A if ft ft ft ft EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 29.04.1998 
KOM(1998)2511opull. 
98/0158 (SYN) 
98/0159 (SYN) 
TIEDONANTO 
jäsenvaltioiden sisäistä ja niiden välisen säännöllisen matkustajalaiva-ja lauttaliikenteen 
miehistöä koskevasta yhteisestä politiikasta 
Ehdotus 
NEUVOSTON ASETUKSEKSI (EY) 
palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen 
jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) annetun asetuksen (ETY) N:o 3577/92 
muuttamisesta 
Ehdotus 
NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
jäsenvaltioiden välisen säännöllisen matkustajalaiva-ja lauttaliikenteen miehistöä 
koskevista edellytyksistä 
(komission esittämät) 

TIEDONANTO 
jäsenvaltioiden sisäistä ja niiden välisen säännöllisen matkustajalaiva-ja lauttaliikenteen 
miehistöä koskevasta yhteisestä politiikasta 
1. JOHDANTO 
1. Yhteisen merenkulkupolitiikan tavoitteet kattavat suuren määrän toisiinsa lomittuvia 
kysymyksiä: kuinka varmistetaan kuluttajille runsas valikoima kilpailukykyisiä 
meriliikennepalveluja, kuinka parannetaan palvelujen laatua ja turvallisuutta, kuinka 
tuetaan yhteisön merikuljetusten ja siihen liittyvien muiden meriliikenteen alojen 
talouskehitystä, kuinka edistetään yhteisön hyvin koulutettujen merenkulkijoiden 
työllisyyttä sekä - yleisemmin - kuinka kehitetään edelleen meriliikenteen osaamista 
yhteisössä. Lisäksi perustamissopimuksen 2 artiklassa todetaan yksiselitteisesti, että 
yhteisön tehtävänä on edistää työllisyyden ja sosiaalisen suojelun korkeaa tasoa. 
Mainituista seikoista useassa on edistytty hyvin. Esimerkiksi herkeämätön pyrkimys 
vapaaseen pääsyyn meriliikennemarkkinoille eri puolilla maailmaa samoin kuin 
asiaankuuluvien kansainvälisten foorumien ponnistelut laatustandardien 
kohottamiseksi ovat tuoneet kuluttajien käyttöön runsaan valikoiman erittäin 
kilpailukykyisiä meriliikennepalveluja. Yhteisön meriliikenteen työntekijöiden 
työllisyystilanne ei sitä vastoin ole kovin hyvä. Viime vuosikymmeninä työllisyys­
tilanne on jatkuvasti heikentynyt. Syitä ovat olleet alusten ulosliputus, yhteisön 
kansalaisista koostuvan miehistön korvaaminen halvemmalla, yhteisön 
ulkopuolisista maista tulevalla työvoimalla sekä tekninen työvoimantarvetta 
vähentävä rationalisointi. 
2. Komission myötävaikutuksella järjestettiin joulukuussa 1996 Dublinissa 
kansainvälinen konferenssi aiheesta "Eurooppalainen merenkulkija - uhanalainen 
laji?". Kuten konferenssissa kävi ilmi, huoleen on todella aihetta. Yhteisön 
meriliikenteen työntekijämäärä on laskenut voimakkaasti, ja sen lisäksi alan 
työntekijöiden keski-ikä on EY.ssä reilusti yli 40 vuotta eikä nuorten tulokkaitten 
määrä riitä korvaamaan alalta poistuvia. Asiaa havainnollistanee, että EU-maiden 
kansalaisten osuus EU-maiden lipun alla purjehtivien alusten miehistöstä väheni 
vuosina 1985-1995 entisestä 206 000:sta 129 OOOieen henkilöön (-37 %), kun EU:n 
ulkopuolisten maiden kansalaisten määrä nousi vastaavana aikana 29 000:sta 
33 000:een työntekijään (H-14%).1 Lisäksi havaittiin 51 prosentin työpaikka-
menetyksistä johtuneen ulosliputuksista. Kehitys on vaikuttanut tähän mennessä 
pääasiassa rahtialuksiin, mutta vaikutukset saattavat levitä myös matkustaja­
lauttoihin, ellei vastatoimiin ryhdytä (ks. lisäksi 4,16,17 ja 18 kohta). 
3. Vuonna 1996 julkaistussa merenkulun strategiaa käsittelevässä komission 
asiakirjassa2 tuotiin esiin tarve edistää korostetummin EY:n merenkulkijoiden 
työllisyyttä parannettaessa EY-maiden kilpailukykyä lippuvaltioina. Asiakirja sai 
yleisesti ottaen myönteisen vastaanoton, joten komissio ryhtyi toteuttamaan 
asiakirjassa luonnehdittua politiikkaa. Ensimmäisenä konkreettisena toimenpiteenä 
l Lähde: TECNECON (elokuu 1996), "Study on maritime professions in the European Union". 
2 KOM(96) 81 lopullinen, Uusi merenkulun strategia, 13.3.1996. 
oli meriliikenteen valtionapua koskevien suuntaviivojen tarkistaminen.3 Yhtenäisten 
toimintaedellytysten luominen katsottiin parhaaksi tavaksi lopettaa ulosliputus. Tällä 
tarkoitetaan sitä, että jäsenvaltioiden olisi voitava tarjota maan lipun alle 
rekisteröityneille varustajille (mahdollisimman) samanlaiset verotus- ja työehdot 
kuin muualta olisi saatavissa. Nyt kun tarkistettujen suuntaviivojen julkaisemisesta 
on kulunut yhdeksän kuukautta, jäsenvaltioiden politiikassa voidaan havaita 
lähentymistä. Useimmissa jäsenvaltioissa on toteutettu tai ainakin ehdotettu mainitun 
suuntaisia toimenpiteitä, ja ensimmäisiä myönteisiä vaikutuksia EY:n rekisterien ja 
EY:n merenkulkijoiden kilpailukykyyn on jo havaittu erityisesti valtameri-
liikenteessä. 
4. Seuraavaksi on kiinnitettävä erityistä huomiota yhteisön merenkulkijoiden 
"kotimarkkinoihin" ja nimenomaan jäsenvaltioiden sisäisen ja niiden välisen 
säännöllisen henkilöliikenteen markkinoihin. Edellä mainitussa EU:n 
merenkulkuammatteja koskevassa tutkimuksessa elokuulta 1996 ilmeni, että lähes 
puolet jäsenvaltioiden koko merenkulkuhenkilöstöstä (matkustamo- ja 
ravintolahenkilökunta mukaan lukien) työskentelee juuri tällaisilla matkustaja-
aluksilla. Säännöllinen henkilöliikenne on merkittävä työllistäjä sekä Etelä- että 
Pohjois-Euroopassa. Markkinoilla toimivat liikennöitsijät ovat molemmissa 
tapauksissa yhteisön alueelle sijoittautuneita liikenteenharjoittajia. Markkinoiden 
rakenteessa on kuitenkin eroja. Etelä-Euroopassa pääpaino on saarille ja saarilta 
suuntautuvassa henkilökabotaasissa (kabotaasilla tarkoitetaan henkilö- ja 
rahtikuljetuksia kahden samassa jäsenvaltiossa sijaitsevan sataman välisessä 
meriliikenteessä). Jäsenvaltioiden välinen henkilöliikenne rajoittuu muutamalle 
reitille, joista tärkeimpiä ovat Kreikan ja Italian sekä Korsikan ja Italian väliset reitit. 
Pohjois-Euroopassa taas kotimaan henkilöliikenne on merkittävää erityisesti 
Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa mutta pääosa säännöllisestä 
henkilöliikenteestä tapahtuu jäsenvaltioiden välillä. 
5. Jäsenvaltioiden sisäisen ja niiden välisen säännöllisen henkilöliikenteen markkinat 
eroavat tietyiltä osiltaan muista meriliikenteen markkinalohkoista (ks. mm. 9, 10 ja 
20 kohta). Kyseisillä markkinoilla toimii jäsenvaltioihin sijoittautuneita 
liikennöitsijöitä, joiden alukset purjehtivat pääasiassa jonkin jäsenvaltion lipun alla, 
ja miehistökin koostuu etupäässä jäsenvaltioiden kansalaisista. Tietyt seikat saavat 
kuitenkin merenkulkijat huolestumaan tulevasta työllisyystilanteestaan. Monet 
eteläeurooppalaiset merenkulkijat pitävät saarikabotaasin vapauttamista 
1 päivänä tammikuuta 1999 uhkatekijänä. Toisilla markkinalohkoilla taas 
lauttaliikenteen harjoittajat ovat havainneet tai odottavat tulojensa pienentyvän 
tiettyjen sellaisten ulkoisten tekijöiden vaikutuksesta, jotka lisäävät paineita 
toimintakustannusten vähentämiseen. Yhtenä vaihtoehtona tässä tilanteessa on 
korvata osa henkilöstöstä yhteisön ulkopuolisista maista tulevalla halvemmalla 
työvoimalla. 
Tämän tiedonannon päätarkoituksena on tarkastella työllisyystilannetta jäsen­
valtioiden satamien välisessä säännöllisessä henkilöliikenteessä sekä tehdä 
ehdotuksia tuleviksi toimiksi. Tähän pyritään kahdella liitteenä olevalla 
lainsäädäntöehdotuksella - ottaen huomioon, että ehdotusten on oltava yhteisön 
kansainvälisten velvoitteitten mukaisia. 
3 EYVLC205, 5.7.1997, s. 5. 
2. KABOTAASI 
6. Joulukuun 7'päivänä 1992 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3577/924 
säädetään, että meriliikenteen palvelujen tarjoamisen vapautta jäsenvaltiossa 
(meriliikenteen kabotaasi) sovelletaan asetuksen 2 artiklan 2 kohdan määritelmän 
mukaisiin yhteisön laivanvarustajiin, jotka harjoittavat liikennettä jäsenvaltiossa 
rekisteröidyillä ja jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla aluksilla, jos nämä täyttävät 
kaikki kyseisessä jäsenvaltiossa kabotaasi liikenteelle asetetut edellytykset. 
Asetuksessa säädetään kabotaasimarkkinoiden eri lohkojen asteittaisesta 
vapauttamisesta. Etelä-Euroopan saarikabotaasi - sellaisena kuin se on määriteltynä 
6 artiklan 2 kohdassa - vapautetaan 1 päivästä tammikuuta 1999. Saarikabotaasia 
harjoittavien alusten miehistöstä säädetään asetuksessa olennaisesti seuraavaa: 
- 3 artiklan 2 kohta: Kaikista saarikabotaasia harjoittavien alusten miehistöön 
liittyvistä kysymyksistä vastaa vastaanottava valtio. 
- 3 artiklan 3 kohta: Kaikista yli 650 bruttorekisteritonnia olevien saarikabotaasia 
harjoittavien rahtialusten miehistöön liittyvistä kysymyksistä vastaa kuitenkin 
(1 päivästä tammikuuta 1999 lähtien) lippuvaltio. 
- 3 artiklan 4 kohta: Komissio antaa neuvostolle kertomuksen saarikabotaasin 
vapauttamisen taloudellisista ja yhteiskunnallisista vaikutuksista (1 päivään 
tammikuuta 1997 mennessä) sekä tekee neuvostolle ehdotuksen, joka voi sisältää 
mukautuksia 2 ja 3 kohdan säännöksiin, jotka koskevat miehistön kansallisuutta, 
jotta neuvosto hyväksyisi lopullisen järjestelmän riittävän ajoissa (1 päivään 
tammikuuta 1999 mennessä). 
Edellä tarkoitettu kertomus5 annettiin neuvostolle 17.6.1997. Asetuksen 3 artiklan 
4 kohdassa tarkoitettu ehdotus on tässä tiedonannossa. 
7. Edellä mainitun kertomuksen esittämisen jälkeen tietyt jäsenvaltiot ovat ehdottaneet, 
että asetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohta jätettäisiin ennalleen tarkemmin 
määrittelemättömäksi ajaksi. Jäljempänä esitettävistä syistä komissio ei voi yhtyä 
tähän näkemykseen. Tilannetta tarkasteltaessa erotetaan toisistaan saarikabotaasiin 
liittyvä rahtiliikenne (ks. 8 kohta) ja saarikabotaasiin liittyvä henkilöliikenne (ks. 
9-11 kohta). 
8. Rahtikabotaasin osalta tarvitaan nykysääntöjen yksinkertaistamista. Huomattakoon, 
että asetuksen (ETY) N:o 3577/92 3 artiklan 1 kohdan mukaan kaikista 
mannerkabotaasia harjoittavien alusten miehistöön liittyvistä kysymyksistä vastaa se 
valtio, jossa alus on rekisteröity (lippuvaltio), mutta alle 650 bruttorekisteritonnin6 
aluksiin voidaan soveltaa vastaanottavan valtion edellytyksiä. 
4 EYVLL364, 12.12.1992, s. 7. 
5 KOM(97) 296. Komission kertomus neuvostolle palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen 
soveltamisesta meriliikenteeseen (meriliikenteen kabotaasi) jäsenvaltioissa annetun neuvoston 
asetuksen (ETY) N:o 3577/92 täytäntöönpanosta (1995-1996) ja saarikabotaasin vapauttamisen 
taloudellisista ja yhteiskunnallisista vaikutuksista. 
6 Bruttovetoisuudeltaan alle 650 tonnin aluksilla tapahtuvalla liikennöinnillä katsotaan olevan vain 
paikallista merkitystä, joten niihin voidaan edelleen soveltaa vastaanottavan valtion 
miehistömääräyksiä, kuten asetuksessa (ETY) N:o 3577/92 säädetään. 
4 
Asetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti lippuvaltion edellytyksiä sovelletaan 
1 päivästä tammikuuta 1999 yli 650 bruttorekisteritonnin aluksiin, kun kyse on 
perättäisistä7 matkoista koostuvasta saarikabotaasista. Ainoa avoin kysymys on siten, 
pitäisikö yli 650 bruttorekisteritonnin aluksilla harjoitettava saarikabotaasin 
rahtiliikenne (johon tätä nykyä sovelletaan vastaanottavan valtion edellytyksiä) 
edelleen vapauttaa normaaleista lippuvaltion säännöksistä myös sellaisten matkojen 
osalta, joita ei edellä tai seuraa kansainvälinen matka. 
Edellä mainitussa, 17.6.1997 annetussa kertomuksessa esittämiensä syiden 
perusteella komissio ei pidä taloudellisesti perusteltuna pitää voimassa pitkäaikaista 
poikkeusta normaaleista lippuvaltion säännöksistä. Kabotaasiin kuuluvassa 
rahtiliikenteessä käytetään usein aluksia, jotka liikennöivät vuorotellen sekä 
kotimaan- että ulkomaanliikenteessä. Sen vuoksi tämänkaltaisessa kabotaasissa 
työskentelevää miehistöä koskevat vaatimukset eivät voi poiketa suuresti 
kansainvälisen liikenteen yleisestä käytännöstä, jonka mukaan lippuvaltio myöntää 
(asiaankuuluvien kansainvälisten sopimusten määräyksien mukaisesti) todistuksen 
turvallisesta miehityksestä ja päättää kaikista muista miehistöön liittyvistä 
kysymyksistä. Muunlaisesta menettelystä seuraisi, että jonkin jäsenvaltion lipun alla 
purjehtivan aluksen miehistön kokoonpanoa ja/tai työehtoja olisi muutettava, jotta se 
voisi osallistua saarikabotaasiin kuuluvaan rahtiliikenteeseen. Tällaista tilannetta ei 
voida pitää hyväksyttävänä, vaan sen katsotaan suotta estävän palvelujen vapaan 
tarjoamisen periaatteen toteuttamista. Näin ollen ehdotetaan, että tämä este 
poistetaan siten, että perättäisistä matkoista koostuvaan saarikabotaasin rahti­
liikenteeseen ja mannerkabotaasiin jo sovellettavia lippuvaltion edellytyksiä 
sovelletaan kaikkeen (yli 650 bruttorekisteritonnin aluksilla harjoitettavaan) 
rahtikabotaasiin. 
9. Saarikabotaasiin kuuluvan säännöllisen henkilöliikenteen markkinat poikkeavat 
tietyiltä osin huomattavasti rahtikabotaasin markkinoista. Ensinnäkin edellisillä 
markkinoilla ei ole sellaista taloudellista yhteyttä kansainvälisiin markkinoihin kuin 
rahtimarkkinoilla. Tietyllä saarireitillä liikennöintiin suunnitellut matkustajalautat 
pysyvät samalla reitillä usein monia vuosia ja varsin yleisesti koko käyttöikänsä. 
Käytännössä näiden laivojen miehistö asuu lähialueella, ja usein miehistö on 
värvätty alueen väestöstä. Kaikki eteläeurooppalaiset jäsenvaltiot edellyttävät 
(yhteisön lainsäädännön mukaisesti), että tällaisten alusten miehistö koostuu 
kokonaan EU-maiden kansalaisista. Lisäksi jäsenvaltiot saattavat edellyttää 
neuvoston direktiivin 94/58/EY8 mukaisesti, että tietyllä prosenttiosuudella 
miehistöstä ja erityisesti niillä, jotka ovat vastuussa matkustajien avustamisesta 
hätätilanteessa, on tehtäväänsä riittävät kommunikointitaidot, joihin voi liittyä 
muiden muassa tietyllä reitillä kuljetettavien matkustajien pääkansallisuuksia 
vastaava kieli tai kielet. Merkittävän osan miehistöstä on siis kyettävä puhumaan 
paikallista kieltä tai kieliä, ja tämäkin tukee väitettä, jonka mukaan säännöllinen 
henkilöliikenne poikkeaa rahtiliikenteestä. 
10. Toiseksi, säännöllinen henkilöliikenne on yleisesti ottaen huomattavasti 
työvoimavaltaisempaa kuin rahtiliikenne. Henkilöliikenne on siten merkittävä 
paikallisten merenkulkijoiden työllistäjä. Komission 17.6.1997 antamassa 
7 Tarkasteltavaa matkaa seuraa tai edeltää matka toisesta valtiosta tai toiseen valtioon. 
8 EYVLL 319, 12.12.1994, s. 28. 
kertomuksessa KOM(97) 296 todetaan, että saariliikenteen työpaikoista 70 prosenttia 
on henkilöliikenteen työpaikkoja. Toimialan työvoimavaltaisuus merkitsee lisäksi 
sitä, että miehistösäännösten erot vaikuttaisivat erityisen voimakkaasti eri 
jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivia aluksia käyttävien liikennöitsijöiden kilpailu­
edellytyksiin. Vaikuttaisikin epäoikeudenmukaiselta, jos paikalliset lauttaliikenteen-
harjoittajat, joiden alusten miehistön edellytetään koostuvan sataprosenttisesti EU-
maiden kansalaisista, joutuisivat kilpailemaan muista jäsenvaltioista tulevien 
liikennöitsijöiden kanssa, joiden lippuvaltion miehistösäännökset sallisivat yhteisön 
ulkopuolisista maista tulevan halvan työvoiman käytön. 
11. Ottaen huomioon saarikabotaasiin kuuluvan säännöllisen henkilöliikenteen 
markkinoiden erityispiirteet komissio katsoo tarvittavan tiettyjä toimenpiteitä, joilla 
varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset eri jäsenvaltioista tuleville ja eri lipun 
alla purjehtivia aluksia käyttäville liikennöitsijöille. Komissio ehdottaakin, että 
vastaanottavana valtiona toimiva jäsenvaltio voi vaatia, että sen alueella 
liikennöivien, edellä mainittujen matkustaja-alusten koko miehistö on EU-maiden 
kansalaisia - edellyttäen (luonnollisesti), että samaa sääntöä sovelletaan myös tuon 
jäsenvaltion oman lipun alla purjehtiviin aluksiin. 
Ehdotuksen pohjana on periaate, jonka mukaan säännöllisessä henkilöliikenteessä 
työskenteleviä yhteisön ulkopuolisista maista tulevia työntekijöitä olisi kohdeltava 
samalla tavalla kuin yhteisön alueella asuvia henkilöitä. Periaatetta soveltamalla 
voitaneen parantaa myös meriliikenteen turvallisuutta, sillä inhimillisellä tekijällä on 
turvallisuusseikkojen kannalta ensiarvoinen merkitys. 
Erityisiä huomautuksia jotka liittyvät liitettyyn ehdotukseen neuvoston 
meriliikenteen kabotaasia koskevaan asetukseen 
12. Edellyttämällä miehistön kaikkien jäsenten olevan yhteisön maiden kansalaisia (ks. 
1 artiklan 2 kohta) - kuten kaikissa eteläisissä jäsenvaltioissa yleisesti tehdäänkin -
luodaan olot, joissa palvelujen tarjoamisen vapauden periaate voidaan toteuttaa 
täysipainoisena kyseessä olevilla markkinoilla. Lisäksi on muistettava, että 
jäsenvaltiot voivat direktiivin 94/58/EY säännösten mukaan edellyttää, että riittävä 
osa aluksen miehistöstä puhuu paikallista kieltä tai kieliä. Jos tavanomaisesta 
lippuvaltion miehistösääntöjen periaatteesta poiketaan tätä enemmän, luodaan 
perusteettomasti esteitä palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen toteutumiselle. 
Muiden miehistöön liittyvien seikkojen, kuten vastuun myöntää todistus turvallisesta 
miehityksestä (aluksen miehistön kokoonpanon on vastattava aluksen teknisten 
ominaisuuksien asettamia tarpeita) asiaankuuluvien kansainvälisten sopimusten 
mukaisesti, on siten kuuluttava edelleen lippuvaltion toimivaltaan. 
13. Yhteisön jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivilla aluksilla työskentelevien yhteisön 
merenkulkijoiden työehdot (esim. palkkaus, ylityökorvaukset, työaika, vuosiloman 
pituus) määritellään tavallisesti lippuvaltion työehtosopimuksissa ja/tai lain­
säädännössä. Palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen vastaiseksi voitaisiin 
tulkita tilanne, jossa jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivan aluksen miehistön 
työehtoja pitäisi muuttaa isäntävaltiossa sovellettavien säännösten mukaisiksi siinä 
tapauksessa, että alus liikennöi tietyn ajan jonkin toisen jäsenvaltion (vastaanottava 
valtio) säännöllisessä henkilökabotaasissa. Sosiaalisen polkumyynnin välttämiseksi 
ehdotetaan tarkistettavaksi asetuksen (ETY) N:o 3577/92 3 artiklan 3 kohdan (ks. 
liitettyä ehdotusta neuvoston asetukseksi) tekstiä ja säädettäväksi, että mikäli 
isäntävaltio sallii yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisten kuulumisen 
säännöllisessä henkilöliikenteessä olevan aluksen miehistöön, isäntävaltion on 
edellytettävä, että tällaisia merenkulkijoita kohdellaan työehtojen osalta sen 
jäsenvaltion kansalaisina, jossa kyseinen alus on rekisteröity. Todettakoon tässä 
yhteydessä, että asetuksen (ETY) N:o 3577/92 1 artiklassa taataan, että palvelujen 
tarjoamisen vapautta sovelletaan yhteisön laivanvarustajiin, jotka harjoittavat 
liikennettä jäsenvaltiossa rekisteröidyillä ja jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla 
aluksilla. 
14. Rahti- ja henkilöliikenteen pääerot - joiden perusteella jälkimmäiseen voidaan 
oikeutetusti soveltaa erityiskohtelua - ovat edellä esitetyn mukaisesti seuraavat: (a) 
säännöllisellä kotimaan henkilöliikenteellä ei ole juurikaan sidoksia kansainvälisiin 
markkinoihin ja (b) henkilöliikenne on rahtiliikennettä työvoimavaltaisempaa, ja 
työehtojen erot vaikuttavat siten alan kilpailuoloihin erityisen voimakkaasti. Nämä 
ominaispiirteet pätevät hyvin pitkälti myös niin kutsuttuun säännölliseen risteily-
liikenteen kabotaasiin (risteilyalukset, jotka liikennöivät kiinteän suunnitelman 
mukaan koko liikennöintikauden ajan yhden ja saman jäsenvaltion satamien välillä). 
Niinpä tällainen liikenne luetaan liitetyssä kabotaasiehdotuksessa samaan 
kategoriaan kuin säännöllinen matkustajalaiva-ja lauttaliikenne. 
3. SÄÄNNÖLLINEN MATKUSTAJALAIVA- JA LAUTTALIIKENNE JÄSENVALTIOIDEN 
VÄLILLÄ 
15. Jäsenvaltioiden välisten meriliikennepalvelujen tarjoamiseen, toisin kuin 
kabotaasiin, ei sovelleta aluksen lippua koskevia edellytyksiä. Joulukuun 22 päivänä 
1986 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4055/869 säädetään, että kaikki 
yhteisön alueelle sijoittautuneet meriliikenteen harjoittajat10 voivat tarjota tällaisia 
palveluja huolimatta siitä, purjehtivatko käytetyt alukset EY-maiden vai yhteisön 
ulkopuolisten maiden lipun alla. Jäsenvaltioiden välisen säännöllisen henkilö­
liikenteen markkinoilla liikennettä harjoittavat kuitenkin pääasiassa jäsenvaltioiden 
lipun alla purjehtivat alukset, joiden miehistö koostuu etupäässä näiden valtioiden 
kansalaisista. Kuten edellä on jo mainittu, tämä liikenne on merkittävä yhteisön 
merenkulkijoiden työllistäjä. 
16. Viime vuosina on ollut joitakin tapauksia, joissa yhteisön ulkopuolisista maista 
tulevaa työvoimaa käyttävällä aluksella on aloitettu säännöllinen matkustajalautta-
liikenne ja kilpailtu suoraan sellaisten lauttojen kanssa, joiden miehistö koostuu 
yhteisön maiden kansalaisista. Tällaiset yritykset ovat saaneet ammattiliitot 
ryhtymään voimakkaisiin vastatoimiin. Samantapaisia tilanteita voi kuitenkin syntyä 
myöhemminkin. 
17. Havaintoja on viime vuosina tehty myös yhteisön varustajista, jotka ovat korvanneet 
osan aluksensa yhteisön maiden kansalaisista koostuvasta miehistöstä yhteisön 
ulkopuolisten maiden kansalaisilla. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan 
jäsenvaltioiden välisessä matkustajalauttaliikenteessä olevilla aluksilla työskentelee 
9 EYVLL 368, 31.12.1986, s. 7. 
10 Mukaan lukien yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneet jäsenvaltioiden kansalaiset ja varustamot, joissa 
jäsenvaltion kansalaisilla on määräysvalta, jos näiden kansalaisten tai varustamojen alukset on 
rekisteröity jäsenvaltiossa sen lainsäädännön mukaisesti. 
7 
tällä hetkellä noin 60Q-700 yhteisön ulkopuolisen maan kansalaista (noin 
3 prosenttia alan työvoimasta). Kyseiset alukset purjehtivat neljän eri jäsenvaltion 
lipun alla. Näiden miehistön jäsenten työehdot vaihtelevat. Asianomaisista 
jäsenvaltioista yksi vaikuttaa esimerkiksi edellyttävän, että mikäli sen lipun alla 
purjehtivien, yhteisön sisäistä liikennettä harjoittavien lauttojen miehistöön kuuluu 
yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisia, heihin sovelletaan samoja työehtoja kuin 
jäsenvaltion omiin kansalaisiin. Muiden kolmen jäsenvaltion osalta on vahvistettu, 
että yhteisön ulkopuolisista maista tuleviin miehistön jäseniin sovelletaan heikompia 
työehtoja kuin jäsenvaltion omiin kansalaisiin. 
Tällä hetkellä ei ole sellaista voimassa olevaa yhteisön määräystä, jonka avulla 
saavutettaisiin jonkintasoinen yhtenäisyys edellä kuvatun kaltaisissa tilanteissa. 
18. Kuten edellä on todettu, miehistön työehdot vaikuttavat voimakkaasti kilpailuoloihin 
työvoimavaltaisilla säännöllisen henkilömeriliikenteen markkinoilla. Ulkoiset syyt 
(esim. verottoman kaupan lopettaminen ja tiettyjen kiinteitten yhteyksien 
valmistuminen) saattavat tulevina vuosina hyvinkin jopa lisätä näillä markkinoilla 
toimivien liikennöitsijöiden paineita vähentää kustannuksiaan. Jos jotkin 
liikennöitsijät pystyvät vähentämään kustannuksiaan korvaamalla miehistöönsä 
kuuluvia yhteisön maiden kansalaisia yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisilla ja 
heikommin työehdoin, kilpailijat joutunevat tekemään samoin. Uhkana on kaikkien 
miehistön jäsenten työehtoja heikentävä kierre, joka vie yhteisön merenkulkijoilta 
huomattavan määrän työpaikkoja. 
Tällainen kehitys olisi vastoin yhteisen meriliikennepolitiikan tavoitteita. Näiden 
seikkojen vuoksi komissio katsoo, että tarvitaan joukko määräyksiä, joilla 
varmistetaan sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta ja vältetään sosiaalisen 
polkumyynnin hajauttavat vaikutukset. 
19. Tähän tiedonantoon liitetyssä ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi käsitellään 
sellaisten kolmansien maiden kansalaisten työehtoja, jotka työskentelevät 
jäsenvaltioiden välisessä säännöllisessä matkustajalaiva- ja lauttaliikenteessä olevilla 
aluksilla. Ehdotuksen myötä otettaisiin käyttöön periaate, jonka mukaan tällaisiin 
työntekijöihin olisi sovellettava vastaavia työehtoja kuin alalla työskenteleviin 
yhteisön maiden kansalaisiin. Tämä tehtäisiin määrittelemällä tietty työehtojen 
vähimmäistaso. 
Tärkeä seikka on, että kahden yhteisössä sijaitsevan sataman välistä säännöllistä 
matkustajaliikennettä harjoittavien alusten henkilöstö asuu tosiasiallisesti yhteisön 
alueella, koska he eivät poistu yhtenäismarkkinoiden alueelta koko 
sopimuskautenaan. Useimmissa tapauksissa tällaisten matkustajalauttojen henkilöstö 
viettää yönsä aluksella vain työvuoroviikkojensa aikana, kun taas vapaavuorolla 
ollessaan miehistön jäsenet asuvat maissa jonkin isäntävaltion alueella. Niinpä onkin 
ymmärrettävää, että tätä nykyä ainakin yksi jäsenvaltio soveltaa lautoillaan sääntöä, 
jonka mukaan yhteisön sisäisessä liikenteessä olevien lauttojen henkilökuntaan 
kuuluvia yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisia on kohdeltava valtion omina 
kansalaisina. Yleinen käytäntö on, että jäsenvaltion määräyksiä tulovero-
velvollisuudesta, sosiaaliturvamaksuista, minimipalkasta, palkallisten lomapäivien 
vähimmäismäärästä jne. sovelletaan valtion kaikkiin kansalaisiin. 
Liittetyssä ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi 2 artiklassa ehdotettu määräys on 
pitkälti tämän periaatteen mukainen. 
Tässä yhteydessä viitataan myös palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta 
työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 
1996 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 96/7l/EY11. 
Ehdotuksen yhteen soveltavuus yhteisön tai sen jäsenmaiden kansainvälisten 
velvoitteiden, erityisesti YK :n merioikeus yleissopimuksen, OECD :n sekä 
maailman kauppajärjestön (WTO) kanssa on tarkastettu erityisen huolellisesti. 
Mikäli miehistön kaikkiin jäseniin sovelletaan eurooppalaisten standardien tasoisia 
työehtoja, voitaneen myös parantaa meriliikenteen turvallisuutta, kuten edellä 
kohdassa 11 mainittiin. 
20. Voidaan myös kysyä, pitäisikö ehdotetun neuvoston direktiivin soveltamisalaa 
laajentaa kattamaan myös muita meriliikennepalveluja, kuten EY:n satamien välinen 
säännöllinen rahtiliikenne ja risteilyt. Kysymykseen on vastattava kielteisesti, sillä 
tilanne on erilainen. Rahtiliikenne ei ole erityisen työvoimavaltaista, ja EY:n 
satamien välisen rahtiliikenteen (esim. konttiensyöttöliikenne) yhteydet 
maailmanlaajuiseen meriliikenneverkkoon ovat huomattavasti tiiviimmät kuin 
matkustajalauttaliikenteen. Jälkimmäinen seikka pätee myös kansainväliseen 
risteilyliikenteeseen. Kansainvälistä risteilyliikennettä harjoittavat alukset siirtyvät 
nimittäin eri toimintakausien vaihtuessa eri puolille maailmaa, eikä niiden miehistön 
siten voida katsoa tosiasiallisesti asuvan yhteisön alueella. 
21. Erityisiä huomautuksia jotka koskevat liitettyä ehdotusta neuvoston 
direktiiviksi 
Selventäviä huomautuksia eri artiklojen tekstiin: 
- 1 artikla: 
Artiklan 2 kohta käsittelee niin kutsuttua Kreikan erityistilannetta eli valtion 
ulkopuolelle sijoittautuneita laivanvarustajia, joiden alukset on kuitenkin rekisteröity 
Kreikassa ja purjehtivat Kreikan lipun alla. Ehdotettu sanamuoto on samankaltainen 
kuin neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4055/86 1 artiklan 2 kohdassa. 
Artiklan 3 kohdassa täsmennetään, ettei direktiivi vaikuta jäsenvaltioiden 
merenkulkijoiden työehtoihin. 
- 2 artikla: 
Jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla aluksilla työskenteleviä yhteisön 
ulkopuolisten maiden kansalaisia on kohdeltava samoin kuin näillä aluksilla 
työskenteleviä jäsenvaltioiden alueella asuvia työntekijöitä (lippuvaltion 
edellytykset). Kun kyse on jonkin kolmannen maan lipun alla purjehtivasta lautasta, 
edellä tarkoitettujen miehistön jäsenten työehtojen on vastattava niitä, joita 
sovelletaan sen jäsenvaltion asukkaisiin, johon kyseinen meriliikennepalvelu 
läheisimmin liittyy (isäntävaltio).12 Tapa, jolla kahden jäsenvaltion välistä 
säännöllistä henkilöliikennettä harjoittava liikennöitsijä on yrityksensä perustanut, 
ratkaisee tavallisesti kysymyksen siitä, kumpaan näistä isäntävaltioista toiminta 
ii EYVLL 18, 21.1.1997, s. 1. 
12 Ks. vuoden 1980 Rooman yleissopimus, EYVL C 27, 26.1.1998. 
läheisemmin liittyy. Tärkeitä huomioon otettavia tekijöitä ovat toiminnan todellinen 
hallinnointipaikka sekä paikka, jossa yhteisön ulkopuolisista maista tulevat 
miehistön jäsenet oleskelevat vapaavuorojensa aikana. 
- 3 artikla: 
Artiklan 1 kohdassa säädetään mahdollisuudesta poiketa 2 artiklassa vahvistetusta 
periaatteesta sellaisten kolmansista maista tulevien työntekijöiden osalta, jotka 
oleskelevat yhteisön alueella vain merkityksettömän lyhyen ajan. 
Artiklan 2 kohdassa säädetään mahdollisuuksista joustaa säännöksistä esimerkiksi 
sellaisen miehitetyn lautan osalta, joka on jouduttu vuokraamaan ennakoimattomien 
olojen aiheuttaman äkillisen kapasiteettipulan korvaamiseksi. Tällainen tilanne voi 
syntyä esimerkiksi jonkin lautan jouduttua vakavaan onnettomuuteen. Asianomaisen 
jäsenvaltion on varmistettava, että tilanne palautetaan normaaliksi kohtuullisen ajan 
kuluessa. 
- 4 artikla: 
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimittava yhteistyössä keskenään 
ja komission yksiköiden kanssa, jotta voidaan varmistaa, että tämän direktiivin 
säännöksiä sovelletaan asianmukaisella tavalla. 
22. Neuvoston direktiivin antamisen perustelut 
- 14 a) Mitkä ovat ehdotetun toimen tavoitteet suhteessa yhteisön velvoitteisiin ja 
mikä on ongelman yhteisöllinen ulottuvuus (esimerkiksi kuinka monta 
jäsenvaltiota se koskee ja millaista ratkaisua on käytetty tähän asti)? 
Yhteisön tavoitteena on varmistaa tasapuoliset kilpailuolot ja yhtenäiset 
toimintaedellytykset kaikille jäsenvaltioiden välisiä matkustajalauttapalveluja 
tarjoaville osapuolille sekä suojella yhteisön merenkulkijoiden työllisyyttä 
takaamalla, että kaikkien alalla työskentelevien merenkulkijoiden työehdot vastaavat 
yhteisössä yleisesti sovellettavaa tasoa. Ehdotus perustuu perustamissopimuksen 
84 artiklan 2 kohtaan. 
Valtaosalla jäsenvaltioista (kolmellatoista viidestätoista) on merisatamia ja 
säännöllisiä matkustajalauttayhteyksiä toisiin jäsenvaltioihin. 
Jäsenvaltiot soveltavat toisistaan poikkeavia määräyksiä yhteisön ulkopuolisten 
maiden kansalaisiin, jotka ovat jäsenvaltioiden välistä liikennettä harjoittavien 
lauttojen palveluksessa. Kaikkiin kyseisillä markkinoilla toimiviin osapuoliin 
sovellettavissa olevaan yhteiseen ratkaisuun päästään vain yhteisön toiminnan kautta. 
- 15 b) Onko toimivalta suunnitellussa toiminnassa yksinomaan yhteisöllä vai 
jakautuuko se yhteisön ja jäsenvaltioiden kesken? 
Suunniteltu toimenpide ei kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. 
- 16 c) Mikä on tehokkain ratkaisu, kun otetaan huomioon toisaalta yhteisön ja 
toisaalta jäsenvaltioiden käytettävissä olevat keinot? 
Henkilömeriliikenteen sisämarkkinanäkökohtien kannalta tehokkain ratkaisu on 
säätää yhteisistä yhteisön tason vaatimuksista, joita sovelletaan kolmansista maista 
10 
tulevien miehistön jäsenien kohteluun aluksilla, jotka harjoittavat säännöllistä 
henkilö-ja lauttaliikennettä jäsenvaltioiden välillä. 
17 d) Mitä todellista lisäarvoa saadaan komission ehdottamalla toiminnalla ja 
mitkä ovat toiminnasta pidättymisen kustannukset? 
Toiminnasta pidättyminen johtaisi tilanteeseen, jossa jäsenvaltioiden välistä 
säännöllistä henkilöliikennettä harjoittavat liikennöitsijät korvaisivat yhteisön 
merenkulkijoita yhteisön ulkopuolisista maista tulevalla halvalla työvoimalla. Tämä 
vääristäisi kilpailuedellytyksiä kyseisillä markkinoilla toimivien liikennöitsijöiden 
välillä. Lisäseuraus olisi, että yleensä merenkulkijoiden työehdot heikkenisivät 
jatkuvasti ja että pitkällä aikavälillä yhteisön merenkulkijoiden työmahdollisuudet 
vähenisivät huomattavasti. 
Ehdotetusta yhteisestä toiminnasta saatava lisäarvo syntyykin juuri edellä kuvatun 
kielteisen kehityksen vastustamisesta ja torjumisesta. 
18 e) Mitä toimintamuotoja yhteisöllä on käytettävissään (suositukset, 
taloudellinen tuki, sääntely, vastavuoroinen tunnustaminen jne.)? 
Lainsäädäntötoimi on ainoa yhteisön käytettävissä oleva toimintamuoto, jolla 
voidaan saavuttaa kaavaillut vaikutukset. 
19 f) Olisiko yhtenäinen lainsäädäntö tarpeen vai onko yleistavoitteet asettava 
ja täytäntöönpanon jäsenvaltioille jättävä direktiivi riittävä? 
Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti direktiivi on riittävä, sillä sen avulla 
vahvistetaan yhteiset edellytykset kaikille kyseisillä markkinoilla toimiville 
liikennöitsijöille ja jätetään edellytysten käytännön ja tekninen täytäntöönpano 
kunkin jäsenvaltion päätettäväksi. 
11 
98/0158 (SYN) 
Ehdotus 
NEUVOSTON ASETUKSEKSI ŒYi 
palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen 
jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) annetun asetuksen (ETY) N:o 3577/92 
muuttamisesta 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 
2 kohdan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen,13 
ottaa huomioon talous-ja sosiaalikomitean lausunnon,14 
toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa perustamissopimuksen 189 c artiklassa 
määrättyä menettelyä noudattaen15 
sekä katsoo, että 
neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3577/9216 vahvistetaan periaate, jonka mukaan 
palvelujen tarjoamisen vapautta toteutettaessa ei välttämättä tarvitse noudattaa 
yhdenmukaista menettelyä kaikkien kyseisten palvelujen osalta ottaen huomioon tiettyjen 
erityispalvelujen luonne, 
sen vuoksi mainitun asetuksen 3 artiklassa säädetään manner- ja saarikabotaasiin 
sovellettavista erilaisista miehistöä koskevista säännöistä ja velvoitetaan komissio 
laatimaan kertomus saarikabotaasin vapauttamisen taloudellisista ja yhteiskunnallisista 
vaikutuksista sekä tekemään tämän kertomuksen perusteella neuvostolle ehdotus, joka 
voi sisältää mukautuksia tuon artiklan säännöksiin miehistön kansallisuudesta, jotta 
neuvosto hyväksyisi lopullisen järjestelmän 1 päivään tammikuuta 1999 mennessä, 
komissio toimitti edellä tarkoitetun kertomuksen neuvostolle 17 päivänä kesäkuuta 1997; 
tutkimukset osoittavat, että tarpeettoman esteen yhtenäismarkkinoiden asianmukaiselle 
toiminnalle aiheuttaa nykyinen sääntö, jossa vahvistetaan saarikabotaasin osalta, että 
kaikista miehistöön liittyvistä kysymyksistä vastaa vastaanottava valtio, 
rahtikabotaasi on kiinteässä yhteydessä kansainvälisiin meriliikennemarkkinoihin, eikä 
pysyvälle poikkeukselle tavanomaisista lippuvaltion vaatimuksista ole esitetty pakottavia 
taloudellisia perusteita paitsi liikenteen osalta, jolla on paikallinen merkitys, 
13 
14 
15 
16 EYVL L 364, 12.12.1992, s. 7. 
12 
työllisyyden edistäminen yhteisössä on yksi perustamissopimuksen tavoitteista, 
säännöllisen matkustaja- ja lauttaliikenteen erityispiirteiden perusteella olisi oikeutettua 
antaa tiettyjä erityissäännöksiä, joilla torjuttaisiin kilpailuedellytysten mahdollinen 
vääristyminen palkattaessa miehistön jäseniksi kolmansien maiden kansalaisia näiden 
alkuperämaan palkkatason mukaisesti; samat perusteet pätevät myös säännölliseen 
risteilyliikenteen kabotaasiin, 
on asianmukaista edellyttää, ettei edellä mainituilla aloilla työskenteleviä kolmansien 
maiden kansalaisia kohdella yhteisön alueella asuvia huonommin, ja 
sen vuoksi asetusta (ETY) N:o 3577/92 olisi muutettava, 
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 
1 artikla 
Korvataan asetuksen (ETY) 3577/92 3 artikla seuraavasti: 
"3 artikla 
1. Muuta kuin 2 kohdassa tarkoitettua kabotaasia harjoittavien alusten miehistöön 
liittyvistä kysymyksistä vastaa se valtio, jossa alus on rekisteröity (lippuvaltio), 
mutta alle 650 bruttorekisteritonnin aluksiin voidaan soveltaa sen valtion voimassa 
olevia sääntöjä, jossa alus harjoittaa liikennettä (vastaanottava valtio). 
2. Säännöllistä matkustajalaiva- ja lauttaliikennettä, yhdistetty matkustaja- ja 
rahtiliikenne sekä säännöllinen risteilyliikenne kabotaasina mukaan lukien, 
harjoittaviin aluksiin sovelletaan vaadittua yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisten 
osuutta miehistöstä (toisin sanoen kaikista aluksen työntekijöistä) koskevia sääntöjä, 
jotka ovat voimassa vastaanottavassa valtiossa. Kaikista muista miehistöön 
liittyvistä kysymyksistä vastaa lippuvaltio. 
3. Jos vastaanottavat valtiot sallivat kolmansien maiden kansalaisten kuulumisen 
2 kohdassa tarkoitettua kabotaasiliikennettä harjoittavan aluksen miehistöön, 
valtioiden on edellytettävä, että tällaisia merenkulkijoita kohdellaan työehtojen 
osalta sen jäsenvaltion alueella asuvina, joka on lippuvaltio. Vastaanottavan valtion 
on sovellettava tällaista liikennettä harjoittavilla kaupallisilla aluksilla 
työskenteleviin kolmansien maiden merenkulkijoihin valtiossa voimassa olevia 
työehtoja. 
4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 9 artiklan mukaisesti tämän artiklan 
säännösten täytäntöönpanon edellyttämistä toimenpiteistään." 
13 
2 artikla 
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se 
on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa 
jäsenvaltioissa. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
puheenjohtaja 
14 
98/0159 (SYN) 
Ehdotus 
NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
jäsenvaltioiden välisen säännöllisen matkustajalaiva-ja lauttaliikenteen miehistöä 
koskevista edellytyksistä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 
2 kohdan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen,17 
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,18 
toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa perustamissopimuksen 189 c artiklassa 
määrättyä menettelyä noudattaen19 
sekä katsoo, että 
palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen 
meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen 
22 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4055/86,20 
sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 3573/90,21 perusteella 
jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sovelletaan kaikkia perustamissopimuksen 
määräyksiä palvelujen tarjoamisen vapaudesta 
jäsenvaltioiden välisessä säännöllisessä matkustajalaiva- ja lauttaliikenteessä olevien 
alusten miehistöä koskevat edellytykset ovat tavallisesti aluksen rekisteröintivaltion 
(lippuvaltion) vastuulla; Rooman yleissopimuksessa22 sopimussuhteisiin sovellettavasta 
laista sallitaan myös muunlaiset järjestelyt; on otettava huomioon myös yhteisön etu ja 
niiden jäsenvaltioiden etu, joiden alueiden välillä tätä liikennettä harjoitetaan, 
on pidettävä voimassa periaate, jonka mukaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneita 
varustamoita ei pitäisi kohdella jäsenvaltion alueelle sijoittautuneita varustamoita 
suotuisammin, 
jäsenvaltioiden välisen säännöllisen matkustajalaiva- ja lauttaliikenteen markkinoiden 
erityispiirteiden vuoksi tarvitaan toimenpiteitä, joilla varmistetaan yhtenäismarkkinoiden 
asianmukainen toiminta takaamalla, että merenkulkijoiden työehdot vastaavat yhteisössä 
yleisesti sovellettavaa sosiaalista tasoa, 
17 
18 
19 
20 EYVL L 378, 31.12,1986, s. 1. 
21 EYVL L 353, 17.12.1990, s. 16, 
22 EYVL L 266,9.10.1980, s. 1 ; konsolidoitu toisinto EYVL C 27,26.1.1998, s. 34. 
15 
perustamissopimuksen 3 b artiklassa esitetyn toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuus­
periaatteen mukaisesti, jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän direktiivin 
tavoitteita eli sääntöjen antamista jäsenvaltioiden välillä liikennöivillä aluksilla 
työskentelevien kolmansien maiden kansalaisten työolosuhteista ja sen vuoksi se voidaan 
toiminnan laajuuden ja vaikutusten takia paremmin toteuttaa yhteisön tasolla; tämä 
direktiivi rajoittuu vähimpään näiden tavoitteiden toteuttamiseksi tarpeelliseen eikä siten 
ylitä sitä, mikä tarvitaan tähän tarkoitukseen, 
on asianmukaista edellyttää, että edellä tarkoitetuilla aloilla työskenteleviä kolmansien 
maiden kansalaisia ei saa kohdella heikommin kuin yhteisön alueella asuvia, 
on asianmukaista, että jäsenvaltiot voivat poiketa velvoitteestaan, jonka mukaan 
jäsenvaltioiden välistä säännöllistä matkustajalaiva- ja lauttaliikennettä harjoittavilla 
aluksilla työskentelevien kolmansien maiden merenkulkijoita on kohdeltava yhteisön 
alueella asuvina, jos kyse on erittäin lyhyestä työsopimuksesta tai odottamattomien 
olosuhteiden aiheuttamasta äkillisestä lauttakapasiteetin riittämättömyydestä, 
jäsenvaltioiden toimivaltaisten elinten on toimittava yhteistyössä tämän direktiivin 
täytäntöönpanossa, ja 
jokaisen jäsenvaltion olisi määriteltävä seuraamukset tämän direktiivin 
täytäntöönpanemiseksi annettujen säännösten rikkomisesta, 
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 
1 artikla 
1. Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltioiden kansalaisiin ja jäsenvaltioihin 
sijoittautuneisiin varustamoihin, jotka tarjoavat säännöllisiä 
matkustajalaivaliikenne- ja lauttaliikennepalveluja, mukaan lukien yhdistetty 
matkustaja- ja rahtipalvelut eri jäsenvaltioiden satamien välillä. 
2. Tämän direktiivin säännökset koskevat myös yhteisön ulkopuolelle 
sijoittautuneita jäsenvaltioiden kansalaisia sekä varustamoita, jotka ovat 
sijoittautuneet yhteisön ulkopuolelle mutta joissa jäsenvaltion kansalaisilla on 
määräysvalta edellyttäen, että näiden alukset on rekisteröity jäsenvaltiossa sen 
lainsäädännön mukaisesti ja ne purjehtivat tämän jäsenvaltion lipun alla ja 
tarjoavat 1 kohdassa tarkoitettuja palveluja. 
3. Tätä direktiiviä sovelletaan, jos 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut kansalaiset tai 
varustamot palkkaavat kolmansien maiden kansalaisia 1 kohdassa tarkoitettuihin 
palveluihin käytettäville aluksilleen. 
4. Muihin kuin 2 kohdassa tarkoitettuihin, yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneisiin 
varustamoihin ei saa soveltaa suotuisampaa kohtelua kuin 1 ja 2 kohdassa 
tarkoitettuihin kansalaisiin ja varustamoihin. 
16 
2 artikla 
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut 
kansalaiset ja varustamot, jotka harjoittavat säännöllistä matkustajalaiva- ja 
lauttaliikennettä jäsenvaltioiden välillä, takaavat tällaiseen liikenteeseen 
käytettävien alusten palveluksessa oleville kolmansien maiden kansalaisille 
työsuhteeseen sovellettavasta lainsäädännöstä riippumatta sellaiset työehdot, jotka 
määritellään 
a) laissa, asetuksessa tai hallinnollisessa määräyksessä ja/tai 
b) työehtosopimuksessa tai välimiestuomiossa, joka on julistettu yleissitovaksi, 
siltä osin kuin niitä sovelletaan 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun toimintaan 
joita sovelletaan sen jäsenvaltion kansalaisiin, jossa alus on rekisteröity; 
2. Jos kyseistä alusta ei ole rekisteröity mihinkään jäsenvaltioon, 1 kohdassa 
tarkoitettujen työehtojen on oltava niistä jäsenvaltioista, joiden satamien välillä 
kyseistä palvelua tarjotaan, sen valtion asukkaisiin sovellettavat työehdot, johon 
palvelu läheisimmin liittyy. Läheisintä yhteyttä määritettäessä käytetään 
perusteena kyseisen palvelun todellista hallinnointipaikkaa sekä asianomaisten 
merenkulkijoiden asuinpaikkaa. 
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut työehdot koskevat seuraavia seikkoja: 
a) enimmäistyöaika ja vähimmäislepoaika; 
b) palkallisen vuosiloman vähimmäismäärä; 
c) vähimmäispalkka, mukaan lukien ylityökorvaukset; 
d) työterveys, työturvallisuus ja työhygienia; 
e) raskaana olevien tai vastikään synnyttäneiden naisten sekä lasten ja nuorten 
työehtoihin liittyvä suojelu; 
f) naisten ja miesten tasa-arvoinen kohtelu ja muut syrjinnänvastaiset 
määräykset; 
g) merenkulkijoiden paluuta kotimaahansa ja maksamattomien palkkojen sekä 
sosiaalimaksujen maksamista koskevat toimenpiteet työnantajan 
maksukyvyttömyystapauksissa; 
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohta ei estä työntekijän kannalta suotuisampien työehtojen 
soveltamista. 
5. Työehtosopimuksilla tai välimiestuomioilla, jotka on julistettu yleissitoviksi, 
tarkoitetaan työehtosopimuksia tai välimiestuomioita, joita kaikkien 
asianomaisten varustamojen on noudatettava kansallisella tasolla. 
17 
Jollei käytössä ole menetelmää, jolla työehtosopimukset tai välimiestuomiot 
julistetaan yleissitoviksi, jäsenvaltioiden on käytettävä perusteena 
a) työehtosopimuksia tai välimiestuomioita, joita yleisesti sovelletaan kaikkiin 
1 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin varustamoihin ja/tai 
b) työehtosopimuksia, joiden osapuolina ovat kyseisten markkinoitten kaikkein 
edustavimmat kansallisen tason työnantaja- ja työntekijäjärjestöt. 
Toista alakohtaa sovelletaan edellyttäen, että soveltamalla työehtosopimuksia ja 
välimiestuomioita 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin laivanvarustamoihin 
varmistetaan 3 kohdassa luetelluissa asioissa tasa-arvoinen kohtelu kaikissa 
asianomaisissa varustamoissa. 
3 artikla 
1. Jäsenvaltiot voivat kuultuaan työnantaja- ja työntekijäjärjestöjä kunkin 
jäsenvaltion käytäntöjen mukaisesti päättää olla soveltamatta 2 artiklan 2 kohdan 
b ja c alakohdan säännöksiä, jos kolmannen maan kansalaisten työsuhde ei 
12 kuukauden aikana ylitä kestoltaan yhtä kuukautta. 
2. Jäsenvaltiot voivat myöntää 2 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdan soveltamisessa 
kahden kuukauden poikkeuksen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle palvelun­
tarjoajalle sellaisten alusten osalta, jotka on vuokrattu korvaamaan 
odottamattomien olosuhteiden aiheuttama äkillinen kapasiteetin puute 
lauttareitillä. Yli kahden kuukauden poikkeuksiin vaaditaan komission 
hyväksyntä ennen poikkeuksen myöntämistä. 
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä 2 kohdan mukaisista 
poikkeuksista ja niiden perusteena olevista olosuhteista. 
4 artikla 
1. Jäsenvaltioiden on nimettävä tämän direktiivin täytäntöönpanoa varten 
kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti yksi tai useampi 
yhteystoimisto tai yksi tai useampi toimivaltainen kansallinen elin. 
2. Jäsenvaltioiden on säädettävä niiden julkisten viranomaisten yhteistyöstä, jotka 
kansallisen lainsäädännön mukaisesti vastaavat 2 artiklassa tarkoitettujen 
työehtojen seurannasta. 
Keskinäistä hallinnollista apua on annettava korvauksetta. 
3. Jokaisen jäsenvaltion on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle 
1 kohdassa tarkoitetut yhteystoimistot ja/tai toimivaltaiset elimet. 
18 
5 artikla 
Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin 
täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen, ja toteutettava 
niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarvittavat toimenpiteet. Säädettyjen 
seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on 
ilmoitettava nämä säännökset komissiolle viimeistään 6 artiklassa mainittuna päivänä ja 
kaikki niiden muutokset mahdollisimman pian. 
6 artikla 
Jäsenvaltioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset 
ja hallinnolliset määräykset viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1999. Niiden on 
ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. 
Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 2000. 
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä 
virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on 
säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 
7 artikla 
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on 
julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 
8 artikla 
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
puheenjohtaja 
19 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 251 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 07 06 01 10 
Luettelonumero : CB-CO-98-287-FI-C 
ISBN 92-78-35511-9 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
to