[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 27.5.2010 KOM(2010)255 lopullinen KOMISSION KERTOMUS Valtiontukien tulostaulu Kertomus rahoitusalan kriisituen viimeaikaisesta kehityksestä – Kevään 2010 päivitys – SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 4 1.1. Komission poliittinen ratkaisu finanssikriisiin 4 1.2. Hyväksyttyjen toimenpiteiden kokonaismäärät 6 2. Takaukset pankkien veloille 6 2.1 Pankkien käyttöaste 7 2.2 Kehitys ajan mittaan ja irtautumisen merkit 8 3. Pääomapohjan vahvistaminen 9 4. Arvoltaan alentuneet omaisuuserät 10 5. Rakenneuudistus 10 6. Päätelmät 12 LIITE 1 –Takauksia ja pääomapohjan vahvistamista koskevien toimenpiteiden toteutusaikataulu 13 LIITE 2 – Hyväksyttyjen takauksia ja pääomapohjan vahvistamista koskevien toimenpiteiden dynamiikka 14 LIITE 3 – Finanssikriisitoimenpiteet välineittäin 15 LIITE 4 – Lisätiedot 16 1. JOHDANTO Tässä valtiontukien tulostaulun kevään 2010 päivityksessä saatetaan ajan tasalle rahoituspalvelualan kriisitukea koskevat tiedot. Se käsittää komission lokakuusta 2008 lähtien 31. päivään maaliskuuta 2010 saakka hyväksymät tukimäärät. Lisäksi kertomuksessa luodaan yleiskatsaus takauksia ja pääomapohjan vahvistamista koskevien toimenpiteiden käyttöön ja arvoltaan alentuneiden omaisuuserien ja rakenneuudistustapausten tämänhetkiseen tilanteeseen. Komission poliittinen ratkaisu finanssikriisiin Auttaakseen jäsenvaltioita toteuttamaan hätätoimenpiteitä taloudellisen vakauden säilyttämiseksi ja turvatakseen oikeusvarmuuden komissio antoi lokakuun 2008 ja heinäkuun 2009 välisenä aikana useita tiedonantoja, joissa käsitellään valtiontukisääntöjen soveltamista toimenpiteisiin, joita hallitukset toteuttavat pankkialan tukemiseksi talouskriisin aikana. Näiden ohjeiden ensisijaisena tavoitteena oli varmistaa, että taloudellisen vakauden säilyttämiseksi toteutetut hätätoimenpiteet takaavat yhtäläiset toimintaedellytykset pankeille, jotka saavat julkista tukea ja jotka eivät saa julkista tukea, samoin kuin pankeille, jotka sijaitsevat eri jäsenvaltioissa. Komission ensimmäinen vastaus pahenevaan finanssikriisiin oli 13. lokakuuta 2008 julkaistu pankkitiedonanto[1]. Tässä nykyisten pelastamis- ja rakenneuudistustukia koskevien suuntaviivojen[2] periaatteita noudattavassa tiedonannossa määritellään perusteet sen arvioimiseksi, ovatko kriisin aiheuttamissa poikkeusoloissa toteutetut rahoitusalan valtiontukitoimenpiteet SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan vaatimusten mukaisia. Siinä tarkastellaan esimerkiksi takausten, pääomapohjan vahvistamisen ja rahoituslaitosten toiminnan hallitun lopettamisen muodossa annettavaa tukea sekä muun likviditeettituen antamista. Pankkitiedonannossa esitetään yksityiskohtaiset säännöt erityisesti pankkien velkojen valtiontakauksista, jotka olivat kriisin alkuvaiheessa yleisin keino pankkien välisten luottomarkkinoiden palauttamiseksi ennalleen. Syvenevä taantuma lisäsi kuitenkin entisestään rahoitusmarkkinoiden kuohuntaa; seuraavana kiireellisenä ongelmana oli varmistaa lainananto reaalitaloudelle, kun pankit alkoivat purkaa velkavipua pienentämällä luottojen määrää suhteessa pääomaansa. Sen seurauksena monilla pankeilla oli yhä suurempi tarve vahvistaa pääomapohjaansa voidakseen jatkaa toimintaansa talouden luotonantajana. Valtion pääomasijoituksista tuli yksi tärkeimmistä rahoitusmarkkinoiden vakauttamisessa käytetyistä välineistä jäsenvaltioissa. Komissio julkaisi 8. joulukuuta 2008 pääoman vahvistamista koskevan tiedonannon[3], jossa annetaan yksityiskohtaiset ohjeet siitä, miten pankkien pääomapohjan vahvistamista koskevia toimenpiteitä arvioidaan vallitsevissa kriisiolosuhteissa. Näissä tiedonannoissa annetaan arvokkaita ohjeita siitä, miten jäsenvaltiot voivat toteuttaa tehokkaita toimenpiteitä rahoitusmarkkinoiden vakauttamiseksi. Tiedonantojen tavoitteena oli varmistaa keskeytymätön luotonanto reaalitaloudelle ilman, että vääristetään kohtuuttomasti kilpailua. Jäsenvaltioiden lokakuusta 2008 lähtien hyväksymät pelastamispaketit estivät rahoitusjärjestelmän romahduksen. Komissio huolehti tässä yhteydessä jäsenvaltioiden välisestä koordinoinnista ja siitä, että pankeille myönnetyn valtiontuen ehdot olivat kaikkialla yhdenmukaiset. Valtiontakauksista ja pääomapohjan vahvistamisesta huolimatta sijoittajien luottamus pysyi kuitenkin heikkona, ja velkavivun purkaminen jatkui. Sen seurauksena syntyi yhä selkeämpi yksimielisyys siitä, että toimenpiteillä on pyrittävä vaikuttamaan kriisin perussyihin – arvoltaan alentuneisiin omaisuuseriin pankkien taseissa. Keskittyminen tähän ongelmaan siirsi huomion painopisteen ensimmäisten kriisikuukausien pelastamisoperaatioista koko rahoitusalan taloudellisen elinkelpoisuuden palauttamiseksi tarvittaviin toimenpiteisiin. Tämä merkitsee monille rahoituslaitoksille perusteellista rakenneuudistusta, joka edellyttää arvoltaan alentuneiden omaisuuserien ”siivoamista” niiden taseesta. Komission 25. helmikuuta 2009 julkaisemassa arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskevassa tiedonannossa[4] selitetään jäsenvaltioissa toteutettujen arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskevien hoitotoimenpiteiden käsittelyä. Ohjeet perustuvat läpinäkyvyyden ja täydellisten tietojen ilmoittamisen, jäsenvaltioiden ja tuensaajien välisen vastuun jakamisen sekä omaisuuserien varovaisen, todelliseen taloudelliseen arvoon perustuvan arvostamisen periaatteisiin. Monet valtiontukea saaneet rahoituslaitokset joutuvat uudistamaan liiketoimintamallejaan, jotta niiden pitkän aikavälin elinkelpoisuus ilman valtiontukea voidaan palauttaa. Takauksia, pääomapohjan vahvistamista ja arvoltaan alentuneita omaisuuseriä käsittelevissä komission tiedonannoissa määritetään yksityiskohtaisesti, missä tapauksissa rahoituslaitoksesta on toimitettava rakenneuudistussuunnitelma. Komissio antoi 22. heinäkuuta 2009 rakenneuudistustiedonannon[5], jossa selvitetään tarkemmin joitakin rakenneuudistukseen liittyviä näkökohtia nykyisessä finanssikriisissä. Siinä esitetään yksityiskohtaiset ohjeet siitä, kuinka pitkän aikavälin elinkelpoisuus, pankin, sen osakkeenomistajien ja valtion välinen kustannustenjako ja tuesta johtuvat kilpailun vääristymät on huomioitava rakenneuudistussuunnitelmissa. Vaikka tilanne on yhä epävakaa, markkinaolosuhteet ovat vakautuneet huomattavasti siitä, mitä ne olivat kriisin puhjetessa kaksi vuotta sitten. Koska rahoitusmarkkinat ja yleensä jäsenvaltioiden taloudet alkavat osoittaa elpymisen merkkejä, nyt keskitytään etenemiseen kohti pankkien irtautumista valtiontuesta. Tukitoimet on kaikissa jäsenvaltioissa lopettava vaiheittain ja avoimella ja koordinoidulla tavalla kielteisten ulkoisvaikutusten välttämiseksi. Samalla on otettava huomioon kunkin jäsenvaltion erityistilanne. Näin ollen 2. joulukuuta 2009 kokoontunut Ecofin-neuvosto[6] katsoi, että on alettava suunnitella irtautumisstrategiaa, jossa tuen vaiheittaisen lopettamisen tulisi periaatteessa alkaa valtiontakauksista, jotta se vauhdittaisi vakavaraisten pankkien irtautumista valtiontuesta ja kannustaisi muita pankkeja korjaamaan heikkoja kohtiaan. Ecofin-neuvosto otti 18. toukokuuta 2010 tyytyväisenä vastaan komission yksiköiden alustavan analyysin takausohjelmien käytöstä ja komission suunnitelman ottaa käyttöön tietyt ennakkovaatimukset takausten uusimiselle 30. kesäkuuta jälkeen. Näitä ennakkovaatimuksia ovat mm. takausmaksujen asianmukainen nostaminen pankkien luottokelpoisuuden perusteella, jotta rahoituskustannukset voidaan saattaa vähitellen lähemmäksi markkinaehtoja, ja vaatimus, jonka mukaan edelleen voimakkaasti valtion takauksista riippuvaisten pankkien elinkelpoisuus on kartoitettava.[7] Hyväksyttyjen toimenpiteiden kokonaismäärät Komissio teki lokakuun 2008 ja 31. maaliskuuta 2010 välisenä aikana SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla yhteensä 161 rahoitusalaa koskevaa päätöstä. Niistä 78 koski noin 40:tä rahoituslaitosta ja 83 lähes 40:tä tukiohjelmaa. Komission hyväksymien toimenpiteiden eli jäsenvaltioissa finanssikriisin alkuvaiheessa toteutettujen tukiohjelmien ja tapauskohtaisten tukien enimmäismäärä oli 4 131,1 miljardia euroa. Seuraavassa taulukossa esitetään yhteenveto määrien jakautumisesta eri ohjelmien ja tapauskohtaisten tukien välillä. Määrä | % suhteessa EU-27:n BKT:hen[8] | Komission hyväksymät ohjelmat | 3 181 miljardia € | 25 % | - takausohjelmat | 2 747 miljardia € | 22 % | - pääomapohjan vahvistamisohjelmat | 338,2 miljardia € | 2,7 % | - ongelmallisten omaisuuserien hoitotoimenpiteet | 54 miljardia € | 0,4 % | - muut likviditeettitoimenpiteet kuin takausohjelmat | 41,9 miljardia € | 0,3 % | Tapauskohtaiset tuet yksittäisille rahoituslaitoksille | 950,1 miljardia € | 7,6 % | 2. TAKAUKSET PANKKIEN VELOILLE Pankkitiedonannossa varoitettiin valtiontakausten kilpailua vääristävistä vaikutuksista ja korostettiin, että tämänkaltaiset tuet voidaan sallia ainoastaan tilapäisesti. Takausohjelmat ovat osoittautuneet toimivaksi ja tehokkaaksi keinoksi ratkaista systeemisestä kriisistä aiheutuneet pankkien likviditeettiongelmat. Ne ovat osaltaan auttaneet merkittävästi rahoitusjärjestelmän romahtamisen estämisessä. Vaikka takausten käyttö oli vuoden 2009 alkupuoliskolla vielä erittäin yleistä, se on sittemmin vähentynyt tuntuvasti. Takausohjelmien saatavuus rauhoitti jo sinänsä tehokkaasti markkinoita, vaikkei ohjelmia kesän 2009 jälkeen juuri enää käytetty. Yleensä ohjelmat on hyväksytty 6 kuukaudeksi, mutta voimassaoloa on tarvittaessa voitu jatkaa. Komissio on hyväksynyt syksystä 2008 lähtien yhteensä 19 takausohjelmaa, joita on myöhemmin pidennetty. Italia, Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta päättivät lopettaa omat takausohjelmansa vuoden 2009 lopussa ja vuoden 2010 alussa. Alankomaat tarkisti 1. tammikuuta lähtien takausohjelmansa hinnoitteluehtoja kannustaakseen rahoituslaitoksia hakemaan muita rahoituskeinoja. Komission hyväksymät nykyiset 16 ohjelmaa ovat voimassa 30. kesäkuuta 2010 asti. Komissio pohtii parhaillaan yhdessä jäsenvaltioiden kanssa, millä edellytyksillä ohjelmia voitaisiin jatkaa tämän määräajan jälkeen. Komission näissä ohjelmissa syksyn 2008 ja 31. maaliskuuta 2010 välisenä aikana hyväksymien takausten määrä oli noin 2 747 miljardia euroa. Komission hyväksymien ohjelmien lisäksi jotkin jäsenvaltiot ovat myöntäneet pelastamistoimina takauksia tietyille yksittäisille rahoituslaitoksille maan taloudellisen vakauden turvaamiseksi. Komission 31. maaliskuuta 2010 mennessä hyväksymien tapauskohtaisten takausten kokonaismäärä oli 402,8 miljardia euroa. Eniten tapauskohtaisia takauksia hyväksyttiin Belgiassa (240,8 miljardia euroa)[9], ja sen jälkeen tulevat Ranska (54,8 miljardia euroa), Yhdistynyt kuningaskunta (53,8 miljardia euroa) ja Saksa (47,8 miljardia euroa). Valtion takaamien joukkovelkakirjojen viimeisimpien liikkeeseenlaskujen analyysi liikkeeseenlaskijan luottoluokituskategorian mukaan tarkasteltuna osoittaa, että vuoden 2009 lopusta lähtien takausohjelmia ovat käyttäneet lähes yksinomaan alempiin luottoluokituskategorioihin (A- tai alempi) luokitellut tai luokittelemattomat pankit. 2.1 Pankkien käyttöaste Käyttöasteella tarkoitetaan toimenpiteen todellista käyttöä suhteessa sitä varten hyväksyttyyn budjettiin. Takausten osalta käyttöaste on noin 32 prosenttia, johon sisältyvät myös takausohjelmien ulkopuoliset tapauskohtaiset takaukset. Hyväksyttyjen takausten 3 150 miljardin euron kokonaismäärästä on näin ollen käytetty 993,6 miljardia euroa. Käyttöaste vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioittain. Se ylittää 50 prosenttia Portugalissa (51 %), Luxemburgissa (51 %) ja Kyproksella (73 %), mutta jää alle 20 prosentin Sloveniassa (17 %), Ruotsissa (16 %), Belgiassa (13 % – vain tapauskohtaisia tukia), Latviassa (12 %) ja Kreikassa (7 %).[10] Käyttöastetta ei kuitenkaan voida pitää täysin käyttökelpoisena osoittimena ohjelmien toiminnasta. Suuri käyttöaste tietyssä jäsenvaltiossa ei välttämättä ole merkki siitä, onko toimenpide riittävä vai ei. Takausten alhaiset käyttöasteet tietyissä jäsenvaltiossa johtuvat osittain siitä, että ohjelmissa ilmoitetut määrät ovat todellisia tarpeita suuremmat, kun taas tapauskohtaisesti myönnetyt takaukset on tavallisesti ”räätälöity” saajien tosiasiallisten tarpeiden mukaan. Takausohjelmilla voidaan tukea tehokkaasti taloudellisen vakauden palauttamista, vaikka ne jäisivät käyttämättä, sillä ne ovat useimmiten vain osa yleistä strategiaa, jolla jäsenvaltiot yrittävät rauhoittaa rahoitusmarkkinoita osoittamalla, että ne ovat sitoutuneet tukemaan pankkeja. Esimerkiksi Suomella, Puolalla ja Slovakialla on takausohjelmat, mutta niitä ei ole toistaiseksi käytetty. 2.2 Kehitys ajan mittaan ja irtautumisen merkit Kuten edellä mainittiin, Ranska, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat jo päättäneet olla jatkamatta ohjelmiaan, ja Alankomaat on tiukentanut ohjelmansa hinnoitteluehtoja. Pankit ovat kesästä 2009 lähtien käyttäneet valtiontakauksia vähemmän niin lukumäärällisesti kuin määrällisesti. EU:n pankkien liikkeeseen laskemien valtion takaamien euromääräisten joukkovelkakirjojen tarkastelu kuviossa 1 osoittaa, että valtion takaamista joukkovelkakirjoista suurin osa laskettiin liikkeeseen vuoden 2009 ensimmäisellä neljänneksellä, jolloin vakuudellisten joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskujen kuukausittainen osuus nousi keskimäärin 30 prosenttiin pankkien kokonaisrahoituksesta. Sen jälkeen liikkeeseen laskettujen uusien vakuudellisten joukkovelkakirjojen kokonaismäärä väheni asteittain joulukuuhun 2009 asti, jolloin se oli keskimäärin 4 prosenttia pankkien kokonaisrahoituksesta. Kuvio 1: Euromääräisten vakuudellisten joukkovelkakirjojen kehitys suhteessa pankkien euromääräisen rahoituksen kokonaismäärään (lokakuu 2008–joulukuu 2009) [pic] Lähde: Euroopan komissio Vak.vast: etuoikeusasemaltaan paras vakuudeton vastuu 3. PÄÄOMAPOHJAN VAHVISTAMINEN Jäsenvaltiot puuttuivat nopeasti rahoituslaitosten pääomapohjaan liittyviin uhkiin käynnistämällä pääomapohjan vahvistamisohjelmia tai myöntämällä tapauskohtaista tukea. Hyväksyttyjen pääomapohjan vahvistamistoimien (sekä ohjelmat että tapauskohtaiset tuet) kokonaismäärä oli maaliskuun 2010 lopussa 503,1 miljardia euroa eli noin 4 prosenttia suhteessa EU:n BKT:hen ja tosiasiallisesti käytetty määrä 241,6 miljardia euroa eli noin 2 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen. Pääomapohjan vahvistamistoimien yleinen keskimääräinen käyttöaste on näin ollen noin 48 prosenttia. Syksystä 2008 lähtien hyväksyttyjen pääomapohjan vahvistamisohjelmien kokonaismäärä oli 338,2 miljardia euroa 31. maaliskuuta 2010, kun se vielä vuoden 2009 lopussa oli 229 miljardia euroa. Tästä 338,2 miljardin euron määrästä, joka on 2,7 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen, käytettiin tosiasiallisesti noin 92,3 miljardia euroa. Samalla aikavälillä hyväksyttyjen tapauskohtaisten tukien määrä oli 164,9 miljardia euroa, ja siitä käytettiin noin 149,2 miljardia euroa. Kuten luvut osoittavat, tapauskohtaisten tukien käyttöaste (90 %) on huomattavasti ohjelmien käyttöastetta korkeampi (27 %). Tämä huomattava ero johtuu pääasiassa siitä, että tapauskohtaiset tuet oli erikseen suunniteltu kyseiselle rahoituslaitokselle ja ne jouduttiin yleensä panemaan täytäntöön välittömästi ja kokonaan. Vuoden 2008 lopusta lähtien pääomapohjan vahvistamisohjelmia on ottanut käyttöön kaikkiaan 14 jäsenvaltiota. Niistä kahdeksan toteutti puhtaasti pääomapohjan vahvistamiseen keskittyviä ohjelmia ja loput kokonaisvaltaisia ohjelmia, joihin sisältyi myös takauksia tai likviditeettitoimia. Näistä 14 ohjelmasta viisi on nyt päättynyt. Takausohjelmien tapaan useimmat pääomapohjan vahvistamisohjelmat käynnistettiin vuoden 2008 lopun ja vuoden 2009 puolivälin välisenä aikana. Vuoden 2009 heinäkuun puolivälistä 31. maaliskuuta 2010 asti komissiolle ilmoitettiin melko vähän uusia ohjelmia: komissio hyväksyi tällä aikavälillä kolme pääomapohjan vahvistamisohjelmaa ja yhden ohjelman, johon sisältyi sekä takauksia että pääomapohjan vahvistamista koskevia toimia. Samalla aikavälillä myönnettiin kuitenkin jatkoa yhdeksälle jo olemassa olleelle ohjelmalle. Vuoden 2010 ensimmäisellä neljänneksellä hyväksyttiin vain yksi uusi pääomapohjan vahvistamisohjelma ja muutamia tapauskohtaisia tukia. Jäsenvaltioista 13:ssa ei toistaiseksi ole käynnistetty pääomapohjan vahvistamisohjelmia. Kahdeksassa jäsenvaltiossa ei ole toteutettu pääomapohjan vahvistamiseksi minkäänlaisia toimenpiteitä (ei ohjelmia eikä tapauskohtaisia tukia). 4. ARVOLTAAN ALENTUNEET OMAISUUSERÄT Monet pankit ovat joutuneet hoitamaan arvoltaan alentuneita omaisuuseriään erilaisilla toimenpiteillä, joihin on usein yhdistetty muita rakenneuudistustoimenpiteitä. Arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskevia hoitotoimenpiteitä oli 31. maaliskuuta 2010 mennessä toteutettu kaikkiaan seitsemässä jäsenvaltiossa (Itävalta, Belgia, Ranska, Saksa, Irlanti, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta). Näiden toimenpiteiden kohteena olleiden omaisuuserien yhteenlaskettu nimellismäärä oli 376 miljardia euroa[11]. Ongelmallisten omaisuuserien hoitoa varten on hyväksytty sekä ohjelmia että tapauskohtaisia tukia. Hyväksyttyjen ongelmallisten omaisuuserien hoitotoimenpiteiden arvo oli 31. maaliskuuta 2010 mennessä keskimäärin 3 prosenttia suhteessa EU:n BKT:hen (0,8 prosenttia heinäkuussa 2009). Suhdeluvun merkittävä kohoaminen on selitettävissä Irlannissa hyväksytyllä mittavalla hoito-ohjelmalla sekä yksittäisellä rakenneuudistustapauksella Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Nämä kaksi toimenpidettä muodostavat noin 80 prosenttia hyväksyttyjen ongelmallisten omaisuuserien hoitotoimenpiteiden kokonaismäärästä. Ongelmallisten omaisuuserien hoito-ohjelmia ovat syksystä 2008 alkaen käynnistäneet vain Saksa ja Irlanti. Tyystin käyttämättä jääneeseen Saksan ohjelmaan, jonka voimassaolo päättyi tammikuun 2010 lopussa, ei kohdennettu mitään tiettyä määrää. Irlannin ohjelman nojalla hyväksyttyjen hoitotoimenpiteiden kokonaismäärä on 54 miljardia euroa eli 29 prosenttia suhteessa Irlannin BKT:hen. Finanssikriisin alusta lähtien ongelmallisten omaisuuserien hoito-ohjelmien ulkopuolisten yksittäisten toimenpiteiden hyväksymistä on hakenut kaikkiaan kuusi jäsenvaltiota (Itävalta, Belgia, Ranska, Saksa, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta). Näiden yksittäisten hoitotoimenpiteiden kokonaisarvo oli 31. maaliskuuta 2010 mennessä 322 miljardia euroa, joista 77 prosenttia myönnettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 10 prosenttia Saksassa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksittäisten arvoltaan alentuneiden omaisuuserien hoitotoimenpiteet muodostivat 14 prosenttia suhteessa BKT:hen, kun tapauskohtaisia toimenpiteitä toteuttaneiden jäsenvaltioiden keskiarvo on 2,6 prosenttia. 5. RAKENNEUUDISTUS Tilapäiset toimenpiteet ovat yleisesti ottaen osoittautuneet tehokkaaksi välineeksi kriisin lievittämiseen. Monissa tapauksissa yksittäiset pankit joutuvat kuitenkin käymään läpi paljon merkittävämpiä rakenneuudistuksia. Se on välttämätöntä, jotta voidaan palauttaa kunkin yksittäisen pankin ja koko EU:n rahoitusalan taloudellinen elinkelpoisuus, taata rahoituslaitoksille vakaat ja tasapuoliset toimintaedellytykset ja varmistaa sisämarkkinoiden sujuva toiminta. Rakenneuudistussuunnitelman esittämisvelvollisuuden taustalla olevat perusteet ja olosuhteet Rakenneuudistussuunnitelman esittämisvelvollisuuden taustalla olevat perusteet ja olosuhteet esitetään pankkitiedonannossa, pääomapohjan vahvistamista koskevassa tiedonannossa sekä arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskevassa tiedonannossa. Ne koskevat erityisesti, mutta eivät pelkästään, tilanteita, joissa valtio on vahvistanut ongelmapankin pääomapohjaa tai ongelmallisiin omaisuuseriin suunnatuista toimista hyötyvä pankki on jo saanut valtiontukea missä tahansa muodossa tappioiden kattamiseen tai ehkäisemiseen (lukuun ottamatta osallistumista luottotakausohjelmaan) ja aiemmin annetun valtiontuen kokonaismäärä ylittää 2 prosenttia pankin kaikista riskipainotetuista omaisuuseristä. Rakenneuudistusten perusteellisuus riippuu kunkin pankin ongelmien vakavuudesta. Sen sijaan tapauksissa, joissa perustaltaan terveille pankeille on myönnetty rajoitettu määrä tukea, jäsenvaltioiden on kyseisten tiedonantojen mukaan (etenkin pääomapohjan vahvistamista koskevan tiedonannon 40 kohdan ja arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskevan tiedonannon liitteen V mukaan) toimitettava komissiolle kertomus valtiontuen käytöstä. Kyseisen kertomuksen on sisällettävä kaikki tiedot, joita tarvitaan, jotta voidaan arvioida pankin elinkelpoisuus, saadun pääoman käyttö sekä eteneminen kohti irtautumista valtiontuesta. Elinkelpoisuuden kartoituksessa olisi osoitettava kyseisten pankkien riskiprofiili ja tuleva vakavaraisuus sekä arvioitava niiden liiketoimintasuunnitelmat. Komissio oli 31. maaliskuuta 2010 mennessä käsitellyt lähes 40 rakenneuudistustapausta yhteensä 13 jäsenvaltiosta. Kahdessa tapauksessa oli osapuolina kaksi ja yhdessä tapauksessa jopa kolme eri jäsenvaltiota. Näistä rakenneuudistustapauksista 13 on saatettu päätökseen komission päätöksellä. Komissio ei yleensä edellytä minkään tietyn rakenneuudistustoimenpiteen käyttöä, eikä mikään liiketoimintamalli ole periaatteessa kielletty. Toimenpiteiden arvioinnin lähtökohtana on aina jäsenvaltion toimittama rakenneuudistussuunnitelma. Rahoituslaitosten rakenneuudistuksia käsiteltäessä on ensisijaisena tavoitteena varmistaa, että pankki voi toimia kannattavasti ilman valtiontukea. Pitkän aikavälin elinkelpoisuutta koskevan ehdon täyttäminen voi edellyttää eri pankeissa erilaisia ratkaisuja, jotka vaihtelevat rajoitetuista, ilman liiketoimintojen luovutuksia toteutetuista rakenneuudistuksista aina elinkelvottomien laitosten hallittuun likvidaatioon. Kaikkiin rakenneuudistussuunnitelmiin on sisällytettävä asianmukaiset toimenpiteet kilpailun vääristymisen rajoittamiseksi. Kunkin pankin markkinaolosuhteiden ja valtion väliintulon laajuuden mukaan kilpailun vääristymistä rajoittaviin toimenpiteisiin voivat sisältyä liiketoimintojen luovutukset, tuensaajan hankintojen tilapäinen rajoittaminen ja muut pankkien toimintatapoihin liittyvät suojatoimet. Komissio on kaikissa käsittelemissään rakenneuudistustapauksissa paitsi soveltanut tarkasti rakenneuudistustiedonannon periaatteita myös ottanut huomioon kunkin yksittäisen tapauksen erityispiirteet. Oikean tasapainon tavoittaminen kuhunkin rakenneuudistustapaukseen vaikuttavien eri näkökohtien välillä edellyttää pankin taustatietojen ja erityispiirteiden perusteellista selvittämistä. Komission lähestymistapaa ohjaavat periaatteet ovat kuitenkin hyvin selkeät, ja niitä on noudatettu johdonmukaisesti kaikissa tapauksissa. 6. PÄÄTELMÄT Kilpailupolitiikan ja varsinkin valtiontukisääntöjen johdonmukaisella ja ennustettavalla soveltamisella on ollut tärkeä merkitys kriisin lievittämisessä. Kriisin alkuvaiheessa toteutetut poikkeukselliset pelastamistoimet ovat osoittautuneet onnistuneiksi, sillä ne ovat palauttaneet taloudellisen vakauden ja tukeneet talouden elpymistä. Vaikka tämä yhä epävakaa elpyminen näyttää etenevän omalla painollaan, pankkialan rakenneuudistusta, kuten arvoltaan alentuneiden omaisuuserien poistamista pankkien taseista ja pankkien riskinkantokyvyn vahvistamista, on tärkeää edelleen jatkaa, jotta pankit kykenisivät toimimaan reaalitalouden luotonantajina ilman valtiontukea. Koska taloudellinen toimintaympäristö alkaa osoittaa elpymisen merkkejä, on seuraavaksi keskityttävä etenemiseen kohti pankkien irtautumista tukiohjelmista. Tukiohjelmat on kaikissa jäsenvaltioissa lopettava vaiheittain ja avoimella ja koordinoidulla tavalla alkaen valtiontakauksista, jotta luodaan edellytykset markkinoiden toiminnan asteittaiselle normalisoitumiselle. LIITE 1 –Takauksia ja pääomapohjan vahvistamista koskevien toimenpiteiden toteutusaikataulu [pic] LIITE 2 – Hyväksyttyjen takauksia ja pääomapohjan vahvistamista koskevien toimenpiteiden dynamiikka [pic][pic] LIITE 3 – Finanssikriisitoimenpiteet välineittäin 31. maaliskuuta 2010 mennessä hyväksytyt finanssikriisitoimenpiteet (hyväksytyt määrät miljardeina euroina) [pic] Lähde: Kilpailun pääosasto. * Tanskassa ja Irlannissa hyväksyttyjen takausten korkeat luvut johtuvat pankkien veloille annetuista yleistakauksista. Tieto Irlannin takausjärjestelmään hyväksytystä määrästä on 9.6.2009 julkaistusta neuvoston raportista. ** Tiettyihin kokonaismääriin sisältyy arvioita ja likiarvoja. LIITE 4 – Lisätiedot Tiedot, tilastot ja suhdeluvut – aiemmat valtiontukien tulostaulut verkossa Kilpailun pääosaston laatimissa valtiontukien tulostauluissa on lisää tietoja ja lukuja valtiontukipolitiikan kehityksestä. Tulostaulut julkaistaan kahdesti vuodessa, keväisin ja syksyisin, ja ne ovat saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.cfm. Valtiontukiasiat (valtiontukirekisteri) Komission valtiontukirekisteri sisältää yksityiskohtaisia tietoja kaikista valtiontukiasioista, joista komissio on tehnyt lopullisen päätöksen 1. tammikuuta 2000 jälkeen, sekä ryhmäpoikkeusten soveltamisesta jäsenvaltioissa. Rekisteriä ajantasaistetaan päivittäin, niin että viimeisimmät valtiontukipäätökset ovat nopeasti yleisön saatavilla. http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/register/. Kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus Komissio julkaisee vuosittain kilpailupolitiikkaa koskevan kertomuksen, jossa esitetään yhteenveto tärkeimmistä poliittisista ja lainsäädännöllisistä muutoksista sekä uusimmasta oikeuskäytännöstä. Kertomukset ovat saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/comm/competition/annual_reports/. Competition Policy Newsletter Competition Policy Newsletter on kilpailun pääosaston kolmesti vuodessa julkaisema kilpailupolitiikkaa käsittelevä tiedote, joka sisältää lainsäädännön kehitystä ja alan oikeuskäytäntöä käsitteleviä artikkeleita. Se on saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/comm/competition/publications/cpn/. State aid Weekly e-News State aid Weekly e-News on valtiontukitiedote, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 2006. Tiedotetta jaetaan ilmaiseksi yli 3 500 tilaajalle. Siinä esitellään valtiontukiin liittyvää komission toimintaa, kuten viimeisimpiä lainsäädäntömuutoksia, komission päätöksiä, ajankohtaisia uutisia, tulevia tapahtumia sekä raportteja ja tutkimuksia. http://ec.europa.eu/competition/state_aid/newsletter/index.html. EFTAn valtiontukien tulostaulu EFTAn valvontaviranomainen julkaisee vuotuisen tulostaulun Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa myönnetyn valtiontuen määrästä. Tulostaulut ovat saatavilla osoitteessa http://www.eftasurv.int/information/pressreleases/2008pr/dbaFile14074.html. [1] Valtiontukisääntöjen soveltaminen maailmanlaajuisen finanssikriisin seurauksena rahoituslaitosten suhteen toteutettuihin toimenpiteisiin, EUVL C 270, 25.10.2008, s. 8–14. [2] Yhteisön suuntaviivat valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi, EUVL C 244, 1.10.2004, s. 2–17; päätös voimassaoloajan pidentämisestä EUVL C 156, 9.7.2009, s. 3. [3] Komission tiedonanto – Rahoituslaitosten pääomapohjan vahvistaminen tämänhetkisessä finanssikriisissä: tuen rajaaminen välttämättömään vähimmäismäärään ja suojatoimet kilpailun kohtuuttoman vääristymisen estämiseksi, EUVL C 10, 15.1.2009, s. 2–10. [4] Komission tiedonanto arvoltaan alentuneiden omaisuuserien käsittelystä yhteisön pankkisektorilla, EUVL C 72, 26.3.2009, s. 1–22. [5] Komission tiedonanto elinkelpoisuuden palauttamisesta ja rahoitusalalla tämänhetkisessä kriisissä toteutettujen rakenneuudistustoimenpiteiden arvioinnista valtiontukisääntöjen perusteella, EUVL C 195, 19.8.2009, s. 9–20. [6] Ks. talous- ja rahoitusasioiden neuvoston 2981. kokous Brysselissä 2. joulukuuta 2009, 16838/09 (lehdistötiedote 352): http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ecofin/111706.pdf. [7] Ks. talous- ja rahoitusasioiden neuvoston 3015. kokous Brysselissä 18. toukokuuta 2010, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/114495.pdf , kilpailun pääosaston valmisteluasiakirja ” The application of State aid rules to government guarantee schemes covering bank debt to be issued after 30 June 2010 ”, 30. huhtikuuta 2010, http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/phase_out_bank_guarantees.pdf . [8] BKT jäsenvaltioittain miljoonina euroina vuosina 1992–2008. [9] Belgia ei halunnut käynnistää ohjelmaa, vaan päätti tehdä tuista tapauskohtaiset päätökset. [10] Tässä mainitut käyttöasteet koskevat ainoastaan pankkien liikkeeseen laskemiin uusiin velkainstrumentteihin liittyviä takauksia. Niissä ei ole huomioitu tietyissä jäsenvaltioissa pankkien veloille annettuja yleistakauksia. [11] Huomioitujen omaisuuserien nimellismäärä vähennettynä pankin suuririskisimmällä etuoikeusluokalla.