Alueiden komitean lausunto aiheesta "Euroopan aluekehityssuunnitelma"

(1999/C 93/07)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon Euroopan aluekehityssuunnitelman (ESDP),

ottaa huomioon komission 8. kesäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokunnan 15. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n "Maankäyttö Taajama-asiat Energia Ympäristö" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 4:n joulukuun 11. päivänä 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 266/98 rev. 2, jonka esittelijä oli Claude du Granrut ja apulaisesittelijä Anders Knape,

hyväksyi 13. 14. tammikuuta 1999 pitämässään 27. täysistunnossa (tammikuun 14. päivän kokouksessa) enemmistön äänin seuraavan lausunnon.

1. Yleistä

1.1. Euroopan aluekehityssuunnitelman tavoitteet ja toteutus

1.1.1. Euroopan aluekehityssuunnitelma (ESDP) osoittaa, että Euroopan unioni kiinnittää huomiota talouselämän maailmanlaajuisiin haasteisiin samaan aikaan kun unionin talouspoliittinen yhdentyminen kiihtyy, alue- ja paikallisviranomaisten rooli aluekehityksessä kasvaa ja laajentumista Keski- ja Itä-Euroopan maihin valmistellaan. Unionin pyrkimykset liittyvät kiinteästi kolmeen perustavoitteeseen, jotka asetettiin Leipzigissa pidetyssä aluesuunnitteluministerien epävirallisessa kokouksessa. Nämä tavoitteet ovat taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus, kestävä kehitys sekä yhteisvastuuseen ja tasapainoon perustuva alueellinen kilpailukyky.

ESDP:ssä pyritään toimivaan ja kohdealueelle hyvin soveltuvaan aluekehitykseen. Näin yhteisön alueita hyödynnetään aiempaa tasapuolisemmin, tehokkaammin ja vastuuntuntoisemmin, ja parannetaan huolenpitoa unionin luonnonvaroista sekä inhimillisestä ja teknisestä pääomasta.

Alueiden välillä on eroja, ja niiden tarjoamat taloudelliset ja sosiaaliset mahdollisuudet ovat monimuotoisia. Tämän vuoksi aluekehityksessä pyritään siihen, että hallinnon eri tasot osallistuvat päätöksentekomenettelyyn. Näin jäsenvaltioiden aluesuunnittelu- ja aluekehitystoimet ovat yhdenmukaiset ja täydentävät toisiaan.

1.1.2. Aluekehityssuunnitelmassa pyritään myös yhteisön politiikkojen alueellisten vaikutusten tehokkaaseen yhdentämiseen, jotta ne tuovat lisäarvoa aluekehitykseen samalla kun Euroopan unionin tukitoiminta optimoidaan. ESDP:n täytäntöönpano edellyttää yhteisön politiikkojen sekä koko alue- ja paikallishallinnon toteuttamien aluesuunnittelu- ja aluekehitystoimien horisontaalista ja alakohtaista yhteensovittamista.

ESDP:ssä pyritään kokonaisvaltaiseen näkemykseen koko Euroopan alueesta. Aluekehityssuunnitelman mukaan keskus-, alue- ja paikallishallinnossa on yksilöitävä ja otettava huomioon myös sellaiset aluesuunnitteluun liittyvät ongelmat, jotka ylittävät alueelliset rajat. ESDP:stä laadittu asiakirja on ohjeellinen ja siinä korostetaan, ettei se velvoita toimimaan tietyllä tavalla. Sen avulla pyritään perustelemaan suositettavaa näkemystä aluesuunnittelusta ja sen toteuttamista, yhteistoimintaan perustuvaa menettelyä sekä kaiken aluesuunnittelun asettamista Euroopan mittakaavaan.

Viimeksi mainitun tavoitteen tueksi aluekehityssuunnitelmassa ehdotetaan neljää aluesuunnittelun toiminta-alaa, jotka kehittyvät voimakkaasti ja joiden problematiikalla on merkitystä koko Euroopan alueelle. Asiakirjassa myös analysoidaan yhteisön politiikkojen vaikutuksia Euroopan aluesuunnitteluun.

Aluesuunnittelun toiminta-alat ovat:

uudenlaisen kaupunkipolitiikan toteuttaminen;

kaupunkien ja maaseudun kumppanuus ja maaseutualueiden merkitys;

liikenteeseen, viestintään ja tiedonsaantiin liittyvä toiminta;

Euroopan kulttuuriperinnön ja luonnonvarojen säilyttäminen.

Aluekehityssuunnitelmassa käsitellään yhteisön politiikkojen, muun muassa yhteisen maatalouspolitiikan, rakennerahastojen, ympäristö- ja kilpailupolitiikan sekä liikenteen ja viestinnän infrastruktuurien alueellisia vaikutuksia. ESDP-asiakirjan mukaan yhteisön politiikoilla on myös alueellista merkitystä, joka on syytä arvioida. Näin pyritään eri politiikkojen keskinäiseen täydentävyyteen ja optimoidaan niiden taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset.

1.2. Yleiset huomiot ja kriittinen tarkastelu

1.2.1. Alueiden komitea pitää ESDP-asiakirjassa esitettyä analyysia tasokkaana. Myös asiakirjaan liitetyt taulukot ja kartat ovat havainnollisia, vaikka parantamisen varaa onkin ().

Alueiden komitea toteaa yleisesti, että ESDP-asiakirjassa ehdotettu aluekehityksen käsite vaikuttaa merkittävällä tavalla Euroopan unionin yhdentymiseen, sillä ilman alueellista lähentymistä Euroopan yhdentyminen jää keskeneräiseksi.

ESDP-asiakirjaa on kuitenkin pidettävä ohjeellisena asiakirjana, joka osoitetaan jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallishallinnossa aluesuunnittelusta vastaaville toimijoille. Vaikka käytännöt ja instituutiot eroavat huomattavasti toisistaan, asiakirjassa esitetyn aineiston on oltava sekä uutta luovaa että kaikille alueille sopivaa. Sen on myös täydennettävä nykyisiä käytäntöjä sekä niin institutionaalisia kuin muita aluesuunnittelun keinoja. Euroopan aluekehityssuunnitelma ei siis saa muodostua uudeksi aluesuunnittelun välineeksi, jolla puututaan keskus-, alue- ja paikallishallinnon toimivaltuuksiin. Sen sijaan on vakuutettava vastuuhenkilöt siitä, että ESDP:n avulla suunnittelu monipuolistuu, näkökulmat avartuvat ja toiminta tehostuu. ESDP-asiakirjassa esitettyjen analyysien laadussa on paikoin parantamisen varaa.

1.2.2. Asiakirjassa olisi voitu valottaa myös kaupankäynnin maailmanlaajuistumiseen liittyviä alueellisia tekijöitä sekä niiden vaikutuksia keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä muun muassa kauppavirtoihin, yritysten sijoittumiseen, rahoituskeskuksiin, kansainvälisesti merkittävien suurkaupunkikeskittymien välisiin yhteyksiin, eri alueita yhdistävinä "siltoina" toimivien ns. gateway-kaupunkien ja satamakaupunkien toimintaan sekä energiahuoltoon. Sellainen jäsentely olisi tarjonnut mahdollisuuden arvioida alueellisten erojen kasvuvaaran suuntauksia nykyistä paremmin koheesiota koskevassa kertomuksessa hahmotellulla tavalla. Näin ollen olisi voitu korostaa lähivuosina toteutettavia ensisijaisia poliittisia linjoja, joiden tarkoituksena on kyseisen vaaran mahdollisimman tehokas torjunta ja vuoden 2006 jälkeisten politiikkojen valmistelu.

Mitä taas tulee Euroopan unionin laajentumiseen, hakijamaat eivät ole pelkkiä alueellisia valtteja vaan maita, joilla on oma menneisyytensä, kulttuuriperintönsä ja pääomansa mutta myös ilmeisiä taloudellisia heikkouksia, jotka tulevat vaikuttamaan Euroopan alueen rakenteeseen. Olisi tarpeen toteuttaa mahdollisimman pian varsinainen tulevaisuudentutkimus, jossa käsitellään yksityiskohtaisesti laajentumisen suoria ja välillisiä vaikutuksia sekä Euroopan unionin nykyisten että tulevien jäsenmaiden alueisiin.

Euroopan aluekehityssuunnitelmassa olisi nykyistä enemmän otettava huomioon Etelä-Euroopan alueiden strateginen merkitys Euroopan ja Välimeren eteläpuolisen alueen luonnollisena yhdistäjänä ja alueena, joka voi antaa huomattavan panoksen Euroopan ja Välimeren alueen yhteistyöhön ja tarjota suuntaviivoja vuoristoalueiden erityisongelmien ratkaisuun.

1.2.3. ESDP-asiakirjassa olisi myös voitu tarkastella perusteellisesti jäsenvaltioiden keskinäisen riippuvuuden kasvun, yhtenäismarkkinoiden, ihmisten ja pääoman vapaan liikkuvuuden, uuden teknologian sekä euron käyttöönoton alueellisia vaikutuksia. Olisi myös selvitettävä, lisäävätkö nämä tekijät tiettyihin alueisiin kohdistuvaa mielenkiintoa ja kannustavatko ne uusien kehityskäytävien rakentamiseen.

Tilanteen kokonaisvaltainen tarkastelu antaa mahdollisuuden tehdä vertailuja toisaalta Euroopassa sijaitsevien perinteisten käytävien alueellisen organisoinnin ja näiden käytävien heikkouksien sekä toisaalta uuden aluekehityssuunnitelman ja siinä luodun "alueellisuuden" käsitteen välillä. Näin voidaan selvittää, kuinka keskeinen rooli kullakin kaupungilla tai kaupunkiverkolla voi olla. Huomioon voidaan ottaa asianmukaisten liikenneinfrastruktuurien luomisen vaikutukset, tutkimuskeskusten piristävä vaikutus talouselämään ja tällä hetkellä kehityksestä jäljessä olevien alueiden mahdollisuudet tulevaisuudessa.

1.2.4. ESDP-asiakirjassa pyritään osoittamaan Interreg IIC -ohjelmasta saatujen tulosten perusteella, että ylikansallinen yhteistyö vaikuttaa myönteisesti aluesuunnitteluun ja edistää investointia. Siihen olisi kuitenkin sisällytettävä myös aluetason yhteistyökumppanuuteen perustuvat, entistä kohdennetummat toimet, joita toteutetaan maantieteellisesti vähemmän merkittävillä alueilla tai alueilla, jotka kärsivät sellaisista pysyvistä maantieteellisistä haitoista kuin ilmasto, syrjäisyys, sijainti saarella tai pinnanmuodostus, jolloin välittömät alueelliset ja taloudelliset tulokset ovat näkyvämpiä kuin yleensä. Näin vaikutettaisiin myös niihin rajoitteisiin, joita eräiden nykyisten Interreg IIC -ohjelmien alueellinen epäyhtenäisyys aiheuttaa.

Asiakirjassa myönnetään perustellusti, että monimuotoisuus on Euroopan unionin vahvuus, jota ei pidä vahingossakaan vaarantaa. Johtopäätökset ovat kuitenkin keskeneräisiä. Monimuotoisuuden ylläpitäminen edellyttää, että aluepolitiikassa tiedostetaan alue- ja paikallistason toiminta ja sen korvaamaton merkitys niin asukkaiden elämän kuin demokratiaperiaatteen soveltamisen kannalta. ESDP-asiakirjassa eri korosteta riittävästi läheisyysperiaatteen soveltamista aluesuunnittelussa. Aluesuunnitteluun liittyvien paikallisten toimintatapojen yhdentyminen on keskeisessä asemassa ESDP:ssä ehdotetun aluesuunnittelun kannalta.

Alueiden komitea on samaa mieltä siitä, että alueellisilla ja paikallisilla toimijoilla on hyvin tärkeä rooli koko Euroopan kattavassa aluesuunnittelussa, koska ne pitävät huolen siitä, että toimitaan yhteisvastuullisesti ja samalla kansalaisten toiveet huomioon ottaen ja myös yhteistyössä talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden kanssa.

Alueiden komitean mielestä Euroopan aluekehityssuunnitelmassa olisi pitänyt korostaa, kuinka tärkeää yhteisön eri politiikkojen alueellisten vaikutusten järjestelmällinen analysointi on onnistuneen koordinoinnin kannalta. Ongelmat liittyvät tehokkuuteen ja julkisten varojen moitteettomaan hoitoon, missä komission on toimittava esimerkkinä.

1.3. Euroopan aluekehityssuunnitelman tavoitteet

Yleisten huomioiden päätteeksi alueiden komitea toivoo, että tietoisuuden lisäämiseen, uusiin ehdotuksiin ja poliittisiin menettelytapoihin liittyviä ESDP:n tavoitteita kehitetään edelleen.

1.3.1. Tietoisuus

ESDP:ssä myönnetään, että tätä ensimmäistä tavoitetta on vielä kehitettävä. Tämä onkin komission ja jäsenvaltioiden järjestämien täydennysseminaarien tarkoitus. Myös alueiden komitean jäseniä osallistuu näihin seminaareihin (). Kustakin aihepiiristä järjestetään aluksi asiantuntijaluento, minkä jälkeen aluehallinnon eri tasojen edustajat keskustelevat kysymyksistä; aihepiirejä havainnollistetaan Interreg IIC -aloitteisiin liittyvin esimerkein.

Seminaarien tulosten avulla voidaan alustavasti hioa Euroopan aluekehityssuunnitelmaa. Alueiden komitea ehdottaa, että tuloksia käytetään hyväksi eurooppalaisen aluesuunnittelun seurantajärjestelmän (European Spatial Planning Observatory Network, ESPON) tehtäviä määriteltäessä. Tässä vaiheessa komitea ehdottaa, että KIE-maihin suunnataan erityisiä henkilövaihtoon, opintoihin ja tutkimukseen liittyviä voimavaroja.

1.3.2. Ehdotukset

Alueiden komitea ehdottaa kahta lyhyen aikavälin suuntaviivaa: kokemukseen perustuvaa ja institutionaalista.

Valitaan ESDP:n pohjalta joitakin sellaisia alueita Interreg IIC -ohjelman piiriin kuuluvien kohdealueiden lisäksi, joissa ESDP:n suosittamaa aluesuunnittelua voidaan kokeilla sekä aluesuunnitteluohjelmien että yhteisön politiikkojen alueellistamisen kannalta. Yhdellä alueista kokeillaan kaupungin ja maaseudun kumppanuuteen perustuvaa toimintaohjelmaa.

Alueellisten koordinointimekanismien ja -keinojen lisäksi Euroopan aluekehityssuunnitelmaan olisi sisällytettävä ehdotuksia oikeudellisiksi ja rahoituksellisiksi keinoiksi, joiden avulla ylikansallisen yhteistyön eri muodot voidaan järjestää aiempaa selkeämmin.

1.3.3. Poliittiset tavoitteet

Poliittiselta kannalta ESDP:n tämänhetkisenä tavoitteena on koko aluehallinnon osallistuminen päätöksentekoon ja ongelmanratkaisuun. ESDP pitää kiinni omien analyysiensä ja ehdotustensa aikaansaamasta lisäarvosta. Euroopan aluekehityssuunnitelman uskottavuus kuitenkin lisääntyy, kun toimintaa aletaan toteuttaa kohdealueilla. Myös ESDP:ssä suositettuun päätöksentekomenettelyyn perustuva alue- ja paikallishallinnon yhteistyö lisännee uskottavuutta.

ESDP:n poliittisiin tavoitteisiin liittyvät myös yhteisön alakohtaiset politiikat sekä erityisesti yhteinen maatalouspolitiikka ja rakennerahastot. Kun jäsenvaltiot tiedostavat, että ESDP:n ansiosta ohjelmien päällekkäisyys poistuu ja investointien kannattavuus kasvaa, ne ymmärtävät, mikä merkitys Euroopan aluekehityssuunnitelmalla on poliittisessa mielessä. ESDP:n avulla ei ole tarkoitus puuttua aluehallinnon toimivaltuuksiin vaan helpottaa aluesuunnittelun järkeistämistä. Alue on yksikkö, joka osallistuu omien resurssiensa ja kehitysmahdollisuuksiensa hyödyntämisen järkiperäistämiseen ja yhdentämiseen.

2. Erityistä

2.1. Ehdotus tasapainoiseksi ja monikeskuksiseksi kaupunkijärjestelmäksi

Alueiden komitea on tyytyväinen, että Euroopan aluekehityssuunnitelmassa myönnetään kaupunkien keskeinen rooli, kun pyritään piristämään alueellista taloustoimintaa, parantamaan Euroopan unionin kansainvälistä kilpailukykyä ja ylläpitämään aktiivisesti eurooppalaista kulttuuri- ja kansanperintöä.

2.1.1. Ongelmakenttä

Alueiden komitea toteaa, että ESDP-asiakirjassa luetellaan Euroopan kaupunkien ongelmat, jotka jarruttavat kehitystä ja joissain tapauksissa edesauttavat kaupunkien rappeutumista. Kussakin kaupungissa yhdistyvät kuitenkin omalla ainutlaatuisella tavallaan ongelmat ja kehitysmahdollisuudet, joita on syytä analysoida. Tällaisen analyysin avulla olisi voitu osoittaa paikallishallinnon toiminnan välttämättömyys, jota Euroopan aluekehityssuunnitelmassakin korostetaan. Paikallishallinnon toiminnan merkitys on tunnustettava ja se on nähtävä osana jäsenvaltioiden ja unionin toimintaa.

ESDP-asiakirjassa korostetaan, että onnistunut kaupunkipolitiikka edellyttää havainnollisten ja vertailukelpoisten tietojen keräämistä Euroopan kaupungeista. Alueiden komitea muistuttaa Euroopan komission päätöksestä selvittää elämänlaatua 58 kaupungissa, kahdeksassa kaupunkikeskittymässä ja 21 suurkaupunkialueella. Komitea suosittaa myös tutkimusta indikaattorien soveltuvuudesta elämänlaadun arviointiin eri kokoisissa kaupungeissa ja taajamissa.

Wienissä marraskuussa 1998 järjestetty Euroopan kaupunkifoorumi on antanut arvionsa näistä selvityksistä ja tästä menettelytavasta sekä todennee, että paikallisviranomaisten kokemukset ovat korvaamattoman arvokkaita yhdennettyä kaupunkipolitiikkaa suunniteltaessa. Jos kaupunkisuunnittelun asiantuntijaryhmä perustetaan ja institutionalisoidaan, on tärkeää, että siihen kuuluu myös paikallisyhteisöjen edustajia.

2.1.1.1. Euroopan aluekehityssuunnitelman laatijat olisivat voineet kiinnittää enemmän huomiota ensinnäkin siihen, että kaupungeilla on taipumus koko ajan laajentua. Toiseksi on selvitettävä, miten taloustoiminnan vilkastumista edistetään tietyillä alueilla, sillä taloustoiminta edesauttaa uusien kehityskeskusten syntymistä. Kaiken kaikkiaan ESDP-asiakirjassa keskitytään lähinnä nykytilanteen kuvaamiseen ja unohdetaan pohtia, miltä tilanne näyttää 10 20 vuoden päästä.

Mikä on gateway-kaupunkien rooli? Onko niiden määrää pyrittävä lisäämään ja onko ne suojattava omilta heikkouksiltaan?

Voidaanko kaupunkiverkostoista ja -keskittymistä saatujen kokemusten perusteella arvioida, milloin väestötiheys on kaupungistumiskehityksen kannalta optimaalinen? Vallitseeko kaupunkiverkon ja käytävän välillä rakenteellinen yhteys, ja miten ne täydentävät toisiaan?

Kätkeytyykö kaupunkien laajenemisesta ja niiden reuna-alueiden kehittämisestä aiheutuviin kustannuksiin myös liikenteen ja muun infrastruktuurin toimintakustannuksia?

2.1.1.2. Alueiden komitea on havainnut Euroopan aluekehityssuunnitelmassa puutteen, jota voidaan pitää huomattavana, sillä se liittyy koko aluesuunnittelun perusideaan: vaikka tarkasteltavat alueet käsittävät 80 prosenttia Euroopan väestöstä, ESDP-asiakirja ei heijasta kadunmiehen näkökulmaa. Asiakirjassa viitataan perustellusti syrjäytymiseen ja sen vahingollisiin seurauksiin muttei osoiteta paikkaa syrjäytyneiden parissa tai läheisyydessä eläville.

2.1.2. Ratkaisumallit

ESDP-asiakirjassa ehdotetaan, että kaupunkeihin sovellettaisiin monikeskuksisuuden periaatetta ja keskittymien hajauttamista. Asiakirjassa todetaan perustellusti, että kaupunkien kehitys vaikuttaa merkittävästi koko Euroopan alueen kehittymiseen. Kehitys edellyttääkin kaupunkien keskinäistä tai kaupungin ja sen vaikutusalueen välistä koordinointia. Itse asiassa kaikessa kaupunkipoliittisessa toiminnassa voidaan soveltaa useita aloja käsittäviä aluesuunnittelun ratkaisumalleja. Näin saadaan aikaan tasapainoinen ja monikeskuksinen kaupunkijärjestelmä, joka puolestaan edistää kaupunkien yhteistyötä, muokkaa käsityksiä tietyn kaupungin ja sen vaikutusalueen välisestä vuorovaikutussuhteesta, hillitsee taajamien tarpeetonta laajenemista ja luo uudenlaisen yhdyssiteen kaupunkien ja maaseudun välille.

2.1.2.1. Monikeskuksinen kaupunkijärjestelmä ja toimivat taajamat

Euroopan aluekehityssuunnitelman mukainen monikeskuksinen kaupunkijärjestelmä voi toimia toimintakehyksenä, jonka sisällä kaupunkien ja niiden lähialueiden tarpeet voidaan yksilöidä ja ratkaista alueellisesti parhaalla mahdollisella tavalla.

Alueiden komitea myöntää, että Euroopan kaupunkien ongelmat ovat samankaltaisia ja että nyt tarvitaan järkeistämistä ja yhteensovittamista. Se kuitenkin muistuttaa, että kaupunkien monimuotoisuuden vuoksi yhtä ainoaa menettelytapaa ei voida noudattaa kaikkialla. Erityisen tärkeää on soveltaa joustavalla tavalla kaupunkipolitiikan kolmen perustavoitteen yhdistelmää. Nämä tavoitteet ovat:

kaupunkirakenteen lujittaminen ja talouden kilpailukyvyn parantaminen;

liikenneyhteyksien ja liikenteen sujuvuuden parantaminen yhteiskuljetuksia suosimalla;

kulttuuri-identiteetin kohentaminen ja kaikenmuotoisen syrjäytymisen torjunta.

ESDP-asiakirjassa pohditaan keinoja, joiden avulla kaupunkien kasvua voidaan tasapainottaa ja kaupunkien toiminta saadaan ulottumaan myös reuna-alueille monikeskuksisuuden periaatteen mukaisesti. Tässä yhteydessä olisi voitu tukeutua ajatukseen toimivasta taajamasta (): kyse on kaupungista tai kaupunkiverkostosta, jonka kanssa jollakin toisella alueella on tiivis vuorovaikutussuhde niin talouselämän kuin asukkaiden jokapäiväisen liikkuvuuden kannalta.

Toimivan taajaman käsite edistää monialaisen aluepolitiikan toteuttamista ja kaikkien aluepoliittisten toimijoiden osallistumista päätöksentekoon. Se antaa myös mahdollisuuden ratkaista paikallisia ongelmia, jotka voivat liittyä esimerkiksi talouskehitykseen, liikenteeseen, epäsuotuisassa asemassa oleviin kaupunginosiin, saastumisen vastaiseen työhön, maalaismaiseman säilyttämiseen tai kulttuuritoiminnan tukemiseen. Toimivan taajaman käsite on tärkeä myös määritettäessä, missä mittakaavassa ja millä tavoin toimitaan.

Alueiden komitea muistuttaa, että paikallis- ja jäsenvaltiotason yhteistyökumppaneiden sitoumusten merkitys kasvaa, kun kaupunkien kannalta merkityksellisiä yhteisön alakohtaisia politiikkoja mukautetaan ja uusia yhteisön toimia aletaan toteuttaa. On kyse tietynlaisesta moraalisesta sitoutumisesta, jota ilman Euroopan kaupunkipolitiikkaa ei voida toteuttaa.

2.1.2.2. Kaupunkien kestävä kehitys

Kaupunkien tulevaisuuden suunnittelemiseksi ESDP-asiakirjassa ehdotetaan tiettyjä poliittisia vaihtoehtoja, joiden avulla ylläpidetään kaupunkien talouselämään ja erityisesti palvelujen tarjoamiseen liittyviä toimintoja, varaudutaan kaupunkien laajenemiseen, huolehditaan luonnon ekosysteemistä ja helpotetaan asukkaiden liikkumismahdollisuuksia.

Alueiden komitea toivoo näiden teoreettisten vaihtoehtojen ulottamista vielä pidemmälle: se ehdottaa käytännön ratkaisuja, joita eräissä Euroopan kaupungeissa on jo kokeiltu. Ne ovat usein osoittaneet, että kaupunkisuunnitteluun liittyy poliittisia tekijöitä, jotka ovat keskenään vuorovaikutussuhteessa erityisesti "taajama-alueen" käsitettä koskevassa kysymyksessä.

Kaupungit voivat välttää liikenteen, kaavoituksen ja energiankäytön hallitsemattoman, lisäkustannuksia aiheuttavan kasvun. Tämä edellyttää, että kasvu suunnitellaan niveltämällä se nykyisiin ja "vakiintuneisiin" kaupunginosiin ja että uusien asuinalueiden rakentamista helpotetaan tarjoamalla julkisia joukkoliikennepalveluja.

Elämänlaadusta on tullut merkittävä tekijä myös yritysten sijoittumisen kannalta: tarjolla olevien maa-alueiden lisäksi yritykset ja niiden työntekijätkin ovat entistä enemmän kiinnostuneita liikenteen infrastruktuurista, palveluista sekä tutkimus- ja kehityskeskusten läheisyydestä. Siksi pysyvien, laadukkaiden työpaikkojen luomisen ja työttömyyden vähentämisen tulee olla sekä tuottavaa toimintaa edistävän politiikan että tällaiseen edistämiseen tähtäävän aluekehityspolitiikan olennainen tavoite. Aluesuunnittelu tulee toteuttaa siten, ettei se haittaa vaan aktivoi alueiden tuotantotoimintaa.

Liikennejärjestelyt ovat tärkeä osa kaupunkielämää. Alueiden komitea suosittaa yhdistelmäkuljetuksiin perustuvaa järjestelmää, jossa noudatetaan yhtenäistä tariffia määritetyllä alueella. Järjestelmä voidaan liittää samalla kehitysalueella sijaitsevien pienten ja keskisuurten kaupunkien yhteiseen julkiseen liikenneverkkoon, jolloin eri kaupungit voivat täydentää toisiaan niin kulttuurisesti ja kuin talouselämän kannalta.

Muuttuvilla teollisuusalueilla sijaitseviin kaupunkitaajamiin on sovellettava kestävän kehityksen periaatetta: etusijalle on asetettava uudenlaisen kaupunkitoiminnan kehittäminen entisillä teollisuusalueilla ja niiden ympäristössä.

Erityistä huomiota on kiinnitettävä historiallisiin keskuksiin, joita on useimmissa Euroopan suurkaupungeissa. Ne on restauroitava ja elvytettävä sekä nostettava tasa-arvoiseen asemaan kaupunkien muiden osien kanssa. Maailmanlaajuisestikin poikkeukselliset historialliset kaupungit kuten Firenze, Weimar ja unionin alueeseen vielä kuulumattomat Praha ja Krakova eivät saa pölyttyä menneisyyden museoiksi. Sen sijaan niistä on kehitettävä kulttuurikeskuksia, joiden ovet ovat avoinna kaikille nykyajan taidemuodoille.

2.1.2.3. Kumppanuusjärjestelyt

Uuden tasapainon toteuttamiseksi kaupungeissa ja edelleen koko Euroopan alueella ESDP-asiakirjassa suositetaan kaupunkien välistä kumppanuutta, jonka uskotaan tuovan lisäarvoa paikalliseen ja/tai valtiotason toimintaan.

Alueiden komitea huomauttaa, että kumppanuudesta on jo olemassa esimerkkejä, ja saadut kokemukset ovat hyödyllisiä. Keskisuurten kaupunkien välisen, usein eri aloille ulottuvan kumppanuuden on oltava näkyvää ja johdettava nopeisiin käytännön tuloksiin. Juuri uskottavuus saa asukkaat liikkeelle ja puhumaan yhteiselon onnistumisen puolesta.

Kumppanuus hyvin suurten keskittymien (gateway-kaupunkien, pääkaupunkien, satama- ja lentokenttäkaupunkien) välillä rajoittuu useimmiten pariin tärkeänä pidettyyn hankkeeseen ja kokemusten vaihtoon. Huolta kannetaan asioista, jotka voidaan ratkaista järjellisessä ajassa.

Interreg IIC -aloitteen päämääränä on edistää tällaista kumppanuutta ja toteuttaa ESDP:n suuntaviivoja. Luoteis-Euroopan suurkaupunkialueella jäsenvaltio- ja paikallistason yhteisöt ovat keskittyneet kahteen toiminta-alaan: kaupunkialueeseen ja liikenteeseen. Toisaalta pyritään kaupunkien ja erityisesti rajakaupunkien kilpailukyvyn parantamiseen kaupunkiverkkoja tukemalla. Toisaalta keskitytään taajamaliikenteen mahdollisuuksiin, maantieliikenteen rajoittamiseen ja yhdistelmäkuljetusten kehittämiseen.

Jos kaikki Euroopan kaupungit aloittavat kumppanuustoiminnan, kaupunkeja on opastettava ja aiemmista kumppanuusjärjestelyistä saatuja kokemuksia on hyödynnettävä. Tämä on erityisen tärkeää KIE-maiden kaupunkien kanssa toteutettavassa kumppanuustoiminnassa. Alueiden komitean yhteysryhmä voi selvittää, miten toimintaa on mukautettava.

Alueiden komitea pahoittelee, ettei ESDP-asiakirjassa täsmennetä kumppanuustoiminnan tavoitteita, keinoja ja menetelmiä, sillä ne olisivat tapauksesta riippuen omiaan tukemaan tehokkaasti yhtä tai useampaa talouden alaa ja innostamaan tulevaisuuden suunnitteluun. Viimeksi mainittu asia on erittäin tärkeä autioitumassa olevien alueiden, eräiden reuna-alueiden sekä erityisesti ulkoalueiden kannalta. ESDP-asiakirjassa olisi pitänyt pohtia syvällisemmin näiden alueiden erityisongelmia ja tehdä ehdotuksia alueellisiksi toimiksi, joiden avulla alueiden piilevät mahdollisuudet tuodaan esiin. Näin olisi voitu valaa kyseisille alueille uskoa, lisätä osallistumishalukkuutta ja osoittaa, kuinka tärkeää tällainen toiminta on.

2.1.3. Toteutus

Alueiden komitea ilmaisee taas kerran pettymyksensä Euroopan aluekehityssuunnitelman kaupunkipoliittisten ehdotusten toteutukseen, sillä uuden tavoitteen 2 yhteydessä ei oteta riittävällä tavalla huomioon kaupunkitoimintaa ja Urban-aloitteeseen liittyvistä ohjelmista saatuja tuloksia. Tämä pätee myös kaupunkialueisiin, vaikka ESDP:n suuntaviivojen pitäisi edistää rakennerahastojen hyödyntämistä näillä aloilla.

2.1.3.1. Alueiden komitea toivoo, että tavoitteen 2 mukaiset kelpoisuusperusteet antavat mahdollisuuden tukea sekä yleisiä että kohdennettuja toimia, joista siten tulee osa toimivaan kaupunkija taajamaympäristöön tähtäävää kokonaisvaltaista suunnittelua. Komitean mielestä tavoitetta 3 on hyödynnettävä toimivien kaupunkien ja taajamien talouskasvun edistämiseksi ja syrjäytymisen torjumiseksi. Komitea ehdottaa, että tavoitteen 1 puitteissa edistetään ja lisätään tukea toimivien kaupunkien ja taajamien hyväksi.

Alueiden komitea toistaa kantansa, jonka mukaan yhteisön politiikkoja on mukautettava siten, että ne palvelevat tehokkaasti toimivien kaupunkien ja taajamien hyväksi toteutettavia ohjelmia. Yhteisön tukea on myönnettävä ohjelmiin, joilla pyritään koko alueyhteisön sisäiseen koordinointiin.

2.1.3.2. Kuten alueiden komitea toteaa lausunnossaan aiheesta "Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa Euroopan unionissa" (), eurooppalaisen kaupunkipolitiikan toteuttaminen edellyttää myös institutionaalisia muutoksia. Eri toimialojen edustajista koostuvan ryhmän perustamista Euroopan komission sisällä on vauhditettu. Samaan asiaan liittyy myös asiantuntijaryhmän perustaminen. Alueiden komitea kuitenkin muistuttaa, että paikallisyhteisöjen edustajien on voitava osallistua näiden ryhmien toimintaan. Heidän läsnäolonsa lisää asiantuntemusta ja tuo uusia näkökulmia kaupunkien ongelmien ratkaisemiseen.

Toimivien kaupunkien ja taajamien tukeminen edellyttää yleensä pitkän aikavälin ohjelmia, jotka tulevat helposti kalliiksi. On käännyttävä yksityisten sekä kotimaisten että ulkomaisten sijoittajien puoleen, sillä talouselämän maailmanlaajuistumista on voitava hyödyntää toimivan kaupunki- ja taajamadynamiikan edistämiseksi.

2.1.3.3. Alueiden komitea korostaa paikallisviranomaisten osallistumisen merkitystä. Näin kansalaisista tulee toimijoita, jotka edistävät sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja talouskasvua. Tällä hetkellä paikallisviranomaisten tiedot Euroopan aluekehityssuunnitelmasta ovat vähäisiä tai puuttuvat kokonaan, vaikka nyt voi olla ainutlaatuinen tilaisuus selvittää niiden roolia aluesuunnittelun ja asuinympäristön kehittämisen kannalta.

2.2. Kaupunkien ja maaseudun uudenlainen suhde

2.2.1. Kaupunkien ja maaseudun kumppanuus

AK:n arvio kaupunkien ja maaseudun kumppanuudesta on, että useimmat ongelmat keskittyvät suurkaupunkialueille ja niiden ongelmat häiritsevät usein maaseudun tasapainoa. Suurkaupungit "nakertavat" maaseutua saadakseen itselleen tarvitsemaansa lisätilaa liikenteen ja asutuksen perusrakenteita varten. Monet muutkin tekijät vaikeuttavat suurkaupunkien ja niiden vaikutusalueen suhteita.

Vaikka kaupungistuminen jatkuu koko ajan, yritykset ja asukkaat muuttavat taajamien keskustasta reunamille. Väestö suhtautuu entistä vaativammin asuntojen pinta-alaan, kiinteistöjen hintoihin ja ympäristön laatuun. Asetetut vaatimukset täytetään liian usein vain kaupunkikeskustojen ulkopuolella. Seurauksena on yhteiskunnallista eriarvoisuutta. Yritykset, joiden ei tarvitse asettua kaupunkialueelle, etsivät isompia ja halvempia tontteja tie- ja moottoritieverkkojen läheltä. Näin toiminta voi kehittyä hyvissä olosuhteissa, ja yritystä on helpompi laajentaa.

Kaupunkien on edelleen ylläpidettävä perusrakenteita ja ennen kaikkea sosiaali- ja kulttuurilaitoksia pienentyvistä tuloista huolimatta. Julkisen liikenteen verkkoa on jatkettava lähiöihin kalliilla hinnalla. Yksityisten ihmisten päivittäismatkat pitenevät ja ylikuormitetut tieosuudet täyttyvät ruuhka-aikoina.

Kaupunkien kehittäminen ei ole mahdollista puuttumatta niiden lähiöalueisiin, sillä suurkaupunkialueilla hallinto väistyy poliittisten välttämättömyyksien tieltä. Hallinnon rajoitusten ja siitä seuraavien rahoitusongelmien voittamiseksi AK pitää kiireellisenä ja tarpeellisena kaupunkien ja niiden vaikutuspiirin yhtenäistä suunnittelua sekä alueellista yhteistyötä, joka sisältää paikallis- ja alueviranomaisten suunnittelun koordinoinnin maankäytön osalta.

Euroopan alueella asukkaat keskittyvät tulevaisuudessakin suuriin taajamiin, jotka ovat Euroopan talouskehityksen moottoreita. ESDP:n tärkeimpiä tavoitteita ovat mm. kestävä ja tasapainoinen kehitys. Sen saavuttamiseksi ovat erityiset poliittiset strategiat välttämättömiä mainituilla alueilla.

AK korostaa seuraavia seikkoja:

Suurkaupunkien ja toisaalta pienten ja keskisuurten kaupunkien ongelmat suhteessa vaikutusalueisiinsa ovat hyvin erilaisia ja niiden ratkaisut ovat erilaisia.

ESDP:ssä on rajoituttava osoittamaan myönteisimmiltä näyttäviä suuntalinjoja ja kunnioitettava kenttäväen toimintaa.

2.2.2. Toiminnan monipuolistaminen maaseutualueilla

ESDP:ssä on lyhyt mutta osuva analyysi maaseudun roolin kehityksestä. Maaseutualueita varten ehdotetuista poliittisista vaihtoehdoista saa kuitenkin vaikutelman, että maaseudun pääasiallinen tarkoitus on taajamien elinkelpoisuuden takaaminen. Tämä käy ilmi erityisesti seuraavasta väittämästä: "Biomassasta ja jätteistä saatavan energian tuotanto suurkaupunkien lähistöllä on lupaava uusi mahdollisuus monipuolistaa taloudellista toimintaa" maaseudulla. Maaseudun kestävää kehitystä ei pidä missään nimessä lähestyä tällä tavalla.

Ei voida myöskään yksioikoisesti väittää, että "tehoviljelyalueiden kehitys ei pahenna ongelmia". Tehomaatalouden vuoksi maaseutu saattaa menettää ominaisuuttaan matkailuun ja lepoon liittyvien mielikuvien herättäjänä. Lisäksi tehoviljely uhkaa pohjavesivaroja ja kiihdyttää maaperän köyhtymistä. Perinteistä maataloutta ei kuitenkaan voida jättää harkitsemattomasti uhmaamaan kansainvälisiä markkinoita. Perinteinen viljely vastaa tehoviljelyä paremmin kestävyyden periaatteita ja auttaa osaltaan säilyttämään ihmisen muokkaamia maisemia.

Unionin maapinta-alasta on maaseutua noin 80 %. Maaseudulla on keskeinen merkitys niin maataloustuotteiden tuotannon kuin yleisen ekologisen tasapainon kannalta. Sillä on kuitenkin muitakin tehtäviä, joita ei saa unohtaa. Maaseutualueita ei tule pitää pelkästään kaupunkiväestöjä varten ylläpidettävänä biologisen monimuotoisuuden, luonnonvarojen, maalaismaiseman ja ympäristön tyyssijana. Maaseudun tärkeys itsenäisenä elintilana ja talousalueena on kiistaton tosiasia, jota ei tarvitse erikseen perustella. AK katsoo, että maaseutu on asetettava ehdotettua merkittävämpään asemaan ESDP:n sisällössä ja suuntalinjoissa.

Jokaista aluetta on tarkasteltava sen omista rakenteellisista vahvuuksista ja heikkouksista lähtien. Kun maaseutualueet ja niiden erot on kuvattu tällä tavalla, on päätettävä työlinjauksista, joiden ansiosta elämisen laadun itsenäinen kehittäminen tasa-arvoperiaatetta kunnioittaen on mahdollista. Maaseutua ei saa pitää toissijaisena kaupunkiin nähden. Kysymys on tasavertaisista kumppaneista, jotka toteuttavat yhteisiä hankkeita.

Euroopan maaseutua koskevassa yleissopimuksessa (1998) Euroopan neuvosto korostaa kaupunkien ja maaseudun yhtäläistä arvostusta sekä ennen kaikkea asukkaiden edut ja tarpeet täyttävän maaseudun kehittämistä. AK kannattaa Euroopan neuvoston antamia maaseutualueiden kehittämissuosituksia ja ehdottaa, että Euroopan maaseutua koskeva yleissopimus otetaan huomioon ESDP-hankkeessa.

Suuria kaupunkeja ympäröivän maaseudun korkeat työttömyysluvut heijastavat alueiden taloudellisia vaikeuksia. Yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen tarjonnan riittämättömyys saa nuorison muuttamaan, luo yhteiskunnallisen epätasapainon tilan ja on osasyy väestön ikärakenteen vanhenemiseen.

Harvaan asutuilla syrjäseuduilla pienten ja keskisuurten kaupunkien vaikutus talouden ja kulttuurin keskuksina on merkittävä. Näin ollen ESDP:n tavoitteisiin on lisättävä tällaisten kaupunkien kestävä vahvistaminen parantamalla esimerkiksi niiden tieverkostoa, laajentamalla julkisen liikenteen verkostoa ja etsimällä kaupunkien omaa toimintaa täydentävää toimintaa, mikä koituu koko vaikutusalueen yhteiseksi eduksi.

Suojeltavien alueiden Natura 2000 -ohjelmaa sovelletaan lähes yksinomaan unionin maaseutualueilla, ja onkin totta, että se saattaa asettaa ehtoja joidenkin maaseutualueiden taloudellisen toiminnan kehittämismahdollisuuksille. Mutta Natura 2000 tarjoaa myös mahdollisuuksia toiminnan monipuolistamiseen. AK katsoo, että väestönosat, joita ohjelma koskee, on saatava mukaan sen soveltamiseen. Lisäksi on painotettava näiden alueiden taloudellista, yhteiskunnallista ja kulttuurista merkitystä ja samalla estettävä niiden muuttuminen pelkiksi "luonnonmuseoiksi".

EU:n itälaajeneminen lisää maaseudun vahvistamisen tarvetta, sillä EU:n sisärajoilla olevat alueet ovat lähinnä maaseutua. AK:n mielestä näidenkin alueiden kehitystä on edistettävä kannustamalla kyseisten maiden, alueiden ja kuntien rajaseutuyhteistyötä.

2.3. Tiedon perusrakenteiden tarjoamat mahdollisuudet

Yhteisön perusrakenne- ja liikennepolitiikkaa on kehitettävä nykyistä yhtenäisemmän ja ympäristöystävällisemmän järjestelmän suuntaan. Viestintäteknologian edistys aiheuttaa merkittäviä muutoksia toiminnan sijoittamiseen ja malleihin.

2.3.1. AK ehdottaa seuraavia toimia liikenteen ja viestinnän perusrakenteiden käyttömahdollisuuksien parantamiseksi:

Kehitetään infrastruktuuria (mukaan luettuina maa-, lento- ja meriliikennepalvelut) erillisalueilla, reuna-alueilla, ulkoalueilla ja muilla syrjäisillä alueilla.

Kehitetään suurten satamien ja lentokenttien mannertenvälisten yhteyksiä nykyistä tasapainoisemmaksi.

Parannetaan tehokkaan alueellisen joukkoliikenteen avulla yhteyksiä alueille, mistä ei ole suoraa yhteyttä pääliikenneverkkoihin.

Kehitetään harvaan asuttujen ja taloudellisesti heikossa asemassa olevien alueiden tietoliikenneyhteyksiä ja säädetään hintoja vertailukelpoisiksi "yleisten palvelujen" kanssa.

2.3.1.1. AK ehdottaa perusrakenteen tehokkaan ja kestävän käytön osalta seuraavaa:

Toimintojen sijoittamisratkaisujen edistäminen siten, että vähennetään riippuvuutta yksityisautoista ja edistetään liikennemuotojen yhteiskäyttöä.

Tieliikenteen rajoittaminen ruuhkaisilla väylillä esimerkiksi tiemaksujen avulla ja sisällyttämällä ympäristökustannukset liikennekustannuksiin ja siirtymistä rahtiliikenteessä tiekuljetuksista rautatiekuljetuksiin.

Liikennemuotojen yhteiskäytön ja yhdistettyjen kuljetusten edistäminen ns. eurokäytävissä, mukaan luettuna Euroopan satamien kapasiteetin hyödyntäminen kabotaasiliikenteessä ja lyhyissä merikuljetuksissa.

Infrastruktuurin jakaminen ja käytön yhteensovittaminen siellä, missä kilpailu on johtamassa liikavarusteluun.

Jäsenvaltio- ja aluetason liikennepalvelujen yhteyksien kehittäminen erityisesti harvaan asutuilla seuduilla.

Tässä tarkoituksessa alueet tulee nostaa merkitykselliseen asemaan valtioiden rinnalle, korostaa niiden erityispiirteitä ja tutkia niiden esittämien kehityshankkeiden toteuttamismahdollisuuksia mm. rajatylittävän yhteistyön keinoin.

AK:sta on olennaista, että Euroopan monet erilaiset ala-alueet tyypitetään ja että tällöin käytetään kriteerejä, jotka voidaan siirtää sellaisenaan valtiosta (tai alueelta) toiseen. Itsehallinnolliset aluekokonaisuudet voivat siten verrata tyyppiluokituksiaan, politiikkojaan ja käyttämiään välineitä, sekä ottaa käyttöön uusia yhteisiä menettelytapoja ja saada näin yhteisen vertailukohdan.

2.3.1.2. AK katsoo, että perusrakenteiden rakenne, muoto ja käyttö ovat merkittäviä tekijöitä Euroopan alueorganisaation kannalta. Samanaikaisesti on hyödynnettävä teknologian kehitystä kuljetuksen, liikenteen ja viestintätekniikan aloilla (tietoliikenne, suurnopeuksiset junayhteydet), ympäristövaatimusten tiukentamisessa sekä Keski- ja Itä-Euroopan avaamisessa kaupalliselle kilpailulle, mikä tulee synnyttämään uusia liikennevirtoja.

AK toteaa, että jäsenvaltioiden perusrakennepolitiikat ovat usein aiheuttaneet epäjohdonmukaisuuksia. Tämä antaa aiheen liittää puuttuvat lenkit ketjuun alueilla, joita asia koskee.

Hankkeen läpikäyväksi voimaksi tulee hyväksyä näkemys, jonka mukaan maantieliikenne on ylivoimaisesti tärkein liikennemuoto, mutta mitä pidemmäksi etäisyys kasvaa, sitä enemmän muut liikennemuodot tarjoavat sille kilpailukykyisiä vaihtoehtoja. Yhdistelmäliikennehankkeet, rajanylittävät hankkeet mukaan luettuina, on näin ollen asetettava vaihtoehdoista etusijalle. Julkisten kulkuneuvojen elpyminen on osa samaa kehitystä, ja sitä on tuettava.

Tämä osa-alue on olennainen monestakin syystä. Yhdistelmäliikenteen ansiosta kaupunkien ruuhkautuminen vähenee, niiden asukas-, talous- ja kulttuuriperusta jäntevöityy. Maaseudun ja läheisten vetovoimakeskusten väliset yhteydet helpottuvat. Suurinopeuksiset junayhteydet mahdollistuvat keskipitkillä välimatkoilla ja täydentävät lentokuljetuksia.

2.3.1.3. On ilmeistä, että Eurooppaan muodostuu kehityskäytäviä, joiden luonteenomaisia piirteitä ovat tehokkaat liikennevirrat ja taloustoiminnan erittäin dynaaminen sijoittumismalli.

Eurooppa-käytävä yhdistää Euroopan suurkaupunkialueet ja muodostaa vyöhykkeen, jossa paikasta toiseen siirtymisestä ja vaihtuvuudesta syntyvät virtaukset ovat huomattavia niin alueellisesti kuin kansainvälisesti. Tällaisen vyöhykkeen avulla voidaan voimistaa paikallista kehitystä.

Eurooppa-käytävän käsite on siten otettava yhdennetyn aluesuunnittelupolitiikan keskeiseksi välineeksi eri valtioissa ja niiden alueilla. Näin voidaan sovittaa yhteen talouskasvua ja ympäristöarvojen kunnioittamista ja siis toteuttaa kestävän kehityksen periaatetta.

On siis hyvin tärkeää luoda rajanylittäviä verkkoja, jotta pystytään hyödyntämään laajentuvan Euroopan yhteisiä mahdollisuuksia, lisäämään alueiden välistä yhteenkuuluvuutta ja löytämään keinoja syrjäisimpien alueiden liittämiseksi Euroopan ydinalueiden uusiin kehityssuuntauksiin. Yhteistyö yhteisön ulkopuolisten maiden kuten Itä-Euroopan maiden kanssa on myös erittäin hyödyllistä Eurooppa-käytävien kehittämiseksi edelleen.

Voidaan todeta, että yhtenäisessä eurooppalaisessa aluesuunnittelussa on ehdottomasti käsiteltävä perusrakenteiden ongelmakenttiä, liikennemuotoja ja liikenteen jakautumista ja tietoliikenneteknologian nopeaa kehitystä.

2.3.2. Uusien viestintäteknologioiden tarjoamat mahdollisuudet

AK katsoo, että eurooppalaisen tietopolitiikan käynnistäminen on välttämätöntä tietoliikennesektorin tähänastisen ja tulevan kehityksen vuoksi.

Jos tälle alalle ei saada yhtenäistä strategiaa, monet alueet ja kaupungit ovat suuressa vaarassa jäädä syrjään kehityskeskuksista.

On oikein, että ESDP:ssä uudet viestintäteknologiat nähdään keinona voittaa maantieteellinen syrjäytyneisyys joka on este yritysten perustamiselle ja tämän loogisena seurauksena ilmaistaan tarve nopeuttaa viestintäverkkojen laajentamista ja levittämistä koko unionin alueelle.

2.3.2.1. AK arvioi, että ESDP:n yleistavoitteiden toteutuminen edellyttää maantieteellisesti tasapainoisten uusien viestintäteknologioiden kehitystä. Teknologiakeskusten keskittyminen ainoastaan kehittyneimmille alueille ja kaupunkeihin vain kasvattaa eroja, koska se esimerkiksi lisää muuttoliikettä. Tästä syystä AK korostaa painokkaasti, että on otettava huomioon merkittävä riippuvuussuhde, joka vallitsee uusien viestintäteknologioiden käyttömahdollisuuksien kehittämisen ja alueellisten erojen välillä.

2.3.2.2. AK kiinnittää huomiota kahteen seikkaan:

Kehittyneiden viestintäteknologioiden on hyödytettävä koko väestöä. Tietoyhteiskunta koskee kaikkia niin nuoria kuin vanhoja Euroopan kansalaisia, jotka löytävät niistä välineen uuden oppimiseen ja muodon "käyttäjäystävälliselle yhteiskunnalle".

Sekä valtion että alueiden viranomaisten on pystyttävä hallitsemaan sääntelyn purkamisen vaikutukset sekä palveluiden laadun huononemiseen ja hintojen nousuun liittyvät riskit.

AK toteaa, että valtion monopolit eivät ole pystyneet kehittämään tarvittavia perusrakenteita, ja että verkottamisen kannalta kehittyneimmät alueet ovat sellaisia, mistä sääntely on purettu.

Alue- ja paikallisviranomaisten on pidettävä huoli, että väestö pääsee ensi tilassa osalliseksi tietoyhteiskunnan eduista. Ongelma on todellinen monilla syrjäisillä alueilla sekä yhteisön jäsenyyttä hakeneissa maissa.

2.3.3. Innovaatiokyvyn ja tiedon levittäminen

AK kannattaa tapaa, jolla ESDP:ssä lähestytään tiedon ja innovaatioiden levittämistä. Jotta innovaatio tukisi taloustoimintaa maailmanlaajuisessa kilpailussa, Euroopassa on kohennettava tutkimuksen johtamisjärjestelmiä ja viritettävä myönteinen keskustelu tieteenharjoittajien, tuottajien ja poliittis-hallinnollisen koneiston välille. Jotta tiedon ja innovaation politiikasta saadaan suurin hyöty, alueet on saatava mukaan sen määrittelyyn ja toteuttamiseen. On välttämätöntä, että innovaation edut eivät jää muutamien harvojen maiden ja niissäkin ainoastaan harvojen alueiden omaisuudeksi.

2.3.3.1. Tiedon saanti ja innovaatioiden hyödyntämismahdollisuudet

Euroopan unionissa on rinnakkain vilkkaan tieteellisen toiminnan alueita, missä investointien määrä on suuri, ja alueita, joiden perinteiset talousrakenteet ovat vanhentuneet ja vähäinen tuottavuus alkeellisen tekniikan varassa. Jälkimmäiset alueet ovat usein syrjäisiä tai vuoristoalueita, niiden yritykset vaatimattomia kooltaan ja osaamiseltaan eikä niillä ole innovaatiovalmiutta omasta takaa. Nämä alueet ja niiden asukkaat ovat ongelmallisia Euroopan unionin yhteisvastuullisuuden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta.

ESDP:ssä ehdotetaan näiden alueiden yleisen koulutustason ja ammattiväestön taitojen parantamista sekä tutkimuksen, kehityksen ja innovaation liittämistä kehitysstrategiaan.

AK ehdottaa tarkennettuja toimia, joissa otetaan huomioon talousrakenteen erityistarpeet ja toimivien tai perustettavien yritysten välisten verkkojen henkilöstöresurssit sekä henkilöstön valveuttaminen uusimpaan teknologiaan ja tuotantometodeihin.

ESDP:ssä olisi pitänyt täsmentää, että rakennerahastojen laajamittainen mukaantulo on välttämätöntä tällaisen politiikan käynnistämiseksi. Tällä hetkellä niiden osuus on tunnetusti liian pieni, kaikkiaan n. 1 % (). Täyttääkseen tavoitteet, joita rahastoille on asetettu kehityksen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden aloilla, niiden on asetuttava tiedon ja innovaation palvelukseen sekä tuettava alueellisia ohjelmia, joiden kannalta ne ovat sekä merkittäviä että tarkoituksenmukaisia. Kokemuksia asiasta on jo saatu, ja ne osoittavat mallin toimivaksi ().

2.3.3.2. Tuki pk-yrityksille

Pk-yritykset saavat käyttöönsä puolta vähemmän innovaatioita kuin suuryritykset. Näin ollen on itsestään selvää, että pk-yritykset on nostettava tiedon ja innovaation jakamisen ensisijaiseksi kohteeksi. Tasapainoisten ja monesta keskuksesta muodostuvien kaupunkien järjestelmä osaltaan auttaa jakamaan pk-yrityksiä hyödyttävää tietoa tasaisemmin Euroopan alueella ja tukee jälkeenjääneiden alueiden kehitystä.

Tässä tarkoituksessa AK ehdottaa toimenpiteitä, joiden avulla voidaan parantaa yritysten kykyä omaksua innovaation myönteiset vaikutukset. Innovaatioiden ansiosta on mahdollista luoda kaksi kertaa enemmän työpaikkoja kuin perinteisillä aloilla. Sen hintaa on verrattava yrityksen osittaisen tai täydellisen lakkauttamisen aiheuttamiin taloudellisiin, yhteiskunnallisiin ja inhimillisiin kustannuksiin. Ehdotetut toimenpiteet ovat seuraavat:

Tarjotaan koulutusta paikalliselle aktiiviväestölle, jotta se voi paremmin omaksua tekniset innovaatiot.

Tuetaan tutkimuslaitoksia, kun ne muodostavat keskinäisiä kumppanuuksia ja vaihto-ohjelmia ja sijoittavat tutkijoitaan yrityksiin tutustumaan liikkeenjohtoon ja/tai tukemaan teknologian siirrossa. On kannustettava kumppanuutta myös suuryritysten kanssa.

Toteutetaan tieteellisen tuntemuksen välitykseen ja yritysten perustamislogistiikan tukemiseen sopivia teknologioita.

Laaditaan oikeudelliset ja taloudelliset puitteet, joiden rajoissa pienet ja keskisuuret yritykset voivat turvautua "kärsivälliseen pääomaan", eli eläkerahastoihin ja riskipääomaan, tai saada veroetuuksia uusien tuotteiden markkinointia tai uusien tuotantomenetelmien käyttöönottoa varten.

AK katsoo, että ESDP:hen pitäisi liittää Euroopan unionin moninaiset tukitoimet pk-yrityksille.

2.3.3.3. Alueiden merkitys

ESDP:n poliittisissa suuntaviivoissa mainitaan alueiden rooli.

AK muistuttaa, että alue- ja paikallisviranomaiset ovat joko kokonaan tai osittain vastuussa koulutuksesta Euroopan unionissa. Ne ovat täten parhaassa asemassa yleistämään uusien viestintäteknologioiden käyttöä paitsi koululaisten myös muun väestön keskuudessa.

Alueet voivat myös laatia yhtenäisen tutkimus-, kehitys- ja innovaatiostrategian, joka on sovellettu niiden talouden rakenteeseen ja vahvistaa alueellisia kehityssuunnitelmia, jotka on laadittu rakennerahastojen seuraavaksi toimintakaudeksi. Saatujen kokemusten valossa lienee mahdollista arvioida jälkikäteen alueellisten kehityssuunnitelmien tutkimus-, kehitys- ja innovaatiostrategian johdonmukaisuutta. Lisäksi pitänee valita joukko osoittimia, joiden perusteella voidaan seurata ja arvioida tiedon ja innovaation jakamisen myönteisiä vaikutuksia.

AK muistuttaa, että "klustereiden" (yrityskeskittymien) tai teollisuusalueiden käsitteisiin liitetty "learning regionin" l. "oppivan alueen" käsite jo osoittaa oppimisen olevan tulevaisuutta. Näissä malleissa korostuvat paikallisten toimijoiden vastuu ja aktiivinen tuki alueyhteisölle. Niistä käy ilmi, että tällä tasolla tunnistetaan selkeästi tiedon ja innovaation kysynnän ja tarjonnan välinen epätasapaino ja pystytään järjestämään tehokkaasti yritysten ja koulutusjärjestelmän välinen vuoropuhelu, valvomaan, ettei järjestelmä synnytä syrjäytymistä eikä työn sirpaloitumista, ja ehdottamaan soveltuvia rahoitustukia.

2.4. Euroopan luonnon- ja kulttuuriperinnön harkittu käyttö ja kehittäminen

AK pahoittelee, että luonnonmukaisen elinympäristön suojelu ja unionin ympäristönsuojelupolitiikka ovat sivuosassa ESDP:ssä suositelluissa poliittisissa suuntaviivoissa. Sama pätee ilmansaasteiden, ilmaston, maaperänsuojelun sekä maaperän ja luonnon käyttöä koskeviin poliittisiin kannanottoihin, jotka loistavat poissaolollaan. Kestävässä aluesuunnittelussa on kuitenkin otettava huomioon kaikki ympäristönsuojelun näkökulmat.

Onkin selvää, että asiakirjan luonnon- ja kulttuuriperintöä koskevaa osaa on korjattava. Luonnonperinnöllä tekstissä tarkoitetaan maaseutua ja kulttuuriperinnöllä kaupunkeja. Tämä ei ole järkevää. Eurooppa on jakamaton: luonnonmaisemat ja kulttuuriperintö muodostavat yhden kokonaisuuden. Ei voida väittää, että Loirejoen ja Reininlaakson linnat olisivat "urbaania" kulttuuriperintöä. Myös taajamissa on luontoa, jonka suojeleminen on erityisen tärkeää. Kaupunkikeskusten ympärille tulisi luoda Natura 2000 -luonnonsuojeluverkoston rinnalle ja sen täydentäjäksi virkistysalueita, jotka yhdistäisivät luonnonsuojelualueita toisiinsa.

Matkailu on luonnon- ja kulttuuriperinnön suojelun ja arvostuksen kannalta keskeistä taloudellista toimintaa. Ei pidä kuitenkaan rajoittua kaikkein tunnetuimpiin luonnon- ja kulttuurin "vetonauloihin". "Pehmeän" luontomatkailun edistäminen alueellisesti ihmisen muokkaamissa maisemissa on tärkeä virstanpylväs sekä niiden suojelussa että maaseutuväestön taloudellisten elinehtojen säilymisessä. On herätettävä kansalaiset huomaamaan maisemien ekologinenkin merkitys.

AK katsoo, että kappaleen sisältöä on vielä syvennettävä.

2.4.1. Luonnonperinnön säilyttäminen ja kehittäminen

AK katsoo, ettei suojelualueiden nimeäminen riitä suojelemaan tai kehittämään luonnonperintöä. Tästä syystä komitea kannattaa suojelualueiden verkoston muodostamista samaan tapaan kuin elinympäristödirektiivissä on säädetty. Kun elinympäristödirektiivin valmistelu on saatettu päätökseen, käytettävissä on eurooppalainen luonnonsuojelun perusverkosto, jonka avulla voidaan taata luonnonperinnön säilyminen. Verkosto on lähtökohta, jonka pohjalta Euroopan aluekehityssuunnitelma voidaan toteuttaa liittäen siihen kaikki muut osatekijät.

Komitea pitää metsien roolia Euroopan aluekehityksen kannalta strategisena. Siksi sen mielestä ehdotuksia niiden moninaisesta ekologisesta ja taloudellisesta tehtävästä tehtyjä ehdotuksia sekä niiden järkevästä teknisestä hoidosta annettuja suosituksia on täsmennettävä.

Luonnonkatastrofit kuuluvat ekosysteemiin, jos koko- tai osasyynä ei ole ihmisen toiminta. Niiden aiheuttamat valtavan suuret vahingot ovat usein seurausta tilan väärinkäytöstä. On käynnistettävä pitkävaikutteinen ehkäisypolitiikka ihmishenkien ja aineellisen omaisuuden säästämiseksi.

2.4.2. Euroopan kulttuurimaisemien säilyttäminen ja uusia mahdollisuuksia etsivä käyttö

AK korostaa kulttuurimaisemien, todellisten talouden ja matkailun tukipylväiden, merkitystä alueen identiteetin kannalta.

Kulttuurimaisemat ovat muotoutuneet näköisikseen ihmisen käytössä. Niiden mielenkiintoisuus perustuu menneisyyden maatalouden työtapoihin. Niiden säilyttäminen edellyttää usein tehomaataloutta, joka ei niitä vahingoita. Erityisesti on kannustettava kulttuurimaisemien hoitamista vuoristoalueiden keski- ja ylärinteillä. Jos maapohjan suojelu estää elinkeinon harjoittamisen, on voitava tukeutua korvausmenettelyyn.

AK katsoo, ettei tällä hetkellä ole mahdollista "kehittää maisemia luovasti", mutta kuitenkin on laadittava ohjelmia, joissa otetaan huomioon kulttuurimaisemien hoidon poikkeuksellisen suuri merkitys.

2.4.3. Kaupunkien kulttuuriperinnön säilyttäminen ja uusia mahdollisuuksia etsivä käyttö

Historiallisten muistomerkkien merkitys on huomattava kaupunkien identiteetille ja luonteelle. AK toivoo, että kohtaa sovelletaan myös kaikkein tärkeimpään kulttuuriperintöön, jonka hoitokustannukset ylittävät alue- ja paikallisyhteisöjen taloudelliset mahdollisuudet.

Euroopalla on myös merkittävä tekninen ja teollinen kulttuuriperintö. Ne ovat osa Euroopan kulttuuriperintöä kuten muistomerkitkin. Samoin on tärkeää mainita vielä löytymättömät arkeologiset jäännökset. On estettävä niiden kaikkien peruuttamaton hautaaminen nykyrakennusten betoniin. Niitä on suojeltava myös tehomaatalouden vaikutuksilta sekä teiden ja rautateiden perusrakenteiden työmailta.

AK muistuttaa, että Euroopan kulttuuriperintö ei rajoitu nähtävissä olevaan. Alueelliset perinteet, viestintäkulttuuri ja kansantaide ovat olennainen osa Euroopan henkeä ja alueiden identiteettiä.

2.4.4. Vesivarojen hoito

Riittävä hyvälaatuisen veden saanti koko yhteisön alueella on ehto kestävälle talouskehitykselle.

ESDP:n ansiona on, että siinä muistutetaan veden merkityksestä luonnonvarana sekä ehdotetaan, että vesivarojen hoito liitetään esitettyyn aluesuunnittelun käsitteeseen. Siinä korostetaan lisäksi kansainvälisen näkemyksen merkitystä. ESDP:n analyysiosassa käsitellään kuitenkin pääasiassa kahta tapausta: tulvien ehkäiseminen ja kuivuuden torjunta. On kuitenkin muitakin toimintalinjoja, jotka koskevat vesivarojen hoitoa, ja toisaalta vaikuttaa siltä, ettei ESDP:ssä käsitellä näiden kahden tapauksen kaikkia näkökohtia.

2.4.4.1. Tulvavaaran ehkäiseminen

Perinteisiä tulvavaaran torjuntaan käytettäviä menetelmiä on parannettava etenkin, koska tulvien aiheuttamat onnettomuudet ovat lisääntyneet ja niistä koituu yhä enemmän kuluja sekä taloudelliselta että sosiaaliselta kannalta. Näin ollen vesistötieteen tuntemusta on parannettava etenkin vedenoton, patoamisen ja julkisten töiden (tiet, hakkuut jne.) vaikutusten, maailmanlaajuisen ja paikallisen ilmastokehityksen, maaperän uudenlaisen käytön seurausten sekä jokien tulva-aluetarpeiden kannalta.

ESDP:ssä olisi voitu korostaa enemmän yhteisön, jäsenvaltioiden ja alueiden tiettyjen alakohtaisten toimintalinjojen vaikutusta. Näistä voidaan mainita esimerkkinä kaupunkipolitiikka, asuntopolitiikka, liikenneperusrakenteet ja yhteinen maatalouspolitiikka. Komitea toteaa, että sopivin tapa suojella kaupunkeja ja tulva-alttiita alankoja tulvilta on vuoristoasutuksen kehittäminen, maa- ja metsätalouden jatkaminen sekä vesistö- ja maantieteellisten tulvantorjuntatoimien jatkaminen

AK kannattaa Interreg IIC -ohjelman aloitteita tulvien ehkäisemiseksi ja niiden aiheuttamien vahinkojen vähentämiseksi jokialueisiin keskitettävin torjuntatoimin. Tämä ohjelma tulisi ulottaa myös muihin, yleensä raja-alueiden jokilaaksoihin. Samalla tulisi lisätä Interreg IIC -ohjelman rahoitusosuutta.

2.4.4.2. Kuivuuden torjunta

Tiettyjä tässä esitettyjä huomioita ja ehdotuksia voidaan soveltaa alueisiin, jotka ovat alttiita kuivuudelle. Näillä alueilla on kuitenkin monisyisiä erityispiirteitä, jotka on otettava huomioon.

Kastelujärjestelmien tekninen kehitys ja maataloustuotteiden suuri kysyntä ovat kasvattaneet viljelyspinta-alaa, jonka seurauksena veden puute on lisääntynyt. Patojen ja vesivarastojen määrän lisääminen ei ole riittänyt ja pohjavesi on täytynyt ottaa uudeksi vedenlähteeksi. Järjestely ei ole vaaraton, sillä uhkana on pohjaveden liikakäyttö ja veden saastuminen.

Kuivuudelle alttiiden alueiden ongelmana ei ole yksinomaan vesipula, vaan myös käyttäjien välinen kilpailu veden hinnan suhteen. Onko veden hinnan annettava nousta vesipulan lievittämiseksi kuivuuden sattuessa? AK ei ole tätä mieltä. Yhteisö-, jäsenvaltio- ja paikallistason viranomaisten vastuulla on taata näille alueille vesihuollon jatkuva vähimmäistaso.

AK ehdottaakin useita toimintamahdollisuuksia:

veden uudelleenkäyttötekniikoiden kehittäminen sekä kaupunki- että kastelualueilla;

uusien tutkimusten käynnistäminen suolan poistamiseksi vedestä kaupunki- ja kastelualueilla;

Pohjois-Euroopasta tuotavan veden laajamittainen varastointi kaasuvarastojen mallin mukaan.

3. ESDP:n toteuttaminen ja sen vaikutukset

ESDP:n tavoitteena on määrittää puitteet, joissa toimintalinjat ja -ohjelmat voidaan yhdentää myönteisellä tavalla alueellisen näkemyksen pohjalta. Näin ESDP edistää osaltaan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden, kestävän kehityksen, Euroopan unionin tasapainoisen kilpailukyvyn sekä ympäristönsuojelun tavoitteita. Ympäristönsuojelua ei ole tähän mennessä painotettu riittävästi.

Siinä esitetyn aluesuunnittelunäkemyksen soveltaminen riippuu kuitenkin yhteisön, jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallistason toimijoiden tahdosta omaksua ESDP ja ryhtyä yhteistyöhön omien toimintaohjelmiensa koordinoimiseksi.

Tämän helpottamiseksi ESDP:ssä ehdotetaan, että:

yhteisön toimintalinjojen muotoilussa, toteuttamisessa ja arvioinnissa otetaan järjestelmällisesti huomioon alueelliset näkökulmat etenkin jäsenyyttä hakeneiden maiden kohdalla;

valtioiden ja alueiden välisen yhteistyön kehittämistä nopeutetaan kansainvälisen, alueiden välisen ja rajaseutuyhteistyön pohjalta erityisesti Interreg IIC -ohjelman koeluontoisilla toimilla;

tähän lähestymistapaan liittyvää tietoa lisätään, jotta voidaan kasvattaa alan toimijoiden sekä kaikkien Euroopan kansalaisten tietoisuutta asiasta.

Alueiden komitea kannattaa ehdotuksia pääkohdiltaan, mutta toivoo täydennystä seuraaviin asioihin:

yhteisön alakohtaiset politiikat;

Agenda 2000 rakennerahastojen uudistukset ja laajentuminen;

Interreg-aloitteen jatko;

eurooppalaisen aluesuunnittelujärjestelmän (ESPON) säännösperusta ja tehtävät.

3.1. Yhteisön alakohtaiset politiikat

Aluesuunnittelu on monialainen poliittinen lähestymistapa, jolla pyritään yhdenmukaistamaan alakohtaisia toimintalinjoja Euroopan, jäsenvaltioiden tai alueiden tasolla. Tavoitteena on aiempaa oikeudenmukaisempi suhde alueiden ja niiden väestöjen välillä, kun vastassa ovat vapaasti, ilman julkisen tahon väliintuloa toimivien markkinavoimien joskus haitalliset seuraukset. Tämä suunnittelun alueellinen käsitys eroaa aluesuunnittelijoiden yleisestä näkemyksestä: kyseessä ei ole kasvun tasaisempi jakaminen alueella, valtiossa tai Euroopassa, vaan se, että kasvua edistävät tekijät ohjataan yhteen tietyllä, näiden tekijöiden kannalta sopivalla alueella. Tämä tarkoittaa pyrkimystä synergiaan tarpeiden erittelyn sekä paikallis- ja muuntasoisten toimijoiden kapasiteetin välillä, jotta ongelmaan voidaan syventyä ja se voidaan ratkaista myönteisellä tavalla.

Alueiden komitea mielestä yhteisön alakohtaisia politiikkoja ei tarvitse muuttaa tai täydentää, mutta niiden toteutusmenettelyt tulee tarkistaa toisaalta sen vaikutuksen valossa, joka niillä on tietyn alueen kehitykseen, ja toisaalta paikallisten toimijoiden kanssa käytävän vuoropuhelun pohjalta.

Komissioon perustettu yksiköiden välinen yhteysryhmä, joka tutkii yhteisön toimintalinjojen ja aluesuunnittelun välistä vastavuoroisuutta, on alku koordinoinnille, mutta se ei riitä, sillä se ei puutu kunkin alakohtaisen politiikan varsinaiseen ydinnäkemykseen. Ryhmän tulisi työskentelyllään auttaa komissiota ottamaan kantaa sen puolesta, että alakohtaisten politiikkojen sisältöä ja niiden laatimismenettelyä muutetaan "sisältä päin". Voidaan esimerkiksi ajatella, että jos Essenin Eurooppa-neuvoston liikenneinfrastruktuureja koskevaan ohjelmaan olisi liitetty tukitoimia yhteisön muista alakohtaisista politiikoista tai valtioiden ja alueiden ohjelmista, jotka olisivat lisänneet ohjelman tarpeellisuutta ja uskottavuutta, useita perusrakenteita olisi jo toteutettu tai niitä oltaisiin toteuttamassa.

3.1.1. Yhteinen maatalouspolitiikka

Yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudelleensuuntaaminen vähentää maataloushintojen tukea sekä edistää maaseudun ja ympäristön kehittämispolitiikkaa. Yhteinen maatalouspolitiikkaa saa näin uusia tehtäviä, jotka liittyvät myös aluesuunnitteluun: maatalouden monipuolistaminen, liitännäistoimien edistäminen maaseudulla, nuorille maanviljelijöille myönnettävä tuki sekä maaltapaon jarruttamiseksi työpaikkojen luominen metsäalueille ympäristön suojelua varten, maisemanhoito, matkailu ja maataloustuotteiden jalostus.

Alueiden komitea on jo ilmoittanut kannattavansa näitä tavoitteita (). Komitea ehdottaa tutustuttuaan ESDP:hen, että YMP:n käyttöä maaseudun kehittämiseen tehostettaisiin ja että sen avulla hankittaisiin tarvittavat varat maaseudun toiminnan monipuolistamiseen, korkealaatuisiin tuotteisiin, niiden jalostukseen, virkistys- ja matkailualueiden perustamiseen sekä maaseutukulttuurin suojeluun turvaamalla maailmanmarkkinoilla kilpailukykyisten perhetilojen elinkelpoisuus.

YMP:n vaikutukset kaavoitukseen ja luonnonvarojen hoitoon tulisi selvittää ja selvitysten pohjalta tulisi käynnistää maatalouden ympäristöpolitiikan suunnittelu. Jotta ESDP:n tavoitteena oleva luonnon- ja kulttuuriperinnön järkevä hoito voidaan toteuttaa, on otettava huomioon YMP:n vaikutukset alueellisiin ja paikallisiin toimiin luonnonalueiden ja biodiversiteetin suojelemisen osalta.

Kun otetaan huomioon laajentumisnäkymät sekä maatalouden merkitys jäsenehdokasmaissa, on tarpeen käyttää uuden YMP:n varoja näiden maiden maatalousrakenteiden uudistamiseen sekä ottaa oppia tietyillä Euroopan unionin ongelma-aloilla toteutetuista toimista, jotta voidaan päästä tasapainoiseen politiikkaan maatalousjärjestelmien rakenteellisen parantamisen, oikean hinnoittelun, elintarvikkeiden puhtaustason sekä näiden maiden maaseudun monipuolisen taloudellisen kehittämisen välillä.

3.1.2. Ympäristöpolitiikka

ESDP:n tulisi edistää eri direktiivien (direktiivi asumisesta, ympäristövaikutusten tuntemuksesta jne.) ja suojeluohjelmien (Natura 2000) vaikutusalueeseen kuuluvien alueiden entistä selkeämpää määrittelyä. Unionin alueella tarvittavien ympäristönsuojelutoimien määrittäminen auttaa alue- ja paikallistason vastuuhenkilöitä heidän toiminnassaan. Tällaisia määritettäviä toimia ovat mm. jätteiden valvonta- ja hallintasuunnitelmat, joissa otetaan huomioon päästöjen vähentämismenetelmät, jätteiden hävittämisen valvonta sekä jätteiden lajittelu. Luonnonvaroja säästävän kehityksen takaamiseksi ESDP:n puitteissa olisi luotava asianmukaiset keinot, joiden avulla varmistetaan, että kaikissa suunnitelmissa ja aloitteissa määritellään strategiseen arviointiin perustuvat ympäristövalvontamenetelmät. Yhteisön ympäristöpolitiikan on oltava sopusoinnussa ESDP:n kanssa. Näin alue- ja paikallisyhteisöt voivat tarjota oman alueensa tuntemuksen päätöksenteon tueksi.

3.1.3. Euroopan laajuiset verkot

AK huomauttaa, että vaikka ESDP:ssä korostetaan tarvetta käsitellä liikennejärjestelmiä laajasta näkökulmasta, siinä ei oteta riittävästi huomioon lyhyen ja pitkän matkan meriliikennettä. AK:n mielestä meriliikenteen kehittäminen Välimerellä, Atlantin valtamerellä sekä Itämerellä voisi edistää eurooppalaisen kaupankäynnin jakautumista entistä laajemmalle ja entistä tehokkaammin. Meri- ja maaliikenteen yhdistäminen on koetinkivi Euroopan unionin aluesuunnittelulle ja sen kyvylle vastata maailmanlaajuistumisen haasteisiin. AK on myös sitä mieltä, että on tärkeää luoda alueiden sisälle ja niiden välille yhteyksiä, joilla edistetään taloudellista toimintaa ja alueiden välisiä taloudellisia suhteita.

3.2. Agenda 2000 Rakennerahastouudistus ja laajentuminen

AK:n mielestä ESDP:n ja Agenda 2000:n välillä on tapahduttava lähentymistä, sillä kummankin tavoitteena on parantaa yhteisön talousarvion toimintakykyä, siten että samalla otetaan huomioon aiemmat kokemukset ja taloudellisen tilanteen kehitys maailmanlaajuisesti ja Euroopan unionissa, sekä valmistella uusien jäsenmaiden liittymistä.

Seuraavassa esitellään näiden kahden asiakokonaisuuden yhtymäkohtia:

3.2.1. Rakennerahastouudistus

Agenda 2000:n yhteydessä esitellyn rakennerahastojen uudistussuunnitelman pohjana on näiden rahastojen toteuttamisesta vuoden 1992 uudistuksen jälkeen saadut kokemukset, jäsenvaltioiden haluttomuus lisätä osuuksiaan ja ennen kaikkea Euroopan unionin laajentuminen niihin jäsenyyttä hakeneisiin maihin, jotka täyttävät laajentamista valmistelevan prosessin käynnistämisen vaatimat poliittiset ja taloudelliset ehdot.

3.2.1.1. ESDP antaa rakennerahastouudistukseen uudenlaisen panoksen, jota ei voida jättää huomiotta seuraavista syistä:

Sen tavoitteena on tehostaa nykyisiä välineitä ja siten yhteisön pysyviä tukimuotoja, jolloin voitaisiin vahvistaa Agenda 2000:n tavoitteita EU:n uusien jäsenmaiden suhteen sekä lieventää jäsenvaltioiden julkisiin menoihin mahdollisesti kohdistuvia rajoittavia seurannaisvaikutuksia.

Sisäisellä tasolla se antaa vahvistusta sekä komission että AK:n ehdotukselle rakennerahastojen toiminnallisesta koordinoinnista sekä hallinnollisten menettelyiden yhdenmukaistamisesta lisäkustannusten ja kaksinkertaisen työn välttämiseksi.

AK huomauttaa vuoden 1999 jälkeisestä rakennepolitiikasta antamassaan lausunnossa (), että "EU:n rakennepolitiikkaa on uudistettava, jotta voidaan laatia kunnianhimoisempia, kumppanuuteen ja alueellisiin kehittämishankkeisiin perustuvia kehitysstrategioita".

3.2.1.2. AK toteaa, että hankkeet ovat liian usein "pirstaleisia" ja voivat saada rahoitustukea jokaisen rahaston erityissääntöjen mukaisesti. Komitea ehdottaa, että kootaan järjestelmällisesti yhteen kokonaisohjelmia, jotka voivat hyödyntää useita rahastoja (EAKR, ESR, EMOTR:in ohjaus- ja tukiosasto). Tämä olisi selvä ja kiistämätön osoitus "eurooppalaisesta lisäarvosta". AK suosittaa, että tavoitealueen 1 ohjelmiin sisällytetään ESDP:n alueellisen lähestymistavan käsite. Tavoite 2 on monitahoisempi ja sen piirissä on käytössä vähemmän varoja, joten ESDP:n lähestymistavan soveltaminen on vaikeampaa mutta samalla tärkeämpää erityisesti taajamissa sekä kaupunki- ja maaseutualueiden välisten ongelmien ratkaisemiseksi.

AK korostaa kokonaisvaltaisen lähestymistavan merkitystä sekä sellaisten alueiden löytämistä, jotka soveltuvat parhaiten tavoitteen 2 piiriin kuuluvien ohjelmien laatimiseen. Tätä varten on valittava alueita, missä hyödynnetään sellaisia toimintoja kuin tutkimus, kehittäminen, innovaatio, liikenne- ja tietoliikenneperusrakenteet, tuki pk-yrityksille ja palveluyhtiöiden perustamiselle, nuorten koulutus epäedullisessa asemassa olevissa kaupunginosissa, kuntien erityistoimet sekä paikallistason julkinen ja yksityinen kumppanuus. Näillä toiminnoilla voidaan edistää talouden ja kaupunkirakenteen todellista uudistumista.

ESDP:n kokeiltu, paranneltu ja täydennetty lähestymistapa voisi olla pohjana vuonna 2006 tehtävälle rakennerahastouudistukselle.

3.2.2. Laajentuminen

Unionin laajentuminen on suuri haaste ja ainutlaatuinen tilaisuus, joka tarjoaa mahdollisuuden ottaa käyttöön ESDP:n alueellisen kehityksen lähestymistavan.

Tällaisella kokeilulla on kolme ennakkoehtoa:

Jäsenyyttä hakeneiden maiden alueyhteisöille annetaan mahdollisuudet ja varat, joiden avulla ne voivat toimia päätekijöinä omien alueidensa suunnittelussa.

Hakijamaiden hallintotahoille annetaan välineet, joilla ne pystyvät laatimaan yhdessä paikallisyhteisöjen kanssa kokonaisohjelmia, joiden avulla on mahdollisuus saada unionin rahoitustukea.

Yhteisön tuet, Ecos-Ouverture, Phare ja Tacis, sekä Euroopan jälleenrakennuspankin EBRD:n tuet koordinoidaan.

AK:n yhteysryhmä voi auttaa tehokkaasti sekä paikallisviranomaisia että -yhteisöjä välittämällä kokemuksia ja konkreettista tietoa unionin alakohtaisista politiikoista ja rakennerahastojen käytöstä.

Lähestymistapaa voitaisiin soveltaa myös sellaisten "naapurimaiden" kuin Norjan ja Sveitsin alueisiin. AK ehdottaa, että sellaiset alakohtaiset toimintalinjat kuin ympäristö, tutkimus ja kehittäminen, kulttuuri ja liikenneperusrakenteet liitettäisiin alueellisiin kehitysohjelmiin tietenkin alueellisen ja paikallisen tilanteen mukaisesti. Tämä antaisi osoituksen ESDP:n "lisäarvosta" ja sen suuntaviivojen oikeellisuudesta sekä saisi kunkin alueen alue- ja paikallistason vastuuhenkilöt osallistumaan alueidensa kehittämiseen. Lisäksi se saattaisi nopeuttaa näiden maiden liittymistä Euroopan unioniin. Tällainen lähestymistapa voisi olla pohjana Välimeren alueella toteutettaville toimille. AK ehdottaa lähestymistavan onnistumismahdollisuuksien lisäämiseksi turvautumista myös Interregin yhteistyömenettelyyn sen eri muodoissa.

3.3. Interreg-aloitteen jatko

ESDP:ssä korostetaan oikeutetusti Interreg IIC -aloitteesta saatujen kokemusten hyödyntämistä. Tätä aloitetta pidetään avaintekijänä ESDP:n toteuttamisen edistämiseksi kansainvälisellä, alueiden välisellä ja rajatylittävällä tasolla sekä alueellisen näkemyksen ja toimintaan osallistuvien alueiden käsitteen kehittämiseksi. Näin voitaisiin hallita erilaisia kokoonpanoja ja rajoittaa kohdealueiden määrää.

AK:n mielestä yhteistyön kehitys- ja "normaalistamistavoitteen" saavuttamiseksi on täytettävä kolme ehtoa:

Asianomaisilla paikallisyhteisöillä, valtioilla ja alueilla tulee olla "uskottavat" aluesuunnitteluhankkeiden pohdinta-, laadinta- ja hallintorakenteet.

Alue- ja paikallisyhteisöjen ja unionin on osoitettava riittävä rahoitus yhdessä määriteltyjen ohjelmien toteuttamiseen.

Asianomaisten alueiden on oltava alueellisesti yhtenäisiä niin, että niillä on samat vahvuudet, heikkoudet, mahdollisuudet ja uhkat.

Hallinnosta vastaavalla elimellä tulee olla selkeä oikeudellinen asema, jotta voidaan taata tämän rajatylittävän ja/tai kansainvälisen yhteistyön tunnustaminen ja jatkuvuus.

AK pitää tätä viimeistä ehtoa tärkeimpänä, sillä jos rajatylittävällä elimellä ei olisi oikeudellisen yksikön tunnustettua asemaa, sillä ei olisi riittävää painoarvoa suhteessa yhteisöihin, joista se muodostuu, eikä se voisi vastaanottaa ja hoitaa sen vastuulla olevien ohjelmien toteuttamiseen tarvittavia varoja. AK korostaa myös seuraavaa seikkaa: vaikka yhteistyörakenteissa on otettava ensisijaisesti huomioon ESDP:n yhteydessä ehdotetut toiminta-aiheet, samalla tulee säilyttää vapaus liittää mukaan uusia, erityisesti paikallisiin oloihin soveltuvia aiheita ja määrittää se maantieteellinen alue, jolla kyseessä olevaa ohjelmaa sovelletaan.

AK ei aio käsitellä yksityiskohtaisesti alueiden välisen, rajatylittävän ja kansainvälisen yhteistyön eri osioihin liittyviä soveltamistapoja. Komitea suosittaa kuitenkin, että alueiden välistä yhteistyötä eli yhteistyötä, jota tehdään nimenomaan useiden naapurialueiden tai toisistaan etäällä sijaitsevien alueiden välillä, käsitellään samalla tavoin kuin valtioiden välistä yhteistyötä, joka yleensä kattaa laajemman alueen.

Lopuksi komitea ehdottaa, että komissio seuraisi yhteistyöhankkeiden etenemistä erityisesti kokonaisuutena, jotta voidaan järjestää tiedonvaihtoa, täydentää ESPON:ia koskevia pohdintoja sekä järjestää varauksia rakennerahastoista. Näin pyrittäisiin tavallaan arvioimaan Interreg IIC -aloitteen laajentamista, jotta uusi Interreg III -aloite voidaan käynnistää toiminnan sekä oikeudellisen ja rahoitustuen kannalta laajemmalta pohjalta ottaen erityisesti huomioon kaupunkiverkkojen kehittäminen.

3.4. ESPON:in säännösperusta ja tehtävät

Alueiden komitea kannattaa ESPON:in pikaista toteuttamista ja toivoo pääsevänsä mukaan sen toteuttamiseen osallistumalla johtokunnan työskentelyyn.

Alueiden komitea kiinnittää huomiota järjestelmän oikeusperustaan, jotta järjestelmää varten saataisiin sen tehtävien täyttämisen kannalta tarvittavat määrärahat. Järjestelmän rahoittaminen EAKR:n 10 artiklan mukaisesti ei voi jatkua. Euroopan unionin voimassa olevan perustamissopimuksen mukaisesti jäsenvaltioiden tulee osallistua ESPON:in rahoitukseen sekä valita oman alueensa tieto- ja pohdintaverkojen yhteyshenkilö tai -henkilöt. Alueiden komitea ehdottaa, että oikeusperustaa haetaan perustamissopimuksen 235 artiklan pohjalta, ja osoitetaan erityinen kohta EU:n talousarviosta ESPON:in perustamiseen. Euroopan parlamentin tulee hyväksyä kyseinen budjettikohta, millä taataan Euroopan komission tuki ESPON:in toiminnalle.

Aluesuunnittelukomitean tulee edellyttää järjestelmältä tiettyjä tehtäviä, jotta kaikki aluesuunnittelun parissa toimivat omaksuisivat ESDP:n lähestymistavan. Tällöin tulee ottaa huomioon teemaseminaareiden työskentely ja päätelmät.

Alueiden komitea korostaa tehokkuusarviointia, jota tulee tehdä alueellisesta kumppanuudesta ja alueiden osallistumisesta tähän kumppanuuteen. Komitea toivoo myös, että alueet voivat päästä suoraan käsiksi ESPON:in keräämiin tietoihin sekä sen tieteellisiin ja teknisiin asiakirjoihin. Komitea kannattaa myös ajatusta, jonka mukaan ESPON:in ja Interreg IIC -aloitteen toimista vastaavien elinten välille luodaan yhteys. Komitea ehdottaa, että tämä yhteys laajennetaan kaikkiin alueiden välisiin kumppanuuksiin. Lopuksi AK korostaa, että alue- ja paikallisviranomaisia tulee kuulla jäsenvaltioissa koordinoinnista vastaavan verkon tai verkkojen valinnan yhteydessä.

4. Päätelmät

ESDP on yhteisön nykyisten toimintalinjojen alueelliseen vaikutukseen perustuva toistuva pohdinta- ja sopeuttamisprosessi. Jäsenvaltiot ovat näin tehneet tärkeän aloitteen aluekehitykselle ominaisten yhteisten tekijöiden tiedostamiseksi. Samalla ne ymmärtävät, kuinka tärkeää on ottaa ESDP huomioon kunkin valtion aluehallinnossa.

ESDP perustuu metodologiaan, jolla pyritään konsensukseen yhteisön alakohtaisia politiikkoja koordinoitaessa ja sopeutettaessa sekä tilanteessa, jossa paikalliset, alueelliset ja kansalliset viranomaiset laativat ja toteuttavat ohjelmia yhteisön politiikkojen perusteella. Tällainen yhteistyö toteutuu siten, että mukaan pyritään saamaan paikalliskehityksen taloudelliset ja yhteiskunnalliset toimijat

ESDP kuuluu demokraattiseen strategiaan, joka pohjautuu läheisyysperiaatteeseen sekä alueiden väliseen, rajatylittävään ja kansainväliseen yhteistyöhön.

AK kannattaa ESDP:n lähestymistapaa ja siihen sisältyvää aluekehityksen käsitettä. Komitea pyrkii tekemään parhaansa ESDP:n onnistumiseksi. Tämän vuoksi alueiden komitea toivoo, että paikallisyhteisöjä kuullaan ja että ne otetaan täysipainoisesti mukaan ESDP-hankkeen suunnitteluun ja seurantaan, sillä paikallisyhteisöt ovat eurooppalaisen aluesuunnittelupolitiikan täysivaltaisia toimijoita ja rahoittajia. Komitea toivoo itsekin pääsevänsä tarkkailijajäseneksi aluesuunnittelukomiteaan, joka huolehtii ESDP:n laatimisesta ja seurannasta.

4.1. Tässä AK:n lausunnossa pyritään kehittämään ESDP:n ensimmäistä luonnosta, jossa suuntaviivojen ja poliittisten vaihtoehtojen valikoimaa rajoitettiin liikaa. Rajoitukset liittyivät talouden maailmanlaajuistumisen alueellisiin osatekijöihin sekä Euroopan unionin laajentumiseen, tiettyjen Euroopan alueiden esiintuloon, innovaatioiden ja uuden viestintäteknologian hyödyntämismahdollisuuksiin pk-yrityksissä ja väestön keskuudessa, maaliikenteeseen, maaseutualueiden ja niiden tehtävien merkityksen riittämättömään tunnustamiseen, tarpeeseen huolehtia maaseutualueiden mahdollisuuksista todelliseen kumppanuuteen kaupunkialueiden kanssa, alueiden sisäisestä ja alueiden välisestä yhteistyöstä saatuihin kokemuksiin sekä kulttuurin, ympäristön, kulttuuriperinnön ja luonnon asemaan Euroopassa.

AK on pyrkinyt täydentämään ESDP:n poliittisia vaihtoehtoja konkreettisilla toimintaehdotuksilla, joista monia on kokeiltu tai käynnistetty alue- ja paikallistasolla. Alue- ja paikallistason toimijat auttavat näin vastaamaan Euroopan kaupunkien ja niiden vaikutusalueiden taloudellisiin ja kulttuurillisiin haasteisiin, jotka vaikuttavat Euroopan kansalaisten jokapäiväiseen elämään. Oli kysymys kaupunkien, esikaupunkien tai maaseudun asukkaista, he kantavat huolta työllisyydestään, joka on useimmiten pienten ja keskisuurten yritysten varassa, liikenteessä kuluttamastaan ajasta, koulutuksensa mukauttamisesta, ympäristöstään ja kulttuuri-identiteetistään.

AK muistuttaa, että aluekehityssuunnitelman toteuttamisella on tarkoitus auttaa kehityksestä jälkeenjääneitä, syrjäisiä ja ulkoalueita sekä vuoristoalueita selvittämään tarpeensa ja mahdollisuutensa, jotta eurooppalaisten toimintaperiaatteiden avulla voidaan tarjota niille mahdollisuus parantaa kilpailukykyään Euroopan alueella.

AK ehdottaa, että eurooppalaisen aluesuunnittelun seurantajärjestelmän (ESPON) yhteydessä annetaan entistä tärkeämpiä tehtäviä alueellisille ja paikallisille vastuuhenkilöille ja toimijoille.

Alueiden komitea kehottaa yhteisöä luomaan sellaisen asianmukaisen oikeusperustan sekä ESDP:lle että ESPON:lle, jossa tunnustetaan sekä komission että aluesuunnittelukomitean vastuu niistä.

4.2. Näiden huomioiden ja suositusten lisäksi AK muistuttaa periaatteista, joiden tulee ohjata ESDP:n kehitystä.

ESDP:n tavoitteena ei ole luoda uutta suunnittelutasoa eikä muuttaa valtio-, alue- ja paikallistason viranomaisten toimivaltaa ja vastuualueita.

Sen sijaan ESDP:n avulla pyritään edistämään aluesuunnittelupolitiikan institutionaalista yhteistyötä Euroopan unionin tasolla:

toisaalta tarkistamalla yhteisön alakohtaisten politiikkojen laadinta- ja toteutusmenettelyt niiden eurooppalaiseen aluesuunnitteluun kohdistuvien vaikutusten huomioon ottamiseksi ja menettelyjen tehostamiseksi;

toisaalta kehittämällä aluesuunnittelun käsitettä sekä valitun toimintamuodon soveltuvuutta oli sitten kyseessä alueellinen, alueiden välinen tai kansainvälinen toiminta jotta vastuullisten alue- ja paikallisyhteisöjen ehdottama aluesuunnittelu- ja -kehitysohjelma voidaan toteuttaa kokonaisuudessaan ja koordinoidusti.

ESDP:n on tukeuduttava Interreg IIC -aloitteeseen ja pohjustettava Interreg III -aloitetta siten, että sillä on selkeä oikeusperusta ja sen avulla voidaan konkreettisesti kokeilla ESDP:n lopullisessa versiossa esitettyjä aiheita, joita täydennetään seminaarien päätelmillä ja yhteisön toimielinten, etenkin AK:n ehdotuksilla.

Näitä ohjelmia voitaisiin toteuttaa "eurooppalaisilla yhteistyöalueilla". Ne olisivat kokeilukenttänä rakennerahastojen tehostamiselle ja YMP:n uusien tehtävien toteuttamiselle etenkin ympäristön ja maisemanhoidon suhteen. Niillä tulisi myös edistää talouskehitystä ja työpaikkojen luomista.

ESDP:llä on lisäksi edistettävä Euroopan unionin laajentumista ehdotuksin erityistoimista jäsenyyttä hakeneiden maiden raja-alueilla, jotta niitä voidaan auttaa vastaamaan talouden, väestön ja logistiikan haasteisiin. Näitä toimia voitaisiin myös soveltaa muihin maihin, joilla on EU:n kanssa yhteinen raja.

4.3. AK muistuttaa, että ESDP:n on tarjottava alue- ja paikallisyhteisöille mahdollisuus kehittää monimuotoisuuttaan siten, että ne voivat osoittaa kykynsä liittää omat aluesuunnittelu- ja -kehitysohjelmansa yhteisön suunnitelmiin. Näin ollen ESDP:ssä on tuotava selkeästi esille "alhaalta ylöspäin -menettely" sekä alue- ja paikallistason kanssa solmittavan kumppanuuden välttämättömyys.

AK on pyrkinyt osoittamaan tässä lausunnossa, että alue- ja paikallisviranomaiset ovat aluesuunnittelun tärkeimpiä toimijoita, joiden osallistuminen on välttämätöntä ESDP:n päätavoitteiden saavuttamiseksi. Tämän osallistumisen jatkuminen tulee taata tulevaisuudessa sekä valtioiden että yhteisön tasolla.

Koska ESDP:n tehtävänä on johdattaa jäsenvaltio-, alue- ja paikallistason vastuuhenkilöt uuteen alueelliseen logiikkaan, sen on tarjottava, ESPON:in välityksellä, tarvittavat tiedot ja perusteet, joilla nämä vastuuhenkilöt saadaan vakuuttuneeksi kyseisestä logiikasta, ja toisaalta sen analyysit ja ehdotukset on laadittava selkeällä kielellä, niihin on liitettävä tarvittavat kartat ja niiden tulee olla kaikkien aluesuunnittelun paikallisten toimijoiden ja kaikkien kansalaisten saatavilla.

ESDP:n alueellisen lähestymistavan onnistuminen riippuu siitä, miten Euroopan unionin kansalaiset ja heidän lähimmät edustajansa sen omaksuvat. Tämä on haaste demokratialle, läheisyysperiaatteelle ja Euroopan talouden kestävälle kehitykselle.

Bryssel 14. tammikuuta 1999.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

() Kyse on luonnoksesta, joka jaettiin Glasgowissa pidetyssä epävirallisessa neuvoston kokouksessa kesäkuussa 1998.

() Berliini 27. 28. huhtikuuta: ESDP:n esittely. Napoli 25. 26. toukokuuta: liikenne. Lille 22. 23. kesäkuuta: kaupunkipolitiikka. Thessaloniki 1. 2. heinäkuuta: vesihuolto. Manchester 17. 18. syyskuuta: innovaatiomahdollisuudet. Göteborg 26. 27. lokakuuta: ympäristö. Salamanca 15. 16. lokakuuta: maaseutualueet. Wien 25. 26. marraskuuta: laajeneminen.

() CdR 316/97 fin - EYVL C 251, 10.8.1998, s. 11.

() Vuosien 1994 1999 luvut, tavoite 1: 5 %, tavoite 2: 17 %, tavoite 5b: 2 %, tavoite 6: 8 %.

() Pohjois-Juutinmaa (tavoite 2), Wales: alueellinen teknologiasuunnitelma.

() CdR 239/96 fin - EYVL C 116, 14.4.1997, s. 39.

() CdR 131/97 fin - EYVL C 64, 27.2.1998, s. 5.