Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi yleisestä tuoteturvallisuudesta /* KOM/2000/0139 lopull. - COD 2000/0073 */



Virallinen lehti nro C 337 E , 28/11/2000 s. 0109 - 0121



2000/0073 (COD) CORRIGENDUM Annule et remplace le document KOM(2000) 139 final du 29.3.2000. Soulignements ajoutés. Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI yleisestä tuoteturvallisuudesta (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Johdanto 2. Ehdotuksen syyt, tavoitteet ja tärkeimmät muutokset 3. Toissijaisuusperiaate 4. Taloudelliset näkökohdat sekä vaikutukset pieniin ja keskisuuriin yrityksiin 5. Kuuleminen 6. Ehdotuksen sisältö 1. Johdanto Yleistä tuoteturvallisuutta koskeva neuvoston direktiivi 92/59/ETY annettiin 29. kesäkuuta 1992, ja jäsenvaltioiden piti panna se täytäntöön viimeistään 29. kesäkuuta 1994. Direktiivi perustuu perustamissopimuksen 100 a artiklaan (nykyinen 95 artikla), ja se annettiin - yhdessä Euroopan parlamentin kanssa - ennen Maastrichtin sopimuksen voimaantuloa. Direktiivin 16 artiklassa todetaan seuraavasti: "Neljän vuoden kuluttua 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päivästä neuvoston on komission saatujen kokemusten nojalla antaman selostuksen perusteella päätettävä, onko tätä direktiiviä muutettava, erityisesti niin että laajennetaan 1 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklan a kohdassa määriteltyä soveltamisalaa, ja onko V osaston säännöksiä muutettava." Komissio on tarkastellut ja arvioinut perusteellisesti direktiivin täytäntöönpanoa ja käytännön soveltamista. Euroopan parlamentille ja neuvostolle on annettu erillinen raportti tarkastelun tuloksista. Lisäksi siitä on yksityiskohtaiset tiedot tutkimusraportissa, jonka on laatinut komission toimeksiannosta Leuvenin katolisen yliopiston kuluttajalainsäädännön keskus (raportti on saatavilla netistä osoitteesta http://europa.eu.int/comm/dgs/health_consumer/index) . Kuluttajien terveyden suojelun ja turvallisuuden parantaminen kuuluu komission ensisijaisiin poliittisiin päämääriin. Tähän ehdotukseen liittyy toimia, jotka osaltaan edistävät tämän tavoitteen saavuttamista. Yleisestä tuoteturvallisuudesta annettu direktiivi ja muut tuoteturvallisuuteen liittyvät direktiivit ovat luoneet korkeatasoisen kuluttajasuojan Euroopan unioniin. Viimeaikaiset elintarvikealan ongelmat ja teollisuustuotteiden turvallisuudessa todetut puutteet ovat osoittaneet, että nykyistä lainsäädäntöä on syytä tiukentaa. Tähän mennessä saatujen kokemusten mukaan direktiivin säännöksissä on joitakin heikkouksia, jotka ovat vaikeuttaneet direktiivin tavoitteiden toteutumista. Lisäksi on tullut esiin eräitä kuluttajasuojaan liittyviä seikkoja, joita nykyisessä direktiivissä ei riittävästi käsitellä. Kuluttajille sattuneista tapaturmista yhdenmukaista tietoa Euroopasta keräävän EHLASS-järjestelmän (kotona ja vapaa-aikana sattuneiden tapaturmien seurantajärjestelmän) [1] tilastot osoittavat, että kotona ja vapaa-aikana sattuu paljon tapaturmia, joista osa liittyy kulutustavaroiden käyttöön. Esimerkiksi vuonna 1996 Euroopan unionissa sattui kotona ja vapaa-aikana 83 000 kuolemaan johtanutta tapaturmaa. Työpaikallaan kuolee vuosittain noin 6 000 ihmistä ja liikenneonnettomuuksissa 45 000. Kotona ja vapaa-ajalla sattuneet tapaturmat ovat yleisin kuolinsyy alle 35-vuotiaiden ikäryhmässä. On kuitenkin syytä todeta, että näihin lukuihin sisältyy myös sellaisia tapaturmia, joihin ei välttämättä liity tässä direktiivissä tarkoitettuja vaarallisia tuotteita. [1] Nykyään osa henkilövahinkojen ehkäisemistä koskevaa toimintaohjelmaa (1999-2003). Elintarviketurvallisuudesta on olemassa yhteisön erityislainsäädäntöä. Tällä hetkellä elintarviketurvallisuudesta vastaavat samat viranomaiset, jotka huolehtivat myös muiden kulutustavaroiden turvallisuudesta. Elintarvikkeiden turvallisuutta käsittelevässä valkoisessa kirjassa todetaan, että ehdotettu Euroopan elintarvikeviranomainen auttaa tulevaisuudessa komissiota kaikissa elintarvikkeisiin liittyvissä tuoteturvallisuusasioissa. Erityisesti elintarvikkeita koskevat ilmoitukset, jotka nykyään tehdään nopeaa tietojenvaihtojärjestelmää (Rapex) käyttäen, suunnitellaan siirrettäväksi Euroopan elintarvikeviranomaisen hoidettavaksi. Näin ollen yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin soveltamisala kapenee. Tässä esitetyssä ehdotuksessa direktiivin tarkistamiseksi on pyritty ottamaan tarvittavissa määrin huomioon edellä mainitussa 16 artiklassa tarkoitetut seikat sekä raportissa esiin tulleet heikkoudet ja lisätarpeet. Tarkistamisen tavoitteena on edistää kuluttajien terveyden ja turvallisuuden korkeatasoisen suojelun toteutumista. Nykyisen tuoteturvallisuusdirektiivin tavoitteet ja soveltamisala Direktiivillä säännellään kulutustavaroiden turvallisuutta, ja sen tavoitteena on varmistaa, että markkinoilla olevat tuotteet ovat turvallisia. Soveltamisalaan kuuluvat kuluttajille tarkoitetut tuotteet tai kuluttajien todennäköisesti käyttämät tuotteet, jotka toimitetaan elinkeinotoiminnan yhteydessä. Tähän sisältyvät uudet, käytetyt tai kunnostetut tuotteet - antiikkitavaroita ja ennen käyttöä korjattavia tai kunnostettavia tuotteita lukuun ottamatta - sillä edellytyksellä, että toimittaja ilmoittaa tästä kuluttajalle. Direktiivissä annetaan yleinen määritelmä 'turvallisesta tuotteesta'. Direktiivin yleisenä tavoitteena on yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden toimenpiteet, joiden tarkoituksena on säätää yleisestä velvollisuudesta markkinoida ainoastaan turvallisia tuotteita. Näin pyritään turvaamaan johdonmukainen ja korkea kuluttajan terveyden suojelun taso koko EU:ssa ja sisämarkkinoiden moitteeton toiminta. Direktiivin johdanto-osan mukaan tarvitaan laaja-alaista lainsäädäntöä, joka kattaa myös tuotteet, joihin ei sovelleta yhteisön alakohtaista erityislainsäädäntöä, ja joka "kattaa myös nykyisessä tai tulevassa erityislainsäädännössä olevat aukot". Direktiivillä on näin ollen tarkoitus täydentää yhteisön alakohtaista lainsäädäntöä, jotta - katettaisiin tuotteet, jotka eivät kuulu alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan - katettaisiin myös tuotteet, jotka kuuluvat (nykyisen ja tulevan) alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan niiden riskiluokkien, turvallisuusnäkökohtien sekä hallinto- ja valvontavaatimusten osalta, joita alakohtaisessa lainsäädännössä ei käsitellä. Direktiivin johdanto-osassa kuitenkin selvennetään, että jos yhteisön lainsäädännössä on jäsenvaltioiden lainsäädäntöä yhdenmukaistavia säännöksiä tuoteturvallisuuteen liittyvistä velvoitteista, elinkeinonharjoittajille ei pitäisi asettaa tällaisten säännösten soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden markkinoille saattamista koskevia lisävelvoitteita. Tämä koskee yleensä "uuden lähestymistavan" mukaisten direktiivien soveltamisalaan kuuluvia tuotteita. Direktiivin 1 artiklassa todetaan lisäksi seuraavasti: "Jos yhteisön lainsäädännön erityis-säännöksissä on ainoastaan tiettyjä kyseisten tuotteiden turvallisuuteen tai niiden aiheuttamaan vaaraan liittyviä seikkoja koskevia säännöksiä, kyseisiä säännöksiä sovelletaan tällaisiin tuotteiden turvallisuutta tai niiden aiheuttamaa vaaraa koskeviin seikkoihin." Direktiivin pääsisältö Lyhyesti sanottuna direktiiviin 92/59/ETY sisältyvät seuraavat tärkeimmät säännökset: Tuottajien velvollisuutena on - saattaa vain turvallisia tuotteita markkinoille - antaa kuluttajille asianmukaista tietoa tuotteeseen liittyvien riskien arvioimiseksi - toteuttaa toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että tuottajat saavat tietoa toimittamiensa tuotteiden aiheuttamista riskeistä, ja toimia riskien estämiseksi, tarvittaessa myös vetää tuotteet markkinoilta. Jakelijoiden velvollisuutena on - olla jakelematta tuotteita, jotka he tietävät tai heidän pitäisi tietää vaarallisiksi - osallistua jakelemiensa tuotteiden turvallisuuden valvontaan ja toimiin, joilla estetään tuotteiden aiheuttamat riskit. Tuoteturvallisuuden arviointiperusteiden määrittely ja päätös edellytyksistä, joiden vallitessa tuotetta voidaan pitää turvallisena: - tuotteiden, jotka ovat sen jäsenvaltion lainsäädännön erityissäännösten mukaisia, jossa niitä pidetään kaupan, katsotaan olevan yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen mukaisia - muulloin tuotteen turvallisuus arvioidaan ottaen huomioon eurooppalaiset tai kansalliset vapaaehtoiset standardit, yhteisön tekniset määritelmät, hyviä toimintatapoja koskevat ohjeet, senhetkinen tiedon taso ja kuluttajien odotukset. Jäsenvaltioiden velvollisuutena on - toteuttaa toimia, joilla saadaan tuottajat ja jakelijat noudattamaan niiden velvollisuuksia. Näihin toimiin kuuluu erityisesti sellaisen markkinoiden valvontaviranomaisen perustaminen ja nimeäminen, jolla on toimivalta toteuttaa erilaisia valvonta- ja täytäntöönpanotoimia ja määrätä sanktioita, jos direktiivin velvoitteita ei ole noudatettu. - ilmoittaa komissiolle toimenpiteistä, joita ne ovat toteuttaneet tuotteiden markkinoinnin rajoittamiseksi tai niiden vetämiseksi pois markkinoilta. Ilmoituksen jälkeen komissio tutkii toimenpiteen syyt ja ilmoittaa kaikille jäsenvaltioille, jos toimenpide sen mielestä on perusteltu. - varmistaa, että jäsenvaltioiden virkamiehet ja virastot eivät paljasta salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvia tietoja, joita he ovat saaneet direktiivin täytäntöönpanoa varten. Poikkeuksena ovat tuotteen turvallisuuteen liittyvät tiedot, jotka on julkistettava ihmisten terveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi. Tämä koskee myös komission virkamiehiä. Nopean tietojenvaihtojärjestelmän (Rapex) perustaminen vakavan ja välittömän vaaran aiheuttavia tuotteita varten Jos jäsenvaltio toteuttaa tai aikoo toteuttaa kiireellisiä toimenpiteitä ehkäistäkseen, rajoittaakseen tai asettaakseen erityisehtoja sellaisten tuotteiden markkinoinnille tai käytölle, joista aiheutuu vakava ja välitön vaara, sen on Rapex-järjestelmän mukaisesti ilmoitettava tästä komissiolle, joka puolestaan ilmoittaa muille jäsenvaltioille. Järjestelmän toiminnasta annetaan yksityiskohtaisia määräyksiä direktiivin liitteessä. Yhteisön laajuisiin toimenpiteisiin liittyvät menettelyt Komissio, jota avustaa komitea, voi hyväksyä - tiettyjen menettelyä koskevien ehtojen mukaisesti - väliaikaisia yhteisön laajuisia toimenpiteitä sellaisten tuotteiden osalta, joista aiheutuu vakava ja välitön vaara. Komitea Sääntelykomitean tehtävänä on avustaa komissiota liitteeseen tehtävissä, Rapex-menettelyitä koskevissa muutoksissa ja yhteisön toimenpiteiden hyväksymisessä kiireellisissä tilanteissa. Raportti yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin täytäntöönpanosta Direktiivin 92/59/ETY 16 artiklassa viitataan direktiivin tarkistamisen osalta direktiivin soveltamisalaan (1 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan a kohta) sekä kiireellisiin tilanteisiin ja toimenpiteisiin yhteisön tasolla (V osasto). Komissio päätti tehdä ehdotuksen direktiivin tarkistamisesta myöhemmin, jotta direktiivin soveltamisesta saataisiin enemmän kokemusta, jotta tarkistusehdotus voitaisiin valmistella paremmin ja etenkin jotta yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin täytäntöönpanoa koskeva selvitys saataisiin valmiiksi sitä ennen. Kuten edellä jo todettiin yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin oikeudellista ja käytännön soveltamista käsittelevä tutkimus valmistui lokakuussa 1999. Tutkimuksen teki Leuvenin yliopiston kuluttajalainsäädännön keskus, ja siinä käsiteltiin muun muassa direktiivin ongelma-alueita ja muutostarpeita. Tutkimus kattoi Euroopan unionin kaikkien jäsenvaltioiden lisäksi ETA-maista Norjan ja Islannin. Komissio on kuullut lukuisia tahoja direktiivin tarkistamisesta. Tätä käsitellään tarkemmin jäljempänä 5 kohdassa. Komissio on arvioinut direktiivin yhden merkittävän osan, Rapex-järjestelmän toimintaa tekemällä haastatteluja kaikissa jäsenvaltioissa. Arvioinnin tulokset on esitetty komission raportissa Euroopan parlamentille ja neuvostolle direktiivin soveltamisesta saaduista kokemuksista. 2. Ehdotuksen syyt, tavoitteet ja tärkeimmät muutokset Direktiivin tavoitteena oli luoda laaja-alainen lainsäädäntökehys, jolla täydennetään eri alojen tuoteturvallisuudesta annettua yhteisön lainsäädäntöä. Direktiivin lähestymistapa on osoittautunut perustavilta osiltaan oikeaksi eikä sitä tarvitse merkittävästi muuttaa. Direktiivin tavoitteisiin ei kuitenkaan ole täysin päästy, koska eräät sen säännöksistä ovat epäselviä, heikkoja tai puutteellisia. Seuraavassa käsitellään yksilöidyt tarkistustarpeet ja tarkistuksen tavoitteet. 2.1. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin suhde yhteisön alakohtaiseen lain-säädäntöön Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tavoitteena oli luoda kaikki kulutustavarat kattava laaja-alainen lainsäädäntökehys, jota sovellettaisiin niihin tuotteisiin, joista ei ole erityistä yhteisön lainsäädäntöä. Samalla tavoitteena oli korjata erityislainsäädännön puutteet. Kuten edellä todettiin, yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi sisältää kulutustavaroiden yleisen turvallisuusvaatimuksen ohella lisävaatimuksia valmistajille ja jakelijoille sekä säännöksiä valvonnasta ja täytäntöönpanosta, ilmoitusjärjestelmistä (erityisesti Rapex-järjestelmästä) ja erityistapauksissa toteutettavista yhteisön toimista. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin soveltamisesta laaditusta raportista käy ilmi, että direktiivin joidenkin säännösten soveltaminen alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin on ollut epävarmaa ja siihen on liittynyt ristiriitoja tai tiedon puutetta. Jotkin jäsenvaltiot ovat katsoneet, etteivät tietyt yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin säännökset koske alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvia tuotteita, vaikka alakohtaisessa lainsäädännössä ei olisikaan vastaavia säännöksiä. Useissa yhteisön direktiiveissä, joissa asetetaan vaatimukset tietyille tuoteryhmille, ei aseteta yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin 3 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisia vaatimuksia valmistajille ja jakelijoille eikä säännöksiä markkinoiden valvonnasta, ilmoittamisesta nopean tietojenvaihtojärjestelmän kautta tai yhteisön kiireellisistä toimenpiteistä. Tämän vuoksi yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tulkitseminen alakohtaisen lainsäädännön täydennykseksi on johtanut tilanteeseen, jossa merkittäviä tuoteturvallisuuden osatekijöitä ei käsitellä yhtenäisellä tavalla koko unionissa. Tämä tilanne on korjattava, ja näiden seikkojen osalta yleiseen tuoteturvallisuusdirektiiviin on välttämätöntä tehdä parannuksia, tiukennuksia ja lisäyksiä. Jotta muutokset olisivat tehokkaita, on varmistettava, että niitä sovelletaan kaikkiin kulutustavaroihin. Direktiivin 1 artiklan epäselvää sanamuotoa on muutettava siten, että yleisen tuote-turvallisuusdirektiivin soveltaminen eri tapauksiin on selvää ja oikeudelliselta kannalta varmaa. Tilannetta on selkeytettävä seuraavasti: - Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin kaikkia säännöksiä sovelletaan niihin kulutustavaroihin, joiden turvallisuudesta ei säädetä yhteisön alakohtaisessa lainsäädännössä. - Jos tuote kuuluu yhteisön alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan, alakohtaisen lainsäädännön säännökset korvaavat yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen, turvallisen tuotteen määritelmän ja vaatimustenmukaisuus-edellytykset. Jos alakohtaiset säännökset kattavat vain osan tuotteen turvallisuus-näkökohdista, sovelletaan tuotteeseen näiltä osin yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin yleistä turvallisuusvaatimusta, turvallisen tuotteen määritelmää ja vaatimusten-mukaisuusedellytyksiä. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin kaikkien muiden säännösten kuin yleisen turvallisuusvaatimuksen (eli lyhyesti sanottuna lisävaatimuksista valmistajille ja jakelijoille, markkinoiden valvonnasta, Rapex-järjestelmästä ja yhteisön tason toimenpiteistä annettujen säännösten) soveltaminen ei rajoita alakohtaisen lainsäädännön erityissäännösten soveltamista. - Yhteisön lainsäädäntö, jonka tavoitteena on ollut kokonaisturvallisuus (lainsäädäntö, jolla yhdenmukaistetaan kaikki jonkin tuoteryhmän kannalta asiaankuuluviksi katsottavat turvallisuusvaatimukset), sekä erityisesti uuden lähestymistavan mukaiset direktiivit ovat jo luonteeltaan sellaisia, että ne asettavat turvallisuusvaatimukset kaikille tuotteen turvallisuuden varmistamisessa huomioon otettaville osatekijöille. Näiden vaatimusten mukaisia tuotteita on voitava levittää vapaasti sisämarkkinoilla, ja niihin on sovellettava näitä tuotteita koskevissa direktiivissä säädettyjä vaatimusten-mukaisuuden arviointimenettelyjä. Tämän vuoksi kyseiset olennaiset turvallisuus-vaatimukset ovat ainoita turvallisuusvaatimuksia, joita näiden direktiivien alaan kuuluviin tuotteisiin sovelletaan. Tällaisiin tuotteisiin ei sovelleta yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin yleistä turvallisuusvaatimusta, turvallisen tuotteen määritelmää eikä vaatimustenmukaisuusedellytyksiä. Kuten edellä, yleisen tuote-turvallisuusdirektiivin muita säännöksiä sovelletaan myös tässä tilanteessa sen kuitenkaan rajoittamatta alakohtaisessa lainsäädännössä samoille osatekijöille asetettujen erityisvaatimusten soveltamista. 2.2. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin soveltamisala Direktiivin nykyisen sanamuodon mukaisesti direktiivin soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan elinkeinotoiminnan yhteydessä toimitetut kuluttajien käytettäviksi tarkoitetut tuotteet tai tuotteet, joita kuluttajat todennäköisesti käyttävät. Palvelujen sisällyttämistä direktiivin soveltamisalaan on ehdotettu, ja asiaa on tutkittu. Palvelut ovat yhä merkittävämpi osa sisämarkkinoita, ja joihinkin palveluihin liittyy merkittäviä turvallisuusnäkökohtia. Eräät jäsenvaltiot ovat ottaneet palvelut mukaan lainsäädäntöönsä, jolla direktiivi 92/59/ETY on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Aiheesta käydyt keskustelut ovat osoittaneet, että asia on tärkeä ja että on kiireellisesti harkittava yhteisön toimia palvelujen turvallisuuden varmistamiseksi. Komissio on alkanut valmistella tätä koskevia ehdotuksia mahdollisimman pikaisesti. Meneillään olevan työn tavoitteena on yksilöidä etusijalle asetettavat alat ja paras toimintatapa, jota käytetään yhteisön toimissa palvelujen turvallisuuden varmistamiseksi (yleinen lainsäädäntökehys vai alakohtainen lainsäädäntö; turvallisuusvaatimuksiin, valmistajien vastuuseen vai molempiin perustuva lähestymistapa jne.). Tässä vaiheessa, kun selvitystyö on vielä kesken, ehdotetaan, että yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin soveltamisalaa laajennetaan kattamaan ainoastaan palveluihin liittyvät tuotteet. Tällaisia tuotteita ovat - tuotteet, jotka toimitetaan kuluttajille tai joita kuluttajat käyttävät palvelun aikana - tuotteet, joita käytetään palvelun tuottamiseen, kuluttajien turvallisuuteen olennaisesti liittyvien näkökohtien osalta. Molemmissa tapauksissa kyseessä ovat merkittävät turvallisuustekijät, jotka tulevat yhä tärkeämmiksi palvelualan kasvaessa (esimerkiksi matkailupalvelut, kuntokeskukset jne.). Direktiivin soveltamisalaa on selvennettävä, jotta varmistetaan, että direktiivin vaatimukset kattavat myös tuotteet, joita ei ole tarkoitettu kuluttajille mutta joita he luultavasti käyttävät kohtuullisen ennakoitavissa olosuhteissa. Tavoitteena on välttää erityisesti sellainen tilanne, jossa ammattikäyttöön tarkoitetut tuotteet päätyvät kuluttajamarkkinoille ilman asianmukaisia muutoksia ja turvallisuus- ja valvontatoimenpiteitä. 2.3. Valmistajille ja jakelijoille asetetut vaatimukset Kuten edellä todettiin, yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä asetetaan vaatimuksia valmistajille ja eräitä muita vaatimuksia jakelijoille. Kokemukset ovat osoittaneet, että näitä vaatimuksia on syytä täydentää tietyiltä osin. Joissakin tapauksissa valmistajat ja jakelijat voivat todeta testien tai turvallisuusarviointien perusteella tai päätellä saatuaan valituksia ja tutkittuaan ne tai saatuaan ulkopuolista tietoa, että heidän toimittamansa tuotteet ovat vaarallisia, ja ryhtyvät toimiin kuluttajille aiheutuvien vaaratilanteiden ehkäisemiseksi. Tällaisissa tapauksissa valmistajien ja jakelijoiden on joissakin EU:n ulkopuolisissa maissa (etenkin Yhdysvalloissa ja Australiassa) pakko välittömästi ilmoittaa asiasta ja toteutetuista toimenpiteistä viranomaisille. Nämä tiedot voivat olla hyvin tärkeitä markkinoita valvoville viranomaisille, jotka voivat siten jäljittää kyseiset tuotteet, tarkastaa aiheutuuko muista tuotteista samanlaisia vaaratilanteita, ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin ja tiedottaa tarvittaessa asiasta muiden jäsenvaltioiden viranomaisille. Yhteisön lainsäädännössä ja useiden jäsenvaltioiden lainsäädännössä ei kuitenkaan velvoiteta ilmoittamaan asiasta viranomaisille tällaisessa tilanteessa. Ilmoitusvelvollisuus on liitettävä yleiseen tuoteturvallisuusdirektiiviin, jotta yhteisön markkinoiden valvontaa voidaan tehostaa. Tilanteet, joissa ilmoitus on tehtävä, samoin kuin ilmoituksen sisältö on määriteltävä selvästi, jotta elinkeinonharjoittajille ja hallinnolle ei aiheudu ilmoituksista kohtuutonta taakkaa. Viime aikojen tapahtumat ovat osoittaneet, miten tärkeää on tiivis ja tehokas yhteistyö valmistajien, jakelijoiden ja kansallisten viranomaisten välillä etenkin kriisien hallinnassa. Yhteistyö on erittäin tärkeää, jotta vaaralliset tuotteet saadaan hätätilanteissa nopeasti jäljitettyä ja poistettua markkinoilta. Tällaisissa tapauksissa valmistajilla ja jakelijoilla on oltava yleinen velvollisuus toimia yhteistyössä viranomaisten kanssa koko yhteisön alueella. Lisäksi on suunniteltava menettelyt, joiden avulla elinkeinonharjoittajien ja viranomaisten väliset tuoteturvallisuutta koskevat yhteydenotot voidaan hoitaa helposti. Yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä säädetään, että valmistajien on poistettava vaaralliset tuotteet markkinoilta, jos se on välttämätöntä kuluttajien suojelemiseksi. Tällöin jakelu-ketjussa jo olevat tuotteet poistetaan kauppojen hyllyiltä. Kauppojen varastoissa olevia tuotteita ei saa myydä eikä poistaa varastosta. Tuotteet, jotka eivät ole vielä jakeluketjussa, on pidettävä valmistajien tai maahantuojien varastoissa. Yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä ei kuitenkaan säädetä, että valmistajien ja jakelijoiden olisi varmistettava, että kuluttajat palauttavat heille myydyn tai toimitetun vaarallisen tuotteen, ja korvattava tuote toisella tuotteella, korjattava se tai palautettava tuotteesta maksettu hinta. Joissain tapauksissa on lisäksi välttämätöntä, että valmistajat varoittavat kuluttajia vaaroista, joita heille jo myydyt tuotteet aiheuttavat. Tätä seikkaa koskevat säännökset ja käytänteet poikkeavat toisistaan eri jäsenvaltioissa. Yleistä tuoteturvallisuusdirektiiviä on muutettava, jotta eri jäsenvaltioiden säännökset tällä alalla olisivat yhtenäiset. 2.4. Vaatimustenmukaisuusedellytykset ja tuoteturvallisuusstandardit Direktiivin 92/59/ETY 4 artiklan mukaan tuotteen turvallisuus arvioidaan seuraavien vaatimusten perusteella, jos yhteisön tai jäsenvaltioiden lainsäädännössä ei ole asiaankuuluvia erityissäännöksiä: - eurooppalaista standardia vastaavat kansalliset standardit - yhteisön tekniset määräykset - kansalliset standardit - kyseisellä alalla noudatetut terveyttä ja turvallisuutta koskevat käytännesäännöt tai - tekniikan ja teknologian taso ja se turvallisuustaso, jota kuluttajat voivat kohtuudella edellyttää. Jos tuote täyttää siinä jäsenvaltiossa, jossa tuote on saatettu markkinoille, sovellettavat kansalliset erityissäännökset, tuote katsotaan direktiivin säännösten mukaan turvalliseksi. Jos tällaisia säännöksiä ei ole, tuotteen arvioinnissa on käytettävä edellä mainittuja ei-sitovia edellytyksiä. Vaikuttaa siltä, että direktiivissä asetetaan luettelossa mainitut vaatimukset hierarkkiseen järjestykseen. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että direktiivin mahdollisuudet varmistaa yhtäläinen korkeatasoinen kuluttajien suojelu koko EU:ssa ja sisämarkkinoiden toimivuus ovat vähäiset, koska vaatimustenmukaisuuden arvioinnissa käytettäviä edellytyksiä ei ole määritelty asianmukaisesti eikä niiden oikeudellinen asema ole selvä. Eurooppalaisten standardien perusteella ei voida olettaa tuotteiden olevan vaatimusten-mukaisia tämän direktiivin tarkoittamassa merkityksessä. Tilanne on toinen, kun kyseessä ovat yhtenäistetyt standardit, joihin uuden lähestymistavan mukaan laadituissa direktiiveissä viitataan. Direktiivin 4 artiklassa mainittujen muiden asiakirjojen tai viittausten luonne, asema ja käytännön merkitys ovat tulkinnanvaraisia. Direktiivissä ei mainita direktiivin mukaisten standardien laatimista koskevia toimeksiantoja eurooppalaisille standardointielimille, eikä tällaisten standardien tietojen julkaisua Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Eurooppalaisten standardien aseman epäselvyys tässä direktiivissä on heikentänyt direktiivin uskottavuutta tehokkaana yhdenmukaistamisvälineenä. Tiettyjen tuoteluokkien valmistajat ovat usein pyytäneet, että heidän tuotteistaan annettaisiin erityisdirektiivejä, vaikka kyseiset tuotteet kuuluvat direktiivin 92/59/ETY ja eurooppalaisten erityisstandardien soveltamisalaan. Sekä valmistajat että kuluttajat katsovat alakohtaisen lainsäädännön antamisen usein tarpeelliseksi, koska direktiiviä ei katsota riittäväksi pyrittäessä saavuttamaan kuluttajien suojeluun ja sisämarkkinoihin liittyvät tavoitteet. Itse direktiiviin olisi mahdotonta sisällyttää riittävän kattavia yksityiskohtaisia turvallisuus-vaatimuksia kaikille sen laajaan sovellusalaan kuuluville tuotteille. Tämän vuoksi on erittäin tärkeää vahvistaa eurooppalaisten standardien asemaa, kun arvioidaan, ovatko tuotteet direktiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen mukaisia. Tällöin yleinen tuoteturvallisuus-direktiivi toimisi kehyksenä, jonka avulla varmistettaisiin kuluttajien turvallisuuteen liittyvien vaatimusten riittävä yhdenmukaisuus kuluttajien turvallisuuden kannalta merkittävimpien tuoteryhmien osalta. Samalla varmistettaisiin sisämarkkinoiden toimivuus käyttämällä joustavaa lähestymistapaa ja tarvitsematta lisätä alakohtaista lainsäädäntöä. Tarkistetun direktiivin mukaisesti tuotteiden, jotka täyttävät eurooppalaisten standardointielinten komission toimeksiannosta laatimien ja Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistujen eurooppalaisten standardien vaatimukset, oletetaan täyttävän myös direktiivin turvallisuusvaatimukset. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin standardointitoimeksiantoihin sovelletaan direktiivissä 98/34/EY säädettyä menettelyä. Komissiota avustaa direktiivin 98/34/EY komitea. Samaa menettelyä käytetään myös eräiden nykyisten, asianmukaiset laatu-vaatimukset täyttävien standardien mahdollisessa julkaisemisessa. Lisäksi komissio voi perustamissopimuksen mukaisesti antaa jäsenvaltioille suosituksia. Suosituksia voidaan käyttää yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tavoitteiden saavuttamiseksi siten, että suosituksilla annetaan ohjeita tuoteturvallisuuden arvioimiseen. Tällä tavoin helpotetaan direktiivin tehokasta ja yhdenmukaista soveltamista tiettyihin tuote- ja riskiluokkiin. Suosituksia voitaisiin antaa esimerkiksi helpottamaan yleisen tuoteturvallisuus-direktiivin soveltamista tiettyihin tuotteisiin, joista ollaan valmistelemassa erityisstandardeja tai joista ei ole katsottu välttämättömäksi tai asianmukaiseksi antaa standardeja. Yleiseen tuoteturvallisuusdirektiiviin olisi sisällyttävä suojalausekemenettely, jonka avulla jäsenvaltiot ja komissio voivat puuttua asiaan, jos standardi ei tarjoa riittävää turvallisuustasoa. 2.5. Markkinoiden valvonta ja täytäntöönpanovalta Direktiivissä 92/59/ETY säädetään jäsenvaltioiden velvollisuuksista ja oikeuksista markkinoiden valvonnassa ja direktiivin vaatimusten täytäntöönpanossa. Markkinoiden valvonta sekä täytäntöönpanovallan antaminen toimivaltaiselle viranomaiselle ja täytäntöönpanovallan käyttäminen ovat erittäin tärkeitä haluttaessa varmistaa, että kulutustavaroita koskevia yhteisön turvallisuusvaatimuksia sovelletaan tehokkaasti ja yhdenmukaisesti. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin ja muun tuoteturvallisuuslainsäädännön täytäntöönpanossa on eroavuuksia, jotka johtuvat jäsenvaltioissa käyttöön otettujen valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelmien tehokkuuseroista. Tämän lisäksi rankaisutoimet eivät ole useinkaan riittävän varoittavia tai niitä ei toteuteta, jolloin ne eivät aina toimi tehokkaana keinona säännösten noudattamisen varmistamiseksi. Vaikka EU:n kulutustavaroiden sisämarkkinat ovat nyt avoimet ja yhteiset, markkinoiden valvonta on yhä hajanaista ja jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten välinen yhteistyö riittämätöntä. Tämän vuoksi yhteisön säännöksiä markkinoiden valvonnasta ja täytäntöönpanovallasta on tiukennettava. Tavoitteena on - varmistaa, että rikkomusten seuraamukset ovat tehokkaita, oikeassa suhteessa rikkomukseen ja varoittavia ja että niitä käytetään tarvittaessa - varmistaa, että kaikissa jäsenvaltioissa otetaan käyttöön järjestelmällinen ja koordinoitu markkinoidenvalvontamenetelmä, jotta tehokkuudessa päästään vertailukelpoiselle tasolle ja kuluttajien korkeatasoinen suojelu voidaan varmistaa - varmistaa, että markkinoidenvalvontajärjestelmät toimivat avoimella tavalla ja kuluttajat ja muut eturyhmät voivat osallistua niiden toimintaan - toimittaa komission säännöllisesti tekemää arviointia varten tiedot jäsenvaltioiden markkinoidenvalvontajärjestelmien tuloksista osana laajaa arviointia yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin toimivuudesta - luoda puitteet jäsenvaltioiden täytäntöönpanoviranomaisten järjestelmälliselle yhteistyölle ja komission osallistumiselle tähän toimintaan; tätä varten on perustettava eurooppalainen tuoteturvallisuusverkko, jolla parannetaan tietojen vaihtoa riskien arvioinnista, testausmenetelmistä yms. täytäntöönpanotasolla ja helpotetaan yhteisten hankkeiden ja toimien toteuttamista - kannustaa jäsenvaltioita käyttämään tuoreimpia tieteellisiä tutkimustuloksia - vahvistaa toimivaltaisten viranomaisten täytäntöönpanovaltaa siten, että ne voisivat esimerkiksi: - kieltää vaarallisten tuotteiden viennin unionin ulkopuolisiin maihin - poistaa kuluttajille jo toimitetut vaaralliset tuotteet markkinoilta ja tiedottaa kuluttajille riittävästi tuotteen aiheuttamista riskeistä - kieltää tiettyjen tuotteiden asettaminen markkinoille siksi aikaa, kun niiden aiheuttamia riskejä tutkitaan ja arvioidaan - ryhtyä nopeisiin toimiin, jos kyseiset vakavat vaarat vaativat välittömästi tai nopeasti toteutettavia toimia, ja poistaa esteet tällaisia vaaroja koskevan tiedon leviämiseltä yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tavoitteiden mukaisesti. 2.6. Ilmoitukset ja tiedonvaihto Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin mukaisesti jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle sellaisista toteutetuista toimenpiteistä, jotka rajoittavat markkinoille saattamista tai edellyttävät tuotteen tai tuote-erän vetämistä markkinoilta. Jos tuotteet aiheuttavat vakavan tai välittömän vaaran, komissio tiedottaa jäsenvaltion päättämistä tai toteuttamista toimenpiteistä nopeasti kaikille jäsenvaltioille (Rapex-järjestelmällä). Vaaroista, joilla on ainoastaan paikallista merkitystä, ei tarvitse ilmoittaa. Rapex-järjestelmän mukaisten ilmoitusten lisäksi komissio on kuultava asianomaisia tahoja, arvioitava, onko toimenpide perusteltu ja tiedotettava kaikille jäsenvaltioille, jos se katsoo, että toimenpide on perusteltu. Ilmoittamisvaatimuksista saadut kokemukset ovat osoittaneet, että niihin liittyviä säännöksiä on yksinkertaistettava ja vahvistettava. On ilmaistava selvästi, että ilmoitusvelvollisuus kattaa toimet, jotka liittyvät kyseisen vaaran aiheuttamiin yksittäisiin tuotteisiin (tietynmerkkiset tai -tyyppiset tuotteet) tai tuotteiden eriin ja tuoteluokkiin eli kaikkiin samaa tai samantapaista tarkoitusta varten oleviin tuotteisiin. Tulevaisuudessa paikalliseenkin vaaraan liittyvistä toimenpiteistä on ilmoitettava. Tässä tapauksessa ilmoitukseen lisätään maininta suppeasta vaikutuksesta. Paikallisista vaaroista on ilmoitettava, koska on ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että samanlainen vaara toteutuu jossain toisessa jäsenvaltiossa. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin 7 artiklassa säädettyä raskasta komission kuulemis- ja arviointimenettelyä on yksinkertaistettava, jotta kaikille jäsenvaltioille voidaan tiedottaa nopeasti komission asianmukaisiksi katsomista toimenpiteistä. Rapex-järjestelmää on muutettava seuraavasti: - Myös vapaaehtoisista toimista, joihin viranomaiset ovat kannustaneet tai antaneet suostumuksensa, on ilmoitettava. Usein tällaisten vapaaehtoisten toimien ansiosta ei tarvita pakollisia toimia kyseisen riskin poistamiseksi. Tiedottaminen vapaaehtoisista toimista kaikille jäsenvaltioille on välttämätöntä, jotta direktiivi voidaan panna täytäntöön tehokkaasti ja yhdenmukaisesti. - Ilmoitettavat toimenpiteet tai toimet liittyvät kuluttajien terveyden tai turvallisuuden vaarantaviin vakaviin vaaroihin, jotka edellyttävät nopeaa toimintaa. Välittömän vaaran käsite on osoittautunut hämmennystä aiheuttavaksi ja oikeudellisesti epäselväksi. Käsitteestä ei ole esiintynyt selvää EU:n yhteistä määritelmää, minkä vuoksi siitä ei ole käytännössä paljon hyötyä ja se jopa hankaloittaa päätöksentekoa tarvittavista suojatoimista. Nopea toiminta voi olla välttämätöntä monissa eri tilanteissa. Kaikkiin tällaisiin tilanteisiin ei aina liity käsitettä "välitön vaara" tai "kiireelliset toimenpiteet". Joissakin tapauksissa ne voivat vääristää kyseisen turvallisuusongelman havaitsemista tai aiheuttaa turhaa ja liiallista huolta. - Komission osuutta on syytä selventää. Komissio ei pysty arvioimaan tuotteen aiheuttamaa vaaraa siihen määräaikaan mennessä, jolloin jäsenvaltioille pitäisi tiedottaa vaarasta. Tämän vuoksi komission alustava arvio tullaan rajoittamaan siihen, että se tarkastaa, onko asiassa toimittu tarkistetussa yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä asetettujen Rapex-järjestelmän toimintaa koskevien vaatimusten mukaisesti ja erityisesti onko kyseisestä vaarasta, toimenpiteistä ja niiden perusteluista toimitettu asianmukaiset tiedot. - Rapex-järjestelmä olisi voitava avata myös EU:n ulkopuolisten maiden ja kansainvälisten järjestöjen käyttöön vastavuoroisuusperiaatteella ja asianmukaisin edellytyksin. Se voitaisiin toteuttaa Euroopan yhteisön ja kyseisten maiden tai järjestöjen välisin erityissopimuksin. Etuna olisi riskien ja vaarallisten tuotteiden laajempi kattavuus ja tehokkaampi suojelu. - Direktiivin liitteessä, joka sisältää Rapex-järjestelmän toimintaa koskevat vaatimukset, on säädettävä siitä, että komissio tekee neuvoa-antavan komitean avustamana toimintaohjeet, joilla helpotetaan järjestelmän tehokasta toimintaa. 2.7. Nopea toiminta yhteisön tasolla Yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä säädetään, että komissio (jota avustaa kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevä komitea) päättää, onko jäsenvaltioiden tarpeen ryhtyä väliaikaisiin toimenpiteisiin joidenkin tuotteiden vuoksi, jotka aiheuttavat vakavaa ja välitöntä vaaraa. Tämän päätöksen tekemiseen liittyy lukuisia sisältöä ja menettelyä koskevia edellytyksiä. Päätöksiä säätelevät edellytykset ovat erittäin rajoittavia. Menettelyn käytöstä onkin käytännössä ollut vaikea päästä sopimukseen. Yhteisön tason nopeiden toimenpiteiden järjestelmään tarvitaan seuraavat parannukset: - On tehtävä selväksi, että tällaisia päätöksiä voidaan tehdä tilanteissa, joissa tarvitaan nopeaa toimintaa. - Edellä mainituista syistä viittaus käsitteeseen "välitön vaara", jota ei voida määritellä ja joka sen vuoksi aiheuttaa oikeudellista epäselvyyttä, on poistettava. - Päätösten voimassaoloaikaa on pidennettävä nykyisestä kolmesta kuukaudesta yhteen vuoteen. Toimenpiteitä tarkistetaan säännöllisesti ja tarvittaessa muutetaan. Tällä tavoin nykyisen hyvin lyhyen voimassaoloajan aiheuttama kohtuuton hallinnollinen taakka poistuu. - Tiettyä tuotetta tai tuote-erää koskevien toimenpiteiden tulisi olla voimassa toistaiseksi. Itse asiassa on epäkäytännöllistä ja epäasianmukaista, että neuvoston ja Euroopan parlamentin pitää antaa direktiivejä tai päätöksiä yksittäisistä tuotteista, tuote-eristä tai erityisistä tuotemerkeistä ja -tyypeistä. - Tämän menettelyn mukaista päätöksentekoa sääteleviä edellytyksiä on yksin-kertaistettava. Välttämättömät edellytykset, joiden perusteella voidaan ryhtyä yhteisön tason nopeaan toimintaan, ovat seuraavat: jäsenvaltioiden toimenpiteet kyseisen riskin käsittelemiseksi poikkeavat toisistaan, kyseisille tuotteille ei ole erityismenettelyjä nopeaa yhteisön tason toimintaa varten ja kyseessä on tilanne, jossa vaara voidaan poistaa tehokkaimmin yhteisön toimilla, jotta varmistetaan yhtenäinen suojelutaso ja sisämarkkinoiden toimivuus. Sen sijaan edellytys, jonka mukaan ainoastaan jäsenvaltio saa toimittaa tietoja vaaroista, on ristiriidassa maailmanlaajuisten markkinoiden arkipäivän, riippumattomien tieteellisten lausuntojen lisääntyvän merkityksen ja kuluttajajärjestöjen roolin kanssa. Edellytys, jonka mukaan vähintään yhden jäsenvaltion on täytynyt päättää kyseiseen tuotteeseen liittyvistä toimenpiteistä, ei sovi yhteen nopean toiminnan kanssa. Edellytys, jonka mukaan jäsenvaltio pyytää komissiota tekemään päätöksen, on päällekkäinen päätöksentekoa varten säädetyn komiteamenettelyn kanssa. - Kymmenen päivän määräaika menettelyn mukaisesti päätettyjen toimenpiteiden toteuttamiselle on epäkäytännöllinen. Määräaikaa on oltava mahdollista sopeuttaa kunkin tapauksen mukaan. - On olemassa vaara, että sellaisia tuotteita, joiden saattaminen yhteisön markkinoille on väliaikaisesti tai lopullisesti kielletty tai jotka on vedetty pois markkinoilta tai joihin sovelletaan palautusmenettelyä, viedään yhteisöstä Euroopan unionin ulkopuolelle. Nykyisessä yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä tällaista vientiä ei kielletä. Eräiden jäsenvaltioiden viranomaiset ovat hyvin huolissaan siitä, minne kuluttajien terveyden tai turvallisuuden kannalta vaaralliset, markkinoilta poistetut tuotteet päätyvät. Eräät jäsenvaltiot ovatkin ottaneet käyttöön vaarallisten tuotteiden vientikiellon, jolla pyritään estämään nimenomaan markkinoilta poistettujen tuotteiden myynti muihin maihin. Kuluttajilla on kaikkialla maailmassa oikeus odottaa, ettei heille tuoda tuotteita, joiden markkinoille saattaminen on kielletty yhteisössä. Lisäksi on olemassa vaara, että vietyjä kiellettyjä tuotteita tuodaan takaisin unionin markkinoille. Tämän vuoksi ehdotetaan kiellettäväksi sellaisia tuotteiden vienti, joiden saattaminen yhteisön markkinoille on väliaikaisesti tai lopullisesti kielletty tai jotka on vedetty pois markkinoilta tai joihin sovelletaan palautusmenettelyä. Valmistajat ja viejät velvoitetaan varmistamaan, että niiden tuotteet täyttävät nämä vaatimukset. Viranomaisten olisi puututtava väärinkäytöksiin. 2.8. Komiteat Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin mukaan komissiota avustaa jäsenvaltioiden edustajista koostuva sääntelykomitea. Komiteaa kuullaan direktiivin 9 artiklassa ja liitteeseen tehdyissä muutoksissa mainittujen päätösten tekemisestä. Komitean nimi direktiivissä on kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevä komitea, vaikka komission päätöksiä vakavaa ja välitöntä vaaraa aiheuttavista tuotteista ei ole nimenomaisesti rajattu kiireellisiin tapauksiin. Kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevän komitean nimi on muutettava kulutus-tavaroiden tuoteturvallisuusasioita käsitteleväksi sääntelykomiteaksi, jotta nimi kuvaa paremmin komitean tehtäviä. Komitean kuulemismenettelyä on muutettava siten, että se on menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä tehdyssä neuvoston päätöksessä 1999/468/EY annettujen sääntöjen mukainen. Komissio katsoo, että kulutustavaroiden turvallisuutta käsittelevä neuvoa-antava komitea olisi hyödyllinen tarkasteltaessa mitä tahansa tämän direktiivin soveltamiseen liittyviä kysymyksiä (lukuun ottamatta nopeita toimenpiteitä koskevia asioita) ja varsinkin käsiteltäessä seikkoja, jotka liittyvät täytäntöönpanoon ja markkinoiden valvontaan. Tämän komitean jäseniksi valittaisiin asiantuntijoita eri jäsenvaltioiden kuluttajasuojaelimistä. Lisäksi tarvittaisiin jokin foorumi, jossa direktiivin soveltamisen kaikista näkökohdista voitaisiin keskustella ja joka lisäisi kaikkien osapuolten välistä asianmukaista yhteistyötä. Komissio aikookin esittää kulutustavaroiden turvallisuutta käsittelevän neuvoa-antavan komitean menettelysääntöihin mahdollisuutta kuulla alan eturyhmiä, aiheeseen liittyviä standardointielimiä ja teknisiä elimiä sekä muita asiantuntijoita kulloinkin käsiteltävän aiheen mukaan. On varmistettava, että kulutustavaroiden turvallisuutta käsittelevä komitea ja yhteisön lainsäädäntöön sisältyvien erityissäännösten perusteella komission avuksi luodut muut komiteat tekevät tiivistä yhteistyötä käsiteltäessä tuotteiden terveys- ja turvallisuusvaikutuksia. 2.9. Tietojen salassapitovelvollisuus Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin nykyiset salassapitovelvollisuutta koskevat säännökset eivät ole taanneet direktiivin tavoitteiden mukaista riittävän yhtenäistä käytäntöä koko EU:ssa. Joskus yhdessä jäsenvaltiossa luottamukselliseksi katsottujen tietojen on jonkin toisen jäsenvaltion julkisuussäännösten perusteella oltava julkisia. Tämä tilanne saa aikaan ongelmia, jotka näkyvät riskejä ja vaarallisia tuotteita koskevien tietojen kulussa, käytössä ja julkaisemisessa. Ongelmat tulevat erityisesti esiin Rapex-järjestelmässä. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin säännöksiä on selvennettävä entisestään, jotta alalle saadaan aikaan yhteinen tiedonhallintakäytäntö. Ainoastaan liikesalaisuudet ovat luottamuksellista tietoa. Kaikki muut viranomaisilla olevat tiedot tuotteiden aiheuttamista vaaroista eivät kuulu salassapitovelvollisuuden piiriin, vaan ne on annettava yleisön käyttöön. 3. Toissijaisuusperiaate Yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi annettiin vuonna 1992 osana yhtenäismarkkinoiden luomiseen 31. joulukuuta 1992 mennessä tähtäävää ohjelmaa. Alun perin direktiivin tarkoituksena oli estää mahdolliset sisämarkkinoilla esiintyvät kaupan esteet ja kilpailun vääristymät, jotka johtuvat jäsenvaltioiden kansallisten tuoteturvallisuuslainsäädäntöjen välisistä eroista. Perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan (entisen 100 a artiklan) mukaisesti tähän pyritään asettamalla vaatimuksia, joiden tavoitteena on korkeatasoinen kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojelu. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tavoitteet kuuluvat keskeisesti Euroopan yhteisön toimivaltaan ja ne ovat luonteeltaan sellaisia, ettei niihin päästä muuten kuin yhteisön tason toimenpitein. Kaikkien ehdotettujen muutosten tavoitteena on parantaa direktiivin tehokkuutta ja varmistaa sen säännösten yhtenäisempi soveltaminen. Markkinoiden valvonnan osalta on syytä ottaa huomioon, että jäsenvaltiot ensisijaisesti päättävät, mitä lähestymistapaa ja toimenpiteitä käytetään varmistettaessa, että valmistajat ja jakelijat täyttävät direktiivissä heille asetetut velvollisuudet. Toimenpiteissä on otettava huomioon jäsenvaltioiden sisäiset institutionaaliset järjestelyt ja hallinnolliset käytännöt. Jos näin luodut markkinoiden valvontajärjestelmät ja täytäntöönpanojärjestelmät eivät kuitenkaan ole riittävän tehokkaita, direktiivin tavoitteisiin ei päästä. Yksittäisen jäsenvaltion täytäntöönpanotoimien heikkous voi tietyissä tilanteissa vaikuttaa muiden jäsenvaltioiden kuluttajien turvallisuuteen. Kokemus on osoittanut, että tällaisissa tapauksissa kuluttajien luottamus voi heiketä koko EU:ssa, ja kokonaisten toimialojen toiminta voi häiriintyä. Tämän vuoksi on välttämätöntä määrittää tarkemmin jäsenvaltioiden velvollisuudet luoda asianmukaiset täytäntöönpanokeinot ja -menettelyt. Nämä velvollisuudet eivät kuitenkaan saa sekoittaa jäsenvaltioiden sisäisiä toimielinrakenteita, hallinnollisia käytäntöjä eivätkä toimivallan jakautumista eri toimielin- ja hallintotasojen välillä. Tämän vuoksi markkinoiden valvontaa ja täytäntöönpanovaltaa koskevat uudet säännökset on muotoiltu yleispäteviksi, joten ne soveltuvat jäsenvaltioiden erilaisiin olosuhteisiin. 4. Taloudelliset näkökohdat ja vaikutukset pieniin ja keskisuuriin yrityksiin Useat tässä tarkistuksessa ehdotetuista uusista tai muutetuista säännöksistä ovat luonteeltaan hallinnollisia (esimerkiksi markkinoiden valvonnan tehostamista, jäsenvaltioiden yhteistyön parantamista ja Rapex-järjestelmän kehittämistä koskevat säännökset) eivätkä vaikuta elinkeinonharjoittajiin. Eräillä muilla muutoksilla pyritään ainoastaan selkeyttämään nykyistä direktiivitekstiä, jotta varmistetaan sen tehokas ja yhtenäinen täytäntöönpano (esimerkiksi muutokset, jotka koskevat direktiivin soveltamisalaa ja sen suhdetta muihin direktiiveihin). Nämäkään muutokset eivät vaikuta elinkeinonharjoittajiin. Muutamilla ehdotetuilla muutoksilla voi kuitenkin olla taloudellisia vaikutuksia yrityksiin: - valmistajien ja jakelijoiden velvollisuus ilmoittaa viranomaisille, jos ne toteavat, että niiden toimittama tuote on vaarallinen - valmistajien ja jakelijoiden velvollisuus tehdä yhteistyötä viranomaisten kanssa ehkäistäkseen kuluttajien terveyttä tai turvallisuutta uhkaavat vaarat - velvollisuus varmistaa, että kuluttajat palauttavat vaaralliset tuotteet silloin, kun se on välttämätöntä riskin ehkäisemiseksi - vaarallisten tuotteiden viennin kieltäminen unionin ulkopuolisiin maihin. Kaikki nämä velvoitteet viime mainittua lukuun ottamatta koskevat ainoastaan tapauksia, joissa elinkeinonharjoittaja on saattanut markkinoille vaarallisen tuotteen ja rikkonut näin perusvelvoitetta saattaa markkinoille ainoastaan turvallisia tuotteita. Valmistajat ja jakelijat voivat näin torjua tai ainakin minimoida näiden velvollisuuksien taloudelliset seuraukset arvioimalla tuotteidensa riskit huolellisesti ennen tuotteiden saattamista markkinoille. Tämä onkin valmistajien ja jakelijoiden velvollisuus nykyisen direktiivin mukaisesti. On mahdotonta arvioida, miten usein nämä velvoitteet toteutuvat. Kaikki riippuu siitä, miten huolellisesti elinkeinonharjoittajat toimittavat ainoastaan turvallisia tuotteita. Samoin kunkin säännöksen taloudelliset vaikutukset riippuvat rikkomuksen luonteesta ja olosuhteista, eikä vaikutuksista voi siksi antaa tarkkaa etukäteisarviota. Valmistajien ja jakelijoiden velvollisuutta ilmoittaa viranomaisille, jos ne toteavat, että niiden toimittama tuote on vaarallinen, sovelletaan jo eräissä EU:n ulkopuolisissa maissa, mm. Yhdysvalloissa. Sitä sovelletaan myös eurooppalaisiin yrityksiin, jotka toimivat kyseisillä EU:n ulkopuolisilla markkinoilla, eikä velvollisuudesta vaikuta aiheutuvan kohtuutonta taakkaa. Kulut, jotka aiheutuvat velvollisuudesta tehdä yhteistyötä viranomaisten kanssa etenkin kriisitilanteissa (kuten viime aikojen kriiseissä elintarvikealalla), on nähtävä suhteessa laajempiin taloudellisiin vaikutuksiin, joita saattaa aiheutua, jos kuluttajille aiheutuvia vaaroja ei tällaisissa tilanteissa käsitellä nopeasti ja tehokkaasti. On selvää, että jokaiseen tällaiseen tilanteeseen liittyy omia erityispiirteitä, minkä vuoksi kuluja ja etuja on mahdotonta arvioida etukäteen. Sama pätee tilanteeseen, jossa kuluttajia pyydetään palauttamaan heille toimitetut tuotteet. Tällaisen palautusmenettelyn kustannukset vaihtelevat muun muassa toimen maantieteellisen laajuuden, myytyjen tuotteiden määrän ja tuotteiden arvon perusteella. Ajoissa toteutetun palautusmenettelyn taloudellisiin etuihin sisältyy valmistajan vastuun pieneneminen. EU:n ulkopuolelle vietyjen tai vietävien vaarallisten tuotteiden tyypeistä ja määristä ei ole tietoja. Tämän vuoksi ei voida arvioida, miten suuret potentiaaliset markkinat eurooppalaisilta valmistajilta jäävät käyttämättä eikä mitä etuja ehdotetusta vientikiellosta saadaan. On muistettava, että pienille ja keskisuurille yrityksille asettavista uusista velvollisuuksista aiheutuu lisäkuluja ainoastaan, jos tuote ei ole direktiivin turvallisuusvaatimusten mukainen. Näin ollen suurimmalle osalle yrityksistä direktiivin tarkistamisesta on ainoastaan etua. Ensinnäkin, jos täytäntöönpano ei ole tehokasta, yritykset, jotka eivät täytä kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojelua koskevia velvollisuuksiaan, voivat saada tilanteesta epäoikeudenmukaista etua niihin yrityksiin verrattuna, jotka täyttävät velvollisuutensa. Tehokkaampi markkinoiden valvonta vähentää tällaista vilpillistä kilpailua sisämarkkinoilla ja samalla myös globaalistuvassa kaupankäynnissä. Toiseksi markkinoiden valvonnasta vastaavien viranomaisten välisen yhteistyön lisääminen voi auttaa pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Jos vaarallinen tuote on pienten tai keskisuurten yritysten toimittama, kansallisten viranomaisten on toimittava tiiviissä yhteistyössä kyseisten yritysten kanssa varmistaakseen, että ongelman ratkaisemiseksi toteutetaan asianmukaiset toimet tai toimenpiteet. Kolmanneksi ehdotuksella on tarkoitus selkeyttää tuotteisiin sovellettavia turvallisuusvaatimuksia. Ehdotuksessa annetaan eurooppalaisille standardeille uusi asema. Lisäksi komissio mahdollisesti antaa riskien arvioinnin ohjeet sisältäviä suosituksia, jotka yhdessä standardien kanssa tarjoavat yrityksille selkeät ohjeet siitä, mikä on turvallinen tuote. Tämä tulee auttamaan yrityksiä ja erityisesti pieniä ja keskisuuria yrityksiä niiden saattaessa tuotteita sisämarkkinoille. Yhteisten arviointiperusteiden ja tuoteturvallisuusstandardien ansiosta yritykset voivat kilpailla tasavertaisesti. Eurooppalaisten standardien käytön lisääminen ja markkinoiden valvonnan tehostaminen on toteutettava toisiinsa liittyvinä toimina. 5. Kuuleminen Ehdotuksesta on kuultu seuraavia tahoja, jotka ovat toimittaneet kantansa komissiolle: eurooppalainen standardisointiasioiden kuluttajajärjestö (ANEC), Euroopan kuluttajaliitto (BEUC), Britannian teollisuuden liitto (CBI), Euroopan kemianteollisuuden tuottajajärjestö (CEFIC), Euroopan standardointikomitea (CEN), Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö (EAY), EU-maiden perhejärjestöjen liitto (COFACE), The Retail, Wholesale and international trade representation to the European Union (EUROCOMMERCE), European Community of Consumer Cooperatives (EUROCOOP), Institut Européen Interregional de la Consommation (IEIC), eurooppalaisten metallisteollisuusjärjestöjen yhteistyöelin (ORGALIME), Product Safety Enforcement Forum of Europe (PROSAFE), Union européenne de l'Artisanat et des PME (UEAPME) ja EU:n teollisuuden ja työnantajien keskusjärjestö (UNICE). Komission tarkoituksena on ollut saada mukaan mahdollisimman monia eturyhmiä ehdotuksen valmisteluvaiheeseen. Valtioiden nimeämiä asiantuntijoita, kuluttajajärjestöjä, eurooppalaisia standardointielimiä ja eurooppalaista standardointiasioiden kuluttajajärjestöä (ANEC) on kuultu useaan otteeseen kuluttajansuojatyöryhmän yhteydessä. Tavoitteena on ollut arvioida yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin nykyistä soveltamista ja keskustella tarvittavista muutoksista ja siitä, millaisia säännöksiä tarkistettuun direktiiviin pitäisi sisältyä. Asiaan liittyvää valmisteluasiakirjaa (Review and revision of Directive 92/59/EEC (General Product Safety) on levitetty laajalti, ja se on myös julkaistu internetissä. Asiakirjaa käytettiin myös 24. kesäkuuta 1999 pidetyssä kokouksessa, johon kaikki eturyhmät oli kutsuttu. Tammikuussa 2000 järjestettiin toinen kuulemistilaisuus, jossa keskityttiin käsittelemään tarkistettavan direktiivin tekstiluonnosta. Talous- ja sosiaalikomitea antoi joulukuussa 1999 oma-aloitteisen lausunnon yleisestä tuoteturvallisuudesta. Lisäksi Leuvenin yliopiston kuluttajalainsäädännön keskus on kuullut eturyhmiä tuoteturvallisuutta koskevassa selvityksessään. Eri tahojen kannat ehdotuksen pääteemoista esitetään lyhyesti seuraavassa: Soveltamisalan laajentaminen: Kaupan ala ei vastusta kuluttajille tarjottujen palvelujen yhteydessä käytettävien tuotteiden lisäämistä soveltamisalaan, jos nämä tuotteet ovat suorassa yhteydessä kuluttajien terveyteen tai turvallisuuteen. Teollisuuden kanta on, että palvelujen yhteydessä toimitettavat tuotteet kuuluvat jo nykyiseen soveltamisalaan. Kuluttajien edustajat totesivat, että ilmapiiri on ajan myötä muuttunut myönteisemmäksi palvelualan sisällyttämistä direktiivin soveltamisalaan koskevia aloitteita kohtaan. Teollisuuden edustajat ovat yhä sitä mieltä, että direktiivin nykyinen sanamuoto kattaa ammattikäytöstä kuluttajien käyttöön päätyneet tuotteet. Kaupallisella sektorilla tällaisten tuotteiden sisällyttämiseen direktiivin soveltamisalaan suhtaudutaan varauksellisesti. Kuluttajien edustajat pitävät ehdotusta sen sijaan tervetulleena. Teollisuutta edustavat järjestöt korostivat, että kaikki nykyiseen tekstiin tehtävät muutokset on voitava perustella asiasta saaduilla kokemuksilla ja että on vältettävä aiheuttamasta sekaannusta yhteisön muuhun lainsäädäntöön. Vaatimustenmukaisuusedellytykset ja tuoteturvallisuusstandardit: Aloite eurooppalaisten standardien aseman vahvistamisesta nähtiin tervetulleeksi. Kuluttajia ja teollisuutta edustavat järjestöt pyysivät mahdollisuutta osallistua eurooppalaisten standardointielinten toimeksiantojen myöntämiseen, jotta toimeksiantojen valmistelun ja myöntämisen avoimuus lisääntyisi ja laatu paranisi. Valmistajien ja jakelijoiden velvollisuudet: Elinkeinonharjoittajat korostivat, että lisävelvollisuuksia ei pidä asettaa, ellei ole varmaa, että niiden seurauksena turvallisuustaso paranee. Elinkeinonharjoittajat olivat huolissaan siitä, että velvollisuus ilmoittaa viranomaisille vaaralliseksi todetusta tuotteesta saattaa tuoda mukanaan kallista byrokratiaa. Teollisuuden edustajat toivoivat, että direktiivissä selvennettäisiin, että palautusmenettelyyn turvaudutaan vasta viimeisenä keinona. Markkinoiden valvonta ja viranomaisten välinen yhteistyö: Kaikki ovat samaa mieltä siitä, että nykyistä markkinoiden valvontajärjestelmää on syytä parantaa. Osallistujat korostivat, että jäsenvaltioiden velvoitteet on tärkeää esittää selvemmin. Kuluttajia on suojeltava, mutta samalla yritysten on voitava luottaa siihen, että täytäntöönpanoviranomaiset varmistavat reilun ja vapaan kaupankäynnin. Useat organisaatiot korostivat, että tarvitaan yhtenäinen lähestymistapa alakohtaisen lainsäädännön ja yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin soveltamiseen. Nopea tietojenvaihtojärjestelmä: Sekä kuluttajajärjestöt että elinkeinonharjoittajat kannattivat Rapex-järjestelmän parantamista. Ne katsovat, että ilmoitetusta tuotteesta on hyödyllistä saada selkeät ja yksityiskohtaiset tiedot. Samoin niiden mielestä jäsenvaltioiden tekemien ilmoitusten seuranta on tärkeää. Kuluttajien ja teollisuuden edustajat vaativat, että järjestelmän kautta ilmoitettujen tietojen ja komission lausuntojen pitäisi olla julkisia. Yhteisön tason kiireelliset toimenpiteet: Eturyhmät ovat yhtä mieltä yhteisön kiireellisten toimenpiteiden tarpeellisuudesta. Yleisenä kantana oli, että 9 artiklan mukaiset menettelyä koskevat edellytykset muodostavat esteen kiireellisten toimenpiteiden hyväksymiselle. Teollisuuden edustajat olivat tiukasti sitä mieltä, että kiireellisiä toimenpiteitä koskevien päätösten nykyinen kolmen kuukauden voimassaoloaika on pidettävä ennallaan. Lisäksi teollisuuden edustajat olivat sitä mieltä, että vakavan ja välittömän vaaran käsite oli jo käytössä muutamissa jäsenvaltioissa. Tässä korostettiin kuitenkin tarvetta erottaa toisistaan välittömään vaaraan liittyvät kiireelliset toimet ja pitkän aikavälin vaarojen torjumiseksi toteutetut toimet ottaen kuitenkin molemmissa huomioon toimiin sisältyvän ennaltavarautumisen periaatteen. Vaarallisten tuotteiden vientikielto: Teollisuuden edustajat toivat keskustelussa esiin tarpeen erottaa toisistaan tuote, jota ei katsota direktiivin mukaan turvalliseksi, ja tuote, joka on vaarallinen. Joissakin tapauksissa muiden maiden standardit saattavat poiketa EU:n standardeista, mutta tämä ei kuitenkaan tarkoita, että niiden mukaiset tuotteet olisivat vaarallisia. Kuluttajajärjestöt vaativat poikkeuksetonta vientikieltoa ja korostivat, että teksti on ristiriitainen, koska toisaalta yleisperiaatteena on vaarallisten tuotteiden viennin kieltäminen, mutta toisaalta viitataan tietyissä olosuhteissa mahdollisesti hyväksyttävään joustovaraan. Tietojen salassapitovelvollisuus: Kuluttajajärjestöt näkevät avoimuuden olennaisen tärkeäksi tekijäksi kuluttajien turvallisuuden suojelemisessa. Tämän vuoksi ne kannattavat sitä, että avoimuus kirjataan yhdeksi kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojelun yleisperiaatteista ja että salassapitovelvollisuus rajoitetaan ainoastaan poikkeuksellisiin tapauksiin. Teollisuuden edustajat eivät kyseenalaista sitä, etteikö yleisölle pidä tiedottaa vaaroista, mutta julkisuuden tarpeellisuuden arvioinnissa on otettava huomioon teollisuuden tarve pitää liikesalaisuudet luottamuksellisina. 6. Ehdotuksen sisältö Ehdotus on Euroopan talousalueen kannalta merkittävä, minkä vuoksi ehdotus on ulotettava kattamaan myös Euroopan talousalue. Muutokset nykyiseen tekstiin on alleviivattu. 1 artikla käsittelee direktiivin päätavoitetta. Lisäksi siinä selvennetään yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin ja eräiden tuotteiden turvallisuutta koskevia säännöksiä sisältävän, yhteisön muun alakohtaisen lainsäädännön välistä suhdetta. 2 artiklassa määritellään yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä käytetyt käsitteet. Kaikki tuotteet, jotka on toimitettu kuluttajille tai jotka ovat kuluttajien saatavilla tavanomaisten vähittäiskaupan kanavien tai palvelujen tarjoajien kautta, kuuluvat yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin soveltamisalaan samoin kuin palvelut, jotka liittyvät toimitettuihin tuotteisiin. 3 artiklassa valmistajat velvoitetaan saattamaan markkinoille ainoastaan turvallisia tuotteita. Siinä säädetään perusteista, joiden mukaisesti arvioidaan, vastaako tuote yleistä tuoteturvallisuusvaatimusta. Eurooppalaisten standardien mukaisten tuotteiden voidaan tiettyjen edellytysten täyttyessä olettaa olevan vaatimustenmukaisia. 4 artiklassa säädetään, että komissio antaa eurooppalaisille standardointielimille direktiivissä tarkoitettujen standardien laatimiseksi toimeksiantoja. Standardin viitetietojen julkaiseminen lopetetaan, jos myöhemmin todetaan, että standardi ei tarjoa riittävän korkeatasoista suojaa. 5 artiklassa käsitellään valmistajille ja jakelijoille asetettuja velvollisuuksia, joihin kuuluvat muun muassa tiedottaminen viranomaisille, yhteistyö viranomaisten kanssa, kuluttajien varoittaminen ja viimeisenä keinona käytettävä palautusmenettely. Lisäksi valmistajien ja jakelijoiden on ilmoitettava oman maansa viranomaisille kaikista toteuttamistaan vapaaehtoisista toimenpiteistä. 6 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuudet, joita ovat muun muassa varmistaa ja seurata, täyttävätkö valmistajat ja jakelijat velvollisuutensa. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle yksityiskohtaisesti, miten jäsenvaltion markkinoiden valvontajärjestelmä toimii. Jäsenvaltion on varmistettava, että asiasta vastaavat viranomaiset toimivat koordinoidusti ja tekevät yhteistyötä keskenään. 7 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus säätää asianmukaisista säännöistä ja rangaistuksista. 8 artiklassa esitetään toimenpiteet, jotka jäsenvaltioiden on toteutettava päästäkseen direktiivissä asetettuihin tavoitteisiin. Jäsenvaltioille annetaan oikeus ryhtyä tarvittaessa nopeisiin toimenpiteisiin ja kieltää tiettyjen tuotteiden vienti. 9 artikla käsittelee markkinoidenvalvontajärjestelmien toiminnassa sovellettavien jäsennettyjen ja avoimien lähestymistapojen yleisiä vaatimuksia ottaen huomioon parhaiksi todetut toimintatavat. Tähän kuuluvat vuosittaisten valvontaohjelmien ja -raporttien laatiminen, valitusten käsittelymenettelyt ja valvonta. 10 artiklassa perustetaan eurooppalainen tuoteturvallisuusverkko, jonka tavoitteena on parantaa jäsenvaltioiden täytäntöönpanoviranomaisten ja -elinten keskinäistä yhteistyötä sekä helpottaa tiedon ja asiantuntemuksen vaihtoa. 11 artiklassa käsitellään ilmoitus- ja tietojenvaihtomenettelyä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, jos ne ryhtyvät tuotteiden vapaata markkinoille saattamista rajoittaviin toimenpiteisiin. Komissio välittää nämä tiedot eteenpäin, ellei se katso toimenpiteitä perusteettomiksi. Komissio ilmoittaa tällöin toimenpiteen aloittaneelle jäsenvaltiolle päätöksestään. 12 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden ja komission keskinäisestä nopeasta tietojenvaihtojärjestelmästä, joka koskee sellaista vakavaa vaaraa aiheuttavia tuotteita, joka edellyttää nopeaa toimintaa ja toimenpiteitä valmistajilta, jakelijoilta ja viranomaisilta. Osallistuminen tähän järjestelmään voi olla mahdollista myös Euroopan unionin ulkopuolisille maille. 13 artiklassa säädetään yhteisön tason kiireellisten toimenpiteiden yksityiskohdista ja niihin ryhtymisen edellytyksistä. Kyseeseen voivat tulla kahdentyyppiset toimenpiteet: yksittäisiä tuotteita koskevat pysyvät toimenpiteet ja tiettyjä vakavaa vaaraa aiheuttavia tuotteita koskevat vuoden voimassa olevat toimenpiteet, joiden kestoa voidaan jatkaa vuodeksi kerrallaan. Lisäksi artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuuksista, jotka liittyvät tämän menettelyn mukaisesti tehtyjen päätösten täytäntöönpanoon. Vaarallisten tuotteiden vienti kielletään. 14 artiklassa säädetään kulutustavaroiden turvallisuutta käsittelevän sääntelykomitean perustamisesta. Komitea avustaa komissiota nopeiden toimenpiteiden hyväksymisessä. 15 artiklassa säädetään kulutustavaroiden turvallisuutta käsittelevän neuvoa-antavan komitean perustamisesta. Komitean tehtävänä on tarkastella tämän direktiivin soveltamiseen liittyviä kysymyksiä, lukuun ottamatta nopeita toimenpiteitä koskevia asioita. 16 artiklassa asetetaan rajat salassapitovelvollisuudelle, kun kyseessä on kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojelu. Samalla turvataan tietojen luottamuksellisuus perustelluissa tapauksissa. 17 artiklassa ilmaistaan selvästi se, että tämän direktiivin soveltaminen ei rajoita tuotevastuusta annetun direktiivin 85/374/ETY soveltamista. 18 artiklassa edellytetään jäsenvaltioita perustelemaan toimenpiteensä ja ilmoittamaan niistä asianomaiselle taholle. Näin on toimittava myös silloin, kun kyse on palautusmenettelystä tai vaarallisen tuotteen vientikiellosta. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava asianosaisille oikeussuojakeinoista ja niihin sovellettavista määräajoista, sekä varmistettava, että toimivaltaiset tuomioistuimet voivat käsitellä asiaa. 19 artiklassa edellytetään, että Euroopan komissio antaa kolmen vuoden välein Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen direktiivin täytäntöönpanosta ja markkinoiden valvonnan toimivuudesta jäsenvaltioissa. 20 artiklassa säädetään direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja direktiivin voimaantulosta. 21 artiklassa kumotaan aiempi direktiivi 92/59/ETY. 22 artiklassa direktiivi osoitetaan kaikille jäsenvaltioille. Liitteessä I asetetaan erityisvaatimukset valmistajan tai jakelijan toimittamille tiedoille tilanteessa, jossa valmistaja tai jakelija on todennut toimittamansa tuotteen vaaralliseksi. Liitteessä II selostetaan yksityiskohtaisesti menettelyt, joita sovelletaan 13 artiklassa perustettuun yhteisön nopeaan tietojenvaihtojärjestelmään. Liitteessä III asetetaan jäsenvaltioille velvoite, joka koskee direktiivin 92/59/ETY saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sen soveltamiselle asetettua määräaikaa. Liitteessä IV on esitetty taulukon muodossa direktiivin 92/59/ETY ja tarkistetun direktiivin säännösten erot. Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI yleisestä tuoteturvallisuudesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, [2] [2] EYVL C ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [3], [3] EYVL C sekä katsovat seuraavaa: (1) Neuvosto antoi 29 kesäkuuta 1992 yleisestä tuoteturvallisuudesta direktiivin 92/59/ETY [4], jonka 16 artiklassa säädetään, että neljän vuoden kuluttua direktiivissä asetetun täytäntöönpanopäivän jälkeen neuvoston on päätettävä direktiivistä saaduista kokemuksista laadittavan komission kertomuksen ja ehdotusten perusteella, onko direktiiviä muutettava. Direktiivistä saatujen kokemusten perusteella ja kulutustavaroiden turvallisuudessa tapahtuneiden uusien ja säännöksiin vaikuttavien kehityskulkujen vuoksi direktiiviin on välttämätöntä tehdä useita muutoksia, joilla sen säännöksiä täydennetään, vahvistetaan tai selkeytetään. Selkeyden vuoksi direktiivi 92/59/ETY olisi näin ollen muotoiltava uudestaan. [4] EYVL L 228, 11.8.1992, s. 24. (2) On tärkeää toteuttaa toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan sisämarkkinoiden toimivuutta. Kyseessähän on alue, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaa liikkuvuus taataan. (3) Jos yhteisön lainsäädäntöä ei ole, kansalliset laaja-alaiset tuoteturvallisuus-lainsäädännöt, joissa elinkeinonharjoittajille asetetaan yleinen velvollisuus saattaa markkinoille ainoastaan turvallisia tuotteita, voivat poiketa toisistaan kuluttajille tarjottavan suojan osalta. Tällaiset ero ja kansallisen laaja-alaisen tuote-turvallisuuslainsäädännön puuttuminen muutamista jäsenvaltioista voisivat johtaa kaupan esteiden syntymiseen ja kilpailun vääristymiseen sisämarkkinoilla. (4) Korkeatasoisen kuluttajien suojelun varmistamiseksi yhteisön on osallistuttava kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojeluun. Tämän tavoitteen saavuttamisessa auttaisi laaja-alainen yhteisön lainsäädäntö, jossa tuotteille asetetaan yleinen turvallisuusvaatimus, säännökset, joissa valmistajille ja jakelijoille asetetaan yleisiä velvollisuuksia, yhteisön tuoteturvallisuus-vaatimusten täytäntöönpano sekä nopea tietojenvaihto ja yhteisön tason toiminta tietyissä tapauksissa. (5) On hyvin vaikea antaa yhteisön lainsäädäntöä kaikista olemassa olevista tai mahdollisesti kehitettävistä tuotteista. Tarvitaan tällaisia tuotteita koskevaa laaja-alaista lainsäädäntöä, joka kattaa myös nykyisessä tai tulevassa erityislainsäädännössä olevat aukot ja joka erityisesti varmistaa ihmisten turvallisuuden ja terveyden suojelun korkean tason perustamissopimuksen 95 artiklan mukaisesti. (6) Tämän vuoksi on välttämätöntä asettaa yhteisön tasolla yleinen turvallisuusvaatimus kuluttajille tarkoitetuille tuotteille, jotka saatetaan markkinoille tai muuten toimitetaan tai saatetaan kuluttajien saataville ja jotka on tarkoitettu kuluttajille tai joita ei ole tarkoitettu kuluttajien käyttöön, mutta jotka voivat joutua kuluttajien käyttöön kohtuullisen ennustettavissa olosuhteissa. Kaikissa näissä tapauksissa tuotteet voivat vaarantaa kuluttajien terveyden tai turvallisuuden, mikä on estettävä. Tietyt käytetyt tavarat olisi kuitenkin niiden luonteen vuoksi jätettävä tämän ulkopuolelle. (7) Tuotteen myyntitapa, esimerkiksi etämyynti tai sähköinen kauppa, ei saisi vaikuttaa tämän direktiivin säännösten soveltamiseen. (8) Tuotteiden turvallisuutta arvioitaessa olisi otettava huomioon ne kuluttajaryhmät, jotka ovat erityisen alttiita kyseisten tuotteiden aiheuttamille vaaroille. Tällaisia kuluttajaryhmiä ovat erityisesti lapset ja vanhukset. (9) Tuotantovälineiden, pääomahyödykkeiden ja muiden yksinomaan elinkeino-elämän tai liiketoiminnan piirissä käytettävien tuotteiden olisi kuuluttava tämän direktiivin soveltamisalaan kuluttajien terveyden ja turvallisuuden osalta, jos niitä on tarkoitus käyttää kuluttajille suunnatuissa palveluissa. Direktiivin tavoitteiden toteutumiseksi on välttämätöntä, että valmistajat varmistavat, etteivät tällaiset tuotteet aiheuta vaaraa kuluttajien turvallisuudelle, kun palvelujen tarjoajat käyttävät tuotteita tavanomaisissa tai kohtuullisen ennustettavissa olosuhteissa. (10) Tuotteisiin, jotka on suunniteltu ainoastaan ammattikäyttöön, mutta jotka ovat sittemmin siirtyneet kuluttajamarkkinoille, on sovellettava tämän direktiivin vaatimuksia, koska nämä tuotteet voivat kohtuullisen ennustettavissa olosuhteissa käytettäessä aiheuttaa vaaraa kuluttajien terveydelle tai turvallisuudelle. (11) Tämän direktiivin kaikkia säännöksiä on sovellettava kuluttajien terveyden ja turvallisuuden varmistamiseksi, ellei yhteisön lainsäädännössä ole erityis-säännöksiä kyseisten tuotteiden turvallisuudesta. (12) Jos yhteisön erityislainsäädännössä asetetaan kyseiselle tuotteelle turvallisuus-vaatimukset ainoastaan tiettyjen turvallisuusnäkökohtien tai riskiluokkien osalta, elinkeinonharjoittajien velvollisuuksien, kuten tietojen tuottamisen, vaaran tunnistamisen ja riskien arvioinnin, olisi määräydyttävä näiden osatekijöiden suhteen erityislainsäädännön säännösten perusteella. Muihin osatekijöihin olisi sovellettava tämän direktiivin yleistä turvallisuusvaatimusta. (13) Jos kyseessä ovat varsinkin uuden lähestymistavan mukaiset erityissäännökset, joilla pyritään täydelliseen yhdenmukaistamiseen ja joissa asetetaan turvallisuusvaatimukset tietyille tuotteille, elinkeinonharjoittajille ei tule asettaa lisävelvollisuuksia turvallisuusvaatimuksista, jotka markkinoille saatettavien tuotteiden on täytettävä. Tämän direktiivin yleistä turvallisuusvaatimusta ei näin ollen sovellettaisi näihin tapauksiin. (14) Valmistajille ja jakelijoille asetettuihin velvollisuuksiin, jäsenvaltioiden velvollisuuksiin ja toimivaltaan, tietojenvaihtoon ja nopeaan toimintaan sekä tietojen salassapitovelvollisuuteen liittyviä tämän direktiivin säännöksiä olisi sovellettava tuotteisiin, jotka kuuluvat yhteisön erityislainsäädännön soveltamisalaan, tämän kuitenkaan rajoittamatta tällaisissa säännöksissä säädettyjen samoja seikkoja koskevien erityisvaatimusten soveltamista. (15) Direktiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen tehokkaan ja johdonmukaisen soveltamisen helpottamiseksi on tärkeää luoda vapaaehtoiset eurooppalaiset standardit tietyille tuotteille ja vaaroille. Tällöin on oletettava, että tuote, joka on sellaisen kansallisen standardin mukainen, jolla eurooppalainen standardi on saatettu osaksi kansallista säännöstöä, on kyseisen turvallisuusvaatimuksen mukainen. (16) Direktiivin tavoitteiden toteutumiseksi eurooppalaisten standardointielinten on komission ja sitä avustavan komitean antamien toimeksiantojen mukaisesti laadittava standardeja. Toimeksiannoissa on ilmoitettava tavoitteet, joihin standardeilla on päästävä, jotta standardien mukaiset tuotteet ovat yleisen turvallisuusvaatimuksen mukaisia. (17) Jollei erityislainsäädäntöä ole eikä komission toimeksiantojen perusteella laadittuja eurooppalaisia standardeja ole käytettävissä tai niitä ei käytetä, tuotteiden turvallisuuden arvioinnissa käytetään kansallisia standardeja, joilla muita asiaankuuluvia eurooppalaisia standardeja on saatettu osaksi kansallista säännöstöä, komission suosituksia tai, ellei edellä mainittuja ole käytettävissä, kansallisia standardeja, käytänteitä sekä sitä tasoa ja turvallisuutta, jota kuluttajat voivat kohtuudella edellyttää. (18) Elinkeinonharjoittajille asetetun yleisen turvallisuusvaatimuksen noudattamis-velvollisuuden lisäksi on tarpeen asettaa heille lisävelvollisuuksia, koska tietyissä tilanteissa elinkeinonharjoittajien toimenpiteet ovat välttämättömiä kuluttajien suojelemiseksi vaaroilta. (19) Valmistajille asetettaviin lisävelvollisuuksiin olisi sisällyttävä velvollisuus ryhtyä tuotteen luonteen mukaisiin riittäviin toimenpiteisiin, jotta he saavat tietoa tuotteiden mahdollisesti aiheuttamista vaaroista; velvollisuus toimittaa kuluttajille tietoa, jonka perusteella kuluttajat voivat arvioida vaaran suuruuden ja ehkäistä vaaratilanteita; velvollisuus varoittaa kuluttajia heille jo toimitettujen vaarallisten tuotteiden aiheuttamista riskeistä; velvollisuus vetää vaaralliset tuotteet markkinoilta; sekä viimeisenä keinona velvollisuus varmistaa, että kuluttajat palauttavat tuotteet. (20) Jakelijoiden on autettava varmistamaan, että asianmukaiset turvallisuus-vaatimukset täyttyvät. Valmistajien ja jakelijoiden on toimittava yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten kanssa vaarojen ennaltaehkäisyssä, ja niiden on ilmoitettava viranomaisille, jos ne toteavat jotkin tuotteet vaarallisiksi. Edellytykset tällaisten tietojen ilmoittamiselle olisi asetettava direktiivissä, jotta voidaan varmistaa tehokas noudattaminen ja estää kohtuuttoman taakan muodostuminen elinkeinonharjoittajille ja viranomaisille. (21) Valmistajien ja jakelijoiden velvollisuuksien tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi jäsenvaltioiden on luotava tai nimettävä tuoteturvallisuuden valvonnasta vastaava viranomainen, jolla on oikeus ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin, muun muassa oikeus käyttää tehokkaita, oikeassa suhteessa rikkomukseen olevia ja varoittavia rankaisutoimia. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava asianmukainen yhteistyö eri viranomaisten välillä. (22) On välttämätöntä, että asianmukaisiin toimenpiteisiin sisältyy jäsenvaltioiden toimivalta toteuttaa tai määrätä toteutettavaksi markkinoille saatettujen vaarallisten tuotteiden vetäminen välittömästi ja tehokkaasti markkinoilta, kieltää vaarallisten tuotteiden vienti ja viimeisenä keinona varmistaa, että kuluttajat palauttavat heille toimitetut vaaralliset tuotteet. Tätä toimivaltaa olisi käytettävä, jos valmistajat ja jakelijat eivät ehkäise kuluttajille aiheutuvia riskejä velvollisuuksiensa mukaisesti. Viranomaisilla on tarvittaessa oltava asianmukaiset valtaoikeudet ja menettelyt, jotta ne voivat nopeasti päättää tarvittavista toimenpiteistä ja panna ne täytäntöön (23) Kuluttajien turvallisuus perustuu suuressa määrin yhteisön tuoteturvallisuus-vaatimusten aktiiviseen täytäntöönpanoon. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on luotava järjestelmälliset toimintatavat, jotta varmistetaan markkinoiden valvonnan ja muiden täytäntöönpanotoimien tehokkuus. Lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että kuluttajat ja eturyhmät voivat osallistua tähän toimintaan. (24) Jäsenvaltioiden täytäntöönpanoviranomaisten välinen yhteistyö on välttämätöntä tämän direktiivin suojelutavoitteiden toteutumiseksi. Tämän vuoksi on asianmukaista luoda jäsenvaltioiden täytäntöönpanoviranomaisten välille eurooppalainen tuoteturvallisuusverkko, jonka tarkoituksena on helpottaa yhteistyötä markkinoiden valvonnan toteuttamisessa ja muussa täytäntöön-panotoiminnassa, erityisesti riskien arvioinnissa, tuotteiden testauksessa, asiantuntemuksen ja tieteellisten tietojen vaihdossa, yhteisten valvontahankkeiden toteutuksessa sekä vaarallisten tuotteiden jäljityksessä, markkinoilta vetämisessä ja palautusmenettelyn käytössä. Tässä verkossa on oltava mukana kyseisistä tuotteista ja vaaroista vastaavat viranomaiset. (25) Tämän direktiivin soveltamisalasta annettujen säännösten mukaisesti täytäntöönpanoviranomaisten yhteistyöstä annetut säännökset eivät saisi rajoittaa erityisiä alakohtaisia yhteistyömenettelyjä, joita on erityisesti lääkealalla. Eurooppalaisen tuoteturvallisuusverkon olisi tehtävä yhteistyötä niiden asiaankuuluvien elinten kanssa, joiden puitteissa jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä yhteisön erityislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvilla tuotealoilla. Hallintojen välisen tiedonvaihdon järjestelmiä voidaan käyttää tarvittaessa apuna tässä yhteistyössä. (26) Kuluttajien terveyden ja turvallisuuden yhtenäisen ja korkeatasoisen suojelun varmistamiseksi ja yhtenäismarkkinoiden yhtenäisyyden säilyttämiseksi on välttämätöntä, että komissiolle ilmoitetaan kaikista toimenpiteistä, joilla rajoitetaan jonkin tuotteen saattamista markkinoille tai jotka edellyttävät tuotteen vetämistä markkinoilta tai palautusmenettelyn käyttöä. Tällaisia toimenpiteitä saa toteuttaa ainoastaan, jos ne ovat perustamissopimuksen ja erityisesti sen 28, 29 ja 30 artiklan mukaisia. (27) Tuoteturvallisuuden tehokas valvonta edellyttää nopean tuoteturvallisuutta koskevan tietojenvaihtojärjestelmän käyttöönottoa kansallisella ja yhteisön tasolla nopeaa toimintaa edellyttäviä vakavia vaaratilanteita varten. Lisäksi on asianmukaista sisällyttää tähän direktiiviin järjestelmän yksityiskohtaiset menettelysäännökset ja antaa komissiolle oikeus muuttaa niitä neuvoa-antavan komitean avustamana. (28) Perustamissopimuksen ja erityisesti sen 28, 29 ja 30 artiklan mukaisesti on ensisijaisesti jäsenvaltioiden tehtävänä toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet niiden alueella sijaitsevien vaarallisten tuotteiden osalta. (29) Jos jäsenvaltioiden toimintatavat tiettyjen tuotteiden aiheuttaman vaaran osalta poikkeavat toisistaan, voi kuluttajien suojeluun aiheutua sellaisia eroja, joita ei voida hyväksyä ja jotka muodostavat esteen yhteisön sisäiselle kaupalle. (30) Sen vuoksi voi olla välttämätöntä ratkaista nopeaa toimintaa edellyttäviä vakavia tuoteturvallisuusongelmia, jotka vaikuttavat tai saattavat lähitulevaisuudessa vaikuttaa koko yhteisöön tai merkittävään osaan yhteisöä ja joita ei tuotteen aiheuttaman turvallisuusongelman luonteen vuoksi voida tehokkaasti poistaa ongelman kiireellisyyden edellyttämällä tavalla ja kyseisiin tuotteisiin tai tuoteryhmiin sovellettavassa yhteisön erityislainsäädännössä säädetyillä menettelytavoilla. (31) Tämän vuoksi on välttämätöntä luoda riittävä järjestelmä, jonka avulla jäsenvaltioille osoitetun päätöksen muodossa voidaan viimeisenä keinona toteuttaa koko yhteisössä sovellettavia toimenpiteitä vakavaa vaaraa aiheuttavien tuotteiden luomien tilanteiden ratkaisemiseksi nopeasti edellä mainituissa olosuhteissa ja kieltää tuotteiden vienti. Tällainen päätös ei ole suoraan sovellettavissa elinkeinonharjoittajiin, vaan se on pantava täytäntöön kansallisella säädöksellä. Tällaisen menettelyn yhteydessä toteutetut toimenpiteet ovat väliaikaisia, paitsi jos ne koskevat yksilöityjä tuotteita tai tuote-eriä. Toimenpiteistä päättävän tahon olisi oltava komissio, jota avustaa jäsenvaltioiden edustajista muodostuva komitea. (32) Koska tällaiset direktiivin täytäntöönpanon edellyttämät nopeat toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [5] 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä, ne on hyväksyttävä kyseisen päätöksen 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä käyttäen. [5] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (33) Päätöksen 1999/468/EY 2 artiklan mukaisesti muut tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet on hyväksyttävä kyseisen päätöksen 3 artiklassa säädettyä neuvoa-antavaa menettelyä käyttäen. Tämän vuoksi olisi perustettava kulutustavaroiden turvallisuutta käsittelevä neuvoa-antava komitea tämän kuitenkaan rajoittamatta sääntelykomitean toimivaltaa. Lisäksi voi olla tarpeen käydä täytäntöönpanosta ja markkinoiden valvonnasta eri maissa vastaavien kansallisten viranomaisten asiantuntijoiden välisiä keskusteluja direktiivin soveltamisen eri näkökohdista. (34) Viranomaisten käytössä olevien tuoteturvallisuutta koskevien tietojen julkisuus on varmistettava. Perustamissopimuksen 287 artiklassa tarkoitettuja salassapito-velvollisuuden alaisia tietoja on suojeltava tavalla, joka sopii yhteen tehokkaan markkinoiden valvonnan ja suojelutoimenpiteiden kanssa. (35) Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa vahinkoa kärsineiden oikeuksiin tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 25 päivänä heinäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/374/ETY [6] tarkoittamassa merkityksessä. [6] EYVL L 210, 7.8.1985, s. 29. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 1999/34/EY (EYVL L 141, 4.6.1999, s. 20). (36) On välttämätöntä, että jäsenvaltiot säätävät asianmukaisista oikeussuojakeinoista toimivaltaisissa tuomioistuimissa, kun on kyse sellaisista toimivaltaisten viranomaisten toimenpiteistä, joilla rajoitetaan tuotteen saattamista markkinoille tai jotka edellyttävät tuotteen vetämistä markkinoilta tai palautusmenettelyä. (37) Tuontitavaroista ihmisten turvallisuudelle tai terveydelle aiheutuvien vaarojen ehkäisemistä koskevien toimenpiteiden on vastattava yhteisön kansainvälisiä velvoitteita. (38) Komission on säännöllisesti yhteisön muiden kuluttajasuoja-asioiden yhteydessä tutkittava erityisesti markkinoiden valvontajärjestelmien, yhteisön tason nopean tietojenvaihdon ja toiminnan osalta, miten tätä direktiiviä sovelletaan ja mitä tuloksia siitä on saatu. Komissio antaa asiasta kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. (39) Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa jäsenvaltioiden velvollisuuksiin, jotka liittyvät direktiivin 92/59/ETY saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja direktiivin soveltamiseksi asetettuun määräaikaan, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I LUKU Tavoite - soveltamisala - määritelmät 1 artikla 1. Tämän direktiivin tarkoituksena on varmistaa, että markkinoille saatettavat 2 artiklan a kohdassa tarkoitetut tuotteet ovat turvallisia. 2. Tätä direktiiviä sovelletaan ainoastaan, jos yhteisön lainsäädännössä ei ole kyseisten tuotteiden turvallisuutta koskevia erityissäännöksiä. Kun kyseessä ovat tuotteet, joihin sovelletaan yhteisön lainsäädännössä erityisesti kyseisille tuotteille asetettuja turvallisuusvaatimuksia, - tämän direktiivin 2, 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta kyseisiin tuotteisiin niiden vaarojen tai vaaraluokkien osalta, joista yhteisön erityislainsäädännössä säädetään - tämän direktiivin muita artikloja sovelletaan, jos kyseisessä yhteisön lainsäädännössä ei ole erityissäännöksiä näiden artiklojen kattamista seikoista. 2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan: (a) tuotteella kaikkia kuluttajille tarkoitettuja tai kuluttajien todennäköisesti kohtuullisen ennustettavissa olosuhteissa käyttämiä, myös muita kuin heille tarkoitettuja tuotteita, jotka toimitetaan tai annetaan heidän käyttöönsä liiketoiminnan yhteydessä uusina, käytettyinä tai kunnostettuina joko korvausta vastaan tai vastikkeettomasti. Määritelmä sisältää kulutustavaroiden osalta tuotteet, joita käytetään palvelun toimittamiseen, kyseisten tuotteiden käyttöön kohtuullisen ennustettavissa olosuhteissa liittyvien tuoteturvallisuusnäkökohtien osalta. Määritelmä ei kuitenkaan sisällä käytettyjä tuotteita, joita toimitetaan antiikkitavaroina taikka ennen niiden käyttöä korjattavina tai kunnostettavina tuotteina, edellyttäen, että toimittaja selvästi ilmoittaa asiasta sille, jolle hän tuotteen toimittaa. (b) turvallisella tuotteella jokaista tuotetta, joka tavanomaisissa tai kohtuullisen ennakoitavissa käyttöolosuhteissa tuotteen käyttöikä huomioon ottaen ei aiheuta vaaraa tai aiheuttaa tuotteen käyttöön nähden sellaista mahdollisimman vähäistä vaaraa, jota voidaan pitää hyväksyttävänä ja joka takaa korkean suojelun tason ihmisten turvallisuudelle ja terveydelle, kun otetaan erityisesti huomioon seuraavat seikat: (i) tuotteen ominaisuudet mukaan lukien sen koostumus, pakkaus, kokoamis- ja huolto-ohjeet (ii) sen vaikutus muihin tuotteisiin, jos on kohtuullisen todennäköistä, että sitä käytetään yhdessä muiden tuotteiden kanssa (iii) tuotteen esillepano, tuotemerkinnät, tuotteen käyttö- ja hävittämisohjeet sekä kaikki muut valmistajan ja jakelijan antamat tiedot (iv) kuluttajaryhmät, joille tuotteen käyttö voi aiheuttaa vaaraa, erityisesti lapset ja vanhukset (v) toimitettuun tuotteeseen suoraan liittyvät palvelut, erityisesti tuotteen asennus ja huolto, jos palvelujen tarjoajana on valmistaja. Tuotetta ei pidetä turvattomana tai vaarallisena sen vuoksi, että tuotteen turvallisuutta voidaan parantaa tai että saatavilla on turvallisempia tuotteita. (c) vaarallisella tuotteella jokaista tuotetta, joka ei vastaa tämän artiklan b kohdan määritelmää turvallisesta tuotteesta (d) valmistajalla (i) tuotteen valmistajaa, jos tämä on sijoittautunut yhteisöön, ja jokaista, joka esiintyy tuotteen valmistajana varustettuaan tuotteen nimellään, tavaramerkillään tai muulla selvällä tunnuksellaan, tai sitä, joka kunnostaa tuotteen (ii) valmistajan edustajaa, jos valmistaja ei ole sijoittautunut yhteisöön, tai jos tuotteella ei ole yhteisöön sijoittautunutta edustajaa, tuotteen maahantuojaa (iii) muita jakeluketjussa olevia elinkeinonharjoittajia, jos heidän toimintansa saattaa vaikuttaa markkinoille saatetun tuotteen turvallisuusominaisuuksiin (e) jakelijalla jokaista jakeluketjussa olevaa elinkeinonharjoittajaa, jonka toiminta ei vaikuta tuotteen turvallisuusominaisuuksiin (f) palautusmenettelyllä kaikkia valmistajan tai jakelijan toteuttamia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on saada kuluttajille tai kuluttajien saataville toimitetut vaaralliset tuotteet takaisin joko rahallisesti korvattaviksi, toisella tuotteella korvattaviksi tai korjattaviksi. II LUKU Yleinen turvallisuusvaatimus, vaatimustenmukaisuuden arviointiperusteet ja eurooppalaiset standardit 3 artikla 1. Tuottajat ovat velvollisia saattamaan markkinoille ainoastaan turvallisia tuotteita. 2. Jos tuotteen turvallisuudesta ei ole olemassa yhteisön erityissäännöksiä, tuotetta on pidettävä turvallisena, kun se vastaa sen jäsenvaltion kansallisen lain erityissäännöksiä, jonka alueella se on laillisesti valmistettu tai sitä on pidetty kaupan, edellyttäen että nämä säännökset on laadittu perustamissopimuksen ja erityisesti sen 28 ja 30 artiklan mukaisesti ja että niissä annetaan tuotteen kaupan pitämisen edellytyksenä olevat terveyttä ja turvallisuutta koskevat määräykset. Tuote katsotaan turvalliseksi niiden tekijöiden osalta, joista kansallisessa lainsäädännössä säädetään. Jos tuotteet täyttävät edellytykset, jotka asetetaan eurooppalaiset standardit osaksi kansallista säännöstöä saattavissa ja Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 4 artiklan mukaisesti viitetietoina julkaistuissa vapaaehtoisissa kansallisissa standardeissa, tuotteiden oletetaan täyttävän tämän direktiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen kyseisten standardien kattamien seikkojen osalta. Jäsenvaltiot julkaisevat tällaisten kansallisten standardien viitetiedot. 3. Jos edellä 2 kohdassa tarkoitettuja erityissäännöksiä tai eurooppalaiset standardit osaksi kansallista säännöstöä saattavia kansallisia standardeja ei ole tai jos näitä standardeja ei käytetä, tuotteen yleisen turvallisuusvaatimuksen mukaisuus arvioidaan ottamalla huomioon vapaaehtoiset, muita asiaankuuluvia eurooppalaisia standardeja vastaavat kansalliset standardit tai komission suositukset, jotka sisältävät ohjeita tuoteturvallisuuden arviointiin taikka, jos tällaisia ei ole, siinä jäsenvaltiossa, jossa tuote on laillisesti tuotettu tai sitä pidetty kaupan, laaditut standardit tai kyseisellä alalla noudatetut terveellisyyttä ja turvallisuutta koskevat hyvät toimintatavat tai tekniikan ja teknologian taso ja se turvallisuustaso, jota kuluttajat voivat kohtuudella edellyttää. 4. Se, että tuote on edellä 2 tai 3 kohdassa tarkoitettujen säännösten mukainen, ei estä jäsenvaltioiden toimivaltaisia viranomaisia toteuttamasta asianmukaisia toimenpiteitä rajoittaakseen tuotteen markkinoille saattamista tai vetämistä markkinoilta, jos osoittautuu, että tuote vaatimustenmukaisuudestaan huolimatta aiheuttaa vaaraa kuluttajien terveydelle tai turvallisuudelle. 4 artikla 1. Tämän direktiivin soveltamiseksi komissio antaa eurooppalaisille standardointielimille toimeksiantoja, joissa eritellään olennaiset turvallisuusvaatimukset, sekä julkaisee Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä eurooppalaisten standardien viitetiedot. Jos osoittautuu, että jokin standardi ei takaa sitä, että tämän direktiivin yleinen turvallisuusvaatimus täyttyy, komissio poistaa kyseisen standardin julkaisuista 4 kohdan mukaisesti joko kokonaan tai osittain. Tämän artiklan soveltamiseksi annetaan toimeksiantoja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY [7] mukaisesti. Komissio varmistaa toiminnan yhteensovittamisen tämän direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuoteturvallisuusasioita käsittelevän sääntelykomitean kanssa. [7] EYVL L 204, 21.7.1998, s. 37. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, 5.8.1998, s. 18). Näissä toimeksiannoissa asetetaan tavoitteet, jotka standardien on saavutettava, jotta varmistetaan, että tällaisten standardien mukaiset tuotteet ovat tämän direktiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen mukaisia. 2. Eurooppalaiset standardointielimet laativat 1 kohdassa tarkoitettuja standardeja komission ja näiden elinten yhteistyöstä annettujen yleisten ohjeiden sisältämien periaatteiden mukaisesti. 3. Komissio voi direktiivin 98/34/EY 5 artiklan mukaisesti perustettua komiteaa kuultuaan päättää julkaista Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä viitetiedot eurooppalaisista standardeista, jotka koskevat tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia tuotteita ja jotka eurooppalaiset standardointielimet olivat antaneet ennen tämän direktiivin voimaantuloa. 4. Jos jäsenvaltio tai komissio katsoo, että jokin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu eurooppalainen standardi ei täytä tämän direktiivin yleistä turvallisuusvaatimusta, jäsenvaltio tai komissio toimittaa asian perusteluineen direktiivin 98/34/EY mukaisesti perustetun komitean käsiteltäväksi. Saatuaan komitean lausunnon komissio ilmoittaa jäsenvaltioille, onko kyseinen standardi tai sen osa poistettava tämän direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta julkaisusta. III LUKU Valmistajien muut velvollisuudet ja jakelijoiden velvollisuudet 5 artikla 1. Kunkin tuottajan on oman toimintansa osalta annettava kuluttajille tarvittavat tiedot, jotta he pystyvät arvioimaan tuotteeseen sen koko tavanomaisen tai kohtuudella ennakoitavissa olevan käyttöiän aikana liittyvät vaarat, mikäli tällaisia vaaroja ei voi heti havaita ilman riittävää varoitusta, sekä voivat ryhtyä varotoimiin näiden vaarojen välttämiseksi. Tällaiset varoitukset eivät kuitenkaan vapauta ketään velvollisuudesta noudattaa muita tässä direktiivissä asetettuja velvollisuuksia. Kunkin tuottajan on oman toimintansa osalta toteutettava myös toimittamiensa tuotteiden luonteeseen suhteutetut toimenpiteet, joiden avulla he saavat tietoa näiden tuotteiden mahdollisesti aiheuttamista vaaroista ja voivat näin ryhtyä tarvittaviin toimiin, joihin voi sisältyä vaarojen välttämisen niin edellyttäessä kyseisten tuotteiden vetäminen markkinoilta, kuluttajille suunnattu asianmukainen ja tehokas tiedotus tuotteiden aiheuttamista vaaroista tai viimeisenä keinona palautusmenettely, jos muut toimenpiteet eivät riitä kyseisten vaarojen torjuntaan. Toimenpiteisiin on muun muassa sisällyttävä tarvittaessa tuotteiden tai tuote-erien merkitseminen niin, että ne voidaan tunnistaa, kaupan pidettyjen tuotteiden tutkiminen pistokokein, tehtyjen valitusten tutkiminen ja tällaista seurantaa koskevien tietojen toimittaminen jakelijoille. 2. Jakelijoiden on noudatettava asianmukaista huolellisuutta varmistaakseen asiaankuuluvien turvallisuusvaatimusten noudattamisen, erityisesti siten, että he eivät toimita tuotteita, jos he tietävät tai heidän pitäisi ammattilaisina pystyä päättelemään, että ne ovat kyseisten turvallisuusvaatimusten vastaisia. Oman toimintansa rajoissa heidän on lisäksi osallistuttava markkinoille saatettujen tuotteiden turvallisuuden seurantaan, erityisesti antamalla tietoja tuotteiden aiheuttamista vaaroista, säilyttämällä ja toimittamalla tuotteiden alkuperän jäljittämisessä tarvittavia asiakirjoja sekä tekemällä yhteistyötä vaarojen välttämiseksi. 3. Valmistajien ja jakelijoiden on ilmoitettava välittömästi jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, jos ne toteavat, että niiden markkinoille saattama tuote on vaarallinen. Valmistajien ja jakelijoiden on erityisesti ilmoitettava viranomaisille niistä toimista, joita ne ovat toteuttaneet kuluttajille aiheutuvan vaaran torjumiseksi. Tällaisista toimista annettaville tiedoille on asetettu erityisvaatimuksia liitteessä I. Komissio tekee niihin muutoksia 15 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti. 4. Toteutettaessa toimia toimittamiensa tuotteiden aiheuttamien vaarojen torjumiseksi valmistajat ja jakelijat ovat oman toimintansa osalta velvollisia viranomaisten pyynnöstä tekemään yhteistyötä viranomaisten kanssa. Toimivaltaiset viranomaiset päättävät yhteistyömenettelyistä, mukaan lukien menettelystä, jota noudatetaan valmistajien ja jakelijoiden kanssa käytävässä vuoropuhelussa kulutustavaroiden turvallisuussäännösten soveltamisesta. IV LUKU Jäsenvaltioiden erityiset velvollisuudet ja oikeudet 6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tuottajat ja jakelijat noudattavat tämän direktiivin mukaisia velvollisuuksiaan siten, että markkinoille saatetut tuotteet ovat turvallisia. 2. Jäsenvaltioiden on luotava tai nimettävä toimivaltaiset viranomaiset, joiden tehtävänä on valvoa, että tuotteet täyttävät vaatimuksen, jonka mukaan markkinoille saa saattaa ainoastaan turvallisia tuotteita, ja huolehdittava siitä, että näillä viranomaisilla on riittävä toimivalta ja vastuu toteuttaa tämän direktiivin mukaisesti niille kuuluvia aiheellisia toimenpiteitä. 3. Jäsenvaltioiden on määriteltävä näiden toimivaltaisten viranomaisten tehtävät, organisaatio ja toimivaltuudet eri tuoteryhmien, vaarojen ja seurantatoimien suhteen sekä asiaankuuluvat järjestelyt tietojenvaihtoa, koordinointia ja yhteistyötä varten. Jäsenvaltiot ilmoittavat niistä ja niihin myöhemmin tehdyistä muutoksista komissiolle. Komissio toimittaa nämä tiedot muille jäsenvaltioille. 7 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä tähän direktiiviin perustuviin kansallisiin säännöksiin kohdistuvien rikkomusten seuraamuksista, ja ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen niiden täytäntöönpanon. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeassa suhteessa rikkomukseen ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle 20 artiklan 1 kohdassa säädettyyn päivään mennessä. Lisäksi jäsenvaltioiden on viipymättä ilmoitettava komissiolle kaikista säännöksiin myöhemmin tehdyistä muutoksista. 8 artikla 1. Direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi ja erityisesti 6 artiklan soveltamiseksi jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava tarvittavat valtuudet ja niiden on ryhdyttävä vaaran voimakkuuden mukaisiin tarvittaviin toimiin perustamissopimuksen ja erityisesti sen 28 ja 30 artiklan mukaisesti ryhtyäkseen seuraaviin asianmukaisiin toimiin: (a) järjestää riittäviä ja asianmukaisia tuotteiden turvallisuusominaisuuksia koskevia tarkastuksia myös sen jälkeen, kun tuotteet on saatettu markkinoille turvallisina, niin kauan kuin niitä käytetään tai kulutetaan (b) vaatia asianosaisilta kaikki tarvittavat tiedot (c) ottaa näytteitä tuotteista ja suorittaa niiden turvallisuustarkastuksia (d) asettaa tuotteen markkinoille saattamiselle ennakkoehtoja, joilla varmistetaan tuoteturvallisuus, ja vaatia, että tuotteeseen liitetään asianmukaisia varoituksia sen mahdollisesti aiheuttamista vaaroista (e) suorittaa järjestelyjä, joilla varmistetaan, että niille, joille tuote saattaa aiheuttaa vaaraa, ilmoitetaan tällaisesta vaarasta riittävän ajoissa ja asianmukaisesti muun muassa julkaisemalla erityisiä varoituksia (f) kieltää tilapäisesti tarkastusten tai arviointien edellyttämäksi ajaksi ketään toimittamasta tiettyjä tuotteita, tarjoutumasta niitä toimittamaan tai esittelemästä tuotteita, jos niiden mahdollisesta vaarallisuudesta on olemassa tarkkoja ja yhdenmukaisia tietoja (g) kieltää vaarallisen tuotteen saattaminen markkinoille ja toteuttaa tarvittavia lisätoimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kieltoa noudatetaan (h) järjestää tai määrätä järjestettäväksi markkinoilla olevien vaarallisten tuotteiden tehokas ja välitön vetäminen markkinoilta, varoittaa kuluttajia vaarallisten tuotteiden aiheuttamista vaaroista, varmistaa, että kuluttajat palauttavat heille jo toimitetut tuotteet, ja tarvittaessa tuhota kyseiset tuotteet asianmukaisella tavalla, jos tähän direktiiviin perustuvien velvollisuuksien mukaiset valmistajien ja jakelijoiden toimet eivät ole tyydyttäviä tai riittäviä. 2. Toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava tarvittava toimivalta ja niiden on ryhdyttävä 1 kohdan d-h alakohdassa tarkoitettuihin asianmukaisiin toimiin nopeasti, jos vakavaa vaaraa aiheuttavat tuotteet edellyttävät nopeita toimia. 3. Toimivaltaisten viranomaisten 1 ja 2 kohdan mukaisesti toteuttamien toimenpiteiden on tapauksen mukaan kohdistuttava: (a) tuottajaan (b) jakelijoihin kunkin toiminnan rajoissa ja erityisesti siihen, joka on vastuussa ensimmäisestä jakeluvaiheesta kansallisilla markkinoilla; (c) kaikkiin muihin henkilöihin, missä otetaan tarvittaessa huomioon yhteistyö tuotteen aiheuttamien vaarojen välttämiseksi. 9 artikla 1. Järjestelmät, jotka jäsenvaltiot luovat tehokasta markkinoiden valvontaa varten, sisältävät työskentelymenetelmät ja eri viranomaisten väliset tiedonvaihto-, koordinointi- ja yhteistyömenetelmät. Näillä järjestelmillä on pyrittävä takaamaan korkeatasoinen kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojelu. 2. Saavuttaakseen 1 kohdassa tarkoitetun tavoitteen jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on asianmukaisia ja tehokkaita keinoja ja menettelyjä. Niihin voi erityisesti kuulua (a) alakohtaisten valvontaohjelmien luominen, säännöllinen päivittäminen ja käyttö tuote- tai vaararyhmittäin (b) yleisesti saatavien tuotteiden turvallisuutta koskevan tieteellisen tutkimustiedon seuraaminen ja päivittäminen, säännölliset raportit valvontatoiminnasta, saaduista tiedoista ja saavutetuista tuloksista (c) valvonnan toimivuuden ja tehokkuuden säännöllinen arviointi ja toteutetun valvontamenetelmän ja -organisaation muuttaminen tarvittaessa. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kuluttajat ja muut asianomaiset tahot voivat tehdä tuoteturvallisuutta sekä seuranta- ja valvontatoimia koskevia valituksia toimivaltaisille viranomaisille ja että nämä valitukset käsitellään, niihin vastataan ja niiden seurauksena tehdään asianomaisia toimia. Jäsenvaltioiden on tiedotettava aktiivisesti kuluttajille ja muille asianomaisille tahoille tähän tarkoitukseen luoduista menettelyistä. 10 artikla 1. Komissio edistää eurooppalaisen tuoteturvallisuusverkon perustamista ja toimintaa. Verkko luodaan jäsenvaltioiden kulutustavaramarkkinoiden valvonnasta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten välille, ja myös komissio osallistuu sen toimintaan. 2. Verkko tekee yhteistyötä asiaankuuluvien tahojen kanssa, jotka toimivat 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvilla tuotealoilla. Verkon tavoitteena on erityisesti helpottaa seuraavia toimia: (a) tietojen vaihto riskien arvioinnista, vaarallisista tuotteista, testausmenetelmistä, testituloksista, uusista tieteellisistä tutkimustuloksista ja muista valvontatoimintaan liittyvistä seikoista (b) yhteisten valvonta- ja testaushankkeiden perustaminen ja toteutus (c) asiantuntemuksen ja parhaiksi todettujen menettelytapojen vaihto ja koulutusyhteistyö (d) vaarallisten tuotteiden jäljityksen, markkinoilta vetämisen ja palautusmenettelyn koordinointi yhteisön tasolla. V LUKU Tietojenvaihto ja nopeaa toimintaa edellyttävät tilanteet 11 artikla 1. Jos jäsenvaltio toteuttaa sellaisia 8 artiklan 1 kohdan d-h alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä, joilla rajoitetaan tuotteen saattamista markkinoille tai joilla vaaditaan sen vetämistä markkinoilta tai joilla edellytetään sen varmistamista, että kuluttajat palauttavat kyseiset heille jo toimitetut tuotteet, jäsenvaltion on, sikäli kuin 12 artiklassa tai yhteisön erityislainsäädännössä ei edellytetä toimenpiteestä ilmoittamista, ilmoitettava kyseisestä toimenpiteestä ja toimenpiteen perusteluista komissiolle. Jos ilmoituksen tehnyt jäsenvaltio katsoo, että toimenpiteet koskevat tapahtumaa, jonka vaikutus on paikallinen ja joka rajoittuu joka tapauksessa ainoastaan kyseisen jäsenvaltion alueelle, sen on mainittava tästä ilmoituksessaan. Lisäksi jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, jos toimenpiteitä muutetaan tai jos ne lopetetaan. Liitteessä II olevassa 8 kohdassa tarkoitetuissa ohjeissa määritellään tässä artiklassa säädettyjen ilmoitusten sisältö ja yhtenäinen muoto. Ohjeissa on annettava perusteet sen määrittämiseksi, mitä ainoastaan paikallisiin tapauksiin liittyviä toimenpiteitä ei tarvitse ilmoittaa sen vuoksi, etteivät ne ole tärkeitä tämä artiklan tavoitteiden kannalta. 2. Komissio toimittaa ilmoituksen muille jäsenvaltioille, ellei se ilmoitusta tarkasteltuaan totea toimenpidettä yhteisön lainsäädännön vastaiseksi. Tällöin se välittömästi ilmoittaa asiasta jäsenvaltiolle, joka teki toimenpiteestä aloitteen. 12 artikla 1. Jäsenvaltion on välittömästi ilmoitettava komissiolle tarkoitettua nopeaa tietojenvaihtojärjestelmää (Rapex-järjestelmää) käyttäen, jos se toteuttaa tai aikoo toteuttaa, suosittaa vapaaehtoisia tai pakollisia kiireellisiä toimenpiteitä tai sopia valmistajien, maahantuojien ja jakelijoiden kanss