Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Alueelleen tyypilliset laadukkaat maataloustuotteet uuden YMP:n kehitysvälineinä"



Virallinen lehti nro C 284 , 14/09/1998 s. 0062



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Alueelleen tyypilliset laadukkaat maataloustuotteet uuden YMP:n kehitysvälineinä" (98/C 284/12) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 29. tammikuuta 1998 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Alueelleen tyypilliset laadukkaat maataloustuotteet uuden YMP:n kehitysvälineinä". Asian valmistelusta vastannut maa- ja kalatalousjaosto antoi lausuntonsa 16. kesäkuuta 1998. Esittelijä oli Maria Luísa Santiago. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. 2. heinäkuuta 1998 pitämässään 356. täysistunnossa (heinäkuun 1. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Talous- ja sosiaalikomitea päätti laatia oma-aloitteisen lausunnon eri alueille tyypillisistä laadukkaista maataloustuotteista uuden YMP:n kehitysvälineinä kyseisten tuotteiden arvostuksen lisäämiseksi ja tunnetuksi tekemiseksi. Päätökseen vaikutti myös vierailu Portugalissa Douron viininviljelyalueella, jossa maa- ja kalatalousjaosto piti kokouksen 18. 19. syyskuuta 1997. 1.2. Markkinoille tulvii entistä enemmän elintarvikkeita, minkä vuoksi niitä standardisoidaan ja niiden ominaisuuksia pyritään yhdenmukaistamaan, mikä myös kannustaa tarjoamaan markkinoille yhä uusia tuotteita. Tämä saattaa vaikuttaa määrällisesti myös sellaisten tuotteiden tarjontaan, joilla on alkuperänsä ansiosta taattuja erityisominaisuuksia ja joiden tuotannossa on käytetty tuotteille ominaisia, vaikeasti jäljiteltävissä olevia menetelmiä. 1.3. Eri alueille tyypilliset laatutuotteet jalostetaan aina laadukkaista raaka-aineista ja omaperäisin menetelmin. Niiden ulkomuoto ja tuotteille ominainen maku tekevät niistä muita houkuttelevampia ja erottavat ne muista samankaltaisista tuotteista. Kyseiset ominaisuudet liittyvät aina tiettyyn alueeseen. 1.4. Tällaiset tuotteet syntyvät usein olosuhteissa, joita on vaikea tai mahdoton luoda muualla kuin tuotteen alkuperäseudulla. Tuotteita on hankala tarjota markkinoille, ellei erityispiirteitä ja ominaisuuksia tunnusteta ja suojella, sillä ominaispiirteiden tunnustaminen on omiaan antamaan tuotteelle lisäarvoa, josta hyötyvät kaikki tuotantoketjun portaat ja etenkin maanviljelijä. 1.5. Tuotteen on helpompi saada lisäarvoa sen jälkeen kun se on ensin tunnustettu laatutuotteeksi, ja tuotteen arvostuksen lisääntyminen vakauttaa tuotantoa ja työllisyyttä. Tämä taas on omiaan pysyttämään väestön paikkakunnalla ja parantamaan asukkaiden elinoloja, mikä puolestaan edistää oivallisesti maaseudun kehittymistä integroidun paikallisen kehityspolitiikan avulla. 2. Yleistä 2.1. Euroopan maatalouden tehtävänä on tuottaa terveellisiä ja hyvälaatuisia maataloustuotteita, olivatpa sitten kyseessä elintarvikkeet tai muut maataloustuotteet. Maatalous on tärkeä elinkeino myös siksi, että se kehittää maankäyttöä, säilyttää työpaikkoja ja elvyttää maaseutua, kulttuuria ja paikallisia perinteitä, luonnonvaroja ja ympäristöä sekä kaunistaa maisemia. 2.2. Euroopan maatalouden identiteetti perustuu ihmisen, tuotannon ja maan tasapainoon, maatalouden inhimilliseen ulottuvuuteen ja kulttuuriomaisuuteen. 2.3. Nykyisten suhdanteiden vallitessa, jolloin markkinat ovat nopeasti vapautumassa, ja suunnattaessa yhteistä maatalouspolitiikkaa uusille urille maataloustuotanto on eriytettävä, jotta kysyntä ja tarjonta saadaan markkinoilla parempaan tasapainoon. 2.3.1. Eri alueille tyypillisten laadukkaiden tuotteiden tuotannon osuus on komission arvioiden mukaan nykyisin vain 10 % Euroopan maataloustuotannosta ja 20 % lisäarvosta. Jos kasvusuuntausta onnistutaan kiihdyttämään, tuotteiden painoarvo markkinoilla saattaa kohota merkittävästi ja niistä saattaa tulla epäsuotuisten maaseutualueiden talouskehityksen avaintekijä. Maatalouspolitiikan tuleva uudistus, josta parhaillaan keskustellaan, tulisikin toteuttaa juuri tämänsuuntaisesti. 2.4. Euroopassa on maataloustuotteita, joiden tuotanto on rajallista ja jotka erottuvat alkuperänsä tai omaperäisten tuotantotapojensa ansiosta markkinoilla olevista muista samankaltaisista tuotteista. Niiden avulla voidaan suosia laadukasta ravintoa sen sijaan että panostettaisiin massatuotantoon. 2.4.1. Laatutuotteiden kysynnän kasvu edellyttää kuluttajan näkökulmasta tuotannon jatkuvuutta, ja tuotteiden maun, koostumuksen ja ulkonäön on erotuttava muista. Tuotteiden maku- ja muut ominaisuudet on säilytettävä kohtuullisen muuttumattomina, niille on taattava asianmukainen laadunvalvonta, ja niiden on erotuttava muista samantapaisista tuotteista. 2.4.2. Alueelleen tyypillinen laadukas tuote ei vaadi lisähoitoa ja -käsittelyä, koska tuote valmistetaan perinteisin menetelmin ja ohjein. Valmistuksessa ei käytetä ympäristöä vahingoittavia menetelmiä eikä tuotteita, mikä lisää kuluttajien luottamusta tuotteisiin. 2.5. Erityispiirteitä omaavien laatutuotteiden markkinoinnista ja arvostuksesta saattaa tulla maaseudulle tärkeä valttikortti etenkin epäsuotuisilla tai etä- ja vuoristoalueilla (joilta 80 % kyseisistä tuotteista on peräisin), ja tuotteisiin liittyvällä kulttuurilla saattaa olla huomattava merkitys maaseudun kestävälle kehitykselle, väestön säilyttämiselle paikkakunnalla ja työpaikkojen luomiselle. 2.5.1. Vaikka laatutuotteet voivat hyödyntää teknologisia innovaatioita ja tuotannossa voidaan käyttää työtä helpottavia menetelmiä, työvaiheet on suoritettava täsmällisesti ja ne on käytävä välttämättä läpi, mikä merkitsee sitä, että laadukkaat tuotteet ovat erittäin riippuvaisia työvoimasta. 2.5.2. Sen vuoksi tällaisten tuotteiden valmistus vaatii enemmän työvoimaa kuin muiden tuotteiden, mikä nostaa niiden lisäarvoa muihin verrattuna. 2.6. Maataloustuotantoa on alettu arvostaa yhteisön kahden oikeudellisen välineen ansiosta: asetuksessa (ETY) N:o 2081/92 säädetään maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden suojaamisesta alkuperänimityksellä ja maantieteellisillä merkinnöillä, ja asetuksessa (ETY) N:o 2082/92 säädetään erityisluonnetta koskevien todistusten myöntämisestä. 2.6.1. Viinien laatukriteereistä ja alkuperänimityksistä on säädetty erikseen neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 823/87, jossa on erityismääräyksiä tietyillä alueilla tuotetuista laatuviineistä. 2.6.2. Vaikka nykyisin on jo runsaasti tuotteita, joille on myönnetty alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä, kilpailukykyisyys edellyttää, että tuotteiden tarjontaa parannetaan, teknologiaa uudistetaan ja luodaan asianmukaisia markkinointimenetelmiä, mikä on otettava huomioon aluekehityssuunnitelmissa. Tuottajien yhteistyö osuuskunnissa ja muissa samantapaisissa organisaatioissa voi edistää tätä merkittävästi. 2.6.3. Maantieteellisten ja perinteisten tuotenimikkeiden suojaaminen lisää sinänsä tuotteiden arvostusta, mutta arvostuksen lisääntymisen kannalta on erityisen merkittävää, että tuottajat noudattavat tietoisesti ja puolueettomasti tuotantosääntöjä, joiden luomiseen he ovat itse osallistuneet ja sitoutuneet vapaaehtoisesti noudattamaan niitä. Tämä helpottaa yhteistoimintaa, jossa ovat mukana kaikki prosessin osapuolet (tuottajat ja jakeluportaan edustajat) ja jossa hyödynnetään ammattienvälisen valvonnan suomia mahdollisuuksia. 2.6.4. Yhteisön välineiden myönteiset vaikutukset ovat jo nähtävissä, sillä joidenkin tuotteiden tuotanto-olosuhteet ovat parantuneet, yhä useammat tuottajat ovat liittyneet järjestelmään, tuottajat ottavat huomioon luonnolliset tuotanto-olosuhteet ja ympäristön ja tuottajien tulotaso on kohonnut. 2.6.5. Tuotteiden markkinoinnissa on niin ikään tapahtunut huomattavaa edistymistä: varsinkin pakkauksia ja tuotteen esillepanoa vaalitaan, mikä houkuttelee kuluttajaa entistä enemmän, ja näin vallataan yhä suurempia markkinaosuuksia. 2.6.6. Tuotteet kiinnostavat yhä erilaisempia markkinointikanavia, marketit mukaan lukien. Liikkeissä tuotteet pannaan huolellisesti ja houkuttelevasti esille, ja niistä tehdään yritysten laatupolitiikan lippulaivoja. 2.7. Euroopan yhteisö otti vuonna 1992 käyttöön maantieteellisten nimitysten arvostus- ja suojajärjestelmät (suojattu alkuperänimitys DOP ja suojattu maantieteellinen merkintä IGP) sekä perinteisten erikoisuuksien ETG-takuumerkinnän. 2.7.1. Mikä on DOP? 2.7.1.1. Suojattu alkuperänimitys myönnetään tuotteelle, jonka tuotanto, jalostus ja valmistus tapahtuu rajallisella maantieteellisellä alueella sekä yleisesti tunnetulla ja tutkitulla taitotiedolla. 2.7.1.2. DOP voidaan tarvittaessa korvata vastaavilla perinteisillä maininnoilla (Ranskan AOC, Italian DOC) tai Espanjan denominación de origen ja Portugalin denominação de origem controlada, mikäli se on kuluttajien edun mukaista. 2.7.2. Mikä on IGP? 2.7.2.1. Suojattu maantieteellinen merkintä kertoo tuotteen suhteesta tiettyyn maantieteelliseen ympäristöön ainakin jossakin vaiheessa (tuotanto, jalostus tai valmistus), jolloin pakkaukseen voidaan laittaa maininta IGP. 2.7.3. Mikä on ETG? 2.7.3.1. Taattu perinteinen erikoisuus ei kerro mitään tuotteen alkuperästä, vaan merkinnän tarkoitus on korostaa tuotteen perinteistä koostumusta tai tuotantotapaa. 2.8. Kuluttajilla on taipumus suosia entistä enemmän laadukkaita elintarvikkeita, mikä edellyttää kyseisten tuotteiden asianmukaista saatavuutta, sillä usein ainoastaan pienet vähemmistöt tuntevat tuotteet ja arvostavat niitä. 2.8.1. Koska tietyt YMP:n osa-alueet saattavat hankaloittaa joidenkin tuotteiden olemassaoloa ja saatavuutta, yhteisössä ja sen ulkopuolella on käynnistettävä yhteisön rahastojen tuella tiedotus- ja markkinointikampanjoita, joissa kartoitetaan ko. tuotteiden tuotantomenetelmiä ja tiedotetaan niistä. Tarkoituksena on saada kuluttajat kiinnostumaan alueelleen tyypillisistä laadukkaista tuotteista ja tehdä ne niin houkutteleviksi, että tuotteiden kysyntä kasvaa. 3. Esimerkkinä portviinin viljelyalue Portugalissa 3.1. Euroopan unionissa on lukuisia esimerkkejä alueille tyypillisistä laadukkaista tuotteista, minkä osoittaa jo rekisteröityjen tuotteiden lukumäärä. 3.1.1. Tämän lausunnon tavoitteena on ennen kaikkea tukea eri alueille tyypillisiä laadukkaita tuotteita. Niiden joukosta on otettu esimerkiksi Douron jokilaaksossa tuotettu portviini. 3.2. Douron jokilaakso tyypillisesti istutettuine viinitarhoineen sekä maailmanmainetta ja arvostusta niittämine viineineen on ensimmäinen alkuperän mukaan nimetty viininviljelyalue (nimitys on peräisin 1 700-luvun loppupuolelta). Alue on elävä esimerkki siitä, miten asukkaat ovat taidollaan, kyvyillään ja kovalla työllä tehneet karusta maisemasta erinomaisen tuotantoalueen. 3.3. Douron jokilaakson viininviljelyalueella vallitsee tyypillinen Välimeren ilmasto: kesät ovat kuumia ja kuivia, ja vuoden sademäärä jää suhteellisen alhaiseksi. Alue sijaitsee kapeassa Douron jokilaaksossa Barqueirosista itään aina Espanjan rajalle asti. 3.4. Dourojoen vaikutusalueella on omat erityispiirteensä, jotka ovat kehittyneet liuskeisista kivilajeista koostuvassa maaperässä Armamarista itään ja joen suojaisissa sisämaan laaksoissa. Pengeristutukset saivat alkunsa 1 600-luvulla rinteillä, joilla aikaisemmin kasvoi ainoastaan pensaikkoa. Maan muokkaamiseen kapeahkoiksi porrasmaisiksi tasanteiksi mullan pitämiseksi viljelmillä tarvitaan vielä nykyäänkin valtavasti ihmistyövoimaa, ja tuloksena on erittäin omaperäinen ja hyvin kaunis maalaismaisema, jossa tuotteen laatu liittyy läheisesti maiseman kauneuteen. 3.5. Vaikka teknologia on muuttunut huomattavasti 1 700-luvulta meidän päiviimme, viinitarhoissa käytettyjen tuotantomenetelmien ansiosta viljelmien ja ympäristön välinen tasapaino on pystytty säilyttämään. 3.6. Kapeahkoilla porrastasanteilla voidaan käyttää ainoastaan perinteisiä, runsaasti työvoimaa vaativia työmenetelmiä. Auringonvaloa hyödyntämällä ja yhdistämällä maaperän edut tehokkaaseen auringon säteilyyn viinitarhoista saadaan aineksia täyteläiseen, korkealaatuiseen portviiniin. 3.7. Muutoksista mainittakoon pengerten mukauttaminen maansiirtokoneiden teknisiin vaatimuksiin siten, että pengerten päähän jätetään koneille kulkuväylä, mikä ei kuitenkaan muuta maiseman yleisvaikutelmaa. 3.8. Dourojokilaakson rinteiden viinitarhojen vastapainona näkyy "jättömaita", penkereitä, joita ei ole viljelty viinikirvan aiheuttaman tuhon jälkeen. Niillä kasvaa nykyään pensaikkoa tai niitä on sittemmin käytetty metsänistutukseen. 3.9. Alueella on viljelty viinin ohella puoli-intensiivisesti vihanneksia ja hedelmiä, millä on ollut huomattava vaikutus perinteisten maatilojen talouteen, vaikka niiden viljelyala onkin vähäinen. Suojaisten laaksojen vihannes- ja hedelmäviljelmät täydentävät viinitarhamaisemaa ja ovat toimeentulon tasapainon kannalta olennaisia. 3.10. Amerikkalainen maantieteilijä Dan Stanislawski luonnehti vuonna 1970 osuvasti Porton viininviljelysalueen erityispiirteitä: "Portviini on erinomaista viiniä, sillä se on pitkän kokeilun, pikkutarkan huolenpidon ja tiukan valvonnan tulos. Jokainen portugalilainen viininviljelijä tietää varsin hyvin, että viini on saanut tärkeimmät ominaispiirteensä juuri tyyssijaltaan, Douron jokilaaksosta. Portviini on koko maailman maataloustuotteiden aatelia: viinin valmistuksessa käytetään vain sellaisia rypäleitä, joiden alkuperä, kasvuvaiheet, kasvuedellytykset, kasvinkumppanit, kasvutottumukset ja ulkonäkö on tutkittu. Alkuperä ja tarpeellinen huolenpito ovat toki ehdottomia edellytyksiä, mutta kaikkien jalojen tuotteiden tavoin valiojoukossa on keskinkertaisuuksia. Jalosukuiset, huolella valmistetut viinit on testattava valikoiden ja poistettava joukosta kaikki sellaiset, joiden erinomaisuudesta ei ole takeita. Testauksen suorittavat viininmaistajat, kokeneet tuomarit, jotka eivät tunne arvostelukohteensa alkuperää eivätkä elinvaiheita. Heidän on arvosteltava kaikki viinit, ja tavallisesti he hyväksyvät vain noin kolmanneksen alueen tuotannosta: loput kaksi kolmasosaa myydään halpana pöytäviininä tai jalostetaan rypäleviinaksi." () 3.11. Douron alueen väestön elinolot ja riippuvuus viljelymenetelmistä 3.11.1. Vaikka kyseisen alueen ympäristön erityispiirteet eivät sovellukaan kovin hyvin maanviljelykseen, käytössä olevien viljelymenetelmien ansiosta alueen asukastiheys on 57 asukasta/km2. Alueella on enimmäkseen pientiloja: 8 000 viininviljelijää tuottaa 5 15 hl, 15 000 viljelijää tuottaa 25 hl ja 10 000 yli 25 hl viiniä. Alueella ei ole kaivannaisia eikä mainitsemisen arvoista teollisuutta. Paikallisväestö saa siis suurimman osan tuloistaan viinistä, ja portviinin kaltaisen laatutuotteen lisäarvon osuus alueen tuloista on kiistaton. 3.11.2. Paikallisväestö onkin onnistunut juurruttamaan vaikeasti työstettävälle alueelle sellaisen maaperän hyödyntämisjärjestelmän, joka ei vahingoita ympäristöä, vaan pikemminkin suojelee sitä. Tällä tavoin on saatu aikaan erittäin omaperäinen, ihmisläheinen maisema, jonka luonteenpiirteet ovat niin omintakeisia, että monet katsovat maiseman olevan kelvollinen luokiteltavaksi maailmanperinnöksi, kulttuurimaisemaksi, joka edustaa luonnon ja ihmisen kädenjäljen yhdistymistä. 4. Päätelmät 4.1. Alueelleen tyypilliset laadukkaat tuotteet ovat paikoin edistäneet paikallisväestön hyvinvointia, kestävää maaseutukehitystä, maaseutumatkailua ja varsinkin nuoren ikäpolven pysymistä maaseudulla, ja ovat osaltaan suuresti vaikuttaneet kulttuuriarvojen säilymiseen. 4.1.1. Suuntauksen yleistyminen onkin toivottavaa, ja ammatillista koulutusta parantamalla tuotannon määrä voidaan säilyttää tai sitä on mahdollista kasvattaa. 4.2. Kuten edellä jo mainittiin, 80 % alueelleen tyypillisistä laadukkaista tuotteista on peräisin epäsuotuisan kasvun alueilta eli vuoristoalueilta, minkä vuoksi ilmiötä voidaan tarkastella mielenkiintoisesta sosiologisesta näkökulmasta luontoäidin historiallisena ja maantieteellisenä kostona. 4.3. Ilmiö tunnetaan myös muissa Euroopan unionin maissa, minkä osoittavat lukuisat DOP-, IGP- ja ETG-merkinnän saaneet tuotteet, jotka on lueteltu lausunnon liitteessä. 4.4. Komitea korosti jo maaseudun tulevaisuudesta antamassaan lausunnossa vuonna 1989 "kokonaisvaltaisen laatupolitiikan tarvetta" ja sitä, "että useimmilla epäsuotuisilla alueilla laadukkailla tuotteilla on perinne, joka on säilytettävä ja jota on kehitettävä" (). 4.5. Komitea korostaa oma-aloitteisessa lausunnossaan, että eurooppalaisten maanviljelijöiden valmistautuessa Agenda 2000:n myötä jälleen suureen muutokseen komission on sisällytettävä uuteen YMP:hen tehokkaita toimenpiteitä ja menetelmiä, joilla lisätään alueille tyypillisten laadukkaiden tuotteiden arvostusta ja tehdään tuotteita tunnetuksi, koska ne kuuluvat erottamattomasti alueensa historialliseen ja kulttuuriseen omaisuuteen. Jotta laadukkaiden tuotteiden kysyntä kasvaisi, kuluttajat edellyttävät tuotannolta vakautta ja laadukkuutta. 4.6. Toimenpiteillä on lisäksi pidettävä voimakkaasti eri alueille tyypillisten laadukkaiden tuotteiden puolta GATT- ja WTO-neuvotteluissa samaan tapaan kuin vuonna 1994 tehdyn Marrakeshin sopimuksen 23 ja 24 artiklassa. 4.7. Alkuperänimityksen käyttäminen alkuperäpaikkakunnan ulkopuolella tuotetuissa jäljitelmissä on kiellettävä. Alkuperätuotteita ovat muiden muassa portviini, chiantiviini, samppanja ja parmesaanijuusto. Yhteisön ulkopuolisissa maissa on noudatettava henkisestä omaisuudesta annettuja kansainvälisiä sääntöjä, joilla kielletään alkuperänimityksen käyttö ja kyseisten tuotteiden myynti. Yhdelläkään Euroopan unioniin kuuluvalla tai sen ulkopuolisella maalla, alueella tai tuotteella ei ole oikeutta anastaa toiselle alueelle tyypillisten laatutuotteiden tekijöiden työn tuloksia. Bryssel, 1. heinäkuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () Viimeinen toteamus oli täysin todenperäinen kolmekymmentä vuotta sitten. Teknisen kehityksen ja innovaation ansiosta suurimmasta osasta portviinin tuotannossa käyttämättä jääneestä rypälemassasta tehdään nykyisin erittäin laadukasta pöytäviiniä. () EYVL C 298, 27.11.1989, s. 32.