Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "TTK-toimintaan myönnettävien varojen jatkuvan ja yleistyvän vähentämisen vaikutukset EU:n pk-yrityksiin (yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla)"



Virallinen lehti nro C 355 , 21/11/1997 s. 0031



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "TTK-toimintaan myönnettävien varojen jatkuvan ja yleistyvän vähentämisen vaikutukset EU:n pk-yrityksiin (yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla)" (97/C 355/08) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 19. maaliskuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 alakohdan mukaisesti laatia aiheesta "TTK-toimintaan myönnettävien varojen jatkuvan ja yleistyvän vähentämisen vaikutukset EU:n pk-yrityksiin (yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla)". Asian valmistelusta vastannut energia-, ydinvoima- ja tutkimusjaosto antoi lausuntonsa 24. heinäkuuta 1997. Esittelijä oli Henri Malosse. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi xxkuuta pitämässään 348. täysistunnossa on (lokakuun 1. päivän 1997 istunnossa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 95 ääntä puolesta, ja 1 pidättyi äänestämästä. 1. Päätöslauselma Talous- ja sosiaalikomitea, joka 1.1. on tietoinen teollisen TTK-toiminnan teknisen ja rahoituksellisen rajoittamisen ratkaisevasta vaikutuksesta Euroopan kasvuun ja työllisyyteen, 1.2. toteaa, että Euroopan yritysten suuri enemmistö on kooltaan vaatimattomia, että ne kärsivät usein pääomapulasta eikä niillä ole valmiuksia hyödyntää innovaatio- ja tutkimuspotentiaaliaan, 1.3. on huolissaan henkilöresursseille sekä TTK:lle myönnettyjen varojen jatkuvasta ja yleistyvästä vähentämisestä Euroopan unionissa, 1.4. pahoittelee todellisten eurooppalaisten innovaatiomarkkinoiden puuttumista ja sitä, että tärkeimmät julkiset toimet jäävät alueellisiksi tai kansallisiksi ja ettei niillä ole juurikaan laajempaa vaikutusta, 1.5. ei hyväksy turruttavaa ja tuloksetonta "hyvän omantunnon" politiikkaa, hyvin erilaisten yritystoimintojen sijoittamista pk-yrityksen otsakkeen alle eikä pienten, mutta kuitenkin yli työpaikoista tarjoavien yritysten asettamista toisarvoiseen asemaan, 1.6. hyväksyy Amsterdamin huippukokouksessa 16. ja 17. kesäkuuta 1997 ilmaistut työllisyyttä, kilpailukykyä ja kasvua koskevat pyrkimykset ja etenkin huipputeknologiahankkeiden rahoitusvälineen käyttöönoton pk-yrityksiä varten, suosittelee 1.7. eron tekemistä teknologisesti huippuunsa kehitettyjen pienyritysten, soveltavan tutkimuksen käyttämätöntä kapasiteettia omaavien "edelläkävijöiden" sekä suurimman ryhmän, TTK-lopputuotteiden tavallisten käyttäjien välillä, 1.8. menetelmää, joka mahdollistaa julkisten ja yksityisten varojen optimoinnin tutkimuksen hyväksi, 1.9. eurooppalaisten innovaatiomarkkinoiden luomista jäsenvaltiotasolla esiintyvän lokeroituneisuuden purkamiseksi, 1.10. yritysten suuntautumista Eurooppaan kumppanuusvälineitä vahvistamalla ja ottamalla käyttöön rahoitusväline, joka kannustaa yhteisyritysten kehittämistä Euroopassa, 1.11. "piilevien" innovaatiomahdollisuuksien herättämistä erityisesti siirtämällä tutkijainsinöörejä yrityksiin ja tutkimusyhteistyön avulla, 1.12. teknologisesti huippuunsa kehitettyjen pienyritysten tarpeiden asettamista etusijalle yhteisön ohjelmien suunnittelussa, 1.13. rakennerahastojen toiminnan ohjaamista ehdotettuun suuntaan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämiseksi. 2. Johdanto 2.1. Eurooppalaisista yrityksistä yli 99,8 % eli noin 15 miljoonaa on kooltaan (alle 250 työntekijää), liikevaihdoltaan (alle 40 miljoonaa ecua vuodessa) ja itsenäiseltä asemaltaan (alle 25 % pääomasta tai äänivallasta jonkin suuryrityksen tai konsernin hallussa) pk-yrityksiä. Näissä yrityksissä on Euroopan unionin työpaikoista ja liiketoiminnasta (). 2.1.1. Kun talous jatkuvasti maailmanlaajuistuu, on pienyritysten oltava innovatiivisia kilpailun kiristyessä ja strategioiden kansainvälistyessä. Yritysten on muiden vaatimusten lisäksi saatava käyttöönsä uutta tekniikkaa tai kehitettävä sitä itselleen tarpeidensa mukaisesti. Tämä havainto pätee myös perinteisten toimialojen yrityksiin, joiden kohdalla teknologian myönnetään nykysin tarjoavan ratkaisevan kilpailuedun. 2.2. Historiallisesti yhteisön pk-yrityspolitiikka on aina ollut voimakkaasti esillä. Tämä pohjautuu perustamissopimukseen, jossa määrätään yrityspolitiikan rajat: 130 artiklassa viitataan teollisuuden kilpailukykyyn ja toimenpiteisiin, joilla pyritään "edistämään kaikkialla yhteisössä yritysten, erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten, aloittamisen ja kehittämisen kannalta suotuisaa toimintaympäristöä". Artiklassa myös täsmennetään, että on edistettävä "keksintöjä, tutkimusta ja teknologista kehittämistä koskevan politiikan antamien teollisten mahdollisuuksien parempaa hyväksikäyttöä". 130 f artiklan toisessa alakohdassa korostetaan pk-yrityksille annettavaa tukea "niiden korkealaatuiseen tutkimukseen ja teknologiseen kehittämiseen liittyvissä pyrkimyksissä". Euroopan unionisopimuksen XIV osastossa viitataan nimenomaisesti taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen eri alueiden välisten kehityserojen ja muita heikommassa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyden vähentämiseksi. 2.3. Yhteisön tutkimusohjelmien tavoitteena pidetään nykyisin kansalaisten, työllisyyden ja Euroopan taloudellisen kilpailukyvyn palvelemista. Tässä mielessä pk-yritykset ovat ensisijaisia "kohteita" ja niiden osallistuminen TTK-ohjelmiin on keskeinen tavoite varsinkin yhteisöohjelmien tulevaisuuden kannalta. Lukuisista yrityksistä huolimatta komissio ei ole milloinkaan todella onnistunut tyydyttävällä tavalla kasvattamaan pk-yritysten osuutta yhteisön TTK-ohjelmissa. Ohjelmasuunnittelua on siis muutettava rajusti, jos toivotaan tuntuvia tuloksia. Tämä toteamus käy selvästi ilmi Euroopan yhteisöjen TTK-puiteohjelmien viisivuotisarvion laatineen riippumattoman asiantuntijaryhmän selonteosta (). Asiantuntijat toteavat, että "pk-yritykset sitoutuisivat mielellään, jos ne saisivat nykyistä parempaa ohjausta tutkimuksen arvonnousuun liittyvissä rahoitus- ja oikeudellisissa kysymyksissä, eritoten henkisen omaisuuden osalta". He pahoittelevat "Yhdysvaltoihin verrattuna Euroopan yrityskulttuurin jälkeenjääneisyyttä, joka näkyy teknologian levinneisyydessä ja siirrossa". 2.4. Oma-aloitteisessa lausunnossaan komitea tekee unionin toimielimille ja jäsenvaltioille ehdotuksia, joiden tavoitteena on tarjota yrityksille nykyistä suotuisammat olosuhteet hyödyntää innovaatioita sekä vastata kilpailukyvyn, kasvun ja työllisyyden asettamiin yhteisiin haasteisiin. 3. Tutkimus- ja kehitysmäärärahojen väheneminen Euroopan unionissa 3.1. Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston Eurostatin mukaan Euroopan unionin 15 jäsenvaltion talousarvioiden TTK-määrärahat kiintein hinnoin ilmaistuina ovat vähentyneet vuodesta 1991 alkaen. Vuonna 1993 määrä oli vain 0,9 % bkt:stä, kun taas vuonna 1985 luku oli 1 %. Vertailtaessa eri maita keskenään havaitaan, että Ruotsissa ja Ranskassa määrärahat ovat 1,30 % ja 1,27 %, kun taas asteikon alapäässä Irlannissa ja Kreikassa vastaavat luvut ovat 0,34 % ja 0,21 % valtion talousarvioista. 3.1.1. Euroopan kokonaispanos TTK-toimintaan (1,91 % bkt:stä vuonna 1995) on noin kolmannes vähemmän kuin Yhdysvalloissa (2,8 %) ja Japanissa (3,1 %). Euroopassa yritysten rahoittama teollisuustutkimus (1 % bkt:stä) on jäänyt huomattavasti jälkeen Yhdysvaltojen (1,6 %) ja Japanin (2,2 %) tilanteesta. 3.1.2. On aiheellista korostaa, että uusien tuotteiden kehittämiseen käytetyt varat ovat alle puolet TTK-varoista sekä Saksassa että Ranskassa. Sekä Yhdysvallat että Japani sijoittavat kumpikin siihen yli 60 %. Tämän lisäksi TTK:lle varattujen henkilöresurssien osuus pienenee pienenemistään. Tutkijat edustavat vain 0,42 % työvoimasta, kun Yhdysvalloissa ja Japanissa vastaava luku on kaksinkertainen. Suhteellisesti laskettuna luku on vieläkin hälyttävämpi, sillä amerikkalaisissa ja japanilaisissa yrityksissä tutkijoiden määrä on kolmin- ja nelinkertainen Eurooppaan verrattuna. 3.1.3. Tilanne vaikeutuu entisestään, koska Eurooppaa piinaava talouskriisi jatkuu, ja jäsenvaltioissa T& K-toiminnalle myönnetyt kansalliset varat ovat pienentyneet merkittävästi tämän vuosikymmenen alusta lähtien. 3.2. Monissa suurimmissakin jäsenvaltioissa rahoituksen puute on niin suuri, että Euroopan unionin ohjelmat näyttävät olevan sekä julkisten että yksityisten tutkimustyöryhmien ja laboratorioiden viimeinen selviytymismahdollisuus. Tässä tilanteessa yhteisön määrärahoja todella metsästetään, hakemusten määrä lisääntyy vääjäämättä, kilpailu kiristyy entisestään, onnistumisprosentti pienenee säännöllisesti, ja voidaan pelätä, että heikosti "varustautuneet" toimijat kuten pk-yritykset kärsivät tilanteesta. 3.2.1. Julkisen sektorin rahoittamien tutkimusaiheiden valinnassa ja nimeämisessä on lisäksi havaittavissa suurteollisuuden vaikutuksen kasvu. Erityisyksiköiden (task force) toiminta Euroopan komission yhteydessä kuvastaa, miten erityisen keskittyneiden toimialojen tarpeita ja odotuksia vastaavia painotuksia tuodaan esiin. Tällainen kehitys voi ainoastaan lisätä pienten yritysten syrjäytymistä Euroopan TTK-politiikasta. 4. Euroopan pk-yritykset ja niille ominaiset ongelmakentät 4.1. Lukumääränsä, työllisyysvaikutuksensa (66 % yhteisön työpaikoista) ja nettovarallisuutensa (65 % Euroopan unionissa) puolesta pk-yritysten taloudellinen merkitys muuttuu yhä tärkeämmäksi. Ne eivät kuitenkaan ole homogeeninen ryhmä, ja näin ollen on välttämätöntä tyypittää yritykset niiden TTK:hon kohdistuvien tarpeiden ja kykyjen mukaan. Pk-yrityksen määritteleminen yhdellä ainoalla tavalla olisi mieletöntä tässä tilanteessa, eikä siitä voitaisi tehdä toiminnallisia johtopäätöksiä. 4.2. Ehdotetaan, että yritykset jaetaan kolmeen ryhmään: 4.2.1. Teknologisesti suorituskykyiset pienet yritykset Yritykset, joilla on vakiintuneet TTK-edellytykset ja jotka tuottavat tai käyttävät teknologiaa. Ryhmä on muita pienempi, arviolta vain 3 % koko joukosta. Merkittävä osa näistä yrityksistä osallistuu Euroopan unionin rahoittamiin tutkimushankkeisiin. 4.2.1.1. Näiden yritysten suurin ongelma on niiden pienuus ja yltäminen tasavertaiseen kilpailuun kansainvälisen suuruusluokan teollisuuskonsernien kanssa. 4.2.2. Innovatiiviset "edelläkävijät", joilla on hyödyntämätöntä kapasiteettia Edelläkävijöiksi voidaan kutsua yrityksiä, joilla ei ole edellisen ryhmän rasitteita mutta kyky kehittää uusia teknologiatuotteita. Tähän ryhmään kuuluvat pk-yritykset ovat teknologisesti kehittyneimpiä toimialallaan, ja niiden määrä on arviolta alle 10 %. 4.2.2.1. Ne pystyvät tunnistamaan, määrittelemään ja ilmaisemaan TTK-tarpeensa, mutta joutuvat teettämään tutkimustyön kolmansilla osapuolilla riittävän TTK-kapasiteetin puuttumisen vuoksi. 4.2.2.2. Niillä on olennainen merkitys teknologisen innovaation levittämisessä ja soveltamisessa kapasiteetiltaan heikommille pk-yrityksille. 4.2.2.3. Vaikka yritykset löytävät usein ratkaisuja (asianmukaiset valtiolliset ja alueelliset tuet), ne tarvitsevat yhä enemmän uusia välineitä ja teknologiaa, jota paikalliset kauppakumppanit eivät pysty niille välittämään. 4.2.3. TTK-lopputuotteiden "käyttäjät" Kolmanneksi on olemassa yrityksiä, jotka ainoastaan käyttävät teknologiatutkimuksen tuloksena syntyneitä tuotteita. Näitä on suurin osa Euroopan pk-yrityksistä, eivätkä ne ole kiinnostuneita muusta kuin TTK-lopputuotteista. Niillä ei ole varaa tutkia omia tarpeitaan teknologian alalla, eivätkä ne sijoita riskialttiisiin tai vasta pitkällä aikavälillä tuottaviin teknologiahankkeisiin. Niillä ei myöskään ole keinoja tunnistaa omia teknologiatarpeitaan. 4.2.3.1. Ilman perusteellista valveuttamista, valmistelua ja tukea nämä yritykset eivät milloinkaan pysty hyödyntämään TTK-ohjelmien tuloksena syntyviä mahdollisuuksia. 4.3. Yllä esitetty on nykyisin perinteinen tyyppijako, josta käyvät ilmi tarpeiden erilaisuus ja TTK:n hyödyntämismahdollisuuksien vähenemisen synnyttämien vaikutusten eriasteisuus. Siihen on syytä lisätä erottava tekijä, joka liittyy taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden maantieteellisillä painopistealueilla toimiviin yrityksiin. Niiden maantieteellisestä sijainnista seuraa vaurauden puutteen lisäksi suuri etäisyys varallisuuskeskuksista, niiden joukossa myös teknologisista osaamiskeskuksista. 5. Aluekehityksen ja tutkimuspolitiikan yhdistäminen 5.1. Maastrichtin sopimuksesta lähtien taloudellisten ja teknologisten erojen kaventaminen on ollut yksi yhteisöpolitiikan ensisijaisista tavoitteista. TTK-politiikalla voi olla merkittävä vaikutus kehitykseen, sillä on ymmärretty, että tieteellinen perusta on kestävälle kehitykselle välttämätön tuki. 5.2. Voidaan kuitenkin usein havaita, että epäsuotuisimmassa asemassa olevat maat ja alueet ovat taipuvaisia sälyttämään tarvittavat ponnistukset alhaisen teknologian työvoimavaltaisten alojen kannettavaksi. Näitä alueita onkin autettava osallistumaan TTK-toimiin, jotta ne voivat parantaa tieteellisiä ja teknologisia edellytyksiä. 5.3. Pk-yrityksillä on olennainen tehtävä kehityksessä. Painopistemaissa ja -alueilla ne tarvitsevat erityistukea tutkimustoimintaan ja teknologiseen innovaatiotoimintaan osallistumiseksi. Ne ovat erityisen halukkaita ottamaan vastaan kaiken tuen, jonka tavoitteena on parantaa niiden teknologisia edellytyksiä. 6. Euroopan pk-yritysten osallistuminen yhteisön kehitys- ja tutkimusohjelmiin 6.1. Kolmannen puiteohjelman TTK-hankkeisiin osallistui 6 276 pk-yritystä vuosina 1990 1994. Vuonna 1995 (neljännen puiteohjelman ensimmäisenä vuonna) osallistujamäärä oli jo noussut 4 625 yritykseen. 6.2. Vuonna 1995 yritykset muodostivat yli kolmasosan osallistujista (37 %), yliopistot ja korkeakoulut alle kolmanneksen (32 %), tutkimustyötä tekevät laitokset 22 % ja muut elimet 6 %. Osallistuneista yrityksistä kolme viidestä (58 %) oli yhteisön määritelmän mukaan pk-yrityksiä. 6.2.1. Pk-yritysten osallistuminen oli hyvin vilkasta kolmeen erityisohjelmaan: teollisuus- ja materiaaliteknologiat, telematiikkasovellukset ja tietotekniikka. 6.3. Pk-yritysten laaja osallistuminen edelliseen puiteohjelmaan synnytti optimismia, jonka yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon seuraavat tosiasiat: 6.3.1. Euroopan pk-yritysten kokonaismäärään suhteutettuna osallistuminen oli niin vaatimatonta, että tilanne näyttää lähes sisäpiiritoiminnalta. 6.3.2. Pk-yrityksiin on sovellettu yksinomaan yhteisön kriteerejä. Ne näyttävät erityisen huonosti sopivilta tässä yhteydessä. 6.3.3. Yhteisön pk-yritysmääritelmässä ei oteta huomioon toimialaa: esimerkiksi 250 henkeä työllistävää rakennusalan yritystä voidaan pitää keskikokoisena, kun taas vastaavan kokoinen timanttihiomo on monikansallinen suuryritys. 6.3.4. Euroopan kaikilla painopistealueiksi luokitelluilla maantieteellisillä alueilla joilla toiminta vähenee pk-yritysten keskikoko on 30 50 työntekijää. Yli 250 työntekijän yritykset pitäisi luokittaa toisin. 6.3.4.1. On valitettavaa, että yhteisön pk-yrityksistä käyttämä määritelmä ei mahdollista riittävän hienojakoista erottelua vaan osaltaan vääristää osallistumisesta annettuja tilastotietoja. 6.3.5. Pk-yritysten osallistuminen jää yleensä vaatimattomaksi (toteutettavuuspalkkiot, hankkeiden alihankinta), jos rahoitustuki on alle 50 000 ecua hanketta kohden. 6.4. Pk-yritysten osallistumista puiteohjelmaan laatunäkökulmasta tarkasteltaessa huomataan sen sijaan, että "pk-yritysten teknologisilla kannustustoimilla" on ollut merkittävä vaikutus. Näitä ovat: 6.4.1. tutkimuspalkkiot, joista pk-yritykset saavat taloudellista tukea hankkeiden valmisteluun (kumppaneiden etsintä, markkinatutkimukset ja innovaatiomahdollisuudet, toteutettavuustutkimukset); 6.4.2. tutkimusyhteistyö, jonka avulla pk-yritysryhmittymät, joiden tutkimuskapasiteetti on vähäinen tai olematon ja joilla on yhteisiä tarpeita, voivat antaa TTK-työn yliopistollisten laboratorioiden tai tutkimuskeskusten tehtäväksi. 6.4.2.1. On mielenkiintoista huomata toisaalta kiinnostus, jota on osoitettu kaikki ohjelmat kattavaa yhdistelmää kohtaan, ja toisaalta pienten pk-yritysten (alle 50 työntekijää) osallistumisen vilkkaus. Tätä vaihtoehtoa hyödyntäneiden pienten pk-yritysten määrä valituista hankkeista on ollut 48 %. 6.5. Nämä tulokset osoittavat: 6.5.1. pienten pk-yritysten kiinnostuksen ja reagointivalmiuden nykyisiin TTK-toimiin, kun järjestelyt on sovitettu niiden erityisvaatimuksiin, 6.5.2. tarpeen kehittää toimialoittain eriytetty TTK-politiikka. Tässä yhteydessä yhteisön käyttämä pk-yrityksen määritelmä näyttää perusteettomalta sekä ohjelmien toteuttamisen että TTK-toiminnan kannustamisen näkökulmasta. 6.6. Tutkimusmäärärahojen vähentäminen on olennainen kysymys, sillä se vaikuttaa ensimmäisenä uhanalaisimpiin pk-yrityksiin. Niitä ovat yritykset, jotka ehdottomasti tarvitsevat erityistukea TTK:n liittämiseksi yritysstrategiaansa. Sopivan menettelytavan puuttuessa yritykset ottavat riskin ja ryhtyvät toteuttamaan tutkimusta, josta ei ole niille hyötyä. 6.7. Tämä tutkimusyhteistyömalli on erittäin sopiva toisen ryhmän pk-yrityksille, toisin sanoen pienille "edelläkävijäyrityksille", joilla on "piilevää" teknologista kapasiteettia. Näyttää siltä, että suurin osa teollisesti merkittävästä TTK-panostuksesta pitäisi suunnata tähän ryhmään. Ainoastaan siten voidaan tähdätä pääasialliseen tavoitteeseen, joka on Euroopan talouden kilpailukyvyn ja kasvumahdollisuuksien parantaminen. 7. Tuntuvan panostamisen vaatimat toimet 7.1. Viidennen puiteohjelman valmistelutyössä tieteen ja tekniikan tutkimuskomitea (CREST) hyväksyi pk-yritysten TTK-toimintaan osallistumisesta laaditun selonteon. Siinä tarkastellaan laajasti toimintamenettelyjä ja pk-yritysten osallistumista kolmanteen ja neljänteen puiteohjelmaan. 7.2. Selonteon suosituksiin sisällytetyt avaintekijät ovat: alhaalta ylöspäin suuntautuva toimintamalli, joka perustuu pk-yritysten todellisiin tarpeisiin, jatkuva hakuaika kausittaisen sijaan, kaksivaiheisten menetelmien ja ennakkokarsinnan käyttö, tiedon helppo saatavuus ja riittävä neuvonta ehdotusten laatimisessa. 7.3. Suosituksia laatiessaan selonteon laatijat ovat kiinnittäneet erityistä huomiota pk-yritysten vaikeuksiin teknologisten innovaatioiden suhteen, sillä on selvää, että pk-yritysten osallistumiselle ohjelmiin on aikaisemmin ollut lukuisia esteitä: tiedonsaannin puute, kumppaneiden etsimisen aiheuttamat vaikeudet, aikarajoitukset, omien T& K-varojen vähäisyys, tarpeiden ja T& K-hankkeiden määrittelyn vaikeudet. 7.4. Pk-yritykset, erityisesti pienet yritykset ja nimenomaisesti ensisijaisilla tavoitealueilla sijaitsevat pienyritykset eivät pysty selviytymään ongelmistaan ilman yhteisön kohdennettua teknistä ja taloudellista tukea. Tässä tilanteessa Euroopan unionin sekä jäsenvaltioiden TTK:lle myöntämien määrärahojen supistaminen on huolestuttavaa. 7.5. Talousarvion määrärahojen polkiessa paikallaan ja etenkin supistuessa olisi aiheellista luoda vaihtoehtoja vaakatason TTK-toiminnan kehittämiseksi kaikkien pk-yritysryhmien tukemiseksi, 7.5.1. jotta yritykset voivat hyötyä tarpeidensa ja kykyjensä mukaan yhteisön tutkimustoiminnasta ja ne saadaan kytketyiksi Euroopan unionin sekä jäsenvaltioiden TTK-ohjelmiin ja hankkeisiin, 7.5.2. jotta yritykset voivat kykyjensä ja kapasiteettinsa rajoissa osallistua innovaation tukiverkkoihin sekä ulkomaisten TTK-kumppaneiden hankkimiseen. 7.6. Vaakatason toiminnan ensisijaisena kohteena ovat kansalliset TTK-toimet. Innovaation sisämarkkinat eivät itse asiassa nykyään vielä toimi. Valtakunnallisten sekä alueellisten TTK- ja innovaatiotukiohjelmien tuloksia hyödynnetään ainoastaan hyvin harvoin kansallista ja alueellista kenttää laajemmin. Jäsenvaltioissa toteutetuista ohjelmista saatujen tulosten hyödyntäminen ja esittely tulee asettaa Euroopan unionissa etusijalle. 7.7. Myös vaakatason toimintaa on kohdennettava "kentän" lähtökohtien mukaan. Tällä tarkoitetaan sitä, että toiminnan on vastattava yritysten monimuotoisia odotuksia ja tarpeita sen sijaan, että tarjotaan yksi ennalta päätetty malli, johon yritetään sovittaa yrityksiä yleensä huonoin tuloksin. 8. Talous- ja sosiaalikomitean ehdotukset 8.1. Konkreettiset toimet Komitea sanoutuu irti pk-yrityksille tukea lupaavista symbolisista julistuksista sekä "ghetto-ohjelmiin" johtavista marginaalisista toimista. Sen sijaan komitea kannattaa konkreettisia toimia, joissa otetaan huomioon eri yritystyyppien erilaiset tarpeet. 8.2. Menettelyjen yksinkertaistaminen Yritykset toivovat yleensä helppokäyttöisiä ohjelmia. Kaikkein pienimmille yrityksille yhteisön järjestelmään kuuluva kumppanuussuhteiden luominen yhteisömaihin on merkittävä haitta kieli- ja kulttuuriongelmien sekä niihin liittyvien järjestelyvaikeuksien vuoksi. 8.3. Tarveanalyysi lähtökohdaksi Teknologisten painopisteiden määrittelemisessä on hyväksyttävä alhaalta ylöspäin suuntautuva lähestymistapa. Se edellyttää kaikenkokoisten yritysten tarpeiden kuulemista riittävän edustavissa neuvottelufoorumeissa. Yhteisöohjelmien hallinnoinnin tasolla lähestymistapa edellyttää innovaatio/pk-yritys -yksiköiden perustamista valvomaan laajimpien ohjelmien sisällön ja vallitsevien tarpeiden vastaavuutta. 8.4. Oikeus- ja rahoitustuki Kaikki tasot yhteisöstä paikalliseen voivat edistää erityisiä oikeus- ja rahoitustukitoimia. Hienojakoista yritysten tyyppiluokittelua käytetään innovaatiomyönteisen rahoitus-, säännös- ja oikeustaustan luomiseen. Siihen kuuluvat: henkisen omaisuuden turvan parantaminen, hallinnollisten ja byrokraattisten menettelyjen vähentäminen, rahoituslähteiden saatavuuden helpottaminen. 8.5. Yritysten saamat tuet Komitea pahoittelee, että liian usein "pk-yrityksiä tukeviksi" sovitut toimet kehittävät ainoastaan väliportaan laitoksia ja elimiä. Komitea toivoo, että todellisia hyödynsaajia ovat yritykset, vaikka välittäjiä tarvitaankin. Jälkimmäisiä ei tule tukea muutoin kuin suhteessa niiden yrityksille antamaan apuun. 8.6. Perustietoa jakavat toimipisteet ja erikoistuneet jakelupalvelut Yritykset ja erityisesti pienyritykset, jotka vain käyttävät TTK-lopputuotteita, tarvitsevat ohjausta hyvän teknologisen tiedon löytämiseksi sekä eri ohjelmiin osallistumiseksi. Näin ollen on tehtävä ero perustietoa antavien (esim. Euro-tietopisteiden first stop -shopit) ja teknologista erikoisosaamista vaativien teknologisen tiedon levittämiseen erikoistuneiden palvelujen (esim. tekniikan toimialakeskukset) välillä. 8.7. Euroopan innovaatiomarkkinat TTK-lopputuotteiden käyttäjille Jotta Euroopan kilpailukyky kasvaisi, teknologiaa käyttävien yritysten on voitava hyötyä kansallisista, kansainvälisistä ja yhteisön tutkimustuloksista. Tällöin todellisen tieteellisen ja teknologisen tiedon jakeluverkko on välttämätön. Siihen tulisi päästä suoraan Internetin välityksellä tai tieteellisten ja teknologisten tiedonvälitystoimistojen kautta. Kun luodaan "ohjaustaulu", johon merkitään TTK-toiminta ja sen tärkeimmät käytännön sovellukset, saadaan käyttöön arvokas benchmarking-väline sekä keino koordinoida Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden ohjelmia. Euroopan unionin on edistettävä jäsenvaltioiden suljettujen verkostojen avaamista monikielisyyttä suosivan politiikan ja euroopanlaajuisten toimien aktiivisen toteuttamisen keinoin. 8.8. Yritysten eurooppalaistaminen Suurelle osalle Euroopan unionin yrityksiä yhtenäismarkkinoiden todellisuus on kaukainen asia. Yritykset kärsivät pienestä koostaan ja heikosta kansainvälistymisasteestaan. Pienten yritysten välistä yhteistyötä suosimalla Euroopan unioni voi kehittää tilannetta myönteiseen suuntaan. Yksinkertaisten yhteydenottojen lisäksi komitea ehdottaa yhteisön ulkopuolelle suunnattujen Jop ja Ecip-ohjelmien kaltaista ohjausvälinettä, joka auttaisi pankkiverkostojen antaman tuen ja vakuuksien turvin uusia tuotteita kehittävien yritysten yhteishankkeita (erityisesti niiden toteutettavuutta). 8.9. "Edelläkävijöiden" innovaatiopotentiaalin herättäminen Edelläkävijäyrityksille, joiden tutkimus- ja innovaatiokapasiteetti on jo riittävästi käytössä, yhteistyön ohjausväline merkitsee huomattavaa tukea. Samanaikaisesti on vahvistettava tutkimusyhteistyöjärjestelmiä yhteisön CRAFT:n () mallin mukaan. Tällä alalla yhteisön vahvistetun järjestelmän avulla jäsenvaltiot kutsutaan edistämään tutkimusyhteistyön "Heurekaa". Yritysten tutkimushenkilöstöstä puuttuvien henkilöresurssien täydentämiseksi ja "piilevien" teknologiahankkeiden hyödyntämiseksi komitea ehdottaa myös, että Euroopan unioni suuntaa tutkijoiden koulutus- ja liikkuvuusohjelman (FMC) varoja tutkijainsinöörien siirtämiseen sellaisiin pk-yrityksiin, joissa on teknologiakapasiteettia. 8.10. Teknologisesti huippuunsa kehitettyjen pienyritysten tukeminen Todellisen etusijan antamiseksi näille yrityksille on olennaista yksinkertaistaa ja helpottaa niiden mahdollisuuksia osallistua unionin ohjelmiin poistamalla vaatimus kumppanuudesta yhteisömaissa hyvin perustelluissa ja sellaisissa tapauksissa, joissa tulosten levittäminen on mahdollista Euroopan tasolla. Tällaisten pienyritysten tulisi olla ensisijaisesti edustettuina ohjelmien alkuvaiheen suunnittelupaneeleissa ja -yksiköissä. Euroopan unionin tulee myös suosia näiden yritysten pääomittamista tukemalla riski- ja kehityspääomaa suosivia aloitteita esikuva-analyysin (benchmarking) ja esihankkeiden verkottamisen avulla. 8.11. Rakennerahastojen poliittisen linjan suuntaaminen Koska taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on yhteisön rakentamisen ydinajatuksia, komitea katsoo, että Euroopan unionin suurista määrärahoista osa on sijoitettava rakennerahastojen välityksellä yllä kuvatun politiikan edistämiseen. Kilpailua estämättä innovaatio- ja TTK-perusrakenteita on vahvistettava muita heikommin kehittyneiden alueiden kehittämiseksi. Tällaisia ovat esim. tutkimuskeskukset, luonnontieteelliset ja tekniset korkeakoulut, tietoa välittävät toimistot jne. Aluekehityksen yhteisöpolitiikan näkymien laajentamiseksi komission on solmittava nykyistä tiiviimmät suhteet koheesiotoimien ja TTK-politiikan välille (esim. lisättävä yhteishankkeiden määrää). Bryssel, 1. lokakuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () "Les entreprises en Europe", neljäs raportti 1996, Eurostat. () KOM(97) 149 lopull. () Kolmannen osapuolen laboratorio, tutkimuskeskus, ulkopuolinen yritys tehtäväksi annettu yritystutkimus.