Komission tiedonanto Euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta asetuksen antamiseksi merten ja sisävesien matkustajaliikenteen harjoittajan vastuusta onnettomuustapauksessa /* KOM/2008/0375 lopull. - COD 2005/0241 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 13.6.2008 KOM(2008) 375 lopullinen 2005/0241 (COD) KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta asetuksen antamiseksi merten ja sisävesien matkustajaliikenteen harjoittajan vastuusta onnettomuustapauksessa 2005/0241 (COD) KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta asetuksen antamiseksi merten ja sisävesien matkustajaliikenteen harjoittajan vastuusta onnettomuustapauksessa 1. ASIAKIRJAN TAUSTA Ehdotus toimitettiin Euroopan parlamentille ja neuvostolle (asiakirja KOM(2005) 592 lopullinen – 2005/0241 (COD)): | 13. helmikuuta 2006 | Alueiden komitea antoi lausuntonsa: | 15. kesäkuuta 2006 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa: | 13. syyskuuta 2006 | Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa ensimmäisessä käsittelyssä: | 25. huhtikuuta 2007 | Komissio antoi muutetun ehdotuksen: | 22. lokakuuta 2007 | Yhteinen kanta vahvistettiin: | 6. kesäkuuta 2008 | 2. KOMISSION EHDOTUKSEN TARKOITUS Ehdotuksen tavoitteena on luoda reitistä riippumatta kaikkia laivamatkustajia ja matkustajaliikenteen harjoittajia varten yhdenmukainen oikeudellinen kehys, jossa heidän oikeutensa ja velvollisuutensa onnettomuustapauksessa on määritelty. Yhdenmukaistamisen on oltava niin pitkällemenevää, että vahingonkorvaus tapahtuu oikeudenmukaisemmin ja vahinkoja voidaan estää tehokkaammin. Ehdotuksella pyritään sisällyttämään yhteisön lainsäädäntöön Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO) hyväksytty matkustajien ja matkatavaroiden kuljettamisesta meritse vuonna 1974 tehdyn Ateenan yleissopimuksen vuoden 2002 pöytäkirja, jäljempänä ’vuoden 2002 Ateenan yleissopimus’. Vuoden 2002 Ateenan yleissopimuksessa määritellään selkeästi ja nykyaikaisella tavalla matkustajien ja matkustajaliikenteen harjoittajien oikeudet ja velvollisuudet. Siinä määrätään korvausvastuusta merionnettomuudessa, joka ei johdu matkustajaliikenteen harjoittajasta, riittävän korkeista enimmäiskorvauksista, kaikille matkustajaliikenteen harjoittajille pakollisesta vakuutuksesta ja vahinkoa kärsineen mahdollisuudesta vaatia korvausta suoraan vakuutuksenantajalta. Huomattakoon, että samanaikaisesti tämän aloitteen kanssa jäsenvaltiot ja yhteisö valmistautuvat liittymään vuoden 2002 Ateenan yleissopimukseen[1]. Vuoden 2002 Ateenan yleissopimuksen sisällyttäminen yhteisön lainsäädäntöön edellyttää joitakin muutoksia: - koska vuoden 2002 Ateenan yleissopimusta sovelletaan ainoastaan kansainväliseen meriliikenteeseen, komissio ehdottaa, että sen soveltamisala ulotetaan koskemaan kabotaasiliikennettä (yhden jäsenvaltion alueella tapahtuva meriliikenne) ja sisävesiliikennettä, - jotta yhdenmukaistamisesta olisi etua sekä matkustajille että matkustajaliikenteen harjoittajille, komissio ehdottaa, että vuoden 2002 Ateenan yleissopimuksen lauseketta, jonka nojalla jäsenvaltio voi muista riippumatta asettaa vuoden 2002 Ateenan yleissopimusta korkeampia vahingonkorvauksia, ei sovelleta. Lisäksi komissio hyväksyi muutetussa ehdotuksessaan[2] Euroopan parlamentin tarkistuksen, jolla pyritään takaamaan uhreille, että he saavat kaikissa tapauksissa Ateenan yleissopimuksessa määrättyjen enimmäismäärien mukaisen korvauksen, ja siis estämään kilpailevien sääntöjen antaminen yleisestä vastuun rajoittamisesta, - lisätään määräys, jonka mukaan vammaisten apuvälineille aiheutuneet vahingot on korvattava paremmin, - lisätään velvollisuus suorittaa ennakkomaksu, - lisätään velvollisuus tiedottaa matkustajille heidän oikeuksistaan. 3. YHTEISTÄ KANTAA KOSKEVAT HUOMIOT Komissio katsoo, että neuvosto on poistanut suuren osan ehdotuksen sisällöstä. Ensinnäkin yhteisellä kannalla pyritään jättämään ehdotuksen soveltamisalan ulkopuolelle sisävesiliikenne ja suuri osa kotimaan meriliikenteestä. Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä antamassa lausunnossa puolestaan suhtauduttiin sisävesiliikenteeseen ristiriitaisesti. Parlamentti oli kuitenkin selkeästi kotimaan meriliikenteen sisällyttämisen kannalla ja aikoi antaa joillekin asianomaisista toimijoista enemmän aikaa sopeutua tilanteeseen. Komissio kannatti asiaa koskevia parlamentin tarkistuksia, mutta neuvosto ei hyväksynyt niitä. Lisäksi neuvosto hylkäsi kaksi mekanismia, joilla pyritään yhdenmukaistamaan korvausten enimmäismääriä. Tämänhetkisen tekstin mukaan korvausten enimmäismäärät olisivat vaihtelevia kahdeltakin kannalta: - Korvausten enimmäismäärät eivät olisi samat kaikkialla Euroopassa. Neuvosto päätti säilyttää vuoden 2002 Ateenan yleissopimuksen 7 artiklan sovellettavuuden, jolloin yksittäiset sopimusvaltiot voivat asettaa korkeampia enimmäismääriä kuin yleissopimuksessa asetetut. - Uhreille maksettava korvaus riippuisi onnettomuuden laajuudesta. Neuvosto päätti säilyttää vuoden 2002 Ateenan yleissopimuksen 19 artiklan sovellettavuuden, jolloin yleistä vastuun rajoittamista koskevia mekanismeja voidaan soveltaa vaihtoehtoisesti itse yleissopimuksen kanssa. Tämän tuloksena korvausten enimmäismäärät voivat olla pienempiä kuin yleissopimuksessa asetetut. Komissio panee merkille neuvoston aikomuksen selventää tuomioistuimen toimivaltaan sekä tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon sovellettavia sääntöjä. Kyseiset säännöthän voidaan johtaa joko itse Ateenan yleissopimuksesta tai yhteisön lainsäädännöstä (asetus (EY) N:o 44/2001, ns. Bryssel I -asetus). Komissio kuitenkin katsoo, ettei yhteisessä kannassa (johdanto-osan 3 e kappale) oleva sanamuoto ole asianmukainen. Sanamuodosta voidaan päätellä, että yhteisön yksinomaista toimivaltaa rajoitetaan poissulkevasti, mikä ei vaikuta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaiselta. Huomattakoon, että yhteinen kanta vahvistettiin vain määräenemmistöllä. Komissio olisi enemmistöpäätöstä vastustamalla voinut estää ehdotuksen siirtämisen toiseen käsittelyyn. Komissio ei halunnut toimia näin, koska sen mielestä toimielinten välistä keskustelua on jatkettava. Komissio antoi yhteisen kannan vahvistamisen yhteydessä seuraavan lausuman: ”Komissio ei halua vaikeuttaa enemmistön yhteisymmärrystä tästä tärkeästä ehdotuksesta, jolla vakiinnutettaisiin yhdenmukaiset oikeudelliset puitteet sen varmistamiseksi, että alusten matkustajat saavat asianmukaisen korvauksen onnettomuuden sattuessa. Komissio pahoittelee kuitenkin sitä, että neuvosto ei ole pitänyt kiinni ehdotuksen alkuperäisestä tavoitteesta, vaan on rajoittanut ehdotuksen soveltamisalaa jättämällä sisävesiliikenteen ja kotimaiset kuljetukset sen ulkopuolelle. Neuvosto on myös hylännyt korvausten tason yhdenmukaistamista koskevat kaksi mekanismia, jotka olisivat hyödyttäneet sekä onnettomuuksiin joutuneita matkustajia että elinkeinoa: poliittisen yhteisymmärryksen mukaan matkustajat eivät kaikissa tapauksissa voi saada Ateenan yleissopimuksen ylärajojen mukaista korvausta, ja liikenteen harjoittajat voidaan joissain olosuhteissa velvoittaa maksamaan suurempia korvauksia kuin Ateenan yleissopimuksessa määrätään. Komissio ei kannata johdanto-osan 3 e kappaleen sanamuotoa, koska se vaikuttaa kyseenalaistavan yhteisön yksinomaisen toimivallan laajuuden.” 4. KOMISSION YKSITYISKOHTAISET HUOMAUTUKSET EUROOPAN PARLAMENTIN TEKEMISTÄ TARKISTUKSISTA 4.1 Komission hyväksymät Euroopan parlamentin tarkistukset, jotka on sisällytetty kokonaan tai osittain yhteiseen kantaan Tarkistus 6, jonka tarkoituksena on terrori-iskuihin liittyviä vahinkoja koskevien, lokakuussa 2006 hyväksyttyjen IMO:n suuntaviivojen ottaminen huomioon. Tarkistukset 2 ja 10, jotka koskevat aiheettomasti maksettujen ennakkomaksujen takaisinmaksua. Tarkistukset 3 ja 11, jotka koskevat matkustajille annettujen tietojen ominaisuuksia. 4.2 Komission hyväksymät Euroopan parlamentin tarkistukset, joita ei ole sisällytetty yhteiseen kantaan Tarkistus 5, joka koskee satamavaltion roolia. Tarkistukset 7 ja 8, jotka koskevat korvausten enimmäismääriä. Tarkistus 12, joka koskee matkustajille tiedottamisen yksityiskohtia. Tarkistus 13, joka koskee asetuksen vaiheittaista täytäntöönpanoa säännöllisessä lauttaliikenteessä. Tarkistus 14, joka koskee asetuksen vaiheittaista täytäntöönpanoa sisävesiliikenteessä. Tarkistus 15, joka koskee asetuksen vaiheittaista täytäntöönpanoa merentakaisten maiden ja alueiden säännöllisessä lauttaliikenteessä. 4.3. Komission hylkäämät Euroopan parlamentin tarkistukset, jotka on sisällytetty yhteiseen kantaan Tarkistus 9, jolla ennakkomaksujen maksaminen rajoitetaan vain merenkulkuonnettomuustapauksiin. Tarkistukset 16–27, jotka koskevat sisävesiliikenteen jättämistä soveltamisalan ulkopuolelle. 4.4 Komission hylkäämät Euroopan parlamentin tarkistukset, joita ei ole sisällytetty yhteiseen kantaan Tarkistus 4, joka koskee Euroopan meriturvallisuusviraston roolia. 5. Päätelmät Komissio panee merkille neuvoston määräenemmistöllä vahvistaman yhteisen kannan, mutta muistuttaa kannastaan soveltamisalan rajoittamiskysymykseen ja tarpeeseen yhdenmukaistaa uhreille maksettavien korvausten määriä EU:n tasolla. [1] Ehdotus neuvoston päätökseksi matkustajien ja matkatavaroiden kuljettamisesta meritse vuonna 1974 tehdyn Ateenan yleissopimuksen vuoden 2002 pöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta, KOM(2003) 375, 24.6.2003. Ehdotuksen hyväksymismenettely on kesken. [2] KOM(2007) 645, 22.10.2007.