8.Eräiden tuotteiden osalta toimenpiteiden tavoitetaso on ollut liian alhainen verrattuna siihen, mikä on teknisesti ja taloudellisesti mahdollista.

6.Trendinä on hankkia entistä suurempia tuotteita, jotka ovat tehokkaampia ja saavuttavat siten korkeamman energialuokan, mutta joiden absoluuttinen energiankulutus on huomattavasti korkeampi kuin samantyyppisillä pienemmillä laitteilla.

5.Luokan A+ ja sitä korkeampien luokkien käyttöönotto vuoden 2010 energiamerkintädirektiivissä heikensi energiamerkin vaikutusta kuluttajien motivoinnissa ostamaan tehokkaampia tuotteita. Merkin rakenteen muutos, jossa luokkaa A korkeampien tehokkuusluokkien osoittamiseen käytetään ylimääräisiä plusmerkkejä, ei motivoi yhtä tehokkaasti tehokkaampien tuotteiden ostoon kuin alkuperäinen asteikko A–G. Kuluttajatutkimukset osoittavat, että kuluttajat kyllä ymmärtävät uuden merkintäasteikon, mutta se on vähentänyt heidän halukkuuttaan maksaa enemmän tehokkaammista tuotteista, koska luokkien A+ ja A+++ väline ero ei tunnu heistä yhtä merkittävältä kuin luokkien C ja A välinen ero . Eräät merkissä muiden parametrien osoittamiseen käytetyt kuvamerkit ovat myös vaikeasti ymmärrettäviä, kuten televisioiden merkissä käytetty kytkintunnus tai astianpesukoneiden merkissä esitetty kuivaustehokkuus.

10.Tehokkuutta ajatellen sääntöjen laatimisprosessi on liian pitkä (keskimäärin 49 kuukautta), mikä joskus johtaa siihen, että tekniset ja valmistelevat työt ovat jo vanhentuneet päätöksiä tehtäessä; näin on erityisesti nopeasti kehittyvien sähkötuotteiden osalta.

11.Direktiivit täydentävät toisiaan, ja ne pannaan suurelta osin täytäntöön johdonmukaisella tavalla.

12.Eräissä tuoteryhmissä energiamerkin alimmissa luokissa ei ole lainkaan tuotteita, koska ekosuunnittelutoimenpiteet ovat kieltäneet huonotehoiset mallit ja valmistajat ovat vastanneet tekniikan kehitykseen tekemällä tuotteista entistä tehokkaampia. Joissain tuoteryhmissä tämä ongelma koskee myös korkeampia luokkia. Äärimmäisiä tapauksia ovat pesukoneet, jääkaapit ja astianpesukoneet, joiden energiamerkissä on tällä hetkellä luokat A+++–D, mutta markkinoille voidaan saattaa enää luokkiin A+++, A++ ja A+ kuuluvia laitteita. Merkin merkitys kuluttajille heikkenee, jos he eivät voi tehdä vertailuja täydellä A–G-asteikolla.

13.EU:n lisäarvo johtuu yhdenmukaistetusta sääntelykehyksestä, joka alentaa valmistajien kustannuksia ja tekee EU:sta kansainvälisten sääntely- ja standardointitoimien edelläkävijän.

14.Toiminnalla on jatkuva merkitys EU:n energiatehokkuustavoitteen saavuttamisessa vuoden 2020 jälkeenkin. Se voi myös osaltaan edistää resurssitehokkuutta ja kiertotaloutta.

15.Kuluttajatiedotus on digitaaliaikana edelleen olennaisen tärkeää. Energiamerkintäasetuksia on hiljattain muutettu siten, että energiamerkin on oltava näkyvissä myös internetissä.

16.Siltä osin, mikä vaikutus on vaatimuksella, jonka mukaan mainonnassa on mainittava energialuokka (4 artiklan c alakohta), tätä vaikutusta ei voitu kvantifioida, mutta arviointi osoitti, että vaatimus paikkasi markkinoilla esiintyvän tiedotuspuutteen.

17.Julkisia hankintoja koskevia vaatimuksia (9 artiklan 1 kohta) arvioitiin jo vuonna 2011, minkä seurauksena ne poistettiin energiamerkintädirektiivistä ja lisättiin muutetussa muodossa energiatehokkuusdirektiiviin.

18.Viime vuosien medianäkyvyyden osalta on selvää, ettei toimintapolitiikan hyödyistä ole viestitty tarpeeksi.

3.Markkinavalvontaa koskeva yhteenvetokertomus

Jäsenvaltiot toimittivat vuonna 2014 komissiolle kertomukset markkinavalvontatoimistaan vuosina 2009–2013 komission laatiman mallin pohjalta.

Toimitetut tiedot osoittavat, että vuosina 2009 ja 2010 noin kolmannes jäsenvaltioista suoritti hyvin vähän tai ei lainkaan energiamerkintään ja ekosuunnitteluun liittyviä markkinavalvontatoimia. Komissio on ollut yhteydessä jäsenvaltioihin tässä asiassa, ja vain vähäisiä toimia toteuttavien jäsenvaltioiden lukumäärä on pienenemässä.

Tarkastusten ja tarkastettujen tuotemallien lukumäärä on kasvanut merkittävästi vuosina 2009–2013, kun ekosuunnittelu- ja energiamerkintädirektiivien soveltamisalaan on tuona aikana tullut entistä useampia tuoteryhmiä. Tuotteita laboratorioissa testaavien jäsenvaltioiden lukumäärä on noussut vain muutamasta lähes puoleen jäsenvaltioista. Vaikka tuotetestaus on vain yksi tapa tarkistaa vaatimusten noudattaminen, se on olennaisen tärkeä väline, koska se on viime kädessä ainoa tapa vahvistaa, täyttääkö tuote ekosuunnittelua koskevat vähimmäisvaatimukset ja/tai ilmoitetaanko tuotteessa oikea energialuokka. Yksi syy siihen, etteivät kaikki jäsenvaltiot testaa tuotteita laboratorioissa, on testauksen kalleus. Tämä on luultavasti myös syy siihen, miksi suuri osa testeistä koskee pienempiä laitteita, kuten ulkoisia tehonlähteitä ja lamppuja, sekä valmiustilaa ja pois päältä -tilaa koskevien vaatimusten noudattamista.

Markkinavalvontaviranomaisten toteama vaatimustenvastaisuusaste vaihtelee jäsenvaltioittain, tuotteittain ja vuosittain. Havaintojen mukaan 5–40 prosenttia tuotteista tarjotaan myyntiin ilman energiamerkkejä tai siten, että merkit ovat väärin esillä (esim. merkki ei ole selvästi luettavissa, merkki on väärä tai merkissä annetut arvot eivät vastaa laboratoriotestejä). Ekosuunnitteluvaatimusten tapauksessa tyypillisesti 10–50 prosenttia tarkastetuista ja/tai testatuista tuotteista todetaan vaatimusten vastaisiksi. Viranomaisten toteama vaatimustenvastaisuusaste on kuitenkin yleensä suurempi kuin markkinoiden yleinen vaatimustenvastaisuusaste, koska markkinavalvonta kohdistuu tuotemerkkeihin ja liikkeisiin, joilla on tunnetusti tai epäillysti korkea vaatimustenvastaisuusaste. Kaiken kaikkeaan voidaan arvioida, että markkinoiden vaatimustenvastaisuusaste on 20 prosenttia, mikä merkitsee, että noin 10 prosenttia odotetuista energiansäästöistä jää saavuttamatta (tämä vastaa 16 Mtoe primaarienergiaa vuodessa).

4.Siirretty säädösvalta

Ekosuunnitteludirektiivi ja energiamerkintädirektiivi ovat molemmat puitedirektiivejä, joissa säädetään yleiset säännöt ja periaatteet ja annetaan komissiolle valtuudet hyväksyä yksityiskohtaisempia säädöksiä yhteistoiminnassa jäsenvaltioiden kanssa. Molemmissa direktiiveissä vahvistetaan ehdot, joiden mukaisesti komissio voi käyttää tätä valtaa. Energiamerkintädirektiivin mukaan nämä säädökset ovat muodoltaan delegoituja säädöksiä , joista jäsenvaltiot keskustelevat asiantuntijaryhmässä, kun taas ekosuunnittelun tapauksessa ne ovat täytäntöönpanotoimenpiteitä, jotka hyväksytään sääntelykomiteassa jäsenvaltioiden määräenemmistöllä. Tietyn tuoteryhmän energiamerkintää koskeva delegoitu säädös hyväksytään yleensä rinnakkain ekosuunnittelua koskevan täytäntöönpanotoimenpiteen kanssa, jossa määritellään saman tuoteryhmän energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset näiden kahden toimenpiteen johdonmukaisen vaikutuksen varmistamiseksi.

Komissio perusti energiamerkintää käsittelevän asiantuntijaryhmän joulukuussa 2012. Se korvasi energiaa käyttävien tuotteiden energiamerkintää käsittelevän sääntelykomitean, joka oli perustettu alkuperäisen energiamerkintädirektiivin 92/75/ETY nojalla. Asiantuntijaryhmä on käsitellyt kaikkia direktiivin 2010/30/EU nojalla tähän mennessä hyväksyttyjä energiamerkintätoimenpiteitä ja varmistanut näin, että jäsenvaltioita on kuultu asianmukaisesti. Tähän mennessä on hyväksytty 12 energiamerkintää koskevaa delegoitua säädöstä . Sen jälkeen kun komissio on hyväksynyt energiamerkintää koskevat delegoidut säädökset, Euroopan parlamentti ja neuvosto eivät kumpikaan ole tähän mennessä ilmaisseet vastustavansa delegoitua säädöstä neljän kuukauden määräajan sisällä. Delegoidut säädökset julkaistiin tämä jälkeen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne tulivat voimaan pian tämän jälkeen.

Komissio katsoo, että energiamerkintää koskevan säädösvallan siirto edistää tehokkaasti tuotteiden ja laitteiden energiamerkintää koskevien vaadittavien yksityiskohtaisten sääntöjen laatimista. Se katsoo lisäksi, että se on käyttänyt sille energiamerkintädirektiivissä siirrettyä säädösvaltaa asianmukaisesti.

5.Päätelmät

Arvioinnin tulosten perusteella komissio katsoo, että energiamerkintädirektiiviä on syytä tarkistaa. Tähän kertomukseen liittyy energiamerkintädirektiivin muuttamista koskeva lainsäädäntöehdotus, jossa puututaan erityisesti merkin heikentyneeseen toimivuuteen (2 jakson 5 ja 12 kohta) ja heikkoon täytäntöönpanon valvontaan (2 jakson 5 ja 7 kohta, 3 jakso).