Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja kuluttajansuojasta Euroopan unionissa"

(KOM(2001) 531 lopullinen)

(2002/C 125/01)

Euroopan komissio päätti 4. lokakuuta 2001 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Vihreä kirja kuluttajansuojasta Euroopan unionissa".

Lausunnon valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto hyväksyi lausuntonsa 1. maaliskuuta 2002. Esittelijä oli Ann Davison.

Komitea hyväksyi 20. ja 21. maaliskuuta 2002 pitämässään 389. täysistunnossa (maaliskuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 52 ääntä puolesta, 3 ääntä vastaan yhden pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Euroopan komissio julkaisi 2. lokakuuta 2001 vihreän kirjan kuluttajansuojasta Euroopan unionissa. Vihreän kirjan tarkoituksena on käynnistää laaja kuulemisprosessi kuluttajansuojapolitiikan tulevasta suunnasta ja erityisesti vaihtoehdoista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisen kaupan sisämarkkinoiden toimivuuden parantamiseksi. Vihreässä kirjassa käsitellyllä kuluttajansuojalla tarkoitetaan mainontaan, markkinointikäytäntöihin, maksupalveluihin ja myynninjälkeisiin palveluihin liittyvien kuluttajan taloudellisten etujen sääntelyä terveyteen ja turvallisuuteen liittyvät seikat poislukien.

1.2. Vihreän kirjan lähtökohtana on komission yksiköiden tekemä analyysi, joka osoittaa, että EU:n nykyiset kuluttajansuojasäännöt eivät kykene vastaamaan markkinoiden nopeiden muutosten haasteisiin. Siitä, mitä kansallisia kuluttajasuojasäännöksiä kulloinkin sovelletaan, vallitsee hämmennystä, ja EU:n kuluttajansuojalainsäädännön soveltamisala on suppea. Osittain näistä syistä kuluttajilla ei ole tarvittavaa luottamusta osallistuakseen suoraan rajatylittäviin liiketoimiin, ja yritykset - etenkin pk-yritykset - epäröivät tarjota tavaroitaan ja palveluitaan EU:n laajuisesti. Ns. "kuluttajan sisämarkkinat" eivät ole tähän mennessä saavuttaneet potentiaaliaan, eikä niiden kehitys vastaa elinkeinonharjoittajien välisiä liiketoimia koskevilla sisämarkkinoilla tapahtunutta kehitystä.

1.3. Komissio myöntää, että tilanne ei ole uusi. Se katsoo kuitenkin olevan aihetta lisätoimiin, joilla kuluttajan sisämarkkinat saatetaan päätökseen nyt, kun euro on otettu käyttöön, sähköinen kaupankäynti kehittyy, laajentuminen lähenee, poliittisella tasolla on tunnustettu tarve ottaa kuluttajat paremmin huomioon sisämarkkinoilla, ja EU on tarpeen tuoda lähemmäs kansalaisia.

1.4. Niissä tapauksissa, joissa elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisellä rajatylittävällä liiketoiminnalla on rajoituksia, komissio pyrkii yhdenmukaistamaan siihen sovellettavia sääntöjä. Tässä ei käsitellä kuluttajasopimuksia koskevan lainsäädännön kysymyksiä, jotka edellyttävät yksityiskohtaista sääntelyä.

1.5. Komissio on kehottanut kaikkia asiaan liittyviä tahoja esittämään huomioita vihreästä kirjasta ja järjestänyt kuulemistilaisuuden, jossa sen esittämät ajatukset saivat yleisesti ottaen myönteisen vastaanoton.

1.6. Tärkein valinta koskee sitä, minkätyyppistä menetelmää käytetään harmonisoinnin tehostamiseksi. Tässä on käytännössä kaksi vaihtoehtoa:

- alakohtainen lähestymistapa, joka perustuu uusien direktiivien antamiseen ja jota on käytetty useimmissa tapauksissa kahden viime vuosikymmenen aikana

- yhdistetty lähestymistapa, joka perustuu kattavaan ja tarvittaessa kohdennetuilla direktiiveillä täydennettävään puitedirektiiviin.

1.7. Jos vaihtoehdoista valitaan jälkimmäinen, yksi keskeisistä kysymyksistä on direktiivin soveltamisala. Vihreässä kirjassa tarjotaan vaihtoehtoina "hyvän kauppatavan mukaisten käytäntöjen" tai "harhaanjohtavien ja vilpillisten käytäntöjen" käsitteitä. Molemmat käsitteet perustuvat voimassaolevaan EU:n lainsäädäntöön.

1.8. Tässä yhteydessä vihreässä kirjassa esitetään myös uusia ideoita itsesääntelykäytäntöjen hyödyntämiseksi lainsäädännön puitteissa. Komissio katsoo, että puitedirektiivin avulla voitaisiin pyrkiä tehokkaaseen EU:n laajuiseen itsesääntelyyn kuluttajansuojan alalla.

1.9. Lopuksi vihreässä kirjassa kehitellään ajatuksia kuluttajien oikeuksien täytäntöönpanon parantamisesta elinkeinonharjoittajien välisissä liiketoimissa. Tällä hetkellä ei ole olemassa oikeudellista kehystä kuluttajien oikeuksia täytäntöönpanevien jäsenvaltioiden viranomaisten hallitustenvälistä yhteistyötä varten. Ajatuksia jäsenvaltioiden kuluttajansuojavirastojen yhteistyöjärjestelmän perustamisesta kehitellään. Tarkoituksena on auttaa kuluttajia puolustamaan oikeuksiaan myös muissa EU:n jäsenvaltioissa.

2. Yleistä

2.1. Komitea suhtautuu myönteisesti komission aloitteeseen, jossa otetaan osittain huomioon TSK:n ehdotukset lainsäädännön yksinkertaistamisesta ja tiukemmasta sitoutumisesta kuluttajien suojeluun(1). Vihreän kirjan otsikko on hieman harhaanjohtava, sillä kirjassa käsitellään ainoastaan kaupallisia käytäntöjä, ja asiakirjassa esitetyt ajatukset kaipaavat lisätäsmennyksiä. Komitea myöntää silti, että kuluttajien ja pienyritysten osallistumista sisämarkkinoihin on kannustettava(2) ja että täytäntöönpano on ala, jota on järkevää parantaa.

2.2. Komitea katsoo, että nykyistä lainsäädäntöä voidaan jossain määrin yksinkertaistaa ja konsolidoida kuluttajansuojaa koskevaa yhteisön säännöstöä vaarantamatta. EU:n lainsäädäntö on joskus hajanaista ja liian yksityiskohtaista, ja tämän vuoksi näyttäisi olevan tarpeen toteuttaa sääntelyuudistus uusien oikeudellisten rakenteiden käyttöönoton yhteydessä. Esimerkiksi kiinteistöjen osa-aikaista omistusta koskeva ("timeshare"-) direktiivi vanhentui nopeasti ja porsaanreikiä syntyi. Koska myynninedistämistä koskeva asetusehdotus on alakohtaista sääntelyä, komitea ehdottaa, että kuulemismenettelyä vihreässä kirjassa esitetyistä näkökohdista nopeutetaan. Siten myötäsääntelyyn perustuvasta etenemistavasta ja yleislausekkeesta päätettäisiin ja ne koordinoitaisiin kunnolla ennen kuin myynninedistämistä säänneltäisiin lopullisesti. On tärkeää, että vältetään hämmennystä ja oikeudellista epävarmuutta herättävä siirtymäkausi.

2.3. Komitea on tutkinut itse- ja myötäsääntelyn tarjoamia vaihtoehtoja ja katsoo, että hyvää kauppatapaa koskeva yleisvaatimus voisi muodostaa perustan tämän alan joustavammalle yksityiskohtaiselle kuluttajansuojalle, mutta ei sopimusoikeudelle. Tästä syystä komitea kannattaa yleisluonteisempaa ehdotusta pikemmin kuin harhaanjohtaviin ja petollisiin käytäntöihin rajoittuvaa ratkaisua. EU:lla on jo yleistä tuoteturvallisuutta ja harhaanjohtavaa mainontaa koskevien direktiivien antama malli, jota Ruotsi menestyksellisesti noudattaa. Oikeudenmukaisuus on mahdollista määritellä. Se on määritelty esimerkiksi kohtuuttomia sopimusehtoja koskevan direktiivin yhteydessä sekä sähköistä kaupankäyntiä koskevissa OECD:n suuntaviivoissa.

2.4. Komitea korostaa kuitenkin, että ehdotusta puitedirektiiviksi ja yleislausekkeeksi ei voida arvioida tyhjentävästi vihreän kirjan perusteella. Komissio ei ole vielä täsmentänyt, miten tämä oikeusjärjestelmä toimisi yhteisön tasolla. Sen tavoitteena tulisi olla yksinkertaistaminen, ei suuri määrä uutta lainsäädäntöä. Erityisesti tarvitaan tarkempia tietoja järjestelmistä, jotka perustetaan takaamaan yhdenmukainen soveltaminen ja yhtäläiset toimintaedellytykset koko EU:ssa. Komitea ehdottaa, että tähän käytetään 153 artiklaa. Komitea huomauttaa, että kuluttajakysymyksiä on tutkittu EU:ssa koordinoidusti liian vähän, ja toivoo, että uudella tutkimuksen puiteohjelmalla tämä puute korjataan.

2.5. Komitea pitää tervetulleena, että yhtenä vaihtoehtona on vahvistaa myötäsääntelyn roolia kaupallisten käytäntöjen sääntelyn uudessa lähestymistavassa. Käytännesäännöt, joita yritykset voivat vapaaehtoisesti sitoutua noudattamaan, ovat hyödyllisiä, mikäli

- laadittavat käytännesäännöt tai hyvien käytäntöjen ohjeistot ovat laadukkaita ja niissä keskitytään määrittelemään hyvät käytännöt puitedirektiivin rajoissa

- keskushallinto ja kuluttajajärjestöt valvovat niiden noudattamista

- käytännesääntöihin liittyy muutoksenhakumekanismeja

- järjestelmään osallistujien tekemiin itsesääntelysääntöjen rikkomuksiin puututaan tiukasti.

2.6. Komitea arvostaa sitä, että uudessa lähestymistavassa pyritään tarmokkaammin välttämään nykyisen ja tulevan sääntelyn tulkintaeroja säätämällä ei-sitovia käytännön ohjeita, jotka laaditaan käyttäjäystävällisellä kielellä ja jotka hyödyttävät niin kuluttajia, elinkeinonharjoittajia, tuomioistuimia kuin täytäntöönpanoviranomaisiakin. Sääntelykomitean roolia on tarpeen täsmentää.

2.6.1. TSK vastustaa ajatusta tällaisen ohjeiston käyttämisestä lainsäädännön laajentamiseen sääntelykomitean avulla. Komitea korostaa, että direktiivien ja asetusten virallinen tulkinta kuuluu kansallisten tuomioistuinten ja viime kädessä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan. Tavoitteena on luoda ajan mittaan kuluttajien oikeuksista selkeä puitedirektiiviin perustuva kokoelma.

2.7. Varmistaakseen pääosapuolien, elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien, täysimittaisen osallistumisen sekä muun kansalaisyhteiskunnan osallistumisen tarvittaessa komitea ehdottaa, että elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisen vuoropuhelun roolia selvennetään hyvän kauppatavan mukaisia käytäntöjä koskevan uuden yleislausekkeen puitteissa ja erityisesti määriteltäessä suuntaviivoja "sitovan" ja "ei-sitovan" sääntelyn tulkintaa ja soveltamista varten. Kaikkien toimijoiden täysimittaisen osallistumisen varmistamiseksi on tarpeen myöntää rahallista tukea tai tutkimusapua.

2.7.1. Komitea hyväksyy tuottajien ja kuluttajien vuoropuhelua tukevan roolinsa ja pyytää jäsenvaltioiden hallituksia varmistamaan kuluttajien tasapainoisen ja täysimittaisen edustuksen komiteassa.

2.7.2. Komitea korostaa, että sidosryhmien osallistuminen voi täydentää mutta ei korvata demokraattisen hallinnon roolia. Tekninen "tehokkuus" tai "johdonmukaisuus" ei ole demokraattisen valvonnan korvike, kuten Euroopan parlamentti toteaa päätöslauselmassaan, joka koskee komission valkoista kirjaa eurooppalaisesta hallintotavasta (A5-0399/2001 lopullinen, 15.11.2001).

2.8. Komitea kannattaa nykyistä laajempaa harmonisointia ja katsoo, että kuluttajansuojan tason tulee olla 153 artiklan mukaisesti mahdollisimman korkea.

3. Erityishuomioita

3.1. Komissio pyytää yksityiskohtaisia vastauksia tiettyihin tarkasti rajattuihin kysymyksiin. Komitea haluaa antaa oman panoksensa kustakin pääkysymyksestä käytävään keskusteluun.

3.2. Ensimmäinen kysymys koskee yleislausekkeen, yleisten mittapuiden ja perussääntöjen tärkeimpiä osia.

3.2.1. Komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että oikeudellisen normin sisältävä yleislauseke on joustava ja sopiva väline myynninedistämisen sääntelyyn hyvin dynaamisella alalla, joka kehittyy ja muuttuu jatkuvasti.

3.2.2. Tulisi tehdä selväksi, että oikeudenmukaisuuden käsitteeseen sisältyy hyvä liiketoiminnan etiikka ja että itsesääntelyohjeistot tarjoavat sitä koskevaa tulkinta-apua.

Siihen tulisi kuulua myös sopimusta edeltävien selvien, hyödyllisten ja asianmukaisten tietojen antaminen.

3.2.3. Yleislauseketta tulisi täydentää joukolla hyvän kauppatavan vastaisiksi katsottavien käytäntöjen määritelmiä.

3.2.3.1. Tällaisia käytäntöjä olisivat esim. seuraavat:

- yllytys lainvastaiseen toimintaan tai sen salliminen

- harhaanjohtavien tietojen antaminen, perusteettomien väitteiden esittäminen mukaan luettuna

- lasten hyväuskoisuuden hyväksikäyttö (väärinkäyttö)

- pakkomyynti (tilaamattomat tuotteet).

Luetteloa ei tule pitää tyhjentävänä, ja sitä tulee voida muuttaa tarvittaessa.

3.2.4. Esimerkkejä hyvän kauppatavan vastaisesta toiminnasta ovat äidinmaidonvastikkeen markkinointi imetyksen kustannuksella, harhaanjohtavien tietojen antaminen kuluttajille palveluntoimittajaa vaihtamalla saatavista säästöistä sekä tilattua työtä koskeva virheellinen neuvonta.

3.2.5. Oikeudellisella kehyksellä voitaisiin suojella haavoittuvassa asemassa olevia kuluttajia esimerkiksi tehostamalla Internetin vapaaehtoisia luokitus- ja suodatusjärjestelmiä sekä "ilmoitus- ja poistomenettelyjä" lasten suojelemiseksi haitalliselta sisällöltä, jota on lasten saatavilla suuria määriä, kuten komitea on osoittanut(3). Se sisältäisi myös turvaviestejä ja -järjestelmiä, joilla estetään pedofiilien lähestymisyrityksiä ja lapsipornografiaa Internetissä.

3.2.6. Yleislausekkeeseen tulisi lisätä tietyin tarkoin määritellyin ehdoin myös "harmaa lista" käytännöistä, joita on seurattava, koska niihin saattaa sisältyä vilpillisiä käytäntöjä. Ohjeita olisi laadittava esim. seuraavista seikoista:

- terveys- ja turvallisuusvaromääräysten noudattaminen

- loppuun- ja alennusmyynnit

- ympäristöväittämät

- myynnin edistämiseksi järjestettävät vedonlyönnit ja kilpailut

- rahassa tai muussa muodossa tehtäviä sijoituksia koskevat tarjoukset.

3.2.7. Esimerkkejä harmaista vyöhykkeistä, joilla ohjeistot voisivat olla avuksi, ovat myynninedistäminen piilokustannuksia sisältävien palkintojen avulla, ylihintaisten puhelinlinjojen käyttö tieto- tai viihdepalvelujen myyntiin, lapsille suunnattu online-markkinointi, esim. etenkin makeis- ja juomamerkkien markkinointi kouluissa opetusmateriaalin avulla, ja toistuvien samojen tavara- tai palvelutilausten hyväksyminen selvästi sekavassa tilassa olevilta ikääntyneiltä kuluttajilta. Useissa valtioissa on ylihintaisten puhelinlinjojen itsesääntelyelimiä. Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelyelimen ICSTISin mukaan puolet sille vuonna 2000 esitetyistä Internetiin liittyvistä valituksista koski lasten tekemiä tiedostolatauksia. European Research into Consumer Affairsin ja Ala-Itävallan Landesakademien äskettäisen tutkimuksen mukaan neljännes Yhdistyneessä kuningaskunnassa haastatelluista lapsista oli ostanut jotain tai maksanut pelistä tai viihteestä Internetissä. Itävallassa vastaava luku oli yksi kuudesosa.

3.3. Toinen keskeinen kysymys koskee itsesääntelyn perustan sisällyttämistä puitedirektiiviin.

3.3.1. Komitea tunnustaa itsesääntelyn merkityksen reilun kaupan ja hyvien markkinointikäytäntöjen käsitteiden täydentäjänä lainsäädännön puitteissa ja kannattaa näin ollen itsesääntelyn perustan sisällyttämistä puitedirektiiviin.

Sellaisia elinkeinonharjoittajia varten, jotka sitoutuvat sääntöihin mutta eivät noudata niitä, tulisi säätää rangaistuksia.

3.4. Kolmas tärkeä kysymys koskee ei-sitovien käytännön ohjeiden kehittämistä.

3.4.1. Komitea kannattaa ajatusta puitedirektiivin täydentämisestä komission antamilla suosituksilla, jotka sisältäisivät ei-sitovia käytännön ohjeita. Ne koskisivat direktiivin, asetusten ja erityisdirektiivien tulkintaa, ja ne laadittaisiin selvällä ja käyttäjäystävällisellä kielellä.

3.4.2. Puitedirektiivissä tulisi esittää hyvin selvästi ohjeiden soveltamisala ja rajat. Puitedirektiivissä tulisi myös todeta yksiselitteisesti, että näillä komission suosituksina julkaistuilla ohjeilla ei korvata mahdollisesti tarvittavia yksittäisiä direktiivejä ja asetuksia ja että ne eivät saa haitata edellä mainittujen listojen laatimista hyvän kauppatavan vastaisista käytännöistä.

3.5. Viimeinen keskeinen kysymys koskee sidosryhmien roolia ei-sitovien ohjeiden kehittämisessä.

3.5.1. Sikäli kun "vuoropuhelun" virallistaminen ei merkitse oikeusvaltion sekä edustuksellisen demokratian periaatteiden ja rakenteiden horjuttamista, komitea puoltaa elinkeino- ja kuluttajajärjestöjen osallistumisen lisäämistä päätöksenteossa, jolla määritellään kuluttajansuojan säännöt ja poliittiset suuntaviivat.

3.5.2. Siksi puitedirektiivissä tulisi määrittää tarkasti elinkeinonharjoittaja- ja kuluttajajärjestöjen edustuksen kriteerit sekä vuoropuhelua edistävän ja normit ja säännökset sekä niiden tulkinnan määrittävän sääntelyelimen luonne, organisaatio ja toiminta.

3.5.3. Puitedirektiivissä tulisi myös todeta selvästi, että ohjeiden laatiminen ei millään lailla sulje pois mahdollisuutta turvautua riitatapauksissa tuomioistuimiin tai muihin vaihtoehtoisiin riitojenratkaisukeinoihin.

4. Täytäntöönpano

4.1. Komissio on tehnyt paljon työtä saadakseen nykyisen kuluttajansuojalainsäädännön toimimaan arkielämässä ja parantaakseen kuluttajien mahdollisuuksia saada oikeutta rajatylittävissä valitustapauksissa, mutta ongelmia on yhä jäljellä. Täytäntöönpanon epätasaisuus haittaa tervettä kilpailua ja yhtenäismarkkinoiden tehokasta toimintaa, ja lisäksi se aiheuttaa tyytymättömyyttä kuluttajien keskuudessa. Komitea pahoittelee, että jäsenvaltiot ovat viivyttäneet tarpeettomasti kuluttajansuojalakien täytäntöönpanoa. Jäsenvaltioiden tulee saattaa lainsäädäntö voimaan nopeammin. Siksi komitea on tyytyväinen ehdotuksiin, joiden mukaan hallitusten kanssa järjestetään säännöllisiä tapaamisia näistä kysymyksistä ja perustetaan keskitettyjä kansallisia täytäntöönpanon yhteyspisteitä. Myös paikallisten täytäntöönpanoviranomaisten kansainvälisiä yhteyksiä tulisi lisätä.

4.2. Yksi ongelma, johon on kiireesti puututtava, on se, että monista jäsenvaltioista puuttuu keskitetty täytäntöönpanoelin. Jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle EU:n lainsäädäntöä voimaansaattavat kansalliset lait; ne tulisi velvoittaa sisällyttämään ilmoitukseen myös yksityiskohtaiset tiedot täytäntöönpanoelimistä sekä niiden käytettävissä kansallisten lakien nojalla olevien seuraamusten määrästä ja luonteesta. Seuraamusten tulisi olla yhdenmukaisia ja tehokkaita. Säännöllisillä ja jatkuvilla kertomuksilla EU:n kuluttajansuojadirektiivien voimaansaattamisesta ja täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa, henkilöstövaihdolla ja yhteisellä valvonnalla parannettaisiin toiminnan johdonmukaisuutta.

4.3. Komitea on jo aiemmin kehottanut lisäämään yhteistyötä täytäntöönpanoviranomaisten välillä koko Euroopassa, ja kansainvälisen markkinointia valvovan verkoston (International Market Supervision Network, IMSN) perustaminen vuonna 1999 oli komitean kannalta rohkaiseva tapahtuma. Yksityiskohtaisia tietoja jäsenvaltioissa käsiteltävistä tapauksista voisi olla hyödyllistä jakaa täytäntöönpanoviranomaisten kesken mahdollisesti myös yhteisen verkkosivun avulla. Jäsenvaltiolla tulisi olla velvollisuus avustaa toisten jäsenvaltioiden täytäntöönpanoelimiä, jos nämä pyytävät (jo julkisia) tietoja sellaisten yritysten toiminnasta, joiden pääkonttori tai tärkein toimipaikka sijaitsee kyseisen jäsenvaltion oikeudenkäyttöalueella.

4.4. Komission tulisi harkita täytäntöönpanoa koskevien EU:n vähimmäisstandardien laatimista. Ne perustuisivat tiettyihin keskeisiin periaatteisiin, kuten tehokkuuteen ja riippumattomuuteen, ja komissio valvoisi niiden noudattamista. Komitea ei kannata koko EU:ta koskevia yhdenmukaisia täytäntöönpanostandardeja, sillä ne voisivat johtaa pikemmin pienimmän yhteisen nimittäjän käyttämiseen kuin yleiseen tason kohoamiseen. Painopisteen tulisi olla tehokkaissa tarkastusmenettelyissä, jotta varmistetaan mieluummin lopputulosten kuin käytettyjen tekniikoiden yhtäläisyys. Komission tulisi myös arvioida säännöllisesti, noin 2-3 vuoden välein, myötä- ja itsesääntelyjärjestelmiä ja laatia kertomus itsesääntelystä jäsenvaltioissa saaduista kokemuksista ja tehdä parannusehdotuksia.

4.5. Ponnistukset, joilla autetaan yksittäisiä kuluttajia peräämään oikeuksiaan tuomioistuinten ulkopuolisten elinten eurooppalaisen verkoston (EEJ-Net) ja vastaavien elinten avulla, tulee kaksinkertaistaa. Komissio voisi harkita samankaltaisen kuluttajalainsäädännön täytäntöönpanon tulostaulun perustamista kuin mitä sisämarkkinoiden pääosasto pitää yhtenäismarkkinoista.

4.6. Myös eurooppalaista kuluttajavalistusta on tarpeen kehittää, jotta kuluttajat voivat itse ryhtyä toimiin oikeuksiensa varmistamiseksi. Komitea pahoittelee, että komissiolla on taipumus rajata kuluttajansuojan käsite ainoastaan "taloudellisiin etuihin". Tiedotus ja valistus ovat myös hyvin tärkeitä asioita, varsinkin epäedullisessa asemassa olevien kansalaisten kannalta. Tietoyhteiskunnan kehittymistä tulisi hyödyntää tarjoamalla tietoa entistä useammille kuluttajille, mutta samalla ei saa unohtaa sellaisten kuluttajien tarpeita, jotka eivät voi käyttää säännöllisesti tietoyhteiskunnan palveluja. Komitea toivoo, että komission ehdotuksella saatetaan kuluttajavalistuksen rahoitus varmemmalle pohjalle yhteisön tasolla ja että se johtaa kuluttajajärjestöjen EU:n tasoisiin yhteistyöohjelmiin.

Bryssel 20. maaliskuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) TSK:n lausunto aiheesta "Yksinkertaistaminen", EYVL C 48, 21.2.2002, s. 130.

(2) Katso myös pian julkaistava TSK:n lausunto myynninedistämistoimista, CES 1594/2001.

(3) Lausunto aiheesta "Ohjelma lasten suojelemiseksi Internetissä", jossa lainataan European Research into Consumer Affairsin, Ala-Itävallan Landesakademien Media Education Instituten ja kreikkalaisen Hellenic Consumer Associationin osana EU:n Internet-toimintasuunnitelmaa laatimaa tutkimusta, EYVL C 48, 21.2.2002.