Koronaviruspandemia on pannut perusoikeuksiemme ja ‑vapauksiemme suojelun ja takeet koetukselle. Kaikkien perusoikeuksien rajoitusten on oltava välttämättömiä ja oikeasuhteisia. Tätä edellyttää Euroopan unionin perusoikeuskirja, joka on EU:n sitovaa lainsäädäntöä. Se suojelee ja edistää useita ihmisarvoon, vapauteen, tasa-arvoon ja yhteisvastuuseen liittyviä oikeuksia, ja kaikki kansalliset tuomioistuimet voivat soveltaa sitä tapauksissa, joissa pannaan täytäntöön EU:n lainsäädäntöä ja jossa EU:n lainsäädännöllä on merkitystä lainvoimaisen tuomion kannalta.

Yhdessä rahoitusohjelmassa eli kansalaisten, tasa-arvon, perusoikeuksien ja arvojen ohjelmassa komissio loi kansallisille, alueellisille ja paikallisille viranomaisille uusia mahdollisuuksia saada rahoitusta hankkeille, jotka edistävät arvokulttuuria ja parantavat perusoikeuskirjan tuntemusta . Kaupungeilla on tärkeä asema tällaisen kulttuurin edistämisessä ja perusoikeuksien suojelemisessa. Joukko kaupunkeja on liittynyt ”ihmisoikeuskaupunkien” verkostoon ja sisällyttää perusoikeudet olennaiseksi osaksi päätöksentekoaan. FRA julkaisi ”Human rights cities in the EU: a framework for reinforcing rights locally” ‑kertomuksen perusoikeusfoorumillaan lokakuussa 2021 . Tässä kehyksessä on välineitä, joiden avulla kaupunginjohtajat, paikallispäättäjät ja ‑hallinto sekä ruohonjuuritason järjestöt voivat sisällyttää ihmisoikeusnormit osaksi toimintaansa. EU:n rasismintorjunnan toimintasuunnitelman 2020–2025 jatkotoimena komissio käynnisti prosessin yhden tai useamman Euroopan osallisuus- ja monimuotoisuuspääkaupungin nimeämiseksi marraskuussa 2021. Siinä palkitaan parhaita käytäntöjä, jotka voivat inspiroida muita eurooppalaisia kaupunkeja ja alueita luomaan entistä monimuotoisempia ja osallistavampia ympäristöjä asukkailleen.

Komission vuonna 2020 hyväksymän perusoikeuskirjastrategian tavoitteena on varmistaa, että perusoikeuskirjaa sovelletaan kaikilta osin ja että perusoikeuksista tehdään todellisuutta kaikille. Perusoikeuskirjastrategiassa määritetään koko EU:ssa seuraavien kymmenen vuoden aikana tehtävien perusoikeuksia koskevien yhteisten toimenpiteiden kehys, ja sillä on jäsenvaltioiden täysi tuki . Seuraavissa osioissa esiteltävät neljä painopistettä ohjaavat strategiassa määritettyjen tavoitteiden toteuttamista.

Vuoden 2021 kertomuksen aihe on perusoikeuksien suojelu digitaalisella aikakaudella, mikä on linjassa sen kanssa, että digitaalinen siirtymä on yksi Euroopan komission strategisista painopistealueista.

Lisätäkseen kaikkien perusoikeuskirjaa koskevaa tietämystä Euroopan komissio on vuodesta 2010 julkaissut kertomuksia perusoikeuskirjan soveltamisesta. Tämä on ensimmäinen uuden lähestymistavan mukaisesti laadittu kertomus. Lähestymistapa on määritetty strategiassa perusoikeuskirjan soveltamisen vahvistamiseksi Euroopan unionissa (perusoikeuskirjastrategiassa) . Vuosittaisessa kertomuksessa keskitytään vastedes yhteen tiettyyn EU:n lainsäädännön sääntelemään aihealueeseen ja tarkastellaan siihen liittyviä jäsenvaltioiden parhaita käytäntöjä ja haasteita yksityiskohtaisemmin. Näin voidaan perehtyä systeemisiin kehitysaskeleisiin ja havainnollistaa, miten eri oikeudet voivat vahvistaa toisiaan ja miten poliittinen, yhteiskunnallinen ja taloudellinen kehitys voi vaikuttaa useisiin oikeuksiin yhtä aikaa.

Vuodesta 2009 lähtien perusoikeuskirjalla on ollut sama oikeudellinen asema kuin perussopimuksilla eli EU:n primaarioikeudella, johon EU:n lainsäädäntö perustuu. Euroopan unionin toimielinten on noudatettava sitä kaikissa toimissaan, ja EU:n jäsenvaltioiden on noudatettava sitä EU:n lainsäädännön täytäntöönpanossa.

Tämän kertomuksen hyväksymisen myötä komissio käynnistää perusoikeuskirjaa koskevan tiedotuskampanjan kertoakseen ihmisille heidän oikeuksistaan ja siitä, kenen puoleen kääntyä, jos näitä oikeuksia loukataan. Kampanja toteutetaan verkossa, mediatapahtumissa ja sosiaalisessa mediassa aihetunnisteella #RightHereRightNow. Siinä keskitytään tiettyihin oikeuksiin, joita ovat esimerkiksi syrjintäkielto ja tasa-arvo, lapsen oikeudet, sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus sekä oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen. Tiedottamiseen osallistuvia keskeisiä kumppaneita ovat muun muassa kansalaisjärjestöt, kansalliset ihmisoikeusinstituutiot ja ‑elimet, FRA ja muut EU:n elimet ja virastot. Yhteyksiä luodaan muihin oikeuksia koskeviin tiedotuskampanjoihin ja Euroopan tulevaisuutta käsittelevään konferenssiin. Komissio on myös kääntänyt Europa-verkkosivuston perusoikeuskirjaa käsittelevät sivut kaikille EU:n virallisille kielille ja julkaissut uuden version Euroopan oikeusportaalista, jossa on tietoja perusoikeuskirjan soveltamisesta ja siitä, mistä saa apua.

EU:n toimielinten, elinten ja laitosten on noudatettava perusoikeuskirjaa kaikissa toimissaan. Komissio kehittää perusoikeuskirjan noudattamiseen liittyviä sisäisiä valmiuksiaan ja päivittää parhaillaan paremman sääntelyn välineistöään, myös vuonna 2011 julkaistuja ohjeita perusoikeuksien ottamisesta huomioon vaikutusten arvioinneissa. Se myös kehittää erityisesti perusoikeuskirjaan keskittyvää koulutusta ja luo verkko-opetusvälineen auttaakseen henkilöstöä arvioimaan komission toimintapolitiikkojen ja lainsäädäntöehdotusten vaikutusta perusoikeuksiin. Verkko-opetusväline tulee julkisesti saataville, ja yhdessä päivitetyn paremman sääntelyn välineistön ja päivitettyjen ohjeiden kanssa se voi olla hyödyllinen resurssi muille EU:n toimielimille ja jäsenvaltioiden lainsäätäjille ja poliittisille päättäjille. Komissio on valmis tukemaan Euroopan parlamenttia ja neuvostoa sen varmistamisessa, että ne soveltavat perusoikeuskirjaa työssään tosiasiallisesti.

Lisäksi komissio tukee oikeuksien puolustajia ja kansalaisjärjestöjä kohdennetulla rahoituksella esimerkiksi EU:n arvojen suojelua ja edistämistä koskevan ehdotuspyynnön kautta, joka on kokonaan kohdistettu pienille ja ruohonjuuritason kansalaisjärjestöille ja jonka kautta maksetaan 51 miljoonaa euroa vuosina 2021–2022 . Erillinen, kahta miljoonaa euroa koskeva pyyntö on käynnistetty perusoikeuskirjan soveltamiseen liittyvien oikeudenkäyntien ja valmiuksien kehittämisen tukemiseksi .

Komissio seuraa kansalaisjärjestöjen tilannetta tarkasti ja raportoi kansalaisyhteiskunnan toimintaedellytysten kehityksestä vuosittaisessa oikeusvaltiokertomuksessaan. Vuoden 2021 oikeusvaltiokertomuksessa todetaan, että koronaviruspandemia on vaikuttanut kansalaisjärjestöihin paitsi liikkumis- ja kokoontumisvapauden rajoitusten myös rahoituksen osalta. Kertomuksen mukaan kansalaisyhteiskunnan osallistuminen koronaviruspandemiaan liittyvien toimenpiteiden suunnitteluun ja täytäntöönpanoon on ollut yleisesti hyvin vähäistä. Vuoden 2020 oikeusvaltiokertomuksessa yksilöitiin toimenpiteitä, jotka rajoittivat kansalaisjärjestöjen sanavapautta. FRA:n keräämien tietojen mukaan näyttääkin siltä, että monien kansalaisjärjestöjen mielestä kansalliset pandemiaan liittyvät toimenpiteet vaikuttivat järjestöjen toimintaan negatiivisesti maaliskuusta 2020 alkaen. Vaikka järjestöt kertoivat palvelujensa kysynnän kasvaneen, suurimmalla osalla niistä oli vaikeuksia palvelujen tarjoamisen jatkamisessa. Käytännön haasteita olivat aktiviteettien peruuntuminen, psykologiset vaikutukset henkilöstön keskuudessa ja vapaaehtoistyöpanoksen väheneminen.

Kansalaisjärjestöt ja riippumattomat kansalliset ihmisoikeuselimet ovat EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden keskeisiä kumppaneita perusoikeuksien, demokratian ja oikeusvaltioperiaatteen edistämisessä ja suojelemisessa. Niillä on tärkeä asema tiedotettaessa ihmisille heidän oikeuksistaan ja avustettaessa heitä tehokkaan oikeussuojan saamisessa. Näiden järjestöjen pitää pystyä toimimaan kannustavassa ympäristössä, jossa ei ole kohtuuttomia sääntelyrajoituksia, rahoituksen saamisen esteitä tai loanheittokampanjoita, ja niiden pitää myös pystyä kehittämään valmiuksiaan. Joissakin jäsenvaltioissa ei ole vieläkään täysin toimivia kansallisia ihmisoikeusinstituutioita, joilla on suuri merkitys hallituksen ja kansalaisyhteiskunnan välisenä linkkinä . Jäsenvaltioita kehotetaan perustamaan tällaiset instituutiot ja varmistamaan, että ne pystyvät toimimaan täysin riippumattomasti.

Perussopimusten vartijana toimiva komissio on ryhtynyt konkreettisiin toimiin varmistaakseen perusoikeuskirjassa vahvistettujen oikeuksien kunnioittamisen tapauksissa, joissa kansallinen lainsäädäntö tai EU:n lainsäädännön kansalliset täytäntöönpanokäytännöt loukkaavat kyseisiä oikeuksia. Komissio on esimerkiksi nostanut jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevia kanteita. Komissio on ryhtynyt toimiin etenkin varmistaakseen sen, että kunnioitetaan

Komissio pyysi perusoikeuskirjaa koskevassa strategiassa jäsenvaltioita nimeämään perusoikeuskirjan yhteyspisteen yhteistyön ja perusoikeuskirjan soveltamista koskevien tietojen vaihdon helpottamiseksi. Tähän mennessä 17 jäsenvaltiota on nimennyt tällaisen yhteyspisteen. Yhteyspisteillä on tärkeä rooli perusoikeuskirjan tunnettuuden edistämisessä tietoja ja parhaita käytäntöjä jakamalla sekä kunkin maan valmiuksien kehittämistoimien koordinoinnissa. Niiden työ tuottaa myös materiaalia uudelle verkkosivulle Perusoikeuskirjan tuntemuksen ja käytön edistäminen jäsenvaltioissa, joka julkaistiin Euroopan oikeusportaalissa joulukuussa 2021 .

Laittoman sisällön ja disinformaation jakaminen koettiin uhkaksi, mutta kuulemiseen osallistuneet kansalaisjärjestöt varoittivat myös siitä, millaisia sananvapausvaikutuksia on huonosti suunniteltujen moderointimenetelmien käyttämisellä tällaisten uhkien torjumisessa. Kansalaisjärjestöjen mukaan tekijänoikeuksien suojelua on käytetty väärin mielipiteiden hiljentämiseksi verkossa ja kunnianloukkauksia ja terrorismin ihannointia koskevien lakien avulla on tukahdutettu yksilöitä. Automaattisten sisällön moderointijärjestelmien heikko tarkkuus erityisesti sellaisen sisällön yhteydessä, jonka laillisuuden arviointi edellyttää erityisen tarkkaa asiayhteyden huomioon ottamista, herätti huolta perusteettomista vaikutuksista sananvapauteen: sisältöä saatetaan jättää pois liian laajasti ja tiettyjä, myös vähemmistöjen ilmaisemia kannanottoja ja mielipiteitä saatetaan vaientaa. Akateemisten tutkijoiden ja kohdennetun kuulemisen vastaajien mukaan algoritmien käyttö käyttäjille näytettävän sisällön räätälöinnissä voi myös vääristää demokraattista keskustelua, koska siinä pyritään usein mainostuottojen kasvattamiseen eikä tavoitteena niinkään ole luotettavan, yleisen edun mukaisen tiedon jakaminen suurelle yleisölle. Väärinkäytösten paljastajat ovat esittäneet lehdistössä samansuuntaisia väitteitä todeten, että käyttäjien näkemän sisällön räätälöinnissä käytettävät algoritmit aiheuttavat haittavaikutuksia. Sen lisäksi, että tällaisten järjestelmien käyttö voi vaikuttaa perusoikeuksiin, kohdennetun kuulemisen vastaajat väittivät, että järjestelmiä käytetään usein läpinäkymättömästi tai vain osittain läpinäkyvästi ja niin, että vastuullisuus niiden tuloksista on vähäistä.

Useimmiten disinformaatio ja misinformaatio eivät ole laitonta, vaikka ne saattavatkin olla häiritsevää tai loukkaavaa. Sananvapauden suojaaman puheen ja muun ilmaisun suhteen valtion ensisijainen velvoite on pidättyä asioihin puuttumisesta ja sensuurista, mutta valtiolla on myös positiivinen velvoite varmistaa suotuisa ympäristö osallistavalle ja moniarvoiselle julkiselle, erityisesti vaaleihin liittyvälle keskustelulle ja tiedotusvälineiden vapauden toteutumiselle. Tällaiset toimenpiteet menevät sisällön moderointia pidemmälle ja liittyvät perustavanlaatuisempiin koulutus- ja tiedotustoimiin.

Sananvapaus, niin verkossa kuin muuallakin, on demokratian ytimessä. Kaikissa lainsäädännöllisissä ja muissa toimenpiteissä, jotka liittyvät sisällön moderointiin ja verkossa toimivien välittäjien vastuuseen palvelujensa sisällöstä, on otettava huomioon, että sananvapauteen sisältyy oikeus ilmaista ajatuksia, joita voidaan pitää kriittisinä, loukkaavina tai kiistanalaisina, ja että sananvapauden rajoittamista koskevat erittäin tiukat ehdot, jotka liittyvät muun muassa väitetysti laittoman sisällön, kuten vihapuhetta sisältävän materiaalin, levittämiseen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kuitenkin myös todennut selvästi, että valtioiden on sallittua torjua kaikkia ilmaisumuotoja, jotka levittävät, edistävät tai oikeuttavat vihaa tiettyjä etnisiä tai uskonnollisia ryhmiä tai niihin kuuluvia kohtaan tai yllyttävät tällaiseen vihaan, ja niillä saattaa jopa olla positiivinen velvoite toimia näin.

·Laittoman sisällön torjuminen näillä alustoilla on haastavaa, koska niistä on tullut tietojenvaihton käytettyjä julkisia tiloja ilman, että niillä on oikeudellista vastuuta yleisen edun huomioon ottamisesta.

·Joistakin verkkoalustoista on tullut niin tärkeitä tietojen vaihtamisen helpottamisessa, että niillä on merkittävä rooli demokraattisessa keskustelussa.

Mitä enemmän automaattinen väline tukeutuu tuloksen tuottamisessa ulkoisiin tekijöihin, kuten dataan tai ihmisiltä tai toisilta järjestelmiltä saataviin syöttötietoihin, sitä vaikeampaa on varmistaa, että kyseinen väline ei loukkaa oikeuksia jo alun alkaenkin, jos välineessä on vaikkapa tietyt sisäisiä vinoutumia, jotka voivat lopulta vaikuttaa työhön liittyvään päätöksentekoon. Mitä enemmän tietoja ihmisistä kerätään, siltä helpompaa heidän seuraamisensa ja heidän yksityisyytensä loukkaaminen on. Verkostovaikutukset voivat heikentää yksilöiden valtaa suuriin organisaatioihin verrattuna esimerkiksi verkon kauppapaikoilla tai työsuoritusten välitysalustoilla: näissä ympäristöissä yksilöillä on vain vähän neuvotteluvoimaa tai järjestäytymismahdollisuuksia. Samaan aikaan sosiaalisen median alustoja käytetään myös vihan ja laittoman sisällön levittämiseen, esimerkiksi laittoman vihapuheen, lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvän materiaalin tai terroristisen sisällön levittämiseen. Lisäksi tarvitaan vielä paljon työtä, jotta voidaan auttaa kaikkia hyötymään uusista, hyödyllisistä välineistä myös siellä, missä internetyhteyksiä ja laitteita on harvassa tai välineiden käyttöön liittyvä tietämys on vähäistä.

Turvallisuus ja perusoikeuksien kunnioittaminen eivät ole ristiriitaisia vaan yhdenmukaisia ja toisiaan täydentäviä tavoitteita. Niin verkkoympäristöjen kuin fyysisten ympäristöjenkin turvallisuus edellyttää laittoman sisällön torjumista verkossa. Varmistaakseen, että terroristinen sisältö poistetaan, Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät vuonna 2021 asetuksen verkossa tapahtuvaan terroristisen sisällön levittämiseen puuttumisesta. Siinä on lukuisia perusoikeuksien, erityisesti sananvapauden, suojatoimia. Esimerkiksi kansalliset viranomaiset voivat antaa poistamispäätöksiä vain asetuksessa määritellylle terroristiselle sisällölle, ja määräyksissä on perusteltava, miksi kyseistä materiaalia pidetään terroristisena sisältönä. Asetuksen mukaan opetus-, journalismi-, taide- tai tutkimustarkoituksessa levitettävää aineistoa tai terroritoiminnan vastaisia tiedotuskampanjoita ei katsota terroristiseksi sisällöksi. Asetuksessa ei aseteta verkkoalustoille velvoitetta käyttää automaattisia välineitä terroristisen sisällön ennakoivaksi tunnistamiseksi tai poistamiseksi, mutta jos teknisiä toimenpiteitä käytetään, käytössä on oltava suojatoimia, erityisesti ihmisen suorittamia valvonta- ja tarkistustoimia, joilla varmistetaan toimenpiteiden paikkansapitävyys. Maaliskuusta 2023 alkaen jäsenvaltioiden ja verkkoalustojen on myös laadittava vuosittain kertomukset toimenpiteistä, joita on tehty terroristisen sisällön poistamiseksi, ja mahdollisesti käytettyjen automaattisten välineiden toimivuudesta.

Turvallisuudesta on tullut toimittajille merkittävä huolenaihe. Verkkoympäristössä huolta herättävät vihaan yllyttäminen ja fyysisellä väkivallalla uhkailu ja toisaalta kyberturvallisuusriskit ja laiton valvonta. Euroopan komissio esitti 16. syyskuuta 2021 suosituksen toimittajien suojelun, turvallisuuden ja voimaannuttamisen varmistamisesta. Suosituksessa jäsenvaltioita kannustetaan edistämään verkkoalustojen ja sellaisten organisaatioiden välistä yhteistyötä, joilla on asiantuntemusta toimittajiin kohdistuvien uhkien torjunnasta, esimerkiksi vahvistamalla näiden mahdollista roolia nk. luotettavina ilmoittajina. Sen lisäksi, että toimittajiin ja muihin media-alan ammattilaisiin kohdistuu vihaan yllyttävää toimintaa ja fyysisen väkivallan uhkaa verkossa, heitä voidaan myös valvoa laittomasti. Suosituksessa todetaan, että asiaankuuluvien kansallisten kyberturvallisuuselinten olisi pyynnöstä autettava toimittajia, jotka pyrkivät määrittämään, ovatko heidän laitteensa tai verkkotilinsä vaarantuneet, saamaan kyberturvallisuuden alan rikosteknisten tutkijoiden palveluja. Jäsenvaltioiden olisi myös edistettävä yhteistyötä tällaisten kyberturvallisuuselinten, tiedotusvälineiden ja toimialan välillä erityisesti kybertietoisuuden ja digitaalisen osaamisen edistämiseksi toimittajien keskuudessa.

Tekijänoikeusdirektiivi hyväksyttiin huhtikuussa 2019, ja sen tavoitteena on varmistaa, että oikeudenhaltijat saavat oikeudenmukaisen hyvityksen teostensa käytöstä. Samalla sillä pyritään löytämään tasapaino keskenään kilpailevien perusoikeuksien välille. Tällaisia oikeuksia ovat esimerkiksi teollis- ja tekijänoikeudet, sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus, tutkimuksen vapaus sekä oikeus koulutukseen ja kulttuuriseen monimuotoisuuteen. Direktiivissä otetaan käyttöön pakollisia tekijänoikeuksiin liittyviä poikkeuksia, jotka suojelevat verkkosisällönjakopalveluihin sisältöä tuottavien ja lataavien käyttäjien sananvapautta. Direktiivissä komission edellytetään järjestävän sidosryhmien vuoropuhelua, jotta voidaan keskustella verkkosisällönjakopalvelujen tarjoajien ja oikeudenhaltijoiden välisen yhteistyön parhaista käytännöistä. Vuoropuhelussa on erityisesti otettava huomioon tarve tasapainottaa perusoikeudet ja poikkeusten ja rajoitusten käyttö. Vuoropuhelun jälkeen, kesäkuussa 2021, komissio hyväksyi ohjeistuksen, jolla tuetaan direktiivin 17 artiklan yhdenmukaista soveltamista. Artiklassa määritetään uudet säännöt sille, miten verkkosisällönjakopalvelujen tarjoajat käyttävät suojattua sisältöä . Ohjeissa annetaan 17 artiklan pääsäännöksiä koskevia käytännön neuvoja, jotka auttavat markkinatoimijoita noudattamaan direktiiviin perustuvia kansallisia lakeja entistä paremmin ja joissa on otettu huomioon jäsenvaltioiden ja sidosryhmien näkemykset.

Jäsenvaltioiden vaatimusten pohjalta EU:n tasolla on hyväksytty useita alakohtaisia aloitteita, joilla pyritään ratkaisemaan tiettyjen laittoman sisällön tyyppien aiheuttama ongelma (tällaista on esimerkiksi sisältö, joka liittyy terrorismiin, lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön, vihaan ja väkivaltaan yllyttämiseen, ihmiskauppaan, vaarallisiin tuotteisiin ja tekijänoikeuksien loukkauksiin) samalla kun taataan perusoikeuksien suojelu.

Viime aikoina useissa jäsenvaltioissa on tunnettu enenevissä määrin huolta vihapuheen ja terroristisen sisällön levittämisestä. Niinpä jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön, ehdottaneet tai suunnitelleet ottavansa käyttöön lisäsääntöjä, jotka keskittyvät erityisesti tiettyihin laittoman sisällön luokkiin ja joskus kattavat myös palveluntarjoajat, jotka ovat sijoittautuneet jäsenvaltioiden ulkopuolelle. Lainsäädäntö on kuitenkin varsin pirstaloitunutta, koska jäsenvaltiot ovat kukin tahollaan pyrkineet torjumaan laitonta sisältöä verkossa ja ryhtyneet erilaisiin toimiin sananvapauden suojelemiseksi. Useat jäsenvaltiot, neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat vaatineet näiden yhteisten huolenaiheiden käsittelyä EU:n tasolla. Lisäksi joukko jäsenvaltioita on todennut, että kansallisten viranomaisten välisen rajat ylittävän yhteistyön puute estää kansainvälisesti toimivien verkkoalustojen tehokkaan valvonnan .

Demokraattisen keskustelun edistämiseksi Euroopan demokratiatoimintasuunnitelmassa määritetään toimenpiteitä, joilla edistetään vapaita ja rehellisiä vaaleja, vahvistetaan tiedotusvälineiden vapautta ja torjutaan disinformaatiota. Näihin toimenpiteisiin sisältyy muun muassa marraskuussa 2021 hyväksytty ehdotus poliittisen mainonnan läpinäkyvyydestä ja kohdentamisesta . Ehdotus on osa toimia, joilla pyritään suojelemaan vaalien luotettavuutta ja avointa demokraattista keskustelua. Ehdotettujen sääntöjen mukaan kaikki poliittiset mainokset olisi selvästi merkittävä mainonnaksi ja niissä olisi ilmoitettava muun muassa, kuka ne on maksanut ja kuinka paljon ne ovat maksaneet. Poliittisen mainonnan kohdentamis- ja voimistamistekniikoita olisi selvitettävä julkisesti erittäin tarkkaan, ja tällaiset tekniikat olisivat kiellettyjä silloin kun käytetään arkaluonteisia henkilötietoja ilman henkilön nimenomaista suostumusta. Lisäksi uudessa digitaalisen koulutuksen toimintasuunnitelmassa (2021–2027) ehdotetaan kehitettäväksi opettajille ja kouluttajille suunnattuja ohjeita disinformaation torjunnasta ja digilukutaidon edistämisestä.

Disinformaation, misinformaation ja salaliittoteorioiden levittäminen voi polarisoida keskusteluja ja vaarantaa terveyden, turvallisuuden ja ympäristön. Disinformaatio voi myös heikentää ihmisten kykyä tehdä perusteltuja, oikeaan faktatietoon pohjautuvia päätöksiä. Joissakin tapauksissa disinformaatio on sellaista, että valtio voi laillisesti rajoittaa sitä, esimerkiksi rasistista ja muukalaisvihamielistä yllyttämistä väkivaltaan ja vihaan. Erittäin usein disinformaatiota kuitenkin suojelee oikeus sananvapauteen, vaikka disinformaatio ei perustuisikaan tieteelliseen näyttöön tai todellisiin tapahtumiin. Kun on kyse sananvapauden suojaamasta puheesta tai muusta ilmaisusta, valtioiden on pidättäydyttävä sensuurista. Jotta disinformaation ja salaliittoteorioiden leviämisen rajoittamistoimet olisivat tehokkaita, niiden lisäksi on myös edistettävä suotuisan ympäristön luomista osallistavalle ja moniarvoiselle julkiselle keskustelulle. Tämä koskee erityisesti vaaleihin liittyvää keskustelua.

·Säädöksessä asetettaisiin erittäin suurille verkkoalustoille, joilla on kattavuutensa ansiosta keskeinen ja järjestelmällinen rooli julkisen keskustelun helpottamisessa, velvoite arvioida ja pienentää niiden palvelujen aiheuttamia riskejä, jotka kohdistuvat muun muassa tiettyihin perusoikeuksiin: yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamiseen, sananvapauteen ja tiedonvälityksen vapauteen, syrjintäkieltoon ja lapsen oikeuksiin. Riskien pienentämisen strategioissa on myös otettava huomioon negatiiviset vaikutukset, joita alustojen sisällön korostamisen (content amplification) algoritmeilla, kuten suosittelu- tai mainontajärjestelmillä, mahdollisesti on. Erittäin suurten verkkoalustojen tulee myös olla tavanomaista vastuullisempia ja antaa käyttäjille enemmän valinnanvaraa verkossa tapahtuvassa vuorovaikutuksessa sekä sallia riippumattomien tarkastajien ja hyväksyttyjen tutkijoiden tarkastella järjestelmiään.

Vaikka laitonta sisältöä torjuvat sääntelytoimet on suurelta osin kohdistettu julkisesti saatavilla olevaan sisältöön, kuten sosiaalisessa mediassa tai verkkosivuilla julkaistuun sisältöön, niillä on puututtava myös lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvän materiaalin jakamiseen henkilöiden välisten viestintäpalvelujen kautta. Tällaisiin palveluihin sisältyvät myös sosiaalisen median palvelujen tarjoamat henkilöiden väliset viestintävälineet. Elokuussa 2021 voimaan tulleessa väliaikaisessa lainsäädännössä varmistetaan, että tietyt verkkoviestintäpalvelut, kuten selainsähköposti- ja sanomanvälityspalvelut, voivat edelleen käyttää – siinä laajuudessa kuin on ehdottoman välttämätöntä – erityisiä teknologioita lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvän materiaalin havaitsemiseksi, siitä ilmoittamiseksi ja sen poistamiseksi. Samalla varmistetaan, että yksityisyyden ja henkilötietojen suoja taataan yleisen tietosuoja-asetuksen mukaisesti.Lasten seksuaalisen hyväksikäytön havaitsemiseen henkilöiden välisessä viestinnässä käytettävien mekanismien riskinä on se, että ne vaikuttavat useisiin perusoikeuksiin, erityisesti viestinnän luottamuksellisuuteen, henkilötietojen suojaan tai sananvapauteen. Väliaikaisella asetuksella pyritään vähentämään tällaista vaikutusta rajoittamalla käytettävät mekanismit teknologioihin, jotka ovat yksityisyyttä mahdollisimman vähän loukkaavia ja edustavat alan viimeisintä teknistä kehitystä. Asetuksessa säädetään myös oikaisumekanismeista, joiden on oltava käytössä sen varmistamiseksi, että yksittäiset henkilöt voivat tehdä valituksia palveluntarjoajille, jos heidän sisältöään poistetaan aiheettomasti. Komissio myös valmistelee ehdotusta lainsäädännöksi, jolla korvataan väliaikainen toimenpide, annetaan palveluntarjoajille oikeusvarmuus ja varmistetaan, että lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvän materiaalin havaitsemisessa ja poistamisessa ja siitä ilmoittamisessa sovelletaan yhdenmukaista lähestymistapaa, sekä samalla tarjotaan asianmukainen tasapaino, kun toisessa vaakakupissa on lapsen oikeudet ja lasten suojeleminen seksuaaliselta hyväksikäytöltä ja toisessa vaakakupissa verkkopalvelujen kaikkien käyttäjien oikeus yksityiselämään ja yksityiseen viestintään.

Suuririskisten tekoälyjärjestelmien on täytettävä tietyt vaatimukset ja niille on tehtävä vaatimustenmukaisuuden arviointimenettely ennen niiden markkinoille saattamista tai käyttöönottoa. Kyseisillä vaatimuksilla varmistetaan suuririskisten tekoälyjärjestelmien asianmukainen dokumentaatio ja testaus sekä riittävä datan laatu, jäljitettävyys, ihmisen suorittama valvonta, luotettavuus, tarkkuus ja kyberturvallisuus. Vaatimuksia sovelletaan, kun tekoälyjärjestelmiä käytetään kriittisillä aloilla, esimerkiksi biometrisessä tunnistuksessa, koulutuksessa, työsuhteisiin liittyvissä asioissa, olennaisissa julkisissa ja yksityisissä palveluissa, kuten luottoihin tai julkisen avun etuuksiin liittyvissä asioissa, lainvalvonnassa, muuttoliikkeen hallinnassa ja rajavalvonnassa sekä oikeuslaitoksessa. Tekoälyjärjestelmiä, jotka ovat tiettyjen säänneltyjen tuotteiden (esimerkiksi koneiden tai lääkinnällisten laitteiden) turvakomponentteja, koskevat myös samat vaatimukset, ja vaatimusten täyttyminen on tarkistettava ennen EU:n markkinoille saattamista tai käyttöönottoa.

Ehdotuksessa noudatetaan riskiperusteista lähestymistapaa. Tietyt tekoälyjärjestelmät, esimerkiksi subliminaalisia tekniikoita hyödyntävät järjestelmät ja järjestelmät, joita julkiset viranomaiset käyttävät sosiaaliseen pisteytykseen, kielletään kokonaan, koska ne ovat EU:n arvojen vastaisia. Myös biometristen etätunnistusjärjestelmien käyttö julkisissa tiloissa lainvalvontatarkoituksessa kielletään, paitsi jos kyseessä on tarkasti määritetty poikkeus ja käytössä on suojatoimia.

Mitä tekoäly on ja mitkä sen erityispiirteet saattavat synnyttää riskejä? – Tekoäly on nimitys joukolle teknologioita, jotka ovat kehittyneet nopeasti viime vuosina. Tietyntyyppisissä tekoälyjärjestelmissä toiminnot noudattavat sääntöjä, jotka ovat automaattisesti luotuja eivätkä ihmisen nimenomaisesti ohjelmoimia. Tästä voi joskus syntyä vaikuttavia tuloksia mutta myös haasteita. Ehdotuksessa tekoälysäädökseksi tekoäly määritellään OECD:n tekoälymääritelmän pohjalta ohjelmistoksi, joka on kehitetty koneoppimis-, logiikka- ja tietopohjaisilla tai tilastollisilla menetelmillä ja joka voi ihmisen määrittämien tavoitteiden pohjalta tuottaa tuloksia, kuten sisältöä, ennusteita, suosituksia tai päätöksiä, jotka vaikuttavat niihin ympäristöihin, joiden kanssa tekoäly on vuorovaikutuksessa.

Jos tekoälyjärjestelmien käytössä rikotaan perusoikeuksia, asianomaisten henkilöiden oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin mahdollistetaan varmistamalla tekoälyjärjestelmien läpinäkyvyys ja jäljitettävyys sekä vahvat toimivaltaisten viranomaisten suorittamat jälkitarkastukset. Perusoikeuksien täytäntöönpanosta vastuussa olevilla valvontaviranomaisilla, kuten tietosuojaviranomaisilla, tasa-arvoelimillä tai kuluttajansuojaelimillä, on pääsy kaikkeen dokumentaatioon, joka koskee niiden toimivaltaan kuuluvia suuririskisiä tekoälyjärjestelmiä. Kyseiset viranomaiset voivat tarvittaessa tehdä yhteistyötä markkinavalvontaviranomaisten kanssa asianomaisten tekoälyjärjestelmien testaamisessa.

Tiettyjä tekoälyjärjestelmiä koskevat läpinäkyvyysvelvoitteet asianomaisia henkilöitä kohtaan minimoivat manipulointiriskin, erityisesti kun kyseessä on chattibotit (tietokoneohjelmat, jotka pystyvät vastaamaan kysymyksiin verkkochatissa) tai ”syväväärennökset” (keinotekoisesti tuotettu tai manipuloitu kuva-, ääni- tai videosisältö, joka muistuttaa olemassa olevia henkilöitä, esineitä, paikkoja tai muita objekteja tai tapahtumia ja joka vaikuttaa virheellisesti aidolta tai totuudenmukaiselta). Ihmisille on myös ilmoitettava, kun käytetään tunteentunnistusjärjestelmiä tai biometrisiä luokitusjärjestelmiä. Tämä auttaa heitä käyttämään nykyisen tietosuojalainsäädännön takaamia oikeuksiaan.

Ehdotuksesta neuvotellaan parhaillaan lainsäätäjien kanssa.





5.3Suhde alakohtaiseen sääntelyyn – esimerkkinä luottokelpoisuus ja ‑pisteytys

Yhdessä muun lainsäädännön kanssa tekoälysäädösehdotus asettaa olennaiset säännöt tekoälyjärjestelmien käytölle selvästi määritetyissä asiayhteyksissä. Esimerkiksi luotonantajat käyttävät usein automaattisia päätöksentekotekniikoita, muun muassa tekoälyjärjestelmiä, luottokelpoisuuden arvioinnissa tai luottopisteytyksessä. Tällaiset luotonantajat tukeutuvat erilaisiin tietoihin, joista monet eivät ole kuluttajien itsensä toimittamia tai tuntemia. Tämä herättää huolta henkilötietojen suojasta, välittömästä tai välillisestä syrjinnästä ja kuluttajansuojasta. Kulutusluottodirektiivissä ja kiinnitysluottodirektiivissä on luottokelpoisuuden arviointia koskevia säännöksiä. Kesäkuussa 2021 komissio hyväksyi uuden ehdotuksen kuluttajaluottoja koskevaksi direktiiviksi, joka kumoaa ja korvaa nykyisen kulutusluottodirektiivin. Siinä ehdotetaan luottojen kuluttajille myöntämiseen liittyviä sääntöjä, joiden mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava luottokelpoisuuden arvioinnissa käytettävien menettelyjen ja tietojen dokumentointi. Lisäksi arviointien on perustuttava kuluttajan taloudellista tilannetta (esimerkiksi tuloja ja menoja) koskeviin asiaankuuluviin ja tarkkoihin tietoihin, eikä arvioinneissa tulisi käyttää esimerkiksi sosiaalisessa mediassa olevia tietoja. Automaattista päätöksentekoa koskevien yleisen tietosuoja-asetuksen periaatteiden mukaisesti kuluttajilla on myös oikeus saada selvitys siitä, miten heidän luottokelpoisuuttaan koskevaan päätökseen päädyttiin, oikeus ilmaista näkemyksensä ja oikeus vaatia, että käsittelyyn osallistuu luonnollinen henkilö. Uudessa ehdotuksessa on myös syrjintäkieltoa koskeva artikla, jossa määritetään, että luoton myöntämisen ehdoissa ei saa syrjiä unionissa laillisesti asuvia kuluttajia heidän kansalaisuutensa, asuinpaikkansa tai minkään Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklassa tarkoitetun perusteen perusteella. Ehdotuksesta neuvotellaan parhaillaan lainsäätäjien kanssa.

5.4Osaaminen

Kun tekoälyjärjestelmiä käytetään, henkilöstöllä on oltava riittävä osaaminen, jotta perusoikeuksien kunnioittaminen ja asianmukainen ihmisen suorittama valvonta voidaan varmistaa. Myös valvontaviranomaisilla on oltava henkilöstöä, jolla on toimeksiantojen tehokkaaseen toteuttamiseen tarvittavat tekniset taidot. Syyskuussa 2020 komissio hyväksyi digitaalisen koulutuksen toimintasuunnitelman vuosille 2021–2027. Suunnitelman tavoitteena on kehittää digitaalisia taitoja, tekoälyyn liittyvät taidot mukaan lukien, ja yksi siihen sisältyvistä toimista on se, että kehitetään eettiset suuntaviivat, jotka koskevat tekoälyä ja datan käyttöä koulutuksessa. Lisäksi kaikki jäsenvaltiot, joilla on kansalliset tekoälystrategiat, ovat sisällyttäneet osaamisen strategioihinsa. Osaamista kehitetään esimerkiksi koulutusjärjestelmän uudistuksilla, joilla vahvistetaan laskennallista ajattelua, tai aloitteilla, joilla mukautetaan elinikäisen oppimisen ja uudelleenkoulutuksen toimintapolitiikkoja.

6.Digitaalisen kahtiajaon vähentäminen

Digitaaliset yhteydet ja taidot mahdollistavat aktiivisen osallistumisen yhteiskuntaan. Yhä useammat perustoimenpiteet siirtyvät verkkoon, oli kyse sitten työnhausta, etätyön tekemisestä, opiskelusta, julkishallinnon palvelujen käyttämisestä tai ajan varaamisesta lääkärin vastaanotolle. Kaikki eivät kuitenkaan ole verkossa. Verkon ulkopuolelle jääminen voi myös vaikuttaa siihen, miten ihmiset pystyvät käyttämään oikeuksiaan. Se voi vaikuttaa esimerkiksi ihmisten oikeuksiin demokraattisessa yhteiskunnassa, muun muassa heidän oikeuteensa sananvapauteen ja tiedonvälityksen vapauteen ja heidän vaalikelpoisuuteensa kunnallisvaaleissa, koska poliittinen kampanjointi tapahtuu enenevissä määrin verkossa. Koronaviruspandemian puhkeaminen teki julkisten palvelujen käyttämisestä entistä vaikeampaa niille, joilla ei ole tarvittavia laitteita tai digitaalista osaamista, sillä virastoja suljettiin ja ihmisiä pyydettiin viestimään kansallisten hallintoviranomaisten kanssa verkossa.

Edellä kuvattua ilmiötä kutsutaan usein digitaaliseksi kahtiajaoksi. Vielä nykyäänkin 46 prosenttia eurooppalaisista on vailla perustason digitaalisia taitoja. Tämä tunnustetaan Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa: siinä mainitaan digitaalinen tietoliikenne yhtenä peruspalveluista, joihin jokaisella on oikeus, ja vaaditaan, että tällaisten palvelujen saatavuuteen on tarjottava tukea niitä tarvitseville. Ne, joilla ei ole säännöllistä pääsyä internetiin tai palvelujen käytössä tarvittavia taitoja tai jotka eivät voi käyttää digitaalisia tuotteita tai palveluja fyysisen tai kognitiivisen vamman takia, ovat entistä suuremmassa syrjäytymisvaarassa, ja heidän on vaikea käyttää oikeuksiaan.

Jos julkisia palveluja voi käyttää ainoastaan digitaalisesti, saattaa olla, että henkilöt, joilla ei ole tarvittavia tietoliikenneyhteyksiä käytettävissään, eivät voi käyttää oikeuksiaan tai tarvitsevat apua niiden käyttämisessä. Esimerkiksi Haut Conseil du Travail, Ranskan sosiaaliministeriön neuvoa-antava elin, arvioi, että Ranskassa yksi viidestä kohtaa vaikeuksia yrittäessään hoitaa hallinnollisia asioita verkossa, ja varoittaa, että digitalisaatio saattaa vaarantaa julkisten palvelujen tasapuolisen saatavuuden periaatteen, jos vaihtoehtoisia palvelujen käyttötapoja ei pidetä yllä. Vastaavanlaista kehitystä on myös se, että taloudellisten toimien digitalisoituessa oikeus käyttää yleistä taloudellista etua koskevia palveluja on yhä riippuvaisempi pääsystä internetiin. Lasten, joilla ei ole kotona internetiin yhteydessä olevaa laitetta, on vaikea osallistua etäopetukseen, mikä vaikuttaa lapsen oikeuksiin ja oikeuteen saada koulutusta. Lisäksi verkkosivustot ja mobiilisovellukset, joita ei ole mukautettu vammaisten tarpeisiin, heikentävät vammaisten oikeutta yhteiskuntaan sopeutumiseen.

Vastatakseen digitaalisen kahtiajaon aiheuttamiin haasteisiin jäsenvaltiot ja komissio ovat ryhtyneet toimiin, joilla varmistetaan, ettei ketään jätetä jälkeen. Kuten Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa todetaan, komissio antaa vuonna 2022 kertomuksen peruspalvelujen saatavuudesta. Kertomus kattaa myös digitaalisen tietoliikenteen saatavuuden, ja siinä annetaan yleiskuva tilanteesta EU27-maissa ja kartoitetaan jo olemassa olevia kansallisia ja EU-tason resursseja ja hyviä käytäntöjä, joiden avulla palvelujen saatavuuteen liittyvää tukea tarjotaan palveluja tarvitseville.

6.1Yleinen digitaalisen kahtiajaon vähentäminen

Monien toimien siirtyminen verkkoon pandemian aikana ei ole vain haaste vaan myös mahdollisuus. Jäsenvaltiot ovat kehittäneet hankkeita, joita EU tulee rahoittamaan tukeakseen talouden elpymistä pandemian aiheuttamasta taantumasta. Näihin hankkeisiin sisältyy toimia, joilla puututaan digitaaliseen kahtiajakoon, pyritään osallistaviin digitaalisiin oikeuksiin ja reagoidaan työn digitalisaatioon. Esimerkkeinä voidaan mainita kaksi kansallista suunnitelmaa. Romania suunnittelee panostavansa opetussisällön ja esteettömien resurssien, kuten videoiden ja interaktiivisten oppituntien, luomiseen ja kehittävänsä esteettömiä digilukutaito-ohjelmia vammaisille opiskelijoille. Saksa aikoo tukea digitaalisten laitteiden hankkimista opettajille koko maassa. Lisäksi se luo digitaalisen elinikäisen oppimisen alustan, ja erityistä huomiota kiinnitetään muodollisesti vähiten pätevien henkilöiden tukemiseen.

Yleisesti ottaen eri jäsenvaltioissa on lukuisia lupaavia aloitteita. Helmikuussa 2021 Belgiassa alettiin etsiä julkisella pyynnöllä hankkeita, joilla tuetaan koronaviruspandemiasta kärsineitä naisyrittäjiä ja joihin sisältyy muun muassa digitalisaationeuvontaa. Belgiassa myös panostetaan paikallisiin järjestöihin, joiden tavoitteena on lisätä epävarmassa taloudellisessa tilanteessa olevien nuorten digitaalisia taitoja.

Portugali käyttää nuoria vapaaehtoisia apuna aikuisten kouluttamisessa digitaaliseen siirtymään liittyvissä asioissa. Tämä digitaalisen osallistamisen ohjelma perustuu kansalliseen 1 500 koulutuskeskuksen verkostoon ja lukuisiin maksuttomiin välineisiin ja resursseihin. Ohjelman odotetaan tavoittavan miljoona henkeä, ja se toteutetaan yhdessä paikallisten viranomaisten ja järjestöjen kanssa.

Noudattaen samaa logiikkaa kuin EU noudattaa WiFi4EU‑aloitteessaan Italia myöntää tietyille henkilöille avustusta internetyhteyttä varten ja on käynnistänyt Piazza Wifi Italia ‑hankkeen, joka antaa yli 400 000 henkilölle mahdollisuuden muodostaa helposti ja maksutta yhteyden langattomaan verkkoon koko maassa tätä tarkoitusta varten luodun sovelluksen avulla. Maaliskuussa 2020 hanke laajeni terveydenhuollon tiloihin, muun muassa sairaaloihin.

Digitaalinen infrastruktuuri kehittynee edelleen, ja EU on ryhtynyt useilla eri osa-alueilla toimiin yhteyksien parantamiseksi. Verkkoyhteyksien osalta digitaalisen vuosikymmenen päätavoitteena on, että kaikilla eurooppalaisilla kotitalouksilla olisi mahdollisuus käyttää nopeita internetyhteyksiä vuoteen 2025 mennessä ja gigabittiyhteyksiä vuoteen 2030 mennessä. Maaliskuussa 2021 komissio ja jäsenvaltiot sopivat yhteyksiin liittyvästä välineistöstä, jolla edistetään digitaalisten verkkojen käyttöönottoa ja 5G-yhteyksien saatavuutta. Vuodelle 2022 suunnitellulla laajakaistayhteyksien kustannusten vähentämisestä annetun direktiivin uudelleentarkastelulla pyritään myös tukemaan digitaalisten verkkojen käyttöönottoa vähentämällä käyttöönoton hallinnollista taakkaa, kustannuksia ja aikaa. Lisäksi komissio esitti kesäkuussa 2021 pitkän aikavälin maaseutuvision, jonka tavoitteena on puuttua kaupunkien ja maaseudun väliseen kahtiajakoon tarjoamalla nopeita internetyhteyksiä, 5G-yhteyksiä (myös EU:n rahoituksella) ja digitaaliteknologiaa sekä vahvistamalla digitaalista osaamista. Nopeat laajakaistayhteydet on yksi tärkeimmistä edellytyksistä digitaaliselle siirtymälle ja koronaviruspandemian jälkeiselle elpymiselle. Komissio on sitoutunut kaventamaan digitaalisia saavutettavuuskuiluja maaseudulla, ja EU panostaa verkkoinfrastruktuuriin, langattoman tiedonsiirron standardin luomiseen ja valokuituyhteyksiin varmistaakseen, että kaikilla EU:ssa on käytettävissään energiatehokas ja tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottava digitaalisten yhteyksien infrastruktuuri.

6.2Julkishallinto