Virallinen lehti nro C 279 , 01/10/1999 s. 0218



A4-0242/99 Päätöslauselma Euroopan unionin asemasta maailmassa: yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttaminen vuonna 1998 Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklan (entinen J.11 artikla), - ottaa huomioon Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission tekemän toimielinten välisen sopimuksen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoitusta koskevista määräyksistä ((EYVL C 286, 22.9.1997, s. 80.)), - ottaa huomioon työjärjestyksensä 92 artiklan 4 kohdan ja 148 artiklan, - ottaa huomioon 28. toukokuuta 1998 antamansa päätöslauselman ((EYVL C 195, 22.6.1998, s. 35.)) Euroopan unionin asemasta maailmassa: Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttaminen vuonna 1997 (tammikuu 1997 - huhtikuu 1998), - ottaa huomioon neuvoston 3. toukokuuta 1999 parlamentille esittämän asiakirjan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan keskeisistä näkökohdista ja perusvalinnoista (7051/99 - C4-0213/99), - ottaa huomioon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön ja kehitys- ja yhteistyövaliokunnan lausunnon (A4-0242/99), A. ottaa huomioon, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklan (entinen J.11 artikla) toisen kohdan mukaisesti parlamentin on käytävä vuosittain keskustelu yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä, B. ottaa huomioon tämän politiikan tavoitteet sellaisina kuin ne on määritelty Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 11 artiklassa (entinen J.1 artikla) ja 3 artiklan määräykset, jotka liittyvät unionin kaiken ulkoisen toiminnan johdonmukaisuuteen, sekä neuvoston ja komission asiaa koskevan vastuun, C. ottaa huomioon sen, miten Eurooppa-neuvosto ja neuvosto ovat käyttäneet Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa luotuja välineitä, erityisesti yhteistä toimintaa ja yhteisiä kantoja sekä 17 artiklan (entinen J.7 artikla) 1 kohdan määräyksiä, jotka koskevat tulevaa yhteistä turvallisuuspolitiikkaa, D. panee merkille, että YUTP:n todellisia välineitä, yhteistä toimintaa ja yhteisiä kantoja käytetään yhä enemmän konfliktialueilla, mitä kuvaa hyvin se, että 22 yhteisestä kannasta kolmannes koski Jugoslavian tasavaltaan (Serbiaan) kohdistettavia sanktioita ja puolet 20 yhteisestä toiminnasta koski entistä Jugoslaviaa tai Albaniaa, E. panee tyytyväisyydellä merkille, että euron 1. tammikuuta 1999 tapahtuneen käyttöönoton jälkeen EU tulee olemaan maailmanlaajuinen toimija raha-asioissa, F. pitää kuitenkin valitettavana sitä, että yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ei ole antanut Euroopalle roolia, joka vastaisi sen taloudellista painoarvoa, G. muistuttaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 11 artiklassa (entinen J.1 artikla) määrätystä velvoitteesta, että EU:n ulkosuhteiden tulee olla sopusoinnussa niiden arvojen kanssa, joille EU itse perustuu, nimittäin kansanvallan lujittamisen, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien vahvistamisen sekä oikeusvaltion periaatteen edistämisen kanssa, H. ottaa huomioon, että Amsterdamin sopimuksen voimaantulo pakottaa tällä hetkellä kaikki kolme toimielintä, komission, neuvoston ja parlamentin toteuttamaan uudistuksia mukauttaakseen sisäisen organisaationsa, työmenetelmänsä ja päätöksentekomenettelynsä uuteen sopimukseen, I. ottaa huomioon, että sen on jatkuvasti tarkistettava omaa asemaansa ja menettelyään YUTP:n suhteen vahvistaakseen aloitevaltuuksiaan ja lisätäkseen YUTP:n demokraattista valvontaa, J. katsoo, että unionin on kiinnitettävä erityistä huomiota kriisien ja konfliktien torjuntaan kehitysmaissa, K. katsoo, että Euroopan parlamentin tehtävänä tulee olemaan - yhdessä kansallisten parlamenttien kanssa - Euroopan kansalaisten osallistumisen varmistaminen EU:n tehdessä yhä vaikeampia humanitaarisiin tehtäviin, kriisinhallintaan ja rauhanturvaamiseen liittyviä päätöksiä sekä asianmukaisen demokraattinen oikeutuksen takaaminen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yhteydessä toteutettaville toimille; YUTP:n suuntaukset vuosina 1998/99 1. Katsoo, että tehokkaasti toimivan YUTP:n luominen samana vuonna, jona euro otetaan käyttöön, on olennainen osatekijä sekä transatlanttisen että maailmanlaajuisen vakauden ylläpitämisessä EU:n poliittisen profiilin selkeyttämiseksi ja sen vastuun lisäämiseksi maailmassa; 2. Toteaa, että Euroopan hallitukset näyttävät olevan yhä halukkaampia kantamaan oman poliittisen vastuunsa Euroopan mantereen rauhan ja turvallisuuden takaamisessa; 3. Katsoo, että EU:n viimevuotinen reagointi Venäjän kriisiin, Lähi-idän rauhanprosessin umpikujaan ja Kosovon konfliktiin oli riittämätön, ja kehottaa neuvostoa pyrkimään keskitetysti selkeiden toimintalinjojen hyväksymiseen sekä aktiivisempaan rooliin; 4. Pitää myönteisenä laajentumisprosessin edistymistä ja jäsenyysneuvottelujen aloittamista viiden Keski- ja Itä-Euroopan maan sekä Kyproksen kanssa, katsoo että itälaajentuminen on olennainen osa kokonaisvaltaista eurooppalaista lähestymistapaa, jonka tarkoituksena rauhan ylläpitäminen sen avulla, että epävakaiden olojen syntyminen nykyisen EU:n rajojen ulkopuolella torjutaan; 5. Katsoo, että EU:n on jatkossa kehitettävä sekä poliittista että taloudellista yhteistyötään niiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa, jotka eivät ole vielä hakeneet unionin jäsenyyttä, erityisesti Kaakkois-Euroopan maiden kanssa; 6. On tässä mielessä tyytyväinen siihen, että neuvosto viimein tiedostaa sen, että on tärkeää nopeuttaa prosessia, jolla FYROM integroidaan Euroopan unioniin, ja pyytää sen vuoksi neuvostoa tekemään nopeasti assosiaatiosopimuksen ja poistamaan kaikki (sekä viralliset ja epäviralliset) esteet, jotka estävät FYROMia liittymästä täysimittaisesti Euroopan unioniin; 7. On tyytyväinen Albanian pääministeri Pandeli Majkon hallituksen tähän mennessä tekemään työhön sekä vakauden ja rauhan luomisessa Albaniaan että kosovolaisten pakolaisten vastaanottamisessa ja pyytää neuvostoa ja komissiota kehittämään välittömästi Albaniaa varten oman Marshallin suunnitelman ja aloittamaan neuvottelut EU:n ja Albanian assosiaatiosopimuksesta; 8. Pitää tässä yhteydessä myönteisenä sitä, että Malta on uusinut EU:n jäsenyyshakemuksensa, sekä sitä, että komissio on ajan tasalle saatetussa lausunnossaan suhtautunut hakemukseen myönteisesti; 9. Pahoittelee, että vuonna 1998 useissa kehitysmaissa syttyi aseellisia konflikteja, sotia ja sisällissotia tai niitä jatkettiin ja että tämä teki monissa tapauksissa tyhjäksi EU:n ponnistelut kehitysavun alalla tai vaikeuttivat niitä; pahoittelee sen vuoksi YUTP:n rajallisia saavutuksia; Strategisia kysymyksiä 10. Kehottaa neuvostoa valmistelemaan neljä yhteistä strategiaa, jotka koskevat Venäjää, Ukrainaa, Välimeren aluetta ja Länsi-Balkania - kuten Wienin Eurooppa-neuvostossa sovittiin joulukuussa 1998 - hyväksyttäväksi Eurooppa-neuvostossa mahdollisimman pikaisesti; 11. Katsoo, että uusi väline, yhteiset strategiat, muodostaa käyttökelpoiset puitteet, joiden avulla EU voi löytää strategiset vastaukset lähinaapureiden kriiseihin ja lisätä unionin tehokkuutta enemmistöpäätösmenettelyllä; 12. Edellyttää, että neuvosto kuulee sitä yhteisten strategioiden sisällöistä, ja ehdottaa, että sen puhemies esittää parlamentin suositukset Eurooppa-neuvostolle; 13. Katsoo, että yhteisten strategioiden tulee heijastaa unionin yhteisiä etuja, olla laaja-alaisia siten, että ne kattavat ensimmäisen ja kolmannen pilarin toimien lisäksi myös toisen pilarin, ja näin ollen niiden selkeästi määriteltävä jokin lisäarvo; 14. Katsoo Venäjän osalta, että yhteisen strategian tulee perustua sen tunnustamiseen, että EU:lla on paljon voitettavana vakaista poliittisista oloista, taloudellisesta kasvusta ja elinolojen parantamisesta Venäjällä ja paljon hävittävänä, jos valtio vähitellen heikentyy; 15. Korostaa, että yhteisen strategian tulee ulottua nykyistä kumppanuus- ja yhteistyösopimusta sekä Tacis-ohjelmaa laajemmalle sisällyttämällä unionin perusarvot, kuten kansanvalta, ihmisoikeudet ja vähemmistöjen oikeudet sekä maiden välisten ystävällisten naapuruussuhteiden periaate olennaisina osina strategisiin suhteisiin Venäjän kanssa; 16. Korostaa Länsi-Balkanin osalta, että kestävä rauhansopimus Kosovon konfliktissa voidaan saada aikaan vain alueellisen lähestymistavan puitteissa siten, että se johtaa kaikki alueelliset kiistakysymykset ja vähemmistöongelmat kattavaan vakaussopimukseen; 17. Korostaa, että demokratian vakiinnuttaminen Serbiaan on koko alueen vakauden takaamisen välttämätön edellytys; 18. Arvostelee neuvostoa voimakkaasti siitä, että EU ei ole tehnyt riittäviä aloitteita Kosovon kysymyksessä ennen sotilaallisten vihollisuuksien alkamista keväällä 1998, vaikka parlamentti oli jo tammikuussa 1998 kiinnittänyt huomiota konfliktin vaarallisuuteen ja pyytänyt ryhtymään luottamusta rakentaviin toimiin EU:n suojeluksessa, minkä avulla ehkä olisi voitu välttää konfliktin jatkuva laajeneminen ja suuret humanitaariset ja taloudelliset kustannukset, jotka konfliktin osapuolten sekä EU:n jäsenvaltioiden on nyt ja tulevaisuudessa maksettava; 19. Antaa kuitenkin tunnustusta viimeaikaisille EU:n ja yhteysryhmän tasolla toteutetuille eurooppalaisille pyrkimyksille saada aikaan neuvotteluratkaisu ja rauhansopimus Kosovoon; 20. On pahoillaan siitä, että presidentti Milosevicin jyrkän vastustuksen vuoksi poliittisilla neuvotteluilla ei pystytty välttämään voimakeinojen käyttöä; toteaa, että tästä syystä kaikkien unionin jäsenvaltioiden hyväksymä sotilaallinen väliintulo oli väistämätön Milosevicin toteuttamien etnisten puhdistusten lopettamiseksi ja kestävän ratkaisun löytämiseksi konfliktiin; 21. Tähdentää, että Bosnia-Hertsegovinan tilanteessa ei ole tapahtunut todellista edistymistä ja että YK:n korkea edustaja nousee entistä tärkeämpään asemaan instituutioiden moitteettoman toiminnan takaamisessa; korostaa EU:n suoremman läsnäolon tarvetta; 22. Kehottaa komissiota kiirehtimään Euroopan parlamentin ehdotuksen mukaisesti Bosnian ja Hertsegovinan demokratiasäätiöhankkeen perustamista ja rahoittamista kansalaisyhteiskunnan vahvistamiseksi, demokraattisten instituutioiden tukemiseksi ja EU:n profiilin nostamiseksi alueella; 23. Korostaa Välimeren alueen osalta, että Barcelonan prosessilla luotua strategista suhdetta voidaan kehittää edelleen ainoastaan, mikäli Lähi-idän rauhanprosessin umpikuja saadaan avatuksi; kehottaa sen vuoksi EU:ta ottamaan vahvemman poliittisen roolin ratkaisun etsimisessä ja pyytää Israelin hallitusta panemaan täytäntöön Wye-joen sopimuksen ilman uusia yksipuolisia ehtoja; tunnustaa palestiinalaishallinnon (Oslon sopimukseen perustuvan) oikeuden julistaa itsenäisyytensä, mutta kehottaa sitä pidättymään yksipuolisista toimista, jotka saattavat vaarantaa rauhanprosessin jatkumisen; 24. Tunnustaa EU:n ja Turkin välisten suhteiden strategisen merkityksen; pitää kuitenkin valitettavana sitä, että kesäkuussa 1998 kokoontuneen Cardiffin Eurooppa-neuvoston jälkeen edistystä ei ole tapahtunut komission esittämistä Turkin ja EU:n välisten suhteiden kehittämistä koskevista ehdotuksista huolimatta; 25. Uskoo, että viime aikojen tapahtumat yhdessä Abdullah Öcalanin pidätyksen kanssa ovat osoittaneet, että Turkin kurdikysymyksellä on kansainvälinen ulottuvuus; 26. Toteaa tyytyväisenä, että seuraava Euroopan unionin, Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen valtioiden ja hallitusten päämiesten huippukokous järjestetään ensi kesäkuussa Riossa; kehottaa neuvostoa ja komissiota varmistamaan, että tätä historiallista tilaisuutta käytetään hyväksi siten, että näiden kahden maantieteellisen alueen suhteet liitetään maailmanlaajuiseen perspektiiviin, ja päättämään alueiden välisestä poliittisesta toimintaohjelmasta, johon liittyy poliittisen vuoropuhelun vahvistaminen, laajan talous- ja kauppakumppanuuden kehittäminen ja vahvistaminen, sekä yhteistyön lisääminen eri aloilla, kuten koulutus, kulttuuri, ympäristönsuojelu, korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden vastainen taistelu, ulkomaanvelka sekä ihmisoikeuksien suojaaminen; 27. Kehottaa neuvostoa luomaan yhteyden YUTP:n ja kehitysyhteistyöpolitiikan välineiden välille kehitysmaita hyödyttävän integroidun lähestymistavan osana; Ihmisoikeudet ja demokratian kehittäminen 28. Uskoo, että globalisaation aikakaudella ihmisoikeuksilla on humanitaarisen näkökulman ylittävä ja sitä laajempi poliittinen ja taloudellinen merkitys, ja että vapaiden markkinoiden kehittyminen voidaan sallia ainoastaan, mikäli se sisältyy erottamattomana osana laajaan vapauden kulttuuriin, joka perustuu ihmisoikeuksiin, vallanjakoon, oikeusvaltion periaatteisiin, demokraattisiin puolueisiin, riippumattomiin ammattijärjestöihin, vapaaseen lehdistöön ja kriittiseen julkiseen mielipiteeseen; pyytää sen vuoksi neuvostoa työskentelemään yhdessä parlamentin kanssa EU:n ihmisoikeus- ja demokratiaprofiilin vahvistamisen hyväksi; 29. Toteaa, että mikäli EU:n ihmisoikeuksien ja demokratian edistämistä koskevalle politiikalle pyritään saamaan mahdollisimman suuri voima ja uskottavuus, sitä tulee soveltaa johdonmukaisella tavalla kaikissa maissa, olivatpa ne suuria tai pieniä, voimakkaita tai heikkoja; vaatii, että aiemmasta poiketen EU:n sopimuksissa kolmansien maiden kanssa oleviin ihmisoikeuslausekkeisiin todella turvaudutaan niiden maiden osalta, jotka jatkuvasti rikkovat ihmisoikeuksia; 30. Pitää välttämättömänä, että sekä EU että yksittäiset jäsenvaltiot vastustavat kolmansien maiden taholta tulevia uhkauksia vastata näiden maiden ihmisoikeusloukkauksia koskevaan mahdolliseen arvosteluun rankaisemalla viejiä, asettamalla esteitä sijoittajille tai suosimalla muissa valtioissa toimivia kilpailijoita; 31. Katsoo, että ihmisoikeuksien ja kansanvallan edistämistä, tapahtui tämä hienovaraisen diplomatian kautta tai avoimesti, on seurattava jatkuvasti saavutettujen tulosten perusteella; odottaa sen vuoksi sitä, että neuvosto toimittaa sille EU:n ensimmäisen vuosittaisen ihmisoikeuskertomuksen, jonka laatimisesta puheenjohtajavaltio Saksa on ilmoittanut; 32. Katsoo, että sen ohella, että viimeisen kymmenen vuoden aikana kuolemanrangaistuksen kieltäneiden maiden määrä on noussut huomattavasti, YK:n ihmisoikeuskomitean vuosina 1997 ja 1998 hyväksymät kuolemanrangaistuksen poistamista koskevat päätöslauselmat ovat riittäviä perusteita sille, että seuraavassa YK:n yleiskokouksessa unioni esittää aloitteen, jonka mukaan kuolemanrangaistukset jätettäisiin yleisesti panematta täytäntöön; 33. Toteaa tyytyväisenä unionin ja etenkin kansainvälisen rikostuomioistuimen diplomaattisen perustamiskonferenssin isäntämaan Italian tärkeän roolin ja pyytää jäsenvaltioita ratifioimaan mahdollisimman pian kyseisen tuomioistuimen peruskirjan; 34. Pyytää neuvostoa ja komissiota laatimaan vuosittain kertomuksen ihmisoikeuksista maissa, joiden kanssa EU on tehnyt sopimuksia, kuten 10. joulukuuta 1998 pidetyn Wienin Eurooppa-neuvoston julistuksessa ehdotetaan; 35. Suhtautuu myönteisesti neuvoston 25. toukokuuta 1998 vahvistamaan yhteiseen kantaan, joka koskee ihmisoikeuksia, kansanvallan ja oikeusvaltion periaatetta ja hyvää hallintotapaa Afrikassa, ja korostaa tässä yhteydessä, että se nimenomaan tunnustaa jokaisen maan oikeuden vahvistaa omat perustuslakinsa ja hallintokäytäntönsä, joissa otetaan huomioon maan historia, kulttuuri sekä etniset ja sosiaaliset olosuhteet; Kohti eurooppalaista turvallisuusidentiteettiä 36. Tukee kaikkia EU:n ponnisteluja kehittää omaa sotilaallisten kriisien hallintakykyä Petersbergin tehtävien puitteissa niissä tapauksissa, joissa EU/WEU katsovat tällaiseen toiminnan olevan tarpeen ja joihin pohjoisamerikkalaiset liittolaiset eivät halua osallistua; 37. Pyytää neuvostoa käyttämään Ison-Britannian Pörtschachissa esittämän aloitteen ja Saint Malon ranskalais-brittiläisen julistuksen synnyttämää uutta liikevoimaa hyväksi Euroopan turvallisuusidentiteetin luomisessa; katsoo, että kysymys WEU:n tulevasta asemasta on selvitettävä nopeasti; 38. Tukee ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokuntansa esittämää aloitetta, jonka mukaan se pitää yhteisiä kokouksia WEU:n parlamentaarisen edustajakokouksen poliittisen valiokunnan kanssa, kuten se teki 17. maaliskuuta 1999, ja kannustaa tiivistämään sen suhteita NATO:n edustajakokoukseen ja tämän pysyviin valiokuntiin; 39. Pyytää, että neuvosto ja komissio tekevät ennen vuoden 1999 loppua toteutettavuustutkimuksen Euroopan siviilirauhanturvajoukoista, kuten parlamentti pyysi 10. helmikuuta 1999 Euroopan siviilirauhanturvajoukkojen perustamisesta antamassaan suosituksessa neuvostolle ((Kyseisen istunnon pöytäkirja, osa II, kohta 7.)); Euroopan unionin vaikeneminen 40. Pitää välttämättömänä, että YUTP:ta, joka tällä hetkellä enimmäkseen perustuu jäsenvaltioiden tapauskohtaiseen yhteistyöhön tietyissä erityiskysymyksissä, kehitetään kohti laaja-alaista unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, jolla on strategiset tavoitteet ja jonka lähtökohtana on se, että EU ei vaikene tilanteissa, joissa on kysymys Euroopan etunäkökohtia koskevista konflikteista ja arvoista, joita EU on sitoutunut puolustamaan; 41. Pyytää EU:ta toteuttamaan etenkin käynnissä olevien Euro-Välimerisopimuksia koskevien neuvottelujen yhteydessä uusia toimia, joilla pyritään lopettamaan Algerian hirvittävä konflikti; 42. Pitää valitettavana sitä, että jäsenvaltiot eivät ole kyenneet määrittelemään yhteistä suhtautumistapaa kriisiin, jonka Irakin kieltäytyminen yhteistyöstä YK:n asetarkastajien kanssa on aiheuttanut, ja pyytää neuvostoa määrittelemään Irakia koskevan yhteisen kannan; 43. Katsoo, että EU:n on reagoitava aktiivisemmin menestykseen, jota Iranin poliittisten vallanpitäjien piiriin kuuluvat maltillisempien tahot ovat saavuttaneet viime aikoina, sekä siihen lisääntyneeseen vastuuntuntoon, joka nykyään leimaa Iranin toimintaa kansainvälisellä näyttämöllä; 44. Kehottaa EU:ta panostamaan huomattavasti, Portugalin ja Australian jo lupaaman avun lisäksi, pyrkimyksiin lopettaa Indonesian miehitys Itä-Timorissa ilman uusien väkivaltaisuuksien puhkeamista, erityisesti poliittisen vuoropuhelun kautta ja rahoittamalla hankkeita, joilla pyritään helpottamaan uuden ja toteuttamiskelpoisen poliittisen, yhteiskunnallisen ja taloudellisen järjestyksen aikaansaamista Itä-Timorissa; Toimielinten väliset suhteet Amsterdamin jälkeen 45. Pitää valitettavana sitä, että neuvoston puheenjohtajavaltio ei - jo toisena peräkkäisenä vuotena - esittänyt ajoissa parlamentille vuosittaista raporttiaan YUTP:n keskeisistä näkökohdista ja perusvalinnoista, johon sisältyvät myös yhteisöjen talousarvioon kohdistuvat vaikutukset, kuten se on sitoutunut tekemään Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklaan (entinen J.11 artikla) liittyvässä pöytäkirjassa; 46. Katsoo, että ottaen huomioon Amsterdamin sopimuksen voimaantulon - erityisesti sen 12, 17 ja 28 artiklan (entiset J.2, J.7 ja J.18 artiklat) - on välttämätöntä harkita uudelleen YUTP:n rahoitusta, erityisesti mitä tulee yhteisiin strategioihin, Petersbergin tehtäviin ja ECMM:n (Euroopan yhteisön tarkkailuryhmän) liittämiseen yhteisön talousarvioon; 47. Toteaa, että vaikka komissio on täyttänyt enemmän tai vähemmän tyydyttävällä tavalla perustamissopimuksen 21 artiklan (entinen J.11 artikla) mukaiset velvoitteet toimittaa parlamentille kattavat tiedot unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehityksestä, samaa ei voida sanoa neuvostosta ja sen puheenjohtajavaltiosta, jotka eivät ole tehneet mitään tunnistettavaa yritystä rakentaa parlamentin kanssa hedelmällinen, jatkuvalla pohjalla oleva suhde; 48. Toivoo, että YUTP:n korkean edustajan nimittämisen jälkeen unionin näkyvyys ja sen kyky ryhtyä toimiin ulkopolitiikan alalla paranee, mikä kuitenkin edellyttää sitä, että nimitetyllä henkilöllä on poliittista painoarvoa ja että hän kykenee olemaan vakuuttava; 49. Odottaa, että tuleva korkea edustaja kehittää pysyvän ja jäsennellyn työskentelysuhteen parlamentin kanssa ja tiedottaa sille vähintään kolmen kuukauden välein YUTP:n ajankohtaisista asioista; 50. Vaatii ulkoasiainvaliokunnan vahvistuksen antamiseen liittyvää kuulemistilaisuutta, joka pidetään ennen kuin korkea edustaja ryhtyy virallisesti hoitamaan tehtäviään; katsoo, että tällainen kuuleminen on parlamentin ja korkean edustajan välisen tiiviin ja rakentavan suhteen kehittämisen ennakkoehto; 51. Katsoo, että kun tavoitteena on tiiviimpien yhteyksien kehittäminen kaikkien ulkopolitiikan alan toimeenpanevien viranomaisten kanssa, samaa menettelyä tulisi soveltaa myös unionin erityislähettiläiden ja tärkeiden edustuston päällikköjen sekä EU:n suurlähettiläiden nimittämisessä, kuten ulkoasiainvaliokunta on jo tehnyt uuden Sarajevon-edustuston päällikön tapauksessa kesäkuussa 1998; 52. Toistaa jälleen edellisen vuoden mietinnössä esittämänsä ehdotuksen aidon yhteisen eurooppalaisen diplomatian luomisesta muuttamalla komission edustustot varsinaisiksi Euroopan unionin diplomaattisiksi edustustoiksi niissä maissa, joissa EU:n jäsenvaltioiden enemmistöllä ei ole lähetystöä; 53. Ehdottaa, että tätä yhteistä eurooppalaista diplomatiaa valmisteltaisiin perustamalla Euroopan unionin «diplomaattinen korkeakoulu»; 54. Toivoo, että neuvoston äskettäin perustettu toimintapolitiikan suunnittelu- ja varhaisvaroitusyksikkö, jonka tehtävänä on auttaa tunnistamaan kriisit Euroopassa jo varhaisessa vaiheessa ja, sikäli kuin on tarpeen, hoitamaan niitä määrätietoisemmin ja tehokkaammin, varmistaa YUTP:n johdonmukaisuuden ja yhtenäisyyden, jotka on mainittu Amsterdamin sopimuksen 13 artiklassa (entinen J.3 artikla); 55. Ehdottaa neuvostolle ja sen pääsihteerille/korkealle edustajalle, että neuvoston toimintapolitiikan suunnittelu- ja varhaisvaroitusyksikön ja kriisienehkäisyverkoston (Conflict Prevention Network eli CPN) välille luotaisiin yhteys, joka vahvistaisi CPN:n asiantuntijoiden riippumattomuutta; 56. Tunnustaa kriisienehkäisyverkoston (CPN), jonka analyyseja, tutkimuksia ja selvityksiä parlamentti ja komissio ovat yhdessä käyttäneet, toiminnan hyödyllisyyden parlamentin omien analysointi- ja suunnittelukykyjen lisäämisessä; 57. Myöntää, että CPN tarvitsee pitkän aikavälin suunnitelman ja suosittelee riittävän rahoituksen tarjoamista CPN:n käyttöön vuosittaisen talousarviomenettelyn yhteydessä parlamentin kasvavien vaatimusten täyttämisessä tarvittavien resurssien takaamiseksi; 58. Aikoo hyödyntää paremmin mahdollisuuttaan antaa neuvostolle suosituksia, erityisesti kiireellisissä tapauksissa; aikoo tässä tarkoituksessa yksinkertaistaa omia sisäisiä menettelyitään; 59. Suosittelee siten, että kiireellisiä asioita käsiteltäisiin myös Brysselin istunnoissa, ei ainoastaan Strasbourgissa; 60. Suosittelee, että parlamentin puhemiehistö ja pääsihteeri varmistavat tiiviimmän yhteistyön ulkoasiainvaliokunnan ja parlamentin valtuuskuntien välillä sekä poliittisella että hallinnollisella tasolla; 61. Suosittelee myös, että ulkoasiainvaliokunta ja kehitys- ja yhteistyövaliokunta antavat toisilleen mahdollisimman paljon tietoa ja tekevät yhteistyötä kunnioittaen kuitenkin samalla keskinäistä riippumattomuuttaan; 62. Korostaa siksi, että tätä yhteistyötä voitaisiin helpoiten parantaa yhdenmukaistamalla mainittujen valiokuntien hallintoa seuraavan vaalikauden alussa; 63. Suosittelee kaikkien mahdollisuuksien tutkimista parantaa valiokuntatyöskentelyn, täysistunnon ja ajankohtaiskeskustelujen välistä suhdetta parlamentin näkyvyyden ja sen ulkopoliittisen profiilin kohentamiseksi; 64. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle sekä EU:n jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille.