EU:n lainsäädännön tehokas soveltaminen on keskiössä, jos Euroopan unioni aikoo saavuttaa perussopimuksissa asetetut tavoitteensa ja parantaa EU:n instituutioiden uskottavuutta kansalaisten ja suuren yleisön silmissä. Jäsenvaltioiden velvollisuutena on saattaa direktiivit kansalliseksi lainsäädännöksi oikea-aikaisesti ja täsmällisesti ja ylipäänsä huolehtia EU:n lainsäädännön asianmukaisesta soveltamisesta ja täytäntöönpanosta. Komissio puolestaan valvoo EU:n lainsäädännön soveltamista ja varmistaa, että jäsenvaltioiden lainsäädäntö on EU:n lainsäädännön mukaista.

Komission asema EU:n lainsäädännön soveltamisen valvonnassa on ainutlaatuinen ja keskeinen. Samaan aikaan EU:n lainsäädäntö on erottamaton osa jäsenvaltioiden kansallista oikeusjärjestystä, ja jäsenvaltioilla on ensisijainen vastuu EU:n lainsäädännön oikeasta soveltamisesta. Niiden hallinto- ja oikeusviranomaisten on varmistettava, että lakeja ja velvoitteita sovelletaan ja niiden täytäntöönpanoa valvotaan asianmukaisesti. Ennen kuin komissio aloittaa muodollisen rikkomusmenettelyn, se työskentelee yhdessä jäsenvaltioiden kanssa ratkaistakseen ongelmat tehokkaasti ja unionin lainsäädännön mukaisesti, menetelmänään jäsennelty, selkeitä määräaikoja noudattava vuoropuhelu, joka on kehitetty juuri tähän tarkoitukseen. Tätä vuoropuhelua kutsutaan nimellä ”EU Pilot”.

EU:n lainsäädännön soveltamisen tehokas valvonta on komission paremman sääntelyn agendan osa. Tämän valvonnan tuloksista on hyötyä lainsäädännön arvioinneissa, uusien aloitteiden vaikutusten arvioinneissa ja yleisemmin lainsäädäntöprosessissa. Tavoitteena on parantaa voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanoa ja täytäntöönpanon valvontaa sekä uuden lainsäädännön laatua.

EU Pilot on komission aloite, jonka tavoitteena on saada jäsenvaltiot vastaamaan kysymyksiin ja löytämään ratkaisuja EU:n lainsäädännön soveltamista koskevissa ongelmissa. Sen tukena on verkkopohjainen tietokanta ja viestintäväline. EU Pilot –vuoropuhelun avulla komissio ja jäsenvaltiot ratkaisevat ongelmia nopeammin ja kansalaiset ja yritykset hyötyvät, kun EU:n lainsäädännössä säädettyjä velvoitteita noudatetaan.

Ongelmana on edelleen, että jäsenvaltiot myöhästyvät direktiivien kansalliseksi lainsäädännöksi saattamisessa. Se estää kansalaisia ja yrityksiä saamasta konkreettista hyötyä unionin lainsäädännöstä sen sovitun aikataulun mukaisesti, jonka lainsäätämisjärjestystä noudattaen annetun direktiivin säätäjät ovat vahvistaneet. Myöhästyminen vähentää yleistä oikeusvarmuutta ja kaventaa tasavertaisia toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla. Määritelmän mukaan, kun lainsäätämisjärjestystä noudattaen annettua direktiiviä ei saateta kansalliseksi lainsäädännöksi säädetyssä ajassa, täytäntöönpanon määräaika pidentyy ilman perustetta merkittävästi sen määräajan yli, jota sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin. Komissiolle on siksi jo kauan ollut tärkeää torjua myöhäistä kansalliseksi lainsäädännöksi saattamista. Lissabonin sopimuksessa on kiinnitetty huomiota EU:n lainsäädännön noudattamistavoitteeseen, ja siksi sopimukseen on sisällytetty uutuus. Kun komissio nostaa kanteen jäsenvaltiota vastaan unionin tuomioistuimessa 258 artiklan nojalla sen vuoksi, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä velvollisuutensa ilmoittaa toimenpiteistä, joilla lainsäätämisjärjestystä noudattaen annettu direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä lainsäätäjän direktiivissä vahvistamassa määräajassa, komissio voi SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan nojalla ehdottaa taloudellisten seuraamusten määräämistä jäsenvaltiolle (yksityiskohdat esitetään jaksossa VI.2).

Rikkomusmenettelyiden määrän yleistä laskua voidaan tarkastella suhteessa siihen, että SEUT-sopimuksen 267 artiklan mukaisten ennakkoratkaisujen määrä on kasvanut merkittävästi vuodesta 2010 lähtien. Unionin tuomioistuin on vuoden 2010 jälkeen käsitellyt noin puolessa SEUT-sopimuksen 267 artiklan nojalla antamistaan tuomioista kysymystä, ovatko kansalliset lait EU:n lainsäädännön mukaisia. Tuomioistuin on todennut useissa tapauksissa, että EU:n lainsäädäntöä ei ole noudatettu. Vaikka ennakkoratkaisut ovat eri asia kuin rikkomustuomiot, niistä komissio saa lisävälineen, jonka avulla se voi varmistaa aiempaa järjestelmällisemmin, että kansallisesta lainsäädännöstä ja sen soveltamisesta johtuvat unionin lainsäädännön loukkaukset korjataan.

Edellä mainituista 61 tapauksesta kolme oli saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi jo toista kertaa. SEUT-sopimuksen 260 artiklan 2 kohdan nojalla komissio voi ehdottaa ja tuomioistuin voi määrätä rikkoneelle jäsenvaltiolle kiinteämääräisen hyvityksen ja/tai päiväkohtaisen uhkasakon. Jäsenvaltion on maksettava hyvitys heti, ja sen on maksettava uhkasakkoa siihen asti, että se noudattaa täysin tuomioistuimen ensimmäistä ja toista tuomiota. Vuonna 2014 tuomioistuin antoi viisi tuomiota SEUT-sopimuksen 260 artiklan 2 kohdan nojalla. Tuomioistuin määräsi uhkasakkoja Italialle, Kreikalle, Portugalille, Espanjalle ja Ruotsille. Vuoden 2014 lopussa oli edelleen vireillä seitsemän sellaista rikkomusmenettelyä, joista tuomioistuin oli antanut ratkaisunsa SEUT-sopimuksen 260 artiklan 2 kohdan nojalla.

Vuonna 2014 komissio saattoi unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi joukon kansalliseksi lainsäädännöksi saattamista koskevia rikkomuksia ja pyysi SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan nojalla päiväkohtaisten uhkasakkojen määräämistä. Kolmea jäsenvaltiota vastaan nostettiin kanne tuomioistuimessa vuonna 2014: Belgia, Suomi ja Irlanti (kaksi tapausta). Komissio peruutti kanteensa tuomioistuimessa yhdessä tapauksessa, joka koski uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin myöhäistä kansalliseksi lainsäädännöksi saattamista Irlannissa. Kaikki tuomioistuimessa nostetut kanteet, jotka koskivat myöhäistä kansalliseksi lainsäädännöksi saattamista ja joissa ehdotettiin päiväkohtaisten uhkasakkojen määräämistä, liittyivät energiapolitiikasta annettuihin direktiiveihin. Energia-alan lisäksi kanteita päätettiin nostaa myös muilla aloilla, mutta näissä tapauksissa jäsenvaltiot toteuttivat tarvittavat toimet direktiivien saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ennen hakemusten lähettämistä tuomioistuimeen ja tästä syystä ne välttivät oikeudenkäynnin. Komissio ei ole vielä toistaiseksi pyytänyt tuomioistuinta määräämään kiinteämääräisiä hyvityksiä. Siinä vaiheessa kun komissio hyväksyi periaatteet SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta, se todellakin toivoi, että sakkomaksuilla saavutettaisiin innovaation tavoite eli että ne antaisivat jäsenvaltioille suuremman kannustimen saattaa direktiivit oikeassa ajassa kansalliseksi lainsäädännöksi. Vaikka kaikki tapaukset, jotka on viety unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi SEUT-sopimuksen 258 artiklan ja 260 artiklan 3 kohdan nojalla, on sittemmin peruttu, koska direktiivit on saatettu täysimääräisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä, on pakko todeta, että tämä on tapahtunut hyvin myöhäisessä oikeudenkäyntimenettelyn vaiheessa. Siten jotkin jäsenvaltiot ovat hyötyneet siitä, että kansalliseksi lainsäädännöksi saattamisen määräaika, jonka lainsäätäjä on säätänyt samaksi kaikille jäsenvaltioille, on perusteettomasti viivästynyt.

Unionin lainsäädännön soveltamista koskevilla verkkosivuilla oli enemmän kuin 30 000 kävijää kuukaudessa. Sivuilla oli toiseksi eniten kävijöitä Europa-portaalissa. Verkkosivujen sisältö ja rakenne on uudistettu täydellisesti. Sivuja on myös yksinkertaistettu. Verkkosivujen avulla kansalaiset löytävät tarvitsemansa tiedon nopeammin kaikilla virallisilla EU:n kielillä.

Vuonna 2014 komissio jatkoi työtään, jotta kansalaiset saisivat enemmän tietoa EU:n lainsäädännön mukaisista oikeuksistaan. Komissio pyrki myös varmistamaan, että kansalaiset tuntevat tilanteeseen sopivat oikeusturvamekanismit, jos he kokevat oikeuksiensa tulleen loukatuiksi. Komissio pyrki parantamaan kansalaisten mahdollisuuksia päästä käsiksi EU:n lainsäädännön soveltamista koskevaan tietoon. Sen toimet koskivat lisäksi ongelmanratkaisuvälineitä, joita EU:n kansalaisilla ja yrityksillä on käytössään jäsenvaltioissa. Se toimi parantaakseen EU:n kansalaisilta ja yrityksiltä tulevien, EU:n lainsäädännön rikkomista koskevien kanteluiden käsittelyä.

Samalla kun on täysin selvää, että unionin lainsäädännön soveltaminen on jäsenvaltioiden vastuulla, komissio toimittaa jäsenvaltioiden käytettäväksi täytäntöönpanosuunnitelmia helpottaakseen unionin lainsäädännön tehokasta ja oikea-aikaista soveltamista. Täytäntöönpanosuunnitelmat tehdään aikaisessa vaiheessa, kun uutta lainsäädäntöä laaditaan. Niissä osoitetaan haasteita, joita jäsenvaltiot tulevat kohtaamaan lainsäädännön soveltamisessa ja jotka on otettava huomioon, kun jäsenvaltiot valmistelevat EU:n lainsäädännön kansalliseksi lainsäädännöksi saattamista ja täytäntöönpanoa. Niissä esitellään myös laaja kirjo välineitä, jotka auttavat jäsenvaltioita panemaan täytäntöön unionin lainsäädäntöä. Tällaisia välineitä voivat olla ohjeasiakirjat, asiantuntijaryhmät ja asiaan liittyvät verkkosivut.

Jotta kansalaisten olisi helpompaa tehdä kanteluita EU:n lainsäädännön rikkomisesta, komissio otti joulukuussa 2014 käyttöön yksinkertaisen sähköisen kantelulomakkeen. Lomake on Europa-portaalissa nimeltä "Näin käytät oikeuksiasi". Siellä on myös linkkejä erilaisiin EU-tason ja kansallisen tason palveluihin, joiden avulla ongelmiin voi löytyä ratkaisuja ja joiden kautta kanteluita voi saattaa käsiteltäväksi.

3.2 Selittävät asiakirjat

Jäsenvaltioiden vastuulla on saattaa direktiivit tarkasti ja ajoissa osaksi kansallista lainsäädäntöä, kun taas komission tehtävänä on perussopimusten noudattamisen valvojana varmistaa, että näin tapahtuu. Tätä varten jäsenvaltioiden komissiolle antamien tietojen on oltava selviä ja täsmällisiä. Vuonna 2011 EU:n toimielimet ja jäsenvaltiot sopivat uudesta kehyksestä, jonka mukaisesti jäsenvaltiot toimittavat tietoja siitä, kuinka ne ovat saattaneet direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöään. Sovittiin, että nämä lisätiedot (ns. selittävät asiakirjat) lähetetään silloin kun se on perustelua yhdessä niiden toimenpiteiden kanssa, jotka koskevat direktiivien saattamista kansalliseksi lainsäädännöksi.

Vuonna 2014 komissio toimitti neuvostolle ja parlamentille yhteensä kaksitoista direktiiviehdotusta, joista kahdeksassa se pyysi selittäviä asiakirjoja. Samana ajanjaksona neuvosto ja parlamentti antoivat 65 direktiiviä, joista 23:n osalta komissio oli pyytänyt selittäviä asiakirjoja. Näiden 23 direktiivin johdanto-osassa oli selittävien asiakirjojen tarvetta koskeva vakiomuotoinen kappale.

Vuonna 2014 jäsenvaltioiden tuli saattaa kansalliseksi lainsäädännöksi 67 direktiiviä, joista kahdeksan osalta ne olivat sitoutuneet toimittamaan selittäviä asiakirjoja. Jotkin jäsenvaltiot eivät ole lähettäneet ainuttakaan selittävää asiakirjaa. Oikeuden alalla komissio oli pyytänyt selittäviä asiakirjoja kahdessa direktiivissä kahdeksasta. Ensimmäisen direktiivin osalta komissio vastaanotti 16 selittävää asiakirjaa, joista yhdeksän oli vastaavuustaulukoita, ja toisen osalta samoin 16 asiakirjaa, joista 10 oli vastaavuustaulukoita. Ympäristön alalla komissio oli pyytänyt selittäviä asiakirjoja kolmessa direktiivissä kahdeksasta. Ensimmäisen direktiivin osalta komissio vastaanotti seitsemän selittävää asiakirjaa, joista neljä oli vastaavuustaulukoita, toisen osalta kahdeksan asiakirjaa, joista viisi oli vastaavuustaulukoita, ja kolmannen osalta 16 asiakirjaa, joista 10 oli vastaavuustaulukoita. Energiadirektiivin osalta komissio vastaanotti 28 vastaavuustaulukkoa, joita joiltakin jäsenvaltioilta ei saatu lainkaan mutta joiltakin saatiin useita. Energiadirektiivin osalta muita selittäviä asiakirjoja oli 14. Rahoitusmarkkinoiden alalla komissio oli pyytänyt selittäviä asiakirjoja kahdessa direktiivissä kahdeksasta. Ensimmäisen direktiivin osalta komissio vastaanotti yhdeksän selittävää asiakirjaa, joista kahdeksan oli vastaavuustaulukoita, ja toisen osalta vain yhden asiakirjan, joka oli vastaavuustaulukko.

Lähetetyt asiakirjat vaihtelevat muotonsa ja sisältönsä puolesta. Joissakin on pelkkä viittaus jäsenvaltion lakiteksteihin, joilla direktiivi saatetaan kansalliseksi lainsäädännöksi, ja toisissa on tarkkoja vastaavuustaulukoita. Asiakirjoissa saattaa olla kirjeitä ja muistioita (ja näissä taulukoita), joiden avulla selitetään komissiolle, kuinka jäsenvaltio on saattanut direktiivin kansalliseksi lainsäädännöksi. Jotkin selittävät tarkasti, kuinka uuden direktiivin säännökset on jo sisällytetty voimassa olevaan kansalliseen lainsäädäntöön.

Ensiarvio on, että jotkin jäsenvaltiot esittävät selvästi, kuinka jäsenvaltio on saattanut direktiivit kansalliseksi lainsäädännöksi. Toiset eivät kuitenkaan täysin täytä aiempia sitoumuksiaan, sillä ne eivät kaikissa tapauksissa anna vakiintuneen oikeuskäytännön edellyttämiä selviä ja täsmällisiä tietoja.

Komissio voi tehdä kattavamman arvion, kun sille on toimitettu selittäviä asiakirjoja edustavammasta määrästä direktiivejä. Komissio raportoi asiasta Euroopan parlamentille ja neuvostolle tulevissa, EU:n oikeuden soveltamisen valvontaa koskevissa vuosikertomuksissaan.

4.Paremman sääntelyn agenda

Kuten komission työohjelmassa vuodeksi 2015 vahvistetaan, komissio pyrkii aktiivisesti varmistamaan, että sääntöjä sovelletaan, pannaan täytäntöön ja valvotaan asianmukaisesti, jotta ne tuottavat kansalaisille todellista hyötyä. Tämä käy käsi kädessä sen kanssa, että Junckerin komissioon on luotu sääntelyn parantamisesta, toimielinten välisistä suhteista, oikeusvaltion periaatteista ja EU:n perusoikeuskirjasta poikkihallinnollisesti vastaavan ensimmäisen varapuheenjohtajan tehtävä.

Vuonna 2014 paremman sääntelyn agenda kehittyi merkittävästi monella tavoin.

Arviointia, vaikutusten arviointia ja sidosryhmien kohtaamista koskevista suuntaviivoista järjestettiin julkisia kuulemisia, joiden tulokset otetaan huomioon parempaa sääntelyä koskevissa suuntaviivoissa.

5.EU:n sääntelyn toimivuus

Sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevalla ohjelmallaan (REFIT) komissio pani liikkeelle kunnianhimoisen toimintasuunnitelman, johon sisältyvillä 200 toimenpiteellä yksinkertaistetaan ja vähennetään sääntelystä aiheutuvaa rasitetta, kumotaan voimassa olevaa sääntelyä ja perutaan ehdotuksia uudeksi sääntelyksi. Lisäksi ohjelmaan sisältyy toimivuustarkastuksia ja arviointeja, jotka koskevat EU:n sääntelyn tehokkuutta ja tuloksellisuutta ja joiden avulla valmistellaan tulevia rasituksen keventämistä koskevia aloitteita.

Vuoden 2014 kesäkuussa komissio antoi tiedonannon, johon sisältyi joukko uusia REFIT-aloitteita, ja julkaisi ensimmäisen vuosittaisen tulostaulun, joka helpottaa täytäntöönpanon seurantaa ja vuoropuhelua sidosryhmien kanssa. Uudessa komission työohjelmassa vahvistetaan REFIT-aloitteet, jotka pannaan täytäntöön vuonna 2015.

VIII.PÄÄTELMÄT

EU:n lainsäädännön tuloksellisessa soveltamisessa oli merkittäviä haasteita edelleen vuonna 2014.

Unionin lainsäädännön mahdollisia rikkomuksia on paljon. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on tehtävä entistä enemmän, jotta EU:n lainsäädäntö pannaan täytäntöön asianmukaisesti ja oikea-aikaisesti kansalaisten ja yritysten hyödyksi. Muodollisten rikkomusmenettelyiden määrä on yleisesti ottaen vähentynyt viimeisen viiden vuoden aikana, 2 900 tapauksesta 1 347 tapaukseen. Tämä kertoo jäsennellyn EU Pilot -vuoropuhelun tehokkuudesta. Mahdolliset rikkomukset ratkaistaan nopeasti, mikä on kansalaisten ja yritysten etu. Tulevana vuonna komissio aikoo toimia täydellä teholla perussopimusten vaalijana ja vahvistaa kumppanuuttaan jäsenvaltioiden kanssa estääkseen rikkomuksia ennalta ja tarvittaessa nopeuttaakseen EU:n lainsäädännön rikkomusten korjaamista. Samalla komissio tulee edelleenkin antamaan hyödyllistä tietoa kansalaisille ja yrityksille EU:n lainsäädännöstä ja auttamaan näitä ratkaisemaan ongelmia. Tässä tarkoituksessa komissio vahvistaa ongelmanratkaisuun luotuja välineitä, kuten SOLVITia, ja edistää aloitteita, joiden avulla EU:n lainsäädännön hyödyt tulevat entistä paremmin kansalaisten ja yritysten ulottuville. Myöhäistä kansalliseksi lainsäädännöksi saattamista koskevat rikkomukset ovat lisääntyneet, mikä osoittaa, että aikataulujen noudattaminen on edelleenkin haaste monille jäsenvaltioille ja että komission on puututtava tähän ongelmaan tehokkaasti.

Osana paremman sääntelyn agendaa komissio pyrkii varmistamaan, että EU:n lainsäädäntö on selkeää, toimivaa ja täytäntöönpanokelpoista. Tätä tavoitetta ei voida saavuttaa ilman kaikkien EU:n lainsäädäntöprosessiin osallistuvien aktiivista myötävaikutusta. Täytäntöönpanoon, hallintoon ja valvontaan kiinnitetään entistä enemmän huomiota paitsi komission valmistellessa esityksiä myös kaikissa muissa lainsäädäntöprosessin vaiheissa.

Siinä vaiheessa kun direktiivit on annettu mutta kansalliseksi lainsäädännöksi saattamisen määräaika ei ole vielä kulunut umpeen, komissio keskittyy auttamaan jäsenvaltioita täytäntöönpanossa. Kun määräaika on kulunut umpeen, komissio lisää valvontaa varmistaakseen, että EU:n lainsäädäntö on saatettu kansalliseksi lainsäädännöksi jäsennellysti ja järjestelmällisesti. Komissio tekee enemmän tarkastuksia selvittääkseen, onko kansallinen lainsäädäntö EU:n lainsäädännön mukaista.