A4-0341/98

Päätöslauselma valuuttavarannoista EMUn kolmannessa vaiheessa

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän perustamisen ja siirtymisen EMUn kolmanteen vaiheeseen,

- ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön 30 ja 31 artiklan (tekstissä «perussääntö»),

- ottaa huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin vuosikertomuksen 1997 (C4-0313/98),

- ottaa huomioon EKP:n neuvoston 8. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen valuuttavarantosaamisista,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan,

- ottaa huomioon talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietinnön (A4-0341/98),

A. ottaa huomioon, että perussäännön 30.1 artiklan mukaan kansalliset keskuspankit siirtävät EKP:lle 50 miljardia ecua vastaavaan määrään asti muita valuuttavarantosaamisia kuin jäsenvaltioiden valuuttoja, ecuja, Kansainvälisen valuuttarahaston varanto-osuuksia ja erityisiä nosto-oikeuksia,

B. ottaa huomioon, että EY:n perustamissopimuksen 106 artiklan 6 kohdan mukaan neuvosto voi Euroopan parlamenttia ja Euroopan keskuspankkia kuultuaan antaa EKPJ:n perussäännön tietyissä artikloissa tarkoitettuja säännöksiä; katsoo, että tämän perussäännön 30.4 artiklan mukaan EKP voi vaatia 30.1 artiklassa vahvistetun määrän ylittäviä valuuttavarantosaamisia,

C. katsoo, että Euroopan keskuspankin pyytämä konkreettinen summa voi siksi olla pienempi, yhtä suuri tai suurempi kuin 50 miljardia ecua vastaava summa,

D. katsoo, että termi «valuuttavarantosaamiset» on yleinen eikä sinällään merkitse kultavarantojen poissulkemista näistä varantojen siirroista kansallisista keskuspankeista Euroopan keskuspankkiin,

E. ottaa huomioon, että kunkin kansallisen keskuspankin osuus määritetään suhteessa sen osuuteen EKP:n merkitystä pääomasta (EKP:n pääoman merkitsemisen jakoperusteesta),

F. ottaa huomioon, että perussäännön 29 artiklan mukaan EKP:n pääoman jakoperusteessa jokaiselle kansalliselle keskuspankille annetaan painoarvo, joka vastaa 50 prosenttia kyseisen jäsenvaltion osuudesta yhteisön väkiluvusta ja 50 prosenttia kyseisen jäsenvaltion osuudesta yhteisön markkinahintaisesta bruttokansantuotteesta,

G. katsoo, että tulevaan Euroopan keskuspankkijärjestelmään kuuluvien kansallisten keskuspankkien hallussa olevat valuuttavarantosaamiset ylittävät selvästi Euroopan keskuspankkiin siirrettävän summan,

H. ottaa huomioon, että perussäännön 31.1 artiklan mukaan EKPJ:n kansalliset keskuspankit voivat suorittaa hallussaan olevilla valuuttavarantosaamisillaan toimia kansainvälisiin järjestöihin kohdistuvien velvoitteidensa täyttämiseksi; ottaa huomioon, että perussäännön 31.2 ja 31.3 artiklan mukaan EKP:n neuvosto asettaa rajan, jonka ylittävät valuuttasaamisiin liittyvät toimet edellyttävät EKP:n hyväksyntää,

I. ottaa huomioon, että päätökset valuuttainterventioista kuuluvat EKP:n yksinomaiseen toimivaltaan, vaikka yleensä kansalliset keskuspankit suorittavat nämä interventiot hajautetusti, mikä ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että eräissä poikkeustapauksissa itse EKP voi suoraan ryhtyä valuuttainterventioihin,

J. ottaa huomioon, että merkittävä osa tulevaan EKPJ:hin kuuluvien kansallisten keskuspankkien hallussa tällä hetkellä olevista valuuttavarannoista on ilmoitettu jäsenvaltioiden valuuttana, ja ne muunnetaan euroiksi EMUn kolmannen vaiheen alussa, minkä jälkeen niitä ei enää pidetä valuuttavarantoina vaan «sisäisinä saamisina»,

K. katsoo, että EKPJ:n kansallisilla keskuspankeilla on perinteisesti ollut huomattavat valuuttavarantosaamiset pääasiassa kahdesta syystä: toimien suorittaminen valuuttamarkkinoiden häiriöiden estämiseksi ja maksutaseen mahdollisten ulkoisten vajeiden kattamiseksi,

L. katsoo, että EMUn kolmannen vaiheen alkaessa yhtenäisvaluutan käyttöönottavien maiden toimet, jotka kohdistuvat valuuttamarkkinoihin, eivät ole tarpeellisia eivätkä mahdollisia, ja katsoo, että tällaiset toimet rajataan kolmansien maiden valuuttoihin,

M. ottaa huomioon, että EMUn kolmannen vaiheen alkaessa suuri osa entisestä Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisestä viennistä ja tuonnista muuttuu euroalueen jäsenten väliseksi sisäiseksi kaupaksi, ja katsoo, että tämä vähentää entisestään tarvetta valuuttavarantojen ylläpitoon,

N. katsoo, että euron käyttöönoton siirtymäkauden aikana suurten valuuttavarantojen ylläpito voi tuottaa todellista etua, koska se nostaa yhtenäisvaluuttaan mahdollisesti kohdistuvien keinotteluhyökkäysten kustannuksia ja voi toimia tasapainottavana tekijänä erityisesti tämän tärkeän vaiheen aikana,

O. katsoo, että jos EKPJ:n valuuttavarantosaamisia vähennetään, on otettava huomioon sen mahdolliset vaikutukset vaihtokursseihin, kullan hintaan ja muihin rahamarkkinoihin;

1. Pitää tärkeänä käsitellä kysymystä valuuttavarannoista EMUn kolmannessa vaiheessa seuraavista syistä:

- EMUn kolmas vaihe muuttaa täysin euroalueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden rahapoliittisen kehyksen ja poistaa siksi joitakin syitä suurten varantojen pitämiseen ainakin euron käyttöönoton siirtymäkauden päättymisen jälkeen,

- jotta EMUssa saavutettaisiin optimaalinen varantojen taso ja koostumus, tarvitaan ehkä varannon koostumuksen muutoksia ja varantojen asteittaista vähentämistä, mikä puolestaan vaikuttaa euron vaihtokurssiin, kullan hintaan ja muihin rahamarkkinoihin,

- EMUn kolmannessa vaiheessa kansallisille keskuspankeille aiheutuu lähes automaattisesti varannon koostumuksen muutoksia, koska osallistuvien jäsenvaltioiden valuuttana ilmoitetut valuuttavarannot muutetaan euroiksi, eikä niitä siten pidetä enää valuuttavarantoina;

2. Korostaa, että taloudellinen toiminta euroalueen sisällä tulee edelleen lisääntymään ja että tätä toimintaa varten ei enää tarvitse pitää yllä valuuttavarantoja, koska suuri osa ulkoisesta kaupasta muuttuu sisäiseksi;

3. Katsoo, että ulkoisen kaupan määrä on välttämätön, mutta riittämätön peruste ylläpidettävien valuuttavarantojen optimaalisen tason laskemiseen ja että tässä suhteessa pääomavirrat ja erityisesti arvopaperisijoitukset ovat summiensa ja siirrettävyytensä puolesta vielä tärkeämpiä;

4. On tietoinen siitä, että entisten valuuttavarantojen muuttaminen euroiksi vähentää huomattavasti EKPJ:n valuuttavarantoja, vaikka väheneminen ei riitä tasapainottamaan entistä pienempää varantojen tarvetta, joka aiheutuu ulkoisen kaupan merkittävästä vähenemisestä;

5. Pitää EKPJ:n valuuttamarkkinoilla mahdollisesti toteuttamia toimia toisena tärkeänä varantojen optimaalista tasoa määrittävänä tekijänä;

6. Toteaa, että 1. tammikuuta 1999 jälkeen tällaiset toimet euroalueella lakkaavat ja että tämä pienentää entisestään tarvittavaa valuuttavarantosaamisten määrää;

7. Katsoo siksi, että EMUn kolmannen vaiheen alkaessa EKPJ:n kokonaisvarannot ylittävät valuuttavarantosaamisten optimaalisen tason;

8. Korostaa kuitenkin, että kansainvälisessä vertailussa ylijäämäinen varantojen taso on hyvin hyödyllinen yhtenäisvaluutan käyttöönoton siirtymäkautena, koska se tekee euron vastaisesta keinottelusta kalliimpaa, ja huomauttaa, että uutta valuuttaa tuetaan valtavilla, noin 400 miljardin Yhdysvaltain dollarin suuruisilla EKPJ:n varannoilla, millä on tasapainottava vaikutus;

9. Ei näin ollen kannata EKPJ:n varantojen pienentämistä euron käyttöönoton siirtymäkauden aikana;

10. Pitää toivottavana huolellisesti suunniteltua valuuttavarantosaamisten vähentämistä myöhemmin, koska se auttaa saavuttamaan pitkällä aikavälillä EKPJ:n varantojen optimaalisen tason ja koostumuksen;

11. Korostaa kuitenkin, että kaikilla EKPJ:n valuuttavarantosaamisten vähennyksillä voi olla vaikutusta euron vaihtokurssiin etenkin Yhdysvaltain dollariin nähden ja että vähennykset voidaan toteuttaa vain vähitellen ja erittäin varovasti, jotta voitaisiin välttää valuuttamarkkinoiden häiriöt;

12. On tietoinen siitä, että euron on vakiinnutettava asemansa maailmanlaajuisesti merkittävänä valuuttana sen käyttöönottoa seuraavan alkuvaiheen aikana ja että tämän prosessin tulos määrittää tulevaisuudessa tehtävien varantovähennysten laajuuden;

13. Katsoo, että eurosta tulee vakaa valuutta ja että se saavuttaa suuren uskottavuuden, mitä voidaan odottaa sen vahvan perustan vuoksi;

14. Pitää todennäköistä kovaa euroa EMUn kolmannen vaiheen alusta lähtien tekijänä, joka voi rajoittaa mahdollisia valuuttavarantojen vähennyksiä, koska Yhdysvaltain dollareina olevien varantojen myyminen johtaisi euron arvostuksen lisääntymiseen entisestään, mitä ei välttämättä haluta; katsoo siksi, että varantovähennysten laajuus riippuu myös euron tulevasta vaihtokurssista Yhdysvaltain dollariin nähden;

15. Ottaa huomioon, että EKPJ:n valuuttavarantojen vähennysten laajuus riippuu myös euron tulevasta roolista kansainvälisenä varantovaluuttana;

16. Hyväksyy EKP:n neuvoston 8. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen siirtää aluksi 15 % valuuttavarantosaamisista kansallisista keskuspankeista Euroopan keskuspankkiin kultana seuraavista syistä;

- kultavarantoja pidetään perinteisesti tärkeänä uskottavuutta ja luottamusta lisäävänä tekijänä suurimmassa osassa osallistuvista jäsenvaltioista,

- 15 jäsenvaltion varannoista on tällä hetkellä kultana noin 31 %, minkä tulisi heijastua EKP:hen tehtäviin varantojen siirtoihin,

- kullan sisällyttäminen EKP:n varantoihin helpottaisi valuuttavarantosaamisten siirtoja EKP:hen niiltä osallistuvilta jäsenvaltioilta, joilla suuri osa keskuspankin varannoista on kultaa,

- kullan sisällyttäminen EKP:n varantoihin myös tasapainottaisi kullan hintaa, joka on viime aikoina laskenut;

17. Vaatii kansallisten keskuspankkien kultana olevien suurten valuuttavarantojen perusteella kultaisen eurokolikon lyömistä; tällä voisi olla myös kullan hintaa vakauttava vaikutus;

18. Kehottaa Euroopan keskuspankkia niiden päätösten puitteissa, jotka se joutuu tekemään vuoden loppuun mennessä valuuttavarantosaamisista, antamaan selvät suuntaviivat tehtävien jakamiseksi EKP:n ja kansallisten keskuspankkien välillä ja määrittämään kaikki valuuttavarantosaamisia koskevat toimintamenetelmät, erityisesti käytännön ehdot, joilla EKP pitää näitä saamisia hallussaan ja missä muodossa (euroina vai valuuttana), ottaen huomioon erityisesti voittojen ja tappioiden määrittämisen ja jakamisen vaikutukset näihin saamisiin;

19. Vaatii maailman rahoitusmarkkinoita vaivaavien kriisien ja rauhattomuuden takia valuuttavarantojen hallinnoinnin yhdenmukaistamista EKP:n ja Yhdysvaltain keskuspankin välillä;

20. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman Euroopan keskuspankille, jäsenvaltioiden kansallisille keskuspankeille, komissiolle ja neuvostolle.