FI Euroopan unionin virallinen lehti C 100/60

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Tuotujen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden terveysturva

2009/C 100/10

Puheenjohtajavaltio Ranska pyysi 3 päivänä heinäkuuta 2008 päivätyllä kirjeellä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Tuotujen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden terveysturva (valmisteleva lausunto).

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 8. päivänä lokakuuta 2008. Esittelijä oli Gilbert BROS.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 21 ja 23 päivän lokakuuta 2008 välisena aikana pitämässään 448. täysistunnossa (lokakuun 22 päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 92 ääntä puolesta ja 1 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Vakavien elintarvikekriisien seurauksena Euroopan unioni on ottanut käyttöön pitkälle kehitetyn terveysturvamekanismin, jonka tavoitteena on varmistaa kuluttajien sekä eläinten ja kasvien terveyden suojelun korkea taso. Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maailmanlaajuisen kauppavaihdon kasvaessa kuitenkin myös terveysriskit lisääntyvät, ja tuontituotteisiin liittyvät terveysongelmat ovat edelleen yleisiä EU:ssa. Ne vaarantavat ihmisten, eläinten ja kasvien terveyden, ja niistä aiheutuu huomattavia kuluja yhteiskunnalle.

1.2 ETSK suhtautuu myönteisesti muistioon nimeltä ”Elintarvikkeiden, rehujen, eläinten ja kasvien tuonti: turvallisuus ja yhteisön sääntöjen noudattaminen” (1), jolle 15 jäsenvaltiota antoi tukensa maatalousneuvoston kokouksessa kesäkuussa 2008. Käsillä olevalla lausunnolla ETSK antaa panoksensa eurooppalaisen terveysturvamekanismin parantamis-mahdollisuuksien pohdintaan. Maailman kauppajärjestö (WTO) tarjoaa välttämättömän oikeudellisen kehyksen perusteettomien kaupan esteiden välttämiseksi. ETSK pitää näiden sääntöjen noudattamista tärkeänä mutta ehdottaa kuitenkin eräitä mukautuksia.

1.3 Kun otetaan huomioon, että jäsenvaltioiden erilaiset käytännöt tuonnin valvonnassa ovat erittäin haitallisia, ETSK kehottaa asettamaan tavoitteeksi käytäntöjen yhdenmukaistamisen ja toteuttamaan sen pikaisesti.

1.4 Monet tehokkaat tuontituotteiden terveysvalvonnassa sovellettavat toimenpiteet koskevat ainoastaan eläinperäisiä tuotteita, ja ETSK katsookin, että eräät niistä olisi ulotettava koskemaan myös kasviperäisiä tuotteita. Näin voitaisiin seurata tehokkaammin tuotteiden sisältämien torjunta-ainejäämien ja myrkkyjen aiheuttamia riskejä sekä kasvitauteja. ETSK kehottaa erityisesti lisäämään kasvituotteiden valvontaan liittyviä tarkastuskäyntejä, antamaan tuonnin valtuutettujen laitosten tehtäväksi ja suorittamaan järjestelmällisiä tarkastuksia saapumispaikassa.

1.5 ETSK katsoo, että tuontimääräyksiä koskevien päätösten tulee perustua mahdollisimman laajasti objektiiviseen tietoon. ETSK kannattaa siksi riskianalyysin periaatteiden järjestelmällistä soveltamista sekä terveys- ja kasvinsuojelutoimien soveltamisesta tehdyssä sopimuksessa (SPS-sopimus) asetettujen asianmukaisten suojatasojen tarkempaa määrittelyä.

1.6 Sosioekonomisia tekijöitä, kuten tietyn päätöksen taloudellisia vaikutuksia tai yhteiskunnallista hyväksyttävyyttä, olisi arvioitava puolueettomasti ja yhtä tiukasti kuin terveysriskiä. Esimerkiksi Kanadalla ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla on jo sosioekonominen asiantuntijayksikkö elintarviketurvallisuusvirastonsa yhteydessä. ETSK ehdottaa komissiolle sen arvioimista, olisiko syytä perustaa riippumaton asiantuntijavirasto tekemään sosioekonomisia analyyseja.

1.7 ETSK katsoo, että eurooppalaisen terveysturvamallin ytimessä olevaa jäljitettävyysjärjestelmää, jonka ansiosta elintarvikkeesta saadaan tietoa ”pellolta pöytään”, olisi voitava soveltaa unionin ulkopuolisista maista peräisin oleviin tuotteisiin. Tämän kysymyksen tulisi olla etusijalla kahdenvälisissä neuvotteluissa sekä vähiten kehittyneille maille suunnatuissa teknisen avun ohjelmissa.

1.8 ETSK kiinnittää huomiota ongelmiin, joita vähiten kehittyneiden maiden tuottajilla on eurooppalaisten terveysnormien noudattamisessa. Se kannustaa kehittämään kaupan alan teknistä apua ja teknologian siirtoa sekä edistämään jäljitys- ja varhaisvaroitusjärjestelmien luomista kyseisissä maissa.

1.9 Tuotuihin maataloustuotteisiin ja elintarvikkeisiin sovellettavat vaatimukset ovat löyhemmät kuin yhteisöstä peräisin olevilla tuotteilla mm. jäljitettävyyteen, eläinten hyvinvointiin tai yleisemmin ympäristönormeihin liittyvissä kysymyksissä. Kun otetaan huomioon, että kansainvälisen kaupan säännöt eivät nykyisin salli riittävästi näihin EU:lle tärkeisiin seikkoihin vetoamista, ETSK toivoo hartaasti, että komissio esittää strategian siitä, miten näitä yhteisiä eurooppalaisia valintoja aiotaan puolustaa. ETSK:n mielestä EU:n tulisi olla edelläkävijä puolustettaessa sitä, että kansainvälisessä kaupassa otettaisiin huomioon myös muita perusteltuja tekijöitä. Tätä ajatellen unionin tulisi hyväksyä yhteisesti tekemänsä valinnat, puolustaa kansainvälisissä yhteyksissä ”muita perusteltuja tekijöitä” ja käynnistää uudelleen keskustelu WTO:n ja muiden kansainvälisten sopimusten välisestä yhteydestä.

2. Yleistä

2.1 Euroopan komissio käynnisti EU:ta koetelleiden terveyskriisien johdosta elintarvike-lainsäädännön perinpohjaisen uudistuksen. Uusi, pitkälle kehitetty ja todellista edistystä tuonut institutionaalinen ja oikeudellinen kehys on nyt otettu käyttöön.

2.2 Asetuksessa (EY) N:o 178/2002 todetaan: ”Yhteisö on valinnut korkeatasoisen terveyden suojelun – – ”, ja täsmennetään, että lainsäädäntöä sovelletaan ”ilman syrjintää elintarvikkeiden ja rehujen kauppaan sekä sisämarkkinoilla että kansainvälisesti”. (2)

2.3 Eurooppalainen malli perustuu tiettyihin vahvoihin periaatteisiin:

— jäljitettävyys ”pellolta pöytään”, jolla tarkoitetaan ”mahdollisuutta jäljittää elintarvike – – kaikissa tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheissa” (3)

— riskienarvioinnin ja -hallinnan eriyttäminen

— elintarvikeketjun kaikkien toimijoiden oikeudellinen vastuu

— tehokas varhaisvaroitusjärjestelmä.

2.4 Tuontituotteisiin liittyvät terveydelliset ongelmat ovat kuitenkin edelleen yleisiä. Viime vuosina EU:ssa on esiintynyt torjunta-ainejäämiä tuontihedelmissä, aflatoksiineja pähkinöissä ja maississa, eläinlääkejäämiä eläinperäisissä tuotteissa, suu- ja sorkkatautia jne. Vuonna 2007 varhaisvaroitusjärjestelmän (RASFF) kaikista hälytyksistä 314 eli 32 prosenttia koski unionin ulkopuolisista maista peräisin olevia tuotteita. (4) Toistuvat ongelmat paljastavat toimintahäiriöitä, jotka on korjattava.

2.5 Tuontituotteisiin liittyvät terveydelliset ongelmat uhkaavat eurooppalaisten kuluttajien turvallisuutta, minkä lisäksi niistä aiheutuu suuria kustannuksia yhteiskunnalle. Kun varoitus on annettu, elintarvikkeen takaisinveto ja markkinoilta poistaminen tulevat asianomaisille yrityksille kalliiksi. Samaten terveystoimilla eläin- tai kasvitaudin hävittämiseksi tietyltä alueelta, kuten karjan rokotuspakolla tai koko aluetta koskevalla hyönteismyrkkyjen käyttöpakolla, on merkittäviä ja mahdollisesti pysyviä vaikutuksia.

3. Terveysriskien ennakoinnin parantaminen

3.1 Terveysriskien ennakoinnissa on vielä parantamisen varaa, jotta terveydellisiä ongelmia esiintyisi nykyistä harvemmin.

3.2 Tuonnin valvontakäytäntöjä yhdenmukaistetaan yhteisön tasolla, ja sen on oltava etusijalla. Jäsenvaltioiden erilaiset käytännöt tuonnin valvonnassa ovat erittäin haitallisia. Ei ole hyväksyttävää, että kaupalliset toimijat voivat päättää tuoda kauppatavaransa yhtenäismarkkinoille sellaisten maiden kautta, joissa he tietävät valvonnan olevan heikompaa. On esimerkiksi kerrottu, että sitrushedelmien maahantuojilla on taipumusta karttaa Espanjan satamia, sillä niissä on kyseisten kasvien tauteihin tai jäämiin erikoistuneita huipputason laboratorioita.

3.3 Lukuisat tuonnin terveysvalvonnassa sovellettavat toimenpiteet koskevat nykyisin ainoastaan eläviä eläimiä ja eläinperäisiä tuotteita. Tänä päivänä olisi tarpeen valvoa yhä tehokkaammin muun muassa riskejä, joita aiheuttavat torjunta-ainejäämät, fysikaalinen tai kemiallinen saastuminen karsinogeenisilla tai myrkyllisillä aineilla (esim. raskasmetallit, biotoksiinit, väriaineet) ja kasvitaudit. Tehokkaat toimet olisi siis syytä ulottaa koskemaan myös kasviperäisiä tuotteita.

3.4 Ensinnäkin voitaisiin lisätä tiettyjä kasvituoteryhmiä koskevia tarkastuskäyntejä. Elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston vuoden 2008 ohjelmassa vain kolmannes tarkastuskäynneistä koskee kasvituotteita.

3.5 Lisäksi olisi laadittava kasviperäisten tuotteiden tuontia varten valtuutettujen maiden ja laitosten luettelo, kuten on tehty noin viidessätoista eläinperäisten tuotteiden ryhmässä.

3.6 Toisin kuin nykyisin, kasvituotteiden tuontitarkastuksia olisi lisäksi suoritettava järjestelmällisesti heti ensimmäisessä maahantulopaikassa. Rajatarkastusasemat ovat osoittautuneet tehokkaiksi eläinperäisten tuotteiden valvonnassa. Yhteistyötä maahantuojien yksityisesti tekemien tarkastusten ja valtion suorittaman valvonnan välillä olisi myös tehostettava. Nykyään maahantuojat yhä useammin teettävät analyysejä jo tuotantopaikalla. Elintarvikkeiden valvonnasta vastuussa olevilla viranomaisilla olisi oltava mahdollisuus saada käyttöönsä näiden analyysien tulokset.

3.7 Lisäksi Traces-järjestelmä, joka mahdollistaa elävien eläinten ja eläinperäisten tuotteiden kauppaa ja tuontia koskevien tietojen tallentamisen ja vaihdon, voitaisiin ulottaa koskemaan kasvinsuojelua yhdistämällä se Europhyt-järjestelmään.

4. Riskianalyysin periaatteiden käytön tehostaminen

4.1 WTO:n hyväksymät kansainväliset järjestöt ovat määritelleet riskianalyysin periaatteet. Kolmivaiheiseen prosessiin kuuluvat riskinarviointi, riskienhallinta ja riskeistä tiedottaminen. Euroopan elintarvikelainsäädännön uudistus oli ensiaskel kohti riskianalyysin soveltamista. Euroopan elintarviketurvallisuusviraston (EFSA) perustaminen mahdollisti riskien arvioinnin ja hallinnan eriyttämisen, mikä on perustavan tärkeää. EFSA suorittaa riskinarvioinnin käytettävissä olevan tieteellisen näytön perusteella ”riippumattomasti, objektiivisesti ja avoimesti” (5), ja riskinhallinnasta vastaava taho – eli komissio tai jäsenvaltiot – voi päättää tarvittavista toimista riskinarvioinnin perusteella.

4.2 Komission päättämiä tuontimääräyksiä, koskivatpa ne tuonnin keskeytystä tai jatkamista, ei kuitenkaan aina ymmärretä EU:ssa sen paremmin kuin unionin ulkopuolisissakaan maissa. Tuoreita esimerkkejä tästä ovat kiihkeät keskustelut, joita on herättänyt klooriliuoksella käsitellyn amerikkalaisen broilerin tai brasilialaisen naudanlihan tuonti. Komissiota syytetään toisinaan kaupallisten etujen ajamisesta kuluttajien edun kustannuksella. ETSK katsoo, että tuontimääräyksiä koskevien päätösten tulisi perustua yhä vahvemmin objektiiviseen tietoon.

4.3 Usein syntyy eturistiriitoja, joita on punnittava. Punnintojen taustalla mahdollisesti olevat erilaiset tavoitteet on selvitettävä kuluttajille.

4.4 ETSK kannustaa komissiota soveltamaan riskianalyysin periaatteita yhä järjestelmällisemmin ja antamaan EFSA:lle tarvittavat välineet menettelytapojen kehittämistä varten.

4.5 SPS-sopimuksen 5 artiklan 7 kohdan mukaan on mahdollista käynnistää väliaikaisia toimenpiteitä, kun tieteellinen näyttö tietyn tuotteen tai menettelytavan vaarattomuudesta on riittämätöntä. Kansainvälisissä säännöissä siis tunnustetaan varautumisperiaate sellaisena kuin se määritellään yhteisön oikeudessa. SPS-sopimuksen mukaan voidaan myös soveltaa kansainvälisiä normeja tiukempia normeja edellyttäen, että ”asianmukaisen suojan taso” määritellään. EU:n olisi pyrittävä määrittelemään tarkemmin asianmukaisiksi katsomansa suojan tasot, jotta niitä voitaisiin käyttää viitteenä riskianalyysissä.

4.6 Lisäksi, kuten asetuksessa todetaan, ”joissakin tapauksissa yksinomaan tieteellisellä riskinarvioinnilla ei saada kaikkia niitä tietoja, joihin riskinhallintaa koskevan päätöksen pitäisi perustua, ja myös muut tekijät, jotka ovat tarkasteltavana olevan asian kannalta merkityksellisiä, olisi oikeutetusti otettava huomioon” (6). Tällaiset tekijät tunnustetaan myös SPS-sopimuksessa, ja niitä voivat olla päätöksen taloudellinen vaikutus, yhteiskunnallinen hyväksyttävyys tai kustannusten ja hyödyn suhde. Nykyisin niitä arvioidaan komission vaikutuksenarvioinneissa tai kuulemisten avulla.

4.7 Myös sosioekonomisia tekijöitä olisi arvioitava objektiivisesti ja riippumattomasti noudattaen yhtäläistä tieteellistä tarkkuutta kuin terveysriskin arvioinnissa ja käyttäen apuna eri alojen, kuten talouden, sosiologian ja oikeusalan asiantuntijoita. Esimerkiksi Kanadalla ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla on jo sosioekonominen asiantuntijayksikkö elintarvike-turvallisuusvirastonsa yhteydessä. (7) ETSK toivoo komission arvioivan, olisiko syytä perustaa riippumaton sosioekonominen asiantuntijavirasto.

5. Tuontituotteille asetettujen erilaisten vaatimusten ongelma

5.1 Tuotuihin maataloustuotteisiin ja elintarvikkeisiin sovellettavat vaatimukset ovat monilla aloilla löyhemmät kuin yhteisöstä peräisin olevilla tuotteilla. Tämä koskee tiettyjä lakisääteisiä vaatimuksia mutta ei teollisuuden kaikkiin tavarantoimittajiinsa soveltamia yksityisiä normeja. EU:n ulkopuolisista maista peräisin oleviin tuotteisiin ei esimerkiksi sovelleta velvollisuutta varmistaa eläinten jäljitettävyys syntymästä saakka, velvollisuutta varmistaa eläinten hyvinvoinnin edellytysten täyttyminen tai tiettyjen torjunta-aineiden käyttökielto.

5.2 Eurooppalaiset säädökset, kuten terveysturvaa koskeva säädös, heijastavat EU:n yhteisesti tekemää valintaa, pidettiinpä niitä perusteltuina tai ei. Euroopan kansalaisten valinnan oletetaan saaneen oikeutetun ilmaisumuotonsa kyseisen säädöksen institutionaalisessa valmisteluprosessissa, johon kuuluivat keskustelut parlamentissa ja neuvostossa sekä kansalaisyhteiskunnan kanssa. Tuottajille asetetut määräykset ovat tämän yhteisen valinnan tulos, ja niitä sovelletaan kaikkiin EU:n sisäisiin toimijoihin. Kun samat määräykset eivät kuitenkaan koske unionin ulkopuolisten maiden tuottajia, sisämarkkinoilla on samanaikaisesti sekä edellytykset täyttäviä että niitä laiminlyöviä tuotteita.

5.3 Sama ongelma esiintyy muillakin aloilla (ympäristönormit, sosiaaliset oikeudet jne.), eikä tilanne ole kuluttajien kannalta hyväksyttävä. Nämä voivat esimerkiksi ostaa tietämättään tuotteita, jotka eivät vastaa eurooppalaisten valintakriteerejä. Kuluttajat voivat esimerkiksi ostaa tänä päivänä markkinoilta laillisesti EU:n ulkopuolisista maista tuotuja appelsiineja, jotka on käsitelty Lebaicidilla. Se on vahva hyönteismyrkky, jonka vaikuttava aine on fentioni. Kyseisen tuotteen käyttö on kuitenkin kielletty EU:ssa vuosia sitten ympäristösyistä. Täten tavallaan laiminlyödään eurooppalaisten yhteisesti tekemiä valintoja ja petetään kuluttajia.

5.4 Eurooppalaiset normit, jotka eivät koske tuontituotteita, vääristävät myös kilpailua eurooppalaisten kuluttajien kannalta. Ranskan karjatalouden tutkimuslaitos on yrittänyt arvioida eräitä lisäkustannuksia. Esimerkiksi jäljitettävyyden varmistamiseksi Euroopassa on panostettu merkittävästi eläinten yksilöinnin toteuttamiseen. Nämä investoinnit nousevat naudan tuotannossa 0,4 euroon sadalta ruhokilolta, mikä vastaa lähes 32:ta miljoonaa euroa 25 jäsenvaltion unionissa. Eläinten hyvinvointiin liittyvä vaatimus teurasvasikoiden pitämisestä ryhmäkarsinassa taas aiheuttaa 4 euron kustannukset sadalta ruhokilolta, mikä vastaa 31:tä miljoonaa euroa 25 jäsenvaltion unionissa.

6. Eurooppalaisten normien vaikutus kehitysmaihin

6.1 EU on kehitysmaista peräisin olevien maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden suurin tuoja, mikä johtuu etenkin menneisyydessä myönnetyistä huomattavista kauppaetuuksista. Yhdistyneiden Kansakuntien kauppa- ja kehityskonferenssi UNCTAD varoittaa säännöllisin väliajoin eurooppalaisten terveysnormien seurauksista vähiten kehittyneiden maiden tuottajille ja yrityksille.

6.2 EU ei voi suostua myönnytyksiin terveysturvan alalla. ETSK on kuitenkin tietoinen asiaan liittyvästä haasteesta ja kannattaa siksi teknisen avun antamista sekä vuoropuhelua ja yhteistyötä heikoimmassa asemassa olevien kauppakumppaneiden kanssa. Komitea kannustaa lisäksi komissiota jatkamaan kehitysmaiden tukemista jäljitettävyys- ja varhaisvaroitus-järjestelmien käyttöönotossa.

7. Vastaavuusperiaate ja jäljitettävyys

7.1 SPS-sopimus ja kaupan teknisiä esteitä koskeva TBT-sopimus muodostavat Maailman kauppajärjestön jäsenille välttämättömän oikeudellisen kehyksen, jonka avulla vältetään perusteettomat tuontirajoitukset ja taataan aiempaa selkeämmät markkinoille pääsyn edellytykset.

7.2 Yhteisön oikeuden mukaan tuontielintarvikkeiden on oltava eurooppalaisen elintarvikelainsäädännön vaatimusten ”tai yhteisön vähintään vastaaviksi tunnustamien edellytysten mukaisia” (8). ETSK haluaa kiinnittää huomiota vaaroihin, joita kansainvälisissä säännöissä tunnustetun vastaavuusperiaatteen liian laaja tulkitseminen EU:ssa aiheuttaa.

7.3 Elintarvikkeiden jäljitettävyys on Euroopan terveysturvamallin ytimessä. Sitä toteutetaan ”alkutuotannosta – – myyntiin tai – – kuluttajalle toimittamiseen asti” (pellolta pöytään), koska ”ketjun jokainen osatekijä voi vaikuttaa elintarvikkeiden turvallisuuteen”. (9) Useimmilla tuontituotteilla jäljitettävyysvaatimus ulottuu kuitenkin vain tuotteiden viejään. Yksityisen sektorin mahdollisesta roolista huolimatta ETSK katsoo, että eräiden EU:n ulkopuolisten maiden käytäntöjä ei voida pitää turvallisuudeltaan ”vastaavina”. ETSK puoltaa jäljitettävyyskysymyksissä hyökkäävää asennetta ja katsoo, että nämä seikat tulee asettaa etusijalle kahdenvälisissä neuvotteluissa sekä vähiten kehittyneille maille annettavassa teknisessä avussa.

8. Muut perustellut tekijät ja kansainvälisen oikeuden kehitys

8.1 Tullitariffeja ja kauppaa koskevassa yleissopimuksessa (GATT) ja WTO:n eri sopimuksissa määrätään terveydellisten tekijöiden lisäksi ”muiden perusteltujen tekijöiden” huomioimisesta kansainvälisen kaupan sääntelyssä. Alan kansainvälinen oikeus on valitettavasti kehittynyt huomattavasti hitaammin. EU:n valinnat eivät kuitenkaan aina ole perusteltuja puhtaasti terveydellisestä näkökulmasta. Esimerkiksi klooriliuoksella käsitellyn kananlihan tapauksessa komission on ollut vaikea todistaa, että kloorivesi, jolla siipikarjanliha käsitellään Yhdysvalloissa, voi vaarantaa eurooppalaisten kuluttajien terveyden. Tosiasia on, että elintarvikkeiden laatu käsitetään USA:ssa ja EU:ssa eri tavalla. Päätös hylkeennahkojen tuontikiellosta ei sekään perustu terveydellisiin syihin vaan eläinten hyvinvointiin. Kansainvälisellä tasolla käydään kiihkeää keskustelua siitä, ovatko tällaiset toimet WTO:n sääntöjen mukaisia.

8.2 Riitojenratkaisuelimen oikeuskäytännössä on kuitenkin nähtävissä myönteisiä merkkejä. Esimerkiksi katkaravun pyyntiin ja kilpikonniin liittyvässä asiassa, jossa vastakkain olivat Yhdysvallat ja Malesia, riitojenratkaisupaneelin asiantuntijat ratkaisivat asian ensimmäisen hyväksi ja katsoivat, että biologisen monimuotoisuuden suojelua koskevan kansainvälisen sopimuksen nojalla katkaravun tuontikielto oli perusteltu. Malesialaiset kalastajat joutuivat siis muuttamaan kalastusmenetelmiään, jotta kyseisessä yleissopimuksessa suojeltuja kilpikonnia ei enää jäisi pyydyksiin. Myös WTO:n sääntöjen ja muiden kansainvälisten sopimusten välisten yhteyksien selkeyttämisestä keskustellaan parhaillaan.

8.3 EU:n olisi oltava näiden aiheiden pohdinnan eturintamassa. Tätä ajatellen unionin tulisi hyväksyä yhteisesti tekemänsä valinnat, puolustaa kansainvälisissä yhteyksissä ”muita perusteltuja tekijöitä” ja käynnistää uudelleen keskustelut WTO:n ja muiden kansainvälisten sopimusten välisestä yhteydestä. Kansainvälisen tunnustamisen mahdollistamiseksi tulee lisäksi edistää yhteisesti tehtyjen valintojen ja perusteltujen tekijöiden havainnollistamis-menetelmien selvittämistä.

9. Kuluttajatiedotus

9.1 Eurooppalaiset kuluttajat haluavat yhä enemmän tietoa elintarvikkeiden tuotanto-olosuhteista. Yksityinen sektori tekee lukuisia aloitteita kuluttajien tiedonjanon tyydyttämiseksi. Lisäksi nykyään keskustellaan erilaisista ideoista, kuten EU-merkinnästä tai eläinten hyvinvointia koskevista tuotemerkinnöistä. Voitaisiin ehdottaa, että jokin kansainvälinen organisaatio jakaisi kuluttajille riippumatonta tietoa eri maissa käytettävistä tuotantomenetelmistä. Tällaisen riippumattoman tiedotustahon tehtävänä olisi tällöin myös antaa tietoja maailmanlaajuisessa varhaisvaroitusjärjestelmässä, kunhan sellainen perustetaan.

9.2 Kuluttajatiedotus ei kuitenkaan voi olla ainoa vastaus käsillä olevassa selvityksessä esitettyihin kysymyksiin. Ihmisten ruokavalio perustuu yhä enemmän jalosteisiin, ja niiden alkuperän merkitseminen on liian monimutkaista niin yritysten kuin kuluttajienkin kannalta. On siis viranomaisten vastuulla varmistaa, että kaikki sisämarkkinoilla kaupan olevat tuotteet ovat eurooppalaisten valintojen mukaisia. Kuluttajat odottavat, että valintoja ei uhrata sellaisissa poliittisissa prosesseissa (esimerkkinä transatlanttinen vuoropuhelu), joilla tähdätään vain profiilin nostamiseen tai suhteiden parantamiseen yksittäisten kauppakumppanien kanssa.

Bryssel 22 päivänä lokakuuta 2008. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Neuvoston asiakirja 10698/08.

(2) Asetus (EY) N:o 178/2002, johdanto-osan 8 perustelukappale.

(3) Asetus (EY) N:o 178/2002, 3 artikla.

(4) RASFF:n vuosikertomus 2007.

(5) Asetus (EY) N:o 178/2002, 6 artikla.

(6) Asetus (EY) N:o 178/2002, johdanto-osan 19 perustelukappale.

(7) OECD, 2003, Taking account of the socio-economic aspects of food safety: a study of the innovative measures adopted by certain countries.

(8) Asetus (EY) N:o 178/2002, 11 artikla.

(9) Asetus (EY) N:o 178/2002, 3 artiklan 16 kohta ja johdanto-osan 12 perustelukappale.