EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 1.10.2015 COM(2015) 480 final KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 (LIS-asetus) soveltamisesta



KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 (LIS-asetus) soveltamisesta 1.Johdanto Laiton, ilmoittamaton ja sääntelemätön kalastus (LIS-kalastus) köyhdyttää kalakantoja, tuhoaa merten elinympäristöjä, heikentää elintarviketurvaa, vääristää kilpailua, asettaa rehelliset kalastajat epäsuotuisaan asemaan ja heikentää rannikkoyhteisöjä erityisesti kehitysmaissa. LIS-kalastus muodostaa vakavan uhan kalakannoille ja voi romahduttaa kalastusalan. LIS-kalastuksen arvioitu kokonaisarvo on vähintään 10 miljardia euroa vuodessa. Vuosittain pyydetään laittomasti 11–26 miljoonaa tonnia kalaa, mikä vastaa vähintään 15:ttä prosenttia maailman kokonaissaaliista. LIS-kalastuksesta seuraa huomattava luonnonvarojen, tulojen, ravinnonlähteiden ja toimeentulomahdollisuuksien menetys sekä vakavia haasteita ihmisoikeuksien ja ihmisten turvallisuuden, merellisen turvallisuuden sekä talouden ja kaupan alalla niin merellä kuin maalla. Koska muutamat valtiot eivät noudata kansainvälisen oikeuden mukaisia lippuvaltiovelvoitteitaan, kansainvälinen yhteisö on ryhtynyt etsimään innovatiivisia tapoja torjua LIS-kalastusta. YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) vuonna 1995 hyväksymä vastuullista kalastusta koskeva säännöstö ja vuonna 2001 hyväksymä kansainvälinen toimintasuunnitelma laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemiseksi, vastustamiseksi ja poistamiseksi (IPOA) merkitsivät uudenlaista kansainvälistä sitoutumista meriluonnonvarojen kestävään hoitoon. Nämä kansainvälisen kalastusoikeuden asiakirjat, jotka eivät ole sitovia, erityisesti vuonna 1982 tehty YK:n merioikeusyleissopimus (UNCLOS) ja vuonna 1995 tehty YK:n kalakantasopimus (UNFSA), antavat kehyksen ja välineet LIS-kalastuksen torjumiseksi. Kyseisissä asiakirjoissa määrätään, että kaikki valtiot ovat velvollisia toteuttamaan asianmukaisia toimenpiteitä meriluonnonvarojen kestävän hoidon varmistamiseksi ja tekemään yhteistyötä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Lisäksi FAO hyväksyi vuonna 2009 sopimuksen laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja lopettamiseksi toteutettavista satamavaltion toimenpiteistä (PSMA). Kyseisen sopimuksen tavoitteena on toteuttaa yhdenmukaistettuja toimenpiteitä, jotta voidaan tehostaa monenvälistä yhteistyötä LIS-kalastuksen torjumiseksi ja sen estämiseksi, että LIS-kalastustuotteita pääsee markkinoille. Myös alueelliset kalastuksenhoitojärjestöt ovat toteuttaneet toimenpiteitä LIS-kalastuksen torjumiseksi. Näitä ovat esimerkiksi saaliiden dokumentointijärjestelyt, lippuvaltiovelvoitteiden tiukentaminen ja LIS-alusluettelot. Yhdistyneet Kansakunnat on myös tunnustanut LIS-kalastuksen torjumisen merkityksen. Se on sisällyttänyt LIS-kalastuksen torjumisen osaksi kestävän kehityksen tavoitteitaan ja yhdeksi niistä seikoista, joihin on puututtava merten ja meriluonnonvarojen säilyttämiseksi ja niiden kestävän käytön edistämiseksi. Euroopan unioni (EU) on UNCLOS-, UNFSA- ja PSMA-sopimusten sopimuspuoli sekä jäsen tai yhteistyötä tekevä ulkojäsen kuudessa tonnikalan alueellisessa kalastuksenhoitojärjestössä ja 11 muussa alueellisessa kalastuksenhoitojärjestössä. Koska LIS-kalastus on laaja ja kiireellinen ongelma, EU on päättänyt tehostaa toimiaan ja toteuttaa lisätoimenpiteitä, jotka perustuvat voimassa olevaan kansainväliseen kehykseen. Neuvosto antoi vuonna 2008 asetuksen (EY) N:o 1005/2008, jolla perustetaan yhteisön järjestelmä LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi (LIS-asetus). LIS-asetus tuli voimaan 1. tammikuuta 2010. Vuonna 2009 komissio hyväksyi LIS-asetuksen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. LIS-asetuksen perusteella jokaisella maalla – olipa kyse jäsenvaltiosta tai kolmannesta maasta – on velvollisuus täyttää kansainväliset velvoitteensa lippu-, satama-, rannikko- tai markkinavaltiona. Tätä läpinäkyvää ja syrjimätöntä säädöstä sovelletaan kaikkiin aluksiin, jotka osallistuvat EU:n markkinoille tarkoitettujen kalavarojen kaupalliseen hyödyntämiseen, ja kaikkiin EU:n kansalaisiin, jotka osallistuvat kalastustoimintaan minkä tahansa lipun alla. Tarkoituksena on LIS-kalastustuotteilla käytävän kaupan ja tällaisten tuotteiden EU:hun suuntautuvan tuonnin ehkäiseminen, estäminen ja poistaminen. Tavoitteiden saavuttamiseksi EU on ottanut käyttöön useita välineitä, jotka parantavat jäljitettävyyttä sekä helpottavat yhteydenpitoa ja yhteistyötä EU:n, jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden sekä alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen välillä. Näitä välineitä ovat EU:n saaliiden dokumentointijärjestelyt, jäsenvaltioiden keskinäisen avunannon järjestelmä, yhteistyö kolmansien maiden kanssa sekä LIS-alusten luettelo. Torjumalla LIS-kalastusta sekä EU:n sisällä että sen ulkopuolella EU suojelee ihmisten toimeentulon kannalta välttämättömiä resursseja, edistää laillisen kalastuksen kehittämistä ja luo tasavertaisemmat toimintaedellytykset. EU pyrkii parantamaan kalastuksenhoitostandardeja sekä kolmansissa maissa että jäsenvaltioissa. LIS-kalastuksen vastaisten toimiensa lisäksi EU on laatinut ja ottanut käyttöön poliittisia toimenpiteitä myös puun sekä luonnonvaraisten eläinten ja kasvien kaltaisten luonnonvarojen kestävän hoidon osalta. LIS-asetuksen 55 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on raportoitava komissiolle kyseisen asetuksen soveltamisesta. Jäsenvaltioiden kertomusten ja omien havaintojensa perusteella komissio antaa kertomuksensa neuvostolle ja Euroopan parlamentille. Nyt kun LIS-asetuksen voimaantulosta on viisi vuotta, on saavutettu monia konkreettisia tuloksia. Tässä tiedonannossa esitellään lyhyesti LIS-asetuksen tärkeimmät saavutukset. Yksityiskohtaisia tilastotietoja LIS-asetuksen täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa, kun on kyse saaliin purkamista ja jälleenlaivausta koskevista tarkastuksista ja tarkistuksista, saalistodistuksia koskevista tiedoista, tuonnista, viennistä ja jälleenviennistä, tietotekniikkajärjestelmien käytöstä, seuraamusten soveltamisesta, yhteistyöstä sekä koulutus- ja tiedotustoimista, on selvityksessä, joka koskee LIS-asetuksen soveltamisen ja täytäntöönpanon tilaa. 2.LIS-asetuksen tärkeimmät saavutukset LIS-kalastuksen torjunta on ollut viime vuosina yksi EU:n poliittisista prioriteeteista. EU torjuu LIS-kalastusta neljällä toisiinsa liittyvällä avainalalla, jotka ovat yhteistyö jäsenvaltioiden kanssa, yhteistyö kolmansien maiden kanssa, oletettujen LIS-alusten tutkinta sekä yhteistyö kansainvälisellä tasolla ja sidosryhmätasolla. Kaikilla näillä avainaloilla EU on pyrkinyt rakenneuudistusten avulla luomaan myönteisen muutosilmapiirin, jossa äärimmäisenä keinona käytetään valtion, yrityksen tai yksityishenkilön toteamista yhteistyöhön osallistumattomaksi. 2.1. YHTEISTYÖ JÄSENVALTIOIDEN KANSSA

Jäsenvaltiot ja niiden lippuvaltiovelvollisuudet Samaan aikaan LIS-asetuksen kanssa tuli voimaan kaksi muuta tärkeää EU:n säädöstä: kalastuspolitiikan valvonta-asetus ja kalastuslupa-asetus. Ne ovat uudistaneet merkittävällä tavalla EU:n valvontajärjestelmää, jolla taataan, että EU:n aluksia – toimivatpa ne EU:n vesillä tai kolmansien maiden vesillä – kohdellaan syrjimättömästi. Komissio pyrkii voimakkaasti panemaan täytäntöön kaikki kolme asetusta sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot täyttävät lippuvaltiovelvollisuutensa, mitä odotetaan myös kolmansilta mailta. Jäsenvaltiot ja niiden satamavaltiovelvollisuudet LIS-asetus tarjoaa EU:n jäsenvaltioille vankan kehyksen, jonka perusteella ne voivat panna täytäntöön satamavaltiotoimenpiteitä ja pienentää siten sitä todennäköisyyttä, että LIS-kalastustuotteita puretaan suoraan EU:n alueelle. LIS-asetuksen mukaan kolmansien maiden alukset saavat käyttää ainoastaan nimettyjä satamia, ja tällaiseen käyttöön sovelletaan tiukkoja ehtoja. Vuosina 2012 ja 2013 EU:n jäsenvaltiot tarkastivat satamissaan lähes 1 500 kalastusalusta. Tarkastuksissa havaittiin rikkomisia, jotka liittyivät muun muassa virheisiin purkamisilmoituksissa, väärien lokikirjatietojen antamiseen sekä satamavaltion toimenpiteiden laiminlyöntiin, mukaan lukien saapumisilmoituksen laiminlyönti tai purkaminen ilman tarkastajan läsnäoloa. Tiukat tarkastukset, joita sovelletaan kolmansien maiden alusten purkamis- ja jälleenlaivaustoimiin EU:n satamissa, ovat tuottaneet tuloksia. Esimerkiksi Las Palmasin satamassa Espanjan viranomaiset valvovat tiukasti Länsi-Afrikan suuren riskin kalastusmuodoista peräisin olevia kalastustuotteita, minkä ansiosta LIS-kalastustuotteiden purkaminen on vähentynyt huomattavasti. Jäsenvaltiot ja niiden markkinavaltiovelvollisuudet LIS-asetus tarjoaa jäsenvaltioille välineitä EU:hun suuntautuvan tuonnin valvomiseksi. Jäsenvaltiot voivat seurata EU:n vesien ulkopuolisten kalastustuotteiden kauppavirtoja EU:hun. Käyttämällä ja jakamalla saalistodistusten tietoja ja kauppatietoja jäsenvaltioiden viranomaiset ovat parantaneet tuontivalvontaa. Nämä tiedot luovat vankan perustan toimivalle riskianalyysille, jonka avulla viranomaiset voivat arvioida esimerkiksi sitä, onko tietty tuontitapa järkevä kalatalouden kannalta. Toimivalla riskianalyysillä on suurta merkitystä, kun otetaan huomioon kalastuksen tuonnin laajuus: vuosina 2010–2013 jäsenvaltiot vastaanottivat yli 810 000 saalistodistusta ja 108 000 jalostusilmoitusta sekä lähettivät yli 6 400 tarkistuspyyntöä. LIS-asetuksen säännösten mukaan tuonti voidaan evätä, jos jäsenvaltioiden tekemissä tarkistuksissa havaitaan, että lähetys on peräisin LIS-kalastustoiminnasta. Vuodesta 2010 lähtien jäsenvaltiot ovat evänneet yli 200 lähetyksen tuonnin. Epäämisen syitä ovat muun muassa väärät, ei-validit, virheelliset tai puutteelliset saalistodistukset, valtion tai alueellisten kalastusjärjestöjen määräämien säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden, mukaan lukien saaliskiintiöt, rikkominen, laiton jälleenlaivaus merellä, sellaisen kalastusaluksen saalis, joka ei sisälly luetteloon aluksista, joilla on lupa toimia asianomaisen alueellisen kalastusjärjestön alueella taikka puutteellinen yhteistyö tai riittämättömät toimet lippuvaltiossa, joka vastaa saaliin sertifioinnista. Toimivan valvonnan varmistamiseksi rajavalvontaviranomaisten välistä yhteistyötä on parannettu jäsenvaltioissa. Rajavalvontaviranomaisia ovat tulli-, terveys- ja kalastusviranomaiset, joiden on välttämätöntä tehdä yhteistyötä EU:n markkinoiden suojelemiseksi LIS-kalastustuotteilta. Jäsenvaltioiden välinen yhteistyö LIS-asetus helpottaa jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä LIS-kalastustoiminnan torjumiseksi. Keskinäistä avunantoa koskevan järjestelmän avulla jäsenvaltiot voivat varoittaa toisiaan, jos ne epäilevät, että LIS-kalastustuotteilla käydään kauppaa. Komissio puolestaan voi kyseisen järjestelmän kautta lähettää varoituksia ja tietoja jäsenvaltioille. Vuodesta 2010 alkaen komissio on lähettänyt tämän järjestelmän kautta jäsenvaltioiden viranomaisille yli 160 ilmoitusta, jotta nämä valvoisivat ja tarkistaisivat kohdennetusti riskitilanteita ja tutkisivat oletettua LIS-kalastustoimintaa. Jäsenvaltiot vaihtavat tietoja tuontilähetysten epäämisestä sekä kalastusalusten, toiminnanharjoittajien ja tuontitoimien kohdennetuista tarkastuksista. Tällainen ilmoitus on lähetetty jäsenvaltioille esimerkiksi Länsi-Afrikassa toimivan, kolmannen maan kalastusaluksen rikkomisista. Tämän seurauksena useat rannikkovaltiot määräsivät sakkoja yhteensä yli 4,2 miljoonan euron arvosta. Toisena konkreettisena esimerkkinä voidaan mainita kolmannen maan myöntämät väärennetyt lisenssit, joiden johdosta asianomaiselta kolmannelta maalta on peritty takaisin yli 2 miljoonaa euroa lisenssimaksuja. 2.2. YHTEISTYÖ KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA Kansainvälisen oikeuskehyksen mukaan kaikilla valtioilla on velvollisuus toteuttaa tarvittavia toimenpiteitä ja tehdä yhteistyötä meriluonnonvarojen kestävän hoidon takaamiseksi. Lippu- ja rannikkovaltion vastuun käsitettä on jatkuvasti lujitettu kansainvälisessä kalastuslainsäädännössä. Nykyään sitä pidetään due diligence -velvollisuutena eli valtion velvollisuutena tehdä parhaansa LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi. Tähän sisältyy myös valtion velvollisuus toteuttaa tarvittavat hallinto- ja täytäntöönpanotoimet sen varmistamiseksi, että sen lipun alla purjehtivat kalastusalukset, sen kansalaiset tai sen vesillä toimivat kalastusalukset eivät osallistu toimintaan, joka rikkoo toimenpiteitä, jotka ovat voimassa meren elollisten luonnonvarojen säilyttämisen ja hoidon alalla. Lisäksi rikkomistapauksessa valtion on tehtävä yhteistyötä muiden valtioiden kanssa tapauksen tutkimiseksi sekä tarvittaessa määrättävä seuraamuksia, jotka ovat riittäviä ehkäisemään rikkomisia ja viemään rikkojilta laittomaan toimintaan perustuvan hyödyn. Valtioilla on myös kuulemisvelvollisuus. LIS-asetuksella otetaan käyttöön välineitä ja menetelmiä sen varmistamiseksi, että kaikki maat täyttävät nämä velvollisuudet LIS-kalastuksen ja kalastuksenhoidon osalta. Lippuvaltioiden ilmoitusten, saalistodistusten sekä sen menettelyn myötä, jolla kolmas maa voidaan luokitella yhteistyöhön osallistumattomaksi, EU:lla on tehokas välinevalikoima, jolla voidaan vahvistaa LIS-kalastuksen vastaisia toimia maailmanlaajuisesti yhteistyössä kolmansien maiden kanssa. EU toteuttaa toimenpiteitä LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi tukeakseen kolmansia maita kalastuksenhoitoon liittyvien ongelmien ratkaisemisessa. Tarkoituksena on vuoropuhelun, yhteistyön sekä teknisen avun ja kehitysavun kautta auttaa kolmansia maita, myös kehitysmaita, lujittamaan toimintalinjojaan ja välineitään, määräämään riittävän varoittavia seuraamuksia rikkomistapauksissa, parantamaan meriluonnonvarojen säilyttämistä ja kestävää käyttöä sekä tarjoamaan parempia mahdollisuuksia kalastusyhteisöille ja vilpittömille toiminnanharjoittajille. Viime vuosina komissio pystyi auttamaan useita kolmansia maita tekemään perustavanlaatuisia muutoksia kalastuspolitiikan alalla. Näitä ovat esimerkiksi lainsäädäntömuutokset, paremmat valmiudet sekä tehokkaammat seuranta-, valvonta- ja tarkkailutoimet. Nämä maat ovat toteuttaneet uudistuksia ja mukauttaneet kalastuspolitiikkansa voimassa olevien kansainvälisen oikeuden normien mukaiseksi. Tuontiin tarkoitettujen merikalastustuotteiden parempi jäljitettävyys EU:ssa on otettu käyttöön saalistodistusjärjestelmä, jonka avulla pyritään jäljittämään paremmin koko tuotantoketjun osalta aina pyydyksestä ruokapöytään kaikki merikalastustuotteet, joilla käydään kauppaa EU:n kanssa. Saalistodistusjärjestelmä on perusta kolmansien maiden kanssa käytävälle yhteistyölle. Tähän mennessä 91 kolmatta maata on ilmoittanut toimivaltaiset viranomaisensa LIS-asetuksen mukaisesti ja käyttää EU:n saalistodistusjärjestelmää EU:hun suuntautuvassa viennissä. Osana kolmansia maita koskevaa arviointimenettelyä komissio analysoi pistokoemaisesti yhdessä Euroopan kalastuksenvalvontaviraston (EFCA) kanssa kolmansien maiden saalistodistuksia, jotta voidaan tunnistaa puutteet ja ongelmakohdat niiden validointijärjestelmissä. Pyydettäessä komissio myös toteuttaa koulutusta kolmansissa maissa ja tukee niiden valmiuksien kehittämistä, jotta kyseisten maiden saalistodistusten validointijärjestelmiä voidaan parantaa jatkuvasti. Lisäksi useat kolmannet maat ovat ottaneet käyttöön nykyaikaisia tietojärjestelmiä, joiden avulla voidaan ristiintarkastaa tietoja, mikä on saalistodistusten validoimisen kannalta välttämätöntä. Muutamat kolmannet maat ovat toteuttaneet myös markkinavaltiotoimenpiteitä (kuten kansallisia saalistodistusjärjestelmiä) FAO:n toimintasuunnitelman (IPOA) suositusten mukaisesti. Kalastuspolitiikan lujittaminen vuoropuhelun avulla

LIS-kalastuksen vastaisella EU:n politiikalla pyritään ensi sijassa yhteistyöhön kolmansien maiden kanssa, jotta voidaan edistää muutoksia ja lujittaa kalastuspolitiikkaa. Vuoropuhelu voidaan aloittaa sen jälkeen, kun on arvioitu, missä määrin kolmas maa noudattaa velvoitteitaan lippu-, rannikko-, satama- tai markkinavaltiona ja miten päättäväisesti se torjuu LIS-kalastusta ottaen huomioon maan yleinen kehitystaso. Komissio on tähän mennessä aloittanut vuoropuhelun lähes 50 maan kanssa. Vuoropuhelulla on vierailujen ja kokousten kautta edistetty lainsäädäntö- ja hallintouudistuksia yli 15 maassa. Tämän kolmansien maiden kanssa tehtävän yhteistyön konkreettisia tuloksia ovat poliittiset parannukset, erityisesti tarkistettu lainsäädäntö, kansallisten toimintasuunnitelmien hyväksyminen FAO:n LIS-kalastuksen vastaisen toimintasuunnitelman (IPOA) mukaisesti, seuraamusten tiukentaminen, asiasta vastaavien eri viranomaisten yhteistyön, koordinoinnin ja mobilisoinnin paraneminen sekä poliittinen sitoumus torjua LIS-kalastusta myös korkeimmalla tasolla. Vuoropuhelun avulla kyseisissä maissa on luotu kehys, jolla parannetaan kalastustoimien seurantaa ja lujitetaan siten seurantaa, valvontaa ja tarkkailua, mukaan lukien alusten satelliittiseurantajärjestelmää (VMS) koskevat vaatimukset kansallisille ja aavanmeren laivastoille. Samalla on parannettu tarkastus- ja valvontatoimia. Varoitus mahdollisesta luokittelusta yhteistyöhön osallistumattomaksi maaksi (”keltainen kortti”) Jos kolmannen maan kanssa ei onnistuta ratkaisemaan havaittuja puutteita vuoropuhelun avulla, komissio antaa kyseiselle maalle varoituksen mahdollisesta luokittelusta maaksi, joka ei osallistu yhteistyöhön LIS-kalastuksen torjumiseksi (LIS-asetuksen 32 artiklassa tarkoitettu mahdollinen toteaminen yhteistyöhön osallistumattomaksi maaksi eli ns. ”keltainen kortti”). Kaikissa tähänastisissa varoitustapauksissa (yhteensä 18 tapausta) komissio ehdotti asianomaiselle maalle räätälöityjä toimenpiteitä havaittujen puutteiden korjaamiseksi tietyssä määräajassa. Tämä menettely luo puitteet yhteistyölle kalastuspolitiikan parantamiseksi. Varoitusta, luokittelua, varoituksen kumoamista ja luettelosta poistamista koskevassa työssään komissio tukeutuu ensi sijassa kolmansien maiden toteuttamien toimenpiteiden tutkimiseen. Komissio tutkii, osallistuvatko tietyn maan lipun alla purjehtivat alukset LIS-toimintaan, onko tietyn maan vesillä LIS-toimintaa, millaista markkinatoimintaa (jalostus ja vienti) ja satamatoimintaa harjoitetaan sekä noudatetaanko kansainvälisiä sopimuksia ja ei-sitovaa lainsäädäntöä (”soft law”), mukaan lukien alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen toimenpiteet. Lisäksi komissio tutkii, onko käytettävissä asianmukaisia lainvalvontavälineitä (myös voimassa olevan oikeus- ja hallintokehyksen tutkinta), ryhdytäänkö LIS-tapauksia vastaan konkreettisiin toimenpiteisiin (myös toimenpiteiden riittävä ehkäisevä vaikutus) ja mikä on kyseisen maan kehityksen tila. Varoitusmenettely käynnistettiin marraskuussa 2012 Belizen, Kambodžan, Fidžin, Guinean, Panaman, Sri Lankan, Togon ja Vanuatun osalta, marraskuussa 2013 Curaçaon, Ghanan ja Etelä-Korean osalta, kesäkuussa 2014 Filippiinien ja Papua-Uuden-Guinean osalta, joulukuussa 2014 Salomonsaarten, Tuvalun, Saint Kitts ja Nevisin, Saint Vincent ja Grenadiinien osalta sekä huhtikuussa 2015 Thaimaan osalta. Varoituksen saaneet maat, jotka osoittivat edistyneensä ehdotettujen toimenpiteiden toteuttamisessa, saivat tarvittaessa lisäaikaa uudistusten saattamiseksi päätökseen. Heinäkuussa 2013 komissio pidensi määräaikaa Fidžin, Panaman, Sri Lankan, Togon ja Vanuatun osalta niiden senhetkisen edistyksen perusteella, jotta kyseisillä mailla olisi riittävästi aikaa ottaa käyttöön kansainvälisten vaatimusten mukainen tarkistettu oikeuskehys ja valvontakapasiteetti kalastuksen alalla. Määräaikaa pidennettiin myös Curaçaon, Ghanan ja Etelä-Korean osalta heinäkuussa 2014, Filippiinien ja Papua-Uuden-Guinean osalta helmikuussa 2015 sekä jälleen Curaçaon ja Ghanan osalta maaliskuussa 2015. Luokittelu yhteistyöhön osallistumattomaksi maaksi (”punainen kortti”) Jos varoituksen saanut maa ei onnistu ratkaisemaan LIS-kalastukseen liittyviä ongelmiaan kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti, komissio toteaa sen maaksi, joka ei osallistu yhteistyöhön LIS-kalastuksen torjumiseksi (LIS-asetuksen 31 artiklassa tarkoitettu toteaminen yhteistyöhön osallistumattomaksi maaksi, ns. ”punainen kortti”). Tämän jälkeen komissio ehdottaa neuvostolle, että kyseinen maa lisätään yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luetteloon (33 artiklassa tarkoitettu luettelointimenettely). Yhteistyöhön osallistumattomaksi maaksi luokittelu ja senjälkeinen luettelointi johtavat kauppatoimenpiteisiin. Näitä ovat muun muassa kielto tuoda tällaisista maista peräisin olevia kalastustuotteita EU:hun ja EU:n aluksille asetettava kielto toimia tällaisten maiden vesillä. Luokittelumenettelyitä käynnistettiin marraskuussa 2013 Belizen, Kambodžan ja Guinean osalta sekä lokakuussa 2014 Sri Lankan osalta. Luettelointimenettelyt, joiden perusteella neuvosto tekee päätöksen tietyn maan lisäämisestä yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luetteloon, saatiin päätökseen Belizen, Kambodžan ja Guinean osalta maaliskuussa 2014 sekä Sri Lankan osalta tammikuussa 2015. Luokittelumenettelyn seurauksena sovelletaan 18 artiklan 1 kohdan g alakohdan säännöksiä. Toisin sanoen jäsenvaltiot epäävät sellaisten luokitellusta kolmannesta maasta peräisin olevien merikalastustuotteiden tuonnin, joiden osalta saalistodistus validoitiin komission täytäntöönpanopäätöksen voimaantulopäivänä tai sen jälkeen. Luettelointimenettelystä puolestaan seuraa, että neuvoston täytäntöönpanopäätöksen voimaantulopäivästä alkaen sovelletaan 38 artiklassa säädettyjä kauppatoimenpiteitä. Tämä merkitsee sitä, että kielletään tuonti luetteloiduista maista, ei hyväksytä niistä peräisin olevia saalistodistuksia, kielletään niiden lipun alla purjehtivien kalastusalusten ostaminen, kielletään EU:n jäsenvaltion lipun alla purjehtivan kalastusaluksen siirtyminen tällaisten maiden lipun alle, ei tehdä rahtaussopimuksia niiden kanssa, kielletään EU:n kalastusalusten vienti tällaisiin maihin, kielletään niiltä yksityiset kauppajärjestelyt EU:n kansalaisten kanssa, kielletään niiltä yhteiset kalastustoimet EU:n kanssa, mahdollisesti irtisanotaan voimassa olevat kahdenvälisten kalastussopimukset tai kalastuskumppanuussopimukset, ja/tai keskeytetään neuvottelut kahdenvälisen kalastussopimuksen tai kalastuskumppanuussopimuksen tekemiseksi tällaisten maiden kanssa. Varoituksen kumoaminen ja luettelosta poistaminen (”vihreä kortti”) Vuoropuhelua jatketaan menettelyn kaikissa vaiheissa. Jos varoituksen saanut, luokiteltu tai luetteloitu maa toteuttaa konkreettisia toimia, joilla LIS-kalastuksen torjuntaa parannetaan pysyvästi, komissio kumoaa varoituksen tai ehdottaa neuvostolle maan poistamista yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelosta sen mukaan, missä vaiheessa menettelyä maa on (ns. ”vihreä kortti”). Lokakuussa 2014 komissio kumosi varoituksen Fidžin, Panaman, Togon ja Vanuatun osalta, koska nämä maat olivat toteuttaneet rakenneuudistuksia kalastuksenhoidon alalla ja antaneet vahvat takeet uudistusten toimivasta täytäntöönpanosta. Joulukuussa 2014 neuvosto poisti Belizen yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelosta, koska Belize oli tarkistanut kalastuksenhoitojärjestelmäänsä ja ottanut käyttöön konkreettisia toimenpiteitä LIS-kalastuksen torjumiseksi. Huhtikuussa 2015 komissio kumosi varoituksen Etelä-Korean ja Filippiinien osalta, koska nämä maat olivat toteuttaneet perustavanlaatuisia rakenneuudistuksia kalastuksenhoidon alalla ja antaneet vahvat takeet uudistusten toimivasta täytäntöönpanosta. Kolmansille maille annettava tuki Koulutus ja valmiuksien kehittäminen ovat usein tarpeen kestävän muutoksen aikaansaamiseksi. LIS-vuoropuhelu tarjoaa puitteet valmiuksien kehittämiselle. Komissio onkin toteuttanut – usein yhdessä Euroopan kalastuksenvalvontaviraston (EFCA) kanssa – tietyissä kolmansissa maissa näiden pyynnöstä räätälöityjä koulutustoimia valmiuksien kehittämiseksi saalistodistusten alalla sekä seuranta-, valvonta- ja tarkkailuvälineiden ja vastaavien toimintalinjojen alalla. LIS-kalastusta koskevilla erityisillä koulutustoimilla täydennetään valmiuksien kehittämistoimia, joita komissio ja EFCA toteuttavat kolmansien maiden ja kansainvälisten kalastusalan järjestöjen, myös alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen, kanssa yhteisen kalastuspolitiikan puitteissa. Näihin kuuluu myös alakohtaisen rahoitustuen käyttö EU:n ja kolmansien maiden välisten kestävää kalastusta koskevien kumppanuussopimusten yhteydessä. Näin voidaan parantaa seuranta-, valvonta- ja tarkkailuvalmiuksia sekä vahvistaa kalastuspolitiikkaa kumppanimaassa. Sen lisäksi, että kolmansille maille on useaan otteeseen tarjottu teknistä apua erityisten toimien rahoittamiseksi, yli 55 kehitysmaata on saanut EU:lta teknistä apua seuraavista kahdesta ohjelmasta: Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden ryhmälle (AKT) tarkoitettu ACP FISH II -ohjelma (30 miljoonaa euroa) sekä ympäristöalan ja luonnonvarojen, myös energian, kestävää hoitoa tukeva temaattinen ohjelma (ENRTP) (2 miljoonaa euroa). Kyseisten ohjelmien tavoitteisiin kuuluu kestävä ja tasapuolinen kalastuksenhoito asianomaisilla alueilla. Lisäksi LIS-kalastuksen torjunta sisältyy moniin uusiin rahoitusehdotuksiin, jotka liittyvät muun muassa elintarviketurvaa ja merellistä turvallisuutta koskeviin ohjelmiin. EU:n toimilla pyritään luomaan kokonaisvaltainen ja monialainen lähestymistapa kaikkiin merialan ongelmiin. Näitä ovat muun muassa LIS-kalastus, elintarviketurvaan liittyvät haasteet, merirosvous ja aseelliset ryöstöt merellä, kansainvälinen järjestäytynyt rikollisuus ja terrorismi merellä, laiton kauppa, ihmiskauppa, ihmissalakuljetus, aseiden ja huumeiden laiton kauppa, suojeltujen luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien laiton kauppa sekä muu laiton toiminta merellä. 2.3. ALUKSEN TOIMINNAN TUTKINTA OLETETUSSA LIS-KALASTUSTAPAUKSESSA Vuodesta 2010 lähtien komissio on tutkinut yli 200 tapausta, joissa kalastusaluksen on oletettu harjoittavan LIS-kalastusta. Kyseiset kalastusalukset ovat olleet peräisin 27 eri maasta. Tutkimukset ovat perustuneet tietoihin, jotka komissio on kerännyt itse tai saanut jäsenvaltioilta, kolmansilta mailta ja sidosryhmiltä. Suoraan näiden tutkimusten johdosta kahdeksan lippuvaltiota (Belize, Brasilia, Komorit, Liettua, Panama, Guinea, Etelä-Korea ja Espanja) sekä neljä rannikkovaltiota (Liberia, Guinea, Sierra Leone ja Guinea-Bissau) on määrännyt yli 50 alukselle sakkoja ja maksuja yhteensä yli 8 miljoonan euron arvosta. Koska lippu- tai rannikkovaltio taikka molemmat ovat määränneet näissä tapauksissa seuraamuksia, toistaiseksi ei ole ollut tarpeen sisällyttää näitä aluksia LIS-asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun EU:n LIS-alusluetteloon. Samaan aikaan komissio on rohkaissut lippuvaltioita, joita asia koskee, käynnistämään hallinto- ja lainsäädäntöuudistuksia, jotta niiden kalastuslaivastojen toimintaa voidaan valvoa paremmin.

Tutkimuksia on tehty ensisijaisesti aloilla, joilla LIS-kalastus on yleisintä ja joilla sillä on vakavimpia vaikutuksia paitsi meriluonnonvaroihin myös paikallisyhteisöjen toimeentuloon. Painopiste on asetettu tapauksiin, joilla on selkeä EU-ulottuvuus: EU:hun suuntautuvaan vientiin liittyvät alukset sekä EU:n toimijoiden määräysvallassa olevat tai EU:n jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivat alukset. Kahdeksan alueellista kalastuksenhoitojärjestöä ylläpitää (osittain myös yhteisiä) luetteloita aluksista, joiden on havaittu harjoittavan tai tukevan LIS-kalastusta niiden sopimusalueilla. Nämä luettelot ovat tärkeitä välineitä lippu- ja satamavaltioiden suorittaman valvonnan kannalta, koska tarkastajat voivat niiden avulla tehdä riskianalyysin satamatoiminnasta ja saalistodistuksista. EU kokoaa nämä luettelot vuosittain yhdeksi ainoaksi unionin LIS-alusluetteloksi LIS-asetuksen 30 artiklan mukaisesti. Kalastusaluksilta, jotka on lisätty unionin LIS-alusluetteloon, on kielletty kalastus jäsenvaltioiden aluevesillä, luvat, rahtaussopimukset jäsenvaltioiden kanssa, saapuminen EU:n satamiin, elintarvike- ja polttoainetoimitukset, miehistön vaihtaminen, osallistuminen kalastustoimintaan EU:n lipun alla purjehtivien kalastusalusten kanssa, kalastustuotteiden tuonti EU:hun, saalistodistusten laatiminen sekä kalastustuotteiden vienti tai jälleenvienti EU:sta. 3.Kansainvälinen yhteistyö ja sidosryhmien välinen yhteistyö 3.1. KANSAINVÄLINEN YHTEISTYÖ EU ei voi torjua LIS-kalastusta yksin. Kansainvälinen yhteistyö on ehdoton edellytys, jotta muutoksia voidaan vauhdittaa maailmanlaajuisesti. Tästä syystä EU allekirjoitti yhteisen julkilausuman LIS-kalastuksen torjumisesta Yhdysvaltojen kanssa syyskuussa 2011 ja Japanin kanssa heinäkuussa 2012. EU on valmis tekemään yhteistyötä LIS-kalastuksen torjumiseksi kaikkien sellaisten maiden kanssa, jolla on samat kalavarojen säilyttämisen ja kestävän käytön arvot kuin EU:lla itsellään. Komissio on tyytyväinen siihen, että FAO on edistynyt kalastusalusten, kylmäkuljetusalusten ja huoltoalusten maailmanlaajuisen rekisterin kehittämisessä. Kyseisellä aloitteella pyritään asettamaan saataville alusten tunnistetiedot ja muut merkitykselliset tiedot, jotta tietoja voidaan vertailla luotettavasti ja nopeasti muiden lähteiden kanssa. Komissio osallistuu FAO:n asiantuntijakuulemiseen saaliiden dokumentoinnista. Se tukee IMO-tunnistenumeroiden käyttöä aluksissa, joiden bruttovetoisuus on vähintään 100 tonnia. Se on myös tyytyväinen siihen, että FAO:n kalastuskomitea (COFI) hyväksyi äskettäin lippuvaltiotoimintaa koskevat vapaaehtoiset suuntaviivat. Komissio tekee tiivistä yhteistyötä Interpolin kanssa. Vuonna 2013 komissio sai tarkkailijan aseman kalastusrikollisuutta käsittelevässä työryhmässä, joka perustettiin Interpolin ympäristörikosohjelman yhteyteen. Yhdessä jäsenvaltioiden kanssa komissio tukee Interpolin Project Scale -hanketta, joka on maailmanlaajuinen aloite rikollisuuden havaitsemiseksi, ehkäisemiseksi ja torjumiseksi kalastusalalla. 3.2. YHTEISTYÖ SIDOSRYHMIEN KANSSA Kansainvälisen yhteistyön lisäksi LIS-kalastuksen torjumisen kannalta on olennaista, että toimiin otetaan mukaan kaikki merkitykselliset sidosryhmät. Kansalaisjärjestöillä on LIS-kalastuksen torjunnassa merkittävä rooli: ne yksilöivät ja rekisteröivät laittomia kalastustoimia, kannustavat päättäjiä eri puolilla maailmaa ottamaan LIS-kalastuksen huomioon poliittisilla asialistoilla sekä lisäävät yleisön tietoisuutta LIS-kalastukseen liittyvien ongelmien laajuudesta. Komissio on käyttänyt monien tapausten tutkinnassa kansalaisjärjestöjen toimittamaa perusteltua näyttöä LIS-kalastustoiminnasta. Myös teollisuusyritysten kanssa tehtävä yhteistyö on tärkeää, koska ne ovat etulinjassa LIS-asetuksen täytäntöönpanon suhteen. Teollisuusyritykset kiinnittävät entistä enemmän huomiota toimitusketjun kaikkiin vaiheisiin sen varmistamiseksi, että EU:hun tuodaan ainoastaan laillisesti pyydettyjä kalastustuotteita. Tämä politiikan muutos on hyödyttänyt tavarantoimittajia, jotka noudattavat sääntöjä, ja vähentänyt laittomien toimijoiden toimintaa. Komissio on saanut joko teollisuusyrityksiltä suoraan tai kansallisten viranomaisten välityksellä tietoonsa useita käytännön kysymyksiä, jotka olisi ratkaistava, jotta LIS-asetus toimisi paremmin. 4.LIS-asetus – seuraavat vaiheet LIS-asetusta on nyt sovellettu viiden vuoden ajan, ja sillä on ollut selviä vaikutuksia kalastustoimintaan kaikkialla maailmassa. LIS-asetuksella perustettiin pysyvä yhteistyömekanismi EU:n ja kolmansien maiden välille. LIS-asetus on lisännyt jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden halukkuutta noudattaa kansainvälisiä velvollisuuksiaan lippu-, rannikko-, satama- tai markkinavaltiona. Sittemmin jäsenvaltiot ja kolmannet maat ovat myös ymmärtäneet, että LIS-kalastuksen torjuminen tuo mukanaan konkreettista hyötyä, kuten paikalliseen tai valtion talousarvioon tuloja, jotka muuten olisivat päätyneet laittomille toimijoille. Komissio pyrkii omilla toimillaan edelleen parantamaan nykyisiä järjestelmiä sekä yksinkertaistamaan ja nykyaikaistamaan LIS-asetuksen täytäntöönpanoa. Se on yksilöinyt useita teknisiä parannuksia, jotka voidaan ottaa käyttöön voimassa olevan oikeuskehyksen perusteella. Tavoitteena on parantaa nykyisen järjestelmän kustannustehokkuutta yksinkertaistamalla siirtymistä paperiasiakirjoista sähköiseen järjestelmään. Näin voidaan helpottaa transaktioiden jäljitettävyyttä ja suojautua asiakirjapetoksilta. Erityisesti komissio aikoo nykyaikaistaa saalistodistusjärjestelmää ottamalla käyttöön tietojärjestelmän sekä luoda yhteistyössä EFCA:n kanssa yhdenmukaistetun järjestelmän tietojenvaihtoa ja tietojen vertailua varten. Tämä uusi tietojärjestelmä mahdollistaa tuontitarkastusten ”porsaanreikien” tilkitsemisen. Lisäksi sen ansiosta voidaan seurata paremmin useille eri lähetyksille annetun yhden ainoan saalistodistuksen käyttöä. Näin voidaan välttää LIS-kalastustuotteiden alkuperän salaaminen. Yhdenmukaistettu riskianalyysi tekee saalistodistusten valvonnasta kustannustehokkaampaa ja vähentää jäsenvaltioiden tulliviranomaisten hallinnollista taakkaa. Nämä parannukset toteutetaan vuosina 2015 ja 2016. Ulkoisissa toimissaan komissio jatkaa työtään kolmansien maiden kanssa kahdenvälisen yhteistyön, vuoropuhelun ja muodollisten varoitus-, luokittelu- ja luettelointimenettelyjen kautta, jotta LIS-kalastukseen liittyvät todetut ongelmat voidaan ratkaista. Komissio antaa kolmansille maille edelleen teknistä apua ja kehitysapua, jotta nämä voisivat ratkaista LIS-kalastukseen liittyvät ongelmansa. Tämä voidaan saada aikaan toteuttamalla kohdennettuja toimia kolmansien maiden hallinnollisten valmiuksien kehittämiseksi EU:n kehitysapuohjelmien kautta. Tätä varten on yksilöitävä kolmansien maiden tarpeet ja vastaavat mahdolliset ohjelmat. Komissio aikoo myös pohtia, mitä LIS-kalastuksen vastaisia lisätoimia voitaisiin toteuttaa kansainvälisellä tasolla osana pyrkimyksiä parantaa kansainvälistä valtamerten hallinnointia.