Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Rakennerahastojen seitsemäs vuosikertomus 1995"



Virallinen lehti nro C 206 , 07/07/1997 s. 0034



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Rakennerahastojen seitsemäs vuosikertomus 1995" (97/C 206/08) Kommissio päätti 29. marraskuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Rakennerahastojen seitsemäs vuosikertomus 1995". Asian valmistelusta vastannut aluekehityksen, yhdyskuntasuunnittelun ja maankäytön jaosto hyväksyi lausuntonsa 11. huhtikuuta 1997. Esittelijänä oli John Simpson. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 345. täysistunnossaan 23. huhtikuuta 1997 seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 123 ääntä puolesta, 2 vastaan, ja 5 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2081/93 säädetään rakennerahastojen tehtävistä, rahaston tavoitteiden luokittelusta sekä toiminnasta, jota varten kustakin rahastosta voidaan anoa tukea. Asetuksen 16 artiklassa edellytetään, että komissio antaa ennen kunkin vuoden marraskuun 1. päivää kertomuksen Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä TSK:lle asetuksen toteutuksesta edeltävänä vuonna. Kertomuksessa on selvitettävä erityisesti yksityiskohtainen kehitys rakennerahastojen tavoitteiden saavuttamiseksi sekä tuen keskittämiseksi asetuksessa määritetyllä tavalla. 1.2. Asiakirja KOM(96) 502 lopull. on rakennerahastojen seitsemäs vuosikertomus ja selonteko toiminnasta vuonna 1995. 1.3. Asetuksen 16 artiklan mukaan on komission annettava parlamentille, neuvostolle ja TSK:lle kolme vuosittaista kertomusta, joissa selvitetään yksityiskohtaisesti taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden etenemistä sekä rakennerahastojen ja muiden yhteisön rahoitusvälineiden vaikutusta siihen. Lisäksi komission on tehtävä ehdotuksia taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämiseen tähtääviksi toimiksi ja toimintaperiaatteiksi. Komissio antoi ensimmäisen kertomuksensa 6. marraskuuta 1996 (). Siitä on annettu erillinen lausunto. 1.4. Näin ollen tässä lausunnossa keskitytään arvioimaan rakennerahastojen seitsemännessä vuosikertomuksessa ilmeneviä hyötynäkökohtia. Siinä ei puututa taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta laaditun laajemman kertomuksen kysymyksiin. Tietyissä kohdin komitea on kuitenkin katsonut tarvittavan lisätietoja. Niitä on saatu taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevasta kertomuksesta ja erityisesti tilintarkastustuomioistuimen vuoden 1995 kertomuksesta, jossa käsitellään laajasti rakennerahastojen toimintaa. 2. Kertomuksen sisältö 2.1. Kun rakennerahastoja uudistettiin merkittävässä määrin vuonna 1988, mukaan otettiin neljä rahaston toimintaa ohjaavaa pääperiaatetta: Keskittäminen: varat keskitetään määritetyille painopistetavoitteille ja tietyille maantieteellisille alueille. Kumppanuus: edellyttää komission ja kansallisten, alueellisten tai paikallisten asianomaisten hallintoelinten välistä läheistä yhteistyötä. Yhteistyö laajennettiin vuonna 1994 kattamaan toimivaltaiset viranomaiset ja laitokset, joihin luetaan myös kunkin jäsenvaltion kansallisten määräysten ja voimassaolevien käytäntöjen asettamissa rajoissa jäsenvaltion osoittamat talous- ja työmarkkinakumppanit. Ohjelmointi: tuen määrä kyseisenä ajanjaksona, sen kattavuus sekä kullekin tukikelpoiselle alueelle valitut nimenomaiset toimet. Suunnittelussa käytetään yhteisön tukikehystä tai yhtenäistä ohjelma-asiakirjaa (YOA). Täydentävyys: taataan, ettei rakennerahastosta korvata kansallista rakennetukea. Jäsenvaltioiden odotetaan "säilyttävän koko alueellaan julkinen rakennetuki tai vastaava vähintään samansuuruisena kuin aikaisempina suunnittelujaksoina" ja antavan tiedoksi vaaditut yksityiskohdat, jotta täydentävyysperiaatteen voidaan katsoa toteutuneen. 2.2. Periaatteet säilytettiin ja niitä vahvistettiin rakennerahastosäädöstä tarkistettaessa vuonna 1993. Muutoksen myötä yhteistyöajatus laajennettiin koskemaan talouselämän eturyhmiä ja työmarkkinaosapuolia (jäsenvaltioiden käytäntöjen asettamat rajoitukset huomioon ottaen). Erityistä huomiota kiinnitettiin rakennerahaston rahoittamien hankkeiden ympäristövaikutuksiin, ja esiteltiin uusi kartta rakennerahastojen kunkin tavoitteen tukikelpoisista alueista. Tämän lisäksi uusien jäsenvaltioiden liittymissopimuksissa lisättiin rakennerahastoon tavoite 6 hyvin harvaan asuttujen seutujen kehittämiseksi ja rakenteelliseksi mukauttamiseksi. 2.3. Jäsenvaltioita pyydettiin tekemään kesäkuuhun 1994 mennessä kunkin alueen tai tukikelpoisen hankkeen kehittämisehdotuksensa vuosille 1994 1999. Myös kuhunkin yhteisöaloitteeseen kuuluvat ehdotukset oli tehtävä samaan määräaikaan mennessä. 2.4. Komissiolle tehtiin yli 700 ehdotusta vuonna 1994. Vuonna 1995 komission rakennerahastoihin liittyvissä toimissa keskityttiin ehdotusten hyväksyntään. Niinpä kertomuksen ko. ajanjaksoa koskevaa osaa hallitsevat käsittely- ja kelpoisuuskysymykset. Tukikehyksien ja YOA:n kehittyessä kertomuksessa keskitytään oletettavasti entistä enemmän rakennerahastojen vaikutuksiin tietyillä alueilla ja koko unionissa sekä alueiden tulevaan kehitykseen liittyviin kysymyksiin. 2.5. Rakennerahasto on jatkossakin tärkein rahoitusväline, jonka avulla Euroopan unioni ohjaa ja tukee muita heikommassa asemassa olevien alueiden taloudellista ja yhteiskunnallista kehitystä. EU:n 71,0 miljardin ecun kokonaisbudjetista vuodelle 1995 rakennerahastojen osuus oli 22,3 miljardia ja koheesiorahaston 2,2 miljardia ecua (ks. taulukko 1 liitteenä). 3. Vastaus kertomukseen 3.1. Yleistä 3.1.1. Kertomus on tervetullut asiakirja. Siinä annetaan yksityiskohtainen ja perusteellinen selvitys rakennerahastojen käytöstä vuonna 1995. 3.1.2. Kertomuksessa on yli 330 sivua ja 170 taulukkoa mukaan lukien liitteet. Se tekee kertomuksesta hyvin vaikealukuisen. Komitea panee tyytyväisenä merkille yrityksen laatia yleiskatsaus kertomuksen johdanto-osaan. 3.1.3. Koska kertomus on vaikeaselkoinen, TSK:n ei selvästikään ole mahdollista tarkastella sitä kaikista näkökulmista. Komitea keskittyy lausunnossaan rakennerahastojen muutoksen taustalla olevien periaatteiden toteutumiseen ja muutamiin strategisesti merkittäviin kysymyksiin. 3.1.4. Kertomuksessa todetaan TSK:n aikaisempien lausuntojen vaikutus rakennerahastoihin. Niistä mainittakoon erityisesti aluekehitystä, alueiden välistä yhteistyötä ja unionin laajentuessa yhteenkuuluvuutta käsittelevät lausunnot. 3.1.5. Kaiken kaikkiaan komitea kannattaa kertomusta ja onnittelee komissiota sen kattavuudesta. Käsillä olevan lausunnon kannanottoja ja suosituksia tulkittaessa on syytä pitää mielessä komitean myönteinen kokonaisvaikutelma. 3.2. Keskittäminen 3.2.1. Keskittämisen periaate edellyttää tuen keskittämistä rajalliselle määrälle tavoitteita ja tukialueita, visaisimpiin ongelmiin ja koko EU:ta koskeviin teemoihin. 3.2.2. Tärkeimmät keskittämispäätökset tehtiin käytännössä jo vuonna 1994, kun määritettiin rakennerahastojen tukeen oikeutetut alueet ja niiden ohjeelliset tukiosuudet. Komissio on noudattanut periaatetta keskittämällä päähuomionsa tavoite 1:tä koskeviin ehdotuksiin. 3.2.3. On syytä huomata, että tilintarkastustuomioistuin ei ollut vuoden 1995 kertomuksessaan vakuuttunut keskittämisen periaatteen riittävästä noudattamisesta. Tilintarkastustuomioistuimen johtopäätöksen mukaan yli puolet yhteisön asukkaista kuuluu jonkin rakennerahaston tuen piiriin: "Yhteisötuki on pirstaloitunut monille tukikelpoisille alueille (1). (1) Taulukon tiedot on lainattu (edellä mainitun) tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen taulukosta 5.3. Bkt-luvut ovat vuodelta 1993 ja ne on suhteutettu ostovoimaan siten että EU (15) = 100. Tuen määrää koskevat tiedot on laskettu ecuina asukasta kohden (vuoden 1990 väestömäärien pohjalta tavoilleen 1 piiriin kuuluvien alueiden keskiarvon ollessa 100)." Ensimmäisessä kertomuksessa taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta päätellään, ettei keskittämisen periaatetta ole noudatettu riittävästi asetettaessa parametrejä ajanjaksolle 1994 1999. 3.2.4. Komitea suhtautuu varauksellisesti asukasta kohti lasketun bkt:n käyttöön alueen taloudellisen ja yhteiskunnallisen tilanteen ainoana laskentaperusteena erityisesti otettaessa huomioon alueidenväliset siirrot. Komitea katsoo, että komission pitäisi harkita muita laskentamenetelmiä bkt:n käyttöä korvaamaan tai täydentämään. Tällä kertaa olisi kuitenkin ollut eduksi, jos komissio olisi kertomuksessaan esittänyt rakennerahastojen tuen jakautumisen asukasta kohti kullakin tavoitteisiin 1, 2 ja 5 kuuluvalla alueella asukaskohtaisen bkt:n yhteydessä, jolloin saataisiin heti ensimmäinen summittainen näkemys rahoitustukien keskittymisestä yhteisön kaikkein heikommassa asemassa oleville alueille. 3.2.5. Tilintarkastustuomioistuimen vuoden 1995 kertomuksessa annetun tiedon valossa em. suhdelukua voidaan arvioida tavoite 1:n alueiden osalta. Tulokset ovat nähtävissä liitteen kaaviossa. Siitä käy ilmi, että vaikka alueet, joilla asukasta kohden laskettu bruttokansantuote on keskimääräistä alhaisempi, ovat yleensä saaneet rahoitusta muita alueita enemmän, niiden suhdeluku on verrattain heikko. Havaittavissa on myös monia merkittäviä poikkeuksia (). 3.2.6. Keskittämiseen liittyvä piirre on myös eri rahastojen (EAKR, ESR, EMOTR ja kalatalousrahasto) käyttäminen integroidusti ja ohjelmoidusti alueellisten kehitysongelmien ratkaisemiseksi. Tässä yhteydessä on pettymys huomata, että vuonna 1995 hyväksytyistä tavoite 1:n toimista ainoastaan 31:ssä (19 prosenttia koko määrästä) oli mukana kolme rakennerahastoa ja ainoastaan kahdessatoista (7 %) kaikki neljä rahastoa. 3.3. Ohjelmointi 3.3.1. Kertomuksessa käsitellään laajasti rakennerahastojen toimien ohjelmointia eri alueilla. 3.3.2. Vuonna 1994 hyväksyttiin kaikkiaan yli 700 rakennerahastohanketta. Komission yleinen johtopäätös vuoden 1995 kertomuksesta on, että käytäntö on muuttumassa äärimmäisen monimutkaiseksi ja byrokraattiseksi. 3.3.3. Ensimmäisessä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta tarkastelevassa kertomuksessa tuodaan esiin seuraukset, joita ajanjakson 1994/1995 lukuisista ohjelmista aiheutuu rakennerahastopolitiikalle niiden ruuhkauttaessa järjestelmän. Komitea toteaa, että kokemukset vaikuttavat rakennerahastojen seuraaviin tarkasteluajanjaksoihin ja kannattaa komission ratkaisuyrityksiä ohjelmointimenettelyn selkiyttämiseksi ja/tai ajatusta hyvään ja oikein ajoitettuun valmisteluun ohjauksesta. Komitea kannattaa tällaisia toimia varten tarvittavien määrärahojen myöntämistä sekä alueille että yhteisön toimielimille. 3.4. Täydentävyys 3.4.1. Täydentävyyden toteutumista on tarkastettava hanke- ja ohjelmakohtaisesti kunkin jäsenvaltion antamien tietojen perusteella. Mikäli jäsenvaltio kuuluu useamman kuin yhden tavoitteen piiriin, tilanne monimutkaistuu. Näin käy erityisesti silloin, kun rakennerahastoista tuetaan hankkeita, jotka eivät kuulu jäsenvaltion alueellisen rahoitustuen piiriin. On vaadittu, etteivät jäsenvaltion omat tukikelpoisille alueille suunnatut rakennetuet laske edellisen suunnittelukauden tasoa alemmaksi (tähän on useita poikkeuksellisen suuriin kuluihin, yksityistämiseen ja suhdannevaikutuksiin jne. liityviä varaumia). 3.4.2. Kertomuksessa todetaan, että täydentävyysperiaate on vahvistettu ajanjaksona 1989 1993 (edellinen rakennerahastokausi) tavoitteille 1 ja 2 ja että: täydentävyys vahvistettiin viiden jäsenvaltion osalta; täydentävyyttä ei voitu vahvistaa kolmen jäsenvaltion osalta puutteellisten tietojen vuoksi; täydentävyyttä ei voitu vahvistaa neljän jäsenvaltion osalta tietojen täydellisen puuttumisen vuoksi. 3.4.3. Tavoitteiden 3 ja 4 osalta täydentävyys vahvistettiin neljässä jäsenvaltiossa ajanjaksolta 1989 1993, epäselvää se oli kahdessa ja mahdotonta lopuissa viidessä. Ainoastaan tavoitteen 5b täydentävyys voitiin vahvistaa kaikissa jäsenvaltiossa ajanjaksona 1989 1993. 3.4.4. Vuonna 1995 rakennerahastojen täydentävyysperiaate arviointiin meneillään olevan toiminnan osalta ainoastaan tavoitteelle 1. Tulokset olivat "rajalliset", koska ainoastaan yksi jäsenvaltio noudatti periaatetta ja vahvistusmenettelyä. 3.4.5. Täydentävyysperiaatteen vahvistaminen ei selvästikään toimi. Osittain se johtuu asian vaikeaselkoisuudesta, osittain eräiden jäsenvaltioiden yhteistyöhaluttomuudesta. Asia on vakava. Rakennerahastojen raskaat hallinto- ja ohjelmointimenetelmät voidaan oikeuttaa vain, mikäli rahastoista on alueille ja ohjelmille todellista hyötyä. Jos sitä ei voida osoittaa toteen, ohjelmointi- ja hallintovaatimukset voivat muodostua yhteisön muita köyhempien alueiden kehitykselle riipaksi, sen sijaan että ne vastaisivat alueiden tarpeisiin. Komitea kannattaa toimia, joita komissiolta edellytetään täydentävyyden vahvistamiseksi. Komission odotetaan myös korostavan, että toimivat järjestelyt täydentävyyden toteuttamiseksi ovat olennainen osa rakennerahastojen tulevia järjestelyjä. 3.5. Kumppanuus 3.5.1. Kumppanuus on neljäs rakennerahastojen muutoksen tuoma periaate. Periaatetta laajennettiin 1993 koskemaan alueellisten ja paikallisten viranomaisten lisäksi talouselämän eturyhmiä ja työmarkkinaosapuolia. Laajennus oli kuitenkin riippuvainen kunkin jäsenvaltion omista määräyksistä ja käytännöstä. 3.5.2. Kertomuksessa todetaan kumppanuusjärjestelyjen kehittyneen alueellisten viranomaisten kanssa. Paikallistasolla niiden taso ei kuitenkaan ole tyydyttävä. Kertomuksessa pannaan merkille, että talouselämän eturyhmät ja työmarkkinaosapuolet ovat entistä vahvemmin tulossa mukaan yhteistyöhön. Kuitenkin myönnetään, että tilanne vaihtelee suuresti jäsenvaltioiden välillä: ..."eräät jäsenvaltiot eivät osallistu lainkaan, toisissa epäsuora edustus toimii, tai niissä noudatetaan ainoastaan tiedotusmenettelyä, toiset osallistuvat päätöksentekoon niin kuin pitääkin." Kertomuksessa viitataan myös monien aluetason tarkkailujärjestelmien monimutkaisuuteen ja tehottomuuteen sekä tarpeeseen kehittää nykyistä toimivampia menettelyjä, joiden avulla voidaan välttää "entistä tehottomampien menettelyjen lisääntyminen entistä monisäikeisemmissä yhteistyörakenteissa". 3.5.3. Komitea kannattaa komission pyrkimyksiä laajentaa kumppanuustoimintaa rakennerahastojen yhteydessä, mutta huomauttaa, ettei komissiolla ole valtuuksia vaatia asianmukaisia rakenteita, jos ne eivät sovi yhteen jäsenvaltion menettelytapojen kanssa. Komitea haluaisi komission selvittävän nykyistä tarkemmin paikallisen yhteistyön tilaa seuraavissa vuosikertomuksissaan. Näin ollen komitealla on paremmat mahdollisuudet tehdä perusteltuja arvioita talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten osuuden laajuudesta ja luonteesta kussakin jäsenvaltiossa. 3.5.4. Kumppanuudessa on tärkeää sekä sen toteutuminen että laatu. Talous- ja sosiaalikomitea on huolestunut siitä, etteivät järjestelmässä mukana olevat alue- ja paikallisviranomaiset välttämättä ole riippumattomia keskushallinnosta (osittain taloudellisista syistä) eivätkä näin ollen voi edustaa alueittensa mielipiteiden koko kirjoa. Asiain todellinen tila selviää, kun tarkastellaan, kuinka hyvin kaikki talouselämän eturyhmät ja työmarkkinaosapuolet saavat äänensä kuuluviin valtakunnallisella ja paikallistasolla sekä mitkä niistä ovat todellisia vaikuttajia rakennerahastojen strategisista painopisteistä päätettäessä ja niiden noudattamisesta päivittäisessä päätöksenteossa. 3.5.5. Komitea rohkaisee komissiota jatkamaan pyrkimyksiä laajentaa talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten osallistumista kaikissa jäsenvaltioissa. Tähän saattaa liittyä toimia, joiden tarkoituksena on kohentaa talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten teknistä valmiutta niin, että ne voivat paremmin ottaa kantaa ja vastata tehtäviensä asettamiin vaatimuksiin. Komitea myöntää kuitenkin, ettei komissiolla ole valtaa vaatia edustusjärjestelmiä talouselämän eturyhmiltä ja työmarkkinaosapuolilta. Näin ollen komitea päättelee, että jäsenvaltioilla on tärkeä velvollisuus kehittää ja toteuttaa asianmukaisia rakenteita talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten saamiseksi mukaan rakennerahastojen tuen piiriin. 3.6. Seuranta ja arviointi 3.6.1. Vuonna 1995 seurannassa ja arvioinnissa keskityttiin pääasiassa: seurantakomiteoiden perustamiseen, oppaan "Yhteinen opas seurannasta ja arvioinnista" julkaisuun, yhteisön tukikehysten, yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen (YOA) ja yhteisöaloitteiden välikertomusten laatimisen aloittamiseen. 3.6.2. Edellisen jakson kommentit seurantakomiteoiden perustamisesta ja yhteistyöperiaatteesta korostavat avoimen valvonnan merkitystä talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten mukaan saamiseksi. Komitea on todennut seurantakomiteoiden tehtävien ulottuvan rakennerahastojen rahoituksen valvontaa laajemmalle. Näin ollen niillä on erityisen tärkeä tehtävä rakennerahastojen toimintaa koskevan laadullisen tiedon jakamisessa ja arvioinnissa. Tehtävän täysimittainen suorittaminen edellyttää, että talouselämän eturyhmillä ja työmarkkinaosapuolilla on käytettävissään riittävät tekniset edellytykset niille annettujen tehtävien suorittamiseen ja että niillä on riittävästi tietoa perusteltujen arvioiden laatimisesta. 3.6.3. "Yleisopas" on tervetullut julkaisu. Siinä on kehykset rakennerahastojen kehityksen tarkkailemiseksi. Valitettavasti opas julkaistiin yhteisön tukikehyksen ja yhtenäisen ohjelma-asiakirjan jälkeen, ja sen suositukset on näin ollen lisättävä nykyisiin seurantajärjestelmiin. Olisi ollut parempi julkaista opas ennen yhteisön tukikehysasiakirjaa ja yhtenäistä ohjelma-asiakirjaa. Silloin sen suositukset olisi voitu niveltää jäsenvaltioiden ehdotuksiin ja suunnitelmiin. 3.6.4. Välitarkistus on tärkeää. On olemassa vaara, että hallintojärjestelmä ruuhkautuu jälleen käsiteltäessä yli 700:ää toimintaohjelmaa, yhtenäistä ohjelma-asiakirjaa ja yhteisöaloitetta ja neuvoteltaessa tarpeen mukaan niiden uudelleensuuntaamisesta kokemusten tai ympäristön muuttumisen valossa. Kertomuksessa todetaan, että välikertomusmenettely saatiin päätökseen vuonna 1996, mutta se alkoi hitaasti. TSK aikoo käsitellä välikertomuksen tuloksia rakennerahaston vuoden 1996 vuosikertomuksen yhteydessä. Komitea pyytää, että komissio korostaisi vuosikertomuksessaan kunkin jäsenvaltion talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten osuutta välikertomuksessa. 3.7. Ympäristö 3.7.1. Kertomuksessa todetaan, että ympäristökysymykset ovat tärkeällä sijalla rakennerahasto-säännöissä. Kertomuksessa annetaan monia esimerkkejä ympäristökysymyksien huomioon ottamisesta rakennerahastohankkeissa. Kertomuksen mukaan rakennerahaston suunnittelukaudella 1994 1999 ympäristö on otettu huomioon entistä selkeämmin. 3.7.2. Ympäristöasioiden merkityksen tähdentäminen rakennerahastoissa ja vuosikertomuksessa on erittäin tervetullut muutos. Monet kertomuksen esimerkit osoittavat, kuinka ympäristökysymykset on asetettu tärkeysjärjestyksessä ensimmäisten joukkoon rakennerahaston toiminnassa koko yhteisön alueella. Kertomuksessa on kuitenkin niukalti tietoja rakennerahaston toiminnan ympäristövaikutusten lisääntymisestä yksittäisillä seuduilla, tavoitteittain tai koko yhteisön alueella. Tulevissa kertomuksissa on tärkeää kehittää rakennerahastojen ympäristövaikutuksista raportoinnille kehys, jossa huomioidaan lukuisat eri kriteerit ja kaikki saatavissa olevat vaikutuksenosoittimet. 3.7.3. Yhteisön tukikehyksiin ja YOA:han liittyvien ympäristötavoitteiden tulisi tukea yllä kuvattua menettelyä, vaikkakin on huomattava, että useimmissa tapauksissa tavoitteita ei saavuteta ennen suunnittelujakson loppua perusrakennehankkeiden pitkien valmisteluaikojen vuoksi. Komissio saattanee harkita joidenkin esitutkimusten teettämistä rakennerahastojen ympäristövaikutusten selvittämiseksi EU:n eri alueilla. 3.8. Rakennerahastot, työllisyys ja muu yhteisöpolitiikka 3.8.1. Kertomuksessa arvioidaan hyvin rakennerahaston ja yhteisöpolitiikan keskinäisvuorovaikutus. Vuosina 1995 ja 1996 käytiin laajaa keskustelua rakennerahastojen ja lisätyöpaikkojen luomisen välisestä suhteesta. Kertomuksessa korostetaan, että rakennerahastot ovat jo nyt selkeästi keskittyneet työpaikkojen luomiseen, koulutukseen ja uudelleenkoulutukseen sekä sosiaalisen ja työmarkkinoilta syrjäytymisen ratkaisemiseen. Vuosina 1995 ja 1996 tehtiin jopa uusia ehdotuksia rakennerahastojen luotsaamiseksi entisestään näiden kysymysten pariin. TSK haluaa arvioida kysymyksistä järjestettyjen kuulemistilaisuuksien tuloksia, joilla on merkittävä osa rakennerahastojen välikertomuksessa ja joihin pitäisi keskittyä seuraavassa rakennerahaston vuosikertomuksessa. 3.8.2. Kertomuksessa puututaan myös yhdenmukaisuuden asteeseen suhteessa muuhun yhteisöpolitiikkaan ja painopistealueisiin. Tämä uusi ulottuvuus on tervetullut. 4. Päätelmät 4.1. Komitea onnittelee komissiota hyvän kertomuksen laatimisesta. Siinä luodaan laaja katsaus rakennerahastojen toiminnasta vuonna 1995. Sen avulla on mahdollista arvioida alustavasti taustalla olevien rakennerahastojen periaatteiden noudattamisen laajuus. 4.2. Kertomusta on tarkasteltava suhteessa ensimmäiseen taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta käsittelevään kertomukseen. Siitä laaditaan erillinen kertomus. Kertomuksessa esitellään ensimmäinen ajatus rakennerahastojen vuoden 1999 jälkeisistä tehtävistä. Kysymys kiinnostaa komiteaa suuresti. 4.3. Suunnittelukautena 1994 1999 on odotettavissa, että rakennerahastojen vuosikertomuksen painopiste siirtyy menettelystä ja säännöksien noudattamisesta varsinaisten vaikutusten ja kehitysvaihtoehtojen arviointiin. 4.4. Rakennerahastojen käytön suunnittelu- ja kehitysmenetelmien uudelleenarviointi ja uudistaminen on välttämätöntä. Kertomuksesta käy selkeästi ilmi, että hallintojärjestelmä ruuhkautui useiden satojen toimintasuunnitelmien, yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen ja yhteisöaloitteiden hyväksymisestä. Menettelyt ovat raskaita ja kalliita sekä aiheuttavat huomattavia viivästymisiä. Niiden uudistamisella ennen uusien rakennerahasto-ohjelmien hyväksymistä vuonna 1999 on jo kiire. Kun uusi rakennerahastopolitiikka on muotoiltu, tarvitaan paljon lisää määrärahoja ja aikaa ohjelmakehityksen menetelmien valmisteluun ja opastukseen unionin eri alueilla. Edelleen tarvitaan yhteisön toimielimien harkinta ja hyväksyntä. 4.5. TSK arvioi seuraavan vuosikertomuksen yhteydessä rakennerahastojen ja työpaikkojen luomisen välisestä suhteesta tällä hetkellä käytävän keskustelun tuloksia. Kysymys saa osakseen erityistä huomiota myös rakennerahaston toiminnasta laadittavassa välikertomuksessa. 4.6. Komitea myöntää, että rakennerahastojen vuosikertomuksen valmistelu on työläs tehtävä ja onnittelee komissiota vuoden 1995 kertomuksesta. Komitea toivoo, että komissio vuoden 1996 kertomusta laatiessaan ottaisi huomioon seuraavat seikat: Talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolien merkitys rakennerahastojen voimaan saattamisen kannalta kussakin jäsenvaltiossa; TSK haluaisi käyttöönsä nykyistä enemmän ja kriittisempää tietoa muodostaakseen perustellun mielipiteen talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten asemasta, tehtävästä ja vaikutuksesta. Tässä yhteydessä on syytä korostaa erityisesti yhteistyökumppaneiden teknisiä valmiuksia hoitaa tehtävänsä. Samoin on korostettava valmiuksia lisääviä keinoja siellä, missä ne katsotaan tarpeelliseksi. Edelleen komitea haluaa arvioida talouselämän eturyhmien ja työmarkkinaosapuolten osuutta jäsenvaltiokohtaisten välikertomusten laadinnassa. Kertomuksessa tulisi harkita vaihtoehtoisia taloudellisen ja yhteiskunnallisen tilanteen laskentamenetelmiä alueilla (ja köyhemmissä jäsenvaltioissa) nykyisen asukasta kohden laskettavan bkt-pohjaisen menetelmän täydentämiseksi. Komitea toivoo vuoden 1996 kertomukseen sisällytettävän tietoja esihankkeista, jotta voidaan tunnistaa rakennerahastojen nimenomaiset vaikutukset eri alueilla toteutetuissa ympäristöhankkeissa. Komitea tukee komission pyrkimyksiä taata kehityksen eteneminen arvioitaessa "täydentävyyttä" rakennerahastojen toimien ja jäsenvaltioille esitettyjen yhteistyöpyyntöjen yhteydessä. Komissio toivoo jäsenvaltioiden osallistuvan täysipainoisesti rahaston tehokkuuden vahvistamiseen ja sen tavoitteiden saavuttamiseen. 4.7. Komitea on tyytyväinen, että komissio on kiinnittänyt kertomuksessaan huomiota laajentumisen jälkeiseen rakennerahastojen käyttöön uusissa jäsenvaltioissa. Tämä on erityisen tärkeää uusien jäsenvaltioiden kannalta, kun ne arvioivat asemaansa rahastojen tulevan käytön suhteen. 4.8. Komitea toivoo, että komissio ottaa huomioon tämän lausunnon kannanotot sekä rakennerahastojen toiminnassa että vuoden 1996 ja sitä seuraavissa kertomuksissa. Lisäksi komitea toivoo, että komissio julkaisisi vuoden 1996 rakennerahastokertomuksen mahdollisimman pian tai ainakin nopeammin kuin se julkaisi vuoden 1995 kertomuksen. Bryssel, 23. huhtikuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () COM(96) 542 final. () Seitsemännen vuosikertomuksen kohta 2.1. LIITE I Kaavio bkt:n/asukas ja rakennerahaston tuki/asukas välisestä suhteesta tavoite 1:n alueilla Tuki/asukas verrattuna bkt:hen/asukas Tavoite 1 >KAAVION ALKU> Tuki/asukas EU 15 = 100 Bkt/asukas EU:n tavoite 1 = 100 --- Tuki/asukas (ecua) - - - Lineaari [tuki/asukas (ecua)] >KAAVION LOOPU> LIITE II >TAULUKON PAIKKA>