EU on itse asiassa yksi suurimmista humanitaarisen avun antajista Itä-Ukrainan kriisissä. Kriisin alusta lähtien EU on antanut yli 190 miljoonaa euroa hätäapua, josta 25,4 miljoonaa euroa vuonna 2021, ja yhdessä jäsenvaltioiden kanssa yli 1 miljardi euroa humanitaariseen apuun ja varhaiseen jälleenrakennusapuun. EU:n tuki hyödyttää heikossa asemassa olevia ja eniten avun tarpeessa olevia kontaktilinjan molemmin puolin. EU myös antaa Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainvälisen liiton kautta humanitaarista apua Venäjällä oleville ukrainalaispakolaisille. Tähän tarkoitukseen on vuodesta 2017 myönnetty yhteensä yli 1 miljoonan euron tuki, joka kattaa pääsyn terveydenhuoltopalveluihin, elintarvikekupongit, muut kuin elintarvikkeet ja toimeentulotuen.

EU on tukenut määrätietoisesti Normandia-ryhmää, Ukraina-kontaktiryhmää ja Etyjiä, myös Etyjin erityistarkkailuoperaation toimintaa. Presidentti Zelenskyin valinta antoi uutta pontta neuvotteluille, mutta joulukuussa 2019 pidetyn Normandia-ryhmän huippukokouksen päätelmiä ei ole vielä pantu kaikilta osin täytäntöön. Huolestuttavampaa on, että Venäjän hallitus yrittää enenevästi esiintyä välittäjänä eikä konfliktin osapuolena ja vaatii suoraa yhteydenpitoa Kiovan ja niin sanottujen ”tasavaltojen” välillä, mikä on vastoin Minskin pöytäkirjaa. Se myös lisäsi huhtikuussa 2021 sotilaallista läsnäoloaan Ukrainan itärajalla ja Krimin niemimaalla. Niin sanotut ”tasavallat” estävät toistuvasti Etyjin erityistarkkailuoperaation pääsyn Itä-Ukrainaan, ja tulitauon rikkomiset ovat palauttaneet tilanteen heinäkuun 2020 tulitaukoa edeltäneelle tasolle. Tämä kehitys, jossa Venäjältä puuttuu rakentava lähestymistapa, tulee todennäköisesti jatkumaan.

On selvää, että EU:lla ja Venäjällä on poliittisten olosuhteiden salliessa erittäin suuret yhteistyömahdollisuudet. EU on ehdollisesti tarjoutunut tähän yhteistyöhön. Venäjän hallitus pyrkii kuitenkin aktiivisesti tavoitteisiin, jotka ovat päinvastaisia: luomaan naapurustoonsa Venäjästä riippuvaisen alueen, heikentämään poliittisesti yhdistynyttä Eurooppaa, syrjäyttämään visiomme monenvälisestä, sääntöihin perustuvasta järjestyksestä ja luomaan kansainvälisissä asioissa tilanteita, jotka rajoittavat EU:n ja sen kumppaneiden roolia.

Näistä perusluonteisista eroista huolimatta EU:lla ja Venäjällä on perimmäinen yhteinen vastuu rauhasta ja turvallisuudesta Euroopan mantereella. Meillä on yhteiset maailmanlaajuiset haasteet ja keskinäinen riippuvuus tietyillä talouden aloilla. Myös kansainvälisissä järjestöissä, kuten Euroopan neuvostossa ja Etyjissä, meitä sitovat samat velvoitteet, jotka meidän on täytettävä.

Venäjän sisäpoliittinen kehitys, jolle on tyypillistä hallituksen lisääntyvästi harjoittama poliittinen tukahduttaminen nykyisen poliittisen ja taloudellisen järjestyksen säilyttämiseksi, on niin ikään vaikuttanut yhä enemmän EU:n ja Venäjän suhteisiin. Syyskuussa 2021 pidettävien valtionduuman vaalien alla kansalaisyhteiskunnan, ihmisoikeuksien puolustajien ja riippumattoman median tilanne Venäjällä on heikentynyt entisestään, mikä on myös kaventanut niiden mahdollisuuksia tehdä yhteistyötä EU:n kanssa. Perustuslain muutokset ja ”ulkomaisia agentteja”, ”ei-toivottuja järjestöjä” ja ”ääriliikehdintää” vastaan suunnatut sortolait lisäävät ihmisoikeuksien ja perusvapauksien järjestelmällistä tukahduttamista, vaikka ne on kirjattu Venäjän perustuslakiin ja maan kansainvälisiin velvoitteisiin. Viranomaiset luovat disinformaatiokampanjoilla valheellisia narratiiveja väitetystä ”ulkomaisesta sekaantumisesta” Venäjän sisäisiin asioihin ja pyrkivät näin estämään aidon opposition toimintaa ja horjuttamaan kansalaisyhteiskuntaa. Aleksei Navalnyin poliittisin perustein annettu tuomio, jota edelsi kemiallisella hermomyrkyllä tehty murhayritys, hänen poliittisen verkostonsa toiminnan tosiasiallinen kieltäminen ”ääriliikkeenä” sekä riippumattoman median ja toimittajien jatkuva pelottelu ja painostus ovat vain joitakin viimeaikaisia esimerkkejä.

Venäjän-suhteiden hoitaminen on keskeinen strateginen haaste EU:lle . EU:n ja Venäjän suhteet ovat jatkuvasti heikentyneet vuodesta 2014 sen jälkeen, kun Venäjä liitti Krimin niemimaan laittomasti osaksi Venäjää ja alkoi horjuttaa Itä-Ukrainan vakautta. Tähän on viime aikoina sisältynyt Venäjän sotilasjoukkojen keskittäminen Ukrainan rajalle, Krimin niemimaalle ja Mustallemerelle ja vain osittainen vetäminen takaisin samoin kuin liikenteen pitkäaikainen rajoittaminen Mustallamerellä. Venäjän tiedustelupalvelujen osallisuus häirintätoimissa EU:n jäsenvaltioissa on lisännyt negatiivista dynamiikkaa. Lisäksi tulevat diplomaattien karkottaminen, matkustuskiellot ja Venäjän julkaisema ”epäystävällisten valtioiden” luettelo ja tästä johtuvat diplomaattiedustuksen rajoitukset. Venäjän hallitus pyrkii myös usein edistämään kahdenvälisiä suhteitaan jäsenvaltioihin EU:n ja Venäjän suhteiden kustannuksella.

Venäjä on EU:n suurin naapurimaa ja edelleen merkittävä voima Euroopassa ja maailmanlaajuisesti. Tämä perustuu paljolti sen kokoon ja maantieteelliseen mittakaavaan, valmiuteen käyttää voimaa kansainvälisesti sekä sen poliittiseen, diplomaattiseen ja vahvaan sotilaalliseen kapasiteettiin. Geopoliittisena toimijana Venäjä pyrkii säilyttämään globaalin asemansa moninapaisessa valtapoliittisessa järjestelmässä, usein yhdessä muiden toimijoiden kuten Kiinan kanssa, sen sijaan, että se edistäisi vahvempaa, sääntöihin perustuvaa monenvälistä järjestelmää. Se pyrkii vahvistamaan omaa geopoliittista vaikutuspiiriään, joka perustuu pääasiassa nollasummalogiikkaan. Näin toimiessaan hallitus usein kyseenalaistaa ja heikentää kansainvälistä oikeutta sekä Etyjin ja Euroopan neuvoston keskeisiä periaatteita, joihin se on sitoutunut ja jotka jäsentävät turvallisuutta ja yhteistyötä Euroopan mantereella, mukaan lukien kunkin maan oikeus määrittää vapaasti omat ulko-, turvallisuus- ja sisäpoliittiset valintansa.

EU on reagoinut Krimin niemimaan laittomaan liittämiseen ja Itä-Ukrainan vakauden jatkuvaan horjuttamiseen määräämällä Venäjälle kolmenlaisia rajoittavia toimenpiteitä. Niillä pyritään estämään tilanteen kärjistyminen tai kielteinen kehitys Ukrainassa, ja ne ovat voimakas osoitus EU:n tuesta Ukrainalle ja sen alueelliselle koskemattomuudelle, suvereniteetille ja itsenäisyydelle. Kytkemällä nämä pakotteet selkeästi Minskin sopimusten täytäntöönpanoon on tarkoitus kannustaa Venäjän hallitusta osallistumaan konfliktin ratkaisemiseen. Vastaavasti sen, että EU:lla on mahdollisuus sopia lisäpakotteista, on määrä toimia pelotteena estämällä se, että tilanne pahenee entisestään Venäjän hallituksen aggressiivisen käyttäytymisen vuoksi. Pakotteiden voimassaolon jatkaminen yksimielisesti on osoitus EU:n yhtenäisyydestä ja uskottavuudesta. EU:n toimenpiteet ovat lisänneet Venäjälle uusista hyökkäyksistä aiheutuvaa hintaa ja hillinneet sotilaallisten voimavarojen käytön jatkamista ja laajentamista Ukrainassa. Venäjän katsotaan olevan vastuussa mahdollisesta tilanteen heikentymisestä niin sanotuissa ”tasavalloissa”. On myös olennaista säilyttää nykyinen koordinointi ja yhtenäisyys, myös pakotteiden osalta, samanmielisten kumppaneiden kuten G7-ryhmän kanssa.

Huolehtiakseen siitä, että Ukrainan itsenäisyyttä, suvereniteettia ja alueellista koskemattomuutta kunnioitetaan ja että EU:n sääntöjä Schengen-viisumeista sovelletaan tinkimättä Venäjällä ja Ukrainassa, EU on myös antanut ohjeistuksen, joka koskee Krimin niemimaan asukkaille myönnettyjen Venäjän tavallisten kansainvälisten passien tiettyjen luokkien tunnustamatta jättämistä ja Donetskin ja Luhanskin muiden kuin Ukrainan hallituksen hallinnassa olevien alueiden asukkaiden viisumihakemusten käsittelyä.

4.Suhteiden vahvistaminen EU:n itäisiin kumppaneihin ja muihin naapurimaihin

EU on jatkuvasti valmis tiivistämään suhteita itäisiin kumppaneihinsa vaurauden, hyvien naapuruussuhteiden ja uudistusten edistämiseksi. Hyvin toimiva itäinen kumppanuus tukee Euroopan vakautta, turvallisuutta ja vaurautta. Ulkoasiainedustaja ja komissio ehdottivat maaliskuussa 2020 itäisen kumppanuuden pitkän aikavälin poliittisia tavoitteita talouden, hallinnon, ympäristön, ilmaston, digitalisaation ja yhteiskunnan aloilla kiinnittäen erityistä huomiota selviytymiskykyyn. Joulukuussa 2021 pidettävässä kuudennessa itäisen kumppanuuden huippukokouksessa hyväksytään uudistetut linjaukset vuoden 2020 jälkeiselle ajalle.

EU torjuu jyrkästi Venäjän pyrkimykset rakentaa etuoikeutettua vaikutuspiiriä. Itäisillä kumppaneilla on täysi ja suvereeni oikeus muokata vapaasti suhteidensa laajuutta ja syvyyttä EU:n ja muiden kansainvälisten toimijoiden kanssa. Venäjän hallitus jatkaa kuitenkin vastakkainasettelupolitiikkaansa ja käyttää pehmeitä ja kovia poliittisia painostusvälineitä. EU:n politiikkana on sen vuoksi edelleen vahvistaa itäisten kumppanien selviytymiskykyä kahdenvälisten sopimusten (ml. assosiaatiosopimukset ja pitkälle menevät ja laaja-alaiset vapaakauppa-alueet) ja merkittävän taloudellisen tuen avulla. Viime aikoina tässä on keskitytty erityisesti välttämättömiin talouden, hallintotavan ja oikeusvaltion, vihreän siirtymän ja digitaalisen muutoksen sekä osallistavien yhteiskuntien uudistuksiin. Seitsemän viime vuoden aikana on myönnetty lähes 5 miljardia euroa avustustukea, jossa painotetaan erityisesti sietokykyä hybridi- ja kyberuhkia ja disinformaatiota vastaan sekä kansainvälistä lainvalvontayhteistyötä. Lisäksi EU antoi vuonna 2020 lähes miljardi euroa auttaakseen maita selviytymään covid-19-pandemian vaikutuksista. EU on myös myöntänyt merkittävää makrotaloudellista rahoitusapua kolmelle itäiselle kumppanille.

EU myös torjui edelleen Venäjän hallituksen pyrkimyksiä esiintyä välittäjänä eikä osapuolena Ukrainaa, Georgiaa ja Moldovaa koettelevissa alueellisissa konflikteissa. Se jatkoi tunnustamattomuuspolitiikkaansa, joka koskee Krimin niemimaan laitonta liittämistä Venäjään ja Venäjän tukemaa Georgiasta irtautuneiden Abhasian ja Etelä-Ossetian alueiden ”itsenäisyyttä”.

EU uudisti Keski-Aasian strategiaansa kesäkuussa 2019 tehostaakseen sitoutumistaan ja edistääkseen alueen kehitystä. Painopisteinä ovat selviytymiskyky, vauraus ja alueellinen yhteistyö. EU on jatkanut Venäjän kanssa tapauskohtaisesti vuoropuhelua Keski-Aasiasta. Venäjän hallituksen suhtautuminen EU:n toimintaan alueella on kuitenkin edelleen kielteinen, muun muassa suhteessa tehostettujen kumppanuus- ja yhteistyösopimusten tekemiseen.

5.EU:n selviytymiskyvyn vahvistaminen

EU on viime vuosina parantanut merkittävästi selviytymiskykyään ulkomailta peräisin olevia tai ulkomailta välineistettäviä haasteita vastaan. Vihreän siirtymän ja digitaalisen muutoksen hallinta ja nopeuttaminen parantaa EU:n selviytymiskykyä vähentämällä asteittain riippuvuuttamme ulkomaisista energiatoimituksista ja energian geopolitiikasta ja vahvistamalla talouksiemme pitkälle vietyä laitteisto- ja ohjelmistoperustaa ulkomaista vaikuttamista vastaan. Myös kauppapolitiikan uudelleentarkastelussa ja vuoden 2020 teollisuusstrategian päivityksessä esitettiin konkreettisia toimia unionin avoimen strategisen itsenäisyyden parantamiseksi ja strategisiin riippuvuuksiin puuttumiseksi. Yleisellä tasolla unioni varustautuu autonomisemmilla välineillä, kuten ulkomaisten suorien sijoitusten seurantamekanismilla, 5G-kyberturvallisuusvälineistöllä tai uudella ulkomaisia tukia koskevalla välineellä.

EU vahvistaa jatkuvasti häiriönsietokykyään ja energiavarmuuttaan monipuolistamalla kansainvälisiä hankintalähteitä ja toimituksia ja luomalla EU:n energia-alan sisämarkkinoita erityisesti kaasun kaupassa. Tähän on päästy parantamalla sekä ”laitteistopuolta” (esim. uusi infrastruktuuri, kuten yhdysjohdot ja -putket, vastakkaisvirtausputket, uudet varastointilaitokset ja LNG-terminaalit) että selventämällä lainsäädännöllisesti ”ohjelmistopuolta”, muun muassa takaamalla avoimuus ja syrjimättömyys vähittäismarkkinoilla, tuotannon ja tarjonnan eriyttäminen verkkojen ylläpidosta, sääntelyn riippumattomuus ja yhteistyö sekä EU:n kilpailusääntöjen soveltaminen kaikilta osin. EU:n ja Venäjän energiasuhteille on ominaista huomattava keskinäinen riippuvuus: Venäjä on tällä hetkellä EU:n tärkein energiantoimittaja ja EU on ylivoimaisesti Venäjän tärkein energian vientikohde. Energiaan liittyviä lisähaasteita ovat muun muassa EU:n energialaitosten kyberturvallisuus ja Venäjän valtion määräysvallassa olevien toimijoiden omistus strategisissa omaisuuserissä unionissa ja lähinaapureissa. Myös siirryttäessä päättäväisesti kohti hiilestä irtautumista energiaomavaraisuutemme kasvaa ja riippuvuus Venäjän toimituksista yleisesti vähenee. Venäjän energiatuotteiden vienti EU:hun vähenee merkittävästi seuraavien 10–20 vuoden aikana, millä on väistämättä vaikutuksia kotimaassa.

EU:n ja Venäjän energiasuhteet ·Venäjän osuus EU:n öljyntuonnista on tällä hetkellä 26 prosenttia ja kaasun tuonnista 40 prosenttia. ·Venäjä on kuitenkin selvästi riippuvainen EU:n syvistä, vakaista ja tuottoisista energiamarkkinoista: lähes kaksi kolmasosaa Venäjän öljynviennistä, kaksi kolmasosaa sen kaasun viennistä ja noin puolet sen kivihiilen viennistä suuntautuu EU:hun, kun vain 27 prosenttia Venäjän öljynviennistä ja vain 2 prosenttia kaasun viennistä suuntautuu Kiinaan. ·Energian viennillä on ratkaiseva merkitys Venäjän liiketoimintamallissa: sen osuus on 60 prosenttia Venäjän kokonaisviennistä, 40 prosenttia valtion tuloista ja 25 prosenttia BKT:stä.

EU:n valmiuksien parantaminen hybridiuhkien torjumiseksi on ollut olennainen osa EU:n turvallisuusagendaa viiden viime vuoden aikana. Krimin niemimaan laiton liittäminen ja sitä seurannut EU-vastainen disinformaatiokampanja antoivat sysäyksen vuoden 2016 yhteiselle kehykselle, jonka pohjalta on rakennettu laajaa EU:n poliitiikkakehystä. Salisburyn kemiallisen iskun jälkeen vuonna 2018 siinä muun muassa otettiin käyttöön uusi, kohdennettu kemiallisten aseiden käyttöön liittyvä EU:n pakotejärjestelmä, ja sitä on kehitetty turvallisuusunionistrategian meneillään olevan käyttöönoton yhteydessä.

EU:n hybriditorjuntavälineistö kehittää yhteiskunnan selviytymiskykyä erilaisten hybridihyökkäysten aiheuttamia häiriöitä vastaan esimerkiksi elintärkeiden infrastruktuurien suojaamisessa, kyberturvallisuudessa, disinformaation torjunnassa, vaalien luotettavuudessa ja ulkomaisten suorien sijoitusten seurannassa.

Venäläiset toimijat ovat lisänneet aktiivisuuttaan kyberavaruudessa, ja ne harjoittavat ja/tai sallivat haitallisia kybertoimia, jotka edistävät Venäjän poliittisia tavoitteita, uhkaavat länsimaisia avoimia yhteiskuntia ja talouksia ja vahingoittavat ihmisoikeuksia ja perusvapauksia. EU vahvistaa kuitenkin valmiuksiaan ehkäistä ja torjua kyberhyökkäyksiä ja reagoida niihin. EU määräsi myös heinäkuussa 2020 ensimmäistä kertaa pakotteita kyberhyökkäysten johdosta, muun muassa venäläisille hakkereille, jotka ovat olleet osallisina Cloud Hopper-, WannaCry- ja NotPetya-kyberhyökkäyksissä. Vuonna 2020 hyväksytty EU:n kyberturvallisuusstrategiavahvistaa EU:n kollektiivista häiriönsietokykyä tällä alalla, ja kohdennettu EU:n välineistö tarjoaa käyttöön luotettavat ja kattavat keinot 5G-verkkojen kyberturvallisuuden varmistamiseksi riittäväntasoisesti kaikkialla EU:ssa. Kyberpuolustus on yksi niistä aloista, joilla EU ja Nato vahvistavat yhteistyötään. Vuonna 2022 hyväksyttävä strateginen kompassi tarjoaa puitteet jäsenvaltioiden toimien keskittämiselle turvallisuus- ja puolustusalalla. Pysyvän rakenteellisen yhteistyön ja Euroopan puolustusrahaston avulla EU tukee jäsenvaltioita niiden puolustusvoimavarojen kehittämisessä ja varmistaa johdonmukaisuuden Naton toimien kanssa.

Venäjä jatkaa informaation manipulointia ja häirintää käyttäen erilaisia taktiikoita, tekniikoita ja menettelyjä. Disinformaatiokampanjat toteutetaan tarkoituksellisesti ja koordinoidusti, ja niiden tavoitteena on johtaa harhaan, herättää epäluottamusta tai heikentää demokraattisia prosesseja ja instituutioita. Tämä on käynyt entistä ilmeisemmäksi covid-19-pandemian aikana, kun Venäjä on tukenut disinformaatiotoimia, joilla pyritään heikentämään EU:n reagointia.

EU on ottanut käyttöön rakenteita ja toimenpiteitä puuttuakseen ulkomailta tulevaan informaation manipulointiin ja häirintään. Se vahvistaa jatkuvasti tilannetietoisuuttaan, parantaa häiriönsietokykyä ja tehostaa keinoja torjua tällaisia toimia. Strategisen viestinnän valmiuksiensa ja erityisesti East StratCom -työryhmän avulla EU havaitsee, analysoi ja paljastaa venäläistä disinformaatiota. Se jatkaa valmiuksien kehittämistä ja on aktiivisesti yhteydessä EU:n, Länsi-Balkanin ja naapurimaiden yleisöihin. Nopea hälytysjärjestelmä yhdistää EU:n toimielimet jäsenvaltioihin ja samanmielisiin kumppaneihin, kuten G7-ryhmään ja Natoon, yhteisen reagoinnin mahdollistamiseksi. Käytännesääntöjen avulla EU on myös luonut verkkoalustoille selkeät puitteet vastata tähän haasteeseen. Eurooppalaisen demokratian toimintasuunnitelman täytäntöönpano parantaa tätä keinovalikoimaa entisestään.

6.Mahdollisuus valikoivaan kanssakäymiseen Venäjän kanssa asioissa, joihin liittyy EU:n intressi