Maatalouden tilanne Euroopan unionissa - Kertomus vuodelta 1999 /* KOM/2000/0485 Vol. I lopull. */ /* KOM/2000/0485 Vol. II lopull. */





Maatalouden tilanne Euroopan unionissa - Kertomus vuodelta 1999 - OSA I - Julkaistu teoksen Yleiskertomus Euroopan unionin toiminnasta 1999 yhteydessä BRYSSEL-LUXEMBURG, 2000 SISÄLLYSLUETTELO 1. Suhdanteet ja maataloustulot 1.1. Yleistä 1.2 Tuotannon tasot 1.3 Hintojen kehitys 1.4 Tuotantopanosten hinnat 1.5 Maataloustulojen kehitys 1.6 Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) 1.6.1. Maataloustulot 1.6.2 Maataloustulot teknis-taloudellisen suuntautumisen mukaan 2. Poliittinen kehitys ja lakialoitteet vuonna 1999 2.1 Berliinin sopimus Agenda 2000 -asiakirjasta 2.1.1. Virallisten hintojen alentaminen kilpailukyvyn lisäämiseksi 2.1.2. Maatalousväestön kohtuullisen elintason turvaaminen 2.1.3. Euroopan unionin aseman vahvistaminen kansainvälisessä kaupassa 2.1.4. Keskittyminen laatuun 2.1.5. Ympäristötavoitteiden ottaminen osaksi YMP:tä 2.1.6. Maaseudun kehittämisen uudet puitteet: YMP:n toinen pilari 2.1.7. Hallinnon hajauttaminen 2.1.8. Jatkotoimet lainsäädännön yksinkertaistamiseksi 2.2 Laatupolitiikka 2.3 Luonnonmukainen maatalous 2.4 Maataloustuotteiden menekinedistäminen 2.5 Maatalouden tutkimus 2.5.1. Johdanto 2.5.2. Viidenteen puiteohjelmaan kuuluva elämänlaadun ja luonnonvarojen hoitamisen erityisohjelma (1998-2002) 2.5.3 TTK-sopimusten hallinto 2.5.3.1. Neljäs puiteohjelma (1994-1998) 2.6 Maatalouden perintöainesta koskevat hankkeet 2.7 Maatalouslainsäädännön yksinkertaistaminen 2.7.1. Yksinkertaistaminen 2.7.1.1. YMP-sääntöjen yksinkertaistaminen 2.7.1.2. Jäsenvaltioiden maksajavirastojen kuuleminen 2.7.2 Avoimuus 2.7.2.1. Maatalouslainsäädännön epävirallinen konsolidointi 11 virallisella kielellä 2.7.2.2. Vanhentuneen maatalouslainsäädännön poistaminen 2.7.2.3. Vientitukia koskevien komission julkaisujen standardointi 2.8 Valtiontuet 2.8.1. Johdanto 2.8.2. Belgia 2.8.3. Tanska 2.8.4. Saksa 2.8.5. Kreikka 2.8.6. Espanja 2.8.7. Ranska 2.8.8. Itävalta 2.8.9. Italia 2.8.10. Alankomaat 2.8.11. Itävalta 2.8.12. Portugali 2.8.13. Ruotsi 2.8.14. Yhdistynyt kuningaskunta 2.9 Vähäosaisimmille myönnettävä tuki 2.10 Syrjäisimmät alueet 3. Maatalousmarkkinat 3.1. Markkinointivuoden 1999/2000 hintapaketti 3.2. Agenda 2000 3.2.1. Peltokasvialan uudistus 3.2.2. Maito- ja maitotuotealan uudistus 3.2.2.1. Asetus 3.2.2.2. Interventiohinta 3.2.2.3. Kiintiöt 3.2.2.4. Tasaustuki 3.2.2.5. Jäsenvaltiokohtaiset määrärahat 3.2.2.6. Kiintiöiden hallinto 3.2.3. Viinialan uudistus 3.2.4. Naudanliha-alan uudistus 3.3. Markkinoiden kehitys - Kasvituotteet 3.3.1. Viljat 3.3.1.1. Maailmanmarkkinat 3.3.1.2. Yhteisön markkinat 3.3.2. Öljykasvit 3.3.3. Herneet, härkäpavut ja makeat lupiinit 3.3.4. Muu kuin kuitupellava 3.3.5. Palkokasvit (kahviherneet, virnat ja linssit) 3.3.6. Muu kuin elintarviketuotanto 3.3.7. Riisi 3.3.8. Tärkkelys 3.3.9. Sokeri 3.3.9.1. Maailmanmarkkinat 3.3.9.2. Yhteisön markkinat 3.3.10. Perunat 3.3.11. Kuivatut rehut 3.3.12. Kuitupellava ja hamppu 3.3.12.1. Kuitupellava 3.3.12.2. Hamppu 3.3.13. Puuvilla 3.3.14. Silkkiäistoukat 3.3.15. Oliiviöljy 3.3.16. Tuoreet hedelmät ja vihannekset 3.3.16.1. Alan maailmantilanne 3.3.16.2. Kansainvälinen kauppa 3.3.16.3. Yhteisön markkinat 3.3.16.4. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa 3.3.17. Banaanit 3.3.17.1. Banaanialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistus 3.3.17.2. Yhteisön tuotanto 3.3.17.3. Tuonti AKT-valtioista 3.3.18. Hedelmä- ja vihannesjalosteet 3.3.18.1. Maailmanmarkkinat ja yhteisön markkinat 3.3.18.2. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa 3.3.19. Viiniala 3.3.20. Tupakka 3.3.20.1. Markkinoiden kehitys 3.3.21. Siemenet 3.3.21.1. Markkinoiden kehitys 3.3.21.2. Siemenalan yhteisen markkinajärjestelyn muutokset 3.3.22. Humala 3.3.22.1. Maailmanmarkkinat 3.3.22.2. Yhteisön markkinat 3.3.23. Elävät kasvit ja kukkaviljelytuotteet 3.4. Markkinoiden kehitys - Eläintuotanto 3.4.1. Maito ja maitotuotteet 3.4.1.1. Maailmanmarkkinat 3.4.1.2. Yhteisön markkinat 3.4.2. Naudanliha 3.4.2.1. Markkinatilanne 3.4.2.2. Naudanlihan merkintä 3.4.3. Lampaan- ja vuohenliha 3.4.4. Sianliha 3.4.5. Siipikarjanliha 3.4.6. Munat 100 3.4.7. Hunaja 101 1. Suhdanteet ja maataloustulot 1.1. Yleistä 1. Maatalousvuonna 1999 kaikkien muiden viljelykasvien paitsi viljojen tuotanto kasvoi. Myös eläintuotanto lisääntyi, ja tuotantohinnat laskivat huomattavasti erityisesti eläinalalla. Kun tämän lisäksi keskimääräisten tuotantokustannusten aleneminen ei riittänyt kompensoimaan tuotantohintojen laskua, ja maataloustuet alenivat hieman viime vuosien nousun jälkeen, ei ole yllättävää, että maataloustulot laskivat jälleen (3 prosentilla) kahden viime vuoden tavoin. Maatalousmarkkinoiden heikohko tilanne heijastuu siis edelleen negatiivisesti maataloustulojen kehitykseen, kun taas vuosina 1994-1996 tilanne parantui huomattavasti, koska yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistus toteutettiin ja kansainväliset suhdanteet olivat huomattavasti suotuisammat. 2. Säiden puolesta maatalousvuotta 1999 leimasi Pohjois-Euroopassa maaperän märkyys syyskylvöjen aikaan, minkä vuoksi kylvöt myöhästyivät ja pinta-aloja muutettiin keväällä viljeltäville kasveille. Keski- ja Pohjois-Euroopassa talvi oli yleisesti ottaen varsin leuto, mikä edisti viljelmien kehitystä. Sitä vastoin etelässä sateettomuus haittasi kylvöjä ja talvella viljeltävien kasvien kehitystä. Myöhemmin sääolot muuttuivat varsin tyydyttäviksi ja jopa kesäkasveille suotuisiksi, paitsi Etelä-Espanjassa, jossa ankara kuivuus ja korkeat lämpötilat yhdessä vähensivät huomattavasti tuotantokykyä. Yleisesti katsoen kesäkasvien tuotokset olivat varsin hyvät (erityisesti juurikkaiden ja maissin osalta), mutta talvikasvien (kuten leipävehnän ja erityisesti durumvehnän) tuotokset olivat huonommat. 3. Viljojen sisäinen kysyntä, joka on viime vuosina lisääntynyt voimakkaasti, arvioidaan varsin vakaaksi erityisesti eläinten ruokinnassa ja teollisuudessa. Eläintuotteiden osalta on huomattava ensinnäkin naudanlihan kulutuksen lisääntyminen BSE-kriisin (naudan spongiforminen enkefalopatia) vuonna 1996 aiheuttaman laskun jälkeen. Noususta huolimatta naudanlihan kulutus henkeä kohden vähenee kuitenkin edelleen pitkällä aikavälillä. Vuonna 1986 kulutus oli henkeä kohden 23 kilogrammaa, ja vuonna 1999 noin 20 kilogrammaa. Myös sianlihan kulutus lisääntyi vuonna 1999 voimakkaasti, kun taas siipikarjanlihan kulutuksen lisääntyminen väheni viime vuosista, jolloin se lisääntyi BSE-kriisin aiheuttaman naudanlihan kulutuksen laskun kustannuksella. Siipikarjanliha-alalla tuotantoa ja kulutusta on keväästä asti haitannut siipikarjanrehun dioksiinisaastuminen. 4. Vaikka maatalousmarkkinoiden kansainvälinen tilanne parani paikoitellen hieman vuodesta 1998, se on edelleen aiempia vuosia huonompi. Erityisesti viljojen osalta voidaan todeta, että vehnän ja rehuviljan hinnat nousivat hieman tasosta, jolle ne vuonna 1998 putosivat. Ne ovat kuitenkin edelleen noin 20 prosenttia vuosien 1994-1996 keskiarvoa alhaisemmat. Myös öljykasvien maailmanmarkkinahinnat nousivat vuoden 1999 toisella puoliskolla ennätystasolle kolmen laskuvuoden jälkeen, mutta ne ovat kuitenkin laskeneet lähes 50 prosenttia vuoden 1997 huipputasosta. Myös sianlihan ja siipikarjanlihan maailmanmarkkinahinnat ovat aiempia vuosia alhaisemmat ja pysyttelevät muuttumattomina varsin alhaisella tasolla. Maitotuotteissa näkyvät vielä Aasian, Venäjän ja Latinalaisen Amerikan kriisien vaikutukset. 5. Epäsuotuisasta kansainvälisestä tilanteesta huolimatta Euroopan unionin vientiluvut näyttävät ainakin eräiden tuotteiden osalta parantuneen vuonna 1999 vuonna 1998 huonontuneeseen tilanteeseen verrattuna. Erityisesti viljojen viennin määrä lisääntyi huomattavasti vuoden ensimmäisten yhdeksän kuukauden aikana verrattuna edellisen vuoden samaan ajanjaksoon. Ennätysvientiin päästiin sialihan (määrä lisääntyi +26 % tammi- ja syyskuun välisenä aikana), naudanlihan (+20 %) ja rasvattoman maitojauheen (+40 %) osalta. Useimpien muiden alojen vienti oli sitä vastoin heikompaa kuin vuonna 1998: sokeri (-24 %), hedelmät ja vihannekset (-4 % ja -16 % vuoden ensimmäisten yhdeksän kuukauden aikana), siemenistä saatu öljy (-15 %), voi (-6 %), juustot (-17 %), viini (-16 %) ja siipikarjanliha (-2 %). Niidenkin tuotteiden, joiden vientimäärät ovat nousussa, viennin arvo on joko noussut vain vähän (viljat: +2 %, naudanliha: +5 %, rasvaton maitojauhe: +19 %) tai laskenut (sianliha: -3 %). Tämä johtuu vientihinnan laskusta. 6. Varsin oivana osoituksena Euroopan unionin maatalousmarkkinoiden heikentymisestä on interventiovarastojen kehitys vuoden aikana. Julkisissa varastoissa kunkin kuukauden lopussa olevat viljamäärät nousivat vuoden 1998 elokuun 13,5 miljoonasta tonnista seuraavan vuoden heinäkuun 17,6 miljoonaan tonniin, josta ne laskivat vuoden 1999 lokakuun lopussa 12,8 miljoonaan tonniin. Voivarastojen suuruus, joka vuoden 1998 elokuussa oli alle 4 000 tonnia, oli vuoden 1999 lokakuussa yli 49 000 tonnia. Myös maitojauhevarastot kasvoivat samana ajanjaksona 200 000 tonnista 212 000 tonniin ja olivat heinäkuussa 1999 yli 270 000 tonnia. Sitä vastoin naudanlihan interventiovarastot pienenivät vuoden 1998 elokuun 472 000 tonnista vuoden 1999 lokakuun lopun 139 000 tonniin toisaalta tuotannon vähentymisen ja toisaalta sisä- ja vientimarkkinoiden kasvun ansiosta. Sianliha-alalla otettiin syyskuussa 1998 käyttöön yksityisen varastoinnin tuki Venäjän kriisin heikentämien markkinoiden tukemiseksi. Tätä toimenpidettä sovellettiin 12 kuukauden aikana 428 000 tonniin sianlihaa, jota varastoitiin enintään kuuden kuukauden ajan. 1.2. Tuotannon tasot 7. Viljantuotanto väheni vuonna 1999 huomattavasti edellisvuoden ennätyssadosta (alustavien arvioiden mukaan -4 %) pinta-alojen ja tuotoksen pienenemisen vuoksi. Tuotannon lasku lienee huomattavinta leipävehnän (5,4 %), ohran (-5,2 %), durumvehnän (-6,3 %) ja rukiin (-12,6 %) osalta. Sitä vastoin maissintuotanto näyttää lisääntyneen (+4,8 %) vuoden 1998 laskun jälkeen, muttei kuitenkaan saavuta vuoden 1997 ennätystä. Kylvöalojen pieneneminen johtuu paitsi pakollisen kesannoinnin lisääntymisestä (5 %:sta 10 %:iin) myös eräiden Pohjois-Euroopan alueiden maaperän liiallisesta märkyydestä syksyllä 1998, joka - kuten jo edellä todettiin - vaikeutti talviviljojen kylvöä ja johti joidenkin pinta-alojen muuttamiseen kevätkasveille tai vapaaehtoiseen kesannointiin. 8. Keskituotosten pieneneminen johtui erityisesti huomattavan huonoista tuloksista Espanjassa, jossa kasvukautena esiintyi pitkiä kuivia ja liian kuumia kausia. Useimmissa muissa jäsenvaltioissa tuotokset lisääntyivät edelleen vuonna 1999 ja olivat joissakin jäsenvaltioissa jopa ennätyksellisiä. Toinen kaikkien viljojen keskituotoksia pienentänyt tekijä oli leipävehnän, jolla on viljoista maissin ohella suurin tuotos, pinta-alojen väheneminen. Tämän tekijän kielteistä vaikutusta vaimensi kuitenkin maissin tuotosten selvä lisääntyminen, sillä maissilla sääolot olivat huomattavasti talviviljoja suotuisammat. 9. Öljykasvien (rapsi, auringonkukka ja soija) kokonaistuotannossa saavutettiin vuonna 1999 uusi ennätys (15,4 miljoonaa tonnia eli 1 prosentti enemmän kuin edellisvuonna) pinta-alojen ja tuotoksen lisääntymisen ansiosta. Tuotannonkasvu koskee kuitenkin ainoastaan muuhun kuin elintarvikekäyttöön tarkoitettuja öljykasveja, sillä elintarvikkeisiin tarkoitettu tuotanto laski edellisvuodesta. Lisäksi ainoastaan rapsin tuotanto lisääntyi; lisäys oli 15 prosenttia vuonna 1999 ja johtui pinta-alojen merkittävästä kasvusta. Sitä vastoin auringonkukan ja soijan tuotanto laski huomattavasti edellisvuodesta (-19 ja -35 %), sillä Italiassa pinta-alat pienenivät huomattavasti edellisvuonna sovellettujen raskaiden seuraamusten vuoksi ja Espanjassa pinta-alat ja tuotokset pienenivät huomattavasti kuivuuden vuoksi. 10. Myös valkuaiskasvien tuotanto väheni voimakkaasti vuonna 1999 (-18 %) kahden viime vuoden merkittävän kasvun jälkeen, sillä kevätkylvöjen pinta-alat pienenivät öljykakkujen alhaisten hintojen vuoksi. Muun kuin kuitupellavan tuotanto taas kasvoi huomattavasti (+91 %) kolmantena vuonna peräkkäin hehtaarituen tuottajille muodostaman kannustimen ansiosta erityisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa. 11. Juurikkaiden viljelyalojen hienoisesta vähentymisestä huolimatta sokerin tuotanto ylittänee 17 miljoonaa tonnia vuonna 1999, mikä on 6,8 prosenttia enemmän kuin vuonna 1998. Vuonna 1998 tuotokset tosin laskivat syksyn epäsuotuisten säiden vuoksi. Toisin kuin edellisvuonna, vuonna 1999 säät yleisesti ottaen suosivat juurikkaiden viljelyä kylvöstä aina sadonkorjuuseen. Sokerintuotokset olivat näin ollen useimmissa jäsenvaltioissa poikkeuksellisen korkealla tasolla. 12. Viinivuotta 1996-1997, jolloin viinituotanto oli lähes 170 miljoonaa hehtolitraa, seuraavien kahden viinivuoden sato jäi tuota määrää pienemmäksi, mutta viinivuotta 1999-2000 koskevien arvioiden mukaan viinintuotanto vuonna 1999 ylittänee 173 miljoonaa hehtolitraa eli kasvaa noin 7 prosentilla edellisvuodesta. Tuotanto lisääntyi huomattavasti Saksassa (+21,1 %), Ranskassa (+11,6 %) ja Portugalissa (+92,8 %), mutta oli vakaa Italiassa ja Itävallassa ja jopa pienentyi hieman Espanjassa ja Kreikassa. 13. Vuoden 2000 tammikuun puolessa välissä saatavilla olevien ensimmäisten tietojen mukaan oliiviöljyn tuotanto arvioidaan noin 1,6 miljoonaksi tonniksi, mikä on 12,3 prosenttia vähemmän kuin edellisvuonna. 14. Vuonna 1999 hedelmien tuotanto alkoi lisääntyä uudelleen; vuonna 1997 tuotanto laski Keski- ja Etelä-Euroopassa myöhäisen hallan vuoksi, mutta tilanne normalisoitui vuonna 1998. Hedelmien kokonaistuotannon arvioidaan kasvavan vuonna 1999 noin 9 prosentilla; joissakin jäsenvaltioissa kasvu on jopa yli 15 prosenttia. Vihannesten tuotanto kasvoi noin 2 prosentilla edellisvuodesta, kun taas perunoiden tuotanto lisääntyi huomattavasti vuoden 1998 laskun jälkeen. 15. Naudanlihan tuotanto näyttää alustavien arvioiden mukaan laskevan edelleen vuonna 1999 (-0,8 %), vaikkakin hitaammin kuin viime vuosina. Lasku johtuu kahden tekijän yhteisvaikutuksesta, jotka ovat tuotannon kausivaihtelu (vuoden 1996 ennätyksestä lähtien) ja lokakuussa 1996 päätettyjen BSE-kriisiin liittyvien hätätoimenpiteiden [1] vaikutus. Naudanlihan tuotanto saavutti toisella vuosipuoliskolla aallonpohjan kausivaihtelussa, jonka laajuutta ja kestoakin BSE-kriisi voimisti. Ensimmäisten arvioiden mukaan naudanlihan kulutus näyttää vuoden 1996 laskun (-7,4 %) jälkeen lisääntyneen (+ 0,7 %) - kuten vuosina 1997 ja 1998 - ja palanneen pitkän aikavälin suuntaukseen. Kulutus henkeä kohden on kuitenkin vähentynyt hieman. [1] BSE-kriisin jälkeen on toteutettu seuraavat toimenpiteet: 16. Sianlihan tuotanto jatkoi vuonna 1999 jo vuonna 1998 todetun kasvun (+8,2 %) jälkeen kasvuaan, vaikkakin hitaammin (+1,8 %) ja huolimatta siitä, että sianlihan hinta oli erityisen alhainen vuoden 1998 toisella vuosipuoliskolla. Vaikka kulutus on jatkanut kasvuaan ja vuonna 1999 viennin pitäisi olla ennätysmäistä, markkinoille on tullut kahdessa vuodessa yli 1,5 miljoonaa tonnia ylimääräistä sianlihaa vuoteen 1997 verrattuna. Tämä vaikuttaa edelleen haitallisesti markkinahintoihin. 17. Siipikarjanlihan tuotanto lisääntyi hieman vuonna 1999 (+0,9 %) edellisvuosien huomattavan kasvun jälkeen. Kasvun hidastuminen johtuu viennin vähenemisestä ja Belgiassa keväällä 1999 puhjenneen dioksiinikriisin vaikutuksista kulutukseen. 18. Lampaan- ja vuohenlihan tuotanto näyttäisi vuonna 1999 palaavan hienoisen lisäkasvun (+0,8 %) ja vuonna 1998 todetun huomattavamman kasvun (+2,5 %) ansiosta ennen vuotta 1997 vallinneelle tasolle. Vuonna 1997 sääolot olivat huonot, ja teurastettaviksi tarkoitettuja eläimiä jätettiin teurastamatta erityisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa. 19. Karjan määrän vähenemisestä (-1,7 %) huolimatta maidon tuotanto on vuonna 1999 noin 120,5 miljoonaa tonnia eli suurin piirtein samalla tasolla kuin edellisvuonna. Eläinmäärän väheneminen kompensoitui edellisvuosien tapaan tuotosten kasvulla. Toimitukset meijereihin ovat hienoisessa kasvussa huolimatta siitä, että aiempina vuosina eräissä jäsenvaltioissa todettiin viitemäärien ylityksiä. Vuoden 1999 ensimmäisten yhdentoista kuukauden aikana meijereihin toimitetun maidon määrä ylittää 1,1 miljoonalla tonnilla edellisvuoden toimitukset. 20. Voin tuotanto seuraa vuodesta 1995 alkaen todettua suuntausta eli lisääntyy vuonna 1999 hieman (+1,3 %) vuoden 1998 laskun jälkeen, sillä toimituksia on ollut enemmän ja eräillä ulkomarkkinoilla on esiintynyt muihin maitotuotteisiin, kuten juustoihin, liittyviä vaikeuksia. Voin kulutuksessa henkeä kohden jatkuu pitkän aikavälin laskusuuntaus, mutta vuonna 1999 se lisääntyi hieman. Juustojen tuotannon parikymmentä vuotta jatkuneen noususuhdanteen arvioidaan hidastuvan. Tämä johtuu erityisesti vientivaikeuksista eräille markkinoille, erityisesti Venäjän-markkinoille Venäjällä vuoden 1998 kesästä vallinneen talous- ja rahoituskriisin vuoksi. Sisäinen kulutus kasvoi edelleen, mutta aiempaa hitaammin. 1.3. Hintojen kehitys 21. Vuoden 1999 joulukuun lopussa saatavilla olevien ensimmäisten arvioiden mukaan vuoden 1999 maataloustuotteiden tuottajahintaindeksi laskee nimellisarvona ilmoitettuna 2,8 prosenttia edellisvuodesta. Hintojen lasku on suurinta seuraavien tuotteiden kohdalla: kaikki eläintuotteet (-4,6 %) ja erityisesti sianliha (-7,3 %), siipikarjanliha (-8,4 %), teurastettaviksi tai vientiin tarkoitetut eläimet (-4,9 %) ja munat (-10,0 %). Myös maidon ja naudanlihan hinnat laskivat merkittävästi (-3,3 % ja -2,6 %). Kasvituotteiden tuottajahinnat näyttäisivät laskeneen vähemmän (keskimäärin -1,1 %), lukuun ottamatta hedelmiä (-9,4 %). Joidenkin tuotteiden hinnat ovat nousseet enemmän tai vähemmän edellisvuodesta; tällainen on erityisesti oliiviöljyn (+11,3 %) ja juurikasvien (+1,4 %) tilanne. 22. Kun inflaation vaikutus otetaan huomioon, tuottajahintaindeksi laski reaalisesti keskimäärin 4,6 prosenttia koko Euroopan unionissa. Lasku oli keskiarvoa suurempi Belgiassa (-6,1 %), Tanskassa (-8,0 %), Kreikassa (-5,3 %), Irlannissa (-7,1 %), Italiassa (-6,2 %), Alankomaissa (-9,3 %) ja Portugalissa (-6,2 %). Lasku oli reaalisesti keskiarvoa pienempi Saksassa (-2,8 %), Espanjassa (-1,9 %), Ranskassa (-3,7 %), Luxemburgissa (-1,1 %), Itävallassa (-3,8 %) ja Suomessa (-3,6 %), kun taas Ruotsissa (-4,8 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (-4,4 %) lasku oli keskiarvon paikkeilla. 23. Viljan markkinahinnat olivat markkinointivuoden 1998/1999 alussa kaikkien aikojen alhaisimpia, koska yhteisössä korjattiin ennätyssato ja maailmanmarkkinahinnat olivat alhaisimmat viiteen vuoteen, mutta ne nousivat hieman kevään 1999 aikana markkinanäkymien parantumisen ja edellisvuotta huomattavasti heikompien sato-odotusten vuoksi. Vaikka tilanne parani kesän aikana, viljamarkkinoihin vaikuttivat kuitenkin kielteisesti koko vuoden ajan edellisvuoden erityisen suuret varastot ja edellisvuosiin verrattuna varsin alhaiset maailmanmarkkinahinnat. Niinpä leipävehnän hinnat eivät pienemmästä sadosta ja tuotannon hyvästä laadusta huolimatta kehittyneet heinäkuun jälkeen, kun taas ohran ja erityisesti maissin hinnat jatkoivat laskuaan heinäkuusta alkaen. Ainoastaan leipävehnän hinnat nousivat huomattavasti markkinointivuoden 1999/2000 ensimmäisellä puoliskolla edellisen markkinointivuoden laskun jälkeen. 24. Oliiviöljyn hinnat nousivat jyrkästi vuoden 1999 lopun laskun jälkeen. Vuoden 2000 tammikuun puolessa välissä ekstra-neitsytoliiviöljyn markkinahinta oli merkittävästi korkeampi kuin yksityisen varastoinnin käynnistävä kynnyshinta Italiassa (+38 %) ja Espanjassa (+22 %). 25. Sekä punaviinin että valkoviinin markkinahinnat ovat kahtena edellisvuonna nousseet selvästi, mutta laskivat uudelleen vuonna 1999. Vuoden 2000 alussa punaviinien markkinahinnat olivat Italiassa 15 prosenttia ja Ranskassa 9 prosenttia alhaisemmat kuin samaan aikaan edellisenä vuonna. Espanjassa ne olivat vakaat. Valkoviinien hinnat laskivat Italiassa 14 prosenttia ja Espanjassa 10 prosenttia, kun taas Ranskassa lasku ei ollut merkittävä. 26. Hedelmien ja vihannesten alalla markkinahintojen lasku edellisvuodesta johtuu tuotannon määrän selvästä kasvusta ja liian suuren tuotannon myyntivaikeuksista. Tämä varsin kielteinen kehitys koskee lähes koko alaa ja kaikkia jäsenvaltioita. Sitä vastoin perunan hinnat nousivat hieman (keskimäärin +3,1 % edellisvuodesta). 27. Voin hinta on ollut laskussa vuoden 1998 kesästä alkaen vientivaikeuksien ja tuotannonkasvun vuoksi, ja se jatkoi laskuaan vuoden 1999 toukokuun alkuun asti vakaantuakseen sen jälkeen tasolle, joka on 91,3 prosenttia interventiohinnasta. Heinäkuusta hinnat nousivat hieman ja asettuivat loppuvuonna tasolle, joka on 95 prosenttia interventiohinnasta. Rasvattoman maitojauheen hinnat eivät juuri vaihdelleet helmikuuhun mennessä, mutta tuolloin ne alkoivat nousta ja olivat kesäkuun puolessa välissä jo interventiohinnan tasolla ja myöhemmin ylittivät sen. 28. Naudanliha-alalla viitelaatua R3 olevien kuohitsemattomien täysikasvuisten urospuolisten nautojen markkinahinnat, jotka olivat laskussa vuoden 1998 elokuusta alkaen Venäjänmarkkinoiden menettämisen vuoksi, nousivat tasaisesti vuoden 1999 ensimmäisen puoliskon aikana ja vakiintuivat hieman alle interventiohinnan, joka on tuen käynnistävä kynnyshinta. Luokkaan R3 kuuluvien kuohittujen nuorten nautojen hinnat taas jatkoivat laskuaan koko vuoden 1999 ensimmäisen puoliskon, mutta nousivat sen jälkeen huomattavasti. Vuoden lopussa hintataso oli selvästi vuoden 1998 lopun tasoa korkeampi. 29. Siipikarjanlihan markkinoilla, jotka käynnistyivät vuoden 1999 alussa varsin hyvissä olosuhteissa, puhkesi kevään aikana kriisi, joka johtui dioksiinin saastuttamasta siipikarjanrehusta. Sen johdosta kysyntä ja hinnat laskivat merkittävästi sekä jäsenvaltiossa, jossa kriisi puhkesi (Belgia), että koko Euroopan unionissa. Kriisi oli pahimmillaan kesäkuun lopussa, jolloin markkinahinnat olivat noin 20 prosenttia alhaisemmat kuin kaksitoista kuukautta aiemmin. Hinnat nousivat sittemmin, mutta jäivät aiempia vuosia alhaisemmiksi. 30. Tilanne sianlihamarkkinoilla oli vuosina 1996 ja 1997 varsin suotuisa, minkä vuoksi karjan lukumäärä lisääntyi huomattavasti, mutta kahtena viime vuonna alalla on ollut merkittävää ylituotantoa, jota vaikeuttavat entisestään vuoden 1998 kesästä ilmenneet vaikeudet Venäjänmarkkinoille myynnissä. Markkinahinnat laskivat koko vuoden 1998 ajan ja olivat alhaisimmillaan vuoden 1998 marraskuun lopussa (88,5 ecua / 100 kilogrammaa teuraspainoa eli noin 40 prosenttia alhaisempi kuin vuosina 1996 ja 1997 samana ajankohtana). Tilanne parantui sittemmin hieman ja erityisesti kesällä, koska tuotanto vakaantui ja vienti alkoi jälleen vetää, mutta myös koska yksityistä varastointia koskevia toimenpiteitä toteutettiin vuoden 1998 syyskuun lopusta vuoden 1999 syyskuun puoleen väliin saakka. Tilanne huononi uudelleen vuoden toisella puoliskolla, jolloin tuotantoa oli liikaa suhteessa myyntimahdollisuuksiin. Vuoden lopussa sianlihatuotannon voittomarginaali oli huomattavasti normaalia pienempi huolimatta rehuseosten verrattain alhaisista hinnoista. 31. Lampaan- ja vuohenliha-alan markkinahinnat, jotka laskivat 24 prosenttia vuoden 1998 jälkipuolella, nousivat tavanomaiselle tasolle keväällä 1999, mutta putosivat sen jälkeen tuotannon lisäännyttyä voimakkaasti Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa. Tilanne parani kuitenkin selvästi syksyllä, ja vuoden lopussa hintataso oli 30 prosenttia korkeampi kuin samaan aikaan edellisenä vuonna. 1.4. Tuotantopanosten hinnat 32. Tavaroiden ja palvelujen ostohintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta laski vuonna 1999 nimellisesti keskimäärin 1,8 prosenttia. Tämä johtui hintojen alenemisesta rehujen (-5,3 %) ja lannoitteiden (-3,3 %) kohdalla. Useimpien muiden tuontopanosten, erityisesti energian (+1,8 %) hinnat sitä vastoin nousivat nimellisesti. 33. Kun inflaatio otetaan huomioon, tavaroiden ja palvelujen hintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta laski reaalisesti keskimäärin 3,5 prosenttia koko Euroopan unionissa. Lasku oli keskiarvoa suurempaa Italiassa (-3,8 %), Itävallassa (-3,9 %), Portugalissa (-3,9 %), Suomessa (-3,7 %), Espanjassa (-4,7 %) ja Alankomaissa (-5,0 %). Sitä vastoin muissa jäsenvaltioissa lasku oli keskiarvoa pienempää, erityisesti Saksassa (-1,5 %), Irlannissa (-1,7 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (-1,6 %). 1.5. Maataloustulojen kehitys 34. Eurostatin tarkistetut arviot perustuvat jäsenvaltioilta uuden maatalouden kirjanpitomenetelmän mukaisesti vuoden 2000 tammikuussa saatuihin tietoihin, ja niiden mukaan maataloustulot [2] ovat laskeneet reaalisesti keskimäärin 3 prosenttia edellisvuodesta. Lasku oli keskiarvoa suurempaa Ranskassa (-4 %), Alankomaissa (-6 %), Belgiassa (-9 %), Tanskassa (-11 %) ja Irlannissa (-12 %). Lasku oli vähäisempää Yhdistyneessä kuningaskunnassa (-2 %), Italiassa (-2 %), Itävallassa (-1 %), Kreikassa (0 %) ja Suomessa (-2 %), kun taas Espanjassa ja Saksassa lasku oli koko Euroopan unionin keskitasoa (-3 %). Sitä vastoin kolmessa jäsenvaltiossa maataloustulot nousivat edellisvuodesta: Luxemburg (+2 %), Ruotsi (+6 %) ja Portugali (+16 %). [2] Mitattuna tuotannontekijähintaisella nettoarvonlisällä työnpanosyksikköä kohden. 35. Koska maatalouden kirjanpitomenetelmä on vaihtunut [3] ja uuteen menetelmään liittyvien pitkän aikavälin tietojen kokoaminen on viivästynyt useimmissa jäsenvaltioissa, vuoden 1999 kehitystä on mahdoton arvioida maataloustulojen pidemmän aikavälin tai edes viime vuosien kehitykseen. Lisäksi menetelmän vaihtuminen aiheuttaa ongelmia monissa jäsenvaltioissa. Tähän mennessä toimitettujen tietojen laatu ei aina ole moitteeton eikä kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukainen. Uudesta menetelmästä johtuvat muutokset vaikuttavat eräiden summien määrittämiseen, ja lisäksi eräitä tietolähteitä on jouduttu vaihtamaan, joten ne rajoittavat vertailua entisten tietojen kanssa. Tällä hetkellä on siis vaikeaa arvioida, missä määrin vuoden 1999 maataloustulojen ensimmäisten arvioiden tuloksiin vaikuttavat muut tekijät kuin maatalousmarkkinoiden heikkeneminen ja tukien aleneminen edellisvuodesta. [3] Uuden maatalouden kirjanpitomenetelmän vuoksi kirjanpitotietoihin tuli lukuisia muutoksia, koska itse menetelmää muutettiin ja otettiin käyttöön uusia tietolähteitä. Jotkin näistä muutoksista vaikuttavat suoraan maataloustulojen mittaukseen, kun taas toisilla on vaikutusta vain eräisiin summiin muttei kuitenkaan tulojen mittaukseen. Näistä muutoksista ja vuoden 1999 maataloustulojen kehitykseen liittyvistä tekijöistä saa tietoja Eurostatin esitteestä Statistics in Focus - Theme 5 (24/1999). Maataloustulojen nimellistuottajahintojen vaihtelu vuosina 1999 ja 1998 (%) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Eurostat Maatalouden nimellisten tuotantopanosten ostohintojen vaihtelu vuosina 1999 ja 1998 (%) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Eurostat Deflatoitu tuottajahintaindeksi (1990=100) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Eurostat Deflatoitu tavaroiden ja palvelujen hintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta (1990=100) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Eurostat 1.6. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) 1.6.1. Maataloustulot 36. EU:n kaupallisten tilojen tuotanto, kustannukset ja tulot lasketaan maatilojen yhdenmukaistettuja kirjanpitoja koskevasta katsauksesta kerättyjen tietojen perusteella (ks. VII luku, taulukko 3.2.1). Tästä tutkimuksesta saadaan arvokasta tietoa siitä, miten maatilojen tulot vaihtelevat tuotantosuunnan sekä tilan koon ja sijainnin mukaan, sillä näitä tietoja koko maatalousalan kattavien tulosten keskiarvot eivät paljasta. Kyseisessä osassa on vaihteluita tuotantosuunnan mukaan. Eri tuotantosuuntien selitykset on annettu VII luvussa olevassa taulukossa 3.2.2. 37. Tässä esitetyt tulokset ovat todettuja ja vaihtelut on laskettu reaalisesti (vähennettynä inflaatiolla). Tätä kertomusta laadittaessa jotkut vuoden 1997 tuloksista eivät vielä olleet käytettävissä, ja käytettävissä olevat tiedot olivat vielä väliaikaisia. Maatilan erilaista liiketoiminnallista tai taloudellista kokoa koskevat yksityiskohtaiset tulokset (euron nykykurssilla) esitetään VII luvussa olevissa taulukoissa 3.2.3 ja 3.2.4. 1.6.2. Maataloustulot teknis-taloudellisen suuntautumisen mukaan 38. Suuret erot jäsenvaltioiden keskimääräisissä tuloissa (ks. kuvio 1) johtuvat niiden maatalouden rakenteesta. Jäsenvaltiot, joiden keskimääräiset tulot ovat korkeimpia, ovat yleisesti ottaen niitä, joissa on paljon suuria viljelykasveihin erikoistuneita tiloja tai jotka toimivat kilpailukykyisimmillä tuotannonaloilla (siat ja/tai siipikarja, puutarhaviljely ja maitotuotteet). Etelä-Euroopan jäsenvaltioissa, joissa on paljon pieniä sekatuotantotiloja (kasvinviljelyä ja kotieläintaloutta) tai monivuotisten kasvien viljelyyn suuntautuneita tiloja (joissa viljellään erilaisia viljelykasveja), on Euroopan unionin keskitasoa alhaisemmat keskitulot. 39. Tilinpitovuonna 1997/1998 reaaliset keskimääräiset maataloustulot kasvoivat vuodesta 1995/1996 monissa jäsenvaltioissa: Espanjassa, Irlannissa ja erityisesti Alankomaissa. Muiden osalta luvut olivat alhaisempia kuin vuonna 1995/1996. 40. Kuviossa 2 esitetään tulokehityksen vaihtelu tuotantosuunnan perusteella eri jäsenvaltioissa. Kuviosta käy ilmi myös tulokehityksen epäyhdenmukaisuus vuosina 1996-1997: kaikilla aloilla joidenkin jäsenvaltioiden tulot kasvoivat kun taas yhden tai useamman jäsenvaltion tulot vähenivät. 41. Kuvissa 3 esitetään keskikokoisen tilan tuotannon arvo (reaalisin arvoin). Vuosina 1996 ja 1997 tulot nousivat useammissa jäsenvaltioissa kuin laskivat. 42. Kuviossa 4 esitetään julkisten nettotukien määrä (julkisten tukien ja verojen erotus) tilaa kohden vuodesta 1995. Vuosina 1996-1997 kehitys oli negatiivista viidessä maassa: Belgiassa, Tanskassa, Ranskassa, Itävallassa ja Ruotsissa. Kaikkien muiden maiden julkiset nettotuet kasvoivat. >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EU-FADN, maatalouden PO, A.3 Kaavio 1 >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> 2. Poliittinen kehitys ja lakialoitteet vuonna 1999 2.1. Berliinin sopimus Agenda 2000 -asiakirjasta 43. Maaliskuussa kokoontuneen Berliinin huippukokouksen Agenda 2000 -asiakirjaa koskevien päätelmien tuloksena hyväksyttiin 10 uutta asetusta [4] sekä tehtiin päätös maatalousalan uudistukselle myönnettävien varojen määrästä. Talousarviossa varataan maatalouden markkinapolitiikkaan (eläinlääkintä- ja kasvinsuojelutoimet mukaan luettuina) 38 000 miljoonaa euroa vuodessa ja maaseudun kehittämiseen 4 300 miljoonaa euroa vuodessa. [4] EYVL L 160, 26.6.1999, s. 1 ja EYVL L 179, 14.7.1999, s. 1. 44. Uudet asetukset, joita sovelletaan maitoa lukuun ottamatta vuoden 2000 alusta alkaen, koskevat peltokasvi-, naudanliha-, maito- ja viinialaa, maaseudun kehittämisen uusia puitteita, suorien tukien horisontaalisia sääntöjä ja yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) rahoitusta. Tähän luetteloon on lisättävä oliiviöljyä ja tupakkaa koskevat muutetut asetukset, vaikka niitä ei hyväksytty Agenda 2000 -uudistuspaketin yhteydessä. 45. Vaikka lopputulos ei ole alunperin ehdotetun laajuinen, se on kuitenkin YMP:n historian perusteellisin ja laajakantoisin uudistus. Uudistettu maatalouspolitiikka on askel kohti maaseudun talouden laajempaa tukemista pelkän maataloustuotannon tukemisen sijasta. Tällä tavoin voidaan varmistaa, että viljelijät eivät saa korvausta ainoastaan tuotannosta vaan myös työpanoksestaan yhteiskunnan hyväksi. 46. Uudistus sisältää seuraavat osat: 2.1.1. Virallisten hintojen alentaminen kilpailukyvyn lisäämiseksi 47. Markkinatukihintojen alennukset ulottuvat viljojen 15 prosentista naudanlihan 20 prosenttiin. Myös maidon ja maitotuotteiden hintoja alennetaan 15 prosentilla markkinointivuodesta 2005/2006. Nämä leikkaukset otetaan käyttöön asteittain. Niiden tarkoituksena on saada Euroopan hinnat lähemmäs maailmanmarkkinahintoja, mikä edistää maataloustuotteiden kilpailukykyä yhteisössä ja maailmanmarkkinoilla ja vaikuttaa positiivisesti sekä sisäiseen kysyntään että viennin määrään. 2.1.2. Maatalousväestön kohtuullisen elintason turvaaminen 48. Virallisten hintojen alentaminen korvataan osittain suoran tuen lisäyksellä, jonka tavoitteena on kohtuullisen elintason takaaminen viljelijöille. Suuntautuminen hintojen tukemisesta viljelijöiden suoraan tulotukeen edistää tuen erottamista tuotannon määrästä. 2.1.3. Euroopan unionin aseman vahvistaminen kansainvälisessä kaupassa 49. Lisäämällä markkinasuuntautumista valmistaudutaan uusien jäsenvaltioiden tuloon ja vahvistetaan Euroopan unionin pyrkimyksiä Maailman kauppajärjestön WTO:n tulevalla neuvottelukierroksella. Tämä todettiin myös Berliinin Eurooppa-neuvoston päätelmien Agenda 2000:ta koskevassa osassa: "YMP:n uudistamista koskevat Agenda 2000:n puitteissa tehdyt päätökset ovat keskeisiä osia määriteltäessä komission neuvotteluvaltuuksia tulevia WTO:ssa käytäviä monenvälisiä kauppaneuvotteluja varten". 2.1.4. Keskittyminen laatuun 50. Uudistuksessa otetaan kaikilta osin huomioon kuluttajien kiinnostus elintarvikkeiden laatuun ja turvallisuuteen, ympäristönsuojeluun sekä eläinten hyvinvointiin maataloudessa. Sekä markkinatukitoimenpiteiden että maaseudun uuden kehittämispolitiikan vaatimuksena on ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevien vähimmäisvaatimusten noudattaminen. 2.1.5. Ympäristötavoitteiden ottaminen osaksi YMP:tä 51. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheellisiksi katsomansa ympäristötoimenpiteet. Tämä velvollisuus voidaan täyttää kolmella eri tavalla. Ensimmäinen näistä on asianmukaisten maatalouden ympäristötoimenpiteiden toteuttaminen maaseudun kehittämisohjelmissa. Toiseksi jäsenvaltiot voivat myöntää markkinajärjestelyjen yhteydessä suoraa tukea, jonka edellytyksenä on yleisten ympäristövaatimusten noudattaminen. Kolmanneksi ne voivat sitoa tällaisen tuen myöntämisen erityisten ympäristövaatimusten noudattamiseen. Kahdessa viimeksi mainitussa tapauksessa tukea alennetaan tai se voidaan peruuttaa, jos vaatimuksia ei noudateta. 2.1.6. Maaseudun kehittämisen uudet puitteet: YMP:n toinen pilari 52. Maaseudun uuden kehittämispolitiikan avulla pyritään luomaan johdonmukaiset ja kestävät puitteet Euroopan maaseutualueiden tulevaisuudelle. Uusi politiikka täydentää markkinoilla toteutettavia uudistuksia, ja siinä tuetaan kilpailukykyisen ja monimuotoisen maatalouden kehittämistä kattavan ja yhdennetyn maaseudun kehittämisstrategian mukaisesti. 53. Tällä toimenpidekokonaisuudella on kolme päätavoitetta: - vahvemman maatalous- ja metsäalan luominen; metsäala tunnustetaan nyt ensimmäistä kertaa osaksi maaseudun kehittämispolitiikkaa - maaseutualueiden kilpailukyvyn parantaminen - ympäristön suojelu ja Euroopan maaseutuperinnön säilyttäminen. Neuvosto hyväksyi kaudeksi 2000-2006 maaseudun kehittämistä koskevan komission uuden aloitteen, josta käytetään nimitystä Leader+. 54. Maatalouden ympäristötoimenpiteet ovat uusien maaseudun kehittämisohjelmien ainoa pakollinen osa. Tämä on selvä osoitus siitä, että maatalouden tehtävä Euroopan luonnon säilyttäjänä ja suojelijana aletaan tunnustaa. Maatalouden ympäristötukijärjestelmällä viljelijöitä rohkaistaan ottamaan käyttöön tai jatkamaan ympäristönsuojelun ja luonnonvarojen säilyttämisen kanssa sopusointuisia tuotantomenetelmiä. 2.1.7. Hallinnon hajauttaminen 55. Tuottajille maksettavat suorat tuet on järjestetty nyt eri tavalla kuin vuonna 1992. Osa naudanliha- ja maitoalan suorasta tuesta annetaan EMOTR:n talousarviosta rahoitettavina jäsenvaltiokohtaisina kokonaismäärärahoina, jotka jäsenvaltiot voivat kohdentaa kansallisten tai alueellisten erityispiirteidensä mukaan. Kukin jäsenvaltio voi jakaa varat vapaasti edellyttäen, että ne noudattavat tiettyjä yhteisön perusteita, joilla estetään kilpailun vääristyminen. 2.1.8. Jatkotoimet lainsäädännön yksinkertaistamiseksi 56. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksessa yksinkertaistetaan huomattavasti eri alojen lainsäädäntöä. Esimerkiksi viinialalla on nyt olemassa yksi asetus aiemman 23 sijaan. Myös maaseudun kehittämisen alalla on nyt vain yksi asetus aiemman yhdeksän sijaan. Komissio on pyrkinyt edistämään yksinkertaistamista hajauttamalla, keventämällä ja yksinkertaistamalla ohjelmamenettelyjä. 57. Yhteenvetona voidaan todeta, että uudistuksella edistetään aidosti monimuotoisen, kestävän ja kilpailukykyisen maatalouden kehittämistä, mikä auttaa myös turvaamaan haavoittuvimpien maaseutualueiden tulevaisuutta. Uudistuksessa otetaan huomioon maatalouden rooli maaseudun ja luonnonympäristön sekä maaseutuyhteisöjen elinvoimaisuuden säilyttäjänä. Uudella maatalouspolitiikalla pyritään myös vastaamaan kuluttajien kiinnostukseen elintarvikkeiden turvallisuudesta ja laadusta sekä eläinten hyvinvoinnista. Lisäksi YMP:n uudistuksella pyritään varmistamaan maaseutuympäristön suojelu ja sen tilan kohentaminen tulevia sukupolvia varten. 2.2. Laatupolitiikka 58. Vuoden 1999 tapahtumien perusteella on yhä selvempää, että elintarvikkeiden laatu kiinnostaa kuluttajia yhä enemmän. Tuottajien on otettava tämä seikka huomioon. Terveyden suojelun on oltava jatkossakin perusvaatimuksena. Terveyden suojelun varmistamisen lisäksi kuluttajien laatuvaatimusten tulee näkyä myös toivottuja ja taattuja ominaisuuksia sisältävien elintarvikkeiden valikoiman monipuolisuutena. Valikoimien pysyvyys on lisäksi maataloustuotannon monipuolistamisen tae, mikä on erityisen tärkeää unionin epäsuotuisille maaseutualueille. Yhteisön laatutakuumerkkeihin perustuvan tuotteiden tunnistamispolitiikan kehittämistä on jatkettu näillä ehdoin. 59. Suojatuista maantieteellisistä merkinnöistä ja alkuperänimityksistä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2081/92 [5] täytäntöönpanon yhteydessä komissio on saanut valmiiksi nykyisin 526 tuotetta käsittävän rekisteröityjen nimikkeiden luettelon. [5] EYVL L 208, 24.7.1992, s. 1. 60. Uudet rekisteröinnit ovat merkki niin kyseessä olevien jäsenvaltioiden kuin tuotantotyyppien kannaltakin katsottuna siitä, että kuluttajia kiinnostaa yhä enemmän sellainen tuotteiden suojaaminen, joka on tunnistettavissa tuotteiden maantieteelliseen alkuperään liittyvien tuotantomenetelmien perusteella. 61. Tämä toiminta saattaa kuitenkin aiheuttaa ristiriitoja. Sen vuoksi yhteisöjen tuomioistuin peruutti 16. maaliskuuta 1999 antamallaan tuomiolla feta-nimityksen rekisteröinnin. Se johtui ensisijaisesti siitä, että tällaiselle rekisteröinnille ei katsottu olevan perusteita, mutta tuomiossa ei otettu kantaa nimityksen yleisluonteeseen. Rekisteröintihakemus on edelleen käsiteltävänä komissiossa, ja sitä tarkastellaan uudelleen myöhemmin saatavien lisätietojen perusteella. Tämän vuoksi tuomioistuin on vahvistanut muissa tapauksissa rekisteröintimenettelyä koskevan komission toimintatavan ja yksityiskohtaiset säännöt. 62. Jotkut toimijat ovat alkaneet käyttää vuonna 1998 hyväksyttyjä yhteisön SAN- ja SMM-logoja [6] parantaakseen näitä eurooppalaisia laatutakuujärjestelmiä vastaavien tuotteidensa näkyvyyttä. [6] Asetus (EY) N:o 1726/98 EYVL L 224, 11.8.1998, s. 1. 63. Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevista todistuksista ja taatun perinteisen erityisluonteen nimityksestä annetun asetuksen (ETY) N:o 2082/92 [7] täytäntöönpano on sitä vastoin ollut hyvin vähäistä, ja vain kuusi nimitystä on rekisteröity. Komissio on esittänyt säädetyllä tavalla neuvostolle ja Euroopan parlamentille kertomuksen kyseisen asetuksen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. Kertomuksessa selvitetään vaikeuksia, joita on esiintynyt erityisesti rekisteröintien vastustamismenettelyssä ja nimitysten oikeussuojassa. [7] EYVL L 208, 24.7.1992, s. 9. 64. Tiedotushanke, jolla pyrittiin tiedottamaan yleisöä nimitysten merkityksestä (SAN = suojattu alkuperäisnimitys, SMM = suojattu maantieteellinen merkintä, APT = aito perinteinen tuote) päättyi vuoden 1998 lopulla. Hankkeen arviointi on nyt käynnissä. 65. Vuonna 1999 Maailman kauppajärjestön (WTO) keskusteluissa tapahtui merkittävää kehitystä kauppaan liittyvistä teollis- ja tekijänoikeuksista tehdyn sopimuksen (TRIPS-sopimus) soveltamiseksi. Maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojaamisella on tämän viimeksi mainitun sopimuksen kautta kansainvälistä merkitystä. Asetusta (ETY) N:o 2081/92 olisi muutettava ja säädettävä selkeästi siitä, miten WTO:n jäseninä olevat yhteisön ulkopuoliset maat voivat rekisteröidä tuotteita SAN- tai SMM-merkinnöillä sekä osallistua SAN- tai SMM-rekisteröintien vastustamismenettelyyn, jos heillä on siihen laillinen peruste. 66. Hyväksymällä vuonna 1991 asetuksen (ETY) N:o 2092/91 [8] maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa yhteisö loi lainsäädännölliset puitteet, joilla varmistetaan se, että luonnonmukaiset maataloustuotteet vastaavat selkeästi määriteltyjä tuotantosääntöjä ja että niitä koskee erityinen tarkastusjärjestelmä tällaisista maataloustuotteista kiinnostuneiden kuluttajien odotuksiin vastaamiseksi. [8] EYVL L 198, 22.7.1991, s. 9. >TAULUKON PAIKKA> uettelo vuonna 1999 toteutetuista SAN-, SMM- ja APT-rekisteröinneistä 2.3. Luonnonmukainen maatalous 67. Itävallan hallitus ja komissio järjestivät 27.-28. toukokuuta 1999 Itävallan Badenissa konferenssin, jonka aiheena oli Euroopan unionin luonnonmukainen maatalous - näköaloja 2000-luvulle. Konferenssissa todettiin, että luonnonmukaisesti viljeltyjen alojen tai luonnonmukaiseen viljelyyn siirtyvien alojen hehtaarimäärä on kasvanut n. 900 000 hehtaarista vuonna 1993 noin 2,9 miljoonaan hehtaariin vuonna 1998. Konferenssissa todettiin myös, että tämäntyyppisellä maataloudella on kasvumahdollisuuksia: viljelyalat voisivat kasvaa nykyisestä 2 prosentista keskimäärin 5-10 prosenttiin Euroopan maataloudesta vuonna 2005. Edellä mainitun sääntelyn ja yhteisön ympäristöystävällisten maatalouskäytäntöjen taloudellisten tukitoimenpiteiden lisäksi kehitys näyttää johtavan erityisesti siihen, että kuluttajat ja tuottajat ovat yhä kiinnostuneempia ympäristön erityissuojelusta maataloudessa. 68. Neuvosto hyväksyi 19. heinäkuuta 1999 asetuksen (EY) N:o 1804/99 [9], jolla sisällytettiin kotieläintuotanto asetuksen (ETY) N:o 2092/91 soveltamisalaan. Tämän vuoksi 24. elokuuta 2000 alkaen, joka on asetuksen voimaantulopäivä, kaikkia luonnonmukaisesta maataloudesta saatavia maataloustuotteita ja elintarvikkeita, lukuun ottamatta vähemmän merkittävää kotieläintuotantoa, koskevat kyseisessä asetuksessa säädetyt tuotantosäännöt ja tarkastustoimenpiteet. [9] Maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa annetun asetuksen (ETY) N:o 2092/91 täydentämisestä siten, että asetus käsittää myös eläintuotannon 19 päivänä heinäkuuta 1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1804/99, EYVL L 222, 24.8.1999, s. 1. 2.4. Maataloustuotteiden menekinedistäminen 69. Suoraan komission hallinnoimista ohjelmista käynnistettiin uusi kuitupellavaa koskeva kaksivuotinen hanke. Oliiviöljyä koskeva seitsemäs hanke aloitettiin. Hankkeessa otetaan huomioon arvioinnin tulokset. Uudessa hankkeessa tiedotetaan niin kuluttajille kuin ravitsemusalan asiantuntijoille oliiviöljyn terveysnäkökohdista. 70. Välillisesti hallinnoitavista ohjelmista jatkettiin maitoa ja maitotuotteita, korkealuokkaista naudanlihaa, omenoita, sitrushedelmiä ja rypäletäysmehua koskevia menekinedistämistoimia. Näiden alojen arviointiraportit olivat myös kannustavia. EU:n merentakaisten alueiden maataloustuotteiden logon käyttöä koskeva edistämishanke saatiin päätökseen. 71. Korkealaatuista naudanlihaa koskeva hanke jatkui ja edesauttoi kulutuksen tason vakiinnuttamista. Neuvoston asetukseen (EY) N:o 2702/1999 [10] perustuvan naudanlihan uuden merkintäjärjestelmän tiedotustoimenpiteitä valmisteltiin. [10] Asetus (EY) N:o 2702/99, 14.12.1999 (EYVL L 327, 14.12.1999, s. 7). 72. Elävien kukkien ja kasvien menekinedistämisen kolmas ohjelmakokonaisuus aloitettiin 14:ssä jäsenvaltiossa. 73. Neuvosto on hyväksynyt puiteasetuksen Euroopan maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden tiedotus- ja menekinedistämistoimenpiteistä yhteisön ulkopuolisissa maissa. Asetuksella luodaan uusia mahdollisuuksia EU-maiden tuotannosta tiedottamiseksi. 74. Näiden alojen talousarviot vahvistettiin seuraavasti (miljoonina euroina): // Vuonna 1999 vahvistettu määrä Oliiviöljy Kuitupellava Viinirypälemehu Omenat/sitrushedelmät Naudanlihan merkintöjä koskeva tiedotus Korkealaatuinen naudanliha Maito ja maitotuotteet Syrjäisimpien alueiden korkealaatuiset maataloustuotteet Elävät kukat ja kasvit // 18,2 2,5 7,1 6,5 1,0 *tulee voimaan vuonna 2000. 2.5. Maatalouden tutkimus 2.5.1. Johdanto 75. Maa- ja metsätalousalan sekä maaseudun kehittämisen tutkimustoimet toteutettiin panemalla täytäntöön elämänlaatua ja luonnonvarojen hoitamista koskeva erityisohjelma meneillään olevassa tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennessä puiteohjelmassa (1998-2002) [11]. Tutkimustoimet etenivät samaan aikaan myös maatalouden perintöaineksen säilyttämisen, luokittelun, keräämisen ja käytön alalla asetuksen (ETY) N:o 1467/94 mukaisesti. [11] Päätös n:o 182/1999/EY, EYVL L 26, 1.2.1999. 2.5.2. Viidenteen puiteohjelmaan kuuluva elämänlaadun ja luonnonvarojen hoitamisen erityisohjelma [12] (1998-2002) [12] Päätös n:o 167/1999/EY, EYVL L 64, 12.3.1999. 76. Viidenteen puiteohjelmaan kuuluu 4 alakohtaista ja 3 monialaista erityisohjelmaa. Elämänlaadun ja luonnonvarojen hoitamisen erityisohjelmassa käsitellään TTK-painopistealueita maa- ja metsätalouden sekä maaseudun kehittämisen alalla. Se koostuu kuudesta avaintoiminnosta, yleisistä toimista ja tutkimusinfrastruktuurien tukemisesta. Avaintoiminto 5, joka koskee kestävää maataloutta, kalastusta ja metsätaloutta ja integroitua maaseutu- ja vuoristoalueiden kehittämistä, sekä avaintoiminto 2, joka koskee tartuntatautien valvontaa, ovat kyseisten alojen tärkeimpiä TTK-toimia. 77. Elämänlaatua ja luonnonvarojen hoitamista koskevan erityisohjelman ensimmäinen tarjouskilpailu julkistettiin 6. maaliskuuta 1999, ja siinä on kaksi määräaikaa: - Tarjouskilpailun ensimmäiseksi määräajaksi asetettiin vuoden 1999 kesäkuu. Kilpailussa jätettiin 1020 tarjousta. Tätä määräaikaa koskevilla aloilla jätettiin 192 tutkimusehdotusta avaintoimintojen 5 ja 2 osalta. Näiden ehdotusten puolueettoman arvioinnin jälkeen 7 eläinten tarttuvia tauteja koskevaa ehdotusta asetettiin ensisijaisten tutkimusten luetteloon avaintoiminto 2:n osalta ja 34 ehdotusta (4 maatalouden monipuolistamista, 14 kasvien terveyttä, 4 eläinten terveyttä ja hyvinvointia, 7 metsätaloutta ja 5 YMP-tukitoimia koskevaa ehdotusta) asetettiin ensisijaisten tutkimuskohteiden luetteloon avaintoiminnon 5 osalta. Sopimusneuvottelut saatiin päätökseen marraskuussa 1999, ja hankkeet käynnistyivät helmikuussa 2000. EY:n rahoitusosuus on yhteensä 54 miljoonaa euroa. - Toinen määräaika oli 15. marraskuuta 1999, ja jatkoon selvinneiden luettelo laaditaan ja sopimukset tehdään vuoden 2000 aikana. 78. Avoimessa tarjouskilpailussa jätettiin, arvioitiin ja valittiin ehdotuksia myös pk-yritysten koulutusapurahoista, liitännäistoimenpiteistä ja erityistoimenpiteistä maa- ja metsätalouden sekä maaseudun kehittämisen aloilla. 79. Jäsenvaltiot avustavat komissiota koko erityisohjelman hallinnon ohjelmakomiteassa. Lisäksi ulkopuolisten neuvonantajien ryhmä käsittelee avaintoimintojen tasolla TTK-painopistealueita. Nämä ryhmät koostuvat sitoutumattomista asiantuntijoista, jotka edustavat henkilöinä kaikkia avaintoimintojen eri aloja. 80. ETA-maiden kanssa tehdyn sopimuksen lisäksi yhteistyösopimuksia on tehty 11 yhteisön jäsenyyttä hakeneen maan ja Israelin kanssa. Sopimusten avulla näiden maiden organisaatiot voivat osallistua tasavertaisesti viidenteen TTK-puiteohjelmaan. 2.5.3. TTK-sopimusten hallinto 2.5.3.1. Neljäs puiteohjelma (1994-1998) 81. TTK-ohjelmiin kuuluvassa FAIR-erityisohjelmassa oli vuoden 1999 alussa meneillään 183 hanketta, ja niistä 63 saatiin päätökseen viime vuonna. Tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden (TSE) alalla on käynnissä 12 TTK-hanketta. 2.6. Maatalouden perintöainesta koskevat hankkeet 82. Heinäkuun 9. päivänä 1998 päättyneen tarjouskilpailun tuloksena valittiin kuusi ehdotusta, joiden EY-rahoitusosuus on yhteensä 2,6 miljoonaa euroa vuonna 1999. Jäsenvaltioiden edustajista koostuva perintöaineskomitea avustaa maatalouden pääosastoa ohjelman hallinnoinnissa. 83. Komission uudistamisesta johtuen TTK-puiteohjelmiin liittyvien tutkimustoimien hallinnointi siirrettiin tutkimuksen pääosastolle 1. lokakuuta 1999 alkaen. 2.7. Maatalouslainsäädännön yksinkertaistaminen 84. Komissio keskittyi yksinkertaistamistoimissaan vuonna 1999 kahteen pääasiaan: yhteisen maatalouspolitiikan viljelijöille ja hallintoviranomaisille aiheuttaman hallinnollisen työtaakan vähentämiseen ja maatalouslainsäädännön muuttamiseen mahdollisimman selkeäksi, avoimeksi ja helposti saatavaksi. 2.7.1. Yksinkertaistaminen 2.7.1.1. YMP-sääntöjen yksinkertaistaminen 85. Agenda 2000 -asiakirjaan sisältyvissä YMP-uudistuksissa yksinkertaistetaan monien alojen lainsäädäntöä huomattavasti. Agenda 2000 on johtanut myös voimassa olevien asetusten määrän merkittävään vähenemiseen, mikä tekee lainsäädännöstä paljon ymmärrettävämpää ja avoimempaa. Oliiviöljyalan uudistuksessa kesäkuussa 1998 tehtiin lisäksi joitakin muutoksia, jotka helpottavat järjestelmän hallintoa ja parantavat valvontaa. 2.7.1.2. Jäsenvaltioiden maksajavirastojen kuuleminen 86. Komissio on pyytänyt EMOTR:n kansallisia maksajavirastoja tekemään ehdotuksia hallinnollisten sääntöjen ja menettelyiden yksinkertaistamiseksi. Joitakin näistä on jo pantu täytäntöön Agenda 2000:n yhteydessä tai niistä on tehty erilliset komission päätökset, kun taas joitakin toisia käsitellään edelleen, ja ne voivat johtaa uusiin yksinkertaistamisehdotuksiin. 2.7.2. Avoimuus 2.7.2.1. Maatalouslainsäädännön epävirallinen konsolidointi 11 virallisella kielellä 87. Sitä mukaa kuin maatalouslainsäädäntöä muutetaan toisiaan seuraavilla säädöksillä, muutokset sisällytetään yhtenäisiin, virheettömiin ja ajantasaistettuihin versioihin. Ne saatetaan vähitellen yleisön ja jäsenvaltioiden viranomaisten saataville Internetin kautta. Konsolidoidut versiot helpottavat huomattavasti kaikkien YMP-asioita käsittelevien tahojen voimassaolevien sääntöjen etsimistä, vaikka versiot eivät ole sitovia. Konsolidoinnilla poistetaan näin sekaannuksia ja minimoidaan väärintulkintojen riskiä. Ensimmäinen konsolidoiduista säädöksistä on jo saatavilla, ja menettely saadaan päätökseen kaikkien maataloussäädösten osalta seuraavien vuosien kuluessa. 2.7.2.2. Vanhentuneen maatalouslainsäädännön poistaminen 88. Kaikki muodollisesti yhä voimassa olevat maatalousalan säädökset, joita ei enää sovelleta, kumotaan. Näin yksinkertaistetaan yhä merkityksellisen lainsäädännön saatavuutta käyttäjien kannalta. Komissio on sitoutunut tarkastamaan koko maatalouslainsäädännön ja ryhtymään soveltuviin toimenpiteisiin. Toistaiseksi on kumottu noin 300 säädöstä. 2.7.2.3. Vientitukia koskevien komission julkaisujen standardointi 89. Eri aloilla käytetään nykyisin erilaisia järjestelmiä määräpaikan ilmoittamiseen vientitukien vahvistamisen yhteydessä. Nykyiset monimutkaiset järjestelmät vaikeuttavat vientitukiasetusten luettavuutta ja ymmärrettävyyttä, mistä on seurauksena väärinkäsitysten ja erehdysten vaara. Näiden ongelmien ratkaisemiseksi komissio valmistelee parhaillaan vientitukia koskevien komission julkaisujen standardointia. Kun uusi järjestelmä saadaan käyttöön, komission ja jäsenvaltioiden välinen sähköinen tiedonvaihto helpottunee. Myös sääntöjen täytäntöönpano tehostuu. 2.8. Valtiontuet 2.8.1. Johdanto 90. Komissio sai vuonna 1999 292 ilmoitusta maatalous- ja elintarvikealan valtiontukitoimenpiteistä. Suurin osa ilmoituksista tuli Italiasta, Saksasta ja dioksiinikriisistä johtuen Belgiasta. Lukumäärät eivät kuitenkaan ole välttämättä merkityksellisiä. Jotkut ilmoituksista koskevat yksittäisiä tapauksia ja/tai kertaluonteisia toimenpiteitä, jotka saattavat vaihdella suhteellisen yksinkertaisista menekinedistämistuista monimutkaisiin rakenneuudistustukiin. Jotkut ilmoitukset koskevat tukijärjestelmiä, joiden kestoa ei ole määritelty, ja ne on usein laadittu laajoina kansallisina tai alueellisina säädöksinä, joiden tarkoituksena on säätää kattavista puitteista valtiontuille kyseisessä valtiossa tai kyseisellä alueella. Näihin säädöksiin saattaa sisältyä erityyppisiä tukitoimenpiteitä. Vuonna 1999 komissio aloitti myös 42 sellaisen tukitoimenpiteen tarkastelemisen, joita ei ollut aiemmin ilmoitettu EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Komissio sai päätökseen kaksi voimassa olevan tuen tarkastelua, jotka johtivat EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan mukaisiin aiheellisiin toimenpide-ehdotuksiin. Komissio hyväksyi kaikkiaan 249 toimenpidettä. Monet näistä toimenpiteistä hyväksyttiin sen jälkeen, kun kyseinen jäsenvaltio joko sitoutui muuttamaan niitä tai muutti niitä saattaakseen ne yhdenmukaisiksi yhteisön valtiontukisääntöjen kanssa. Komissio aloitti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn 16 sellaisesta tapauksesta, joiden osalta heräsi vahvoja epäilyjä niiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Komissio päätti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn 25 tapauksen osalta, ja teki niistä 13:ta osalta kielteisen päätöksen. Komissio vaati maksetun tuen perimistä takaisin kaikissa tapauksissa, joissa tehtiin kielteinen päätös ja joissa asianomainen jäsenvaltio oli jo myöntänyt tukea. 91. Politiikkoja koskevan kehityksen osalta vuonna 1999 komissio hyväksyi jäsenvaltioiden kanssa käytyjen monenvälisten neuvottelujen jälkeen maatalousalalla myönnettävää valtiontukea koskevat uudet ja kattavat yhteisön suuntaviivat [13]. Tarve säätää selkeistä puitteista yhteismarkkinoille soveltuvista ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/99 [14] voimaantulon kanssa yhdenmukaisista komission käytännöistä erityyppisten tukien yhteydessä sai aikaan aloitteen niiden sääntöjen tarkistamisesta, ajantasaistamisesta ja konsolidoinnista, joita komissio noudattaa arvioidessaan jäsenvaltioiden ehdotuksia maatalousalan valtiontukien myöntämiseksi ja soveltaessaan perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistettua poikkeusta. Suuntaviivoissa luodaan uudet selkeät puitteet erilaisille valtiontuille, ja niissä otetaan huomioon erityisesti maatalouspolitiikan uudet kehityssuunnat sekä tarve toisaalta parantaa ja edistää maataloustuotteiden laatua ja toisaalta suojella ympäristöä ja säilyttää maaseudun perinteet. [13] EYVL C 28, 1.2.2000, s. 2. [14] EYVL L 160, 26.6.1999, s. 80. 92. Jäljempänä olevien tapausten tarkastelu koskee vain joitakin tapauksia, jotka näyttivät olevan kiinnostavia, joskin joskus ongelmallisia, maataloutta ja elintarvikkeita koskevan valtiontukipolitiikan kannalta Jos tässä asiakirjassa ei viitata päätöksen julkaisemiseen Euroopan yhteisön virallisessa lehdessä, päätöstä ei ollut vielä julkaistu. Tuen hyväksymispäätöksen koko teksti, josta on poistettu luottamukselliset tiedot, on yleensä saatavissa todistusvoimaisilla kielillä Internet-osoitteesta: http://europa.eu.int/comm/sg/sgb/state_aids. 2.8.2. Belgia 93. Poikkeuksellisille tapahtumille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti myönnettävien valtiontukien osalta komissio on antanut Belgian hallitukselle luvan myöntää tukia niille tuottajille ja yrityksille, jotka kärsivät eläinten rehun dioksiinisaastumisen aiheuttamasta kriisistä. Komissio katsoi, että vaikka elintarvikkeiden kemiallista saastumista ei voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisena poikkeuksellisena tapahtumana, Belgian viranomaisten saastumisesta tekemä ilmoitus ja sen seurauksena hyväksytyt hätätoimenpiteet aiheuttivat sen, että toimijoiden oli mahdotonta markkinoida tuotteitaan, mikä pidensi tämän kriisin vaikutuksia. Kyseinen kriisi poikkesi luonteeltaan ja vaikutuksiltaan selvästi tavanomaisesta, ja kriisin aikana markkinat eivät toimineet normaalien toimintaedellytysten mukaisesti. Komissio katsoi kuitenkin, että poikkeuksellisen tapahtuman käsitettä voidaan soveltaa ainoastaan niihin tuottajiin, jotka kärsivät tilanteessa, josta heitä ei voida mitenkään pitää vastuullisina. 94. Maatilojen kohdalla kansalliset tuet olivat aluksi takaisinperittäviä korvauksia ja ennakoita [15]. Ensimmäiset tuet myönnettiin siipikarjantuottajille ja seuraavat sikojen, nautaeläinten ja kananmunien tuottajille. Eri aloilla käytetään nykyisin erilaisia järjestelmiä määräpaikan ilmoittamiseen vientitukien vahvistamisen yhteydessä [16]. Belgian hallituksen toimenpiteiden tarkoituksena oli korvata tai hyvittää maataloustuottajille eläinten teurastukset ja kananmunien hävittäminen joko dioksiinisaastumisen vuoksi tai siksi, että ne olivat ylittäneet parhaimman myyntiaikansa ja ne oli tuhottava eläinten hyvinvointiin tai kansanterveyteen liittyvistä syistä. Viimeksi mainitut toimenpiteet oli tarkoitettu erityisesti vakuustakavarikkoon ja sen vuoksi tuotannon myyntikieltoon asetetuille tiloille. [15] Asiat NN 87/99, NN 88/99, NN 89/99, N 380/99 ja N 386/99, 20.7.1999 tehty komission päätös (EYVL C 253, 4.9.1999, s. 14). [16] Asiat N 510/99, N 511/99, N 512/99 ja N 513/99, 29.9.1999 tehty komission päätös (EYVL C 326, 13.11.1999, s. 10). 95. Eläintuotteita hallussaan pitäville yrityksille myönnettiin tukea myös takaisinperittävinä ennakkomaksuina, joilla pyrittiin estämään niiden toimijoiden konkurssi, jotka olivat joutuneet hävittämään saastuneet ja vanhentuneet tuotteensa Belgian viranomaisten suojatoimenpiteiden vuoksi [17]. Samassa yhteydessä komissio antoi luvan myös toiselle toimenpiteelle, jonka tarkoituksena oli maksaa korvauksia tuottajille tuoreesta lihasta ja sioista, naudoista tai siipikarjasta peräisin olevista lihatuotteista, koska tuotteet määrättiin hävitettäviksi mahdollisen dioksiinisaastumisen vuoksi [18]. Tuotteet oli takavarikoitu ja tarvittaessa ne hävitettiin, koska niitä ei voitu saattaa myyntiin ja koska tuotteiden puhtaudesta ei ollut täyttä varmuutta. Tässä tapauksessa toimenpiteen, jonka tarkoituksena oli kuluttajien terveyden suojelu, katsottiin soveltuvan yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti kyseisten alojen kehittämisen helpottamiseksi myönnettävänä tukena. Komissio antoi Belgian valtiolle luvan vastata myös aiempien toimenpiteiden kuluista, joita aiheutui tutkimuksista sekä eläinten ja tuotteiden hävittämisestä [19]. Komissio salli käytäntönsä mukaisesti kaikkien kulujen maksamisen, koska kyseessä olevien tuotteiden laadunvalvonta ja tuotteiden hävittäminen oli pakollista yhteisön ja/tai kansallisten säännösten mukaisesti. [17] Asiat NN 95/99 ja N 384/99, 20.7.1999 tehty komission päätös (EYVL C 253, 4.9.1999). [18] Asiat N 434/99, N 435/99 ja N 447/99, 16.8.1999 tehty komission päätös (EYVL C 264, 18.9.1999). [19] Asia NN 90/99, 20.7.1999 tehty komission päätös (EYVL C 253/99, 4.9.1999) ja asiat N 514/99 ja N 509/99, 29.9.1999 tehty komission päätös (EYVL C 326, 13.11.1999). 96. Belgian dioksiinikriisiin liittyi myös Belgian valtion ja Belgian Bank Associationin välillä tehtyyn sopimukseen sisältyvien toimenpiteiden hyväksyminen valtiontuiksi [20]. Sopimus koski lainajärjestelmää, jonka tarkoituksena oli estää sellaisten periaatteessa terveiden maatalousyritysten konkurssi, joiden tulot laskivat rehun dioksiinisaastumisesta johtuvan markkinoiden epävakauden ja sen hoitamiseksi toteutettujen toimenpiteiden vuoksi. Julkinen ja yksityinen sektori osallistuivat järjestelmään samansuuruisin osuuksin. Julkinen sektori takasi 50 prosenttia lainasummasta ja pankkisektori vastasi jäljellä olevasta 50 prosentin riskistä ja luopui normaalista korkomarginaalistaan, joka oli enimmillään Belgian prime-korko vähennettynä 30 peruspisteellä (pankkien omakustannushinta). Tukikelpoisuus koski ainoastaan yrityksiä, jotka ovat periaatteessa terveitä ja elinkelpoisia, mutta joiden liikevaihto oli laskenut huomattavasti vuoden 1999 kesäkuun ja syyskuun välisenä aikana (25 prosenttia kahden kuukauden kuluessa tai 40 prosenttia yhden kuukauden kuluessa). Ilmoitukseen sisältyi kaksi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaista tukielementtiä. Tärkein tukielementti oli ensinnäkin valtiontakauksen myöntäminen. Toiseksi, valtion oli tarkoitus maksaa tappiot todenneiden kirjanpitäjien palkkiot. Valtiontakausta koskevan tekijän katsottiin olevan perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukainen, koska komissio on tehnyt aiemmissa tapauksissa sen päätöksen, että niiden rajoitusten luonne ja laajuus, joita tarvittiin kansanterveyden suojelemiseksi Belgiassa tuotettuihin elintarvikkeisiin ja rehuun vaikuttaneelta dioksiinikriisiltä, oli 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukainen poikkeuksellinen tapahtuma. Valtiontakauksen määrä oli alle 6,05 prosenttia lainan kokonaismäärästä. Belgian viranomaiset lupasivat myös varmistaa, että yksittäisille tuensaajille ei maksettaisi ylikorvauksia heidän menetyksistään. Valtion maksamat kirjanpitäjien palkkiot katsottiin pehmeäksi tueksi, josta komission käytäntönä on ollut hyväksyä 100 prosenttiin ulottuvat tuet. [20] Asia N 499/99, 7.9.1999 tehty komission päätös (EYVL C 288, 9.10.1999). 97. Komissio päätti aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn Belgian viranomaisten ilmoittamasta toimenpiteestä [21]. Toimenpiteessä myönnetään viljelijöille tukea korvauksena siitä, että he saivat levittää lantaa vain tietyn määrän (enimmäismäärät vaihtelevat vuosittain). Tämä toimenpide saattaa liittyä ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen 3.4 kohtaan [22], jossa todetaan, että toimintatukia voidaan myöntää poikkeustapauksissa, jos i) tuki kattaa vain ylimääräisiä kustannuksia verrattuna perinteisiin kustannuksiin, ii) tuki on väliaikaista ja periaatteessa asteittain alenevaa, iii) tuki on tarpeen menetetyn kilpailukyvyn korvaamiseksi erityisesti kansainvälisillä markkinoilla. Komissio ottaa tavallisesti huomioon lisäksi sen, mitä kyseessä olevien yritysten on tehtävä vastineeksi aiheuttamansa saastumisen vähentämiseksi. Tässä tapauksessa komissio aloitti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn, koska se epäili edellytysten täyttymistä. Tuki ei näyttänyt olevan väliaikaista tai asteittain alenevaa, näytti siltä, että tuki ei ollut tarpeen kilpailukyvyn menetysten korvaamiseksi ja lisäksi näytti siltä, että viljelijöiden ei edellytetty ryhtyvän mihinkään toimiin saastumisen vähentämiseksi. Hehtaaria kohti levitettävän lannan määrä tässä toimenpiteessä näyttäisi lisäksi rikkovan nitraattidirektiiviä (vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12 päivänä joulukuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/676/ETY). Sen vuoksi ei näyttäisi olevan mitään syytä myöntää tukea. [21] Asia C 12/99 (ex N 380/98), 17.2.1999 tehty komission päätös (EYVL C 129, 8.5.1999). [22] EYVL L C 72, 10.3.1994, s. 3. 2.8.3. Tanska 98. Eräässä Tanskaa koskevassa asiassa [23] komissio sovelsi ensimmäistä kertaa maatalousalalla komission tiedonantoa valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen [24]. Tapaus koski Tanskan paikallisen maaveron enimmäismäärän uudelleen käyttöönottamista. Kunnat perivät veroa alkutuotantoon käytettävästä maasta. Toimenpide toteutettiin vuonna 1990 annetun paikallisen maaverolain muutoksena, ja sitä oli tarkoitus soveltaa verovuosina 1999 ja 2000. Tanskan esittämä enimmäismäärä (0,008 prosenttia) oli alhaisempi kuin komission kahdessa aiemmassa verovuosia 1994-1996 ja 1997 koskevassa maaveropäätöksessään hyväksymä enimmäismäärä (0,015 prosenttia). Päätökset koskivat maatalouteen, puutarhaviljelyyn ja taimitarhoihin käytettävää maata. Tähän toimenpiteeseen sisältyi enimmäisveron laajentaminen myös metsätalouteen. Enimmäismäärän säätämisellä pyritään ensisijaisesti vastavaikuttamaan maan hinnannousuun ja maaveroihin, jotka johtuvat muista kuin alkutuotantoon liittyvistä syistä. Maaveron vaihteluita (0,006-0,024 prosenttia) voitaisiin myös vähentää huomattavasti (0,006-0,008 prosenttia). Aiemmissa maaveroa koskevissa päätöksissään komissio katsoi, että maaveron enimmäismäärä ei ole tukea. Tanskan viranomaiset vakuuttivat, että tekijät, joiden pohjalta komissio teki aiemmat päätöksensä, eivät olleet muuttuneet. Kyseessä olevassa päätöksessään komissio toisti kahdessa aiemmassa päätöksessään omaksumansa kannan, jonka mukaan kyseessä oleva toimenpide, vaikkakin valikoiva, ei ollut EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Päätöksen lisäperusteluissa otettiin huomioon se, että toimenpide koski koko alkutuotantoalaa sekä alkutuotantoon liittyvän maan erityisluonnetta. [23] Asia N 53/99, 9.6.1999 tehty komission päätös (EYVL C 213, 24.7.1999). [24] EYVL C 384, 10.12.1998, s.3. 99. Komissio on päättänyt aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn Tanskan ilmoittamasta tukitoimenpiteestä, joka koskee siipikarjan verorahaston (veronluonteinen tukijärjestelmä) muutosta Tanskassa [25]. Ilmoitetun toimenpiteen tarkoituksena oli antaa siipikarjaa koskevalle verorahastolle lupa rahoittaa osa broilerikarjan rokotuksista teurassiipikarjassa korkeaa kuolleisuutta aiheuttavaa Gumboro-tautia vastaan. Tuki oli tarkoitus maksaa taannehtivasti tuottajille, joiden tautivapaa karja rokotettiin rokotuskampanjan yhteydessä. Koska kyseessä oleva tauti ei sisälly Tanskan tai yhteisön eläintautilainsäädäntöön, tuki ei täyttänyt kaikkia edellytyksiä, jotka on komission käytännön mukaisesti täytettävä, jotta tuki voidaan ilmoittaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaiseksi yhteismarkkinoille soveltuvaksi eläinkulkutautien ja kasvitautien torjumiseksi myönnettäväksi valtiontueksi (yhteisön tai jäsenvaltioiden pakolliset säännökset, yleisen edun kannalta merkitykselliset tartuntataudit, tuen ehkäisevä ja/tai korvaava luonne, ei liian suuria korvauksia yksittäisille yrityksille, yhteisön eläinlääkintälainsäädännön noudattaminen). Komissiolla oli lisäksi epäilyjä sen vaatimuksen osalta, että tuki saa koskea ainoastaan yleistä etua uhkaavia tauteja eikä sitä saa myöntää tavanomaisten yrittämistä koskevien riskien kattamiseksi, erityisesti kun otetaan huomioon edellinen Gumboro-taudin esiintyminen 1990-luvulla ja kyseisen toimialan perustama vapaaehtoinen Gumboro-rahasto. Tanskan viranomaiset peruuttivat ilmoituksensa menettelyn aloittamisen jälkeen. [25] Asia C 15/99 (ex N 489/98), 23.6.1999 tehty komission päätös. 2.8.4. Saksa 100. Komissio ilmoitti Saksalle vuonna 1999 lopullisesta kieltävästä päätöksestä, joka koski Saksan hallituksen Entschädigings- und Ausgleichsleistungsgesetz (EALG) lain [26] mukaisesti myöntämää tukea. Laissa säädetään järjestelmästä maan hankkimiseksi alennetuin hinnoin entisestä Itä-Saksasta. Tämä johti valtiontuen myöntämiseen joillekin tuensaajille. Vaikka komission mukaan Wiedereinrichter- (takaisin palaavat viljelijät) ja juristische Personen- (oikeussubjektit) -tapauksessa, johon kuuluu vähintään yksi edellisestä ryhmästä, edulliseen hintaan tehdystä hankinnasta saatu etu saattaa olla korvausta menetyksestä (maan pakkolunastus ja/tai tilan vaihto-omaisuuden mahdollinen huononeminen), tämä ei päde Neueinrichter-viljelijöihin (uudet viljelijät), muihin oikeussubjekteihin eikä mahdollisesti muihin tuensaajiin, joita kyseinen laki ei koske. Viimeksi mainitulle ryhmälle tuki olisi EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea, edellyttäen että viljelijöiden maata ei ole pakkolunastettu tai että he eivät ole kärsineet muuta vastaavaa vahinkoa. Tuen määrä näytti olevan liian korkea verrattuna niihin määriin, joita komissio normaalisti hyväksyy viljelymaan hankkimiseksi tavanomaisilla alueilla (niillä, joita ei ole luokiteltu epäsuotuisiksi alueiksi). Kyseinen tuki näytti lisäksi olevan syrjivää, ja se rikkoi siten EY:n perustamissopimuksen 12 artiklaa, 34 artiklan 3 kohtaa ja 43 artiklaa, kun otetaan huomioon edellytys, jonka mukaan eräillä tuensaajilla oli oltava ollut asuinpaikka entisessä Itä-Saksassa 3. lokakuuta 1990. Tämän edellytyksen saattoivat käytännössä täyttää vain (Itä-)Saksan kansalaiset. [26] Asia C 17798, 20.1.1999 tehty komission päätös (EYVL L 107, 24.4.1999). 101. Vuoden 1999 aikana komissiolle ilmoitettiin maanhankintaohjelman muutetusta versiosta. Komissio on hyväksynyt tämän uuden version [27]. Osittaiseen kielteiseen päätökseen johtaneet ongelmat on ratkaistu: [27] Asia N 506/99, 22.12.199 tehty komission päätös (päätöstä ei ole vielä julkaistu). - Komission 20. tammikuuta 1999 tekemässä osittain kielteisessä lopullisessa päätöksessä vanhan EALG-lain osalta katsottiin, että tukikelpoisuuden edellytyksenä oleva asuinpaikka Itä-Saksassa tiettynä ajankohtana oli syrjivä ja että käytännössä vain (itä)-saksalaiset saattoivat täyttää tämän edellytyksen. Asuinpaikkaedellytystä koskevat ajankohdat on nyt poistettu uudesta ohjelmasta. - Komissio vastusti myös tuki-intensiteettiä maatalousmaan hankkimiseksi epäsuotuisien alueiden ulkopuolelta. Tukitaso vastaa nyt sitä tasoa, jonka komissio tavallisesti hyväksyy. Vanhan EALG-lain mukaisesti myönnetyt liian suuret tuet peritään korkoineen takaisin, kuten komission 20. tammikuuta 1999 tekemässä päätöksessä edellytetään. 102. Saksan viranomaisten antamien vakuutusten perusteella komissio on vahvistanut, että maata on riittävästi mahdollisen syrjinnän välttämiseksi ilman, että vanhan EALG-lain mukaisesti tehtyjä sopimuksia puretaan. Mikäli uudessa ohjelmassa jäljellä olevat tekijät suosisivat itä-saksalaisia ja muut perusteet ovat tasapuolisia, tällainen etuus kuuluu uusien osavaltioiden maatalouden rakenneuudistustavoitteisiin. Samalla varmistetaan se, että mahdolliset maanhankkijat, jotka tai joiden perheet olivat asuneet ja työskennelleet Saksan demokraattisessa tasavallassa useita vuosikymmeniä, voivat osallistua ohjelmaan. Komissio hyväksyi tämän tavoitteen sääntöjenmukaiseksi 20. tammikuuta 1999 tekemässään päätöksessä eikä päätöstä ole vastustettu. 103. Sen vuoksi komissio katsoo, että Saksan hallituksen ehdottama uusi ohjelma edesauttaa alan elinkeinotoiminnan kehitystä. Sen vuoksi toimenpide kuuluu perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisalaan. 104. Komissio päätti aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn Saksan Mecklenburg-Vorpommernin myöntämistä menekinedistämistuista. Tuki koostuu useista toimenpiteistä, jotka voidaan jakaa pehmeisiin tukiin ja menekinedistämistukiin. Komission vakiintuneena käytäntönä on sallia 100 prosentin tuki-intensiteetti pehmeille tuille, kuten tuki messuille ja seminaareihin osallistumiseksi ja markkinatutkimustuki. Menekinedistämistukien on oltava valtion osallistumisesta maatalous- ja kalastustuotteiden myynninedistämiseen tehdyn komission tiedonannon mukaisia [28], ja jos menekinedistäminen on mainontaa, maataloustuotteiden ja tiettyjen muiden ETY:n perustamissopimuksen liitteessä II luettelemattomien tuotteiden, kalastustuotteet pois luettuina, mainonnan kansallisen tukijärjestelmän [29] mukaisia. Yksi menekinedistämistukien tärkeimmistä edellytyksistä on se, että ne ovat perustamissopimuksen 28 artiklan mukaisia. Eräässä aiemmassa päätöksessään komissio katsoi tämän edellytyksen täyttyneen [30]. Ennen nyt käsiteltävän päätöksen tekemistä komissio tarkasteli kuitenkin uudelleen Saksan viranomaisten lähettämää esimerkkimateriaalia. Ensivaikutelman perusteella kyseisen mainosmateriaalin ainoa viesti on se, että tuotteet ovat peräisin Mecklenburg-Vorpommernista. Sen vuoksi sekä kohtuullinen tasapaino tuotteiden laatua ja eri tyyppejä koskevien viitteiden ja tuotteen kansallisen alkuperän välillä (yksi edellä mainitussa tiedonannossa ilmoitetuista edellytyksistä) että se, onko toimenpide artikla 28:n mukainen, näytti epäilyttävältä. Lisäksi toimenpiteellä myönnettiin tukea ainoastaan yrityksille, joiden sääntömääräinen toimipaikka on Mecklenburg-Vorpommernissa, mikä näytti olevan EY:n perustamissopimuksen 43 artiklan vastaista. Vastauksena menettelyn aloittamiseen Saksan viranomaiset ilmoittivat muuttavansa toimenpidettä: menekinedistämismateriaalin malliksi toimitettua materiaalia ei käytettäisi, ja lisäksi viranomaiset vakuuttivat, että materiaali vastaisi tulevaisuudessa perustamissopimuksen 28 artiklaa ja ilmoittivat lähettävänsä komissiolle vuosikertomuksen, jonka mukana olisi malleja käytetystä materiaalista. Tuen saamisen edellytyksenä oleva sääntömääräisen toimipaikan sijaitseminen Mecklenburg-Vorpommernissa tultaisiin poistamaan. Näiden muutosten jälkeen komissio päätti lopettaa menettelyn ja tehdä asiasta myönteisen päätöksen [31]. [28] EYVL C 272, 28.10.1986, s. 3. [29] EYVL C 302, 12.11.1987. [30] Asia NN 27/97, 18.6.1997 tehty komission päätös (EYVL C 334, 5.11.1997). [31] Asia C 23/99, 25.11.1999 tehty komission päätös (EYVL C 37, 12.2.2000, s. 3). 105. Eräässä toisessa Saksan tapauksessa komissio katsoi, että vapautus sähkö- ja öljyverosta, jota sovellettiin osittain myös maatalousalalla [32], oli ympäristönsuojelua koskevien suuntaviivojen 3.4 kohdan [33] mukainen. Saksan viranomaiset olivat ilmoittaneet kolmen vuoden vapautuksesta. Tuki oli sen vuoksi väliaikaista, muttei asteittain alenevaa. Kun otetaan kuitenkin huomioon komission käytäntö suuntaviivojen tulkinnassa, komissio luopui tässä tapauksessa tuen asteittain alenemisen vaatimuksesta. Vaikka se maatalousalalla vallitseva yksinkertainen tosiasia, että useimmissa muissa maissa ei vielä peritä energiaveroja, ei ole hyväksyttävä tuen maksamisperuste, tässä tapauksessa komissio hyväksyi sen, että tukitoimenpide oli tarpeen väliaikaisena helpotuksena viljelijöiden sopeutumiseksi uuteen kilpailutilanteeseen. Vaikka komissio totesikin, että toimenpiteessä ei oikeudellisesti edellytetä maatalousalan osapuolelta vastinetta, lopulta hyväksyttiin, että viljelijät tekisivät investointeja energiankulutuksensa vähentämiseksi. Kun otetaan huomioon verovapautuksen rajallinen luonne maatalousalalla (tuottajien on edelleen maksettava 20 prosenttia verosta) ja toimenpiteestä aiheutunut suuri nettolisäverotaakka, näytti siltä, että maatalouden alkutuotannossa kannatti todellakin säästää energiaa. [32] Asia NN 47/99, 21.4.1999 tehty komission päätös (EYVL C 166, 12.6.1999). [33] EYVL C 72, 10.3.1994. 106. Komissio aloitti menettelyn myös Saksan uusissa osavaltioissa sijaitsevien yritysten pelastamiseksi tai rakenneuudistuksen toteuttamiseksi tarkoitettujen kolmen tukihankkeen osalta [34]. Menettelyn aloittamisen jälkeen yksi näistä ilmoituksista peruutettiin. Muiden ilmoitusten tutkinta on vielä kesken. [34] Asiat C 71/99 (ex N 258/98), 13.10.1999 tehty komission päätös (EYVL C 359, 11.12.1999), C 73/99 (ex NN 90/97), 26.10.1999 tehty komission päätös (päätöstä ei ole vielä julkaistu), C 16/99 (ex NN 108/98), 3.3.1999 tehty komission päätös (EYVL C 120, 1.5.1999). 2.8.5. Kreikka 107. Komissio teki vuonna 1999 lopullisen kielteisen päätöksen Kreikan puuvillaviraston (GCB) toimintaa koskevassa tapauksessa sen osalta, että tämän elimen rahoitus tapahtui perimällä yhden prosentin suuruista veronluonteista maksua maahantuodun puuvillan kokonaisarvosta [35]. GCB on julkinen virasto, joka hoitaa puuvilla-alan hallinnollisia tehtäviä sekä alan valtiontukien myöntämistä (tekninen tuki, laadunvalvonta, tutkimus). Komissio katsoi itse tukien sinänsä olevan yhteismarkkinoille soveltuvia. Tuet rahoitettiin kuitenkin perimällä veronluonteista maksua niin kotimaiselta kuin tuontipuuvillaltakin. Toimenpiteet olivat veronluonteisia maksuja koskevan komission käytännön vastaisia, mutta ne näyttivät olevan myös Kreikan liittymissopimuksen vastaisia. Päätöksen vuoksi Kreikan edellytetään muuttavan järjestelmää, ilmoittavan komissiolle muutoksista ja perivän takaisin aiheettomasti maksetut määrät. [35] Asia C 60/94, 20.7.1999 tehty komission päätös (päätöstä ei ole vielä julkaistu). 2.8.6. Espanja 108. Komissio teki kaksi kielteistä päätöstä Espanjan Extremaduran alueen kahdesta tukiohjelmasta. Päätöksiin liittyi pyyntö tukien takaisinperinnästä. Tuki nro C 37/99 [36] vastaa asetusta 35/1993, jossa vahvistetaan maatalous- ja elintarvikealan kehittämistä koskevien, yhteen markkinointivuoteen rajoittuvien pääomatarpeiden rahoitussuuntaviivat. Tuensaajina ovat maatilojen omistajat, maatalousosuuskunnat ja muut yhdistykset sekä Extremaduran maatalousyritykset, jotka tekevät sopimuksia Extremaduran maatilojen ja kotieläintuottajien kanssa raaka-aineiden hankkimiseksi teolliseen jalostukseen. Tuki maksetaan markkinointivuosikohtaisten lainojen korkotukena. Tuki nro C 38/99 [37] vastaa teolliseen jalostukseen markkinointivuonna 1997/1998 tarkoitetun maataloustuotannon tuesta 8 päivänä heinäkuuta 1998 annettua asetusta. Tuensaajina ovat Extremaduran teolliseen jalostukseen tarkoitettujen puutarhaviljelyalan tuotteiden tuottajat, jotka tekevät sopimuksia Extremaduran puutarhaviljelytuotteita jalostavien teollisuusyritysten kanssa markkinointivuonna 1997/1998. Tuen määrä on 1,5-5 pesetaa kilolta paprikoita, etikkakurkkuja, kaalia, sipuleita, parsakaalia, kukkakaalia, pinaattia, papuja ja perunoita. Nämä kaksi tukijärjestelmää koskevat ainoastaan niitä Extremaduran tuottajia tai teollisuutta, jotka tekevät hankintasopimuksia Extremaduran teollisuuden tai maatalous- ja kotieläinalan yritysten kanssa raaka-aineiden hankkimiseksi teolliseen jalostukseen. Nämä kaksi edellytystä ovat este tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle jäsenvaltioiden välillä ja perustamissopimuksen 28 ja 29 artiklan vastaisia. Tukia myönnetään lisäksi sellaisen tuotannon edistämiseksi, jota koskevat yhteisen markkinajärjestelyn säännöt (hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2200/96). Kyseistä lainsäädäntöä on pidettävä kokonaisvaltaisena ja kattavana järjestelmänä, jossa jäsenvaltiot eivät voi toteuttaa järjestelmästä poikkeavia tai sitä vahingoittavia toimenpiteitä. Tuen nro C 38/99 osalta sellaista tukea, jonka määrä perustuu tuotettuihin määriin, pidetään yhteismarkkinoille soveltumattomana toimintatukena. Lisäksi tuessa nro C 37/99 ei noudateta maataloudelle myönnettyjä korkotuettuja lyhytaikaisia lainoja koskevan komission tiedonannon [38] edellytyksiä. [36] Asia C 37/99 (ex NN 25/99), 22.12.1999 tehty komission päätös (päätöstä ei ole vielä julkaistu). [37] Asia C 38/99 (ex NN 26/99), 22.12.1999 tehty komission päätös (päätöstä ei ole vielä julkaistu). [38] EYVL C 44/2, 16.12.1996, s. 2. 2.8.7. Ranska 109. Komissio on päättänyt aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn Ranskan ilmoittamasta toimenpiteestä, jonka tarkoituksena on edistää kuluttajien kysyntään perustuvien viinien tuotantoa Charentesin alueella [39]. Toimenpiteellä pyritään parantamaan viinitilojen laatua kannustamalla konjakintuottajia siirtymään maaviinien tuotantoon viljelemällä tiettyjä viiniköynnöslajikkeita. Komissio otti huomioon, että viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 [40] joka tuli voimaan 21 päivänä heinäkuuta 1999 ja jota sovelletaan 1 päivästä elokuuta 2000, on säännöksiä viininviljelystä luopumisesta sekä alan uudelleenjärjestelystä ja rakenneuudistuksesta. Komissio katsoi, että koska Ranskan viranomaisten ohjelmassa pyritään ratkaisemaan kyseinen ongelma pitkällä aikavälillä, toimenpiteissä on otettava huomioon alan markkinajärjestelyn uudet suuntaviivat. Asetuksella säädetään viinitilojen uudelleenjärjestelystä ja rakenneuudistuksesta, ja sen tarkoituksena on mukauttaa tuotanto markkinoiden kysyntään. Asetuksen 15 artiklan c kohdassa säädetään erityisesti siitä, että yksityiskohtaisissa soveltamissäännöissä, jotka komission vahvistettava, on annettava säännöksiä rakenneuudistustoimenpiteistä johtuvan tuotantokapasiteetin kasvun estämiseksi. Komission saamista tiedoista ilmenee, että suunniteltu rakenneuudistus merkitsee uusien maaviinien tuotantoa ja siten kokonaistuotannon kasvua. Lisäksi asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että viininvalmistukseen käytettäviksi rypälelajikkeiksi luokiteltujen viiniköynnösten istuttaminen on kielletty 31 päivään heinäkuuta 2010 asti. Komissio katsoo tämän perusteella, että uuden markkinajärjestelyn yksi tavoite on estää viinintuotannon kasvu. Siitä huolimatta, että Charentesin viinitilojen rakenneuudistuksesta on se etu, että vähennetään sellaisen viinin tuotantoa, jolle ei ole markkinoita, komissio katsoo, että rakenneuudistuksesta johtuva maaviinien tuotannon kasvu Ranskassa on vastoin viinialan uuden markkinajärjestelyn periaatteita, ja se saattaa vääristää kilpailua markkinoilla, joilla ei toistaiseksi näy merkkejä kasvusta. On otettava huomioon se, että kyseisten viinitilojen rakenneuudistuksen jälkeen saatavat viinit menisivät normaaleille viinimarkkinoille, vaikka ne on nyt määritelty käytettäviksi muilla markkinoilla. Tämän vuoksi näiden viinitilojen rakenneuudistus uhkaa vakavasti siirtää ongelman muille markkinoille, koska yleisellä tasolla uudistus johtaisi markkinoille saatettavien viinien määrän merkittävään kasvuun, mikä on vastoin uuden yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteita. [39] Asia C 70/99 (ex N 79/99), 29.9.1999 tehty komission päätös (EYVL C 359,11.12.1999). [40] EYVL L 179, 14.7.1999, s. 1. 2.8.8. Irlanti 110. Komissio aloitti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn myös kahdesta Irlannin ilmoittamasta tukitoimenpiteestä [41]. Ensimmäinen toimenpide [42] (uuhipalkkio) on uuhia koskevan lisätoimenpiteen (Ewe Supplementary Measure) osatoimenpide, jonka tarkoituksena on mahdollistaa 100 000 huonokuntoisen vuoristouuhen teurastaminen kuudessa Irlannin läntisessä maakunnassa. Maakunnat ovat kärsineet sääoloista ja vaikeasti käsiteltävästä maaperästä. Komissio katsoi, että toimenpide näytti olevan lampaantuottajille maksettavaa tukea, ja epäili, voidaanko 87 artiklan 2 kohdan b alakohtaa soveltaa. Näytti siltä, että toimenpiteellä pyrittiin vastaamaan alan huonoon taloudelliseen tilanteeseen, eikä toimenpiteen voitu sen vuoksi katsoa olevan korvausta poikkeuksellisesta tapahtumasta aiheutuneista vahingoista. Koska luuttomaksi leikkaamiseen soveltuvista uuhista (boner ewes) saatava lihan käyttö elintarvikkeeksi oli myös sallittua, ja se kilpaili markkinoilla muun sellaisen lihan kanssa, jonka teurastuskustannuksia ei tuettu, näytti siltä, että Irlannin viranomaiset epäonnistuivat toimenpiteen kilpailuvaikutusten minimoimisessa. [41] Asia C 44/99 (ex NN 23/99 ja ex NN 79/99), 8.7.1999 tehty komission päätös (EYVL L 280, 2.10.1999). [42] Asia C 44/99 (ex NN 23/99, ex N 678/98). 111. Toinen toimenpide, josta aloitettiin tutkintamenettely, koskee talvirehuista aiheutuneiden tappioiden tukijärjestelmää [43]. Järjestelmä koostuu kolmesta osatoimenpiteestä, joiden tarkoituksena on auttaa talvirehutappioista kärsineitä viljelijöitä. Kun otetaan huomioon erityisesti toimenpide, joka koskee Special Fodder Hardship -rahastoa (SFHF) ja jossa myönnetään tukea viljelijöille, jotka eivät voineet saada tukea toisesta toimenpiteestä, komissio epäili, että korvauksen maksamisen ehtona eivät olleet kosteista sääoloista aiheutuneet talvirehujen menetykset ja että korvaukset eivät olleet suhteessa näihin menetyksiin. Näytti siltä, että tukea maksettiin kenelle tahansa viljelijälle, joka pystyi todistamaan, että hänen karjansa kärsi tai joutui todennäköisesti kärsimään rehupulasta johtuvasta aliravitsemuksesta - riippumatta rehupulan syystä. Tästä syystä komissio katsoi, että tuki saattaa olla pelkkää toimintatukea. [43] Asia C 44/99 (ex NN 79/99, ex 90/99). 2.8.9. Italia 112. Komissio ilmoitti Italialle rakenneuudistustukien osalta vuonna 1999 päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely ilmoitetusta hankkeesta, joka koski tukien myöntämistä maataloustuotteiden kasvihuoneviljelyn alalla (kukat ja puutarhaviljelytuotteet) toimivien yritysten rakenneuudistukseen Sardinian alueella Italiassa [44]. Komissio teki kyseisen päätöksen, koska ilmoitettu toimenpide, joka koski taloudellisia toimenpiteitä (velkojen takaisinmaksu ja uudelleenjärjestelyt), rakennetoimenpiteitä (investoinnit) ja teknistä tukea, ei näyttänyt vastaavan niitä edellytyksiä, joiden perusteella vaikeuksissa olevien tilojen rakenneuudistusta koskeva tukijärjestelmä voidaan hyväksyä vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen [45] mukaisesti. Rakenneuudistustuki on ongelmallista erityisesti kilpailun kannalta niihin tuottajiin nähden, jotka eivät saa tukea, sekä muihin jäsenvaltioihin nähden. Sen vuoksi rakenneuudistustuki voidaan sallia ainoastaan olosuhteissa, joissa voidaan osoittaa, että sen hyväksyminen on yhteisön edun mukaista. Tämä on mahdollista ainoastaan silloin, kun tiukat perusteet täyttyvät ja kaikki mahdolliset tuen vääristävät vaikutukset otetaan huomioon. Kyseessä olevassa tapauksessa komissio epäili erityisesti seuraavia seikkoja: 1) mahdollisten tuensaajien taloudellisen tilanteen vaikeus, 2) miten ilmoitetun järjestelmän tukitoimenpiteillä palautetaan kyseessä olevien yritysten elinkelpoisuus, 3) miten estetään aiheeton kilpailun vääristyminen, 4) missä suhteessa tuki on rakenneuudistuksen kustannuksiin ja etuihin, 5) kaikki tuensaajat eivät ehkä täytä kaikkia suuntaviivojen 3.2.4 kohdassa olevia pk-yritysten määritelmän edellytyksiä. Lisäsyy menettelyn aloittamiselle oli se, että kansalliset viranomaiset eivät olleet osoittaneet aiheettomaksi epäilystä tukien mahdollisesta päällekkäisyydestä silloin, kun niille samoille tuensaajille, jotka eivät ehkä olleet vielä maksaneet takaisin velkojaan, myönnettiin tukea sellaisten velkojen takaisinmaksuun, jotka komissio oli aiemmalla päätöksellään ilmoittanut yhteismarkkinoille soveltumattomiksi ja jotka oli määrätty perittäviksi takaisin. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan sääntöjenvastaisesti myönnetyn tuen takaisinmaksun laiminlyöminen on näissä olosuhteissa olennainen tekijä, joka on otettu huomioon sääntöjenmukaisesti tutkittaessa uusien tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille (asia C-355/95 P, tuomioistuimen 15.5.1997 antama tuomio, Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) v. Euroopan yhteisöjen komissio ja Saksan liittotasavalta, yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoelma 1997, s. I-2549). Tukitoimenpiteelle suunniteltu talousarvio oli 60 miljardia liiraa (± 30 milj. euroa). [44] Asia C 83/98 (ex N 40/98), 22.12.1998 tehty komission päätös (EYVL C 187, 3.7.1999, s. 2). [45] EYVL C 283, 19.9.1997, s. 2. 113. Italia ilmoitti vuosina 1998 ja 1999 eräistä yritysten erityisrahoitusmuodoista. Komissio ilmoitti Italialle vuonna 1999 erityisesti valtion omistaman RIBS-nimisen holding-yhtiön kautta elintarvikealan investointeihin tähtäävän tukijärjestelmän hyväksymisestä [46]. Järjestelmässä RIBS hankkii pääomaosuuksia tuensaajien yrityksistä ja myöntää korkotukilainoja enintään 15 vuodeksi. Tukijärjestelmän hyväksymisen vuoksi tietyn rajan alapuolelle jäävien investointihankkeiden erillinen ilmoittaminen komissiolle ei ole tarpeen, mikä nopeuttaa kansallisella tasolla tehtävien hyväksymispäätösten tekoa. Kansalliset viranomaiset sitoutuivat toimittamaan komissiolle vuosikertomuksen järjestelmän täytäntöönpanosta. Kertomuksen perusteella komissio voi ehdottaa tukijärjestelmään mahdollisia muutoksia. Sokerialan investointihankkeet ja hankkeet, joissa RIBS:n osuus on yhteensä yli 50 miljardia liiraa (noin 25 milj. euroa), jätettiin kuitenkin tarkoituksella tukijärjestelmän ulkopuolelle, ja ne ilmoitetaan komissiolle erikseen. Italian valtio ilmoitti viime vuonna myös varotoimenpiteenä valtion omistuksessa olevien holding-yhtiöiden interventioista, joiden katsottiin toteutuvan markkinaolosuhteiden mukaan. Pitkään perinteeseen perustuvien elintarvikealan tukien vuoksi komissio kehotti erityisesti RIBS:n toimien osalta jäsenvaltiota ilmoittamaan 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti kaikista kyseessä olevista interventioista, lukuun ottamatta joitakin hyvin ilmeisiä tapauksia. Nämä interventiot, jotka ovat tavallisesti pääomaosuuksien hankintoja muissa yrityksissä, liittyvät usein kehittämishankkeisiin, joihin kuuluu investointeja, menekinedistämistä, markkinointia, organisaation muutoksia jne. Näissä tapauksissa valtion omistaman holding-yhtiön oletetaan saavana pääomansa takaisin, mutta myös saavan hyväksyttävissä olevan tuoton investoimalleen pääomalle. Komissio on toistaiseksi käsitellyt yhden tämäntyyppisen intervention [47] Vuonna 1999 ilmoitettiin muistakin tapauksista, ja niitä tutkitaan parhaillaan. [46] Asia N 619/98, 22.12.1998 tehty komission päätös. [47] Asia N 191/98, 22.12.1998 tehty komission päätös. 114. Komissio teki vuonna 1999 lopullisen kielteisen päätöksen useista Italian valtion sokerialan tukitoimenpiteistä, jotka oli myönnetty valtion holding-yhtiö RIBS:n kautta vuosina 1988-1992 [48]. Nämä tuet, jotka liittyivät kahden Keski-Italiassa (Abruzzo ja Toscana) sijaitsevan sokeritehtaan toimintaan, vaihtelivat luonteeltaan ja suuruudeltaan. Tukiin kuului kaupallisia takauksia, tappioiden kattamiseksi maksettuja pääomaosuuksia, investointeihin tarkoitettuja pääomaosuuksia, pääomaosuuksien korotuksia, etuoikeutettujen luottojen perimättä jättämistä, julkisen omaisuuden myymistä edullisin ehdoin ja korkotukilainoja. Komissio julisti useimmat edellä mainituista tuista perustamissopimuksen vastaisiksi, ja vaati Italiaa perimään takaisin aiheettomasti myönnetyt tuet kahden kuukauden kuluessa päätöksen ilmoittamisesta sekä ilmoittamaan komissiolle saman määräajan kuluessa toimenpiteistä, joihin se on ryhtynyt päätöksen noudattamiseksi. Italia päätti viedä komission lopullisen kielteisen päätöksen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tämän päätöksen jälkeen komissiolle ilmoitettiin viidestä muusta tapauksesta, joissa tukia myönnettiin valtion omistaman holding-yhtiö RIBS:n kautta sokerialan yrityksille vuosina 1989-1992. [48] Asia C 56/96, 11.5.1999 tehty komission päätös (EYVL L 236, 7.9.1999, s. 6). 115. Komissio teki lopullisen kielteisen päätöksen myös tapauksessa C 36/98 [49], joka koskee tukia, jotka Italia aikoi myöntää pk-yrityksille Etelä-Italiassa korkotukilainoina ja takauksina velkojen yhdistämiseksi 8. elokuuta 1995 annetun lain nro 341 2 artiklan mukaisesti. Koska nämä lainat ja takaukset eivät liittyneet investointeihin ja koska niitä ei myönnetty vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi tai niiden rakenneuudistukseen, komissio katsoi, että niitä oli pidettävä maatalousalalla kiellettyinä toimintatukina. [49] Asia C 36/98, 10.11.1999 tehty komission päätös (päätöstä ei ole vielä julkaistu). 116. Komissio teki vuonna 1999 lopullisen kielteisen päätöksen tuesta, jonka Italia aikoi myöntää Chianina-rotuisten naaraspuolisten jalostuseläinten kasvattamiseksi [50]. Kyseessä oleva tuki oli osa kolmen toimenpiteen kokonaisuutta, joka oli Italian viranomaisten mukaan tarkoitettu korvaukseksi laskusuhdanteesta, jossa tämä toscanalainen rotu on ollut viimeksi kuluneet kymmenen vuotta. Järjestelmän kolmesta toimenpiteestä komissio katsoi vain tämän tukitoimenpiteen olevan soveltumaton yhteismarkkinoille. Tukea myönnettiin ylläpitopalkkiona Chianina-rodun erityisvaatimukset täyttävien täysikasvuisten naaraspuolisten eläinten ensimmäiseen poikimiseen asti, ja sillä pyrittiin kannustamaan karjankasvattajia käyttämään naaraspuolisia eläimiä jalostukseen sen sijaan että ne myydään tai lihotetaan teuraskarjaksi, mitä pidetään tuottoisampana ja vähemmän riskialttiina toimintana. Komissio on tavallisesti pitänyt yhteismarkkinoille soveltuvina tukia, jotka myönnetään urospuolisten jalostuseläinten ylläpitämiseen niiden aseman perusteella kotieläintuotantoalan geneettisessä ja laadunparannusprosessissa sekä eläinten pitämiseen liittyvien sellaisten korkeiden kustannusten perusteella, joihin kotieläintuottajat eivät yleensä saa tukea. Tämä ei koske naaraspuolisia eläimiä, joita kotieläintuottajat voivat samaan aikaan tuottoisasti käyttää poikimiseen, maidontuotantoon ja naudanlihan tuotannon parantamiseen ilman, että mikään näistä toimista vähentää eläinten markkina-arvoa. Tässä yhteydessä komissio katsoo, että naaraspuolisten eläinten ylläpitämiseen myönnettävä tuki on pelkkää toimintatukea, jonka tarkoituksena on korvata viljelijöille heidän toimintaansa normaalisti kuuluvia kustannuksia. Komissio on johdonmukaisesti sallinut tuen myöntämisen sekä naaras- että urospuolisten eläinten ylläpitoon ainoastaan silloin, kun kyseiset rodut ovat yhteisön perusteiden mukaan kuolemassa sukupuuttoon. Tällöin tukien katsotaan suosivan geneettistä monimuotoisuutta asetuksen (ETY) N:o 2078/92 mukaisesti. Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella on kuitenkin selvää, että Chianina-rotu ei ole ensinkään sukupuuttoon kuolemassa, ja sen vuoksi kyseiseen tukeen ei voida soveltaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaista poikkeusta. [50] Asia C 57/98, 10.11.1999 tehty komission päätös (päätöstä ei ole vielä julkaistu). 2.8.10. Alankomaat 117. Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi myönnettävien tukien osalta tukijärjestelmästä, jossa maksetaan korvauksia vahinkoja kärsineiden alueiden kaikille aloille, vaikka useimmat mahdollisista tuensaajista olivat maatalousyrityksiä [51]. Maatalouden alalla komissio on yleensä ollut sitä mieltä, että sääoloja, kuten hallaa, raekuuroja, jäätä, sadetta tai kuivuutta voidaan pitää luonnonmullistuksina perustamissopimuksessa tarkoitetussa merkityksessä ainoastaan, jos yksittäiselle tuensaajalle aiheutuneet vahingot nousevat tietyn vähimmäisrajan yli, yleensä vähintään 30 prosentin (epäsuotuisilla alueilla vähintään 20 prosenttia) tuotannosta verrattuna normaaliin kauteen. Maataloustuotannon kausiluonteisuudesta johtuen on varmistettava, että vähimmäisrajaa noudatetaan, jotta vältytään väitteiltä, joiden mukaan toimintatukia maksetaan huonoihin sääoloihin vedoten. Kyseessä olevassa tapauksessa Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat, että rankkasateet aiheuttivat tulvia joillakin alueilla. Koska tulva katsotaan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaiseksi luonnonmullistukseksi, näiden alueiden maataloustuotannolle vahingoista maksettavat korvaukset ovat komission käytännön mukaisia. Muilla vahinkoja kärsineillä alueilla oli esiintynyt vain pienempiä tulvia sanan perinteisessä merkityksessä (esimerkiksi jokirantojen sortumisina). Tässä tapauksessa komissio katsoi kuitenkin, että kyseessä oli hyvin epätavallinen maantieteellisten ja ilmastollisten olosuhteiden yhdistelmä, joka voidaan katsoa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaiseksi luonnonmullistukseksi, joten vahinkojen korvaustenmaksun edellytyksenä ei tarvinnut pitää tavanomaista 30 prosentin tuotannonmenetystä. Sääolosuhteet kyseisillä vahinkoalueilla olivat olleet poikkeuksellisen ankarat: vettä oli satanut vähintään 100 mm kahdessa päivässä, mitä tapahtuu Alankomaiden kuninkaallisen meteorologisen instituutin (Koninklijk Nederlands Meteorologisch Instituut) mukaan vain kerran 125 vuodessa. Alankomaiden viranomaisten toimittamien tietojen mukaan ongelmia esiintyi polderi-alueella, joka sijaitsee merenpinnan alapuolella ja jonka maaperä on hyvin savipitoista, mikä vaikeuttaa veden luonnollista poistumista. Veden poisvaluminen oli mahdotonta mereltä puhaltavan voimakkaan tuulen vuoksi, ja vesi työntyi itse asiassa enemmän kohti sisämaata. Alueen vedenhuoltojärjestelmä petti, vedenpinta nousi ja maaperä vettyi alapuolelta. Tämän tapahtumaketjun seuraukset olivat sen vuoksi hyvin samanlaisia kuin tavanomaisen tulvan seuraukset. Komissio otti tässä päätöksessään huomioon myös sen, että Alankomaiden korvausjärjestelmä oli yleisluonteinen. Siitä saattoivat saada korvausta yksityishenkilöt, julkisoikeudelliset yksiköt, voittoa tavoittelemattomat yksiköt (koulut, kunnat, uskonnolliset yhteisöt jne.), kaikkien alojen kaupalliset yritykset ja maataloustuottajat. Alankomaiden viranomaiset olivat vakuuttaneet, että tappiot lasketaan erikseen kunkin tuensaajan kohdalla, ja tuensaajien odotettiin kustantavan itse osan menetyksistään. Maatalousalalla tappioiden laskeminen perustuu vertaamalla niitä kolmen edellisen vuoden keskimääräisiin satoihin, mikä on komission normaali käytäntö tappioiden laskemisessa. Sen vuoksi ei ollut vaaraa, että järjestelmästä maksettaisiin liian suuria korvauksia. Näissä olosuhteissa näytti siltä, että järjestelmää ei ollut käytetty toimintatukien maksamiseen, mikä tavallisesti edellyttää 30 prosentin vähimmäismäärän noudattamista epäsuotuisten sääolojen osalta. [51] Asia NN 136/98 (ex N 561/98), 9.12.1998 tehty komission päätös (EYVL C 72, 16.3.1999), ks. myös N 19/99, 12.3.1999 tehty komission päätös (EYVL C 92, 1.4.1999). 118. Komissio teki vuonna 1999 lopullisen kielteisen päätöksen ehdotuksesta, joka koski kukkasipulien tukijärjestelmän muutosta Alankomaissa [52]. Koristekasvien ja -kukkien menekinedistämistä koskeva veronluonteisilla maksuilla rahoitettava tukijärjestelmä on yhteisön sääntöjen mukainen niin menekinedistämistoimien kuin nykyisen rahoitusjärjestelmänkin osalta, jossa muista jäsenvaltioista tuotavia tuotteita ei veroteta. Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat kuitenkin järjestelmän muutoksesta, jossa myös muista jäsenvaltioista tuotavilta tuotteilta perittäisiin maksu. Maksun tuotto toimitettaisiin takaisin kunkin alkuperämaana olevan jäsenvaltion edustavalle elimelle, ja se käytettäisiin menekinedistämiseen kyseisessä maassa. Komissio teki ehdotetusta muutoksesta lopullisen kielteisen päätöksen seuraavana lueteltavista syistä. Myös sellaisten yleisluontoisten menekinedistämistoimien yhteydessä, joissa ei viitata tuotteen alkuperään ja joissa siten taataan muodollinen tasavertaisuus, näytti siltä, että käytännön tasolla kyseinen menekinedistäminen ja mainonta suosivat kansallisia erityispiirteitä, tarpeita ja puutteita. On todennäköistä, että erityisesti menekinedistämistoimien ajoitus ja menekinedistämishankkeissa markkinoitavien lajikkeiden valinta perustuisi kansallisiin erityispiirteisiin maahantuotujen tuotteiden haitaksi. Alankomaiden ehdotus muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista perittävien maksujen tuoton siirtämisestä kyseisten maiden edustaville elimille käytettäväksi menekinedistämistoimiin kyseisissä jäsenvaltioissa ei näyttänyt muuttavan tätä arviota. Ensinnäkään Alankomaiden viranomaiset eivät pystyneet vastaamaan muiden jäsenvaltioiden epäilyihin niiden elinten edustavuudesta, joille rahat siirrettäisiin. Toiseksi joissakin tapauksissa muiden jäsenvaltioiden tuottajat maksavat pakollisia maksuja rahoittaakseen menekinedistämistoimia omassa maassaan. Tästä aiheutuisi mahdollisesti päällekkäistä verotusta koskeva ongelma tuottajamaassa ja Alankomaissa. Alankomaiden viranomaiset tarjoutuivat maksamaan perimänsä maksun takaisin, jos maahantuoja pystyy osoittamaan, että hän on maksanut vastaavan maksun tuottajajäsenvaltiossa. Tällaisten järjestelyjen käyttöönotto edellyttäisi kuitenkin lisää hallinnollisia muodollisuuksia ainoastaan yhteisön sisäisessä kaupassa liikkuville tavaroille, mikä näyttäisi olevan perustamissopimuksen 28 artiklan vastaista. Kolmanneksi Alankomaiden viranomaiset eivät antaneet vakuuttavaa selitystä sille, miten tällaisen järjestelmän hallinnolliset kustannukset katettaisiin ja miten siinä vältettäisiin yhteisön sisäisessä kaupassa liikkuvien tuotteiden ylimääräiset hallinnolliset muodollisuudet, jotka saattavat olla perustamissopimuksen vastaisia. Edellä sanotun perusteella komissio päätti, että Alankomaiden viranomaisten ehdottama järjestelmä haittaa kaupan edellytyksiä, mikä on yleisen edun vastaista. Sen vuoksi sovellettiin yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon asiassa 47/69 perustuvaa yleisperiaatetta: myös muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista perittävällä veronluontei