ICESin antamat tieteelliset lausunnot perustuvat ensisijaisesti tietoihin: ainoastaan kannat, joista on riittävästi luotettavaa tietoa, voidaan arvioida perusteellisesti siten, että laaditaan arviot kantojen koosta ja ennuste siitä, miten kannat reagoivat erilaisiin hyödyntämismalleihin (nk. saalisvaihtoehtoja koskevat taulukot). Jos käytettävissä on riittävästi tietoja, tieteelliset elimet pystyvät arvioimaan, mitä kalastusmahdollisuuksien mukautuksia tarvitaan, jotta asianomainen kanta tuottaisi kestävän enimmäistuoton, jäljempänä ’kestävää enimmäistuottoa koskevat lausunnot’. Muissa tapauksissa tieteelliset elimet käyttävät hyväkseen ennalta varautuvaa lähestymistapaa antaessaan suosituksia siitä, mikä kalastusmahdollisuuksien tason olisi oltava. ICESin tässä tarkoituksessa käyttämä menetelmä esitetään ICESin julkaisemassa aineistossa, joka koskee lausuntojen soveltamista niihin kantoihin, joista tietoja on saatavilla vain rajoitetusti.

Komissio on tavanomaiseen tapaan vuotuisessa tiedonannossaan kalastusmahdollisuuksia koskevasta kuulemisesta (COM(2017) 368), jäljempänä ’tiedonanto’, tarkastellut tilannetta, johon kalastusmahdollisuuksia koskevilla ehdotuksilla on reagoitava. Tiedonannossa esitetään kantojen tilasta yleiskatsaus, joka perustuu käytettävissä olevissa tieteellisissä lausunnoissa esitettyihin havaintoihin.

–joistakin TACeista on saatu lausunnot, mutta arviointi on vielä kesken.

Kaikilla kalastusmahdollisuuksista annettavilla asetuksilla on rajoitettava kalakantojen hyödyntäminen yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) yleisiä tavoitteita vastaaville tasoille. Yhteisestä kalastuspolitiikasta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1380/2013, jäljempänä ’YKP-perusasetus’, vahvistetaan tavoitteet saalis- ja pyyntiponnistusrajoituksista tehtäviä vuosittaisia ehdotuksia varten sen varmistamiseksi, että unionin kalastus on ekologisesti, taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti kestävää.

ICESin lausunto huomioon ottaen on tärkeää, että kaikki kutukypsiin kaloihin kohdistuva kalastus olisi lopetettava, kunnes on olemassa selkeää näyttöä kannan tilan parantumisesta. ICESin lausunnon tiukkuus huomioon ottaen ja pidemmän aikavälin ratkaisun puuttuessa on siten aiheellista kieltää kaikenlainen ankeriaan kalastus vuonna 2018 asianomaisella ICES-alueella sijaitsevilla unionin vesillä sekä Itämerellä.

Ankeriaan elinkaari on monimutkainen, koska kyseessä on pitkäikäinen ja laajasti ja hajanaisesti esiintyvä laji. Viimeaikaisten tietojen mukaan vaikuttaisi siltä, että ankeriaat kutevat Sargassomerellä, ja niiden toukat kulkeutuvat merivirtojen mukana Euroopan ja Pohjois-Afrikan mannerjalustalle, jossa ne muuttuvat lasiankeriaiksi ja saapuvat mannerten vesialueille.

On myös tarkasteltava YKP-perusasetuksen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 847/96 välistä yhteyttä. Viimeksi mainitulla asetuksella otettiin käyttöön TACien vuosittaiseen hallinnoimiseen liittyviä lisäedellytyksiä, kuten 3 ja 4 artiklan mukaiset varo-TACeja ja analyyttisiä TACeja koskevat joustosäännökset. TACeja vahvistaessaan neuvosto päättää asetuksen 2 artiklan mukaisesti kannoista, joihin 3 tai 4 artiklaa ei sovelleta, käyttäen perustana erityisesti kantojen biologista tilannetta. Sittemmin on asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdassa otettu käyttöön toinen joustojärjestely. Jotta vältettäisiin liiallinen joustonvara, joka heikentäisi meren elollisten luonnonvarojen järkiperäisen ja vastuullisen hyödyntämisen periaatetta ja haittaisi yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamista, olisi tehtävä selväksi, ettei asetuksen (EY) N:o 847/96 3 ja 4 artiklaa voida soveltaa asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdassa säädetyn vuosittaisen joustomahdollisuuden lisäksi.

Kun purkamisvelvoite otetaan käyttöön, ehdotetuissa kalastusmahdollisuuksissa on asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti oltava nähtävissä puretusta määrästä pyydettyyn määrään tapahtunut muutos ottaen huomioon, että poisheittämisiä ei enää sallita. Tässä käytetään perustana saatuja tieteellisiä lausuntoja, jotka koskevat kalakantoja YKP-perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa kalastuksissa. Kalastusmahdollisuudet olisi vahvistettava myös muiden asiaa koskevien säännösten eli 16 artiklan 1 kohdan (suhteellisen vakauden periaate) ja 16 artiklan 4 kohdan (yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet ja monivuotisissa suunnitelmissa vahvistetut säännöt) mukaisesti.

YKP-perusasetuksella käyttöön otettu purkamisvelvoite tulee sovellettavaksi asteittain vuosina 2015–2019. Vuonna 2019 purkamisvelvoite koskee kaikkia TACien alaisia kantoja. Tiettyihin Pohjanmeren sekä Luoteis- ja Lounais-Atlantin vesien pohjakalastuksiin purkamisvelvoitetta on sovellettu 1. tammikuuta 2016 alkaen. Komissio on antanut jäsenvaltioiden yhteisten suositusten perusteella ja asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan mukaisesti delegoituja asetuksia erityisistä poisheittämissuunnitelmista. Vuonna 2016 jäsenvaltiot ovat toimittaneet ajan tasalle saatetut yhteiset suositukset purkamisvelvoitteen laajentamiseksi asteittain 1. tammikuuta 2017 alkaen. Purkamisvelvoitteen täytäntöönpano jatkuu vuonna 2017, ja jäsenvaltiot ovat toimittaneet yhteiset suositukset purkamisvelvoitteen soveltamisalaan 1. tammikuuta 2018 alkaen kuuluvista kalastuksista.

Perimmäisenä tavoitteena on saattaa kalakannat tasoille, joilla niitä on mahdollista hyödyntää kestävän enimmäistuoton mukaisesti, ja säilyttää ne tällaisilla tasoilla. Tämä tavoite on sisällytetty YKP-perusasetukseen, erityisesti sen 2 artiklan 2 kohtaan, jossa todetaan, että tavoite ”on saavutettava mahdollisuuksien mukaan vuoteen 2015 mennessä ja [...] viimeistään vuoteen 2020 mennessä kaikkien kantojen osalta”. Unioni sitoutui tähän tavoitteeseen hyväksyessään Johannesburgissa vuonna 2002 pidetyn kestävän kehityksen huippukokouksen päätelmät ja kyseisen huippukokouksen toimeenpanosuunnitelman. Kuten edellä jo todettiin, joidenkin kantojen osalta kestävän enimmäistuoton tasoista on jo käytettävissä tietoa. Niihin kuuluu niin saalismäärien kuin kaupallisen arvon kannalta hyvin merkittäviä lajeja kuten kummeliturska, turska, merikrotit, meriantura, lasikampelat, kolja ja keisarihummeri.

Metodologian osalta mainittakoon, että komissio kuuli, kuten edellä on todettu, Kansainvälistä merentutkimusneuvostoa (ICES). ICESiltä saatu lausunto perustuu sen asiantuntijaryhmien ja päätöksentekoelinten kehittämään lausuntojärjestelmään, ja se on annettu komission kanssa sovitun yhteisymmärryspöytäkirjan mukaisesti.

Edellä mainittuun kalastusmahdollisuuksia koskevaan komission tiedonantoon saadut vastaukset kuvastavat sidosryhmien näkemyksiä arviosta, jonka komissio on laatinut kalavarojen tilasta, sekä siitä, miten voidaan varmistaa niiden asianmukainen hoito. Komissio on ottanut nämä vastaukset huomioon ehdotusta laatiessaan.

Ehdotetussa neuvoston asetuksessa jaetaan kalastusmahdollisuudet jäsenvaltioille. Perusasetuksen (EU) N:o 1380/2003 16 ja 17 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat puolestaan jakaa mainitut mahdollisuudet parhaaksi katsomallaan tavalla eri alueiden tai toimijoiden kesken. Jäsenvaltioilla on täten laaja liikkumavara päätöksissä, jotka koskevat niiden valitsemaa sosiaalista/taloudellista mallia niille myönnettyjen kalastusmahdollisuuksien hyödyntämiseksi.

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavasta syystä: yhteinen kalastuspolitiikka on yhteistä politiikkaa. Perussopimuksen 43 artiklan 3 kohdan mukaan neuvoston tehtävänä on hyväksyä kalastusmahdollisuuksien vahvistamista ja jakamista koskevat toimenpiteet.

Ehdotuksessa pyritään välttämään lyhyen aikavälin ratkaisuja ja perustamaan päätökset mieluummin pitkän aikavälin kestävyyteen. Sen vuoksi ehdotuksessa otetaan huomioon sidosryhmien ja alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien aloitteet, jos ICES ja/tai STECF on arvioinut ne myönteisiksi. Lisäksi YKP:n uudistusta koskeva komission ehdotus laadittiin asianmukaisesti vaikutustenarvioinnin (SEC(2011) 891) pohjalta, ja vaikutustenarvioinnin yhteydessä analysoitiin kestävän enimmäistuoton tavoite. Sen päätelmissä katsottiin, että tämä tavoite on tarpeellinen edellytys kestävyyden saavuttamiseksi ympäristön, talouden ja yhteiskunnallisten kysymysten osalta.

Kestävää enimmäistuottoa koskevan tavoitteen saavuttaminen saattaa joissakin tapauksissa edellyttää kalastuskuolevuuden ja/tai saalismäärien alentamista. Näin ollen tässä ehdotuksessa hyödynnetään kestävää enimmäistuottoa koskevaa lausuntoa, jos se on saatavilla. Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden mukaisesti silloin, kun TACeja ehdotetaan kestävää enimmäistuottoa koskevan lausunnon perusteella, TAC vastaa tasoa, jolla kyseisen lausunnon mukaan on mahdollista varmistaa kestävän enimmäistuoton tavoitteen saavuttaminen vuonna 2018. Tämä toimintatapa noudattaa vuoden 2018 kalastusmahdollisuuksia koskevassa tiedonannossa esitettyjä periaatteita.

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan 3 kohdan,

ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sekä katsoo seuraavaa:

(1)Perussopimuksen 43 artiklan 3 kohdassa määrätään, että neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet.

(2)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1380/2013 edellytetään, että säilyttämistoimenpiteet hyväksytään ottaen huomioon käytettävissä olevat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot, mukaan lukien tarvittaessa tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) ja muiden neuvoa-antavien elinten laatimat kertomukset sekä neuvoa-antavien toimikuntien antamat lausunnot.

(3)Neuvoston tehtävänä on hyväksyä kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet sekä tarvittaessa tietyt niihin toiminnallisesti liittyvät edellytykset. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 4 kohdan mukaisesti kalastusmahdollisuudet olisi määriteltävä kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa esitettyjen yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden mukaisesti. Kyseisen asetuksen 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti kalastusmahdollisuudet olisi jaettava jäsenvaltioille siten, että taataan kunkin jäsenvaltion kalastustoiminnan suhteellinen vakaus kunkin kalakannan tai kalastuksen osalta.

(4)Suurimmat sallitut saaliit (total allowable catch, jäljempänä ’TAC’) olisi siten vahvistettava asetuksen (EU) N:o 1380/2013 mukaisesti ja saatavilla olevien tieteellisten lausuntojen perusteella, ottaen huomioon biologiset ja sosioekonomiset näkökohdat ja varmistaen eri kalastussektorien välinen oikeudenmukainen kohtelu sekä ottaen huomioon myös ne näkemykset, jotka on tuotu esiin sidosryhmien kuulemisissa, erityisesti neuvoa-antavien toimikuntien kanssa järjestetyissä kokouksissa.

(5)Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklassa tarkoitettu purkamisvelvoite otetaan käyttöön kalastuskohtaisesti. Kun tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella harjoitettu kalastus on purkamisvelvoitteen alainen, kaikki kyseisessä kalastuksessa saadut saalisrajoitusten alaiset lajit olisi purettava aluksesta. Tammikuun 1 päivästä 2016 alkaen purkamisvelvoitetta sovelletaan kalastusta määrittäviin lajeihin. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kun tiettyä kalakantaa koskeva purkamisvelvoite otetaan käyttöön, kalastusmahdollisuudet määritellään ottaen huomioon muutos, jonka myötä siirrytään kalastusmahdollisuuksien määrittelystä saaliin purkamisen perusteella kalastusmahdollisuuksien määrittelyyn saaliiden perusteella. Komissio on antanut jäsenvaltioiden yhteisten suositusten perusteella ja asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan mukaisesti delegoituja asetuksia, joissa vahvistetaan väliaikaisena toimenpiteenä ja enintään kolmen vuoden ajaksi erityisiä poisheittämissuunnitelmia valmistauduttaessa purkamisvelvoitteen täysimittaiseen täytäntöönpanoon.

(6)Purkamisvelvoitteen soveltamisalaan 1 päivästä tammikuuta 2018 alkaen kuuluvien lajien kantojen kalastusmahdollisuuksilla olisi korvattava aikaisemmat poisheitetyt saaliit, ja niiden olisi perustuttava tieteellisiin tietoihin ja lausuntoihin. Oikeudenmukaisen korvauksen varmistamiseksi niiden kalojen osalta, jotka aikaisemmin heitettiin pois ja jotka on 1 päivästä tammikuuta 2018 alkaen purettava aluksesta, olisi laskettava TACin lisäys seuraavan menetelmän mukaisesti: uusi purettujen saaliiden määrä lasketaan vähentämällä Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) kokonaissaaliiden määrästä ne määrät, jotka edelleen heitetään pois purkamisvelvoitteen ollessa käytössä; sen jälkeen TACiin sovelletaan lisäystä, joka vastaa uuden lasketun purettujen saaliiden määrän ja aikaisemman ICESin purettujen saaliiden määrän välistä eroa.

(7)Ankeriaskannan osalta ICES suosittaa kaiken ihmisen toiminnan, virkistys- ja ammattikalastus mukaan luettuina, aiheuttaman kuolevuuden vähentämistä nollaan tai niin lähelle nollaa kuin mahdollista. Tätä suositusta olisi noudatettava kieltämällä kyseisen lajin kalastus Itämerellä, Kattegatissa, Skagerrakissa, Pohjanmerellä sekä Atlantin valtamerellä (unionin vedet).

(8)[Meribassia koskevat toimenpiteet vahvistetaan ICESiltä 24. lokakuuta 2017 saatavan lausunnon jälkeen.]

(9)Tiettyjen leveäsuisten rustokalojen (Elasmobranchii) eli haiden ja rauskujen TACit on viime vuosina vahvistettu nollatasolle, ja niiden yhteydessä on asetettu velvoite, jonka mukaan tahattomat saaliit on päästettävä välittömästi takaisin mereen. Erityiskohtelun syynä on kyseisten kantojen heikko suojelutilanne, ja koska niiden eloonjäämisaste on korkea, mereen takaisin päästäminen ei lisää kalastuskuolevuutta, vaan siitä katsotaan olevan hyötyä kyseisten lajien säilyttämiselle. Näiden lajien saaliit on pelagisessa kalastuksessa 1 päivästä tammikuuta 2015 alkaen kuitenkin aina purettava aluksesta, jollei niihin sovelleta jotakin asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklassa säädettyä poikkeusta purkamisvelvoitteesta. Mainitun asetuksen 15 artiklan 4 kohdan a alakohdassa sallitaan tällaiset poikkeukset sellaisten lajien osalta, joiden kalastus on kielletty ja jotka on määritelty kielletyiksi lajeiksi yhteisen kalastuspolitiikan alalla hyväksytyllä unionin säädöksellä. Siksi on aiheellista kieltää näiden lajien kalastus kyseessä olevilla alueilla.

(10)Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 4 kohdan mukaan yksittäisten monivuotisten suunnitelmien alaisten kantojen TACit olisi vahvistettava kyseisissä suunnitelmissa määriteltyjen sääntöjen mukaisesti. Näin ollen Englannin kanaalin länsiosan merianturan, Pohjanmeren punakampelan ja merianturan sekä Itä-Atlantin ja Välimeren tonnikalan TACit olisi laadittava seuraavissa säädöksissä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti: neuvoston asetukset (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007 ja (EY) N:o 302/2009. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2166/2005 etelänkummeliturskalle vahvistettuna tavoitteena on elvyttää kyseisen kannan biomassa turvallisten biologisten rajojen sisälle säilyttäen samalla yhdenmukaisuus tieteellisten tietojen kanssa. Tieteellisen lausunnon mukaisesti, kutevan kannan biomassaa koskevan lopullisen tiedon puuttuessa ja ottaen huomioon biologisesti turvallisten rajojen muutokset TAC on aiheellista vahvistaa kestävää enimmäistuottoa koskevan ICESin lausunnon perusteella, jotta voidaan edistää asetuksessa (EU) N:o 1380/2013 vahvistettujen yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamista.

(11)Skotlannin länsipuolisen alueen sillikannan osalta ICES on äskettäin tehdyn vertailevan arvioinnin perusteella antanut lausunnon, joka koskee yhdistettyjä sillikantoja alueilla 6a, 7b ja 8c (Skotlannista länteen, Irlannista länteen). Lausunto kattaa kaksi erillistä TACia (toisen alueille 6aS, 7b ja 8c ja toisen alueille 5b, 6b ja 6aN). ICESin mukaan näille kannoille on laadittava elvytyssuunnitelma. Koska tieteellisen lausunnon mukaan pohjoisen kannan hoitosuunnitelmaa ei voida soveltaa yhdistettyihin kantoihin eikä erillisten kalastusmahdollisuuksien vahvistaminen näille kahdelle kannalle ole mahdollista, kaupallisesti hyödynnettävää näytteenotto-ohjelmaa varten vahvistetaan rajoitetun saaliin mahdollistava TAC.

(12)Jos kannoista ei ole riittäviä tai luotettavia tietoja kokoarvioiden tekemiseksi, kantojen hoitotoimenpiteissä ja TAC-tasoissa olisi noudatettava kalastuksenhoidon ennalta varautuvaa lähestymistapaa, sellaisena kuin se määritellään asetuksen (EU) N:o 1380/2013 4 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa, ottaen samalla huomioon kantakohtaiset tekijät, erityisesti saatavilla olevat tiedot kantojen kehittymissuuntauksista sekä sekakalastukseen liittyvät näkökohdat.

(13)Neuvoston asetuksella (EY) N:o 847/96 otettiin käyttöön TACien vuosittaiseen hallinnoimiseen liittyviä lisäedellytyksiä, mukaan lukien 3 ja 4 artiklan mukaiset varo-TACeja ja analyyttisiä TACeja koskevat joustosäännökset. Kyseisen asetuksen 2 artiklan mukaan neuvosto päättää TACeja vahvistettaessa kannoista, joihin 3 tai 4 artiklaa ei sovelleta, käyttäen perustana erityisesti kantojen biologista tilannetta. Sittemmin otettiin asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdalla käyttöön kaikkia purkamisvelvoitteen alaisia kantoja koskeva vuotuinen joustomekanismi. Jotta vältettäisiin liiallinen jousto, joka heikentäisi meren elollisten luonnonvarojen järkiperäisen ja vastuullisen hyödyntämisen periaatetta, haittaisi yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamista ja heikentäisi kantojen biologista tilannetta, olisi sen vuoksi vahvistettava, että asetuksen (EY) N:o 847/96 3 ja 4 artiklaa sovelletaan analyyttisiin TACeihin vain siinä tapauksessa, ettei asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdassa säädettyä vuosittaista joustomahdollisuutta käytetä.

(14)Kun johonkin kantaan liittyvä TAC myönnetään ainoastaan yhdelle jäsenvaltiolle, on aiheellista valtuuttaa kyseinen jäsenvaltio perussopimuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti määrittelemään kyseisen TACin taso. Olisi annettava säännöksiä, joilla varmistetaan, että asianomainen jäsenvaltio toimii TACin tasoa vahvistaessaan tavalla, joka on täysin yhdenmukainen yhteisen kalastuspolitiikan periaatteiden ja sääntöjen kanssa.

(15)On tarpeen vahvistaa vuoden 2018 pyyntiponnistuksen enimmäismäärät asetuksen (EY) N:o 509/2007 5 artiklan, asetuksen (EY) N:o 676/2007 9 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 302/2009 5 ja 9 artiklan mukaisesti.

(16)Tiettyjen lajien, kuten tiettyjen hailajien, osalta jopa rajoitettu kalastustoiminta voisi vaarantaa vakavasti niiden säilymisen. Tällaisten lajien kalastusmahdollisuuksia olisi sen vuoksi rajoitettava kattavasti asettamalla kyseisten lajien yleinen pyyntikielto.