14)

Lisätään artiklat seuraavasti: ”20 a artikla Avun tarpeessa olevien alusten vastaanottamista koskevat suunnitelmat 1. Jäsenvaltioiden on laadittava suunnitelmat siitä, miten ne voivat torjua lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesillä avun tarpeessa olevien alusten aiheuttamia uhkia ja turvata alusten ottamisen vastaan ja suojella ihmisten elämää . 2. Ennen 1 kohdassa tarkoitettujen suunnitelmien laatimista on kuultava kaikkia osapuolia, joita asia koskee, ja suunnitelmat on laadittava IMO:n päätöslauselmien A.949(23) ja A.950(23) pohjalta; suunnitelmien on sisällettävä vähintään seuraavat seikat: a) tiedot viranomaisesta, joka vastaa hälytysten vastaanotosta ja käsittelystä; b) tiedot viranomaisesta, jonka toimivaltaan kuuluvat tilanteen arviointi sekä päätöksen tekeminen luvan myöntämisestä avun tarpeessa olevalle alukselle saapua määrättyyn suojapaikkaan tai sen epäämisestä; c) jäsenvaltioiden rantaviivaa koskevat tiedot sekä tiedot kaikista tekijöistä, joiden perusteella on voitava nopeasti tehdä arvio ja päätös suojapaikan valinnasta avun tarpeessa olevan aluksen ottamiseksi vastaan , mukaan lukien kuvaus ympäristöllisistä, taloudellisista ja sosiaalisista näkökohdista sekä luonnonolosuhteista; d) arviointimenettelyt, joiden pohjalta avun tarpeessa olevalle alukselle annetaan tai siltä evätään lupa saapua suojapaikkaan; e) riittävä kalusto ja välineistö avustus- ja pelastustoimia sekä ympäristön pilaantumisen torjuntaa varten; f) kansainväliset koordinointi- ja päätöksentekomenettelyt; g) suojapaikkaan vastaanotettavien alusten rahavakuuksiin ja vastuuvelvollisuuteen liittyvät menettelyt. 3. Jäsenvaltioiden on julkaistava 19 a artiklassa tarkoitetun toimivaltaisen viranomaisen nimi sekä hälytysten vastaanottoon ja käsittelyyn nimettyjen viranomaisten nimet ja yhteystiedot . Jäsenvaltioiden on pyydettäessä toimitettava olennaiset tiedot suunnitelmista naapurijäsenvaltioilleen. Kun jäsenvaltiot panevat täytäntöön avun tarpeessa olevien alusten vastaanottamista koskevissa suunnitelmissa kuvattuja menettelyjä, niiden on varmistettava, että olennaiset tiedot ovat toimintaan osallistuvien tahojen saatavilla. Edellä toisen ja kolmannen alakohdan mukaisesti tietoja saavien on noudatettava salassapitovelvollisuutta, jos jäsenvaltiot sitä vaativat. 4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään …päivänä…kuuta… (11) tämän artiklan soveltamiseksi toteutetut toimenpiteet. 20 b artikla Siviilioikeudellista vastuuta ja rahavakuutta koskeva järjestelmä 1. Jäsenvaltioiden on määriteltävä alusten omistajien siviilioikeudellista vastuuta koskeva järjestelmä ja huolehdittava siitä, että alusten omistajien oikeuteen rajoittaa vastuutaan sovelletaan kaikkia vuoden 1996 yleissopimuksen määräyksiä. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikki niiden lipun alla purjehtivien alusten omistajat esittävät siviilioikeudellista vastuuta koskevan rahavakuuden vuoden 1996 yleissopimuksessa vahvistetun enimmäismäärän mukaisesti. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikki jonkin kolmannen maan lipun alla purjehtivien alusten omistajat esittävät 2 kohdan mukaisen rahavakuuden, kun alus saapuu jäsenvaltion talousvyöhykkeelle tai muulle vastaavalle vyöhykkeelle. Vakuuden on oltava voimassa vähintään kolmen kuukauden ajan siitä päivästä, jolloin sitä vaaditaan. 20 c artikla Rahavakuus merenkulkijoiden suojelemiseksi, jos alus joudutaan hylkäämään 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikki niiden lipun alla purjehtivien alusten omistajat esittävät rahavakuuden, jonka tarkoituksena on IMO:n päätöslauselman A.930(22) mukaisesti suojella alukseen toimeen otettuja tai siinä aluksen lukuun työskenteleviä merenkulkijoita, jos alus joudutaan hylkäämään. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikki jonkin kolmannen maan lipun alla purjehtivien alusten omistajat esittävät 1 kohdan mukaisen rahavakuuden, kun alus saapuu jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluvaan satamaan tai ulkosatamaan tai ankkuroituu niiden lainkäyttövaltaan kuuluvalle alueelle. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rahavakuusjärjestelmästä voidaan maksaa korvauksia IMO:n päätöslauselman A.930(22) mukaisesti, jos alus joudutaan hylkäämään. 20 d artikla Todistus rahavakuudesta 1. Edellä 20 b ja 20 c artiklassa tarkoitettujen rahavakuuksien olemassaolo ja voimassaolo on todistettava yhdellä tai useammalla todistuksella. 2. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset myöntävät todistukset todettuaan, että aluksen omistaja täyttää tämän direktiivin vaatimukset. Toimivaltaisten viranomaisten on todistuksia myöntäessään otettava myös huomioon se, onko vakuuden antaja edustettuna Euroopan unionissa. Jäsenvaltiossa rekisteröidyille aluksille todistuksen myöntää tai vahvistaa aluksen rekisteröintivaltion toimivaltainen viranomainen. Kolmannessa maassa rekisteröidyille aluksille todistuksen voi myöntää tai vahvistaa minkä tahansa jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen. 3. Komissio määrittelee todistusten myöntämisehdot ja voimassaolon, erityisesti niiden myöntämisperusteet ja myöntämiseen sovellettavat säännöt, sekä rahavakuuden antajia koskevat toimenpiteet. Kyseiset toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän direktiivin muita kuin keskeisiä osia, myös täydentämällä sitä, hyväksytään 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. 4. Todistuksissa on oltava seuraavat tiedot: a) aluksen ja rekisteröintisataman nimi; b) aluksen omistajan nimi ja päätoimipaikka; c) vakuuden tyyppi; d) vakuutuksenantajan tai muun rahavakuuden antajan nimi ja päätoimipaikka sekä tarvittaessa se toimipaikka, jossa vakuutus tai muu rahavakuus on annettu; e) todistuksen voimassaoloaika, joka ei saa ylittää vakuutuksen tai muun rahavakuuden voimassaoloaikaa. 5. Todistus on laadittava sen myöntävän valtion virallisella kielellä tai virallisilla kielillä. Jos käytettävä kieli ei ole englanti eikä ranska, tekstiin on sisällyttävä käännös jommallekummalle näistä kielistä. 20 e artikla Rahavakuustodistuksesta ilmoittaminen 1. Todistusta on säilytettävä aluksella, ja sen jäljennös on tallennettava aluksen rekisteröineen viranomaisen huostaan tai, jos alusta ei ole rekisteröity jäsenvaltiossa, sen valtion viranomaisen huostaan, joka on myöntänyt tai vahvistanut todistuksen. Kyseisen viranomaisen on toimitettava jäljennös asiakirjasta 20 i artiklassa tarkoitetulle yhteisön virastolle, jotta tämä liittää sen rekisteriin. 2. Sellaisen aluksen liikenteenharjoittajan, asiamiehen tai päällikön, joka saapuu jonkin jäsenvaltion talousvyöhykkeelle tai muulle vastaavalle vyöhykkeelle 20 b artiklassa tarkoitetussa tapauksessa, on ilmoitettava kyseisen jäsenvaltion viranomaisille, että aluksella on rahavakuustodistus. 3. Sellaisen aluksen liikenteenharjoittajan, asiamiehen tai päällikön, joka pyrkii saapumaan jonkin jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvaan satamaan tai ulkosatamaan tai ankkuroitumaan jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvalle alueelle 20 c artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, on ilmoitettava kyseisen jäsenvaltion viranomaisille, että aluksella on rahavakuustodistus. 4. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on voitava vaihtaa 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja SafeSeaNet-järjestelmän kautta. 20 f artikla Seuraamukset Jäsenvaltioiden on valvottava tässä direktiivissä säädettyjen sääntöjen noudattamista ja säädettävä kyseisten sääntöjen rikkomisesta aiheutuvat seuraamukset. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhtaisia ja varoittavia. 20 g artikla Rahavakuustodistusten vastavuoroinen tunnustaminen jäsenvaltioissa Kunkin jäsenvaltion on tunnustettava todistukset, jotka jonkin toisen jäsenvaltion viranomaiset ovat myöntäneet 20 d artiklan mukaisesti tämän direktiivin soveltamiseksi, sekä pidettävä tällaisia todistuksia yhtä pätevinä kuin niiden itsensä myöntämiä tai vahvistamia todistuksia, vaikkei asianomaista alusta ole rekisteröity jäsenvaltiossa. Jäsenvaltio voi milloin tahansa pyytää neuvotteluja todistuksen myöntäneen tai vahvistaneen valtion kanssa, jos se katsoo, että todistuksessa mainittu vakuutuksen tai vakuuden antaja ei pysty taloudellisesti täyttämään tämän direktiivin mukaisia velvoitteita. 20 h artikla Suora kanne siviilioikeudellista vastuuta koskevan rahavakuuden antajaa vastaan Aluksen aiheuttamia vahinkoja koskevat korvausvaatimukset voidaan kohdistaa suoraan aluksen omistajan siviilioikeudellisen vastuun kattavan rahavakuuden antajaan. Rahavakuuden antaja voi vedota niihin seikkoihin, joihin aluksen omistaja itse olisi voinut vedota, ei kuitenkaan aluksen omistajan vararikkoon tai selvitystilaan. Rahavakuuden antaja voi myös vedota siihen, että menetys tai vahinko on johtunut aluksen omistajan tahallisesta teosta tai laiminlyönnistä. Se ei voi kuitenkaan vedota muihin sellaisiin seikkoihin, joihin se olisi voinut vedota aluksen omistajan sitä vastaan aloittamassa oikeudenkäynnissä. Rahavakuuden antaja voi kaikissa tapauksissa vaatia aluksen omistajaa osallistumaan oikeudenkäyntiin. 20 i artikla Yhteisön virasto Perustetaan yhteisön virasto, joka vastaa annettuja todistuksia koskevan kattavan rekisterin ylläpidosta, todistusten seurannasta ja niiden voimassaolon päivittämisestä sekä kolmansien maiden rekisteröimien rahoitusvakuuksien olemassaolon tarkistamisesta. 20 j artikla Rahavakuudet ja korvaukset 1. Jäsenvaltioiden on tehtävä 20 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ennakkoarviointi ja päätös myös siinä tapauksessa, ettei todistusta vakuutuksesta tai rahavakuudesta ole esitetty, eikä tämä sinänsä ole riittävä syy kieltäytyä vastaanottamasta alusta suojapaikkaan. 2. Rajoittamatta 1 kohdan säännösten soveltamista jäsenvaltio voi, vastaanottaessaan aluksen suojapaikkaan, pyytää aluksen liikenteenharjoittajaa, asiamiestä tai päällikköä esittämään tässä direktiivissä tarkoitetun todistuksen vakuutuksesta tai rahavakuudesta, joka kattaa kyseisen liikenteenharjoittajan, asiamiehen tai päällikön vastuun aluksen aiheuttamista vahingoista. Todistuksen pyytäminen ei saa viivästyttää avun tarpeessa olevan aluksen vastaanottamista suojapaikkaan. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava 20 artiklan 1 kohdan nojalla tehdystä päätöksestä satamalle aiheutuneiden kustannusten ja mahdollisen taloudellisen menetyksen korvaaminen, jos aluksen omistaja tai liikenteenharjoittaja ei ole korvannut kustannuksia tai menetystä kohtuullisen ajan kuluessa tämän direktiivin ja voimassa olevien kansainvälisten korvausjärjestelmien mukaisesti. ”