Aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen toimintaohjeiden 8 kohdan mukainen neljäs vuosikertomus



Virallinen lehti nro C 319 , 19/12/2002 s. 0001 - 0045



Aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen toimintaohjeiden 8 kohdan mukainen neljäs vuosikertomus (2002/C 319/01) JOHDANTO Aseiden vientiä koskevat Euroopan unionin käytännesäännöt hyväksyttiin 8 päivänä kesäkuuta 1998. Niissä asetetaan korkeat vähimmäisvaatimukset ja vientirajoitukset kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden tavanomaisten aseiden viennille. Käytännesäännöissä on kahdeksan tavanomaisten aseiden vientiä koskevaa kriteeriä sekä epäämisen ilmoitusmenettely, joka velvoittaa jäsenvaltiot neuvonpitoon siitä, onko kyseessä kilpailijoille annettu mahdollisuus käyttää hyväksi vientiluvan epäämistä. Käytännesääntöjen toimintaohjeiden 8 kohdan mukaisesti käytännesääntöjen täytäntöönpanoa ja näiden sääntöjen parantamisen tarvetta on arvioitava vuosittain. Tässä neljännessä vuosikertomuksessa arvioidaan kehitystä käytännesääntöjen soveltamisen neljäntenä vuotena. Jäsenvaltioiden päätökset käytännesääntöihin ja niiden soveltamiseen liittyvistä menettelyistä jäsenvaltioissa sisällytetään seuraaviin vuosikertomuksiin. Näiden päätösten määrä kasvaa vuosikertomuksesta toiseen. Tästä syystä päätettiin, että avoimuuden vuoksi julkaistaan sovittujen käytäntöjen kokoelma, jossa luetellaan järjestelmällisesti kaikki päätökset. Kokoelma antaa yhdessä käytännesääntöjen kanssa kattavan kuvan käytännesäännöistä ja niiden soveltamisesta jäsenvaltioissa. Sovittujen käytäntöjen kokoelma on tämän vuosikertomuksen liitteenä, ja se saatetaan ajan tasalle kunkin vuosikertomuksen yhteydessä. I ARVIO KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN SOVELTAMISEN NELJÄNNESTÄ VUODESTA Aseiden vientiä koskevat Euroopan unionin käytännesäännöt ovat soveltamisensa neljäntenä vuotena vakiinnuttaneet asemansa kattavimpana kansainvälisenä aseiden vientiä rajoittavana järjestelmänä, joka on sisäisesti ja ulkoisesti hyvin avoin, jonka puitteissa käydään vuoropuhelua ja noudatetaan epäämisilmoitusmenettelyä ja joka on dynaaminen. Aikaisemmissa vuosikertomuksissa mainitut ensisijaiset tavoitteet toteutuivat. Monien aiheiden käsittelyä ei ole kuitenkaan päätetty lopullisesti, vaan niitä tarkastellaan aseiden siirtoa koskevasta vastuusta ja sen lisäämisestä jatkuvasti käytävässä vuoropuhelussa. Vaikka kolmannen vuosikertomuksen hyväksymisen yhteydessä katsottiin, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden tavanomaisten puolustustarvikkeiden viennin valvontaa koskevan yhteisen lähestymistavan perusteet oli sovittu, tehtävää oli vielä paljon. Työ oli aloitettava myös tietyillä aloilla, joita ei aiemmin oltu käsitelty. Tämä näkemys heijastui neuvoston kolmatta käytännesääntöjen vuosikertomusta koskevan Euroopan parlamentin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön (EP asiak. A5-0286/2002) perusteluissa. Niissä myönnettiin, että kolmas vuosikertomus paljastaa, miten paljon käytännesäännöissä on sisäänrakennettua dynamiikkaa, ja että parlamentin tärkeinä pitämillä aloilla on saatu aikaan edistystä, mutta lopuksi todettiin, että "paljon on tehty, mutta paljon on vielä tehtävää". Yksityiskohtaisemmin tarkasteltuna epäämisilmoitusten ja neuvonpitojen huomattava lisääntyminen on synnyttänyt mahtavan tietomäärän, mikä osoittaa kasvavaa luottamusta tätä välinettä kohtaan. Käytännesääntöjen ainutlaatuiset ilmoitus- ja neuvonpitomenettelyt sekä jatkuva jäsenvaltioiden välinen ajatustenvaihto kansallisiin vientipolitiikkoihin, tiettyjä maita ja alueita koskevat vientipolitiikat mukaan lukien, liittyvistä näkökohdista edistävät ratkaisevasti jäsenvaltioiden välistä avoimuutta, vuoropuhelua ja lähentymistä tavanomaisten aseiden viennin alalla. Vuoropuhelua käydään paitsi jäsenvaltioiden välillä myös EU:n ehdokasvaltioiden ja muiden kuin jäsenvaltioiden kanssa käymän poliittisen vuoropuhelun puitteissa järjestettävien troikan kokousten välityksellä sekä muilla kansainvälisillä ja monenvälisillä foorumeilla, joihin EU:n jäsenvaltiot osallistuvat. Vuoropuhelua käytännesääntöjen periaatteisiin liittyneiden kolmansien maiden kanssa, erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneiden maiden sekä Kyproksen, Maltan ja Turkin kanssa, syvennettiin neljännen vuoden aikana uusien aloitteiden ansiosta, joilla pyritään tehostamaan käytännesääntöjen soveltamista kyseisissä maissa sekä lainsäädännöllisesti että rohkaisemalla alan toimijoita soveltamaan niitä käytännössä. Kaikkien jäsenvaltioiden ja assosioituneiden maiden välisiä ad hoc -asiantuntijakokouksia järjestetään nykyään säännöllisesti. Kroatian tasavalta liittyi käytännesääntöjen periaatteisiin 9. toukokuuta 2002 ilmoittamalla, että se hyväksyy käytännesääntöihin sisältyvät periaatteet. Kesäkuussa 2002 järjestettiin puheenjohtajavaltion, komission ja Yhdysvaltojen välillä viennin valvonnan tukemista koskeva kokous, jossa käsiteltiin myös aseiden vientiä ja johon osallistui useita EU:n jäsenvaltioita. Jäsenvaltiot ovat olleet tietoisia kasvavasta tarpeesta estää aseiden joutuminen terroristien käsiin ja kannattaneet terrorismia koskevan lausekkeen sisällyttämistä Wassenaarin järjestelyn (WA) perusmääräyksiin; kaikki EU:n jäsenvaltiot kuuluvat tähän järjestelyyn. Lauseke hyväksyttiin joulukuussa 2001 pidetyssä WA:n yleiskokouksessa. EU:n jäsenvaltiot ovat olleet mukana asian jatkokäsittelyssä WA:n piirissä. Vuosikertomuksen kahdessa seuraavassa osassa tarkastellaan jäsenvaltioiden käsittelemiä asioita käytännesääntöjen soveltamisen neljäntenä vuotena. Näissä osissa mainitut päätökset sisältyvät myös liitteenä olevaan sovittujen käytäntöjen kokoelmaan (ks. liite I). II KATSAUS KOLMANNESSA VUOSIKERTOMUKSESSA TODETTUJEN ENSISIJAISTEN TOIMIEN TÄYTÄNTÖÖNPANOON Kansallisten selvitysten yhdenmukaistaminen Jäsenvaltioilla on erilaiset raportointimenettelyt, joilla ei välttämättä saada vertailukelpoisia tilastotietoja. Tämän vuoksi tehtiin paljon työtä hyväksyttävän ja yhtenäisen perustan luomiseksi kansallisille selvityksille ja yksittäisten jäsenvaltioiden antamien tietojen avoimuuden ja vertailtavuuden lisäämiseksi. Koska kansallisten raportointimenettelyjen uudistaminen voi viedä paljon aikaa, on tärkeää asettaa yhtenäiset raportointivaatimukset, joita kaikki jäsenvaltiot voivat soveltaa. Tämän toteuttamiseksi on tehtävä vielä työtä, vaikka selvitysten kattavuus ja tietojen vertailtavuus ovat jo lisääntyneet huomattavasti. Jäsenvaltiot sopivat siitä, että julkisessa selvityksessä esitetään saatavissa olevat tiedot jaoteltuna vastaanottavan maan, vientilupien määrän ja arvon sekä itse viennin arvon mukaan. Selvityksessä esitetään myös kunkin jäsenvaltion antamien epäämisilmoitusten määrä ja kaikkien jäsenvaltioiden kunkin määrämaan osalta epäämien vientilupien määrä sekä ilmoitetaan epäämisen perusteet ja se, miten usein mihinkin perusteeseen on vedottu (ks. liite II). Turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitettujen muiden kuin puolustustarvikkeiden viennin valvonta COARM on käsitellyt tätä aihetta koko vuoden. Komissio ilmoitti, että se aikoo esittää ehdotuksen näitä aiheita koskevaksi yhteisön asetukseksi, ja esitteli alustavat ajatuksensa ehdotuksen rakenteesta ja sisällöstä. Asetuksella kiellettäisiin täysin yksinomaan kidutukseen käytettävät tarvikkeet ja alettaisiin valvoa tiukasti välineitä, joita voidaan käyttää sisäisiin sortotoimiin. COARM jatkaa tämän aiheen käsittelyä. Aseiden välitys Jäsenvaltiot ovat COARMin puitteissa koonneet ja käsitelleet kansallisissa lainsäädännöissään olevia oleellisia tietoja aseiden välityksen valvonnasta. Aseiden välitystä valvotaan jo useissa jäsenvaltioissa, ja muissa valmistellaan tällaisen valvonnan käyttöönottoa. Jäsenvaltiot ovat keskustelleet siitä, miten poliittista sitoutumista asevälityksen valvontaan voitaisiin vahvistaa jäsenvaltioiden keskuudessa ja laajemmassa yhteydessä. Puheenjohtajavaltio Espanja esitti ehdotuksen yhteiseksi kannaksi aseiden välityksen valvonnasta, jota tarkastellaan parhaillaan. Loppukäyttäjätodistukset Jäsenvaltiot sopivat yhteisistä perustiedoista, jotka olisi sisällytettävä lopullista käyttötarkoitusta koskevaan todistukseen, jota jäsenvaltiot edellyttävät yhteiseen puolustustarvikeluetteloon sisältyvien tarvikkeiden viennin osalta. Jäsenvaltiot laativat luettelon myös muista tiedoista, joita voidaan edellyttää niiden kansallisen lainsäädännön nojalla. Loppukäyttäjätodistuksissa on oltava ainakin seuraavat tiedot: - viejän tiedot, vähintään nimi, osoite ja toiminimi, - loppukäyttäjän tiedot, vähintään nimi, osoite ja toiminimi. Jos kyseessä on vienti yritykselle, joka myy tarvikkeet edelleen paikallisilla markkinoilla, kyseinen yritys katsotaan loppukäyttäjäksi, - lopullinen määrämaa, - kuvaus vietävistä tarvikkeista (tyyppi, ominaisuudet) tai viite lopullisen määrämaan viranomaisten kanssa tehtyyn sopimukseen, - vietävien tarvikkeiden määrä ja/tai arvo, - loppukäyttäjän allekirjoitus, nimi ja asema, - loppukäyttäjätodistuksen päivämäärä, - loppukäyttöä ja/tai jälleenviennin kieltämistä koskeva lauseke. Jäsenvaltiot voivat kansallisen lainsäädäntönsä nojalla edellyttää lisäksi mm. seuraavia tietoja: - lauseke, jolla estetään loppukäyttäjätodistuksen kattamien tarvikkeiden jälleenvienti. Tällaisessa lausekkeessa voisi olla muun muassa: - yksinkertainen jälleenvientikielto, - määräys siitä, että jälleenviennin edellytyksenä on alkuperäisen viejämaan viranomaisten kirjallinen lupa, - määräys siitä, että jälleenvienti on sallittua ilman viejämaan viranomaisten kirjallista lupaa tiettyihin loppukäyttäjätodistuksessa mainittuihin maihin, - tarvikkeiden loppukäyttöä koskeva ilmoitus, - tarvittaessa sitoumus siitä, että vietäviä tarvikkeita ei käytetä muihin kuin ilmoitettuihin tarkoituksiin, - tarvittaessa sitoumus siitä, että tuotteita ei käytetä kemiallisten, biologisten tai ydinaseiden kehittämiseen, valmistamiseen tai käyttöön tai sellaisiin ohjuksiin, joilla voidaan laukaista tällaisia aseita, - tarvittaessa välittäjän täydelliset tiedot, - jos tuotteiden lopullisen määrämaan hallitus antaa loppukäyttäjätodistuksen, viejämaan viranomaiset vahvistavat todistuksen, jotta allekirjoitus ja allekirjoittajan toimivalta tehdä sitoumuksia maansa hallituksen puolesta voidaan tarkastaa (2002). Puolustustarvikkeiden luvanvarainen tuotanto Jäsenvaltiot ovat sopineet siitä, että tarkasteltaessa vientilupahakemuksia, jotka koskevat valvotun teknologian tai tarvikkeiden vientiä ulkomaille yhteisessä puolustustarvikeluettelossa mainittujen tarvikkeiden tuotantoon, otetaan huomioon valmiin tuotteen mahdollinen käyttö tuotantomaassa ja se riski, että valmis tuote voidaan siirtää tai viedä epätoivotulle loppukäyttäjälle. Käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden omaksumisen edistäminen kolmansissa maissa ja kansainvälisissä järjestöissä Käytännesäännöt ovat olleet ensisijaisena aiheena kaikissa kolmansien maiden kanssa käytävään poliittiseen vuoropuheluun liittyvissä neuvotteluissa. Yhdysvaltojen kanssa jatketaan neuvotteluja Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen joulukuussa 2000 valtioiden vastuusta ja avoimuudesta puolustustarvikkeiden viennissä antaman julistuksen jatkotoimista. Assosioituneiden maiden sitoutuminen epäämisilmoituksiin Jäsenvaltiot sopivat, että vientilupien epäämistä koskevia tietoja jaetaan yhdistetyssä muodossa assosioituneiden maiden kanssa ja että näitä maita rohkaistaan vastaavasti ilmoittamaan jäsenvaltioille epäämistään vientiluvista. Tiedot jaetaan puheenjohtajavaltion välityksellä, ja niissä ilmoitetaan seuraavat asiat: määrämaa, lyhyt kuvaus tarvikkeista ja puolustustarvikeluettelon mukainen luokitus, loppukäyttäjän luokitus hallituksen virastoksi tai yksityiseksi tahoksi sekä vientiluvan epäämisen syyt (EU:n käytännesääntöjen perusteet). III TAVANOMAISTEN ASEIDEN VIENNIN TYÖRYHMÄSSÄ KÄSITELLYT MUUT KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN SOVELTAMISEEN LIITTYVÄT KYSYMYKSET Jäsenvaltiot ovat jatkaneet pyrkimyksiään käytännesääntöihin liittyvien käytäntöjen ajanmukaistamiseksi seuraavilla aloilla: EU:n yhteinen puolustustarvikeluettelo COARM sopi siitä, että puheenjohtajavaltioiden olisi järjestettävä ajoittain (teknisen asiantuntijatason) erityiskokouksia, joissa päätettäisiin EU:n yhteisen puolustustarvikeluettelon ajanmukaistamisesta, jotta voidaan ottaa huomioon Wassenaarin luetteloon tehdyt muutokset, koordinoida jäsenvaltioiden kantoja ja sopia mahdollisista yhteisistä muutosehdotuksista Wassenaarin luetteloon. Kauttakulku Tapauksissa, joissa jäsenvaltiot edellyttävät lisenssiä EU:n yhteiseen puolustustarvikeluetteloon kuuluvien tarvikkeiden kauttakululta tai uudelleenlastaukselta, jäsenvaltioiden olisi otettava aseiden vientiä koskevat Euroopan unionin käytännesäännöt asianmukaisesti huomioon päättäessään kyseisistä lisenssihakemuksista. IV LÄHITULEVAISUUDEN ENSISIJAISET SUUNTAVIIVAT Kolmen ensimmäisen vuosikertomuksen käytännön mukaisesti määritellään joukko suuntaviivoja asioista, joista on päätettävä tai joita on käsiteltävä lähitulevaisuudessa. Tällä tavoin jäsenvaltiot sekä unionin toimijat ja sen ulkopuoliset toimijat voivat tarkastella ja arvioida käytännesääntöjen soveltamisessa saavutettua edistymistä. Tämän esimerkin mukaisesti jäsenvaltiot ovat määritelleet seuraavat suuntaviivat: 1. Jatketaan pyrkimyksiä yhdenmukaistaa kansallisia selvityksiä niiden avoimuuden lisäämiseksi ja yhteenvetotaulukon selkiyttämiseksi. 2. Kiirehditään turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitettujen muiden kuin puolustustarvikkeiden viennin valvontajärjestelmän lopullista hyväksymistä. 3. Jatketaan neuvotteluja välitystoiminnan osalta jo sovittujen suuntaviivojen pohjalta, tavoitteena asiaa koskevan yhteisen kannan vahvistaminen. Edistetään välitystoiminnan sääntelyä muilla asiaankuuluvilla foorumeilla. 4. Jatketaan yhtenäistämistyöskentelyä sen suhteen, mitä tietoja olisi ilmoitettava todistuksissa lopullisesta määräpaikasta. 5. Jatketaan työskentelyä niiden kysymysten osalta, jotka koskevat lisenssinvaraista tuotantoa muissa kuin jäsenvaltioissa. 6. Osoitetaan, kuinka kunkin jäsenvaltion viranomaisten olisi tehokkaimmin valvottava yhteisessä luettelossa mainittuihin tavaroihin liittyvien ohjelmien ja teknologian sähköisiä siirtoja. 7. Jatketaan pyrkimyksiä edistää käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden omaksumista kolmansissa maissa ja kansainvälisissä järjestöissä. 8. Koetetaan saada ehdokasmaat sitoutumaan entistä laajemmin käytännesääntöjen soveltamiseen ja tarjotaan käytännön apua tähän tarkoitukseen, myös antamalla tietoja vientilupien epäämisistä. 9. Tarkastellaan käytännön toimia vientilupien epäämis- ja neuvonpitojärjestelmän täytäntöönpanon parantamiseksi kansallisessa päätöksenteossa, ottaen huomioon jäsenvaltioiden kokemukset ja jäsenvaltioissa annettujen vientilupien epäämisien kasvavan määrän käsittely. LIITE I KÄYTÄNNESÄÄNTÖJÄ KOSKEVIEN JÄSENVALTIOIDEN SOVITTUJEN KÄYTÄNTÖJEN KOKOELMA I JOHDANTO Käytännesääntöjen vuonna 1998 tapahtuneen hyväksymisen jälkeen Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat sopineet useista käytännesääntöihin ja niiden toimintaohjeisiin liittyvistä käytännöistä, joilla pyritään selventämään, tarkentamaan ja joskus laajentamaan käytännesääntöjen periaatteiden ja toimintaohjeiden soveltamisalaa. Sovituista käytännöistä on raportoitu jäsenvaltioiden toimittamissa käytännesääntöjen toimivuutta koskevissa vuosikertomuksissa. Tässä kokoelmassa ne kootaan systemaattisesti, ja ne ajantasaistetaan ja julkaistaan vuosittain vuosikertomuksen liitteenä. Kokoelma tarjoaa yhdessä käytännesääntöjen kanssa avoimen ja kattavan katsauksen käytännesääntöihin ja niiden soveltamiseen jäsenvaltioissa. Kokoelmaan sisältyy kaksi osaa: ensimmäinen koskee käytännesääntöjen toimivuuteen liittyviä yleisiä käytäntöjä, toinen käytännesääntöjen yksittäisiin toimintaohjeisiin liittyviä käytäntöjä. Vuosikertomukseen viittaava julkaisuvuosi on esitetty sulkeissa. Kokoelma ei kata tällä hetkellä keskusteltavana olevia tai tulevien keskustelujen painopisteiksi määriteltyjä kysymyksiä. II KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN TOIMIVUUTEEN LIITTYVÄT YLEISET KÄYTÄNNÖT 1. Humanitaarisissa operaatioissa käytettyjen tarvikkeiden vienti COARMissa keskusteltiin siitä, missä määrin on toivottavaa sallia valvonnanalaisten tarvikkeiden vienti niiden ollessa tarkoitettuja humanitaariseen toimintaan, vaikka vientilupa yleensä evättäisiin käytännesääntöjen perusteella. Tietyillä alueilla konfliktin jälkeen voidaan tietyntyyppisillä valvonnanalaisilla tarvikkeilla myötävaikuttaa merkittävästi siviiliväestön turvallisuuden varmistamiseen ja helpottaa taloudellista jälleenrakennusta. Jäsenvaltioiden johtopäätös on, ettei tällainen vienti ole ristiriidassa EU:n käytännesääntöjen kanssa. Tällaista kuten kaikkea muutakin vientiä on tutkittava tapauskohtaisesti ja ottaen täysin huomioon käytännesäännöissä esitetyt perusteet. Jäsenvaltiot vaativat asianmukaiset takeet kyseisten tarvikkeiden vääriin tarkoituksiin käyttämisen estämiseksi, ja tarvittaessa ne voivat antaa säännöksiä tarvikkeiden palauttamisesta (2001). 2. Aseiden välityksen valvonta COARMissa on käytännesääntöjen soveltamisen yhteydessä keskusteltu useaan otteeseen aseiden välityksestä. Toisessa vuosikertomuksessa esitetyn aikomuksen mukaisesti jäsenvaltiot jatkoivat ja syvensivät neuvottelujaan aseiden välitystoiminnan valvomista koskevista säännöistä. Tätä varten ne sopivat joukosta aseiden välitystä koskevia suuntaviivoja, joita valtiot voisivat pyrkiä noudattamaan lainsäädännössään. EU:n asukkaita ja yhteisöjä on syytä estää harjoittamasta puolustustarvikkeiden vientiä, jolla pyritään kiertämään kansallisella tasolla tai Euroopan unionissa, Yhdistyneissä Kansakunnissa tai Etyjissä sovittuja vientikieltoja taikka aseiden vientiä koskevien EU:n käytännesääntöjen vientiperusteita. Lisäksi olisi sovittava välineistä, joita tarvitaan tietojen vaihtamiseen sekä laillisesta että laittomasta välitystoiminnasta. Tämä vahvistaisi EU:n sisäistä yhteistyötä laittoman asekaupan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Jäsenvaltiot ovatkin päättäneet, että EU:n alueella asuvia tai sille sijoittautuneita aseiden välittäjiä ja/tai jäsenvaltioiden alueella toteutettua välitystoimintaa olisi valvottava. Valvonnan olisi katettava sellaisten henkilöiden ja yhteisöjen toiminta, jotka edustajina, toimiluvan haltijoina tai välittäjinä neuvottelevat tai organisoivat liiketoimia, joihin sisältyy aseiden ja puolustustarvikkeiden siirtämistä ulkomaiden välillä. Toimenpiteillä luodaan myös selkeät puitteet, joissa laillista välitystoimintaa voidaan harjoittaa. Jotta vältettäisiin kansallisten suhtautumistapojen erilaisuudesta johtuvat vaikeudet ja helpotettaisiin sellaisten jäsenvaltioiden työskentelyä, jotka haluavat antaa tai kehittää kansallisen säännöstön, on tarkasteltu joitakin aseiden välittäjien valvontaa koskevia ehdotuksia. Asiasta on tehty seuraavat päätelmät. Niiden liiketoimien osalta, joihin kuuluu ostoa ja myyntiä (aseiden välittäjästä tulee aseiden tai puolustustarvikkeiden laillinen omistaja) tai välitystä (välittäjä ei itse omista tavaraa), sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa välitystoiminta tapahtuu tai jossa välittäjät oleskelevat tai jossa heillä on laillinen toimipaikka, olisi annettava kirjallinen lisenssi tai lupa. Lisenssi- tai lupahakemukset olisi tutkittava tapauskohtaisesti ottaen huomioon aseiden vientiä koskevien EU:n käytännesääntöjen perusteet. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi vakavasti harkittava mahdollisuutta perustaa rekisteri, johon välittäjät merkittäisiin, tai välittäjille asetettava velvollisuutta saada sen jäsenvaltion kirjallinen lupa, jossa he oleskelevat tai jossa heillä on toimipaikka. Tutkittaessa pyyntöä saada lupa välitystoiminnan harjoittamiseen on syytä ottaa huomioon mahdollinen aikaisempi osallistuminen laittomaan toimintaan. Rekisteri- tai lupajärjestelmää ei pitäisi nähdä välitystoiminnan virallisena hyväksyntänä, mikä käykin selvästi ilmi siitä, että liiketoimiin vaaditaan edelleen yksittäinen tai yleinen lupa. Alan lakisääteiseen valvontaan olisi yhdistettävä tosiasialliset seuraamukset. Jäsenvaltiot voisivat vaihtaa tietoja lainsäädännöstä, rekisteröidyistä välittäjistä ja välittäjistä, joiden on todettu aiemmin osallistuneen laittomaan toimintaan, ja jatkaa asian käsittelyä tavanomaisten aseiden viennin työryhmässä, jotta määriteltäisiin tarkemmin muun muassa mahdolliset arviointiperusteet tarkasteltaessa välittäjäksi rekisteröitymistä tai välitystoiminnan harjoittamislupaa koskevia hakemuksia (2001). Jäsenvaltiot ovat COARMin puitteissa koonneet ja käsitelleet kansallisissa lainsäädännöissään olevia oleellisia tietoja aseiden välityksen valvonnasta. Aseiden välitystä valvotaan jo useissa jäsenvaltioissa, ja muissa valmistellaan tällaisen valvonnan käyttöönottoa. Jäsenvaltiot ovat keskustelleet siitä, miten poliittista sitoutumista asevälityksen valvontaan voitaisiin vahvistaa jäsenvaltioiden keskuudessa ja laajemmassa yhteydessä. Puheenjohtajavaltio Espanja esitti ehdotuksen yhteiseksi kannaksi aseiden välityksen valvonnasta, ja sitä tarkastellaan parhaillaan (2002). 3. Aineettomat teknologian siirrot COARM totesi, että olisi harkittava yhteisessä luettelossa mainittuihin tavaroihin liittyvien ohjelmien ja teknologian siirtojen tosiasiallisen viranomaisvalvonnan aloittamista - kuten jotkut jäsenvaltiot jo tekevät - ja päätti jatkaa kysymyksen käsittelyä ottaen huomioon kaksikäyttötuotteiden alalla käydyt keskustelut (2001). 4. Kauttakulku Tapauksissa, joissa jäsenvaltiot edellyttävät lisenssiä EU:n yhteiseen puolustustarvikeluetteloon kuuluvien tarvikkeiden kauttakululta tai uudelleenlastaukselta, jäsenvaltioiden olisi otettava aseiden vientiä koskevat Euroopan unionin käytännesäännöt asianmukaisesti huomioon päättäessään kyseisistä lisenssihakemuksista (2002). 5. Puolustustarvikkeiden luvanvarainen tuotanto EU on huolissaan aseiden ja muiden puolustustarvikkeiden valvomattomien virtojen ja vakautta horjuttavien keskittymisien seurauksista sekä tällaisten tarvikkeiden tuotantoon tarvittavan teknologian ja valmiuksien leviämisestä, ja se on hyväksynyt toimia aseiden viennin valvonnan konsolidoimiseksi ja vahvistamiseksi, alan kansainvälisen yhteistyön edistämiseksi ja osuudeksi konfliktien estämiseen. EU tunnustaa tältä osin aseita vievien maiden erityisen vastuun. Palauttaen mieleen 8. kesäkuuta 1998 hyväksytyt aseiden vientiä koskevat EU:n käytännesäännöt jäsenvaltiot ovat sopineet siitä, että tarkasteltaessa vientilupahakemuksia, jotka koskevat valvotun teknologian tai tarvikkeiden vientiä ulkomaille yhteisessä puolustustarvikeluettelossa mainittujen tarvikkeiden tuotantoon, otetaan huomioon valmiin tuotteen mahdollinen käyttö tuotantomaassa ja se riski, että valmis tuote voidaan siirtää tai viedä epätoivotulle loppukäyttäjälle (2002). III KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN TOIMINTAOHJEISIIN LIITTYVÄT KÄYTÄNNÖT Toimintaohjeiden 3 kohta Jäsenvaltiot toimittavat diplomaattista tietä toisilleen yksityiskohtaisia tietoja käytännesääntöjen mukaisesti puolustustarvikkeilta evätyistä maastavientiluvista sekä ilmoittavat luvan epäämiseen johtaneet syyt. Ilmoitettavat yksityiskohtaiset tiedot ovat proformalaskuluonnoksen muodossa liitteessä A. Ennen kuin jäsenvaltio myöntää luvan, jonka toinen jäsenvaltio on evännyt tai toiset jäsenvaltiot ovat evänneet olennaisesti samankaltaisen siirron osalta viimeisten kolmen vuoden aikana, se neuvottelee ensin luvan evänneen jäsenvaltion tai evänneiden jäsenvaltioiden kanssa. Jos jäsenvaltio neuvottelujen jälkeen kuitenkin päättää myöntää luvan, se ilmoittaa asiasta luvan alun perin evänneelle jäsenvaltiolle tai evänneille jäsenvaltioille ja antaa yksityiskohtaisen selvityksen perusteluistaan. Päätös puolustustarvikkeen siirrosta tai siirron epäämisestä on kunkin jäsenvaltion omassa harkinnassa. Lupa katsotaan evätyn, jos jäsenvaltio on kieltäytynyt antamasta lupaa asianomaisen puolustustarvikkeen myyntiin tai vientiin, jos myynti olisi muutoin tapahtunut, tai tekemästä asiaa koskevaa sopimusta. Tätä varten epäämisenä, josta on ilmoitettava, voidaan kansallisten menettelyjen mukaisesti pitää kieltäytymistä antamasta lupaa aloittaa neuvottelut tai kielteistä vastausta viralliseen, tiettyä tilausta koskevaan alustavaan tiedusteluun. 1. Epäämisilmoitukset ja neuvottelut Epäämisilmoitusten yhteydessä otetaan käyttöön sarjanumero, joka osoittaa lähtömaan ja epäämisnumeron (lisäksi mainitaan kyseisestä jäsenvaltiosta yhteisössä käytössä oleva kirjainyhdistelmä sekä vuosi). Epäämispäätöksistä, joihin vielä voidaan hakea kansallisten menettelyjen nojalla muutosta, ilmoitetaan käytännesääntöjen mukaisesti asiaa koskevalla maininnalla. Voimassa olevien lisenssien peruuttamispäätökset käsitellään samalla tavalla kuin lisenssihakemuksiin annettavat epäävät päätökset. Epäämisilmoitukset, jotka on annettu kansainvälisten vientivalvontajärjestelyjen puitteissa, annetaan myös käytännesääntöjen epäämisilmoituksina, jos ne liittyvät käytännesääntöjen soveltamisalaan. Toimintaohjeiden 3 kohdassa tarkoitetulle neuvottelumenettelylle asetetaan neuvottelupyynnön vastaanottamispäivästä alkava kahden-neljän viikon määräaika, ellei muunlaisesta ajanjaksosta sovita asianomaisten osapuolten kesken. Kun yleinen asevientikielto poistetaan, yksinomaan siihen perustuneet epäämiset raukeavat, ellei epäämispäätökset antanut maa uusi niitä yhden kuukauden kuluessa käytännesääntöjen muiden perusteiden nojalla. Epäämisilmoituksen olisi sisällettävä seuraavat tiedot: - määrämaa, - kyseessä olevan tarvikkeen yksityiskohtainen kuvaus (sekä vastaava yhteisen luettelon numero), - ostaja (täsmennettävä, onko ostajana valtion laitos, poliisivoimat, puolustusvoimat, merivoimat, ilmavoimat tai puolisotilaalliset joukot vai onko ostajana yksityishenkilö (luonnollinen tai oikeushenkilö), ja jos epääminen perustuu perusteeseen 7, kyseisen luonnollisen tai oikeushenkilön nimi), - loppukäytön kuvaus, - epäämisen syyt (joissa olisi mainittava perusteen tai perusteiden numeron lisäksi myös ne tekijät, joille arviointi perustuu), - epäämisen päivämäärä (tai tieto epäämisen voimaatulopäivästä, jos se ei vielä ole voimassa). Lisäksi olisi ilmoitettava luvan epääminen vienniltä, joka on olennaisesti samankaltainen jonkin toisen jäsenvaltion jo ilmoittaman epäämisen kanssa. Neuvottelut aloittaneen jäsenvaltion olisi järjestelmällisesti ilmoitettava ilmoituksen antaneelle valtiolle lopullisesta päätöksestään riippumatta siitä, myönnetäänkö vai evätäänkö sillä lupa. Vaikka yli kolme vuotta vanhojen epäämisten osalta neuvotteluvelvollisuus lakkaa käytännesääntöjen mukaisesti kolmen vuoden jälkeen, tällainen epääminen ei vanhene, vaan se voi olla tärkeä tietolähde (2000). 2. Keskustelu luvista, jotka on myönnetty aiemmasta epäämisestä huolimatta Tapaukset, joissa luvan epäämisen johdosta aloitettu neuvonpito johtaa myönteiseen päätökseen, voisivat olla erityisen hyödyllistä aineistoa keskusteltaessa käytännesääntöjen perusteiden tulkinnasta ja edistää tällä tavoin lähentymistä tavanomaisten aseiden viennin alalla. Kyseiset tapaukset voivat johtua tilanteen muuttumisesta määrämaassa, ja/tai niissä voi tulla ilmi perusteiden erilaisia tulkintoja. Tätä varten jäsenvaltiot, jotka päättävät olla ottamatta huomioon epäävää päätöstä, suostuvat, siinä määrin kuin kansalliset näkökohdat sen sallivat, antamaan luottamuksellisesti päätöstä koskevia tietoja paitsi luvan evänneelle valtiolle (kuten toimintaohjeissa määrätään), myös kaikille jäsenvaltioille COARM-työryhmässä (2001). 3. "Olennaisesti samankaltaisen viennin" käsite Tavanomaisten aseiden viennin työryhmän (COARM) keskusteluissa päästiin seuraavaan yhteiseen näkemykseen: Soveltamalla päivittäisessä toiminnassa käytännesäännöissä määrättyä epäämismekanismia saadaan kokemusta, jonka perusteella voidaan selkeästi määritellä, mitä "olennaisesti samankaltaisella viennillä" tarkoitetaan. Tätä toimintaa helpotetaan hyväksymällä viennin arviointia koskeva yleinen lähestymistapa ja ensi vaiheessa "olennaisesti samankaltaisen" käsitteen laaja tulkinta. Tätä seuraavassa neuvonpidossa saatavien kokemusten perusteella voidaan asteittain laatia käsitteen tarkempi määritelmä. Prosessin vauhdittamiseksi neuvonpidon aloittanut jäsenvaltio pyrkii COARMin puitteissa vaihtamaan muiden EU:n jäsenvaltioiden kanssa tietoja tapauksista, joissa neuvonpito on osoittanut, että kaksi vientitapahtumaa ei ole olennaisesti samankaltaisia. Tietojenvaihdossa on otettava huomioon kansalliset näkemykset, ja sen on oltava luottamuksellista. Neuvonpitomekanismin mukaan kyseisiä tapauksia ei pidetä kilpailijoille annettuina mahdollisuuksina käyttää hyväksi vientiluvan epäämistä (2000). Toimintaohjeiden 4 kohta EU:n jäsenvaltiot pitävät kyseiset kiellot ja neuvottelut luottamuksellisina, eikä niitä käytetä kaupallisen edun tavoitteluun. 1. Neuvottelujen luottamuksellisuus Jäsenvaltiot ovat tarkastelleet neuvottelumenettelyjä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ja erityisesti ongelmia, jotka liittyvät tarvittavaan tiedonvaihdon luottamuksellisuuteen ilman, että se on ristiriidassa käytännesääntöjen perustana olevan avoimuustavoitteen kanssa (2000). Toimintaohjeiden 5 kohta EU:n jäsenvaltiot pyrkivät hyväksymään mahdollisimman pian yhteisen luettelon puolustustarvikkeista, joita käytännesäännöt koskevat, samankaltaisten kansallisten ja kansainvälisten luetteloiden perusteella. Siihen saakka käytännesääntöjä sovelletaan kansallisten vientivalvontaluetteloiden perusteella sisällyttäen niihin tarvittaessa osia asiaa koskevista kansainvälisistä luetteloista. 1. Yhteinen puolustustarvikeluettelo Neuvosto hyväksyi yhteisen puolustustarvikeluettelon 13 päivänä kesäkuuta 2000, ja se julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 8 päivänä heinäkuuta 2000. Neuvosto päätti käytännesääntöjen soveltamiseen liittyvän laajaa avoimuutta koskevan periaatteen mukaisesti julkistaa luettelon. Jäsenvaltiot käyttävät vastedes yhteistä luetteloa mallina antaessaan epäämisilmoituksia (takautuva vaikutus jo annettujen epäämisilmoitusten osalta), mikä selventää ja yksinkertaistaa jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa näissä asioissa. Lupien epäämisistä sellaisilta puolustustarvikkeilta, jotka kuuluvat jäsenvaltioiden kansallisen valvonnan piiriin mutta jotka eivät ole edellä mainitussa luettelossa, ilmoitetaan edelleen kaikille jäsenvaltioille. Jäsenvaltiot, jotka eivät valvo kyseisiä tarvikkeita, ilmoittavat siitä muille. Yhteinen puolustustarvikeluettelo on yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alan poliittinen sitoumus. Kaikki jäsenvaltiot ovat näin ollen poliittisesti sitoutuneet varmistamaan, että ne voivat kansallisen lainsäädäntönsä avulla valvoa kaikkien luettelossa tarkoitettujen tuotteiden vientiä. Yhteinen puolustustarvikeluettelo toimii mallina jäsenvaltioiden kansallisille puolustustarvikeluetteloille ilman, että se suoraan korvaa ne. Yhteinen puolustustarvikeluettelo on luonteeltaan jatkuvasti kehittyvä, ja jäsenvaltiot päivittävät sitä säännöllisesti tavanomaisten aseiden vientiä käsittelevässä työryhmässä. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tukevansa kaikkia pyrkimyksiä, joiden päämääränä on, että niitä yhteiseen puolustustarvikeluetteloon sisältyviä tarvikkeita, jotka eivät sisälly Wassenaarin luetteloon, ehdotetaan tarkasteltavaksi Wassenaarin järjestelyn puitteissa (2000). COARM sopi siitä, että puheenjohtajavaltioiden olisi järjestettävä ajoittain (teknisen asiantuntijatason) erityiskokouksia, joissa päätettäisiin EU:n yhteisen puolustustarvikeluettelon ajanmukaistamisesta, jotta voidaan ottaa huomioon Wassenaarin luetteloon tehdyt muutokset, koordinoida jäsenvaltioiden kantoja ja sopia mahdollisista yhteisistä muutosehdotuksista Wassenaarin luetteloon (2002). 2. Turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitettujen muiden kuin puolustustarvikkeiden viennin valvonta Tavanomaisten aseiden viennin työryhmä sitoutui laatimaan yhteisen luettelon turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitetuista muista kuin puolustustarvikkeista. Näiden vientiä olisi valvottava käytännesääntöjen toisen perusteen nojalla, joka koskee ihmisoikeuksien kunnioittamista lopullisessa määrämaassa. Komissio on nyt ilmoittanut antavansa ehdotuksen yhteisön järjestelystä, jolla voitaisiin valvoa sisäisiin sortotoimiin mahdollisesti käytettävien muiden kuin puolustustarvikkeiden vientiä (2001). Komissio ilmoitti, että se aikoo esittää ehdotuksen näitä aiheita koskevaksi yhteisön asetukseksi, ja esitteli alustavat ajatuksensa ehdotuksen rakenteesta ja sisällöstä. Asetuksella kiellettäisiin täysin yksinomaan kidutukseen käytettävät tarvikkeet ja alettaisiin valvoa tiukasti välineitä, joita voidaan käyttää sisäisiin sortotoimiin (2002). Toimintaohjeiden 7 kohta Tehdäkseen nämä säännöt mahdollisimman tehokkaiksi EU:n jäsenvaltiot työskentelevät YUTP:n puitteissa lujittaakseen yhteistyötään ja edistääkseen lähentymistään tavanomaisten aseiden viennin alalla. 1. Muutoksenhakumenettely COARM keskusteli mahdollisesta muutoksenhakumenettelystä puolustustarvikkeiden viennin osalta (2001). 2. Loppukäyttäjätodistukset Jäsenvaltiot sopivat yhteisistä perustiedoista, jotka olisi sisällytettävä lopullista käyttötarkoitusta koskevaan todistukseen, jota jäsenvaltiot edellyttävät yhteiseen puolustustarvikeluetteloon sisältyvien tarvikkeiden viennin osalta. Jäsenvaltiot laativat luettelon myös muista tiedoista, joita voidaan edellyttää niiden kansallisen lainsäädännön nojalla. Loppukäyttäjätodistuksissa on oltava ainakin seuraavat tiedot: - viejän tiedot, vähintään nimi, osoite ja toiminimi, - loppukäyttäjän tiedot, vähintään nimi, osoite ja toiminimi. Jos kyseessä on vienti yritykselle, joka myy tarvikkeet edelleen paikallisilla markkinoilla, kyseinen yritys katsotaan loppukäyttäjäksi, - lopullinen määrämaa, - kuvaus vietävistä tarvikkeista (tyyppi, ominaisuudet) tai viite lopullisen määrämaan viranomaisten kanssa tehtyyn sopimukseen, - vietävien tarvikkeiden määrä ja/tai arvo, - loppukäyttäjän allekirjoitus, nimi ja asema, - loppukäyttäjätodistuksen päivämäärä, - loppukäyttöä ja/tai jälleenviennin kieltämistä koskeva lauseke, Jäsenvaltiot voivat kansallisen lainsäädäntönsä nojalla edellyttää lisäksi mm. seuraavia tietoja: - lauseke, jolla estetään loppukäyttäjätodistuksen kattamien tarvikkeiden jälleenvienti. Tällaisessa lausekkeessa voisi olla muun muassa: - yksinkertainen jälleenvientikielto, - määräys siitä, että jälleenviennin edellytyksenä on alkuperäisen viejämaan viranomaisten kirjallinen lupa, - määräys siitä, että jälleenvienti on sallittua ilman viejämaan viranomaisten kirjallista lupaa tiettyihin loppukäyttäjätodistuksessa mainittuihin maihin, - tarvikkeiden loppukäyttöä koskeva ilmoitus, - tarvittaessa sitoumus siitä, että vietäviä tarvikkeita ei käytetä muihin kuin ilmoitettuihin tarkoituksiin, - tarvittaessa sitoumus siitä, että tuotteita ei käytetä kemiallisten, biologisten tai ydinaseiden kehittämiseen, valmistamiseen tai käyttöön tai sellaisiin ohjuksiin, joilla voidaan laukaista tällaisia aseita, - tarvittaessa välittäjän täydelliset tiedot, - jos tuotteiden lopullisen määrämaan hallitus antaa loppukäyttäjätodistuksen, viejämaan viranomaiset vahvistavat todistuksen, jotta allekirjoitus ja allekirjoittajan toimivalta tehdä sitoumuksia maansa hallituksen puolesta voidaan tarkastaa (2002). 3. Jäsenvaltioiden kantojen koordinointi Euroopan unionin keskinäinen koordinointi toimi esimerkillisen hyvin New Yorkissa 9.-20. heinäkuuta 2001 pidetyssä Yhdistyneiden Kansakuntien konferenssissa pienaseiden laittomasta kaupasta, sillä Euroopan unioni oli ainoa maaryhmä, joka esitti yleisen toimintasuunnitelman. Lisäksi EU esiintyi hyvin näkyvästi konferenssin valmistelukomiteoissa ja esitti näkökantansa keskitetysti puheenjohtajavaltion kautta ilmaistakseen selkeästi pyrkimyksensä alalla (2001). Toimintaohjeiden 8 kohta Kukin EU:n jäsenvaltio jakaa puolustustarvikevientiään ja käytännesääntöjen täytäntöönpanoa koskevan vuosikertomuksen luottamuksellisesti muille EU:n kumppaneille. Näitä kertomuksia käsitellään YUTP:n puitteissa vuosittain pidettävässä kokouksessa. Kokouksessa arvioidaan myös käytännesääntöjen toimintaa, määritetään kohdat, joihin on tehtävä parannuksia, ja annetaan neuvostolle konsolidoitu kertomus, jonka laatimiseen jäsenvaltiot osallistuvat. 1. Kansallisten selvitysten yhdenmukaistaminen Jäsenvaltiot sopivat siitä, että julkisessa selvityksessä esitetään saatavissa olevat tiedot jaoteltuna vastaanottavan maan, vientilupien määrän ja arvon sekä itse viennin arvon mukaan. Selvityksessä esitetään myös kunkin jäsenvaltion antamien epäämisilmoitusten määrä ja kaikkien jäsenvaltioiden kunkin määrämaan osalta epäämien vientilupien määrä sekä ilmoitetaan epäämisen perusteet ja se, miten usein mihinkin perusteeseen on vedottu (2002). Toimintaohjeiden 9 kohta EU:n jäsenvaltiot arvioivat tarvittaessa yhdessä YUTP:n puitteissa EU:n jäsenvaltioiden aseviennin mahdollisten tai nykyisten vastaanottajamaiden tilannetta käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden pohjalta. 1. Neuvonpito COARMin puitteissa Valtuuskunnat voivat ottaa COARM-työryhmässä keskusteltavaksi yksittäisiä asevientitapauksia, jos tätä pidetään kansallisten lisenssinmyöntämismenettelyjen kannalta hyödyllisenä (1999). Jäsenvaltiot jatkavat tietojen vaihtoa Yhdistyneiden Kansakuntien, Euroopan unionin ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön määräämien asevientikieltojen kansallisista tulkinnoista. Jäsenvaltiot kehittävät samanaikaisesti yhteisiä näkemyksiä kansallisista politiikoista, jotka koskevat aseiden viennin valvontaa tiettyihin maihin tai tietyille alueille, joita asevientikielto ei koske mutta jotka edellyttävät erityistä tarkkaavaisuutta (sisäisen tai ulkoisen konfliktin olemassaolo, ihmisoikeustilanne jne.) (2000). 2. Tietojenvaihdon kehittäminen kansallisista valvontapolitiikoista, jotka koskevat aseiden vientiä tiettyihin erityistä varovaisuutta vaativiin maihin tai alueille Tietojenvaihdon aineellisena perustana on käytännesääntöjen mukaisten epäämisilmoitusten merkittävä määrä. Tätä aineistoa on myös täydennetty vaihtamalla kaikkien jäsenvaltioiden kesken säännöllisesti ja järjestelmällisesti näkemyksiä ja tietoja tietyistä maista ja alueista tavanomaisten aseiden viennin työryhmässä (2001). Toimintaohjeiden 11 kohta EU:n jäsenvaltiot pyrkivät kaikin tavoin kannustamaan muita aseviejämaita yhtymään näiden käytännesääntöjen periaatteisiin. 1. Kolmannet maat Euroopan unionin ulkopuolisille maille, jotka ovat ilmoittaneet noudattavansa käytännesääntöjen periaatteita ja perusteita ja jotka ovat nyt mukana Euroopan puolustusteollisuuden rakennemuutoksessa, on annettava oikeus osallistua käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden jatkuvasti kehittyvään tulkintaan. Tämä ei merkitse pääsyä käytännesääntöjen toimintaohjeissa tarkoitettujen menettelyjen aikana toimitettaviin tietoihin. Euroopan unioni ja jäsenvaltiot kannustavat edelleen muita puolustustarvikkeita vieviä valtioita liittymään käytännesääntöjen periaatteisiin (2001). Käytännesäännöt ovat olleet ensisijaisena aiheena kaikissa kolmansien maiden kanssa käytävään poliittiseen vuoropuheluun liittyvissä neuvotteluissa. Yhdysvaltojen kanssa jatketaan neuvotteluja Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen joulukuussa 2000 valtioiden vastuusta ja avoimuudesta puolustustarvikkeiden viennissä antaman julistuksen jatkotoimista (2002). 2. Assosioituneiden maiden sitoutuminen epäämisilmoituksiin Jäsenvaltiot sopivat, että vientilupien epäämistä koskevia tietoja jaetaan yhdistetyssä muodossa assosioituneiden maiden kanssa ja että näitä maita rohkaistaan vastaavasti ilmoittamaan jäsenvaltioille epäämistään vientiluvista. Tiedot jaetaan puheenjohtajavaltion välityksellä, ja niissä ilmoitetaan seuraavat asiat: määrämaa, lyhyt kuvaus tarvikkeista ja puolustustarvikeluettelon mukainen luokitus, loppukäyttäjän luokitus hallituksen virastoksi tai yksityiseksi tahoksi sekä vientiluvan epäämisen syyt (EU:n käytännesääntöjen perusteet) (2002). LIITE II TAVANOMAISTEN ASEIDEN VIENTIÄ KOSKEVAT TIEDOT JA KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN TÄYTÄNTÖÖNPANO JÄSENVALTIOISSA 1. TAMMIKUUTA JA 31. JOULUKUUTA 2001 VÄLISENÄ AIKANA Tilastotietojen keruu vaihtelee jäsenvaltioittain, eikä siinä ole noudatettu yhtenäistä mallia. Kaikki jäsenvaltiot eivät myöskään ole voineet antaa samoja tietoja, mikä johtuu aseiden vientivalvontaa koskevista voimassa olevista menettelyistä tai tietosuojasäännöksistä. Oheiset taulukot sisältävät seuraavat tiedot: TAULUKKO A - Maakohtaiset jaottelut kunkin jäsenvaltion osalta(1): a) = myönnettyjen lisenssien määrä (jos tiedossa), b) = myönnettyjen lisenssien arvo euroina (jos tiedossa), c) = aseiden viennin arvo euroina (jos tiedossa) (aluekohtaiset kokonaismäärät lihavoitu). - Jäsenvaltioiden kokonaisvienti ja EU:n kuhunkin määränpäähän suuntautuva kokonaisvienti(2): a) = myönnettyjen lisenssien määrä (jos tiedossa), b) = myönnettyjen lisenssien arvo euroina (jos tiedossa), c) = aseiden viennin arvo euroina (jos tiedossa), d) = lisenssien epäämisten määrä, e) = sen kriteerin numero, johon epääminen perustuu (suluissa annetaan niiden kertojen arvioitu lukumäärä, jolloin kriteeriin on vedottu); poikkeamat aluekohtaisissa ja jäsenvaltiokohtaisissa yhteismäärissä selitetään alaviitteissä 4 ja 8. Selityksiä voidaan soveltaa myös useisiin jäsenvaltioihin. TAULUKKO B Jäsenvaltioiden aloittamien neuvottelujen ja vastaanottamien neuvottelupyyntöjen kokonaismäärät. TAULUKKO C Aseiden vientiä koskevat kansalliset selvitykset: Internet-osoitteet. TAULUKKO A((Taulukko on olemassa ainoastaan englanniksi.)) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> TAULUKKO B Jäsenvaltioiden aloittamien neuvottelujen ja vastaanottamien neuvottelupyyntöjen kokonaismäärät >TAULUKON PAIKKA> TAULUKKO C >TAULUKON PAIKKA> (1) Taulukon luettavuuden helpottamiseksi on jätetty pois nolla-arvot ja/tai maininta "ei tietoja". (2) Taulukon luettavuuden helpottamiseksi on jätetty pois nolla-arvot ja/tai maininta "ei tietoja".