Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Uuden teknologian vaikutukset työllisyystilanteeseen"

(97/C 66/20)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 21. helmikuuta 1995 pitämässään kokouksessa antaa työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti lausunnon aiheesta "Uuden teknologian vaikutukset työllisyystilanteeseen".

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 21. joulukuuta 1995 pitämässään kokouksessa perustaa työjärjestyksensä 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti alakomitean, jonka tehtäväksi annettiin lausunnon valmistelu.

Alakomitea antoi lausuntoluonnoksen 11. lokakuuta 1996. Esittelijänä oli Vasco Cal, apulaisesittelijöinä Giannino Bernabei ja Roger Ramaekers.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. ja 28. marraskuuta 1996 pitämässään 340. täysistunnossa (marraskuun 27. päivän kokouksessa 1996) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 80 ääntä puolesta, 5 vastaan, ja 5 pidättyi äänestämästä.

1. Yleistä

1.1. Talous- ja sosiaalikomitea järjesti lokakuussa 1995 erityisesti työllisyyttä käsitelleen täysistunnon. Siinä tarkasteltiin useita asianomaisten jaostojen valmistelemia lausuntoja () kysymyksistä, joista yhteisön päättävissä elimissä parhaillaan keskustellaan ja joiden yhteinen nimittäjä on työllisyyteen vaikuttaminen (ks. tuolloin julkaistua erityisesitettä).

1.2. Tämä oma-aloitteinen lausunto pyrkii laajentamaan, ajankohtaistamaan ja syventämään käsiteltyjä aiheita. Siinä keskitytään erityisesti uuden teknologian käyttöönoton vaikutuksiin ja työllisyyteen. Tämä kysymys on tuotu usein esiin yhteisön ja kansainvälisissä elimissä. Tässä yhteydessä voidaan mainita OECD:n äskettäinen tutkimus "Teknologia, tuottavuus ja työpaikkojen luominen", komission vihreä kirja tietoyhteiskunnasta (), neuvoa-antavan ryhmän selvitys kilpailukyvystä () sekä foorumin () että korkean tason asiantuntijaryhmän () selvitykset tietoyhteiskunnasta. Näitä kysymyksiä on jäsennelty muissakin tutkimuksissa ja selvityksissä, joista TSK on laatinut tai aikoo laatia lausunnon (Valkoinen kirja kasvatuksesta ja koulutuksesta Kohti kognitiivista yhteiskuntaa Vihreä kirja innovaatiosta (), mahdollisesti tiedonanto etätyöskentelystä jne.), mikä osoittaa aiheiden ajankohtaisuuden ja tärkeyden.

1.3. TSK ei halua, että sen havainnot ovat tekeillä olevien töiden ja parhaillaan käytävien keskustelujen toisintoa, mutta se ei voi olla antamatta lausuntoa tärkeimpinä pitämistään kysymyksistä ja tarjoamatta apuaan Euroopan unionin päätösvaltaisille elimille osoittaminsa suosituksin ja sopivin ehdotuksin, jotka voivat myös laajentaa komiteassa edustettuina olevien yhteiskunnallis-ammatillisten järjestöjen välisiä keskusteluja.

2. Yleistä

2.1. On taloustieteen teorian tunnustama ja historian 1970-luvun alkuun asti oikeaksi todistama tosiasia, että tuottavuuden kasvu pitkällä aikavälillä on tulojen kasvun ja elintason nousun muodossa ollut ratkaiseva tekijä talouskasvun kestävyydelle ja työpaikkojen luomiselle. Kuitenkin etenkin 1970-luvun puolivälistä alkaen ottaen huomioon, että Euroopan ja Yhdysvaltain talouskasvu on ollut hitaampaa kuin heti sodanjälkeisinä vuosina on herännyt kysymys, mistä nykyinen tilanne johtuu, varsinkin kun yleisesti tuntuu siltä, että tekninen kehitys on nopeutunut tänä aikana ja varsinkin kymmenenä viime vuonna (mm. tieto- ja viestintätekniikka, biotekniikka, uudet materiaalit, energiatekniikka).

2.2. Tätä "tuottavuusparadoksia" on selitetty eri tavoin. Selitykset vaihtelevat tuottavuuden kaltaisten talousilmiöiden puutteellisesta ja ongelmallisesta määrittämisestä yritysten ja/tai yhteiskunnan nykyjärjestelyissään kohtaamiin ongelmiin uuden tekniikan mahdollisuuksia hyödynnettäessä, sekä makrotaloudellisten olojen ja innovaatioprosessin välisiin suhteisiin. Makrotalousympäristössä, jossa lopullinen kysyntä on laantunut aikaisempaan verrattuna ja työmarkkinoiden käytettävissä olevan väestön määrä on lisääntynyt, tuloksena on ollut mm. työttömien, etenkin ammattitaidottomien, pitkäaikaistyöttömien ja ensimmäistä työpaikkaansa etsivien nuorten työttömien määrän kasvu.

2.3. Mielipiteet tulevasta kehityksestä eivät ole yksimielisiä ja arviot vaihtelevat. Toiset pitävät käynnissä olevia muutoksia niin radikaaleina ja luonteeltaan niin erilaisina menneisiin verrattuna, että vaativat työn ja tulojen jakamista täysin uusin perustein. Toisten mielestä nykyinen epäsuhta työpaikkojen kysynnän ja tarjonnan välillä on väliaikainen, ja uuden teknologian käyttöönotosta johtuvaa työpaikkojen määrän nykyistä vähyyttä seuraa työllisyystilanteen elpyminen varsinkin uusilla aloilla. Kummassakin oletuksessa myönnetään, että työpaikkojen lisääminen ei tapahdu automaattisesti ja että nyt tarvitaan sekä makro- että mikrotalouden tasolla talouden ja työllisyyden kasvuun tähtääviä poliittisia aloitteita. Komission valkoinen kirja on tuore esimerkki tällaisista aloitteista.

2.4. Tekniset muutokset levisivät aikaisemmin hitaasti ja rajoittuivat joillekin talouden aloille, mikä mahdollisti sen, että yhdellä alalla menetetyt työpaikat voitiin korvata toisille aloille luoduilla työpaikoilla (esimerkkeinä työntekijöiden siirtyminen maataloudesta teollisuuteen tai viimemainitulta palvelualoille). Nykyisin kuitenkin edullista uutta teknologiaa sovelletaan hyvin nopeasti kaikilla talouselämän ja lähes kaikilla yhteiskuntaelämän aloilla.

2.5. Tekniikan käyttöönotto on ollut hitaampaa Euroopassa kuin muissa, dynaamisemmissa maanosissa, eikä sitä ole seurannut sellaisten sijoitusten lisääminen, jotka olivat aiemmin mahdollistaneet vähentyneiden työpaikkojen korvaamisen. Vaikka sijoitusten kannattavuus on Euroopan unionissa jo palannut 1960-luvun historialliselle maksimitasolle, ne keskittyvät edelleen pikemmin järkeistämiseen kuin laajentumiseen.

2.6. Pääomien vapaan liikkuvuuden edistämä keinotteluluonteisten investointien yleistyminen ja niihin mahdollisesti liittyvä matalampi riski sekä joissain jäsenvaltioissa niihin ehkä sovellettava tavallista edullisempi verotus on myös voinut haitata tuottavan investointitoiminnan olosuhteita ja toteutusta.

2.7. Siksi uudentyyppisen kulttuurin luominen on niin tarjonnan kuin kysynnänkin kannalta välttämätöntä ja edellyttää teollisuuden molempien osapuolien, koulutussektorin sekä viranomaisten osallistumista, jolla ohjataan kasvun, teknologian ja työllisyyden dynamiikkaa myönteiseen suuntaan. On luotava myönteinen kierre tarkoituksenmukaisen suunnittelun ja inhimillisten voimavarojen (jotka ovat keskeisiä kehitystekijöitä) mahdollisimman hyvän käytön sekä yhteiskunnallis-taloudellisen kehitysmallin välille, joka edistää myönteistä asennoitumista teknologiaan ja maailmanlaajuisiin kilpailuhaasteisiin, vähentää epävarmuutta ja kannustaa uuden ammatti- ja yrittäjähengen syntymistä. Euroopan tulevaisuus ja paikka maailmassa riippuvat sen kyvystä luoda innovatiivista kulttuuria, sillä kulttuuri on se strateginen voimavara, joka määrää Euroopan ja muun maailman tärkeimpien alueiden suhteelliset kilpailuedut.

2.8. Mikrotalouden tasolla on totta, että kahtiajako ammattitaitoa edellyttävään ja sitä edellyttämättömään työhön kehittyy kohti kahtiajakoa yhtäältä luovaan, osallistuvaan työhön ja toisaalta rutiininomaiseen, ohjattuun työhön. Työllisyyden rakenne on myös muuttumassa merkittävästi: kokopäivätyö ja vakinaiset työsuhteet vähenevät, ja osa-aikatyö, määräaikaiset työsuhteet, yksityisyrittäjyys sekä "valeyksityisyrittäjyys" lisääntyvät.

2.9. Viime vuosikymmenten aikana lisääntyneet työntekijöiden väliset erot ovat aiheutuneet erityisesti ammattitaidottomien työntekijöiden tilanteen huononemisesta ja ammattitaitoisten, uudella tavalla asiantuntevien työntekijöiden kysynnän kasvusta. Kysynnän kasvu johtuu osittain teknisestä innovaatiosta, joka vaatii aiempaa enemmän ammattitaitoa ja asiantuntemusta, mutta siihen on myös syynä tuotannon maailmanlaajuistumisen, kansainvälisen kaupan sekä ulkomaille suuntautuvien suorien sijoitusten lisääntymisen aiheuttamat kilpailupaineet.

2.10. Uusi teknologia voi lisätä huomattavasti ihmisten osuutta tuotantoprosessissa, mutta myös entistä herkemmin alistaa työntekijän työjärjestelyjen muutoksille. Joskus taitovaatimuksia on jopa alennettu.

2.11. Jopa kehittyneiden maiden jalostusteollisuuden yrityksissä henkilöstökulujen pääosa näyttää olevan sidoksissa tehtäviin, jotka eivät liity suoranaisesti tuotantoon (mm. tutkimus, suunnittelu, markkinointi, valvonta, rahoitus, koulutus, hallinto ja tietotekniikka). Tuotantoon liittyvien toimintojen parissa työskentelevän henkilöstön aiheuttamat kulut ovat pienentyneet suhteellisesti ja ovat joissakin tapauksissa alle neljänneksen kokonaishenkilöstökuluista.

2.12. Seurauksena on, että teollisuusyritykset liittävät yhteyteensä yhä enemmän palveluita (joko suoraan alaisuuteensa tai ulkopuolisin alihankkijoin) ja yrityspalveluiden ala kasvaa entisestään. Nämä organisaatiomuutokset toteutuvat yhtä jalkaa hallintokäsitteiden kehittymisen kanssa ("total quality management", "just in time", "kaizen" ja "lean production").

2.13. Tutkimuksen ja kehittämisen tulosten levittäminen voi tuoda mukanaan taloudellisia etuja. Aikaisemmin tämä kävi ilmi tuotantotason kasvuna ja uusien tuotantovälineiden hankkimisena. Nykyään se käy selkeämmin ilmi palvelualoilla, joilla käytetään tieto- ja viestintätekniikkaa. Vaikka tulosten levittämisen tulisi edelleenkin olla etusijalla tutkimuksen ja kehittämisen tuki- ja edistämistoiminnassa sekä uusien tuotteiden ja prosessien kehittämisessä, olisi painotettava entistä enemmän teknologian levittämistä jokaiselle talouden alalle kaikilla Euroopan unionin alueilla. Lisäksi olisi hyödynnettävä jo tunnettuja ja kehiteltyjä ajatuksia ja prosesseja.

2.14. Yritysten järjestäytyminen ja mittasuhteet ovat myös muuttumassa. On siirrytty vaiheesta, jossa suuryritykset integroituivat mittakaavaetunsa ansiosta aikakauteen, jolloin pienillä ja keskisuurilla yrityksillä on tärkeä asema niin tuotannossa, innovaatioissa kuin työpaikkojen luojana. Nykyisin odotellaan, että yhä useammat laajentuneet yritykset ryhmittyvät tietojärjestelmin yhteistyöverkkoihin. Yhteistyöverkkoihin voi kuulua osia eri yrityskulttuureista.

2.15. Yritykset kehittävät päätoimialaansa ("core activities") varten aiempaa keskitetymmän organisaation käyttääkseen uutta tekniikkaa tehokkaammin ja ollakseen kilpailukykyisempiä maailmanlaajuisessa taloudessa. Yrityksillä on aiempaa hajautetumpia hallintorakenteita, aiempaa laajempi vastuunjako ja ne vaativat henkilöstöltään uudenlaista laajaa ja monipuolista asiantuntemusta.

2.16. Yrityksen tasolla toteutuva taitojen kertyminen on yhä tärkeämpää kilpailukyvyn kannalta. Innovaatio on prosessi, joka muuttaa uudet taidot uusiksi tuotteiksi ja tuotantomenetelmiksi. Tekniikan käyttöaste riippuu siten yritykseen kertyneestä ammattitaidosta ja kyvystä järjestää sen soveltaminen.

2.17. Vaikka yrityksissä tiedetään, että ammattikoulutus auttaa lisäämään työntekijöiden kokonaistietämystä, joillakin yrityksillä on taipumus vähentää koulutusinvestointeja, koska nopeiden voittojen tavoittelu johtaa varsinkin sellaisten kustannusten leikkaamiseen, joiden hyöty tuntuu vasta pidemmän ajan päästä. OECD:n tutkimuksessa mainitaan, että investointeja vähennetään jopa siksi, että muut yritykset saattavat palkata koulutetut työntekijät.

2.18. Ulkoisen joustavuuden (yritysten mahdollisuus palkata ja erottaa työntekijöitä kysynnän kehityksen mukaan) ja sisäisen joustavuuden (hankitun osaamisen ja ammattitaitopääoman säilyttäminen) puolustajilla on erilainen lähestymistapa joustavuuden tarpeeseen. Useat viimeaikaiset esimerkit tuntuvat osoittavan, että yrityksillä, joilla on enemmän sisäistä kuin ulkoista joustavuutta, on paremmat edellytykset vastata taloussuhdanteiden lyhyen aikavälin vaihteluun, koska ne pystyvät reagoimaan niihin nopeasti.

2.19. Uuden teknologian käyttöönoton työllisyysseuraukset riippuvat myös tavasta, jolla etujen väliset konfliktit suurissa yrityksissä ratkaistaan osakkeenomistajien (joista sijoitusrahastot ovat yhä tärkeämpiä), johdon (eli teknisesti päätöksenteosta vastaavan rakenteen), asiakkaiden ja tavarantoimittajien (joiden painoarvo kasvaa yllä mainitun verkon toiminnan mukaisesti) sekä työntekijöiden välillä.

2.20. Vallitseva käsitys käynnissä olevista muutoksista ja niiden syvällisistä vaikutuksista työllisyyteen, työntekoon, tiedon saatavuuteen, oikeuslaitokseen, kulttuuriin, vallankäyttöön, koulutukseen, eriarvoisuuteen, syrjäytymiseen ja yleensä eettisiin seikkoihin herättävät toivoa, mutta myös pelon tunteita, etenkin taloudellisesti kaikkein haavoittuvimpien ja turvattomimpien keskuudessa.

2.21. Kahden yhteiskuntamallin ja talousjärjestyksen välisessä siirtymävaiheessa esiintyy väistämättä kärkevää poliittista keskustelua, joka vastuullisesti käytynä voi olla hyvin arvokasta ja mahdollistaa teknisten ja yhteiskunnallisten muutosten menestyksekkään ennakoimisen sekä uudenlaisen, yritysten sosiaalisen vastuun ja sosiaalisen markkinatalouden mukaisen etiikan vakiintumisen.

2.22. Uuden teknologian ominaisuudet ja sen levittäminen kaikkeen talous- ja yhteiskuntaelämän toimintaan nopeuttavat korostettua muutosvaihetta yhteiskunnassa, joka käsittää niin väestö-, markkina-, yhteiskuntarakenne- kuin arvomuutoksiakin. Tietoyhteiskunta, tai kuten sanotaan, oppimisyhteiskunta (joka saa uuden teknisen perustan tietotekniikan ansiosta) on rakentumassa, eikä sosiaalisia ja kulttuurinäkökulmia voida erottaa teknisistä ja taloudellisista näkökulmista.

3. Suositukset ja pääehdotukset

3.1. On tarpeen luoda sellaiset edellytykset, joissa on mahdollisuus laajentaa demokraattista keskustelua yhteiskuntamallista, joka pystyy takaamaan parhaat edellytykset tavoiteltaessa uuden teknologian käyttämistä täydellä teholla vastaamaan ihmisten erilaisia kasvavia tarpeita.

3.1.1. Taatakseen siirtymisen nykyisestä jälkiteollisesta yhteiskunnasta oppimisyhteiskuntaan poliittisten voimien tulee kannustaa mahdollisimman laajaa keskustelua ohjatakseen muutosprosesseja, parantaakseen niiden hyväksyntää sekä ennakoidakseen ja pienentääkseen niiden kielteisiä vaikutuksia.

3.1.2. Syntymässä olevan yhteiskunnan eri näkökohtia on analysoitu laajalti niitä ovat kasvava digitalointi, virtuaalitodellisuus, multimedia, hajautettu yhteiskuntarakenne, verkossa toimiminen, teknologian integroiminen, tuotteiden ja menetelmien jatkuva innovaatio, tosiaikainen talous, tuottajien ja kuluttajien väliset suorat yhteydet, markkinoiden maailmanlaajuistuminen. Tavalla, jolla muutokset tapahtuvat, on pitkällisiä vaikutuksia etenkin työmarkkinoiden syviin muutoksiin sekä tulojen, osaamisen ja tehtävien kasvaviin eroihin.

3.1.3. Yhteiskunnallinen koheesio, kulttuurien ja laitosten monimuotoisuuden säilyttäminen sekä teknisen tehokkuuden yhteensovittaminen elämänlaadun kanssa ovat välttämättömiä, pitkäaikaisen kestävän kehityksen varmistamiseksi.

3.1.3.1. Kuten OECD:n selvityksessä tunnustetaan, yhteiskunnallinen koheesio ei ole vain itseisarvo, vaan myös tärkeä talousarvo. On keskusteltava ja sovittava tavasta, jolla muutosprosessin "voittajat" voivat korvata "häviäjille" näiden tappioita.

3.1.3.2. Voimavarojen ja innovaatiojärjestelmien moninaisuus parantaa tehokkuutta. On tarpeen varmistaa, ettei yksi kulttuuri saa määräävää asemaa, vaan että eri kulttuurien ja järjestelmien väliset siteet auttavat vahvistamaan yhteisvaikutusta maailmanlaajuisella tasolla.

3.1.3.3. Keskustelun tärkeimpiä näkökulmia ovat siirtyminen teknologisten muutosten yhteiskunnallisesta hyväksymisestä yhteiskunnalliseen yhteistoimintaan niiden käyttöönottamiseksi sekä niiden seurausten yhteiskunnalliseen valvontaan sekä se, miten uuden teknologian tarjoamia mahdollisuuksia voidaan käyttää vastaamaan uusiin tarpeisiin nykyistä paremman elinympäristön luomiseksi.

3.2. Kasvatusta ja koulutusta pidetään yhä keskeisempänä samastumisen, integraation, yhteiskunnallisen nousun ja henkilökohtaisen itsensätoteuttamisen väylinä sekä sukupuolten välistä tasa-arvoa määräävinä tekijöinä.

3.2.1. Kognitiivisessa yhteiskunnassa, jossa tiedon virta ja määrä lisääntyvät merkittävästi, tekniset ja taloudelliset muutokset voimistuvat ja työn luonne sekä tuotanto- ja palvelujärjestelyt muuttuvat, on välttämätöntä saada ihmiset kantamaan vastuunsa ja toimimaan yhä itsenäisemmin.

3.2.2. Tarjonnan muutosten lisäksi on välttämätöntä saattaa loppukäyttäjät ja -kuluttajat uusien tarpeiden tasolle, jollei haluta "teknisen työttömyyden" pahenevan. Kuten kilpailukykyä tarkastellut neuvoa-antava ryhmä totesi, siirtyminen tietoyhteiskuntaan tapahtuu nopeammin ja helpommin, mikäli kysynnän paine liittyy teknologiseen yllykkeeseen ().

3.2.3. Koulutusjärjestelmän menetelmien ja sisällön mukauttaminen on tarpeen tarvittavan asiantuntemuksen ennakoimiseksi ja uuden teknologian tarjoamien mahdollisuuksien käyttämiseksi, jotta teknologian kielteiset vaikutukset saadaan vähennetyksi minimiin ja myönteiset hyödynnetyksi mahdollisimman hyvin.

3.2.4. Opettajien ja kouluttajien koulutus on entistä tärkeämpää ottaen huomioon, että joillain aloilla nuoret tuntevat uuden tekniikan paremmin kuin ne, joiden tulisi heitä opettaa. Koulun ja työpaikan välisellä yhteydellä voi olla tässä merkittävä katalysaattorin osa. Tälle ensisijaiselle toiminnalle olisi myönnettävä riittävät määrärahat.

3.2.5. Ammattikoulutus ei saa enää pelkästään reagoida tilanteisiin, vaan sen on pystyttävä ennakoimaan uudenlaiset roolit, työnjaot ja vastuualueet. Ammattikoulutusta ei tule pitää vain uusiin laitteisiin tehtyjä investointeja täydentävänä kustannuseränä, vaan organisaatioiden muutos- ja mukautumisprosessin olennaisena osana, mikä vaatii mm. ryhmätyö-, ongelmanratkaisu- ja suunnitteluvalmiuksia.

3.2.6. Elinikäinen koulutus ja ammattitaidon jatkuva parantaminen ovat olennaisia asioita, kun halutaan välttää kuilun syntyminen osaavien ja osaamattomien, tehokkaasti osallistuvien ja muutosten seurauksista kärsivien sekä toisarvoiseen asemaan joutuvien välille.

3.3. Julkisen sektorin asema on arvioitava uudelleen ja ajanmukaistettava suhteessa kehitykseen ja uuden, etenkin tieto- ja viestintätekniikan soveltamiseen tarvittavien perusrakenteiden luomistarpeeseen, ja on taattava näiden nopea levittäminen koko tuotantoverkkoon. Viime vuosina tapahtunut julkisten investointien pieneneminen saattaa vaikeuttaa investointien palautumista tarvittavalle tasolle. Euroopan laajuisten verkkojen käyttöönotto on keskeisen tärkeää yhtenäisten ja uudenaikaisten Euroopan laajuisten perusrakenteiden luomiselle.

3.3.1. Kansallisen ja yhteisötason julkisen tutkimus- ja tekniikan kehittämispolitiikan on tuettava nykyistä voimakkaammin tutkimusta yleishyödyllisillä aloilla, joita ovat mm. kasvatus, terveys ja ympäristö, sekä julkista että yksityistä sektoria hyödyttävillä aloilla, kuten liikenteen, viestinnän, energian ja kaupunkien asumisympäristön alalla. Yhteiskunnan vaatimuksiin on vastattava sekä otettava lisäksi huomioon talouden kilpailukyky ja työpaikkojen säilyttäminen.

3.3.2. Tutkimus- ja kehitysohjelmien ensisijaisina pitämien teollisuuden kilpailukykytavoitteiden on autettava vastaamaan yhteiskunnallisen kysynnän mahdolliseen kasvuun ja mahdollistettava uusien tuotteiden, järjestelmien ja palveluiden jatkuva paraneminen.

3.3.3. Julkinen ja yksityinen sektori voivat perusrakennetason aloitteita yhdentämällä sekä tutkimus- ja kehitysohjelmia koordinoimalla antaa yhdessä merkittävän panoksen innovaatioprosessille. Kysyntää ruokkivine tilauksineen julkinen sektori voi myös luoda parhaat mahdolliset olot innovaation kehittämiselle.

3.3.4. Julkinen sektori vaikuttaa myös yritysten oikeudellisen toimintakehyksen luomiseen, varsinkin toteutettaessa yhtenäismarkkinoita. Sen on mahdollisuuksiensa mukaan autettava muotoiltaessa strategisia vaihtoehtoja, joista yrityksille tulee tiedottaa hyvissä ajoin.

3.3.4.1. Sekä jäsenvaltioiden että yhteisön TK-politiikan tulee perustua ennustus- ja tietovälineisiin, jotka kattavat teknologian ja työllisyyden tulevaisuudennäkymät, ja sen tulee kehittää koordinoidusti ja johdonmukaisesti "kehityssuuntatilastoja" työllisyysoloja ja teknologisia arvioita koskevien tietojen vaihtamiseksi aikaisessa vaiheessa Euroopan laajuisia verkkoja käyttäen. Tällaisten teknologia-työllisyys-hahmotelmien avulla tutkijoiden tulee voida määrittää TK-toiminnan ensisijaiset tavoitteet alhaalta-ylös-lähestymistapaa käyttäen ja koordinoida työtään yhteiseurooppalaisissa hankkeissa.

3.4. Yritysten järjestäytyminen, etenkin mitä tulee tuotantoon, tutkimukseen ja kehitykseen sekä inhimillisten voimavarojen hoitoon, on kehittynyt suhteellisen hitaasti. Monet tutkimukset ovat päätyneet siihen tulokseen, että organisatoristen innovaatioiden hitaus sekä yksityis- että julkisella sektorilla selittää sen, että teknologian nopea kehitys ei vielä ole huomattavasti lisännyt kokonaistuottavuutta.

3.4.1. Kilpailukyvyn kohentamisen tarvetta ja hallintokäsitteiden kehitystä on käytettävä hyväksi keventämään monimutkaisia ja byrokraattisia hallintorakenteita, integroimaan suunnittelu- ja toimeenpanoprosesseja, nopeuttamaan suunnitteluvaihetta sekä tehostamaan sitä ja suuntaamaan se tuotannon ja palveluiden järjestämisen helpottamiseen, estämään tuhlaamista, parantamaan laatua, lyhentämään toimitusaikoja ja pienentämään kuluja, tekemään tuotantoa ja palveluita joustavammiksi, jotta ne siten vastaavat paremmin yhä maailmanlaajuisempien markkinoiden muutoksiin pitkäaikaisten suhteiden luomiseksi tavarantoimittajiin ja asiakkaisiin sekä parantavat yritysverkkojen kokonaislaatua.

3.4.2. Vaikka uusiin laitteisiin ja ammattikoulutukseen suunnatut ponnistukset ovat mahdollistaneet entistä paremman reagointikyvyn, niillä ei ole kuitenkaan ollut vastaavan suuruisia vaikutuksia kokonaistuottavuuteen, etenkään jos investointiin ei ole liittynyt organisaatio- ja johtamisperiaatteiden syvällistä muutosta.

3.4.3. Organisaatioita kehitettäessä monet syyt voivat johtaa epäonnistumiseen. Muutosprosessilla tulee olla voimakas johto, joka kykenee vakuuttamaan ihmiset välttämättömästä muutostarpeesta ja motivoimaan nämä; joka analysoi vilpittömästi ja realistisesti myös niitä näkökohtia, joiden tunnustaminen voi olla epämiellyttävää; joka saa yhteistyöhön ryhmän henkilöitä, joilla on riittävän laaja tieto- ja taitopohja, riittävän myönteinen maine ja toimivat ihmissuhteet; joka pystyy esittämään organisaatiomuutoksen lopputuloksesta riittävän motivoivan ja johdonmukaisen tulevaisuudenkuvan eikä pelkästään sekavien ja epäyhtenäisten suunnitelmien rykelmää; joka saa ihmiset uskomaan, että muutos on mahdollinen ja saa heidät liikkeelle tuon päämäärän hyväksi siinä määrin, että he ovat valmiit hyväksymään lyhyen aikavälin uhrauksia; joka käyttää kaikkia mahdollisia kanavia viestiessään henkilöstön kanssa; joka mahdollistaa muutoksen tiellä olevien esteiden voittamisen yhteiskunnallisesti hyväksyttävällä tavalla; joka suunnittelee näkyviä parannuksia, mutta ei elämöi voitonriemuisesti joka käänteessä ja tietää tarkkaan, että edessä on pitkä prosessi; ja joka kaiken päätteeksi onnistuu juurruttamaan muutokset organisaatiokulttuuriin, tekemään ne osaksi organisaationsa arvoja ja käyttäytymismuotoja.

3.5. Organisaatiomuutokset, uuden teknologian ominaisuudet sekä uudet kilpailuolot edellyttävät uudenlaisia työsuhteita, joissa työntekijät eivät rajoitu ennalta määrättyjen tehtävien suorittamiseen kuten ennen, vaan ovat entistä aloitteellisempia ja pystyvät tekemään päätöksiä. Se, onko käytettävissä työvoimaa, joka pystyy käyttämään uutta teknologiaa luovasti sekä reagoimaan nopeasti ja joustavasti markkinoilla tapahtuviin muutoksiin, riippuu myös työntekijöiden motivaation ja osallistumisen asteesta.

3.5.1. Uuden teknologian käyttö taylorilaisen mallin vahvistamiseen ja työntekijän alistamiseen ennalta määrättyjen osatehtävien suorittajaksi on teknisesti mahdollista, ja näin on meneteltykin monessa yrityksessä. Tämä lähestymistapa ei kuitenkaan pitkällä aikavälillä anna mahdollisuutta käyttää täysin hyväksi uusia edellytyksiä ja on siis ristiriidassa sen kanssa, että pyritään luomaan entistä erikoistuneempia työpaikkoja.

3.5.2. Toisenlainen, tulevaisuuteen suuntautunut malli on jo antanut parempia tuloksia. Se perustuu teknologisten ja organisatoristen innovaatioiden yhteiseen hyväksikäyttöön, jossa työntekijä kykenee yhdistämään tekniset tietonsa talouslaskelmien tekoon, jossa hänen vaakatasoista monitaitoisuuttaan vahvistetaan, mutta jossa hän suoriutuu myös pystysuuntaista monitaitoisuutta edellyttävistä tehtävistä (esim. koneiden kunnon arviointi, huolto ja korjaus) ja on perehtynyt myös ohjelmointiin.

3.5.3. Teoriassa on olemassa useita tapoja sovittaa mallin ominaisuudet kuhunkin yritykseen tai palveluun ja laatia uuden työorganisaation säännöt. Eurooppalaista sosiaalimallia vastaa kuitenkin parhaiten työntekijöiden edustajien kuuleminen sekä yhteistoiminta ja neuvottelu heidän kanssaan. Eri tasoilla käytävän yhteiskunnallisen vuoropuhelun kautta on mahdollista voittaa muutosvastarinta, luoda vaihtoehtoisia näkökulmia ja liittää koulutusprosessi organisaation ja hallinnon muutosprosessiin.

3.6. Teknologian, kasvun ja työllisyyden välisen dynamiikan kiihdyttäminen uhkaa pahentaa yhteiskunnallista ja alueellista syrjäytymistä. Tämän vuoksi tarvitaan aktiivisia toimia kouluttamattomien työntekijöiden ja ensimmäistä työpaikkaansa etsivien tueksi, sillä nämä ryhmät ovat taloudellisesti haavoittuvimpia ja altteimpia pitkäaikaistyöttömyydelle.

3.6.1. Syrjäytymisen vastaista taistelua tulisi entisestään voimistaa huono-osaisilla alueilla, joilla maantieteellistä syrjäisyyttä pahentavat muuhun EU:hun yhteydessä olevien rakenteiden ja perusrakenteiden puute sekä taloudellisia eroja paljon suuremmat teknologiset erot. Teknologisen edistyksen tulisi siksi tapahtua useilla yhteisön, jäsenvaltioiden ja alueiden tasoilla, sellaisen paitsi edistyneen myös laajapohjaisen teknologian kehittämiseksi, joka voi myös piristää matalan teknologian teollisuudenaloja, mutta on riippuvaista edistyneistä tuotantomenetelmistä selviytyäkseen kovenevassa kansainvälisessä kilpailussa. Koska taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on asetettu EU:ssa etusijalle, yhteisön TK-politiikka tulisi sovittaa yhteen rakennerahaston toimien kanssa niiden yhteisvaikutuksen maksimoimiseksi.

Bryssel, 27. marraskuuta 1996.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() EYVL N:o C 18, 22.1.1996, s. 37, 42, 54, 68, 74, ja 83

() KOM(96) 389 lopull.

() Komissio perusti tämän neuvoa-antavan ryhmän helmikuussa 1995 Essenin huippukokouksen ohjeiden mukaisesti. Ryhmä koostuu kolmestatoista asiantuntijasta, jotka edustavat yksityisiä ja julkisia pankkeja, suuryrityksiä ja yhteiskunnallisia ryhmiä. Puheenjohtajana on entinen Italian pääministeri ja entinen Italian pankin pääjohtaja Carlo Azeglio Ciampi, joka on lisäksi komission pysyvä edustaja.

() Tietoyhteiskuntafoorumi: neuvoa-antava ryhmä, joka kokoontui ensimmäisen kerran 13.7.1995 Brysselissä Martin Bangemannin johdolla. Foorumi koostuu 125:stä henkilökohtaisesti nimitetystä jäsenestä, jotka edustavat uusien palveluiden käyttäjiä (yritykset, julkiset palvelut, kuluttajajärjestöt, pk-yritykset, ammattialojen edustajat), eturyhmiä (työntekijä- ja työnantajajärjestöt, yliopistojen edustajat, perheitä edustavat yhdistykset), palvelujen tuottajia (kustantajat, radiotoiminnan harjoittajat jne.), verkkojen käyttäjiä, laitteistojen valmistajia ja toimielimiä (EP, TSK, AK, tietopalveluista vastaava komission jäsen, alue- ja paikallisviranomaiset).

() Korkean tason asiantuntijaryhmä tietoyhteiskunnan sosiaalisista ja yhteiskunnallisista näkökohdista. Neuvoa-antava ryhmä, jossa mukana sosiaalipolitiikasta, tietoyhteiskunnasta, tutkimuksesta ja koulutuksesta, sisämarkkinoista sekä aluepolitiikasta vastaavien komission jäsenten valitsemia asiantuntijoita.

() EYVL N:o C 212, 22.7.1996

() Selvitys kesäkuulta 1995, kohta IV.2 Strategian määrittely.