se ole kehittänyt yleisesti hyväksyttyjä standardeja. Komissiolla on tapana kohdistaa tarkastustyönsä erityisten säännöksiin perustuvien standardien alaisiin kansallisten järjestelmien menettelyihin. Itse asiassa ainoastaan niiden perusteella voidaan tehdä päätelmiä, joita voidaan käyttää oikeudenkäyntimenettelyssä. Tämä lähestymistapa ei mahdollista sitä, että komissio voisi ottaa kantaa niiden kaikkien tarkastus- ja valvontajärjestelmien vaikuttavuuteen, josta kunkin jäsenvaltion on huolehdittava yhteisön säännösten mukaisesti.

58. Tilintarkastustuomioistuin puolestaan arvioi tarkastuskäyntiensä kohteina olleiden jäsenvaltioiden tarkastus- ja valvontajärjestelmien vaikuttavuutta valvontajärjestelmiin yleisesti sovellettavien standardien perusteella (59). Kyseiset standardit voidaan jakaa kahteen luokkaan: niihin, joiden avulla varmistetaan riittävä valvontapaine, ja niihin, jotka takaavat tarkastusten onnistuneen kohdentamisen.

Valvontapainetta on vaikeaa arvioida ja se on usein riittämätön

59. Ollakseen vaikuttava valvontajärjestelmään on sisällyttävä vähimmäismäärä fyysisiä tarkastuksia, joiden tarkoituksena on arvioida paikan päällä säännösten noudattamista. Valvontatasoa on arvioitava määrällisesti mutta myös laadullisesti. Tämän vuoksi on määriteltävä tarkastuksen vähimmäisominaisuudet, tarkastustoiminnan seuranta ja tarkastustoimien tosiasiallisuuden ja laadun valvonta.

Yleisiä säännöksiin perustuvia tarkastusstandardeja ei ole olemassa

60. Kuten jo aiemmin mainittiin, tarkastuksen käsitettä ei ole määritelty yhteisön lainsäädännössä. Ilmaisulla ”tarkastus” voidaan täten tarkoittaa yhtä hyvin muutaman minuutin mittaista tarkastusta, jossa tarkastetaan ainoastaan kalastuslupa, kuin useita päiviä kestävää toimenpidettä, johon osallistuu useita tarkastajia ja joka koostuu lastin, pyydysten ja koko dokumentaation kattavasta tarkastuksesta. Tämän tilanteen takia tietyt jäsenvaltiot voivat sisällyttää valvontatilastoihinsa tarkastuksia, jotka eivät suoranaisesti koske varojen säilyttämistä koskevien säännöksien noudattamista vaan esimerkiksi hygienia- tai turvallisuusolosuhteita.

61. Kaikkien tarkastusten ei tarvitse olla perusteellisia ollakseen hyödyllisiä. Kullakin tarkastuksella on kuitenkin oltava sen luonteesta riippuen tietyt ominaisuudet ollakseen vaikuttava. Esimerkiksi purkamista koskevassa tarkastuksessa, jossa tarkastajat eivät ole läsnä toimenpiteiden alusta loppuun eivätkä tarkista ruuman sisältöä töidensä päätteeksi, ei voida ottaa kantaa ilmoitettujen saalismäärien täsmällisyyteen.

62. Kaikki jäsenvaltiot eivät ole määrittäneet kunkin keskeisen tarkastustyypin kohdalla niiden vaikuttavuuden edellyttämiä kriteereitä. Komissio ryhtyi toimiin vasta vuonna 2007 ja määritteli kriteerit, jotka kansallisten tarkastusten on täytettävä, jos ne on tarkoitus sellaisiksi laskea kolmesti vuodessa annettavissa kertomuksissa. Tästä huolimatta jäsenvaltiossa käytettävien tiedonsiirtojärjestelmien puutteet voivat kenties vaikeuttaa kyseiset kriteerit täyttävien tarkastusten yksilöintiä ja laskemista.

Tarkastukset ovat huonosti dokumentoituja …

63. On äärimmäisen tärkeää dokumentoida kunnolla yksittäiset tarkastukset. Dokumentoinnin avulla voidaan tarkistaa kunkin toimitetun tarkastuksen laatu ja laajuus ja täten se on korvaamaton osatekijä rikkomustapauksien yhteydessä mahdollisesti käynnistettävien syytetoimien vaikuttavuuden kannalta.

64. Yhteisön säännöissä ei määrätä tarkastuksia koskevista vakiolomakkeista, joita koko tarkastushenkilöstön olisi käytettävä (60). Tämä kuitenkin tekisi toiminnasta avoimempaa standardisoitujen käytäntöjen puuttuessa ja helpottaisi yhteistyötä jäsenvaltioiden tarkastushenkilöstöjen välillä.

65. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksissa on tullut esille seuraavia tarkastustyön dokumentointiin jäsenvaltioissa liittyviä puutteita: a) Italiassa laaditaan kertomus ainoastaan tarkastuksista, joiden yhteydessä on todettu rikkomus, ja yksityiskohtaisia tietoja esitetään ainoastaan raskauttavista todisteista; b) Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tarkastuskertomusten perusteella ei ole mahdollista varmistua siitä, että tietyt tarkastusten vaikuttavuuden kannalta välttämättömät ehdot täyttyvät (61), tai kertomuksissa esitettiin ristiriitaisia tietoja.

… eivätkä ne vieläkään sisälly keskitettyihin tietokantoihin

66. On erittäin tärkeää, että kaikki tarkastuskertomukset tallennetaan keskitetysti tietokantaan. Jo tämä helpottaa tietojen jäljitettävyyttä ja käyttöä ja tekee täten mahdolliseksi tarkastustoiminnan ja erityisesti sen laajuuden ja tulosten yleisen arvioinnin.

67. Yhteisön lainsäädännössä ei tälläkään alalla ole määritelty minkäänlaisia velvoitteita eikä standardeja. Jäsenvaltioilla on täten mahdollisuus joko kehittää omanlaisensa järjestelmä tai jättää se kehittämättä.

68. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastusten aikana tarkastuskertomuksia tallentavaa keskitettyä järjestelmää ei ollut Espanjassa, Ranskassa, Italiassa eikä Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Laadunvalvonta on vähäistä

69. Valvontajärjestelmän vaikuttavuus riippuu siitä, onko olemassa laadunvalvontaa, jonka avulla voidaan taata, että tarkastukset on toimitettu asianomaisten standardien mukaisesti. Vaikka kaikissa tarkastuskäynnin kohteina olleissa maissa arvioidaan tarkastustyötä, jonka perusteella ehdotetaan määrättäväksi seuraamuksia, muita tarkastuskertomuksia ei arvioida, mikä estää havaitsemasta ja käsittelemästä tiettyjä tarkastusta koskevia poikkeamia.

70. Tilintarkastustuomioistuin totesi viidessä kuudesta tarkastuskäynnin kohteina olleista jäsenvaltioista tapauksia, joissa rikkomuksia oli havaittu, mutta menettelyjen edellyttämiin seurantatoimiin ei ollut ryhdytty, ja että seurannan puuttumiseen johtaneita syitä ei ollut dokumentoitu. Kuudennessa jäsenvaltiossa, Italiassa ei ole mahdollista toimia tällä tavalla, koska siellä tarkastukset dokumentoidaan ainoastaan siinä tapauksessa, että niiden yhteydessä havaitaan rikkomus.

Tarkastajia on joskus liian vähän

71. Tarkastajia on oltava riittävän paljon ja heidän kalastusalaan kohdistamansa toiminnan on oltava riittävää, jotta varmistetaan, että tarkastuksia toimitetaan tyydyttävä määrä ja niillä on varoittava vaikutus. Kaikkien käyttöön tarkoitettuja standardeja ei voida laatia paikallistilanteissa ilmenevien erojen (62) vuoksi.

72. Tarkastuksen päättyessä useissa jäsenvaltioissa kuitenkin myönnettiin ja pantiin merkille, että tarkastustoimintaa ei ollut riittävästi: a) Espanjassa kansallisten viranomaisten vuonna 2003 tekemän arvion mukaan tarkastajia tarvittaisiin 139, kun taas vuonna 2006 tarkastajia oli 91; b) Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Englannissa ja Walesissa) tarkastajien läsnäolo ei missään nimessä ollut riittävä, koska kukin kahden tarkastajan muodostama tiimi oli vastuussa keskimäärin 11 tai 10 purkamispaikasta, joissa saaliita puretaan useaan kertaan päivässä.

73. Sitä vastoin Ranskassa ja Italiassa ei ole mahdollista arvioida, minkä verran tietyillä tarkastusyksiköillä oli kalastukseen liittyvää toimintaa. Kyseiset yksiköt hoitivat valvontatehtäviä muillakin aloilla eikä niillä ollut käytössään riittäviä analyysivälineitä eli ne eivät täten pysty antamaan tarkkoja ja todennettavissa olevia tietoja kalastusalan valvontatoiminnastaan (ks. kohta 83).

Valvontatoimia ei ole optimoitu

74. Yleisen valvontapaineen riittävyyden lisäksi valvontajärjestelmän vaikuttavuus edellyttää, että käytettävissä olevat resurssit käytetään optimaalisella tavalla.

Mahdollisuudet käyttää ohjelmoinnin ja valvontakohteiden valinnan kannalta hyödyllisiä tietoja ovat liian rajalliset

75. Kaikenlaisen kalastustoiminnan, asianosaisten toimijoiden, todettujen rikkomusten ja aiemmin määrättyjen seuraamusten hyvä tuntemus on välttämätöntä, jotta voitaisiin laatia kunnolliset riskianalyysit, määritellä sovellettava valvontastrategia ja valmistella tarkoituksenmukainen ohjelma.

76. Operatiivisella tasolla tarkastusten vaikuttavuus riippuu tarkastajien kyvystä valita mahdollisista tarkastuskohteista ominaisuuksiensa (63) puolesta mielenkiintoisin. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että on olemassa nämä tiedot sisältäviä tietokantoja ja että kyseiset tiedot ovat luotettavia, perusteellisia ja ajan tasalla ja että kullakin tarkastajalla on mahdollisuus käyttää niitä suoraan tarkastettavasta paikasta käsin.

77. Tietyissä tapauksissa jäsenvaltioilla ei ole tietojärjestelmää, jonka avulla tietoja kerätään, arkistoidaan ja haetaan: a) Italiassa ei ole tarkastustiedot sisältävää tietokantaa ja Ranskassa tietokanta sisältää vain osan tiedoista; b) saaliiden kirjaamisjärjestelmän avulla ei saada olennaisia tietoja; Ranskassa ei esimerkiksi ole mahdollista tietää satamakohtaisia purkamismääriä.

78. Muissa tapauksissa kyseiset järjestelmät eivät ole kaikkien niiden henkilöiden käytössä, jotka niitä tarvitsisivat: a) Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kaikki tarkastajat eivät voi käyttää suoraan pyyntitietoja ja/tai VMS-tietoja toimintapaikastaan käsin; b) yhdessäkään maassa tarkastajat eivät voi käyttää toiminnassaan suoraan muiden jäsenvaltioiden tallentamia tietoja (toisessa maassa purettuja saaliita koskevia tietoja, ulkomaisten alusten sijaintia koskevia VMS-tietoja ennen kuin ne saapuvat tarkastajamaan lainkäyttövaltaan kuuluville vesille, …).

Strateginen ohjelmointi ja taktinen tavoitteenasettelu on riittämätöntä

79. Suurin osa jäsenvaltioista ei tee tarkastuksen kustannusvaikuttavuuteen perustuvaa riskianalyysiä, jonka pohjalta laaditaan virallinen strategia-asiakirja, jossa yksilöidään tarkastuksen painopistealueet ja jota käytetään resurssien järkevän jakamisen perustana. Siinäkin tapauksessa, että on olemassa yleisiä tarkastusohjelmia, niissä ei aina selvitetä, mitä resursseja käytetään ja mitkä määrälliset tavoitteet on saavutettava.

80. Tällaisessa tilanteessa ei ole mahdollista taata asianmukaista tasapainoa käytettyjen resurssityyppien, ohjelmoitujen valvontatoimien ja kyseisen jäsenvaltion toimivalta-alueella harjoitetulle kalastustoiminnalle ominaisten keskeisten riskien välillä. Espanjassa kahdella tarkastetulla alueella pantiin merkille, että suuri osa tarkastuksista koski sellaista kalastustoimintaa, jonka kohdalla rikkomustaso oli suhteellisen alhainen.

81. Epätarkoituksenmukainen tarkastustavoitteiden asettelu vähentää tarkastusten tehokkuutta operatiivisella tasolla. Yhdistyneessä kuningaskunnassa esimerkiksi todettiin, että tarkastajat tekivät aiempaa enemmän tarkastuksia aluksiin, joiden kohdalla ei ollut havaittu lainkaan rikkomuksia, ja samanaikaisesti oli aluksia, jotka toimivat aktiivisesti ja jotka olivat kooltaan huomattavia, mutta joita ei ollut tarkastettu koskaan.

82. Sellaisten tarkastusten toimittaminen, joiden osana tarkastetaan myös yritysten kirjanpitotiedot esimerkiksi yhdessä verohallinnon kanssa toteutettavien tarkastusten yhteydessä, on osoittautunut tehokkaaksi useissa maissa, kuten Tanskassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Näissä tarkastuksissa on mahdollista havaita, jos kalastushallinnolle toimitetut tiedot ja hallintotiedot ovat epäyhteneväisiä, erityisesti yrityksissä, jotka sekä harjoittavat kalastustoimintaa että toimivat ensimmäisinä ostajina. Säännöksiin perustuvien velvoitteiden puuttuessa tämä lähestymistapa on merkitykseltään toisarvoinen.

… ja toiminnasta tekee monimutkaisemman se, että tarkastusorganisaatioita on useita

83. Se, että tarkastusorganisaatioita on useita, voi kasvattaa toiminnan päällekkäisyyksiin ja ”sokeaan pisteeseen” liittyviä riskejä keskinäisessä toiminta-aluejaossa ja johtaa jäykkiin rakenteisiin, jotka rajoittavat tarkastusresurssien käytön uudelleenjärjestelyä painopistealueiden muuttuessa: a) Ranskassa tarkastusta ja sääntöjen noudattamista koskevassa järjestelmässä on osallisena kahdeksan viiden eri ministeriön alaista hallinto-osastoa. Kalastusministeriö vastaa näiden osastojen toiminnan ja resurssien koordinoinnista ja sen toiminta tukeutuu niiden tekemään työhön, mutta siitä huolimatta sillä ei ole keinoja valvoa suoraan niiden toimintaa. b) Espanjassa esiintyy päällekkäisyyksiä niin sisävesillä (64) kuin ulkovesilläkin kalastustoimintaa harjoittavien alusten valvontaan liittyvissä toimivaltakysymyksissä; lisäksi ulkovesillä toimivan aluksen purettu lasti voidaan tarkistaa kahteen kertaan samassa paikassa ja samaan aikaan, sillä purkamisen tarkastavat kansalliset tarkastajat ja ensimmäisen myynnin alueelliset tarkastajat. c) Ranskassa ja Italiassa kansalliset viranomaiset eivät pysty arvioimaan tarkasti kalastustoiminnan valvontaan tarkoitettuja rahoitus-, henkilöstö- ja aineellisia resurssejaan. Näiden tietojen puuttuminen itse asiassa vähentää resurssienjakovalmiuksia.

Tarkastusten osalta ei ole suoritusten seurantaa

84. Suoritusten mittaaminen on yksi vaikuttavan tarkastusjärjestelmän perustekijöistä. Koko valvontajärjestelmän laadun ja yksittäisillä aloilla sovellettavien lähestymistapojen arviointi edellyttää indikaattorien käyttämistä.

85. Tutkituista jäsenvaltioista ainoastaan yksi on kehittänyt todellisen suoritusindikaattorin, mutta sen laatua heikensivät tarkastusten seurantaan tarkoitetun järjestelmän heikkoudet (65). Muissa tapauksissa käytetyillä arviointi-indikaattoreilla ei mitata kuin yleistä operatiivista toimintaa (66) eli niiden avulla ei saada tietoja tietystä alueesta tai tietystä kalastustoiminnasta. Niiden perusteella ei siis voida ottaa kantaa valvonta- ja tarkastustoiminnan vaikuttavuuteen.

Yhteisön kalastuksenvalvontavirasto (Vigo) on koordinointiväline, jolla on vähän toimivaltaa

86. Yhteisön kalastuksenvalvontaviraston, jonka toimipaikka on Vigossa (Espanja), tehtävänä on ”järjestää jäsenvaltioiden kalastuksen valvonta- ja tarkastustoimien koordinointi ja auttaa jäsenvaltioita tekemään yhteistyötä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamiseksi sen tehokkaan ja yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi” (67). Päinvastoin kuin mitä sen nimi antaa ymmärtää, virastolla ei ole kalastustoiminnan valvontaan liittyvää toimivaltaa.

87. Virasto hyväksyi ensimmäisen työohjelmansa vuodeksi 2007, joten on vielä liian aikaista arvioida, miten sen toiminta on mahdollisesti vaikuttanut tarkastuksen yhteydessä havaittuihin puutteisiin. Joka tapauksessa nyt jo voidaan pahoitella sitä, että ns. yhteisön tarkastajilla (68) on niin vähän valtaa merellä toteutettavien toimien osalta ja että rikkomusten ja niiden johdosta määrättyjen seuraamusten seurantaan liittyvä yhteistyö ei kuulu viraston toimivaltaan.

Rikkomusten ja seuraamusten seurantaan tarkoitetut järjestelmät ovat usein epätarkoituksenmukaisia

88. Vaikuttava rikkomusten ja seuraamusten seurantaan tarkoitettu järjestelmä edellyttää, että kukin oletettu rikkomus käsitellään ja että kun seuraamuksia määrätään, niiden oltava varoittavia. Tämä pätee yhtäläisesti sekä kansallisten viranomaisten tuomiovallan alaisten taloudellisten toimijoiden rikkomuksiin että komission havaitsemiin tapauksiin, joissa jäsenvaltiot ovat jättäneet noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.

Kansalliset järjestelmät eivät ole yleisesti ottaen kovin ankaria

89. Kansallisilla seuranta- ja seuraamusjärjestelmillä on yhteisön säännösten mukaisesti varmistettava, että kunkin rikkomuksen kohdalla seuranta on asianmukaista ja että sen päätteeksi määrätään tarvittaessa varoittava seuraamus (69). Tämän velvoitteen noudattamista haittaavat sekä voimassa olevien menettelyjen että määrättyjen seuraamusten puutteet.

Seurantatoimet ovat joskus rajallisia oikeudellisista tai menettelyistä johtuvista syistä

90. Tietyissä tapauksissa voimassa olevia menettelyjä ei sovelleta, sillä toimivaltaiset viranomaiset arvioivat niiden toteuttamisen liian kalliiksi tai niitä ei sovelleta oikeudellisista syistä, mikä estää kaikki tuomiot: a) Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja tarkemmin sanottuna Englannissa ja Walesissa ei ole hallinnollisten seuraamusten järjestelmää ja oikeustoimia koskevat päätökset tehdään ”yleisen edun” (”public interest”) arvioinnin perusteella eli arvioidaan, ovatko oikeudenkäyntikulut sovellettavaan rangaistukseen nähden liian korkeat. Täten 90 prosenttia (70) vuonna 2005 havaituista rikkomuksista ei johtanut syytteisiin vaan ainoastaan tarkastushenkilöstön antamiin varoituksiin. b) Ranskassa saalistietojen rekisteröinnissä havaittuja poikkeamia ei oikeudellisista syistä toimiteta tarkastajille mahdollisia syytteitä ajatellen (ks. kohta 35).

Seuraamuksia ja niitä edeltäviä tapauksia ei tunneta kattavasti

91. Useissa tarkastuskäynnin kohteina olleissa jäsenvaltioissa ei ole olemassa keskitettyä tietokoneistettua luetteloa, jossa olisi koottuna kaikki tiedot kalastustoimintaan liittyvistä rikkomuksista ja niiden tekijöistä. Näin ollen syyttäjäviranomaiset eivät voi perustella päätöksiään aiempien tapausten täydellisen tietämyksen nojalla. Koska kunkin tyyppisen rikkomuksen johdosta määrättyjä seuraamuksia ei tunneta, ei myöskään voida arvioida tarkastustoimien vaikuttavuutta. Tämä estää tekemästä hyvää strategista ohjelmointia ja kohdentamasta tarkastuksia tarkoituksenmukaisesti (ks. kohta 63). Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole tietokantaa, jossa olisi koottuna kaikki kalastusalalla määrätyt seuraamukset. Tanskassa se on ollut olemassa vasta vuodesta 2004 alkaen.

Toiminta ei ole integroitua eikä yhtenäistä yhteisön tasolla

92. Seuraamusten vaikuttavuutta vähentää se, että toiminta ei ole integroitua eikä yhtenäistä yhteisön tasolla. Ensiksi ongelmana on panna täytäntöön vaikuttavalla tavalla ulkomaalaiselle määrätty seuraamus sen jälkeen, kun kyseinen henkilö on lähtenyt sen jäsenvaltion tuomiovallan alaiselta alueelta, jossa rikkomus tehtiin. Toiseksi viranomaisille on ongelmallista tai jopa mahdotonta ottaa huomioon toisen jäsenvaltion toteamia rikkomuksia joko tiedonsaantioikeuksiin liittyvistä syistä tai oikeudellisista syistä.

93. Neuvoston on laadittava vakaviin rikkomuksiin jäsenvaltioiden soveltamien toimenpiteiden luettelo (71), mutta sitä ei ole vielä tehty. Komissio ei ole vielä tähän päivään mennessä tehnyt neuvostolle asiaa koskevaa ehdotusta.

Komission mukaan seuraamukset eivät ole yleisesti ottaen kovin varoittavia

94. Vaikka käytössä ei ole tarkkoja välineitä, komissio päätteli, että yleisesti ottaen määrätyt seuraamukset eivät olleet kovin varoittavia. Komissio on ilmaissut tämän julkisesti seuraavasti: ”Kalastusalan vuonna 2004 seuraamuksista maksama määrä […] on karkeasti ottaen kaksi tuhannesosaa purettujen saaliiden arvosta […]. Tällaiseen määrään sisältyy riski siitä, että kalastusalan toimijat katsovat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen rikkomisista määrättyjen seuraamusten kuuluvan yrityksen tavanomaisiin toimintakustannuksiin, jolloin seuraamukset eivät kannusta sääntöjen noudattamiseen” (72).

Jäsenvaltioihin kohdistetut painostuskeinot ovat vaikuttavia vain poikkeuksellisesti

95. Saadakseen jäsenvaltiot täyttämään velvoitteensa, komissio voi joko turvautua yleiseen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn tuomioistuimessa tai soveltaa yhtä yhteisen kalastuspolitiikan erityismenettelyistä. Kumpaakin on ominaisuuksiensa puolesta vaikeaa käyttää ja kummatkin ovat joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta vain jossakin määrin vaikuttavia.

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt ovat pitkällisiä ja raskaita sekä vaikuttavia vain poikkeustapauksissa …

96. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt ovat luonteensa puolesta pitkällisiä. Ennen kuin asia johtaa tuomioistuinkäsittelyyn havaituista velvoitteiden noudattamatta jättämisistä on ehdottomasti annettava virallinen ilmoitus ja sen jälkeen lausunto perusteluineen. Nämä välivaiheet eivät vaadi ainoastaan huomattavaa valmistelutyötä ja kalastus- ja meriasioiden pääosaston alaisten yksiköiden välisiä neuvotteluja vaan myös komission oikeudellisen yksikön osallistumista. Näiden tehtävien suorittamiseen liittyvien määräaikojen lisäksi tilanteeseen vaikuttaa se, että komissio tekee rikkomuksia koskevia päätöksiä ainoastaan neljännesvuosittain. Kaiken kaikkiaan voidaan todeta, että kalastusalalla ja muillakin aloilla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt kestävät useita vuosia.

97. Lisäksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt, jotka liittyvät valvonta-, tarkastus- tai seuraamusmenettelyjen riittämättömään soveltamiseen, edellyttävät komissiolta huomattavaa määrää tarkastustöitä. Koska käytössä ei ole helposti tarkastettavia arviointikriteereitä, komission on saatava monin verroin enemmän näyttöä siitä, että noudattamatta jättämiset ovat sekä yleisiä että jatkuvia. Tämä edellyttää lukuisia tarkastuskäyntejä erityisesti siitä syystä, että käytännössä komission tarkastajat eivät voi todeta rikkomuksia ilman kansallisten tarkastajien läsnäoloa. Viime kädessä itse asiassa tehtävän laajuudesta johtuen on vaikeaa ryhtyä syytetoimiin kerrallaan useamman kuin yhden tämäntyyppisen tapauksen kohdalla (73).

98. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä annettu tuomio (74) ei ole itsessään vaikuttava, koska jäsenvaltion velvollisuutena on vain toteuttaa tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Taloudellisten seuraamusten määrääminen edellyttää, että ensimmäistä tuomiota seuraa toinen tuomio (75), koska ensimmäisen tuomion määräyksiä ei ole pantu täytäntöön. Tämän vuoksi komissiolla on oltava näyttöä siitä, että jäsenyysvelvoitteita on jätetty noudattamatta keskeytyksettä ensimmäisestä tuomiosta lähtien.

99. Käytännössä kalastusalalla on todettu vain yksi tapaus, jossa jäsenvaltio tuomittiin taloudellisiin seuraamuksiin (76). Vastaava tuomio annettiin vuonna 2005, koska vuonna 1991 annettua tuomiota ei ollut pantu täytäntöön; kyseinen tuomio koski asiaa, jonka osalta rikkomuksia oli todettu ensimmäisen kerran vuonna 1984 eli 21 vuotta aikaisemmin.

100. Kyseisen yksittäisen päätöksen vaikutus oli erittäin merkittävä. Sen avulla viranomaiset voivat edellyttää, että monia tähän saakka puuttuneita, vaikkakin jo vuosia pakollisia, tai puutteellisia menettelyitä otetaan käyttöön ja aletaan soveltaa muutamassa kuukaudessa. Tämä ei koske ainoastaan tuomittuja maita vaan myös muita jäsenvaltioita, joiden osalta vastaavanlaiset oikeusmenettelyt olivat käynnissä.

… ja erityismenettelyt ovat rajallisia ja vaikeita panna täytäntöön …

101. Kun kalastustoimet voivat johtaa vakavaan uhkaan vesiluonnonvarojen säilyttämiselle, yksi komission käytössä olevista toimintatavoista on mahdollisuus toteuttaa ehkäiseviä toimia (77). Tarvittavan näytön keräämiseen ja suhteellisuusperiaatteen noudattamiseen liittyvät vaikeudet ovat kuitenkin tähän asti saaneet komission luopumaan niiden toteuttamisesta varsinkin siitä syystä, että kyseisen päätöksen vaikutus olisi vähäinen, koska sen soveltamisaika on enintään kuusi kuukautta.

102. Jos todetaan aiempien kiintiöiden ylityksiä (78), komissiolla on valta vähentää rikkomuksen tehneen jäsenvaltion tulevia kalastusmahdollisuuksia (79). Tämä mahdollisuus edellyttää, että komissiolla on riittävästi näyttöä jäsenvaltioiden toimittamien lopullisten pyyntilukujen virheellisyydestä. Käytännössä tätä säännöstä ei ole voitu panna täytäntöön kuin yhden kerran (80). Täytäntöönpanoperusteena olivat yhdestä seuraamuksiin tuomituista jäsenvaltioista kansallisten tarkastusten yhteydessä saadut tiedot.

103. Komissiolla ei ole mahdollisuutta keskeyttää jäsenvaltiolle myönnettyjen yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyvien tukien antamista, jos valvontasääntöjä jätetään noudattamatta.

104. Komissio ei ole myöskään koskaan arvioinut, missä määrin jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön niitä koskevan velvoitteen, jonka mukaan niiden on perittävä takaisin kalastusalan rakennerahastoista myönnetyt tuet edunsaajilta, jotka eivät noudata yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä (81).

… ja sen vuoksi vakavat puutteet eivät häviä jäsenvaltioista

105. Edellä mainitut seuraamusjärjestelmän puutteet huomioon ottaen ei ole hämmästyttävää, että tilintarkastustuomioistuin totesi vakavia puutteita siinä, miten jäsenvaltiot panevat täytäntöön kalavarojen kestävään hoitoon tähtääviä toimenpiteitä, vaikka komissio on ollut tietoinen tilanteesta jo useita vuosia.

106. Tilanne johtuu myös siitä, että tarkastuskertomuksensa annettuaan komissio ei pyydä virallisesti kansallisia viranomaisia ottamaan kantaa todettuihin jäsenyysvelvollisuuksien noudattamatta jättämistä koskeviin tapauksiin ja esittämään tarvittaessa toimintasuunnitelmaa puutteiden korjaamiseksi.

Tarkastusolosuhteet: kalastuksen liikakapasiteetti vaikuttaa sääntöjen noudattamiseen ja tarkastusten vaikuttavuuteen

107. Edellä mainittujen puutteiden lisäksi tarkastus- ja valvontajärjestelmien vaikuttavuutta haittaa erittäin korkea toimintariski, joka liittyy huomattavaan kalastuksen liikakapasiteettiin. Tällainen tilanne toimii vahvana kannustimena kalastajille olla noudattamatta säännöksiä. Koska muut tekijät ovat samanlaisia, tarkastuksia ei saada vaikuttaviksi muilla tavoin kun lisäämällä tarkastusresursseja ja valvontapainetta. Vaikka asiantila on ollut tiedossa jo useita vuosia, tilannetta ei ole käsitelty vaikuttavalla tavalla.

Liikakapasiteetti on merkittävä riskitekijä ja osoitus yhteisön toiminnan epäonnistumisesta

108. Liikakapasiteetti voidaan määritellä laivaston liian suureksi pyyntikapasiteetiksi varojen kestävää hyödyntämistä vastaavaan pyyntitasoon verrattuna. Mittausvaikeuksista huolimatta vihreässä kirjassa (82) todetaan, että yhteisössä esiintyy liikakapasiteettia. Komission mukaan yhteisön laivasto ”on aivan liian suuri. […] kantojen turvallista hoitoa edellyttävää kalastuskuolleisuutta olisi alennettava noin 40 prosenttia.”

Liikakapasiteetti kannustaa liikakalastukseen

109. Liikakapasiteetti vaikuttaa liikakalastukseen. Se vaikuttaa alan ammattilaisten ja lainsäätäjän käytökseen, sillä se vähentää alan yritysten kannattavuutta, koska heidän on huolehdittava tuotantovälineiden liikakapasiteettiin liittyvistä kustannuksista.

110. Kalastajilla on houkutus hyödyntää maksimaalisesti liian suuria aluksiaan ja täten kalastaa enemmän hyväksytyistä rajoituksista piittaamatta. Riskinä on, että he ilmoittavat saaliinsa liian pieninä tai heittävät vähemmän voittoa tuottavan osan saalista takaisin mereen (ks. kohta 25).

111. Ministerineuvoston tehtävänä on TAC:eja ja kiintiöitä hyväksyttäessä toimia sovittelijana erilaisten ympäristöllisten ja sosioekonomisten lyhyen aikavälin intressien välillä. Tämä voi johtaa siihen, että hyväksytään tiedemiesten antamien suositusten ylittäviä pyyntimääriä (ks. taulukko 2), jotta suojattaisiin kalastusalan ammattilaisten välittömiä intressejä. Lisäksi valinnat tehdään ilman välineitä, joiden avulla olisi mahdollista arvioida objektiivisesti, millainen vaikutus eri pyyntiasteilla on näihin intresseihin nähden.

Taulukko 3

Esimerkkejä tieteellisten lausuntojen ja TAC:ien välisistä eroista

Turska Pohjanmeri Silli Pohjanmeri Piikkimakrilli Pohjanmeri Valkoturska Pohjanmeri Tieteellinen lausunto 2006 (tonneina) 0 < 425 000 < 18 000 < 17 300 TAC 2006 (tonneina) 23 205 454 751 42 727 23 800 Tieteellinen lausunto 2007 (tonneina) 0 < 245 000 < 18 000 < 15 100 TAC 2007 (tonneina) 19 957 341 063 42 727 23 800

Kapasiteetin vähentämistoimet ovat aiemmin epäonnistuneet

112. Ensimmäiset yhteisön laivaston liikakapasiteetin vähentämistoimet toteutettiin vuonna 1986, jolloin myös otettiin käyttöön ensimmäinen monivuotinen ohjausohjelma (MOO). Tämän jälkeen toteutettiin vielä kolme samanlaista ohjelmaa, joissa vahvistettiin kapasiteetin tai pyyntiponnistusten (83) rajat yhteisön laivaston eri osa-alueille. Ohjelmat epäonnistuivat seuraavien tekijöiden yhteisvaikutuksesta: liian vaatimattomat tavoitteet, hallintovaikeudet ja rakennerahastovarojen käyttö alusten uudenaikaistamiseen ja rakentamiseen. Tämän vuoksi komissio luopui tästä lähestymistavasta vuonna 2003.

Vastedes sovelletaan pääasiassa pyyntiponnistusten rajoittamiseen perustuvaa lähestymistapaa

113. Vuonna 2002 toteutetun yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisen yhteydessä Euroopan yhteisö luovutti kalastuskapasiteetin vähentämiseen liittyvät etuoikeutensa jäsenvaltioille ja keskittyi pyyntiponnistusten hallinnointiin tähtääviin säännöksiin.

Kalastuskapasiteetin vähentämiseen tähtäävän yhteisötavoitteen hylkääminen

114. Kapasiteetin vähentämistä koskevan tavoitteen tilalle on tullut raja-arvon käsite. Raja-arvo ilmaistaan kapasiteettiyksikköinä ja kyse on enimmäismääristä, joita kansalliset laivastot eivät saa ylittää. Kyseisiä aiempien raja-arvojen perusteella vahvistettavia raja-arvoja vähennetään ainoastaan siinä tapauksessa, että yhteisön tuen turvin laivastosta poistetaan aluksia. Tämä järjestelmä ei velvoita eikä edes kannusta jäsenvaltioita vähentämään liikakapasiteettiaan.

Pyyntiponnistusten vähentäminen ei välttämättä merkitse kapasiteetin vähentämistä

115. Vastedes yhteisön toiminta keskittyy ensisijaisesti pyyntiponnistusten rajoittamiseen. Koska pyyntiponnistus määritellään kapasiteetin (GT tai kW) ja toiminnan (merelläolopäivien) tulona, sitä voidaan pienentää yksinkertaisesti vähentämällä yhtä näistä tekijöistä eli toimintaa. Tässä tapauksessa liikakapasiteetti vaikuttaa yhä suoraan kalastuselinkeinoalan kannattavuuteen. Kalastuselinkeinoala saattaa jopa tuntea houkutusta lisätä tuottavuuttaan toiminnan vähentämisen vastapainoksi investoimalla tekniseen välineistöön, kuten tehokkaampiin ääniluotaimiin tai pyydyksiin, jotka tulevat tosiasiassa lisäämään todellista kalastuskapasiteettia.

Mekanismeja on vaikeaa valvoa

116. Pyyntiponnistuksen rajoittamista koskevia lakisääteisiä mekanismeja sovelletaan aina vain laajemmin kalastustoimintaan, joka tekee niiden täytäntöönpanosta ja valvonnasta yhä monimutkaisempaa ja ongelmallisempaa.

117. Kalastuskapasiteetin mittayksiköissä – bruttovetoisuus (GT) ja moottorin teho (kW) – on kahdenlaisia keskeisiä puutteita. Toinen johtuu siitä, että viiteraja-arvot, joilla arvioidaan todellista pyyntikapasiteettia ja erityisesti teknologian edistymisestä johtuvaa tuottavuuden kasvua, ovat riittämättömiä. Komission mukaan tuottavuus voisi kasvaa jopa 1–3 prosenttia vuodessa ja tietynlaisen kalastustoiminnan osalta jopa enemmän (84). Toinen puute liittyy siihen, että kyseisiä mittayksiköitä vastaavia tietoja (85) on vaikeaa mitata johdonmukaisella ja tarkalla tavalla.

118. Kunkin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle vuosittain kertomus pyrkimyksistään saavuttaa kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välinen kestävä tasapaino (86). Ainoastaan muutamat niistä arvioivat tilannettaan liikakapasiteetin kannalta. Jäsenvaltioiden soveltamissa metodologisissa lähestymistavoissa on niin ikään eroja. Tämän seurauksena komissiolla ei ole tarkkaa kuvaa vallitsevista epätasapainotiloista eikä se ole vielä tähän mennessä tarkistanut toimitettujen arviointien laatua.

Riskinä on, että yhteisön tuki voi johtaa kapasiteetin kasvuun

119. Uusi Euroopan kalatalousrahasto myöntää tukea kalastusalusten moottorien uusimiseen, jos uusi moottori on olosuhteista riippuen teholtaan vähäisempi tai yhtä tehokas kuin entinen. Kun otetaan huomioon, että kilowattien valvontaan liittyvät ongelmat ovat tiedossa, voidaan olettaa, että tämäntyyppinen säännös voi johtaa kalastuskapasiteetin tosiasialliseen kasvuun.

120. Lopuksi voidaan todeta, että yhteisön toiminnalla ei ole pystytty poistamaan eurooppalaisen laivaston huomattavaa liikakapasiteettia (87). Nykyisen järjestelmän mukaisesti kapasiteetin hallinnointivastuu kuuluu jäsenvaltioille. Yhteisön toiminnan kohdentaminen pyyntiponnistuksen rajoittamiseen ei pidä sisällään minkäänlaista sitovaa mekanismia, jonka avulla liikakapasiteettia saataisiin vähennetyksi. Liikakapasiteettiongelma tulee siis vaivaamaan vielä vuosia ja vaikuttamaan yleisellä tasolla yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamiseen ja erityisesti TAC:hin ja kiintiöihin.

PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

121. Pyyntitietojen epätäydellisyys ja epämääräinen laatu estävät yhteisön vesiluonnonvarojen hoidon kulmakiven muodostavia suurimpia sallittuja saaliita (TAC) ja kiintiöitä toimimasta kunnolla. Lainsäädäntökehys ja voimassa olevat menettelyt eivät takaa perusteellista tietojenkeruuta, eikä tietojen varmentamisvaiheessa havaita niissä esiintyviä epäyhteneväisyyksiä. Komissio ei yleisesti ottaen pysty yksilöimään jäsenvaltioiden toimittamissa tiedoissa esiintyviä virheitä ja poikkeamia eikä tekemään oikea-aikaisesti kaikkia tarvittavia varojen suojelua koskevia päätöksiä (ks. kohdat 18–51).

122. Tarkastusjärjestelmät eivät anna varmuutta siitä, että rikkomukset ehkäistään tai havaitaan vaikuttavalla tavalla. Yleisten standardien puuttuminen ilmenee eroina kansallisten järjestelmien välillä. Tämän vuoksi valvontapaine ei ole riittävän voimakas eikä tarkastustoimintaa voida optimoida. Tosiasiassa tämä rajoittaa niin ikään kansallisia menettelyjä koskevien komission arviointien laajuutta ja sisältöä ja täten komission valmiuksia ottaa kantaa kansallisten järjestelmien yleiseen vaikuttavuuteen (ks. kohdat 52–87).

123. Todettujen rikkomusten käsittelymenettelyjen avulla ei voida osoittaa, että kutakin tapausta seurattaisiin ja vielä vähemmän sitä, että kukin käsittely johtaisi seuraamuksiin. Siinäkin tapauksessa, että seuraamuksia määrätään, niiden varoittava vaikutus jää yleisesti ottaen vähäiseksi. Kun jäsenvaltio jättää noudattamatta yhteisön lainsäädäntöä, komission ainoana tehokkaaksi osoittautuneena keinona on nostaa kanne jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä yhteisöjen tuomioistuimessa. Tietyt tälle toiminnalle ominaiset tekijät kuitenkin rajoittavat kyseisen keinon käyttöä ja saavat aikaan sen, että kyseinen väline ei ole reaktioherkkyydeltään riittävä (ks. kohdat 88–106).

124. Liikakapasiteetti vähentää kalastuselinkeinon kannattavuutta ja sallittujen saaliiden pienentämisen olleessa kyseessä, kannustaa kalastajia olemaan noudattamatta kyseisiä rajoitteita. Näin ollen se heikentää myös toimitettujen tietojen laatua. Kalastuskapasiteetin mukauttamisohjelmien epäonnistumisen jälkeen käyttöön otettu nykyinen lähestymistapa, joka perustuu pääasiassa pyyntiponnistusten hallinnointiin, ei todennäköisesti riitä ratkaisemaan liikakapasiteettiongelmaa (ks. kohdat 107–120).

125. Kaiken kaikkiaan tilintarkastustuomioistuimen tekemän työn perusteella kävi ilmi, että valvonta-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmien avulla ei viimeaikaisista parannuksista huolimatta pystytä varmistamaan vesiluonnonvarojen hoitoa koskevien sääntöjen ja erityisesti TAC- ja kiintiöjärjestelmän vaikuttavaa soveltamista. Tilanteesta tekee entistä ongelmallisemman se, että kapasiteettien ja pyyntimahdollisuuksien välinen epäsuhta ei suosi säännösten oma-aloitteista noudattamista. Viime vuosina purettujen saaliiden määrät ovat olleet laskusuunnassa ja tilanteen jatkumisesta voi olla ainoastaan vakavia seurauksia niin varojen kuin kalastuselinkeinon ja siihen liittyvien alueiden tulevaisuuden kannalta.

126. Jos poliittiset viranomaiset toivovat, että yhteisen kalastuspolitiikan avulla saavutetaan vesiluonnonvarojen kestävää käyttöä koskeva tavoite, nykyisiä valvonta-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmiä on huomattavasti lujitettava erityisesti panemalla täytäntöön alla mainitut suositukset.

Pyyntitietojen laatu

127. Kalavarojen hoidossa käytettävien pyyntitietojen laatua parannetaan erityisesti parantamalla pyyntitietojen keruu-, varmentamis- ja seurantajärjestelmiä. Tämä edellyttää, että jäsenvaltiot: a) varmistavat, että kaikki lakisääteiset ilmoitukset todellakin tehdään ja laaditaan asianmukaisesti ja että toimivaltaiset viranomaiset käsittelevät ne mahdollisimman nopeasti; b) tarkistavat järjestelmällisesti it-välineen avulla näihin asiakirjoihin sisältyvien tietojen yhdenmukaisuuden ja vertaavat niitä tarvittaessa VMS-tietoihin; c) huolehtivat asianomaisten järjestelmiensä yhteentoimivuudesta voidakseen tarkistaa, ovatko asiakirjat yhdenmukaisia, kun on kyse saaliista, jotka on purettu ja myyty ensimmäistä kertaa eri maissa; d) todistavat, että komissiolle toimitetut tiedot ovat luotettavia antamalla riippumattoman organisaation varmentaa joka vuosi viimeisimmät kuukausittain annettavat kertomukset.

128. Nämä parannukset edellyttävät lisäksi, että komissio: a) laatii ja hyväksyy mahdollisimman nopeasti kalastustoimia koskevien tietojen sähköistä kirjaamista ja toimittamista sekä kaukohavaintokeinoja koskevan asetuksen (88) täytäntöönpanosäännöt ja varmistaa, että kyseisen välineen täytäntöönpanoehdoilla estetään mahdollisimman hyvin rikkomukset ja helpotetaan kansallisten järjestelmien yhteentoimivuutta; b) määrittelee uudelleen, minkälaisen kertomuksen jäsenvaltioiden on toimitettava, helpottaakseen kyseisten kertomusten analysointia ja tehdäkseen valvonnasta vaikuttavaa; c) käyttää säännöllisesti oikeuttaan käyttää olennaisia tietoja sisältävien tiedostojen kopioita; ennalta esitettävää käyttöanomusta koskevasta vaatimuksesta olisi luovuttava; d) yhdenmukaistaa eri jäsenvaltioissa sovellettavat muuntokertoimet saadakseen määrät ”elopainona” ilmoitettuina; e) varmistaa, että Eurostatilta ja kalastus- ja meriasioiden pääosastolta saadut tiedot ovat yhdenmukaisia.

Tarkastusjärjestelmien vaikuttavuus

129. Jotta jäsenvaltioiden toteuttamat valvontatoimet ja tarkastukset olisivat vaikuttavia ja yhdenmukaisia ja komissio tuntisi ja arvioisi niitä paremmin, jäsenvaltioiden on huolehdittava seuraavista seikoista, mikäli ne eivät sitä vielä tee: a) määritettävä tarkastuksia ja keskeisiä valvontamenettelyjä koskevat vähimmäiskriteerit, jotka niiden on täytettävä; b) varmistettava, että kaikki suunnittelun ja valvontatoimien kohdentamisen kannalta hyödylliset tiedot ovat asianmukaisesti käytettävissä; c) laadittava riskianalyysiin perustuva valvontastrategia; d) arvioitava valvontatoimintaansa oleellisiin tavoitteisiin nähden; e) varmistettava tarkastustyön laatu valvomalla tarkastuksia; f) tallennettava kaikki tarkastustyönsä keskitettyihin tietokantoihin.

130. Toisaalta olisi suotavaa, että komissio: a) ehdottaisi neuvostolle, että säännöksiin sisällytettäisiin kaikki edellisessä kohdassa annetut suositukset, sillä ne ovat välttämättömiä säännösten vaikuttavuuden kannalta; b) vaatii jäsenvaltioita laatimaan toimintasuunnitelmia kunkin havaitun keskeisen puutteen osalta.

Varoittavien seuraamusten soveltaminen

131. Jäsenvaltioiden olisi seuraamusten varoittavuudesta varmistuakseen muistutettava toimivaltaisille viranomaisille, että ennen seuraamusten määräämistä niiden velvollisuutena on eurooppalaisen lainsäädännön mukaisesti ottaa huomioon sekä rangaistuksen varoittava luonne suhteessa taloudelliseen etuun, jonka toimija saa rikkomuksestaan, että toimijan yhteisön varoille aiheuttaman vahingon vakavuus.

132. Välttääkseen sen, että rikkomustentekijät muuttavat jäsenvaltioihin, joissa sääntöjenvastaisuuksista annetaan lievempiä rangaistuksia, on toivottavaa, että neuvosto kehottaa jäsenvaltioita yhdenmukaistamaan määrättyjä seuraamuksia erityisesti julkaisemalla listoja, joista käy ilmi jäsenvaltioiden kaikkein vakavimpien rikkomusten kohdalla soveltamat lakisääteiset toimenpiteet (89).

133. Jotta komissio voisi painostaa jäsenvaltioita tehokkaammin, on suotavaa, että yhteisön lainsäätäjä varmistaa, että sen vahvistamia hallinnointitoimia on mahdollista valvoa, tarkastelee mahdollisuutta lisätä komission tarkastajien valtuuksia sekä laajentaa yhteisön kalastuksenvalvontaviraston toimivaltaa ja ottaa lisäksi käyttöön reaktioherkkyydeltään parempia seuraamusmekanismeja, kuten esimerkiksi oikeuden keskeyttää kalastusalan yhteisötukien maksaminen, jos jäsenvaltio ei täytä valvontavelvollisuuksiaan.

Liikakapasiteetin vähentäminen ja asianmukaiset liitännäistoimet

134. Jäsenvaltioiden ja komission pyrkimyksiä vähentää liikakalastuspainetta on vahvistettava asettamalla kunnianhimoisia kapasiteetin vähentämiseen tähtääviä tavoitteita ja hyväksymällä sosioekonomisia toimenpiteitä kalastuselinkeinosta elävän väestön hyväksi.

135. Tarkoituksenmukaisten toimenpiteiden määrittely edellyttää hyvää kalastuselinkeinon sosioekonomisen todellisuuden ja pyyntirajoituksia koskevien päätösten vaikutuksen tuntemusta. Tämän vuoksi on tarpeen, että komissio kehittää kyseiseen alaan soveltamaansa tietojärjestelmää ja analysointivälineitään.

136. Valvonta-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmän suositeltavien teknisten parannusten lisäksi yhteisen kalastuspolitiikan onnistuminen ja kyseisen toiminnan jatkuminen on mahdollista ainoastaan siten, että kaikki alalla toimivat tahot ovat tietoisia asioiden tilasta ja että myönnetään tarkoituksenmukaista rahoitusta, jonka avulla näiden luonnonvarojen hyödyntämisen rinnalle kehitetään muita tai vaihtoehtoisia tulolähteitä.

Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 25. lokakuuta 2007 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta Hubert WEBER presidentti

(1) Alankomaat, Espanja, Italia, Ranska, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta (Englanti ja Wales).

(2) Lähde: Eurostat, Facts and figures on the FCP, painos 2006.

(3) Kansainvälisen oikeuden mukaisesti rantavaltiot harjoittavat suvereniteettioikeuksiaan kaikkiin luonnonvaroihin niiden ”talousvyöhykkeellä” eli enintään 200 meripeninkulman päässä niiden rannikosta sijaitsevilla vesillä. Välimerellä ei kuitenkaan ole talousvyöhykettä ja kansalliseen suvereniteettiin kuuluvat vedet rajoittuvat aluemereen eli 12 meripeninkulman alueelle. Yhteisön tasolla vesiluonnonvarojen hoito kunkin jäsenvaltion aluevesillä tai talousvyöhykkeellä on yksinomaan Euroopan unionin vastuulla. Näiden rajojen ulkopuolella olevia varoja hoidetaan kansainvälisten sopimusten mukaisesti.

(4) Neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002, annettu 20 päivänä joulukuuta 2002, elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa (EYVL L 358, 31.12.2002, s. 59), 2 artiklan 1 kohta.

(5) Council Regulation (EEC) No 170/83 of 25 January 1983 establishing a Community system for the conservation and management of fishery resources (EYVL L 24, 27.1.1983, s. 1).

(6) Vihreä kirja yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuudesta, KOM(2001) 135 lopull., 20. maaliskuuta 2001.

(7) Vuonna 2005 Koillis-Atlantin osuus oli 76 prosenttia siitä 5,6 miljoonan tonnin kokonaissaaliista, jonka yhteisön laivasto pyysi koko maailman kattavalla alueella.

Lähde: Eurostat, Statistics in focus 10/2007, 15. tammikuuta 2007.

(8) Komissio, Memo/06/268, 5. heinäkuuta 2006.

(9) Komissio toimittaa kansainvälisen merentutkimusneuvoston antamat tieteelliset lausunnot tieteellis-teknis-taloudelliselle kalastuskomitealle, johon kuuluu kansallisia asiantuntijoita, kalastusalan edustajia ja muita asianosaisia, joita ovat erityisesti ympäristösuojelualan kansalaisjärjestöt.

(10) Kukin jäsenvaltio valvoo suvereniteettiinsa tai tuomiovaltaansa kuuluvilla alueilla tai vesillä harjoitettavaa toimintaa.

(11) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 23 artiklan 1 kohta.

(12) Kaikissa määrärahoja koskevissa luvuissa on kyse vuoden 2007 maksumäärärahoista.

(13) Asetus (EY) N:o 2371/2002.

(14) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2847/93, annettu 12 päivänä lokakuuta 1993, yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä (EYVL L 261, 20.10.1993, s. 1).

(15) Komission asetus (ETY) N:o 2807/83, annettu 22 päivänä syyskuuta 1983, jäsenvaltioiden kalansaalistietojen kirjaamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL L 276, 10.10.1983, s. 1).

(16) Neuvoston asetus (EY) N:o 27/2005, annettu 22 päivänä joulukuuta 2004 yhteisön vesialueilla ja yhteisön aluksiin sellaisilla muilla vesialueilla, joilla sovelletaan saalisrajoituksia, sovellettavien eräiden kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien ja niihin liittyvien edellytysten vahvistamisesta vuodeksi 2005 (EUVL L 12, 14.1.2005, s. 1).

(17) Neuvoston asetus (EY) N:o 423/2004, annettu 26 päivänä helmikuuta 2004, turskakantojen elvytystoimenpiteistä;

neuvoston asetus (EY) N:o 811/2004, annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, pohjoisen kummeliturskakannan elvytystoimenpiteistä;

neuvoston asetus (EY) N:o 2166/2005, annettu 20 päivänä joulukuuta 2005, etelänkummeliturska- ja keisarihummerikantojen elvytystoimenpiteistä Cantabrian merellä ja Iberian niemimaan länsipuolella;

neuvoston asetus (EY) N:o 388/2006, annettu 23 päivänä helmikuuta 2006, monivuotisen suunnitelman vahvistamisesta kielikampelakannan kestäväksi hyödyntämiseksi Biskajanlahdella.

(18) Kyseiset standardit ovat peräisin seuraavista lähteistä: Yleiset vaatimukset erityyppisten tarkastuslaitosten toiminnalle (ISO/IEC 17 020: 1998), Kokonaisvaltainen ajatusmalli organisaation riskienhallintaan (COSO Enterprise Risk Management integrated framework) (2004), Norjan valtion tilintarkastusviraston selvitys kalavarojen hoidosta, Euroopan tilintarkastustuomioistuimen lausunto yhtenäisestä tarkastusmallista (EUVL C 107, 30.4.2004), komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Kohti yhteisen kalastuspolitiikan yhtenäistä ja tehokasta toteutusta (KOM(2003) 130 lopull.), seuraavat Euroopan komission sisäisen valvonnan standardit: 11 Riskien analyysi ja hallinta, 17 Valvonta, 7 Tavoitteiden asettelu, 10 Suorituksen seuranta ja 9 Vuosityösuunnitelma.

(19) Vuoden 2003 saaliita ja vuoden 2002 purettuja saaliita koskevat luvut on julkaissut Eurostat.

(20) Aluspäiväkirja on asiakirja, johon aluksen päällikkö kirjaa päivittäin lajikohtaisesti arvioidun aluksella säilytettävän saalismäärän sekä pyyntipäivän- ja paikan; aluspäiväkirjasta on toimitettava jäljennös sen jäsenvaltion viranomaisille, jonka lipun alla kyseinen alus purjehtii; asetus (ETY) N:o 2807/83; liite IV, 4 kohta.

(21) Purkamisilmoitus on asiakirja, jossa aluksen päällikkö ilmoittaa lajikohtaisesti tarkat tiedot purettujen saaliiden määristä; ilmoituksesta on toimitettava jäljennös sen jäsenvaltion viranomaisille, jonka lipun alla kyseinen alus purjehtii, sekä purkauspaikkana olevan jäsenvaltion viranomaisille, jos kyseessä ei ole sama jäsenvaltio; asetus (ETY) N:o 2807/83, liite IV, 4 kohta.

(22) Myynti-ilmoitus on huutokauppakeskusten tai ensimmäisen ostajan laatima asiakirja, jossa mainitaan lajikohtaisesti paino ja maantieteellinen alkuperäalue; myynti-ilmoitus on toimitettava jäsenvaltiolle, jonka alueella kalat on asetettu ensimmäistä kertaa markkinoille; asetus (ETY) N:o 2847/93, 9 artikla.

(23) Asetus (ETY) N:o 2807/83, liite IV, 4.2 kohta.

(24) Erotus on 48,7 prosenttia Puolassa purettujen turskasaaliiden osalta; lähde kalastus- ja meriasioiden pääosasto: Evaluation Report Catch Registration Baltic Sea 2005 to 2006.

(25) Jos esimerkiksi saaliin tarkka määrä on 1 000 kg ja sen määräksi ilmoitetaan aluspäiväkirjassa 800 kg, purettua saalista koskevassa tarkastuksessa sen katsotaan olevan 20 prosentin marginaalin sisällä. Jos valvontaa ei ole ja 640:tä kg:aa koskevassa purkamisilmoituksessa ero aluspäiväkirjaan nähden on 20 prosenttia ja jos kyseinen ero näiden kahden ilmoituksen välillä havaitaan, tästä ei voida määrätä seuraamuksia, vaikka määrä on ilmoitettu yleisesti ottaen 36 prosenttia liian pienenä.

(26) Neuvoston asetus (EY) N:o 1966/2006, annettu 21 päivänä joulukuuta 2006, kalastustoimia koskevien tietojen sähköisestä kirjaamisesta ja toimittamisesta sekä kaukohavaintokeinoista (EUVL L 409, 30.12.2006, s. 1).

(27) Huutokaupalla ei tarkoiteta fyysistä paikkaa vaan ainoastaan täysin automatisoitua järjestelmää, jonka avulla myyntiorganisaatio toimittaa vielä merellä ollessaan saaliistaan tiedot ostajille, jotka tekevät ”etätarjouksia” näkemättä tuotteita.

(28) Kalastajien purkamissa saaliissa ei saa olla alamittaisia kaloja eikä kalalajeja, joita heillä ei ole oikeutta pyytää (kiintiö käytetty loppuun, ei kalastuslupaa jne.).

(29) Kalastajat eivät kenties halua pitää aluksella vähempiarvoisia kaloja, koska ne vaativat käsittelyä ja vievät tilaa ruumassa, tai kiintiöön kuuluvia kaloja, joiden arvo on suhteellisesti vähäisempi niiden koon takia.

(30) Discards in the world's marine fisheries An update, FAO, 2005.

(31) Pituudeltaan alle 10 m olevien alusten osuus on 67 prosenttia laivaston alusten kokonaismäärästä ja vastaavasti 11 prosenttia kilowatteina ja 3 prosenttia bruttovetoisuutena ilmaistuna kapasiteettina.

(32) Maatalous-, kalatalous- ja elintarvikeministeriön kaupan pitämisestä vastaavan pääosaston alaisen osaston mukaisesti Espanjassa niiden määrä oli 298 000 tonnia vuonna 2005; INSEE-tietojen mukaisesti Ranskassa niiden osuus puretuista määristä oli 40 prosenttia vuonna 2005.

(33) Järjestelmä, jonka avulla alukset raportoivat valvontaviranomaisille sijainnistaan säännöllisin väliajoin.

(34) Oikaisuja tehtiin osittain kirjausviipeiden vuoksi ja osittain siitä syystä, että kansalliset tarkastajat havaitsivat purettuja saaliita, joita ei ollut ilmoitettu.

(35) Asetus (ETY) N:o 2847/93, 19 artikla.

(36) Huomioon otetaan ainoastaan huutokauppamyyntitiedot, vaikka merkittävä osa myynnistä (yli 20 prosenttia puretuista määristä) ei ole huutokauppamyyntiä.

(37) Huutokauppatiedot pitävät sisällään ne myydyt tuotteet, jotka on purettu jossain toisessa jäsenvaltiossa ja joista kyseisen maan eikä Ranskan on raportoitava komissiolle.

(38) Erityisesti purkamisilmoituksissa ja/tai myynti-ilmoituksissa mainittujen määrien ja aluspäiväkirjoissa esiintyvien määrien välisiä, lakisääteisen hyväksyttävyysrajan ylittäviä eroavaisuuksia.

(39) Asetuksen N:o (ETY) 2847/93 mukaisesti jäljennös aluspäiväkirjasta ja purkamisilmoituksesta on toimitettava sekä sen jäsenvaltion viranomaisille, jossa saalis puretaan, että sen jäsenvaltion viranomaisille, jonka lipun alla alus purjehtii, mutta myynti-ilmoitus on toimitettava ainoastaan sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonka alueella tuotteet pidetään kaupan ensimmäistä kertaa.

(40) Purkamisilmoitukset ja myynti-ilmoitukset.

(41) Käytännöt ovat peräisin suurimpaan sallittuun saaliiseen ja kiintiöihin perustuvan yhteisön järjestelmän täytäntöönpanoa edeltävältä ajalta.

(42) 100 kg tuoretta perattua turskaa tarkoittaa, että kiintiötä on käytetty 124 kg, jos saalis puretaan Ranskassa, ja vastaavasti 111 kg, jos purkaminen tapahtuu Liettuassa.

100 kg tuoretta merikrottia, joka on perattu/jolta on poistettu pää, tarkoittaa, että kiintiötä on käytetty 250 kg, jos saalis puretaan Ruotsissa, ja 325 kg, jos purkaminen tapahtuu Saksassa.

(43) Määrät ovat 262,9 ja 431,9 tuhatta tonnia eli niiden välinen ero on 169,0 tuhatta tonnia.

(44) Kahdessa aluksessa ei itse asiassa ollut kyseistä järjestelmää ja viiden muun kohdalla purkamispäivänä ei vastaanotettu signaaleja (yhdessä tapauksessa alus ei ollut lähettänyt signaaleja yli kolmeen vuoteen ja toisessa tapauksessa yli kahteen vuoteen purkamispäivästä laskettuna).

(45) Asetus (ETY) N:o 2847/93, 19 artiklan 5 kohta.

(46) Asetus (EY) N:o 2846/98, 1 artiklan 13 kohdan c alakohta.

(47) Vuoden 2005 tulostaulussa (s. 12) todetaan seuraavasti: ”Jäsenvaltioiden komissiolle lähettämät tiedot perustuvat alusten omistajien tai asiamiesten tekemiin saalis- ja purkamisilmoituksiin. Komission mukaan nämä tiedot eivät ole aina todenmukaisia. Tieteellisissä raporteissa on toistamiseen korostettu, että pyyntimäärien tai purettujen saalismäärien ilmoittaminen virheellisesti tai liian pieninä voi vaikuttaa kielteisesti keskeisiä kantoja koskevien arviointien tarkkuuteen. Komission tarkastajien monien vuosien aikana tekemät havainnot tukevat tätä epäilystä.” http://ec.europa.eu/fisheries/cfp/control_enforcement/scoreboard/archives/scoreboard2005/management_en.htm

(48) Asetus (ETY) N:o 2847/93, 21 artiklan 3 kohta.

(49) Italian viranomaiset ilmoittivat vuonna 2005 kiintiöön kuuluvia tonnikalasaaliita kiintiöön kuulumattomien lajien otsakkeen alla.

(50) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1382/91, annettu 21 päivänä toukokuuta 1991, kalastustuotteiden maihintuontia jäsenvaltioissa koskevien tietojen toimittamisesta (EYVL L 133, 28.5.1991, s. 1).

(51) Neuvoston asetus (EY) N:o 2846/98, annettu 17 päivänä joulukuuta 1998, yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetun asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta (EYVL L 358, 31.12.1998, s. 5).

(52) Vuonna 2005 kiintiöön kuuluvia lajeja oli 229.

(53) Esimerkkinä voidaan mainita, että tietyistä kiintiöistä on joskus mahdollista vähentää tietyissä rajoissa tiettyjä tiettynä vuodenaikana toisella alueella pyydettyjä saaliita tai että joidenkin kiintiöiden osalta tiettyjen lajien lisäsaaliit otetaan osittain huomioon kohdelajin hyväksytyissä määrissä.

(54) Huomattavalla ylityksellä tarkoitetaan yli 5:tä prosenttia kiintiöstä ja/tai 10:tä prosenttia suurimman sallitun saaliin kohdalla ja/tai yli 100:aa tonnia. Kun nämä 26 ylitystä huomattiin, ne vähennettiin vastaavista vuoden 2006 kiintiöistä. Asetus (EY) N:o 742/2006.

(55) Asetus (ETY) N:o 2847/93, 21 artiklan 3 kohta ja asetus (EY) N:o 2371/2002, 26 artiklan 4 kohta.

(56) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 23 artikla.

(57) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 26 artiklan 1 kohta.

(58) Asetuksen (ETY) N:o 2847/93 35 artiklan mukaisesti. Uusin kertomus: komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanon valvonnasta jäsenvaltioissa 2003–2005, KOM(2007) 167 lopull., 10.4.2007.

(59) Ks. kohta 15.

(60) Komission yksiköt laativat vuonna 1999 ehdotuksen yhdenmukaisista tarkastuskertomuksista, mutta asia ei ole edennyt sitä pidemmälle.

(61) Esimerkiksi purkamista koskevan tarkastuksen yhteydessä: tarkastajan läsnäolo purkamistoimien alusta loppuun saakka, riittävän edustavan lastista poimitun otoksen punnitus; merellä tapahtuvan tarkastuksen yhteydessä: saaliin ja aluspäiväkirjaan tehtyjen merkintöjen yhdenmukaisuus.

(62) Esimerkiksi harjoitettu kalastustyyppi, laivaston koko ja koostumus, rannikkojen pituus ja luonne, lainkäyttövaltaan kuuluvien vesien pinta-ala ja kaupanpitämistä koskevat käytännöt.

(63) Kuten kalastusluvat, kalastusoikeudet, aiemmat pyyntitiedot, aiemmat tarkastukset, aiemmat seuraamukset, liikevaihto ja aiemmat sijaintia koskevat VMS-tiedot.

(64) Espanjassa sisävesillä tarkoitetaan alaa, joka ulottuu tietyn alueen rannikolta kuvitteelliseen suoraan viivaan (”Lineas de base recta”), joka yhdistää kyseisen alueen rannikon kaksi ääripäätä.

(65) Ranskassa rikkomusaste (havaittujen rikkomusten ja tarkastusten määrän suhde) on viranomaisten julkaisemien tietojen mukaan 6,6 prosenttia ja tarkastajien saamien tietojen perusteella laskettuna 12,4 prosenttia.

(66) Kuten maalla tai merellä toimitettujen tarkastusten kokonaismäärä ja tarkastuksiin käytetty kokonaistuntimäärä.

(67) Neuvoston asetus (EY) N:o 768/2005, annettu 26 päivänä huhtikuuta 2005, yhteisön kalastuksenvalvontaviraston perustamisesta ja yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetun asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta (EUVL L 128, 21.5.2005, s. 1).

(68) Itse asiassa kyse on kunkin jäsenvaltion nimeämistä kansallisista tarkastajista, joiden tehtävänä on osallistua viraston koordinoimien toimien yhteydessä toimitettaviin tarkastuksiin.

(69) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 25 artikla.

(70) Aluksella toimitetun purkamista koskevan tarkastuksen yhteydessä todettujen 202 rikkomuksen kohdalla annettiin 167 suullista varoitusta, 14 kirjallista varoitusta ja 20 tapausta oikeusviranomaisten käsiteltäväksi ja yhden tapauksen osalta päätöstä ei ole vielä tehty.

(71) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 25 artiklan 4 kohta.

(72) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Jäsenvaltioiden raportit vuonna 2004 havaituista käyttäytymistavoista, joilla rikottiin vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä, KOM(2006) 387, 14. heinäkuuta 2006. Ks. myös yhteisen kalastuspolitiikan tulostaulun kolmas painos (s. 40).

(73) Komissio arvioi, että 15 prosenttia sen tarkastusyksikön resursseista oli vuonna 2005 kohdistettava töihin, jotka liittyivät Ranskaa koskeviin riita-asioihin.

(74) Perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisesti.

(75) Perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti.

(76) Asia C-304/02 komissio/Ranska; EY 228 artiklaan perustuva jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne; Ranska tuomittiin maksamaan kiinteämääräinen hyvitys, jonka määrä on 20 miljoonaa euroa, ja uhkasakkoa 57,8 miljoonaa euroa kultakin kuuden kuukauden jaksolta (tuomio annettiin 12. heinäkuuta 2005); todellisuudessa Ranska maksoi kiinteämääräisen hyvityksen ja yhden uhkasakon.

(77) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 26 artiklan 3 kohta.

(78) Toisin sanoen kyse on muista kuin kuluneen kalastusvuoden kiintiöistä, joihin sovelletaan hallintomekanismia, jonka avulla vuoden ylijäämät voidaan tietyin ehdoin osoittaa seuraavan vuoden vastaaviin kiintiöihin.

(79) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 23 artiklan 4 kohta.

(80) Komission asetus (EY) N:o 147/2007, annettu 15 päivänä helmikuuta 2007, eräiden vuosien 2007–2012 kalakiintiöiden mukauttamisesta elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 23 artiklan 4 kohdan nojalla.

(81) Neuvoston asetus (EY) N:o 2792/1999, annettu 17 päivänä joulukuuta 1999, kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä (EYVL L 337, 30.12.1999, s. 10), 18 artikla.

(82) Vihreä kirja yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuudesta (KOM(2001) 135), 3.3 luku.

(83) Pyyntiponnistus määritellään kapasiteetin ja kalastustoiminnan keston tulona.

(84) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille kalastuskapasiteetin ja pyyntiponnistuksen indikaattoreiden parantamisesta yhteisessä kalastuspolitiikassa, KOM(2007) 39 lopullinen, 5.2.2007.

(85) Moottorin tehon osalta sähköisten nopeudenrajoittimien käyttö tekee ilmoitettujen lukujen todenmukaisuuden tarkastamisen ongelmalliseksi; vetoisuuden osalta käytetyn yksikön yhdenmukaistamisesta on kulunut liian vähän aikaa, joten aiempiin tietoihin tehtyihin vertailuihin ei voida luottaa.

(86) Asetus (EY) N:o 2371/2002, 14 artikla.

(87) Tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea (STECF) korostaa, että ”raportoidut vähennykset ovat aika yhdentekeviä, kun niitä verrataan kalastusmahdollisuuksien ja laivastokapasiteetin väliseen epäsuhtaan. Tasapainotilaan pääseminen edellyttää, että on vähennettävä EU:n laivaston pyyntikapasiteettia (kykyä) eikä ainoastaan sen fyysistä kapasiteettia.” Komission vuosikertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille jäsenvaltioiden toimista vuonna 2005 kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välisen kestävän tasapainon saavuttamiseksi (KOM(2006) 872 lopullinen, 9. tammikuuta 2007), liite.

(88) Neuvoston asetus (EY) N:o 1966/2006.

(89) Neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002, 25 artiklan 4 kohta.

LIITE PYYNTITIETOJEN KERUUTA JA SEURANTAA KOSKEVA YKSINKERTAISTETTU KAAVIO