Komission kolmas kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille toimista, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 797/2004 soveltamisesta {SEK(2007) 368} /* KOM/2007/0131 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 23.3.2007 KOM(2007) 131 lopullinen KOMISSION KOLMAS KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE toimista, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 797/2004 soveltamisesta {SEK(2007) 368} SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 3 2. Maailmanlaajuinen tilanne 3 2.1. Tuotanto 3 2.2. Kauppa 4 2.2.1. Vienti 4 2.2.2. Tuonti 4 3. Tilanne Euroopan unionissa 4 3.1. Hankintatase 4 3.2. Perusrakenne (taulukko 9) 5 3.3. Mehiläistuotteiden kulutus ja menekinedistäminen 5 4. Hunajaohjelmien soveltaminen 6 4.1. Menoarvio 6 4.2. Menojen toteutuminen (taulukot 16–18 ja kaavio 12) 7 4.3. Tavoitteet 8 4.3.1. Erityiset tavoitteet 8 4.3.2. Jäsenvaltioiden ehdotukset 9 5. Alan toimijoiden ehdotukset 10 6. Päätelmät 10 Tähän kertomukseen liittyy komission yksiköiden valmisteluasiakirja (ranskaksi), josta löytyvät taulukot ja luvut, joihin tässä kertomuksessa viitataan. 1. Johdanto Toimista, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 797/2004[1] 7 artiklassa säädetään mainitun asetuksen soveltamisesta joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle annettavasta kertomuksesta. Tämän kertomuksen tarkoitus on täyttää kyseinen velvollisuus. Tammikuussa 2004 annettuun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/97 soveltamista koskevaan komission toiseen kertomukseen[2] oli liitetty ehdotus neuvoston asetukseksi, jonka tavoitteena oli tehostaa mainitun asetuksen soveltamista. Ottaen huomioon, että mehiläishoito-ohjelmat ovat käytännössä hyvin samankaltaisia vuodesta toiseen, katsottiin tarkoituksenmukaiseksi laatia kansalliset ohjelmat joka kolmas vuosi. Asetus (EY) N:o 1221/97 on sittemmin kumottu ja korvattu asetuksella (EY) N:o 797/2004. Soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 917/2004[3] säädetään erityisesti hunajaohjelmien osatekijöistä, niiden toimittamista koskevasta päivämäärästä, yhteisön rahoitusosuuden jakoperustasta ja alan rakennetta koskeviin tutkimuksiin sisältyvistä osatekijöistä. Asetuksen säännösten mukaisesti jäsenvaltioiden ovat antaneet tiedoksi alan rakennetta koskevat tutkimuksensa (myös mehiläispesien määrä). On tärkeää huomata, että kaikki jäsenvaltiot ovat laatineet mehiläishoito-ohjelman, josta käy ilmi ohjelman merkitys niiden kannalta ja Euroopan mehiläishoitoalan tarpeet. 2. Maailmanlaajuinen tilanne Ensimmäisellä sijalla maailman hunajantuotannossa on Aasia, jonka jälkeen tulevat Eurooppa ja Pohjois-Amerikka (taulukko 1). Argentiina on maailman suurin hunajan viejä, jonka jälkeen tulee Kiina. Euroopan unioni (EU) puolestaan on maailman suurin hunajan tuoja. 2.1. Tuotanto Hunajan maailmanlaajuinen tuotanto oli 1 381 000 tonnia vuonna 2005 (taulukko 1). Vuosina 2001–2005 maailman hunajantuotanto kasvoi 9,2 prosenttia. Vuodesta 1996 alkaen se on kasvanut 25 prosenttia (kuvio 1). Kymmenen uuden jäsenvaltion liityttyä Euroopan unioniin vuonna 2004 EU:sta tuli maailman toiseksi suurin tuottaja. Vuonna 2005 EU:ssa tuotettiin 174 000 tonnia hunajaa (taulukko 2) (eli 13 % koko maailman tuotannosta). Kiina lujitti asemaansa maailman suurimpana tuottajana. Sen tuotanto oli 305 000 tonnia, mikä tarkoittaa 20 prosentin kasvua vuodesta 2001. Muita tärkeitä tuottajia ovat Yhdysvallat ja Argentiina, joiden kummankin tuotanto oli noin 85 000 tonnia. Kaksi EU:n uusista jäsenvaltioista on myös huomattavia hunajan tuottajamaita (Romania noin 19 000 tonnia ja Bulgaria noin 8 000 tonnia). 2.2. Kauppa Maailmanlaajuinen kaupankäynti koskee noin neljännestä hunajan kokonaistuotannosta. 2.2.1. Vienti Hunajan maailmanlaajuinen vienti oli noin 325 000 tonnia vuonna 2005 (taulukko 3). Argentiinan vienti vuonna 2005 oli 108 000 tonnia, ja siitä on tullut suurin viejämaa (yli 30 % maailmankaupasta). Argentiinan vienti kasvoi yli 40 prosenttia edellisiin vuosiin verrattuna. Vanhastaan suurimman viejämaan Kiinan vienti on laskenut melko voimakkaasti vuodesta 2001 alkaen (88 000 tonnia vuonna 2005 verrattuna 107 000 tonniin vuonna 2001). Muista viejämaista uudet maat, kuten Intia, ovat lisänneet ulkomaankauppaansa (3 000 tonnista vuonna 2001 17 000 tonniin vuonna 2005). Sen sijaan Brasilia on vähentänyt vientiään huomattavasti pääasiassa terveyssyistä (21 000 tonnista vuonna 2004 6 000 tonniin vuonna 2005). Brasilialla ei ole ollut enää lupaa viedä EU:hun vuodesta 2006 alkaen. Myös Turkki vähensi vientiään voimakkaasti. 2.2.2. Tuonti Tärkeimmät tuontimarkkinat ovat edelleen EU:ssa, jonne suuntautui noin 45 prosenttia (eli 155 000 tonnia) maailman hunajantuonnista vuonna 2005 (taulukko 4). Pohjois-Amerikka on toinen suuri tuontialue (114 000 tonnia). Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan osuus kaikesta EU:n tuonnista oli lähes 70 prosenttia vuonna 2005 (taulukko 6). Maailmanlaajuinen hunajantuonti on kasvanut säännöllisesti 1970-luvun lopusta alkaen. Kasvu johtuu luonnontuotteiden ja erityisruokavaliotuotteiden kulutuksen kasvusta ja tiettyjen toimijoiden innosta ottaa käyttöön erikoisia hunajalaatuja tai hinnaltaan edullisia hunajatuotteita, jotka ovat yleensä eri laatujen sekoituksia, sekä hunajan käytön lisääntymisestä teollisuudessa. 3. Tilanne Euroopan unionissa 3.1. Hankintatase EU:n hunajatase on alijäämäinen, ja se joutuukin tuomaan yleensä noin puolet kuluttamastaan hunajasta. EU:n omavaraisuusaste markkinointivuonna 2004/2005 oli 54,2 prosenttia (taulukko 5). Omavaraisuusaste on kuitenkin parantunut EU:n laajennuttua 25 maahan, sillä aiemmin se oli noin 45 prosenttia. EU:n kolme suurinta hunajantuottajaa markkinointivuonna 2004/2005 olivat Espanja (32 000 tonnia), Saksa (26 000 tonnia) ja Unkari (19 500 tonnia). Vuonna 2004 liittyneiden kymmenen jäsenvaltion tuotanto on noin 43 000 tonnia eli 25 prosenttia EU:n kokonaistuotannosta. Näistä jäsenvaltioista suurimmat tuottajat ovat Unkari ja Puola. EU tuo vuosittain noin 150 000 tonnia hunajaa. Argentiina on edelleen Euroopan unionin tärkein toimittaja 71 000 tonnin osuudella (eli lähes 50 % yhteisön kokonaistuonnista vuonna 2005; tämän jälkeen tulevat Meksiko ja Brasilia) (kuvio 5 ja taulukko 6). Meksikosta tuleva tuonti on kuitenkin laskenut vuodesta 2000 alkaen alennetuin tullein tuotavasta 30 000 tonnin tariffikiintiöstä huolimatta. Romaniasta ja Bulgariasta tulevan tuonnin osuus oli hieman yli 10 000 tonnia. Yhteisön vienti kolmansiin maihin oli hieman yli 6 000 tonnia eli 3,5 prosenttia tuotannosta vuonna 2005 (taulukko 7). Tärkein vientimaa oli Sveitsi (noin 1 500 tonnia vuonna 2005). Tuontihinnat Keskimääräinen tuontihinta on laskenut EU:ssa voimakkaasti vuodesta 2003 alkaen 2,31 eurosta kilolta 1,29 euroon kilolta (taulukko 8 a). Hintataso on alhainen mutta vastaa 2000-luvun alkupuolen hintoja (ennen kiinalaisen hunajan tuonnin kieltämistä). Vuonna 2003 hinnat olivat poikkeuksellisen korkeat erityisesti siitä syystä, ettei kiinalaista hunajaa, jonka hinta oli alle 1 euro kilolta, ollut enää saatavissa yhteisön markkinoilla, jotka ovat maailman suurimmat tuontimarkkinat. Vuoden 2006 lukujen mukaan tuontihinnat nousivat hieman (1,34 euroon kilolta). Vientihinnat Yhteisön hunajan keskimääräinen vientihinta on niin ikään laskenut vuodesta 2004 alkaen mutta on edelleen suhteellisen korkea. Keskihinta (3,63 euroa kilolta, taulukko 8 b) on paljon korkeampi kuin tuontihunajan keskihinta. Tämä johtuu siitä, että eurooppalainen hunaja on usein korkealaatuista ja vastaa tavoiteltuja aistinvaraisia erityisominaisuuksia (ainoastaan yhdestä kukkalajista saadut hunajat). 3.2. Perusrakenne (taulukko 9) Jäsenvaltiot ovat toimittaneet asetuksen (EY) N:o 797/2004 3 artiklan mukaisesti yhdessä ohjelmiensa kanssa tutkimuksen alan rakenteesta. Koska ohjelmat on laadittu vuodesta 2004 alkaen kolmen vuoden välein, luvut toimitetaan komissiolle vain joka kolmas vuosi. Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen mukaan mehiläishoitajien kokonaismäärä yhteisössä oli 593 000. Tuosta määrästä 17 986 ilmoitti olevansa ammattimaisia mehiläishoitajia (vähintään 150 mehiläispesää). Mehiläispesien kokonaismäärä oli 11 631 300, josta 4 321 901 kuului ammattimaisille mehiläishoitajille. Tämä tarkoittaa, että 3 prosenttia mehiläishoitajista omisti lähes 40 prosenttia mehiläispesistä. Mehiläispesien määrä on kasvanut 2 754 091 pesällä vuodesta 2003. Kasvu johtuu yksinomaan EU:n laajenemisesta, sillä kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa laskettujen mehiläispesien määrä oli 2 870 872. Mehiläispesien määrä kasvu vastaa jokseenkin tuotannon kasvua (noin +26 %). Jäsenvaltioista eniten mehiläispesiä oli Espanjassa, Kreikassa, Ranskassa ja Italiassa. EU:hun vuonna 2004 liittyneistä jäsenvaltioista eniten mehiläispesiä oli Puolassa ja Unkarissa. Ammattimaisuuden indeksin mukaan mitattuna ammattimaisuustaso on korkein Espanjassa (76 %). Seuraavana tulee Kreikka. Absoluuttisena arvona mitattuna ammattimaiset mehiläishoitajat ovat keskittyneet viiteen jäsenvaltioon: Kreikkaan, Espanjaan, Ranskaan, Italiaan ja Unkariin. 3.3. Mehiläistuotteiden kulutus ja menekinedistäminen Vuonna 2005 hunajan kulutus vuodessa asukasta kohden oli 0,7 kiloa. Kulutus ei ole juurikaan kasvanut viime vuosina. Jäsenvaltioista eniten hunajaa kulutetaan Kreikassa (1,7 kiloa vuodessa asukasta kohden), jonka jälkeen tulevat Itävalta, Saksa ja Espanja. Jotta yhteisöstä peräisin oleva hunaja pystyisi kilpailemaan paremmin maailmanmarkkinoilla, mehiläistuotteet on sisällytetty ensimmäistä kertaa komission asetuksessa (EY) N:o 422/2005[4] säädettyihin sisämarkkinoilla toteutettaviin maataloustuotteita koskeviin tiedotus- ja menekinedistämistoimiin. Päätavoitteina on erityisesti antaa kuluttajille tietoa mehiläistuotteiden moninaisuudesta, aistinvaraisista ominaisuuksista ja tuotantoedellytyksistä sekä auttaa kuluttajia ymmärtämään niiden pakkausmerkintöjä. 4. Hunajaohjelmien soveltaminen 4.1. Menoarvio Jäsenvaltiokohtaiset menot Asetuksen (EY) N:o 917/2004 2 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ohjelmat joka kolmas vuosi. Toimitettuihin ohjelmiin on liitettävä arvioidut kustannukset ja rahoitussuunnitelma. Käytettävissä olevat yhteisön varat jaetaan jäsenvaltioiden virallisten ilmoitusten perusteella asetuksen (EY) N:o 917/2004 liitteessä I esitetyn yhteisön mehiläiskannan mukaan. Kunkin jäsenvaltion määrärahojen teoreettinen enimmäisprosenttiosuus lasketaan kunkin jäsenvaltion mehiläispesien prosenttiosuuden ja mehiläispesien kokonaismäärän välisen suhteen perusteella ennen kuin menoarvioissa hakematta jääneet määrärahat jaetaan. Vuosina 2004–2006 (taulukko 9) suurin teoreettinen oikeus oli Espanjalla (21,2 %), jonka jälkeen tulivat Kreikka (11,9 %), Ranska (9,9 %), Italia (9,5 %) ja Puola (8,2 %). Hakematta jääneiden määrärahojen vuoksi etenkin kahden jäsenvaltion määrärahoja korotettiin niiden teoreettiseen osuuteen verrattuna. Nämä jäsenvaltiot olivat Italia (13,7 % määrärahoista vs. 9,4 % mehiläispesistä) ja Unkari (8,2 % määrärahoista vs. 7,5 % mehiläispesistä). Vuonna 2005 kolmen jäsenvaltion (Espanja, Kreikka ja Italia) ohjelmiin myönnettiin lähes 47 prosenttia käytettävissä olevista yhteisön varoista. Kun edellä mainittujen jäsenvaltioiden joukkoon lisätään vielä Ranska ja Unkari, kyseiset viisi jäsenvaltiota saivat 64 prosenttia varoista, vaikka niiden osuus mehiläispesistä oli 60 prosenttia. Tämä tarkoittaa sitä, että eniten yhteisrahoitettuja ohjelmia haluavat käyttää jäsenvaltiot, joissa on eniten mehiläispesiä. Neuvoston asetuksen muuttaminen vuonna 2004 ja laajentuminen eivät juurikaan muuttaneet määrärahojen käyttöä. Sen sijaan tiettyjen jäsenvaltioiden teoreettinen osuus on pienentynyt. Espanjan osuus on pienentynyt 27 prosentista (vuosi 2003) 21 prosenttiin (vuodet 2005–2007). Vaikka kokonaismäärärahat ovat kasvaneet laajentumisen vuoksi (16,5 miljoonasta eurosta 23 miljoonaan euroon), tämä ei ole vaikuttanut Espanjalle myönnettyihin määrärahoihin absoluuttisena arvona mitattuna. Huolimatta teoreettisen prosenttiosuuden laskusta menoarviot ovat päinvastoin kasvaneet 4 377 000 eurosta (vuosi 2003) 4 890 000 euroon (vuosi 2005). Menojen jakautuminen toimintatyypeittäin Taulukoissa 11, 12 ja 13 esitetään toimikohtaiset menoarviot kunkin jäsenvaltion osalta vuosina 2005–2007. Muistutettakoon, että muutettaessa neuvoston asetusta vuonna 2004 käyttöön otettiin uusi toimi, joka oli tuki mehiläiskantojen lisäämiseksi. Vuosina 2005 ja 2006 eniten käytetty toimenpide oli edelleen varroapunkin torjunta (33–35 % eli yli 8 milj. euroa). Tämän jälkeen tulivat tekninen tuki (26 % eli lähes 6 milj. euroa), siirtohoidon järkeistäminen (19 % eli lähes 4,5 milj. euroa), hunajan määritykset (8 % eli noin 1,8 milj. euroa), mehiläiskannan lisääminen (6–7 % eli 1,5 milj. euroa) ja soveltava tutkimus (5 % eli noin 1 milj. euroa). Edellisiin vuosiin verrattuna varroapunkin torjuntaan myönnetyt määrärahat ovat laskeneet huomattavasti, vaikka tätä toimea käytetäänkin edelleen eniten. Siihen käytettiin yli 42 prosenttia määrärahoista vuosina 2001 ja 2002. Varroapunkin torjuntaan myönnettyjen määrärahojen lasku johtui pääasiassa mehiläiskannan lisäämistä koskevan toimenpiteen käyttöönotosta ja hunajan määrityksiin käytettävien määrärahojen hienoisesta kasvusta. - Varroapunkin torjunta sisältyi poikkeuksetta kaikkiin ohjelmiin. - Käytännössä kaikki jäsenvaltiot halusivat käyttää teknisen tuen toimenpiteitä. Tätä toimea koskevat suurimmat menoarviot olivat Italialla (yli 1 milj. euroa). Espanja sen sijaan arvioi tätä toimea koskeviksi menoikseen vain hieman yli 10 prosenttia määrärahoistaan. - 15 jäsenvaltiota, joiden joukossa olivat kaikki Etelä-Euroopan maat (maat, joiden ammattimaisuustaso on suurin ja joissa on myös eniten eri aikaan kukkivia hunajakasveja), halusivat käyttää siirtohoidon järkeistämistä koskevaa toimea. Espanja käytti yli 40 prosenttia määrärahoistaan siirtohoidon järkeistämiseen. Tämä vastaa lähestulkoon 50 prosenttia tätä toimea koskevista yhteisön kokonaismenoista. - Hunajan määritykset sisältyivät 20 jäsenvaltion ohjelmiin. Toimen suurimmat käyttäjät olivat Itävalta, Puola ja Espanja. - Vaikka mehiläiskannan lisääminen on suhteellisen uusi toimenpide, se kiinnosti 15 jäsenvaltiota. Eniten määrärahoja haki Ranska (yli 500 000 euroa). Syynä oli erityisesti mehiläispopulaation heikkeneminen. - Soveltava tutkimus sisältyi 15 kansalliseen ohjelmaan. Italian ja Ranskan osuus haetuista määrärahoista oli 50 prosenttia. 4.2. Menojen toteutuminen (taulukot 16–18 ja kaavio 12) Hunajaohjelmien toteuttaminen on saatava päätökseen ennen kunkin vuoden 31. elokuuta, ja niihin liittyvät maksut on suoritettava viimeistään 15. lokakuuta. Vuonna 2006 jäsenvaltioiden ohjelmien kokonaismenoarviosta pantiin täytäntöön 82,5 prosenttia eli yhteensä 23 miljoonasta eurosta käytettiin noin 19 miljoonaa euroa. Jäsenvaltiot voivat ilmoittaa tietyt menot myöhemmin, joten vuoden 2006 ohjelmien lopullinen käyttöaste on hieman suurempi. Ennen EU:n laajentumista toteutettujen vuoden 2004 ohjelmien käyttöaste oli 84 prosenttia. Kolmivuotisjärjestelmän mukaisesti ensimmäistä kertaa toteutettujen vuoden 2005 ohjelmien käyttöaste oli hieman alempi (78 %). Tämä johtui siitä, ettei uusilla jäsenvaltioilla ollut kokemuksia ohjelmista. Lisäksi kansallisen tason hallinnollisten ja lainsäädännöllisten menettelyjen käyttöönotto vei toisinaan paljon aikaa. Useimmissa tapauksissa näiden jäsenvaltioiden (erityisesti Unkari ja Puola) käyttöaste oli huomattavasti parempi vuonna 2006. Tämä osoittaa, että ohjelmat ovat helppokäyttöisiä. Vuoden 2007 ohjelmien osalta käyttöasteen toivotaan olevan vieläkin suurempi. Vuonna 2005 14 jäsenvaltiota käytti yli 80 prosenttia käytettävissä olevista määrärahoistaan verrattuna 13 jäsenvaltioon vuonna 2006 (tämä luku kasvanee). Suurimmista tuensaajista Espanja käytti 95 prosenttia vuoden 2005 määrärahoistaan ja on käyttänyt jo nyt lähes 80 prosenttia vuoden 2006 määrärahoistaan. Kreikka on käyttänyt yli 80 prosenttia määrärahoistaan (kansallisten määrärahojen pienenemisestä huolimatta); Italia ja Ranska puolestaan yli 90 prosenttia. Kymmenen uuden jäsenvaltion käyttöaste on parantunut selvästi vuoden 2005 ja vuoden 2006 ohjelmien toteuttamisen välisenä aikana. Esimerkiksi Unkarin käyttöaste on noussut 29 prosentista 88 prosenttiin ja Puolan 51 prosentista yli 72 prosenttiin. Tämä on erittäin rohkaisevaa ohjelmien määrärahojen optimaalisen käytön kannalta EU-27:ssä. Vain yksi jäsenvaltio, Slovakia, ei ole käyttänyt lainkaan sille myönnettyjä määrärahoja. 4.3. Tavoitteet Kaikki jäsenvaltioiden kansallisissa ohjelmissaan ehdottamat toimenpiteet voivat saada tukea edellyttäen, että niillä pyritään yksinomaan saavuttamaan jollekin tukikelpoiselle toimenpiteelle asetetut tavoitteet. 4.3.1. Erityiset tavoitteet Teknisen tuen tarkoituksena on tehostaa tuotantoa ja kaupan pitämistä parempaa tekniikkaa soveltamalla. Mehiläishoitajille sekä ryhmittymien tai osuuskuntien vastuuhenkilöille tarkoitetut koulutuskurssit ja muu toiminta koskevat erityisesti mehiläisten kasvatusta, tautien torjuntaa, sato- ja pakkausoloja, kuljetusta ja markkinointia. Varroapunkin torjunnan tarkoituksena on vähentää mehiläispesien käsittelystä aiheutuvia menoja tai korvata osa tällaisista menoista. Tämä loistauti alentaa mehiläistuotannosta saatavaa tuottoa, ja mehiläiskuntia menetetään, jollei pesiä käsitellä. Varroapunkin aiheuttama mehiläiskuntien heikkeneminen altistaa seurannaistaudeille. Varroapunkkia ei voida kokonaan hävittää ja ainoa keino välttää kyseisen taudin seurauksia on mehiläispesien käsitteleminen sallituilla tuotteilla. Siirtohoidon järkeistämisen tarkoituksena on mehiläispesien siirtämisen hallinnointi yhteisön alueella ja sellaisten käytettävissä olevien sijoittautumispaikkojen suunnittelu, joihin on kukinta-aikaan keskittynyt runsaasti mehiläishoitajia. Siirtohoitosuunnitelmilla, laitteistoihin tehdyillä investoinneilla ja hunajakorttien laatimisella edistetään osaltaan siirtohoidon hallinnointia. Hunajan määrittämistä koskevien tukitoimenpiteiden tarkoituksena on parantaa hunajan kaupan pitämistä. Kasvilajikkeisiin perustuvia hunajan fyysis-kemiallisia ominaisuuksia koskevien määritysten rahoittamisen tarkoituksena on auttaa mehiläishoitajia saamaan tarkkoja tietoja hunajan laadusta, mikä lisää heidän tuotteensa arvostusta markkinoilla. Mehiläiskannan lisääminen mahdollistaa kuningatarmehiläisten tuotantoa tai mehiläispakkausten ostoa koskevien toimien rahoituksen ansiosta mehiläisten ja myös tuotannon menetysten korvaamisen. Hunajan laadun parantamista koskeva s oveltava tutkimus ja sen tulosten levittäminen voi lisätä tuottajien tuloja. 4.3.2. Jäsenvaltioiden ehdotukset Suurin osa jäsenvaltioista vastasi komission pyyntöön esittää huomautuksia ohjelmien toteuttamisesta. Jäsenvaltiot ovat kaiken kaikkiaan tyytyväisiä ohjelmien hallintoon, eikä asetuksen (EY) N:o 797/2004 muuttamiseksi ole esitetty toistuvia pyyntöjä. Ohjelmien kolmivuotista kestoa pidettiin parannuksena, jonka ansiosta tiettyjä toimenpiteitä on mahdollista ennakoida ja suunnitella. Eniten jäsenvaltiot toivoivat ohjelmien mukauttamista koskevan jouston lisäämistä. Soveltamisasetuksessa (EY) N:o 917/2994 säädetään mahdollisuudesta muuttaa ohjelmien sisältöä niiden toteutuksen aikana. Sen 6 artiklassa säädetäänkin, että kunkin toimen rahoitusrajat voivat nousta tai laskea enintään 20 prosenttia ilman, että hallintokomitealta pyydetään lausuntoa. Jos enimmäismäärä ylitetään, on mahdollista ”mukauttaa” ohjelmaa hallintokomitean annettua asiaa koskevan lausuntonsa (7 artikla). Muut tärkeimmät ehdotukset olivat seuraavat: - Hunajan kulutuksen lisäämistä koskevien toimenpiteiden käyttöönotto ja yksityiskohtaisen kuvauksen laatiminen tukikelpoisista toimenpiteistä. Koska hunaja on jo lisätty sisämarkkinoilla toteutettavien maataloustuotteita koskevien tiedotus- ja menekinedistämistoimien kohteena olevien tuotteiden luetteloon, komissio katsoo, ettei tätä pyyntöä ole tarpeen ottaa huomioon. Sen sijaan kunkin tukikelpoisen toimenpiteen yksityiskohtaisen kuvauksen laatiminen lisäisi jäsenvaltioiden toivomaa ohjelmien joustavuutta. Komission on analysoitava kukin ohjelma ja kukin ehdotettu toimenpide. Tärkeimpänä tukikelpoisuusperusteena on varmistaa, että kaikilla hyväksytyillä toimenpiteillä pyritään yksinomaan saavuttamaan asetuksessa säädetyt toimenpiteiden tavoitteet. Tästä syystä ei ole toivottavaa, että kunkin toimenpiteen osalta ”hyväksyttävistä” toimista laadittaisiin kattava luettelo. - Eräät jäsenvaltiot pyytävät, että hunajan fyysis-kemiallisia ominaisuuksia analysoivien laboratorioiden tukitoimenpiteet laajennetaan koskemaan muita mehiläishoitotuotteita (emoaine, siitepöly jne.). Määrärahojen niukkuuden vuoksi tätä ei voida asettaa etusijalle ottaen huomioon varsinkin kaupan pidetyt määrät. Suuren lisäarvon tuotteet eivät kärsi analyysikustannuksista niin paljon kuin hunaja. - Muidenkin mehiläistautien kuin varroapunkin torjunta. On selvennettävä, että kyseisen järjestelmän tavoitteena ei ole luoda terveyspolitiikkaa mehiläishoidon alalla. Jotta vältettäisiin näiden toimien sekoittuminen eläinlääkintäpolitiikkaan, vuoden 2004 muutoksen yhteydessä päätettiin, etteivät varroapunkin seurannaistaudit voi saada tukea mehiläishoito-ohjelmista. - Kyseisen vuoden 31. elokuuta vielä toteutumatta olevien menojen siirtäminen seuraavaan vuoteen. Siirto ei ole toivottava eikä mahdollinen talousarvioon sovellettavan vuotuisuusperiaatteen vuoksi. Siirto voisi johtaa ohjelmien vähemmän tehokkaaseen käyttöön ensimmäisenä ja toisena vuonna. - Mehiläispesien osto. Mikäli voidaan osoittaa, että tämä toimenpide auttaa mehiläiskannan lisäämistä koskevan tavoitteen saavuttamista, komission yksiköt voivat arvioida sitä ohjelmien toimitusvaiheessa. - Tilastointivälineen parantaminen. Jäsenvaltioiden on toimitettava tutkimus alan rakenteesta. Lukujen vuotuinen tarkistaminen rasittaisi liikaa hallintoa, minkä vuoksi se ei ole suositeltavaa. Komission yksiköt toimittavat toimijoille säännöllisesti kauppaa koskevat tilastot. - Mahdollisuus toteuttaa eurooppalaisia hankkeita useiden jäsenvaltioiden kesken. Komissio tunnustaa tällaisten hankkeiden arvon ja on sitä mieltä, että ne voitaisiin hyväksyä. Mikään ei estä useita jäsenvaltioita tekemästä yhteistyötä saman hankkeen parissa. Kukin jäsenvaltio voisi osallistua tällaisten hankkeiden rahoitukseen sille myönnettyjen määrärajojen puitteissa. Hakematta jääneiden määrärahojen jakaminen uudelleen tällaisille erityishankkeille ei vastaisi hallinnon yksinkertaistamista koskevaa tavoitetta. Joissakin tapauksissa on myös ehdotettu muita erityistoimenpiteitä. Asetuksen muuttaminen ei ole kuitenkaan perusteltua niiden vuoksi. Kunkin erityistoimenpiteen tukikelpoisuutta tarkastellaan arvioitaessa ohjelmia ennen niiden hyväksymistä. 5. Alan toimijoiden ehdotukset Niin teollisuus (FEEDEM) kuin tuottajat (COPA-COGECA) tunnustavat, että mehiläishoito-ohjelmat ovat tärkeitä niiden alalle antaman tosiasiallisen tuen vuoksi. Ne korostavat, että kyseessä on ainoa alaa tukeva väline. Alan tuottajat esittivät seuraavia ehdotuksia: - Lisätä jäsenvaltioiden ja alan yhteistyötä ohjelmien laatimisvaiheessa. - Säilyttää hyödyllinen tilastointiväline. - Kehittää tutkimusohjelmia ja parantaa tulosten koordinointia. - Lisätä joustavuutta jaettaessa eri toimille myönnettyjä määrärahoja uudelleen ohjelmien toteutuksen aikana. - Ottaa käyttöön mahdollisuus toteuttaa eurooppalaisia hankkeita useiden jäsenvaltioiden kesken. 6. Päätelmät Näyttää siltä, että asetuksesta (EY) N:o 797/2004 on ollut hyötyä mehiläishoitoalalla niin jäsenvaltioille kuin mehiläishoitajille. Alalle on ominaista tuotantoedellytysten monimuotoisuus sekä tuotantotason ja kaupan pitämisen toimijoiden hajaantuneisuus ja erilaisuus. Asetuksessa säädetyt ensisijaiset toimet ovat budjetissa määrätyistä rajoituksista huolimatta merkinneet tosiasiallista laadullista arvoa. Ohjelmien laatiminen kolmen vuoden välein vuodesta 2004 alkaen näyttää joustavoittaneen niiden laatimista ja toteuttamista. Ottaen huomioon tässä kertomuksessa esitetyt seikat komissio katsoo, ettei asetusta (EY) N:o 797/2004 ole syytä muuttaa. Sen sijaan komissio voisi tehdä ehdotuksen asetuksen (EY) N:o 917/2004 muuttamiseksi lisätäkseen useimpien jäsenvaltioiden ja toimijoiden toivomaa joustavuutta muutettaessa ohjelmia niiden toteutuksen aikana. Tämä ehdotus ei saisi kuitenkaan vaikuttaa kullekin jäsenvaltioille myönnettävien määrärahojen kokonaismäärään. [1] EUVL L 125, 28.4.2004, s. 1. [2] KOM(2004) 30 lopullinen. [3] EUVL L 163, 30.4.2004, s. 83. [4] EUVL L 68, 15.3.2005, s. 5.