Komission kertomus neuvostolle sulautuma-asetukesessa säädttyjen raja arvojen soveltamisesta /* KOM/2000/0399 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE neuvostolle sulautuma-asetukesessa säädttyjen raja arvojen soveltamisesta TAUSTA 1. Neuvoston asetus (ETY) N:o 4064/89, jäljempänä 'sulautuma-asetus', annettiin joulukuussa 1989 ja se tuli voimaan syyskuussa 1990. Yksi sulautuma-asetuksen pääperiaatteista oli se, että ainoastaan komissiolla tulisi olla toimivalta käsitellä suuria keskittymiä, joiden vaikutuksen voidaan olettaa ulottuvan yksittäisiä kansallisia markkinoita pidemmälle. Yhteisönlaajuisten keskittymien määrittelyssä käytetyt kriteerit perustuivat määrällisiin liikevaihtoa koskeviin raja-arvoihin, jotka vahvistetaan asetuksen 1 artiklassa. 2. Periaate, jonka mukaan komissiolla tulisi olla yksinomainen toimivalta käsitellä yhteisönlaajuisia keskittymiä, on myös johdettavissa subsidiariteettiperiaatteesta. Euroopan liikeyhteisön kannalta komission yksinomainen toimivalta on myös luonut yhden luukun periaatteen (one-stop shop), jota monet pitivät olennaisena tekijänä rajatylittävistä liiketoimista aiheutuvien sääntelykustannusten pitämiseksi kohtuullisella tasolla. 3. Lisäksi komission yksinomaista toimivaltaa tutkia tällaiset keskittymät pidettiin tärkeänä tekijänä tasapuolisten toimintaedellytysten luomisessa keskittymille, joita syntyisi sisämarkkinoiden toteuttamisen myötä. Periaate hyväksyttiin yleisesti tehokkaimmaksi tavaksi varmistaa, että kaikkiin keskittymiin, joilla on merkittävää rajatylittävää vaikutusta, sovelletaan yhtenäistä sääntökokonaisuutta. 4. Sulautuma-asetuksen 1 artiklassa säädetyt liikevaihtoa koskevat raja-arvot oli alusta alkaen tarkoitus tarkistaa vuonna 1993. Kyseisenä ajankohtana kuitenkin katsottiin, että kokemusta ei ollut saatu riittävästi. Sen vuoksi raja-arvojen tarkistusta siirrettiin myöhemmäksi. Saadun kokemuksen huolellisen tarkastelun jälkeen sulautuma-asetusta muutettiin vuonna 1998 neuvoston asetuksella 1310/97. Muutoksia tehtiin useisiin asetuksen osiin. Asetuksen 1 artiklaan lisättiin uusi kohta (1 artiklan 3 kohta). Lisäyksen tarkoituksena oli ratkaista tarkastelun aikana havaittu ongelma, joka koski sitä, että huomattava osa tapauksista, jotka eivät täyttäneet 1 artiklan 2 kohdassa asetettuja liikevaihtoa koskevia vaatimuksia, oli ilmoitettava useaan jäsenvaltioon ("moninkertaiset ilmoitukset"). Tämän vuoksi monet keskittymät, jotka eivät täyttäneet 1 artiklan 2 kohdassa säädettyjä suhteellisen korkeita raja-arvoja mutta joilla kuitenkin oli merkittävää rajatylittävää vaikutusta, eivät hyötyneet yhden luukun periaatteesta. Tämä viittasi siihen, että sulautuma-asetus ei ollut täysin saavuttanut tavoitettaan, joka oli tasavertaisten toimintaedellytysten luominen. 5. Ilmeisin tapa välttää moninkertaiset ilmoitukset olisi ollut antaa komissiolle toimivalta käsitellä tapaukset, jotka muutoin olisivat edellyttäneet ilmoitusta kahdelle tai useammalle jäsenvaltiolle. Tähän ilmeisen yksinkertaiseen ratkaisuun ei kuitenkaan voitu turvautua, koska yrityskeskittymien valvontaa koskevat kansalliset säännöt eroavat yhä paljon toisistaan. Yksi kyseisen ratkaisun suurimmista esteistä oli se, että joissakin jäsenvaltioissa ei ollut minkäänlaista yrityskeskittymien valvontajärjestelmää ja toisissa oli vapaaehtoisiin ilmoituksiin perustuva järjestelmä. Näissä olosuhteissa katsottiin, että olisi erittäin monimutkaista määritellä yhteisön toimivalta kansallisten ilmoitusvaatimusten perusteella eikä aina olisi selvää, mihin tietystä liiketoimesta olisi ilmoitettava. 6. Näistä syistä neuvoston asetuksessa 1310/97 päädyttiin asettamaan uudet alhaisemmat liikevaihtoa koskevat raja-arvot, joiden avulla päästäisiin samaan tulokseen (1 artiklan 3 kohtaa käsitellään jäljempänä). Sulautuma-asetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaan komission on annettava neuvostolle ennen 1 päivää heinäkuuta 2000 kertomus 1 artiklan 2 kohdassa (alkuperäiset raja-arvot) ja 1 artiklan 3 kohdassa (lisätyt alhaisemmat raja-arvot) olevien raja-arvojen ja arviointiperusteiden täytäntöönpanosta. 7. Voimassa olevien liikevaihtoa koskevien raja-arvojen täytäntöönpanon analyysi on pakostakin luonteeltaan tekninen. Sen vuoksi tässä kertomuksessa pyritään pääasiassa analysoimaan, voidaanko voimassa olevien liikevaihtoa koskevien raja-arvojen avulla määritellä, mitkä keskittymät ovat yhteisönlaajuisia. Teknisen analyysin lisäksi on ehkä paikallaan selvittää perinpohjaisemmin yhteisön yrityskeskittymien valvontajärjestelmän tilanne, jotta voidaan arvioida, pystyykö nykyinen järjestelmä vastaamaan lähitulevaisuuden haasteisiin. Näihin haasteisiin sisältyy ulkoisia tekijöitä, kuten yhteisön laajentuminen hakijavaltioiden liittymisen myötä ja jatkuva "fuusioaalto", sekä myös sisäisiä tekijöitä kuten yhteisön kilpailusääntöjen uudenaikaistaminen [1]. [1] Ks. komission julkaisema Valkoinen kirja EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan [nykyisin 81 ja 82 artikla] soveltamissääntöjen uudistamisesta - Komission ohjelma nro 99/027 - julkaistu 28.4.1999, 79-81 kohta. Nykyiset raja-arvot 8. Kuten edellä todettiin, sulautuma-asetuksen liikevaihtoa koskevien raja-arvojen tarkoituksena on jakaa komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten kesken toimivalta arvioida keskittymiä. Sulautuma-asetuksen 1 artiklan 2 kohta kuuluu seuraavasti: Keskittymä on tässä asetuksessa tarkoitettu yhteisönlaajuinen keskittymä, jos: a) kaikkien siihen osallistuvien yritysten yhteenlaskettu koko maailmasta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 5 000 miljoonaa ecua ja b) ainakin kahden siihen osallistuvan yrityksen yhteisön alueelta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 250 miljoonaa ecua, ja jollei jokaisen keskittymään osallistuvan yrityksen omasta yhteisön alueelta kertyneestä kokonaisliikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa ole kertynyt yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta. 9. Vuonna 1998 voimaan tulleessa 1 artiklan 3 kohdassa laajennetaan komission yksinomainen toimivalta koskemaan tiettyjä keskittymiä, joiden liikevaihdot ovat pienemmät. Kuten jo todettiin, 1 artiklan 3 kohta lisättiin asetukseen pääasiassa sellaisten liiketoimien vuoksi, jotka ovat liikevaihdoltaan pienempiä mutta edellyttävät silti ilmoituksen tekemistä kolmeen tai useampaan jäsenvaltioon ("moninkertaiset ilmoitukset"). 1 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa: Tämän asetuksen soveltamiseksi keskittymä, joka ei saavuta 2 kohdassa säädettyjä raja-arvoja, on yhteisönlaajuinen keskittymä, jos: a) kaikkien siihen osallistuvien yritysten yhteenlaskettu koko maailmasta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 2,5 miljardia ecua, b) kaikkien siihen osallistuvien yritysten vähintään kolmesta jäsenvaltiosta kertynyt yhteenlaskettu kokonaisliikevaihto on jokaisessa jäsenvaltiossa suurempi kuin 100 miljoonaa ecua, c) b alakohdassa tarkoitetuista vähintään kolmesta jäsenvaltiosta ainakin kahdelle keskittymään osallistuvista yrityksistä erikseen kertynyt kokonaisliikevaihto on jokaisessa jäsenvaltiossa yli 25 miljoonaa ecua, ja d) ainakin kahdelle keskittymään osallistuvista yrityksistä erikseen yhteisön alueelta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 100 miljoonaa ecua, ja jollei jokaisen keskittymään osallistuvan yrityksen omasta yhteisön alueelta kertyneestä kokonaisliikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa ole kertynyt yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta. 10. Kuten edellä esitetystä ilmenee, 1 artiklan 3 kohdan avulla tutkitaan, kertyykö kolmesta jäsenvaltiosta merkittävä liikevaihto [2]. Tämä tarkoittaa periaatteessa sitä, että rajatylittävien vaikutusten testille asetetaan artiklassa rajoittava ehto. Tähän muutokseen johtaneissa keskusteluissa katsottiin, että yhteisön etu on selvempi tapauksissa, jotka koskevat kolmea tai useampaa jäsenvaltiota, ja että ainoastaan kahden jäsenvaltion tapauksessa mahdolliset ristiriidat voitaisiin välttää kahdenvälisin yhteyksin. Kuten jäljempänä tässä kertomuksessa osoitetaan, keskittymistä kolmeen jäsenvaltioon kahden sijasta voidaan kritisoida sanoen, että siten ei kateta kaikkia sellaisia liiketoimia, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia. Voitaisiin sanoa, että 1 artiklan 3 kohdan tarkoituksena on antaa yrityksille mahdollisuus hyötyä yhden luukun periaatteesta tilanteissa, joissa moninkertaisista ilmoituksista aiheutuvat kustannukset olisivat muutoin liian korkeat. [2] On myös syytä huomata, että voimassa olevien ETA-sääntöjen vuoksi komissiolla ei voi olla toimivaltaa tapauksissa, joissa 1 artiklan 3 kohdan raja-arvot täyttyvät EY:n jäsenvaltioiden ja EFTA-valtioiden yhdistelmässä. Siten 1 artiklan 3 kohdan edellytykset täyttävä keskittymä, joka toteutetaan esimerkiksi tanskalaisten, ruotsalaisten ja norjalaisten yritysten kesken, ei kuulu komission toimivallan piiriin. 11. Tässä kertomuksessa arvioidaan 1 artiklan 2 kohdassa ja 1 artiklan 3 kohdassa säädettyjen raja-arvojen soveltamista komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten saaman kokemuksen perusteella ja myös Euroopan liikeyhteisön kannalta katsottuna. Kertomuksessa käytetyt tiedot perustuvat pääasiassa tietoihin, jotka koskevat ajanjaksoa maaliskuusta 1998 joulukuuhun 1999 (jäljempänä 'tarkasteluajanjakso'). I. Yhteisönlaajuinen ulottuvuus - komission näkökanta 12. Komissiolle ilmoitettujen yrityskeskittymien kokonaismäärä riippuu yleensä seuraavasta kolmesta päätekijästä: a) käsitteen 'yrityskeskittymä' määritelmä sulautuma-asetuksessa; b) yhteisönlaajuisen ulottuvuuden' edellyttämä liikevaihdon taso; ja c) yritysten toteuttamien keskittymien määrä. a) 'Yrityskeskittymän' käsite sulautuma-asetuksessa 13. Yksi sulautuma-asetukseen vuonna 1998 tehdyistä muutoksista oli tiettyjen yhteisyritysten, joiden aikaisemmin ei ollut katsottu kuuluvan asetuksen soveltamisalaan, ottaminen mukaan sen soveltamisalaan (niin sanotut kaiken toiminnan hoitavat yhteistoiminnalliset yhteisyritykset). 14. Tarkasteluajanjakson aikana ilmoitettiin noin 30 tällaista yhteisyritystä. Näistä ainoastaan yksi (3 %) täytti 1 artiklan 3 kohdan liikevaihtoa koskevat kriteerit. 15. Kaikkien kaiken toiminnan hoitavien yhteistoiminnallisten yhteisyritysten sisällyttämistä sulautuma-asetukseen pidetään yleensä ottaen asianmukaisena. Kokemus on osoittanut näiden tapausten soveltuvan hyvin sulautuma-asetuksen mukaiseen rakenteelliseen arviointiin. Niiden sisällyttäminen sulautuma-asetukseen on pienentänyt kustannuksia ja lyhentänyt aikaa, joka tällaisiin yhteisyrityksiin osallistuvilta yrityksiltä kuluu hyväksynnän saantiin. Tässä yhteydessä on muistutettava, että uudistamista koskevassa komission valkoisessa kirjassa (ks. edellä) pidetään mahdollisena keskittymän käsitteen laajentamista koskemaan muunlaisiakin, myös ainoastaan tuotantoa koskevia yhteisyrityksiä. Riippuen siitä, kuinka paljon keskittymän käsitettä lopulta laajennetaan, sulautuma-asetuksen nojalla ilmoitettujen tapausten lukumäärän voidaan arvioida nousevan vähintään 25-35 tapauksella vuodessa. b) 'Yhteisönlaajuisen ulottuvuuden' edellyttämä liikevaihdon taso 16. Jos ei oteta huomioon edellä kuvailtua keskittymän käsitteen dynaamista kehitystä, komissiolle ilmoitettujen tapausten lukumäärä riippuu yrityskeskittymien lukumäärästä (ks. jäljempänä) ja liikevaihtoa koskevat nykyiset raja-arvot täyttävien yrityskeskittymien osuudesta. 17. Aluksi on syytä huomata, että sulautuma-asetukseen, jossa säädetään mekaanisista raja-arvoista toimivallan jakamiseksi komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten kesken, sisältyy kaksi korjausmenetelmää. Näistä menetelmistä ensimmäinen on niin sanottu kahden kolmasosan sääntö, joka sisältyy sekä 1 artiklan 2 kohtaan että 1 artiklan 3 kohtaan. Tämän säännön soveltamista arvioidaan jäljempänä erikseen. 18. Toinen korjausmenetelmä on järjestelmä, jonka mukaan yksi tai useampi jäsenvaltio voi pyytää komissiota arvioimaan yrityskeskittymiä, jotka eivät täytä asetuksessa säädettyjä raja-arvoja (22 artikla). Toisaalta jäsenvaltio voi pyytää toimivallan siirtämistä itselleen tapauksissa, jotka kuuluvat sulautuma-asetuksen soveltamisalaan, jos liiketoimi vaikuttaa erityisesti kilpailuun kyseisessä jäsenvaltiossa (9 artikla). Vaikka toimivallan siirtäminen ei sinällään olekaan tämän kertomuksen aiheena, saattaa nykyisten liikevaihtoa koskevien raja-arvojen mahdollisen tarkistamisen yhteydessä olla kuitenkin tarpeen tarkastella, kuinka komission ja jäsenvaltioiden välinen toimivallan siirtämisjärjestelmä toimii. 1 artiklan 2 kohta 19. Sulautuma-asetukseen vuonna 1998 tehdyt muutokset eivät vaikuttaneet alkuperäisiin 1 artiklan 2 kohdan sisältämiin liikevaihtoa koskeviin raja-arvoihin [3]. Komission kokemuksen mukaan 1 artiklan 2 kohdan kriteereillä pystytään edelleen havaitsemaan sellaiset keskittymät, joilla on todellista yhteisönlaajuista ulottuvuutta eikä vain kansallista ulottuvuutta. Kuten jäljempänä osoitetaan, Euroopan liikeyhteisön edustajien keskuudessa suoritetussa kyselyssä ei ole saatu viitteitä siitä, että sovellettavia 1 artiklan 2 kohdan liikevaihtoa koskevia raja-arvoja olisi nostettava. [3] On syytä huomata, että inflaation ja valuuttakurssimuutosten kaltaiset tekijät vaikuttavat sovellettaviin liikevaihtokriteereihin. Esimerkiksi 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan alkuperäinen kriteeri, 5 miljardia euroa, vastaa noin 4,3:a miljardia euroa vuotuisen inflaation ollessa keskimäärin 1,5 prosenttia vuodesta 1990. Samoin 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan kriteeri, 250 miljoonaa euroa, vastaa noin 215:tä miljoonaa euroa. 1 artiklan 3 kohta 20. Komissio sai tarkasteluajanjakson aikana 45 ilmoitusta, jotka oli tehty 1 artiklan 3 kohdan nojalla. Tämä vastaa 9:ää prosenttia kaikista ajanjakson aikana saaduista ilmoituksista. 21. Jotta voitaisiin arvioida 1 artiklan 3 kohdan soveltamista, tässä jaksossa verrataan tilastollisesti keskenään kyseisen kohdan ja 1 artiklan 2 kohdan nojalla ilmoitettuja asioita. Vertailussa pyritään ensin toteamaan, ovatko 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetut asiat luonteeltaan todennäköisemmin kansallisia. Sen jälkeen tutkitaan sitä, onko näiden kahden kohdan nojalla ilmoitettujen asioiden välillä eroja sen suhteen, kuinka todennäköisesti ne aiheuttavat kilpailuongelmia. 22. Mitä tulee 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitettujen asioiden vaikutusalaan kuuluvaan maantieteelliseen alueeseen, yksi tapa arvioida kyseisten keskittymien vaikutusta on tarkastella niiden vaikutusalaan kuuluvia maantieteellisiä markkinoita. Komissio jättää maantieteellisten markkinoiden määritelmän usein avoimeksi, jos kyseessä oleva keskittymä ei aiheuta kilpailuongelmia millään ajateltavissa olevilla markkinoiden määritelmillä. Merkittävää on, että 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetuista asioista ainoastaan viidessä kaikkien merkityksellisten tuotteiden markkinat olivat kansalliset [4]. Lisäksi kyseisistä viidestä asiasta, jotka muodostivat hieman alle 13 prosenttia kaikista 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetuista asioista, kaikki vaikuttivat useampiin kuin yksiin kansallisiin markkinoihin. Näin ollen komission kokemuksen mukaan ei ole viitteitä siitä, että 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetut asiat vaikuttaisivat rajoitettuun maantieteelliseen alueeseen. Vertailun vuoksi voidaan mainita, että 1 artiklan 2 kohdan nojalla ilmoitetuista asioista noin 12 prosentilla havaittiin olevan vaikutusta vain kansallisilla markkinoilla. [4] ICI/Williams, asia COMP/M.1167; Vedior/Select Appointments, asia COMP/M.1702, AKZO Nobel/Hoechst Roussel Vet, asia COMP/M.1681; Johnson and Johnson/Depuy, asia COMP/M.1286 ja Getronics/Wang, asia COMP/M.1561. 23. Päätökset 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetuista asioista osoittavat, että vähintään puolessa näistä asioista merkitykselliset maantieteelliset markkinat olivat EU:n laajuiset tai laajemmat. Erityisesti kahdeksassa asiassa vaikutusalaan kuuluvat maantieteelliset markkinat olivat vähintään koko EU:n laajuiset [5], kymmenessä asiassa maantieteelliset markkinat olivat vähintään ETA:n laajuiset [6] ja yhdessä asiassa maantieteelliset markkinat olivat maailmanlaajuiset [7]. [5] Lucchini/Ascometal, asia COMP/M.1567; Getronics/Wang, asia COMP/M.1561; Newell/Rubbermaid, asia COMP/M.1355; Voest Alpine Stahl/Vossloh/VAE, asia COMP/M.1259; Siebe/Eurotherm, asia COMP/M.1195; UPM-Kymmene/April, asia COMP/M.1006; Hyundai Electronics/LG Semicon, asia COMP/M.1492; Huhtamäki Oyj/Packaging Industries Van Leer, asia COMP/M.1656. [6] Lucent Technologies/Ascend Communications, asia COMP/M.1440; Dana/Glacier Vandervell, asia COMP/M.1335; Constructor/Dexion, asia COMP/M.1318; ELF Atochem/Atohaas, asia COMP/M.1158; Ispat/Unimetal, asia COMP/M.1509; Norsk Hydro/SAGA, asia COMP/M.1573; Suez Lyonnaise/Nalco, asia COMP/M.1631; Dupont/Sabanci, asia COMP/M.1538; Dupont/Teijin, asia COMP/M.1599 ja Solutia/Viking Resins, asia COMP/M.1763. [7] Solvay/BASF, asia COMP/M.1469. 24. Aineellisoikeudelliselta kannalta tarkasteltuna kilpailuongelmia havaittiin neljässä 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetuista asioista. Näistä kolme hyväksyttiin tutkimuksen ensimmäisessä vaiheessa 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisella päätöksellä, johon liittyi sitoumuksia [8]. Yksi asia hyväksyttiin täydellisen toisen vaiheen tutkimuksen jälkeen 8 artiklan 2 kohdan mukaisella päätöksellä, johon liittyi sitoumuksia [9]. Siten tarkasteluajanjaksolla hieman alle 9 prosenttia 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetuista liiketoimista aiheutti kilpailuongelmia. Täsmälleen yhtä suuressa osassa (noin 9 prosentissa) 1 artiklan 2 kohdan nojalla ilmoitetuista asioista havaittiin kilpailuongelmia. [8] Akzo Nobel/Hoeschst Roussel Vet, asia COMP/M.1681; Pakhoed/Van Ommeren II, asia COMP/M.1621 ja Johnson&Johnson/Depuy, asia COMP/M.1286. [9] Sanitec/Sphinx, asia COMP/M.1578. 25. Käytettävissä olevien tietojen mukaan vaikuttaa siltä, että 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitetut keskittymät vaikuttavat yleensä markkinoihin, jotka ovat kansallisia markkinoita laajemmat. Näin ollen vaikuttaa siltä, että 1 artiklan 3 kohdan avulla havaituilla keskittymillä on selvä yhteisönlaajuinen ulottuvuus. Lisäksi tällaiset keskittymät näyttävät aiheuttavan kilpailuongelmia yhtä suurella todennäköisyydellä kuin 1 artiklan 2 kohdan nojalla ilmoitetut keskittymät. Kahden kolmasosan sääntö 26. On vaikeaa löytää luotettavia tilastotietoja kahden kolmasosan säännön soveltamisesta tapauksissa, jotka eivät täyttäneet 1 artiklassa säädettyjä liikevaihtoa koskevia raja-arvoja. Tämä johtuu siitä, että jäsenvaltioissa sovellettavissa kansallisissa ilmoittamista koskevissa vaatimuksissa ei velvoiteta osapuolia ilmoittamaan EU:n liikevaihtoaan kunkin jäsenvaltion osalta. Siitä huolimatta jotkin jäsenvaltiot ovat pystyneet toimittamaan arvioita siitä, kuinka monta niille ilmoitettua tapausta täytti kahta kolmasosaa koskevan vaatimuksen. Näitä arvioita käsitellään jäljempänä seuraavassa jaksossa. 27. Komissio tietää omasta kokemuksestaan, että sille ei ole ilmoitettu tietyistä tapauksista, koska ne eivät täyttäneet 1 artiklan edellytyksiä kahden kolmasosan säännön vuoksi. Komissiolla ei kuitenkaan ole tästä asiasta täydellisiä tietoja. Tuore esimerkki tapauksesta, jolla oli merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia mutta joka ei täyttänyt 1 artiklan edellytyksiä kahden kolmasosan säännön vuoksi on Chase Manhattan Corporationin ja Robert Flemmings Holdings Limitedin välinen keskittymä. Näiden kansainvälisten rahoitusyhtiöiden hoitama varallisuus mitataan sadoissa miljardeissa Yhdysvaltain dollareissa ja ne harjoittavat liiketoimintaa 40-50 maassa ympäri maailmaa. Silti niiden kummankin yhteenlasketusta liikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa kertyy Yhdistyneestä kuningaskunnasta. 28. Toinen esimerkki siitä, kuinka samanlaiset liiketoimet kuuluvat kahden kolmasosan säännön perusteella eri toimivallan piiriin, ovat kaksi viimeaikaista suurta sulautumaa Saksan sähkömarkkinoilla, nimittäin VEBA/VIAG ja RWE/VEW. Molemmissa on kyse merkittävästä liiketoiminnasta Saksassa ja pienemmässä määrin muissa jäsenvaltioissa. Vaikka molemmat keskittymät vaikuttavat välittömästi Saksan sähkömarkkinoihin, niillä olisi todennäköisesti merkittävä vaikutus naapurimaiden sähkömarkkinoihin. REW/VEW-asiassa kummankin osapuolen kokonaisliikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa kertyi yhdestä jäsenvaltiosta. VEBA/VIAG-asiassa ainoastaan toisen osapuolen kokonaisliikevaihdosta kaksi kolmasosaa kertyi yhdestä jäsenvaltiosta ja toisen osapuolen liikevaihto jäi hieman kahden kolmasosan alapuolelle. Tämän seurauksena VEBA/VIAG-asia kuului komission toimivallan piiriin kun taas RWE/VEW-asia ei kuulunut. c) Yrityskeskittymien määrä liikeyhteisössä 29. Seuraavassa taulukossa esitetään, kuinka sulautuma-asetuksen nojalla tehtyjen ilmoitusten määrä on kehittynyt viimeisten 10 vuoden aikana. >TAULUKON PAIKKA> 30. Nämä luvut ovat osoitus jatkuvasta "fuusioaallosta", johon on monia selityksiä (sisämarkkinoiden toteuttaminen, euron käyttöönotto, talouden globalisoituminen, valmistautuminen yhteisön laajentumiseen jne.). 31. Edellä esitetyt luvut ovat sulautuma-asetuksen 1 artiklassa säädettyjen raja-arvojen toimintaa koskevan kertomuksen kannalta kiinnostavia siinä mielessä, että ne osoittavat, että ilmoitusten lisääntyminen ei johdu asetukseen vuonna 1998 tehdyistä muutoksista. Tämä ilmenee kasvun suuruudesta vuodesta 1998 vuoteen 1999. Käytettävissä olevat tilastot vuoden 2000 ensimmäiseltä neljältä kuukaudelta eivät osoita tämän suuntauksen kääntyneen (95 ilmoitusta verrattuna 92:een saman ajanjakson aikana vuonna 1999). On syytä korostaa, ettei ole merkkejä siitä, että yrityskeskittymien lukumäärä ei pysyisi suurena lähitulevaisuudessa. Tällä kehityksellä komission voimavaroihin olevan ilmeisen vaikutuksen vuoksi kaikkia ehdotuksia, joiden seurauksena sulautuma-asetuksen nojalla tehtyjen ilmoitusten lukumäärä kasvaisi entisestään, on arvioitava huolellisesti. d) Päätelmä 32. Komission tähänastisten kokemusten perusteella voidaan päätellä, että sekä 1 artiklan 2 kohdassa että 1 artiklan 3 kohdassa säädettyjen liikevaihtoa koskevien raja-arvojen avulla pystytään hyvin saamaan yhteisönlaajuiset keskittymät asetuksen soveltamisalaan. Näin ollen ei ole objektiivista syytä harkita toimenpiteitä, jotka rajoittaisivat komission toimivaltaa tällaisten keskittymien suhteen. 33. Useimmilla keskittymillä, jotka täyttävät nykyiset liikevaihtoa koskevat vaatimukset, on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia, mutta tämä ei kuitenkaan vastaa kysymykseen, saadaanko nykyisillä raja-arvoilla kaikki (tai edes useimmat) yhteisönlaajuiset keskittymät asetuksen soveltamisalaan. Tätä kysymystä arvioidaan jäljempänä kansallisten kilpailuviranomaisten ja yritysmaailman kannalta katsottuna. II. Yhteisönlaajuinen ulottuvuus - kansallisten kilpailuviranomaisten kokemukset 34. Osana komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten harjoittamaa yhteistyötä on kerätty tilastotietoja kansallisten lainsäädäntöjen nojalla ilmoitetuista keskittymistä maaliskuun 1998 ja joulukuun 1999 väliseltä ajalta. Kansallisissa ilmoitusvaatimuksissa on eroja, jotka liittyvät vaadittujen tietojen määrään, esimerkiksi jotkin jäsenvaltiot, mutta eivät kaikki, vaativat tietoja keskittymän osapuolten EU:n alueelta kertyneestä liikevaihdosta. Eroja on myös siinä, vaadittiinko moninkertaisia ilmoituksia, ja niin edelleen. Komissiolle toimitettujen tietojen perusteella voidaan kuitenkin tehdä alustavia päätelmiä 1 artiklassa säädettyjen liikevaihtoa koskevien raja-arvojen toiminnasta. Moninkertaiset ilmoitukset 35. Yksi tapa analysoida liikevaihtoa koskevien raja-arvojen toimintaa on tarkastella niiden tapausten lukumäärää, joista 1 artiklan 3 kohdan käyttöönotosta huolimatta on täytynyt tehdä ilmoitus useampaan jäsenvaltioon. Käytettävissä olevien tilastojen [10] mukaan noin 8 prosentissa tapauksista (364 tapausta 4303:sta) ilmoituksen tekevät osapuolet tekivät ilmoituksen useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon [11]. On loogista olettaa, että kansalliset ilmoitusvaatimukset on kussakin jäsenvaltiossa suunniteltu siten, että niiden avulla havaitaan liiketoimet, joilla voi tavallisesti olla merkittäviä vaikutuksia kyseisessä jäsenvaltiossa. Tästä voidaan päätellä, että se, että näistä 364 keskittymästä oli ilmoitettava useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon, on jo sinällään osoitus siitä, että näillä toimenpiteillä on täytynyt olla merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia. [10] Kreikan tietoja odotetaan vielä. [11] Suurimmassa osassa tapauksista (84 %) keskittymässä oli mukana kaksi yritystä, 10 prosentissa tapauksista mukana oli kolme yritystä ja neljässä prosentissa tapauksista mukana oli yli kolme yritystä. Nämä luvut ovat pysyneet muuttumattomina tietojen keruun ajan. 36. Tarkempi analyysi osoittaa, että 364:stä useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon ilmoitetusta keskittymästä suurin osa (294) ilmoitettiin kahteen jäsenvaltioon. Suhteellisen harvat keskittymät ilmoitettiin kolmeen jäsenvaltioon (31 tapausta), ja 39 keskittymää ilmoitettiin yli kolmeen jäsenvaltioon [12]. [12] Moninkertaisten ilmoitusten maantieteellistä puolta, eli mihin jäsenvaltioihin ilmoituksia on tehty, ei ole tutkittu tarkemmin, koska sillä ei ole välitöntä merkitystä tämän kertomuksen kannalta. 37. Koska 1 artiklan 3 kohdan avulla tutkitaan rajatylittäviä vaikutuksia sillä ehdolla, että merkittävää liiketoimintaa on kolmessa jäsenvaltiossa, voidaan väittää, että kahdelle kansalliselle kilpailuviranomaiselle ilmoitetut keskittymät eivät aiheuta kilpailuongelmia. Tämä päätelmä ei kuitenkaan enää pitäisi paikkaansa, jos katsotaan aiheelliseksi poistaa kolmen valtion ehto 1 artiklan 3 kohdasta. 38. Tämän perusteella alle 2 prosenttia kaikista kansallisille kilpailuviranomaisille ilmoitetuista liiketoimista oli sellaisia, jotka 1 artiklan 3 kohdan on tarkoitus kattaa, toisin sanoen ne, joista oli tehtävä useampi kuin kaksi kansallista ilmoitusta. Silti on syytä ottaa huomioon, että kolmelle tai useammalle kansalliselle kilpailuviranomaiselle ilmoitettujen liiketoimien lukumäärä (70 tapausta) ylitti selvästi komissiolle 1 artiklan 3 kohdan nojalla saman ajanjakson aikana ilmoitettujen tapausten määrän (45 tapausta). Kansallisilta kilpailuviranomaisilta saadut tiedot osoittavat näin ollen, että 1 artiklan 3 kohta ei ole nykyisessä muodossaan poistanut tarvetta moninkertaisiin ilmoituksiin merkittävässä määrässä tapauksia. Sen selvittämiseksi, miksi nämä liiketoimet eivät täyttäneet 1 artiklan 3 kohdan edellytyksiä, olisi tutkittava tarkemmin tapauksiin liittyviä olosuhteita. Kansallisille kilpailuviranomaisille ilmoitettujen keskittymien liikevaihtotasojen analyysi 39. Komissio on pyytänyt kansallisia kilpailuviranomaisia toimittamaan liikevaihtoa koskevat luvut tarkasteluajanjakson aikana ilmoitettujen tapausten osalta. Pyydetyt tiedot koskevat koko maailmasta, EU:sta ja yksittäisistä jäsenvaltioista kertynyttä liikevaihtoa. On kuitenkin syytä huomata, että ilmoituksen tehneiltä osapuolilta kansallisen lainsäädännön mukaan vaadittujen liikevaihtoa koskevien tietojen tarkkuus vaihtelee eri jäsenvaltioissa. Tässä kertomuksessa on käytetty kansallisten kilpailuviranomaisten tietoja. Tämän vuoksi ei ole varmaa, kuinka liikevaihtoa koskevat tiedot vastaavat sulautuma-asetuksen vaatimuksia. Jos jäsenvaltiot eivät käytä samaa yhtymän käsitettä kuin 5 artiklassa, toimitetut tilastotiedot eivät ole vertailukelpoisia. Vaikka tällä hetkellä käytössä olevia tietoja voidaankin käyttää osoittamaan tiettyjä suuntauksia, olisi hyvä saada tarkempia tietoja ennen sitovien päätelmien tekemistä. 40. Kaikkia useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa ilmoitettuja keskittymiä, toisin sanoen 364:ää kahdelle tai useammalle kansalliselle kilpailuviranomaiselle ilmoitettua tapausta, on analysoitu sulautuma-asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa säädettyjen raja-arvojen perusteella. Maaliskuusta 1998 joulukuuhun 1999 ilmoitetuista keskittymistä noin 25 prosenttia oli sellaisia, joiden yhteenlaskettu koko maailmasta kertynyt liikevaihto ylitti 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn 5 miljardia euroa. Nämä tapaukset eivät kuitenkaan täyttäneet 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan kriteeriä, vaan keskittymään osallistuvien yritysten yhteisön alueelta kertynyt kokonaisliikevaihto oli 250 miljoonan euron suuruisen raja-arvon alapuolella. On huomionarvoista, että näistä tapauksista useissa (85 %) kohdeyhtiön yhteisön alueelta kertynyt liikevaihto oli alle 150 miljoonaa euroa. Lisäksi joidenkin kansallisten kilpailuviranomaisten toimittamien arvioiden mukaan kahden kolmasosan sääntö piti paikkansa noin 70 prosentissa keskittymistä, jotka täyttivät 5 miljardin euron raja-arvon. 41. Koska 1 artiklan 3 kohta on suhteellisen uusi, kyseisessä artiklassa säädettyjen raja-arvojen soveltamista on painotettu erityisesti. Kuten edellä todettiin, tarkasteluajanjakson aikana komissiolle ilmoitettiin 45 tapausta 1 artiklan 3 kohdan kriteerien nojalla. Tämä on noin 9 prosenttia kaikista komission saman ajanjakson aikana saamista ilmoituksista (494). 42. Kansallisten kilpailuviranomaisten toimittamia tietoja on analysoitu sulautuma-asetuksen 1 artiklan 3 kohdassa säädettyjen raja-arvojen avulla. Maaliskuusta 1998 joulukuuhun 1999 ilmoitetuista liiketoimista 36 prosenttia ylitti 1 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetyn yhteenlasketun koko maailmasta kertyneen 2,5 miljardin euron liikevaihdon. 43. Useat näistä liiketoimista eivät täyttäneet 1 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdassa säädettyä kolmen valtion ehtoa. Tämä ehto on tietyssä mielessä nähtävä asiayhteydessä. Sen tarkoituksena on varmistaa, että komissiolle ilmoitetaan liiketoimista, jotka täyttävät vähintään kolmesta jäsenvaltiosta kertyneen yritysten yhteenlasketun liikevaihdon vähimmäismäärän (100 miljoonaa euroa) ja yrityksille erikseen kertyneen liikevaihdon vähimmäismäärän (25 miljoonaa euroa). Useimmat tapauksista, joita ei luokiteltu yhteisönlaajuisiksi, eivät täyttäneet näistä kriteereistä toista tai kumpaakaan. Itse asiassa 1 artiklan 3 kohdan c alakohdan kriteeri näyttää olleen ratkaiseva useimmissa tapauksissa, mikä tarkoittaa sitä, että 25 miljoonan euron raja-arvo ei täyttynyt vaaditussa kolmannessa jäsenvaltiossa. Käytettävissä olevien tilastojen avulla oli kuitenkin mahdollista arvioida vain summittaisesti, kuinka monta useaan jäsenvaltioon ilmoitettua tapausta jäi yhteisön toimivallan ulkopuolelle 1 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdan perusteella. Vaikka tällä hetkellä käytössä olevia tietoja voidaankin käyttää osoittamaan tiettyjä suuntauksia, olisi hyvä saada tarkempia tietoja ennen sitovien päätelmien tekemistä. 44. Lisäksi useat keskittymät eivät täyttäneet yrityksille erikseen yhteisön alueelta kertyneen liikevaihdon osalta vaadittua 100 miljoonaa euroa, josta säädetään 1 artiklan 3 kohdan d alakohdassa. Joidenkin kansallisten kilpailuviranomaisten toimittamien arvioiden mukaan kahden kolmasosan ehto täyttyi noin 65 prosentissa liiketoimista, jotka täyttivät 2,5 miljardin euron raja-arvon. Käytettävissä olevien tilastojen avulla oli kuitenkin mahdollista arvioida vain summittaisesti, kuinka monta useaan jäsenvaltioon ilmoitettua tapausta jäi yhteisön toimivallan ulkopuolelle 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan perusteella. 45. Käytettävissä olevien liikevaihtoa koskevien lukujen perusteella voidaan tehdä alustava päätelmä, jonka mukaan noin 25-30 tapausta (niistä 70:stä, joista tehtiin ilmoitus kolmeen tai useampaan jäsenvaltioon) melkein täyttivät 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan kriteerit. Käytettävissä olevien tietojen perusteella ei kuitenkaan ole mahdollista tehdä sitovia päätelmiä siitä, täyttävätkö kyseiset liiketoimet c ja d alakohdan kriteerit. Vaikka oletettaisiinkin, että inflaation kaltaiset tekijät voisivat ajan mittaan johtaa siihen, että jotkin jo nyt "lähellä" sulautuma-asetuksen soveltamisalaa olevat tapaukset tulevat sen soveltamisalaan, alle puolet kolmeen tai useampaan jäsenvaltioon ilmoitetuista tapauksista itse asiassa tuli "lähelle". Kahteen tai useampaan jäsenvaltioon ilmoitetuista tapauksista alle 10 prosenttia tuli "lähelle" sulautuma-asetuksen soveltamisalaa. 46. Jotta jäsenvaltioilta saatuja yrityskeskittymiä koskevia tilastotietoja olisi helpompi verrata, seuraavassa taulukossa esitetään katsaus tarkasteluajanjakson aikana tilastotiedoista tehtyyn analyysiin. >TAULUKON PAIKKA> 47. Jäsenvaltioiden tilastojen lisäksi komissio on kerännyt jonkin verran tilastoja liiketoimista, joista on keskusteltu ilmoittamista edeltävässä vaiheessa, mutta jotka eivät lopulta yltäneet 1 artiklan 2 kohdan ja/tai 1 artiklan 3 kohdan raja-arvoihin. Tällaisten tapausten lukumäärä on melko vähäinen (14), mikä vastaa suuressa määrin kansallisten kilpailuviranomaisten kokemusta. Näistä 14 tapauksesta useimmissa 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 1 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukainen koko maailmasta kertynyttä liikevaihtoa koskeva raja-arvo täyttyi. Kolmessa tapauksessa 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vaadittu yhteisön alueelta kertynyttä kokonaisliikevaihtoa koskeva raja-arvo ei täyttynyt ja kolmessa tapauksessa 1 artiklan 3 kohdan d alakohdassa vaadittu yhteisön alueelta kertynyttä kokonaisliikevaihtoa koskeva raja-arvo ei täyttynyt. Kahdeksan toimenpidettä ei täyttänyt 1 artiklan 3 kohdan c alakohdan kriteeriä, koska 25 miljoonan euron raja-arvo ei täyttynyt kahta useammassa jäsenvaltiossa. Kansallisille kilpailuviranomaisille ilmoitettujen liiketoimien maantieteellinen vaikutus 48. Kuten edellä komission kokemuksia 1 artiklan 3 kohdan mukaisista tapauksista koskevassa luvussa todettiin, yksi tapa mitata tietyn keskittymän vaikutusta yhteisössä on tarkastella sitä, ovatko vaikutusalaan kuuluvat markkinat kansallisia markkinoita laajemmat (tai onko keskittymällä vaikutusta useammilla kuin yksillä kansallisilla markkinoilla). Kansallisille kilpailuviranomaisille ilmoitettujen tapausten määrä on suuri (yli 4000). Sen vuoksi tämän kertomuksen laatimiseen käytössä olleen ajan rajoissa ei ole ollut mahdollista analysoida, missä määrin kansallisten kilpailuviranomaisten käsittelemien tapausten voidaan katsoa vaikuttaneen useammilla kuin yksillä kansallisilla markkinoilla. Ennen kuin mahdollisesti ehdotetaan nykyisten raja-arvojen muuttamista on kuitenkin suotavaa toteuttaa tällainen analyysi, ainakin niiden tapausten osalta, joista oli tehtävä ilmoitus useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon. III. Yhteisönlaajuinen ulottuvuus - Euroopan yritysmaailman näkökulma Johdanto 49. Laatiessaan tätä kertomusta komissio on pyytänyt yrityksiä ja niiden edustajia (yritysten etujärjestöjä ja asianajotoimistoja) vastaamaan kyselyyn. Kyselyn avulla oli pääasiassa tarkoitus koota lisätietoja 1 artiklaan sisältyvien raja-arvojen soveltamisesta ja myös raja-arvojen soveltamiseen liittyvistä kysymyksistä. Lisäksi vastaajia pyydettiin esittämään sulautuma-asetuksen toimivuuden parantamista koskevat mahdolliset huomautuksensa tai ehdotuksensa. 50. Ensin yrityksiltä saadut nykyisiä raja-arvoja koskevat vastaukset esitetään tilastoina. Sen jälkeen luodaan katsaus yleisimpiin kantoihin uudelleentarkastelun tarpeellisuudesta. Raja-arvojen toimintaa koskevien vastausten arviointi Yleiset tilastot 51. Taulukosta 1 ilmenee, keitä kyselyyn vastaajat olivat. >TAULUKON PAIKKA> Yksittäisiä kysymyksiä koskevat tilastot 52. Taulukossa 2 käsitellään vastauksia yksittäisiin kysymyksiin jaoteltuna vastaajan mukaan. Kysymys toistetaan tiivistetyssä muodossa. >TAULUKON PAIKKA> Vastaukset raja-arvojen toimintaa koskeviin kysymyksiin 53. Useimmat vastaajat ovat korostaneet sitä, että liikeyhteisön näkökulmasta sulautuma-asetuksen päätavoite on mahdollistaa nopeiden, tehokkaiden ja ennakoitavissa olevien päätösten tekeminen sulautumien ja vastaavien liiketoimien vaikutuksista kilpailuun. Monet vastaajista ovat viitanneet yhden luukun periaatteeseen ja tasavertaisten toimintaedellytysten tarpeeseen. Yleisesti katsotaan, että nykyiset 1 artiklan liikevaihtoa koskevat raja-arvot eivät anna yrityksille kaikkia mahdollisuuksia hyötyä näistä tärkeistä periaatteista (koska suuri määrä merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia aiheuttavia kauppoja jää useiden valtioiden valvonnan piiriin). Tästä syystä useimmat vastaajat kannattavat raja-arvojen pienentämistä ja yksinkertaistamista samoin kuin kaikkia muita ehdotuksia, jotka johtaisivat yhden luukun periaatteen johdonmukaiseen soveltamiseen. 1 artiklan 2 kohdan raja-arvoja koskevat huomautukset 54. Kuten edellä olevasta taulukosta ilmenee, useimmat vastaajat ovat sitä mieltä, että 1 artiklan 2 kohdan raja-arvoilla voidaan määritellä komission toimivalta (78 %) ja että kyseiset raja-arvot pystyvät myös osoittamaan yhteisönlaajuisen ulottuvuuden (65 %). Koska yksikään vastaajista ei ole toivonut sovellettavien raja-arvojen nostamista, vaikuttaa siltä, että alle 100 prosentin tyytyväisyys johtuu yleisestä tunteesta, että raja-arvoja olisi laskettava. Tämän vuoksi monet vastaajat ovat esittäneet, että useiden tekijöiden, muun muassa sisämarkkinoiden toteuttamisen vaikutuksesta huomattavalla osalla raja-arvojen alapuolelle jäävistä keskittymistä on vaikutuksia yhtä ainoaa jäsenvaltiota laajemmalla alueella. 55. Tässä yhteydessä monet vastaajat ovat ehdottaneet, että nykyisiä liikevaihtoa koskevia raja-arvoja olisi alennettava, jolloin komission toimivalta yrityskeskittymien alalla kasvaisi. Yleisimmin on ehdotettu, että yhteenlaskettu koko maailman alueelta kertynyt liikevaihto olisi laskettava 2 miljardiin euroon ja kahden keskittymään osallistuvan yrityksen yhteisön alueelta kertyneen liikevaihdon olisi oltava 100 miljoonaa euroa. (Yksikään vastaajista ei ole perustellut "tieteellisesti" kyseisten raja-arvojen asettamista. Sitä vastoin ne viittaavat usein huomautukseen, jonka komissio esitti sulautuma-asetuksen antamisajankohtana vuonna 1989 julkaistussa sulautuma-asetusta koskevassa tiedonannossa ja jonka mukaan komissio katsoi raja-arvon laskemisen 2 miljardiin euroon olevan tarkoituksenmukaista.) Monet tämän ehdotuksen tehneistä vastaajista ovat todenneet, että tällaisen muutoksen ansiosta olisi mahdollista poistaa 1 artiklan 3 kohta, joka niiden mielestä on monimutkainen eikä riittävän tehokas. 56. Vastaajat ovat tehneet useita muita ehdotuksia, joiden tavoitteena on raja-arvojen alentaminen. Yhden ehdotuksen mukaan koko maailmasta kertynyttä liikevaihtoa koskeva vaatimus olisi poistettava ja sen sijaan painotettava enemmän EU:n/ETA:n alueelta kertynyttä liikevaihtoa (sillä perusteella, että koko maailmasta kertyneen liikevaihdon perusteella ei voida mitata tarkkaan vaikutusta yhteisön alueella). Lisäksi on ehdotettu liikevaihtoon perustuvan arvioinnin hylkäämistä ja sen sijaan yrityksen varoihin tai markkinaosuuteen Euroopassa perustuvan menetelmän käyttöönottoa. 57. Komissiolla yrityskeskittymien arvioinnissa olevan toimivallan lisäämistä koskevan ehdotuksen yhteydessä on ehdotettu, että sellaisten liiketoimien osalta, joilla ei todennäköisesti ole kielteisiä vaikutuksia kilpailuun, ilmoituksessa vaadittujen tietojen määrää olisi pienennettävä. On ehdotettu myös, että keskittymän lykkäämistä koskevia säännöksiä ei sovellettaisi tällaisiin keskittymiin. 1 artiklan 3 kohdan raja-arvoja koskevat huomautukset 58. Huomattavasti pienempi osuus vastaajista on sitä mieltä, että 1 artiklan 3 kohdan raja-arvojen perusteella voidaan määritellä komission toimivalta (62 %). Lisäksi suurin osa vastaajista vastasi kielteisesti kysymykseen, voidaanko 1 artiklan 3 kohdan raja-arvojen perusteella määritellä, että keskittymä on yhteisönlaajuinen (54 %). Saaduissa kommenteissa ei aseteta kyseenalaiseksi sitä, etteivätkö kyseiset raja-arvot täyttävät liiketoimet olisi yhteisönlaajuisia. Päinvastoin kritiikki kohdistuu ennen kaikkea siihen, että 1 artiklan 3 kohdan raja-arvot jättävät merkittävän määrän liiketoimia yhden luukun periaatteen etujen ulkopuolelle, mikä johtaa liian moniin kansallisiin ilmoituksiin. Eräät vastaajat ovat todenneet, että vaatimus, jonka mukaan merkittävää liikevaihtoa on kerryttävä kolmesta eikä kahdesta jäsenvaltiosta, rajoittaa voimakkaasti 1 artiklan 3 kohdan soveltamista liiketoimiin, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia. Kansallisten kilpailuviranomaisten toimittamat tilastotiedot tukevat pitkälti tätä kantaa (ks. II jakso edellä). 59. Vastaukset osoittavat myös, että 1 artiklan 3 kohdan kriteereitä pidetään liian monimutkaisina (verrattuna 1 artiklan 2 kohdan kriteereihin). Monet vastaajat ovat erityisesti todenneet, että välttämättömyys eritellä liikevaihto jäsenvaltioittain voi olla sekä kallista että aikaa vievää. Yritykset joutuvat usein vastaamaan näistä kustannuksista myös sellaisissa tapauksissa, joissa liiketoimesta ei lopulta tarvitse tehdä ilmoitusta sulautuma-asetuksen nojalla. Tällaisissa tapauksissa kyseisten yritysten on maksettava myös kustannukset, joita aiheutuu kansallisten ilmoitusmenettelyjen vaatimuksista. Liikevaihdon laskemisen on todettu olevan erityisen vaikeaa kehittyvillä markkinoilla (kuten tietotekniikan markkinoilla), joilla voimakkaan kasvun vuoksi viimeisimmät tarkistetut liikevaihtoluvut eivät ole luotettava yhteisön edun arviointiperusta. 60. Vastaajien mielestä yhden luukun periaatetta olisi sovellettava myös pienempiin toimenpiteisiin, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia. Niiden mukaan suurimmat vaikeudet aiheutuvat siitä, että moninkertaiset ilmoitukset aiheuttavat huomattavasti korkeammat kustannukset, esimerkiksi paikallisten asiantuntijoiden käytöstä ja käännöksistä aiheutuvia kustannuksia, ja että ne vievät enemmän aikaa, koska ne edellyttävät useiden kansallisten lainsäädäntöjen huomioonottamista. Toinen ongelma on se, että moninkertaiset ilmoitukset voisivat johtaa keskittymän kannalta ristiriitaisiin tuloksiin, koska jäsenvaltioiden kansalliset lainsäädännöt ovat erilaisia ja koska useiden kansallisten valvontajärjestelmien soveltamisen vuoksi on epäselvää, milloin keskittymä voidaan toteuttaa. Lisäksi asiaa käsittelevien kansallisten kilpailuviranomaisten lukumäärän katsotaan olevan tekijä, joka vaikeuttaa havaittujen kilpailuongelmien korjaustoimenpiteistä käytäviä neuvotteluja. 61. Esitetyn kritiikin perusteella monet vastaajat ovat ehdottaneet, että 1 artiklan 3 kohta olisi kumottava ja että 1 artiklan 2 kohdan raja-arvoja olisi pienennettävä huomattavasti. (Kuten edellä todettiin, yleisimmin on ehdotettu, että yhteenlaskettu koko maailman alueelta kertynyt liikevaihto olisi laskettava 2 miljardiin euroon ja kahden keskittymään osallistuvan yrityksen yhteisön alueelta kertynyt liikevaihto olisi asetettava 100 miljoonaan euroon.) 62. Toisen ehdotuksen mukaan, johon joskus viitataan "toiseksi parhaana" ehdotuksena, 1 artiklan 3 kohdan liikevaihtotasoja oli laskettava ja/tai nykyinen "kolmen valtion ehto" olisi korvattava "kahden valtion ehdolla". Yleisimmin ehdotetaan, että koko maailmasta kertyneen liikevaihdon osalta olisi säilytettävä 2 miljardin euron raja-arvo, mutta kolmesta valtiosta kertyneen liikevaihdon raja-arvoja olisi laskettava.Vastaajat ovat ehdottaneet erityisesti, että EU:n alueelta kertyneen yhteenlasketun liikevaihdon raja-arvo (1 artiklan 3 kohdan b alakohta) olisi laskettava 50 miljoonaan euroon ja kullekin yritykselle erikseen kertyneen liikevaihdon raja-arvo (1 artiklan 3 kohdan c alakohta) olisi laskettava 15 miljoonaan euroon. 63. Jotkin vastaajat ovat myös ehdottaneet, että komissiolla olisi automaattisesti oltava toimivalta silloin, kun tapauksesta olisi muutoin tehtävä ilmoitus vähintään kolmelle kansalliselle kilpailuviranomaiselle. (Kuten edellä todettiin, tämä oli komission alun perin vihreässä kirjassa vuonna 1996 esittämä ehdotus. Se kuitenkin hylättiin kuulemismenettelyn aikana liian monimutkaisena.) Kahden kolmasosan sääntöä koskevat huomautukset 64. Vastaajilta kysyttiin myös mielipiteitä siitä, soveltuuko (sekä 1 artiklan 2 kohtaan että 1 artiklan 3 kohtaan sisältyvä) kahden kolmasosan sääntö laajuudeltaan kansallisten toimenpiteiden havaitsemiseen. Vastaajista enemmistö (65 %) vastasi tähän kysymykseen myöntävästi, mutta suuri osa vastaajista on sitä mieltä, että monet liiketoimet, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia, jäävät yhden luukun periaatteen ulkopuolelle kahden kolmasosan säännön vuoksi. 65. Erityisesti on väitetty, että jo yksi kolmasosa liikevaihdosta voisi merkitä erittäin laajaa toimintaa ulkomailla, varsinkin kun on kyse suurista yrityksistä (kuten on tavallista nykyisellä 5 miljardin euron raja-arvolla). Vastaajat ovat myös todenneet, että tämä voisi johtaa sellaisten yritysten kohtuuttomaan syrjintään, joiden ydinliiketoiminta sijaitsee suuremmassa jäsenvaltiossa (jolloin kahden kolmasosan säännön täyttyminen on todennäköisempää), verrattuna yrityksiin, joiden ydinliiketoiminta sijaitsee pienemmässä jäsenvaltiossa. 66. On ehdotettu kyseisen säännön vaikutuksen pienentämistä nostamalla yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta kertyvän liikevaihdon osuutta. Ehdotukset vaihtelevat kolmesta neljäsosasta viiteen kuudesosaan liikevaihdosta. Eräät vastaajat ovat väittäneet, että kahden kolmasosan sääntö ei ole välttämätön, sillä 9 artikla riittää turvaamaan yksittäisten jäsenvaltioiden oikeutetut edut. Samalla monet vastaajat ovat kuitenkin todenneet, että 9 artiklan liiallinen käyttö vähentää oikeusvarmuutta ja että kyseisen artiklan soveltamisalaa olisi tulkittava suppeasti. 1 artiklan ulkopuolisia seikkoja koskevat huomautukset 67. Vastaajia pyydettiin esittämään yleisiä tai tiettyjä seikkoja koskevia huomautuksia 1 artiklan sisältämiin liikevaihtoa koskeviin raja-arvoihin liittyvien kysymysten lisäksi myös yrityskeskittymien valvontajärjestelmän parantamisesta. Saatujen huomautusten kirjo on suuri. Jotkin huomautukset koskevat 9 ja 22 artiklan säännöksiä asian siirtämisestä. Siirtämissäännöksiä käsitellään jäljempänä, koska ne ovat läheisesti yhteydessä liikevaihtoa koskeviin raja-arvoihin [13]. [13] Muut yritysten esille ottamat kysymykset koskevat sulautuma-asetuksen muita aineellisoikeudellisia säännöksiä sekä komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten kannalta tärkeitä menettelyjä ja institutionaalisia seikkoja koskevia kysymyksiä. Näitä kysymyksiä käsitellään tämän kertomuksen liitteessä. Siirtämissäännökset 68. Kuten edellä jo todettiin, monet vastaajista suhtautuvat epäilevästi 9 artiklan käytön lisäämiseen (asian siirtäminen komissiolta jäsenvaltiolle). Näiden vastaajien mielestä asian siirtämisestä voi aiheutua lisäkustannuksia ja se voi heikentää oikeusvarmuutta. Lisäkustannuksia voi aiheutua sen vuoksi, että on tarpeen konsultoida oikeudellisia asiantuntijoita kyseisessä jäsenvaltiossa ja teettää käännöksiä ja koska odotusajat ovat mahdollisesti pidemmät. Lisääntyneen epävarmuuden on todettu olevan seurausta siitä, että useissa jäsenvaltioissa yrityskeskittymien valvonnassa ei oteta pelkästään huomioon kilpailukriteereitä, vaan myös "yleisen edun" eri ilmentymämuodot. Jotkin vastaajat ovat myös maininneet, että useissa kansallisissa yrityskeskittymien valvontajärjestelmissä poliittinen väliintulo on mahdollista eri vaiheissa. 69. Eräät vastaajat ovat todenneet 22 artiklan osalta (asian siirtäminen yhdeltä tai useammalta jäsenvaltiolta komissiolle), että olisi toteutettava toimenpiteitä, jotka mahdollistavat kyseisen säännöksen tehokkaan käytön tapauksissa, joissa on tehtävä useita ilmoituksia. Vaikka vuonna 1998 sulautuma-asetukseen tehdyt muutokset antoivat tällaisen mahdollisuuden, vielä ei ole kokemusta siitä, että vähintään kaksi jäsenvaltiota olisi siirtänyt yhdessä asian komissiolle 22 artiklan 3 kohdan nojalla. Tällä hetkellä käytössä olevien tietojen perusteella ei ole mahdollista päätellä, miksi yhteisiä siirtopyyntöjä ei ole tehty tapauksissa, joissa liiketoimesta on tehty useita kansallisia ilmoituksia. IV. Alustava analyysi ja vaikutus resursseihin 70. Komission kokemuksen mukaan keskittymillä, jotka täyttävät 1 artiklan 2 kohdan ja/tai 1 artiklan 3 kohdan liikevaihtoa koskevat raja-arvot, on yleensä merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia. Euroopan liikeyhteisön esittämät näkökannat tukevat tätä päätelmää (liikeyhteisö kannattaa laajalti myös komission käsittelemien asioiden määrän nostamista). Sitä vastoin eräät jäsenvaltiot suhtautuvat epäilevästi tarpeeseen muuttaa komission ja jäsenvaltioiden välistä nykyistä toimivallan jakoa. Useimmat jäsenvaltiot ovat kuitenkin sitä mieltä, että on tarpeen tutkia tarkemmin näitä kysymyksiä ja että tällainen analyysi ei saisi perustua pelkästään tilastoihin, vaan siinä olisi arvioitava myös moninkertaisten ilmoitusten vaikutuksia [14]. Jäsenvaltiot ovat myös ilmoittaneet olevansa jatkossakin valmiita toimittamaan komissiolle empiirisiä tietoja. [14] Jäsenvaltiot ovat ottaneet esille useita kysymyksiä, joita niiden mielestä olisi aiheellista tutkia tarkemmin. Näitä kysymyksiä käsitellään tämän kertomuksen liitteessä. 71. Komissio katsoo kuitenkin, että on useita merkkejä siitä, että nykyisten raja-arvojen vaikutuksesta monet sellaiset tapaukset, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia, jäävät yhteisön sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle. Kansallisilta kilpailuviranomaisilta saadut luvut osoittavat selvästi, että tätä ongelmaa ei voida ratkaista laskemalla koko maailmasta kertynyttä liikevaihtoa koskevaa vaatimusta. Itse asiassa jo nykyisillä tasoilla 25 prosenttia kaikista kansallisilla kilpailuviranomaisille tehdyistä ilmoituksista täyttää 1 artiklan 2 kohdassa säädetyn 5 miljardin euron raja-arvon [15]. Nämä tapaukset joko eivät täyttäneet 250 miljoonan euron raja-arvoa tai kuuluivat kahden kolmasosan säännön soveltamisalaan. Samanaikaisesti 36 prosenttia kansallisille kilpailuviranomaisille tehdyistä ilmoituksista ylitti 1 artiklan 3 kohdassa säädetyn 2,5 miljardin euron raja-arvon. Käytettävissä olevien tietojen mukaan näyttää siltä, että noin 10 prosenttia tapauksista (tai noin 400 tapausta) ylitti myös 1 artiklan 3 kohdan d alakohdassa säädetyn 100 miljoonan euron raja-arvon. Näissä tapauksissa joko kolmen jäsenvaltion ehto tai kahden kolmasosan sääntö ei täyttynyt. Käytettävissä olevat tilastot eivät ole riittävän yksityiskohtaisia, jotta niiden avulla voitaisiin päätellä tarkemmin, kumpi "kompastuskivi" on yleisempi. [15] Tässä yhteydessä esitetyt prosenttiluvut perustuvat kansallisten kilpailuviranomaisten komissiolle toimittamiin liikevaihtolukuihin eli ne koskevat moninkertaisia ilmoituksia. Kansallisten kilpailuviranomaisten tämän lisäksi käsittelemien asioiden arvioimiseksi olisi kerättävä lisää tietoja. 72. Edellä esitetyistä varauksista huolimatta käytettävissä olevat tiedot osoittavat, että nämä tapaukset eivät täytä nykyisiä raja-arvoja pääasiassa 1 artiklan 3 kohdassa vaaditun kolmesta jäsenvaltiosta kertyneen vähimmäisliikevaihdon ja kahden kolmasosan säännön vuoksi. (Kolmas syy voisi olla se, että esimerkiksi tietyillä "uuden teknologian" aloilla liikevaihdot eivät yleensä nouse sulautuma-asetuksessa vaadituille tasoille). 73. Käytettävissä olevien tietojen perusteella voidaan tehdä varovainen määrällinen arvio 1 artiklan 3 kohdan nykyisten kriteereiden vaikutuksista. Kansallisten kilpailuviranomaisten toimittamien tilastojen mukaan näyttää selvältä, että edellytetty liikevaihdon taso ei sulje yhtä suuressa määrin yhteisön toimivaltaa pois kuin niiden jäsenvaltioiden lukumäärä, joissa tämä liikevaihto on saavutettava. Tämä tarkoittaa sitä, että vaikka olisi edellytetty alhaisempaa liikevaihdon tasoa, on silti todennäköistä, että "ainoastaan" ne 70 tapausta, joissa ilmoitus tehtiin kolmeen tai useampaan jäsenvaltioon, olisivat voineet kuulua 1 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan. Se, että tämä lukumäärä (70 tapausta) on huomattavasti suurempi kuin 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoitettujen tapausten lukumäärä (45), osoittaa selvästi, että nykyisiä kriteereitä olisi tarkasteltava uudelleen. On syytä huomata, että käytettävissä olevien tietojen perusteella ei voida päätellä, kuinka paljon 1 artiklan 3 kohdan raja-arvoja olisi alennettava, jotta kyseiset 70 tapausta saataisiin sulautuma-asetuksen soveltamisalaan. 74. Toisaalta keskittymän vaikutusalaan kuuluvien jäsenvaltioiden lukumäärän laskeminen kolmesta kahteen lisäisi todennäköisyyttä, että useammalle kuin yhdelle kansalliselle kilpailuviranomaiselle ilmoitetuista 364 tapauksesta osa tai ne kaikki tulisivat yhteisön sääntöjen soveltamisalaan. 75. Kuten johdannossa todettiin, sulautuma-asetuksen alkuperäisenä tarkoituksena oli luoda tasavertaiset toimintaedellytykset sääntelyn suhteen kaikille yrityskeskittymille, joilla voidaan olettaa olevan merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia. Käytettävissä olevien tietojen mukaan vaikuttaa siltä, että 1 artiklan nykyiset raja-arvot eivät ole ihanteellisia tätä tarkoitusta varten ja niiden vuoksi keskitetty yrityskeskittymien valvonta ei koske monia liiketoimia, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia. Tietyistä liiketoimista on vielä 1 artiklan 3 kohdan käyttöönoton jälkeenkin täytynyt ilmoittaa seitsemälle tai useammalle jäsenvaltiolle (ja useille kilpailuviranomaisille hakijamaissa) [16]. [16] Esimerkiksi asia CSM/Lelaf ilmoitettiin yhdeksässä jäsenvaltiossa (B, D, DK, IRL, I, NL, S, FIN & UK), asia United Technologies Corp/Electrolux Commercial Refrigeration ilmoitettiin kahdeksassa jäsenvaltiossa (A, D, DK, EL, NL, I, S & FIN) ja lisäksi Kroatiassa, Virossa, Puolassa ja Romaniassa. 76. Mitä tulee kahden kolmasosan säännön vaikutukseen, komission kokemuksen mukaan tietyt selviä rajatylittäviä vaikutuksia aiheuttavat liiketoimet jäävät tämän kriteerin vuoksi sulautuma-asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Voidaan myös huomata, että merkittävä osa (35 %) Euroopan liikeyhteisön edustajista on todennut, että tämä sääntö ei rajaa "kansallisia liiketoimia" tyydyttävällä tavalla. Siitä huolimatta on pääteltävä, että käytettävissä ei ole riittävästi tietoja sitovien päätelmien tekemiseksi. 77. Ennen konkreettisten päätelmien tekemistä tai tiettyjen muutosten ehdottamista on vielä koottava lisätietoja ja analysoitava niitä. Käytettävissä olevat luvut osoittavat kuitenkin, että johdonmukaisella lähestymistavalla, jonka mukaan kaikki merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia aiheuttavat liiketoimet käsitellään yhteisön sääntöjen nojalla, olisi suuri vaikutus komission resursseihin [17]. [17] Periaatteessa vaihtoehtona olisi kansallisten sääntöjen yhdenmukaistaminen entisestään yhdistettynä mahdollisesti joustavampaan siirtämisjärjestelmään. Liikeyhteisöltä tähän mennessä saatujen huomautusten perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että tätä vaihtoehtoa ei kannateta, koska yhden luukun periaatteesta poikkeamisen katsotaan pienentävän ennustettavuutta ja lisäävän sääntelystä aiheutuvia kustannuksia. Näiden väitteiden perusteluja olisi kuitenkin analysoitava tarkemmin laajemman uudelleentarkastelun puitteissa. 78. Vaikutukset resursseihin voidaan osoittaa kansallisten kilpailuviranomaisten tarkasteluajanjakson aikana käsittelemien rajatylittävien liiketoimien lukumäärän avulla. Kuten edellä todettiin, kyse on vähintään 364 tapauksesta. Saman ajanjakson aikana komissiolle ilmoitettujen tapausten kokonaismäärään (494) verrattuna kyse on selvästi merkittävästä määrästä. On myös syitä olettaa, että kansallisille kilpailuviranomaisille ilmoitettujen tapausten, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia, todellinen määrä on vielä suurempi. Tämä johtuu osittain siitä, että kansallisia yrityskeskittymien valvontajärjestelmiä ei ole vielä yhdenmukaistettu ja että esimerkiksi joissain jäsenvaltioissa ei ole ollenkaan yrityskeskittymien valvontaa ja toisissa järjestelmä perustuu vapaaehtoisiin ilmoituksiin [18]. Tällä on todennäköisesti se vaikutus, että tietyt tapaukset, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia, eivät ole mukana yhdelle tai useammalle kansalliselle kilpailuviranomaiselle ilmoitettuja tapauksia koskevissa tilastoissa. Jos rajatylittäviä vaikutuksia mitattaisiin esimerkiksi sen perusteella, ovatko merkitykselliset markkinat kansallisia markkinoita laajemmat (tai kuuluuko vaikutusalaan useammat kuin yhdet kansalliset markkinat), yhteisön sääntöjen perusteella arvioitavaksi tulisi todennäköisesti lisää tapauksia. Tällaisten tapausten lukumäärä nousee sisämarkkinoiden toteuttamisen myötä [19]. [18] Niistä jäsenvaltioista, joissa järjestelmä perustuu vapaaehtoisiin ilmoituksiin, Espanja otti ilmoitusvelvollisuuden käyttöön vuonna 1999 ja vastaavanlaiset ehdotukset ovat käsiteltävinä Ranskassa ja Tanskassa. Myös Yhdistynyt kuningaskunta suunnittelee tiettyjä muutoksia yrityskeskittymien valvontaa koskeviin sääntöihinsä. Kansallisen valvonnan lisääntyessä on odotettavissa, että moninkertaisten ilmoitusten lukumäärä kasvaa entisestään. [19] Sulautuma-asetuksen nojalla tehtyjen ilmoitusten lukumäärä nousee entisestään, jos uudistamista koskevassa valkoisessa kirjassa tehty ehdotus, jonka mukaan sulautuma-asetuksen nojalla otetaan käsiteltäväksi vielä muunlaisiakin yhteisyrityksiä, hyväksytään. 79. Liikeyhteisö tunnustaa laajalti mahdolliset vaikutukset komission resursseihin. Monet vastaajat ovat huomanneet, että sulautuma-asetuksen nojalla ilmoitettujen keskittymien lukumäärä on noussut paljon viime vuosina. He odottavat yleensä tämän suuntauksen vahvistuvan tulevina vuosina. Lisäksi, kuten edellä selitettiin, vastaajat kannattavat yleensä 1 artiklassa säädettyjen raja-arvojen huomattavaa alentamista. Jollei muulla tavoin löydy tarvittavia resursseja paljon suuremman yrityskeskittymämäärän käsittelyyn, on ehdotettu, että komissio voisi ottaa käyttöön ilmoitusmaksun yrityskeskittymistä tehdyille ilmoituksille [20]. [20] Ilmoitusmaksuja käytetään tällä hetkellä joissakin maissa, muun muassa Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa, Itävallassa ja Espanjassa. Euroopan tasolla 30 000 euron maksua pidetään kohtuullisena. Jos ilmoituksia tehtäisiin esimerkiksi 400 vuodessa, järjestelmän avulla saataisiin 12 miljoonaa euroa, mikä mahdollistaisi henkilöstöresurssien selvän lisäämisen. V. Päätelmä 80. Yhteenvetona voidaan todeta, että tällä hetkellä vaikuttaa siltä, että 1 artiklan 3 kohdan kriteerit ja mahdollisesti myös 1 artiklan 2 kohdan kriteerit johtavat siihen, että suuri määrä liiketoimia, joilla on merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia ja jotka sen vuoksi vaikuttavat yhteisön etuun, jää yhteisön yrityskeskittymien valvontaa koskevien sääntöjen ulkopuolelle. Euroopan liikeyhteisön antamien vastausten mukaan tämä on ongelmallista ja vaikuttaa estävästi eurooppalaisten yritysten investointipäätöksiin. 81. Tämän perusteella komissio katsoo, että on tarpeen tutkia tarkemmin järjestelmää, jolla määritellään yhteisön toimivalta yrityskeskittymiä koskevissa tapauksissa. Tässä vaiheessa vaikuttaa myös siltä, että muutokset sulautuma-asetukseen tämän ongelmallisen tilanteen poistamiseksi edellyttäisivät todennäköisesti seuraavia seikkoja: - Huomattava muutos nykyiseen järjestelmään, jonka mukaan asiat jaetaan komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten kesken (työnjako). - Merkittävien lisäresurssien antaminen komissiolle kaikkien merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia Euroopassa aiheuttavien yrityskeskittymien käsittelyyn. - Liikevaihtoa koskevien raja-arvojen ja lisäksi yrityskeskittymien valvontaan liittyvien muiden aineellisoikeudellisten ja menettelysääntöjen perusteellisempi uudelleentarkastelu. 82. Tämän vuoksi komissio pyytää neuvostoa ottamaan huomioon tässä kertomuksessa annetut tiedot ja hyväksymään yhdessä jäsenvaltioiden ja muiden asianomaisten kanssa suoritettavat lisätutkimukset, joiden tarkoituksena on selvittää, millainen järjestelmä soveltuu parhaiten yhteisön toimivallan määrittelyyn yrityskeskittymiä koskevissa tapauksissa, ja muita siihen liittyviä seikkoja. 83. Komissio toimittaa tämän kertomuksen tiedoksi myös Euroopan parlamentille sekä talous- ja sosiaalikomitealle. LIITE KOMISSION KERTOMUKSEEN NEUVOSTOLLE SULAUTUMA-ASETUKSESSA SÄÄDETTYJEN RAJA-ARVOJEN SOVELTAMISESTA 1. Komissio on saanut jäsenvaltioilta ja liikeyhteisöltä huomautuksia, joissa toivotaan, että sulautuma-asetuksen uudelleentarkastelun yhteydessä käsiteltäisiin myös asioita, jotka eivät kuulu 1 artiklan soveltamisalaan. Näistä ehdotuksista esitetään tässä liitteessä yhteenveto, joka ei kuitenkaan ole tyhjentävä luettelo kaikista saaduista ehdotuksista. 2. Lisäksi on mahdollista, että tätä muiden kuin raja-arvoihin liittyvien kysymysten luetteloa täydennetään vielä, koska tarkempaa analyysia tehtäessä todennäköisesti ollaan yhteydessä sellaisiin tahoihin, jotka eivät vielä ole ilmaisseet kantaansa. Lisäksi komission on kiinnitettävä erityistä huomiota tarpeeseen säilyttää Euroopan yrityskeskittymien valvontajärjestelmän johdonmukaisuus ja kehittää sitä. On mahdollista, että tätä tarkoitusta varten on tehtävä ehdotuksia, myös tiettyjä taloudenhoitoon liittyviä muutoksia, joita ei mainita tässä kertomuksessa. A. Jäsenvaltioiden esille ottamat sulautuma-asetuksen toiminnan mahdolliseen uudelleentarkasteluun liittyvät muut kuin raja-arvoja koskevat kysymykset 3. Useat jäsenvaltiot ovat ehdottaneet, että uudelleentarkastelun kohteeksi olisi raja-arvojen lisäksi otettava nykyiset asian siirtämistä koskevat säännöt (9 ja 22 artikla). Jäsenvaltiot katsovat, että kyseiset säännökset ovat tärkeitä 1 artiklassa säädettyjen liikevaihtoon perustuvien raja-arvojen vaikutusten korjaamiseksi. Yleisesti on ehdotettu, että uudelleentarkastelun tavoitteena olisi oltava 9 ja 22 artiklan tehokkuuden ja soveltamisen ennakoitavuuden parantaminen. Lisäksi useat jäsenvaltiot ovat viitanneet asianomaisten yritysten oikeusvarmuuden tarpeeseen asian siirtämisen yhteydessä ja siihen, että on hyödyllistä koota objektiivisia tietoja mahdollisista vaikutuksista kustannuksiin, joista asianomaisten yritysten on vastattava siirtotapauksissa. 4. Jäsenvaltiot ovat myös todenneet, että on tarpeen tarkastella uudelleen menettelysääntöjä, jotka koskevat niiden roolia (keskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean kautta) keskittymäasioissa, joissa tarjotaan sitoumuksia kilpailuongelmien poistamiseksi. Jäsenvaltiot ovat huolestuneita siitä, että nykyinen järjestelmä ei anna aina mahdollisuutta tehokkaisiin ja avoimiin keskusteluihin menettelyyn liittyvien ajallisten rajoitusten vuoksi. 5. Lopuksi jäsenvaltioiden edustajat ovat ehdottaneet useita muita kysymyksiä uudelleentarkastelun kohteeksi. Näihin kuuluu mahdollisuus lisätä sulautuma-asetukseen rutiinitapausten käsittelyjärjestelmä. Lisäksi on ehdotettu, että 14 ja 15 artiklan sisältämiä sakkoja ja uhkasakkoja koskevia sääntöjä olisi tarkasteltava uudelleen. 6. Useat jäsenvaltiot ovat todenneet, että uudelleentarkastelussa olisi otettava huomioon Euroopan unionin laajentumisen vaikutus. B. Liikeyhteisön esille ottamat sulautuma-asetuksen toiminnan mahdolliseen uudelleentarkasteluun liittyvät muut kuin raja-arvoja koskevat kysymykset 7. Sopimuksen tekeminen, julkisen osto- tai vaihtotarjouksen ilmoittaminen tai määräysvallan tuottavan osuuden hankkiminen aiheuttaa velvollisuuden ilmoittaa yhteisönlaajuisista keskittymistä (ks. 4 artiklan 1 kohta). Komissio on tarkentanut näitä käsitteitä tiedonannossaan yrityskeskittymän käsitteestä. Siitä huolimatta vastauksissa on ehdotettu, että käsitteitä 'ilmoittaminen', 'sopimus' ja 'määräysvallan hankinta' olisi selvennettävä vielä. Jotkin vastaajista ovat ehdottaneet, että ilmoittamisen olisi oltava mahdollista jo ennen oikeudellisesti sitovan sopimuksen tekemistä. 8. Toiset vastaajat ovat ehdottaneet, että 5 artiklan sääntöjä liikevaihdon laskemisesta olisi tarkistettava ja yksinkertaistettava, erityisesti rahoituslaitosten osalta. Menettelyihin liittyvät ja institutionaaliset kysymykset Resurssit 9. Kuten kertomuksessa todettiin, monet liikeyhteisön piiristä tulevat vastaajat kannattavat 1 artiklan raja-arvojen huomattavaa alentamista. Lisääntyvän ilmoitusmäärän rahoittamiseksi liikeyhteisö näyttää olevan valmis hyväksymään yrityskeskittymien ilmoittamisesta perittävän ilmoitusmaksun käyttöönoton. 10. Komissiolla on oltava asianmukaiset resurssit voidakseen selviytyä kunnolla odotettavissa olevasta työmäärästä yrityskeskittymien valvonnassa ja säilyttääkseen avoimuuden ja laadun nykyisellä tasolla. On annettu käytännön esimerkkejä kielteisistä vaikutuksista, joita aiheutuu asianmukaisten resurssien riittämättömyydestä, muun muassa komission virkamiehillä asian käsittelyyn olevasta lyhyestä ajasta. Toinen mainittu esimerkki koskee hankaluuksia ja dynamiikan menetyksiä, jotka voivat olla seurausta siitä, jos resurssiongelmien vuoksi joudutaan vaihtamaan ilmoituksen tutkinnasta vastaavia henkilöitä [21]. [21] On ehdotettu suhteellisen yksinkertaisia teknisiä toimenpiteitä, joiden toteuttaminen olisi asetettava etusijalle, kuten puhepostijärjestelmää, joka mahdollistaa viestin jättämisen asian käsittelijöille heidän poissa ollessaan. Painopisteet 11. On myös ehdotettu, että olisi toteutettava toimenpiteitä, jotka antavat komissiolle mahdollisuuden keskittää resurssinsa sellaisiin ilmoitettuihin keskittymiin, joilla on merkittävää vaikutusta kilpailuun. Osa vastaajista on todennut, että tällaisissa tapauksissa ensimmäisen vaiheen tutkimukseen varattu yksi kuukausi voi olla liian lyhyt aika asian tutkimiseksi tehokkaasti ja avoimuuden varmistamiseksi. Sen vuoksi on esitetty mahdollisuutta hieman pidempään, esimerkiksi kuusi viikkoa kestävään ensimmäisen vaiheen tutkimukseen, erityisesti kanteluita käsiteltäessä. Myös muiden yksinkertaisempien tapausten osalta on ehdotettu lisätoimenpiteitä ilmoituksen tekevien osapuolten taakan pienentämiseksi (esim. keskittymien ilmoittamisessa komissiolle käytettävän CO-lomakkeen yksinkertaistaminen). Menettelyihin liittyvät kysymykset 12. Osa vastaajista on ehdottanut, että olisi asetettava määräaika, jonka kuluessa komissio voi todeta toimitettujen tietojen olevan puutteellisia (tällaisen toteamuksen jälkeen yhden kuukauden määräaika alkaa alusta, ks. komission täytäntöönpanoasetuksen (EY) N:o 447/98 4 artiklan 2 kohta). Tällaisen määräajan pituus vaihtelee eri ehdotuksissa (1-3 viikkoa ilmoituksen jälkeen). 13. Osa vastaajista on ehdottanut, että liikesalaisuuksien ja muiden luottamuksellisten tietojen käsittelyä koskevia nykyisiä sääntöjä olisi tarkasteltava uudelleen. Ehdotuksia on tehty molempiin suuntiin. Osan mielestä tietosuojaa olisi parannettava esimerkiksi siten, että komission olisi toteutettava lisätoimenpiteitä sen varmistamiseksi, että luottamuksellisia tietoja ei paljasteta komission julkaisuissa, esimerkiksi lehdistötiedotteissa. Toisten vastaajien mielestä nykyistä tietosuojan tasoa olisi laskettava esimerkiksi antamalla ilmoituksen tekeville osapuolille oikeus tutustua kolmansien tekemiin kanteluihin varhaisemmassa vaiheessa menettelyä kuin nykyään on mahdollista 18 artiklan nojalla. (Ilmoituksen tekevät osapuolet saavat oikeuden tutustua komission asiakirja-aineistoon väitetiedoksiannon saamisen jälkeen). Menettely jäsenvaltioiden tasolla 14. Osa vastaajista on ehdottanut, että yrityskeskittymien valvontamenettelyä kansallisella tasolla olisi yhdenmukaistettava entisestään, jotta voitaisiin pienentää moninkertaisista ilmoituksista aiheutuvia kustannuksia ja epävarmuustekijöitä. Yhdenmukaistamistoimenpiteenä on ehdotettu muun muassa sitä, että kansallisten järjestelmien ilmoitusrajat nostetaan sille tasolle, jolla tapauksista on tehtävä ilmoitus komissiolle. Lisäksi on ehdotettu sitä, että moninkertaiset ilmoitukset (useille kansallisille kilpailuviranomaisille) olisi voitava tehdä yhdellä yhteisön kielellä ja että kansalliset lakisääteiset odotusajat olisi yhdenmukaistettava. Menettely tuomioistuintasolla 15. Kaikki eivät ole tyytyväisiä nykyiseen sulautuma-asetuksen mukaiseen järjestelmään, jonka mukaan komission päätöksiin haetaan muutosta. Sen vuoksi on ehdotettu nopeutettua menettelyä muutoksenhaulle yrityskeskittymiä koskeviin päätöksiin EU:n tuomioistuimissa.