EUROOPAN KOMISSIO Bryssel XXX SANTE/10553/2018-FI SWD (POOL/F7/2018/10553/10553-FI SWD.doc) [...](2018) XXX draft KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Oheisasiakirja KOMISSION EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE ANTAMAAN KERTOMUKSEEN elintarvike- ja rehulainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi vuosina 2014–2016 suoritetun virallisen valvonnan yleisestä toiminnasta jäsenvaltioissa



{COM(2018) 627 final} Brussels, 14.9.2018

SWD(2018) 402 final SISÄLLYSLUETTELO 1.JOHDANTO 2.KOMISSION YKSIKÖIDEN JÄSENVALTIOISSA SUORITTAMA VALVONTA 2.1 HORISONTAALISET KYSYMYKSET 2.2 ELINTARVIKETURVALLISUUS: 2.3 REHUTURVALLISUUS 2.4 TUONTIVALVONTA 2.5 KASVIEN TERVEYS 2.6 TORJUNTA-AINEET 2.7 ELÄINTEN TERVEYS 2.8 ELÄINTEN HYVINVOINTI 2.9 MIKROBILÄÄKERESISTENSSI 2.10 LUONNONMUKAINEN TUOTANTO 2.11 MAATALOUSTUOTTEIDEN JA ELINTARVIKKEIDEN LAATUJÄRJESTELMÄT 3.PÄÄTELMÄT

1. JOHDANTO Asetuksen (EY) N:o 882/2004 44 artiklan 4 ja 6 kohdassa edellytetään, että komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle vuosittaisen raportin virallisen valvonnan yleisestä toiminnasta jäsenvaltioissa. Tämän raportin on tarkoitus perustua kansallisten viranomaisten toimittamiin vuosiraportteihin valvontatoimistaan sekä komission jäsenvaltioissa suorittaman valvonnan tuloksiin. Tässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa esitetään tarkempia tietoja komission valvontatoimista elintarviketurvallisuuden, eläinten ja kasvien terveyden, eläinten hyvinvoinnin, luonnonmukaisen viljelyn sekä laatujärjestelmien aloilla. Näiden valvontatoimien tulokset muodostivat perustan useille päätelmille, jotka komissio esitti vuosia 2014–2016 koskevassa kertomuksessaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle.

Seuraavissa luvuissa esitellään erityisen merkittäviä kysymyksiä, jotka ovat peräisin komission yksiköiden vuosina 2014–2016 suorittamasta valvonnasta. 2.KOMISSION YKSIKÖIDEN JÄSENVALTIOISSA SUORITTAMA VALVONTA EU:n valvonnan puitteissa komission yksiköt toteuttavat toiminnan tarkastuksia varmistaakseen, että elintarvike- ja rehulainsäädäntöä, eläinten terveyttä ja hyvinvointia sekä virallista valvontaa koskevia sääntöjä noudatetaan. Tarkastusraportit sisältävät suosituksia havaittujen puutteiden korjaamiseksi. Nämä raportit, jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmat suositusten toteuttamiseksi sekä maaprofiilit, joissa dokumentoidaan edistyminen näiden suunnitelmien toteuttamisessa, julkaistaan, mikä tarjoaa sidosryhmille ja kansalaisille tosiasioihin perustuvaa ja läpinäkyvää tietoa siitä, kuinka jäsenvaltiot onnistuvat EU:n lainsäädännön täytäntöönpanossa. Kaksi kehityssuuntausta ovat korostamisen arvoisia. Ensinnäkin useimmista tarkastussarjoista laaditaan nyt ”yleisraportit”. Niiden tarkoitus on antaa kattava kuva jäsenvaltioiden suorittamasta valvonnasta tietyllä alalla ja tunnistaa kysymyksiä, joilla on merkitystä kaikille jäsenvaltioille. Lisäksi ne korostavat kyseisen lainsäädännön täytäntöönpanossa ilmeneviä ongelmia ja tunnistettuja hyviä käytäntöjä. Toiseksi aineistoanalyysia ja tiedonkeruumatkoja käytetään paremmin hyödyksi tarkastustyön täydentäjinä tarjoamaan komissiolle selkeämpi käsitys EU:n lainsäädännön toimivuudesta ja mahdollisista ongelmista, joita sen soveltamiseen saattaa liittyä. Näistä toimista tehdään ja julkaistaan myös yleisraportit. Nämä kaksi toimenpidettä on suunniteltu erityisesti tukemaan lainsäädännön uudelleentarkasteluun tähtäävää komission politiikkaa, jonka tarkoitus on varmistaa, että EU:n lainsäädäntö on ajantasaista, toteuttamiskelpoista ja täytäntöönpanokelpoista kohtuullisin kustannuksin, linjassa kentällä tapahtuvan kehityksen kanssa ja siten ”tarkoitukseensa sopivaa”. Näin komission yksiköiden valvontatoimet edistävät suoraan paremman sääntelyn agendaa. Yleisraportit sisältävät myös viitteitä suunnitelluista toimista, joilla vastataan raportin havaintoihin. Ne jaetaan myös ”Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi” ohjelman puitteissa päätelmiä koskevan tiedon, hyvien käytäntöjen ja raporteissa kuvattujen kokemusten jakamiseksi. 2.1 HORISONTAALISET KYSYMYKSET 2.1.1 Virallisen valvonnan tarkastukset Jotta voidaan arvioida, tarkastavatko jäsenvaltiot tehokkaasti ja tuloksellisesti koko valvontajärjestelmänsä, käynnistettiin vuonna 2016 sarja komission yksiköiden tekemiä kansallisten toiminnan tarkastamisjärjestelmien tarkastuksia asetuksen (EY) N:o 882/2004 4 artiklan 6 kohdan mukaisesti, ja niitä jatketaan vuonna 2018 kaikkien jäsenvaltioiden kattamiseksi. Tämän tarkastussarjan ensimmäiset tulokset ja päätelmät julkaistiin välivaiheen yleisraportissa, joka kattoi 12 jäsenvaltion tarkastukset. Siinä todettiin, että useimmissa tapauksissa toimivaltaisilla viranomaisilla oli käytössä asianmukaiset tarkastusjärjestelyt useimpien asetuksen (EY) N:o 882/2004 soveltamisalaan kuuluvien virallisten valvontatoimien kattamiseksi. Useimmat tarkastettavat käyttivät tarkastusten tuloksia nopeasti virallisen valvontansa johdonmukaisuuden ja tehokkuuden parantamiseen. Eräissä maissa oli yhä jäljellä joitakin haasteita, ja niistä puuttuivat esimerkiksi vaadittu tarkastusprosessin riippumaton arviointi ja tarkastusten tulosten tehokas seuranta, joilla – jos ne olisivat käytössä – olisi myönteinen vaikutus virallisen valvonnan tehokkuuteen ja johdonmukaisuuteen. Välivaiheen yleisraportissa todettiin myös, että jäsenvaltioiden tarkastusyksiköt arvostivat komission päätöksellä 2006/677/EY annettuja ohjeita 4 artiklan 6 kohdan täytäntöönpanosta ja käyttivät niitä. Siinä korostettiin lisäksi aloja, joita jäsenvaltioiden on vaikeaa panna täytäntöön ja joilla on havaittavissa heikompia tuloksia tai puutteita. Komission yksiköt hyödyntävät näitä tuloksia jäsenvaltioita kuultuaan laatiessaan tarkistetut ohjeet asetukseen (EU) 2017/625 sisältyvien kansallisia toiminnan tarkastamisjärjestelmiä koskevien säädösten täytäntöönpanosta. Näillä ohjeilla korvataan asetus (EY) N:o 882/2004 vuodesta 2019 lähtien. Näitä toimia tukee myös kansallisten toiminnan tarkastamisjärjestelmien verkosto (NAS-verkosto), joka aikoo käyttää väli- ja loppuraportin tuloksia tarkastusten tehokkuutta koskevan viiteasiakirjansa tarkistuksessa. Se aikoo myös keskustella tarkastusten raportointia koskevista hyvistä periaatteista ja laatia mahdollisesti tätä koskevan asiakirjan, joka voidaan liittää uusiin ohjeisiin. Lisäksi jäsenvaltioille on järjestetty koulutusta ”Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi” ohjelman yhteydessä kesäkuussa 2017 päättyneessä ohjelmassa. Uudessa ”Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi” ohjelmassa on määrä antaa myös tarkastuksia koskevaa koulutusta, ja siihen on tarkoitus sisällyttää välivaiheen yleisraportissa tunnistetut seikat. 2.2 ELINTARVIKETURVALLISUUS 2.2.1 Salmonellan valvonta siipikarjassa EU:n toimilla ihmisillä esiintyvän salmonelloosin torjumiseksi on jo onnistuttu vähentämään tautitapauksia 50 prosenttia (vuodesta 2004 vuoteen 2009), ja tämä suuntaus on jatkunut. Keskeinen tekijä tämän saavuttamisessa oli salmonellan kansallisten valvontaohjelmien täytäntöönpano salmonellan esiintyvyyden vähentämiseksi tietyissä siipikarjakannoissa (jalostuskannat, Gallus gallus lajin munivat kanat, broilerit ja kalkkunat) kaikissa jäsenvaltioissa. Näiden ohjelmien avulla on vähennetty huomattavasti salmonella-seropositiivisten siipikarjaparvien esiintyvyyttä EU:ssa. Komission yksiköt arvioivat näiden ohjelmien tehokkuutta ensimmäisen kerran vuosina 2006–2012 tehdyillä tarkastuksilla. Niiden perusteella laadittu yleisraportti julkaistiin vuonna 2013, ja sen mukaan salmonellan kansalliset valvontaohjelmat olivat pääosin tarkoituksenmukaisia. Lisäksi siinä jaettiin esimerkkejä hyvistä käytännöistä, jotka auttoivat parantamaan salmonellan kansallisia valvontaohjelmia. Komission yksiköt jatkoivat tätä aihetta koskevaa tarkastustoimintaa toisella tarkastusten sarjalla, joka toteutettiin jäsenvaltioissa vuosina 2013–2016. Tämän tarkastussarjan havainnot ja päätelmät vahvistavat edellisessä tarkastussarjassa kuvaillun myönteisen kehityssuuntauksen salmonellan kansallisten valvontaohjelmien tehokkuuden osalta. Jotkin ensimmäisessä tarkastussarjassa havaitut ongelmat ovat kuitenkin edelleen olemassa.

Joissain jäsenvaltioissa oli esimerkiksi yleinen käytäntö, että kun salmonellan saastuttama parvi havaitaan elintarvikealan toimijan ottaman näytteen perusteella, rajoittavia toimenpiteitä toteutettiin vasta, kun virallinen näyte ja analyysi olivat vahvistaneet parvien saastumisen. Näin tehtiin myös silloin, kun ei ollut pätevää syytä kyseenalaistaa alkuperäistä elintarvikealan toimijan tekemää analyysia. Tämä käytäntö viivytti rajoittavien toimenpiteiden määräämistä ja mahdollisti siten sen, että mahdollisesti saastuneet munat pääsivät markkinoille ensimmäisen vaatimustenvastaisen testituloksen ja myöhemmän vahvistavan testituloksen välisenä aikana. Kyseiset jäsenvaltiot saivat tarkastussuosituksia muuttaa tätä käytäntöä. Varmistamalla, että kaikki jäsenvaltiot ilmoittavat ensimmäiset vaatimustenvastaiset testitulokset, kuten lainsäädännössä edellytetään, vahvistettaisiin edelleen jäsenvaltioiden esiintyvyystietojen luotettavuutta. Komission yksiköt neuvottelevat parhaillaan jäsenvaltioiden kanssa salmonellan kansallisten valvontaohjelmien tavoitteiden ja vastaavan tietojen raportoinnin tarkistamiseksi, jotta näiden ohjelmien tehokkuutta voidaan lisätä entisestään. 2.2.2 Kampylobakteeri siipikarjatuotannossa Kampylobakterioosi on vuodesta 2008 lähtien ollut EU:n kuluttajien useimmin ilmoittama elintarvikkeiden välityksellä tarttuva tauti. Toisin kuin ihmisillä esiintyvä salmonelloosi, ilmoitettujen kampylobakterioositapausten määrä lisääntyy. Näyttö osoittaa, että suuri osa kampylobakterioosin esiintyvyydestä liittyy kampylobakteerin esiintymiseen siipikarjatuotannossa ja siipikarjan toimitusketjussa. Saadakseen paremman kuvan siitä, miten jäsenvaltiot torjuvat kampylobakteeria, komission yksiköt suorittivat tiedonhankintamatkoja kolmeen jäsenvaltioon vuosina 2015 ja 2016. Näiden maiden toimivaltaiset viranomaiset ovat asettaneet kampylobakteerin torjunnan etusijalle viime vuosina. Lyhyiden tiedonhankintamatkojen tarkoituksena oli tunnistaa toteutetut toimet sekä näiden jäsenvaltioiden toteuttamat hyvät käytännöt kampylobakteeririskin ehkäisemiseksi, vähentämiseksi tai poistamiseksi siipikarjanlihan tuotannossa ja jakelussa. Näiden tiedonhankintamatkojen tärkeimpiä päätelmiä oli se, että tiukoillakaan bioturvallisuustoimilla kampylobakteeria ei ole mahdollista poistaa siipikarjan lihotustiloilta tai pitää se niiden ulkopuolella erityisesti kesäkuukausina. Tilojen tasolla toteutettavilla toimenpiteillä voidaan kuitenkin vähentää ruhojen saastumista, mikä korostaa lisätoimenpiteiden tarvetta teurastamojen tasolla, kun otetaan huomioon kampylobakteerien esiintymisen ja määrien vaihtelu eri tilojen välillä. Tällaiset toimenpiteet voivat olla osa nykyisiä ja tulevia teurastamojen hygieniaa koskevia menettelyjä. Viimeksi mainitun aikaan saamiseksi asetusta (EY) N:o 2073/2005 muutettiin vuonna 2017 siten, että asetettiin broilerin ruhoissa esiintyvää kampylobakteeria koskeva prosessin hygieniaa koskeva vaatimus ja pyrittiin torjumaan kampylobakteerista aiheutuvaa broilerin ruhojen saastumista teurastusprosessissa. Komission yksiköt järjestivät myös seminaarin siipikarjan kampylobakteerikontaminaation kasvavasta ongelmasta levittääkseen jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten luona tehdyistä kampylobakteeria koskeneista tiedonhankintamatkoista saatuja opetuksia ja hyvien käytäntöjen esimerkkejä. 2.2.3 Elintarvikelisäaineiden ja savuaromien valvonta Elintarvikelisäaineita ja savuaromeja käytetään laajasti monissa erilaisissa elintarvikkeissa. Niiden turvallisuus arvioidaan perusteellisesti ja sitä tuetaan myös kattavalla EU:n lainsäädännöllä, jossa täsmennetään, miten ja missä elintarvikkeissa lisäaineita voidaan käyttää elintarvikkeiden laadun ja turvallisuuden parantamiseksi. On erityisen tärkeää varmistaa, että niiden käyttö on täysin oikeudellisten vaatimusten mukaista, koska liiallisina määrinä käytettyinä (esimerkiksi nitriitit/nitraatit) ne voivat aiheuttaa riskejä ihmisen terveydelle. Tästä syystä monille lisäaineille on EU:ssa asetettu enimmäisrajat ja pakkausmerkintöjä koskevissa vaatimuksissa edellytetään, että lisäaineista ilmoitetaan kuluttajille asianmukaisesti. Selvittääkseen, miten jäsenvaltiot toteuttivat virallista valvontaa tällä alalla, komissio teki vuonna 2015 joukon tiedonhankintamatkoja. Tärkein näiden matkojen perusteella tehty päätelmä oli se, että useimmissa niistä jäsenvaltioista, joihin matkoja tehtiin, oli käytössä järjestelmiä elintarvikelisäaineiden ja savuaromien valvomiseksi elintarvikkeiden tuotantoketjun eri tasoilla, mutta vain harvat jäsenvaltiot pitivät niiden valvontaa ensisijaisena ja virallisen valvonnan soveltamisala ei aina antanut riittävää varmuutta siitä, että elintarvikealan toimijat noudattivat kaikilta osin EU:n vaatimuksia. Jäsenvaltioilla, jotka olivat priorisoineet erityisesti suuririskisten lisäaineiden, kuten nitriittien ja nitraattien, valvonnan, oli käytössä tehokasta valvontaa. Lisäksi pääteltiin, että joskus monimutkaisten lainsäädännön vaatimusten täydellinen ymmärtäminen ja täytäntöönpano muodosti merkittävän haasteen elintarvikealan toimijoille, samoin kuin tämän todentaminen toimivaltaisille viranomaisille. Komission yleisraportissa todettiin myös, että priorisoimalla suuremman riskin aiheuttavien lisäaineiden virallista valvontaa ja tarjoamalla koulutusta ja käytännön ohjeita sekä virallisen valvonnan että sääntöjen noudattamisen tukemiseksi elintarvikealan toimijoiden keskuudessa voidaan saada aikaan parannuksia. Komissio asetti tätä varten vuonna 2016 elintarvikelisäaineiden ja savuaromien virallisen valvonnan soveltamista käsittelevän asiantuntijaryhmän, minkä lisäksi se järjestää koulutuksen parantamista elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi koskevaa koulutusta ja on laatinut erityisiä ohjeasiakirjoja. 2.2.4 Muiden kuin eläinperäisten elintarvikkeiden alkutuotannon valvonta Bakteerien tai virusten saastuttamien, kypsyttämättöminä syötäväksi tarkoitettujen kasviperäisten elintarvikkeiden, kuten itujen tai idätettävien siementen, on viime vuosina tunnustettu aiheuttavan vakavan uhan ihmisten terveydelle. Verosytotoksiinia tuottava Escherichia coli bakteerin (EHEC-bakteeri) Saksassa vuonna 2011 aiheuttama epidemia (yli 4 000 tautitapausta ihmisillä ja 55 kuolemantapausta) liittyi idätettyjen siementen kulutukseen, ja Saksassa vuonna 2012 tapahtunut laajin koskaan rekisteröity ruokamyrkytysepidemia (pakastetuissa mansikoissa ollut norovirus, joka aiheutti lähes 11 000 maha-suolitulehdustapausta) osoitti selvästi, että EU:n virallisissa valvontajärjestelmissä on heikkouksia. Komission yksiköt suorittivat vuosina 2013–2016 tarkastusten sarjan, jossa arvioitiin käytössä olevia valvontajärjestelmiä mikrobiologisen saastumisen estämiseksi kypsyttämättöminä syötäväksi tarkoitettujen kasviperäisten elintarvikkeiden alkutuotannossa. Tarkastuksissa keskityttiin erityisesti idätettäväksi tarkoitettujen siementen ja itujen jäljitettävyyttä koskevaan viralliseen valvontajärjestelmään, sovellettaviin mikrobiologisiin vaatimuksiin, iduntuotantolaitosten hyväksyntään ja tuotujen idätettävien siementen valvontaan. Tarkastuksissa havaittiin useita puutteita itujen tuotantoketjun eri kohdissa suoritettavassa valvonnassa. Useissa jäsenvaltioissa käytössä ei ollut mitään – tai vain hyvin harvoja – kypsyttämättöminä syötäväksi tarkoitettujen kasviperäisten elintarvikkeiden virallisia valvontajärjestelmiä. Lisäksi virallista valvontaa ei suunniteltu tehokkaan riskinarvioinnin perusteella, koska käytettävissä ei ole tilastoperusteisia näytteenottomenettelyjä tai asianmukaisia arvioita kasviperäisten elintarvikkeiden kulutuksesta johtuvista sairaalahoitoa vaatineista tai kuolemaan johtaneista ruokamyrkytystapauksista. Näistä puutteista keskusteltiin jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa pyrkien löytämään ratkaisuja, joita jäsenvaltiot myöhemmin käyttivät virallisten valvontajärjestelmiensä mukauttamiseksi ja parantamiseksi. Tarkastusten havaintoja ja päätelmiä käytettiin myös vahvistamaan komission uusia ohjeita mikrobiologisten riskien ehkäisemisestä tuoreiden hedelmien ja vihannesten alkutuotannossa. Näissä ohjeissa otetaan myös huomioon asiaan liittyvät Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) lausunnot ja niillä tuetaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja viljelijöiden pyrkimyksiä ottaa käyttöön tehokkaita riskiperusteisia valvontajärjestelmiä kasviperäisten elintarvikkeiden uusien mikrobiologisten riskien torjumiseksi. 2.3 REHUTURVALLISUUS Rehualan merkitys eläinperäisten elintarvikkeiden tuotantoketjussa on huomattava. Vuosina 2015 ja 2016 komission yksiköt lähettivät kaikille jäsenvaltioille kyselylomakkeen, ja tämän jälkeen useisiin jäsenvaltioihin tehtiin tiedonhankintamatkoja, joilla tarkasteltiin yksityisten sertifiointijärjestelmien ja virallisen valvonnan vuorovaikutusta rehualalla. Neljässä jäsenvaltiossa toimivaltaiset viranomaiset toimivat läheisessä vuorovaikutuksessa yksityisten järjestelmien kanssa ja olivat arvioineet niiden soveltuvuuden virallisen valvonnan korvaamis- tai vähentämiskeinona. Näissä maissa virallinen valvonta väheni tämän tuloksena niiden rehualan toimijoiden osalta, jotka olivat järjestelmien jäseniä, ja virallisia resursseja käytettiin johdonmukaisemmin ja järkiperäisemmin. Komission yksiköt järjestivät prosessin päätteeksi seminaarin helpottaakseen jäsenvaltioiden välisiä keskusteluja tällaisen vuorovaikutuksen hyödyistä ja haasteista (esimerkiksi tietosuojasta huolehtiminen ja yksityisen valvonnan luotettavuuden tarkastaminen), ja useimmat jäsenvaltiot näkivät etuja yksityisen valvonnan hyödyntämisessä virallisiin tarkoituksiin. Tästä mahdollisuudesta säädetään asetuksen (EU) N:o 2017/625 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa.

2.4 TUONTIVALVONTA Kattava tuontijärjestely, jota tuetaan tehokkaalla ja luotettavalla valvonnalla, on ratkaisevan tärkeä, jotta varmistetaan eläinten, eläinperäisten tuotteiden, kasviperäisten elintarvikkeiden ja rehun turvallinen tuonti EU:hun. Tästä syystä komission yksiköiden tällä alalla suorittamat tarkastukset muodostavat tärkeän keinon varmistua siitä, että kaikissa jäsenvaltioissa sovelletaan tiukkoja ja yhdenmukaisia vaatimuksia. Tarkastuksissa keskitytään yleensä rajatarkastusasemilla ja EU:n nimetyillä saapumispaikoilla suoritettaviin tarkastuksiin sekä jäljempänä esitettäviin aloihin. 2.4.1 Rajatarkastukset afrikkalaisen sikaruton unioniin leviämisen estämiseksi Tehokkaat viralliset rajatarkastukset ovat myös erittäin tärkeitä, jotta estetään eläinperäisissä elintarvikkeissa olevien virusten aiheuttamien eläintautien kulkeutuminen EU:hun matkustajien henkilökohtaisissa matkatavaroissa ja karjankuljetusajoneuvoissa. Afrikkalainen sikaruttovirus, joka voi aiheuttaa katastrofisia tappioita tartunnan saaneissa sikakarjoissa, on viime vuosina levinnyt unioniin sen itärajojen yli. Huhtikuussa 2016 komissio teki joukon kohdennettuja tiedonhankintamatkoja kahdeksaan jäsenvaltioon, joilla on yhteisiä rajoja Venäjän, Valkovenäjän ja Ukrainan kanssa, arvioidakseen, miten komission täytäntöönpanopäätöksessä 2013/426/EU säädettyjä erityisiä rajatarkastuksia ja asetuksessa (EY) N:o 206/2009 säädettyjä matkustajien matkatavaroiden yleisiä tarkastuksia suoritettiin. Nämä tiedonhankintamatkat korostivat tarvetta lisätä matkustajien tietoisuutta elintarvikkeiden mahdollisesti aiheuttamista riskeistä sekä parantaa kaikissa tautien mahdollisissa kulkeutumiskohdissa toimivien eri viranomaisten (terveysviranomaiset, tulli ja rajavartiosto) välistä viestintää. Jäsenvaltiot ovat ottaneet saadut opetukset huomioon parantaakseen erityisesti kansalaisille annettavaa tiedotusta matkustajien matkatavaroita koskevista vaatimuksista sekä rajavalvontaan liittyvien eri toimijoiden välistä viestintää. 2.4.2 Muiden kuin eläinperäisten elintarvikkeiden tuontivalvonta Edellisessä raportissa tehtiin selkoa muiden kuin eläinperäisten elintarvikkeiden tuonnin virallisen valvonnan järjestelmien toiminnasta. Yksi keskeinen puute koski asetuksen (EY) N:o 669/2009 mukaisten tehostetun virallisen valvonnan alaisten tavaroiden täysimääräisen jäljitettävyyden varmistamista jatkokuljetuksen jälkeen tai sen jälkeen, kun asetuksen (EY) N:o 884/2014 piiriin kuuluvat tuotteet on siirretty nimettyihin saapumispaikkoihin fyysisissä tarkastuksia varten. Lisäksi toimijoiden velvoitetta ilmoittaa ennakolta erien saapumisesta valvontaviranomaisille jätettiin usein noudattamatta. Komission yksiköt toteuttivat useita toimia näiden puutteiden korjaamiseksi. Ensinnäkin sovittiin uusista jäsenvaltioiden välisen yhteistyön menettelyistä jatkokuljetustapauksissa. Toiseksi, toimijoiden ja valvontaviranomaisen täyttämän yhteisen tuloasiakirjan (CED) mallia parannettiin jatkokuljetusta koskevien määräysten osalta. Kolmanneksi, komissio julkaisi vuonna 2014 komission yksiköiden valmisteluasiakirjan asetuksen (EY) N:o 669/2009 noudattamisen valvonnasta, jossa suositetaan, että tulliviranomaiset voivat luovuttaa asianomaisten hyödykkeiden lähetykset vapaaseen liikkeeseen vasta, kun tarkastuksin on vahvistettu, että yhteiset tuloasiakirjat on täytetty asianmukaisesti. Lisäksi komissio hyväksyi täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 884/2014, jolla asetetaan erityisehtoja tiettyjen elintarvikkeiden tuonnille erityisesti aflatoksiinipitoisuusriskin vuoksi. 2.5 KASVIEN TERVEYS 2.5.1 Haitallisten tuhoeläinten ja tautien valvonta Kasvien terveyttä koskevilla EU:n säännöillä pyritään suojelemaan viljelykasveja, hedelmiä, vihanneksia, kukkia, koristekasveja ja metsiä haitallisilta tuhoeläimiltä ja taudeilta (haitallisilta organismeilta) estämällä niiden kulkeutuminen EU:hun tai niiden leviäminen EU:ssa. Tämä on erityisen tärkeää siksi, että tällaisten tuotteiden kauppa on maailmanlaajuista. Tarkastaakseen, että EU:n sääntöjä noudatetaan, komission yksiköt toteuttivat lukuisia erilaisia tarkastus- ja analyysitoimia kasvien terveyden alalla. Haitallisten organismien esiintymisestä tuoduissa kasveissa ja muissa tuotteissa ilmoittavasta EUROPHYT-pysäyttämisjärjestelmästä peräisin olevien tietojen sekä uuden kuukausittaisen hälytysluettelon perusteella tarkastukset keskitettiin niihin EU:n ulkopuolisiin maihin, joista oli pysäytetty suuri määrä haitallisia organismeja sisältäviä tuontilähetyksiä. Näitä tietoja myös analysoitiin tarkasti komission ja jäsenvaltioiden muodostamassa työryhmässä, joka opasti komissiota tiettyjen toimien ja toimintojen, kuten tarkastusten, asianomaisten maiden kanssa käydyn vuoropuhelun tai valikoivien tuontikieltojen, toteuttamisessa. Näiden toimien tuloksena vuosittaisten pysäytysten määrä on vähentynyt ensimmäisen hälytysluettelon (marraskuu 2014) 2 310 pysäytyksestä 1 733 pysäytykseen 1. joulukuuta 2016, mutta lisätyötä tarvitaan pysäytysten ja siten kasvien terveyteen kohdistuvien mahdollisten riskien vähentämiseksi edelleen. Yleisesti ottaen on jatkuvasti tarpeen kehittää riskitekijöiden tunnistamista ja arviointia ja jäsenvaltioiden toimien kohdentamista erityisesti, kun otetaan huomioon uudet taudinpurkaukset ja tuhoeläinten ja tautien leviäminen EU:ssa sekä uudet tiedot eri isäntäeliöistä ja tartunnanlevittäjistä. Haitallisten organismien jäsenvaltioissa tapahtuvan hävittämisen yhteydessä jäsenvaltioita varten kehitettiin EUROPHYT-järjestelmään uusi moduuli, jonka avulla voidaan ilmoittaa EU:n alueella havaittavista taudinpurkauksista. Tällä on tarkoitus tehostaa keskeisten tietojen nopeaa jakamista ja analysointia taudinpurkausten nopeamman ja tehokkaamman käsittelyn helpottamiseksi. Mäntyankeroista, joka on yksi haitallisimmista tuhoeläimistä, varten perustettiin työryhmä, joka koostuu jäsenvaltioiden kansallisista asiantuntijoista ja komission valvontayksiköiden henkilöstöstä ja avustaa tämän tuhoeläimen torjuntastrategian laatimisessa siitä kärsivissä kahdessa jäsenvaltiossa. Työryhmän tarkoituksena oli tehdä vertaisarviointi käytössä olevista torjuntastrategioista ja valvoa niiden toimintasuunnitelmien täytäntöönpanoa, joilla mäntyankeroistilanne oli tarkoitus pitää hallinnassa. Useiden kokousten ja asianomaisiin maihin tehtyjen vierailujen perusteella julkaistiin yleisraportti. Raportin suositukset on jo pitkälti pantu täytäntöön. Toinen erittäin haitallinen tuhoeläin on Xylella fastidiosa. Se on hajottava bakteeri, joka on vahingoittanut vakavasti oliivipuita, joiden osalta taudinpurkauksia eri jäsenvaltioissa on seurattu tiiviisti varsinkin tiheillä tarkastuksilla sen jälkeen, kun tauti ensimmäisen kerran havaittiin Italiassa vuoden 2013 lopussa. Tarkastustulokset ja komission yksiköiden seurantatoimet ovat edistäneet huomattavasti valvonnan parantamista niissä maissa, joissa tautitapauksia on esiintynyt. Komissio lähetti heinäkuussa 2017 perustellun lausunnon Italialle, jonka viranomaiset eivät ole pystyneet estämään haitallisen Xylella fastidiosa organismin leviämistä. 2.6 TORJUNTA-AINEET 2.6.1 Kasvinsuojeluaineiden kaupan pitämisen ja käytön valvonta Kasvinsuojeluaineita käytetään lähinnä maatalousalalla, mutta myös metsätaloudessa, puutarhaviljelyssä, virkistysalueilla ja kotipuutarhoissa. EU:ssa sovelletaan tiukkoja sääntöjä kasvinsuojeluaineiden kaupan pitämiseen ja käyttöön. Sen tarkastamiseksi, toimivatko jäsenvaltioiden valvontajärjestelmät tehokkaasti, suoritettiin vuosina 2012–2016 kaksi laajaa tarkastusten sarjaa, jotka kattoivat kasvinsuojeluaineiden kaupan pitämisen ja käytön . Kasvinsuojeluaineiden kaupan pitämisen osalta komission yksiköiden tarkastuksissa havaittiin, että kasvinsuojeluaineiden maahantuojiin, valmistajiin ja uudelleenpakkaajiin liittyviä riskejä ei ollut otettu riittävästi huomioon jäsenvaltioiden valvonnan suunnittelussa. Sen vuoksi näihin toimijoihin kohdistuvien tarkastusten tiheys ja laajuus oli yleensä riittämätöntä. Näiden erikoistuneiden toimijoiden valvontaa heikensivät myös tarkastajille tarjottavan erityiskoulutuksen puute ja valvontasuunnitelmien puutteellinen muotoilu ja analyysi. Useimmat jäsenvaltiot eivät valvo muissa jäsenvaltioissa tai EU:n ulkopuolisissa maissa käytettäväksi tarkoitettuja kasvinsuojeluaineita. Tätä huomattavaa valvontajärjestelmien heikkoutta voidaan helposti käyttää hyväksi niin, että markkinoille saatetaan vaatimustenvastaisia tuotteita. Kasvinsuojeluaineiden kaupan pitämisen valvonnassa olevien heikkouksien seurauksena tarkastuksissa todettiin, ettei ole riittävää varmuutta siitä, että väärennetyt ja laittomat torjunta-aineet havaitaan.

Tästä huolimatta yhä kehittyneemmällä käyttäjiä koskevan virallisen valvonnan järjestelmällä sekä torjunta-aineiden kestävän käytön alalla saavutetulla edistyksellä pyritään antamaan kuluttajille varmuus kasvinsuojeluaineiden jatkuvasti vastuullisemmasta käytöstä. Auttaakseen jäsenvaltioita puuttumaan järjestelmän heikkouksiin komissio perusti kaksi työryhmää. Kasvinsuojeluaineiden formulaatin määritystä käsittelevä työryhmä laatii viiteasiakirjoja, joilla annetaan jäsenvaltioille ohjeita käytettävistä analyysimenetelmistä ja analyysitulosten tukinnasta tällä monitahoisella alalla. Kasvinsuojeluaineita koskevien sääntöjen noudattamisen valvontaa käsitelevä työryhmä on laatinut mallin kasvinsuojeluaineiden kaupan pitämistä ja käyttöä koskevan valvonnan yhdenmukaistettua raportointia varten. Se järjestää myös tarvittaessa seminaareja muista kasvinsuojeluaineiden valvontaan liittyvistä erityisistä kysymyksistä. 2.6.2 Kasvinsuojeluaineiden lupamenettelyt Kun aktiivinen aine on hyväksytty EU:n tasolla, jäsenvaltio voi myöntää yksittäiselle kasvinsuojeluaineelle luvan vasta tehtyään yksityiskohtaisen arvioinnin, joka kattaa useita eri aloja, kuten käyttäjän altistumisen, toksikologian, käyttäytymisen ympäristössä, ekotoksikologian ja tehokkuuden. Tämän prosessin optimoimiseksi asetuksella (EY) N:o 1107/2009 on perustettu vyöhykkeisiin perustuva lupajärjestelmä. Komission jäsenvaltioissa suorittamien tarkastusten sarjassa, joka aloitettiin vuonna 2016 näiden lupajärjestelmien arvioimiseksi, havaittiin, että useimmat jäsenvaltiot jättävät noudattamatta lähes kaikkia lainsäädännössä asetettuja määräaikoja. Yksi syy tähän on se, että jäsenvaltiot eivät hyödynnä riittävästi mahdollisuuksia käyttää muiden jäsenvaltioiden tekemää arviointityötä, joka muodostaa EU:n vyöhykkeisiin perustuvan lupajärjestelmän perustan. Nämä viivästykset hakemusten käsittelyssä saattavat vesittää EU:n lainsäädännön tarkoituksen, joka on varmistaa terveyden ja ympäristön suojelun korkea taso. Komission tarkastuksissa tunnistettiin myös hyviä käytäntöjä, jotka voivat auttaa jäsenvaltioita parantamaan lupajärjestelmiään. 2.6.3 Torjunta-aineiden kestävän käytön valvonta Torjunta-aineiden kestävästä käytöstä annetun direktiivin tavoitteena on vähentää torjunta-aineiden käytöstä ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvia riskejä ja vaikutuksia ja edistää integroidun torjunnan ja vaihtoehtoisten lähestymistapojen käyttöä. Tarkastaakseen, oliko tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet toteutettu, komissio suoritti vuonna 2016 kattavan kyselytutkimuksen kaikissa jäsenvaltioissa, ja tämän jälkeen kuuteen jäsenvaltioon tehtiin joukko tiedonhankintamatkoja vuonna 2017. Kyselytutkimus ja jäsenvaltioiden kansallisten toimintasuunnitelmien analyysi osoittavat, että direktiivin täytäntöönpano on vaihtelevaa, sillä jotkin jäsenvaltiot ovat olleet aktiivisempia kuin muut. Yhtäältä kaikissa EU:n jäsenvaltioissa on perustettu koulutus- ja sertifiointijärjestelmiä alan ammattilaisille, ja tähän mennessä lähes neljä miljoonaa viljelijää on koulutettu käyttämään torjunta-aineita turvallisesti. Lisäksi 900 000 levityslaitetta on testattu tarkan ja turvallisen levittämisen suhteen. Jäsenvaltiot ovat toteuttaneet merkittäviä toimia käyttäjäkoulutusohjelmien perustamiseksi, ja lentolevityksen avulla levitettävillä torjunta-aineilla käsitelty kokonaisala on pienentynyt huomattavasti, koska lentolevitys on nyt sallittu vain hyvin rajallisissa olosuhteissa. Toisaalta, vaikka integroitu torjunta on yksi direktiivin kulmakivistä, sitä käytetään edelleen liian vähän siitä huolimatta, että EU:n hyväksymien vähäriskisten / muiden kuin kemiallisten torjunta-aineiden lukumäärä on kaksinkertaistunut vuodesta 2009. Jäsenvaltiot eivät tarkasta järjestelmällisesti integroidun torjunnan periaatteiden noudattamista yksittäisten viljelijöiden tasolla. Jäsenvaltiot eivät myöskään olleet vielä vahvistaneet selkeitä kriteereitä sen varmistamiseksi, että kaikki ammattimaiset käyttäjät noudattavat integroidun torjunnan yleisiä periaatteita. Jäsenvaltioiden parhaillaan suorittama kansallisten toimintasuunnitelmien tarkistus tarjoaa mahdollisuuden puuttua komission raportissa tunnistettuihin puutteisiin, muun muassa tarpeeseen asettaa tarkempia ja mitattavissa olevia tavoitteita, jotta riskien vähentämisessä saavutettu edistys voidaan osoittaa kansalaisille. Kuuden jäsenvaltioihin vuonna 2017 tehdyn tiedonhankintamatkan perusteella komissio on laatinut kattavan työohjelman, jossa on tarkoitus vierailla jäsenvaltioissa ja arvioida päivitetyt kansalliset toimintasuunnitelmat sekä järjestää koulutustilaisuuksia täytäntöönpanon parantamiseksi jäsenvaltioiden tasolla. 2.7 ELÄINTEN TERVEYS EU:n eläinten terveyttä koskevan strategian tavoitteena on luoda vahva valvontakehys, jossa keskitytään ennaltaehkäiseviin toimenpiteisiin, tautien seurantaan, viralliseen valvontaan ja tutkimukseen, koska ennaltaehkäisy on parempi kuin hoito. Tällä tavoin voidaan vähentää mahdollisesti tuhoisien eläintautien esiintyvyyttä ja minimoida taudinpurkausten vaikutukset. Tarkastaakseen jäsenvaltioiden valmiusasteen reagoida eläintauteihin komission yksiköt suorittivat tarkastuksia useilla aloilla, joista kahta esitellään jäljempänä. 2.7.1 Jäsenvaltioiden valmiussuunnittelu eläintauteihin reagoimiseksi Komission yksiköt tarkastivat eläintauteja koskevat valmiussuunnitelmat vuosina 2014–2016. Tarkastusten edetessä ja vertailtaessa tuloksia aiempiin tarkastuksiin parannusta tapahtui muun muassa eläinten pitopaikkojen rekisteröinnin, diagnosointivalmiuksien, resurssien jakamisen ja vastuunjaon selkeyden kaltaisilla aloilla. Jäsenvaltioiden kirjallisten suunnitelmien ja ohjeiden laatu ja kattavuus kehittyivät myönteisesti. Myös hankintamenettelyt ja henkilöstön käytännöllinen koulutus parantuivat. Tarkastuksissa paljastui merkittäviä yleisiä heikkouksia hätärokotusten ja tilojen eläinten nopeaa joukkolopetusta koskevan valmiustason osalta. Niissä tuli myös esiin huomattavia eroja valmiuksissa havaita tauteja varhaisessa vaiheessa ja reagoida laajamittaisiin taudinpurkauksiin. Kerättyjä tietoja hyödyntäen komission yksiköt järjestivät tänä aikana erilaisia asiaan liittyviä toimia, kuten asiantuntijoiden kokouksia, vierailuja kansallisten viranomaisten luona sekä sarjan käytännön koulutustilaisuuksia, joihin kutsuttiin useiden jäsenvaltioiden ja naapurimaiden virkamiehiä ja jotka mahdollistivat tehokkaamman viestinnän ja kokemusten vaihdon kansallisten yksiköiden välillä. Merkittäviä sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia aiheuttavat eläintaudit kulkeutuivat EU:hun vuonna 2014 (afrikkalainen sikarutto) ja vuonna 2015 (Lumpy skin tauti), ja ne levisivät useisiin maihin. Edellä mainituissa tarkastuksissa havaitut valmiussuunnittelun heikkoudet kävivät ilmi viranomaisten yrittäessä torjua näitä kahta tautia. Vuodesta 2014 lähtien komission yksiköt tarkastivat taudeista kärsiviä maita keskittyen tautien leviämisen estämiseksi ja niiden hävittämiseksi sovellettuihin valvontatoimiin sekä muita vaarassa olevia maita auttaakseen niitä parantamaan valmiustasoaan. Tarkastuksissa havaittiin erityisiä täytäntöönpanoon liittyviä heikkouksia, ja ne edistivät osaltaan valvonta- ja hävittämistoimenpiteiden johdonmukaista täytäntöönpanoa unionissa. Komission yksiköt antoivat myös suoraa teknistä ja taloudellista tukea jäsenvaltioille asiantuntijoiden muodostamien kriisiryhmien matkoilla sekä valmiustasoa, valvontaa ja reagointia parantavilla tukitoimenpiteillä ja perustivat Lumpy skin taudin hätärokotepankin varmistaakseen tehokkaat ensitoimet taudinpurkausten sattuessa. Tarkastusten tulokset ja niistä saadut opetukset jaettiin naapurimaiden virkamiesten kanssa teknisissä kokouksissa sekä täyden avoimuuden osoittamiseksi että tietämyksen ja kokemusten jakamiseksi, koska on unionin edun mukaista pienentää tautien kulkeutumisriskiä EU:n ulkopuolisista naapurimaista. 2.7.2 Kalanviljelyn virallinen valvonta

Vesiviljely on kasvava ala kaikkialla maailmassa ja tärkeä talouden ala myös EU:ssa, jossa se työllistää noin 85 000 henkilöä. EU on yksi maailman kymmenestä suurimmasta vesiviljelytuottajasta. Yleiskuvan saamiseksi siitä, miten kansalliset virallisen valvonnan järjestelmät noudattavat vesiviljelyä koskevaa EU:n lainsäädäntöä sekä eläinten terveyttä koskevia vaatimuksia, syyskuun 2014 ja marraskuun 2015 välillä tehtiin sarja tiedonhankintamatkoja seitsemään jäsenvaltioon ja Norjaan. Matkoista laaditussa yleisraportissa pääteltiin, että vesiviljelylaitosten virallista valvontaa toteutetaan ja se tukee koko sektorin kehitystä. Keskeisillä aloilla havaittiin useita erityisesti heikkoihin rekisteröintimenettelyin liittyviä ongelmia, jotka haittasivat toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuuksia saada selkeä yleiskuva alan terveystilanteesta ja toimijoiden mahdollisuuksia todentaa luotettavasti lähettävien ja vastaanottavien vesiviljelylaitosten terveystilanne. Toimivaltaisten viranomaisten asiantuntemuksessa olevat erot vaikuttivat niiden kykyyn havaita terveysongelmat virallisen valvonnan yhteydessä. Lisäksi passiivisen valvonnan tietojen avulla tapahtuvan kalojen tautien varhaisen havaitsemisen tehokkuutta heikentää se, että käsitteen ”kalojen kuolevuuden merkittävä lisääntyminen” suhteen ei ole olemassa yhteistä lähestymistapaa. Samoin todettiin, että eläinlääkkeiden rajallinen saatavuus on johtanut tiettyjen tautien optimaalista heikompaan hoitoon ja saattaa pahentaa mikrobilääkeresistenssiä. Torjuakseen mikrobilääkeresistenssin yleistä lisääntymistä ja muun muassa rajoittaakseen mikrobilääkkeiden epäasianmukaista käyttöä eläimillä komissio aloitti kattavan ohjelman mikrobilääkeresistenssiä koskevien EU:n toimien puitteissa. Osana toimia, joilla puututaan useimpiin tässä raportissa esiin tuotuihin ongelmiin, komission yksiköt aikovat kaikkia asianosaisia (kuten jäsenvaltioiden toimivaltaisia viranomaisia, sidosryhmiä ja EU:n ulkopuolisia maita) kuultuaan antaa uuden eläinterveyssäännöstön puitteissa useita delegoituja ja täytäntöönpanosäädöksiä huhtikuuhun 2019 mennessä. Näillä säädöksillä on tarkoitus tarvittaessa yksinkertaistaa ja selventää siirtoihin ja tautien torjuntaan liittyviä vaatimuksia sekä vähentää muun muassa rekisteröinnin ja hyväksymisen aiheuttamaa hallinnollista rasitusta. 2.8 ELÄINTEN HYVINVOINTI Eläinten hyvinvoinnin alalla komission yksiköt suorittivat useita tarkastustoimia ja tiedonhankintamatkoja, jotka koskivat kahta keskeistä aihetta. 2.8.1 Eläinten hyvinvointi kuljetusten aikana Komission yksiköiden tarkastuksissa on toistuvasti havaittu ongelmia asetuksen (EY) N:o 1/2005 täytäntöönpanossa. Komissio on keskittynyt laatimaan hyviä käytäntöjä koskevia ohjeita ja parantamaan jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä voimassa olevien sääntöjen täytäntöönpanon yhdenmukaistamiseksi. Tätä silmälläpitäen komission yksiköt käynnistivät kolmevuotisen pilottihankkeen, jolla pyritään parantamaan eläinten hyvinvointia kuljetusten aikana laatimalla ja levittämällä hyviä käytäntöjä koskevia ohjeita viidestä tärkeimmästä eläinlajista (naudat, hevoset, siat, siipikarja ja lampaat), joita kuljetetaan EU:n sisällä ja EU:n ulkopuolisiin maihin teurastettavaksi, lihotettavaksi ja kasvatettavaksi. Hyviä käytäntöjä koskevien ohjeiden lopullinen versio on jo saatavilla, ja sitä on jaettu eurooppalaisille sidosryhmille kattavalla levityskampanjalla, johon sisältyy muun muassa asiaa koskeva verkkosivusto, kokouksia, kiertue ja julkaisuja. Kampanja jatkuu vuoden 2018 puoliväliin. Jäsenvaltioiden on toimitettava komission yksiköille tietoja asetuksen (EY) N:o 1/2005 nojalla suorittamistaan tarkastuksista. Komission yksiköt järjestivät kansallisten asiantuntijaryhmien vierailuja jäsenvaltioihin, joissa sovelletaan karjankuljetusajoneuvojen tarkastuksia koskevia hyviä käytäntöjä, tietotaidon vaihdon helpottamiseksi. Tämän tuloksena kansalliset viranomaiset sitoutuivat laatimaan vastaavia hyviä käytäntöjä. Niitä olivat muun muassa tarkastusten parempi priorisointi, rikkomusten luokittelu yhdenmukaisten täytäntöönpanotoimien varmistamiseksi ja eläinkuljettajille annettavan käytännön koulutuksen lisääminen. Lisäksi komission yksiköt jatkoivat jäsenvaltioiden eläinten suojelusta kuljetusten aikana vastaavien kansallisten yhteyspisteiden yhteistyön helpottamista kokousten avulla. Näissä kokouksissa ja tutustumiskäynneillä havaittuja yhteisiä kysymyksiä annettiin myös näiden kansallisten asiantuntijoiden ryhmien käsiteltäviksi, ja ne laativat ja hyväksyivät ”verkostoasiakirjoja”, joissa annetaan ohjeita vaatimusten täytäntöönpanosta käytännössä ja määritetään valvonnan hyviä käytäntöjä. 2.8.2 Eläinten suojelu lopetuksen yhteydessä Komission yksiköt suorittivat aineistoanalyysin, vuonna 2013 toteutetun pilottitarkastuksen sekä tarkastussarjan, joissa tarkasteltiin jäsenvaltioiden toimia eläinten suojelusta lopetuksen yhteydessä annetun asetuksen (EY) N:o 1099/2009 täytäntöön panemiseksi. Tämä tarkastussarja kattoi myös kuljetukseen soveltumattomien eläinten teurastamoihin kuljetuksen estämisen sekä broilerin hyvinvointia tiloilla koskevien indikaattorien käytön. Tarkastussarjan perusteella laadittiin kolme yleisraporttia, yksi kustakin osiosta (eläinten hyvinvointi teurastushetkellä, eläinten hyvinvointi kuljetuksen aikana ja lihantuotantoa varten pidettävien kanojen hyvinvointi), joissa kuvailtiin hyviä käytäntöjä ja yleisiä sääntöjen noudattamatta jättämisiä. Komissio järjesti myös kaksi ”Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi” ohjelmaan liittyvää erityistapahtumaa: yksi koski eläinten suojelua lopetuksen yhteydessä ja toinen indikaattorien seurantaa teurastamoissa broilerien hyvinvoinnin parantamiseksi tiloilla. 2.9 MIKROBILÄÄKERESISTENSSI Euroopan komission vuonna 2011 julkaiseman mikrobilääkeresistenssin aiheuttamien kasvavien uhkien torjumista koskevan toimintasuunnitelman yhteydessä komissio suoritti tarkastuksia mikrobilääkeresistenssin pakollisen seurannan ja raportoinnin noudattamisesta eläimissä ja elintarvikkeissa. Se keräsi myös tietoja toimista, joilla kannustetaan antibioottien maltillista käyttöä eläimillä. EU:n mikrobilääkeresistenssin seurantaa ja raportointia koskevat vaatimukset on vahvistettu komission täytäntöönpanopäätöksessä 2013/652/EU. Tarkastussarjassa havaittiin, että jäsenvaltiot olivat parantaneet merkittävästi useimpien sovellettavien näytteenotto- ja testausvaatimusten suunnittelua ja täytäntöönpanoa. Tarkastuksia koskevassa yleisraportissa huomautettiin joistakin osa-alueista, joilla oli parantamisen varaa tietojen keräämisen ja kansallisten laboratorioiden verkostojen suhteen sekä tietojen ilmoittamisessa Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle. Raportissa tuotiin myös esiin sellaisia hyviä käytäntöjä, jotka ylittävät sen, mitä lainsäädännössä edellytetään Tietoja mikrobilääkkeiden maltillisesta käytöstä kerättiin useilla tietojenhankintamatkoilla. Niillä havaittiin, että lähes kaikissa maissa oli käytössä useita maltillista käyttöä koskevia toimia. Niitä ovat muun muassa mikrobilääkkeiden vähentämiselle asetetut tavoitteet ja kriittisen tärkeiden mikrobilääkkeiden käyttökiellot tietyillä eläinlajeilla. Toteutettujen toimien yhdistetty vaikutus voi johtaa mikrobilääkkeiden käytön huomattavaan vähenemiseen. Väheneminen voi olla yli 50 prosenttia, vaikka kansalliset strategiat ovat varhaisessa vaiheessa ja niihin liittyvät toimet ovat luonteeltaan vapaaehtoisia. Tätä koskevassa yleisraportissa korostetaan mikrobilääkkeiden käytön vähenemisen ja mikrobilääkeresistenssin vähenemisen mahdollista yhteyttä. Näiden tarkastusten ja tiedonhankintamatkojen yhteydessä tunnistettuja parannusmahdollisuuksia ja hyviä käytäntöjä käytettiin kattavan ”Eurooppalainen yhteinen terveys – toimintasuunnitelma mikrobilääkeresistenssin torjumiseksi” suunnitelman kehittämisessä. 2.10 LUONNONMUKAINEN TUOTANTO