FI Euroopan unionin virallinen lehti C 376/110

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Etenemissuunnitelma – siirtyminen kilpailukykyiseen vähähiiliseen talouteen vuonna 2050

KOM(2011) 112 lopullinen

2011/C 376/20

Esittelijä: Richard ADAMS

Toinen esittelijä: Josef ZBOŘIL

Euroopan komissio päätti 8. maaliskuuta 2011 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Etenemissuunnitelma – siirtyminen kilpailukykyiseen vähähiiliseen talouteen vuonna 2050

KOM(2011) 112 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 6. syyskuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 21.–22. syyskuuta 2011 pitämässään 474. täysistunnossa (syyskuun 22. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 119 ääntä puolesta ja 3 vastaan 2:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Komitea suhtautuu myönteisesti komission esittämään, vuoteen 2050 ulottuvaan vähähiilisen talouden etenemissuunnitelmaan, jossa hahmotellaan tulevia toimia, ja kehottaa kaikkia EU:n toimielimiä ottamaan sen täysin huomioon osviittana siitä, millaisia toimia ja politiikan kehittämistä tarvitaan vuodeksi 2050 asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Tässä yhteydessä komitea viittaa resurssitehokkuutta koskevasta lippulaivahankkeesta valmistelemaansa lausuntoon sekä YK:n kestävän kehityksen konferenssiin liittyviin ehdotuksiinsa. (1)

1.2 Komitea kehottaa neuvostoa, komissiota ja parlamenttia varmistamaan kaikkien nykyisten vuoteen 2020 ulottuvien hiilidioksidipäästötavoitteiden täysimääräisen toteutumisen ja harkitsemaan vuodeksi 2020 asetetun kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteen tiukentamista 25 prosenttiin COP 17 -konferenssin neuvotteluissa saavutetun edistyksen ja yhteisön talouden odotettavissa olevan kehityksen perusteella pyrittäessä kohti sovittua 80–95 prosentin vähennystä vuoteen 2050 mennessä.

1.3 Komitea katsoo, että EU:n tulisi asettaa ohjeellisiksi kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteiksi 40 prosenttia vuoteen 2030 mennessä ja 60 prosenttia vuoteen 2040 mennessä sekä päättää oikeudellisesti sitovista toimista, joiden avulla varmistetaan, että nämä vähennykset toteutuvat käytännössä. Tällaisia pitkän aikavälin ohjeellisia tavoitteita tarvitaan vertailukohdiksi ennakoitavan ja vakaan toimintapohjan luomiseksi sijoittajille ja päätöksentekijöille.

1.4 Komitea suosittaa komissiolle uuden kokonaistoimenpidepaketin esittämistä näiden uusien tavoitteiden edellyttämien massiivisten uusien investointien edistämiseksi. Pakettiin olisi sisällyttävä päästökauppajärjestelmän vahvistaminen investointipäätöksiä ohjaavana kustannusoptimoinnin välineenä sekä muita toimenpiteitä

— energiatehokkuuden edistämiseksi kaikilla aloilla

— kuluttajien tietoisuuden ja valmiuksien parantamiseksi, jotta he voivat suosia vähähiilisiä tuotteita ja palveluja tehdessään ostoksia

— tarvittaviin perusrakenteisiin suuntautuvien investointien tukemiseksi

— avainalojen koulutuksen ja valmiuksien kehittämiseksi.

1.5 Komitea korostaa, että tarvitaan aktiivista teollisuuspolitiikkaa ja koordinoituja t&k-toimia vähähiiliseen talouteen siirtymisen tukemiseksi. Se kannattaa ehdotusta etenemissuunnitelmien laatimisesta siirtymäprosessia ohjaaviksi strategisiksi visioiksi etenkin sähköntuotantoon, liikenteeseen, rakennusalaan ja asumiseen, maatalouteen ja jätehuoltoon liittyvissä asioissa.

1.6 Kansalaisyhteiskunnan on oleellisen tärkeää voida osallistua toimiin täysipainoisesti jatkuvan ja järjestelmällisen mainittuja strategisia suunnitelmia koskevan vuoropuhelun avulla.

2. Etenemissuunnitelma

2.1 Vuoteen 2050 ulottuvassa etenemissuunnitelmassa esitetään toimia, joiden avulla EU voisi toteuttaa sovitut kasvihuonekaasupäästöjen vähennykset. Neuvosto vahvisti helmikuussa 2011 EU:n tavoitteeksi päästöjen vähentämisen 80–95 prosentilla vuoden 1990 tasosta.

2.2 Tämän tavoitteen saavuttamiseksi etenemissuunnitelmassa ehdotetaan, että EU valmistautuisi vähentämään omia kasvihuonekaasupäästöjään 80 prosentilla vuoteen 2050 mennessä, ja todetaan epäsuorasti, että korkeampi 95 prosentin tavoite voitaisiin saavuttaa ostamalla hyvityksiä maailmanlaajuisilta hiilidioksidimarkkinoilta. Omien päästöjen vähentäminen vuoteen 2030 mennessä 40 prosentilla ja vuoteen 2040 mennessä 60 prosentilla vuoden 1990 tasosta olisi kustannustehokkain keino, ja 25 prosentin vähennys vuoteen 2020 mennessä on osa tällaista kehityskulkua.

2.3 Sähköntuotannon osalta etenemissuunnitelmassa ehdotetaan, että vuoteen 2050 mennessä lähes 100 prosenttia sähköstä tuotettaisiin vähähiilisten tekniikoiden avulla. Tämä edellyttää mittavia investointeja uusiutuvaan energiaan ja uusien älykkäiden verkkojärjestelmien kehittämiseen kaikkialla Euroopassa etupäässä päästökauppajärjestelmän vahvistamisen avulla.

2.4 Liikenteessä tavoitteena on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 60 prosentilla vuoteen 2050 mennessä. Etenemissuunnitelman mukaan tulee jatkokehittää varsinkin ilma-aluksille ja raskaille hyötyajoneuvoille sopivia biopolttoaineita. Suunnitelmassa huomautetaan kuitenkin, että biopolttoaineiden kehittämiseen kytkeytyy ruokaturva- ja ympäristöongelmia, ja korostetaan tarvetta kehittää kestävyysperiaatteita paremmin vastaavia toisen ja kolmannen sukupolven biopolttoaineita.

2.5 Rakennetun ympäristön osalta etenemissuunnitelmassa korostetaan, että on tärkeää panna nopeasti täytäntöön uusia rakennuksia koskevat vaatimukset, joiden mukaan hiilidioksidipäästöjen on jäätävä lähes olemattomiksi. Siinä korostetaan myös nykyisen rakennuskannan energiatehokkuuden parantamisen haasteellisuutta.

2.6 Teollisuudessa tavoitteena on edelleen parantaa energiatehokkuutta ja siirtyä vähemmän energiaa käyttäviin tuotantoprosesseihin. Tarvitaan tuotantoalakohtaisia ratkaisuja ja täydentäviä alakohtaisia etenemissuunnitelmia. On tärkeää varmistaa, etteivät hiilidioksidipäästöjen vähentämistoimet vain aja energiaintensiivisiä aloja siirtämään tuotantoa muualle maailmaan löyhemmän sääntelyn perässä (hiilivuoto).

2.7 Maa- ja metsätaloudessa tulee lisätä energiatehokkuutta ja käytäntöjä, jotka parantavat käytettävän maan kykyä sitoa ja varastoida hiiltä. Lisäksi mainitaan biomassa yhtenä mahdollisena kestävän kehityksen mukaisena energianlähteenä, sikäli kuin kaikki sen energiakäytön vaikutukset arvioidaan asianmukaisesti. Yleisesti on löydettävä ratkaisuja elintarvikkeiden tai biomassan lisääntyvän kysynnän sovittamiseksi yhteen ilmastopolitiikan tavoitteiden kanssa.

2.8 Kaikkien näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan vuosittain noin 270 miljardin euron julkiset ja yksityiset lisäinvestoinnit seuraavien 40 vuoden ajan. Tämä on 1,5 prosenttia EU:n bkt:stä ja 8 prosenttia nykyisin tehtävistä investoinneista – huomattavasti vähemmän kuin nykyisin jo investoidaan eräissä nousevan talouden maissa, jotka kehittävät tosissaan vähähiilistä taloutta.

2.9 Näihin investointeihin voitaisiin saada lisää julkisia varoja seuraavan päästökauppakauden päästöoikeushuutokaupan tuottamista tuloista. Olisi myös hyödynnettävä yhä systemaattisemmin kaikkia julkisia investointiohjelmia, jotta vipuvaikutus auttaa saamaan lisävaroja yksityiseltä sektorilta.

2.10 Vähähiiliseen talouteen siirtymisestä saadaan lisäksi seuraavia hyötyjä: riippuvuus fossiilisten polttoaineiden tuonnista vähenee, energiavarmuus paranee, uusia työpaikkoja syntyy ja ilman laatu ja terveys paranevat.

2.11 Tiedonannossa ei esitetä erityisiä uusia politiikkoja tai toimenpiteitä. Siinä mainitaan useita aloja, joilla kaivataan EU- ja jäsenvaltiotason uusia strategioita tai poliittisia aloitteita seuraavien 40 vuoden aikana tarvittavan siirtymän aikaansaamiseksi. Vuoteen 2050 ulottuvasta etenemissuunnitelmasta ilmenee merkittävä siirtymä uusista sitovista tavoitteista toimenpiteisiin. Sillä käynnistetään keskustelu, jossa EU:n jäsenvaltiot päättävät siitä, omaksutaanko uusia tavoitteita vai ei. Edessä on ratkaisevan tärkeä poliittinen päätös: ylhäältä alaspäin suuntautuvat tavoitteet vai alhaalta ylöspäin suuntautuva teknologinen innovointi.

3. Yleistä

3.1 Etenemissuunnitelmassa osoitetaan tiettyihin talousmalleihin tukeutuen kustannustehokkaimmat tavat saavuttaa vuoteen 2050 ulottuvat kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteet. Jotta voidaan vakuuttua käytettyjen menetelmien luotettavuudesta, tarvitaan lisätietoja mallien rakenteesta, niissä käytetystä tietoaineistosta ja sovelletuista herkkyystesteistä. Menetelmäpohja vaikuttaa kuitenkin jo nykyisellään riittävän vankalta, jotta voidaan pitää perusteltuna sitä keskeistä päätelmää, että vähähiiliseen talouteen siirtyminen vuoteen 2050 mennessä edellyttää investointien huomattavaa lisäämistä.

3.2 Komitea pitää erityisen kannatettavana etenemissuunnitelmassa esitettyä päätelmää, jonka mukaan ripeä edistyminen on ratkaisevan tärkeää kustannustehokkuuden kannalta. Nopeat edistysaskeleet voivat vauhdittaa uuden tekniikan käyttöönottoa ja laskea sen hintaa, ja niiden avulla voidaan välttää kalliit ja ylenmääräiset investoinnit lyhytikäisiin, paljon hiilidioksidipäästöjä aiheuttaviin laitoksiin ja luoda taloudellisesti otolliset olot tarvittavien muutosten toteuttamiseksi.

3.3 Etenemissuunnitelmasta on hyötyä vain, jos se ohjaa toimia. Suunnitelman tärkein koetinkivi on, miten pitkälti se onnistutaan nivomaan kiinteäksi osaksi Euroopan keskeisten asianomaisten toimijoiden politiikan- ja päätöksentekoa, olipa kyse hallituksista, sähköntuotannosta ja muista tärkeimmistä teollisuudenaloista tai kuluttajien yksilöllisistä valinnoista.

3.4 Valittavassa kehityssuunnassa on oltava jonkin verran joustovaraa tulevien poliittisten, taloudellisten ja teknologisten muutosten varalta, mutta tätä ei pitäisi käyttää tekosyynä jahkailuun ja toimien lykkäämiseen. Etenemissuunnitelman avulla olisi pyrittävä saamaan aikaan kaikkien avaintoimijoiden yhteisymmärrys tarvittavien edistysaskelien luonteesta ja tahdista sekä vaadittavasta investointien kasvattamisesta. Koska monien nykyisten Euroopassa käytettävien energianlähteiden tulevaisuus on epävarma, etusija olisi annettava erityisesti sellaisille investoinneille, joiden avulla parannetaan energian toimitusvarmuutta Euroopassa.

3.5 Etenemissuunnitelman avulla olisi myös edistettävä tietoisuuden levittämistä suuren yleisön ja kuluttajien keskuudessa siitä, että on siirryttävä vähähiiliseen talouteen ja että jokaisen on kannettava kortensa kekoon. On ratkaisevan tärkeää toteuttaa siirtymä oikeudenmukaisesti niin, että kaikkia kohdellaan tasapuolisesti ja autetaan sopeutumaan tarvittaviin muutoksiin.

3.6 Monet muut maat (mm. Kiina, Yhdysvallat, Etelä-Korea jne.) toteuttavat massiivisia toimia vähähiilisen teknologian kehittämiseksi ja käyttöönottamiseksi päästäkseen johtoasemaan tekniikassa ja saadakseen kilpailuetua tällä uudella kasvavalla teollisuudenalalla. Euroopan unionin on vastattava tähän, jotta se ei jäisi jälkeen erittäin kiivaassa kilpailussa johtoasemasta ympäristömyönteisemmän ja vähähiilisen teknologian alalla.

3.7 EU on jo asettanut itselleen vuodeksi 2020 uusiutuvan energian lisäämistä, energiatehokkuuden parantamista ja hiilidioksidipäästöjen vähentämistä koskevat 20-20-20-tavoitteet, ja kaikki nämä tavoitteet on ensiarvoisen tärkeää saavuttaa. Komitea kehottaa jälleen neuvostoa, parlamenttia ja komissiota pohtimaan kiireellisesti mahdollisuutta tiukentaa vuodeksi 2020 asetettua tavoitetta niin, että kasvihuonekaasupäästöjä vähennettäisiin ainakin 25 prosenttia vuoteen 2020 mennessä COP 17 -konferenssin neuvotteluissa saavutetun edistyksen ja yhteisön talouden odotettavissa olevan kehityksen perusteella pyrittäessä kohti 80 prosentin vähennystä, joka on asetettu vuoden 2050 tavoitteeksi.

3.8 Olisi tietenkin ilahduttavaa, jos näihin toimiin yhdistyisi se, että ilmastonmuutosasioista käytävissä kansainvälisissä neuvotteluissa edistyttäisiin yleissopimuksen tekemisessä uusista tavoitteista. Kansainvälisen yleissopimuksen puuttumisella ei kuitenkaan pitäisi perustella niiden lisätoimien lykkäämistä, joita nyt tarvitaan, jotta EU kykenee saavuttamaan vuodeksi 2020 asettamansa pitkän aikavälin tavoitteen, parantamaan energian toimitusvarmuuttaan ja säilyttämään kilpailuasemansa ympäristömyönteisen teknologian alalla.

3.9 Lisäksi komitea katsoo, että EU:n tulisi kiireesti asettaa ohjeellisiksi kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteiksi 40 prosenttia vuoteen 2030 mennessä ja 60 prosenttia vuoteen 2040 mennessä, jotta energia-alan ja muiden avainalojen investointipäätösten tekijöillä olisi ennakoitavat suuntaviivat.

3.10 Uusiin investointeihin vuosittain tarvittavat 270 miljardia euroa on suuri summa mutta vain 1,5 prosenttia EU:n bkt:stä, ja se pystytään saamaan kokoon, mikäli luodaan ja säilytetään oikeat verotukselliset ja muut puite-edellytykset. Komitea yhtyy painokkaasti näkemykseen siitä, että toimintakehyksen on oltava vakaa ja ennakoitava, jotta luodaan riittävän varma pohja tarvittaville investoinneille.

3.11 Etenemissuunnitelman tavoitteiden saavuttaminen edellyttää sekä markkinoiden imua (mm. kilpailukykyisiä yhdennettyjä EU:n energiamarkkinoita, tarvittavaa verkkoinfrastruktuuria ja hiilen hinnoittelua) että teknologian työntövoimaa (mm. tukea t&k-toimille, demonstroinnille ja varhaiselle käyttöönotolle SET-suunnitelman (2) mukaisesti). Uuden uraauurtavan vähähiilisen tekniikan varhaisen ja laajan käyttöönoton tukeminen on erityisen tärkeää oppimisen ja tekniikan käyttöön omaksumisen nopeuttamiseksi. Tällä alalla aiemmin tehdyistä määrärahasitoumuksista on pidettävä kiinni.

3.12 Väliaikaisrahoitus on erittäin merkityksellistä sen varmistamiseksi, että uudet tekniikat, joista voidaan saada runsaasti lisäarvoa EU:n tasolla ja jotka ovat taloudellisesti kannattavia pitkällä aikavälillä, eivät kuihdu kehityksensä alkutaipaleella. EU:n olisi

— tarjottava taloudellista tukea SET-suunnitelman piiriin kuuluvien tekniikoiden kehittämiseksi tähän tarkoitukseen räätälöityjen avustus- ja lainapakettien muodossa

— mukautettava hankintoja koskevat säännöt SET-suunnitelman tavoitteisiin

— varmistettava, että myös koheesio- ja rakennerahastojen avulla edistetään johdonmukaisesti vähähiilisyystavoitteita infrastruktuuri- ja muissa hankkeissa.

3.13 Etenemissuunnitelmassa painotetaan voimakkaasti EU:n hiilidioksidipäästökauppajärjestelmää yhtenä tarvittavien muutosten ja investointien lähteenä. Päästökauppajärjestelmä luotiin näyttämään mallia muulle maailmalle, ja se oli tarkoitus sisällyttää kansainväliseen ”päästökatto- ja kauppa” -järjestelmään (cap and trade -järjestelmään), jossa asetettaisiin tasaisesti pienenevä maailman yhteenlaskettujen päästöjen enimmäismäärä kahden celsiusasteen tavoitteen saavuttamiseksi. Tarkoituksena oli määritellä maailmanlaajuisesti hiilidioksidipäästöjen kauppahinta maailmanmarkkinoilla, jotta järjestelmä voisi vakiinnuttuaan oleellisesti edistää investointien tarpeellista ohjautumista vähähiiliseen tulevaisuuden teknologiaan. EU:n päästökauppajärjestelmä ei kuitenkaan yksin ole pystynyt luomaan riittävää kannustinta uusien, ympäristömyönteisempien investointien laajamittaiseen yleistymiseen edes Euroopassa.

3.14 Komitea ehdottaakin, että komissio harkitsisi nyt uuden kokonaistoimenpidepaketin esittämistä investointipainotuksiin tarvittavan nopean muutoksen aikaansaamiseksi. Pakettiin olisi sisällyttävä ainakin päästökauppajärjestelmän uudistaminen ja vahvistaminen (nykyisellään se on vain Eurooppaan rajoittuva toimi eikä niinkään maailmanlaajuisen järjestelmän esiaste) niin, että erityisenä tavoitteena on hankkia runsaasti varoja t&k-toimien ja uuden teknologian käyttöönoton tukemiseksi sekä tukea perusrakenteita. Lisäksi sen olisi sisällettävä erilaisia muita verotuksellisia, sääntelyyn liittyviä ja kuluttajille suunnattuja toimenpiteitä.

3.15 Kokonaistoimenpidepaketti

a) Päästökauppajärjestelmän vahvistaminen

Komitea suosittaa päästökauppajärjestelmän laajamittaista uudelleentarkastelua. Seuraavat neljä kysymystä ovat erityisen tärkeitä:

— Tulee löytää keinoja edistää järjestelmän kykyä tukea SET-suunnitelmassa kuvailtujen uusien, vähähiilisten tekniikoiden kehittämistä ja käyttöönottoa. Hiilidioksidipäästöoikeuksien huutokaupasta saatuja tuloja tulee käyttää t&k-toimien, demonstroinnin ja varhaisen käyttöönoton tukemiseen.

— On puututtava mahdolliseen hiilivuoto-ongelmaan eli siihen, että (erityisesti paljon hiilidioksidipäästöjä aiheuttavien alojen) teollisuus siirtyy pois EU:sta. Koska maailmanlaajuisia hiilimarkkinoita ei ole saatu aikaan, nyt voisi olla perusteltua hyvittää rajahintamukautuksia. Siihen asti kunnes onnistutaan rakentamaan globaalit hiilidioksidimarkkinat, komission tulee ryhtyä lisätoimenpiteisiin yritysten kilpailukyvyn varmistamiseksi, joille hiilivuoto on tosiasia.

— Järjestelmän soveltamisaloja olisi tarkistettava. (Aiemmissa lausunnoissaan komitea on ilmaissut suhtautuvansa myönteisesti päästökauppajärjestelmän laajentamiseen ilmailualalle ja kehottanut sisällyttämään soveltamisalaan myös merenkulkualan.)

— Kansainvälisiä hyvitysmekanismeja kustannustehokkaan päästöjen vähentämisen edistämiseksi kehitysmaissa olisi tiukennettava ja laajennettava (niin, että ne eivät tarjoa tekosyytä kotimaisten vähennystavoitteiden edellyttämien toimien vähentämiseen).

b) Energiatehokkuutta koskevat sääntelytoimenpiteet

Esimerkiksi energiatehokkuuden parantamista koskevat toimet reagoivat hintasignaaleihin varsin heikosti. Tiukempien energiatehokkuusvaatimusten asettamiseksi asunto- ja muulle rakentamiselle, auto- ja ajoneuvoteollisuudelle sekä erilaisille kulutushyödykkeille ja näiden vaatimusten täytäntöönpanemiseksi tarvitaan nykyistä tehokkaampia EU-tason toimenpiteitä. Komitea kehottaa valvomaan tarkasti energiatehokkuusdirektiivin (KOM(2011) 109 lopullinen) toteuttamista perinpohjaisen vaikutusarvioinnin jälkeen.

c) Kuluttajien aseman vahvistaminen

Kuluttajia on kannustettava osallistumaan oma-aloitteisesti vähähiilisen yhteiskunnan luomiseen ostamalla ympäristöä kuormittamattomia tavaroita ja palveluja. Kannustaminen tulee toteuttaa erityisesti

— parantamalla ympäristömyönteisten hyödykkeiden merkintää koskevien aloitteiden luotettavuutta ja yhdenmukaistamalla merkinnän saamisen edellytyksiä

— edistämällä tehokkaiden ja kestävyysperiaatteiden mukaisten kulutushyödykkeiden saatavuutta

— tehostamalla EU:n laajuisia energian sisämarkkinoita.

Kuluttajat on saatava vakuuttuneiksi roolistaan vähähiilisempään yhteiskuntaan siirtymisessä, ja yhteistyökumppanuuksia julkisen sektorin kanssa olisi edistettävä.

d) Perusrakenteet

Uuden, vähähiilisen tekniikan ja yhteentoimivuuden edellyttämät perusrakenteet, kuten uudet älykkäät sähkönjakeluverkot, vaativat suuria investointeja Euroopan laajuisesti, jotta voidaan varmistaa teknisten ominaisuuksien yhteensopivuus ja optimaalinen sähkönjakelu. Komitea suosittaa, että komissio tekisi seurantatutkimuksen erilaisista keinoista kehittää perusrakenteita Euroopan laajuisesti vähähiiliseen talouteen siirtymisen edistämiseksi sekä tähän liittyvistä investointi- ja hallintorakenteista.

e) Valmiuksien kehittäminen ja työllisyysvaikutukset

On erittäin tärkeää analysoida ja punnita etukäteen, millaisia sosiaalisia vaikutuksia aiheutuu toiminnan laajentumisesta ja supistumisesta eri aloilla, joihin vähähiiliseen talouteen siirtyminen vaikuttaa. Eri aloille on luotava kattavat väline- ja toimenpidekokonaisuudet tarvittavan ammattitaidon ja suorituskyvyn kehittämiseksi sekä uudelleenkoulutusmahdollisuuksien tai muun avun tarjoamiseksi niille, jotka siirtyvät pois vanhasta ”savupiipputaloudesta”. Näin mahdollistetaan sosiaalisesti oikeudenmukainen rakennemuutos.

f) Verotoimenpiteet

Pyrittäessä siirtymään vähähiiliseen talouteen on erittäin tärkeää uudistaa verotusta neutraalisti niin, että kiristetään hiilipohjaisten polttoaineiden (ja muiden luonnonvarojen) verotusta samalla kun edistetään työllisyyttä ja parannetaan sosiaaliturvaa. Poliittinen ilmasto ei liene vielä otollinen aiemmin esitetyn Euroopan laajuisen hiiliveron palauttamiseksi asialistalle, mutta tällaisen uudistuksen toteuttamista kansallisella tasolla tulee edistää kaikin tavoin. Komitea kannattaa myös taannoista ehdotusta finanssitransaktioverosta ja kehottaa ohjaamaan saadut tulot vähähiiliseen talouteen suuntautuvien investointien tukemiseen.

4. Yksittäisiä aloja koskevat huomiot

4.1 Sähköntuotanto. Uusiutuvan energian kustannukset ovat laskeneet tasaisesti viimeksi kuluneina vuosina. Nyt tulee lisätä investointeja kustannusten saattamiseksi kilpailukykyiselle ja kohtuulliselle tasolle. Samanaikaisesti tulee pitää yllä riittävää perussähkön tuotantoa tai kehittää varastointi- ja jakelujärjestelmiä tuuli- ja aurinkosähkön tuotannon vaihteluista johtuvien ongelmien ratkaisemiseksi.

4.2 Olennaisen tärkeää on myös kehittää Euroopan laajuisesti älykkäiden verkkojen periaatetta, jotta uusiutuvia energianlähteitä voidaan käyttää yhä laajemmin. Euroopan sähköverkossa voidaan nykyisin hyödyntää epäsäännöllisesti saatavilla olevia uusiutuvia energianlähteitä vain rajoitetusti, ja järjestelmässä on pidettävä yllä riittävää perussähkön tuotantoa uusiutumattomista energianlähteistä (mm. ydinvoima). Tarvitaan älykkäiden yhdennettyjen verkkojärjestelmien (myös teollisuuden ja kotitalouksien kysynnänhallinnan) laajamittaista kehittämistä sekä suurta varastointikapasiteettia helposti saatavilla oleville energiaresursseille (mm. akut, veden varastointi). Mahdollista ydinvoiman käyttöä ja fossiilisten polttoaineiden käyttöä yhdistettynä hiilidioksidin talteenottoon ja varastointiin tulee käsitellä avoimesti; ratkaisut tehtäneen tapaus- tai maakohtaisesti. Komitea odottaa, että vuoteen 2050 ulottuvassa tulevassa energia-alan etenemissuunnitelmassa käsitellään kyseisiä valintoja yksityiskohtaisemmin ja pohjustetaan energiantuotannon ja -siirron Euroopan laajuisen koordinoinnin lisäämistä.

4.3 Vähähiiliseen tekniikkaan tarvittavien investointien määrä saattaa ylittää markkinoiden kannattavana pitämän investointitason. Näin ollen etenkin demonstrointia ja varhaista käyttöönottoa varten tarvitaan rahoitusta julkisista varoista. SET-suunnitelman jatkokehittäminen on vähähiilisen talouden kannalta oleellisen tärkeää.

4.4 Liikenne. Komitea kannattaa tiedonannon lähestymistapaa liikennealalla tarvittavaan siirtymään. Kaikkien olemassa olevien tekniikoiden hiilidioksidipäästöjä tulee pyrkiä vähentämään mahdollisimman paljon. Uutta teknologiaa, kuten maantieliikenteen sähköistämistä, tulee edistää. Lisäksi tulee kyseeseen kolmannen sukupolven biopolttoaineiden hyödyntäminen tavoitteena nykyisen ajoneuvokannan aiheuttamien päästöjen pienentäminen sekä raskaan liikenteen tekeminen kokonaan riippumattomaksi fossiilisista polttoaineista. Siirtymistä yhä tehokkaampaan julkiseen liikenteeseen ja moottorittomiin liikkumismuotoihin pitää jouduttaa. EU:n ja jäsenvaltioiden tulee edistää näitä muutoksia julkisten varojen käytön, veropolitiikkojen ja sääntelytoimien avulla. EU:n on koordinoitava ja edistettävä toimia voimakkaasti sekä asetettava tavoitteita ja aikatauluja tiettyjen muutosten toteuttamiselle.

4.5 Autojen ja muiden tieliikenneajoneuvojen päästövaatimukset ovat vähentäneet päästöjä tehokkaasti. Oikeudellisesti sitovat päästövaatimukset antavat autoteollisuudelle ja sen alihankkijoille mahdollisimman varman toimintapohjan. Komitea on kommentoinut aiemmissa lausunnoissaan tieliikenteen ajoneuvojen polttoainetehokkuusvaatimusten asteittaista tiukentamista ja kehottanut vauhdittamaan sen toteuttamista (3), ja nämä suositukset ovat edelleen voimassa.

4.6 Komitea huomauttaa, että polttomoottorin tehokkuuden lisäämisellä on fyysiset äärirajat, ja ehdottaa, että komissio hyödyntäisi nyt vähähiiliseen talouteen siirtymistä koskevan etenemissuunnitelman pitkää aikajännettä ja tekisi aloitteen hiilidioksidia tuottamattomien, kestävyysperiaatteiden mukaisesti tuotetulla vedyllä tai puhtaammin tuotetulla sähköllä kulkevien ajoneuvojen kehittämistyön ja käyttöönoton tehostamiseksi, sillä tieliikenteen ajoneuvojen päästöjä on ehdottomasti vähennettävä.

4.7 Komitea suhtautuu edelleen varauksellisesti siihen, voidaanko tai pitäisikö biopolttoaineiden käytön lisäämiseen turvautua kovin laajasti, ja katsoo, että tiedonannossa kaavaillaan aivan perustellusti biopolttoaineiden käytön rajaamista niihin suppeisiin liikenteen osa-alueisiin, jotka on vaikea sähköistää, sekä keinoksi pienentää nykyisen ajoneuvokannan aiheuttamia päästöjä. Asiaan kuuluu myös vähemmän hiilidioksidipäästöjä aiheuttavien toisen ja kolmannen sukupolven biopolttoaineiden kehittämistoimien tehostaminen.

4.8 Rakennettu ympäristö. Vähähiilisten asuntojen ja muiden rakennusten tuotannon edistyminen on ollut liian hidasta. Asuntokanta uusiutuu hyvin hitaasti, joten tällä alalla keskeisenä haasteena on laatia ja toteuttaa laajoja ohjelmia nykyisen asuntokannan energiatehokkuuden parantamiseksi. Komitea suosittaa, että komissio pyrkisi mahdollisimman nopeasti

— asettamaan kaikille uusille – sekä julkisille että yksityisille – asunto- ja muille rakennuksille hiilidioksidipäästöttömyysvaatimukset heti kun tämä on mahdollista ja erittelemään vaatimukset erilaisten ilmasto-olojen mukaan

— asettamaan koko nykyisen rakennuskannan energiatehokkuuden parantamiselle mitattavissa olevat tavoitteet, sikäli kuin se on toteutettavissa, ja laatimaan energiatehokkuusohjelmia.

4.9 Teollisuus. Etenemissuunnitelmassa on tuotava selvästi esille, mitä ehdotetuista toimista seuraa Euroopan teollisuudelle, sillä niillä saattaa olla kilpailukyky- ja työllisyysvaikutuksia. Nykyisten tavoitteiden perusteella olisi tehtävä kokonaisarvio teollisuusaloittain. Osassa teollisuuden prosesseista (esim. teräksen ja sementin valmistuksessa) kemiallisissa prosesseissa syntyy väistämättä hiilidioksidipäästöjä, joten kasvihuonekaasupäästöjä ei näillä aloilla ehkä pystytä vähentämään alle tietyn perusrajan, ellei tuotteita korvata laajamittaisesti uusilla tai hiilidioksidia pystytä ottamaan talteen uusien menetelmien avulla. Kunkin teollisuudenalan tilanne on siis analysoitava erikseen, ja niille tarvitaan omat etenemissuunnitelmansa, joissa määritellään, miten kasvihuonekaasupäästöjä voidaan edelleen vähentää.

4.10 Komitea haluaisi komission täsmentävän, kuuluuko etenemissuunnitelman piiriin myös (muualta tuotavien) tuotteiden hiilijalanjäljen suunnitelmallinen analysointi ja pienentäminen. Vientituotteiden valmistuksesta maailmassa aiheutuvat hiilidioksidipäästöt ovat nousseet 4,3 gigatonnista vuonna 1990 (20 prosenttia maailman yhteenlasketuista päästöistä) 7,8 gigatonniin vuonna 2008 (26 prosenttia). Jäsenvaltioissa havaitut hiilidioksidipäästöjen vähennykset voivat mitätöityä, kun EU:hun tuodaan tuotteita, jotka se ennen valmisti itse. Tämän seikan tehokas valvominen edellyttäisi sekä rajatulleja tai -tarkastuksia että sisäisten kulutustottumusten muutosta, jotka ovat molemmat erittäin arkaluonteisia kysymyksiä.

4.11 Maa- ja metsätalous. Komitea on samaa mieltä siitä, että tulevassa YMP:n tarkistuksessa olisi kiinnitettävä huomiota energiatehokkuuden ja vähähiilisten viljelykäytäntöjen edistämiseen ottaen lähtökohdaksi vuosina 1990–2006 saavutettu 20 prosentin vähennys ja kehitettävä erilaisia keinoja kannustaa hoitamaan maata ja metsiä niin, että hiiltä sitoutuu ja varastoituu mahdollisimman paljon. Lyhyisiin paikallisiin tuotantoketjuihin osallistuvia viljelijöitä olisi tuettava. Alalla on hyvät mahdollisuudet vähentää fossiilisista polttoaineista ja uusiutumattomista materiaaleista peräisin olevia hiilidioksidipäästöjä. Maatalouden alalla on kuitenkin selvästi havaittavissa keskenään ristiriitaisia tavoitteita, nimittäin yhtäältä tarve lisätä tuotantoa ja toisaalta vaatimus hiilen nykyistä laajemmasta sitomisesta maaperään ja biomassaan. Vielä ei ole löydetty vastausta siihen, miten tämä ristiriita olisi ratkaistava. Runsaasti hiilidioksidipäästöjä aiheuttavien elintarvikkeiden lisääntyvä maailmanlaajuinen kysyntä sekä biomassan entistä laajempi hyödyntäminen ovat täysin ristiriidassa sen kanssa, että olisi muun muassa vähennettävä lannoitteiden käyttöä, lisättävä hiilidioksidin sitomista ja vähennettävä laidunmaiden muokkaamista, eivätkä ehdotetut toimenpiteet poista tätä ristiriitaa.

4.12 Jätehuolto. Euroopan jätehuoltostrategian painopisteinä ovat edelleen jätteen syntymisen ehkäiseminen, uudelleenkäyttöön tai kierrätykseen kannustaminen sekä saastumisen ja maaperän huonontumisen minimointi. Komitea ehdottaa, että erilaisten jätteenkäsittelymenetelmien arvioinnin lisäksi komissio kiinnittäisi huomiota siihen, miten jätehuollon ja jätteenkäsittelyn avulla voidaan edistää siirtymistä kestävämpään ja vähähiilisempään talouteen. Erityisesti olisi tutkittava jätteiden käyttämistä uusiutuvana polttoaineena ja kaatopaikkakaasun (metaanin) talteenottoa hyödynnettäväksi energiantuotannossa.

Bryssel 22. syyskuuta 2011 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) ETSK:n lausunnot aiheista ”Resurssitehokas Eurooppa – Eurooppa 2020 -strategian lippulaivahanke” ja ”Rio+20: kohti vihreää taloutta ja parempaa hallintoa – Euroopan järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan panos” (ks. EUVL, s. 102).

(2) Euroopan strateginen energiateknologiasuunnitelma (Strategic Energy Technology Plan). Ks. http://ec.europa.eu/energy/technology/set_plan/set_plan_en.htm.

(3) EUVL C 44, 16.2.2008, s. 53–56.