Alueiden komitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja 'Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä'" CdR 81/97 fin



Virallinen lehti nro C 244 , 11/08/1997 s. 0028



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja 'Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä'" (97/C 244/06) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon vihreän kirjan "Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä" (KOM (96) 583 lopull.), ottaa huomioon Euroopan komission 16. joulukuuta 1996 tekemän päätöksen pyytää Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti asiasta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon 15. tammikuuta 1997 tekemänsä päätöksen antaa lausunnon valmistelu alavaliokunta 1:lle "Paikallinen ja alueellinen rahoitus", ottaa huomioon alavaliokunta 1:n 14. toukokuuta 1997 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 81/97 rev., jonka esittelijöinä olivat Evalisa Birath Lindvall ja Marcus Humphrey, hyväksyi yksimielisesti 11. ja 12. kesäkuuta 1997 pitämässään 18. täysistunnossa (kesäkuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Euroopan komissio on julkaissut Euroopan unionin julkisia hankintoja koskevan vihreän kirjan, joka on tarkoitettu keskustelujen pohjaksi ja julkisiin hankintoihin liittyvien keskustelujen avaajaksi. Vihreän kirjan lähtökohdaksi on otettu ongelmat, joita on syntynyt jäsenvaltioiden säännösten voimaan saattamisen yhteydessä. Samoin on kiinnitetty huomiota säännösten tähän mennessä suhteellisen vähäiseen taloudelliseen merkitykseen. 2. Yleistä 2.1. Johdanto 2.1.1. Julkisia hankintoja koskeva EY:n direktiivi on erittäin tärkeä julkisia hankintoja tekeville alueellisille ja paikallisille yksiköille, koska hankintojen rahallinen arvo on vuosittain huomattava. Alueiden komitea toivoo, että vihreä kirja saa aikaan hyvää ja rakentavaa keskustelua tulevista julkisia hankintoja koskevista säännöksistä. 2.1.2. Vihreän kirjan luvussa 2 annetaan tietoja julkisista hankinnoista ja niiden ilmoitetuista lukumääristä. Tekstistä ei käy selville, onko hankintamenettelystä aiheutuvien kustannuksien ja sopimushintojen välisiä suhteita arvioitu. Tieto on hankintayksiköille tärkeä, koska se antaisi viitteitä oletettavista säästöistä. 2.1.3. Alueiden komitean mielestä komission tulisi arvioida, minkälaisia taloudellisia vaikutuksia direktiivillä on ollut hankintayksikköjen kannalta. Arvioista on käytävä ilmi, vastaako sopimushintojen oletettu lasku hallinnollisesta lisätyöstä aiheutuvia kustannuksia, niin kuin direktiivissä annetaan ymmärtää. 2.1.4. Koska kunnalliset ja alueelliset hankinnat ovat taloudellisesti laaja ala, alueiden komitea katsoo, että julkisia hankintoja koskevissa komission neuvoa-antavissa komiteoissa on oltava mukana myös alue- ja paikallisyksiköiden edustajia. 2.2. Hankintamenettelyjen yksinkertaistaminen 2.2.1. Julkisia hankintoja koskevissa säännöksissä on taattava, että kaikissa hankinnoissa sovelletaan oikeudenmukaisia ja objektiivisia kriteerejä tekemättä niihin omavaltaisia poikkeuksia. 2.2.2. Alueiden komitea ei ole yhtä mieltä komission kanssa siitä, että direktiiviin ei pitäisi tässä vaiheessa tehdä suurehkoja muutoksia, mm. siksi, että jäsenmaat eivät ole saattaneet direktiivejä voimaan tarpeeksi tehokkaasti. Komitean mielestä on erittäin tärkeää, että komissio tarkistaa hankintadirektiivejä nimenomaisena tavoitteenaan säännöstön yksinkertaistaminen julkisten hankintojen perusperiaatteita noudattaen. 2.2.3. Nykyisiä hankintadirektiivejä on kuitenkin yksinkertaistettava, jotta niiden sisältö olisi julkisia hankintoja tekeville yksiköille ymmärrettävämpi ja direktiivejä olisi helpompi noudattaa. Näin voitaisiin välttää virhetulkintoja. 2.2.4. Alueiden komitean mielestä kaikki direktiivit olisi koottava yhdeksi yksinkertaistetuksi direktiiviksi, jota täydennettäisiin kirjallisilla suuntaviivoilla. Näin voitaisiin luoda tehokas järjestelmä, joka olisi lisäksi objektiivinen ja helpottaisi valvontamenettelyjä. Komitea kannattaa siirtymäjärjestelyjä, jotka yksinkertaistavat menettelyjä ja antavat enemmän ohjeita. 2.2.5. Jos direktiivejä yksinkertaistettaisiin, kaikille myös pienille ja keskisuurille yrityksille tarjoutuisi mahdollisuus tehdä tarjouksensa, joka voitaisiin arvioida direktiiveissä säädetyn menetelmän mukaan. Se ei vaatisi yrityksiltä lainsäädännöllistä erityisasiantuntemusta. 2.2.6. Alueiden komitean mielestä valvontadirektiivit vaikuttavat suhteettoman suurimittaiselta ratkaisulta näin pienen ongelman ollessa kyseessä. Komitean mielestä riippumatonta eurooppalaista valvontaviranomaista ei tarvita, mutta kansallisen riippumattoman valvontaviranomaisen asettaminen saattaisi ratkaista ongelman. Kuitenkin on tärkeää, että jäsenvaltioita kehotetaan huolehtimaan siitä, että sekä julkinen että yksityinen sektori tuntevat hyvin kaikkien direktiivien sisällön. Komitean kannan mukaan valvontadirektiivi on muotoiltava samalla tavalla kuin muutkin direktiivit. 2.2.7. Alueiden komitean mielestä kynnysarvot on mitoitettu liian alhaisiksi. Niin halvat hankinnat eivät yksinkertaisesti kiinnosta ulkomaisia tarjouksentekijöitä. Komission olisi harkittava kynnysarvojen nostamista. Toinen harkitsemisen arvoinen mahdollisuus on sitoa ne indeksiin jäsenmaiden vuosittaisen inflaatiovauhdin mukaan ottaen huomioon WTO-määräykset. Tällainen toimi yhdessä säännösten yksinkertaistamisen kanssa on omiaan lisäämään rajanylittäviä julkisia hankintoja. 2.2.8. Alueiden komitea huomauttaa, että esitetyn kaltainen hintaindikaatiokehitys on suunniteltava niin, että eri jäsenmaiden tietoja on mahdollista vertailla keskenään oikeuden ja kohtuuden takaamiseksi. 2.2.9. Kaikissa direktiiveissä on oltava selvä maininta puitesopimuksien sallimisesta, koska niiden myötä saavutetaan lisäetua tarvittavan hallintotyön vähentyessä. Samoin ne vähentävät julkisista hankinnoista aiheutuvia kustannuksia hankintayksikköä kohti. 2.2.10. Toinen harkitsemisen arvoinen toimenpide on siirtää tietyt toimet A-ryhmästä B-ryhmään. Tietyt finanssipalvelut ovat esimerkki sellaisista palveluista, joita ei ole syytä sijoittaa A-ryhmän julkisten hankintojen piiriin, koska sitä koskevat säännökset ovat erittäin tarkkoja. Esim. määräaikarajoitteet ovat tekijä, joka vaikeuttaa normaalia liiketoimintaa. 2.2.11. Säännöksien soveltamisen helpottamiseksi on ratkaistava lisäongelma: termiä "rakennusurakka" on pystyttävä selventämään ja laajentamaan. Tämä helpottaisi hankintayksiköiden työtä. Nykyisen määritelmän mukaan tietyissä tapauksissa saattaa olla vaikea tietää, onko yksittäisessä sopimuksessa kyse tavaran, palvelun vai rakennusurakan ostosta. Nykyinen määritelmä ei ilmaise selvästi, onko korjaustyö katsottava palvelu- vai rakennusurakkahankinnaksi. Seurauksena on usein epävarmuus oikeudellisesta taustasta ja turhia oikeudenkäyntejä. 2.2.12. Alueiden komitean mielestä mahdollisuuksia soveltaa neuvottelumenettelyä olisi lisättävä samalla kun taataan avoimuus. Pitäisi olla tarpeetonta keskeyttää neuvottelut siksi, että tarjoushinta on korkeampi kuin mihin hankintayksiköllä on varaa, kun neuvottelujen avulla olisi saatu aikaan sekä ostajalle että myyjälle sopiva, halvempi hinta. Peruspalveludirektiiviin sisältyvät säännökset neuvottelumenettelystä olisi liitettävä muihinkin direktiiveihin. 2.2.13. Neuvottelumenettelyä koskevien säännöksien on oltava yksinkertaisia, jotta objektiivisuus voitaisiin taata. Tämä on erityisen tärkeää silloin, kun brittien "Private Enterprise Initiative" -aloitetta sovelletaan muualla EU:ssa. Tällöin on kyse suurista perusrakennehankinnoista, joissa neuvottelumenettely on keskeisellä sijalla. 2.3. Pakotejärjestelmät 2.3.1. Komissio mainitsee vihreässä kirjassa, että julkisten hankintojen alalla on aiheellista harkita yhteisen pakotejärjestelmän luomista mm. siksi, että erilaiset järjestelmäerot eri maissa saattavat estää toimenpiteiden tehokkuutta. 2.3.2. Aluksi on todettava, että tässä vaiheessa on liian aikaista arvioida, onko maiden pakotejärjestelmissä suuria eroja, koska vain harvat jäsenmaat ovat saattaneet direktiivin voimaan kokonaisuudessaan. 2.3.3. Alueiden komitea suhtautuu epäilevästi yhteiseen ja yksityiskohtaiseen pakotejärjestelmään. Julkisia hankintoja koskevan oikeuden soveltamista on komitean mielestä valvottava kansallisissa tuomioistuimissa, jotka tarkistavat voimaan saatettujen hankintadirektiivien aineellisen sisällön. 2.3.4. Niitä maita varten, jotka eivät ole saattaneet voimaan valvontadirektiiviä, otetaan käyttöön pakotteita koskeva yhteinen puitesäännöstö, joka tarkistetaan kansallisissa elimissä kussakin yksittäisessä tapauksessa. Tällöin on tarkasti valvottava, kuinka tällainen sääntely suhtautuu Rooman sopimuksen 3 b artiklassa mainittuun läheisyysperiaatteeseen. Komitea korostaa kuitenkin, että tehokasta hankintajärjestelmää eivät takaa pakotteet, vaan selvät ja yksinkertaiset säännökset. 2.3.5. Alueiden komitean mielestä on kohtuullista, että hankkijalla on oikeus saada vahingonkorvausta tarjouksen tekemisestä aiheutuneista kuluista, jos säännöksiä on rikottu. Sitävastoin ei ole kohtuullista, että korvaus määräytyisi positiivisen sopimusintressin mukaan. Täysin kohtuutonta on, että tarjouksen tekijä saisi todellisia kulujaan suuremman korvauksen. 2.3.6. Alueiden komitea on myös sitä mieltä, että ei ole järkevää ottaa käyttöön säännöksiä, jotka kumoaisivat tehdyn sopimuksen siksi, että säännöksiä on rikottu. Hankintasopimus on siviilioikeudellisesti sitova, ja hankkija, jonka kanssa hankintayksikkö on tehnyt sopimuksen, saattaa esittää korvausvaatimuksia. 2.3.7. Alueiden komitea vastustaa vastaavanlaista menettelyä kilpailua koskevaan asetukseen N:o 17/62 liittyvissä julkisissa hankinnoissa (). Mikäli hankintakysymyksissä tarvitaan vielä tehokkaampia valvontaoikeuksia, ne on luotava kansallisella tasolla, jotta voitaisiin taata, että jäsenvaltiot huolehtivat direktiivin säännösten mukaisista velvoitteistaan. Alueiden komitea muistuttaa lisäksi, että EU:n toimielimillä on yleisvastuu jäsenvaltioiden EY-oikeuden soveltamisesta. 2.4. Kunnalliset yhtiöt 2.4.1. Komission vihreässä kirjassa ei mainita kunnallisia tai kuntienvälisiä yhtiöitä. Sekä Alankomaat että Euroopan parlamentin tanskalainen jäsen Karin Riis-Jørgensen ovat esittäneet komissiolle aiheesta kysymyksen. 2.4.2. Alueiden komitean mielestä julkishallinnolliset yritykset, sellaisetkin, jotka ovat paikallisten ja alueellisten yksiköiden omistamia, on katsottava hankintayksiköiksi direktiivin säännösten ja poikkeusten mukaisesti. 2.4.3. Sen sijaan komitean mielestä on varmistettava, etteivät alue- ja paikallisviranomaisten omien itsenäisten oikeudellisten yksiköiden julkiset hankinnat kuulu direktiivin sovellusalaan, vaan niitä on pidettävä omaehtoisena tuotantona. Oikeudellisen toimintamallin valinnalla ei näissä tapauksissa saa olla merkitystä sille, voidaanko hankintadirektiivejä soveltaa vai ei. Paikallis- ja alueyksiköiden sekä näistä yksiköistä koostettujen oikeushenkilöiden välinen organisatorinen yhteistyö on myös jätettävä direktiivin sovellusalan ulkopuolelle. Sama koskee kuntien välisiä yhteistyöhankkeita. 2.4.4. Alueiden komitea kiinnittää komission huomiota ongelmiin, joita saattaa syntyä julkisen toiminnan yksityistämisen yhteydessä. Samoin on pantava merkille tapaukset, joissa työntekijöille tarjoutuu mahdollisuus perustaa omia yrityksiä, jotka ottavat urakkatyönä hoitoonsa alue- ja paikallisviranomaisten tehtäviä. Komitean mielestä palveluhankintoja koskevien säännösten ei pidä vaikeuttaa tällaisia menettelyjä. 3. Konkreettisia huomautuksia 3.1. Tarkastus 3.1.1. Komissio ottaa lähtökohdakseen peruspalvelusektoria koskevan valvontadirektiivin ja ehdottaa, että on tuettava vapaaehtoista tarkastusjärjestelmää. Sen mukaan hankintayksikkö, joka suosii hyviä menetelmiä julkisissa hankinnoissaan, voi tutkituttaa ne. Vielä on kuitenkin keskusteltava siitä, onko järjestelmän oltava pakollinen, ja onko se laajennettava koskemaan muitakin sektoreita. 3.1.2. Vastahuomiona edelliselle voidaan esittää, että hankkijayksiköt todennäköisesti seuraavat julkisia hankintoja koskevia säännöksiä niissä maissa, joissa direktiivit on saatettu voimaan. Jos hankintayksiköt eivät noudata säännöksiä, rikkomukset on käsiteltävä kansallisissa muutoksenhakuelimissä. 3.1.3. Tarkastusjärjestelmän käyttöönotosta saattaa aiheutua käytännön ongelmia, hallinnolliset ongelmat niihin mukaan luettuna. 3.1.4. Alueiden komitea ei kannata ehdotusta pakollisesta tarkastuksesta, mutta suosittaa sen sijaan vapaaehtoisen menettelyn jatkamista. 3.2. Koulutus ja julkiset hankinnat 3.2.1. Komissio korostaa vihreässä kirjassaan, että julkisia hankintoja koskeva koulutus ja kurssitus voivat parantaa julkisten hankintojen käsittelyä. Komissio ehdottaa rajanylittävää kokemusten hyödyntämisohjelmaa, mutta ei tee aiheesta ehdotuksia. 3.2.2. Alueiden komitea on sitä mieltä, että tarvitaan selviä ohjeita julkisia hankintoja koskevien säännösten tulkitsemiseksi erityisesti pk-yrityksiä varten ja suosittaa komissiolle, että tämä laatisi helppolukuista ja helposti käsiteltävää aineistoa. 3.2.3. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille julkisia hankintoja koskevan tiedon saatavuuden lisääntyneen. Nykyinen materiaali voitaisiin kuitenkin tehdä käyttäjämyönteisemmäksi. 3.2.4. Alueiden komitea kannattaa myös ehdotusta kausittain julkaistavista julkisia hankintoja koskevista tiedoista. 3.3. Tietotekniikka 3.3.1. Vihreästä kirjasta käy ilmi, että komissio aikoo julkisissa hankinnoissa entistä enemmän panostaa tietotekniikkaan. Se helpottaa tarjouksista ilmoittelua, asiakirjojen vaihtoa ja hankkijoiden tiedonsaantia EU-hankinnoista. 3.3.2. Palveludirektiivin arvioimista koskevassa alueiden komitean lausunnossa kiinnitettiin komission huomiota mm. sellaisten suuntaviivojen tarpeeseen, joiden avulla voidaan taata tietotekniikan tarjoamien mahdollisuuksien tehokas käyttö tarjouskilpailujen julistamisessa tai sähköisten tarjousten tekemisessä. Tällöin on myös hyväksyttävä sähköiset allekirjoitukset. Komitean mielestä tässä yhteydessä on kiinnitettävä huomiota toimiviin turvallisuusjärjestelmiin niin, että hankkijoiden ei tarvitse pelätä asiaankuulumattomien saavan haltuunsa arkaluontoisia kaupallisia tietoja. 3.3.3. Alueiden komitea on sitä mieltä, että komission on syytä jatkaa selvitystä tietotekniikan käyttömahdollisuuksien helpottamisesta. Käytön on kuitenkin oltava vapaaehtoista, koska kaikilla alue- ja paikallisviranomaisilla ei ole samoja valmiuksia. Tässä yhteydessä olisi EU:n rahastoista tarjottava tukea, jotta kehitystä voitaisiin eräissä tapauksissa nopeuttaa. Komission ja kansallisten viranomaisten on löydettävä ylimenokauden ajaksi ratkaisuja, jotka mahdollistavat sähköisten ja perinteisten viestintäyhteyksien samanaikaisen käytön. Näin varmistetaan mahdollisimman laajan kilpailun säilyminen. 3.3.4. Alueiden komitea huomauttaa, että pienistä ja keskisuurista yrityksistä puhuttaessa TED-tietokannan ja Euroopan yhteisöjen virallisen lehden käyttö estää suuresti julkisten sopimusten saatavuutta. Näissä viestimissä annettujen tietojen käyttö olisi kaikin keinoin pyrittävä tekemään halvemmaksi. 3.3.5. Komission on myös aiheellista arvioida SIMAP ("Système d'information pour les marchés publics") -hankkeesta saatuja kokemuksia. SIMAPissa julkisia hankintoja koskevat tiedot siirretään sähköisesti suoraan Luxemburgiin. Komitean mielestä olisi erittäin hyvä ratkaisu, jos hankintayksiköt voisivat siirtää hankintatiedot sähköisesti. Hankkijoille olisi myös edullista saada tiedot suoraan verkosta. CD-ROM-tekniikan käyttö vaatii, että tietyt jakeluongelmat on selvitettävä. Internetiä käyttämällä ei jakeluongelmia tule. Sen sijaan se siirtää julkiset hankinnat maailmanlaajuisiin pikemminkin kuin eurooppalaisiin yhteyksiin, mikä on syytä panna merkille vihreän kirjan 6 luvussa. 3.4. CPV-hankintanimikkeistö 3.4.1. Komission mielestä CPV-hankintanimikkeistön käyttö ei toimi tyydyttävällä tavalla. Sen vuoksi harkitaan maksuja sellaisille viranomaisille, jotka eivät käytä CPV:tä. 3.4.2. Hankintayksilöille saattaa kuitenkin olla vaikeaa käyttää CPV:tä. Komission on sen vuoksi kehitettävä hallinnollinen työkalu, joka helpottaa viranomaisia paikantamaan nimikkeistön eri kategoriat. Työkalun on oltava kaikkien julkisen viranomaisten helposti saatavilla. 3.4.3. Alueiden komitea ei voi tukea ajatusta CPV:n tekemiseksi pakolliseksi kaikille, ellei komissio liitä ehdotukseen selviä säännöksiä ja suuntaviivoja. CPV:tä on myös jatkuvasti ajantasaistettava, jotta voidaan taata, ettei sen käyttö aiheuta hallinnollisia rasitteita. Sitä on myös sovellettava sähköiseen kaupankäyntiin sopivaksi. 3.5. Konsultit 3.5.1. Erityinen ongelma, jota on syytä tarkastella, on konsulttien käyttö tarjouksen jättämistä edeltävässä vaiheessa. Konsultit ovat ilmoittaneet, etteivät he uskalla osallistua keskusteluihin ja tutkimuksiin ennen tarjouksen jättämistä. He pelkäävät, että heidän osallistumisensa saatettaisiin katsoa olevan ristiriidassa tasavertaisen kohtelun periaatteen kanssa. 3.5.2. Komissio on ilmoittanut aikaisemmin, että tietyissä tilanteissa saattaa tarjousten jättämistä edeltävässä vaiheessa olla aiheellista käydä teknisiä keskusteluja. Jos konsultti ei saa käyttöönsä kilpailua rajaavaa tietoa, ei tasavertaisen kohtelun periaatetta loukata. 3.5.3. Komission on tarkennettava ja konkretisoitava sopivia menettelyjä tällaisen keskustelun käymiseksi. 3.6. Ympäristöä suojelevat julkiset hankinnat 3.6.1. Monille hankkijayksiköille tarjoutuu tilaisuus kiinnittää huomiota ympäristönäkökohtiin julkisten hankintojen yhteydessä. Komission on tässä yhteydessä selvitettävä, minkälaisia mahdollisuuksia on ottaa ympäristötekijät huomioon ja poistaa mahdolliset esteet syrjintää aiheuttamattomien ympäristönäkökohtien tieltä. 3.6.2. Alueiden komitean mielestä komission on harkittava entistä yksityiskohtaisemmin, kuinka EU:n ympäristöpolitiikan päämääriä, esim. "saastuttaja maksaa" -periaatetta, voidaan yhdistää julkisia hankintoja koskeviin direktiiveihin. 3.6.3. Komission on myös toimittava yhteisen ekomerkintäjärjestelmän käytön lisäämisen puolesta. 3.7. Julkiset hankinnat ja sosiaalipoliittiset näkökohdat 3.7.1. Vihreässä kirjassa käsitellään myös julkisia hankintoja sekä työmarkkina- ja sosiaalipoliittisia näkökohtia. Hankintadirektiivien astuttua voimaan kysytään, voidaanko ja pitäisikö Rooman sopimuksen työmarkkina- ja sosiaalipoliittisiin päämääriin pyrkiä, ja jos pitäisi, missä määrin. Tällöin on otettava huomioon direktiiveissä säädetyt erityiset rajoitteet, jotta voidaan välttää direktiivien päämäärien kyseenalaistaminen. 3.7.2. Alueiden komitean mielestä tarvitaan tietoa niiden mahdollisuuksien selvittämiseksi, joita julkisia hankintoja koskevat säännökset tarjoavat eri ryhmille yhteisön ja kansallisten työmarkkina- ja sosiaalipoliittisten päämäärien toteuttamiseksi. 3.8. Yhteydet Keski- ja Itä-Eurooppaan 3.8.1. Alueiden komitea tukee ehdotusta, jonka mukaan EU:n nykyisin Keski- ja Itä-Euroopan maille myöntämään tukeen liitetään koulutusta julkisiin hankintoihin liittyvistä EU:n säännöksistä ja teknisestä tuesta. Tuki on tärkeä maiden valmistautuessa liittymään unionin jäseniksi. 4. Loppupäätelmät 4.1. EY:n julkisia hankintoja koskevat direktiivit ovat erittäin tärkeitä paikallisille ja alueellisille hankintayksiköille, koska hankintojen vuosittainen arvo kohoaa suuriin summiin. 4.2. Alueiden komitean mielestä on erittäin tärkeää, että komissio pikimmiten laatii hankintadirektiiveistä katsauksen, jossa pyritään yksinkertaistamaan säännöksiä. Nykyiset direktiivit ovat aivan liian vaikeaselkoisia ja yksityiskohtaisia sekä aiheuttavat rajausongelmia. 4.3. Katsauksessa olisi harkittava eri hankintadirektiivien yhdistämistä. Kynnysarvoja on myös syytä korottaa ottaen huomioon WTO-määräykset pitkällä aikavälillä. Myös eräitä määritelmiä olisi tarkennettava. 4.4. Jos jokin hankintayksikkö siirtää tietoja omiin yhtiöihinsä, on tehtävä selväksi, että sopimuksia, joita se tekee yhtiöidensä kanssa siirrosta ja sitä seuraavasta yhteistoiminnasta, ei voida pitää hankintadirektiivien piiriin kuuluvana palvelujen ostona. Tällaiset sopimukset on katsottava oman tuotannon sisäisiksi ehdoiksi. 4.5. Alueiden komitean mielestä on myönteistä, että komissio pyrkii entistä enemmän panostamaan tietotekniikan käyttöön julkisten hankintojen yhteydessä. Bryssel, 12. kesäkuuta 1997. Alueiden komitean puheenjohtaja Pasqual MARAGALL i MIRA () EYVL L 13, 21.2.1962, s. 204