Alueiden komitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin pohjoinen ulottuvuus sekä EU:n ja Venäjän rajan ylittävän sekä Barentsin alueen yhteistyöpolitiikan kehittäminen" CdR 10/96 fin



Virallinen lehti nro C 337 , 11/11/1996 s. 0007



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin pohjoinen ulottuvuus sekä EU:n ja Venäjän rajan ylittävän sekä Barentsin alueen yhteistyöpolitiikan kehittäminen" (96/C 337/02) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon lokakuun 2. päivänä 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan mukaisesti tekemänsä päätöksen antaa lausunto aiheesta "Euroopan unionin pohjoinen ulottuvuus sekä EU:n ja Venäjän rajan ylittävän sekä Barentsin alueen yhteistyöpolitiikan kehittäminen" ja antaa tämä lausunto valiokunta 1:n "Alueellinen kehitys Taloudellinen kehitys Paikallinen ja alueellinen rahoitus" vastuulle, sekä ottaa huomioon valiokunta 1:n toukokuun 10. päivänä 1996 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR10/96 rev.), jonka esittelijöinä olivat Markku Kauppinen ja Jorma Virtanen, hyväksyi yksimielisesti 12. ja 13. kesäkuuta 1996 pitämässään 13. täysistunnossa (kesäkuun 12. päivän kokouksessa) tämän lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Itävallan, Ruotsin ja Suomen EU-jäsenyys vaikutti Euroopan unionin geopoliittiseen asemaan merkittävästi. Unionin pinta-ala kasvoi lähes 900 000 km² eli 37 prosenttia, josta kasvusta Ruotsin ja Suomen osuus on noin 800 000 km². Väestö lisääntyi kuitenkin vain alle 22 miljoonaa asukasta, eli 6 %. 1.2. Merkityksellisenä voidaan pitää myös unionin ulkorajassa tapahtuneita muutoksia. Itävallan myötä uusi ulkoraja muodostui nyt Slovenian, Unkarin, Slovakian ja T Osekinmaan kanssa. Suomen jäsenyys merkitsi Euroopan unionille yhteistä raja-aluetta Venäjän federaatioon. Ruotsilla ja Suomella on pitkät raja-alueet unionin ulkopuolelle jääneen Norjan kanssa. Myös Baltian maat ja Itämeri ovat laajenemisen seurauksena entistä "lähempänä" Euroopan unionia. 1.3. Ruotsin ja Suomen jäsenyys merkitsi uuden pohjoisen ulottuvuuden muodostumista Euroopan unionille. Se poikkeaa sekä ilmastollisesti että talousmaantieteellisesti merkittävästi muista unionin alueista. Pohjoisille alueille oman leimansa antavat lisäksi harva asutus ja pitkät etäisyydet, jotka antavat myös alue- ja paikallishallinnolle Pohjolassa oman, muusta Euroopasta poikkeavan luonteensa. 2. Yleistä Huomioita ja taustaa 2.1. Ruotsi on pinta-alaltaan unionin kolmanneksi suurin ja Suomi viidenneksi suurin maa. Väestömäärältään Suomi on puolestaan unionin kolmanneksi ja Ruotsi kuudenneksi pienin jäsenvaltio. 2.2. Jäsenmaiden keskimääräinen asukastiheys on 115 asukasta/km². Ruotsissa vastaava luku on 19 ja Suomessa 15. Ruotsin ja Suomen pohjoisimmat alueet Norrbotten ja Lappi ovat kumpikin pinta-alaltaan noin 100 000 km². Tämä 200 000 km²:n alue on siten laajempi kuin Luxemburg, Belgia, Alankomaat, Tanska ja Irlanti yhteensä. Näiden mainittujen maiden asukastiheys on keskimäärin 184 asukasta/km², kun kahdessa unionin pohjoisessa läänissä Ruotsin ja Suomen alueella on vain kaksi asukasta/km². 2.3. Kasvukausi on 60. leveyspiirin kohdalla noin 170 vuorokautta, ja unionin pohjoisimmissa osissa vain noin 130 vuorokautta. Tämä asettaa erityiset vaatimukset varsinkin pohjoismaissa harjoitettavalle maa- ja metsätaloudelle. Ennen uutta pohjoista ulottuvuutta lyhin kasvukausi unionin alueella oli noin 220 vuorokautta. Pohjoisissa olosuhteissa sekä maa- että talonrakentaminen vaatii myös omat erityisratkaisunsa. Samoin teknisen huollon verkostot on rakennettava ilmasto-olosuhteet huomioon ottaen. Lämmityskustannukset sekä talviliikenteen aiheuttamat haitat rajoittavat niin yksityisten kansalaisten kuin yritystenkin toimintamahdollisuuksia pohjoisilla alueilla. 2.4. Talvimerenkulku muodostaa vielä oman erityisalueensa. Esimerkiksi Suomen vientikuljetuksista pääosa tapahtuu meritse. Säännöllisten kuljetusten varmistaminen edellyttää tehokkaan jäänmurtokaluston olemassaoloa ja käyttöä. 2.5. Muusta Euroopasta poikkeavat ilmasto-olot ovat varsinkin Ruotsin ja Suomen pohjoisosissa synnyttäneet toimintamalleja ja tekniikoita, joiden soveltaminen voi tarjota mahdollisuuksia muuallakin vaikeiden ilmasto-olosuhteiden alueilla. 2.6. Erityisesti Lapin ja Norrbottenin läänien alueet ovat luonnonolosuhteiltaan hyvä laboratorio pohjoisten erityisongelmien ratkaisemiselle ja erityisosaamisen kehittämiselle. 3. Erityistä Paikallishallinnon rooli EU:n pohjoisessa toimintapolitiikassa 3.1. Kuten sanottu, Ruotsin ja Suomen alueita yleisesti ja pohjoisia sekä Suomen itäisiä alueita erityisesti leimaavat pitkät etäisyydet ja harva asutus. Ne asettavat monia erityisvaatimuksia mm. julkisten palveluiden tuottamiselle, josta paikallis- ja aluehallinto kantavat päävastuun. 3.2. Eurooppalaiset alue- ja paikallishallintomallit poikkeavat monilta osin merkittävästikin toisistaan. Ruotsissa ja Suomessa kunnallinen itsehallinto on perinteisesti ollut vahva. Kunnat ovat vastuussa lähes kaikista keskeisistä peruspalvelutehtävistä, kuten peruskoulutuksesta, perusterveydenhuollosta, erikoissairaanhoidosta, lasten päivähoidosta, vanhustenhuollosta ja teknisestä toimesta kuten kaavoituksesta, kaduista sekä vesi- ja jätehuollosta. 3.3. Kunnilla on oma tuloverotus sekä poliittinen päätöksentekojärjestelmä. Pohjoismaissa vallitseva paikallis- ja aluehallintomalli tarjoaa pohjoisten jäsenmaiden kohdalla toimivan järjestelmän myös Euroopan unionin toiminnalle erityisesti läheisyysperiaatteen näkökulmasta. Tästä syystä unionin tulevaa pohjoisen toimintapolitiikan kokonaisuutta hahmotettaessa juuri alue- ja paikallishallinnolle muodostuu luontevasti keskeinen rooli. Itämeren yhteistoiminta-alue 3.4. Laajentuneessa unionissa Itämeren alue muodostaa pohjoisen ulottuvuuden näkökulmasta tärkeän yhteistoiminta-alueen, joka vaatii erillisen ja perusteellisen tarkastelun paitsi alueiden komitean myös Euroopan unionin piirissä yleensäkin. Tässä mielessä alueiden komitea onkin tehnyt päätöksen erillisen lausunnon laatimiseksi koskien erityisesti Itämeren aluetta. Barentsin euroarktinen yhteistyö 3.5. Suomen Lapilla, Ruotsin Norrbottenilla ja Norjan Nordlandilla, Tromssalla ja Finnmarkilla sekä Venäjän Murmanskilla ja Arkangelilla on yli tuhatvuotiset kauppa- ja kulttuuriyhteydet. Nämä yhteydet katkesivat 70 vuotta kestäneen Venäjän neuvostovallan ajaksi. Historiallisessa mielessä pohjoiskalotti on siis melkein yhtäjaksoisesti ollut silta Venäjän ja pohjoisen Euroopan välillä. 3.6. Venäjällä tapahtuneiden muutosten jälkeen Barentsin alueen yhteistyö on nopeasti muotoutumassa uudelleen. Barentsin alueen perustivat vuoden 1993 alussa Ruotsi, Suomi, Norja, Venäjä, Tanska, Islanti ja Euroopan unioni. Alueeseen kuuluu perinteisen pohjoiskalotin lisäksi Karjalan tasavalta, joka maantieteellisesti ja toiminnallisesti liittyy kuitenkin enemmän Leningradin alueeseen ja Itämeren vaikutuspiiriin. Barentsin yhteistyössä saamelaiset ovat vähemmistökansana tasa-arvoisessa asemassa maakuntien kanssa. 3.7. Barentsin yhteistyön tavoitteiksi on asetettu: a) rauhanomaisen ja tasapainoisen kehityksen varmistaminen alueella; b) alueen väestön keskinäisten kulttuurisuhteiden lujittaminen ja edelleen kehittäminen; c) rohkaista uusien kahden- ja monenkeskisten suhteiden syntyä ja edelleen laajentamista; d) luoda perusta kestävälle taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle alueella kiinnittäen erityistä huomiota tarkoituksenmukaisesti toteutettuun luonnonvarojen hyödyntämiseen; e) edistää kehitystä, joka huomioi alkuperäisväestön edut ja luo heille mahdollisuuden osallistua aktiivisesti yhteistyöhön. 3.8. Barentsin yhteistyön merkittävä ero Itämeri-yhteistyöhön nähden on vyöhykkeen kaukainen etäisyys valtioiden keskuspaikoista ja suurista väestökeskittymistä, sijaitseehan se Euroopan äärimmäisessä pohjoisnurkassa. Uusi ulkoraja Venäjän kanssa osa pohjoista ulottuvuutta 3.9. EU:n ja Venäjän välinen noin 1 340 kilometriä pitkä raja-alue ei ole tärkeä vain pohjoisten jäsenmaiden, vaan koko Euroopan unionin kannalta. 3.10. Unionin geopoliittista asemaa ajatellen juuri yhteinen raja haasteineen, riskeineen ja mahdollisuuksineen on jo sellaisenaan merkittävä muutos aikaisempaan nähden. Rajan pituus on sama kuin etäisyys Berliinistä Firenzeen tai Frankfurtista Madridiin. Raja on siis pitkä ja unioniakin sivuavat haasteet ja ongelmat erittäin suuria. Muodostaahan se rajana myöskin yhden maailman suurimmista elintasorajoista. Venäjän toistaiseksi verrattain epävakaa taloudellinen ja poliittinen tilanne sekä ennen muuta tuleva kehitys vaikuttaa Eurooppaan kokonaisuutena. Sen vuoksi EU:n suhteet Venäjään ovat kaikkia jäsenmaita koskettava ja kiinnostava kysymys. Väestö 3.11. Välittömästi unioniin rajoittuvat Venäjän federaation alueet käsittävät Pietarin kaupungin (4,8 milj. asukasta), sitä ympäröivän Leningradin oblastin (1,7 milj. asukasta) ja Karjalan tasavallan alueet (750 000 asukasta) sekä Murmanskin (1,1 milj. asukasta) oblastin. Tähän alueeseen toiminnallisesti liittyy vielä Murmanskiin rajoittuva Arkangelin (1,6 milj. asukasta) alue. Kaikkiaan näillä Venäjän luoteisilla raja-alueilla asuu noin 10 miljoonaa asukasta, mikä on 6,7 % koko Venäjän federaation väkiluvusta. Erillisalueena Itämeren rannalla Venäjään kuuluu myös Liettuan ja Puolan välillä sijaitseva Kaliningradin alue, jossa on 913 000 asukasta. Raaka-aineet 3.12. Unioniin rajoittuvilla Venäjän alueilla on huomattavia raaka-ainevaroja, esim. öljyä, kaasua, laajoja metsäalueita, malmiesiintymiä ja vesivoimaa, joiden kestävään kehitykseen perustuvalla hyödyntämisellä voi olla huomattavaa taloudellista merkitystä Euroopan laajuisesti. Venäjän läntiset satamat, mukaan lukien Venäjän tärkein sotilaallinen laivastoasema Murmanskissa, ovat tällä alueella. Luoteinen alue on Venäjälle siis myös sotilaspoliittisesti tärkeä. 3.13. Pietari, Venäjän perinteinen ikkuna länteen, on nyt myös Venäjän ikkuna Euroopan unioniin, samoin kuin Suomea ainakin fyysiseltä sijainniltaan voi pitää Euroopan unionin porttina Venäjälle. Ympäristöuhat 3.14. Venäjällä tapahtuneet muutokset ovat jo tähän mennessä lisänneet merkittävästi rajan yli tapahtuvaa kanssakäymistä hyvin laajalla toimintarintamalla. 3.15. Aikaisempaa avoimemman ja suoran kanssakäymisen myötä on noussut esiin myös laajoja, välittömästi Suomen rajan tuntumassa vaikuttavia vakavia ympäristöongelmia. Erityisesti teollisuuden ympäristöpäästöt muodostavat vakavan uhan pohjoiselle luonnolle ja Itämerelle. Venäjän omien kansalaisten terveydentila on eräillä rajan läheisillä alueilla heikentynyt osaksi haitallisista päästöistä ja mm. juomaveden huonosta laadusta johtuen. Metalli- ja puunjalostuslaitosten vanhanaikaiset ja puutteelliset ympäristöteknologiajärjestelmät aiheuttavat päästöjen syntymistä ja kulkeutumista pohjoisessa Suomeen, Norjaan ja Ruotsiin, sekä etelämpänä erityisesti Suomeen ja Baltian maihin. 3.16. Ydinturvallisuuteen liittyvät ongelmat Venäjällä ja myös unionin rajan läheisillä alueilla muodostavat oman suuren asiakokonaisuuden. Heikentynyt tie- ja rautatieverkosto on aiheuttanut merkittävästi kasvaneelle rajan ylittävälle tavarankuljetus- ja henkilöliikenteelle suuria ongelmia. 3.17. Pelkästään Pietarin kaupungin jätehuoltojärjestelmä on valtavan ja välttämättömän uudistamisen tarpeessa. Puhtaan veden saannin turvaamiseksi Pietariin ja sen ympäristöön on suunnitelmia, joiden toteuttaminen edellyttää kansainvälistä yhteistoimintaa. 3.18. Venäjän puoleisilla raja-alueilla on siis mittavia ongelmia. Ulkopuoliset eivät näitä ongelmia kykene ratkaisemaan, eikä sellainen voi olla tarkoituskaan. Euroopan unioni ja sen jäsenmaat voivat kuitenkin auttaa Venäjän viranomaisia itse ratkaisemaan ongelmansa ja siten lisäämään kansalaisten hyvinvointia, olojen vakautta ja demokraattista kehitystä Venäjällä. Kansainvälinen yhteistyö Venäjän kehityksen tueksi 3.19. Toimivan taloudellisen yhteistyön aikaansaaminen ja myönteinen demokratiakehitys on ydinkysymys Venäjän tulevan kehityksen kannalta. Parhaat maantieteelliset edellytykset tämän kehityksen edistämiselle ovat luonnollisesti unionin ja Venäjän yhteisillä raja-alueilla. 3.20. Suomi on luonut yhdessä Venäjän kanssa mm. raja-alueita koskevan toimintajärjestelmän. Suomen ja Venäjän välinen ns. lähialuesopimus on ainutlaatuinen Venäjän tekemien kansainvälisten sopimusten joukossa: se luo oikeudellisen pohjan suoraan kanssakäymiseen suomalaisten alue- ja paikallistason viranomaisten ja Suomen keskushallinnon kanssa. Se antaa mahdollisuuden toimia myös suoraan kohdealueilla. Sopimus kattaa sangen laajasti jo aiemmin käynnissä olleen ja suunnitellun taloudellisen yhteistyön, kehittämis- ja tutkimustoiminnan sekä kulttuuriyhteistyön. Merkittävimpinä painopisteinä yhteistyössä ovat toistaiseksi olleet liikenneyhteyksien kehittäminen, ydinturvallisuuden parantaminen sekä ympäristönsuojelu. 3.21. Erityisesti raja-alueilla toteutettavat kehitystoimet ympäristön tilan ja ydinturvallisuuden parantamiseksi, kaupallis-taloudellisen yhteistoiminnan edistämiseksi, maa- ja metsätalousalan yhteistyö, koulutus-, asiantuntija- ja kulttuurivaihto sekä liikenneyhteyksien parantaminen edellyttävät laajaa kansainvälistä yhteistoimintaa, jonka syntymisessä Euroopan unionilla on keskeinen rooli. 3.22. Raja-alueiden kehittämiseksi tarvitaan monien eri tahojen yhteistoimintaa. Hankkeiden ja kehittämissuunnitelmien rahoituksessa kaikilla Euroopan raja-alueilla asianomaisilla valtioilla on Euroopan Unionin ohella keskeinen merkitys. Itse raja-aluetoiminnan toteutuksessa on kuitenkin erityisesti korostettava raja-alueiden omaa roolia. 3.23. Kokemukset raja-alueyhteistyöstä eri puolilta Eurooppaa osoittavat, ettei menestyksekäs raja-alueyhteistyö synny keskushallinnon määräyksestä, vaan sen täytyy kehittyä itse raja-alueilta nousevana kehityksenä. Raja-alueyhteistyön on oltava madollisimman itsenäistä kuitenkin siten, että sillä on valtiotason hyväksyntä. 3.24. Raja-alueyhteistyön tuloksellinen toteuttaminen myös EU:n ja Venäjän raja-alueella edellyttää sitä, että käytännöllinen vastuu varsinkin toiminnan sisällöstä ja toimenpiteistä on alueellisilla ja paikallisilla viranomaisilla. Rajaseutuväline 3.25. Euroopan unionin maaulkorajoista Suomen ja Venäjän välinen raja oli Suomen ensimmäisen jäsenyysvuoden ajan ainoa unionin raja-alue, jolla ei ole ollut käytettävissään unionin rajaseutupolitiikan välinettä. Alueiden komitea pitää merkittävänä äskettäin tehtyä Tacis-asetuksen muutosta näiltä osin. 3.26. Käytännön toiminnan kannalta on tärkeätä huolehtia siitä, että uudesta Tacis-Interreg -välineestä kehitetään joustava ja tehokkaasti toimiva rajaseutujärjestelmä EU-Venäjä-yhteistyöhön. On tärkeätä, että se antaa eri unionin jäsenmaista tuleville toimijoille mahdollisuuksia yhteisen raja-alueen hyödyntämiseen. Paikallishallinnon kehittäminen avainasemassa 3.27. Venäjän siirtymisessä demokratiaan ja markkinatalouteen tärkeäksi kysymykseksi muodostuu se, kuinka Venäjä onnistuu pyrkimyksessään luoda toimiva eurooppalaismallinen paikallishallinnon järjestelmä. Tässä mielessä yksittäisten jäsenvaltioiden ja EU:n kokonaisuudessaan tulisi keskittää huomiotaan tukeakseen paikallis- ja aluehallintojärjestelmän kehittymistä Venäjällä. Käytännön kehitystyössä vaikeissa olosuhteissa juuri toimivan alue- ja paikallishallinnon merkitys on keskeinen. Tacis-järjestelmän kehittäminen 3.28. Yhteiskunnallisen vakauden ja taloudellisen kehityksen käynnistyminen Venäjällä on tärkeätä koko maanosamme kannalta. Tästä syystä Euroopan unioni onkin pyrkinyt mm. Tacis-ohjelmalla suotuisan kehityksen vahvistamiseen. 3.29. Vuonna 1991 käynnistetty Tacis-ohjelma on luonteeltaan teknistä apua: koulutusta, konsultointipalveluita, kannattavuusselvityksiä ja neuvontaa. Ohjelman avulla on pyritty luomaan tarvittavia puitteita ja rakenteita toimivalle markkinataloudelle sekä parantamaan edellytyksiä investoinneille. 3.30. Edellä kuvatussa tarkoituksessa Tacis-ohjelma onkin toiminut hyvin. Koulutusta on toteutettu, mittavia konsulttiselvityksiä ja suunnitelmia on laadittu sekä määritelty tulevaisuuden kehittämispainopisteitä. Alueiden komitea toteaa, että Tacis-ohjelman tulevaisuus liittyy oleellisesti Venäjän demokratisoitumiskehitykseen. 3.31. Tästä eteenpäin Euroopan unionin on Venäjä-ohjelmissaan keskityttävä siihen, miten suunnitelmien käytännön toteutuksissa päästäisiin eteenpäin. Uusien suunnitelmien jatkuvalla laatimisella ei synny merkittävää lisäarvoa, markkinatalouden ja demokratian toteutuminen ei edisty, eikä taloudellinen toimeliaisuus elvy, ellei suunnitelmia tavalla tai toisella päästä toteuttamaan myös käytännössä. 3.32. Keskipitkällä aikavälillä Tacis-järjestelmän kehittäminen Välimeren alueella toteuttavan Meda-ohjelman kaltaiseksi monipuolisemmaksi ohjelmakokonaisuudeksi tulisi selvittää. 3.33. Jo tässä vaiheessa tulisi harkita Tacis-järjestelmän uudelleen arviointia siten, että painopistettä siirrettäisiin konsulttiselvitysten laatimisesta ja muusta sinänsä tärkeästä teknisluonteisesta avusta hankkeiden käytännön toteutukseen. Uudistettu Tacis-säädöstö antaa mahdollisuuden suunnata 10 prosenttia koko avustusvolyymista hankkeiden toteutukseen. Tämän osuuden asteittainen kasvattaminen vähintään :een on alueiden komitean mielestä perusteltua. 3.34. Tacis-ohjelman suuruus vuosina 1991 1995 oli yhteensä yli 2 miljardia ecua. Venäjälle tästä on suuntautunut noin kolmannes, mutta vain marginaalisia määriä luoteis-Venäjän alueille. 3.35. Unioniin rajoittuva luoteis-Venäjän alue hyväksyttiin Tacis-ohjelman uudeksi ensisija-alueeksi syyskuussa 1995. Kolmivuotisen ohjelman suuruus on 28 miljoonaa ecua, eli vain noin 1,5 prosenttia koko Tacis-rahoituksesta. 3.36. Luoteis-Venäjän ongelmien kehittämistarpeiden laajuuden ja toisaalta yhteisen raja-alueen vaatimukset huomioon ottaen unionin tulisi suunnata Tacis-rahoituksesta merkittävästi suurempi osuus luoteisen Venäjän-alueilla. 3.37. Tacis-ohjelmaa koskeva uusi asetus on äskettäin saatettu voimaan, niin kuin tämän lausunnon valmisteluun liittyen valiokunta 1 on aikaisemmin esittänyt. Asetukseen on sisällytetty kolme uutta asiakokonaisuutta: 1) ympäristö; 2) rajaseutuyhteistyö sekä 3) Tacis-ohjelmien ja Interreg-ohjelmien yhteensovittaminen rajaseutuyhteistyön välineeksi. Vapaatalousalueen perustaminen 3.38. Etelä-Karjala ja Saimaan kanavan alue on maantieteellisen sijaintinsa vuoksi erityisen varteenotettava alue kaupallis-taloudellisen yhteistoiminnan kehittämisessä Venäjän rajan yli. 3.39. Pietarin kaupungin ja sitä ympäröivän Leningradin alueen n. 7 miljoonan asukkaan väestö Suomen rajan välittömässä läheisyydessä sijaitsevana markkinapotentiaalina, kaksi maantieylityspaikkaa ja Saimaan kanava, joka yhdistää alueen Itämereen sekä rautatieyhteys rajan yli, ovat lisänneet kanava-alueen ja Lappeenrannan kaupungin kiinnostavuutta rajaliikenteen solmukohtana sekä teollisen tuotannon ja kaupallisen toiminnan alueena. Kysymys erillisen vapaatalousvyöhykkeen perustamisesta on noussut esille molemmin puolin rajaa, Viipurin piirin alueella Venäjällä ja Suomen puolella Etelä-Karjalassa. 3.40. Vapaatalousvyöhykkeen perustaminen joko rajan Suomen puoleiselle alueelle tai rajavyöhykkeelle molemmin puolin rajaa olisi merkittävä edistysaskel kaupallistaloudellisten ja kulttuurisuhteiden kehittämiseksi. Se loisi uusia edellytyksiä erityisesti Itämeren alueen yhteistyöverkostojen muodostumiselle ja alueen vaikeiden ympäristöongelmien ratkaisemiseksi. 3.41. Vapaatalousalueen muodostaminen Suomeen ja Venäjän raja-alueelle kuitenkin edellyttää kaikissa tapauksissa laajaa selvitystyötä mm. verotus- ja työlainsäädäntöä koskevista muutostarpeista. 4. Alueiden komitean suositukset 4.1. Alueiden komitea esittää, että komissio ryhtyy välittömästi laatimaan Euroopan unionin pohjoista ulottuvuutta käsittelevää periaate- ja toimintaohjelmaa. 4.2. Alueiden komitean mielestä ohjelmassa tulisi: a) käsitellä unionin pohjoisilla alueilla, Ruotsissa ja Suomessa, toteutettavan alue- ja rakennepolitiikan tavoitteita; b) määritellä pohjoisista erityisolosuhteista johtuvat ympäristöpolitiikan tavoitteet ja niiden toteuttamiseksi tarvittavat välineet; c) määritellä ne yleiset periaatteet, kuinka pohjoisen ulottuvuuden erityispiirteet perifeerinen sijainti, laaja pinta-ala ja harva asutus sekä poikkeukselliset ilmasto-olosuhteet tulee ottaa huomioon unionin toiminnassa siten, että alueiden ja kuntien tasavertaiset toimintaedellytykset turvataan; d) tehdä ehdotukset perifeeristen alueiden ja kuntien kanssakäymisen edistämiseksi unionin muiden alueiden kanssa; e) kehittää ohjelma, jolla edistetään pohjoisiin olosuhteisiin kehitettyjen tekniikoiden ja toimintamallien laajempaa hyödyntämistä harvan asutuksen ja vaikeiden ilmasto-olosuhteiden alueilla; f) määritellä toimenpiteet, joiden avulla voidaan edistää Euroopan unionin jäsenmaiden ja Venäjän federaation kaupallis-taloudellisen, poliittisen ja kulttuuriyhteistyön toteuttamista unionin ja Venäjän yhteistä raja-aluetta hyödyntäen; g) käsitellä niitä toimintalinjoja, joilla käynnissä olevaa Barentsin yhteistyötä voitaisiin kehittää ja edistää Barents-ohjelmien hankkeiden käytännön toteuttamista. 4.3. Alueiden komitea ehdottaa edelleen, että rajaseutuyhteistyön toteuttamisessa Venäjän suuntaan komissio ottaisi mahdollisimman nopeasti huomioon seuraavat suositukset: a) Tacis-asetuksen muutos, jolla ympäristökysymykset ja rajaseutuyhteistyö on otettu ohjelmaan uusina asiakokonaisuuksina, sekä mahdollistettu Tacis- ja Interreg-ohjelmien yhteensovittaminen pohjoisilla raja-alueilla käytettäväksi rajaseutuvälineeksi, on äskettäin saatettu voimaan. Jotta Tacis-Interreg voi toimia yhtä tuloksellisesti kuin Phare-Interreg KIE-maiden osalta, tulee käytännön rajaseutuyhteistyössä varmistaa rajan läheisten alueiden itsensä osallistuminen toimenpiteiden suunnitteluun ja toteutukseen. b) Tacis-ohjelmaa sovellettaessa tulee sallia mahdollisuus käyttää varoja myös investointeihin erityisesti rajanläheisyydessä. Ensisijaisia investointikohteita ovat rajanylityspaikat sekä niihin liittyvät perusrakenteet ja palvelut. c) Tacis-ohjelman rahoitusosuudesta nykyistä merkittävästi suurempi osuus tulee suunnata itse toimenpiteiden rahoitukseen ja laadittujen suunnitelmien toteuttamiseen. Alueiden komitea pitää perusteltuna, että koko avustusvolyymista suunnattaisiin asteittain hankkeiden toteutukseen. d) Demokraattisen paikallishallinnon kehittämisen tukeminen ja paikallishallinnon viranomaisten yhteistyön edistäminen tulee ottaa yhdeksi EU:n Venäjä-ohjelmien painopistealaksi. e) Venäjään suunnattujen EU:n ohjelmien toimeenpanosäädöksiä sekä sopimus- ja hankintasäädöksiä on tarkistettava siten, että pienehköjä paikallishallinnon yhteistyöhankkeita voidaan toteuttaa ilman julkista kilpailumenettelyä. f) Luoteis-Venäjän sekä Pietarin alueet tulee sisällyttää pitkäaikaisesti Tacis-ohjelman painopistealueeksi. Paikallishallinnon edustus tulee turvata yhteistyöohjelmien valmistelussa ja niiden toteutuksen seurannassa. g) Koska toimivan yritysverkoston muotoutuminen luoteis-Venäjän alueelle on alueen taloudellista ja muuta kehitystä ajatellen keskeinen kysymys, ja koska Venäjän poikkeuksellisen korkean maariskin vuoksi pienen ja keskisuuren yritystoiminnan kehittämiseen tarkoitettua riskirahoitusta ei käytännössä ole olemassa, tulee joko EJKP- tai Tacis-järjestelmän kautta osoittaa 50 milj. ecun suuruinen vuosittainen lainarahoitusosuus luoteisen Venäjän alueen pienen ja keskisuuren yritystoiminnan investointi- ja kehittämistoimintaan. h) Alueiden komitean mielestä vapaatalousvyöhykkeen muodostaminen Suomen ja Venäjän rajan läheisyyteen Saimaan kanavan Lappeenrannan alueelle voisi merkittävästi edistää kulttuuri-, talous-, ja ympäristöyhteistyötä EU:n ja Venäjän yhteisellä raja-alueella. Euroopan unionin tulisi alueiden komitean mielestä edistää vapaatalousvyöhykkeen perustamista koskevaa selvitystyötä ja osallistua siihen. 4.4. Hyväksyttyään tämän lausunnon alueiden komitea kehottaa komitean puheenjohtajaa ja hallitusta aloittamaan keskustelut Euroopan unionin aluepolitiikasta ja raja-alueyhteistyöstä vastaavien komission tahojen kanssa lausuntoon sisältyvien esitysten täytäntöönpanosta ja jatkovalmistelusta. Bryssel, 12. kesäkuuta 1996. Alueiden komitean puheenjohtaja Pasqual MARAGALL i MIRA