KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 (2) artiklan toisen alakohdan nojalla neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kaupallisten toimien maksuviivästysten torjumisesta

(ETAn kannalta merkityksellinen)

1. Asiakirjan tausta

Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston käsiteltäväksi: 23. huhtikuuta 1998

Talous- ja sosiaalikomitean lausunto: 10. syyskuuta 1998

Parlamentin lausunto ensimmäisessä käsittelyssä: 17. syyskuuta 1998

Muutettu ehdotus käsiteltäväksi: 30. lokakuuta 1998

Yhteisen kannan hyväksyminen: 29. heinäkuuta 1999

2. komission ehdotuksen tarkoitus

Komissio antoi kyseisen direktiiviehdotuksen havaittuaan [1], että useimmat jäsenvaltiot eivät olleet noudattaneet sen vuonna 1995 antamaa suositusta [2]. Maksuviivästykset eivät olleet vähentyneet eikä myöskään velkojien oikeudellinen asema velallisiin nähden. Tästä syystä oli tarpeen antaa direktiiviehdotus, jotta tilanteeseen saataisiin aikaan merkittävä ja pysyvä muutos. Euroopan parlamentti kannatti tätä ehdotusta ja vahvisti muutamia sen säännöksiä. Tämä näkyi myös lokakuussa 1998 annetussa komission muutetussa ehdotuksessa [3].

[1] Ks. komission tiedonanto - Kaupallisten toimien viivästyneitä maksuja koskeva kertomus, EYVL C 216, 17.7.1997, s. 10.

[2] Komission suositus, annettu 12 päivänä toukokuuta 1995, kaupallisten toimien maksumääräajoista, EYVL L 127, 10.6.1995, s. 19, ks. myös tiedonanto komission kaupallisten toimien maksumäärärajoista 12 päivänä toukokuuta 1995 antamasta suosituksesta, EYVL C 144, 10.6.1995, s. 3.

[3] KOM (1998) 615 lopullinen, 29.10.1998, EYVL C 374, 3.12.1998, s. 4.

Komission ehdotuksen taloudellinen perusta on siinä, että yhdessä tapauksessa neljästä yrityksen maksukyvyttömyys johtuu maksuviivästyksistä. Tämän vuoksi menetetään 450 000 työpaikkaa vuosittain ja kasvatetaan siten työttömyyttä. Lisäksi viivästysten aiheuttaman maksukyvyttömyyden takia menetetään joka vuosi saatavia 23,6 miljardin euron arvosta. Yhteisön oli siis ryhdyttävä toimiin, jottei Euroopan talouselämä enää joutuisi kärsimään tällaisia menetyksiä.

3. Yhteistä kantaa koskevat huomautukset

3.1. Yleiset huomautukset

Muutetussa ehdotuksessaan komissio oli hyväksynyt ja/tai muotoillut uudelleen 20 Euroopan parlamentin ehdottamista 27 tarkistuksesta. Komissio oli erityisesti sitä mieltä, että olisi hyödyksi antaa tai vahvistaa säännöksiä, jotka koskevat sopimukseen perustuvia pitkiä maksuaikoja (muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdan d ja e alakohta) ja julkisista hankinnoista tehtäviä sopimuksia (muutetun ehdotuksen 7 ja 8 artikla). Komissio oli lisäksi suurelta osin hyväksynyt omistusoikeuden siirtymisen lykkäämistä koskevat parlamentin tarkistukset (muutetun ehdotuksen 4 artikla).

Neuvosto pystyi sopimaan useista direktiivin perussäännöksistä, erityisesti ajasta, jonka jälkeen korko tulee maksettavaksi, koron määrästä ja riidattomien saatavien perintämenettelystä. Neuvosto löysi lisäksi osittaisen ratkaisun sopimukseen perustuvien pitkien maksuaikojen ongelmaan (3 artiklan 2 ja 3 kohta [4]), muttei onnistunut ratkaisemaan julkisia hankintoja koskevien sopimusten aiheuttamia erityisongelmia. Se ei myöskään hyväksynyt omistusoikeuden siirtymisen lykkäämistä koskevaa ehdotusta.

[4] Artiklaviitteet koskevat yhteistä kantaa, ellei muuta mainita.

3.2. Euroopan parlamentin tarkistukset

3.2.1. Komission hyväksymät tarkistukset, jotka sisältyvät yhteiseen kantaan

Yhteisen kannan mukaisen johdanto-osan 6 kappaleessa neuvosto toi esiin parlamentin toivomuksen korostaa sitä, että pk-yritykset kärsivät yhtä paljon liian pitkistä maksuajoista kuin maksuviivästyksistä.

Parlamentin määritelmät termeille 'kaupallinen toiminta' ja 'yritys' hyväksyttiin suurelta osin (2 artiklan 1 kohta). Neuvosto kuitenkin lisäsi, että yrityksellä tarkoitetaan organisaatiota 'sen harjoittaessa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaansa', mikä rajaa pois liikkeenharjoittajat, jotka hankkivat hyödykkeitä tai palveluja yksityisiin tarpeisiinsa ja ovat siten verrattavissa kuluttajiin. Komissio hyväksyi tämän, koska alkuperäisessä ehdotuksessa [5], jossa asia oli muotoiltu hieman eri tavalla, kuluttajat eivät kuuluneet direktiivin soveltamisalaan.

[5] KOM (1998) 126 lopullinen, 25.3.1998, EYVL C 168, 3.6.1998, s. 13.

Komission velvoite suorittaa katsaus lainsäädännön toimivuudesta käytännössä ja esittää sen tulokset, joka alunperin aiottiin sisällyttää muutetun ehdotuksen 3 artiklan 3 kohtaan, hyväksyttiin, ja se sisältyy nyt 5 artiklan 5 kohtaan. Neuvosto hyväksyi myös tarkistuksen, jonka mukaan jäsenvaltioiden pitäisi voida pitää voimassa tai saattaa voimaan säännöksiä, joka ovat "velkojalle edullisempia" (uusi 5 artiklan 2 kohta).

Näin ollen muutokset 1, 9, 15 ja 31 hyväksyttiin kokonaan tai osittain.

3.2.2. Komission hyväksymät tarkistukset, jotka eivät sisälly yhteiseen kantaan

3.2.2.1. Viivästyskorko

Yhteisen kannan 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaan neuvosto sisällytti periaatteen, jonka mukaan maksuajan päätyttyä on maksettava korkoa, mutta vältti viittaamasta termiin 'eräpäivä'. Se hyväksyi parlamentin tarkistuksen, jossa vaaditaan käytettäväksi laskun vastaanottopäivää eikä itse laskun päiväystä. Toisaalta enemmistö ei kannattanut tarkistusta, jonka mukaan lasku katsotaan vastaanotetuksi tietyn kalenteripäivien määrän kuluttua (muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohta).

Neuvosto määritti koronmaksun alkamisen ajankohdaksi 30 eikä 21 päivää laskun vastaanottamisesta (3 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohta). Komissio hyväksyi tämän, koska 30 päivän maksuaika on joka tapauksessa huomattavasti parempi kuin nykyinen tilanne, jossa keskimääräinen sopimusperusteinen maksuaika on 39 päivää. Kahdeksassa jäsenvaltiossa maksuaika on yli 30 päivää; joidenkin jäsenvaltioiden keskiarvo on jopa 65, 68 tai 75 päivää [6].

[6] Ks. komission tiedonannon taulukko 1, EYVL C 216, 17.7.1997, s. 13.

Euroopan parlamentin vaatimuksen mukaisesti neuvosto teki selväksi, että velkojalla on oikeus viivästyskorkoon vain, jos hän on täyttänyt sopimukseen ja lakiin perustuvat velvoitteensa. (3 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohta).

Korkotason osalta neuvosto alensi marginaalia kahdeksasta kuuteen prosenttiyksikköön (3 artiklan 1 kohdan d alakohta). Koska Euroopan keskuspankin repo-korko on nykyisellään 2,5 prosenttia, velallisen maksamaksi koroksi muodostuu 8,5 prosenttia. Lisäksi neuvosto poisti marginaalin muuttamista koskeneen komiteamenettelyn (muutetun ehdotuksen 3 artiklan 2 kohta).

Komissio pahoitteli kumpaakin päätöstä, koska korkotasosta tulee nyt alhaisempi kuin mikä olisi tarpeen, jotta velkojan maksuvalmius ei kärsisi velallisen maksuviivästyksestä. Toisaalta kun otetaan huomioon, että useimmissa jäsenvaltioissa on nykyisin matala korkotaso, komissio tuli siihen johtopäätökseen, että neuvoston kanta parantaa tilannetta selvästi, ja se ansaitsee tulla toimitetuksi parlamentin toiseen käsittelyyn.

3.2.2.2. Aiheutetun vahingon korvaaminen

Neuvosto poisti säännöksen, jonka mukaan velkojalla olisi oikeus vaatia täysimääräistä korvausta sille aiheutuneista vahingoista (muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdan j alakohta). Tämä tapahtui siitä huolimatta, että komissio oli pyytänyt neuvostoa kiinnittämään huomiota parlamentin tarkistukseen nro 14, jossa tätä näkökohtaa erityisesti korostettiin. Komissio yritti useiden jäsenvaltioiden tukemana vakuuttaa neuvoston siitä, että velkojalla pitäisi olla oikeus vähintään perintäkulujen korvaamiseen. Tässä yhteydessä komissio esitti neuvostolle, että kyseisen säännöksen pois jättäminen syrjisi pienten summien velkojia, koska pienten summien viivästyskorko (esimerkiksi 1000 euron laskun viivästyessä kuukauden) on aivan liian alhainen (7,08 euroa). Näin pieni summa ei juurikaan vaikuta velkojan maksukäyttäytymiseen, eikä se kata velkojan perintäkustannuksia (100-300 euroa). Direktiivillä autettaisiin pk-yrityksiä perimään saataviaan paljon tehokkaammin, jos kyseinen säännös hyväksyttäisiin.

Vaikka monet jäsenvaltiot olivat valmiita hyväksymään kyseisen säännöksen, neuvosto päätti lopulta poistaa sen. Komissio pahoittelee päätöstä ja toivoo, että asiaa voidaan harkita myöhemmin uudelleen.

3.2.2.3. Sopimukseen perustuvat pitkät maksuajat

Neuvosto ei hyväksynyt niitä parlamentin tarkistuksia (sisältyvät muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdan d ja e alakohtaan), joiden tarkoitus oli saada sopimusosapuolet välttämään sopimukseen perustuvia pitkiä toimitusaikoja. Tästä huolimatta neuvosto hyväksyi 3 artiklan 2 ja 3 kohdan, joiden avulla voidaan päästä samaan tulokseen. Tiettyjen edellytysten vallitessa 3 artiklan 2 kohta antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden estää sopimusosapuolia ylittämästä 60 päivän määräaikaa, jonka jälkeen korko tulee maksettavaksi. Jäsenvaltiot voivat toimia näin, kun kyseessä ovat tietyt sopimustyypit, joissa pk-yritykset joutuisivat hyväksymään merkittävästi yli 60 päivän maksuaikoja. Tällaisia sopimuksia tekevät esimerkiksi julkishallinnon viranomaiset, suuret hankintayritykset ja niiden alihankkijat sekä suuret valintamyymäläketjut ja niiden tavarantoimittajat. Komissio on vastaanottanut tähän kysymykseen liittyviä valituksia, jotka osoittavat, että pk-yritykset joutuvat usein selviytymään 90-150 päivän maksuajoista. Joissain tapauksissa maksuajat ovat voineet olla jopa 200-500 päivää.

Yhteisen kannan mukainen 3 artiklan 3 kohta antaa kansallisille tuomioistuimille mahdollisuuden estää sopimukseen perustuvia pitkiä maksuaikoja ja alhaisia korkokantoja, jos nämä ovat "selvästi kohtuuttomia" velkojaa kohtaan. Toisin kuin 3 artiklan 2 kohta tämän säännöksen soveltaminen ei ole valinnanvaraista, vaan se koskee kaikkia jäsenvaltioita ja sopimustyyppejä. Komissio on tietoinen vaarasta, joka liittyy oikeuskäsittelyyn kyseisen säännöksen soveltamiseksi yksittäisissä tapauksissa. Siitä syystä komissio olisi muotoillut asian täsmällisemmin ja oli jo tehnyt tämänsuuntaisia ehdotuksia. Kävi kuitenkin ilmi, että enemmistö ei kannattanut pidemmälle etenevää säännöstä.

Kaiken kaikkiaan 3 artiklan 2 ja 3 kohdan ansiosta voidaan melko hyvin torjua sekä pitkiä maksuaikoja että korkokantoja, jotka perustuvat sopimukseen. Siksi komissio hyväksyy sen, että niillä korvataan ehdotetut tarkistukset.

3.2.2.4. Omistusoikeuden siirtymisen lykkääminen

Komissio oli parlamentin tarkistusten 18, 19 ja 21 mukaisesti esittänyt selkeästi paranneltua tekstiä omistusoikeuden siirtymisen lykkäämisestä. Neuvosto ei kuitenkaan hyväksynyt tätä ehdotusta.

Komissio pahoittelee kyseistä päätöstä, koska yhteisössä vallitsee laaja yhteisymmärrys siitä, että omistusoikeuden siirtymisen lykkääminen on tehokas keino saada velallinen maksamaan laskunsa ajallaan. Tätä keinoa tarvittaisiin erityisesti rajat ylittävässä kaupankäynnissä, jossa esiintyy enemmän maksuviivästyksiä kuin kotimaan rajojen sisällä käytävässä kaupassa. Korkokannan nostaminen ei usein pelkästään riitä sen varmistamiseksi, että velallinen maksaisi ajallaan. Vasta tavaroiden palauttamisen uhka saa useimmat velalliset maksamaan laskunsa täsmällisesti.

Se seikka, että omistusoikeuden siirtymisen lykkäämistä koskevat sopimusehdot eivät ole jäsenvaltioiden vastavuoroisesti tunnustamia, vaikeuttaa merkittävästi sisämarkkinoiden toimintaa, ja ongelma on siksi ratkaistava. Koska komission ehdotuksessa ei pyritä omistusoikeuden siirtymisen lykkäämisen täydelliseen yhtenäistämiseen, vaan siinä tyydytään vaatimaan asiaa koskevien sopimusehtojen vastavuoroista tunnustamista, se ei olisi vaatinut suuria muutoksia kansalliseen lainsäädäntöön.

Tästä syystä komissio toivoo, että tätä kysymystä voidaan harkita vielä uudelleen.

3.2.2.5. Perintämenettelyt

Yhteisen kannan mukainen 4 artikla sisältää riidattomien saatavien perintämenettelyjä koskevan säännöksen. Kyseistä artiklaa on muutettu ottamaan huomioon neuvoston oikeudellisen yksikön huomiot artiklan täytäntöönpanosta jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Yhteisen kannan mukaisen johdanto-osan 18 kappaleessa korostetaan edelleen kyseisen säännöksen tarkoitusta.

Toisaalta neuvosto poisti muutetun ehdotuksen 6 artiklan, koska jotkut jäsenvaltiot olivat haluttomia muuttamaan tuomioistuinten organisaatiota koskevia kansallisia säännöksiään. Lisäksi ne olivat huolestuneita siitä, että ehdotus olisi vaikuttanut kantajien tarpeeseen käyttää asianajajaa edustajanaan.

Komissio hyväksyi kyseiset tarkistukset, koska 4 artikla sisältää suurimman osan ehdotuksen asiasisällöstä.

3.2.2.6. Julkiset hankinnat

Neuvosto hylkäsi muutetun ehdotuksen 7 ja 8 artiklan, mikä merkitsee sitä, että julkisista hankinnoista ei ole erityissääntöjä. Toisaalta neuvosto teki selväksi, että direktiiviä sovelletaan yritysten ja julkisten viranomaisten välisiin kaupallisiin toimiin (ks. 2 artiklan 1 kohta). Julkisia viranomaisia koskevat siten samat säännöt kuin yksityisiä yrityksiä. Neuvosto ei hyväksynyt väitettä, että julkiset viranomaiset maksaisivat laskunsa myöhemmin kuin yksityiset yritykset. Neuvosto oli erityisesti sitä mieltä, että myös suuryritykset voivat käyttää väärin markkina-asemaansa ja maksaa tavarantoimittajilleen hyvin myöhään.

Jotta tämänkaltaiset väärinkäytökset voitaisiin torjua, neuvosto otti käyttöön erityisen lausekkeen (sisältyy 3 artiklan 3 kohtaan), jossa kyseinen ongelma otetaan huomioon. Kysymystä on käsitelty edellä kohdassa 3.2.2.3. Lisäksi 3 artiklan 2 kohdassa jäsenvaltioille annetaan keino torjua sopimukseen perustuvia pitkiä maksuaikoja rajoittamalla maksuaika enintään 60 päivään, jota sopimusosapuolet eivät voi ylittää.

Komissio hyväksyi kyseiset muutokset, koska ne tarjoavat kohtuullisen tehokkaan ratkaisun hallitsevan markkina-aseman väärinkäyttöön, olipa kyseessä yksityinen yritys tai julkiset viranomaiset. Komissio kuitenkin pahoitteli sitä, että alihankkijoiden suojaa koskevat parlamentin tarkistukset 24 ja 33/26 ja 28 tulivat hylätyiksi.

3.3. Neuvoston esittämät uudet säännökset

Neuvosto on esittänyt 2 artiklan 3 kohtaa määritelläkseen termin 'täytäntöönpanoasiakirja', jota käytetään 4 artiklassa. Tämä ei muuttanut esityksen sisältöä.

Yhteisen kannan mukaisen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan iv alakohdan mukaan koron kertyminen voidaan laskea myös hyväksymis- tai tarkistuspäivästä lukien 30 päivän kuluttua alkavaksi. Komission mielestä tämä on hyödyllinen lisäys ehdotukseen, sillä siinä otetaan huomioon rakennusteollisuuden erityismenettelyt.

Yhteisen kannan mukaisen 3 artiklan 2 ja 3 kohtia on esitetty torjumaan sopimukseen perustuvia pitkiä maksuaikoja (ks. kohta 3.2.2.3. edellä). Komissio hyväksyi esityksen, koska neuvosto kompensoi siten julkisia hankintoja koskevien erityissääntöjen poistamisen (ks. kohta 3.2.2.6. edellä).

3.4. Komiteamenettelyyn ja oikeusperustaan liittyvät ongelmat

3.4.1. Komiteamenettely

Neuvosto poisti komiteamenettelyn (muutetun ehdotuksen 9 artikla), koska muutamat jäsenvaltiot olivat huolissaan siitä, että menettelyä voitaisiin käyttää muuttamaan merkittävästi korkokantaa. Komissio ei korostanut menettelyn säilyttämistä, vaikka se pahoittelikin sitä, että lainsäädäntö saattaa ajan myötä menettää toimivuuttaan ja tehokkuuttaan, kun muuttuviin olosuhteisiin ei voida reagoida nopeasti.

3.4.2. Oikeusperusta

Neuvoston oikeudellinen yksikkö kyseenalaisti 95 artiklan ja erityisesti sen 4, 5 ja 6 artiklan validiteetin komission muutetun ehdotuksen oikeusperustana. Komission oikeudellinen yksikkö kuitenkin vahvisti kantansa laillisuuden.

Koska yhteisen kannan tekstiä muutettiin merkittävästi, neuvoston oikeudellinen yksikkö vahvisti, että lopputulos perustuu selkeästi 95 artiklaan.

4. Päätelmät

Komissio katsoo, että yhteinen kanta edistää merkittävästi maksuviivästysten torjumista. Se olisi toivonut päättäväisempiä toimia joissakin asioissa ja pahoittelee sitä, että esityksestä poistettiin velkojan oikeus täysimääräiseen vahingonkorvaukseen (ks. kohta 3.2.2.2. edellä) ja omistusoikeuden siirtymisen lykkäämistä koskeva vastavuoroinen tunnustaminen (ks. kohta 3.2.2.4. edellä).

Komissio kuitenkin hyväksyi yhteisen kannan, koska sitä ei näyttänyt olevan mahdollista parantaa ilman Euroopan parlamentin vauhdittamia uusia toimia.