EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 18.10.1996 
KOM(96) 509 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE 
EUROOPAN UNIONIN ENSISUAISISTA TAVOITTEISTA 
YHDISTYNEIDEN KANSAKUNTIEN 
ELINTARVIKE- JA MAATALOUSJÄRJESTÖN JÄRJESTÄMÄSSÄ 
ELINTARVIKEALAN MAAILMANLAAJUISESSA HUIPPUKOKOUKSESSA 
Rooma, marraskuu 1996 

KOMISSION TIEDONANTO 
EUROOPAN UNIONIN ENSISIJAISISTA TAVOITTEISTA 
YHDISTYNEIDEN KANSAKUNTIEN 
ELINTARVIKE- JA MAATALOUSJÄRJESTÖN JÄRJESTÄMÄSSÄ 
ELINTARVIKEALAN MAAILMANLAAJUISESSA HUIPPUKOKOUKSESSA 
Rooma, marraskuu 1996 
Euroopan unionilla on kolme syytä osallistua aktiivisesti elintarvikealan 
maailmanlaajuiseen huippukokoukseen, joka kerää FAO: n aloitteesta koolle Roomaan 13 
- 17 päivänä marraskuuta valtioiden ja hallitusten päämiehet käsittelemään 
elintarviketurvaa: ensiksi elintarviketurvan tärkeys ihmiskunnalle tänään ja huomenna; 
toiseksi EU:n asema maailmassa sekä maataloustuotteiden suurena tuottajana, 
nettotuojana ja viejänä että elintarvikeavun tärkeimpänä antajana; ja kolmanneksi 
Euroopan yhteisölle annetun F AO: n jäsenyyden vuoksi. 
On tärkeätä, että EU vahvistaa itselleen selkeät tavoitteet ja että se asettaa ne 
tärkeysjärjestykseen, jotta se voi vaikuttaa koko arvovallallaan sekä poliittisen julistuksen 
suuntaviivoihin, jonka allekirjoittavat valtioiden ja hallitusten päämiehet ja yhteisön 
puolesta unionin neuvoston puheenjohtaja ja komission puheenjohtaja, että 
toimintasuosituksiin, jotka esitetään toimintasuunnitelmassa. 
Sen vuoksi olisi määriteltävä, missä elintarviketurvaa koskeva ongelma piilee nyt ja 
tulevaisuudessa, jotta ei päädyttäisi epäsuotuisiin suuntaviivoihin, vaan muotoiltaisi 
tavoitteemme niin selkeästi, että se helpottaisi ajatustemme sisällyttämistä 
neuvottelutekstiluonnoksiin, ja tehtäisi ne laajasti tunnetuiksi sekä kumppaneidemme 
keskuudessa, olivatpa ne sitten kehitysmaita tai teollistuneita maita, valtiosta 
riippumattomia järjestöjä Euroopassa tai eteläisellä pallonpuoliskolla, että 
tiedotusvälineiden kautta. 
1. Päämäärä: ravita asianmukaisesti kaikki ihmiset varmistaen heidän 
tosiasiallisen, jatkuvan ia oikeudenmukaisen ravinnonsaannin 
Nykyisin noin 800 miljoonaa ihmistä eli lähes yksi seitsemästä näkee joko nälkää tai kärsii 
vakavasta vajaaravitsemuksesta samaan aikaan, kun maailma kuitenkin tuottaa tarpeeksi 
ravintoa planeettamme kuuden miljardin asukkaamme ruokkimiseksi. Jatkuva 
väestönkasvu ja luonnonvarojen rajallisuus huomioon ottaen tulevaisuudessa on ihmisten 
ravinnonsaannin jatkuvuuden takaamiseksi sovittava huomattavista ponnisteluista pitkällä 
aikavälillä yhdistämällä asianmukaisia kehityspolitiikkoja, tieteellistä tutkimusta ja 
teknologista innovaatiota. Mutta suurin ongelma on jatkossakin käytettävissä olevan 
ravinnon saaminen, elleivät ne maat, joissa kärsitään aliravitsemuksesta ja 
vajaaravitsemuksesta, toteuta kansainvälisen yhteistyön avulla tilanteen parantamiseksi 
tarpeellisia toimenpiteitä. Kansalliset ja kansainväliset kilpailumarkkinat ovat keskeisessä 
asemassa elintarvikehuollossa. Kansalaisyhteiskunnallakin on ratkaiseva tehtävä. 
Tosiasiallisen ja tasa-arvoisen ravinnon saannin estää seuraavat kolme pääasiallista 
ongelmaa: 
a) köyhyys - varsinkin siellä, missä se johtuu suuresta epätasa-arvosta maan 
omistamisessa sekä luoton ja koulutuksen saannissa erityisesti naisten kohdalla 
sekä tuottavien työpaikkojen riittämättömyydestä - estää ihmisiä joko tuottamasta 
itse tarvitsemansa ravinnon tai ostamasta saatavilla olevaa ravintoa, 
b) väkivaltatilanteet - kansalaissodat, sosiaaliset levottomuudet, etniset tai 
uskonnolliset yhteenotot, alueelliset selkkaukset - häiritsevät ravinnon tuotantoa ja 
sen jakelua sinne, missä sitä kulutettaisiin, 
c) ympäristövauriot, jotka johtuvat epäasiallisista tuotantotavoista, jotka vuorostaan 
aiheutuvat tieteellisen tai teknologisen tuntemuksen puutteesta, tarpeellisten 
työvälineiden ja varusteiden puutteesta tai maatalouspolitiikoissa tehdyistä 
virheistä, uhkaavat jatkuvuutta pitkällä aikavälillä erityisesti epäsuotuisimmilla 
alueilla, joihin köyhyys usein keskittyy. 
Kyseisiin ongelmiin löytyy ratkaisuja eri tasoilta: 
1 ) Heikosta elintarviketurvasta kärsineiden maiden on toteutettava ongelman syiden 
poistamiseksi toimenpiteitä seuraavasti: 
ponnistelemalla tarpeellisten perusedellytysten luomiseksi: rauha, 
ihmisoikeudet, demokratia - johon kuuluu miesten ja naisten tasa-arvo -
sekä julkisten asioiden moitteeton hoito ("good governance"), 
toteuttaen kestävän kehityksen toimintamalleja, jotka keskittyvät ihmiseen 
ja joilla pyritään ennen kaikkea köyhyyden poistamiseen. Kyseiset 
toimintamallit perustuvat säästämistä ja sijoittamista suosiviin vakaisiin 
makrotaloudellisiin politiikkoihin sekä sellaisiin sosiaali- ja 
akennepolitiikkoihin, jotka ovat samalla sekä yleisiä - luottolaitokset, 
terveydenhoito, koulutus, infrastruktuuri - että alakohtaisia 
maatalousuudistukset, tuotannon suuntaamiseksi käytettävät 
markkinamekanismit ja -signaalit, kuljetusta ja varastointia koskevat 
infrastruktuurit, elintarvikkeiden perustuottajien kouluttaminen, tutkimus ja 
tietotaidon levittäminen erityisesti ekosysteemien suojelemiseksi, 
suosimalla asiallisesti palkattujen työpaikkojen luomista teollisuudessa ja 
palveluita, jotta perheet voivat hankkia ruokansa paikallisilta markkinoilta. 
2) Teollistuneilla mailla on oma tehtävänsä oman tuotantonsa tasapainoisessa 
sopeuttamisessa ympäristön tarpeisiin luonnonvarojen tai maiseman 
suojelemisessa, luonnollisiin vertailuetuihin perustuvan kansainvälisen kilpailun 
pakotteisiin ja niiden oman elintarviketurvan asettamiin vaatimuksiin. 
Niiden ponnistelut tutkimuksen, teknologisen innovaation ja erityisesti 
kehitysmaiden kanssa tehtävän tieteellisen yhteistyön alalla ovat arvokkaita 
levitettäessä kestävän ravinnontuotannon alaa laajemmalle maailmassa. Kyseisiä 
ponnisteluja on siis edistettävä ja jatkettava. 
Teollistuneiden maiden on osallistuttava suoraan elintarviketurvaan köyhimmissä 
maissa markkinoiden avaamisen - mm. pääoman liikkumisena suorina sijoituksina 
kehitysmaihin - ja kansainvälisen yhteistyön kautta. 
3) Sen lisäksi, että pannaan täytäntöön Uruguayn kierroksen tulokset niin 
maatalousmarkkinoilla kuin kaikilla muillakin aloilla sekä toteutetaan GATT: in 
rahoittamia toimenpiteitä kyseisten markkinoiden vakauttamiseksi, kansainvälisen 
ja alueellisen yhteistyön olisi kohdistuttava ensisijaisesti sellaisten maiden kestävän 
kehityksen toimintamallien tukemiseen, jotka panevat ne todella täytäntöön, ja 
kanavoitava apu vähiten kehittyneille maille. 
Elintarvikkeina annettava hätäapu on edelleenkin etusijalla. On kuitenkin 
painotettava tuotanto- ja jakelujärjestelmien palauttamista ennalleen pahimman 
kriisivaiheen jälkeen. Elintarvikeavun tavoitteena on nyt jos koskaan oltava 
edunsaajamaan maatalous- ja elintarvikealan kehittämistä koskevien politiikkojen 
lujittaminen. Tässä suhteessa kolmikantatoimet (apua antavien maiden, 
elintarvikkeita toimittavien kehitysmaiden ja apua saavien kehitysmaiden välillä) 
sekä elintarvikeavun rahaksi muuttamiseen turvautuminen ja elintarviketurvaan 
tarkoitettujen vastikevarojen järkevä käyttö osoittautuvat erityisen hyödyllisiksi. 
Kehitysmaiden on yhdennettävä elintarvikeapu niiden politiikkoihin 
elintarviketurvan parantamiseksi ja siitä on tultava todellinen kehitysväline 
erityisesti sellaisten toimintamallien toteuttamisella, joilla pyritään torjumaan 
köyhyyttä ja tekemään elintarvikeapu tarpeettomaksi. Yhteensovittamista 
elintarviketurvassa ja elintarvikeapuohjelmissa on lujitettava muun muassa siten, 
että avun antajat antavat elintarvikeapua koskevat menettelysäännöt. EU ja sen 
jäsenvaltiot ovat jo sitoutuneet parantamaan omaa yhteensovittamistaan kyseisellä 
alalla. 
2. EU:n ensisijaiset tavoitteet 
1) Saada kehitysmaat tunnustamaan vastuunsa ravinnonsaannin parantamisessa 
edistämällä kestävää tuotantoa siellä, missä se on riittämätöntä, ja ennen kaikkea 
parantamalla köyhimpien väestönosien ostovoimaa ruoan osalta köyhyyden 
poistamista ja epätasa-arvon vähentämistä koskevien politiikkojen avulla. 
2) Painottaa sitä, miten tärkeätä on elintarviketurvan kannalta lujittaa tai palauttaa 
rauha ja sisäinen vakaus perustaen ne demokratiaan, moitteettomaan hallintoon ja 
ihmisoikeuksien kunnioittamiseen. 
3) Painottaa vakaata sisäpolitiikkaa: makrotaloudellista vakautta, tuotteiden ja 
tekijöiden (luotot ja maatalouden tuotantopanokset) markkinoiden kilpailuun 
perustuvaa toimintaa, maan ja toisten tuotantolähteiden omistamista, erityisesti 
lapsille ja naisille kohdistettua sosiaali- ja terveyspolitiikkaa (koulutus, 
terveydenhoito ja ravinto-oppi sekä perhesuunnittelu) ja kansalaisyhteiskunnan 
aseman tunnustamista. 
4) Varmistaa Uruguayn kierroksen tulosten tosiasiallinen ja niitä tarkasti noudattava 
täytäntöönpano, mukaan lukien Marrakein sopimus toimenpiteistä, jotka 
koskevat uudistusohjelman mahdollisia kielteisiä vaikutuksia vähiten kehittyneisiin 
maihin ja niihin kehitysmaihin, jotka ovat elintarvikkeiden nettotuojia; ottaa osaa 
maatalousmarkkinoiden vakauttamiseen GATT:in mukaisilla toimenpiteillä. 
5) Edistää tutkimusta maatalousalalla, jotta voidaan tarjota puhtaita elintarvikkeita, 
joiden ravintoarvo on paras mahdollinen ja jotka edistävät ihmisten terveyttä. 
Edistää maataloustutkimuksen ja teknologisten innovaatioiden leviämisen 
kehittämistä teollistuneiden maiden ja kehitysmaiden välisen tieteellisen 
tutkimuksen kautta erityisesti levitettäessä kestävän tuotannon alaa laajemmalle 
luonnonvarojen (maa, vesi, luonnon monimuotoisuus) ja ekosysteemien 
tehokkaammalla käyttämisellä painottaen ympäristön kunnioittamisen ja luonnon 
monimuotoisuuden suojelemisen tarvetta. 
6) Toteuttaa mahdollisimman nopeasti Kioton julistuksessa määrätyt toimenpiteet ja 
kalastuksen osuutta elintarviketurvassa koskeva toimintasuunnitelma. 
7) Lujittaa, kun mahdollista, ja joka tapauksessa suunnata uudelleen käytettävissä 
oleva apu köyhimpiin maihin rohkaisemalla niitä toteuttamaan vakuuttavia 
kestävän kehityksen toimintamalleja. Julkisen velan anteeksiantamisen vakavasti 
velkaantuneiden köyhimpien maiden osalta on jatkuttava G7:n Washingtonissa ensi 
syksynä asiasta neuvotteleville kansainvälisille rahoituslaitoksille ehdottamien 
näkymien mukaisesti. 
8) Elintarvikeapu 
on edelleen välttämätön hätätapauksissa, mutta sen on mahdollisimman 
pian pyrittävä elintarviketurvan palauttamiseen. Elintarvikeapu ei saa 
muodostua kestäväksi ratkaisuksi, ellei sitä yhdennetä kehitystoimiin, joilla 
pyritään paikallisen tuotannon ja kaupan elvyttämiseen, 
ei voi korvata puuttuvia maatalouden kehittämistä ja elintarvikkeita 
koskevia politiikkoja, vaan sen on päin vastoin sisällyttävä niihin ja 
lujitettava niitä, 
on annettava joustavasti paikallisten tai kansallisten erityispiirteiden 
(mahdollisuuksien ja edellytysten) paremmaksi huomioimiseksi. Paikallisia 
tai naapurimaasta tehtäviä hankintoja, elintarvikeavun rahaksi muuttamista, 
rahoitusapua tai jopa mahdollisuutta saada kovaa valuuttaa, jotta 
kansallinen yksityissektori osallistuisi enemmän elintarvikkeiden tuontiin, ja 
elintarvikeaputoimien tiivistä yhdentämistä kehitysapuun on tarkasteltava 
kokonaisuutena. 
9) Alueellinen yhteistyö ja markkinoiden parempi yhdentäminen naapurimaiden välillä 
mahdollistavat luonnollisen täydentävyyden hyödyntämisen ja muodostavat sen 
vuoksi tehokkaan ratkaisun elintarviketurvaa koskevien tavoitteiden 
saavuttamiseksi asianomaisissa maissa. EU tukee kyseistä lähestymistapaa ja 
rohkaisee toisia avunantajia omaksumaan samankaltaisen toimintalinjan. 
Päätelmät 
1. Euroopan unionin on ennen kaikkea valvottava, että elintarvikealan 
maailmanlaajuinen huippukokous seuraa inhimillistä kehitystä koskeneiden YK: n 
konferenssien (Rio 1992, ympäristö; Wien 1993, ihmisoikeudet; Kairo 1994, 
väestö; Kööpenhamina 1995, sosiaalinen kehitys; Peking 1995, naiset; Istanbul 
1996, Habitat II) viitoittamaa linjaaja lujittaa niiden tuloksia alittamatta sitä, mikä 
on jo saavutettu erityisesti ihmisoikeuksien, miesten ja naisten välisen tasa-arvon, 
kestävän kehityksen ja köyhyyden poistamisen alalla. 
2. Elintarviketurvaa koskevan politiikan on oltava osa köyhyyden torjumista. Sen 
toteuttamisen on perustuttava ennen kaikkea kestävää ja oikeudenmukaista 
kehitystä koskeviin toimintamalleihin. Ratkaisu elintarviketurvaa koskevaan 
ongelmaan ei ole siinä suhteessa olennaisesti maailman maataloustuotannon 
kasvussa eikä elintarvikkeiden maailmanmarkkinoiden vapauttamisessa, joka 
menisi lyhyellä aikavälillä Uruguayn kierroksen sopimusten yli, joita on tietenkin 
toteutettava tosiasiallisesti ja tarkasti noudattaen. Ratkaisu on pikemminkin 
kehitystä koskevien toimintamallien suuntaamisessa ja tehokkuudessa köyhyyden 
poistamiseksi ja epätasa-arvon vähentämiseksi. 
3. Huippukokouksen seurauksena ei ole syytä laajentaa FAO: n tehtäviä. 
Toimintasuunnitelman seuranta kuuluu ECOSOC:ille osana Yhdistyneiden 
Kansakuntien konferenssien seurantaa. Sitä vastoin on keskeisen tärkeätä, että 
FAO tehtäväänsä hoitaessaan tarkistaa toimintaohjelmiaan, jotta ne ovat 
johdonmukaisia Roomassa 13 ja 14 päivänä marraskuuta hyväksyttävässä 
poliittisessa julistuksessa ja toimintasuunnitelmassa määritellyn lähestymistavan 
kanssa. 
Niiden johdosta 
Komissio on laatinut tämän tiedonannon niistä pääperiaatteista, joiden perusteella yhteisö 
ja jäsenvaltiot osallistuvat huippukokouksen työhön. 
ISSN 1024-4492 
KOM(96) 509 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 11 03 
Luettelonumero : CB-C0-96-513-FI-C 
ISBN 92-78-10163-X 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg