[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 10.3.2011

KOM(2011) 114 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPPA-NEUVOSTOLLE

Vuoden 2011 raportti kaupan ja investointien esteistäEU:n strategisten talouskumppanien kannustaminen markkinoillepääsyn helpottamiseen:toiminnan painopisteet kaupan esteiden poistamiseksi

SEK(2011) 298 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPPA-NEUVOSTOLLE

Vuoden 2011 raportti kaupan ja investointien esteistäEU:n strategisten talouskumppanien kannustaminen markkinoillepääsyn helpottamiseen:toiminnan painopisteet kaupan esteiden poistamiseksi

JOHDANTO

EU on maailman suurin kaupparyhmittymä sekä suorien ulkomaisten investointien tärkein lähde ja kohde, joten on sen luontaisen edun mukaista huolehtia maailmanlaajuisen kaupankäyntijärjestelmän avoimuudesta ja oikeudenmukaisuudesta. Tämä on tulevina vuosina yhä tärkeämpää, sillä vuoteen 2015 mennessä maailmankaupan kasvusta 90 prosenttia syntyy Euroopan ulkopuolella. Euroopan talouden on tartuttava tilaisuuteen saavuttaa nykyistä suurempaa kasvua oman alueensa ulkopuolella, erityisesti Aasiassa.

Eräs EU:n kauppastrategian[1] keskeinen viesti onkin se, että neuvottelusuunnitelman toteuttamisen rinnalla on uudistetussa kauppapolitiikassa otettava käyttöön päättäväisempi lähestymistapa. Tärkeänä tavoitteena on huolehtia muun muassa siitä, etteivät Euroopan yritykset menetä oikeutettuja markkinoillepääsymahdollisuuksia ja että oikeutemme pannaan täytäntöön asianmukaisesti tasapuolisten toimintamahdollisuuksien varmistamiseksi. Komissio aikoo pyrkiä näihin tavoitteisiin keskittyneesti ja päättäväisesti. Se jatkaa määrätietoisesti myös protektionismin torjuntaa. Juuri siksi, että EU uskoo avointen markkinoiden etuihin omalla alueellaan ja sen ulkopuolella, sen on saatava kumppaninsa toteuttamaan vastaavia toimia vastavuoroisuuden ja molemminpuolisen edun periaatteiden pohjalta[2].

EU:n kauppapolitiikan olennaisena osatekijänä on ollut ja on jatkossakin eurooppalaisten yritysten avustaminen kolmansien maiden markkinoille pääsyssä, mutta EU:n on tehostettava toimiaan. On hyvin tiedossa, että tämän päivän tärkein kauppapoliittinen haaste ei ole ensisijaisesti alentaa tavaroiden tulleja, vaan poistaa sääntelyllisiä esteitä, parantaa palvelujen ja investointien markkinoille pääsyä, avata julkisten hankintojen markkinoita, kehittää immateriaalioikeuksien suojelua ja täytäntöönpanoa sekä torjua perusteettomia esteitä, jotka haittaavat raaka-aineiden kestävää saantia. Yleisemmällä tasolla on varmistettava, että kauppa edistää kestävää kehitystä, jonka yhteydessä otetaan huomioon kaupan esteiden sosiaaliset vaikutukset. Erilaisista selvityksistä käy ilmi, että EU:n bruttokansantuotetta (BKT) on mahdollista kasvattaa yli puolella prosentilla, jos kahdenväliset ja monenväliset neuvottelutavoitteet saavutetaan[3]. Luku voisi kaksinkertaistua, jos EU saavuttaa todellista edistystä tullien ulkopuolisten kaupan esteiden ja sääntelyllisten kysymysten alalla tärkeimpien kauppakumppaniensa kuten USA:n ja Kiinan kanssa[4]. Kauppapolitiikalla voi olla ja on oltava merkittävä vaikutus työllisyyteen ja kasvuun.

Pyrittäessä huolehtimaan siitä, että kauppasopimukset muunnetaan käytännössä todellisiksi kauppaan liittyviksi eduiksi, EU:n täytäntöönpanotoiminnassa olennaisen tärkeässä osassa on markkinoillepääsystrategia[5]. Erityistä huomiota kiinnitetään ennaltaehkäiseviin toimiin, mm. käyttämällä nopeita tiedonvaihtojärjestelmiä, jollaisista määrätään kaupan teknisiä esteitä koskevassa WTO:n sopimuksessa sekä terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyssä WTO:n sopimuksessa. Komissio aikoo jatkaa päättäväisesti uuden, yhteistyöhön jäsenvaltioiden ja yritysten kanssa perustuvan toimintatapansa kehittämistä. Sen tarkoituksena on raivata esteitä kolmansien maiden markkinoilta ja tehdä esteiden poistamisesta EU:n kolmansiin maihin ylläpitämien suhteiden kulmakivi, aina korkeimmalla tasolla saakka. Komission mielestä markkinoillepääsykysymysten olisi oltava tärkeä osa Eurooppa-neuvostossa käynnissä olevia keskusteluja EU:n strategisten taloudellisten kumppanuuksien tehostamisesta siten, että määritetään painopisteitä, rationalisoidaan eri välineitä ja koordinoidaan EU:n lausunnot niin että edistetään tehokkaammin EU:n etuja ulkomaailmassa. Painopisteitä on hyödyllistä pohtia myös yhteydessä Euroopan ulkosuhdehallinnon juuri alkamassa olevaan toimintaan.

Tämä asiakirja on Eurooppa-neuvostolle osoitettu kaupan ja investointien esteitä kolmansissa maissa koskeva ensimmäinen vuotuinen raportti, joka mainitaan ensi kerran Eurooppa 2020 -strategiassa[6]. Se tarjoaa mahdollisuuden keskittää huomio yhteistoimiin, joita tarvitaan tiettyjen markkinoillepääsyn esteiden poistamiseen, esimerkiksi ”rajojen ylitse” ulottuviin toimenpiteisiin ja teollisuuspolitiikan käytäntöihin[7]. EU:n tärkeimpien kauppakumppanien mielenkiinto teollisuuspolitiikkaa kohtaan onkin virinnyt selvästi uudelleen. Siihen kuuluu toisinaan EU:n etujen kannalta mahdollisesti vahingollisia käytänteitä, kuten ”kansallisten huippuyritysten” aktiivinen suosiminen.

Raporttiin on valittu esteitä, joilla on huomattava taloudellinen ja/tai systeeminen merkitys eurooppalaiselle liiketoiminnalle tiettyjen strategisten kumppanien markkinoilla. Niihin kuuluu myös raaka-aineiden vientirajoituksia, jotka eivät tarkasti ottaen ole markkinoillepääsyn esteitä, mutta silti yhtä haitallisia eurooppalaisten yritysten kannalta, erityisesti eurooppalaisten jatkojalostajien, jotka sisällyttävät kyseiset raaka-aineet viemiinsä valmiisiin tuotteisiin. Tämän raportin tarkoituksena on auttaa keskittämään Eurooppa-neuvostossa käytävää keskustelua markkinoillepääsyn yhteisiin painopisteisiin, jotta EU:n yhdistettyä voimaa saataisiin hyödynnettyä täysimääräisesti, ja tuoda Euroopan unionille suoraa hyötyä kasvun ja työpaikkojen muodossa.

SUHTEISSA STRATEGISIIN KUMPPANEIHIN ON MERKITTÄVIÄ ESTEITÄ

Tässä raportissa keskitytään käsittelemään esteitä, joilla on huomattava taloudellinen ja/tai systeeminen merkitys eurooppalaiselle liiketoiminnalle eräiden strategisten kumppaniemme kuten Kiinan, Intian, Japanin, Brasilian/Argentiinan (ryhmittely Mercosur-ulottuvuuden perusteella), Venäjän ja Yhdysvaltojen markkinoilla. Kauppa näiden kumppanien kanssa muodosti vuonna 2009 45 prosenttia EU:n tavara- ja kaupallisten palvelujen kaupasta (Yhdysvallat 19 prosenttia, Kiina 10 prosenttia), ja niiden osuus EU:n suorista ulkomaisista investoinneista[8] oli 41 prosenttia (pelkästään Yhdysvaltojen osuus 35 prosenttia). Koska EU:lla ei tällä hetkellä ole mainituista kuudesta kauppakumppanista neljän kanssa käynnissä kahdenvälisiä vapaakauppasopimusneuvotteluja, on sitäkin tärkeämpää luoda tehokkaampi yhteinen lähestymistapa suhteessa näihin maihin.

Vaikka raportissa keskitytään näihin strategisiin kumppaneihin, se ei luonnollisestikaan tarkoita sitä, että komissio väheksyisi muiden tärkeiden ja monelta osin kehittyvien talouksien markkinoiden, kuten ASEAN-maiden, Persianlahden yhteistyöneuvoston maiden, eteläisen ja itäisen kumppanuuden maiden tai muiden strategisten kumppanien kuten Meksikon tai Etelä-Afrikan merkitystä. Liitteenä oleva valmisteluasiakirja täydentää raporttia, sillä siinä esitetään lisää yksityiskohtaisia tietoja toimista, joita on toteutettu ja suunniteltu 32:n ensisijaisen vientimarkkina-alueen laajemmassa yhteydessä havaittujen esteiden poistamiseksi.

Käsiteltävien esteiden valinta perustuu äskettäin tehtyihin yhteisiin arviointeihin kyseisten seitsemän maan tilanteesta, kuten neuvoston pyynnöstä vuosina 2009–2010 toteutettuun tärkeimpien esteiden arviointiin[9], jonka pohjalta 205 estettä 32:lla markkina-alueella luokiteltiin ensisijaisiksi, sekä äskettäisen talous- ja finanssikriisin johdosta käyttöönotettujen protektionististen toimenpiteiden jatkuvaan tarkkailuun[10].

Kiina

Kiina on EU:n toiseksi suurin kauppakumppani ja EU taas Kiinan tärkein kauppakumppani. Kiinassa valmistetaan halpojen kulutushyödykkeiden lisäksi keskeisiä tuotantopanoksia EU:n tuotantoteollisuudelle. Huolimatta EU:n merkittävästä kahdenvälisen kaupan vajeesta Kiinasta on tullut nopeimmin kasvava markkina-alue EU:n tavaroiden ja palvelujen viennille ja tärkeä EU:n investointikohde. EU vei vuonna 2009 Kiinaan tavaraa 82 miljardin euron arvosta. Kriisistä huolimatta kasvua oli 4 prosenttia vuodesta 2008, ja lokakuun 2010 loppuun mennessä EU:n vienti oli kasvanut vuositasolla 38 prosenttia. Kaiken kaikkiaan vienti EU:sta Kiinaan on yli kaksinkertaistunut (121 prosenttia) vuoden 2005 ensimmäisten 11 kuukauden ja vuoden 2010 ensimmäisten 11 kuukauden välillä. Tällainen EU:n viennin taso on kuitenkin edelleen potentiaalista tasoa matalampi, ja markkinoillepääsyn helpottuminen mahdollistaisi sen, että EU:n viejät ja investoijat voisivat antaa oman panoksensa Kiinan ilmiömäiseen talouskasvuun ja osallistua siihen täysimääräisesti.

Kymmenen vuotta WTO:hon liittymisensä jälkeen Kiinalla on yhä parannettavaa WTO:n keskeisiin periaatteisiin kuuluvien syrjimättömyyden, avoimuuden ja kansallisen kohtelun täytäntöönpanon alalla. Huomattavia markkinoillepääsyn esteitä esiintyy edelleen standardoinnin ja teknisten säännösten samoin kuin palvelujen, investointien ja julkisten hankintojen alalla. Valtavaa huolta aiheuttavat edelleen immateriaalioikeuksien täytäntöönpanon riittämättömyys ja raskaat varmentamismenettelyt. Taustalla mutta kasvamassa oleva huolenaihe on, että Kiina näyttää kehitelleen interventionistisia teollisuuspolitiikan toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on tuonnin korvaaminen, pakollinen teknologiansiirto ja raaka-aineiden etuoikeutetun saannin myöntäminen paikallisille tuottajille. Toimenpiteisiin kuuluu teollisuustukia, kuten edullisin ehdoin myönnettäviä lainoja valtionpankeista, maalahjoituksia, tuotantopanosten (energian) edullisia hintoja sekä vientiluottoja.

Seuraavien esteiden on havaittu olevan ensisijaisia ongelmia EU:n toimijoiden kannalta:

1) Raaka-aineiden alalla Kiina turvautuu nykyään järjestelmällisesti markkinoita rajoittaviin toimenpiteisiin, kuten vientitulleihin ja kiintiöihin. Vuonna 2009 nämä rajoitukset vaikuttivat arvoltaan noin 1,2 miljardin euron suuruiseen EU:n raaka-aineiden tuontiin Kiinasta, mikä vastaa 6:tta prosenttia EU:n näiden tavaroiden kokonaistuonnista. Kiinasta tulevasta tuonnista, johon nämä toimenpiteet vaikuttivat, 59 prosenttia oli teollisuuden raaka-aineiden tuontia. Nämä kaupan esteet ovat erityisen ongelmallisia, kun maailmanlaajuisesti ei ole helposti saatavilla vaihtoehtoisia hankintalähteitä eikä korvaavia raaka-aineita. Äskettäin ilmenneet harvinaisten maametallien kauppaan liittyvät ongelmat kuvastavat ongelmaa selkeästi. Kiinassa käytössä olevat harvinaisia maametalleja koskevat esteet vaikuttivat 62 prosenttiin EU:n tämäntyyppisten harvinaisten maametallien kokonaistuonnista vuonna 2009[11]. Kiinan asettamien harvinaisten maametallien vientikiintiöiden supistaminen on johtanut kyseisten raaka-aineiden huomattavaan pulaan markkinoilla ja jyrkkään hinnannousuun, millä on ollut merkittävä vaikutus harvinaisiin maametalleihin perustuvien sovellusten tuotantokustannuksiin. Harvinaisten maametallien hinnat ovat nousseet jopa 500 prosenttia, ja niiden odotetaan nousevan vientikiintiöiden viimeisimmän supistamisen vuoksi entisestään. EU:n teollisuus käyttää harvinaisia maametalleja yhä useammanlaisissa jatkojalostustuotteissa. Tärkeimpiä käyttötarkoituksia ovat autojen katalysaattorit, tieto- ja viestintätekniikka (esimerkiksi painetut piirilevyt, optiset kuidut ja puolijohteet), fosforilamput, voimakkaat kestomagneetit (joita käytetään esim. sähköautoissa tai tuuliturbiineissa), korkean teknologian lasi ja keramiikka. Euroopan talouden nykyisen ja erityisesti tulevan kehityksen kannalta panokset ovat siis suuret.

2) Julkisten hankintojen sekä immateriaalioikeuksien alalla keskeinen huolenaihe on kiinalaisten, arvoketjussa ylöspäin siirtymässä olevien yritysten tukemiseen tähtäävä ”kotimaisten innovaatioiden” politiikka. Tämä on vakava ongelma eurooppalaisille yrityksille, jotka haluavat harjoittaa vientiä EU:sta tai jotka jo toimivat Kiinassa. Tämän politiikan mukaan ulkomaisten yritysten on rekisteröitävä immateriaalioikeutensa Kiinassa, mikä on aiemmin häirinnyt pahasti pääsyä kiinalaisten hankintojen markkinoille monilla innovatiivisilla sektoreilla vihreästä teknologiasta aina televiestintään. Suunnitteilla olevissa säännöissä edellytetään hakijoiden myös paljastavan innovaatioihin ja immateriaalioikeuksiin liittyviä kaupallisesti arkaluonteisia tietoja.

Viimeisimmässä taloutta ja kauppaa koskevassa korkean tason vuoropuhelussa Kiinan hallitus kuitenkin vakuutti, ettei se aio kohdella tuotteita ja palveluja eri tavoin sen perusteella, missä patentit on rekisteröity, eikä ottaa käyttöön tai pitää voimassa toimenpiteitä, joilla hallituksen hankinnoissa etusijalle asettamisen edellytyksenä olisi henkisen omaisuuden kehittämisen tai omistajuuden alkuperä. Komissio suhtautui tähän ilmoitukseen myönteisesti, mutta aikoo seurata tarkasti, myös alueellisella tasolla, toimenpiteiden täytäntöönpanoa tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseksi kotimaisten, ulkomaisrahoitteisten Kiinaan sijoittautuneiden ja ulkomaisten yritysten välille.

Yleisemmällä tasolla Kiinan julkisia hankintoja koskeva kehys on edelleen epätäydellinen ja läpinäkymätön. Isot uudistukset ovat tarpeen, jotta voidaan varmistua kansainvälisten standardien noudattamisesta ja tarjoajien ennakoitavissa olevista toimintaedellytyksistä. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi on olennaisen tärkeää, että Kiina liittyy julkisia hankintoja koskevaan GPA-sopimukseen.

Kun kyse on immateriaalioikeuksien alasta laajemmin, ulkomaisten yritysten, erityisesti luovilla ja innovatiivisilla aloilla toimivien yritysten, on edelleen vaikea käyttää Kiinan immateriaalioikeuksien täytäntöönpanojärjestelmää. Ne ovat huonommassa asemassa, koska niihin sovelletaan tiukempia muotovaatimuksia. Erityisesti valtakirjaa ja ulkomailta tulevia todisteita varten tarvittavat laillistamis- ja vahvistamisvaatimukset ovat työläitä ja kalliita, ja ne estävät ulkomaisia toimijoita puolustamasta oikeuksiaan tehokkaasti tuomioistuimissa ja hallintoviranomaisten edessä. Lisäksi väliaikaistoimia on käytännössä vaikea saada, ja tuomioistuinten myöntämät vahingonkorvaukset ovat usein liian alhaisia.

3) Kiina lisää jatkuvasti vaatimuksia erityisten kiinalaisten standardien ja niihin liittyvien kolmansien osapuolten suorittamien testaus- ja varmennusmenettelyjen noudattamisesta. Tällaiset vaatimukset ovat usein ristiriidassa kansainvälisten standardien ja menettelyjen kanssa ja saattavat ulkomaiset yritykset heikompaan asemaan. Selkeä esimerkki tästä on tieto- ja viestintätekniikan ala, jolla Kiinan sääntelykäytäntöjen ja vaatimustenmukaisuuden arviointikäytäntöjen yleinen monimutkaisuus ja läpinäkymättömyys edistää osaltaan liiketoimintaympäristön muuttumista yhä vaikeammin ennakoitavaksi ja aiheuttaa vakavia markkinoillepääsyongelmia ulkomaisille ja ulkomaisrahoitteisille yrityksille.

4) Kun tarkastellaan investointeja , nykytilanne kertoo laajoista käyttämättömistä mahdollisuuksista. Vaikka eurooppalaiset yritykset investoivat vuonna 2009 Kiinaan yli 5 miljardia euroa, tämä on alle 3 prosenttia EU:n kokonaisinvestoinneista ulkomaille. Kiinan nykyistä investointi-ilmapiiriä hankaloittaa läpinäkyvyyden ja ennakoitavuuden puute. Lisäksi erityisesti energia-alalla Kiinan säännökset (kelpoisuusvaatimukset, rajoitettu pääsy käyttöoikeushankkeisiin ja kokoonpanoa koskevat vaatimukset) estävät EU:n energiayrityksiä pääsemästä Kiinan markkinoille täysimääräisesti, varsinkin uusiutuvien energialähteiden alalla.

Lisäksi, kuten niin kutsutusta investointiluettelosta käy ilmi, useat merkittävät alat on Kiinassa suljettu ulkomaisilta investoinneilta tai niihin pääsyä rajoitetaan esimerkiksi yhteisyritysten, osakekaton tai yritysten määrälle asetettujen rajojen välityksellä. Kiina käyttää investointijärjestelmäänsä välineenä, jolla se eri toimenpiteiden yhteisvaikutuksen avulla ohjaa taloudellista kehitystään, erityisesti suosimalla paikallisia yrityksiä teknologian ja taitotiedon siirtämisen avulla. Tämä on vakava ongelma eurooppalaisille yrityksille, jotka haluaisivat investoida Kiinaan. Investointiluetteloa ollaan lähiaikoina uusimassa, mikä tarjoaa hyvän tilaisuuden välittää Kiinan viranomaisille selkeä viesti tarpeesta saada Kiinan investointi-ilmapiiristä todella avoin ja syrjimätön.

Intia

Intia on EU:lle merkittävä kauppakumppani ja kasvava talousmahti. Sen talouden kasvuvauhti on 8–10 prosenttia vuodessa, mikä tekee siitä yhden maailman nopeimmin kasvavista talouksista. Vuosina 1990–2005 Intian tulotaso henkeä kohden yli kaksinkertaistui. Samanaikaisesti EU:n ja Intian välinen kauppa on kasvanut vain neljässä vuodessa 31 prosenttia yli 53 miljardiin euroon vuonna 2009, ja EU:n investoinnit Intiaan ovat vuodesta 2003 yli nelinkertaistuneet 3,1 miljardiin euroon vuonna 2009.

Intian kauppa- ja sääntely-ympäristö on kuitenkin edelleen verrattain rajoittava[12]. Korkeiden tullien muodostamien esteiden lisäksi Intia on määrännyt erilaisia tullien ulkopuolisia kaupan esteitä määrällisten rajoitusten, tuontilisensioinnin, työlään pakollisen testauksen (esimerkiksi renkaiden kohdalla) ja suurilta tuotemääriltä vaadittavan varmentamisen muodossa sekä monimutkaisin ja pitkäkestoisin tullimenettelyin. Raporttien mukaan jonkin verran edistystä on havaittu immateriaalioikeuksien täytäntöönpanon järjestelmässä, mutta merkittävää huolta aiheuttaa edelleen Intian toiminta väärentämisen ja piratismin torjunnan alalla. Lisäksi Intian lainsäädäntökehys on julkisten hankintojen alalla edelleen epätäydellinen. Isot uudistukset ovat tarpeen, jotta voidaan varmistua kansainvälisten standardien noudattamisesta ja tarjoajien ennakoitavissa olevista toimintaedellytyksistä.

EU:n ja Intian välisen kaupan nykyinen tehokkuus jää näin ollen kauaksi saavutettavissa olevasta tasosta. Intian kanssa neuvotellaan parhaillaan kattavasta ja kunnianhimoisesta vapaakauppasopimuksesta, josta voi tulla eräs merkittävimmistä EU:n tekemistä sopimuksista. Tämän suuruusluokan kauppasopimus tuottaisi molemmille talouksille huomattavan, varovasti arvioituna noin 9–19 miljardin euron arvoisen edun.

Intian kanssa käytävää kauppaa haittaavat huomattavasti seuraavat esteet, jotka on tarpeen poistaa:

1) Intiassa on ehdotettu uusiin turvallisuussäännöksiin liittyviä hankalia lisensiointivaatimuksia , jotka täysimääräisesti täytäntöönpantuina vaikuttaisivat eurooppalaisten toimijoiden pääsemiseen mukaan televiestinnän alan kaupallisiin hankintoihin. Näissä säännöksissä säädetään etukäteen tehtävästä turvallisuusluokituksesta ja teknologiansiirtovaatimuksista sekä velvollisuudesta korvata ulkomaiset insinöörit intialaisilla. Tällaiset vaatimukset ovat kansainvälisesti ennenkuulumattomia, ja ne vahingoittaisivat investointeja Intiaan. Vuonna 2009 EU vei Intiaan televiestintälaitteita 1 miljardin euron arvosta.

2) Toinen ajankohtainen kauppaan liittyvä ongelma koskee Intian hiljattain käyttöön ottamia toimenpiteitä, joilla rajoitetaan puuvillan vientiä . Puuvillan tuonti EU:hun kasvoi 17 prosenttia vuosina 2004–2009. Useille puuvillatuotteille on asetettu Intiassa vientirajoituksia[13]. Vaikka näiden puuvillatuotteiden kokonaistuonti EU:hun on supistunut 48 prosenttia kyseisten viiden vuoden aikana, näitä tuotteita koskevat äskettäin käyttöönotetut toimenpiteet ovat merkityksellisiä, sillä 23 prosenttia tämäntyyppisten puuvillatuotteiden tuonnista EU:hun oli vuonna 2009 peräisin Intiasta. Koska Intia lisäksi on maailman toiseksi suurin puuvillan tuottaja (20 prosenttia maailman tuotannosta) ja maailman ainoa puuvillan nettoviejä, sen politiikalla on merkittävä vaikutus maailmanlaajuiseen puuvillan saatavuuteen ja sen myötä hintoihin, mikä pahentaa maailmanlaajuista hintojen nousukierrettä. Tämän vuoksi Euroopan teollisuus joutuu maksamaan hyvin korkeita hintoja ja kärsii tarjonnan vähyydestä, sillä Intia on EU:n tärkein puuvillatuotteiden tuontilähde.

3) Intian investointi politiikka hankaloittaa edelleen ulkomaisia investointeja. Monet tärkeät talouden alat kuten useita merkkejä edustava vähittäiskauppa on edelleen suljettu ulkomaisilta investoinneilta, ja maassa toteutetaan erilaisia toimenpiteitä ulkomaisten pääomavirtojen hallitsemiseksi ja mahdollisimman suuren hyödyn varmistamiseksi paikallisille yrityksille teknologian ja taitotiedon siirtämisen avulla.

4) Terveys- ja kasvinsuojelutoimiin liittyvät tuontivaatimukset ovat kansainvälisiä standardeja tiukempia ilman että asialle on tieteellisiä perusteluja, mikä haittaa eri alojen, pääasiassa siipikarjan, porsaanlihan, vihannesten, hedelmien ja puutavaran vientiä EU:sta.

Japani

Japani on pitkälle kehittynyt talous ja suuri maailmanlaajuinen kauppamahti ja investoija, ja se on jo nyt tärkeä kumppani EU:lle, mutta tarjoaa silti lisää merkittäviä potentiaalisia kaupankäyntimahdollisuuksia. Japani on EU:n seitsemänneksi suurin vientimarkkina-alue; sen osuus vuonna 2009 oli lähes 4 prosenttia EU:n tavaroiden ja palvelujen viennistä. Vuosina 2005–2009 EU:n tavaravienti Japaniin kuitenkin supistui keskimäärin lähes 6 prosentilla vuodessa. Japanin kauppataseen ylijäämä on pysynyt korkeana, mikä osaltaan heijastelee ulkomaisten yritysten jatkuvia ongelmia Japanin markkinoille pääsyssä.

Vaikka tullit ovat Japanissa yleisesti ottaen alhaiset, tavaroiden ja palvelujen kaupan sääntelylliset esteet sekä investointien ja julkisten hankintojen esteet ovat edelleen korkeat, ja EU:n teollisuus pitääkin niitä yhtenä tärkeimmistä syistä siihen, että Japanin markkinoita pidetään usein vaikeampina kuin muita markkinoita[14]. Vuonna 2010 EU:n ja Japanin välisiä taloudellisia yhteyksiä sitouduttiin kuitenkin tiivistämään uudelleen; näin sovittiin EU:n ja Japanin välisessä huippukokouksessa huhtikuussa 2010 perustetun niin kutsutun korkean tason työryhmän keskustelujen yhteydessä. EU on tehnyt selväksi, että kaikkein merkittävin yksittäinen edellytys EU:n ja Japanin välisen taloudellisen yhdentymisen tiivistymiselle on Japanin kyky osoittaa, että sääntelylliset esteet voidaan poistaa.

Seuraavat kolme merkittävää estettä ovat sen vuoksi hyviä ennakkotapauksia tarkkailla Japanin pyrkimyksiä parantaa markkinoillepääsyä sekä EU:n että Japanin keskinäiseksi hyödyksi.

1) Ensimmäinen esimerkki liittyy huomattaviin esteisiin, joita EU:n yritykset kohtaavat Japanin julkisten hankintojen markkinoilla – huolimatta siitä, että Japani on WTO:n piirissä tehdyn julkisia hankintoja koskevan sopimuksen (GPA-sopimuksen) sopimuspuoli. Japani on sitoutunut avaamaan julkisten hankintojen markkinoistaan muille GPA-sopimuspuolille (ja sen myötä EU:n yrityksille) noin 22 miljardin euron arvoisen osuuden. Tämä määrä muodosti vuonna 2007 vain 4 prosenttia Japanin julkisten hankintojen kokonaismarkkinoista ja 0,5 prosenttia sen BKT:stä. Sen sijaan japanilaisilla yrityksillä oli pääsy arvoltaan 312 miljardin euron osuuteen EU:n julkisten hankintojen markkinoista (2,5 prosenttia EU:n BKT:stä). Tämän ongelman taustalla ovat muun muassa rajoitukset, jotka koskevat rautatieyhtiöiden ja kaupunkien liikennelaitosten myöntämien sopimusten saantia, rakennusurakoiden julkista hankintaa koskevien sopimusten liian korkeat kynnysarvot sekä vajaa pääsy paikallisten hankintaviranomaisten hankintoihin.

2) Uusien lääkinnällisten laitteiden saaminen Japanin markkinoille on edelleen vaikeaa, sillä Japanin sääntelykehys ei tunnusta kansainvälisiä standardeja riittävällä tavalla ja hyväksyntämenettelyt ovat pitkiä. Vain puolet EU:n ja Yhdysvaltojen markkinoilla käytetyistä lääkinnällisistä laitteista ovat saatavilla Japanissa.

3) Kun tarkastellaan rahoituspalvelualaa , Euroopan vakuutustoimiala on jatkuvasti tuonut esiin vakavan huolensa siitä, että Japanin lainsäätäjä antaa Japanin postille etusijan. Hallituksen valmisteltavana oleva uusi lainsäädäntö syrjisi ulkomaisia vakuutusyhtiöitä entistäkin enemmän sen sijaan, että siinä tasapuolistettaisiin yksityisten japanilaisten ja ulkomaisten toimijoiden toimintaedellytyksiä.

Mercosur-maat Brasilia ja Argentiina

Brasilia on EU:n kymmenenneksi suurin kauppakumppani (vuoden 2009 lukuina) tavaraviennin EU:sta oltua arvoltaan yli 21 miljardia euroa, kun taas EU on Brasilialle suurin kauppakumppani, sillä EU:n osuus sen kokonaiskaupasta on lähes neljännes. Brasilia on myös suurin yksittäinen maataloustuotteiden viejä EU:hun; sen osuus on kahdeksasosa EU:n maataloustuotteiden kokonaistuonnista. EU on suurin ulkomainen Brasiliaan investoija. Brasilian markkinat ovat kuitenkin melko suojatut, sillä sen soveltama tullitariffi on keskimäärin 12 prosenttia ja maassa on huomattavia tullien ulkopuolisia kaupan esteitä, jotka haittaavat kaupan alan toimijoiden ja investoijien toimintaa.

Myös Argentiina on EU:n merkittävä kauppakumppani, ja EU on myös suurin ulkomainen Argentiinaan investoija; sen osuus on noin puolet Argentiinaan tehtävistä suorista ulkomaisista investoinneista. Erilaisista kansainvälisten organisaatioiden sekä komission[15] laatimista seurantakertomuksista käy ilmi, että Argentiinan talous- ja finanssikriisin johdosta toteuttamat kauppapoliittiset toimet ovat olleet erityisen ongelmallisia, sillä vuodesta 2008 lähtien siellä on otettu käyttöön merkittävä määrä uusia protektionistisia toimenpiteitä.

Brasilia ja Argentiina neuvottelevat parhaillaan osana Mercosur -maita assosiaatiosopimuksesta EU:n kanssa, jonka on tarkoitus sisältää myös vapaakauppasopimus.

Tätä taustaa vasten on tarpeen käsitellä seuraavia kaupan esteitä, jotta pääsy näiden kahden maan markkinoille helpottuisi:

1) Brasiliassa ulkomaisten yritysten jo nykyisellään rajoitettu tasapuolinen pääsy kasvaville julkisten hankintojen markkinoille on muuttumassa yhä vaikeammaksi. Uudella lainsäädännöllä on otettu käyttöön paikallisia tavaroita ja palveluja koskeva 25 prosentin etuusmarginaali ja kansallisen strategisen edun mukaisiksi katsottujen tavaroiden ja palvelujen hankinnat on rajoitettu kansallisten toimittajien hoidettaviksi. Tämä on jo vaikuttanut eurooppalaisiin tieto- ja viestintätekniikan alan tavarantoimittajiin. Brasilian julkisten hankintojen markkinoiden koko (vuonna 2007 ne arvioitiin noin 133 miljardin euron arvoisiksi) ja suuret mahdollisuudet merkitsevät sitä, että kyseessä on huomattava este, vielä suuremmassa määrin siksi, että toimenpide näyttää olevan osa laajempaa teollisuuspolitiikkaa.

2) Sekä Brasiliassa että Argentiinassa on voimassa merikuljetusten rajoituksia, jotka aiheuttavat suoria ongelmia EU:n yrityksille. Brasilian ja Argentiinan väliset lastinjakosopimukset rajoittavat EU:n laivayhtiöiden mahdollisuuksia harjoittaa kansainvälistä liikennettä näiden kahden maan välillä. Mercosur-maiden keskinäisten sekä EU:n ja Mercosur-maiden välisten kauppavirtojen koko ja kasvu sekä niiden todennäköinen kasvu Mercosurin ja EU:n välillä mahdollisesti tehtävän vapaakauppasopimuksen seurauksena tekee tästä kysymyksestä erityisen tärkeän EU:n yritysten kannalta.

3) Brasilia ja Argentiina vaikeuttavat kauppaa myös erilaisilla raaka-aineiden vientiä koskevilla toimenpiteillä. Nämä toimenpiteet kohdistuvat esimerkiksi maataloustuotteisiin sekä myös raakavuotiin ja -nahkoihin ja ”wet blue” -vuotiin ja nahkoihin. Joidenkin maataloustuotteiden, kuten soijapapujen vientivero on Argentiinassa jopa 35 prosenttia. Yhdessä työläiden vientimenettelyjen kuten esimerkiksi naudanlihaa ja viljaa koskevien ”vientirekisterien” kanssa näillä toimenpiteillä on huomattava kielteinen vaikutus Euroopassa toimiviin jatkojalostajiin ja loppujen lopuksi myös kuluttajiin. Tämä koskee erityisesti raakavuotia ja -nahkoja sekä ”wet blue” -vuotia ja nahkoja, joiden tuottajina Brasilia ja Argentiina ovat maailmanlaajuisesti erittäin tärkeässä asemassa. EU:n nahkateollisuus on erittäin riippuvainen Brasiliasta ja Argentiinasta tulevista toimituksista: vuonna 2009 rajoitusten kohteena olevien naudan raakavuotien ja -nahkojen sekä ”wet blue” -vuotien ja nahkojen tuonti Brasiliasta EU:hun oli arvoltaan 87 miljoonaa euroa (12 prosenttia EU:n kokonaistuonnista), ja vastaava rajoitusten kohteena oleva tuonti Argentiinasta oli arvoltaan 81,2 miljoonaa euroa (10 prosenttia EU:n kokonaistuonnista). Vuodista ja nahoista perittävät vientiverot aiheuttavat EU:n nahkateollisuudelle huomattavia kilpailuhaittoja, sillä nämä maksut muodostavat hyvin merkittävän osan nahan tuotantokustannuksista. Huomionarvoista on, että samaan aikaan, kun Brasilia ja Argentiina ovat ottaneet käyttöön vientirajoituksia, ne kehittävät omaa valmiiden nahkatuotteiden teollisuuttaan. Tämä teollisuus on saavuttanut nyt kansainvälisesti hyvin kilpailukykyisen aseman sen ansiosta, että sillä on helposti saatavillaan halpaa raaka-ainetta, toisin kuin ulkomaisilla kilpailijoilla.

4) Merkittävästi kauppaa rajoittaa myös Argentiinan talous- ja finanssikriisin johdosta käyttöön ottama toimenpide, jolla sen harkinnanvaraisten lisenssien järjestelmää laajennetaan koskemaan merkittävää määrää tuotteita. Järjestelmä kohdistui aluksi tekstiileihin, jalkineisiin ja leluihin, mutta nyt sitä sovelletaan yhä laajemmin muihinkin tuotteisiin kuten renkaisiin, rautaputkiin, koneisiin ja mekaanisiin laitteisiin (esimerkiksi hissit ja sadonkorjuukoneet), epäjaloon metalliin ja siitä valmistettuihin tavaroihin sekä autonosiin. Arvioiden mukaan eurooppalaisille viejille voi aiheutua tappioita ainakin 45 miljoonaa euroa. Lisäksi on olemassa viitteitä siitä, että harkinnanvaraisten lisenssien järjestelmää saatetaan olla laajentamassa vieläkin pidemmälle. Näiden toimenpiteiden keskeisenä piirteenä ovat hyvin usein tuojien ”vapaaehtoiset” rajoitukset niiden tuonnin tasaamiseksi kotimaisen tuotannon kanssa. Saman logiikan mukaisesti Argentiinan hallitus on ottanut käyttöön toimenpiteitä tiettyjen elintarviketuotteiden tuonnin rajoittamiseksi kannustamalla supermarketteja epävirallisesti lopettamaan tällaisten tuotteiden myynnin ja viivyttämällä niin kutsuttujen vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevien todistusten myöntämistä.

Venäjä

Venäjä kuuluu EU:n tärkeimpiin kauppakumppaneihin, ja kahdenväliset kauppavirrat olivat jyrkässä nousussa aina vuoden 2008 puoliväliin saakka, jolloin Venäjä otti talous- ja finanssikriisin johdosta käyttöön yksipuolisia kauppaa rajoittavia toimenpiteitä suojatakseen teollisuuttaan. Näillä protektionistisilla toimenpiteillä on ollut vakavia vaikutuksia EU:n ja Venäjän kauppasuhteisiin. EU:n tavaravienti Venäjälle vuonna 2009 oli arvoltaan 65,6 miljardia euroa (vuonna 2007 se oli ollut vielä 89,1 miljardia euroa), ja tuonti Venäjältä oli arvoltaan 115 miljardia (oltuaan 144,5 miljardia vuonna 2007). EU:n vienti kaupallisten palvelujen alalla oli arvoltaan 18,3 miljardia euroa (vuonna 2009) ja suorat ulkomaiset investoinnit EU:sta Venäjälle olivat 26,3 miljardia euroa (vuonna 2008). Venäjän taloudessa valtion omistamilla yrityksillä on edelleen merkittävä rooli.

Venäjän viimeaikaisten protektionististen toimintalinjojen kielteistä vaikutusta EU:n vientiin on pahentanut Venäjän väliaikaisten tullinkorotusten vahvistaminen, kun Venäjän yhdessä Kazakstanin ja Valko-Venäjän kanssa muodostaman tulliliiton yhteinen ulkotullitariffi tuli voimaan 1. tammikuuta 2010[16]. Venäjä on äskettäin nopeuttanut WTO:n jäseneksi liittymisprosessiaan ja aikoo saada sen päätökseen tämän vuoden aikana. Tämä johtaisi korotettujen tullien palaamiseen alhaisemmille, WTO:n jäsenten kanssa neuvotelluille tasoilleen.

Venäjä on soveltanut viime vuosina korkeita vientitulleja eräisiin EU:n tuojille tärkeisiin hyödykkeisiin kuten puuhun, rautametalliromuun ja ei-rautametalliromuun. Venäjältä tulevien toimitusten merkityksen vuoksi tällaisilla toimintalinjoilla on huomattava vaikutus EU:n teollisuudelle. Esteiden kohteena olevien raaka-aineiden tuonti Venäjältä EU:hun oli arvoltaan lähes 3 miljardia euroa vuonna 2009. Venäjän WTO-jäsenyys toisi varmuuden vakaammista Venäjällä ja Venäjän kanssa harjoitettavan liiketoiminnan edellytyksistä, ja siihen liittyen päästiin hiljattain kahdenväliseen sopimukseen jäljellä olevien kysymysten, kuten puun vientitullien ja syrjivien rautatiemaksujen ratkaisemisesta.

Seuraavat kaupalliset esteet ovat erityisen merkittäviä EU:n liikeyritysten etujen kannalta:

1) EU:n viejien, varsinkin pienyritysten, kannalta keskeisiin ongelmiin kuuluu edelleen tullimenettelyjen kalleus ja työläys , samoin kuin mielivaltainen tullausarvon määritys ja vähimmäishintojen käyttö. Tulliliiton toteuttaminen Venäjän, Kazakstanin ja Valko-Venäjän välillä on pahentanut tämän alan ongelmia.

2) Myös immateriaalioikeuksien täytäntöönpanon ongelmat ovat edelleen ajankohtaisia Venäjällä. Piratismi on maassa edelleen yleistä. Väärennettyjen tuotteiden myynti ja käyttö on laajaa sekä toreilla että yleisessä vähittäiskaupassa. Lisäksi EU:n kilpailukykyä vaarantaa patentteja, liikesalaisuuksia ja taitotietoa koskevien määräysten järjestelmällinen rikkominen innovatiivisilla aloilla. Venäjän, Kazakstanin ja Valko-Venäjän välisen tulliliiton perustaminen 1. tammikuuta 2010 merkitsi huomattavaa riskiä siitä, että tavaramerkkien suojelun täytäntöönpano heikkenee entisestään. Tämä riski liittyy heikkoon immateriaalioikeusjärjestelmään Kazakstanissa, jonka helposti ylitettävissä olevat rajat mahdollistavat tuoteväärennösten pääsyn maahan ja laittoman rinnakkaistuonnin Aasian maista, erityisesti Kiinasta.

3) Venäjän investointipolitiikka , jonka tavoitteena on suojata ja edistää kotimaan teollisuutta, on toinen huomattava huolenaihe. Kauppaan liittyviltä investointitoimenpiteiltä edellytetään paikallista sisältöä, kotimaan myyntiä, tuloksellista vientiä ja teknologian siirtoa. Viimeisin osoitus tästä toimintalinjasta on äskettäin toteutettu ”paikallistamisaloite”, jonka tarkoituksena on kannustaa ulkomaisia yrityksiä perustamaan eri alojen, esimerkiksi auto-, elektroniikka- ja lääkealan tuotantoa Venäjälle. Lisäksi strategisten alojen ulkomaisia investointeja koskevassa Venäjän lainsäädännössä säädetään hyvin alhaiset kynnysarvot maahan tehtävien ulkomaisten energiainvestointien etukäteishyväksynnälle, mistä johtuen investoinnit EU:sta tuotantoketjun alkupään energiamarkkinoille Venäjällä ovat hyvin vaivalloisia toteuttaa.

4) Viimeisenä on mainittava, että Venäjällä on eläinten ja kasvien terveyteen liittyviä toimenpiteitä , jotka hankaloittavat edelleen huomattavasti EU:n vientiä Venäjälle. Useimmat näistä toimenpiteistä eivät ole kansainvälisten standardien mukaisia eikä niiden taustalla ole mitään tieteellisiä perusteluja. Näiden esteiden vaikutuspiiriin mahdollisesti kuuluvan viennin taloudellinen arvo on huomattava. Maataloustuotteiden viennin osuus EU:n kokonaisviennistä Venäjälle vuonna 2009 oli noin 10 prosenttia, eli lähes 7 miljardia euroa. Venäjä on näin ollen maataloustuotteiden ensisijainen vientimarkkina-alue, ja tämän alan rajoitukset ovat välitön riski tämän sektorin yrityksille.

Yhdysvallat

Yhdysvallat on EU:n selvästi suurin kauppa- ja investointikumppani. EU:n tavaroiden ja kaupallisten palvelujen vienti USA:han oli vuonna 2009 arvoltaan 322 miljardia euroa (20,6 prosenttia EU:n kokonaisviennistä), ja tavaroiden ja palvelujen tuonti USA:sta oli arvoltaan 281,9 miljardia euroa (17,6 prosenttia kaikesta tuonnista EU:hun). EU:lla ja USA:lla on maailman integroituneimmat taloudelliset suhteet, mistä kertovat ainutlaatuiset keskinäisten sijoituskantojen tasot: USA:sta EU:hun tehtyjen sijoitusten määrä oli 1 044,1 miljardia euroa ja EU:sta USA:han tehtyjen sijoitusten 1 134 miljardia euroa vuonna 2009, ja sijoitusvirran suuruus EU:sta USA:han vuonna 2009 oli 75,1 miljardia euroa ja USA:sta EU:hun 97,8 miljardia euroa.

Transatlanttisten suhteiden valtavia mahdollisuuksia ei kuitenkaan hyödynnetä nykyisellään läheskään täysimääräisesti. Koska keskimääräinen tullitariffi on matala (alle kolme prosenttia), mahdollisuuksien käyttöönsaamisen avain on tullien ulkopuolisten kaupan esteiden poistamisessa. Suurin este on osapuolten standardien ja säännösten erilaisuus. Panokset ovat kovat: äskettäisen tutkimuksen mukaan poistamalla vain puoletkin EU:n ja USA:n välillä olemassa olevista tullien ulkopuolisista kaupan esteistä ja sääntelyeroista EU:n BKT kasvaisi 122 miljardia euroa vuodessa[17].

Kun taustalla ovat näin kattavat ja syvään juurtuneet suhteet, seuraaviin USA:n ylläpitämiin esteisiin olisi puututtava ensisijaisesti.

1) Yhdysvaltojen julkisten hankintojen markkinoiden avoimuusaste EU:n tarjoajille on hätkähdyttävän alhainen. Tämä johtuu osittain julkisia hankintoja koskevaan sopimukseen liittyvien USA:n tekemien sitoumusten rajallisesta laajuudesta, sillä ne kattavat vain 3,2 prosenttia USA:n julkisten hankintojen markkinoista (arvoltaan yhteensä 34 miljardia euroa). EU puolestaan on sitoutunut avaamaan noin 15 prosenttia julkisten hankintojen markkinoistaan muille GPA-sopimuksen sopimuspuolille. Todellinen pääsy USA:n julkisten hankintojen markkinoille aloilla, jotka eivät kuulu USA:n GPA-sopimukseen liittyvien sitoumusten piiriin, on vaikeutunut entisestään Buy American -aloitteen myötä, kun American Economic Recovery and Reinvestment Act -lakiin ja vastaavaan lainsäädäntöön sisällytettiin uusia syrjiviä säännöksiä. Nämä säännökset ovat lisänneet ulkomaisten toimijoiden epävarmuutta USA:n markkinoilla ja tosiasiallisesti sulkeneet ne tiettyjen tarjouskilpailujen ulkopuolelle, pääasiassa rakennusalalla. Lisäksi niillä on ollut hyvin valitettava kerrannaisvaikutus niiden johdettua samankaltaisiin toimenpiteisiin muissa maissa. Toinen esimerkki haitallisista käytänteistä on USA:n hallituksen hankintojen kieltäminen yrityksiltä, jotka ovat alun perin olleet yhdysvaltalaisia mutta vaihtaneet verotuksellista kotipaikkaansa ja siirtyneet toisen maan verojärjestelmään ( inverted companies ).

2) Toinen horisontaalinen este, jolla voi olla merkittävä taloudellinen ja käytännön vaikutus EU:n viennille USA:han, ovat kattavaa läpivalaisua koskevat säännökset. Asiaa koskevan USA:n lainsäädännön tarkoituksena on parantaa turvallisuutta ehkäisemällä kansainväliseen merikonttikauppajärjestelmään kohdistuvaa mahdollista terrorismin uhkaa, ja siinä säädetään kaikkien USA:han matkalla olevien konttien läpivalaisusta (ennakkoon tapahtuva läpivalaisu ennen saapumista USA:n satamiin) 1. heinäkuuta 2012 mennessä. Lainsäädännön heijastusvaikutukset ovat niin kauaskantoiset, että se muodostaisi vakavan esteen EU:n ja USA:n väliselle kaupalle. Asian suhteen on viime aikoina edistytty transatlanttisessa talousneuvostossa käytyjen keskustelujen yhteydessä siten, että USA on lähempänä ”valtuutetun taloudellisen toimijan” käsitteen tunnustamista, mutta EU:n on seurattava edelleen hyvin tarkasti tätä estettä koskevaa kehitystä.

MERKITTÄVIMMÄT ESTEET: YLEISTEN SUUNTAUSTEN JA PAINOPISTEIDEN HORISONTAALINEN ANALYYSI

Edellä jaksossa 2 luetellut esteet ovat otos kaikkein merkittävimmistä ongelmista, joita eurooppalaiset yritykset kohtaavat pyrkiessään strategisten kumppanien markkinoille. Tietyntyyppisiä esteitä esiintyy toistuvasti. Seuraava analyysi tällaisista yleisistä piirteistä voi auttaa yksilöimään parhaita ongelmien ratkaisutapoja, kuten löytämään mahdollisuuksia vaikutusvallan lisäämiseen, sekä määrittämään tulevaisuutta varten parempi (ja vakuuttavampi) strategia esteiden poistamiseksi.

Julkiset hankinnat

Julkisten hankintojen markkinat ovat edelleen huomattavan suljetut ulkomaisilta osallistujilta, kuten mainituista Yhdysvalloissa, Kiinassa, Japanissa ja Brasiliassa esiintyvistä ongelmista käy selvästi ilmi. Kaupallisesta näkökulmasta katsottuna nämä markkinat ovat kuitenkin erittäin merkittävät. Käyttämättömiä mahdollisuuksia on runsaasti. Julkisten hankintojen menot vuonna 2007 olivat EU:ssa noin 16 prosenttia BKT:stä, USA:ssa 11 prosenttia ja Japanissa 18 prosenttia. Nopeasti kehittyvän talouden maiden ja kehittyvien talouksien maiden osalta tietoja on vain niukasti. Intian ja Mercosur-maiden (Brasilian ja Argentiinan) julkisten hankintojen markkinat arvioitiin vuonna 2007 yhteensä noin 212 miljardin euron suuruisiksi. Tämä saattaa absoluuttisesti tarkasteltuna vaikuttaa vielä melko vähäiseltä, mutta näiden markkinoiden odotetaan kasvavan merkittävästi ja niillä todennäköisesti syntyy huomattavia liiketoimintamahdollisuuksia aloilla, joilla EU:n teollisuus on hyvin kilpailukykyinen.

Julkiset hankinnat on kuitenkin todennäköisesti suurin kaupan segmentti, joka on edelleen melko suojattu kansainvälisiltä sitoumuksilta. Julkisia hankintoja koskevan GPA-sopimuksen sopimuspuolina on vain 14 maata. Tässä raportissa mainituista kuudesta strategisesta kumppanista vain Yhdysvallat ja Japani ovat tällä hetkellä GPA-sopimuksen sopimuspuolia, mutta Kiina neuvottelee parhaillaan siihen liittymisestä. Lisäksi jopa GPA-sopimukseen kuuluvat maat ovat neuvotelleet markkinoiden avaamista koskeviin sitoumuksiinsa merkittäviä rajoituksia vähimmäiskynnysarvojen muodossa tai sektoreiden tai yksiköiden (kuten liittovaltiotasoa alemman tason) jäämisenä niiden ulkopuolelle. Ei olekaan lainkaan yllättävää, että talous- ja finanssikriisin iskiessä vuonna 2008/2009 protektionististen toimenpiteiden havaittiin yleistyvän julkisten hankintojen alalla[18].

GPA-sopimus on lisäksi luonteeltaan hyvin epäsymmetrinen sen suhteen, millaisia markkinoillepääsyä koskevia sitoumuksia eri sopimuspuolet tarjoavat; EU on paljon avoimempi kuin muut sopimuspuolet. EU:n kauppakumppanit eivät selvästikään ole toteuttaneet vastavuoroisuutta tällä alalla. Esimerkiksi Yhdysvaltojen GPA-sopimuksen yhteydessä ulkomaisille tarjoajille vuonna 2007 avaamien hankintojen arvo oli hiukan alle 34 miljardia euroa, Japanin kohdalla vastaava arvo oli 22 miljardia euroa. Tämä on jyrkässä ristiriidassa sen kanssa, että EU on sitoutunut avaamaan julkisten hankintojen markkinoitaan 312 miljardin euron arvosta. Sen vuoksi on vahvat perusteet vaatia markkinoillepääsyn laajentamista julkisten hankintojen alalla, erityisesti strategisilta kumppaneiltamme, joiden antamat sitoumukset eivät vastaa EU:n sitoumuksia. Ponnisteluja kansainvälisten sitoumusten lisäämiseksi on tehostettava, esimerkiksi meneillään olevien GPA-sopimusta koskevien neuvottelujen ja siihen liittyneiden maiden lisäämisen kautta, EU:n neuvottelemien vapaakauppasopimusten tai kohdennettujen kahdenvälisten toimien avulla.

Vaikka EU on suhteellinen avoin ulkomaisia tarjoajia kohtaan, sen vaikutusvalta kauppaneuvotteluissa, joissa käsitellään pääsyä ulkomaisille julkisten hankintojen markkinoille, on kuitenkin vähäinen[19]. Vaikutusvallan lisäämiseksi ja symmetrian parantamiseksi julkisten hankintojen markkinoille pääsyssä komissio totesi äskettäisessä kauppapolitiikkaa koskeneessa tiedonannossaan ja sisämarkkinoiden toimenpidepaketissa, että asiassa tarvitaan erityinen aloite, ja se aikookin tehdä tänä vuonna asiaa koskevan ehdotuksen. Uuden oikeudellisen välineen ensisijaisena tavoitteena olisi selkeyttää sääntöjä, jotka koskevat kolmansien maiden tavaroiden, palvelujen ja yritysten pääsyä EU:n julkisten hankintojen markkinoille, ja näin varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset niillä sekä lujittaa EU:n asemaa sen neuvotellessa EU:n yritysten pääsystä kolmansien maiden julkisten hankintojen markkinoille, jotta EU:n kauppakumppanien julkisten hankintojen markkinoita saataisiin avattua (entisestään).

Lisäksi tarvitaan korkean tason panostusta sen varmistamiseksi, että Euroopan yritykset voivat saada kohtuullisen osuuden ulkomaisista julkisten hankintojen markkinoista.

Immateriaalioikeuksien tehokas suojelu

Edellä kuvatut Kiinan ja Venäjän markkinoihin liittyvät vaikeudet havainnollistavat niitä suuria ongelmia, joita Euroopan yritykset kohtaavat immateriaalioikeuksien suojelun piiriin kuuluvien tavaroiden ja palvelujen viennissä. EU:n talouden suhteellinen etu maailmantaloudessa on yhä enenevässä määrin suurta lisäarvoa tuovissa ja henkisen omaisuuden käytön kannalta intensiivisissä tavaroissa ja palveluissa. Tämän seurauksena EU:n yritysten ideoiden, merkkien ja tuotteiden laiton kopiointi ja väärentäminen haittaavat vakavasti kasvua, työllisyyttä ja innovaatiotoimintaa EU:ssa. Oikeudellisen suojan ja immateriaalioikeuksien tehokkaan täytäntöönpanon puute sekä maantieteellisten merkintöjen riittämätön suoja estävät Euroopan yrityksiä hyödyntämästä merkittäviä vientimahdollisuuksia. Erästä suppeaa alaa koskevana esimerkkinä voidaan mainita, että vuonna 2007 suojatulla alkuperänimityksellä (SAN) ja suojatulla maantieteellisellä merkinnällä (SMM) varustettujen maataloustuotteiden arvioitu tukkuarvo oli 14,2 miljardia euroa, ja niistä noin 30 prosenttia arvioidaan vietävän EU:n ulkopuolelle. Näin ollen EU:n yritysten immateriaalioikeuksien suojan tehostaminen on olennainen osatekijä huolehdittaessa EU:n kyvystä kilpailla maailmantaloudessa.

Immateriaalioikeuksien suojaamisen alalla on edistytty jonkin verran, erityisesti toteuttamalla tehostetusti komission täytäntöönpanostrategiaa[20]. Kahdenvälisiin sopimuksiin on neuvoteltu tiukat immateriaalioikeuksia koskevat säännökset. Eräiden samanmielisten maiden kanssa on tehty väärentämisenvastainen kauppasopimus (ACTA)[21]. Joidenkin tärkeimpien kumppanien kuten Kiinan ja Venäjän kanssa käytäviä immateriaalioikeuksia koskevia erityisiä vuoropuheluja on tehostettu. Äskettäin perustettu Kiinan immateriaalioikeuksia koskeva tukipalvelu pk-yrityksille (China IPR SME Helpdesk)[22] on auttanut pk-yrityksiä erittäin tehokkaasti suojaamaan ja puolustamaan immateriaalioikeuksiaan Kiinassa. Tämän lisäksi on toteutettu IPR2-hanketta[23], joka on kumppanuushanke EU:n ja Kiinan viranomaisten välillä ja jonka tavoitteena on parantaa immateriaalioikeuksien täytäntöönpanoa Kiinassa.

Komission täytäntöönpanostrategian hiljattain tehdyssä arvioinnissa[24] todettiin, että strategia on merkityksellinen ja on johtanut menestyksellisiin tuloksiin, mutta että sen oltua voimassa jo kuusi vuotta sitä on tarpeen mukauttaa jonkin verran. Tämän mukaisesti komissio tarkastelee parhaillaan strategiaansa uudelleen, ja sitä on tarkoitus kehittää soveltamalla kattavampaa lähestymistapaa (jonka yhteydessä otetaan erityisesti laajemmin huomioon sidosryhmien edut kuten kehityskysymykset) edellä mainitun arvioinnin ja muiden tietolähteiden, kuten sidosryhmien laajojen kuulemisten pohjalta.

Raaka-aineiden kestävä hankinta

Maailmanlaajuisen kysynnän kasvu ja kehittyvien talouksien nopean teollistumisen aiheuttama hintojen nousupaine on aiheuttanut huolta raaka-aineiden maailmanmarkkinoiden vakaasta toiminnasta[25]. Raaka-aineiden tuonti muodostaa noin kolmasosan EU:n kokonaistuonnista. EU:n teollisuus on monien korkean teknologian tuotteiden ja vihreämpien tuotteiden tuotannon ja viennin osalta hyvin riippuvainen tietyistä raaka-aineista.

Näiden raaka-aineiden kauppaa koskevat rajoitukset voivat sen vuoksi mahdollisesti vaikuttaa EU:n teollisuuden kilpailukykyyn. Tapauksissa, joissa tietyn raaka-aineen tuotanto on keskittynyt muutamiin maihin, vientirajoituksilla on merkittävä vaikutus kyseisen raaka-aineen maailmanmarkkinoihin, mikä voi aiheuttaa hyvin vakavia ongelmia EU:n teollisuudelle[26]. Lisäksi yhden tuottajamaan soveltamat vientirajoitukset aiheuttavat muille viejille paineita seurata sen esimerkkiä suojellakseen omaa jatkojalostusteollisuuttaan. Näin voi syntyä ketjureaktio, joka pahentaa maailmanmarkkinoiden vääristymiä ja työntää hintoja ylöspäin. Koska lisäksi rajoituksia soveltavien maiden kotimaan hinnat yleensä tahtovat laskea, tämä saattaa estää lisäinvestointeja tuotantoon ja/tai louhintaan ja sen vuoksi vaarantaa entisestään näiden raaka-aineiden pitkän aikavälin tarjontaa.

Tässä raportissa käsiteltävistä maista raaka-aineiden vientiä rajoittavat tällä hetkellä Argentiina, Brasilia, Kiina, Intia ja Venäjä. Näillä toimenpiteillä oli vaikutuksia arvoltaan lähes 6 miljardin euron raaka-aineiden tuontiin EU:hun vuonna 2009. OECD:n äskettäin tekemä selvitys osoitti, että 65 WTO:n jäsentä sovelsi vientitulleja vuosina 2003–2009[27]. Komission keräämistä tiedoista[28] käy ilmi, että syyskuussa 2009 EU:n toimijoihin vaikuttaneet vientirajoitukset liittyivät yli 1 200 tullinimikkeeseen[29]. Eniten tällaisia toimenpiteitä ovat ottaneet käyttöön Kiina, Venäjä, Argentiina ja Ukraina. Vaikutukset kohdistuvat eniten maataloustuotteisiin, mineraaleihin, kemikaaleihin, raakavuotiin ja -nahkoihin, puuhun ja puutuotteisiin sekä metalleihin.

Tämäntyyppisten kauppaa rajoittavien toimenpiteiden torjunta on kuitenkin erityisen haastavaa, kun otetaan huomioon, ettei niitä ole tämänhetkisissä WTO:n määräyksissä suljettu täysin pois. Määrällisiin rajoituksiin (erityisesti vientikiintiöihin ja vientilisensseihin) sovelletaan GATT-sääntöjä, mutta vientiverot eivät yleensä kuulu monenvälisten sääntöjen piiriin[30]. Tämän vuoksi komissio on osana yleistä raaka-aineita koskevaa lähestymistapaansa kehittänyt erityisen raaka-aineita koskevan kauppastrategian, joka perustuu kolmeen periaatteeseen: monenväliset ja kahdenväliset neuvottelut asianomaisista säännöistä, voimassaolevien oikeuksien täytäntöönpano asettamalla sääntöjenvastaiset vientirajoitukset kyseenalaisiksi, mahdollisuuksien mukaan myös WTO:n riitojenratkaisumenettelyjen avulla, sekä kolmansiin maihin kohdistettu tiedotustoiminta, jolla pyritään vakuuttamaan ne raaka-ainekysymyksen maailmanlaajuisesta luonteesta ja siitä, että ne hyötyvät itsekin tätä alaa koskevista selkeistä säännöistä.

EU on toteuttanut tätä strategiaa mm. käymällä kauppaneuvotteluja, viemällä eräät Kiinan soveltamat vientirajoitukset WTO:n käsiteltäviksi (asian osalta komissio tutkii parhaillaan tarkoituksenmukaisimpia seuraavia toimia, kuten asian mahdollinen jatkokäsittely WTO:ssa) sekä edistämällä tätä kysymystä koskevia keskusteluja kahdenvälisessä yhteydenpidossa sekä erilaisilla foorumeilla kuten OECD:n piirissä. Jatkossakin on tarpeen ottaa raaka-ainekysymys esille merkityksellisten kumppanien kanssa korkeimmalla tasolla ja hyödyntää käytettävissä olevien riitojenratkaisumenettelyn kanavien sekä vapaakauppasopimusneuvottelujen kaikkia mahdollisuuksia.

Palvelut

Nopeasti kasvava palvelusektori edistää talouden kasvua ja työllisyyden paranemista maailmanlaajuisesti enemmän kuin mikään muu sektori. Palvelusektorin osuus on EU:ssa noin kolme neljäsosaa BKT:stä, yli 70 prosenttia työpaikoista[31] ja noin 30 prosenttia viennistä. Palvelujen kaupan osuus on kuitenkin ainoastaan 20 prosenttia maailmankaupasta. EU on markkinajohtaja maailmanlaajuisessa palvelujen kaupassa 27 prosentin osuudellaan maailmanlaajuisesta viennistä ja 25 prosentin osuudella maailmanlaajuisesta tuonnista vuonna 2009. Näin ollen palvelut ovat kansainvälisen kaupan ala, jolla EU:n teollisuus on hyvin kilpailukykyinen, mutta jolla kaupan esteet estävät sitä edelleen saamasta täyttä hyötyä vahvasta kilpailukyvystään, kuten jaksossa 2 luetellut Japanin ja Mercosur-maiden toteuttamat esteet osoittavat. Palvelujen kaupan rajoitukset toteutetaan joko markkinoillepääsyn esteiden muodossa, suorana syrjintänä kotimaisten ja ulkomaisten palveluntarjoajien välillä tai sääntelyllisinä esteinä, joita sovelletaan kaikkiin tarjoajiin, mutta jotka tosiasiassa merkitsevät lisäesteitä ulkomaisille tarjoajille.

Koska noin 75 prosenttia palvelujen kaupasta koskee infrastruktuuripalvelujen tarjontaa, palvelujen kaupan avaaminen edelleen voisi parantaa myös tuotantoyritysten kilpailukykyä, mikä johtaisi hyvinvoinnin lisääntymiseen kokonaisuudessaan. EU:n on lujitettava toimiaan palvelumarkkinoiden avaamiseksi ulkomailla. Parhaillaan EU neuvottelee palvelujen kaupan vapauttamisesta GATS-sopimuksen monenvälisissä puitteissa sekä kahdenvälisten vapaakauppasopimusten välityksellä. Jälkimmäisen väylän kautta on jo saatu aikaan merkittävä vapauttamispaketti EU:n ja Korean välisen vapaakauppasopimuksen yhteydessä. EU:n olisi käytettävä tätä merkittävää ennakkotapausta perustana palvelujen asettamiseksi tärkeysjärjestykseen, jotta tulevien sopimusten yhteydessä voidaan pyrkiä erittäin kunnianhimoisiin tuloksiin, lyhyellä aikavälillä erityisesti Intian ja Kanadan kanssa.

Investoinnit

Tämänhetkinen globalisaation vaihe, johon kuuluu integroitujen toimitusketjujen äkillinen kasvu, on johtanut suorien ulkomaisten investointien dramaattiseen lisääntymiseen. Suorat ulkomaiset investoinnit tunnustetaan yhdeksi tärkeimmistä tekijöistä talouskasvun edistämisessä, myös kehitysmaissa. Ne ovat myös tärkeä tuottavuuden kasvun lähde, ja niillä on merkittävä osuus liikeyritysten sijoittautumisessa ulkomaille sekä maailmanlaajuisten toimitusketjujen luomisessa uudenaikaisen kansainvälisen talouden osana. Äskettäisistä tutkimuksista käy ilmi myös, että avoin investointi-ilmapiiri on tärkeä työpaikkojen EU:ssa säilyttämisen kannalta[32]. EU on maailmantalouden suorien ulkomaisten investointien suurin lähde, joten sille on keskeisen tärkeää parantaa pääsyä ulkomaisille markkinoille ja saada käyttöön koko se potentiaali, joka sisältyy EU:n sisäiseen vahvuuteen palvelujen ja sijoittautumisen alalla.

Ulkomaisten investointien esteitä esiintyy sääntelyllisinä rajoituksina, jotka OECD on luokitellut kolmeen väljään luokkaan: i) osakepääoman ulkomaisen omistuksen rajoitukset, ii) pakolliset seulonta- ja hyväksyntämenettelyt, jotka lisäävät markkinoilletulon kustannuksia ja iii) toiminnalliset rajoitukset, jollaisia ovat esimerkiksi tytäryhtiöissä työskentelevien ulkomaalaisten määrään tai hallituksen jäsenten kansalaisuuteen tai asuinpaikkaan liittyvät rajoitukset, tuotantopanoksen rajoitukset ja syrjivä valtion sääntely, tai voittojen kotiuttamisen rajoittaminen. Suurin osa rajoituksista koskee palvelusektoreita, kaikkein eniten mm. liikenne-, televiestintä-, rahoitus- ja sähköalaa. Vaikka suorien ulkomaisten investointien rajoittamista ei ole helppo mitata maakohtaisesti, joukosta erottuvat Intiaan, Kiinaan ja Venäjälle tehtävien investointien korkeat esteet, kuten jaksossa 2 todetaan.

Koska ulkomaisiin investointeihin liittyy huomattavia etuja, EU pyrkii luomaan eurooppalaisille investoijille houkuttelevan ja vapaan ympäristön ulkomailla sekä säilyttämään EU:n alueella avoimen investointijärjestelmän ja edistämään sitä vastavuoroisuuden ja keskinäisen edun hengessä. Näihin tavoitteisiin pyritään sekä neuvottelemalla ja käymällä vuoropuhelua Yhdysvaltojen, Kiinan ja Venäjän tapaisten keskeisten kumppanien kanssa että osallistumalla aktiivisesti toimintaan kansainvälisillä foorumeilla kuten OECD:ssä, UNCTADissa ja G8-/G20-ryhmässä. Lissabonin sopimuksen tultua voimaan ja EU:n toimivallan laajennuttua suorien ulkomaisten investointien alalle investointipolitiikkaa kehitetään ja johdetaan Euroopan tasolla kattavammin. Tämä parantaa EU:n neuvotteluasemia, kun se pyrkii edistämään sekä suorille ulkomaisille investoinneille kolmansissa maissa asetettujen rajoitusten vähittäistä poistamista että saamaan aikaan kaikkien Euroopan liikeyritysten investointien paremman suojan ja jo sitä ennen turvaamaan jäsenvaltioiden ennen Lissabonin sopimusta kolmansien maiden kanssa yksittäin neuvotteleman suojan tason. Komissio on jo julkaissut tiedonannon[33], jossa tarkastellaan unionin mahdollisuuksia kehittää kansainvälisiä investointeja koskevaa politiikkaa, jolla voidaan parantaa EU:n kilpailukykyä ja edistää siten Eurooppa 2020 -strategian mukaisen älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun tavoitteiden saavuttamista. Myös uudistetussa kauppastrategiassa EU velvoitetaan huolehtimaan EU:n investoijien tarpeista EU:n ulkopuolella, neuvottelemaan kattavista markkinoillepääsyä ja investointien suojaa koskevista säännöksistä keskeisten kauppakumppanien kanssa, kiireisimmin Intian, Kanadan ja Singaporen kanssa, joiden kanssa käytävät kauppaneuvottelut ovat edenneet pitkälle. EU harkitsee myös erillisten investointisopimusten tekemistä muiden merkittävien kauppakumppanien kuten Kiinan ja Venäjän kanssa.

Näiden laajojen ja jatkuvasti kehittyvien neuvottelusuunnitelmien lisäksi tietyt investointien esteet edellyttävät tapauskohtaista toimintaa korkealla poliittisella tasolla sen varmistamiseksi, ettei eurooppalaisia investoijia syrjitä.

Sääntelyyn liittyvät kysymykset – Tekniset määräykset ja standardit (kaupan tekniset esteet ja terveys- ja kasvinsuojelukysymykset)

Monien EU:n viejien kannalta suurimpia markkinoillepääsyn ongelmia ovat teknisiin määräyksiin ja standardeihin liittyvät esteet. Jaksossa 2 mainittuja esimerkkejä ovat ongelmat tietotekniikka-alalla Kiinassa ja Intiassa ja lääkinnällisten laitteiden kohdalla Japanissa. Tällaisilla esteillä voi olla merkittävä taloudellinen vaikutus valmistajiin, sillä ne edellyttävät vähintäänkin tuotteiden ja tuotantolaitosten mukauttamista erilaisia vaatimuksia vastaaviksi. EU:n yritysten siirtyessä yhä suuremmassa määrin osaksi maailmanlaajuisia toimitusketjuja määräysten ja standardien erot lisäävät maailmantalouteen osallistumisen kustannuksia ja supistavat paikallisten yritysten kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla.

Kiinaan, Intiaan, Japaniin ja Venäjään liittyvät, edellä mainituilla sääntelyllisillä ongelmilla saattoi vuonna 2009 olla vaikutusta arvoltaan jopa noin 13,7 miljardin euron suuruiseen EU:n vientiin. Sääntelyyn liittyvät esteet hankaloittavat huomattavasti myös transatlanttista kauppaa. Niitä esiintyy monilla eri aloilla, kuten autosektorilla, missä USA:ssa on voimassa 42 turvallisuusstandardia, joita USA:ssa myytävien autojen ja laitteistojen valmistajien on noudatettava ja jotka eroavat kansainvälisistä standardeista. Sama tilanne vallitsee tekstiilialalla, jolla Consumer Product Safety Improvement Act -lakiin sisältyy pitkälle meneviä vaatimuksia.

Jotkin sääntelyyn liittyvistä esteistä johtuvat pelkästään sääntelyllisen lähestymistavan eroista. Nämä erot voivat olla täysin oikeutettuja ja heijastaa yksinkertaisesti sääntelyllisen lähestymistavan historiallista kehitystä, tulotason eroja, kuluttajien mieltymyksiä ja riskikäsityksiä. Monissa tapauksissa eroja (kuten kaksinkertaisen testaamisen vaatimuksia ja kohtuuttomia asiakirjaedellytyksiä) kuitenkin käytetään järjestelmällisemmin tarkoituksena suosia tai suojata kotimaista tuotantoa. Jälkimmäisistä syistä vallitsevat erot edellyttävät EU:lta tiukkaa, kohdennettua ja jämäkkää toimintaa, kun taas ensin mainittuja eroja on käsiteltävä järjestelmällisemmän, pitkäaikaisen yhteistyön ja vuoropuhelun avulla, jolla parannetaan erityisesti sääntelyjärjestelmien avoimuutta ja ennakoitavuutta.

Esimerkiksi jaksossa 2 mainitut Kiinan tieto- ja teknologia-alalla toteuttamat toimenpiteet kuvaavat sääntelyllisiin standardeihin liittyviä ongelmia. Turvallisuusongelmien määrittelyssä Kiinan toimenpiteet ulottuvat paljon pidemmälle kuin yleinen käytäntö muissa maissa tai asiaan liittyvät kansainväliset standardit[34]. Tarve noudattaa Kiinan itse laatimia standardeja aiheuttaa eurooppalaisille yrityksille huomattavia kustannuksia. Vaikka asian käsittely korkealla tasolla on johtanut joihinkin mukautuksiin Kiinan politiikassa, perusongelmana on edelleen, ettei Kiina noudata kansainvälisiä standardeja. EU käy Kiinan viranomaisten kanssa useita sääntelyä koskevia vuoropuheluja tavoitteenaan edistää kansainvälisten standardien käyttöä ja saada Kiina osallistumaan laajemmin kansainvälisten standardointiorganisaatioiden toimintaan. Panokset ovat selvästikin hyvin korkeat, ja konkreettisen edistyksen saavuttamiseksi on tarpeen käydä säännöllisesti korkean tason keskusteluja, kuten taloutta ja kauppaa koskevaa korkean tason vuoropuhelua, mutta myös keskusteluja huippukokouksissa.

Kuten sääntelyyn liittyvien kysymysten kohdalla on tavallista, ennaltaehkäisevä toiminta ennen toimenpiteiden hyväksymistä on paljon lupaavampi tapa toimia kuin yrittää poistaa säännöksiä, jotka jo ovat läpäisseet lainsäädäntöprosessin. Tämä näkökohta on sisällytettävä EU:n strategiaan sääntelyllisten kysymysten käsittelyn osalta.

Vastaavasti elintarvikkeiden turvallisuutta sekä eläinten ja kasvien terveyttä koskevien sääntöjen muodossa olevien kaupan esteiden käyttö, kuten jaksossa 2 kuvatut Venäjän ja Intian käyttöön ottamat esteet, on lisääntynyt viime vuosina huomattavasti, ja ne aiheuttavat EU:n viejille vakavia ongelmia. Venäjän ja Intian esimerkit osoittavat, että valtiot toteuttavat usein laajempia toimia kuin olisi tarpeen kuluttajien terveyden suojelemiseksi ja käyttävät eläinten ja kasvien terveyteen liittyviä rajoituksia suojellakseen oman maansa maataloustuotteiden tuottajia reilulta kilpailulta. Koska maataloustuotteiden tulleihin liittyviä esteitä vähennetään asteittain tulevina vuosina, riski tällaisten ongelmien yleistymisestä tulevaisuudessa entisestään on todellinen.

Tulliesteet

Kuten jaksossa 2 kuvatuista Venäjän tullitoimenpiteistä ja Argentiinan tuontilisenssijärjestelmästä käy ilmi, perinteisiä tulliesteitä käytetään edelleen monimutkaisempien uudenlaisten toimenpiteiden rinnalla. Talous- ja finanssikriisin alettua vuonna 2008 näiden kahden maan toimenpiteet ovat huolestuttaneet eurooppalaisia viejiä yhä lisääntyvässä määrin. Toimenpiteiden yksityiskohtainen analyysi osoittaa, että niihin liittyy jatkuvaa läpinäkyvyyden puutetta, hallinnollista syrjintää työläiden menettelyjen muodossa ja voimassa olevien, esimerkiksi tullausarvoa koskevien sääntöjen usein mielivaltaista tulkintaa.

EU on vastustanut tällaisia toimenpiteitä tarmokkaasti, erityisesti niiltä osin, kun on hyvä syy uskoa, etteivät toimenpiteet, kuten Argentiinan tuontilisenssijärjestelmä, ole WTO:n periaatteiden mukaisia. Jälkimmäisessä tapauksessa kuitenkaan edes WTO:ssa toteutettu yhtenäinen toiminta muiden vaikutusten kohteena yhtä lailla olevien kumppanien kanssa ei tuonut merkittäviä tuloksia. Sen vuoksi on pohdittava, olisiko aiheellista ryhtyä käyttämään muita keinoja, kuten muodollista WTO:n riitojenratkaisumenettelyä tai muita poliittisempia toimia.

ETENEMISTAPA: MITEN HUOMATTAVIIN MARKKINOILLEPÄÄSYN ESTEISIIN VOIDAAN PUUTTUA TEHOKKAAMMIN?

Vaikka tässä raportissa mainittujen esteiden taloudellisen vaikutuksen suuruutta ei voida määrittää tarkasti, EU:n vienti, johon tällaiset toimenpiteet mahdollisesti vaikuttavat, on suuruudeltaan 96–130 miljardin euron luokkaa (9–12 prosenttia EU:n kokonaisviennistä vuonna 2009) ja raaka-aineiden EU:hun tuonti, johon vaikutuksia kohdistuu, noin 6 miljardia euroa[35]. Nämä arviot koskevat kauppaa, johon on mahdollisesti kohdistunut vaikutuksia, eikä sen pitäisi tulkita kertovan EU:n ”menetetystä kaupasta”. Niin kutsuttu menetetty kauppa on viitteellisesti vain yksi osuus kaupasta, johon on kohdistunut vaikutuksia, ja sen osuus lienee huomattavasti alhaisempi, mutta käytettävissä olevien tietojen ja kaupan esteiden monimutkaisen luonteen vuoksi sen suuruutta ei voida arvioida tarkasti[36]. Numerotiedot antavat kuitenkin käsityksen kauppamääristä, joihin eri toimenpiteet mahdollisesti vaikuttavat. Näitä esteitä koskevien ratkaisujen löytymisellä olisi huomattava vaikutus EU:n vientiin, ja se laajentaisi pääsyä merkittäville julkisten hankintojen markkinoille. EU:n neuvottelutavoitteiden toteutumisesta saatavan taloudellisen hyödyn lisäksi tämä edistäisi erittäin tärkeällä tavalla Eurooppa 2020 -strategian ulkoiseen ulottuvuuteen kuuluvien älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun tavoitteiden saavuttamista.

Jotta nämä tavoitteet saavutettaisiin, kaikkien asiaan liittyvien toimijoiden on välttämätöntä toimia ennakoivasti, erityisesti komission, joka edustaa EU:ta kauppakysymyksissä nyt osaksi Euroopan ulkosuhdehallintoa liitettyjen EU:n edustustojen avustamana, sekä jäsenvaltioiden asianomaisten viranomaisten. Tarvitaan yhteisiä ponnisteluja kaikilla tasoilla , jotta EU:n strategisille kumppaneille saadaan viestitettyä keskitetysti, kuinka tärkeää kahdenvälisten suhteiden kannalta on saada tässä raportissa mainittuihin esteisiin liittyvät ongelmat ratkaistua. On ehdottoman tärkeää toimia yhdenmukaisesti. Jos EU pystyy toimimaan keskitetysti ja päättäväisesti käyttäen ulkosuhdevälineiden eri mahdollisuuksia tasapainoisesti, strategiset kumppanimme ottavat todennäköisemmin ongelmat käsiteltäviksi rakentavassa hengessä.

Eurooppa-neuvosto totesikin syyskuun ja joulukuun 2010 istunnoissaan, että on tarpeen määritellä EU:n edut suhteessa sen strategisiin kumppaneihin. Se pyysi unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaa edustajaa, joka on myös komission varapuheenjohtaja, yhteistyössä komission ja ulkoasiainneuvoston kanssa ”tuomaan esiin yhteiset eurooppalaiset edut ja määrittämään kaikki mahdolliset keinot niiden saavuttamiseksi”. Tämä EU:n uudistetun kauppapolitiikan täytäntöönpanosuunnitelman mukainen raportti voidaan nähdä panoksena tämän tehtävän täyttämiseen. Raportissa ja siihen liittyvässä horisontaalisessa analyysissä luetellut esteet ovat esimerkkejä markkinoillepääsyn ongelmista, joita olisi käsiteltävä EU:n strategisten kumppanien kanssa mahdollisimman pian.

Joidenkin EU:n strategisten kumppanien kanssa on jo luotu erityisiä korkean tason foorumeita; tällaisia ovat transatlanttinen talousneuvosto Yhdysvaltojen kanssa, taloutta ja kauppaa koskeva korkean tason vuoropuhelu Kiinan kanssa ja korkean tason työryhmä Japanin kanssa. Näillä foorumeilla tärkeässä osassa ovat markkinoillepääsy ja erityisesti sääntelyyn liittyvät esteet. Ajaakseen etujaan tarmokkaammin EU:n on kuitenkin oltava valmiina ottamaan markkinoillepääsyn esteet tarvittaessa esille huippukokouksissa ja muissa huipputason tapaamisissa.

On selvää, että offensiiviset ja defensiiviset edut liittyvät toisiinsa ja että vastavuoroisuus ja keskinäiset edut ovat tärkeitä käsitteitä kansainvälisten suhteiden alalla ja kauppapolitiikassa erityisesti. Tämän vuoksi on katsottava, voidaanko vaikutusvaltaa saada yhdistämällä EU:n huoli sen strategisten kumppanien markkinoille pääsyn esteistä niiden vastaaviin intresseihin päästä helpommin EU:n markkinoille. Tähän liittyen on tarkoitus ehdottaa, kuten tämän raportin jaksossa 3 todettiin, erityistä julkisia hankintoja koskevaa aloitetta. Kaikilla muilla aloilla on käytettävä olemassa olevia välineitä mahdollisimman kattavasti EU:n kumppanien vakuuttamiseksi siitä, että EU:n toimiin markkinoiden avaamiseksi on aiheellista vastata samalla tavoin.

Markkinoillepääsykysymyksiä koskevien EU:n etujen ajamisessa EU:n edustustoilla on tärkeä rooli. Edustustot ovat EU:n paikallisia yhteyspisteitä strategisten kumppanien järjestelmien tilanteen, kuten taloudellisten ja poliittisten etujen sekä teollisuuspolitiikan käytäntöjen analysoimiseksi. On tärkeää käyttää näitä yhteyspisteitä niin, että markkinoillepääsyn esteitä koskevat korkean tason poliittiset kannanotot ovat hyvin valmisteltuja ja perustuvat kaikkiin käytettävissä oleviin poliittisiin ja taloudellisiin tietoihin ja että niiden jatkoksi toteutetaan asianmukaisia ja oikea-aikaisia toimia kentällä.

Tässä raportissa esitetään kunnianhimoinen toimintasuunnitelma. Sen tavoitteena on tehostaa ja tasapainottaa EU:n toimintaa, joka koskee sen strategisten kumppanien markkinoille pääsyn esteisiin liittyviä ongelmia. Korkeimman poliittisen tason yhteisellä toiminnalla voi olla ratkaiseva merkitys eurooppalaisten yritysten vienti- ja investointietujen edistämisen ja viime kädessä Euroopan kasvun ja työllisyyden kannalta. Komissio aikoo seurata säännöllisesti tämän suunnitelman toteutumisen edistymistä ja raportoida asiasta vuosittain Eurooppa-neuvostolle .

[1] Kauppa, kasvu ja maailmanpolitiikka (KOM(2010) 612, 9.11.2010).

[2] Eurooppa-neuvoston päätelmät 16.9.2010.

[3] Komission valmisteluasiakirja Trade as a Driver of Prosperity , joka liittyy komission tiedonantoon Kauppa, kasvu ja maailmanpolitiikka,

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf .

[4] Komission valmisteluasiakirja Trade as a Driver of Prosperity (ks. edellä alaviite 3), s. 9. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf .

[5] KOM(2007) 803, 11.12.2007.

[6] KOM(2010) 2020, 3.3.2010.

[7] Lisätietoja teollisuuspolitiikan käytännöistä asiakirjassa Globalisaation aikakauden yhdennetty teollisuuspolitiikka (KOM(2010) 614, 28.10.2010).

[8] Vuonna 2009 Euroopan unionin investointitase Japanin suhteen oli hiukan negatiivinen.

[9] Yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston päätelmät, 8.12.2008, asiakirja nro 16198/08.

[10] Ks. esimerkiksi kauppapolitiikan pääosaston raportti Seventh Report on potentially trade restrictive measures , marraskuu 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf .

[11] Harvinaisilla maametalleilla tarkoitetaan tässä harvinaisia maametalleja, skandiumia ja yttriumia (HS 280530), ceriumyhdisteitä (HS 284610) ja harvinaisten maametallien yhdisteitä (HS 284690).

[12] Vuonna 2008 Maailmanpankki sijoitti Intian sijalle 120 (178 taloudesta) liiketoiminnan helppoudessa.

[13] HS-koodit 5201, 5202, 5203, 5205, 5206 ja 5207.

[14] Assessment of barriers to trade and investment between the EU and Japan , Copenhagen Economics -raportti, marraskuu 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/february/tradoc_145772.pdf.

[15] Ks. esimerkiksi kauppapolitiikan pääosaston raportti Seventh Report on potentially trade restrictive measures , marraskuu 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf.

[16] Komissio arvioi, että Venäjän talouskriisin aikana käyttöön ottamien ja Venäjän, Kazakstanin ja Valko-Venäjän välisen tulliliiton yhteisen ulkotullitariffin myötä vahvistettujen tullien korotusten yhteiskustannukset ovat 540 miljoonaa euroa vuodessa (noin 860 miljoonaa euroa vuodessa koko tulliliiton osalta). Ks. myös kauppapolitiikan pääosaston raportit Fifth Report on potentially trade restrictive measures , marraskuu 2009, ja Sixth report on potentially trade restrictive measures , toukokuu 2010.

[17] Non-Tariff Measures in EU-US Trade and Investment – An Economic Analysis , Ecorys, julkaistu internetissä 16.12.2009,

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2009/december/tradoc_145613.pdf .

[18] Ks. esimerkiksi kauppapolitiikan pääosaston raportti Seventh Report on potentially trade restrictive measures , marraskuu 2010.

[19] Ks. komission valmisteluasiakirja Trade as a Driver of Prosperity , joka liittyy komission tiedonantoon Kauppa, kasvu ja maailmanpolitiikka, s. 52–, ja Sisämarkkinoiden toimenpidepaketti, Kohti kilpailukykyistä sosiaalista markkinataloutta, ehdotus nro 24, s. 18.

[20] Strategia teollis- ja tekijänoikeuksien täytäntöönpanemiseksi yhteisön ulkopuolisissa maissa, 2004.

[21] Australia, Kanada, Japani, Korea, Meksiko, Marokko, Uusi-Seelanti, Singapore, Sveitsi, Yhdysvallat ja EU.

[22] http://www.china-iprhelpdesk.eu .

[23] http://www.ipr2.org .

[24] Evaluation of the IPR Enforcement Strategy in Third Countries , ADE, marraskuu 2010: http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_147053.pdf .

[25] Tarkempia tietoja komission valmisteluasiakirjassa Trade as a Driver of Prosperity , joka liittyy komission tiedonantoon Kauppa, kasvu ja maailmanpolitiikka, s. 65 ja kuvio 15.

[26] Tarjontaan liittyvä riski johtuu siitä, että suuri osuus maailmanlaajuisesta tuotannosta (ts. jalostuskapasiteetti, jolla raaka-aine muutetaan kaupallisiksi teollisiksi tuotteiksi) on peräisin pääasiassa yhdestä tai vain muutamasta maasta, esimerkiksi Kiinasta (antimoni, fluorisälpä, gallium, germanium, grafiitti, indium, magnesium, harvinaiset maametallit ja volframi), Venäjältä (platinaryhmän metallit), Kongon demokraattisesta tasavallasta (koboltti ja tantaali) tai Brasiliasta (niobium ja tantaali). Tuotannon keskittymisen lisäksi raaka-aineet ovat monissa tapauksissa heikosti korvattavia ja niiden kierrätysaste on alhainen.

[27] Tämä merkitsi huomattavaa lisäystä verrattuna vuosiin 1997–2002, jolloin 39 WTO:n jäsentä käytti tällaisia välineitä; ks. J. Kim, Recent trends in export restrictions , OECD Trade Policy Working papers, 101, 2010.

[28] Tietokanta kattaa 19 maata, mm. Algerian, Argentiinan, Brasilian, Kiinan, Egyptin, Intian, Indonesian, Kazakstanin, Venäjän, Etelä-Afrikan, Thaimaan ja Ukrainan.

[29] Tällaisena toimenpiteenä pidetään harmonisoidun järjestelmän nelinumeroisen nimikkeen tason tullinimikkeeseen kohdistuvaa määrällistä rajoitusta (vientikiintiö tai vientikielto), vientiveroa tai harkinnanvaraista vientilisenssin myöntämisprosessia; ks. kauppapolitiikan pääosaston laatima raaka-aineita koskeva vuoden 2009 vuosikertomus, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146207.pdf .

[30] Paitsi silloin, kun määräykset on neuvoteltu osaksi WTO:n jäseneksi liittymistä koskevia pöytäkirjoja, kuten Kiinan ja Venäjän kohdalla joidenkin raaka-aineiden osalta.

[31] Employment in Europe 2010 -raportin mukaan (s. 165) palvelusektoreiden työpaikkojen osuus EU:ssa oli 70,4 prosenttia vuonna 2009.

[32] Ks. Copenhagen Economicsin raportti Impacts of EU outward FDI , 20.5.2010, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146270.pdf.

[33] KOM(2010) 343 lopullinen, 7.7.2010. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/july/tradoc_146307.pdf .

[34] Asiaan liittyvä standardi olisi ISO/IEC 15408, jota täydentää tietotekniikan turvasertifikaattien vastavuoroisen tunnustamisen sääntelemiseksi tehty sopimus yhteisten arviointiperusteiden tunnustamisesta ( Common Criteria Recognition Agreement ).

[35] Nämä luvut kattavat ainoastaan vientirajoitukset, jotka kohdistuvat maataloustuotteiden ja teollisuuden raaka-aineiden tuontiin – ne muodostavat vain yhden kolmasosan raaka-aineiden kokonaistuonnista EU:hun (11 % kokonaistuonnista EU:hun). Loput kaksi kolmasosaa raaka-aineiden tuonnista EU:hun koskevat energian raaka-aineita (23 % kokonaistuonnista EU:hun). Energian raaka-aineiden vientirajoituksia koskevat yksityiskohtaiset tilastot ovat vielä laadittavina, mutta on selvää, että tällaisia rajoituksia on voimassa useissa keskeisissä energiantuottajamaissa. Merkittävä esimerkki tässä suhteessa on Venäjä, jossa kaasulle on asetettu 30 prosentin vientitulli, joka vaikuttaa 13,1 miljardin euron osuuteen EU:n kaasutuonnista (28 % kaasun kokonaistuonnista EU:hun).

[36] Näihin olemassa oleviin kauppavirtoihin perustuviin arvioihin vaikuttavat muutkin tekijät, joiden osalta suuntauksena on aliarvioida vaikutusten kohteena olevan kaupan arvo. Esimerkiksi mitä suurempi kyseessä oleva kaupan este on, sitä matalampi on havaittu kauppavirta, johon vaikutuksia kohdistuu. Äärimmäisessä tapauksessa, kun kyseessä on vienti- tai tuontikielto, havaittua kauppaa ei ole lainkaan, jolloin ei synny myöskään vaikutuksia ”vaikutusten kohteena olevan kaupan” mittariin, vaikka todellisuudessa tällaisen esteen taloudellinen vaikutus on hyvin merkittävä. Tällainen mittaustapa saattaa sen vuoksi yleensä painottaa enemmän matalia esteitä ja aliarvioida ankarampien esteiden merkityksen.