Komission ehdotus neuvoston suositukseksi on osa vuoden 2023 työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua koskevaa aloitetta, ja sillä on näin ollen suora yhteys komission vuonna 2023 Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle antamaan tiedonantoon Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu vahvemmaksi Euroopan unionissa: koko potentiaali käyttöön oikeudenmukaisten siirtymien hallinnassa.

Jäsenvaltioiden välillä on myös merkittäviä eroja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun puitteissa, rakenteissa, prosesseissa ja laadussa, työehtosopimusneuvottelut mukaan luettuina. Lakisääteiset säännökset ovat edelleen tärkeä edellytys uusien aiheiden sisällyttämiselle työehtosopimuksiin, erityisesti niissä maissa, joissa työmarkkinasuhteita säännellään voimakkaasti. Useimmilla jäsenvaltioilla on virallinen kansallinen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua edistävä elin, jossa työnantajien, ammattiliittojen ja hallituksen edustajat voivat keskustella yleisistä taloudellisista ja sosiaalisista kysymyksistä. Elinten rooli ja valtuudet vaihtelevat suuresti, mutta yleensä niillä on neuvoa-antava rooli säädösluonnosten ja politiikkojen valmistelussa, erityisesti työllisyyteen liittyvillä aloilla, ja ne voivat toimia sopimusneuvottelujen foorumina. Lisäksi monissa maissa on kolmikantaisia elimiä, jotka käsittelevät tiettyjä kysymyksiä, kuten sosiaaliturvaa, työllisyyttä, koulutusta sekä terveyttä ja turvallisuutta.

Työmarkkinaosapuolten tarve osallistua politiikan ja uudistusten suunnitteluun ja toteutukseen sekä osallistumisen edut on tunnustettu, ja sitä on kehitetty edelleen työllisyyden suuntaviivoissa.

Muuttuva työelämä sekä yksilöllisemmät elin- ja työskentelytavat, mukaan lukien uusien työmuotojen syntyminen, vaikeuttavat ammattiliittojen uusien jäsenten rekrytointia. Useimmat uudemmat työmuodot, kuten yksinyrittäjien kasvava joukko, kärsivät edustuksen puutteesta. Sama koskee määräaikaisia työntekijöitä, joiden liittyminen ammattiliittoon ei ole kovin todennäköistä. Työaikojen ja työskentelypaikkojen joustavuuden vuoksi työntekijöiden edustajien on vaikea saada tätä melko hajanaista työntekijöiden joukkoa järjestäytymään. Työmarkkinajärjestöt ovat viime vuosina toteuttaneet aloitteita uusien jäsenten houkuttelemiseksi tai tiettyjen aliedustettujen ryhmien (erityisesti nuorten ja alustatalouden työntekijöiden) äänen vahvistamiseksi toteuttamalla kohdennettuja strategioita ja rekrytointitoimia ja luomalla erityisiä järjestöjen sisäisiä rakenteita. Haasteita on kuitenkin edelleen, ja lisätoimia voitaisiin tehdä muun muassa digitalisaation tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämiseksi.

Vaikka jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja, työehtosopimusten piiriin kuuluvien työntekijöiden osuus on vähentynyt huomattavasti viimeisten 30 vuoden aikana. Se laski EU:n arvioidusta noin 66 prosentin keskiarvosta vuonna 2000 noin 56 prosenttiin vuonna 2018, ja lasku oli erityisen suuri Keski- ja Itä-Euroopassa. Työnantajien järjestäytymisaste on pysynyt suhteellisen vakaana, mutta ammattiliittojen jäsenyys on vähentynyt (keskimäärin) kaikissa EU:n jäsenvaltioissa.

Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun edistäminen on EU:n ja sen jäsenvaltioiden yhteinen tavoite. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on keskeinen tekijä taloudellisen ja sosiaalisen palautumiskyvyn, kilpailukyvyn, oikeudenmukaisuuden ja kestävän kasvun kannalta. Se on ratkaisevan tärkeää tasapainoisten ratkaisujen löytämiseksi vastauksena uusiin tarpeisiin, työelämän muutoksiin ja odottamattomiin kriiseihin, sillä se mahdollistaa työolojen ja työn organisoinnin mukauttamisen. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu voi myös edistää uutta tai nykyistä työsuojelua, kuten oikeutta irrottautua työstä tai suojaa työpaikkaväkivallalta ja -kiusaamiselta. Finanssikriisi ja pandemia ovat osoittaneet, että maissa, joissa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun puitteet ovat vankat ja työehtosopimusneuvottelujen kattavuus suuri, on yleensä kilpailukykyisempi ja häiriöitä paremmin kestävä talous.

Ehdotettu toimintatapa on ehdotus neuvoston suositukseksi, jossa noudatetaan toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteetta. Se on osoitus jäsenvaltioiden sitoutumisesta tähän suositukseen sisältyviin toimenpiteisiin ja tarjoaa vahvan poliittisen perustan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun alalla tehtävälle unionin tason yhteistyölle, samalla kun siinä kunnioitetaan täysin jäsenvaltioiden toimivaltaa ja työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä.

Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun ja työehtosopimusneuvottelujen edistäminen on tärkeää myös käynnissä olevien laajentumisneuvottelujen näkökulmasta. Ehdokasmaissa on vahvistettava työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun rakenteita ja prosesseja, jotta ne kykenevät vastaamaan työelämän muutosten synnyttämiin haasteisiin.

Ehdotus

NEUVOSTON SUOSITUS

työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun vahvistamisesta Euroopan unionissa

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) ja erityisesti sen 292 artiklan yhdessä 153 artiklan 1 kohdan f alakohdan kanssa,

ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sekä katsoo seuraavaa:

(1)Neuvosto antoi 24. lokakuuta 2019 päätelmät aiheesta ”Työn tulevaisuus: Euroopan unioni kannattaa ILO:n satavuotisjulistusta” ja kannustaa niissä jäsenvaltioita jatkamaan ILO:n yleissopimusten ratifiointia ja tosiasiallista soveltamista. Neuvosto myös pyytää jäsenvaltioita ja komissiota tehostamaan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua kaikilla tasoilla ja kaikissa sen muodoissa, rajatylittävä yhteistyö mukaan lukien, sen varmistamiseksi, että työmarkkinaosapuolet osallistuvat aktiivisesti työn tulevaisuuden muokkaamiseen ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden kehittämiseen, myös tunnustamalla tosiasiallisesti työntekijöiden kollektiivinen neuvotteluoikeus ja pohtimalla riittäviä vähimmäispalkkoja, olivatpa ne lakisääteisiä tai sopimusperusteisia.

(2)Komissio, neuvoston puheenjohtajavaltio Alankomaat ja eurooppalaiset työmarkkinaosapuolet allekirjoittivat 27. kesäkuuta 2016 yhteisen lausuman sosiaalisen vuoropuhelun elvyttämisestä. Lausumassa unionin tason monialaiset ja alakohtaiset työmarkkinaosapuolet sitoutuivat jatkamaan ponnisteluja ja arvioimaan lisätoimien tarvetta omassa sosiaalisessa vuoropuhelussaan tavoittaakseen ulkopuolella vielä olevat järjestöt jäsenvaltioissa, lisätäkseen jäsenyyttä ammattiliitoissa ja työnantajajärjestöissä ja parantaakseen niiden edustavuutta.

(3)Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteen 8 mukaan työmarkkinaosapuolia on kuultava talous-, työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen suunnittelussa ja täytäntöönpanossa kansallisia käytäntöjä noudattaen. Niitä on myös kannustettava neuvottelemaan ja laatimaan työehtosopimuksia niiden kannalta merkityksellisissä asioissa. Tällöin on kunnioitettava niiden itsenäisyyttä ja työtaisteluoikeutta. Työmarkkinaosapuolille annettavaa tukea niiden vuoropuhelun edistämistä koskevien valmiuksien lisäämiseen olisi myös kannustettava. Porton sosiaalisessa sitoumuksessa kehotettiin kaikkia asianomaisia toimijoita edistämään itsenäistä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua Euroopan sosiaalisen mallin jäsentävänä osana ja vahvistamaan sitä Euroopan tasolla, kansallisella, alueellisella ja alakohtaisella tasolla sekä yritystasolla painottaen erityisesti työehtosopimusneuvottelujen mahdollistavien puitteiden varmistamista jäsenvaltioiden erilaisissa malleissa.

(4)Euroopan parlamentti korostaa Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarista 19. tammikuuta 2017 antamassaan päätöslauselmassa työehtosopimusneuvotteluja ja työtaistelutoimia koskevan oikeuden merkitystä perusoikeutena, joka on kirjattu unionin primaarioikeuteen. Parlamentti odottaa myös, että komissio lisää konkreettista tukea työmarkkinavuoropuhelun tehostamiselle ja siitä kiinni pitämiselle kaikilla tasoilla ja aloilla, etenkin niillä, joilla se ei ole riittävän kehittynyttä, samalla kun otetaan huomioon erilaiset kansalliset käytänteet. Euroopan parlamentti toteaa 10. lokakuuta 2019 antamassaan päätöslauselmassa euroalueen työllisyys- ja sosiaalipolitiikasta, että työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu ja työehtosopimusneuvottelut ovat avainasemassa, kun suunnitellaan ja pannaan täytäntöön politiikkatoimia, joilla voidaan parantaa työoloja ja työehtoja, ja vaatii koordinoitua EU:n aloitetta, jolla laajennetaan työehtosopimusten kattavuus koskemaan alustatalouden työntekijöitä. Euroopan parlamentti myös kehottaa jäsenvaltioita vahvistamaan tarvittaessa keskitetyn sopimisen mahdollisuuksia.

(5)Neuvoston päätöksen (EU) 2022/2296 suuntaviivassa 7 jäsenvaltioita kehotetaan muun muassa tekemään työmarkkinaosapuolten kanssa yhteistyötä edistääkseen oikeudenmukaisia, avoimia ja ennakoitavia työoloja, joissa oikeudet ja velvollisuudet ovat tasapainossa, ja varmistamaan, että työmarkkinaosapuolet otetaan riittävän ajoissa ja tarkoituksenmukaisella tavalla mukaan työllisyys-, sosiaali- ja tarvittaessa talousuudistusten ja -politiikan suunnitteluun ja toteutukseen, myös tukemalla työmarkkinaosapuolten valmiuksien parantamista. Suuntaviivassa jäsenvaltioita kehotetaan myös edistämään työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja työehtosopimusneuvotteluja sekä kannustamaan työmarkkinaosapuolia neuvottelemaan ja laatimaan työehtosopimuksia niiden kannalta merkityksellisissä asioissa kunnioittaen kaikilta osin niiden itsenäisyyttä ja työtaisteluoikeutta. Vuoden 2019 vuotuisessa kasvuselvityksessä muistutetaan, että kun yhä harvemmista asioista sovitaan keskitetysti, toimenpiteet, joilla pyritään vahvistamaan työmarkkinaosapuolia instituutioina, voisivat olla hyödyllisiä maissa, joissa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on heikkoa tai joissa se on heikentynyt kriisin seurauksena. Vuoden 2022 vuotuisessa selvityksessä kestävästä kasvusta todetaan, että työmarkkinaosapuolten ja muiden asiaankuuluvien sidosryhmien järjestelmällinen osallistuminen on keskeistä talous- ja työllisyyspolitiikan koordinoinnin ja toteuttamisen onnistumisen kannalta. Joissakin jäsenvaltioissa työmarkkinaosapuolilla on merkittävä rooli ja ne osallistuvat asianmukaisesti politiikan suunnitteluun ja täytäntöönpanoon, mutta eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä on annettu muille jäsenvaltioille useita maakohtaisia suosituksia, jotka koskevat työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun parantamista ja työmarkkinaosapuolten osallistumista uudistusten suunnitteluun ja/tai täytäntöönpanoon.

(6)Komissio ilmoitti Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassaan aloitteesta, jolla tuetaan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua unionin ja kansallisella tasolla. Toimintasuunnitelmassa korostettiin myös, että työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua kansallisella ja unionin tasolla on vahvistettava, ja kehotettiin lisäämään toimia, joilla tuetaan työehtosopimusneuvottelujen kattavuutta ja estetään työmarkkinaosapuolten jäsenmäärän ja edustuksen pienentyminen.

(7)Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu, työehtosopimusneuvottelut mukaan luettuina, on ratkaisevan tärkeä ja hyödyllinen väline hyvin toimivan sosiaalisen markkinatalouden kannalta, sillä se edistää taloudellista ja sosiaalista selviytymiskykyä, kilpailukykyä, vakautta sekä kestävää ja osallistavaa kasvua ja kehitystä. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulla on myös tärkeä rooli työn tulevaisuuden muokkaamisessa, jossa otetaan huomioon globalisaation, teknologian, väestörakenteen ja ilmastonmuutoksen erityiset suuntaukset. Jäsenvaltioissa, joissa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun puitteet ovat vankat ja työehtosopimusneuvottelujen kattavuus suuri, on yleensä kilpailukykyisempi ja häiriöitä paremmin kestävä talous.

(8)Kokemus on osoittanut, että työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu edistää tehokasta kriisinhallintaa. Vuoden 2008 kriisin jälkeen taloudet olivat selviytymiskykyisempiä silloin, kun työmarkkinaosapuolet pystyivät hallitsemaan ja mukauttamaan työehtosopimusneuvottelujen rakenteita hyvissä ajoin etukäteen. Äskettäinen covid-19-kriisi on osoittanut, että työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on olennainen väline tasapainoisessa kriisinhallinnassa ja tehokkaiden hillintä- ja elvytyspolitiikkojen löytämisessä. Venäjän provosoimaton ja perusteeton hyökkäys Ukrainaan on johtanut humanitaarisen kriisin lisäksi ennennäkemättömään elintarvikkeiden ja energian hintojen nousuun. Työmarkkinaosapuolilla on tärkeä rooli vastattaessa joihinkin näistä haasteista, erityisesti Ukrainan sotaa ja muita konflikteja pakenevien ihmisten integroimisessa unionin työmarkkinoille ja kestävien ratkaisujen löytämisessä palkkojen ja työehtosopimusten mukauttamiseksi.

(9)Meneillään olevat teknologiset muutokset, lisääntyvä automaatio ja ilmastoneutraaliuteen tähtäävä vihreä siirtymä etenevät nopeasti koko taloudessa, ja niiden vaikutukset vaihtelevat eri aloilla, ammateissa, alueilla ja maissa. Työmarkkinaosapuolet ovat keskeisessä asemassa auttaessaan ennakoimaan, muuttamaan ja käsittelemään vuoropuhelun, neuvottelujen ja tarvittaessa yhteisten toimien avulla työllisyysvaikutuksia ja yhteiskunnallisia seurauksia, jotka johtuvat talouden rakenneuudistusten haasteista ja meneillään olevasta vihreästä ja digitaalisesta siirtymästä. Neuvosto antoi Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja RePowerEU-suunnitelman yhteydessä suosituksen oikeudenmukaisesta siirtymisestä ilmastoneutraaliuteen. Siinä kehotetaan jäsenvaltioita hyväksymään ja panemaan täytäntöön, tarvittaessa tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, kattavia ja johdonmukaisia toimenpidekokonaisuuksia, noudattamaan koko yhteiskunnan kattavaa lähestymistapaa ja hyödyntämään optimaalisesti julkista ja yksityistä rahoitusta.

(10)Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua koskevat järjestelyt ja prosessit vaihtelevat jäsenvaltioittain, mikä kuvastaa eroja maiden historiassa, instituutioissa sekä taloudellisessa ja poliittisessa tilanteessa. Tehokas työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu edellyttää muun muassa sellaisia työmarkkinasuhteiden malleja, joissa työmarkkinaosapuolet voivat neuvotella vilpittömässä mielessä ja käyttää itsenäisesti työehtosopimusneuvotteluihin ja työntekijöiden osallistumiseen liittyviä käytäntöjään. Hyvin toimivan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun edellytyksiä ovat muun muassa seuraavat: i) vahvojen, riippumattomien ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen tekniset valmiudet; ii) työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun osallistumiseen tarvittavien tietojen saatavuus; iii) kaikkien osapuolten sitoutuminen työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun; iv) yhdistymisvapautta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta koskevien perusoikeuksien kunnioittaminen; ja v) asianmukainen institutionaalinen tuki.

(11)Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu käsittää sekä kolmikantaisia että kahdenvälisiä kuulemisia ja neuvotteluja, joita käydään kaikilla tasoilla, kuten toimialojen välisellä, toimialakohtaisella, konserni- tai yritystasolla sekä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla. Kansallinen kolmikantainen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu kokoaa hallituksen, työntekijöiden ja työnantajien edustajat keskustelemaan julkisista politiikoista, laeista ja muista päätöksistä, jotka vaikuttavat työmarkkinaosapuoliin. Kolmikantaneuvotteluilla voidaan varmistaa parempi yhteistyö kolmikantakumppaneiden välillä ja päästä yhteisymmärrykseen asiaankuuluvista kansallisista politiikoista. Kolmikantaneuvottelujen on perustuttava vahvaan kahdenväliseen työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun. Jotta kolmikantaprosesseja voidaan parantaa, hallitusten olisi myös lisättävä päätöksenteon avoimuutta esimerkiksi laadukkaiden ja työmarkkinoiden kannalta tarkoituksenmukaisten koulutusmahdollisuuksien osalta.

(12)Työntekijä- ja työnantajajärjestöjen välillä käydään kahdenvälisiä neuvotteluja, erityisesti työehtosopimusneuvotteluja, kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti. Työntekijäjärjestö on yleensä ammattiliitto, jonka muodostavat työntekijöiden tai muiden ammattiliittojen (tai molempien) yhteenliittymät ja joka on perustettu edistämään ja puolustamaan työntekijöiden etuja kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisten käytäntöjen mukaisesti. Työnantajajärjestö on järjestö, jonka jäseninä on yksittäisiä työnantajia, muita työnantajia edustavia yhteenliittymiä tai molempia ja joka on perustettu edistämään ja puolustamaan jäsentensä etuja kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisten käytäntöjen mukaisesti.

(13)Kansainvälisen työjärjestön työntekijöiden edustajia koskevan yleissopimuksen nro 135, jonka on tällä hetkellä ratifioinut 24 jäsenvaltiota, mukaisesti työntekijöiden edustajia voivat olla i) henkilöt, jotka on tunnustettu sellaisiksi kansallisessa lainsäädännössä tai maan käytännön mukaan, olivatpa nämä ammattiyhdistysedustajia, so. ammattiyhdistysten tai ammattiyhdistysten jäsenten asettamia tai valitsemia edustajia; tai ii) valitut luottamusmiehet, so. yrityksen työntekijöiden kansallisen lainsäädännön tai työehtosopimusten määräysten mukaisesti vapaasti valitsemat edustajat, joiden tehtäväpiiri ei käsitä sellaisia toimintoja, joiden myönnetään kuuluvan ammattiyhdistysten yksinomaisiin etuoikeuksiin asianomaisessa maassa. Jos samassa yrityksessä on sekä ammattiyhdistysedustajia että valittuja luottamusmiehiä, tällaista edustusta ei saisi kuitenkaan käyttää asianomaisten ammattiyhdistysten tai niiden edustajien aseman heikentämiseen. Työmarkkinaosapuolten vastavuoroinen tunnustaminen sekä ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen lakisääteinen tunnustaminen kunkin jäsenvaltion viranomaisten toimesta ovat keskeisiä tekijöitä työehtosopimusneuvottelujen onnistumisen kannalta edellyttäen, että työnantajat ja työntekijät voivat vapaasti valita, mitkä järjestöt edustavat heitä. Joissakin jäsenvaltioissa tunnustaminen on rajoitettu järjestöihin, jotka täyttävät erityiset edustavuuskriteerit. Tällaiset kriteerit olisi vahvistettava työmarkkinaosapuolia kuullen, ja niiden olisi oltava objektiivisia ja oikeasuhteisia. Niitä olisi arvioitava avoimessa ja läpinäkyvässä hyväksymismenettelyssä, joka ei estä työehtosopimusneuvottelujen täysimääräistä kehittämistä. Jos yritystasolla ei ole ammattiliittoja, työehtosopimuksista voivat neuvotella ja niitä voivat solmia työntekijöiden edustajat, jotka työntekijät ovat asianmukaisesti valinneet ja valtuuttaneet kansallisen lainsäädännön tai maan käytännön mukaisesti.