KUUDES KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE direktiivin 89/552/ETY ("Televisio ilman rajoja"), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36/EY, 4 ja 5 artiklan soveltamisesta vuosina 2001-2002 {SEC(2004) 1016} (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

1. JOHDANTO

Tämä tiedonanto on laadittu televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3. lokakuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY, [1] sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston 30. kesäkuuta 1997 antamalla direktiivillä 97/36/EY, [2] 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Tiedonanto on komission kuudes raportti direktiivin [3] 4 ja 5 artiklan täytäntöönpanosta. Komissio esittää siinä lausuntonsa jäsenvaltioiden toimittamista tilastollisista selvityksistä, jotka koskevat sitä, miten 4 ja ja 5 artiklassa mainitut osuudet ovat toteutuneet kunkin kyseessä olevan jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvan televisio-ohjelman osalta. Direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa todetaan, että komissio voi ottaa lausunnossaan huomioon erityisesti kehityksen aikaisempiin vuosiin nähden, ensilähetysten osuuden ohjelmistosta, uusien televisiolähetystoiminnan harjoittajien erityisolosuhteet ja niiden maiden erityistilanteen, joissa on pieni tuotantokapasiteetti tai suppea kielialue. [4]

[1] EYVL L 298, 17.10.1989.

[2] EYVL L 202, 30.7.1997.

[3] Viitataan "Televisio ilman rajoja" -direktiiviin.

[4] Luettelo ei ole tyhjentävä.

Tämän asiakirjan tarkoituksena on saattaa jäsenvaltioiden antamat tilastolliset selvitykset ja komission lausunto muiden jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin ja neuvoston tietoon. Raportointikausi (2001-2002) koskee 15 jäsenvaltion EU:ta, joten raportissa ei käsitellä EU:hun 1. toukokuuta 2004 liittyneitä 10:tä uutta jäsenvaltiota. Nämä maat otetaan kuitenkin ensimmäistä kertaa mukaan seuraavaan, vuosia 2003-2004 koskevaan soveltamisraporttiin. Komissio pyrkii pitämään tarkoin huolta siitä, että uudet jäsenvaltiot voivat osallistua tähän monimutkaiseen prosessiin ja että ne pystyvät - periaatteena vaiheittainen edistyminen - täyttämään Televisio ilman rajoja -direktiivin tavoitteet ja etenkin noudattamaan sen 4 ja 5 artiklassa tarkoitettuja osuuksia.

Euroopan talousalueeseen ETAan kuuluvien Euroopan vapaakauppaliiton Eftan jäsenvaltioiden toimittamista raporteista esitetään arvio erillisessä asiakirjassa, jonka julkaisee Eftan sihteeristö. [5] Mukana seuraavan komission yksiköiden valmisteluasiakirjan [6] liitteessä 5 esitetään kuitenkin tiivistelmä ja suppea analyysi näiden maiden raporteista.

[5] ETA-sopimuksen liitteellä X säännellään - tietyin mukautuksin - direktiivin soveltamista ETAn Efta-maihin.

[6] SEK (2004) 1016, jäljempänä "komission yksiköiden valmisteluasiakirja".

Tässä asiakirjassa on kaksi osaa.

* Osa I - Komission lausunto 4 ja 5 artiklan soveltamisesta

* Osa II - Lausunnosta ja jäsenvaltioiden raporteista tehdyt päätelmät

Lisää ja tarkempia tietoja annetaan komission yksiköiden valmisteluasiakirjan kahdeksassa liitteessä.

2. KOMISSION LAUSUNTO 4 JA 5 ARTIKLAN SOVELTAMISESTA

2.1. Yleisiä huomautuksia - 4 ja 5 artiklan soveltaminen

2.1.1. Direktiivin 4 ja 5 artikla Euroopan dynaamisella av-alalla

Ensiksi on tarkasteltava tv-kanavien määrän kehitystä Euroopassa. Televisio ilman rajoja -direktiivin 4 ja 5 artiklan soveltamisalaan [7] kuuluvia kanavia oli 1. tammikuuta 2003 noin 880. Edellisvuonna (tammikuussa 2002) niitä oli noin 780. [8] Kanavien määrä kasvoi siis vuodessa yli 12 prosenttia, mikä kertoo Euroopan audiovisuaalialan tarjonnan dynaamisuudesta.

[7] Direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädetty raportointivelvollisuus koskee kaikkia jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvien televisiolähetystoiminnan harjoittajien televisiolähetyksiä lukuun ottamatta seuraavia poikkeuksia: 4 ja 5 artiklaa ei sovelleta uutisiin, urheilutapahtumiin, kilpailunomaisiin viihdeohjelmiin, mainoksiin, tekstitelevisiopalveluihin eikä teleostoslähetyksiin. 9 artiklassa taas säädetään, ettei 4 ja 5 artiklaa sovelleta paikallisille yleisöille tarkoitettuihin televisiolähetyksiin, joita ei lähetetä kansallisessa televisioverkossa. Direktiivin 97/36/EY johdanto-osan 29 kappaleen mukaan kokonaisuudessaan muulla kielellä kuin jäsenvaltion kielellä harjoitettavaan lähetystoimintaan ei sovelleta 4 ja 5 artiklan säännöksiä. 2 artiklan 6 kohdassa puolestaan säädetään, ettei direktiiviä sovelleta lähetyksiin, jotka on tarkoitettu vastaanotettaviksi yksinomaan kolmansissa maissa ja joita yhden tai useamman jäsenvaltion yleisö ei suoraan tai välillisesti vastaanota.

[8] Luvut perustuvat Euroopan audiovisuaalialan seurantakeskuksen tilastollisiin vuosikirjoihin 2001, 2002 ja 2003. Mukaan on laskettu valtakunnalliset julkiset ja yksityiset kanavat, joilla on maanpäällinen analoginen lähetyslupa, sekä kaapeli-, satelliitti- ja maanpäällisen verkon digitaalikanavat. Pois on jätetty Euroopan ulkopuoliset EU-maihin kohdistetut kanavat, kolmansiin maihin kohdistetut kanavat sekä paikalliset ja alueelliset kanavat ja valtakunnallisten kanavien alue- tai paikallislähetykset.

Tämä kehitys näkyy myös jäsenvaltioiden tarkastelukautta koskevien raporttien arvioinnista saaduissa tuloksissa. 4 ja 5 artiklan piiriin kuuluviksi ilmoitettujen kanavien määrä kasvoi tarkastelukautena 472:sta (2001) 503:een (2002). [9]

[9] Luku on saatu vähentämällä raportoitujen kanavien kokonaismäärästä niiden kanavien määrä, jotka eivät kuulu 4 ja 5 artiklan soveltamisalaan lähetettävän ohjelman luonteen vuoksi (koko ohjelma koostuu uutisista, urheilutapahtumista, kilpailunomaisista viihdeohjelmista, mainoksista, tekstitelevisiopalveluista tai teleostoslähetyksistä), sekä niiden kanavien määrä, jotka eivät olleet toiminnassa. Mukaan on luettu kanavat, joista jäsenvaltiot eivät toimittaneet 4 tai 5 artiklaan liittyviä tietoja.

2.1.2. Täytäntöönpanotavat ja seuranta jäsenvaltioissa

Toinen yleishuomio koskee jäsenvaltioiden menettelyjä direktiivissä säädetyn ilmoitusvelvollisuuden täyttämisessä. Eräät jäsenvaltiot eivät vieläkään toimittaneet kattavia tietoja: etenkin satelliitti- tai kaapelikanavat jätettiin usein raportista pois. Esimerkiksi Alankomaat ja Saksa jättivät ilmoittamatta huomattavan määrän kanavia, ja Italia jätti systemaattisesti satelliittikanavat pois 5 artiklaa koskevasta tilastollisesta selvityksestään. [10] Maanpäälliset lähetykset olivat puolestaan kattavasti mukana jäsenvaltioiden raporteissa. Komissio haluaa tässä yhteydessä muistuttaa, että direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädetty ilmoitusvelvollisuus koskee kaikkia kyseessä olevan jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvia televisio-ohjelmia. [11]

[10] Raportissa "vapautettiin" satelliittikanavat 5 artiklan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta viittaamalla kansalliseen lainsäädäntöön. Komissio selvittää parhaillaan, onko tämä yhteisön lainsäädännön mukaista.

[11] Direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti "kertomuksessa on erityisesti oltava tilastollinen selvitys siitä, miten tässä artiklassa ja 5 artiklassa mainitut osuudet ovat toteutuneet kunkin kyseessä olevan jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvan televisio-ohjelman osalta, ja jos osuutta ei ole saavutettu, kussakin tapauksessa syy tähän sekä toteutetut ja suunnitellut toimenpiteet osuuden saavuttamiseksi".

Lisäksi on todettava, että tarkastusten luonne ja tiheys vaihtelevat usein huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen: keinoina on käytetty ohjelmistojen päivittäistä seurantaa, tilastollisia raportteja, selvityksiä, otoksia ja joissain tapauksissa arvioita. Seurannasta huolehtii riippumaton sääntelyelin taikka suoraan asiasta vastaava valtionviranomainen.

Direktiivin säännösten soveltamis- ja tulkintamenettelyihin liittyvät erot hankaloittavat sellaisten lukujen saamista, jotka antaisivat täsmällisen kuvan 4 ja 5 artiklan soveltamisesta. Eroista huolimatta tässä tiedonannossa esitettyjen tulosten avulla voidaan hahmotella alan kehityssuuntauksia ja arvioida sovellettujen toimenpiteiden tehokkuutta. [12]

[12] Tässä yhteydessä on syytä mainita käynnissä oleva, direktiivin 25 a artiklassa tarkoitettu riippumaton arvio tv-ohjelmien jakelun ja tuotannon edistämiseen suunnattujen toimenpiteiden vaikutuksista. Arvion tulokset on määrä esittää vuoden 2004 loppuun mennessä.

2.1.3. Analyysi- ja arviointivälineet

Televisio ilman rajoja -direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissio huolehtii siitä, että 4 ja 5 artiklaa sovelletaan perustamissopimuksen määräysten mukaisesti. Yhteyskomitea on laatinut 4 ja 5 artiklan täytäntöönpanon seurantaa koskevat ohjeet [13] jäsenvaltioiden avuksi näiden seurantavelvollisuuksia varten. Ohjeilla halutaan tukea jäsenvaltioita 4 artiklan 3 kohdan mukaisen ilmoitusvelvollisuuden täyttämisessä selventämällä tiettyjä määritelmiä tulkintaerojen välttämiseksi.

[13] Ks. http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/ twf/art45/controle45_en.pdf.

Lisäksi on kehitetty indikaattoreita [14] objektiiviseksi analyysivälineeksi, joka auttaisi arvioimaan jäsenvaltioiden toimittamia tilastollisia selvityksiä. Nämä indikaattorit on tarkoitettu avuksi yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla 4 ja 5 artiklan soveltamisessa saavutetun edistyksen arviointiin sekä yleiskuvan luomiseen artiklojen täytäntöönpanosta ja soveltamisesta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin direktiivin 3 artiklan 1 kohdan nojalla soveltaa tarkempia tai tiukempia sääntöjä direktiivissä tarkoitettujen alojen osalta. [15]

[14] Ks. komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 1.

[15] Käytännössä suurin osa jäsenvaltioista on käyttänyt hyväkseen mahdollisuutta tiukempiin sääntöihin (esim. studiotuotantojen jättäminen pois Italiassa ja Saksassa laadittu mukaan otettavien teosten määrittely). Kuudessa jäsenvaltiossa (Alankomaissa, Espanjassa, Italiassa, Ranskassa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) sovelletaan direktiivissä säädettyjä suurempia prosenttiosuuksia osaan tai kaikkiin tv-toiminnan harjoittajiin (esim. Ranskassa on eurooppalaisten teosten osuuden oltava 60 %, ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa riippumattomien tuottajien osuudeksi on määrätty 25 %).

Tässä asiakirjassa esitettävä lausunto perustuu edellä esitettyihin taustatekijöihin. Lausunnossa tehdään selkoa yleisistä kehityssuuntauksista eurooppalaisten televisio-ohjelmien levittämisen ja tuotannon edistämiseksi toteutettujen toimenpiteitten soveltamisesta yhteisön tasolla ja yksittäisissä jäsenvaltioissa kaudella 2001-2002.

2.2. Direktiivin 4 artiklan soveltaminen

Tässä osassa analysoidaan Televisio ilman rajoja -direktiivin 4 artiklassa [16] tarkoitettujen osuuksien toteutumista.

[16] 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava mahdollisuuksien mukaan ja tarkoituksenmukaisin keinoin, että televisiolähetystoiminnan harjoittajat varaavat 6 artiklassa tarkoitetuille eurooppalaisille teoksille suurimman osan lähetysajastaan, johon ei lueta uutisille, urheilutapahtumille, kilpailunomaisille viihdeohjelmille, mainoksille, tekstitelevisiopalveluille ja teleostoslähetyksille varattua aikaa.

Keskimääräinen lähetysaika, jonka katsojaluvuiltaan suurimmat kanavat [17] kaikissa jäsenvaltioissa varasivat eurooppalaisille teoksille oli 66,95 prosenttia vuonna 2001 ja 66,10 prosenttia vuonna 2002, eli osuus pieneni 0,85 prosenttiyksikköä. Tätä hienoista pudotusta tarkasteltaessa on kuitenkin huomattava, että esitettyjen eurooppalaisten teosten kokonaisosuus on keskipitkällä aikavälillä kasvanut. Edelliseen tarkastelukauteen verrattuna (60,68 % vuonna 1999 ja 62,18 % vuonna 2000) kasvua oli 5,42 prosenttiyksikköä neljässä vuodessa. Kokonaisuutena tarkasteltuna keskipitkän aikavälin trendi oli noususuuntainen. [18] Keskimääräinen lähetysaika vaihteli jäsenvaltioittain 46,98 prosentista (Portugali) 87 prosenttiin (Alankomaat) vuonna 2001 ja 48,67 prosentista (Irlanti) 80 prosenttiin (Luxemburg) vuonna 2002. Eurooppalaisten teosten lähetysajan kehitys oli tarkastelukautena (2001-2002) kasvava kahdeksassa jäsenvaltiossa, vakaa yhdessä ja vähenevä kuudessa. Yleiskehitys oli tarkasteluaikana siis kasvava.

[17] Osuutta keskimääräisestä lähetysajasta kuvaavat tiedot koskevat kanavia, joiden katsojaosuus on yli 3 prosenttia.

[18] Ks. jäljempänä oleva taulukko, jossa esitetään keskeisten indikaattorien kehitys 15 jäsenvaltion EU:ssa nelivuotiskaudella 1999-2002.

Kun tarkastellaan niiden kanavien kokonaismäärää, jotka saavuttivat tai ylittivät 4 artiklassa säädetyn suurinta osaa (eurooppalaisten teosten osuus) koskevan vaatimuksen tarkasteluaikana, jäsenvaltioiden kaikkien kanavien vaatimustenmukaisuusaste oli keskimäärin 69,93 prosenttia vuonna 2001 ja 74,53 prosenttia vuonna 2002, eli se kasvoi tarkasteluaikana 4,60 prosenttiyksikköä. Edelliseen tarkastelukauteen verrattuna (68,58 % vuonna 1999 ja 72,50 % vuonna 2000) kasvua oli 5,95 prosenttiyksikköä neljässä vuodessa (1999-2002). Luku on huomattavan suuri, kun otetaan huomioon kanavien - ennen muuta erityisille kohdeyleisöille suunnattujen kanavien - määrän kasvu samana aikana. Kun tarkastellaan kaikkia kanavatyyppejä, vaatimustenmukaisuusaste vaihteli Ruotsin 38 prosentista Suomen 100 prosenttiin vuonna 2001 ja Ruotsin 43 prosentista Suomen 100 prosenttiin vuonna 2002. Kaikentyyppisten kanavien vaatimustenmukaisuusaste kasvoi yhdeksässä jäsenvaltiossa, pysyi samana viidessä ja putosi yhdessä.

Tulokset 4 artiklan soveltamisesta yhteisön tasolla ovat yleisesti ottaen positiivisia - useimmat indikaattorit osoittavat harvoin poikkeuksin kasvua tarkastelukaudella (2001-2002), ja kasvu on vielä suurempaa verrattaessa lukuja edelliseen tarkastelukauteen (1999-2001) - ja viittaavat siihen, että eurooppalaisten teosten esittämiseen liittyvät Televisio ilman rajoja -direktiivin tavoitteet täyttyvät yhteisön tasolla. 4 artiklan soveltamista tarkasteluaikana eri puolilla yhteisöä kuvataan erityisessä tiivistelmätaulukossa. [19]

[19] Ks. taulukko 1 komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liitteessä 2.

2.3. Direktiivin 5 artiklan soveltaminen

Tässä osassa analysoidaan Televisio ilman rajoja -direktiivin 5 artiklassa [20] tarkoitettujen osuuksien toteutumista.

[20] 5 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava mahdollisuuksien mukaan ja aiheellisin keinoin, että televisiolähetystoiminnan harjoittajat varaavat vähintään 10 prosenttia lähetysajastaan, johon ei lueta uutisille, urheilutapahtumille, kilpailunomaisille viihdeohjelmille, mainoksille ja tekstitelevisiopalveluille varattua aikaa, tai vaihtoehtoisesti, jäsenvaltion harkinnan mukaan, vähintään 10 prosenttia ohjelmistobudjetistaan eurooppalaisille, televisiolähetystoiminnan harjoittajista riippumattomien tuottajien valmistamille teoksille.

Kuten jo edellä menetelmien yhteydessä mainittiin, eräät jäsenvaltiot eivät toimittaneet kattavia 5 artiklaan liittyviä tietoja etenkään satelliittikanavista. Tietyt jäsenvaltiot jättivät tiedot kokonaan pois raporteistaan esimerkiksi antamalla kyseisille kanaville erivapauksia. [21] Joidenkin kanavien osalta ei lisäksi toimitettu tietoja uusien eurooppalaisten teosten riittävästä osuudesta.

[21] Italia on tässä suhteessa selkein esimerkki.

Tässä yhteydessä komissio haluaa huomauttaa, että 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut velvoitteet koskevat kaikkia jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvia televisio-ohjelmia. Kunkin jäsenvaltion vastuulla on toimittaa kattava luettelo ja täydelliset tiedot kaikista direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvista kanavista. Jäsenvaltioilla ei ole valtuuksia tehdä yleisiä vapautuksia direktiivin mukaisista velvollisuuksista, ellei kyse ole jostakin direktiivissä täsmennetystä tapauksesta.

Seuraavassa esitettävien tulosten yhteydessä on huomattava, että niitä kanavia, joista ei tomitettu tietoja, ei otettu huomioon määritettäessä eri indikaattoreita, kuten eurooppalaisten teosten (keskimääräistä) lähetysaikaa tai vaatimustenmukaisuusastetta. [22]

[22] Ks. indikaattorit 1 ja 2 komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa.

Ensimmäinen seikka, jota tarkasteltiin jäsenvaltioiden raporteissa 5 artiklan mukaisen 10 prosentin vähimmäisosuuden toteutumisesta, oli - sen mukaan, miten jäsenvaltio oli päättänyt toimia direktiivin täytäntöönpanossa - keskimääräinen lähetysaika tai keskimääräinen osuus ohjelmistobudjetista, [23] joka oli varattu riippumattomien tuottajien [24] valmistamille eurooppalaisille teoksille. Riippumattomien tuottajien valmistamien teosten keskimääräinen osuus kaikkien jäsenvaltioiden kaikkien kanavien lähetysajasta oli 37,75 prosenttia vuonna 2001 ja 34,03 prosenttia vuonna 2002, mikä vastaa 3,72 prosenttiyksikön vähennystä tarkasteluaikana. Verrattuna edelliseen tarkastelujaksoon (37,51 % vuonna 1999 ja 40,47 % vuonna 2001), vähennystä oli 3,48 prosenttiyksikköä neljässä vuodessa. Tämäntyyppisille teoksille varattu keskimääräinen osuus vaihteli jäsenvaltioittain Italian 21,33 prosentista Alankomaiden 68,92 prosenttiin vuonna 2001 ja Italian 18,78 prosentista Itävallan 61,42 prosenttiin vuonna 2002. Tarkasteluaikana riippumattomien tuottajien valmistamien eurooppalaisten teosten keskimääräinen osuus kasvoi kuudessa jäsenvaltiossa ja väheni yhdeksässä.

[23] Käytännössä vaihtoehtoa hyödynsivät vain maanpäälliset kanavat sekä neljä kaapeli- ja satelliittikanavaa Ranskassa.

[24] Siten kuin ne määritellään 30.6.1997 annetun direktiivin 97/36/EY johdanto-osan 31 kappaleessa, jonka mukaan jäsenvaltioiden olisi määriteltäessä "riippumattoman tuottajan" käsitettä otettava asianmukaisella tavalla huomioon perusteita, kuten [esimerkiksi] tuotantoyhtiön omistus ja samalle lähetystoiminnan harjoittajalle toimitettavien ohjelmien määrä sekä toissijaisten käyttöoikeuksien omistus.

Toiseksi tarkasteltiin niiden kaikentyyppisten kanavien kokonaismäärää, jotka saavuttivat tai ylittivät riippumattomien tuottajien valmistamille eurooppalaisille teoksille asetetun 10 prosentin vähimmäisosuuden: kaikkien jäsenvaltioiden kanavien keskimääräinen vaatimustenmukaisuusaste oli 90,67 prosenttia vuonna 2001 ja 89,13 prosenttia vuonna 2002. Aste siis pieneni tarkasteluaikana hieman eli 1,54 prosenttiyksikköä. Verrattuna edelliseen jaksoon (85,02 % vuonna 1999 ja 84,81 % vuonna 2000) kasvua oli 4,11 prosenttiyksikköä neljässä vuodessa. Keskimääräinen vaatimustenmukaisuusaste vaihteli jäsenvaltioissa 72 prosentista (Kreikka) 100 prosenttiin (Irlanti, Alankomaat, Itävalta, Suomi ja Ruotsi) vuonna 2001 ja 71 prosentista (Ruotsi) 100 prosenttiin (Tanska, Ranska, Irlanti, Itävalta ja Suomi) vuonna 2002. Aste kasvoi kuudessa jäsenvaltiossa, pysyi vakaana neljässä (kolmessa 100 %) ja putosi viidessä.

Kolmas tarkasteltava seikka oli riippumattomien tuottajien valmistamille uusille eurooppalaisille teoksille yhteisön tasolla varattu keskimääräinen osuus. Kyse on teoksista, jotka on esitetty viiden vuoden kuluessa niiden valmistumisesta. Kun tarkastellaan kaikkia jäsenvaltioita ja kaikkia kanavia, näille teoksille varattu osuus oli 61,78 prosenttia vuonna 2001 ja 61,96 prosenttia vuonna 2002, mikä merkitsee hienoista 0,18 prosenttiyksikön kasvua tarkasteluaikana; prosenttiluvut ilmaisevat osuuden kaikista (uusista ja muista) riippumattomien tuottajien valmistamista eurooppalaisista teoksista. Verrattuna edelliseen jaksoon (53,80 % vuonna 1999 ja 55,71 % vuonna 2000) kasvua oli 8,16 prosenttiyksikköä neljässä vuodessa. Riippumattomien tuottajien valmistamien teosten kohdalla on siis saatu keskipitkällä aikavälillä aikaan huomattavaa edistystä. Tällaisille teoksille varattu osuus vaihteli jäsenvaltioissa 22,72 prosentista (Espanja) 98,75 prosenttiin (Irlanti) vuonna 2001 ja 23,75 prosentista (Espanja) 98,75 prosenttiin (Irlanti) vuonna 2002. Keskimääräinen osuus kasvoi seitsemässä jäsenvaltiossa, pysyi vakaana yhdessä ja laski seitsemässä. Kun tarkastellaan koko huomioon otettavaa lähetysaikaa, riippumattomien tuottajien uusien teosten osuus oli vakaasti yli 20 prosenttia ja kasvoi neljän tarkasteluvuoden aikana hieman eli 0,92 prosenttiyksikköä.

5 artiklan soveltamista tarkasteluaikana (2001-2002) eri puolilla yhteisöä kuvataan erityisessä tiivistelmätaulukossa. [25]

[25] Ks. taulukko 2 komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liitteessä 2.

3. PÄÄTELMÄT

Seuraavassa esitetään keskeiset päätelmät jäsenvaltioiden raporteista, joissa ne kertovat 4 ja 5 artiklan soveltamisesta vuosina 2001-2002. Tarkempi analyysi artiklojen soveltamisesta kussakin jäsenvaltiossa annetaan komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liitteessä 3, ja liitteessä 4 esitetään tiivistelmä jäsenvaltioiden raporteista.

Keskimääräistä lähetysaikaa 15 jäsenvaltion EU:ssa kuvaavat luvut osoittavat, että ensimmäistä kertaa yhteisön tasolla ei edistytty eurooppalaisten teosten osuudessa (4 artikla). Huolimatta siitä, että osuus hieman pieneni (-0,85 prosenttiyksikköä) tarkasteluaikana (2001-2002), neljän vuoden jaksolla (1999-2002) se kasvoi selvemmin eli 5,42 prosenttiyksikköä. Eurooppalaisten teosten osuus on siis vakiintunut noin kahdeksi kolmannekseksi koko huomioon otettavasta lähetysajasta. Keskipitkällä aikavälillä tarkasteltuna Televisio ilman rajoja -direktiivin 4 artiklaa on siis sovellettu tyydyttävällä tavalla.

Direktiivin 5 artiklan kohdalla suuntaus on vähemmän myönteinen. Kun tarkastellaan EU:n keskiarvoja, huomataan nyt ensimmäistä kertaa vähennystä sekä nykyisellä tarkastelukaudella (-3,70 prosenttiyksikköä) että verrattuna edelliseen kauteen (-3,46 prosenttiyksikköä). Riippumattomien tuottajien valmistamien teosten keskimääräinen lähetysaika EU:ssa ylitti kuitenkin vakaasti direktiivissä säädetyn 10 prosentin vähimmäistason. Riippumattomien tuottajien uusia eurooppalaisia teoksia lähetettiin lisäksi suhteellisen paljon. [26] Suhteessa kaikkiin riippumattomien tuottajien valmistamiin eurooppalaisiin teoksiin (uusiin ja vanhoihin) uusien teosten osuus jopa kasvoi. Tässä suhteessa tarkasteluaikana havaittu positiivinen kehitys jatkoi edelliskauden (1999-2001) myönteistä suuntausta. Yleisenä arviona voidaankin todeta, että Televisio ilman rajoja -direktiivin 5 artiklan tavoitteet on laajasti ottaen saavutettu. 5 artiklan soveltamista riippumattomien tuottajien valmistamiin uusiin eurooppalaisiin teoksiin voidaan pitää yleisesti tyydyttävänä.

[26] Riippumattomien tuottajien uusien eurooppalaisten teosten osuus pysyi nelivuotiskaudella vakaasti yli viidesosassa koko huomioon otettavasta lähetysajasta, mikä vastaa kahta kolmannesta riippumattomien tuottajien teoksista.

Tämän raportin lopussa olevassa tiivistelmätaulukossa kuvataan keskeisten indikaattorien kehitystä 15 jäsenvaltion EU:ssa (eurooppalaisten teosten, riippumattomien tuottajien valmistamien eurooppalaisten teosten sekä riippumattomien tuottajien valmistamien uusien eurooppalaisten teosten keskimääräinen lähetysaika EU:ssa) neljän vuoden aikana (1999-2002).

Jäsenvaltioiden raporteista käy muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta ilmi, että 4 artiklaa (eurooppalaiset teokset) on tarkasteluaikana (2001-2002) yleisesti ottaen sovellettu jäsenvaltioissa tyydyttävästi. Kahdeksassa jäsenvaltiossa on kasvatettu keskimääräistä enemmistöosuutta. Keskipitkän aikavälin näkökulmasta katsottuna eli suhteessa edelliseen tarkastelukauteen (1999-2001) suurin osa jäsenvaltioista on vaiheittaisen edistymisen periaatteen mukaisesti saanut aikaan vakaata edistystä. Yhdeksän jäsenvaltiota oli kasvattanut keskimääräistä enemmistöosuutta vuoteen 1999 verrattuna.

Direktiivin 5 artiklan (riippumattomien tuottajien valmistamat eurooppalaiset teokset) osalta tulokset ovat useimpien jäsenvaltioiden kohdalla vähemmän myönteisiä. Minimiosuutta kasvatettiin tarkasteluaikana vain kuudessa jäsenvaltiossa, kun taas yhdeksässä jäsenvaltiossa suuntaus oli negatiivinen. Tilanne ei kansallisella tasolla parantunut myöskään suhteessa edelliseen tarkastelukauteen. Vaikka tilanne parani seitsemässä jäsenvaltiossa, kahdeksassa muussa osuus pieneni vuoden 1999 luvuista. Suuntausta kuitenkin lievittää kaksi seikkaa. Ensinnäkin 5 artiklaan liittyvät kansallisella tasolla tapahtuneet pudotukset olivat prosenttiyksikköinä ilmaistuina sangen vaatimattomia. [27] Toiseksi - kuten edellä jo todettiin - eurooppalaisten tuottajien valmistamien teosten keskimääräinen osuus kaiken kaikkiaan vakiintui neljän vuoden aikana yli kolmannekseen koko huomioon otettavasta lähetysajasta. [28] Vaikka 5 artiklassa säädetään pelkästään minimiarvosta, osuus on huomattava.

[27] Alankomaita ja Portugalia lukuun ottamatta kaikki vähennykset olivat alle 3 % nykyisenä tarkastelukautena.

[28] Yli puolet kaikista eurooppalaisista teoksista (riippumattomien ja muiden tuottajien valmistamista teoksista).

Jäsenvaltioiden raporttien yksityiskohtainen tarkastelu osoittaakin, että - kun otetaan huomioon kanavien määrän lisääntyminen - eurooppalaisten teosten (vähemmässä määrin myös riippumattomien tuottajien valmistamien) lähetysaikaosuus on vakiintunut etenkin uusien teosten kohdalla.

Tätä yleisesti ottaen positiivista tilannetta tarkasteltaessa on kuitenkin otettava huomioon, että tietyt jäsenvaltiot eivät toimittaneet tietoja varsin monista kanavista, jotka kuuluvat 4 ja 5 artiklan piiriin. Tässä yhteydessä komissio haluaa muistuttaa jäsenvaltioille tarpeesta lisätä asianomaisten kanavien valvontaa ja seurantaa. Niin ikään se painottaa, että reilun kilpailun nimissä on tärkeää huolehtia siitä, että nämä kanavat noudattavat kansallisen lainsäädännön mukaista velvollisuuttaan toimittaa vaaditut tiedot muiden kanavien tapaan. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kyseiset kanavat noudattavat - tapauksen mukaan ja kun se on käytännössä mahdollista - Televisio ilman rajoja -direktiivin 4 ja 5 artiklassa säädettyjä lähetysaikaosuuksia vaiheittaisen edistymisen periaatteen mukaisesti.

Jäsenvaltiot liittivät usein raportteihinsa vaatimusten noudattamatta jättämisen syyt, [29] jotka eivät juuri poikenneet jäsenvaltiosta toiseen taikka edellisillä tarkastelukausilla annetuista syistä. Kyseiset kanavat ovat usein samoja eri jäsenvaltioissa.

[29] Yleisimmät syyt: samalle lähetystoiminnalle harjoittajalle kuuluvat kanavaryhmät saavuttavat vaaditun enemmistöosuuden yhdessä mutteivät yksinään, kanavien ohjelmien kohdennettu luonne ja saavutettu edistys, kanavan uutuus sekä kanavan kuuluminen EU:n ulkopuolisten yritysten tytäryhtiöille.

Tiivistetysti voidaan edellä esitettyjen tulosten arvioinnin perusteella sanoa, että Televisio ilman rajoja -direktiivin 4 ja 5 artiklan tavoitteet on saavutettu tarkastelukaudella (2001-2002) ja myös verrattuna edelliseen tarkastelukauteen (1999-2000).

>VIITTAUS KAAVIOON>

EW Eurooppalaiset teokset (osuus koko huomioon otettavasta lähetysajasta)

IP Riippumattomien tuottajien valmistamat eurooppalaiset teokset (osuus koko huomioon otettavasta lähetysajasta [30])

[30] Tai (sen mukaan, miten jäsenvaltio päätti toimia direktiivin täytäntöönpanossa) riippumattomien tuottajien valmistamille eurooppalaisille teoksille varattu keskimääräinen osuus ohjelmistobudjetista.

RW (% IP:stä) Uudet riippumattomien tuottajien valmistamat eurooppalaiset teokset (suhteessa riippumattomien tuottajien valmistamiin eurooppalaisiin teoksiin)

RW Uudet riippumattomien tuottajien valmistamat eurooppalaiset teokset (osuus koko huomioon otettavasta lähetysajasta).