Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ruotsi: taloudellinen tilanne sekä Cardiffin prosessin ja talouspolitiikkaa koskevan neuvoston suosituksen mukaisten rakenneuudistusten toteuttaminen"

(2002/C 48/30)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 28. helmikuuta 2001 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Ruotsi: taloudellinen tilanne sekä Cardiffin prosessin ja talouspolitiikkaa koskevan neuvoston suosituksen mukaisten rakenneuudistusten toteuttaminen".

Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 13. marraskuuta 2001. Esittelijä oli Kenneth Walker.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28. ja 29. marraskuuta 2001 pitämässään 386. täysistunnossa (marraskuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon yksimielisesti.

1. Johdanto

1.1. Talous- ja sosiaalikomitean "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto julkaisi 13. helmikuuta 1998 kertomuksen Ruotsin taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta tilanteesta. Tässä jaoston laatimassa kertomuksessa lueteltiin tiettyjä etuja ja haittoja, joita Ruotsille voisi aiheutua, mikäli se ei liittyisi Emuun. Näitä olisivat

- mahdollisuus olla käyttämättä työllisyyttä ja palkkoja ainoina Ruotsin talouden kilpailukyvyn mukauttamisen muuttujina

- vaihtokurssien epävakaus, joka johtaisi reaalikorkojen nousuun

- ulkomaisten investointien väheneminen, koska ne suunnataan mieluummin rahapoliittisesti vakaan euroalueen luomalle markkina-alueelle.

Käsillä olevan lausunnon analyysin pohjalta vaikuttaa siltä, että Ruotsin jättäytymisellä Emun ulkopuolelle ei ole ollut suurta vaikutusta tämän jäsenvaltion talouteen.

1.1.1. Käsillä oleva lausunto on jatkoa tuolloin laaditulle kertomukselle. Lausunnossa kiinnitetään erityishuomiota edistykseen, jota on tapahtunut Cardiffin prosessissa suunniteltujen rakenneuudistusten toteuttamisessa ja Lissabonin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmissä asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa. Arvioinnin taustalla ovat EU:n laajat taloudelliset suuntaviivat, Ruotsin yleinen taloudellinen tilanne ja makrotaloudellinen kehitys tarkasteluajanjakson aikana.

1.2. Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmissä todetaan, että Euroopan unionin on kohdattava maailmanlaajuistumisen aiheuttama mullistus ja uuden osaamistalouden haasteet. Näiden haasteiden vuoksi ensi vuosikymmenelle on asetettu uusi strateginen tavoite, joka on kehittää unionista "maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta".

1.2.1. Päämäärän saavuttamiseksi tarvitaan kokonaisvaltainen strategia, jonka tavoitteena on

- valmistella siirtymistä tietopohjaiseen talouteen ja yhteiskuntaan toteuttamalla parempaa tietoyhteiskunta- ja T& K-politiikkaa sekä nopeuttamalla kilpailukykyä ja innovaatioita edistävää rakenneuudistusprosessia ja toteuttamalla sisämarkkinat

- uudistaa eurooppalaista yhteiskuntamallia investoimalla ihmisiin ja torjumalla sosiaalista syrjäytymistä

- ylläpitää terveitä talousnäkymiä ja suotuisia kasvumahdollisuuksia soveltamalla asianmukaista makrotalouspolitiikan yhdistelmää.

1.2.2. Tätä strategiaa on määrä soveltaa tehostamalla nykyisiä prosesseja siten, että otetaan käyttöön uusi avoin koordinointimenetelmä kaikilla tasoilla. Tähän on yhdistettävä Eurooppa-neuvoston nykyistä ohjaavampi ja koordinoivampi rooli, jotta voidaan taata strategian entistä yhtenäisempi ohjaus ja edistyksen tehokas seuranta.

1.2.3. Lissabonin huippukokouksen synnyttämä noste on heikentynyt edellä mainitusta ajankohdasta asti. Muita painopistealueita on tullut tilalle, ja EU:n talouskasvu on pudonnut merkittävästi alle kolmen prosentin keskiarvon, jota Lissabonin huippukokouksen puheenjohtajan päätelmissä pidettiin "realistisena ennusteena tuleviksi vuosiksi". On vaarana, että tavoite karkaa ulottumattomiin, jollei toteuteta määrätietoisia toimia tavoitteen säilyttämiseksi huomion keskipisteenä.

1.3. Tämän vuoksi komitea on tehnyt aloitteen ja ryhtyy seuraamaan yksittäisten jäsenvaltioiden edistystä uuden strategisen tavoitteen toteuttamisessa ja raportoimaan siitä. Ruotsin tilannetta koskeva lausunto on ensimmäinen, joka laaditaan tästä uudesta näkökulmasta.

2. Katsaus Ruotsin talouteen

2.1. Vuonna 1970 Ruotsin BKT oli maailman neljänneksi suurin. Vuosikymmen myöhemmin se oli pudonnut 8. sijalle, ja vuonna 1998 se oli pudonnut 17. sijalle (taulukko 1). Ruotsin kruunu heijasteli tätä suhteellista progressiivista heikkenemistä, kun se menetti 50 prosenttia arvostaan suhteessa 11 johtavan kilpailijamaan valuuttakoriin samana aikana (taulukko 2).

2.2. Ruotsin talous kasvoi 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa nopeimmin maailmassa USA:n ja Japanin jälkeen. 1980-luvulla talouskasvu alkoi heiketä, mutta työllisyystilanne pysyi hyvänä suurelta osin siitä syystä, että julkissektori laajeni ja palkkasi ylimääräistä työvoimaa (taulukko 3). 1990-luvun alussa taloudellinen laskusuuntaus muuttui lamaksi, ja julkissektorin laajentuminen ei enää riittänyt vastapainoksi yksityissektorin työllisyystilanteen heikkenemiselle, mikä johti jyrkkään mutta melko lyhytkestoiseen työttömyyden lisääntymiseen (taulukko 4).

2.2.1. Vuosina 1970-2000 julkissektorin työllisten määrä lisääntyi 800000 ihmisellä ja yksityissektorilta hävisi 200000 työpaikkaa. Viime vuoden lopussa 32 prosenttia kaikista työssäkäyvistä oli julkissektorin palveluksessa; EU:n vastaava keskiarvo oli 20 prosenttia. Kokonaistyövoima on suunnilleen 4000000 ihmistä.

2.2.2. Tämä suhde näkyy Ruotsin julkisissa menoissa, jotka olivat 56,4 prosenttia BKT:sta vuonna 1999. EU:n vastaava keskiarvo oli 46,7 prosenttia ja OECD:n keskiarvo 38,1 prosenttia (taulukko 5), vaikkakin osuus pieneni 1990-luvun lopulla.

2.3. 1990-luvun alun lama kiihdytti talouskriisiä: valtionvelka kaksinkertaistui vain muutamassa vuodessa, korot syöksyivät ylös, avoin työttömyys nousi 8 prosentin huippuunsa, jouduttiin luopumaan ecuun kytketystä Ruotsin kruunun kiinteästä vaihtokurssista ja Ruotsin valtion obligaatioiden vaihdantakelpoisuus heikkeni huomattavasti. Huhuttiin jopa, että maan täytyisi turvautua Kansainvälisen valuuttarahaston tukeen. Ruotsin hallitus reagoi tähän laatimalla talousarvion vakauttamisohjelman vuonna 1995.

2.3.1. Vakauttamisohjelma, joka maksoi noin 5 miljardia EUR ensimmäisenä vuonna ja yhteensä 12 miljardia EUR vuosina 1995-1998, perustui julkisten menojen huomattaviin leikkauksiin sekä tuntuviin veronkorotuksiin. Ohjelman toimet keskitettiin tarkoituksellisesti ajanjakson alkuosaan; näin haluttiin osoittaa Ruotsin hallituksen määrätietoisuus ja palauttaa rahamarkkinoiden luottamus Ruotsin hallituksen kykyyn ratkaista ongelmat.

2.3.2. Sen varmistamiseksi, että äänestäjät hyväksyvät vakauttamisohjelman, rasitukset jaettiin melkein yhtäläisesti menojen vähentämisen ja veronkorotusten välillä. Vaikutukset tulonjakoon olivat, että palkansaajien parhaiten ansaitseva viidennes osallistui vakauttamiseen 40 prosentilla, ja vähiten ansaitseva viidennes osallistui 10 prosentilla.

2.4. Talouden vakauden säilyttämiseksi ja vakauttamisohjelman vaikutusten pysyvyyden varmistamiseksi talousarviomenettelyyn tehtiin suuria institutionaalisia uudistuksia. Uudella talousarviomallilla luotiin ylhäältä alaspäin suuntautuva prosessi, jonka tärkein piirre on valtion menojen yläraja. Tämä toteutetaan kolmen vuoden vuorottelujaksoissa siten, että edellisen jakson kaksi ja kolme (nyt vuosien yksi ja kaksi) ylärajat säilyvät muuttumattomina, ja vain uuden eli kolmannen vuoden yläraja jää päätettäväksi.

2.4.1. Vaikka on mahdollista tehdä perättäisiä olennaisia muutoksia ylärajoihin kulloisenkin talouskehityksen perusteella, tätä mahdollisuutta ei ole käytetty kertaakaan järjestelmän käyttöönoton jälkeen. Yksi syy tähän on, että talousarviomenettelyyn kuuluu turvallisuusmarginaali, jonka tarkoitus on mahdollistaa pieniä mukautuksia odottamattomien tapahtumien varalta, ilman että ylitetään ennalta sovittu yläraja.

2.4.2. Julkisten menojen tarkka yläraja määrätään vuosittain hallituksen budjettipolitiikan pitkän aikavälin tavoitteiden mukaan. Julkistalouden kokonaisvelan vähentämiseksi ja julkistalouden vakauttamiseksi epäsuotuisan väestökehityksen vallitessa tavoitteena on tällä hetkellä tuottaa keskimäärin kahden prosentin vuotuinen ylijäämä yhden suhdannejakson aikana. Tähän asti tämä tavoite on saavutettu tai ylitetty joka vuosi. Tämä seikka voisi antaa hallitukselle liikkumavaraa, koska se mahdollistaa kahden prosentin ylijäämätavoitteen alittamisen kuluvana vuonna, mikäli taloudellinen tilanne sitä vaatii. Tämä edellyttää, että vaihtuva keskiarvo pysyttelee kahden prosentin tason yläpuolella.

2.5. Mainittu ohjelma on ollut erityisen menestyksekäs. Taulukosta 6 havaitaan talouden elpyminen mitattuna reaalisen BKT:n kasvulla, yksityisellä kulutuksella, valtion lainanotolla, työllisyydellä, työvoiman tuottavuudella ja inflaatiolla. Valtiontalouden nettomääräiset parannukset ovat ohjelman ansiosta ylittäneet 12 prosenttia BKT:sta vuosina 1995-2000. Kun valtiontalouden alijäämä vuonna 1993 oli 11 prosenttia BKT:sta, vuonna 1998 Ruotsi saavuttama ylijäämä oli kaksi prosenttia BKT:sta. Tällainen nousu on kaikin tavoin merkittävä.

2.5.1. Vuosina 1999 ja 2000 Ruotsin vuotuinen talouskasvu oli neljä prosenttia, mikä oli selvästi enemmän kuin arvioitu mahdollinen 2,5 prosentin kasvuvauhti. Tämä nopea kokonaiskysynnän kasvu oli laajapohjaista, ja sitä tukivat sekä kotimainen kysyntä että vienti. Lisäksi liike-elämän investoinnit lisääntyivät huomattavasti, osittain kysynnän muiden komponenttien voimakkuuden ja alhaisen korkotason ansiosta. Tämän voimakkaan ja tasapainoisen kasvun vuoksi valtiontalouden tasapaino on parantunut edelleen, samalla kun vaihtotase on heikentynyt vain vähän. Koko talouden työvoiman tuottavuus parantui kahdella prosentilla kolmen viime vuoden aikana, mikä on puoli prosenttiyksikköä enemmän kuin kahden viime vuosikymmenen aikana keskimäärin. Samoin työllisyys parantui merkittävästi aiempaa nopeammin, mikä johti avoimen työttömyyden jyrkkään vähenemiseen noin neljään prosenttiin viime vuoden lopulla (5,9 prosenttia Eurostatin yhtenäisen laskentamenetelmän mukaan). Tämä vastaa hallituksen ilmaisemaa tavoitetta.

2.5.2. Kansantalouden myönteistä kokonaiskuvaa täydentää inflaation pysyminen huomattavan alhaisena: kuluttajahinnat nousivat ainoastaan 0,75 prosenttia vuonna 1999 ja vain 1,25 prosenttia vuonna 2000. Tämä näkyy liike-elämän luottamuksen tasossa. Eurochambresin viime vuoden lopussa tekemän tutkimuksen mukaan 73 prosenttia vastanneista yrityksistä piti vuoden 2001 tulevaisuuden näkymiä myönteisinä, eikä juuri kukaan vastanneista odottanut vuoden 2001 olevan vuotta 2000 epäsuotuisampi.

2.5.3. Laman jälkeinen kasvu johtui osittain siitä, että lama karsi heikoimmin menestyvät yritykset ja kannusti henkiin jääneitä tehostamaan toimintaansa.

2.6. Kaiken kaikkiaan Ruotsin talous on nyt todennäköisesti voimakkaampi ja tasapainoisempi kuin koskaan sitten 1970-luvun alun kiihkeiden päivien. Koska säästöjen ja investointien tasapaino sekä kansainvälinen kilpailukyky ovat melko hyvässä kunnossa, talouden toiminta ei ole välittömässä vaarassa, ja aiempien syvien lamakausien toistuminen on näin ollen epätodennäköistä. Kasvu on ollut voimakasta ja vakaalla pohjalla, vaikkakin työmarkkinatilanne on kiristymässä.

2.6.1. Viimeksi mainittu seikka onkin itse asiassa ainoa mahdollinen pilvi taivaanrannalla. Huomattava epävarmuus leimaa arvioita BKT:n ja tuotantokuilun tämänhetkisestä tasosta. Ruotsalaiset analyytikot ovat yleensä yhtä mieltä siitä, että jäljellä on tiettyä ylijäämäkapasiteettia ja että tuotantokuilu sulkeutuu vasta tämän vuoden lopulla tai jopa ensi vuonna; toisten tarkkailijoiden mielestä tuotantokuilu on saattanut sulkeutua jo viime vuonna.

2.6.2. Sanottu herättää kysymyksen alhaisen inflaation pysyvyydestä nykyisen korkotason vallitessa. Inflaatio-odotukset on kiinnitetty vakaasti kahden prosentin tavoitteeseen, mutta niitä tarkasteltaessa on otettava huomioon työvoimapulan lisääntyminen ja se, että nimellispalkkojen kasvu Ruotsissa on pysynyt hieman suurempana kuin sen kauppakumppaneilla, vaikka se on ollut pientä historiallisesti tarkasteltuna. Vuokrankorotusten poistaminen, joka oli itse asiassa vuokrasääntelyä, auttoi alhaisen inflaation ylläpitämisessä. Lisäksi reaalipalkkojen nousu on ollut nopeampaa kuin tuottavuuden paraneminen ja voittomarginaalit ovat kaventuneet viime vuosina, mikä on päinvastainen kehitys kuin useimmissa muissa maissa. Tätä taustaa vasten inflaatiopaineet voisivat vähitellen lisääntyä keskipitkällä aikavälillä, mikäli talouskasvu jatkuu potentiaalia nopeampana. Sekä kuluttajahintainflaation että pohjahintainflaation odottamaton nousu tämän vuoden huhti- ja toukokuussa lisää tätä vaaraa. Lisäksi kruunun jatkuva heikkous lisää keskipitkän aikavälin inflaatioriskiä. Ei ole juurikaan epäilystä siitä, että viime kuukausina inflaatioriski on kasvanut.

2.7. Tällaisessa tilanteessa nykyinen maailmantaloudellinen laskusuhdanne voisi myötävaikuttaa kysynnän pitämiseen tasapainossa pitkällä aikavälillä. Mikäli kokonaiskysynnän heikentyminen helpottaisi keskipitkän aikavälin inflaatiopaineita, se mahdollistaisi tulevaisuudessa joustavamman rahapolitiikan kuin muutoin olisi tarkoituksenmukaista. Maailmantalouden laskusuhdanne saattaa vaikuttaa Ruotsiin haitallisemmin kuin muihin jäsenvaltioihin, koska Ruotsin talous on melko suuresti riippuvainen maailmanlaajuisesti eniten kärsineestä teknologiasektorista.

2.8. Huolestuttavin ennuste on, että inflaatio kiihtyy jatkuvasta hitaasta talouskasvusta huolimatta. Tämä voisi pakottaa rahapolitiikasta vastaavat viranomaiset nostamaan korkotasoa inflaation kurissa pitämiseksi. Tällöin talouden säästötoimenpiteet pitkittyisivät, ja tuloksena olisi mahdollisesti taantuma ja stagflaationa tunnettu makrotalouden ilmiö. Ruotsin hallituksen viime vuosina harjoittaman taitavan talouspolitiikan ja keskuspankin johdonmukaisen rahapolitiikan, jota laajasti pidetään esimerkkinä rahapolitiikan hyvästä hoitamisesta, pitäisi kuitenkin riittää varmistamaan, että tämä vaara on torjuttu.

3. Sosiaalipolitiikka

3.1. Ruotsin hyvinvointijärjestelmä on yksi maailman kattavimmista ja avokätisimmistä. Se on yhteisvastuullisuuden ja sosiaalisen koheesion periaatteille perustuva järjestelmä, jossa sosiaalietuuksia pidetään kansalaisten perusoikeuksina eikä hyväntekeväisyytenä. Niitä pidetään yhteiskunnan keskeisen rakenteen osana eikä valtion taakkana. Ruotsissa vallitsee laaja yksimielisyys tästä; jopa työnantajien edustajat hyväksyvät pitkälti, että korkea verotus on erottamaton osa heidän hyväksymäänsä yhteiskuntamallia. Ruotsin verotus on EU:n korkeimpia (taulukko 7).

3.2. Hyvinvointijärjestelmä järkkyi perusteellisesti vuoden 1994 talouskriisin vuoksi. Vaikka hallitus huolehti siitä, että tarpeelliset säästöt saatiin aikaan suunnilleen tasapuolisesti menoleikkausten ja veronkorotusten avulla, monet kärsivät suuresti etuuksien leikkauksista ja monien oli vaikea hyväksyä niitä. Kaikissa hyvinvointijärjestelmissä veronmaksajat maksavat mielestään liikaa ja etuuksien vastaanottajat saavat mielestään liian vähän. Nämä tuntemukset vahvistuvat, kun maksut lisääntyvät samanaikaisesti etuuksien heikkenemisen kanssa; molemmat osapuolet esittävät helposti vastalauseensa, koska eivät mielestään saa vastinetta rahoilleen.

3.3. Ruotsin sosiaalisen koheesion vahvuuden ansiosta yhteisvastuullisuuden periaatteet säilyivät tässä kriisissä. Yhä ollaan laajasti yhtä mieltä siitä, että hyvinvointivaltio on vakaan yhteiskunnan ydin, mutta nyt hyväksytään yhtä laajasti se, että terve julkistalous on tällaisen järjestelmän olemassaolon välttämätön edellytys. Nyt tunnustetaan, että alijäämärahoitus johtaa riippumattomuuden menetykseen, koska luotonantajat sanelevat yhä enemmän hallituksen politiikkaa ja velanmaksu vie niin suuren osan valtion tuloista, että sosiaaliturvaan käytettävissä olevat varat vähenevät merkittävästi.

3.3.1. Mikäli hallitus haluaa toimia riippumattomasti, sen on näin ollen tasapainotettava menonsa ja tulonsa pitkällä aikavälillä. Hallitusten täytyy säilyttää äänestäjiensä ja rahoitusmarkkinoiden luottamus. Molempien luottamuksen säilyttämiseksi niiden täytyy muun muassa noudattaa avoimuusperiaatetta. Vakavaraisuus on lopulta riippumattomuuden avain.

3.3.2. Ruotsin talouden elpyessä tietyillä tahoilla on alettu vaatia julkistalouden ylärajojen löysentämistä tai jopa poistamista. Väitetään, että tällaiset toimet sopivat vain kriisitilanteisiin eivätkä ne ole perusteltuja makrotalouspolitiikan pysyvänä piirteenä. Hallitus on torjunut nämä väitteet huomauttamalla, että kunkin vuoden ylärajat määritetään pitkän aikavälin kestävän tason ennusteen perusteella eikä yhden yksittäisen vuoden tuloennusteen perusteella. Näin hallitus voi muotoilla hyvinvointipolitiikan, jota voidaan jatkaa pitkällä aikavälillä ja joka ei jätä hyvinvointivaltiota riippuvaksi suhdannekehityksestä. Hallitus välttää määrätietoisesti paluuta tilanteeseen, jossa laskusuhdanteet pakottivat sen valitsemaan hyvinvointijärjestelmän supistamisen ja ulkoisten vaikutusten armoille jättävän alijäämärahoituksen välillä.

3.3.3. Ruotsin hallitus on itse asiassa päättänyt toteuttaa sellaista perustalousstrategiaa, jota on toteutettu Yhdysvalloissa vuodesta 1990. Ennen sitä strategiana oli, että Yhdysvaltojen liittohallituksen talousarvio saatiin tasapainoon määräämällä lakisääteisiä alijäämätavoitteita. Vaikka näin rajoitettiinkin vuosittaisia alijäämiä, ei koskaan onnistuttu tasapainottamaan talousarviota siitä yksinkertaisesta syystä, että julkistalouden menojen annettiin kasvaa noususuhdanteessa, eikä niitä sitten laskusuhdanteessa pystytty karsimaan tarpeeksi.

3.3.3.1. Vuoden 1990 jälkeen keskityttiin menojen tiukkaan valvontaan asettamatta erityisiä alijäämätavoitteita. Laskusuhdanteessa budjetin alijäämän annettiin kasvaa niin paljon, että kasvu on seurausta sisäänrakennettujen vakauttamismekanismien vaikutuksista. Toisaalta taloudellisen nousukauden aikana alijäämän on pienennyttävä, sillä tulopuolen suotuisaa tilannetta ei saa käyttää ylimääräisten kulujen rahoittamiseen vaan ainoastaan vakauttamiseen. Näin ollen tähän strategiaan sisältyy alijäämä, joka hengittää suhdanteen tahdissa ja vaikuttaa lisäksi suhdanteen vastaisen luonteensa vuoksi suhdannetta tasoittavasti.

3.3.3.2. Ruotsin hallitus on nyt omaksunut tällaisen suhdanteen vastaisen strategian. Kyseinen politiikka on ollut epätavallisen menestyksekästä Yhdysvalloissa. Kuten taulukko 6 osoittaa, ei ole mitään syytä, miksi se ei voisi olla yhtä menestyksekästä Ruotsissa. Tällaisen politiikan onnistuminen riippuu tietenkin politiikan muista osa-alueista ja varsinkin rahapolitiikasta, joka tukee johdonmukaisesti talouskasvua. Ruotsi, joka ei kuulu tällä hetkellä Emuun, valvoo itsenäisesti rahapolitiikkaansa vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettujen rajoitusten puitteissa.

3.3.3.3. Lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä Ruotsin hallituksen on todennäköisesti omaksuttava USA:n hallituksen omaksumaa rajoittavampi asenne menorajoihin, koska sen täytyy torjua väestörakenteen muutoksen kielteisiä seurauksia. Tästä siis johtuu päätös pyrkiä kahden prosentin vuotuiseen keskimääräiseen ylijäämään pikemmin kuin tasapainoiseen talousarvioon.

4. Työllisyys

4.1. Ruotsin avoin työttömyys on yksi EU:n alhaisimpia: vuonna 2000 tosiasiallinen vuotuinen työttömyys oli neljä prosenttia, mikä oli vähemmän kuin NAIRU-työttömyys (alhaisin työttömyysaste, joka voidaan saavuttaa inflaation kiihtymättä), kuten taulukosta 8 ilmenee. Kuten useimmissa muissakin maissa, tilanne vaihtelee kuitenkin huomattavasti alueellisesti: Pohjois-Ruotsissa on työttömiä kolminkertaisesti Tukholmaan verrattuna, ja joillakin alueilla työttömyys kaupungeissa on melko suurta.

4.1.1. Ruotsin työllisyys- ja osallistumisaste on maailman korkeimpia. Vuonna 2000 työllisyysprosentti oli 75 ja työikäisen väestön osallistumisprosentti oli 78. Vaikka tämä oli vähemmän kuin vuonna 1990, jolloin molemmat luvut olivat 85 prosenttia, Ruotsin nykyinen työllisyysaste on huomattavasti EU:n keskiarvoa korkeampi ja korkeampi kuin USA:ssa, Japanissa ja valtaosassa jäsenvaltioita. Siitä huolimatta hallitus on asettanut tavoitteekseen nostaa muutoin kuin tukitoimin työllistettyjen työllisyysasteen 80 prosenttiin vuoteen 2004 mennessä, mikä merkitsee 110000 uuden työpaikan luomista. Itse asiassa tulee olemaan tarpeen nostaa osallistumisastetta, mikäli tuotannon kasvu halutaan säilyttää, sillä yhä useammat yritykset lukuisilla elinkeinoelämän aloilla ilmoittavat kärsivänsä työvoimapulasta. Eurochambresin viime vuoden lopulla tekemän tutkimuksen mukaan 35 prosenttia kyselyyn vastanneista yrityksistä oletti joutuvansa lisäämään työvoimaa vuonna 2001. Ruotsi on yksi neljästä jäsenvaltiosta, jotka ovat ilmoittaneet myöntävänsä uusien jäsenvaltioiden kansalaisille vapaan pääsyn työmarkkinoilleen heti liittymisestä alkaen.

4.1.1.1. Yksi Ruotsin työmarkkinoiden selittämättömistä piirteistä on huomattava työstä poissaolojen määrä sairaslomien vuoksi; poissaolot muodostavat nyt keskimäärin 10 prosenttia nimellisestä työkapasiteetista. Luvulla on ollut taipumus nousta työttömyyden vähenemisen tahdissa, ja se on johtanut sairauskorvausten nopeaan lisääntymiseen. Tämä taas on asettanut lisärajoituksia julkisten menojen muille alueille menoylärajojen vuoksi. Poissaolot työstä ovat yleisempiä julkissektorilla kuin yksityisellä ja kaikkein harvinaisimpia pk-yritysten työntekijöillä.

4.2. Ruotsin hallitus suosii aktiivista työmarkkinapolitiikkaa työttömyyden torjumiseksi. Sen strategia on pitää ihmiset työmarkkinoilla sillä perusteella, että jos varhaiseläkejärjestelyjä käytetään työttömyyden vähentämisen välineenä taloudellisen laskusuhdanteen aikana, on vaikeaa saada nämä ihmiset palaamaan työmarkkinoille työvoimapulan vallitessa. Hallitus pitää myös vaarallisena ja sosiaalista jakaumaa synnyttävänä antaa suurten ihmisryhmien jäädä työmarkkinoiden ulkopuolelle pitkäksi aikaa. Aktiivisen työmarkkinapolitiikan avulla pyritään ensisijaisesti parantamaan ihmisten työllistettävyyttä; sen tavoitteena ei ole työpaikkojen luominen.

4.3. Tähän strategiaan kuuluva aktiivisuustakuu otettiin käyttöön 1. elokuuta 2000. Sitä sovelletaan henkilöihin, jotka ovat ilmoittautuneet julkisiin työvoimapalveluihin ja jotka saavat joko työttömyyskorvausta tai muita sosiaaliturvaetuuksia ja joilla ei ole ollut tavanomaista (eli tukitoimien piiriin kuulumatonta) työtä 27 edeltävän kuukauden aikana. Tähän ryhmään kuului viime vuoden lopulla 50000 ihmistä (1,25 prosenttia työvoimasta) huolimatta työttömyyden melko alhaisesta tasosta.

4.4. Työnhakijoiden edellytetään osallistuvan aktiivisen työmarkkinapolitiikan ohjelmiin tai johonkin muuhun koulutukseen inhimillisen pääomansa kehittämiseksi. Jokainen aktiviteettitakuun piirissä toteutettava toimi on suunniteltava korkeintaan kuuden kuukauden ajaksi, mutta aktiviteettitakuun kokonaiskestolle ei ole mitään määrättyä rajaa; se voidaan periaatteessa jättää avoimeksi.

4.4.1. Joskus työnantajat ja muut toimijat arvostelevat aktiivista työmarkkinapolitiikkaa seuraavista syistä:

- tarjottu koulutus ei aina vastaa työnantajien senhetkisiä tarpeita

- koulutus ilman uusien työpaikkojen luomista vain synnyttää paremmin koulutettuja työttömiä

- aktiivisella työmarkkinapolitiikalla on yritetty liikaa ja sille on asetettu liikaa tavoitteita

- työmarkkinatoimet ovat liian monimuotoisia ja niiden hallinnointi liian monikerroksista

- prosessi on liian hidas ja keskittyy väärille aloille

- kun ihmiset osallistuvat aktiivisen työmarkkinapolitiikan ohjelmiin, he lakkaavat etsimästä aktiivisesti työtä

- järjestelmä ehkäisee työvoiman liikkuvuutta korvaamalla työmatkakuluja

- työnantajat palkkaavat mieluummin työntekijöitä, joilla on "oikeaa" työkokemusta.

4.4.2. Työttömät ja ne, jotka ovat vaarassa joutua työttömiksi, voivat saada taloudellista tukea oman yrityksen perustamiseksi edellyttäen, että heidät arvioidaan kykeneviksi hoitamaan liikeyritystä.

4.4.3. Työrajoitteisille työnhakijoille on tarjolla erityistä työelämän aloittamisen ja seurannan tukea. Konsultti, jolla on erityistietoa työelämän aloittamisen menetelmistä, antaa tätä tukea sekä työnhakijalle että työllistävälle organisaatiolle.

4.4.4. Yhteensä 220000 (kokopäiväisesti toimivaa) henkilöä aikuiskoulutusaloitteen osanottajat mukaan luettuina osallistui aktiivisen työmarkkinapolitiikan ohjelmiin vuonna 2000, mikä vastaa noin viittä prosenttia työvoimasta. Aktiivisen työmarkkinapolitiikan kokonaiskustannukset olivat yli kaksi prosenttia BKT:sta (taulukko 9), mikä on melko vähäisestä työttömyydestä huolimatta enemmän kuin missään muussa OECD-maassa.

4.5. Aktiivisen työmarkkinapolitiikan toteuttamisen lisäksi hallitus tukee työnantajia, jotka työllistävät pitkäaikaistyöttömiä. Sekä yksityis- että julkissektorin työnantajat voivat saada 50 prosenttia yli 12 kuukautta työttömänä olleiden ja aktiivisesti työtä etsineiden palkasta yleisenä työllistämistukena, mutta kuitenkin enintään 350 Ruotsin kruunua päivässä. Korotettua työllistämistukea voidaan maksaa porrastetusti suurempina summina työntekijöille, jotka ovat olleet työttöminä 24 kuukautta. Yli 57-vuotiaille työntekijöille, jotka ovat olleet työttöminä 24 kuukautta, voidaan maksaa erityistä työllistämistukea 75 prosenttia palkasta, mutta kuitenkin enintään 525 Ruotsin kruunua päivässä korkeintaan kahden vuoden ajan. Aktiivinen työmarkkinapolitiikka on kaksi kertaa niin kallista kuin työllistämistuet, mutta huolena on, että työnantajat käyttävät väärin tukijärjestelmää saadakseen tukitoimin työllistettyä työvoimaa.

4.6. Kuten taulukosta 9 ilmenee, bruttomääräisten työttömyyskorvausten enimmäistaso on Euroopan korkeimpia; muodolliset kriteerit työttömyyskorvausten saamiseksi ovat melko tiukat, mutta niitä ei aina sovelleta tiukasti. Työttömyyskorvausten maksamisen teoreettinen kesto on 300 päivää, mutta sitä voidaan tosiasiallisesti pidentää vielä 600 päivällä, jos tuen saaja menee koulutukseen. Lisäkorvaukset mahdollistavat osa-aikatyön ja työttömyyskorvausten saamisen normaalin työviikon jäljelle jäävien tuntien osalta. Näiden järjestelyjen avokätisyys merkitsee sitä, että pidemmän työpäivän tekemisestä saatava marginaalihyöty jää merkityksettömäksi.

4.6.1. Työttömyyskorvauksen taso on sovittu 80 prosentiksi edeltäneistä palkkatuloista tiettyyn tulorajaan asti. On kuitenkin olemassa vahva poliittinen sitoumus kasvattaa summaa, sillä tulorajan soveltamisen vuoksi suuri osa työvoimasta saa korvausta alle 80 prosenttia.

4.7. IMD:n (International Institute for Management Development) vuonna 2000 laatimassa maailman kilpailukykyä käsittelevässä raportissa osoitetaan, että työmarkkinoiden sääntely oli Ruotsissa vielä melko rajoittavaa verrattuna muihin EU:n jäsenvaltioihin ja maailman muihin johtaviin talouksiin (taulukko 10).

5. Eläkkeet ja väestörakenteen haaste

5.1. Kuten useimmissa muissakin kehittyneissä maissa Ruotsissa tulee olemaan vakavia väestörakenteen ongelmia seuraavan puolen vuosisadan aikana. Tämänhetkinen tilanne pahenee dramaattisesti lähitulevaisuudessa, kun sodanjälkeiset suuret ikäluokat tulevat eläkeikään. Ruotsin huolestuttavaa väestörakennetta kärjistää vielä alhainen syntyvyys, joka on 1,4 lasta naista kohti. Se merkitsee jyrkkää pudotusta vuoden 1995 tasolta, joka oli yli 1,7. Tämä pudotus on huomattavasti selvempi kuin missään muussa jäsenvaltiossa ja tekee Ruotsin väestöstä yhden EU:n nopeimmin ikääntyvistä. Vuoteen 2030 mennessä työikäisiä nuoremman väestön, työikäisen väestön ja tavanomaisen eläkeiän ylittäneen väestön suhteet ovat 21,6: 54,4: 24. Vaikka osallistumisaste olisi niinkin korkea kuin 80 prosenttia, tämä merkitsisi sitä, että jokaisen työssäkäyvän täytyisi elättää 1,3 työssäkäymätöntä. Nykyisten arvioiden mukaan tilanne pahenee edelleen vuoteen 2050 mennessä. Tämänhetkinen rahoittamattomien eläkevelvoitteiden osuus BKT:sta on 26 prosenttia.

5.1.1. Ruotsin väestötilannetta kärjistävät väestön taipumus jäädä eläkkeelle paljon ennen lakisääteistä eläkeikää ja ruotsalaisten keskimääräisesti hyvä terveydentila, joka kasvattaa eliniänodotetta joidenkin muiden jäsenvaltioiden eliniänodotetta pidemmäksi. Väestön eliniän pidentyminen yleistyy miltei kaikissa kehittyneissä maissa. Eliniänodotusten pidentymisen edellyttämissä mukautuksissa on epäonnistuttu, mikä on myötävaikuttanut useiden valtiollisten sosiaaliturvajärjestelmien nykyiseen kustannuskriisiin.

5.2. Vanha eläkejärjestelmä luotiin 1950-luvulla taloudellisessa ympäristössä, jossa reaalinen kasvuvauhti oli jatkuvasti neljä prosenttia ja eliniänodote paljon nykyistä alhaisempi. Kun työntekijää kohti maksettavien palkkojen kasvu hidastui ja saavutti noin kahden prosentin tason ja työvoiman lisääntyminen pysähtyi, asiantuntijat huolestuivat siitä, että maksajien joukko ei kasvaisi tarpeeksi nopeasti tulevaisuudessa, jotta se voisi huolehtia vanhuuseläkeläisten oletetusti kasvavasta joukosta. Vakuutusmatemaattisten laskelmien mukaan maksujen tasoa oli tarpeen nostaa huomattavasti, jotta pystyttäisiin täyttämään tulevat sitoumukset, vaikkakin ongelman laajuus riippui, kuten aina, tulevaisuutta koskevista vakuutusmatemaattisista oletuksista. Sitä, että silloin ei ollut mahdollista sanoa, mitä seuraavana päivänä tapahtuisi, pidettiin ongelmana sinänsä. Yleisesti ollaan sitä mieltä, että on tärkeää selvittää tarkasti jakojärjestelmään kuuluvien, sukupolvien välisten sitoumusten sisältö.

5.2.1. Asiantuntijoiden lisäksi tavalliset kansalaiset olivat huolissaan. 1980-luvun alussa ihmiset alkoivat yhä enemmän huolestua siitä, että järjestelmä ei pystyisi pitämään tulevaisuutta varten tekemiään "lupauksia". Varsinkin nuoret työntekijät alkoivat suhtautua yhä epäilevämmin tulevaisuuden näkymiinsä eläkeläisinä. Lyhyesti sanottuna luottamus järjestelmään alkoi horjua. 1990-luvun alun syvä talouslama ja sitä seuraava maksajajoukon pieneneminen noin kymmenen prosenttia tekivät lopulta selväksi, että monitahoisia poliittisia uudistuksia on tehtävä kiireellisesti ja perusteellisesti.

5.3. Kuvatun tilanteen vuoksi hallitus asetti vuonna 1992 eläketyöryhmän, jonka tehtävänä oli uudistaa silloinen eläkejärjestelmä sen saamiseksi kestävämmälle pohjalle. Ensimmäiset uudistusta koskevat säädökset annettiin kesäkuussa 1994. Sosiaaliturvauudistukset ovat luonteeltaan poliittisia, ja ne ovat lopulta väistämättä eri etujen välillä tehtyjä kompromisseja. Yksi Ruotsin uudistusprosessin vahvuuksista oli, että uudistus perustui poliittiseen konsensukseen, jonka viisi seitsemästä eduskuntapuolueesta sai aikaan vuonna 1994. Ne edustivat 80:tä prosenttia äänestäjistä. Tämä laaja poliittinen kannatus on jatkunut.

5.3.1. Uudistuksen pääperiaate on sama, joka on ohjannut Ruotsin sosiaalipolitiikkaa 1950-luvulta asti: turvata riittävä ansiosidonnainen eläke kaikille Ruotsissa työskenteleville ja asuville ja luoda turvaverkko, joka takaa kohtuullisen elintason ikääntyville. Ruotsin uudistuksella on neljä päätavoitetta:

- Erisuuruisia maksuja maksaneiden oikeudenmukainen kohtelu: kahdella henkilöllä, jotka ovat maksaneet yhtä paljon maksuja ja jotka jäävät samaan aikaan ja samanikäisinä eläkkeelle, tulisi olla oikeus samoihin etuuksiin.

- Avoimesti toteutettu uudelleenjako: tämä tavoite saavutetaan nimenomaisesti tähän tarkoitukseen varatuista yleisistä budjettivaroista rahoitetulla uudelleenjaon politiikalla.

- Rahoituksen vakaus väestörakenteen ja talouden muuttuessa.

- Yksityisten rahoituslaitosten hallinnoimien rahoitussäästömuotojen luominen.

5.3.2. Kun 1940-luvulla syntyneet suuret ikäluokat tyhjentävät nykyisen jakojärjestelmän varannot, julkisia rahoitussäästöjä ylläpidetään näin ollen perustamalla ja kasvattamalla toiseen pilariin kuuluvia nuorten työntekijöiden säästöosuuksia. Uudistuksen tuloksena ikääntyvät työntekijät voivat yhdistää työ- ja eläketuloista saamansa ansiot miten tahansa, kun samat verosäännöt koskevat sekä ansiotuloja että etuuksia.

5.4. Uudessa järjestelmässä maksujen kokonaisosuus tuloista on 18,5 prosenttia, joka rahoitetaan yhtäläisin osuuksin työnantajien ja työntekijöiden maksuista. Niistä 2,5 prosenttia kohdennetaan sijoituseläkeosuuteen. Tämä summa voidaan investoida työntekijän valitsemiin yksityisiin rahastoihin. Tämän vuoksi on otettu käyttöön rahastoiva osuus, joka kuului aiemmin yksinomaan jakojärjestelmään. Ne, jotka eivät yllä vähimmäistulotasoon, saavat valtion rahoittamana täydennyksenä takuueläkettä.

5.5. Eläkejärjestelmän toinen pilari koostuu työnantaja- ja työntekijämaksuista rahoitettavasta sopimusperusteisesta eläkejärjestelmästä. Myös siihen kuuluu nykyisin sijoituseläkeosuus. Lisäksi suuri osa ihmisistä täydentää eläkettään yksityisillä eläkejärjestelyillä.

5.6. Edellä kuvatun väestörakenteen kehityksen perusteella vaikuttaa välttämättömältä siirtyä seuraavien 30 vuoden aikana edelleen kohti rahastoivia järjestelmiä pikemmin kuin jakojärjestelmiä. Tämä ei välttämättä tarkoita järjestelmän yksityistämistä; on täysin mahdollista, ja itse asiassa toivottavaa, että valtio hallinnoi rahastoivia järjestelmiä.

6. Tutkimus ja kehitys

6.1. Yritysten ja hallitusten panostus tutkimukseen ja kehitykseen on merkittävin yksittäinen uusien ajatusten kehittämisen lähde. Panostus tutkimukseen ja kehitykseen on huomattavasti suurempaa USA:ssa kuin Euroopassa, ja tutkimukseen ja kehitykseen asukasta kohti käytetyt varat ovat Ruotsissa EU:n suurimmat. Kuten taulukosta 11 ilmenee, Ruotsin panostus ylittää Japanin tason, lähenee USA:n tasoa ja on miltei kaksinkertainen 14 EU-maan (Luxemburg ei ole mukana) keskiarvoon verrattuna.

6.2. Tutkimusmenot ovat Ruotsissa noin 3,8 prosenttia BKT:sta, mutta siitä 85 prosenttia on yritysten tutkimusmenoja, ja näin ollen ne käytetään pikemminkin soveltavaan tutkimukseen kuin perustutkimukseen. Eräs huolenaihe tällä alalla on, että useat johtavat ruotsalaisyritykset on myyty ulkomaalaisomisteisille monikansallisille yhtiöille, ja tämä suuntaus vaikuttaa jatkuvan. Yksi seuraus tästä on, että näiden yritysten tekemä tutkimus saattaa keskittyä maailmanlaajuisiin tutkimuskeskuksiin, mikä voi johtaa Ruotsissa tehtävän tutkimuksen pitämiseen toisarvoisena.

6.3. Yliopistoja on perinteisesti pidetty perustutkimuksen tyyssijoina, mutta ne toimivat yhä enemmän kaupallisella kentällä. Yliopistojen tutkimusosastojen pääasiallisen tulolähteen perustana on nykyään yritysten kanssa tehtävä yhteistyö eikä keksintöjen patentoiminen. Ruotsin laissa myönnetään kaikki oikeudet patenttiin keksijälle siitä riippumatta, miten tutkimus on rahoitettu. Tämä rajoittaa perustutkimustoimintaa vähentämällä rahoitusta, joka yliopistoilla on käytettävissään lisätutkimushankkeiden rahoittamiseen.

7. Uusi talous

7.1. Viime vuosikymmenellä syntyi tietotekniikan hyödyntämiseen perustuva "uusi talous". Yksi tärkeimmistä syistä siihen on, että Internet on luonut ja ottanut yleiseen käyttöön maailmanlaajuisen standardin. Tämä on mahdollisesti merkittävin standardi, joka on koskaan luotu. Ennen sen luomista tietokoneissa käytettiin erilaisia keskenään yhteensopimattomia teknisiä ohjelmia; asiakkaat olivat näin ollen sidottuja tiettyyn järjestelmään. Standardin vaikutuksesta tietotekniikan käyttäjillä on nyt enemmän mahdollisuuksia kuin koskaan ennen, ja samanaikaisesti se on muotoillut perusteellisesti uudelleen kaikentyyppistä kaupallista, teollista, valtiollista ja yksityistä toimintaa. Maailmanlaajuistumisprosessi juontuu vapaan tiedonvaihdon mahdollisuuksista.

7.2. Teknologiaa on perinteisesti pidetty tieteellisten keksintöjen soveltamisena. Tämän päivän tietotekniikka on muuttanut tämän käsityksen - keksinnöt tehdään nykyään tekniikan tasolla. Tietotekniikka eroaa aiemmasta huipputekniikasta siinä, että se järkeistää ja vauhdittaa tietovirtoja eikä niinkään liikuta esineitä. Uusi talous tuo mukanaan uusia vaatimuksia; tietotekniikassa ei ole kyse vain menestyvistä tietotekniikkayrityksistä vaan myös tietotekniikan käytön vaikutuksista kaikentyyppisissä yrityksissä ja organisaatioissa julkissektori mukaan luettuna. Uuteen teknologiaan kuuluu yrityksiä koskevien tietovirtojen kulun perusteellinen uudistaminen. Vanhat raja-aidat ovat kaatumassa

- kansojen väliltä

- elinkeinoalojen väliltä

- tavaroiden ja palvelujen väliltä

- yritysten sisällä ja niiden väliltä

- työnantajien ja työntekijöiden väliltä

- teollisuustyöntekijöiden ja valkokaulustyöntekijöiden väliltä

- työn ja vapaa-ajan väliltä sekä

- työn ja kodin väliltä.

7.3. Yksittäiset ihmiset kokevat uuden talouden vaikutukset monin tavoin. Kuluttajina he voivat hyötyä tiedon saannin helpottumisesta, tavaroiden ja palvelujen valikoiman paranemisesta ja hintojen alenemisesta maailmanmarkkinoille pääsyn ansiosta. Työntekijöinä he voivat nauttia työn itsenäistymisestä sekä yksilöinä että ryhmänä, vastuun ja vaikutusvallan lisääntymisestä, paremmista ansiomahdollisuuksista sekä mahdollisuudesta oppia uusia taitoja koko työuran ajan. Kansalaisina he voivat saada helpommin tietoa, vaikuttaa enemmän asioihin ja pitää tiiviimmin yhteyttä hallintoon.

7.4. Ruotsi oli yksi tietotekniikan käytön edelläkävijöistä. Ruotsalaiset yritykset ja viranomaiset investoivat nopeasti ja suurin panoksin uuteen tekniikkaan. Tätä prosessia helpottivat

- hyvä johtamistaito ruotsalaisissa yrityksissä

- väestön yleisesti ottaen hyvä koulutustaso

- ammattiyhdistysten myötämielinen suhtautuminen uuden tekniikan käyttöönottoon.

7.4.1. Hallitus panosti kotimaassa suuresti tietokonetaitojen lisäämiseen myöntämällä verohelpotuksia hankittaessa tietokone kotikäyttöön. Sen vuoksi tietotekniikkaan käytetty kokonaisosuus BKT:sta on Ruotsissa paitsi suurempi kuin missään muussa Euroopan maassa, myös suurempi kuin USA:ssa ja huomattavasti suurempi kuin Japanissa (taulukko 12). Ruotsi on maailman johtava maa IDC:n (International Data Corporation, joka kuuluu International Data Groupiin) laatiman tietoyhteiskunnan rakenneindeksin mukaan (taulukko 13).

7.5. Uutta taloutta luonnehtivat suuri teollisuuden kokonaistuottavuuden kasvu ja matala inflaatio. Taulukko 14 osoittaa, että Pohjoismaissa (Ruotsi, Tanska, Suomi ja Norja) inflaatio pienentyi jyrkästi samalla kun teollisuuden kokonaistuottavuus parani huomattavasti viitekauden aikana. USA:ssa on ilmennyt samoja suuntauksia mutta ei samassa laajuudessa. EU:ssa puolestaan (lukuun ottamatta Pohjoismaita, Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Alankomaita ja Luxemburgia) inflaatio on pienentynyt, mutta teollisuuden kokonaistuottavuus on heikentynyt. dramaattisesti. Japanissa on käynyt samoin mutta ei yhtä rajusti. Euroopan komission vuonna 1998 tekemän esikuva-analyysitutkimuksen mukaan tämä näkyy siinä, mitkä maat ovat uudessa taloudessa johtavassa ja mitkä heikossa asemassa (taulukko 15).

7.6. Yksi Lissabonin huippukokouksessa asetetuista tavoitteista oli, että jäsenvaltiot varmistavat vuoteen 2003 mennessä yleisön mahdollisuudet päästä käyttämään tärkeimpiä julkisia peruspalveluja sähköisesti. Tämä on ainoa indikaattori, jonka mukaan Ruotsi ei kuulu tietotekniikan johtaviin maihin; tällä mittarilla mitattuna Ruotsi putoaa hieman EU:n keskiarvon alapuolelle (taulukko 16). Se on mittapuu, jolla arvioidaan jäsenvaltioiden hallitusten aikaansaamaa edistystä Internetin tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämisessä. Sillä mitataan hallinnon ja yritysten kyky käyttää Internetiä täydentämään pakollisia hallintoprosesseja. Ruotsissa tarvitaan lisäpanostusta tällä alalla.

7.7. Jotta Ruotsi voi säilyttää johtoasemansa uudessa taloudessa ja hyödyntää sen tarjoamia etuja, sen on ryhdyttävä tiettyihin toimiin. Ruotsalaiset yritykset, työntekijät ja kotitaloudet ovat ryhtyneet nopeasti käyttämään uutta tekniikkaa, mutta muutokset tulisi hyväksyä nykyistä auliimmin. Ammattiyhdistysten on säilytettävä joustava lähestymistapansa uuteen tekniikkaan, uusiin työskentelytapoihin, uusin organisaatiotekniikkoihin sekä uusiin palkkausjärjestelmiin. Uuden talouden tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntäminen edellyttää pääomaa: on parannettava mahdollisuuksia saada käyttöön tarpeeksi omaa riskirahoitusta ja varsinkin riskipääomaa erityisesti pk-yrityksille. Toinen hyödyllinen toimi voisi olla yhteisten kaupallisesti käytettävien laitteistojen hankkiminen, jotta pk-yritykset voisivat kehittää yritysten välistä ja yritysten ja kuluttajien välistä toimintaansa.

8. Yksityistäminen ja sääntelyn purkaminen

8.1. Sääntelyn purkaminen ja julkisrahoitteisen toiminnan avaaminen kilpailulle alkoi Ruotsissa varsinaisesti 1990-luvulla. Samaan aikaan kilpailusääntöjä tiukennettiin ja yhtenäistettiin EU-normien kanssa. Suuri osa Ruotsin taloudesta on silti vielä suojassa kilpailulta. Julkissektorin toimintaan kuluu yhä 650 miljardia Ruotsin kruunua, josta noin 150 miljardin kruunun arvoinen toiminta on kilpailulle avointa. Jotkin sekä julkisessa että yksityisessä omistuksessa olevat alat, varsinkin vähittäisjakelussa, eivät ole edelleenkään täysin avoimia kilpailulle. Toiset puolestaan, esimerkiksi asuntotuotanto, ovat hyvinkin säänneltyjä. Joillakin aloilla, erityisesti televiestinnässä, vakiintuneiden palveluntarjoajien asemaa on säänneltävä nykyistä enemmän ja markkinoille pääsyn esteitä on poistettava.

8.2. Tulokset ovat olleet vaihtelevia kuten muissakin maissa. Sähkön myynti ja tuotanto on avattu kilpailulle, ja tätä toimintaa harjoittaa nyt noin 160 yritystä. Sen tuloksena sähkön hinta kotimaisille kuluttajille on Ruotsissa EU:n alhaisin, vaikka yleinen, erittäin jyrkkä hintojen nousu vuonna 2001 on antanut hallitukselle aiheen tarkistaa tämän alan kilpailutilanteen. Keskivertoperhe voi säästää huomattavan summan joka neljännesvuosi valitsemalla sopivan palveluntarjoajan. Taksitoiminnan sääntelyn purkamisen vuoksi hinnat ovat laskeneet, ja käytössä olevien taksien määrä on lisääntynyt 25 prosenttia. Palvelumarkkinoiden sääntelyn purkamisen ansiosta ala on kääntynyt voimakkaaseen kasvuun.

8.2.1. Toisaalta Tukholman alueen paikallisjunien yksityistäminen johti alkuvaiheessa vuoden mittaiseen kaaokseen, koska toimi oli huonosti valmisteltu. Joissakin tapauksissa vanhustenhuollon taso on heikentynyt palvelujen yksityistämisen jälkeen.

8.3. Kaiken kaikkiaan yksityistämisestä ovat hyötyneet eniten kuluttajat, mutta myös työntekijät ovat hyötyneet työnantajajoukon laajentumisesta ja niistä myönteisistä vaikutuksista, joita yksityistämisellä on useimmissa tapauksissa ollut työpaikkojen luomiseen. Hiljattain tehty mielipidetiedustelu osoitti, että 46 prosenttia haastatelluista katsoi tulosten olleen myönteisiä, kun taas 27 prosenttia piti niitä kielteisinä. Haastatelluista 65 prosenttia piti hyvänä mahdollisuutta voida valita julkisten ja yksityisten palvelun tuottajien välillä, ja vain 15 prosenttia vastusti ajatusta.

8.4. Jotkut ovat ilmaisseet huolensa siitä, että sääntelyn purkamisen vuoksi muiden valtioiden monopolit ovat tulleet Ruotsin markkinoille ja vääristäneet kilpailua hyödyntämällä monopoliasemaansa kotimarkkinoilla. Tämän on katsottu itse asiassa merkitsevän sitä, että nyt muut jäsenvaltiot kansallistavat uudelleen joitakin osia Ruotsin taloudesta.

8.5. Hallitus on ryhtynyt vähentämään pienyrityksiin kohdistuvaa byrokratiaa vapauttamalla pienimmät yritykset joidenkin sääntöjen noudattamisesta. Tällä on määrä kannustaa yritysten perustamiseen ja parantaa yritysten menestymisastetta.

9. Verotus

9.1. Kuten jo todettiin, Ruotsissa on hyvin kireä verotus. Tulevaisuuden strategian on pohjauduttava viime vuosien saavutuksiin ja sillä on vahvistettava verotus- ja etuusjärjestelmien tehokkuutta ja vaikutuksia annettaessa sosiaalista tukea. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä jää paljon liikkumavaraa verotus- ja etuusjärjestelmän järkeistämiseksi ilman että on puututtava sen sosiaalisiin tavoitteisiin.

9.2. Verotusjärjestelmän tulisi kannustaa työntekoon mahdollisimman tehokkaasti. Samalla on tarpeen heikentää kannustimia muuttaa työtuloa pääomatuloksi, mikä on kahdentyyppiseen tuloon perustuvan verotusjärjestelmän keskeinen vaikeus. Olisi hyödyllistä uudistaa myös varallisuusverotus poistamalla varakkaimpia suosivat poikkeukset ja nostamalla kohtuulliseksi katsottavan veronalaisuudesta vapautetun kiinteän omaisuuden rajaa.

10. Päätelmät

10.1. Ruotsin talous on elpynyt menestyksekkäästi 1990-luvun puolivälin lamasta ja on nyt paremmassa kunnossa kuin koskaan kolmen viime vuosikymmenen aikana.

10.2. Elpymisen keskeinen tekijä on ollut kolmivuotisten vuorottelevien ylärajojen asettaminen valtion menoille. Tämä on ollut suhdanteita tasoittava toimi Ruotsin makrotaloudellisessa hallinnossa, jonka on määrä vakauttaa suhdanteita ja turvata elpymisen jatkuvuus. Sen tulisi myös auttaa hallitusta saavuttamaan sosiaaliturvan kestävä taso suhdannevaihteluista riippumatta. Kielteinen seikka on inflaation uudelleen yltymisen mahdollisuus, mikäli tuotanto kasvaa edelleen mahdollisuuksia nopeammin. Työvoimapulan lisääntyminen osoittaa, että tuotantokuilu sulkeutuu lähitulevaisuudessa, mikäli se ei ole vielä sulkeutunut.

10.3. Ruotsissa on pohjoismainen yhteiskuntamalli, jolle on tyypillistä hyvin kehittynyt sosiaaliturva ja vastaavasti kireä verotus. Ruotsissa ollaan yleisesti yhtä mieltä siitä, että nykyinen yhteiskuntamalli on säilytettävä, mutta myös siitä, että sen on oltava kestävä ja kyettävä sopeutumaan uuden talouden suuntaukseen. Ruotsin kauppaministeri Leif Pagrotsky on todennut: "Haasteena ei ole purkaa eurooppalaista yhteiskuntamallia vaan ajantasaistaa sitä siten, että Euroopan kansalaisilla on turva muutoksessa eikä turva muutosta vastaan".

10.4. Ruotsissa on sekä alhaisempi työttömyysaste että korkeampi osallistumisaste kuin useimmissa muissa maissa. Ruotsin hallitus yhdisti 1990-luvun puolivälissä työttömyyden torjumispolitiikkaansa aktiivisen työmarkkinapolitiikan ja työllistämistoimet. Ensiksi mainittu tulee kalliimmaksi, mutta sitä pidetään tarkoituksenmukaisempana pitkällä aikavälillä. Sen toimivuuteen on kuitenkin kohdistettu arvostelua. OECD on todennut, että työmarkkinoiden toimintaa parannettaisiin joustavoittamalla edelleen työsuhdeturvasäännöksiä, vahvistamalla alueellista liikkuvuutta ja antamalla palkkaerojen edelleen kasvaa. Näiden toimien suotavuudesta ja toteuttamiskelpoisuudesta keskustellaan nyt Ruotsissa kiivaasti.

10.5. Kuten useimmissa muissakin maissa Ruotsissa on vakava väestörakenteen ongelma. Hallitus on hiljattain uudistanut eläkejärjestelmää ongelman ratkaisemiseksi. Vaikka uudistuksilla on parannettu eläketarjonnan kestävyyttä, on toteutettava lisätoimia, mikäli halutaan täyttää työväestön nykyiset odotukset sen tulleessa eläkeikään.

10.6. Ruotsi käyttää tutkimukseen ja kehitykseen suuremman osan BKT:staan kuin useimmat muut maat, mutta tutkimusta tehdään pääasiassa yrityksissä, ja näin ollen se on pikemminkin soveltavaa tutkimusta ja kehitystä kuin perustutkimusta. Ruotsin suurimpien yritysten kansainvälistyminen saattaa johtaa T& K-toiminnan siirtymiseen muihin maihin.

10.7. Ruotsi on yksi uuden talouden edelläkävijöistä, mutta etenemisvauhti ja muutosten suuruus merkitsevät, että Ruotsilla ei ole varaa hellittää otettaan, mikäli se haluaa säilyttää asemansa. Sillä on hyvät mahdollisuudet käyttää tarjolla olevia tilaisuuksia hyväkseen, mutta paljon riippuu siitä, miten hyvin se onnistuu markkinoimaan hyvää asiantuntemustaan.

10.8. Sääntelyn purkamiseksi ja valtion monopolien yksityistämiseksi on tehty paljon työtä, mutta olennaisia osia Ruotsin taloudesta on silti vielä suojattu kilpailulta. Sääntelyn purkamisessa ei ole aina onnistuttu, ja mielipiteet eroavat sen suhteen, miten pitkälle halutaan yksityistää ja missä muodossa. Kaiken kaikkiaan enemmistö kannattaa kuitenkin kilpailun lisäämisen periaatetta. Vaikuttaa väistämättömältä vähentää edelleen valtion omistusta markkinoilla. On syytä tunnustaa nykyistä selvemmin yksinomaan julkissektorilla työskennelleiden yritysjohtajien uudelleenkoulutuksen merkitys, jotta he voivat sopeutua kilpailutalouden sääntöihin.

10.9. Hallitus on ryhtynyt auttamaan pienyrityksiä vapauttamalla ne joidenkin sääntöjen noudattamisesta, mutta parempien järjestelmien löytäminen pk-yritysten rahoittamiseksi on edelleen etusijalla.

10.10. Ruotsin taloudellinen, yhteiskunnallinen ja tekninen kehitys viime vuosikymmenellä on ollut monin tavoin menestystarina. Tulevaisuuden haasteena on oltava tämän menestyksekkään kehityksen jatkaminen ylläpitämällä teknologista johtoasemaa, parantamalla tuottavuutta, ajantasaistamalla työmarkkinoita ja muokkaamalla verotusjärjestelmää kestävän ja entistä paremman hyvinvointijärjestelmän luomiseksi. Sen on tuettava sosiaalisen yhteenkuuluvuuden henkeä, joka on ruotsalaisen yhteiskunnan ydin.

Bryssel 29. marraskuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs