[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 21.12.2010 KOM(2010) 799 lopullinen 2010/0385 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (YMJ-asetus) PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA - Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Ehdotuksen tarkoituksena on mukauttaa yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevaa neuvoston asetusta (EY) N:o 1234/2007[1] ja tehdä ero komissiolle siirretyn säädösvallan ja täytäntöönpanovallan välillä, joista määrätään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 290 ja 291 artiklassa. Lisäksi tämä asetus sisältää kattavuuden vuoksi neuvoston asetusta (EY) N:o 1234/2007 koskevat muutosehdotukset, jotka komissio on jo toimittanut erikseen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Tämä parantaa yhteisen markkinajärjestelyn ymmärrettävyyttä kaikkien sidosryhmien kannalta. - Yleinen tausta Siirretty säädösvalta ja täytäntöönpanovalta SEUT-sopimuksen 290 ja 291 artiklassa erotetaan selkeästi toisistaan komissiolle siirretty valta antaa muita kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviä säädöksiä ja komissiolle myönnetty valta antaa täytäntöönpanosäädöksiä: - SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaan lainsäätäjä voi siirtää komissiolle vallan antaa muita kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviä, soveltamisalaltaan yleisiä säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyn säädöksen tiettyjä, muita kuin sen keskeisiä osia. Komission näin antamia säädöksiä kutsutaan perussopimuksen mukaisesti ”delegoiduiksi säädöksiksi” (290 artiklan 3 kohta). - SEUT-sopimuksen 291 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat kaikki tarvittavat kansallisen lainsäädäntönsä mukaiset toimenpiteet unionin oikeudellisesti velvoittavien säädösten täytäntöönpanemiseksi. Kyseisillä säädöksillä voidaan siirtää täytäntöönpanovalta komissiolle silloin kun ne edellyttävät yhdenmukaista täytäntöönpanoa. Komission näin antamia säädöksiä kutsutaan perussopimuksen mukaisesti ”täytäntöönpanosäädöksiksi” (291 artiklan 4 kohta). Asetuksen (EY) N:o 1234/2007 ehdotettu mukauttaminen uusiin SEUT-sopimuksen 290 ja 291 artiklasta johtuviin vaatimuksiin perustuu asetuksen (EY) N:o 1234/2007 mukaisten komission nykyisten valtuuksien huolelliseen luokitteluun ”siirretyksi säädösvallaksi” ja ”täytäntöönpanovallaksi”. Luokittelun pohjana käytettiin komission nykyisten valtuuksiensa perusteella hyväksymiä täytäntöönpanotoimenpiteitä. Kyseisen luokittelun jälkeen on laadittu ehdotusluonnos asetuksen (EY) N:o 1234/2007 tarkistamiseksi. Siinä lainsäätäjälle annetaan valta määritellä maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn keskeiset osat. Lainsäätäjä määrittelee yhteisen markkinajärjestelyn yleiset suuntaviivat ja sen perusteena olevat yleiset periaatteet. Lainsäätäjä vahvistaa esimerkiksi markkinoiden interventiotoimenpiteiden, tuotannon rajoittamista koskevien järjestelmien ja tukiohjelmien tavoitteet. Lainsäätäjä vahvistaa myös tuonti- ja vientitodistusjärjestelmän käyttöönottoa koskevan periaatteen, kaupan pitämistä ja tuotantoa koskevien sääntöjen perusteet sekä seuraamusten, vähennysten ja poissulkemisten soveltamista koskevan periaatteen. Lainsäätäjä säätää myös yksittäisten alojen erityissäännöksistä. SEUT-sopimuksen 290 artiklan nojalla lainsäätäjä antaa komissiolle vallan täydentää tai muuttaa järjestelmässä tiettyjä, muita kuin sen keskeisiä osia. Komission antamalla delegoidulla säädöksellä voidaan siis määritellä täydentäviä osatekijöitä, jotka ovat tarpeen lainsäätäjän vahvistaman yhteisen markkinajärjestelyn moitteettoman toiminnan kannalta. Komissio antaa delegoituja säädöksiä esimerkiksi vahvistaakseen edellytykset toimijoiden osallistumiselle johonkin järjestelmään, määritelläkseen todistuksen myöntämisestä johtuvat velvollisuudet ja päättääkseen tarvittaessa taloudellisesta tilanteesta riippuen, vaatiiko se todistusten myöntämiseksi vakuuksia. Vastaavasti lainsäätäjä siirtää komissiolle vallan toteuttaa toimenpiteitä, joilla vahvistetaan tuotteiden kelpoisuusedellytykset markkinoiden intervention suhteen. Lisäksi komissio voi antaa määritelmiä koskevia delegoituja säädöksiä. SEUT-sopimuksen 291 artiklan mukaisesti jäsenvaltiot vastaavat lainsäätäjän vahvistaman järjestelmän täytäntöönpanosta. On kuitenkin tarpeen varmistaa järjestelmän yhdenmukainen täytäntöönpano jäsenvaltioissa. Sen vuoksi lainsäätäjä antaa komissiolle SEUT-sopimuksen 291 artiklan 2 kohdan mukaisesti täytäntöönpanovaltuuksia, jotka koskevat yhdenmukaisia edellytyksiä yhteisen markkinajärjestelyn täytäntöönpanemiseksi sekä yleistä tarkastuskehystä, joka jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön. Neuvoston valtuudet SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdan nojalla SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdassa määrätään, että neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamiseen (…) liittyvät toimenpiteet. Tämä määräys on poikkeus SEUT-sopimuksen 43 artiklan 2 kohdasta, jonka mukaan säädettäessä ”yhteisestä maatalouden markkinajärjestelystä sekä muista yhteisen maatalous- ja kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa tarvittavista säännöksistä” noudatetaan tavallista lainsäätämisjärjestystä. Tämä asetelma kuvastaa Lissabonin sopimuksen mukaista yleistä suuntausta: tavallisesta lainsäätämisjärjestyksestä on tullut EU:n säädösten hyväksymisessä noudatettava standardimenettely. Poikkeuksen muodostavaa SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohtaa on sen vuoksi tarpeen tulkita suppeasti, jotta varmistetaan, että lainsäätäjä voi harjoittaa lainsäädäntövaltaansa SEUT-sopimuksen 43 artiklan 2 kohdan nojalla. Tämä pitää sisällään lainsäätäjän oikeuden säännellä yhteisen maatalouspolitiikan perusteita ja tehdä poliittisia päätöksiä, jotka muovaavat sen rakennetta, välineitä ja vaikutuksia. Tätä taustaa vasten SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdassa määrättyä erityistä menettelyä olisi sovellettava ainoastaan, kun kyseisessä määräyksessä tarkoitettu kysymys ei ole osa lainsäätäjälle SEUT-sopimuksen 43 artiklan 2 kohdan mukaisesti varattuja perustavanlaatuisia poliittisia päätöksiä. Sen vuoksi SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohtaa ei pitäisi soveltaa silloin, kun tällainen kysymys liittyy erottamattomasti lainsäätäjän tekemien päätösten poliittiseen sisältöön. Ehdotus perustuu näin ollen seuraaviin periaatteisiin: - YMP:n rakenteelliset muuttujat ja perusteet ovat yksinomaan lainsäätäjän (Euroopan parlamentti ja neuvosto) päätettävissä. Esimerkiksi julkisen intervention (mukaan luettuina puitteet, joiden rajoissa komissio määrittelee tietyt interventiohinnat tarjouskilpailumenettelyllä) ja maito- ja sokerikiintiöjärjestelmien, jotka vahvistetaan asetuksella (EY) N:o 1234/2007, olisi säilyttävä lainsäätäjän vastuulla, sillä nämä seikat liittyvät erottamattomasti lainsäätäjän vahvistaman järjestelmän sisällön määritelmään ja kyseisen järjestelmän rajoihin. - Neuvosto vastaa SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamiseen liittyvistä toimenpiteistä, jotka eivät kuulu SEUT-sopimuksen 43 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. Komissio antaa SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdan perusteella asetusehdotuksen, kun kyse on voin yksityiseen varastointiin myönnettävän pakollisen tuen edellytyksiä koskevista 21 artiklan säännöksistä, sokerialan tuotantotukea koskevista 99 artiklan säännöksistä, maito- ja maitotuotealan tukia koskevista 101 ja 102 artiklan säännöksistä, maitotuotteiden toimittamista koulujen oppilaille koskevista 108 artiklan säännöksistä, silkkiäistoukka-alan tukia koskevista 155 artiklan säännöksistä, vientitukia koskevan 273 artiklan säännöksistä ja elävien kasvien viennin vähimmäishintoja koskevan 281 artiklan säännöksistä. Asetusehdotuksissa esitetään mainittujen säännösten osalta, että neuvoston olisi SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti päätettävä tuen määrien, vientitukien ja viennin vähimmäishintojen vahvistamista koskevista edellytyksistä ja että komission olisi vahvistettava tällaisten tukien määrät, vientituet ja hintatasot täytäntöönpanosäädöksillä. SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohta on autonomisena perustana säädösten hyväksymiselle neuvostossa. Kun SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohtaa sovelletaan, ehdotuksen kussakin asianomaisessa, yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa säännöksessä viitataan kuitenkin selkeyden vuoksi ( à titre déclaratoire ) kyseiseen lausekkeeseen. Komissio toimittaa neuvostolle hyvissä ajoin ehdotukset, jotka on SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdan osalta tehtävä. - Voimassa olevat aiemmat säännökset Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 290 ja 291 artikla. - Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ei koske tätä ehdotusta. 2. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI - Intressitahojen kuuleminen - Asiantuntijatiedon käyttö Intressitahojen kuulemista tai ulkopuolisia asiantuntijoita ei tarvittu, koska ehdotus neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 yhdenmukaistamiseksi Lissabonin sopimuksen kanssa on toimielinten välinen asia, joka koskee kaikkia neuvoston asetuksia. - Vaikutusten arviointi Vaikutusten arviointi ei ollut tarpeen, koska ehdotus neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 yhdenmukaistamiseksi Lissabonin sopimuksen kanssa on toimielinten välinen asia, joka koskee kaikkia neuvoston asetuksia. 3. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT - Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Määritellä komissiolle siirretty säädösvalta ja komission täytäntöönpanovalta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 osalta ja vahvistaa näiden säädösten vastaavat hyväksymismenettelyt. Tähän ehdotukseen on sisällytetty seuraavat ehdotukset: i) Euroopan parlamentin 23 päivänä marraskuuta antama lainsäädäntöpäätöslauselma ehdotuksesta neuvoston asetukseksi asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) muuttamisesta Saksan alkoholimonopolin puitteissa myönnettävän tuen osalta (KOM(2010) 336 lopullinen); ii) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi neuvoston asetusten (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 1234/2007 muuttamisesta unionin vähävaraisimmille henkilöille suunnatun elintarvikkeiden jakelun osalta (KOM(2010) 486 lopullinen); iii) Ehdotus neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 muuttamiseksi kaupan pitämisen vaatimusten osalta [suunnittelujärjestelmän viite 2010/AGRI/010]. iv) Ehdotus neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 muuttamiseksi maito- ja maitotuotealan sopimussuhteiden osalta [suunnittelujärjestelmän viite 2010/AGRI/026]. - Oikeusperusta SEUT-sopimuksen 42 artiklan ensimmäinen alakohta ja 43 artiklan 2 kohta. - Toissijaisuusperiaate Maatalouspolitiikka kuuluu EU:n ja jäsenvaltioiden jaetun toimivallan aloihin. Se merkitsee sitä, että jollei EU anna alaa koskevia säännöksiä, toimivalta säilyy jäsenvaltioilla. Tämä ehdotus rajoittuu yhteisen markkinajärjestelyn mukauttamiseen Lissabonin sopimuksella käyttöön otettuihin uusiin vaatimuksiin. Tämä ehdotus ei näin ollen vaikuta unionin nykyiseen toimintamalliin. - Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen. - Sääntelytavan valinta Ehdotettu sääntelytapa: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus. Muut sääntelytavat eivät soveltuisi seuraavasta syystä: suora soveltaminen johtuu YMP:n luonteesta, ja sen hallinnointia koskevat vaatimukset ovat YMP-lainsäädännön olennainen ominaispiirre. 4. Talousarviovaikutukset Tästä toimenpiteestä ei aiheudu unionille lisämenoja. 5. LISÄTIEDOT - Yksinkertaistaminen Tämä ehdotus parantaa yhteisen markkinajärjestelyn ymmärrettävyyttä, sillä neuvoston asetusta (EY) N:o 1234/2007 on muutettu huomattavasti. 2010/0385 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (YMJ-asetus) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 42 artiklan ensimmäisen alakohdan ja 43 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen[2], sen jälkeen, kun ehdotus on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[3], noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä[4], sekä katsovat seuraavaa: 1. Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22 päivänä lokakuuta 2007 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1234/2007[5] on muutettu useita kertoja. Lissabonin sopimuksen voimaantulon vuoksi tarvitaan lisämuutoksia Euroopan parlamentille ja neuvostolle ja erityisesti komissiolle annettujen valtuuksien yhdenmukaistamiseksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (perussopimuksen) 290 ja 291 artiklan kanssa. Muutosten laajuuden vuoksi on aiheellista kumota asetus (EY) N:o 1234/2007 ja korvata se uudella YMJ-asetuksella. Teknisen yksinkertaistamisen vuoksi tähän asetukseen on aiheellista sisällyttää kasvatuskauden 1972/1973 silkkiäistoukkien tuen myöntämisen yleisistä säännöistä 2 päivänä toukokuuta 1972 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 922/72[6]. Sen vuoksi asetus (ETY) N:o 922/72 olisi niin ikään kumottava. 2. Neuvosto hyväksyy perussopimuksen 43 artiklan 3 kohdan nojalla hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet. Tässä asetuksessa olisi silloin, kun perussopimuksen 43 artiklan 3 kohtaa sovelletaan, mainittava selkeyden vuoksi erikseen, että neuvosto hyväksyy toimenpiteet kyseisen kohdan perusteella. 3. Tämän asetuksen olisi sisällettävä kaikki yhteisen markkinajärjestelyn keskeiset osat. Hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistaminen liittyy joissakin tapauksissa erottamattomasti mainittuihin keskeisiin osiin. 4. Komissiolla olisi oltava valta antaa delegoituja säädöksiä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti eräiden tämän asetuksen muiden kuin keskeisten osien täydentämiseksi tai muuttamiseksi. Olisi määriteltävä osat, joiden suhteen kyseistä toimivaltaa voidaan harjoittaa, samoin kuin edellytykset, joita kyseiseen säädösvallan siirtoon on sovellettava. 5. Kiireellisen menettelyn käyttö olisi varattava poikkeuksellisiin tapauksiin, joissa on välttämätöntä reagoida tehokkaasti markkinahäiriöiden uhkiin, tai jos markkinat häiriintyvät. Kiireellisen menettelyn valinta olisi perusteltava, ja tapaukset, joissa kiireellistä menettelyä olisi käytettävä, olisi täsmennettävä. 6. Jäsenvaltioiden olisi perussopimuksen 291 artiklan nojalla oltava vastuussa tällä asetuksella luodun maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn, jäljempänä ’YMJ’, täytäntöönpanosta. Jotta varmistettaisiin YMJ:n yhdenmukainen täytäntöönpano jäsenvaltioissa sekä vältettäisiin kilpailun vääristyminen tai syrjintä toimijoiden välillä, komissiolla olisi oltava valta hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä perussopimuksen 291 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Sen vuoksi komissiolle olisi kyseisen määräyksen nojalla siirrettävä täytäntöönpanovalta eritoten, kun kyseessä ovat yhdenmukaiset edellytykset, joiden mukaisesti markkinoiden interventiotoimenpiteitä sovelletaan, sekä yhdenmukaiset edellytykset tukijärjestelmien täytäntöönpanemiseksi ja kaupan pitämistä ja tuotantoa koskevien sääntöjen ja kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa koskevien sääntöjen soveltamiseksi. Komission olisi määriteltävä myös tarkastusten vähimmäisominaisuudet, joita jäsenvaltioiden on sovellettava. 7. Jotta varmistettaisiin yhteisellä markkinajärjestelyllä luotujen järjestelmien tehokkuus, komissiolle olisi annettava tarvittavat valtuudet myös markkinoita ohjaavien toimenpiteiden ja päivittäisten hallintotehtävien suhteen. Jotta varmistettaisiin yhteisen markkinajärjestelyn sujuva toiminta, komissiolle olisi annettava valtuudet säännellä myös eräitä teknisluonteisia kysymyksiä ja vahvistaa säännöt, jotka koskevat markkinatukikelpoisiin tuotteisiin ja toimijoihin liittyviä tiedonantoja, tietojen toimittamista ja raportointia, menettelyjä ja teknisiä perusteita. YMJ:n moitteettoman toiminnan varmistamiseksi komission olisi niin ikään vahvistettava erityisesti päivämäärät, määräajat, valuuttakursseja koskevat määräytymisperusteet, edustavat ajanjaksot ja korot. Tukijärjestelmien osalta komissiolle olisi kyseisellä oikeusperustalla annettava erityisesti valtuudet vahvistaa tuki ja antaa sääntöjä ohjelmien hallinnosta, seurannasta ja arvioinnista, maksettujen tukien julkistamisesta sekä sosiaalisia järjestelmiä koskevien suunnitelmien toteuttamisesta. Komissiolla olisi oltava valtuudet määritellä tuen ja tukiennakoiden maksamiseen liittyvät menettelyt. 8. Yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteiden saavuttamiseksi ja sen periaatteiden noudattamiseksi komissiolle olisi lisäksi annettava valtuudet antaa sääntöjä, jotka koskevat maidon, sokerin ja viinin tuotantoa rajoittavien järjestelmien hallintoa ja tarkastuksia, ja lisäksi sillä olisi oltava valta vahvistaa vakuuksien määrä, vahvistaa aiheettomasti suoritettujen maksujen takaisinperintää koskevat säännöt ja menettelyt sekä markkinatukea koskeviin sopimuksiin liittyvät säännöt. 9. Komissiolle olisi viinialalla annettava valtuudet varmistaa, että alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja perinteisiä merkintöjä koskevat hakemukset vastaavat tässä asetuksessa vahvistettuja vaatimuksia. Näin varmistetaan, että soveltaminen on yhtenäistä koko unionissa. Viinialan tuotteiden esittelyn ja merkintöjen suhteen komissiolle olisi annettava valtuudet antaa kaikki tarvittavat säännöt, jotka koskevat menettelyjä, tiedonantoja ja teknisiä perusteita. 10. Jotta varmistettaisiin tällä asetuksella perustetun lainsäädäntökehyksen tavoitteiden saavuttaminen, komissiolle olisi annettava myös pysyvä valvontavalta eräisiin tuottajaorganisaatioiden, tuottajaryhmien, toimialakohtaisten organisaatioiden ja toimijaorganisaatioiden toimintoihin nähden. Jotta säilytettäisiin yhteisessä markkinajärjestelyssä määritelty rakenne ja sen olennaiset muuttujat, komissiolle olisi tämän lisäksi annettava valtuudet vahvistaa kaikki sellaisia poikkeuksellisia markkinatoimenpiteitä ja poikkeuksellisia hallintotoimenpiteitä koskevat tarvittavat säännöt, joiden tarkoituksena on ratkaista yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa esiintyvät kiireelliset ja ennakoimattomat ongelmat. 11. Jollei muualla nimenomaisesti muuta säädetä, komission olisi annettava täytäntöönpanosäädökset [ asetuksen nimi ] annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o XX/XXXX mukaisesti. 12. Komissiolla olisi oltava valta antaa täytäntöönpanosäädöksiä ilman komitean apua sellaisten tämän asetuksen mukaisten toimenpiteiden osalta, jotka edellyttävät nopeaa toimintaa tai koostuvat pelkästään yleisten säännösten soveltamisesta erityistilanteisiin ilman harkintavaltaa. 13. Lisäksi komissiolla olisi oltava valta toteuttaa eräitä hallinto- tai johtotehtäviä, jotka eivät edellytä delegoitujen säädösten tai täytäntöönpanosäädösten hyväksymistä. 14. Uudella YMJ-asetuksella tapahtuva korvaaminen ei saisi kyseenalaistaa vuosien mittaan yhteisen maatalouspolitiikan, jäljempänä ’YMP’, yhteydessä tehtyjä poliittisia päätöksiä. Tämän asetuksen tarkoituksena olisi näin ollen oltava ennen kaikkea komissiolle annettujen valtuuksien yhdenmukaistaminen perussopimuksen kanssa. Sillä ei tästä syystä pitäisi kumota tai muuttaa olemassa olevia säännöksiä, joiden nykyiset perusteet ovat voimassa, jolleivät kyseiset säännökset ole vanhentuneet, eikä ottaa käyttöön uusia välineitä tai toimenpiteitä. Poikkeukset tähän lähestymistapaan liittyvät elintarvikkeiden jakeluun unionin vähävaraisimmille henkilöille sekä Saksan alkoholimonopolin puitteissa myönnettyyn tukeen. Kaupan pitämisen vaatimuksia koskevat säännökset vastaavat ehdotuksia, joita tehtiin laatupolitiikkaa koskevan kattavan tarkastelun yhteydessä. 15. Viljalle, riisille, sokerille, kuivatulle rehulle, siemenille, oliiviöljylle ja syötäväksi tarkoitetuille oliiveille, pellavalle ja hampulle, hedelmille ja vihanneksille, banaaneille, maidolle ja maitotuotteille sekä silkkiäistoukille olisi vahvistettava markkinointivuodet, jotka on mukautettu ensisijassa kunkin mainitun tuotteen biologisiin tuotantosykleihin. 16. Markkinoiden vakauttamiseksi ja kohtuullisen elintason varmistamiseksi maatalousväestölle eri aloilla on kehitetty erilaisia hintatukijärjestelmiä ja otettu samaan aikaan käyttöön suoran tuen järjestelmiä ottaen huomioon toisaalta kunkin alan erilaiset tarpeet ja toisaalta eri alojen riippuvuus toisistaan. Tällaisia toimenpiteitä ovat vilja-, riisi-, sokeri-, oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien, naudanliha-, maito- ja maitotuote-, sianliha- sekä lampaan- ja vuohenliha-alojen tuotteiden julkiset interventiot tai tapauksen mukaan yksityisestä varastoinnista maksettavat tuet. Ottaen huomioon tavoitteet, joihin on pyritty asetukseen (EY) N:o 1234/2007 myöhemmin tehdyillä muutoksilla, erityisesti yhteisen maatalouspolitiikan muuttamisesta asetuksia (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 320/2006, (EY) N:o 1405/2006, (EY) N:o 1234/2007, (EY) N:o 3/2008 ja (EY) N:o 479/2008 muuttamalla sekä asetukset (ETY) N:o 1883/78, (ETY) N:o 1254/89, (ETY) N:o 2247/89, (ETY) N:o 2055/93, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 2596/97, (EY) N:o 1182/2005 ja (EY) N:o 315/2007 kumoamalla 19 päivänä tammikuuta 2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 72/2009[7], ja siinä esitettyjen perustelujen pohjalta on näin ollen tarpeen säilyttää aiempiin välineisiin sisältyvät hintatukitoimenpiteet tekemättä merkittäviä muutoksia aiempaan oikeudelliseen tilanteeseen. 17. Selkeyden ja avoimuuden vuoksi kyseisiä toimenpiteitä koskeville säännöksille olisi luotava yhteinen rakenne säilyttäen samalla kullakin alalla noudatettava politiikka. Tästä syystä on aiheellista tehdä ero viitehintojen ja interventiohintojen välillä. 18. Viljaa, naudan- ja vasikanlihaa sekä maitoa ja maitotuotteita koskeviin yhteisiin markkinajärjestelyihin on sisältynyt säännöksiä, joiden mukaan neuvostolla oli valtuudet muuttaa hintatasoja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen. Hintajärjestelmien herkkyyden vuoksi olisi tehtävä selväksi, että perussopimuksen 43 artiklan 2 kohdan mukainen mahdollisuus muuttaa hintatasoja koskee kaikkia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia aloja. 19. Valkoisen sokerin ja raakasokerin vakiolaaduille olisi vahvistettava viitehinnat. Vakiolaatujen olisi vastattava unionissa tuotettujen sokerien keskimääräisiä edustavia ominaisuuksia, ja vakiolaadut olisi määritettävä sokerikaupassa käytettävien perusteiden mukaan. Vakiolaatuja olisi myös voitava tarkistaa erityisesti kaupallisten vaatimusten ja analyysitekniikan kehittymisen huomioon ottamiseksi. 20. Jotta varmistetaan luotettavan tiedon saanti sokerin unionin markkinahinnoista, tässä asetuksessa olisi säädettävä hintaselvitysjärjestelmästä, jonka perusteella olisi määriteltävä valkoisen sokerin markkinahinnan tasot. 21. Asetuksella (EY) N:o 72/2009 käyttöön otettujen muutosten perusteella käynnistetään tiettyinä aikoina vuodesta viljan, riisin, voin ja rasvattoman maitojauheen interventiojärjestelmä. Naudanliha-alan interventio-ostot olisi aloitettava ja lopetettava tietyn kauden markkinahintojen tason perusteella. 22. Julkisten interventio-ostojen hintatasoa alennettiin aiemmin viljaa, riisiä ja naudanlihaa koskevissa yhteisissä markkinajärjestelyissä, ja se vahvistettiin samalla kun kyseisillä aloilla otettiin käyttöön suoran tuen järjestelmiä. Näiden järjestelmien mukainen tuki ja interventiohinnat liittyvät näin ollen kiinteästi toisiinsa. Maito- ja maitotuotealan tuotteiden osalta hintataso vahvistettiin kyseisen alan tuotteiden kulutuksen edistämiseksi ja kilpailukyvyn parantamiseksi. Kyseiset poliittiset päätökset ovat edelleen perusteltuja. 23. Tässä asetuksessa olisi säädettävä mahdollisuudesta myydä julkisessa interventiossa ostetut tuotteet. Tällaiset toimenpiteet olisi toteutettava siten, että vältetään markkinahäiriöt ja varmistetaan tavaroiden tasapuolinen saanti ja ostajien tasapuolinen kohtelu. 24. YMP:n tavoitteena on perussopimuksen 39 artiklan 1 kohdan mukaan markkinoiden vakauttaminen ja kohtuullisten kuluttajahintojen takaaminen. Elintarvikkeiden jakeluohjelma on vuosien mittaan tukenut menestyksekkäästi näiden molempien tavoitteiden saavuttamista. Sen olisi jatkossakin varmistettava YMP:n tavoitteiden täyttyminen ja autettava saavuttamaan koheesiotavoitteet. YMP:n perättäiset uudistukset ovat kuitenkin saaneet aikaan interventiovarastojen ja käytettävissä olevan tuotevalikoiman asteittaisen pienentymisen. Sen vuoksi olisi säädettävä, että myös markkinoilta tehtävät hankinnat ovat ohjelman pysyvä hankintalähde. 25. Jotta varmistettaisiin moitteeton budjettihallinto ja jotta unionin ohjelman koheesioulottuvuutta voitaisiin täysimääräisesti hyödyntää, olisi säädettävä unionin tuelle vahvistetusta enimmäismäärästä ja jäsenvaltioiden osallistumisesta elintarvikkeiden jakeluohjelman rahoitukseen. Kokemus on lisäksi osoittanut, että ohjelma edellyttää pidemmän aikavälin näkemystä. Sen vuoksi komission olisi vahvistettava ohjelman täytäntöönpanemiseksi kolmivuotissuunnitelmia, ja jäsenvaltioiden olisi laadittava kansallisia elintarvikkeiden jakeluohjelmia, joissa esitetään jäsenvaltioiden tavoitteet ja painopisteet ohjelman suhteen, ravitsemukselliset näkökohdat mukaan luettuina. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi tehtävä riittäviä hallinnollisia ja fyysisiä tarkastuksia ja määrättävä sääntöjenvastaisuuksien yhteydessä seuraamuksia varmistaakseen, että kolmivuotissuunnitelma pannaan täytäntöön sovellettavien sääntöjen mukaisesti. 26. Jotta varmistettaisiin vähävaraisimmille suunnatun elintarvikkeiden jakeluohjelman avoin, johdonmukainen ja tehokas toiminta, komission olisi vahvistettava menettelyt kolmivuotissuunnitelmien hyväksymiseksi ja tarkistamiseksi sekä hyväksyttävä kyseiset suunnitelmat ja tarvittaessa niiden tarkistukset. Komission olisi vahvistettava myös kolmivuotissuunnitelmiin sisällytettäviä lisäosia koskevat säännökset, tuotteiden luovuttamista koskevat säännöt, interventiotuotteiden varastosta poistamiseen liittyvät menettelyt ja määräajat, jäsenvaltioiden väliset siirrot mukaan luettuina, ja säännöt, jotka koskevat kansallisten elintarvikkeiden jakeluohjelmien ja vuotuisten täytäntöönpanokertomusten muotoa. Lisäksi, jotta varmistettaisiin kolmivuotissuunnitelmien yhdenmukainen täytäntöönpano jäsenvaltioissa, komission olisi vahvistettava menettelyt hyväntekeväisyysjärjestöille aiheutuneiden, jäsenvaltioiden tukikelpoisiksi katsomien kustannusten korvaamiseksi, mukaan luettuina määräajat ja määrärahojen enimmäismäärät, tarjouskilpailussa noudatettavat edellytykset ja elintarvikkeisiin ja niiden luovuttamiseen sovellettavat edellytykset. Tämän lisäksi komission olisi hyväksyttävä säännöt, joissa vahvistetaan tarkastuksia koskevat jäsenvaltioiden velvollisuudet, maksuja koskevat menettelyt ja määräajat, niiden noudattamatta jättämisen vuoksi tehtävät vähennykset sekä kirjanpitosäännökset ja kansallisten interventioelinten hoitamat tehtävät, myös jäsenvaltioiden välisten siirtojen tapauksessa. 27. Maitomarkkinoiden tasapainottamiseksi ja markkinahintojen vakauttamiseksi tässä asetuksessa säädetään tuen myöntämisestä tiettyjen voituotteiden yksityiseen varastointiin. Komissiolle olisi lisäksi annettava valtuudet päättää tuen myöntämisestä valkoisen sokerin, tietynlaisten oliiviöljyjen, tiettyjen naudan- ja vasikanlihatuotteiden, sianlihan sekä lampaan- ja vuohenlihan yksityiseen varastointiin. 28. Naudanliha-, sianliha- sekä lampaan- ja vuohenliha-aloilla sovellettavia unionin ruhojen luokitteluasteikkoja tarvitaan hintojen seurantaan ja interventiojärjestelyjen soveltamiseen kyseisillä aloilla. Lisäksi ne edistävät markkinoiden avoimuuden parantamista koskevan tavoitteen saavuttamista. 29. Eläintautien leviämisen estämiseksi tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamisesta aiheutuvat vapaan liikkuvuuden rajoitukset voivat aiheuttaa hankaluuksia tiettyjen tuotteiden markkinoilla yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa. Kokemus osoittaa, että vakavat markkinahäiriöt, kuten kulutuksen tai hintojen huomattava lasku, voivat johtua kansanterveyteen tai eläinten terveyteen kohdistuvien riskien aiheuttamasta kuluttajien luottamuksen menettämisestä. 30. Naudan- ja vasikanlihan, maidon ja maitotuotteiden, sianlihan, lampaan- ja vuohenlihan sekä munien ja siipikarjanlihan osalta sovellettavien poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden olisi liityttävä suoraan tautien leviämisen estämiseksi hyväksyttyihin terveyttä ja eläinlääkintää koskeviin toimenpiteisiin tai johduttava niistä. Ne olisi toteutettava jäsenvaltioiden pyynnöstä vakavien häiriöiden välttämiseksi kyseisillä markkinoilla. 31. Olisi säädettävä komission mahdollisuudesta toteuttaa tarvittaessa erityisiä interventiotoimenpiteitä, jotta voidaan reagoida tehokkaasti ja tuloksellisesti markkinahäiriöiden uhkaan vilja-alalla, jotta voidaan estää julkisen intervention laajamittainen soveltaminen riisialalla tietyillä unionin alueilla tai korvata luonnonkatastrofeista johtuva paddy- eli raakariisin puute. 32. Jotta unionin sokerijuurikkaan ja -ruo'on viljelijöille varmistettaisiin kohtuullinen elintaso, olisi vahvistettava vähimmäishinta vakiolaatua vastaavalle kiintiösokerijuurikkaalle, ja tämä vakiolaatu olisi määriteltävä. 33. Sokeriyritysten ja sokerijuurikkaan viljelijöiden oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainon varmistamiseksi tarvitaan erityisiä välineitä. Sen vuoksi olisi vahvistettava toimialakohtaisia sopimuksia koskevat vakiosäännökset. 34. On vaikea vahvistaa koko unionille yhtenäisiä sokerijuurikkaan ostoehtoja, koska luonnolliset, taloudelliset ja tekniset olosuhteet ovat moninaiset. Toimialalla on jo sokerijuurikkaan viljelijöiden yhdistysten ja sokeriyritysten välisiä sopimuksia. Sen vuoksi puitesäännöksissä olisi määriteltävä ainoastaan sekä sokerijuurikkaan viljelijöiden että sokeriteollisuuden vaatimat vähimmäisvaatimukset, joilla varmistetaan sokerimarkkinoiden moitteeton toiminta ja mahdollisuus poiketa tietyistä säännöistä toimialan sisäisillä sopimuksilla. 35. Tässä asetuksessa olisi säädettävä sokerialalla sovellettavasta tuotantomaksusta, jolla voidaan rahoittaa aiheutuvia menoja. 36. Olisi säädettävä mahdollisuudesta päättää poistaa sokeria markkinoilta niin kauan kuin on tarpeen markkinoiden tasapainottamiseksi, jotta sokerimarkkinoiden rakenteellinen tasapaino voidaan pysyttää viitehintaa lähellä olevalla hintatasolla. 37. Elävien kasvien, naudan- ja vasikanlihan, sianlihan, lampaan- ja vuohenlihan sekä munien ja siipikarjanlihan osalta olisi säädettävä mahdollisuudesta toteuttaa tiettyjä toimenpiteitä, jotka helpottavat tarjonnan mukauttamista markkinoiden tarpeisiin. Tällaiset toimenpiteet voivat edistää markkinoiden vakauttamista ja kohtuullisen elintason varmistamista alalla toimivalle maatalousväestölle. 38. Tuotannon määrällinen rajoitus on ollut keskeinen markkinapolitiikan väline sokerialalla. Syyt, joiden vuoksi yhteisö otti aikoinaan käyttöön tuotantokiintiöjärjestelmät sokerialalla, ovat edelleen olemassa. 39. Tässä asetuksessa säädetyssä sokerikiintiöjärjestelmässä olisi erityisesti säilytettävä kiintiöiden oikeudellinen asema, sillä Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kiintiöjärjestelmä on sokerialan markkinoita säätelevä mekanismi, jolla pyritään saavuttamaan yleisen edun kannalta tärkeitä tavoitteita. 40. Tässä asetuksessa olisi säädettävä mahdollisuudesta mukauttaa sokerikiintiöitä kansallisten kiintiöiden uudelleenjakoa koskevien jäsenvaltioiden päätösten mukaisiksi. 41. Ottaen huomioon tarve sallia tietty kansallinen joustovara jalostusteollisuuden sekä sokerijuurikkaan ja -ruo'on viljelyn rakenteellisen mukauttamisen osalta kiintiöiden soveltamisaikana olisi säädettävä jäsenvaltioiden mahdollisuudesta muuttaa yritysten kiintiöitä tietyissä rajoissa rajoittamatta kuitenkaan rakenneuudistusrahaston toimintaa välineenä. 42. Jotta ylijäämäsokeri ei vääristäisi sokerimarkkinoita, komission olisi voitava tiettyjen perusteiden mukaisesti säätää siitä, että ylijäämäsokeri, -isoglukoosi tai -inuliinisiirappi siirretään seuraavan markkinointivuoden kiintiötuotantoon. Siinä tapauksessa, että sovellettavat edellytykset eivät joidenkin määrien osalta täyty, säädetään myös ylijäämämaksusta, jotta kyseiset markkinatilannetta uhkaavat määrät eivät kasaantuisi. 43. Maitokiintiöjärjestelmä olisi säilytettävä vuoteen 2015 asti, jolloin sen voimassaolo päättyy, samoin kuin suoraan kulutukseen kerättyihin tai myytyihin tietyn takuukynnyksen ylittäviin maitomääriin sovellettava maksu. 44. Ero maidon toimitusten ja suoramyynnin välillä olisi säilytettävä, ja järjestelmää olisi sovellettava tilakohtaisten viiterasvapitoisuuksien ja rasvapitoisuuden kansallisen viitearvon perusteella. Viljelijöiden olisi sallittava tietyin edellytyksin siirtää tilakohtaisia kiintiöitään väliaikaisesti. Lisäksi olisi säilytettävä periaate, jonka mukaan tilakohtainen viitemäärä siirretään ostajalle, vuokralaiselle tai perijälle, silloin kun tila myydään, vuokrataan tai siirretään perintönä, samalla kun olisi pidettävä voimassa poikkeukset periaatteeseen, jonka mukaan kiintiöt ovat tilasidonnaisia, jotta voidaan jatkaa maidontuotannon rakenneuudistusta jatkamiseksi ja parantaa ympäristön tilaa. Olisi vahvistettava säännöt, joiden mukaan jäsenvaltioilla on kiintiöiden erilaisten siirtotapojen mukaan ja puolueettomin perustein mahdollisuus siirtää osa siirretyistä määristä kansalliseen varantoon. 45. Maidosta ja muista maitotuotteista perittävä ylijäämämaksu olisi vahvistettava ennaltaehkäisevälle tasolle, ja jäsenvaltioiden olisi suoritettava se heti, kun kansallinen kiintiö ylittyy. Tämän jälkeen jäsenvaltion olisi jaettava maksuvelvoite sellaisten tuottajien kesken, jotka ovat myötävaikuttaneet ylitykseen. Näiden tuottajien olisi maksettava jäsenvaltiolle osuutensa maksusta, joka johtuu käytettävissä olevan määrän ylittämisestä. Jäsenvaltioiden olisi suoritettava Euroopan maatalouden tukirahastolle (maataloustukirahasto) kansallisen kiintiönsä ylittävää osuutta vastaava maksu, josta vähennetään kiinteä 1 prosentin suuruinen määrä, jotta voidaan ottaa huomioon konkurssitapaukset tai tiettyjen tuottajien lopullinen kyvyttömyys suorittaa osuutensa maksusta. 46. Maitokiintiöjärjestelmän päätarkoitus, eli asianomaisten markkinoiden kysynnän ja tarjonnan välisen epätasapainon ja siitä johtuvan rakenteellisen ylijäämän vähentäminen ja tästä seuraava markkinoiden tasapainottaminen, on näyttänyt heikentävän markkinasuuntautuneisuutta, koska se on vääristänyt tuottajien reagointia hintasignaaleihin ja estänyt tuotannon tehostamista hidastamalla rakenneuudistusta. On säädetty maitokiintiöiden asteittaisesta poistamisesta yhden prosentin vuosittaisin lisäyksin kutakin markkinointivuotta kohti markkinointivuodesta 2009/2010 markkinointivuoteen 2013/2014. Jäsenvaltioille olisi alan uudelleenjärjestelyn puitteissa annettava 31 päivään maaliskuuta 2014 asti mahdollisuus myöntää täydentävää kansallista tukea tiettyjen rajojen puitteissa. Asetukseen (EY) N:o 1234/2007, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 248/2008[8], sisällytetyt kiintiöiden korotukset ja yhden prosentin vuotuinen korotus yhdessä muiden muutosten kanssa, joilla pienennetään maidon ylijäämämaksun todennäköisyyttä, merkitsevät, että mikäli yhden prosentin vuotuisia korotuksia sovelletaan markkinointivuodesta 2009/2010 markkinointivuoteen 2013/2014, nykyisten tuotantotapojen perusteella ylijäämämaksun riski on ainoastaan Italialla. Kaikkien jäsenvaltioiden nykyiset tuotantotavat huomioon ottaen kiintiön korotus on näin ollen kohdistettu Italian hyväksi tämän riskin välttämiseksi. 47. Asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 säädetään erilaisista tukijärjestelmistä. Kuivatun rehun sekä pellavan ja hampun järjestelmässä on säädetty jalostustuista kyseisten alojen sisämarkkinoiden sääntelemiseksi. Asetuksella (EY) N:o 72/2009 tehtyjen muutosten seurauksena ja yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19 päivänä tammikuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009[9] mukaisesti tukea myönnetään kuivatulle rehulle 1 päivään huhtikuuta 2012 asti ja pitkille pellavakuiduille, lyhyille pellavakuiduille ja hamppukuiduille markkinointivuoteen 2011/2012 asti. Asetuksessa (EY) N:o 1234/2007, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 72/2009, säädettyä perunatärkkelyskiintiöiden järjestelmää ja asiaankuuluvaa vähimmäishintaa sovelletaan ainoastaan markkinointivuoden 2011/2012 loppuun asti. 48. Maitomarkkinoiden tasapainottamiseksi ja maidon ja maitotuotteiden markkinahintojen vakauttamiseksi on tarpeen toteuttaa toimenpiteitä, joilla lisätään maitotuotteiden myyntimahdollisuuksia. Tässä asetuksessa olisi säädettävä markkinointitukien myöntämistä maitotuotteiden tiettyihin käyttötarkoituksiin. Lisäksi olisi säädettävä, että maidon kulutuksen edistämiseksi nuorten parissa unionin olisi vastattava osittain niistä kustannuksista, joita aiheutuu koulujen oppilaille toimitettavaa maitoa koskevan tuen myöntämisestä. 49. Olisi säädettävä mahdollisuudesta myöntää tuotantotukea silloin, kun tiettyjen teollisuuden, kemian tai lääketeollisuuden tuotteiden valmistus edellyttää toimenpiteiden toteuttamista tiettyjen sokerituotteiden käyttöön saattamiseksi. 50. Asetuksen (EY) N:o 73/2009 mukaisesti humalan pinta-alatuki on irrotettu tuotannosta 1 päivästä tammikuuta 2010 alkaen. Jotta humalan tuottajaorganisaatiot voisivat jatkaa toimintaansa entiseen tapaan, olisi erityisesti säädettävä, että kyseisissä jäsenvaltioissa vastaavat määrät on käytettävä samoihin toimintoihin. 51. Unionin rahoitusosuutta, joka vastaa prosenttiosuutta, jonka jäsenvaltiot voivat pidättää suorasta tuesta asetuksen (EY) N:o 73/2009 mukaisesti, tarvitaan hyväksyttyjen toimijaorganisaatioiden kannustamiseksi laatimaan toimintaohjelmia oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien tuotannon laadun parantamiseksi. Tästä syystä tässä asetuksessa olisi säädettävä unionin tuesta, jota myönnetään kyseisissä toimintaohjelmissa toteutettaville toimille osoitetun ensisijaisuuden mukaan. 52. Tässä asetuksessa tehdään ero toisaalta hedelmien ja vihannesten, joihin kuuluvat kaupan pidettävät hedelmät ja vihannekset sekä jalostukseen tarkoitetut hedelmät ja vihannekset, ja toisaalta hedelmä- ja vihannesjalosteiden välillä. Tuottajaorganisaatioita, toimintaohjelmia ja unionin taloudellista tukea koskevia sääntöjä sovelletaan ainoastaan hedelmiin ja vihanneksiin ja yksinomaan jalostukseen tarkoitettuihin hedelmiin ja vihanneksiin. 53. Tuottajaorganisaatiot ovat hedelmä- ja vihannesalan järjestelmän perustoimijoita. Koska kysyntä keskittyy entistä enemmän, tuottajien markkina-aseman vahvistamiseksi on edelleen taloudellisesti välttämätöntä keskittää tarjontaa kyseisten organisaatioiden avulla. Tarjonnan keskittämisen olisi oltava vapaaehtoista, ja sen on osoitettava hyödyllisyytensä niiden palvelujen laajuuden ja tehokkuuden kautta, joita tuottajaorganisaatiot jäsenilleen tarjoavat. Koska tuottajaorganisaatiot toimivat yksinomaan jäsentensä edun mukaisesti, niiden olisi katsottava toimivan taloudellisissa asioissa jäsentensä nimissä ja puolesta. 54. Hedelmien ja vihannesten tuotanto on vaikeasti ennakoitavaa, ja tuotteet helposti pilaantuvia. Vähäisetkin ylijäämät voivat häiritä markkinoita merkittävästi. Sen vuoksi olisi otettava käyttöön kriisinhallintatoimenpiteitä. Tuottajaorganisaatioiden kiinnostavuuden lisäämiseksi kyseiset toimenpiteet olisi sisällytettävä toimintaohjelmiin. 55. Hedelmien ja vihannesten tuotannossa ja kaupan pitämisessä olisi otettava huomioon ympäristönäkökohdat, myös viljelymenetelmien osalta, sekä käytetyistä tarvikkeista huolehtiminen sekä markkinoilta poistettujen tuotteiden hävittäminen, erityisesti vesien laadun suojelun, luonnon monimuotoisuuden säilyttämisen ja maisemanhoidon osalta. 56. Euroopan unioniin 1 päivänä toukokuuta 2004 tai sen jälkeen liittyneiden jäsenvaltioiden, tiettyjen unionin syrjäisimpien alueiden tai Egeanmeren pienten saarten hedelmä- ja vihannesalan tuottajaryhmien, jotka haluavat saada tuottajaorganisaation aseman tämän asetuksen mukaisesti, olisi voitava saada siirtymäaika, jonka kuluessa niille voidaan myöntää kansallista ja unionin taloudellista tukea tiettyjä tuottajaryhmän sitoumuksia vastaan. 57. Jotta hedelmä- ja vihannesalan tuottajaorganisaatioilla olisi suurempi vastuu erityisesti tekemistään taloudellisista päätöksistä ja jotta niille myönnettyjä julkisia varoja suunnattaisiin tulevaisuutta ajatellen, olisi vahvistettava tällaisten varojen käyttöedellytykset. Tuottajaorganisaatioiden toimintarahastojen rahoitus on syytä toteuttaa yhteisrahoituksena. Rahoituksen kohteita olisi voitava erityistapauksissa laajentaa. Toimintarahastosta olisi rahoitettava ainoastaan hedelmä- ja vihannesalan toimintaohjelmia. Unionin menojen hallitsemiseksi toimintarahaston perustaville tuottajaorganisaatioille myönnettävälle tuelle olisi asetettava yläraja. 58. Alueilla, joilla hedelmä- ja vihannesalan tuotannon organisointi on vähäistä, olisi sallittava kansallisen täydentävän tuen myöntäminen. Unionin olisi korvattava nämä tuet jäsenvaltioille, jotka ovat rakenteellisista syistä erityisen epäedullisessa asemassa. 59. Järjestelmän yksinkertaistamiseksi ja kustannusten vähentämiseksi toimintarahastojen osalta tukikelpoisia menoja koskevat menettelyt ja säännöt olisi mahdollisuuksien mukaan yhdenmukaistettava maaseudun kehittämisohjelmia koskevien menettelyjen ja sääntöjen kanssa edellyttämällä, että jäsenvaltiot laativat toimintaohjelmia koskevan kansallisen strategian. 60. Hedelmien ja vihannesten vähäiseen kulutukseen lasten keskuudessa on suotavaa puuttua lisäämällä pysyvästi hedelmien ja vihannesten osuutta lasten ruokavaliossa vaiheessa, jossa heidän ruokailutottumuksensa muotoutuvat. Sen vuoksi olisi säädettävä unionin tuesta, jolla osarahoitetaan hedelmä- ja vihannesalan, hedelmä- ja vihannesjalostealan sekä banaanialan tuotteiden toimittamista lapsille kouluihin ja jolla osarahoitetaan myös eräitä asiaan liittyviä logistiikka-, jakelu-, laitteisto-, mainonta-, seuranta- ja arviointikustannuksia. Asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi jäsenvaltioiden, jotka haluavat hyödyntää kouluhedelmäjärjestelmää, olisi laadittava ennakolta kansallinen strategia. Strategian olisi sisällettävä muun muassa luettelo tukikelpoisista tuotteista, jotka on valittu objektiivisin perustein, mukaan lukien kausiluonteisuus, tuotteiden saatavuus tai ympäristönäkökohdat. 61. Jotta varmistettaisiin kouluhedelmäjärjestelmän moitteeton budjettihallinto, olisi säädettävä unionin tuelle vahvistetusta enimmäismäärästä ja yhteisrahoituksen enimmäisosuuksista. Unionin tukea ei pitäisi käyttää korvaamaan olemassa olevien kansallisten kouluhedelmäjärjestelmien rahoitusta. Talousarviorajoitusten vuoksi jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava korvata rahoitusosuutensa kouluhedelmäjärjestelmässä yksityiseltä sektorilta saatavilla rahoitusosuuksilla. Järjestelmän tehostamiseksi jäsenvaltioiden olisi säädettävä liitännäistoimenpiteistä, joihin jäsenvaltiot voisivat myöntää kansallista tukea. 62. On tärkeää säätää viinialan tukitoimenpiteistä, joilla voidaan vahvistaa kilpailurakenteita. Vaikka kyseisten toimenpiteiden rahoitus ja määrittely on unionin tehtävä, jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus valita tarvittavat toimenpiteet omia alueitaan varten ottaen tarvittaessa huomioon alueelliset erityispiirteensä ja sisällyttää ne kansallisiin tukiohjelmiinsa. Näiden ohjelmien täytäntöönpanon pitäisi olla jäsenvaltioiden vastuulla. 63. Kansallisten tukiohjelmien yhtenä tärkeimpänä tukikelpoisena toimenpiteenä olisi oltava unionin viinien menekinedistäminen ja markkinointi kolmansissa maissa. Määrärahoja olisi edelleen myönnettävä rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen, koska nämä toimet vaikuttavat alaan positiivisesti. Tukea olisi myönnettävä myös alalle tehtäviin investointeihin, joilla pyritään parantamaan yritysten taloudellista suorituskykyä sinällään. Sivutuotteiden tislaustuen olisi oltava niiden jäsenvaltioiden käytettävissä, jotka haluavat käyttää tällaista välinettä viinin laadun varmistamiseen samalla ympäristöä suojellen. 64. Ennaltaehkäisevien välineiden, joita ovat satovakuutus, sijoitusrahastot ja rypäleiden korjaaminen raakana, olisi oltava viinialan tukiohjelmissa tukikelpoisia, jotta tuottajia kannustettaisiin toimimaan kriisitilanteissa vastuullisesti. 65. Jäsenvaltiot voivat eri syistä pitää parempana myöntää viljelijöille tuotannosta irrotettua tukea tilatukijärjestelmässä. Tämä mahdollisuus olisikin jätettävä jäsenvaltioiden ratkaistavaksi, ja tilatukijärjestelmän erityispiirteiden vuoksi tällaisten siirtojen olisi oltava peruuttamattomia, ja niiden perusteella olisi vastaavasti supistettava kansallisille viinialan tukiohjelmille varattuja määrärahoja seuraavina vuosina. 66. Viinialaa olisi tuettava myös Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005[10] mukaisista rakennetoimenpiteistä. Jotta asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset määrärahat lisääntyisivät, määrärahoja olisi siirrettävä asteittain sen talousarvioon, kun kyse on riittävän suurista määristä. 67. Jäsenvaltioiden olisi voitava panna toimialakohtaisten organisaatioiden tekemät päätökset täytäntöön viinimarkkinoiden toimivuuden parantamiseksi. Päätösten perusteella ei pitäisi kuitenkaan voida toteuttaa menettelyjä, jotka voivat vääristää markkinoita. 68. Viinin ylituotanto on pahentunut unionissa, kun uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskieltoa on rikottu. Unionissa on merkittävä määrä laittomia istutuksia, jotka synnyttävät epätervettä kilpailua ja pahentavat viinialan ongelmia. Tämä ongelma on ratkaistava. 69. Vaikka uusien viljelmien väliaikainen istutuskielto on vaikuttanut jonkin verran viinimarkkinoiden tarjonnan ja kysynnän tasapainoon, se on samanaikaisesti luonut esteitä kilpailukykyisille tuottajille, jotka tarvitsevat joustavuutta kasvaneeseen kysyntään vastaamiseksi. Koska markkinatasapainoa ei ole vielä saavutettu ja koska raivausjärjestelmän kaltaisten liitännäistoimenpiteiden vaikutus näkyy viipeellä, on tärkeää pitää uusien viljelmien istutuskielto voimassa 31 päivään joulukuuta 2015, jolloin se olisi lopullisesti lakkautettava, jotta kilpailukykyiset tuottajat voivat vapaasti toimia markkinaedellytysten mukaisesti. Jäsenvaltioille olisi kuitenkin annettava mahdollisuus jatkaa tätä kieltoa alueillaan 31 päivään joulukuuta 2018 saakka, jos ne katsovat sen tarpeelliseksi. 70. Olisi sallittava edelleenkin jonkin verran liikkumavaraa esimerkiksi kansallisten tai alueellisten varantojen järjestelmien muodossa, jotta parannettaisiin viinintuotantokyvyn hallintaa ja edistettäisiin paikkausistutusoikeuksien tehokasta käyttöä, mikä puolestaan lieventäisi väliaikaisen istutuskiellon vaikutusta. 71. Kansallisen tuen myöntäminen voi vaarantaa sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan. Viinin yhteiseen markkinajärjestelyyn kuuluviin viinialan tuotteisiin olisi periaatteessa sovellettava valtiontukea koskevia perussopimuksen määräyksiä. Raivauspalkkiota ja eräisiin tukiohjelmiin liittyviä toimenpiteitä koskevissa säännöksissä ei kuitenkaan pitäisi sinänsä estää kansallisten tukien myöntämistä samaan tarkoitukseen. 72. Viinialan tilatukijärjestelmään sisällyttämiseksi kaikkien aktiivisessa tuotannossa olevien viininviljelyalojen olisi oltava tukikelpoisia tilatukijärjestelmässä, josta säädetään asetuksessa (EY) N:o 73/2009. 73. Maatalousalaksi luettavalle mehiläishoidolle on ominaista tuotantoedellytysten ja -tasojen monimuotoisuus sekä taloudellisten toimijoiden hajaannus ja epäyhtenäisyys niin tuotannon kuin kaupan pitämisen vaiheissa. Lisäksi varroapunkin lisääntyminen viime vuosina useissa jäsenvaltioissa ja tämän tuholaisen hunajantuotannolle aiheuttamat vaikeudet edellyttävät, että unionin toimia jatketaan, sillä varroapunkkia ei voida kokonaan hävittää ja se on käsiteltävä sallituilla tuotteilla. Näissä olosuhteissa ja mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi unionissa on tarpeen laatia joka kolmas vuosi kansalliset ohjelmat, joihin sisältyy tekninen apu, varroapunkin torjunta, siirtohoidon järkeistäminen, unionin mehiläiskannan lisääminen sekä yhteistyö mehiläishoitoa ja siitä saatavia tuotteita koskevien tutkimusohjelmien kanssa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen yleisten edellytysten parantamiseksi. Unionin tulisi osallistua kansallisten ohjelmien rahoitukseen. 74. Silkkiäistoukkien kasvatukseen tarkoitettu unionin tuki olisi myönnettävä yhtä käytettyä silkkiäismunalaatikkoa kohden. 75. Maataloustuotteiden kaupan pitämistä koskevien vaatimusten soveltaminen voi parantaa tuotannon ja kaupan pitämisen taloudellisia edellytyksiä sekä tuotteiden laatua. Näin ollen tällaisten vaatimusten soveltaminen on tuottajien, kauppiaiden ja kuluttajien edun mukaista. 76. Maataloustuotteiden laatupolitiikasta annetun komission tiedonannon[11] ja siitä käydyn keskustelun seurauksena katsotaan, että ala- tai tuotekohtaiset kaupan pitämisen vaatimukset on aiheellista säilyttää kuluttajien odotusten huomioon ottamiseksi sekä maataloustuotteiden tuotantoon ja kaupan pitämiseen liittyvien taloudellisten edellytysten ja maataloustuotteiden laadun parantamiseksi. 77. Jotta taattaisiin, että kaikki tuotteet ovat laadultaan virheettömiä, aitoja ja myyntikelpoisia, ja rajoittamatta säännöksiä, joita on annettu elintarvikealalla ja erityisesti yleisessä elintarvikelainsäädännössä, josta säädetään elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 178/2002[12], ja sen periaatteita ja vaatimuksia, edellä mainitussa komission tiedonannossa suunniteltu kaupan pitämisen yleinen perusvaatimus olisi asianmukainen tuotteille, joihin ei sovelleta ala- tai tuotekohtaisia kaupan pitämisen vaatimuksia. Jos tällaiset tuotteet ovat jonkin tapauskohtaisesti sovellettavan kansainvälisen standardin mukaisia, kyseiset tuotteet olisi katsottava kaupan pitämisen yleisvaatimuksen mukaisiksi. 78. Eräiden alojen ja/tai tuotteiden osalta määritelmät, nimitykset ja/tai myyntinimitykset ovat tärkeässä asemassa kilpailuedellytysten määräytymisen kannalta. Sen vuoksi on aiheellista vahvistaa kyseisten alojen ja/tai tuotteiden osalta määritelmät, nimitykset ja myyntinimitykset, joita olisi käytettävä unionissa vain sellaisten tuotteiden kaupan pitämiseksi, jotka ovat vastaavien vaatimusten mukaisia. 79. Asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 on säilytetty aiemmissa yhteisissä markkinajärjestelyissä vahvistettu kaupan pitämisen vaatimuksiin sovellettava alakohtainen lähestymistapa. On aiheellista ottaa käyttöön horisontaalisia säännöksiä. 80. Asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 komissiolle on tähän asti annettu valtuudet antaa kaupan pitämisen vaatimuksia koskevat säännökset. Vaatimusten yksityiskohtaisen teknisen luonteen vuoksi ja koska on jatkuvasti tarpeen parantaa niiden tehokkuutta ja mukauttaa niitä kauppatapojen kehitykseen, on aiheellista ulottaa tämä lähestymistapa kaikkiin kaupan pitämisen vaatimuksiin samalla kun täsmennetään perusteet, jotka on otettava huomioon asiaa koskevia sääntöjä vahvistettaessa. 81. Kaupan pitämisen vaatimuksia olisi sovellettava, jotta markkinoille voitaisiin toimittaa standardoitua ja tyydyttävää laatua olevia tuotteita. Niiden olisi koskettava erityisesti määritelmiä, luokittelua, tarjontamuotoa ja pakkausmerkintöjä, pakkaamista, tuotantotapaa, säilyttämistä, kuljettamista, tuottajia koskevia tietoja, eräiden aineiden pitoisuuksia, asiaan liittyviä hallinnollisia asiakirjoja, varastointia, varmentamista, kaupan pitämistä ja määräaikoja. 82. Ottaen huomioon kuluttajien tarve saada riittäviä ja avoimia tuotetietoja olisi erityisesti oltava mahdollista määritellä tapauskohtaisesti asianmukaisella maantieteellisellä tasolla maataloustuotannon paikkaa koskevat tarkoituksenmukaiset merkinnät ottaen samalla huomioon joidenkin alojen erityispiirteet varsinkin jalostettujen maataloustuotteiden osalta. 83. Ala- tai tuotekohtaisia kaupan pitämisen vaatimuksia määritellessään komission olisi otettava huomioon kuluttajien odotukset, kunkin alan erityispiirteet ja kansainvälisten elinten suositukset. 84. Tämän lisäksi olisi säädettävä tarpeen mukaan toteutettavista erityistoimenpiteistä, jotka liittyvät erityisesti analyysimenetelmiin, jotta voidaan välttää väärinkäytökset, jotka liittyvät kuluttajille esitettyjen tuotteiden laatuun ja aitouteen. 85. Kaupan pitämisen vaatimusten noudattamisen varmistamiseksi olisi säädettävä tarkastuksista ja seuraamuksista tapauksissa, joissa asiaan liittyviä velvollisuuksia ei ole noudatettu. Jäsenvaltioiden olisi otettava vastuu tällaisista tarkastuksista. 86. Kaupan pitämisen vaatimuksia olisi periaatteessa sovellettava kaikkiin unionissa kaupan pidettäviin tuotteisiin. 87. On aiheellista säätää kolmansista maista tuotaviin tuotteisiin sovellettavista erityissäännöistä, joiden mukaan eräissä kolmansissa maissa voimassa olevat erityissäännökset saattavat antaa perusteet poiketa kaupan pitämisen vaatimuksista, jos niiden vastaavuus yhteisön lainsäädännön kanssa voidaan taata. 88. Levitettävien rasvojen osalta on aiheellista ottaa käyttöön jäsenvaltioiden mahdollisuus antaa tai pitää voimassa eräitä, laatutasoja koskevia kansallisia sääntöjä. 89. Viiniä koskevia säännöksiä olisi sovellettava ottaen huomioon perussopimuksen 218 artiklan mukaisesti tehdyt sopimukset. 90. On aiheellista vahvistaa rypälelajikkeiden luokittelua koskevat säännöt, joiden mukaan enemmän kuin 50 000 hehtolitraa vuodessa tuottavien jäsenvaltioiden olisi edelleen oltava vastuussa niiden rypälelajikkeiden luokittelusta, joista viinin valmistaminen on sallittua niiden alueilla. Eräät rypälelajikkeet olisi jätettävä luokittelun ulkopuolelle. 91. On aiheellista määritellä tietyt viininvalmistusmenetelmät ja viinintuotantoon liittyvät rajoitukset, jotka koskevat erityisesti viinin leikkaamista ja tietynlaisen kolmansista maista peräisin olevan rypäleen puristemehun, viinirypälemehun ja tuoreiden rypäleiden käyttöä. Kansainväliset vaatimukset täyttääkseen komission olisi pääsääntöisesti nojauduttava Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) suosittelemiin viininvalmistusmenetelmiin. 92. Jäsenvaltioille olisi annettava viinialalla lupa rajoittaa joidenkin viininvalmistusmenetelmien käyttöä tai kieltää niiden käyttö ja soveltaa tiukempia rajoituksia alueellaan tuotettuihin viineihin sekä sallia sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole sallittuja, koekäyttö erikseen vahvistettavin edellytyksin. 93. Laatuviinien käsite perustuu unionissa muun muassa viinin maantieteelliseen alkuperään liittyviin erityisominaisuuksiin. Kuluttaja tunnistaa tällaiset viinit niille myönnetyistä suojatuista alkuperänimityksistä ja maantieteellisistä merkinnöistä. Jotta asianomaisten tuotteiden laatuväitteitä tukeva kehys olisi avoin ja kehittyneempi, olisi otettava käyttöön järjestelmä, jossa alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää koskevat hakemukset tutkitaan noudattaen lähestymistapaa, jota sovelletaan unionin horisontaalisessa laatupolitiikassa muihin elintarvikkeisiin kuin viiniin ja väkeviin alkoholijuomiin maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20 päivänä maaliskuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006[13] mukaisesti. 94. Alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien erityisten laatuominaisuuksien säilyttämiseksi jäsenvaltioiden olisi sallittava soveltaa tässä suhteessa tiukempia sääntöjä. 95. Jotta viinin maantieteelliset merkinnät ja alkuperänimitykset saisivat suojan unionissa, ne olisi hyväksyttävä ja rekisteröitävä unionin tasolla. Jotta varmistetaan, että nimitykset täyttävät tässä asetuksessa säädetyt edellytykset, asianomaisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten olisi tutkittava hakemukset noudattaen yhteisiä vähimmäisvaatimuksia, joihin kuuluu kansallinen menettely, jossa voidaan esittää hakemusta koskevia vastaväitteitä. Komission olisi sen jälkeen tutkittava hakemukset varmistaakseen, ettei niissä ole selkeitä virheitä ja että unionin lainsäädäntö ja soveltamisjäsenvaltion ulkopuolisten sidosryhmien etu otetaan huomioon. 96. Suojaa olisi voitava hakea kolmansien maiden alkuperänimityksille ja maantieteellisille merkinnöille, jotka ovat suojattuja alkuperämaassaan. 97. Rekisteröintimenettelyssä olisi annettava kaikille jäsenvaltion tai kolmannen maan luonnollisille tai oikeushenkilöille, joiden oikeutettua etua asia koskee, mahdollisuus käyttää oikeuksiaan esittämällä vastaväitteensä. 98. Rekisteröidyillä alkuperänimityksillä ja maantieteellisillä merkinnöillä olisi oltava suoja sellaista käyttöä vastaan, joka hyödyntää perusteettomasti edellytykset täyttävien tuotteiden mainetta. Rehellisen kilpailun edistämiseksi ja kuluttajien harhauttamisen estämiseksi suojan olisi koskettava myös tuotteita ja palveluja, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomat tuotteet mukaan luettuina. 99. Tiettyjä merkintöjä on käytetty unionissa perinteisesti, ja ne antavat kuluttajille viinien erityispiirteistä ja laadusta tietoja, jotka täydentävät alkuperänimityksistä ja maantieteellisistä merkinnöistä ilmeneviä tietoja. Tällaiset perinteiset merkinnät olisi voitava suojata unionissa sisämarkkinoiden toimivuuden ja rehellisen kilpailun varmistamiseksi sekä sen välttämiseksi, että kuluttajia johdettaisiin harhaan. 100. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien viinialan tuotteiden kuvauksella, nimityksellä ja tarjontamuodolla voi olla merkittävä vaikutus niiden markkinoitavuuteen. Jäsenvaltioiden viinituotteiden merkintöjä koskevan lainsäädännön erot voivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa. Sen vuoksi olisi vahvistettava säännöt, joissa otetaan huomioon kuluttajien ja tuottajien oikeutetut edut. Tästä syystä on aiheellista säätää unionin merkintäsäännöistä. 101. Jos muodostuu tai on vaarassa muodostua maitotuotteiden ylijäämiä, jotka aiheuttavat tai ovat vaarassa aiheuttaa vakavan epätasapainon markkinoilla, olisi myönnettävä tukea eläinten rehuksi tarkoitetulle unionissa tuotetulle rasvattomalle maidolle ja rasvattomalle maitojauheelle. Kaseiinin ja kaseinaattien käyttöä juuston valmistuksessa koskevien sääntöjen tarkoituksena on torjua mainitusta tukijärjestelmästä mahdollisesti aiheutuvat haittavaikutukset ottaen huomioon se, että korvaaminen kaseiinilla ja kaseinaateilla on vahingollista juustoille, ja siten vakauttaa markkinoita. 102. Tässä asetuksessa keskitytään politiikan päämäärien saavuttamiseksi eri tyyppisiin organisaatioihin, erityisesti yhteisen toiminnan kohteena olevien tuotteiden markkinoiden vakauttamiseksi sekä niiden laadun parantamiseksi ja takaamiseksi. Asetuksen (EY) N:o 1234/2007 asiaa koskevat säännökset perustuvat jäsenvaltioiden tai tietyin edellytyksin komission tunnustamiin organisaatioihin. Kyseiset säännökset olisi pidettävä voimassa. 103. Hedelmä- ja vihannesalan tuottajaorganisaatioiden ja niiden liittojen toiminnan tehostamiseksi ja toivottavan vakauden varmistamiseksi markkinoilla jäsenvaltioiden olisi sallittava tietyin edellytyksin laajentaa kyseisen alueen tuottajaorganisaation tai liiton vahvistamien, erityisesti tuotantoa, kaupan pitämistä ja ympäristönsuojelua koskevien sääntöjen soveltamisala koskemaan kyseisen alueen tuottajaorganisaatioon kuulumattomia tuottajia. 104. Erityisesti hedelmä- ja vihannesalalla olisi voitava myöntää erityishyväksyntä organisaatioille, jotka todistavat olevansa riittävän edustavia ja jotka toteuttavat käytännön toimia perussopimuksen 39 artiklan tavoitteiden saavuttamiseksi. Tuottajaorganisaatioiden ja niiden liittojen antamien sääntöjen soveltamisalan laajentamista ja siitä aiheutuvien kustannusten jakamista koskevia säännöksiä olisi tavoitteiden samankaltaisuuden vuoksi sovellettava myös toimialakohtaisiin järjestöihin. Tupakka-alan toimialakohtaisiin organisaatioihin olisi sovellettava vastaavaa lähestymistapaa. 105. [Tuotannon järkiperäisen kehityksen varmistamiseksi ja siten maitotuottajien kohtuullisen elintason takaamiseksi tuottajien neuvotteluvoimaa jalostajiin nähden olisi vahvistettava, jotta lisäarvo jakautuisi tasaisemmin toimitusketjussa. Yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi olisi hyväksyttävä perussopimuksen 42 artiklan ja 43 artiklan 2 kohdan mukaisesti säännös, jonka mukaan maidontuottajat voivat perustaa tuottajaorganisaatioita tai niiden liittoja neuvottelemaan meijereiden kanssa sopimusehdoista, hinnat mukaan luettuina, yhteisesti jäsentensä koko tuotannosta tai sen osasta. Maitomarkkinoiden tehokkaan kilpailun säilyttämiseksi tätä mahdollisuutta olisi sovellettava asianmukaisin määrällisin rajoin. Myös tuottajaorganisaatioiden olisi siksi oltava YMJ:n mukaisesti hyväksyttäviä 106. EU:n tasolla on otettu käyttöön sääntöjä joidenkin alojen toimialakohtaisten organisaatioiden toiminnalle. Näillä organisaatioilla voi olla merkittävä asema toimitusketjun toimijoiden välisen vuoropuhelun ja parhaiden käytänteiden edistämisessä sekä markkinoiden avoimuuden lisäämisessä. Tällaisia sääntöjä olisi sovellettava myös maito- ja maitotuotealalla, ja niitä voitaisiin täydentää tällaisten organisaatioiden asemaa selkeyttävillä säännöksillä kilpailulainsäädännön mukaisesti samalla kuitenkin varmistaen, etteivät ne vääristä kilpailua tai sisämarkkinoita eivätkä estä yhteisen markkinajärjestelyn moitteetonta toimintaa.] 107. Tietyillä aloilla, lukuun ottamatta aloja, joiden osalta nykyisissä säännöissä säädetään tuottaja- tai toimialakohtaisten organisaatioiden hyväksynnästä, jäsenvaltiot saattavat haluta hyväksyä tällaisia kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia organisaatioita sikäli kuin tämä on unionin lainsäädännön mukaista. 108. Sisämarkkinat edellyttävät kauppajärjestelmän käyttöönottoa unionin ulkorajoilla. Kauppajärjestelmän olisi sisällettävä tuontitulli- ja vientitukijärjestelmä, ja sen olisi periaatteessa vakautettava unionin markkinat. Kauppajärjestelmän olisi perustuttava Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa tehtyihin sitoumuksiin. 109. Kauppavirtojen seuranta on ensisijaisesti hallinnointia koskeva asia, ja se olisi hoidettava joustavasti. Päätös todistuksia koskevista vaatimuksista olisi tehtävä ottaen huomioon todistusten tarve kyseisten markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden tuonnin seurannan kannalta. 110. Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimusten mukaisiin maataloustuotteisiin sovellettavat tullit vahvistetaan yleensä yhteisessä tullitariffissa. Joidenkin vilja- ja riisialojen tuotteiden osalta on kuitenkin lisämekanismien käyttöönoton vuoksi tarpeen säätää mahdollisuudesta tehdä poikkeuksia. 111. Tiettyjen maataloustuotteiden tuonnista unionin markkinoille aiheutuvien mahdollisten epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi tällaisten tuotteiden tuonnista olisi maksettava lisätulli, jos tietyt edellytykset täyttyvät. 112. On aiheellista avata ja hallinnoida tietyin edellytyksin perussopimuksen mukaisesti tehdyistä kansainvälisistä sopimuksista tai muista säädöksistä johtuvia tuontitariffikiintiöitä. 113. Sekoituksiin sovellettavien tuontimaksujen tavoitteena on varmistaa viljan, riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien sekoituksia koskevan tullijärjestelmän moitteeton toiminta. 114. Tässä asetuksessa määritellään puhdistettavaksi tarkoitetun sokerin perinteinen hankintatarve markkinointivuotta kohden. Puhdistettavaksi tarkoitetun sokerin tuontitodistuksia olisi unionin jalostusteollisuuden hankintojen varmistamiseksi myönnettävä kunkin markkinointivuoden ensimmäisinä kolmena kuukautena vain päätoimisille puhdistamoille perinteisen hankintatarpeen asettamissa rajoissa. 115. Jotta laittomat hamppuviljelmät eivät häiritsisi kuiduntuotantoon tarkoitetun hampun yhteistä markkinajärjestelyä, tässä asetuksessa olisi säädettävä hampun ja hampunsiementen tuonnin valvonnasta sen varmistamiseksi, että tällaiset tuotteet tarjoavat tietyt takeet tetrahydrokannabinolipitoisuuden (THC) osalta. Lisäksi muiden kuin kylvämiseen tarkoitettujen hampunsiementen tuontiin olisi edelleenkin sovellettava valvontajärjestelmää, johon sisältyy kyseisten tuojien hyväksymisjärjestelmä. 116. Tullijärjestelmä mahdollistaa luopumisen kaikista muista suojatoimenpiteistä unionin ulkorajoilla. Sisämarkkina- ja tullimekanismi voi kuitenkin poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittautua riittämättömäksi. Unionin olisi tällöin voitava viipymättä toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta unionin markkinat eivät jäisi ilman suojaa mahdollisesti aiheutuvia häiriöitä vastaan. Tällaisten toimenpiteiden olisi oltava unionin kansainvälisten sitoumusten mukaisia. 117. Olisi säädettävä mahdollisuudesta kieltää sisäisen ja ulkoisen jalostusmenettelyn käyttö. Sen vuoksi on aiheellista säätää mahdollisuudesta keskeyttää sisäisen ja ulkoisen jalostusmenettelyn käyttö tällaisissa tilanteissa. 118. Unionin osallistuminen tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tiettyjen tuotteiden kansainväliseen kauppaan olisi voitava turvata säätämällä mahdollisuudesta myöntää kolmansiin maihin suuntautuvalle viennille unionin hintojen ja maailmanmarkkinahintojen väliseen erotukseen perustuvaa WTO-sitoumusten mukaista vientitukea. Tuettuun vientiin olisi sovellettava arvoon ja määrään perustuvia rajoituksia. 119. Vientitukia vahvistettaessa olisi arvoon perustuvien rajoitusten noudattaminen varmistettava valvomalla, että tuet maksetaan maataloustukirahaston sääntöjen mukaisesti. Valvontaa voidaan helpottaa vientitukien pakollisella ennakkovahvistuksella, samalla kun sallitaan eriytetyn vientituen osalta ennalta vahvistetun määräpaikan muuttaminen sen maantieteelliseen alueen sisällä, jolla sovelletaan yhtenäistä vientituen määrää. Jos määräpaikkaa muutetaan, olisi maksettava todelliseen määräpaikkaan sovellettavaa vientitukea siten, että enimmäismäärä on ennalta vahvistettuun määräpaikkaan sovellettava tuen määrä. 120. Määrällisten rajoitusten noudattaminen olisi varmistettava luotettavan ja tehokkaan seurantajärjestelmän avulla. Vientitukien myöntämisen edellytyksenä olisi tätä varten oltava vientitodistus. Vientitukia olisi myönnettävä käytettävissä olevien enimmäismäärien rajoissa kunkin tuotteen tilanteen mukaan. Kyseiseen sääntöön olisi sallittava poikkeuksia vain perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien jalostettujen tuotteiden osalta, joihin ei sovelleta määrärajoituksia. Olisi säädettävä mahdollisuudesta poiketa hallintoa koskevien sääntöjen tiukasta noudattamisesta sellaisen tukea saavan viennin osalta, joka ei todennäköisesti ylitä vahvistettuja määriä. 121. Elävien nautaeläimien viennin osalta olisi säädettävä, että vientitukien myöntäminen ja maksaminen edellyttää eläinten hyvinvointia ja erityisesti eläinten suojelua kuljetuksen aikana koskevassa unionin lainsäädännössä vahvistettujen säännösten noudattamista. 122. Maataloustuotteet voivat tietyissä tapauksissa saada erityistuontikohtelun kolmansissa maissa, jos nämä tuotteet ovat tiettyjen laatuominaisuuksien ja/tai hintaedellytysten mukaisia. Hallinnollinen yhteistyö tuojana olevan kolmannen maan ja unionin viranomaisten välillä on tarpeen tällaisen järjestelmän moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi. Tämän vuoksi tuotteiden mukana olisi oltava unionissa myönnetty todistus. 123. Kukkasipulien viennillä kolmansiin maihin on suuri taloudellinen merkitys unionille. Kyseisen viennin säilyminen ja kehittyminen voidaan varmistaa vakauttamalla tässä kaupassa sovellettavat hinnat. Tässä asetuksessa olisi sen vuoksi säädettävä vähimmäishinnat kyseisten tuotteiden viennille. 124. Perussopimuksen 42 artiklan mukaisesti maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan sovelletaan perussopimuksen kilpailusääntöjä koskevan luvun määräyksiä vain siltä osin kuin perussopimuksen 43 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti ja niissä määrättyä menettelyä noudattaen unionin lainsäädännössä määritetään. Valtiontukea koskevien säännösten on ilmoitettu olevan laajalti sovellettavissa. Lisäksi tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan 24 päivänä heinäkuuta 2006 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1184/2006[14] määriteltiin erityisesti yrityksiin sovellettavien perustamissopimuksen sääntöjen soveltaminen. Koska tavoitteena on vahvistaa kattavat yhteiset markkinapoliittiset säännöt, tässä asetuksessa on aiheellista säätää kyseisistä säännöistä. 125. Kilpailusääntöjä, jotka koskevat perussopimuksen 101 artiklassa tarkoitettuja sopimuksia, päätöksiä ja menettelytapoja sekä määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä, olisi sovellettava maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan, jollei niiden soveltaminen estä kansallisten maatalouden markkinajärjestelyjen toimintaa tai vaaranna YMP:n tavoitteiden saavuttamista. 126. Sellaisten maataloustuottajien yhteenliittymien asemaan, jotka nimenomaan pyrkivät tuottamaan tai pitämään kaupan maataloustuotteitaan yhteisesti tai käyttämään yhteisiä laitoksia, on sovellettava erityistä lähestymistapaa, jollei tällaisella yhteisellä toiminnalla estetä kilpailua tai vaaranneta perussopimuksen 39 artiklan tavoitteiden saavuttamista. 127. Sen välttämiseksi, että YMP:n kehittäminen vaarantuisi, sekä asianomaisten yritysten oikeusturvan ja tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi olisi, ottaen huomioon yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta tutkia komission päätöksiä, ainoastaan komissiolla oltava toimivalta ratkaista, ovatko perussopimuksen 101 artiklassa tarkoitetut sopimukset, päätökset ja menettelytavat YMP tavoitteiden mukaisia. 128. Kansallisen tuen myöntäminen voi vaarantaa yhteisiin hintoihin perustuvien sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin olisi sen vuoksi pääsääntöisesti sovellettava valtiontukea koskevia perussopimuksen määräyksiä. Tietyissä tilanteissa olisi sallittava poikkeuksia. Tällaisia poikkeuksia sovellettaessa komission olisi voitava laatia luettelo nykyisistä, uusista tai ehdotetuista kansallisista tuista, annettava jäsenvaltioille aiheellisia huomautuksia ja ehdotettava niille sopivia toimenpiteitä. 129. Suomi ja Ruotsi ovat liittymisestään lähtien saaneet myöntää tukea porojen ja porotuotteiden tuotantoon ja markkinoille saattamiseen kyseisen alan erityisen taloudellisen tilanteen vuoksi. Lisäksi Suomi saa erityisten ilmasto-olosuhteidensa vuoksi myöntää komission suostumuksella tukea tietyille määrille siemeniä ja tietyille määrille siemenviljaa, jotka on tuotettu yksinomaan Suomessa. 130. Jotta perustelluissa kriisitapauksissa voitaisiin toimia myös vuoden 2012 tukiohjelmissa määrätyn erityiseen tislaustoimenpiteeseen myönnettävän väliaikaisen tuen päätyttyä, jäsenvaltioiden olisi voitava myöntää tukea erityiseen tislaustoimenpiteeseen niin, että kokonaismäärärahat eivät ylitä 15:tä prosenttia jäsenvaltion vuosittaisten kansallisessa tukiohjelmassa varattujen määrärahojen vastaavasta arvosta. Tällaisesta tuesta olisi ilmoitettava komissiolle, ja se olisi hyväksyttävä tämän asetuksen nojalla ennen sen myöntämistä. 131. Sokerijuurikkaan viljelijät kohtaavat erityisen vakavia sopeutumisongelmia jäsenvaltioissa, joiden sokerikiintiöitä supistetaan merkittävästi. Tällöin asetuksessa (EY) N:o 73/2009 säädetty sokerijuurikkaan viljelijöille myönnettävä unionin siirtymäkauden tuki ei täysin riitä viljelijöiden vaikeuksien ratkaisemiseen. Sen vuoksi jäsenvaltioille, jotka ovat vähentäneet sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 20 päivänä helmikuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006[15] liitteessä III 20 päivänä helmikuuta 2006 vahvistettua sokerikiintiötään yli 50 prosenttia, olisi annettava lupa myöntää tukea sokerijuurikkaan viljelijöille unionin siirtymäkauden tuen soveltamisaikana. Sen varmistamiseksi, etteivät jotta jäsenvaltiot myönnä sokerijuurikkaan viljelijöille näiden tarpeita suurempaa valtiontukea, valtiontuen kokonaismäärän määrittämiseksi olisi edelleen edellytettävä komission hyväksyntää lukuun ottamatta Italiaa, jossa eniten tuottavan sokerijuurikkaan osalta voidaan arvioida tarvittavan 11 euroa tuotettua sokerijuurikastonnia kohti markkinaehtoihin sopeutumiseksi uudistuksen jälkeen. Lisäksi olisi pidettävä voimassa järjestelyt, joiden ansiosta sokerijuurikkaan viljelijät voivat hyötyä valtiontuesta suoraan tai epäsuorasti, ottaen huomioon Italiassa todennäköisesti ilmenevät erityisongelmat. 132. Suomessa sokerijuurikasta viljellään erityisissä maantieteellisissä ja ilmastollisissa oloissa, jotka sokeriuudistuksen yleisten vaikutusten ohella haittaavat tätä alaa. Kyseisen jäsenvaltion olisi sen vuoksi sallittava myöntää sokerijuurikkaan viljelijöilleen pysyvästi riittävä määrä valtiontukea. 133. Saksan alkoholimonopolinsa puitteissa myöntämää tukea koskevien erityissääntöjen oli määrä olla voimassa 31 päivään joulukuuta 2010 asti. Monopolin myymät määrät ovat vähentyneet vuodesta 2003 alkaen, ja panimot ja niiden raaka-ainetta toimittavat pienet ja keskisuuret yritykset ovat aloittaneet valmistautumisen vapaille markkinoille siirtymiseksi. Koska sopeutumisaikaa tarvitaan kuitenkin enemmän, monopolin ja kyseisille tuensaajille myönnettävän tuen asteittaista käytöstä poistamista koskevaa määräaikaa on tarpeen jatkaa 31 päivään joulukuuta 2013 asti. Joidenkin pientislaamojen, joille määritellään tuotannon vakiomäärä, tislaamoiden käyttäjien ja hedelmäosuuskuntien tislaamoiden, jotka paikallisia raaka-aineita käyttämällä edistävät erityisesti perinteisen maiseman ja luonnon monimuotoisuuden säilyttämistä, pitäisi saada tukea monopolista vielä 31 päivään joulukuuta 2017 saakka, jolloin monopoli olisi lakkautettava. Tätä tarkoitusta varten Saksan olisi toimitettava vuodesta 2013 lähtien vuotuinen asteittaista luopumista koskeva suunnitelma. 134. Jos jokin jäsenvaltio haluaa tukea alueellaan toimenpiteitä maidon ja maitotuotteiden kulutuksen edistämiseksi unionissa, olisi säädettävä mahdollisuudesta rahoittaa tällaisia toimenpiteitä perimällä maidontuottajilta kansallisella tasolla myynninedistämismaksua. 135. [Muodollisia kirjallisia sopimuksia koskevan EU:n lainsäädännön puuttuessa jäsenvaltiot voivat omien sopimusoikeudellisten järjestelmiensä mukaisesti asettaa kyseisten sopimusten käyttämisen pakolliseksi, kunhan se tapahtuu EU:n oikeuden mukaisesti ja siten, että varmistetaan erityisesti sisämarkkinoiden ja yhteisen markkinajärjestelyn moitteeton toiminta. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti ja koska tilanteet vaihtelevat suuresti eri puolilla unionia, tällainen päätös olisi jätettävä jäsenvaltioille Sopimusten vähimmäisvaatimusten varmistamiseksi ja sisämarkkinoiden ja yhteisen markkinajärjestelyn asianmukaisen toiminnan turvaamiseksi olisi EU:n tasolla kuitenkin vahvistettava tällaisten sopimusten käyttöä koskevat perusedellytykset. Koska joidenkin meijeriosuuskuntien perussääntöön saattaa sisältyä vaikutukseltaan vastaavia sääntöjä, nämä osuuskunnat olisi yksinkertaisuuden vuoksi vapautettava sopimusten laatimista koskevasta velvoitteesta. Jotta varmistetaan valitun järjestelmän tehokkuus, sitä olisi sovellettava myös silloin, kun välittäjäosapuolet keräävät maidon tuottajilta ja toimittavat sen jalostajille.] 136. Unionin humalamarkkinoiden nykytilasta ja kehitysnäkymistä tarvitaan asianmukaista tietoa. Tästä syystä olisi säädettävä kaikkien unionissa tuotetun humalan toimitussopimusten rekisteröinnistä. 137. Viinintuotantokyvyn hallinnan parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle viinitilarekisteriin perustuva tuotantokykyään koskeva selvitys. Jotta jäsenvaltiot toimittaisivat selvityksen, tuki rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen rajoitetaan selvityksen toimittaneihin jäsenvaltioihin. Viininvalmistuksessa käytettävien rypäleiden, rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien olisi toimitettava joka vuosi satoilmoitus, jotta asiaankuuluvien poliittisten ja hallinnollisten valintojen tekemiseksi olisi käytettävissä tarvittavat tiedot. Jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden kauppiaita ilmoittamaan vuosittain edellisestä sadosta kaupan pidetyt määrät. Rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien sekä muiden kauppiaiden kuin vähittäiskauppiaiden on ilmoitettava hallussaan olevan rypäleen puristemehun ja viinin määrät. 138. Olisi säädettävä, että kaikkien tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien viinialan tuotteiden mukana on oltava unionissa liikkuessa saateasiakirja, jotta niiden jäljitettävyys olisi riittävä erityisesti kuluttajansuojan kannalta. 139. On aiheellista säätää tietyin edellytyksin ja tiettyjen tuotteiden osalta toimenpiteistä, jotka toteutetaan, jos markkinat häiriintyvät tai ovat vaarassa häiriintyä sisämarkkinahintojen tai maailmanmarkkinanoteerausten tai -hintojen huomattavien muutosten vuoksi. 140. Tämän asetuksen noudattamisen varmistamisen tulisi olla jäsenvaltioiden viranomaisten vastuulla, ja olisi vahvistettava järjestelyt, jotta komissio voi valvoa ja varmistaa, että asetusta noudatetaan erityisesti viinialalla. 141. On tarpeen ottaa käyttöön maatalousperäistä etyylialkoholia koskevia erityistoimenpiteitä, joiden avulla voidaan kerätä taloudellisia tietoja ja analysoida tilastotietoja markkinoiden seurannan mahdollistamiseksi. Siltä osin kuin maatalousperäisen etyylialkoholin markkinat liittyvät etyylialkoholin markkinoihin yleensä, on syytä saada tietoja myös muun kuin maatalousperäisen etyylialkoholin markkinoista. 142. Unionin olisi rahoitettava jäsenvaltioille tämän asetuksen soveltamisesta johtuvista velvollisuuksista aiheutuvia menoja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005[16] mukaisesti. 143. Jotta asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset viinialalla käytettävissä olevat määrärahat lisääntyisivät, määrärahoja olisi siirrettävä asteittain kyseisen asetuksen mukaiseen talousarvioon, kun kyse on riittävän suurista määristä. 144. Komissiolle olisi annettava valtuudet toteuttaa tarvittavat toimenpiteet erityisten käytännön ongelmien ratkaisemiseksi hätätilanteissa. 145. Koska maataloustuotteiden yhteismarkkinat kehittyvät jatkuvasti, jäsenvaltioiden ja komission olisi annettava toisilleen kaikki tällaiseen kehitykseen liittyvät tiedot ja vahvistettava keinot tällaisesta kehityksestä ilmoittamiseksi. 146. Jotta voidaan välttää tässä asetuksessa säädettyjen etujen väärinkäyttö, näitä etuja ei saisi myöntää tai ne olisi tapauksen mukaan peruutettava, jos todetaan, että vaadittavat edellytykset näiden etujen saamiseksi on luotu keinotekoisesti ja tämän asetuksen tavoitteiden vastaisesti. 147. Tässä asetuksessa säädettyjen velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi on tarpeen tehdä tarkastuksia ja, jollei velvollisuuksia ole noudatettu, soveltaa hallinnollisia toimenpiteitä ja seuraamuksia, sekä antaa vakuuksien asettamiseen ja vapauttamiseen liittyviä sääntöjä, joilla varmistetaan YMP:n mukaisen yhden yhteisen markkinajärjestelyn moitteeton hallinnointi. Kyseisten säännösten olisi sisällettävä aiheettomasti suoritettujen maksujen takaisinperintä ja tämän asetuksen soveltamisesta johtuvat jäsenvaltioiden raportointivelvoitteet. 148. Useiden alakohtaisten markkinoita ohjaavien toimenpiteiden voimassaoloaika päättyy asetuksen (EY) N:o 1234/2007 nojalla vuonna 2012. Asetuksen (EY) N:o 1234/2007 kumoamisen jälkeen asiaa koskevien säännösten soveltamista olisi jatkettava kyseisten järjestelmien voimassaolon päättymiseen asti. 149. Komission olisi vahvistettava kaupan pitämistä koskevien sääntöjen soveltamiseen liittyvän oikeusvarmuuden varmistamiseksi päivämäärä, jona tiettyjä asetuksen (EY) N:o 1234/2007 säännöksiä lakataan soveltamasta asianomaiseen alaan. 150. Jotta varmistettaisiin joustava siirtyminen asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 säädetyistä hedelmä- ja vihannesalan järjestelyistä tämän asetuksen säännöksiin, komissiolle olisi annettava valtuudet vahvistaa siirtymätoimenpiteitä. 151. Tätä asetusta olisi sovellettava sen voimaantulopäivästä alkaen. Säännöstä, jolla luodaan kaupan pitämisen yleisvaatimus, olisi kuitenkin sovellettava vasta [yhden vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta], 152. [Kun kyseessä ovat maito- ja maitotuotealan sopimussuhteet sekä tuottaja- ja toimialakohtaiset organisaatiot, tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat perusteltuja maitoalan markkinoiden nykyisen taloudellisen tilanteen ja toimitusketjun rakenteen kannalta. Sen vuoksi niitä olisi sovellettava riittävän kauan (sekä ennen maitokiintiöiden lakkauttamista että sen jälkeen), jotta niiden vaikutukset olisivat mahdollisimman tehokkaita. Toimenpiteiden kauaskantoisuuden vuoksi niiden olisi kuitenkin oltava luonteeltaan tilapäisiä, ja niiden toimivuutta ja soveltamisen jatkamista olisi arvioitava uudelleen. Nämä näkökohdat olisi sisällytettävä komission kertomuksiin, joissa se tarkastelee maitomarkkinoiden kehitystä ja yhteistuotantosopimusten tekemiseksi tuottajille tarjottavia kannustimia ja jotka se toimittaa viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2014 ja 31 päivänä joulukuuta 2018,] OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: SISÄLLYSLUETTELO PERUSTELUT 2 1. EHDOTUKSEN TAUSTA 2 2. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI 5 3. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT 5 4. Talousarviovaikutukset 6 5. LISÄTIEDOT 6 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (YMJ-asetus) 7 I OSA JOHDANTOSÄÄNNÖKSET 38 II OSA SISÄMARKKINAT 41 I OSASTO MARKKINAINTERVENTIOT 41 I LUKU Julkiset interventiot ja yksityinen varastointi 41 I jakso Julkisia interventioita ja yksityistä varastointia koskevat johdantosäännökset 41 II jakso Julkinen interventio 44 I alajakso Yleiset säännökset 44 II alajakso Ostojen aloittaminen 44 III alajakso Interventiohinnat 46 IV alajakso Interventiomyynti 47 [V alajakso Jakelu unionin vähävaraisimmille henkilöille 48 III jakso Yksityinen varastointi 52 I alajakso Pakollinen tuki 52 II alajakso Vapaaehtoinen tuki 52 IV jakso Julkista interventiota ja yksityistä varastointia koskevat yhteiset säännökset 55 I alajakso Yleiset säännökset 55 II alajakso Ruhojen luokittelua koskevat erityiset säännökset 60 II LUKU Erityiset interventiotoimenpiteet 63 I jakso Poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet 63 II jakso Vilja- ja riisialojen toimenpiteet 64 III jakso Sokerialan toimenpiteet 65 IV jakso Tarjonnan mukauttaminen 68 III LUKU Tuotannon rajoittamista koskevat järjestelmät 70 I jakso Yleiset säännökset 70 II jakso Sokeri 70 I alajakso Kiintiön myöntäminen ja hallinnointi 70 II alajakso Kiintiön ylittäminen 72 III jakso Maito 74 I alajakso Yleiset säännökset 74 II alajakso Kiintiön myöntäminen ja hallinnointi 76 III alajakso Kiintiön ylittäminen 81 IV jakso Sokeri- ja maitokiintiöitä koskevat menettelysäännöt 85 I alajakso Sokerikiintiöitä koskevat menettelysäännöt 85 II alajakso Maitokiintiöitä koskevat menettelysäännöt 86 V jakso Viinialan tuotantokyky 88 I alajakso Laittomat istutukset 88 II alajakso Istutusoikeuksien siirtymäjärjestely 90 III alajakso Kaupan pitämistä koskevat säännöt viinin yhteismarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi ja vakauttamiseksi 96 IV LUKU Tukijärjestelmät 97 I jakso Tuotantotuki sokerialalla 97 II jakso Tuet maito- ja maitotuotealalla 97 I alajakso Tuki erityiskäyttöön 97 II alajakso Juuston tuotantoedellytykset 99 III alajakso Tuki maitotuotteiden toimittamiseksi koulujen oppilaille 100 IV jakso Tuet humala-alalla 102 V jakso Tuet oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla 103 VI jakso Hedelmä- ja vihannesalan tuet 105 I alajakso Tuottajaryhmät 105 II alajakso Toimintarahastot ja -ohjelmat 107 III alajakso Kouluhedelmäjärjestelmä 114 VII jakso Viinialan tukiohjelmat 117 I alajakso Johdantosäännökset 117 II alajakso Tukiohjelmien toimittaminen ja sisältö 118 III alajakso Erityiset tukitoimenpiteet 120 IV alajakso Menettelysäännökset 126 VIII jakso Mehiläishoitoalaa koskevat erityissäännökset 127 IX jakso Tuet silkkiäistoukka-alalla 129 II OSASTO KAUPAN PITÄMISTÄ JA TUOTTAJAORGANISAATIOITA KOSKEVAT SÄÄNNÖT 131 [I LUKU Kaupan pitämistä koskevat säännöt 131 I jakso Kaupan pitämisen vaatimukset 131 I alajakso Johdantosäännökset 131 II alajakso Kaupan pitämisen yleisvaatimus 131 III alajakso Ala- tai tuotekohtaiset kaupan pitämisen vaatimukset 132 IV alajakso Tuontiin ja vientiin liittyvät kaupan pitämisen vaatimukset 138 V alajakso Yhteiset säännökset 139 II jakso Alkuperänimitykset, maantieteelliset merkinnät ja perinteiset merkinnät viinialalla 140 I alajakso Johdantosäännökset 140 II alajakso Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät 141 III alajakso Perinteiset merkinnät 153 III jakso Merkinnät ja esittely viinialalla 155 II LUKU Tuottajaorganisaatiot, tuottajaryhmät, toimialakohtaiset organisaatiot ja toimijaorganisaatiot 160 I jakso Yleiset periaatteet 160 II jakso Hedelmä- ja vihannesalan tuottajaorganisaatioita ja toimialakohtaisia organisaatioita sekä tuottajaryhmiä koskevat säännöt 165 I alajakso Tuottajaorganisaatioiden perussäännöt ja hyväksyntä 165 II alajakso Tuottajaorganisaatioiden liitto ja tuottajaryhmät 167 III alajakso Sääntöjen soveltamisalan laajentaminen koskemaan talousalueen tuottajia 169 IV alajakso Hedelmä- ja vihannesalan toimialakohtaiset organisaatiot 171 III jakso Tuottajaorganisaatioita ja toimialakohtaisia organisaatioita koskevat säännöt viinialalla 174 IV jakso Tupakka-alan toimialakohtaisia organisaatioita koskevat säännöt 176 [V jakso 177 Maito- ja maitotuotealan tuottajaorganisaatiot 177 VI jakso Menettelysäännöt 178 III OSA KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA 180 I LUKU Yleiset säännökset 180 II LUKU Tuonti 181 I jakso Tuontitodistukset 181 II jakso Tuontitullit ja maksut 184 III jakso Tuontikiintiön hallinnointi 188 IV jakso Eräitä tuotteita koskevat erityissäännökset 191 I alajakso Tuontia koskevat erityissäännökset vilja- ja riisialalla 191 II alajakso Sokerin tuontijärjestelyt 192 III alajakso Hampun tuontia koskevat erityissäännökset 193 IV alajakso Humalan tuontia koskevat erityissäännökset 194 V jakso Suojatoimenpiteet ja sisäinen jalostus 195 III LUKU Vienti 197 I jakso Vientitodistukset 197 II jakso Vientituet 199 III jakso Vientikiintiön hallinnointi maito- ja maitotuotealalla 204 IV jakso Erityistuontikohtelu kolmansissa maissa 205 V jakso Eläviä kasveja koskevat erityissäännökset 205 VI jakso Ulkoinen jalostus 206 IV OSA KILPAILUSÄÄNNÖT 207 I LUKU Yrityksiin sovellettavat säännöt 207 II LUKU Valtiontukisäännöt 213 V OSA USEITA TAI YKSITTÄISIÄ ALOJA KOSKEVAT ERITYISSÄÄNNÖKSET 217 I LUKU Useita aloja koskevat erityissäännökset 217 I jakso Häiriöt markkinoilla 217 II jakso Kertomukset 218 II LUKU YKSITTÄISIÄ ALOJA KOSKEVAT ERITYISET SÄÄNNÖKSET 219 I jakso Humala 219 II jakso Viini 220 III jakso Maito ja maitotuotteet 223 IV jakso Etyylialkoholi 225 VI OSA YLEISET SÄÄNNÖKSET 227 VII OSA TOIMIVALLAN SIIRTO SEKÄ TÄYTÄNTÖÖNPANO-, SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET 231 I LUKU Toimivallan siirto ja täytäntöönpanosäännökset 231 II LUKU Siirtymä- ja loppusäännökset 233 LIITE I LUETTELO 1 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUISTA TUOTTEISTA I osa: Vilja 236 II osa: Riisi 239 III osa: Sokeri 240 IV osa: Kuivattu rehu 240 V osa: Siemenet 241 VI osa: Humala 242 VII osa: Oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit 242 VIII osa: Kuiduntuotantoon tarkoitettu pellava ja hamppu 242 IX osa: Hedelmät ja vihannekset 243 X osa: Hedelmä- ja vihannesjalosteet 243 XI osa: Banaanit 246 XII osa: Viini 246 XIII osa: Elävät puut ja muut elävät kasvit, sipulit, juuret ja niiden kaltaiset tuotteet, leikkokukat ja leikkovihreä 247 XIV osa: Raakatupakka 247 XV osa: Naudanliha 247 XVI osa: Maito ja maitotuotteet 248 XVII osa: Sianliha 248 XVIII osa: Lampaan- ja vuohenliha 249 XIX osa: Munat 249 XX osa: Siipikarjanliha 250 XXI osa: Muut tuotteet 250 LIITE II LUETTELO TUOTTEISTA, JOILLE ON VAHVISTETTU 1 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETTUJA ERITYISTOIMENPITEITÄ I osa: Maatalousperäinen etyylialkoholi 258 II osa: Mehiläistuotteet 258 III osa: Silkkiäistoukat 258 LIITE III 2 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUT MÄÄRITELMÄT I osa: Riisialan määritelmät 259 II osa: Sokerialan määritelmät 262 III osa: Humala-alan määritelmät 263 IV osa: Viinialalla sovellettavat määritelmät 263 V osa: Naudanliha-alan määritelmät 266 VI osa: Maito- ja maitotuotealan määritelmät 266 VII osa: Muna-alan määritelmät 266 VIII osa: Siipikarjanliha-alan määritelmät 267 IX osa: Mehiläishoitoalan määritelmät 268 LIITE IV 8 ARTIKLAN 1 JA 3 KOHDASSA TARKOITETTU RIISIN JA SOKERIN VAKIOLAATU 270 LIITE V 34 ARTIKLASSA TARKOITETUT UNIONIN RUHOJEN LUOKITTELUASTEIKOT 272 LIITE VI 50 ARTIKLASSA TARKOITETUT KANSALLISET JA ALUEELLISET KIINTIÖT SOKERIN, ISOGLUKOOSIN JA INULIINISIIRAPIN TUOTANNOLLE markkinointivuodesta 2010/2011 alkaen 276 LIITE VII SOKERI- TAI ISOGLUKOOSIKIINTIÖIDEN SIIRTOA 53 ARTIKLAN MUKAISESTI KOSKEVAT YKSITYISKOHTAISET SÄÄNNÖT I 278 LIITE VIII 59 ARTIKLASSA TARKOITETUT KANSALLISET KIINTIÖT MAIDON JA MUIDEN MAITOTUOTTEIDEN TUOTANNOLLE 281 LIITE IX 63 ARTIKLASSA TARKOITETTU VIITERASVAPITOISUUS 283 LIITE X 136 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUT TUKIOHJELMIEN MÄÄRÄRAHAT 284 LIITE XI 159 ARTIKLAN 3 KOHDASSA TARKOITETUT KANSAINVÄLISET ORGANISAATIOT 285 LIITE XII 163 ARTIKLASSA TARKOITETUT MÄÄRITELMÄT, NIMITYKSET JA MYYNTINIMITYKSET 286 I osa. Enintään 12 kuukauden ikäisistä nautaeläimistä peräisin oleva liha 286 I. Määritelmä 286 II. Myyntinimikkeet 286 II osa. Rypäletuotteet 289 III osa. Maito ja maitotuotteet 296 IV osa. CN-koodiin 0401 kuuluva ihmisravinnoksi tarkoitettu maito 298 V osa. Siipikarja-alan tuotteet 301 VI osa. Levitettävät rasvat 303 VII osa. Oliiviöljyjen ja oliivin puristemassaöljyjen kuvaukset ja määritelmät 306 II osassa tarkoitettu liitteen XII lisäys Viininviljelyvyöhykkeet 307 LIITE XIII I osa Väkevöiminen sekä happamuuden lisääminen ja vähentäminen eräillä viininviljelyvyöhykkeillä 312 II osa Rajoitukset 316 LIITE XIV TÄYDELLINEN LUETTELO SÄÄNNÖISTÄ, JOTKA VOIDAAN 218 JA 224 ARTIKLAN NOJALLA LAAJENTAA KOSKEMAAN TUOTTAJAORGANISAATIOIHIN KUULUMATTOMIA TUOTTAJIA 319 LIITE XV 242 JA 244 ARTIKLASSA TARKOITETUT RIISIN TUONTITULLIT 321 LIITE XVI 243 ARTIKLASSA TARKOITETUT BASMATI-RIISIN LAJIKKEET 323 LIITE XVII VILJA-, RIISI-, SOKERI-, MAITO- JA MUNA-ALOJEN TAVARALUETTELO 16 ARTIKLAN a ALAKOHDAN ii ALAKOHDASSA SÄÄDETTYÄ TARKOITUSTA JA III OSAN III LUVUN II JAKSOSSA TARKOITETTUA VIENTITUKIEN MYÖNTÄMISTÄ VARTEN I osa: Vilja 324 II osa: Riisi 328 III osa: Sokeri 330 IV osa: Maito 333 V osa: Munat 336 LIITE XVIII LUETTELO TIETYISTÄ SOKERIA SISÄLTÄVISTÄ TAVAROISTA III OSAN III LUVUN II JAKSOSSA TARKOITETTUA VIENTITUKIEN MYÖNTÄMISTÄ VARTEN 337 LIITE XIX 314 ARTIKLAN 3 KOHDASSA TARKOITETUT MÄÄRÄRAHAT MAASEUDUN KEHITTÄMISEEN VIININTUOTANTOALUEILLA 338 LIITE XX 325 ARTIKLAN 3 KOHDASSA TARKOITETTU VASTAAVUUSTAULUKKO 339 I OSA JOHDANTOSÄÄNNÖKSET 1 artikla Soveltamisala 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan seuraavien alojen tuotteita, joista säädetään tarkemmin liitteessä I, koskeva yhteinen markkinajärjestely: a) vilja, liitteessä I oleva I osa; b) riisi, liitteessä I oleva II osa; c) sokeri, liitteessä I oleva III osa; d) kuivattu rehu, liitteessä I oleva IV osa; e) siemenet, liitteessä I oleva V osa; f) humala, liitteessä I oleva VI osa; g) oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit, liitteessä I oleva VII osa; h) pellava ja hamppu, liitteessä I oleva VIII osa; i) hedelmät ja vihannekset, liitteessä I oleva IX osa; j) hedelmä- ja vihannesjalosteet, liitteessä I oleva X osa; k) banaanit, liitteessä I oleva XI osa; l) viini, liitteessä I oleva XII osa; m) elävät kasvit ja kukkaviljelytuotteet, liitteessä I oleva XIII osa, jäljempänä ’elävien kasvien ala’; n) raakatupakka, liitteessä I oleva XIV osa; o) naudanliha, liitteessä I oleva XV osa; p) maito ja maitotuotteet, liitteessä I oleva XVI osa; q) sianliha, liitteessä I oleva XVII osa; r) lampaan- ja vuohenliha, liitteessä I oleva XVIII osa; s) munat, liitteessä I oleva XIX osa; t) siipikarjanliha, liitteessä I oleva XX osa; u) muut tuotteet, liitteessä I oleva XXI osa. 2. Tässä asetuksessa vahvistetaan seuraavilla aloilla, jotka luetellaan ja tarvittaessa määritellään tarkemmin liitteessä II, toteutettavat erityistoimenpiteet: a) maatalousperäinen etyylialkoholi, liitteessä II oleva I osa, jäljempänä ’maatalousperäinen etyylialkoholiala’; b) mehiläistuotteet, liitteessä II oleva II osa, jäljempänä ’mehiläishoitoala ’; c) silkkiäistoukat, liitteessä II oleva III osa. 3. CN-koodiin 0701 kuuluvien tuoreiden tai jäähdytettyjen perunoiden osalta sovelletaan IV osan II lukua. 2 artikla Määritelmät 1. Tässä asetuksessa sovelletaan liitteessä III vahvistettuja tiettyjä aloja koskevia määritelmiä. 2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan a) ’viljelijällä’ asetuksen (EY) N:o 73/2009 2 artiklan a alakohdassa määriteltyä viljelijää; b) ’maksajavirastolla’ jäsenvaltion asetuksen (EY) N:o 1290/2005 mukaisesti nimeämää elintä tai nimeämiä elimiä; c) ’interventiohinnalla’ hintaa, jolla tuotteet on ostettava julkisessa interventiossa. 3 artikla Markkinointivuodet Vahvistetaan seuraavat markkinointivuodet: a) tietyn vuoden 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta banaanialalla; b) 1 päivästä huhtikuuta seuraavan vuoden 31 päivään maaliskuuta: i) kuivarehualalla; ii) silkkiäistoukka-alalla; c) 1 päivästä heinäkuuta seuraavan vuoden 30 päivään kesäkuuta: i) vilja-alalla; ii) siemenalalla; iii) oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla; iv) pellava- ja hamppualalla; v) maito ja maitotuotealalla; d) 1 päivästä elokuuta seuraavan vuoden 31 päivään heinäkuuta viinialalla; e) 1 päivästä syyskuuta seuraavan vuoden 31 päivään elokuuta riisialalla; f) 1 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 30 päivään syyskuuta sokerialalla. Hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan erityispiirteiden huomioon ottamiseksi komissio vahvistaa tarvittaessa kyseisten tuotteiden markkinointivuodet delegoiduilla säädöksillä. 4 artikla Siiretty säädösvalta Komissio voi kunkin alan erityispiirteiden huomioon ottamiseksi ja markkinatilanteen muutoksiin reagoimiseksi päivittää liitteessä III olevassa I osassa vahvistettuja määritelmiä delegoiduilla säädöksillä. 5 artikla Täytäntöönpanovalta Komissio voi täytäntöönpanosäädöksillä a) vahvistaa riisin muuntokurssit jalostuksen eri vaiheissa, jalostuskustannukset ja sivutuotteiden arvon; b) hyväksyä kaikki muuntokurssien soveltamista koskevat tarvittavat toimenpiteet. II OSA SISÄMARKKINAT I OSASTO MARKKINAINTERVENTIOT I LUKUJulkiset interventiot ja yksityinen varastointi I jaksoJulkisia interventioita ja yksityistä varastointia koskevat johdantosäännökset 6 artikla Soveltamisala 1. Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan tarvittaessa julkisiin interventio-ostoihin ja tukiin, joita myönnetään yksityiseen varastointiin, seuraavilla aloilla: a) vilja; b) riisi; c) sokeri; d) oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit; e) naudanliha; f) maito ja maitotuotteet; g) sianliha; h) lampaan- ja vuohenliha. 2. Tässä luvussa tarkoitetaan: a) ’viljalla’ unionissa korjattua viljaa; b) ’maidolla’ unionissa tuotettua lehmänmaitoa; c) ’kermalla’ suoraan ja yksinomaan maidosta saatua kermaa. 7 artikla EU:n alkuperä Julkisia interventio-ostoja voidaan soveltaa ainoastaan unionista peräisin oleviin tuotteisiin, ja yksityisen varastoinnin tukea voidaan myöntää ainoastaan tällaisille tuotteille, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan 2 kohdan soveltamista. 8 artikla Viitehinnat 1. Edellä 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille tuotteille, joihin sovelletaan interventiotoimenpiteitä, vahvistetaan seuraavat viitehinnat: a) vilja-alalla 101,31 euroa tonnilta; b) paddy- eli raakariisin osalta 150 euroa tonnilta vakiolaadulle sellaisena kuin se määritellään liitteessä IV olevassa A kohdassa; c) sokerialalla: i) valkoinen sokeri: 404,4 euroa tonnilta markkinointivuodesta 2009/2010 alkaen; ii) raakasokeri: 335,2 euroa tonnilta markkinointivuodesta 2009/2010 alkaen; d) naudanliha-alalla 2 224 euroa tonnilta urospuolisten nautojen laatuluokkaan R3 kuuluville ruhoille 34 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun unionin täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikon mukaisesti; e) maito- ja maitotuotealalla: i) 246,39 euroa 100 kilogrammalta voita; ii) 169,80 euroa 100 kilogrammalta rasvatonta maitojauhetta; f) sianliha-alalla 1 509,39 euroa tonnilta sikojen vakiolaatuisille ruhoille, jotka on määritelty painon ja vähärasvaisen lihan osuuden perusteella 34 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun unionin sianruhojen luokitteluasteikon mukaisesti seuraavasti: i) ruhot, joiden paino on vähintään 60 kilogrammaa mutta alle 120 kilogrammaa: luokka E liitteessä V olevan B kohdan II kohdan mukaisesti; ii) ruhot, joiden paino on vähintään 120 kilogrammaa mutta enintään 180 kilogrammaa: luokka R liitteessä V olevan B kohdan II kohdan mukaisesti. 2. Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt viljan ja riisin viitehinnat koskevat purkamatonta varastoon toimitettua tuotetta tukkuportaassa. Nämä viitehinnat koskevat kaikkia 30 artiklassa tarkoitettuja unionin interventiokeskuksia. 3. Edellä 1 kohdan c alakohdan i ja ii alakohdassa säädettyjä viitehintoja sovelletaan liitteessä IV olevassa B kohdassa määriteltyyn vakiolaatuiseen pakkaamattomaan sokeriin, vapaasti tehtaalla. 4. Tämän artiklan 1 kohdassa vahvistettuja viitehintoja voidaan perussopimuksen 43 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen muuttaa tuotannon ja markkinoiden kehityksen perusteella. 9 artikla Sokerimarkkinoiden hintaselvitykset Komissio ottaa täytäntöönpanosäädöksillä käyttöön sokerimarkkinoilla esiintyviä hintoja koskevan tietojärjestelmän, johon kuuluu sokerimarkkinoiden hintatasojen julkaisemista koskeva järjestelmä. Järjestelmän perustana ovat valkoista sokeria tuottavien yritysten tai muiden sokerikauppaan osallistuvien toimijoiden toimittamat tiedot. Näitä tietoja käsitellään luottamuksellisina. Komissio varmistaa, että julkaistavista tiedoista ei voida tunnistaa yksittäisten yritysten tai toimijoiden hintoja. II jaksoJulkinen interventio I ALAJAKSO YLEISET SÄÄNNÖKSET 10 artikla Julkiseen interventioon hyväksytyt tuotteet Julkista interventiota sovelletaan seuraaviin tuotteisiin tässä jaksossa säädetyin edellytyksin sekä komission 31 ja 32 artiklan mukaisesti antamilla delegoiduilla säädöksillä ja täytäntöönpanosäädöksillä määrittämien lisävaatimusten ja -edellytysten mukaisesti: a) tavallinen vehnä, durumvehnä, ohra, maissi ja durra; b) paddy- eli raakariisi; c) tuore tai jäähdytetty naudanliha, joka kuuluu CN-koodeihin 0201 10 00 ja 0201 20 20–0201 20 50; d) unionin hyväksymässä yrityksessä suoraan ja yksinomaan pastöroidusta kermasta tuotettu voi, jonka voirasvapitoisuus on vähintään 82 painoprosenttia ja vesipitoisuus enintään 16 painoprosenttia; e) ensiluokkainen rasvaton maitojauhe, joka on tehty sumutusmenetelmällä maidosta unionissa hyväksytyssä yrityksessä ja jonka valkuaisainepitoisuus on vähintään 34,0 painoprosenttia rasvattomasta kuiva-aineesta. II alajaksoOstojen aloittaminen 11 artikla Julkiset interventiojaksot Julkinen interventio on mahdollista seuraavasti: a) viljalle 1 päivästä marraskuuta 31 päivään toukokuuta; b) paddy- eli raakariisille 1 päivästä huhtikuuta 31 päivään heinäkuuta; c) naudan- ja vasikanlihalle koko markkinointivuoden ajan; d) voille ja rasvattomalle maitojauheelle 1 päivästä maaliskuuta 31 päivään elokuuta. 12 artikla Julkisen intervention avaaminen 1. Edellä 11 artiklassa tarkoitettujen jaksojen aikana julkinen interventio a) on avoinna tavalliselle vehnälle, b) on avoinna durumvehnälle,