Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Valkoinen kirja nuorisopolitiikasta"

(2001/C 116/19)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 13. heinäkuuta 2000 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Valkoinen kirja nuorisopolitiikasta".

Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 14. marraskuuta 2000. Esittelijä oli Jillian Hassett.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. ja 30. marraskuuta 2000 pitämässään 377. täysistunnossa (29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 113 ääntä puolesta, 0 vastaan, ja 1 pidättyi äänestämästä.

1. Lausunnon lähtökohdat

1.1. Komission jäsen Viviane Reding ilmoitti 23. marraskuuta 1999 pidetyssä neuvoston kokouksessa, että Euroopan komissio aikoo laatia valkoisen kirjan nuorisopolitiikasta. Tämän jälkeen komissio käynnisti laajan kuulemisprosessin, johon osallistuu nuorten itsensä lisäksi nuorisojärjestöjä, jäsenvaltioiden hallitusten edustajia, nuorisotutkijoita sekä muita nuorisoalan toimijoita. Koska talous- ja sosiaalikomitea on erittäin kiinnostunut nuorisopolitiikasta ja sen edistämisestä yhteisön tasolla(1), se on katsonut tarpeelliseksi laatia nuorisopolitiikkaa koskevasta valkoisesta kirjasta oma-aloitteisen lausunnon voidakseen osallistua keskusteluun jo alkuvaiheessa.

1.2. Yhteisön toiminta mainitulla alalla on kehittynyt ripeästi 1980-luvun lopulta. Nyt vaikuttaisi olevan oikea hetki pohtia Euroopan unionin nuorisopolitiikkaa pitkällä aikajaksolla, sillä juuri on käynnistynyt joukko kunnianhimoisia uuden sukupolven nuoriso- ja koulutusaiheisia ohjelmia. Eurooppa-neuvoston kokoukset Luxemburgissa ja Lissabonissa ovat avanneet jäsenvaltioille uusia mahdollisuuksia yhteistoimintaan nuorisoasioihin liittyvillä politiikan aloilla, mm. työllisyyskysymyksissä sekä ammatillisessa ja yleissivistävässä koulutuksessa. Euroopan yhdentymisen jatkuminen edellyttää Maastrichtin sopimukseen kirjatun Euroopan unionin kansalaisuus -käsitteen konkretisointia, jotta EU:n ja nuorison välissä levenevää kuilua voidaan supistaa. Niinpä komitea on tyytyväinen Euroopan komission aloitteeseen laatia valkoinen kirja nuorisopolitiikasta edistämään yhteisön toimenpiteiden sekä jäsenvaltioiden yhteistoiminnan näkymiä ja tarvittavaa yksituumaisuutta.

1.3. Yhteisön nuorisopoliittisten toimien kohderyhmäksi on valittu 15-25-vuotiaat(2). Kyseinen ikäjakso osapuilleen kattaa nuoruudeksi yleensä kutsutun elämänvaiheen kasvuiästä riippumattomaan aikuisuuteen. Vaikka nuoruuskausi vaihtelee yksilökohtaisesti ja jäsenvaltioittain, komitea katsoo, että lähinnä mainitun ikäjakson tulee olla nuorisopolitiikan polttopisteessä(3).

2. Euroopan unionin nuorisopolitiikka

2.1. Euroopan unionin nuorisopolitiikassa on pyritty tiivistämään yhteistyötä ja sitä kautta lisäämään nuorten tietoisuutta heidän kuulumisestaan Eurooppaan sekä ottamaan huomioon heidän toiveensa osallistua positiivisella tavalla Euroopan yhteisön rakennustyöhön(4). Perustamissopimuksen 149 ja 150 artikla muodostavat oikeusperustan Euroopan yhteisön politiikalle koulutuksen, ammatillisen koulutuksen ja nuorison alalla(5). Perustamissopimuksessa nuorisopoliittiset toimet rajoittuvat "edistämään nuorisovaihdon sekä sosiaalipedagogiikan alan ohjaajien vaihdon kehittämistä"(6). Yhteisön toimet on voitu onnistuneesti perustaa Euroopan neuvoston puitteissa kehitetyn eurooppalaisen nuorisotyön kokemuksille ja arvoille, ja niillä on myös onnistuneesti lujitettu ja levitetty eurooppalaista nuorisotyön perspektiiviä. Euroopan unionin nuorisopolitiikkaa on toteutettu nuorten liikkuvuutta, nuorisojärjestöjen työtä ja ammatillista koulutusta tukevissa ohjelmissa. Nuorten Eurooppa -ohjelman ja Nuoret eurooppalaiset vapaaehtoiset -toimintaohjelman kaltaisten välineiden kautta yhteisön toimilla saavutetaan suuri määrä nuoria - sekä yksilöinä että nuorisojärjestöjen kautta. Yhteisön toimien hajautetun luonteen vaikutuksesta keskustelu nuorisopolitiikasta Euroopassa on oleellisesti vilkastunut.

2.2. Jäsenvaltioiden poliittiset toimet nuorten hyväksi ovat olleet omiaan kohentamaan nuorison sosiaalista tilannetta 1900-luvun jälkipuoliskolla. Euroopan unionin nuoret ovat aiempaa itsenäisempiä ja heidän mahdollisuutensa toteuttaa toiveensa ovat suuremmat kuin heitä edeltävillä sukupolvilla. Nykynuorilla ei kuitenkaan ole ollut tilaisuutta muokata yhteiskuntaa, josta heidän on löydettävä paikkansa. Se on perinnöksi saatu yhteiskunta, joka on samanaikaisesti lainassa tulevilta sukupolvilta. Nuoruudelle ominainen murros korostuu nuorten läpikäyminä muutoksina: lapsuudesta aikuisuuteen, koulutuksesta työelämään, riippuvuudesta autonomiaan ja täysivaltaisen kansalaisen asemaan. Voimavarat, joiden ansioista nuoret pystyvät kehittämään kykyjään sekä osallistumaan yhteiskuntaan omalla panoksellaan, ovat luonteeltaan investointeja ja ne tulee sellaisiksi mieltää, sillä niiden avulla nuoret pystyvät omakohtaiseen vastuunalaisuuteen yhteiskuntaa kohtaan.

2.3. Yhteisön viimeaikaiset poliittiset tapahtumat vahvistavat nuorisopolitiikan merkitystä. Eurooppa-neuvoston Lissabonin-kokousta valmistellessaan unionin puheenjohtajavaltio Portugali painotti Euroopan unionin sitoumusta toimia nuorison hyväksi. Se totesi, että "Euroopan kansalaisilla ja erityisesti nuorilla on oltava mahdollisuus tiettyjen perustaitojen hankkimiseen. Näitä ovat mm. kyky oppia, ratkaista ongelmia, omaksua tieteellisen kulttuurin edellyttämiä ja teknisiä taitoja, käyttää tietotekniikkaa, puhua vieraita kieliä, kehittää aloitekykyään ja yrittäjävalmiuksiaan sekä toimia aktiivisina, vapaina ja vastuuntuntoisina kansalaisina." Tavoitteiden saavuttaminen edellyttää kaikilla tasoilla kaikille nuorille suunnattuja integroituja nuorisopolitiikkoja, joihin mahdollisimman moni nuori saadaan osallistumaan joko jonkin instituution tai järjestön puitteissa tai yksilönä.

2.4. Nuorisopolitiikan on ilmennettävä yhteisötasolla nuorille viime vuosina annettuja sitoumuksia, tunnustettava heidän arvonsa yhteiskunnallisena voimavarana ja tarjottava heille mahdollisuus kehittyä "aktiivisiksi, vapaiksi ja vastuuntuntoisiksi kansalaisiksi(7)". Nuorisopolitiikka on monialaista ja yhdennettyä politiikkaa, jonka kohteena ovat nuoret, jota toteutetaan yhdessä nuorten kanssa ja jonka lähtökohtana ovat nuorten tarpeet. Sen tavoitteena on parantaa ja kehittää nuorten elinoloja ja lisätä heidän osallistumismahdollisuuksiaan, ja se kattaa kaikki sosiaaliset, kulttuuriset ja poliittiset kysymykset, jotka vaikuttavat nuorisoon ja muihin yhteiskuntaryhmiin. Nuorisopolitiikassa on kyse horisontaalisesta politiikasta, jossa erilaisia politiikan ja hallinnon aloja koskevien pyrkimysten yhtenäisyys ja yhdenmukaisuus taataan yhdennetyin toimin. Nuorisopolitiikan tehtävänä on koordinoida toimenpiteitä kaikilla tasoilla ja siten palvella nuorten etua ja antaa heille mahdollisuus vaikuttaa yhteiskunta-, talous- ja kulttuurielämään sekä politiikkaan. Nuoret ovat nuorisopolitiikan ydin; he eivät ole asiakkaita vaan toimijoita, jotka edistävät tätä dynaamista prosessia.

2.5. Euroopan unionin nuorisopolitiikan edellytyksenä on, että varsinaisen nuorisopolitiikan ja yhteisön alakohtaisten politiikkojen välille luodaan yhteys. Eurooppalaisen nuorisopolitiikan kehittäminen ei voi rajoittua siihen, että nuorisonäkökohdat otetaan osaksi työllisyyspolitiikkaa, sosiaalisen integraation edistämistä ja muita politiikkoja. Nuorisoa koskevat yhteisön tason erityistoimet ovat tarpeen, jotta nuorisotyötä ja -palveluita, erityisesti niiden lähtökohtana olevaa osallistumisen periaatetta, arvostettaisiin, jolloin ne eivät enää olisi pelkkiä sosiaalipolitiikan välineitä vaan pikemminkin avain Euroopan demokratioiden menestyksekkääseen uudistamiseen(8). Nuoriso- ja koulutusalan toimintaohjelmien ohella yhteisö tukee toimintaa nuorten hyväksi rakennerahasto-ohjelmien avulla(9). Nuorisopolitiikan suuntaviivoilla voitaisiin paitsi avustaa Euroopan komission suunnittelu- ja arviointityötä myös tukea jäsenvaltioiden viranomaisia yhdenmukaisten ohjelmien kehittämisessä.

2.6. Kuten kaikilla yhteiskuntaryhmillä myös nuorilla on oikeutensa ja velvollisuutensa. Nuorilla on oltava samat oikeudet kuin muillakin kansalaisilla, eikä heihin saa kohdistaa mitään niistä syrjinnän muodoista, jotka määritellään perustamissopimuksen 13 artiklassa. Yhtäläisia mahdollisuuksia edistävien aktiivisten toimien tulee olla nuorisopolitiikan olennainen osa. Toteuttaakseen oikeutensa ja vastatakseen velvollisuuksistaan täysimääräisesti nuorilla pitää olla mahdollisuus riittävään toimeentuloon, kunnolliseen asumiseen, terveydenhuoltoon, asianmukaiseen koulutukseen, pilaantumattomaan ympäristöön, vapaaseen liikkumiseen sekä omaan aikaan. Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus lapsen oikeuksista on ainutlaatuinen oikeudellinen perusasiakirja lasten ja nuorten oikeuksien hyväksi. Euroopan sosiaalisessa peruskirjassa käsitellään kysymyksiä, jotka ovat erityisen tärkeitä nuorille, ja myös yhteisön piirissä Euroopan unionin perusoikeusasiakirjasta käytävän keskustelun lopputulos vaikuttaa heihin.

2.7. Euroopan unionissa elää tänä päivänä 46,9 miljoona 15-24-vuotiasta nuorta(10). Vuonna 1999 kymmenessä yhteisön jäsenyyteen valmistautuvassa Keski- ja Itä-Euroopan maassa nuoria oli 16,9 miljoonaa(11). Nuorten osuus Euroopan unionin väestöstä pienenee jatkuvasti syntyvyyden vähentyessä ja eliniänodotteen kasvaessa. Tämä demografinen suuntaus muuttuu seuraavan vuosikymmenen aikana yhä jyrkemmäksi, ja sukupolvien välinen epätasapaino kasvaa, kun yli 65-vuotiaiden määrä lisääntyy. Tämä vaikuttaa merkittävästi demokratian ja yhteiskuntamme tulevaisuuteen. On ennustettu, että 15-29-vuotiaiden määrä vähenee 13 miljoonaa vuoteen 2015 mennessä(12). Nuoret ovat siis erittäin tärkeä voimavara 2000-luvun alkupuolella eurooppalaisten yhteiskuntien uudistumista ja luomiskykyä ajatellen. Heidän täysi, demokraattinen osallisuutensa yhteiskunnassa on ratkaisevan tärkeää. Todettakoon lisäksi, että nuoret saavuttavat riippumattomuuden yhä varttuneempina. Pääsyynä tähän on se, että koulutukseen käytetään aiempaa pidempi aika, mutta osatekijöitä ovat myös korkeat elinkustannukset useissa maissa, tarve rahoittaa opinnot, puutteellinen sosiaalinen suojelu sekä vaikeudet työmarkkinoille pääsyssä. Seuraukset ovat sekä sosiaalisia että taloudellisia. Nuoret eivät pysty omaksumaan oikeuksiaan ja velvollisuuksiaan täysimääräisesti eivätkä kykene taloudelliseen riippumattomuuteen.

2.8. Talous- ja sosiaalikomitea tiedostaa nyky-yhteiskunnan nuorille asettamat moninaiset haasteet ja ymmärtää nuorisopolitiikan laaja-alaisuuden. Siksi se on säännöllisesti pyrkinyt edistämään nuorisopolitiikan kehittämistä yhteisön tasolla viimeisten kymmenen vuoden aikana. Komitea on käynnistänyt merkittäviä keskusteluja sellaisista keskeisistä aiheista kuin työllisyys, koulutus, nuoriso-ohjelmat, kansalaisjärjestöt - myös nuorisojärjestöt - ja eurooppalainen kansalaisyhteiskunta(13). Tässä lausunnossa keskitytään nuorten työllisyyteen ja sosiaaliseen integraatioon, koulutukseen ja liikkuvuuteen, osallistumismahdollisuuksiin ja kansalaisyhteiskuntaan.

3. Nuorten työllisyys ja sosiaalinen integraatio

3.1. Vaikka nuorisotyöttömyys on vähentynyt kahden edellisen vuosikymmenen aikana, se on edelleen korkea muiden ikäryhmien työttömyyteen verrattuna. Tällä hetkellä 15-24-vuotiaiden työttömyysaste on lähes kaksinkertainen 25-65-vuotiaiden työttömyysasteeseen verrattuna, mikä tarkoittaa, että Euroopan unionissa on noin viisi miljoonaa työtöntä nuorta. Luvusta ei käy ilmi se, että maiden väliset, maiden sisäiset ja sukupuolten väliset erot ovat huomattavia. Nuorisotyöttömyys on erityisen korkea Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Ranskassa ja Suomessa, ja nuorten naisten työttömyys on vakava ongelma Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa. Lisäksi etnisten vähemmistöjen ja vammaisten työllisyysaste näyttää nykyisten tietojen perusteella olevan keskimääräistä alhaisempi. Esitettyjen arvioiden mukaan 45 % nuorista joutuu työttömäksi ainakin kerran ja 20 % kaksi tai kolme kertaa(14).

3.2. Vaikka työttömyys on sosiaalisen syrjäytymisen keskeisiä syitä, syrjäytyminen on usein moniulotteinen ilmiö. Kyse on useista tekijöistä, jotka yhdessä edistävät tehokkaasti yksilön syrjäytymistä yhteiskunnasta. Tällaisia tekijöitä ovat mm. alhainen osaamis- ja koulutustaso, alhaiset tulot, rajalliset mahdollisuudet hyötyä sosiaaliturvaetuuksista, huonot asumisolot, rikollisuuden leimaama ympäristö, heikko terveys, lapsuudenaikainen köyhyys, perheen hajoaminen sekä puutteelliset tiedonsaanti- ja liikkumismahdollisuudet ja oikeussuojakeinot. Kasvaminen lapsesta aikuiseksi ja siirtyminen koulusta työelämään on erittäin herkkä vaihe nuorten elämässä. Niillä, jotka jättävät koulun kesken eivätkä onnistu saamaan työpaikkaa, on usein rajalliset mahdollisuudet nauttia sosiaalista suojelua. Työllisyys ei myöskään automaattisesti poista sosiaalisen syrjäytymisen ongelmaa, sillä alhaisen tulotason vuoksi nuorten osuus työssäkäyvistä köyhistä on merkittävä(15).

3.3. Nuorten työllisyys

3.3.1. Unionin jäsenvaltioiden ja niiden hallitusten päämiehet sitoutuivat Lissabonin Eurooppa-neuvoston kokouksessa tekemään Euroopasta vuoteen 2010 mennessä maailman dynaamisimman ja kilpailukykyisimmän tieto- ja innovaatiopohjaisen talousalueen, joka kykenee edistämään talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Lissabonissa hahmotellun näkemyksen toteuttaminen edellyttää taloudellisen tilanteen ja työllisyyden huomattavaa parantumista. Jotta miesten työllisyysaste saataisiin nostettua 70:een ja naisten 60 %:iin, vuosittaisen kasvun olisi jatkuvasti oltava 3 % ja innovaatio- ja tietoaloja olisi kehitettävä ja palvelualaa laajennettava. Uusi tietopohjainen talous tarvitsee enemmän, paremmin koulutettua ja ammattitaitoisempaa työvoimaa. Näin ollen nuori sukupolvi, joka seuraavien kymmenen vuoden aikana saa koulutuksensa päätökseen ja siirtyy työmarkkinoille, vaikuttaa merkittävästi siihen, miten siirtyminen kohti tietopohjaista taloutta onnistuu.

3.3.2. Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto merkitsi myös huomattavaa kehitystä niiden menetelmien suhteen, joita Euroopan unioni käyttää tavoitteidensa saavuttamiseen, ja siirtyi säädöstoimista juridisesti vähemmän sitoviin määräyksiin, joita "avoin koordinointimenetelmä" edustaa(16). Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmissä kannatetaan avoimen koordinointimenetelmän ulottamista sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan, eEurope-toimiin, pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskeviin politiikkoihin, tutkimukseen ja innovaatioalaan. Omaksumalla avoin koordinointimenetelmä kyseisillä aloilla pyritään saavuttamaan Lissabonin huippukokouksessa asetetut tavoitteet. Asian varmistamiseksi komissio antaa vuosittain Eurooppa-neuvoston kevätkokoukselle kertomuksen keskeisillä aloilla saavutetusta edistymisestä. Nuorisopolitiikkaa käsittelevässä valkoisessa kirjassa tulee kyseiset kehityskulut ottaa sekä lähtökohdaksi että avaintekijäksi edistettäessä monialaista nuorisopolitiikkaa yhteisön tasolla. Näin voidaan vapauttaa voimavarat, joita nuorilla on tarjota taloudellisen kehityksen ja innovaation hyväksi.

3.3.3. Työllisyyden suuntaviivoissa jäsenvaltioiden edellytetään takaavan vuoteen 2002 mennessä, että kaikille nuorille työttömille annetaan uusi mahdollisuus "tarjoamalla heille koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikka tai muu työelämään pääsyä edistävä toimenpide"(17). On olennaisen tärkeää, että suuntaviivojen pohjalta voidaan asianomaisille nuorille tarjota korkeatasoisia ohjelmia heitä kiinnostavilla aloilla, jotta ammatillisen uran valinta helpottaa. Kyseisten toimien avulla ei pitäisi yksinomaan tähdätä nuorisotyöttömyyden supistamiseen, vaan niiden tulisi antaa nuorille mahdollisuus pysyvään ulospääsyyn työttömyydestä. Olemassaoleviin mahdollisuuksiin ja työmarkkinoiden aukkoihin liitetyille työllistämistoimille tulisi antaa etusija. Mainitun kaltaisiin ohjelmiin osallistumisen ei tulisi olla ehtona sosiaalisen suojelun piiriin pääsemiseen.

3.3.4. Kaikkeen nuorten ammattikoulutukseen, erityisesti perinteisiin ammatteihin valmistavaan, tulisi kuulua kasvavalle tietopohjaiselle taloudelle tärkeiden taitojen kehittäminen. Tieto- ja viestintätekniikkakoulutus on tärkeää varsinkin siksi, että voidaan estää sellaisen väestöryhmän muodostuminen, joka puutteellisten taitojensa vuoksi jää tiettyjen ammattien ulkopuolelle. Tieto- ja viestintätekniikkakoulutus tulee aloittaa oppivelvollisuusvaiheessa ja sitä tulee jatkaa kautta elämän, jottei Euroopan yhteisö jakautuisi kahteen kehitysryhmään.

3.3.5. Työllisyyden suuntaviivojen toisessa pilarissa jäsenvaltioita kehotetaan edistämään yrittäjyyttä sekä tukemaan pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Kehittäessään toimenpiteitä työllisyyden suuntaviivojen pohjalta jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, ettei ikäsyrjintää esiinny. Nuoret yrittäjät voivat antaa talouteen merkittävän panoksen tuoreilla ideoillaan ja palkkaamalla itse henkilöstöä. Tulisi kannustaa nuorten yrittäjien rahallista ja teknistä tukemista sekä yrityksen perustamiseen liittyvän byrokratian vähentämistä(18).

3.3.6. Useat työelämässä mukana olevista nuorista kohtaavat kuitenkin vaihtelevin muodoin syrjintää työmarkkinoilla ja -paikoilla. On varmistuttava periaatteesta, että samasta työstä maksetaan sama palkka, ja jäsenvaltioiden on asianmukaisesti toteutettava työehtoihin liittyvää yhteisön säännöstöä.

3.3.7. Yhteisön työllisyysstrategiaa toteutettaessa on kolmannen sektorin asemaan kiinnitettävä huomiota paikallisesti, valtakunnallisesti sekä yhteisön puitteissa(19). Valtiovallasta riippumattomat organisaatiot ja nuorisojärjestöt pystyvät tarjoamaan kekseliäitä ja korkeatasoisia ratkaisuja, sillä ne ovat suoraan kosketuksissa väestöryhmiin, joilla on vaikeuksia päästä työmarkkinoille(20). Lisäämällä osallisuutta politiikan muotoiluun taataan myös, että työllistyvyystoimien kohderyhmien edustajat ovat valvomassa etujaan.

3.4. Sosiaalinen integraatio

3.4.1. Nuorten oikeutta sosiaaliseen suojeluun rajoitettiin 1900-luvun lopulla(21). Eräissä valtioissa nuoret eivät ole oikeutettuja työttömyyskorvaukseen, elleivät he ole työskennelleet aikaisemmin, ja sosiaaliturvaetuuksien saaminen edellyttää usein koulutuskursseille osallistumista tai osoitusta siitä, että nuori todella etsii työtä. Tämän vuoksi sekä siitä syystä, että yhä useammat nuoret opiskelevat entistä kauemmin, nuoret muuttavat pois vanhempiensa luota entistä vanhempina. He itsenäistyvät ja siten perustavat oman taloutensa ja hankkivat lapsia vasta myöhemmässä iässä. Sosiaalinen suojelu, korkea-asteen opintojen taloudellinen tukeminen sekä asunnonsaanti tekisivät nuorille mahdolliseksi saavuttaa riippumattomuuden varhaisemmassa iässä ja harjoittaa täysin oikeuksiaan sekä ottaa vastuun velvollisuuksistaan aikuisina.

3.4.2. Nuoria varten luodut tukijärjestelmät ovat riittämättömiä eivätkä kykene vastaamaan sosiaalisen syrjäytymisen ja nyky-yhteiskunnan moninaisten riskien aiheuttamiin ongelmiin. Nimenomaisesti arvioidaan, että noin 10 % nuorista on "nollapisteessä", mikä tarkoittaa, että he eivät ole koulussa, opiskele, käy työssä tai ole oikeutettuja työttömyyskorvaukseen(22). Koulunsa keskeyttäneet ja asunnottomat nuoret eivät saa riittävästi tukea(23). Sosiaaliset ja taloudelliset kustannukset, jotka aiheutuvat siitä, ettei näihin ongelmiin (samoin kuin rikollisuuteen, päihteiden väärinkäyttöön jne.) puututa jo alkuvaiheessa, kasvavat vanhenemisen myötä. Tämä tukee käsitystä, jonka mukaan tällaiset ongelmat olisi pyrittävä ratkaisemaan mahdollisimman varhain. Nuoriin rikoksentekijöihin ja muuten vieraantuneisiin nuoriin kohdistetuille politiikoille on annettava ensisijainen arvo, ja tämän väestöryhmän sosiaaliseen integraatioon on kiinnitettävä erikoishuomiota. Ongelman helpottamiseksi tehokkain toimenpitein tarvitaan julkisen vallan ohella myös muiden toimijoiden panosta: Näitä ovat mm. liike-elämä sekä kolmatta sektoria edustavat organisaatiot, jotka toimivat nuorten parissa. Enää ei pidä sietää puuttumattomuutta ja omahyväisyyttä sosiaalisesti syrjäytyneisiin nuoriin nähden. Kaikkien toimijoiden pitää ottaa vastuu toimenpiteistä tilanteen korjaamiseksi.

3.4.3. On myös erittäin ilmeistä, että nuoriin kohdistuu "sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautuneisuuteen perustuvaa syrjintää"(24) erityisesti koulutuksessa ja työelämässä. Työttömyystilastot osoittavat, että nuoria syrjitään työmarkkinoilla, minkä yleisesti katsotaan johtuvan heidän iästään ja kokemuksen puutteesta(25). Nuoria naisia, etnisiin vähemmistöihin kuuluvia nuoria ja vammaisia nuoria syrjitään työmarkkinoilla vielä muita herkemmin. Nuoriin kohdistuvaa syrjintää olisi tutkittava lisää sellaisten menettelytapojen ja ohjelmien kehittämiseksi, joiden avulla voitaisiin puuttua tähän ongelmaan ja estää nuorten syrjäytymisen jatkuminen myöhemmissä elämänvaiheissa. Nuoria ja heidän organisaatioitaan tulee tukea kamppailussa rasismia ja syrjintää vastaan. Nuoret kykenevät viemään sosiaalista integraatiota ja monikulttuurista yhteiskuntaa eteenpäin. Suvaitsevaisuutta ja avoimuutta voidaan saada aikaan keskittymällä mainittuihin kysymyksiin varhaisessa ikävaiheessa.

3.4.4. Monilla aloilla on selvästi nähtävissä, ettei nuorten naisten ja miesten välinen tasa-arvo ole käytännössä toteutunut Euroopan unionissa. Useimmissa jäsenvaltioissa nuorten miesten työllisyysaste on korkeampi kuin nuorten naisten. Koska sosiaaliturvaetuuksien saanti yhä enenevässä määrin edellyttää aikaisempaa työssäoloa, nuorilla naisilla on siis huonommat mahdollisuudet hyötyä sosiaaliturvaetuuksista. Koulutuksen ja työmarkkinoiden alakohtaiseen ja monialaiseen eriytymiseen on puututtava, jotta voidaan torjua nuoriin naisiin kohdistuvaa rakenteellista syrjintää ja estää se, että he eivät uskalla enää valita tiettyjä ammatteja. Syrjinnän laajuuden selvittämisen ensimmäinen vaihe on ottaa sukupuolitekijä huomioon kaikkien nuoria koskevien tilastojen ja indikaattoreiden yhteydessä. Tämä edistää sukupuolinäkökohtien huomioimista kaikissa nuorisopolitiikan kysymyksissä.

4. Koulutus ja liikkuvuus

4.1. Koulutus on keskeinen osa nuorten elämää, ja nuorten koulutusajat ovat pidentyneet viimeisten kahden vuosikymmenen aikana(26). Koulutus ja koulutusmahdollisuudet ovat olennainen osa nuoren yhteiskunnallista sopeutumista ja integroitumista sekä keino kehittyä ja toteuttaa itseään henkilökohtaisella ja yhteiskunnan tasolla(27). Useimmissa maissa koulutustason ja vaivattoman työmarkkinoille siirtymisen välillä on havaittavissa selkeä yhteys. Vähän koulutettujen nuorten mahdollisuudet ovat rajallisemmat, kun taas pidemmälle kouluttautuneet menestyvät paremmin työmarkkinoilla(28). Vuonna 1997 oli oppivelvollisuuskoulutuksensa päättäneiden työttömyysaste EU:ssa 14 %, keskiasteen koulutuksen suorittaneiden kohdalla se oli 10 %, ja korkea-asteen tutkinnon hankkineiden osalta vain 6 %(29). Saavutetun koulutustason nostamisen ohella on myös parannettava koulutuksen laatua ja mukautettava koulutus vastaamaan paremmin nykyisten työmarkkinoiden tarpeita.

4.2. Nuorten liikkuminen joko ryhmässä tai yksin edistää huomattavasti kulttuurienvälistä ymmärrystä. Tämä pitää paikkansa erityisesti yksilötasolla. Liikkuvuuden sosiaalisia mahdollisuuksia ei sen sijaan vielä ole täysin hyödynnetty, sillä maiden välisiin vaihto-ohjelmiin osallistuvien tai toisessa maassa opiskelevien tai vapaaehtoistyötä tekevien nuorten kokonaismäärä on edelleen erittäin pieni. Maailmalaajuisessa taloudessa ja Euroopan monikulttuurisissa yhteiskunnissa kulttuurien tuntemuksen merkitys kasvaa kuitenkin jatkuvasti. Koska Euroopasta on kehittymässä koulutusalue, jonka asukkaat kohtaavat suurten taloudellisten ja yhteiskunnallisten muutosten tuomia haasteita, kielitaidon sekä kyvyn kommunikoida ja tehdä yhteistyötä kulttuuritaustaltaan erilaisten ihmisten kanssa on oltava eurooppalaisen koulutuspolitiikan keskeisiä osa-alueita. Kun nuoret asuvat jonkin aikaa toisessa maassa tai osallistuvat kulttuurienväliseen vaihtoon tai koulutukseen, he oppivat tarkastelemaan omaa kulttuuritaustaansa ja todella ymmärtämään ja kunnioittamaan Euroopan monimuotoisuutta. Nämä taidot ovat tärkeitä henkilökohtaisen kehityksen kannalta ja auttavat suhtautumaan muihin suvaitsevaisesti, ja niitä pidetään jo nykyään arvossa työmarkkinoilla. Taitojen perusta on parasta luoda jo varhaisessa elämänvaiheessa. Sama pätee myös kielitaitoon. Liikkumisen lisääntyminen Euroopan unionissa edistää suvaitsevaisuutta ja tunnetta unionin kansalaisuudesta. Siksi vaihtotoiminnan tulisikin olla avoinna kaikille nuorisoryhmille kuten koululaisille ja korkeakouluopiskelijoille, nuorille vapaaehtoisille, niin ammatillisessa koulutuksessa kuin jo työelämässä mukana oleville, mutta etenkin myös sellaisille nuorille, jotka eivät opiskele tai työskentele ("nollapisteessä" olevat nuoret).

4.3. Koulutus

4.3.1. Euroopan työmarkkinoiden nopea ja jatkuva rakenteellinen muutos on johtanut siihen, etteivät taitojen kysyntä ja tarjonta enää vastaa toisiaan, ja alalla puhutaan yleisesti "osaamiskuilusta". Vaikka yleinen koulutustaso onkin parantunut huomattavasti, koulun jättäminen kesken tai tyytyminen pelkkään peruskoulutukseen on edelleen suuri ongelma nuorten keskuudessa. Muutamissa jäsenvaltioissa huono luku-, kirjoitus- ja laskutaito aiheuttaa työnantajille ongelmia löytää työntekijöitä tiettyihin tehtäviin. Tieto- ja viestintätekniikan alalla asianmukaisesti koulutetun työvoiman kysyntä ylittää tarjonnan kaikkialla Euroopassa(30). Maailmanlaajuistuminen ja sisämarkkinoiden toimivuus ovat lisänneet liikkuvien ja kielitaitoisten työntekijöiden tarvetta. Teknologian nopean kehityksen vuoksi työvoiman on lisäksi useilla aloilla kyettävä vastaamaan uudenlaisiin tarpeisiin elinikäisen oppimisen avulla. Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti, että "niiden vain alemman keskiasteen koulutuksen saaneiden 18-24-vuotiaiden määrä, jotka eivät ole jatkokoulutuksessa, olisi puolitettava vuoteen 2010 mennessä" ja että Internetin käyttömahdollisuuksia sekä tieto- ja viestintätekniikan alan koulutusta olisi parannettava. Jäsenvaltioiden pitää kuitenkin toteuttaa muitakin toimenpiteitä varmistaakseen, että tulevat sukupolvet saavat hankittua tarvitsemansa taidot. Esimerkiksi keskiasteen koulutuksen loppuunsuorittaneiden määrää on pyrittävä lisäämään, jotta voidaan varmistaa, että nuorilla on työmarkkinoilla edellytetyt taidot, ja elinikäisestä oppimisesta on tehtävä olennainen osa aktiivista työ- ja yhteiskuntaelämää.

4.3.2. Elinikäinen oppiminen määritellään laajasti kattamaan kaikenlainen määrätietoinen kouluttautuminen (olipa se sitten muodollista tai vapaamuotoista(31)), joka on jatkuvaa ja jonka tavoitteena on itsensä kehittäminen sekä tietojen, taitojen ja pätevyyden parantaminen(32). Nuorten kannalta nykyisin olennaisin elinikäisen oppimisen muoto on ammatillinen peruskoulutus. Näissä koulutusyhteyksissä korostetaan kuitenkin harvoin tarvetta saattaa hankitut tiedot ja taidot ajan tasalle, sillä ensisijaisena tavoitteena on edistää ensimmäisen työpaikan saantia. Elinikäisen oppimisen strategioita on liian usein suunnattu ainoastaan ammatilliseen koulutukseen ja unohdettu, että elinikäinen oppiminen on jo varhaislapsuudessa alkava prosessi. Varhaisessa iässä alkava nuoriso- ja yhteisötyöhön liittyvä vapaamuotoinen koulutus ohjaa elinikäisen oppimisen kaavoihin, mutta sitä ei useinkaan tunnusteta virallisesti eikä tietojen, taitojen ja itseluottamuksen kehittämistä avoimen nuorisotyön ja nuorisojärjestötoiminnan avulla arvosteta riittävästi(33). Elinikäisen oppimisen strategioissa ei ole painotettu tarpeeksi, että jo erittäin nuoressa iässä tulisi olla saatavilla ammatillista kehitystä koskevaa tietoa ja ohjausta. Tarvitaan riittävän aikaista ohjausta, jotta nuoret pääsevät toteuttamaan elämänsä aikana laajan valikoiman mahdollisuuksia. Elämän aikana avautuvat mahdollisuudet määräytyvät yhä aikaisemmassa vaiheessa, ja nuoria on valmistettava tähän jo ennen siirtymistä koulutuksesta työelämään.

4.3.3. Elinikäisen oppimisen muotoja, vapaamuotoinen koulutus mukaan luettuna, on laajennettava siten, että nuoret voivat osallistua niihin heti varhaisessa ikävaiheessa, jotta he saavat mahdollisuuden pitää tietonsa ja taitonsa jatkuvasti ajan tasalla sopeutuakseen työmarkkinoiden nopeisiin muutoksiin. Yhteyksien luomisessa eri oppimisympäristöissä tapahtuvan vapaamuotoisen koulutuksen välille ja sen keskinäisessä tunnustamisessa ei ole vielä edetty tarpeeksi pitkälle. Tässä yhteydessä on edistettävä työpaikalla tapahtuvan vapaamuotoisen oppimisen ja harjoittelun roolin tunnustamista. Eri koulutusmuotojen ja -ympäristöjen välinen yhteys ja vaihto on Euroopan unionissa edelleen poikkeustapaus.

4.4. Liikkuvuus

4.4.1. Oikeus vapaaseen liikkuvuuteen taataan perustamissopimuksen 18 artiklassa(34). Yhteisön ja jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet varmistaakseen, että kansalaisilla on yhtäläiset mahdollisuudet käyttää tätä oikeutta. Useimpien nuorten kannalta kyse on kuitenkin pelkästään teoreettisesta oikeudesta. Tämä johtuu mahdollisuuksien ja resurssien puutteesta, liikkumisen ja sen myötä hankittujen taitojen riittämättömästä arvostuksesta, mahdollisuuksien epätasaisesta jakautumisesta, liikkuvuuden periaatteen sosiaalisesta ja kulttuurisesta vastustuksesta sekä oikeudellisista ja hallinnollisista esteistä. Huomiota olisikin kiinnitettävä erityisesti jäsenvaltioiden välisiin hallinnollisiin esteisiin, jotka liittyvät sosiaaliturvaan (erityisesti työttömyysturvaan), verotukseen, oleskeluoikeuksiin sekä muodollisen, vapaamuotoisen tai oppilaitosten ulkopuolisen koulutuksen avulla hankittujen taitojen tunnustamiseen(35).

4.4.2. Yhteisön liikkuvuusohjelmissa keskitytään pitkäaikaisen oleskelun osalta (kesto vähintään kuusi kuukautta) edistämään ensisijaisesti yliopisto-opiskelijoiden liikkuvuutta. Erasmus-ohjelma on määrällisistä rajoituksistaan huolimatta ollut menestys, mutta se on tarkoitettu ainoastaan korkeakouluopiskelijoille. Yhteisön ja jäsenvaltioiden olisi parannettava ja tuettava alle 21-vuotiaiden nuorten keskipitkän ja pitkäaikaisen oleskelun mahdollisuuksia. Liian harvat keskiasteen oppilaitoksista valmistuvat nuoret ovat oleskelleet pitkähkön aikajakson toisessa Euroopan maassa, ja jos he ovat tehneet niin, on olemassa huomattava vaara, että muualla suoritettua koulutusjaksoa ei heidän kotimaassaan pidetä kiinteänä ja arvokkaana osana heidän koulutustaan. Nuorten liikkuvuuteen on kaikilla tasoilla käytettävissä yhä liian vähän tukivaroja, kuten liikkuvuusohjelmien kysyntä on osoittanut. Kun otetaan huomioon, että liikkuvuuden edistämiseen ohjataan niukahkosti julkista rahoitusta, vaikuttaa vastuuttomalta, ettei julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyömahdollisuuksia ole tutkittu tarkemmin.

4.4.3. Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden olisi edistettävä liikkuvuutta suuntaamalla viestinsä nuorille, päätöksentekijöille ja tahoille, jotka levittävät tietoa edelleen (työnantajat, koulutuslaitokset, julkiset tiedotusvälineet jne.). Olisi korostettava liikkuvuuden yksilökohtaista, sosiaalista ja taloudellista arvoa. Monilla nuorilla on vaikeuksia saada asianmukaista tietoa, koska ei olemassa keskitettyä järjestelmää, joka välittäisi tietoa kaikista erilaisista liikkumismahdollisuuksista (esim. harjoittelupaikoista ulkomailla, kaupunkien välisestä yhteistyöstä, kansainvälisestä vapaaehtoistyöstä, nuorten vaihto-ohjelmista sekä keski- ja korkea-asteen koulutukseen ja ammattikoulutukseen liittyvistä mahdollisuuksista)(36). Tarvitaan luomiskykyä uusien, kaikkialla Euroopan unionissa tunnustettujen pätevyystodistusten kehittämiseksi - esimerkkeinä "ammattipassi" (skills passport) ja Europass-todistus. Se voisi rohkaista nuoria osallistumaan yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen sekä liikkuvuutta edistäviin ohjelmiin.

4.4.4. Lisäksi nuorten liikkuvuus todennäköisesti lisääntyisi, jos heidän kasvattajillaan, opettajillaan ja kouluttajillaan olisi kokemusta ulkomailla oleskelusta. Viime vuosikymmenen aikana tapahtuneesta edistyksestä huolimatta edelleen vain murto-osa kasvattajista, opettajista ja kouluttajista on hankkinut työ- ja opetuskokemusta toisessa jäsenvaltiossa. On pidettävä myönteisenä myös sitä, että neuvoston puheenjohtajavaltio Ranska on tehnyt aloitteen liikkuvuutta koskevan toimintasuunnitelman laatimiseksi. Vaikuttaa aiheelliselta soveltaa toimintasuunnitelman toteuttamisessa avointa koordinointimenetelmää ja vertaisryhmäarviointia. Työmarkkinaosapuolet sekä nuoriso- ja koulutusalalla toimivat kansalaisjärjestöt on saatava tiiviisti mukaan suunnitelman toteutukseen.

5. Osallistumismahdollisuudet ja kansalaisyhteiskunta

5.1. Kaikkien nuoria koskevien toimintalinjojen perusperiaatteena on oltava nuorten osallistumisen periaate, joka on vahvistettu useaan kertaan sekä yhteisön tasolla että kansainvälisesti.(37) Euroopan unionin jäsenvaltioiden nykyinen käytäntö on selkeästi osoittanut, millaista etua nuorten osallistumisen edistämisestä, kannustamisesta ja tukemisesta kertyy. Kun nuoret osallistuvat yhteiskunnan toimintaan, heidän erilaiset huolenaiheensa ja moninaiset ongelmansa tulevat selkeämmin esiin, jolloin he itse, päätöksentekijät tai hallinnolliset tahot voivat puuttua niihin ennakoivasti. Vaikka nuorten äänestysaktiivisuus on jatkuvasti ollut heikko kaikissa jäsenvaltioissa ja äänestysprosentti vuonna 1999 pidetyissä Euroopan parlamentin vaaleissa oli vielä alhaisempi, monet kysymykset ovat nuorille erittäin tärkeitä. Ainutlaatuisen kokemuksensa ansiosta nuoret voivat edistää tiettyjen ongelmien ratkaisemista kaikilla tasoilla - paikallis-, alue-, jäsenvaltio- ja EU-tasolla sekä maailmanlaajuisesti(38). Nuorisopolitiikan olisi pyrittävä saamaan nuoret mukaan päätöksentekoprosessin kaikkiin vaiheisiin, jotta heidän omakohtaisia kokemuksiaan voitaisiin hyödyntää ja heidät saataisiin toimimaan aktiivisina ja vastuuntuntoisina kansalaisina. Osallistumista ei myöskään mitenkään rajoiteta. Kuitenkin etenkin virallisessa koulutusjärjestelmässä ja työpaikoilla mahdollisuudet osallistua päätöksentekoon eivät vastaa nuorten tarpeita.

5.2. Seuraavan vuosikymmenen aikana Euroopan unioni myös laajentuu, kun joukko Keski-, Itä- ja myös Etelä-Euroopan maita liittyy sen jäseniksi. Saattaessaan yhteisön säännöstön voimaan nämä maat ottavat käyttöön säädöksiä, jotka koskevat lukemattomia nuorten kannalta olennaisia kysymyksiä. On erittäin tärkeää, että kyseisten maiden nuoret ja nuorisojärjestöt tietävät, mitä heidän maansa liittyminen Euroopan unioniin merkitsee, ja että he heille on täysin selvää, mitä vaikutuksia jäsenyydellä on heidän kannaltaan keskeisiin politiikan aloihin. Kansalaisyhteiskunnan osallistumista päätöksentekoon olisi kannustettava ja osallistumisen edistämiseen olisi osoitettava riittävästi varoja.

5.3. Vaikka nuoret ehdokasmaissa ja yhteisön jäsenyyteen valmistautuvissa maissa ovatkin yhä laajemmin yhteisön nuoriso- ja koulutuspoliittisten toimien piirissä, heidän osallistumismahdollisuutensa eivät kuitenkaan ole samat. Kyseisissä maissa hankitut kokemukset on tärkeää ottaa huomioon Euroopan unionin nuorisopolitiikkaa kehitettäessä. Näin yhteisölle on mahdollista hankkia ennakoivasti seikkaperäinen kuva uusien kansalaistensa tarpeista ja toiveista. Euroopan unionin yhteistoimintakin paitsi välittömien naapurialueidensa myös kaukaisempien seutujen kanssa on kasvanut viime vuosina(39). Yhteisön tulee kehittää edelleen yhteistoimintaa nuorisoasioissa kaikkien alueellisten yhteistyösopimusten puitteissa kannustaakseen aitoa Euroopan unionin kansalaisuuden ja maailmanlaajuisen vastuun tunnetta ja jotta mainittu yhteistyö saisi elävän sisällön ihmisten ja kansalaisyhteiskuntien kanssakäymisessä. Nuorisoasiain ulottuvuus alueellisissa yhteistyöaloitteissa on nykyään aika heikko. Näitä aloitteita tulisi entistä selkeämmin avata myös nuorille kansalaisille, jotta he kokisivat itsensä osallisiksi. Aktiivinen osallistuminen maailmanlaajuiseen ja alueelliseen yhteistyöhön kasvattaa tietoisuutta yhteisön sitoutuneisuudesta muuhun maailmaan ja lisää hyväksyntää ja ymmärrystä unionin ulkopuolelta tulevia maahanmuuttajia kohtaan.

5.4. Kansalaisjärjestöt ja niiden toiminta on jokaisen vakaan demokratian perusta. Monitahoisten verkostojensa ja demokraattisten päätöksentekomenettelyjensä avulla ne vaalivat demokratiaa, yhteisvastuullisuutta ja ihmisoikeuksia. Lisäksi ne toimivat yhteiskuntauudistusten edelläkävijöinä. Nuoret saavat ensimmäiset kokemuksensa yhteiskunnallisen vastuun ottamisesta ja jakamisesta nuorisojärjestöjen kautta kaikissa nuorisotoiminnan muodoissa. Yhteiskunnan supistuminen puhtaasti yksilökeskeiseksi ja pelkkä kuluttajavalintojen välityksellä tapahtuva vaikuttaminen eivät saa eivätkä voi viedä nuorisojärjestöjen paikkaa. Valtiovallasta riippumattomia nuorisojärjestöjä tulisi tukea asianmukaisesti rahallisesti ja niille olisi annettava riittävä tunnustus ja todelliset mahdollisuudet osallistua kaikilla tasoilla päätöksentekoon ja yhteiskuntaan. Mahdollisuus saada aikaan muutoksia on keskeinen nuorten osallistumishalukkuutta kasvattava tekijä. On tärkeää, että nuorille annetaan mahdollisuus ja heitä kannustetaan osallistumaan lukuisiin erilaisiin järjestelmiin, järjestöihin ja asioihin, erityisesti paikallistasolla, jolla on kiinnittävä erityistä huomiota sellaisten mekanismien kehittämiseen, jotka mahdollistavat nuorten osallistumisen päätöksentekoon. Osallistumista ja vastuullisuutta voidaan tukea yhteistyön ja kumppanuuksien avulla - olipa kyse sitten nuorisojärjestöistä, yhteisön toimielimistä, työpaikoista, kouluista tai yliopistoista. Ainoastaan todelliset vaikutusmahdollisuudet antavat todellista vastuuta.

5.5. Nuorten osallistumisen muodot ovat kehittyneet voimakkaasti 1960-luvun lopulta, sillä edustuksellinen demokratia on saanut vahvistuksekseen yhä enemmän suoraan osallistumiseen perustuvia elementtejä. Muutos on suurelta osin nuorten itsensä ansiota. He ovat jatkuvasti kehittäneet toimivia nuoriso-organisaatioita uusin osallistumismuodoin mutta ovat myös perustaneet kokonaan uusia verkostoja sekä organisaatioita(40). Sisäisen demokratiansa, osallistumista korostavan toimintaperiaatteensa sekä lähi- ja paikallisyhteyksiensä ansiosta nuoriso-organisaatiot kaikilla tasoilla muodostavat keskeisen välineen nuorisopolitiikkaa kehitettäessä. Avoin nuorisotyö vapaamuotoisissa ryhmissä, nuorisokerhoissa, -neuvostoissa ja -parlamenteissa on mahdollistanut uusin tavoin osallistumista ja vastuullisuutta, jotka ovat paitsi tuottaneet arvokasta kokemusta myös konkreettisia tuloksia helpottamalla nuorten ja varsinkin epäedullisessa asemassa olevien nuorten ihmisten sosiaalista integraatioita. Kokemus on osoittanut, että tämäntyyppiset aloitteet ovat kestävällä pohjalla vain, jos mukana on järjestäytyneitä nuoriso-organisaatioita riittävän rahoituksen turvin välittämässä tietoa, hoitamassa hyvien menettelytapojen vaihtoa ja tarjoamassa verkottumismahdollisuuksia sekä ajamassa tehokkaasti nuorten etua ja tiedottamassa heidän tarpeistaan.

5.6. Yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden hallitusten on aktiivisesti parannettava nuoria koskevaa tiedotuspolitiikkaa, jotta nuoret saavat mahdollisimman yksityiskohtaista tietoa itseään koskevista asioista ja osallistumismahdollisuuksistaan. Hallitusten ja toimielinten on investoitava "kaksisuuntaiseen demokratiaan" sekä kuultava nuoria ja otettava heidän näkemyksensä huomioon päätöksiä tehtäessä. Yhteisön piirissä on tiedonsaanti nuorille suunnatuista toimista hankalaa. Tämä voi johtaa ristiriitaisiin soveltamispäätöksiin ja niukkojen voimavarojen epätarkoituksenmukaiseen käyttöön.

6. Maaseutu ja syrjäiset alueet

6.1. Nuoret ovat usein epäedullisessa asemassa asuinalueensa vuoksi. Monilla maaseutualueilla ja köyhillä taajama-alueilla ei nuorille ole tarjolla korkeatasoista koulutusta, liikkumismahdollisuuksia, terveyspalveluita, vapaa-ajan viettomahdollisuuksia, työpaikkoja tai mahdollisuuksia osallistua kansalaisyhteiskunnan toimintaan. Olisi käynnistettävä erityistoimia, jotta tiettyjen maantieteellisten alueiden nuori väestö pääsisi täysin osalliseksi mahdollisuuksista ja pystyisi tekemään päätöksiä omassa elämässään. Monien maaseutualueiden syrjäisyys vaikeuttaa nuorten - etenkin tarjolla olevia mahdollisuuksia koskevaa - tiedonsaantia. Monet maaseutualueet ovat tyhjenemässä, kun nuoret joutuvat muuttamaan muualle jatkokoulutuksen, työpaikan, parempien mahdollisuuksien, paremman terveyshuollon ja parempien vapaa-ajan viettomahdollisuuksien takia. Tarvitaan tukea, jotta nuoret voivat asua maaseudulla kärsimättä sosiaalisesta syrjäytymisestä ja tinkimättä unelmistaan, toiveistaan tai pyrkimyksistään. Maaseudun nuorten erityiset ongelmat on otettava huomioon avainaloilla kuten työllisyys-, koulutus- ja sosiaalipolitiikassa sekä nuorten tasapuolisten osallistumismahdollisuuksien varmistamiseksi kehitetyissä ratkaisuissa. Lisäksi maaseudulla elävien nuorten pitäisi pystyä hyötymään syrjä- ja maaseutujen kestävän taloudellisen toiminnan edistämiseksi tehdyistä investoinneista ja strategioista.

7. Suositukset

7.1. Yleissuositukset

7.1.1. Komitea pitää perusperiaatteena, että nuoret ja nuorisojärjestöt ovat mukana nuorisopolitiikan muotoilussa ja tekemässä siitä päätöksiä paikallisella, alueellisella, valtakunnallisella ja yhteisön tasolla. Lisäksi nuorisopolitiikkaa tulee kehittää jäsenvaltioiden hallinnossa ja yhteisön toimielimissä kaikilla tasoilla ja asianomaisilla sektoreilla luomalla nuorisokysymyksistä vastuussa olevia osastoja.

7.1.2. Komitea katsoo tärkeäksi, että uudessa neuvoston kokoonpanossa "Koulutus ja nuorisoasiat"(41) koulutus- ja nuorisopolitiikan vuorovaikutusta hyödynnetään hyvin, Helsingin Eurooppa-neuvoston ("Tehokas neuvosto laajentuneelle unionille") antamien suuntaviivojen mukaisesti. Tässä tarkoituksessa tulee kehittää vuorottelevien neuvostokokousten jatkumo, jotteivät nuorisoasiat jää koulutuskysymysten varjoon. Komitean mukaan tarvitaan "Koulutus ja nuorisoasiat" -neuvostolle kaksi erillistä asialistaa: opetusministereille omansa ja nuorisoasioista vastaaville ministereille omansa. Komitea katsoo, että nuorisoasioista vastaavien ministerien tulee säännöllisesti arvioida nuorisopolitiikassa saavutettua edistystä.

7.1.3. Komitean mielestä komission tulisi tuoda yhteen asiantuntijoita ja korkeita virkamiehiä jäsenvaltioiden ministeriöistä, jotka ovat vastuussa nuorisopolitiikan kehittämisestä sellaisilla avainaloilla kuin työllisyys, sosiaalinen integraatio, koulutus, liikkuvuus ja osallistuminen. Euroopan komission vastuulla olisi tämän työn tuki ja koordinointi. Komission tulisi antaa vuosittain Eurooppa-neuvoston kevätkokoukselle kertomus nuorisopolitiikan tuloksellisuudesta.

7.1.4. Komitea kannattaa aloitteiden kehittämistä alan asiantuntijoiden, kenttätyöntekijöiden sekä nuorten edustajien yhteensaattamiseksi, jotta ne keräisivät ja analysoisivat tietoja nuorten asemasta Euroopan unionissa sekä tekisivät ehdotuksia nuorisopolitiikan ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön kehittämiseksi Eurooppa-neuvoston ja "Koulutus ja nuorisoasiat" -neuvoston asettamissa puitteissa

7.2. Nuorison työllisyys ja sosiaalinen integraatio

7.2.1. Komitean mielestä jäsenvaltioiden tulisi yhteisön tuella sitoutua määrällisiin tavoitteisiin nuorisotyöttömyyden vähentämiseksi. Sitoumukseen tulisi kuulua uusia toimenpiteitä työllisyyden parantamiseksi niissä jäsenvaltioissa, joissa nuorison työllisyysaste on erikoisen alhainen, sekä työmarkkinoilla syrjittyjen ryhmien keskuudessa.

7.2.2. Komitean mielestä on kehitettävä soveltuvat keinot yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen alalla nykyisten työmarkkinoiden sekä laajentuvan, tietoon ja osaamiseen perustuvan talouden tarpeiden täyttämiseksi - eritoten tieto- ja viestintätekniikan osaamista ja yrittäjyyttä ajatellen. Nuorille tulisi antaa aikaisessa vaiheessa koulutusmahdollisuuksia ja työmarkkinoita koskevaa ohjausta ja tietoja, myös tietoja itsenäiseksi ryhtymisen tai pk-yrityksen perustamisen mahdollisuuksista ja edellytyksistä. Lisäksi nuorilla tulisi olla mahdollisuus hankkia viestintä- ja ryhmätyöskentelytaitoja sekä muodollisten että vapaamuotoisten kanavien kautta.

7.2.3. Komitea katsoo, että jäsenvaltioiden tulee antaa sitova lupaus nuorten riittävästä sosiaalisesta suojelusta.

7.2.4. Komitean käsityksen mukaan on ponnisteltava kaikin keinoin nuorten yhteiskunnallisen osallisuuden edistämiseksi erityisesti ajatellen niitä ongelmallisessa tilanteessa olevia nuoria, jotka eivät osallistu koulutukseen, eivät ole ansiotyössä, eivätkä ole ilmoittautuneet työnhakijoiksi.

7.2.5. Komitea on vakuuttunut, että valtiovallasta riippumattomat organisaatiot ja eritoten nuoriso-organisaatiot tulisi saada tiiviimmin mukaan Euroopan työllisyysstrategiaan EU-, jäsenvaltio- ja paikallistasolla.

7.3. Koulutus ja liikkuvuus

7.3.1. Komitea katsoo, että elinikäisen oppimisen muotoja on laajennettava, siten että niihin voi osallistua heti varhaisessa ikävaiheessa, että mahdollisuuksia on parannettava ja että vapaamuotoisen koulutuksen arvo elinikäisen oppimisen osana on tunnustettava. Mukaan olisi otettava myös toimenpiteitä, jotka edistävät oppimista aktiiviseksi Euroopan kansalaiseksi.

7.3.2. Komitean mukaan julkisen vallan, liike-elämän ja kolmannen sektorin tulee yhdessä kehittää keinoja tunnustaa virallisesti vapaamuotoisen koulutuksen arvo ja merkitys yksilönkehityksen kannalta.

7.3.3. Komitean mielestä jäsenvaltioiden tulee sitoutua koulutustason nostamiseen sen lisäksi, että kasvatetaan keskiasteen opinnot suorittaneiden määrää, johon Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmissä tyydytään.

7.3.4. Komission ehdotuksesta suositukseksi opiskelijoiden, koulutuksessa olevien, nuorten vapaaehtoisten, opettajien ja kouluttajien liikkuvuudesta Euroopan yhteisössä antamansa lausunnon(42) pohjalta komitea on tyytyväinen neuvoston puheenjohtajavaltion Ranskan ehdotukseen liikkuvuutta koskevasta toimintasuunnitelmasta. Komitea katsoo, että on tuettava kaikkia toimia, jotka tähtäävät nuorten liikkuvuuden lisäämiseen kehittämällä liikkumismahdollisuuksia keskiasteen koulutuksessa, yliopisto-opinnoissa, työharjoittelussa, vapaaehtoistoiminnassa sekä työelämässä. Liikkuvuuden esteitä tulee raivata parantamalla tutkintojen vastavuoroista tunnustamista(43).

7.3.5. Komitea katsoo, että jäsenvaltioiden pitää sitoutua torjumaan koulutuksessa ilmenevää syrjintää sekä supistamaan ennenaikaista koulutuksen keskeyttämistä.

7.4. Osallistuminen ja kansalaisyhteiskunta

7.4.1. Komitea vahvistaa, että perusperiaatteena on nuorten osallistuminen nuorisopolitiikan kehittämiseen, toteuttamiseen ja arviointiin. Osallistumista ei saa rajoittaa, vaan sen tulisi ulottua nuorten välittömästä ympäristöstä kuten koulusta ja työpaikasta kansainvälisen politiikan muotoiluun. Tässä yhteydessä valkoisessa kirjassa tulisi hahmotella toimia nuorisoasian neuvoston antamassa, nuorten osallistumista käsittelevässä päätöslauselmassa tehtyjen suositusten toteuttamiseksi. Lisäksi nuorten osallistumista kunnalliselämään ja aluepolitiikkaan koskeva eurooppalainen peruskirja tarjoaa hyvän perustan kehittää nuorten osallistumista paikallistasolla(44). Siihen sisältyvien suositusten ja suuntaviivojen tulisi viitoittaa tietä yhteisön tukitoimille.

7.4.2. Komitea katsoo, että nuorten edustuselimet sekä nuoriso-organisaatiot muodostavat nuorisopolitiikan olennaisen osan ja ainutlaatuisen välineen nuorten osallistumisen lisäämiseksi kaikilla tasoilla(45). Nuorisojärjestöjen tulisi saada kansalaisyhteiskunnan keskeiselle osatekijälle kuuluva asianmukainen tuki ja tunnustus. Euroopan nuorisofoorumi täyttää tämän tehtävän yhteisön tasolla. Euroopan unionin kaikkien toimielinten tulisi tunnustaa se virallisesti. Komitea katsoo, että Euroopan nuorisofoorumin työ on ratkaisevan tärkeää, kun ajatellaan nuorten edustusta ja osallistumista yhteisön tasolla(46). Jäsenvaltioiden ja yhteisön tulee - läheisyysperiaatteen mukaisesti eli asianmukaisella tasolla toimien - antaa tukensa ja tunnustaa edustavien kansallisten nuorisoneuvostojen perustaminen sekä jäsenvaltioihin että ehdokasmaihin. Kansainvälinen valtiovallasta riippumaton nuorisojärjestö (International Non-Governmental Youth Organisation) on merkittävä tekijä kehitettäessä nuorisotyötä ja -politiikkaa kaikilla tasoilla, ja myöntämällä kyseisille organisaatioille lisää rahoitusta tuetaan niiden työn kehittymistä(47). Näillä organisaatioilla on tärkeä tehtävä liittää nuoret suoraan mukaan Euroopan rakennustyöhön. Tapaamisten ja vaihdon kautta luodaan tarvittavat tilaisuudet keskinäisen ymmärryksen ja sovun kehittymiselle koko Euroopassa, ei ainoastaan EU:ssa.

7.4.3. Komitea katsoo, että valtakunnallisia ja Euroopan tason nuoriso-organisaatioita tulee kuulla nuoriin vaikuttavista toimintalinjoista ja ohjelmista, kuten yhteisön Nuoriso-toimintaohjelmasta(48) sekä Euroopan sosiaalirahastoon liittyvistä kysymyksistä.

7.4.4. Komitea katsoo, että jäsenvaltioiden ja yhteisön tulee lujasti sitoutua tukemaan yhtäläisiä mahdollisuuksia sekä torjumaan useiden nuorten kokemaa monimuotoista syrjintää, niin kuin se on määritelty Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 13 artiklassa, sekä edistämään suvaitsevaisuutta.

7.4.5. Komitean mielestä nuorisoa koskevaa tiedotuspolitiikkaa tulee kehittää edelleen kaikilla tasoilla. Erityisesti jäsenvaltioiden tulisi ennakkoon valistaa nuoria heihin vaikuttavista kotimaisista ja yhteisötason toimintalinjoista. Euroopan komission tulee laatia luettelo kaikista yhteisön omista tai sen tukemista toimista, joilla on nuorten kannalta vaikutusta ja joka julkaistaan CORDIS-tietokannan(49) kaltaisen nuorille suunnatun Internet-portaalin avulla.

7.4.6. Osana valkoista kirjaa nuorisopolitiikasta koskevaa kuulemisprosessia talous- ja sosiaalikomitea lähettää tämän oma-aloitteisen lausuntonsa nuorisoalan eri toimijoille, kuten Euroopan nuorisofoorumille, kansainväliselle valtiovallasta riippumatomalle nuorisojärjestölle, Euroopan ja jäsenvaltiotason nuorisosektorin järjestäytyneelle kansalaisyhteiskunnalle sekä komission ja puheenjohtajavaltio Ranskan 5.-7. lokakuuta 2000 Pariisissa järjestämän Euroopan nuorten tapaamisen osallistujille.

Bryssel 29. marraskuuta 2000.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) TSK:n 19. maaliskuuta 1997 antama lausunto yhteisön Nuoret eurooppalaiset vapaaehtoiset -toimintaohjelmasta EYVL C 158, 26.5.1997.

(2) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1031/2000/EY, tehty 13 päivänä huhtikuuta, yhteisön Nuoriso-toimintaohjelmasta, EYVL L 117, 18.5.2000, s. 1.

(3) Kreikassa, Italiassa ja Espanjassa 20-24- ja 25-29-vuotiaitten nuorten työttömyysaste oli korkeakoulututkinnon suorittaneilla korkeampi kuin oppivelvollisuuskouluun opiskelunsa päättäneillä tai enintään toisen asteen koulutuksen suorittaneilla. "Education at a Glance", OECD 2000, s. 271.

(4) Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden ministereiden nuorisoa koskevista ensisijaisista toimista 26 päivänä kesäkuuta 1991 antama päätöslauselma - EYVL C 208, 1991.

(5) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen konsolidoitu toisinto, 149 ja 150 artikla.

(6) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen konsolidoitu toisinto, 149 artikla.

(7) Euroopan parlamentin päätöslauselma nuorisopolitiikasta (asiakirja A4-0100/99), neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden nuorisoasioista vastaavien ministereiden 8. helmikuuta 1999 antama päätöslauselma nuorten osallistumisesta, EYVL C 42, 17.2.1999; Euroopan unionin tuolloisen puheenjohtajavaltion Saksan laatima muistio 'Nuoret ja Eurooppa - tulevaisuutemme' - osa puheenjohtajavaltion laatimaa, Euroopan työllisyyssopimusta käsittelevää selvitystä; Wienin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, kohta 46 (11. joulukuuta 1998).

(8) Euroopan neuvoston nuorisokomitean CDEJ:n vertailevassa tutkimuksessa (CDEJ (96) 11 rev. 2 (15. lokakuuta 1998 lähtien voimassa oleva teksti) tarkasteltiin kahdeksaa nuorisopolitiikan aluetta: (1) hallituksen nuorisopolitiikan koordinoinnista vastaavat elimet, (2) nuorisoalan hallituspolitiikka, (3) nuorisoasioita käsittelevät parlamentaariset valiokunnat, (4) nuorisoa koskevat perustuslailliset ja oikeudelliset säännökset, (5) erityisesti nuoria koskevat lait, (6) nuorten järjestäytyminen, (7) nuorisoalan kansainvälinen yhteistyö, (8) perusteet ja menettelyt nuorisojärjestöjen ja -hankkeiden rahoituksen hyväksymiseksi.

(9) Suunnitteluajanjaksona 2000-2006 nuorten ammatillista koulutusta ja työllistettävyyttä edistäviä toimia tuetaan eritoten Euroopan sosiaalirahastosta sekä yhteisön Equal-aloitteen kautta. Rakennerahastotoimien toteuttamisvastuu on pääosin siirretty jäsenvaltiotasolle, joten ohjelmista päätettäessä otetaan huomioon maakohtaiset prioriteetit.

(10) European Social Statistics - Labour Force Survey Results 1999, s. 34.

(11) The MONEE Project CEE/CIS/Baltic's, UNICEF 2000, s. 127.

(12) Komission tiedonanto "Kaikenikäisten Eurooppaan - Hyvinvoinnin ja solidaarisuuden puolesta", KOM(1999) 221 lopull., s. 7.

(13) TSK:n antamia lausuntoja kyseisistä aiheista: Tiedonanto aiheesta "Koulutuksen eurooppalainen ulottuvuus: luonne, sisältö ja tulevaisuuden näkymät" CES 1113/99 fin liitteineen; lausunto aiheesta "Nuorisotyöttömyys""Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi yhteisön Nuoriso-toimintaohjelmasta", EYVL C 410, 30.12.1998, s. 11-14.

(14) "Implementing the European Employment Strategy", Euroopan komissio 1999, s. 19. Kyseiset ongelmat tunnustetaan; niinpä Työllisyyden suuntaviivoissa vuodeksi 2000 (1. suuntaviiva) pyritään takaamaan, että "kaikille työttömille nuorille annetaan uusi mahdollisuus ennen kuin he ovat olleet kuusi kuukautta työttöminä, tarjoamalla heille koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikka tai muu työelämään pääsyä edistävä toimenpide".

(15) "Youth in the European Union - from Education to Working Life", Eurostat 1997, s. 58.

(16) "Avoin koordinointimenetelmä" on määritelty Lissabonin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmien kohdassa 37 (24. maaliskuuta 2000).

(17) Työllisyyden suuntaviivat vuodeksi 2000, 1. suuntaviiva.

(18) Lausunnossaan ehdotuksesta neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001 (EYVL C 14, 16.1.2001) talous- ja sosiaalikomitea "vaati yritysten perustamisen ja kehittämisen tiellä olevien esteiden purkamista".

(19) TSK:n lausunto aiheesta "Osuus- ja yhteisötalous ja yhtenäismarkkinat", EYVL C 117, 24.4.2000, s. 52.

(20) Talous- ja sosiaalikomitean puitteissa 21. helmikuuta 2000 järjestetty, sosiaalista syrjäytymistä ja työllisyyttä käsitellyt "Get in!"-nuorisokokous osoitti havainnollisesti nuorten ja nuorisojärjestöjen toteuttamien nuorisotyöllisyyden edistämiseen ja nuorten sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan tähtäävien hankkeiden merkityksen. Ks. Euroopan nuorisofoorumin julkaisema raportti "Get in!", huhtikuu 2000.

(21) David Green, "Taking Steps - Young People and Social Protection in the European Union" Euroopan nuorisofoorumin julkaisema raportti, 1998.

(22) Tällainen tilanne vallitsee Belgiassa, Espanjassa, Italiassa, Kreikassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa; ks. "Education at a Glance", OECD, 2000, s. 287.

(23) Ongelmia tarkastellaan yksityiskohtaisesti teoksessa "Youth Homelessness in the European Union", European Federation of National Organizations Working with the Homeless (FEANTSA) 1998.

(24) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen konsolidoidun toisinnon 13 artikla.

(25) Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Nuorisotyöttömyys" CES 1162/95.

(26) OECD-maiden 15-vuotiaden nuorten voitiin vuonna 1998 odottaa käyvän kouluja tai opiskelevan vielä 6 vuotta. Tämä on yli puolitoista vuotta enemmän kuin vuonna 1985; ks. "Education at a Glance", OECD, 2000.

(27) TSK:n lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi vuorottelukoulutukseen, mukaan lukien oppisopimuskoulutus, liittyvien eurooppalaisten koulutusjaksojen kehittämisestä", EYVL C 214, 10.7.1998.

(28) Italia ja Espanja ovat poikkeustapauksia, sillä niissä 25-29-vuotiaiden tutkinnon suorittaneiden työttömyysaste on korkea; ks. "Employment Outlook", OECD, 1999.

(29) "The Social Situation in the European Union", Eurostat, 2000, s. 14.

(30) Alalla arvioidaan olleen vuonna 1998 puoli miljoonaa avointa työpaikkaa ja määrän odotetaan nousevan 1,6 miljoonaan vuoteen 2002 mennessä. Ks. Euroopan komission tiedonanto "Työllisyysstrategiat tietoyhteiskunnassa" KOM(2000) 48 lopullinen, s. 7.

(31) "Vapaamuotoinen koulutus on muodollisen koulutusjärjestelmän ulkopuolella tapahtuvaa organisoitua sivistystoimintaa, joka tarkoitettu määrätylle kohderyhmälle, jolla on määrätyt oppimistavoitteet." Työasiakirjassa "National Youth Policies", laatijoina the Chief Executive Officers of World Alliance of Young Men's Christian Associations, World Young Women's Christian Association, World Organisation of the Scout Movement, World association of Girl Guides and Girl Scouts, International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies, The International Award Association, Geneva/London 1998, s. 6.

(32) Euroopan komission koulutus- ja kulttuuripääosaston työasiakirja "Implementing Lifelong Learning for Active Citizenship in a Europe of Knowledge" ["Elinikäinen oppiminen aktiivisen kansalaisuuden hyväksi tietoon perustuvassa Euroopassa"]. Työasiakirja esiteltiin maaliskuussa 2000 Lissabonissa järjestetyssä uuden sukupolven koulutus- ja nuoriso-ohjelmien avauskonferenssissa.

(33) Pasi Sahlberg, "Building Bridges for Learning: the recognition and value of non-formal education in youth activity", julkaisijoina Euroopan nuorisofoorumi sekä Opetushallitus, 1999. Ks. myös: Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen virallisen järjestelmän ulkopuolista koulutusta koskeva suositus 1437 (2000) 1.

(34) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen konsolidoitu toisinto, 18 artikla.

(35) Tiedonannon "Koulutuksen eurooppalainen ulottuvuus: luonne, sisältö ja tulevaisuuden näkymät" (CES 1113/99 fin rev.) liitteen määrittelyn mukaisesti: Muodollinen koulutus: hierarkisesti rakentuva, kronologisesti jaksotettu oppivelvollisuuskoulutuksesta korkea-asteen koulutukseen ulottuva koulutusjärjestelmä. Vapaamuotoinen koulutus: prosessi, jossa jokainen yksilö sisäistää asenteita, arvoja, taitoja ja tietoa päivittäisten kokemusten ja kontaktien, kuten perheen, ystävien, vertaisryhmien ja median kautta. Oppilaitosten ulkopuolinen koulutus: muodollisen järjestelmän ulkopuolella järjestetty koulutus, jolla on tunnistettava tavoiteryhmä ja tunnistettavat oppimistavoitteet.

(36) Euroopan unionin tuolloisen puheenjohtajavaltion Saksan laatimassa muistiossa "Nuoret ja Eurooppa - tulevaisuutemme", joka on osa puheenjohtajavaltion laatimaa, Euroopan työllisyyssopimusta käsittelevää selvitystä, todettiin, että jäsenvaltioiden tulisi lisätä sekä kahden- että monenväliseen valtionrajat ylittävään yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen vaihtotoimintaan myönnettävää tukea. Asiakirjassa kehotettiin myös raivaamaan esteitä tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen tieltä ja edistämään kieltenoppimista.

(37) YK:n kansainvälisenä nuorisovuonna 1985 antama julistus "Rauha, osallistuminen ja kehitys", YK:n yleissopimus lasten oikeuksista (1989), Euroopan alue- ja paikallishallintoasiain kongressin peruskirja nuorten osallistumisesta kunnalliseen ja alueelliseen toimintaan (1992), Euroopan neuvoston ministerikomitean suositus nuorten osallistumisesta ja kansalaisyhteiskunnan tulevaisuudesta (R (97) 3 - 4.2.1997) ja Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden nuorisoasioista vastaavien ministereiden päätöslauselma nuorten osallistumisesta, annettu 8. helmikuuta 1999 (EYVL C 42, 17.2.1999, s. 1).

(38) Ks. syrjäytymistä ja työllisyyttä käsitelleen "Get in!"-nuorisokokouksen raportti, Euroopan nuorisofoorumi, 2000.

(39) Esimerkkeinä mainittakoon Itämeren ja Välimeren alueet, Kaakkois-Eurooppa, AKT-maat, Barentsin alue, unionin Venäjä- ja Ukraina-strategia jne.

(40) Raportti 4.-6. toukokuuta 2000 Biennessä Sveitsissä järjestetystä paneelikeskustelusta "New forms of youth participation" ["Nuorison uudet vaikutusmahdollisuudet"], Council of Europe Steering Committee for Intergovernmental Co-operation in the Youth [Euroopan neuvoston valtioidenvälisen nuorisoyhteistyön johtoryhmä], RT-Part (2000) 3.

(41) Neuvoston tiedonanto - Helsingin Eurooppa-neuvoston (10. ja 11. joulukuuta 1999) päätelmien seuranta - Neuvoston kokoonpanot, EYVL C 174, 2000.

(42) TSK:n lausunto aiheesta "Komission ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston suositukseksi opiskelijoiden, koulutuksessa olevien, nuorten vapaaehtoisten, opettajien ja kouluttajien liikkuvuudesta Euroopan yhteisössä", EYVL C 168, 16.6.2000, s. 25.

(43) Euroopan unionin tuolloisen puheenjohtajavaltion Saksan laatimassa muistiossa "Nuoret ja Eurooppa - tulevaisuutemme", joka on osa puheenjohtajavaltion laatimaa, Euroopan työllisyyssopimusta käsittelevää selvitystä, todettiin, että jäsenvaltioiden tulisi lisätä sekä kahden- että monenväliseen valtionrajat ylittävään yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen vaihtotoimintaan myönnettävää tukea. Asiakirjassa kehotettiin myös raivaamaan esteitä tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen tieltä ja edistämään kieltenoppimista.

(44) Euroopan neuvoston alue- ja paikallishallinnon kongressin peruskirja nuorten osallistumisesta kunnalliselämään ja aluepolitiikkaan "European Charter on Participation of Young People in Municipal and Regional Life", 1992.

(45) Talous- ja sosiaalikomitean lausunto komission keskusteluasiakirjasta "Komissio ja valtiosta riippumattomat järjestöt: kumppanuuden lujittaminen", EYVL C 268, 19.9.2000, s. 67.

(46) Myös alakohtaisille järjestöille, kuten eurooppalaisille tiedekuntakohtaisille opiskelijajärjestöille ja nuorten yrittäjien järjestöille, tulisi antaa enemmän tunnustusta yhteisön tasolla. Niiden osallistuminen ja edustava rooli on oleellinen tiettyjen, näiden järjestöjen toiminta-alaa koskevien politiikkojen kehittämiselle.

(47) Euroopan unioni tukee nuorisofoorumia Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion alamomentista A3023 ja myöntää alamomentista A3029 tukea Kansainväliselle valtiovallasta riippumattomalle nuorisojärjestölle.

(48) TSK:n lausunto ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi yhteisön Nuoriso-toimintaohjelmasta.

(49) http://www.cordis.lu.