FI Euroopan unionin virallinen lehti C 277/37

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen Euroopan naapuruuspolitiikkaan kuuluvien toimintaohjelmien täytäntöönpanoon Etelä-Kaukasian maissa (Armenia, Azerbaidžan ja Georgia)”

(2009/C 277/07)

Esittelijä: Andrzej ADAMCZYK

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 15.–16. helmikuuta 2007 pitämässään täysistunnossa työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen Euroopan naapuruuspolitiikkaan kuuluvien toimintaohjelmien täytäntöönpanoon Etelä-Kaukasian maissa (Armenia, Azerbaidžan ja Georgia).

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 16. huhtikuuta 2009. Esittelijä oli Andrzej Adamczyk.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 13.–14. toukokuuta 2009 pitämässään 453. täysistunnossa (toukokuun 14. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 151 ääntä puolesta ja 2 vastaan 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Etelä-Kaukasia on kansallisuuksiltaan, kielellisesti, historiallisesti, uskonnollisesti ja poliittisesti erittäin moninainen, mikä yhdessä jatkuvien selkkausten ja vuosisatoja kestäneen vieraan vallan kanssa on saanut aikaan, että oman valtion ja kansallisen identiteetin rakentaminen ja itsenäisyyden puolustaminen vievät paljon voimia; tämä pätee myös kansalaisyhteiskunnan organisaatioihin.

1.2 Työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden rooli vuonna 1999 voimaan tulleiden kumppanuus- ja yhteistyösopimusten sekä unionin naapuruuspolitiikkaan kuuluvien vuosien 2007–2011 toimintasuunnitelmien laatimisessa ja toimeenpanossa on ollut riittämätön neuvottelujen käynnistämisestä lähtien.

1.3 Kahdenväliset välineet, joita ovat toimintasuunnitelmien täytäntöönpano sekä suunnitellut assosiaatiosopimusta koskevat neuvottelut, tarjoavat monenkeskisen itäisen kumppanuuden aloitteen ohella mahdollisuuden kutsua järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta mukaan niihin liittyviin toimintoihin. Tähän tarvitaan kuitenkin Euroopan unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden osallistumista.

1.4 Euroopan komission olisi kannustettava Etelä-Kaukasian valtioiden hallituksia aktiiviseen yhteistyöhön työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kanssa toimintasuunnitelmien sekä kumppanuus- ja yhteistyösopimusten toimeenpanossa.

1.5 Samalla Euroopan unionin toimielinten pitäisi painottaa ihmisoikeuksien kunnioittamista ja demokratian normien sekä työmarkkinajärjestöjen vuoropuhelun periaatteiden ja kansalaisvuoropuhelun periaatteiden noudattamista toimintaohjelmia koskevissa neuvotteluissa. Toimintasuunnitelman toteuttamista koskeviin vuosikertomuksiin tulisi sisältyä näitä kysymyksiä koskeva arvio. Tämä voisi sekä lisätä kansalaisyhteiskunnan merkitystä ja sen organisaatioiden riippumattomuutta että vaikuttaa myönteisesti työntekijöiden perusoikeuksien kunnioittamiseen ja naisten tasa-arvoon.

1.6 Itäistä kumppanuutta koskevaan aloitteeseen sisältyvä kansalaisyhteiskuntafoorumin perustaminen saattaa helpottaa kumppanuusohjelmaan kuuluvien valtioiden organisaatioiden keskinäistä vuoropuhelua sekä niiden ja viranomaisten vuoropuhelua. On kuitenkin varmistettava foorumiin osallistuvien organisaatioiden todellinen edustavuus ja riippumattomuus. ETSK voisi saada merkittävän roolin sekä sen varmistamisessa, että näitä kriteerejä noudatetaan foorumin toiminnassa.

1.7 On luotava suotuisat olosuhteet monipuolisille ihmisten välisille yhteyksille sekä alueen valtioiden ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden järjestöjen välisille yhteyksille myös kahdenväliseltä pohjalta. Tämän vuoksi on välttämätöntä helpottaa Etelä-Kaukasian valtioiden kansalaisten viisumikäytäntöjä.

1.8 Euroopan unionin toimielimet voisivat osallistua Etelä-Kaukasian alueen valtioiden välisten konfliktien ratkaisuyrityksiin. Niiden pitäisikin yrittää saada rauhanprosessiin mukaan kansalaisyhteiskunnan järjestöjä, koska niillä voi olla myönteistä vaikutusta sovitteluprosessiin.

2. Johdanto

2.1 Etelä-Kaukasian alue käsittää kolme maata: Armenian, Azerbaidžanin ja Georgian. Vaikka alueen pinta-ala ei ole suuri, se on kansallisuuksiltaan, kielellisesti, historiallisesti, uskonnollisesti ja poliittisesti erittäin moninainen.

2.2 Tilannetta mutkistaa lisäksi se, että kahden alueen valtion, Armenian ja Azerbaidžanin, kiista Vuoristo-Karabahista on kestänyt 20 vuotta ja Abhaasian ja Etelä-Ossetian hallinnolliset alueet eivät ole aikoihin olleet Georgian valvonnassa. Tilannetta on vaikeuttanut entisestään äskettäinen Venäjää vastaan käyty sota.

2.3 Erilaisista perinteistä, historiasta ja kehityksen suunnista huolimatta Etelä-Kaukasian maita yhdistää Neuvostoliittoon kuuluneiden maiden yhteinen menneisyys, mikä jätti selvät jäljet moniin elämänalueisiin, mutta ennen kaikkea talouteen ja yhteiskuntaan.

2.4 Etelä-Kaukasian monikansallisuuden ja jatkuvien aseellisten selkkauksien vuoksi kansallisen identiteetin vahvistaminen, oman valtion ja sen instituutioiden rakentaminen sekä itsenäisyyden puolustaminen ovat etusijalla kaikissa kolmessa maassa, myös niiden kansalaisyhteiskuntien järjestöissä.

2.5 Alueen poliittiselle tilanteelle on tunnusomaista vakava demokratiavaje. Viimeisen lyhyen, parikymmentä vuotta kestäneen itsenäisyysjakson aikana on koettu vallankaappauksia, sisällissotia sekä enemmän tai vähemmän onnistuneita vallankumouksia. Toisiaan seuraavat hallitukset ovat pyrkineet rajoittamaan poliittisen opposition toimintaa, valvomaan viestimiä ja vaikuttamaan kansalaisyhteiskunnan organisaatioihin ja erityisesti työmarkkinaosapuoliin. Georgiassa demokratisoituminen alkoi vasta ruusuvallankumouksen jälkeen. Tosin sielläkin sekä riippumattomat järjestöt että ulkopuoliset tarkkailijat ovat huomauttaneet monista puutteista demokratian toiminnassa.

2.6 Taloustilanne on edelleen vaikea. Huonon taloudellisen tilanteen pääasiallisia syitä ovat nykyaikaisen infrastruktuurin puuttuminen, vanhentunut teknologia, kotimaisen sijoituspääoman riittämättömyys, aseiden ja sotilaallisten laitosten rahoittaminen sekä entisten neuvostotasavaltojen markkinoiden romahtaminen. Öljy- ja kaasuvarantojensa ansiosta Azerbaidžan on eri tilanteessa, mutta talouden nojautuminen yhden alan varaan ja Vuoristo-Karabahin ja sitä ympäröivien Azerbaidžanin alueiden menetys aiheuttavat suuria talousongelmia.

2.7 Myös yhteiskunnallinen tilanne on erittäin vaikea. Valtaosa väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella, rikkaiden ja köyhien väliset tuloerot kasvavat dramaattisesti, ja varsinkin vanhusten ja sairaiden sosiaaliset ongelmat ovat valtavia. Tilannetta eivät paranna korkea työttömyys ja erityisesti suuri sotapakolaisten määrä Georgiassa ja Azerbaidžanissa. Lisäksi joidenkin arvioiden mukaan jopa 60 prosenttia Etelä-Kaukasian tulosta syntyy epävirallisella sektorilla, mikä synnyttää lisää vakavia yhteiskunnallisia ongelmia. Maailmanlaajuinen talouskriisi pahentaa tätä hyvin ankeaa tilannetta. Vielä tämän lisäksi maassa vallitsee laajalle levinneen korruption ongelma.

2.8 Etelä-Kaukasian valtioiden geopoliittinen asema on erittäin monimutkainen vaikeiden keskinäisten ja naapurisuhteiden vuoksi. On selvää, että maantieteellisen sijainnin aiheuttamaa erillisyyttä muusta maailmasta on vaikea voittaa ilman suurten naapurien, kuten Turkin ja Venäjän, aktiivista osallistumista. Sen vuoksi on myös Etelä-Kaukasian valtioiden etujen mukaista normalisoida ja optimoida suhteet näihin maihin. Tässä tilanteessa voisi olla apua siitä, että kaikki kolme Etelä-Kaukasian maata osallistuvat yhdessä Venäjän ja Turkin kanssa Mustanmeren synergiaa koskevaan aloitteeseen, joka on uusi monenvälinen alueellisen yhteistyön aloite.

2.9 Alikehittynyt ja valtion aiemmin harjoittaman epärationaalisen politiikan sekä nykyisten riittämättömien investointien runtelema maatalous voisi olla yksi Etelä-Kaukasian maiden potentiaalisista rikkauksista. Näin ollen maatalouden kehittämisen ratkaisevia kiihokkeita olisivat täydellinen kolmen maan välisten kauppasuhteiden ja perinteisten Venäjän-markkinoiden avaaminen.

3. Euroopan naapuruuspolitiikka (ENP) Etelä-Kaukasiassa

3.1 Etelä-Kaukasia ei kuulunut alun perin Euroopan naapuruuspolitiikan (ENP) piiriin. Vasta alueen ilmaisema kiinnostus lähentää suhteitaan Eurooppaan ja ennen kaikkea Georgian ruusuvallankumous loivat yhteistyölle uudet näkymät.

3.2 Marraskuussa 2006 hyväksyttiin kaksivuotisten neuvottelujen päätteeksi Armenian, Azerbaidžanin ja Georgian toimintasuunnitelmat, joille vuosien 2007–2011 yhteistyö perustuu. Näiden kolmen maan toimintasuunnitelmien painopisteet ovat samankaltaisia ja käsittävät muun muassa seuraavat kysymykset:

— oikeusvaltion vahvistaminen erityisesti uudistamalla oikeuslaitos Euroopan neuvoston normien mukaisesti

— demokratian vahvistaminen ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen varmistaminen muun muassa edistämällä paikallista itsehallintoa

— toimintaolosuhteiden luominen riippumattomille viestimille

— taloustilanteen kohentaminen parantamalla liike-elämän ja yrittäjyyden toimintaolosuhteita, uudistamalla verojärjestelmä ja torjumalla korruptiota

— suuremman vakauden saavuttaminen tukemalla kestävää talouskehitystä sekä sosiaalista yhteenkuuluvuutta, vähentämällä köyhyysalueita ja toimimalla ympäristönsuojelun hyväksi

— alueellisen yhteistyön vahvistaminen Etelä-Kaukasian alueella

— työskentely alueellisten selkkausten ratkaisemiseksi rauhanomaisesti.

3.3 ENP ei missään tapauksessa tarkoita Etelä-Kaukasian valtioiden mahdollista liittymistä Euroopan unionin jäseneksi. Siinä kartoitetaan kuitenkin sellaiset alat, joilla yhteistyön tiivistäminen voisi lähentää kyseisiä maita yhteisön säännöstön normeihin. Se saattaa myös antaa niille mahdollisuuden liittyä halutessaan Euroopan talousalueeseen.

3.4 Tähän mennessä ei työmarkkinaosapuolten eikä muidenkaan kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden rooli ole ollut merkittävä kumppanuus- ja yhteistyösopimusten ja toimintasuunnitelmien periaatteista käytävissä neuvotteluissa eikä niiden täytäntöönpanossa, vaikka tilanne vaihteleekin maittain ja riippuu kunkin organisaation aktiivisuudesta. Prosessiin liittymään pyrkineet organisaatiot ovat toimineet toisinaan omasta aloitteestaan ja pikemminkin viranomaisten aikomusten vastaisesti kuin näiden kehotuksesta.

3.5 Toimintasuunnitelmien toteuttaminen kahdenvälisen lähestymistavan päävälineenä ja uusi monenkeskinen itäisen kumppanuuden aloite antavat kansalaisyhteiskunnan organisaatioille mahdollisuuden osallistua nykyistä enemmän näihin liittyvään työskentelyyn ja toimintaan. Euroopan unionin toimielinten tekemä aloite ja niiden harjoittama tarkkailu sekä jäsenvaltioiden kumppanuusjärjestöjen antama apu ovat kuitenkin tarpeen, jotta järjestöt saavat todella osallistua yhteistyöhön.

4. Työnantajat

4.1 Viranomaisilla näyttää olevan suuri vaikutusvalta työnantajajärjestöihin kolmessa Etelä-Kaukasian maassa. Tämä johtuu myös siitä, että huomattava osa liike-elämästä keskittyy valtion sektorille. Vaikutusvallan syyt ja mekanismit eroavat kuitenkin maittain.

4.2 Liike-elämän järjestöille on yhteistä kauppa- ja teollisuuskamarien keskeinen merkitys. Vaikka kyseessä eivät ole työnantajajärjestöt sanan varsinaisessa merkityksessä ja vaikka niiden tehtävät ja toimintakentät ulottuvat laajemmalle kuin liike-elämän edustaminen työmarkkinaosapuolen roolissa, voimakkaat sidokset hallitukseen ja usein miltei valtiollinen asema aiheuttavat sen, että nämä organisaatiot ovat varmasti erittäin päteviä, vaikka eivät kovin riippumattomia.

Työnantajajärjestöt ovat heikkoja, niiden edustavuus ei ole riittävä ja niillä on viranomaissidoksia, jotka perustuvat usein riippuvuuteen. Sen vuoksi niillä ei ole mahdollisuutta toimia täysivaltaisina työmarkkinajärjestöinä ammattiliittojen kanssa käytävissä neuvotteluissa; ammattiliittojen on, halusivat tai ei, keskusteltava monista asioista suoraan hallituksen kanssa. Kunkin maan työnantajajärjestöillä on kuitenkin omat erityispiirteensä.

4.3.1 Markkinatalouteen suuntautuneen Georgian hallituksen voimakkaasta painostuksesta huolimatta suuri osa teollisuudesta on valtion valvonnassa ja valtaosa yksityistetyistä yrityksistä venäläisten tai kazakstanilaisten sijoittajien omistuksessa. Tämä lisää entisestään hallituksen halua ja mahdollisuuksia puuttua työnantajien asioihin.

4.3.2 Armenian talouden päätoimialat ovat Vuoristo-Karabahin sodan veteraanien käsissä, jotka muodostavat yrittäjien etuoikeutetun ryhmän. Samanaikaisesti pidetään yllä liike-elämän edustajien, kansanedustajien ja hallituspoliitikkojen keskinäistä taloudellista, liike-elämän ja poliittista riippuvaisuutta. Vaikuttaa siltä, että Armenian liike-elämän järjestöt saattavat alkaa toimia perinteisemmässä työmarkkinaosapuolen roolissa Vuoristo-Karabahin taistelijoiden sukupolven siirtyessä historiaan ja järjestöjen tehdessä yhteistyötä eurooppalaisten sisarjärjestöjensä kanssa.

4.3.3 Presidentin välittömässä valvonnassa oleva energia-ala hallitsee 90 prosenttia Azerbaidžanin taloudesta. Tämä yhdessä sen kanssa, että myös muiden talouden alojen liike-elämän eliitin muodostavat useimmiten nuoret, valtion viranomaisille lojaalit johtajat, joista monet ovat hyvin koulutettuja, Länsi-Euroopassa ja Yhdysvalloissa opintonsa suorittaneita, merkitsee, että työnantajajärjestöt alkavat olla yhä useammin työmarkkinaosapuolen asemassa.

5. Ammattiliitot

5.1 Kolmen tarkasteltavan Etelä-Kaukasian maan ammattiliittojen väliset erot ovat suuria, mikä johtuu suureksi osaksi niiden toiminnasta erilaisessa taloudellisessa, yhteiskunnallisessa ja poliittisessa ympäristössä. Liittojen yhteisiä piirteitä ovat vuosia jatkunut jäsenmäärän huomattava lasku sekä enemmän tai vähemmän onnistuneet vanhentuneiden rakenteiden ja järjestön johtamistapojen uudistamisyritykset. Joistakin yrityksistä huolimatta siellä ei ole onnistuttu luomaan todellista vaihtoehtoista liittoa, mikä käytännössä jättää itsenäistymisen aikaan toimineille organisaatioille yksinomaisen aseman työntekijöiden edustajana.

Järjestöt eroavat kuitenkin toisistaan siinä, miten riippumattomia ne ovat valtiovallasta ja miten luottamukselliset suhteet niillä on työnantajajärjestökumppaneihinsa.

5.2.1 Georgialaiset ammattiliitot ovat melko riippumattomia hallituksesta ja presidentin hallinnosta, joiden kanssa ne ovat konfliktissa. Syytökset epäisänmaallisesta asenteesta ja jopa sabotaasista sotatilanteessa tekevät tilanteesta vaikean, mutta se on väistämätöntä viranomaisten ylimielisyyden ja työmarkkinaosapuolten kannan laiminlyömisen vuoksi. Ammatillista järjestäytymistä ja työntekijöitä koskevia oikeuksia loukataan monissa tapauksissa, ja uusi työoikeudellinen säännöstö otettiin käyttöön ilman kuulemista.

5.2.2 Kolmikosta viimeisenä uudistuksen käynnistäneiden armenialaisten ammattiliittojen suhtautumien on ollut valtiovallan edustajiin erittäin harvoin kriittinen tai edes riippumaton eivätkä ne yleisneuvostoliittolaisista rakenteista eroamisen jälkeen ryhtyneet pitkään aikaan mihinkään merkittäviin uudistuksiin. Tämä johtui sodasta sekä tietynlaisesta poliittisen korrektiuden säännöstä, jonka mukaan valtiovallan tukeminen on erityinen isänmaallinen velvollisuus. Ammattiliittojen keskusliiton johdon vaihtuminen vuonna 2007 antaa liitolle mahdollisuuden lisätä toimintansa aktiivisuutta ja riippumattomuutta.

5.2.3 Nykyjohdon tultua valtaan Azerbaidžanissa valtion viranomaiset kiinnittävät paljon huomiota työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun ja yhteiskuntarauhan takaamiseen. Tukiessaan tätä politiikkaa ammattiliitot haluavat saavuttaa mahdollisimman paljon etuja työntekijöilleen, mutta eivät antaudu vakaviin selkkauksiin ja välttävät kansallisen yhtenäisyyden vaarantamista. Näin ammattiliitoille on kehittynyt erityinen korporatiivinen malli, erityisesti teollisuuden rikkaimmalla alalla eli energiasektorilla sekä valtion palvelualalla. Huomattavan riippumattomat liitot puolustavat aktiivisesti jäsentensä sosiaalisia oikeuksia ja hyvinvointia, mutta välttävät kuitenkin suoraa vastakkainasettelua hallituksen kanssa, mikä tuntuu nykytilanteessa olevan ainoa mahdollinen strategia.

6. Muita etuja edustavat kansalaisjärjestöt

6.1 Etelä-Kaukasian valtiovallasta riippumattomat organisaatiot jaetaan kolmeen ryhmään toiminnan rahoituksen perusteella:

— riippumattomat – ne rahoittavat toimintansa jäsenmaksuilla, ulkopuolisille tarjottavilla palveluilla sekä kerätyllä ja perityllä omaisuudella

— hallituksen perustamat, rahoittamat ja valvomat

— ulkopuolisista, useimmiten ulkomaalaisista lahjoittajista riippuvaiset organisaatiot.

6.2 Etelä-Kaukasian kansalaisjärjestöille on tunnusomaista asetettujen päämäärien ja suoritettavien tehtävien moninaisuus sekä monesti väliaikainen luonne. Järjestöt katoavat usein suoritettuaan yhden konkreettisen tehtävän tai rahoituksen loputtua.

6.3 Aidosti riippumattomien organisaatioiden luominen on vaikeaa kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden toimintaperinteiden puuttumisen, aseellisten selkkausten ja rahoitusvaikeuksien vuoksi.

Heti Neuvostoliiton hajoamista seuranneena kautena tapahtuneen talouden romahtamisen ja sosiaalisen katastrofin vuoksi merkittävä osa kansalaisyhteiskunnan organisaatioista keskittyi köyhyyden torjumiseen ja elintason parantamiseen.

6.4.1 Kansalaisyhteiskunta näyttäisi kehittyvän elinvoimaisimmin Georgiassa. Noin sata riippumattomien tarkkailijoiden tunnustamaa kansalaisjärjestöä taistelee korruptiota vastaan sekä edistää oikeusvaltiota, ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen oikeuksia, viestimien vapautta, ympäristönsuojelua ja energiavarmuutta.

6.4.2 Armeniassa tärkeimpiä kansalaisjärjestöryhmiä ovat hallituksen tai kansainvälisten järjestöjen suorilla toimeksiannoilla poliittisia analyysejä ja strategisia asiakirjoja laativat sekä mm. koulutuksen, terveydenhuollon tai sosiaaliturvan aloilla hankkeita toteuttavat järjestöt. Mielenkiintoinen ilmiö on kansalaisjärjestöjen muuttaminen pieniksi kaupallisiksi palveluyrityksiksi hankkeen päätyttyä.

6.4.3 Azerbaidžanissa toimii kansalaisjärjestöjen kansallinen foorumi (NNF), joka perustettiin vuonna 1999 UNDP:n tuella. Se edustaa yli 400 kansalaisjärjestöä, jotka ovat osittain riippuvaisia hallituksesta, ulkomaalaisista sponsoreista tai oppositiopuolueista, ja jäljelle jäävät harvat rahoittavat toimintansa keräämällä palveluistaan maksuja. On kuitenkin pieni joukko järjestöjä, jotka ovat poliittisesti neutraaleja ja voivat tulevaisuudessa olla merkittäviä mielipiteenmuodostajia.

7. Tulevaisuudennäkymät ja suositukset

Euroopan naapuruuspolitiikan toimintasuunnitelmien toimeenpano on toistaiseksi käyttämättä jätetty mahdollisuus vahvistaa yhteiskunnallista vuoropuhelua ja kansalaiskeskustelua Etelä-Kaukasian maiden yhteistyöstä Euroopan unionin kanssa.

7.1.1 Euroopan komission pitäisi kannustaa Etelä-Kaukasian valtioiden hallituksia kuulemaan työmarkkinaosapuolia ja muita kansalaisyhteiskunnan organisaatioita toimintasuunnitelmista ja ottamaan ne mukaan toimeenpanoa, seurantaa ja arviointia koskevaan yhteistyöhön. Tätä ei voi korvata edes Euroopan unionin edustustojen parhaimmilla käytännöillä niiden ylläpitäessä suoria yhteyksiä valitsemiinsa organisaatioihin. Kuulemisella olisi merkitystä sekä toimintasuunnitelmien täytäntöönpanon että kansalaisyhteiskunnan merkityksen ja roolin vahvistamisen kannalta.

7.1.2 Toimintasuunnitelmia ja kumppanuus- ja yhteistyösopimuksia koskevissa neuvotteluissa Euroopan komission pitäisi kiinnittää enemmän huomiota ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja demokratian standardien ja työmarkkinavuoropuhelun periaatteiden sekä kansalaisvuoropuhelun periaatteiden noudattamiseen sekä yhdistymisvapauteen ja kollektiiviseen neuvotteluoikeuteen. Olisi suotavaa sisällyttää toimintasuunnitelman toteuttamista koskeviin vuosikertomuksiin näiden kysymysten perusteellinen arviointi.

7.1.3 Eri maiden hallitusten pitäisi yhdessä Euroopan unionin toimielinten kanssa ja kiinteässä yhteistyössä kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kanssa järjestää laaja tiedotuskampanja Euroopan unionista, sen instituutioista, yhteisön säännöistä sekä naapuruuspolitiikasta ja toimintasuunnitelmien toimeenpanosta. Tätä varten on luotava soveltuvat välineet ja rahoitustapa. Yksi välineistä voisi olla tätä tarkoitusta varten suunniteltujen pienten unionin avustusten myöntäminen kansalaisyhteiskunnan organisaatioille.

7.2 Uusi itäisen kumppanuuden aloite tarjoaa uuden mahdollisuuden vahvistaa Etelä-Kaukasian kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ja Euroopan unionin välisiä yhteyksiä sekä ennen kaikkea edistää kansalaisvuoropuhelua paikan päällä.

Itäisen kumppanuuden aloitteeseen sisältyvä kansalaisyhteiskuntafoorumin perustamista koskeva ehdotus yhteistyön edistämiseksi sekä organisaatioiden välillä että niiden ja viranomaisten käymän vuoropuhelun helpottamiseksi on arvokas aloite, mutta siihen pitäisi liittää EU:n toimielinten harjoittamaa tarkkailua, jotta vuoropuhelusta tulisi aitoa.

7.3.1 Tässä yhteydessä on varmistettava, että foorumin edustajat nimetään demokraattisesti ja että foorumin kokoonpanoon kuuluisivat edustavimmat, demokraattisimmat ja riippumattomimmat organisaatiot. ETSK voisi saada merkittävän roolin sekä sen varmistamisessa, että näitä kriteerejä noudatetaan tässä prosessissa, että foorumin toiminnassa.

7.3.2 Foorumiin kuuluisivat myös muut itäisen kumppanuuden piiriin kuuluvat maat, minkä vuoksi se tarjoaisi kansalaisyhteiskunnille mahdollisuuden laajentaa monenkeskisen yhteistyön mallia Etelä-Kaukasian maiden ulkopuolelle.

7.4 Itäisen kumppanuuden pitäisi edistää ihmisten ja organisaatioiden välisiä tuloksellisia yhteyksiä koulutuksen, tieteen, kulttuurin, syrjinnän ja suvaitsemattomuuden torjunnan sekä vastavuoroisen kulttuureihin tutustumisen alalla. Tämän vuoksi on välttämätöntä helpottaa Etelä-Kaukasian valtioiden kansalaisten viisumikäytäntöjä.

7.5 Sekä Euroopan naapuruuspolitiikka että itäinen kumppanuus tarjoavat Etelä-Kaukasian maiden kansalaisyhteiskunnalle yhteyden paitsi Euroopan unionin toimielimiin myös mahdollisuuden kahdenväliseen yhteistyöhön kumppanuusjärjestöjen kanssa. Olisi myös erittäin hyödyllistä luoda järjestelmä, joka tukee yhteistyön aloittamista Euroopan unionin vastaavien järjestöjen kanssa.

7.6 Jatkuvat aseelliset selkkaukset ovat osa Etelä-Kaukasian valtioiden ongelmaa. Euroopan unionin toimielimillä on selvä rooli selkkausten lieventämiseen tähtäävissä yrityksissä, minkä lisäksi vaikuttaa siltä, että kansalaisyhteiskunnan organisaatioilla voisi olla tukijan rooli rauhanprosessissa, erityisesti sen edistämisessä omien kansalaisten keskuudessa. Yhteiset alueelliset aloitteet voivat olla tässä suhteessa erityisen merkittäviä, jotta vaikea sovintoprosessi voisi käynnistyä selkkaukseen osallisten maiden kumppanuusorganisaatioiden välisistä yhteyksistä.