Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "ETSK:n keräämä yhteenveto kokemuksista unionissa vireillä olevien rakenneuudistusten talous-, sosiaali- ja työllisyysvaikutuksista"

(2004/C 32/23)

Euroopan parlamentti päätti 27. maaliskuuta 2003 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "ETSK:n keräämä yhteenveto kokemuksista unionissa vireillä olevien rakenneuudistusten talous-, sosiaali- ja työllisyysvaikutuksista".

Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 16. lokakuuta 2003. Esittelijä oli Bruno Vever.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. ja 30. lokakuuta 2003 pitämässään 403. täysistunnossa (lokakuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 74 ääntä puolesta, 27 vastaan, ja 26 pidättyi äänestämästä.

Euroopan parlamentti pyysi 27.3.2003 talous- ja sosiaalikomitealta arviointia Euroopan unionissa vireillä olevien rakenneuudistusten talous-, sosiaali- ja työllisyysvaikutuksista. Komitea on pyytänyt Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa toimivia talous- ja sosiaalikomiteoita sekä vastaavia yhteiskunnallis-ammatillisia järjestöjä osallistumaan tähän arviointiin. Komitea järjesti aiheesta käsillä olevaa lausuntoa ja komission esittämää toista, Lissabonin strategiaa koskevaa lausuntopyyntöä silmällä pitäen Brysselissä 8.-10.10.2003 konferenssin, jonka aiheena oli "Järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan panos Lissabonin prosessiin - Entistä osallistavampi unioni". ETSK esittää tilaisuudessa esiin tulleiden ajatusten perusteella seuraavat näkökannat.

1. Tiivistelmä

1.1. Komitea tukee Euroopan unionin jäsenvaltioissa aloitettuja, erityisesti Lissabonin tavoitteisiin perustuvia rakenneuudistuksia Euroopan kilpailukyvyn vahvistamiseksi ja sen taloudellisen sekä sosiaalisen kehitysmallin kestävyyden varmistamiseksi. Komitea muistuttaa myös, että haaste on vaativa: kyse ei ole ainoastaan tehtävien suorittamisesta entistä paremmin vaan etenkin niiden suorittamisesta paremmin kuin muualla maailmassa. Komitea on huolestunut siitä, että uudistuksien tavoitteita on yhä vaikeampi saavuttaa, koska niiden toteuttaminen on viivästynyt ja unionin talouskasvu ja työllisyys ovat heikentyneet. Mikäli talous ei lähde uudelleen kasvuun, uudistusstrategia jää kuplaksi, jossa tavoitteet, käsitteet ja osallistuvat valtiot kärsivät inflaation. Saattaa myös käydä niin, että yhteisvastuun tunne heikentyy, uudistukset toteutetaan puutteellisesti tai ne jäävät vaikutuksiltaan vaisuiksi.

1.2. Komitea korostaa ensinnäkin tarvetta vahvistaa unionin kansalaisten luottamusta Lissabonin tavoitteisiin ja hälventää epäilyksiä näiden tavoitteiden merkityksestä ja niistä maksettavasta yhteiskunnallisesta hinnasta. Olisi täsmennettävä selkeämmin, että unioni voi perustellusti tähdätä siihen, että se hyötyy ensimmäisenä maailman suurimmista markkinoista ja että suunnitellut uudistukset ovat avoimessa taloudessa eurooppalaisen kehitysmallin tulevaisuuden edellytys.

1.3. Komitea on erittäin huolestunut siitä, ettei unionin kansalaisille voida esittää todellisia kasvunäkymiä, mikä vaikeuttaa uudistusten toteuttamista suuresti, ruokkii huolenaiheita ja tekee sosiaalisen koheesion hauraaksi. Komitea tukee kasvuun tähtäävää yhteisön aloitetta, jolta osin on esitetty useita samansuuntaisia ehdotuksia (esim. neuvoston puheenjohtajavaltio Italia, komissio, Sapirin selvitys, Ranskan ja Saksan julistus) ja jota lokakuun 16. ja 17. päivänä 2003 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kannatti. Komitea suosittelee myös, että jäsenvaltioiden välisiä tutkimukseen ja infrastruktuureihin suuntautuvia, tulevaisuutemme kannalta välttämättömiä investointeja tuettaisiin etenkin lainoilla sekä julkisen ja yksityisen sektorin välisten yhteisön tason kumppanuuksien avulla, kuitenkin siten, ettei vakaussopimuksen jäsenvaltioiden budjeteille asettamista vaatimuksista lipsuttaisi.

1.4. Komitea pitää valitettavana, ettei ole saatu aikaan euron käyttöönottoon tiiviisti liittyvää talouspolitiikkaa. Tähän asiantilaan olisi saatava muutos viipymättä, ja unionin tasolla olisi myös aloitettava verolainsäädännön lähentäminen ja yksinkertaistaminen. Työllisyyssuuntaviivojen ja talouden laajojen suuntaviivojen integroiminen aiempaa tehokkaamman politiikkayhdistelmän puitteissa olisi hyödyllinen edistysaskel kohti talouden ja yhteiskunnallisen hallintotavan tehostamista unionin tasolla.

1.5. Komitea katsoo, että yhteismarkkinoita ei vielä ole läheskään toteutettu niiden laajentumisesta huolimatta. Yhteismarkkinoiden identiteettiä, koheesiota ja turvallisuutta olisi vahvistettava sopimalla rajatylittävistä yhteisön tason tarkastuksista, ulkotullien yhteisestä hallinnoinnista, pk-yrityksiin sovellettavasta yhtiöjärjestyksestä ja jopa yhteisön tason yleishyödyllisten palvelujen tarjoamisesta aloilla, joilla se olisi perusteltua. Uudet aloitteet ovat tarpeen yhteisön lainsäädännön laadun parantamiseksi ja yksinkertaistamiseksi (tehostetaan vaikutusanalyyseja, joiden toteuttamiseen komitea on valmis osallistumaan, lisätään ammattialakohtaista itsesääntelyä).

1.6. Komitea on myös huolestunut siitä, että unioni on myöhässä tutkimuksen alalla, vaikka kilpailukykyä koskeva Lissabonin strategian mukainen tavoite nojautuu tietoon perustuvan talouden tuomiin hyötyihin. Jotta tutkimuspuiteohjelma voisi todellisuudessa olla tehokas, siihen käytettäviä määrärahoja olisi korotettava ja siinä olisi keskityttävä varsinaisiin eurooppalaisiin teknologiaohjelmiin. Jäsenvaltioiden puolustuspolitiikan lähentäminen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puitteissa, mihin sisältyisi myös vastaavien julkisten hankintojen tehokkaampi keskinäinen avaaminen, edesauttaisi suuresti eurooppalaisen teknologisen innovaatiotoiminnan tukemista.

1.7. Komitea korostaa eri rakenneuudistusten keskinäistä vuorovaikusta, mutta tuo esiin niiden toteuttamisasteessa ilmenevät suuret maakohtaiset eroavaisuudet eri aloilla: markkinoiden avaaminen, rahoituksen saatavuus, julkisen talouden tasapaino, kannustaminen innovointiin, työmarkkinoiden joustavuus, sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen, koulutuksen kehittäminen, lainsäädännön yksinkertaistaminen ja kestävän kehityksen vahvistaminen. Komitea toteaa myös, että uudistuksissa on edistytty paremmin niissä maissa, jotka ovat noudattaneet vakaussopimuksen vaatimuksia. Komitea korostaa tarkemman jäsenvaltiokohtaisen tiedon hankkimisen tärkeyttä ja ehdottaa, että Europa-verkkosivuille lisättäisiin tietokanta, jossa esiteltäisiin Lissabonin strategian mukaisiin uudistuksiin liittyviä parhaita käytäntöjä.

1.8. Komitea korostaa järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan keskeistä asemaa uudistusten onnistumisessa. Se pahoittelee, että tätä Lissabonin strategiassa nimenomaisesti mainittua itsestäänselvyyttä ei vielä korosteta tarpeeksi kaikissa jäsenvaltioissa. Kevään huippukokouksien valmistelun tulisi tarjota tilaisuus systemaattisiin keskusteluihin jäsenvaltioissa taloudellisten toimijoiden, työmarkkinaosapuolten ja muiden kansalaisyhteiskunnan toimijoiden kanssa. Niitä tulisi kannustaa enemmän tekemään aloitteita, ja niiden tekemät aloitteet olisi tuotava paremmin esiin jäsenvaltioiden ja komission vuosittaisissa kertomuksissa sekä esimerkiksi komitean ehdottamassa tietokannassa Lissabonin uudistusten toteuttamista koskevista parhaista käytännöistä. Komitean tarkoituksena on omalta osaltaan osallistua suoraan parhaita käytäntöjä koskevien tietojen levittämiseen.

1.9. Komitean mielestä on varmistettava, että talouskasvun kääntyminen uudelleen nousuun sisämarkkinoiden loppuun saattamisen ja Euroopan laajuisten investointien kehittämisen avulla tukee rakenneuudistuksia. Rakenneuudistuksista olisi myös keskusteltava enemmän ja olisi myös varmistettava, että ne ymmärretään paremmin ja niiden toteuttaminen jaetaan tarkoituksenmukaisemmin niistä vastuun kantavien tahojen välillä: sen lisäksi, että poliittiset johtajat päättävät niistä "ylätasolla", taloudellisten ja sosiaalisten toimijoiden on vietävä niitä eteenpäin kentällä. Komitea on vakuuttunut siitä, että unionissa aloitettujen rakenneuudistusten menestyminen tai epäonnistuminen riippuu siitä, pystytäänkö poliittisten päättäjien ja kansalaisyhteiskunnan toimijoiden välille luomaan tehokkaampi synergia.

2. EU:ssa aloitetut rakenneuudistukset

2.1. Rakenneuudistuksiin liittyvät eri prosessit

2.1.1. Talous- ja yhteiskuntaelämässä on jatkuvasti sopeuduttava muutoksiin ja uudistuksiin. Yhteiskunnan kehittymisestä, kauppa- ja kulttuurivaihdosta, teknologisista muutoksista, Euroopan yhdentymiskehityksestä ja talouden globalisaatiosta aiheutuvan paineen vuoksi nämä uudistukset ovat viime vuosina kuitenkin voimistuneet. EU:ssa on siten viimeisen vuosikymmenen aikana aloitettu useita taloudellisiin ja sosiaalisiin sekä työllisyyteen liittyviin rakenneuudistuksiin tähtääviä menettelyjä. Näiden uudistusten tarkoituksena on palauttaa EU:n kilpailukyky, vahvistaa sen talouskasvua ja työllisyyttä sekä varmistaa sen kehityksen ja ympäristönsuojelun kestävyys. Eräät näistä uudistuksista on aloitettu ensisijaisesti unionin tasolla (sisämarkkinoiden avaamisen jatkaminen, euron käyttöönotto ym.), ja yhteisön toimielimet ovat vieneet niitä eteenpäin. Yksi ja toinen jäsenvaltio on sitä vastoin pannut uudistuksia vireille puhtaasti kansallisella tasolla omien poliittisten suuntaustensa mukaisesti. Julkinen valta on toiminut uudistusten alullepanijana (esim. talouden liberalisointi Yhdistyneessä kuningaskunnassa), tai se on tapahtunut tiiviissä yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa (Alankomaissa aloitettu taloudellisia ja sosiaalisia seikkoja koskeva Wassenaar-sopimusmenettely). Viime vuosina rakenneuudistusten toteuttaminen on voimistunut kaikissa jäsenvaltioissa niiden yhdessä sopimien ja kussakin valtiossa täytäntöön pantujen suuntaviivojen perusteella. Vaikka nämä uudistukset perustuvat yhteisiin tavoitteisiin ja puitteisiin, joihin sisältyy säännöllisiä ja vertailevia arviointeja, ne jättävät jokaiselle jäsenvaltiolle laajan liikkuma- ja soveltamisvaran niiden omakohtaisen tilanteen ja olosuhteiden perusteella. Eri toimivaltatasojen sekä jäsenvaltioiden välille on näiden uudistusten myötä siten kehittynyt monia vaikutussuhteita.

2.1.2. Vakaussopimus yhdessä vuosittain hyväksyttävien talouspoliittisten suuntaviivojen kanssa on - vuoden 1993 Maastrichtin sopimuksen ja yhteisen rahan käyttöönoton ohella - ollut unionin tasolla keskeisin talouden uudistuksiin tähtäävä menettely. Unionin jäsenvaltiot sopivat Cardiffissa vuoden 1998 kesäkuussa, että ne aloittavat hyödyke-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden vapautumiseen liittyvät mukauttavat rakenneuudistukset.

2.1.3. Vuoden 1997 Amsterdamin sopimuksessa täsmennettiin, että vakaussopimukseen sisältyy myös kasvutavoite - mistä johtuu myös sopimuksen virallinen nimi "vakaus- ja kasvusopimus" -, ja talouden laajojen suuntaviivojen hyväksymistä täydennettiin työllisyyden osalta työllisyyssuuntaviivoilla. Niitä täsmennettiin tämän jälkeen Luxemburgin prosessilla vuoden 1997 marraskuussa. Vuoden 1999 kesäkuussa pidetyssä Kölnin huippukokouksessa annettiin myös suosituksia Euroopan työllisyyssopimuksen puitteissa.

2.1.4. Unionin jäsenvaltioiden 15.3.2000 sopimalla Lissabonin strategialla yhdistettiin useita erilaisia rakenneuudistuksiin tähtääviä menettelyjä. Strategiassa vahvistettiin kunnianhimoinen tavoite olla maailman kilpailukykyisin alue vuoteen 2010 mennessä tietoon perustuvasta taloudesta saatavan hyödyn avulla. Lissabonin strategian tavoitteena on antaa sisämarkkinoille uutta vauhtia (etenkin rahoituspalvelujen, immateriaalioikeuksien, energia- ja infrastruktuurimarkkinoiden avaamisen osalta) sekä toteuttaa useita talous-, sosiaali- ja hallintouudistuksia jäsenmaissa (esim. koulutuksen, tutkimuksen, työmarkkinoiden, sosiaalisen suojelun ja hallinnon yksinkertaistamisen aloilla). Lissabonin strategia on jatkoa yhtäältä viisitoista vuotta sitten aloitetulle "vuosi 1992 -ohjelmalle", jonka "Delorsin 1. komissio" oli pannut alulle vuonna 1985 yhteisön laajuisten yhteismarkkinoiden toteuttamiseksi. Toisaalta strategia on jatkoa valkoiselle kirjalle kasvusta, työllisyydestä ja kilpailukyvystä, jonka "Delorsin 2. komissio" julkaisi vuonna 1993 sisämarkkinaohjelman vaikutusten vahvistamiseksi.

2.1.5. Jäsenvaltiot täydensivät näitä uudistushankkeita vuoden 2001 kesäkuussa Göteborgissa, jossa ne päättivät kokonaisvaltaisesta lähestymistavasta kestävän kehityksen vaatimusten huomioon ottamiseksi kaikissa EU:n politiikoissa.

2.1.6. Talous-, sosiaali- ja työllisyysuudistusten vuorovaikutuksen parantamiseksi komissio on vuoden 2003 alusta ottanut käyttöön integroidut toimet, joista Barcelonassa vuoden 2002 maaliskuussa kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti. Kevään huippukokous on näissä toimenpiteissä keskeisessä asemassa, ja myös unionin neljän kuukauden välein pidettävissä huippukokouksissa sekä neuvostojen eri kokoonpanoissa käsitellään näitä kysymyksiä pitkin vuotta. Näiden uudistusten mukauttamisen aikataulua on pidennetty kolmeen vuoteen.

2.2. Rakenneuudistusten tavoitteet

2.2.1. Uudistuksille asetettu tärkein tavoite on vahvistaa avoimessa maailmataloudessa toimivan unionin kilpailukykyä sekä voimistaa ja mukauttaa sen vuoropuheluun ja sosiaalisiin perusoikeuksiin perustuvaa sosiaalista mallia. Unionin taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kestävyys kiihtyvään tahtiin muuttuvassa maailmassa edellyttää näitä tulevaisuuden kannalta tärkeitä rakenneuudistuksia.

2.2.2. Euroopan kanssa kilpailevat tänä päivänä yhtäältä suuret ja teollistuneet sekä teknologisesti erittäin kehittyneet kauppakumppanimme, kuten Yhdysvallat ja Japani, sekä toisaalta uudet kehittyvät taloudet, joissa tuotantokustannukset ovat matalat. Unionin talouden kilpailukykyä koskevat pääasialliset muutokset liittyvät siten seuraaviin seikkoihin:

2.2.2.1. Teknologiset muutokset kiihtyvät ja ne leviävät maailmanlaajuisesti. Tämä liittyy tiiviisti myös tuotteiden ja tekniikkojen nopeutuvaan vanhenemiseen, voimistuneeseen ja maailmanlaajuiseen kilpailuun sekä siihen, että tuotantoa siirretään halvemman kustannustason maihin, joista monet ottavat jatkuvasti edistysaskelia koulutuksessa, ammattipätevyydessä sekä teknologian alalla.

2.2.2.2. WTO:n kauppaneuvottelut jatkuvat syyskuussa 2003 Cancunissa pidetyn ministerikokouksen epäonnistumisesta huolimatta. Neuvottelujen tarkoituksena on toteuttaa asteittain Dohan ohjelma, joka koskee laajaa kansainvälistä kehityksen tukiohjelmaa ja talouden maailmanlaajuista vapauttamista. Ohjelmaan sisältyvät sekä teollisuustuotteet, palvelut että maatalous, ja siinä vahvistetaan niitä koskevat uudet säännöt kilpailusta, immateriaalioikeuksista, kansanterveydestä ja ympäristöstä.

2.2.2.3. Yhteiskunnassa vallitsevat toimintamallit kehittyvät etenkin työllisyyden ja työmarkkinoiden osalta. Viime aikoina on pyritty vähentämään vuosittaista työaikaa, ja työaikajärjestelyt ovat usein joustavia ja yksilöllisiä.

2.2.2.4. Väestön vanheneminen vaikuttaa kaikkiin Euroopan maihin ja tuo esiin kysymyksiä, jotka koskevat sekä ikärakenteen parempaa hallintaa työmarkkinoilla että sosiaalisen suojelun rahoittamista.

2.2.3. Uudistusten eräs tärkeä tavoite on vahvistaa EU:n yhteenkuuluvuutta sisämarkkinakysymyksissä; tämä on haaste, jonka merkitys kasvaa, kun EU:ssa on laajenemisen seurauksena 25 jäsenvaltioita vuonna 2004.

2.2.4. Euron käyttöönottoa on tuettava jäsenvaltioiden yhtenäisellä talouspolitiikalla, joka vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisia arviointiperusteita.

2.2.5. On myös mainittava tarve varmistaa taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kestävyys unionissa sekä julkisen talouden tasapainon että työllisyyden kannalta, kun huomioon otetaan kilpailukyky, koulutus ja liikkuvuus ja sosiaaliturvan rahoitus - etenkin eläkkeet ja terveyspalvelut - sekä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistaminen ja ympäristön suojelu.

2.3. Uudistuksia koskevat käsitykset yleisessä mielipiteessä

2.3.1. Näiden eri tavoitteiden osalta on esitetty kysymyksiä uudistusten mielekkyydestä, tehokkuudesta ja toteuttamismahdollisuuksista, koska talouskasvu on hiipunut, rahoitus- ja osakemarkkinoilla on kahden viime vuoden aikana esiintynyt häiriöitä ja työttömyys on kasvanut. Lissabonissa vahvistettu erittäin kunnianhimoinen tavoite unionin kehittämisestä maailman kilpailukykyisimmäksi taloudeksi vuoteen 2010 mennessä vaikuttaa aivan liian optimistiselta. Tästä tavoitteesta sovittiin vuoden 2000 maaliskuussa, jolloin "uuden talouden" vauhdittama Euroopan talouskasvu näytti vihdoin lähteneen nousuun neljännesvuosisadan kestäneestä kriisistä, ja monet toivoivatkin, että uuden talouskasvun olisi mahdollista kestää yhtä pitkän ajan. Tuona ajankohtana talouden vuotuinen kasvu oli voimakasta yltäen Irlannissa jopa kaksinumeroisiin lukuihin. Tämä kasvusuhdanne kuitenkin muutti nopeasti suuntaansa teknologia- ja pörssikuplan puhjettua ja kansainvälisen jännityksen voimistuttua. Lissabonissa sovittu, maksimaaliseen kilpailukykyyn tähtäävä tavoite saattaa myös aiheuttaa pelkoja, sillä yleinen mielipide saattaa asettaa kyseenalaiseksi tavoitteen saavuttamisesta maksettavan hinnan, kun huomioon otetaan sellaisista kehitysmaista tulevat kilpailijat, joissa palkkakustannukset ja sosiaalinen suojelu ovat niin heikkoja, ettei niitä voida verrata unioniin. Kehittyvissä maissa, kuten Kiinassa, nämä ominaisuudet yhdistyvät huippuluokan tuottavuuteen, teollistumiseen, investointeihin ja teknologiaan. Näitä epäilyksiä ei voida aliarvioida, ja mikäli niihin jätetään vastaamatta, ne voivat jopa vaarantaa aloitettujen uudistusten onnistumisen.

2.3.2. Komitea suhtautuu omalta osaltaan luottavaisesti uudistuksia koskeviin tavoitteisiin, Lissabonissa sovittu maailmanlaajuista kilpailukykyä koskeva tavoite mukaan luettuna, mikäli tavoitteet ymmärretään asianmukaisella tavalla. Komitean mielestä Lissabonissa sovituissa tavoitteissa näkyy EU:n 15 jäsenvaltion selvästi ilmaisema poliittinen tahto sopia keinoista niiden kasvun, työpaikkojen ja taloudellisen sekä sosiaalisen kehitysmallin varmistamiseksi uudistuksilla. Näiden uudistusten avulla mukaudutaan kansainväliselle kilpailulle avoimesta taloudesta aiheutuviin lisääntyviin velvoitteisiin, ja unionin on tukeuduttava todellisiin sekä potentiaalisiin valttikortteihinsa kuten koulutukseen, innovaatiohenkeen ja -kykyyn sekä tärkeimpien resurssiemme yhteiseen käyttöön. Näin ollen unioni, siellä toimivat yritykset ja unionin kansalaiset voivat täysin perustellusti ja realistisesti tähdätä siihen, että ne hyötyvät ensimmäisinä maailman suurimmista markkinoista - puoli miljardia tuottajaa ja kuluttajaa, joiden ostovoima on vaihteleva mutta kokonaisuudessaan ja maailmanlaajuisesti ajatellen korkea - sen jälkeen kun unionin yhdistyneiden ja laajentuneiden markkinoiden toteuttaminen on saatu loppuun ja niitä on tehostettu. Tämä toteamus vahvistaa Lissabonin tavoitteiden uskottavuutta entisestään, vaikka tavoitteen saavuttamiseen liittyviin vaatimuksiin sisältyy useita erilaisia haasteita.

2.3.3. Komitea ei aliarvioi näiden uudistusten toteuttamiseksi tarvittavaa päättäväisyyttä ja johdonmukaisuutta. Vaikka huomattavia edistysaskeleita on jo otettu, tärkeimpiin ponnisteluihin ei ole vielä ryhdytty vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi; jotta tavoitteet voidaan saavuttaa, niiden täytäntöönpanoa koskevia menettelyjä on parannettava.

3. Komitean huomiot rakenneuudistuksiin sovellettavista menettelyistä

3.1. Pääasialliset edistysaskeleet uudistuksiin sovellettavissa menettelyissä

3.1.1. Jäsenvaltioille Lissabonin strategia merkitsee aikaisemmin puuttunutta suunnitelmaa. Strategiassa luetellaan vuoteen 2010 mennessä saavutettavat tavoitteet sekä uudistusten toteuttamista koskeva aikataulu. Siinä vahvistetaan monivuotinen toimintakalenteri voimien yhdistämiseksi ja puoleensavetävän, avoimen ja kilpailukykyisen Euroopan rakentamiseksi yhdessä. Koska strategian edistymistä tarkastellaan joka vuosi kevään huippukokouksessa, saavutetuista tuloksista voidaan tehdä yhteenvetoja ja vertailuja sekä saattaa näin ollen painopistealueet ajan tasalle.

3.1.2. Usean jäsenvaltion uudistusten käynnistämisessä soveltaman avoimen koordinointimenetelmän avulla toissijaisuusperiaate voidaan käsittää uudella tavalla, jonka mukaan se ei enää ole tekosyy unionin ja jäsenvaltioiden toimivallan erottamiseen toisistaan. Toissijaisuusperiaatteen tarkoituksenmukaisen käytön avulla on päinvastoin mahdollistettava yhteyksien ja siltojen rakentaminen yhteisön tason ja jäsenvaltio- sekä tarvittaessa myös alue- tai paikallistason välille. Myös eri maissa noudatettavia politiikkoja voitaisiin vertailla keskinäisen, "pareittain" tapahtuvan arvioinnin perusteella, joka rohkaisisi parhaiden käytäntöjen levittämiseen.

3.1.3. Lisäksi uudistukset eivät koske ainoastaan julkista valtaa, oli kyse sitten Euroopan unionista, jäsenvaltioista tai alueviranomaisista, vaan yksityinen sektori, työmarkkinaosapuolet ja koko järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta ovat niiden suhteen avainasemassa, kuten Lissabonin tavoitteissa nimenomaisesti ilmaistaan. UNICElla ja EAY:llä on ollut aktiivinen rooli kevään huippukokouksien valmistelussa; ne esittelevät näkemyksensä ennen huippukokousta ja osallistuvat komission kanssa työmarkkinaosapuolten valmisteleviin huippukokouksiin neuvoston puheenjohtajavaltion kutsusta. UNICE, CEEP, UEAPME ja EAY sopivat hiljattain monivuotisesta ohjelmasta sosiaalisen vuoropuhelunsa järjestämiseksi ja toivat esiin tahtonsa toimia itsenäisessä asemassa ja sopimuskumppanina yhteisön tason rakenneuudistusten määrittelyssä ja toteuttamisessa. Tämä tuo esiin toissijaisuusperiaatteen käsitteen horisontaalisen ulottuvuuden, joka liittyy vastuunjakoon julkisen vallan, kansalaisyhteiskunnan järjestöjen ja yksityisen sektorin välillä ja on käsitteen perinteisen "vertikaalisen" ulottuvuuden (Euroopan unioni, valtiot ja alueet) lisä.

3.1.4. Monet jäsenmaiden ammatilliset järjestöt ovat myös esittäneet oman kriittisen ja perustellun arviointinsa uudistusten edistymisestä suoraan kevään huippukokoukselle. Näihin arviointeihinsa ne ovat lisänneet itsenäisiä ja sopimussuhteisiinsa perustuvia aloitteita keskusteluun osallistuakseen. Tästä ovat esimerkkinä UNICEn jäsenliittojen tekemät yksityiskohtaiset kansalliset selvitykset, jotka on tehty jokaisesta EU:n jäsenmaista. Nämä selvitykset tehtiin tämän vuoden maaliskuussa Brysselissä kokoontunutta huippukokousta varten, ja selvitykset oli tehty myös Norjasta ja Turkista(1).

3.1.5. Talouden suuntaviivoihin, työllisyyssuuntaviivoihin, sisämarkkinoiden loppuunsaattamiseen sekä rakenneuudistuksiin liittyvien prosessien keskinäinen vuorovaikutus on selvästi havaittavissa. Tämä on tuotu esiin vuoden 2003 alusta alkaen sen johdosta, että komissio on esittänyt samanaikaisesti vuosittaiset selvityksensä näistä eri aloista prosessien täytäntöönpanoa koskevan kokonaisselvityksen yhteydessä.

3.2. Uudistusmenetelmien pääasialliset heikkoudet

3.2.1. Komission vuonna 2003 aloittama koordinointi erilaisten taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöön liittyvien prosessien kesken on edelleen alkuvaiheessa, sillä se on tähän asti ollut liian muodollista eikä sillä ole ollut ratkaisevaa vaikutusta jäsenvaltioiden poliittisiin valintoihin. Koordinointiin ei vielä ole liittynyt riittävän pitkäjänteistä yhteistyötä yhtäältä neuvoston eri kokoonpanojen ja toisaalta jäsenvaltioiden välillä. Pysyvä koordinointi edellyttää joka tapauksessa jonkinlaista menettelyihin ja toimintatapoihin liittyvää "sisäänajoa", etenkin koordinaatiokauden (2003-2006) ensimmäisellä kolmivuotiskaudella.

3.2.2. On valitettavaa, että jäsenvaltiot eivät keväällä pidettävissä huippukokouksissa esitä konkreettista tietoa kansallisten uudistusten todellisesta tilasta. Sen sijaan, että jäsenvaltiot osallistuisivat maakohtaisten uudistusten vertailuun, joita komissio yrittää yksityiskohtaisesti kuvailla ilman niiden apua, ne näyttävät mieluummin käyvän uudelleen keskusteluja Lissabonissa jo vahvistetuista tavoitteista ja jopa lisäävän uusia vaatimuksia ilman, että niitä perusteltaisiin sen tarkemmin.

3.2.3. Se, että valtiot eivät anna tietoja uudistuksistaan, liittyy usein niiden omiin viiveisiin uudistusten täytäntöönpanossa ja puutteisiin siinä noudatettavassa kurinalaisuudessa. Esimerkkinä voidaan mainita usean valtion kasvavat vaikeudet noudattaa vakaussopimuksen vaatimuksia julkisen talouden tasapainosta, jatkuvat laiminlyönnit direktiivien täytäntöönpanossa sekä sisämarkkinoita koskevan säännöstön lisääntyvä rikkominen.

3.2.4. On myös korostettava, että työmarkkinaosapuolia ja kansalaisyhteiskuntaa ei useissa jäsenvaltioissa oteta riittävästi mukaan uudistusten suunnitteluun ja täytäntöönpanoon tai uudistusten etenemistä koskevien selvitysten laatimiseen. Tämä tilanne oli suurelta osin perusteena sille, että UNICEn jäsenliitot esittivät yksityiskohtaiset kansalliset selvityksensä tämän vuoden kevään huippukokoukselle.

4. Komitean huomautukset rakenneuudistusten tuloksista

4.1. EU:n Lissabonin strategian myötä aloittamat rakenneuudistukset koskevat pääasiallisesti seuraavia aihealoja, joiden tarkoituksena on vahvistaa toisiaan:

- markkinoiden avaamisen jatkaminen

- rahoituksen saatavuuden parantaminen

- julkisten menojen tasapaino ilman verotuksen kiristämistä

- kannustaminen innovointeihin

- työmarkkinoita koskevat mukautukset

- sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen

- koulutuksen kehittäminen

- liiallisen sääntelyn yksinkertaistaminen

- kestävän kehityksen vahvistaminen.

4.2. Markkinoiden avaamisen osalta merkittävimmin on edistytty televiestinnän alalla. Myös energiamarkkinoilla (kaasu ja sähkö), joilla hinnat ovat usein vielä liian korkeita, on otettu edistysaskelia, joskin televiestintää vähemmän ja hitaammassa tahdissa. Postitoimi, joka useimmiten kuuluu julkiseen sektoriin, on edelleen laajalti suljettu ala, vaikka eräitä suppeita toimia postimarkkinoiden avaamiseksi on yhteisön tasolla jo toteutettu. Liikenteen infrastruktuurien osalta viiveitä esiintyy vielä kuljetusmuotojen yhdisteltävyydessä, varustelussa ja nykyaikaistamisessa. Tämä johtuu useista viivästymisistä euroopanlaajuisia verkkoja koskevien hankkeiden tosiasiallisessa toteuttamisessa.

4.3. Toteutuneet ja vireillä olevat edistysaskeleet Euroopan rahoitusmarkkinoiden integroimiseksi johtuvat suurelta osin euron käyttöönotosta. Useissa maissa on myös ryhdytty toimenpiteisiin toimintaansa aloittelevien yritysten sekä pk-yritysten rahoituksen saannin helpottamiseksi. Mahdollisuudet kerätä riskipääomaa ovat Euroopassa vielä riittämättömät etenkin Yhdysvaltoihin verrattuna. Tämä vaikeuttaa pk- ja innovoivien yritysten toimintaa Euroopan markkinoilla. Yhteisön rahoitusmarkkinoiden yhdistyminen on edelleen liiaksi riippuvainen viivästyneestä sääntelystä, ja ammattialakohtaiseen itsesäätelyyn olisi voitu kannustaa enemmän.

4.4. Julkisen talouden vajeiden osalta voidaan todeta, että tilanteet vaihtelevat maittain: komission ja neuvoston selvityksissä korostetaan, että eräiden jäsenvaltioiden julkinen talous on ylijäämäinen (esim. Tanska, Suomi, Irlanti, Luxemburg, Ruotsi) kun taas eräissä muissa valtioissa vaje on kasvanut vaarallisen suureksi (esim. Saksa, Ranska, Italia ja viime aikoihin asti Portugali), eli se on saavuttanut tai ylittänyt vakaussopimuksessa vahvistetut rajat. Maat, joissa alijäämät ovat suurimpia, ovat eräisiin toisiin maihin verrattuna eniten myöhässä rakenneuudistusten toteuttamisessa. Maat, joissa julkinen talous on tasapainoisempi, ovat saaneet rakenneuudistukset paremmin käyntiin, vaikka eräissä maissa, etenkin Pohjois-Euroopassa, myös verotus on myös kireä.

4.5. Innovaatioihin kannustaminen, Internetin käytön yleistyminen ja yritysten mahdollisuus käyttää uutta teknologiaa ovat parantaneet suuresti tuotteiden ja palvelujen laatua sekä kehittäneet tuottavuutta. Kehitykseen liittyy usein työn teettäminen kotimaan rajojen ulkopuolella, jolloin hyödynnetään suhteellisia, myös palkkatasosta koituvia etuja. Näin ollen alihankkijoiden käyttö lisääntyy ja tuotteiden (tekstiilit, elektroniikka, lelut ym.) valmistus ja jopa palvelujen tarjonta (esim. yritysten kirjanpito) siirtyvät muualle kehittyvän talouden maihin. Vaikka tutkimusmenot ovat huomattavia monissa maissa (Suomi, Ruotsi, Ranska), ne ovat useissa maissa riittämättömiä ja kaukana Lissabonin strategian mukaisesta tavoitteesta, joka on 3 prosenttia BKT:sta. Tutkimusmenoja ei myöskään ole koordinoitu tarpeeksi keskenään eikä suhteessa Euroopan tutkimuksen ja teknologisen kehittämistyön puiteohjelmaan. Se, että puolustukseen liittyviä jäsenvaltioiden taloudellisia ja teknologisia resursseja ei ulko- ja turvallisuuspolitiikan puitteissa ole tosiasiallisesti lähennetty toisiinsa, rasittaa unionin resursseja tällä alalla sekä siihen läheisesti liittyvillä aloilla (esim. uudet materiaalit, elektroniikka). Patenttien myöntämisen suhteen tietyt maat ovat menestyneet hyvin (esim. Suomi ja Ruotsi), mutta keskimääräisesti ottaen unioni on pahasti jäljessä Yhdysvaltoihin tai Japaniin verrattuna. Yhteisön patentin puuttuminen hankaloittaa tätä tilannetta; äskettäin saavutetun poliittisen yhteisymmärryksen perusteella sen suhteen odotetaan käytännön toimia.

4.6. Tilanne työmarkkinoiden kehittämisessä vaihtelee maittain, kuten liitteenä olevista taulukoista voidaan nähdä. Vaikka kaikissa maissa on työllisyyden suhteen ongelmia, eräissä maissa työllisyysaste on kokonaisuudessaan korkea kun taas toisissa maissa rakenteellinen vajaatyöllistyminen ja työttömyys ovat huolestuttavia. Huomattavia uudistuksia on vireillä työmarkkinoiden toiminnan kehittämiseksi, joustavuuden parantamiseksi sekä avoimien työpaikkojen tarjonnan ja kysynnän yhteensovittamiseksi. Väestön vanheneminen on myös otettava huomioon. Työmarkkinaosapuolten kuulemisen ja niiden kanssa sekä niiden välillä käytävien neuvottelujen tarkoituksena on varmistaa, että uudet järjestelyt mahdollistavat tosiasiallisesti työllisyyden ja työehtojen kehittymisen vastaamaan kansainvälistä kilpailukykyä koskeviin haasteisiin. Esimerkiksi Ranskassa on tehty mielenkiintoisia aloitteita työnhakijoiden rohkaisemiseksi perustamaan omia yrityksiä. Tähän on pyritty helpottamalla hallinnollisia menettelyjä sekä sillä, että oman yrityksen perustajat eivät ainakaan heti menetä työnhakijana saamaansa sosiaalista suojelua.

4.7. Sosiaalisen suojelun nykyaikaistamiseksi on vireillä useita uudistuksia, jotta sosiaaliturvan rahoitustasapaino voidaan varmistaa, kun otetaan huomioon kaikkiin EU:n jäsenvaltioihin vaikuttava väestön vanheneminen. Sosiaaliturvamaksut olisi mukautettava odotettavissa olevan eliniän pitenemiseen, ja sekä julkisen että yksityisen sektorin eläkejärjestelmät olisi uudistettava siten, että niissä otetaan huomioon molempien sektoreiden parhaat käytännöt ja varmistetaan, että iäkkäämpiä työntekijöitä ei kehoteta tai jopa pakoteta lähtemään eläkkeelle liian aikaisessa vaiheessa(2). Myös täydentävien vakuutusjärjestelmien ja eläkerahastojen käyttöön kannustetaan. Uudistuksiin liittyy niiden edetessä myös niiden täytäntöönpanoon ja tehokkuuteen liittyviä ongelmia, kuten sitkeä käytäntö jäädä ennenaikaisesti eläkkeelle (Belgia, Ranska, Kreikka).

4.8. Eurooppalaisilla valtioilla on suurimmalta osin erittäin tehokas ja kehittynyt koulutusjärjestelmä (etenkin Pohjois-Euroopan maissa), vaikkakin se on osittain vielä liian etäällä talouden todellisuudesta ja talouselämän tarpeista. Viime aikoina on tehty erilaisia aloitteita, mm. lakeja, ammattikuntien välisiä sopimuksia ja vaihto-ohjelmia, näiden suhteiden vahvistamiseksi ja oppimismuotojen kehittämiseksi (Ranska, Luxemburg, Espanja, Italia, Portugali). Internetin käyttömahdollisuuksien yleistyminen vahvistaa myös koulutusta.

4.9. Sääntelyn yksinkertaistaminen on tarpeen kaikissa unionin jäsenvaltioissa, vaikka eräät valtiot (Tanska, Suomi, Yhdistynyt kuningaskunta, Ruotsi) ovat aloittaneet tähän tähtääviä ohjelmia ja metodeja aikaisemmin kuin toiset. Yritysten ja pienyritysten perustamiseen liittyvien menettelyjen yksinkertaistaminen on yleensä etusijalla, koska tämä vaikuttaa taloudelliseen toimeliaisuuteen ja työllisyyteen. Menettelyjen ja hallinnollisten velvoitteiden yksinkertaistamisen olisi liityttävä tiivisti harmaan talouden tehokkaampaan torjumiseen, sillä harmaa talous uhkaa kasvaa entisestään unionin laajentumisen seurauksena. Toinen painopistealue on yhteisön direktiivien tehokkaampi täytäntöönpano. Kuten komission kaksi kertaa vuodessa julkaisemasta vertailevasta taulukosta käy ilmi, tilanteet vaihtelevat maittain. Direktiivien kansallista täytäntöönpanoa koskevien kaikkein huomattavimpien viiveiden (Ranska, Kreikka, Italia) on kuitenkin määrä korjaantua hallitusten käynnistämin toimin.

4.10. Kestävää kehitystä koskeviin Kioton sopimusten jäsenvaltiokohtaisiin täytäntöönpanotoimenpiteisiin on ryhdytty vaihtelevalla menestyksellä. Pohjoismaissa ympäristönsuojelu on perinteisesti perustunut lainsäädäntöön, ohjelmiin ja käytännesääntöihin, mutta unionin muissa valtioissa on ryhdytty uudenlaisiin toimenpiteisiin, ja hyvien käytäntöjen vaihto kannustaa sellaisiin toimiin, joista on saatu hyviä kokemuksia (esim. yritysten vapaaehtoiset käytännesäännöt ja hyvää hallintotapaa koskevat säännöt, ympäristönsuojelua koskevat julistukset, ympäristömerkit ja päästölupien valvonta ja jakaminen ym.).

5. Komitean päätelmät rakenneuudistuksista

5.1. Komitea toteaa ensinnäkin, että kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat ryhtyneet yhteisiin tavoitteisiin perustuviin rakenteellisiin uudistuksiin kilpailukykynsä elvyttämiseksi, kasvun vahvistamiseksi, työllisyyden parantamiseksi ja taloudellisen sekä sosiaalisen kehityksensä kestävyyden varmistamiseksi.

5.2. Pääasialliset edistysaskeleet - joiden perusteella Lissabonin strategiaan voidaan edelleenkin suhtautua luottavaisin mielin viiveistä huolimatta - koskevat seuraavia seikkoja:

5.2.1. Perinteisistä poliittisista jakolinjoista riippumatta on huomattu, että uudistukset ovat tarpeen kilpailukykyyn liittyvien haasteiden sekä väestön ikääntymisen ja teknologisten muutosten johdosta.

5.2.2. Taloudelliset ja yhteiskunnallis-ammatilliset toimijat kehittävät näiden uudistusten onnistumiseen tähtääviä aloitteita Euroopan tasolla, vaikka näitä aloitteita onkin vahvistettava.

5.2.3. Työmarkkinaosapuolet on otettu mukaan työelämää ja yhteiskunnallisia haasteita (esim. koulutus, työmarkkinat, sosiaalinen suojelu) koskevien uudistusten kehittämiseen.

5.2.4. Tietoteknologia on levinnyt entisestään, ja Internetin käyttömahdollisuudet ovat kasvaneet televiestintäalan vapauduttua sääntelystä.

5.2.5. Kestävästä kehityksestä ja tulevaisuudesta kannetaan enemmän huolta (julkissektorin varainhoito, sosiaalisen suojelun uudistaminen, kuluttajansuoja, ympäristön suojelu).

5.3. Pääasialliset viiveet, joiden osalta olisi ryhdyttävä toimiin ja joiden avulla talouskasvu voisi elpyä, liittyvät seuraaviin seikkoihin:

5.3.1. Sisämarkkinat olisi saatettava loppuun esimerkiksi energiantuotannon, liikenteen infrastruktuurien sekä palvelujen - myös rahoituspalvelujen - osalta niiden luotettavuuden parantamiseksi ja kulujen pienentämiseksi. Komitea pitää valitettavana, ettei unioni tukeudu ensisijaisesti sisämarkkinoihinsa kasvun varmistamiseksi.

5.3.2. Julkinen talous olisi saatava tasapainoon sellaisin verotuksellisin edellytyksin, jotka kiihdyttävät investointeja sekä kasvua. Unionin tasolla on aloitettava sellaisten tärkeimpien verotussääntöjen yhdenmukaistaminen, joilla on suora yhteys sisämarkkinoiden toimintaan.

5.3.3. Euroopassa tehtävää teknologista tutkimusta olisi vahvistettava, sillä se ei ole riittävästi kehittynyt Lissabonissa sovittuihin tavoitteisiin nähden.

5.3.4. Sääntelyä olisi yksinkertaistettava, ja direktiivit olisi saatettava tehokkaammin osaksi kansallista oikeutta.

5.4. Komitea korostaa myös seuraavaa:

5.4.1. Tilanteet ja uudistusten edistyminen vaihtelevat suuresti maasta toiseen.

5.4.1.1. Kokonaisuutena katsoen indikaattorit ovat usein suotuisampia unionin pohjoisten maiden kannalta (esim. markkinoiden avaaminen, julkisen talouden tasapaino, tuottavuus, koulutus, tutkimus, työllisyys, ympäristö), vaikka kehitys näillä aloilla liittyy kireämpään verotukseen.

5.4.1.2. Eteläisen Euroopan maat, joissa on verrattain enemmän viiveitä, ovat ryhtyneet toimenpiteisiin viiveiden korjaamiseksi, mutta ne tarvitsevat enemmän aikaa näiden heikkouksien poistamiseen, sillä monet niistä juontavat juurensa kauas historiaan ja ovat kulttuurisidonnaisia.

5.4.1.3. Uudistuksien eteneminen ilmenee usein julkisen talouden tilasta, sillä vajeiden syveneminen paljastaa usein viiveet uudistusten toteuttamisessa.

5.4.2. Tällä hetkellä parhaitenkaan suoriutuneet EU:n jäsenvaltiot eivät ole yhtä tehokkaita kuin niiden suurimmat kansainväliset kilpailijat (vuosittaisista edistysaskeleista tai viiveistä riippumatta unionin jäsenvaltioiden haasteena ei niinkään ole suoriutuminen paremmin kuin ennen vaan paremmin kuin muualla maailmassa).

5.4.3. Uudistuksiin suhtaudutaan yleisessä mielipiteessä usein sekavin tuntein tai jopa kriittisesti, koska pelätään saavutettujen etujen menettämistä ilman näkyvää vastiketta kuten parannuksia työllisyydessä tai sosiaalisen suojelun kestävyydessä, varsinkin kun nämä positiiviset vaikutukset viipyvät (kasvu on heikkoa ja työttömyys lisääntyy). Komitea on huolestunut siitä, että uudistuksien tavoitteita on yhä vaikeampi saavuttaa, koska niiden toteuttaminen on viivästynyt ja unionin talouskasvu ja työllisyys ovat heikentyneet. Unionin talousuudistuksia koskeva strategia ei saisi jäädä kuplaksi, jossa tavoitteet, käsitteet ja osallistuvat valtiot kärsivät inflaation. Olisi myös estettävä se, että yhteisvastuun tunne heikentyy, uudistukset toteutetaan puutteellisesti tai ne jäävät vaikutuksiltaan vaisuiksi.

6. Komitean suositukset rakenneuudistusten vaikutusten vahvistamiseksi

6.1. Rakenneuudistusten talous-, sosiaali- ja työllisyysvaikutuksien riittämättömyys ruokkii epäilyksiä yleisessä mielipiteessä, ja komitea esittää tältä osin seuraavat suositukset:

6.2. Komitea panee ensinnäkin merkille, että vaikka EU on etenkin Lissabonin huippukokouksessa yksilöinyt unionin ja jäsenvaltioiden tasolla toteutettavat tärkeimmät rakenneuudistukset, "uudistusten hyvän hallinnoinnin" täytäntöönpano on vielä laajasti puutteellinen. Komitea korostaakin voimakkaasti parhaiden menettelyjen merkitystä rakenneuudistusten toteuttamiseksi. Tältä osin komitea painottaa seuraavia painopistealueita:

6.2.1. Uudistusten onnistumisen ensimmäinen edellytys on se, että uudistuksella saavutettavat tavoitteet selitetään paremmin; tietoisuutta haasteista sekä niiden ymmärtämistä on parannettava. Kevään huippukokouksien valmistelun tulisi tarjota tilaisuus todellisiin keskusteluihin eri jäsenvaltioissa, ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien olisi oltava tiivisti mukana tässä keskustelussa.

6.2.2. Tämä vaatimus liittyy läheisesti siihen, että yhteiskunnallis-ammatillisia järjestöjä olisi kuultava tehokkaammin toteutettavista uudistuksista, niihin liittyvistä näköaloista ja vaikutuksista sekä uudistusten edellytyksistä ja niiden toteuttamisen edistymisestä. Kuulemisten kautta on myös optimoitava vaadittavien panostusten jakautuminen, ja vastuu uudistusten toteuttamisesta on kannettava korostetummin yhteisesti. Kansalaisyhteiskunnan toimijoilla on lainsäätäjän ja viranomaisten lisäksi merkittävä rooli (yhteiskunnallis-taloudellisten toimijoiden ehdotukset, työmarkkinaosapuolten sopimukset ym.). Valtioiden on siten kannustettava kansalaisyhteiskunnan toimijoita kantamaan oma vastuunsa uudistusten toteuttamisessa siten, että niille delegoidaan mahdollisimman paljon sellaisia tehtäviä, jotka ovat ominaisia ennemminkin niille kuin viranomaisille.

6.2.3. Uudistusten edistymisen tulisi käydä paremmin ilmi valtioiden vuotuisista selvityksistä ja komission kevään huippukokoukselle esittämästä selvityksestä. Näissä selvityksissä olisi mainittava viranomaisten toimien lisäksi myös uudistuksia koskevat yhteiskunnallis-ammatillisten tahojen ja työmarkkinaosapuolten aloitteet.

6.2.4. Vuoden 2003 alussa prosessien seurantaa ja arviointia, johon sisältyy komission vuosittain esittelemä yhteenveto, tarkistettiin. Tämän seurauksena on valvottava, että näiden prosessien keskinäinen vuorovaikutus tehostuu. Työllisyyssuuntaviivat ja talouden laajat suuntaviivat voitaisiin siten integroida tehokkaammin eikä ainoastaan koordinoida niitä keskenään. Tämä auttaisi yksinkertaistamaan EU:n talous- ja sosiaalipoliittisiin suuntaviivoihin liittyviä vuosittaisia menettelyjä.

6.2.5. Parhaiden käytäntöjen levittämisen mahdollistavan vertailuanalyysin tehokkuutta olisi myös parannettava. Tätä varten olisi hyödyllistä luoda Europa-verkkosivuille Lissabonin strategian nojalla tarkkailu- ja tietokanta EU:ssa vireillä olevista rakenneuudistuksista ja kannustaa jäsenvaltioita sekä kansalaisyhteiskunnan toimijoita toimittamaan tähän tietokantaan kaikki hyödylliset tiedot sen kehittämiseksi. Komitean tarkoituksena on omalta osaltaan osallistua suoraan kansalaisyhteiskunnan toimijoiden aloitteita koskevien tietojen levittämiseen.

6.2.6. On kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että unionin kymmenen uutta jäsenvaltiota Keski-Euroopasta ja Välimeren alueelta sisällytetään optimaalisella tavalla Lissabonin strategiaan. Myös muiden ehdokasvaltioiden on voitava osallistua näiden tavoitteiden toteuttamiseen. Huomioon on myös otettava näiden valtioiden ominaispiirteet ja etenkin kehitysviiveet, joita useimmilla niistä on suhteessa EU:n nykyisiin jäsenvaltioihin. Tämä ei sulje pois sitä, että uusilla jäsenvaltioilla voi uudistusten suhteen olla myös tiettyjä suhteellisia etuja. Nämä maat on kutsuttava esittämään uudistusohjelmansa ja sen edistyminen vuoden 2004 keväällä kokoontuvalle huippukokoukselle.

6.3. Uudistusten alan ja sisällön osalta komitea korostaa etenkin seuraavia painopistealueita:

6.3.1. Yhteisen rahan käyttöönotto edellyttää entistä selkeämmin yhteistä talouden hallintotapaa. Jäsenvaltiot ovat kieltäytyneet tästä, ja ne ovat sopineet ainoastaan yhteisön tason koordinoinnista, joka on vielä alkutekijöissään. Yhteinen hallintotapa edellyttää väistämättä verotuksen lähentämistä, etenkin kaksoisverotustilanteiden poistamista asetuksella, jolla korvattaisiin hajanaisten kahdenvälisten sopimusten sekava verkko. Verotuksen lähentäminen on tarpeen yhteisön sisäiseen vaihdantaan sovellettavan verojärjestelmän yksinkertaistamista ja veropohjan yhdenmukaistamista varten. Komitea valmistelee parhaillaan lausuntoa erilaisista verotukseen liittyvistä kysymyksistä.

6.3.2. Julkisen talouden alijäämien torjumiseen tähtäävä vakaussopimus on hyödyllinen pidäke, mistä tulee selvästi ilmi euron käyttöön ottaneiden jäsenvaltioiden välinen solidaarisuus. Sopimuksen määräyksiä on siten noudatettava. Ne eivät kuitenkaan voi jättää varjoonsa sopimuksen henkeen ja sanamuotoon sisältyvää kasvutavoitetta; tältä osin tyytymättömyyden aiheet ovat ainakin yhtä suuria kuin alijäämien suhteen. Jäsenvaltioiden alijäämiä ei voida tehokkaasti ja kestävästi torjua sopimatta todellisia kasvunäkymiä avaavasta yhteisön politiikasta. Ei ole myöskään kuviteltavissa, että usein hyvin ankaria rakenneuudistuksia voitaisiin toteuttaa menestyksekkäästi, ellei unionin kansalaisille pystytä tarjoamaan myönteisiä ja uskottavia näkymiä.

6.3.3. Sisämarkkinoita olisi tämän vuoksi käytettävä tarmokkaammin ja määrätietoisemmin Euroopan talouden ensisijaisena kasvua edesauttavana tekijänä. Tähän tavoitteeseen päästään avaamalla taloutta jäsenvaltioiden kesken, mikä on välttämätöntä sisämarkkinoiden loppuun saattamiseksi, ja panemalla yhteisön säännöstö täytäntöön huolellisemmin. Sisämarkkinoiden hallinnoinnin tehostaminen on tarpeen enemmän kuin koskaan, sillä unioni laajentuu vuonna 2004 15:stä 25 jäsenvaltioon. Sisämarkkinoiden koheesiota, identiteettiä, sujuvuutta ja varmuutta on vahvistettava. Tämän vuoksi olisi perusteltua ryhtyä seuraaviin toimiin sekä yhteistyön avulla että jäsenvaltioiden hallintoa täydentäen:

6.3.3.1. sisämarkkinoiden todelliset yhteisön tason tarkastukset

6.3.3.2. yhteisön tullien yhteinen hallinnointi ulkorajoilla

6.3.3.3. julkisten palvelujen tehokkaampi jäsenvaltioiden välinen koordinointi, jonka avulla voitaisiin valmistella yhteisön tason yleishyödyllisten palvelujen tarjoamista aloilla, joilla se olisi perusteltua.

6.3.4. Olisi myös kannustettava useampia kaikenkokoisia yrityksiä käyttämään Euroopan suurta markkina-aluetta konkreettisesti niiden todellisina sisämarkkinoina ja järjestämään toimintansa uudelleen tätä varten. Komitea muistuttaa esittämistään ehdotuksista, jotka koskivat pieniin ja keskisuuriin yrityksiin sovellettavaa eurooppalaista perussääntöä, ja se toistaa vaatimuksensa, jonka mukaan komission olisi esitettävä tällaista perussääntöä koskeva ehdotus(3).

6.3.5. Kuten Lissabonin strategiassa perustellusti todetaan, toinen Euroopan talouden tarvitsema uudistus on tietoon perustuvan talouden edistäminen. Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät investoi tarpeeksi tulevaisuuden teknologiaan, ja silloin kun siihen investoidaan, tämä tapahtuu liian hajanaisesti. EU:n tutkimuspuiteohjelmaan käytetyt erittäin vaatimattomat summat (tuskin viisi prosenttia jäsenvaltioiden tutkimukseen varatuista määrärahoista) pilkotaan jäsenvaltioiden välillä liian pieniin osiin. Tutkimuspuiteohjelmaan käytettäviä määrärahoja olisi korotettava siten, että siitä tulisi riittävän tehokas ja se olisi keskitettävä aidosti eurooppalaisiin teknologiaohjelmiin, jotka voivat tukea EU:n jäsenvaltioiden talouskasvua. Jotta Euroopan teknologiselle innovaatiotoiminnalle voitaisiin antaa uusia ulottuvuuksia, yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puitteissa olisi määriteltävä yhtenäisempi lähestymistapa jäsenvaltioiden puolustuspolitiikalle sen eri muodoissa (avaruuspolitiikka, asevarustelun yhdenmukaistaminen, sekä siviili- että sotilaskäyttöön tarkoitetut uudet teknologiat), mukaan luettuna vastaavien julkisten hankintojen markkinoiden tehokkaampi keskinäinen avaaminen.

6.3.6. Työllisyys kasvaa ennen kaikkea talouskasvun myötä, jota taloudelliset uudistukset (sisämarkkinoiden syventäminen, toimijoiden kannustaminen tekemään aloitteita, investointien houkuttelu) aktivoivat. Työllisyyttä koskevat sosiaaliset uudistukset (koulutus, työllistäminen, työmarkkinoiden tehokkaampi joustavuus) on suunniteltava siten, että ne ovat yhdenmukaisia talouteen liittyvien uudistusten kanssa ja optimoivat talousuudistusten työllisyysvaikutukset. Myönteiset esimerkit työllisyyden kasvusta Alankomaissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa ja Tanskassa havainnollistavat hyvin tätä huomiota.

6.3.7. Komitea suhtautuu myönteisesti kasvua koskevaan eurooppalaiseen aloitteiseen, jonka neuvoston puheenjohtajavaltio Italia, komissio sekä myös André Sapirin johtama korkean tason ryhmä esittivät heinäkuussa. Ranska ja Saksa esittelivät syyskuussa yhteiset, samansuuntaiset suuntaviivansa. Lokakuun 16. ja 17. päivänä 2003 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tuki kyseistä aloitetta, jota koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tehdään konkreettiset päätökset Eurooppa-neuvoston 12. ja 13. joulukuuta 2003 pidettävässä kokouksessa. Komitea katsoo, että unionin tasolla olisi määriteltävä ja toteutettava kasvukannustimia, joiden avulla voitaisiin aktivoida laajentuneiden sisämarkkinoiden sujuvan toiminnan kannalta tarpeelliset investoinnit tutkimukseen ja uuteen teknologiaan sekä jäsenvaltioiden välisiin infrastruktuureihin (kuljetus, energia, televiestintä, ympäristö). Vakaussopimuksen mukaisten, jäsenvaltioiden budjettia koskevien ehtojen negatiivista vaikutusta talouskasvuun lyhyellä aikavälillä voitaisiin kompensoida siten, että Euroopan investointipankin lainoja ja rahoitusta kasvatettaisiin tällaisten investointien hyväksi. Rahoitukseen voitaisiin uusien julkisen ja yksityisen sektorin välisten kumppanuuksien perusteella ottaa mukaan myös yksityisiä sijoittajia, ja muun muassa näillä toimilla voitaisiin vahvistaa yhteisön eri taloudellisten toimijoiden luottamusta.

6.3.8. Sosiaalista suojelua koskevat uudistukset, joiden pitäisi varmistaa eri järjestelmien (työttömyys, terveys, eläke) rahoitustasapaino, ovat erityisen tärkeitä väestön vanhenemisen, huoltokulujen lisääntymisen sekä julkisen talouden edellyttämän kurinalaisuuden vuoksi. Työllisyyttä koskevien sosiaalisten uudistusten tapaan sosiaalista suojelua koskevat uudistukset edellyttävät työmarkkinaosapuolten tiivistä kuulemista. Työmarkkinaosapuolilla voi noudatetun työehtosopimuspolitiikan perusteella olla toimien toteuttamisessa merkittävä asema.

6.3.9. Lainsäädännön ja hallinnollisten säännösten laatua olisi parannettava ja niiden yksinkertaistamista olisi kehitettävä. Tässä asiassa ei vielä ole edistytty paljoakaan huolimatta komission positiivisista aloitteista (kodifiointi, valkoinen kirja hallintotavasta, yksinkertaistamista koskevan yhteisön ohjelman mukaiset toimet). Nämä toimet edellyttävät muun muassa seuraavaa:

6.3.9.1. Luodaan hallinnon yksinkertaistamista koskevat uudet menettelytavat, jotka mukautuvat käyttäjän tarpeisiin sekä yhteisön tasolla että jäsenvaltioissa. Unionin olisi tältä osin laadittava toimielinten käytännesäännöt, ja jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä samansuuntaisiin toimenpiteisiin ja pantava ne täytäntöön sillä tavoin, että tuloksia saataisiin viipymättä ja että ne olisivat konkreettisia ja mitattavissa olevia.

6.3.9.2. Uusien säädösehdotusten vaikutusanalyyseja olisi parannettava tavalla, joka varmistaisi niiden autonomian ja laadun. Komitea pitää vaikutusanalyyseja erittäin tärkeinä, ja se on valmis tukemaan niiden kehittämistä neuvoa-antavan tehtävänsä puitteissa.

6.3.10. Yhteiskunnallis-taloudellisten toimijoiden aloitteita on edistettävä, koska ne ovat ehtona sille, että unioni sopeutuu uuteen taloudelliseen ja sosiaaliseen toimintaympäristöönsä. Näiden aloitteiden on liityttävä systemaattisemmin taloudellisiin ja sosiaalisiin rakenneuudistuksiin ja lisättävä niiden myönteisiä vaikutuksia. Sekä unionin että jäsenvaltioiden viranomaisten olisi tuettava niitä paremmin. Tämä edellyttää muun muassa:

6.3.10.1. enemmän vapautta ja vastuuta etenkin unionin tasolla, samalla kun kuitenkin varmistetaan, että uusia säännöksiä sovelletaan entistä tehokkaammin

6.3.10.2. tehokkaampaa itsesääntelyä sekä yhteissääntelyä viranomaisten kanssa perustettavien kumppanuuksien puitteissa etenkin sosiaalisen vuoropuhelun, ammatillisen tunnustamisen, palvelujen, ympäristön, kaupan ja kuluttajansuojan alalla.

6.4. Komitea pitää välttämättömänä, että talouskasvun kääntyminen uudelleen nousuun sisämarkkinoiden loppuun saattamisen ja Euroopan laajuisten investointien kehittämisen avulla tukee unionin kilpailukyvyn kannalta tarvittavia rakenneuudistuksia. Olisi myös varmistettava, että rakenneuudistuksista keskustellaan enemmän, ne ymmärretään paremmin ja niiden toteuttaminen jaetaan tarkoituksenmukaisemmin poliittisten päättäjien ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan välillä. Eurooppaa on talousalueena tehostettava siten, että sen itsenäiselle kasvupotentiaalille annetaan lisää vauhtia ja tätä varten tarvittavia ponnisteluja voimistetaan. Kun vaikea taloudellinen tilanne ja sosiaaliset olosuhteet otetaan huomioon, uudistusten vaikutusten tehokkuus ja siten niiden menestyminen tai epäonnistuminen riippuvat ratkaisevasti siitä, päättävätkö poliittiset johtajat niistä ainoastaan "ylätasolla" laein ja asetuksin, vai tukevatko ja välittävätkö taloudelliset ja sosiaaliset toimijat niitä "alatasolla" päätöksentekijöiden sopimuskumppaneina ja ruohonjuuritason aloitteentekijöinä.

Bryssel 30. lokakuuta 2003.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Roger Briesch

(1) www.unice.org/lisbon

(2) "Ikääntyneet työntekijät" EYVL C 14, 16.1.2001, SOC/039.

(3) Pk-yritysten eurooppalainen perussääntö, EYVL C 125, 27.5.2002, INT/109.