KOMISSION TIEDONANTO - EU:n vuoden 2002 talouskatsaus - Tiivistelmä ja tärkeimmät päätelmät

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto

2. Makrotalouden kehitys euroalueella

3. Rakenneuudistukset työ- ja hyödykemarkkinoilla sekä makrotalouden suorituskyky EU:ssa

4. Joukkovelkakirjamarkkinoiden integraatio EU:ssa

5. Väestön ikääntymisen vaikutukset talouteen ja rahoitusmarkkinoihin

6. Reaalinen ja nimellinen lähentyminen liittymistä valmistelevissa maissa: yksittäisiä kysymyksiä

1. Johdanto

Kolmen vuoden voimakasta kasvua on seurannut pitkittynyt hitaan kasvun jakso. // Vuoden 2000 alkupuolella näytti mahdolliselta, että talous voisi jatkossa kasvaa tasaista kolmen prosentin vauhtia. Talouden vuosikasvu ylitti vuosina 1998-2000 jo kolmen prosentin rajan. Odotuksiin tämän kasvuvauhdin jatkumisesta vaikuttivat euron onnistunut käyttöönotto vuonna 1999, usko "uuteen talouteen", osakemarkkinoiden maailmanlaajuinen nopea kasvu, euroalueen talouden vakaus Aasian, Venäjän ja Brasilian talouskriiseistä huolimatta sekä maailmankaupan myönteinen kehitys. Lisäksi 1980-luvun ja 1990-luvun alkupuolen tärkeimmät talouspoliittiset ongelmat oli ratkaistu ja talouden rakenteiden uudistaminen aloitettu vakuuttavalla tavalla. Rahapolitiikasta vastaavat viranomaiset olivat onnistuneet vakauttamaan hinnat uskottavasti. Useimpien jäsenvaltioiden talousarviot olivat ensimmäistä kertaa vuosikymmeniin ylijäämäisiä. Työllisyys lisääntyi voimakkaasti rakenneuudistusten ansiosta ja työttömyys oli laskussa. Kaikesta tästä huolimatta tätä vuoteen 2000 ulottunutta kolmen vuoden jaksoa, jonka aikana euroalueen talous kasvoi voimakkaasti, seurasi odottamaton kasvun hidastuminen ja pessimismin lisääntyminen. Kasvun hidastuminen, joka alkuaan arvioitiin tilapäiseksi ja vähäiseksi, on jatkunut ja aiheuttanut syvimmän taantuman sitten vuosien 1992-1993 laskusuhdanteen. Keskimääräinen vuosikasvu oli vain 1,25 prosenttia vuosina 2001 ja 2002 ja sen oletetaan nopeutuvan vasta vuonna 2003. [1]

[1] Katso Euroopan komission syksyn 2002 talousennuste.

Vaikka taantumalle voidaan löytää monia syitä, ratkaisuja on vain yksi - tarvitaan määrätietoisia toimia joustavuuden, dynaamisuuden ja kasvupotentiaalin lisäämiseksi. // Siitä riippumatta, onko kasvun jatkuva hidastuminen seurausta samaan aikaan puhjenneista maailmanlaajuisista kriiseistä vai sisäisistä tarjontapuolen rakenteellisista puutteista, tarvitaan rakennepoliittisia lisätoimenpiteitä, jotta voitaisiin vastata keväällä 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettamiin haasteisiin. Lissabonissa asetetut tavoitteet ovat edelleen ajankohtaisia, mutta niiden toteuttamista on parannettava. Julkisen talouden uskottavuus on turvattava, jotta voitaisiin varmistaa yritysten ja kotitalouksien luottamuksen säilyminen talouden taantuman aikana sekä tasapainoinen politiikkayhdistelmä. On myös varmistettava kauaskantoisten rakennemuutosten tehokas toteuttaminen ja puututtava etenkin niihin uudistuksiin, joihin liittyy kasvavia viivästyksiä, sekä edistettävä talouden integraatiota, jotta kasvua ja hyvinvointia voitaisiin lisätä keskipitkällä aikavälillä. Lisäksi on vastattava uskottavalla tavalla huoliin väestön ikääntymisen vaikutuksista, jotta voitaisiin vähentää kansalaisten epävarmuutta myöhemmin käytettävissä olevien tulojen määrästä.

EU:n vuoden 2002 talouskatsauksessa analysoidaan viittä EU:n talouspolitiikkaan liittyvää aihetta ja tarjotaan näin taustaa politiikan nykyisille haasteille. // EU:n vuoden 2002 talouskatsaus sisältää perusteellisen analyysin viidestä erityisaiheesta, joita tarkastellaan tämänhetkisten poliittisten haasteiden muodostamaa taustaa vasten. Ensin tarkastellaan makrotalouden ja politiikan viimeaikaista kehitystä euroalueella. Seuraavassa luvussa, jossa käsitellään työ- ja hyödykemarkkinoiden rakenneuudistusta, tutkitaan uudistusten päälinjoja eri jäsenvaltioissa sekä niiden vaikutuksia makrotalouden suorituskykyyn, jota mitataan kasvun, tuottavuuden, reaalipalkkojen ja työllisyyden avulla. Tätä seuraavassa luvussa, joka perustuu EU:n vuoden 2001 talouskatsaukseen sisältyvään, rahoitusmarkkinoiden integraatiota käsittelevään lukuun ja joka koskee Euroopan joukkovelkamarkkinoiden integraatiota, käsitellään tarkemmin tätä markkinasegmenttiä, jolla integraation odotetaan olevan nopeaa ja tarjoavan hyvinvoinnin kannalta tärkeitä etuja. Seuraavassa luvussa, joka koskee väestön ikääntymistä, analysoidaan väestönmuutosten mahdollisia vaikutuksia säästöihin, pääomamarkkinoihin ja reaalikorkoihin. Lopuksi tarkastellaan laajentumista, jota koskevassa luvussa yksilöidään ne edellytykset, joiden vallitessa liittymistä valmistelevat maat pystyisivät parhaiten toteuttamaan lähentymisprosessin.

// 2. Makrotalouden kehitys euroalueella

Vaikka varsinainen taantuma on onnistuttu välttämään, kotimainen kysyntä säilyy vähäisenä heikoissa makrotaloudellisissa olosuhteissa. // Ennen vuoden 2000 jälkipuoliskolla alkanutta talouden laskusuhdannetta euroalueella on kolmen viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana koettu kolme merkittävää suhdannekiertoa. Korkeasuhdanteet ajoittuivat näissä sykleissä vuosille 1974, 1980 ja 1992. Vaikka euroalueella ei viimeisen suhdannekierron aikana ole jouduttu varsinaiseen talouden taantumaan, laskusuhdanne on ollut lähes yhtä jyrkkä kuin vuosien 1992-1993 aikana. Tämänhetkiselle laskusuhdanteelle on ominaista kaikkien kotimaisten kysyntäerien ja maailmankaupan kasvun lähes samanaikainen hidastuminen. Talous- ja rakennepolitiikassa viime vuosikymmenen aikana saavutettujen merkittävien tulosten ansiosta talouden yleisnäkymät ovat kuitenkin ensi näkemältä myönteisemmät kuin edellisillä suhdannekierroilla. Investointien jatkuva voimakas väheneminen sekä kotitalouksien kulutuksen hidas kasvu ovat molemmat ristiriidassa sen kanssa, miten makrotalouden tilaan tavanomaisesti vaikuttavat tekijät, kuten reaalikorot, investointien kannattavuus ja käyttöaste, työllisyys ja kulutukseen käytettävissä olevat reaalitulot ovat kehittyneet. Näiden kehitys tukee kasvua, kun tarkastellaan aikaisempaa kehitystä. Tämä näyttäisi osoittavan, että ilman makrotalouden vakauttamisessa ja rakenneuudistusten toteuttamisessa saavutettua merkittävää edistystä euroalueen kehitys olisi todennäköisesti johtanut todelliseen talouden taantumaan.

Työllisyys on kasvanut tasaisesti, mutta työvoimakustannusten kehitys saattaa haitata investointien elpymistä. // Työmarkkinoiden kehityksestä voidaan päätellä, miten hyvin poliittisiin haasteisiin on pystytty vastaamaan. Työllisyys on euroalueella lisääntynyt koko laskusuhdanteen ajan ja työttömyys kasvanut vain hyvin vähän: vuoden 2001 puolivälin 8 prosentista, joka oli alhaisin työttömyysaste kymmeneen vuoteen, vuoden 2002 lokakuun 8,4 prosenttiin. Nimellispalkkojen tasainen pieni kasvu yhdessä kestävän työllisyyskasvun kanssa ovat tukeneet kotitalouksien käytettävissä olevien tulojen ja kulutuksen kehittymistä laskusuhdanteen aikana ja rajoittaneet näin sen syvyyttä. Tästä hitaan talouskasvun aikana tapahtuneesta työllisyyden lisääntymisestä on kuitenkin ollut seurauksena työn tuottavuuden kasvun hidastuminen, joka tosin on suurelta osin suhdannesidonnaista. [2] Koska palkat eivät laskusuhdanteen aikana laske riittävästi, pääosa tarvittavan sopeutuksen aiheuttamista rasitteista jää yritysten kannettavaksi. Työn tuottavuuden laskuun yhdistettynä tämä aiheuttaa vaaran kannattavuuden ja näin myös investointinäkymien heikentymisestä reaalisten yksikkötyökustannusten suhteellisen suuren kasvun vuoksi. Tämä voi puolestaan vaarantaa jatkossa työmarkkinoiden tehokkuuden ja talouden elpymisen voimakkuuden.

[2] Työvoiman tuottavuus määritellään tässä BKT:na työllistä kohti.

Yritysten keskipitkän aikavälin kasvunäkymien heikentyminen syventää osaltaan osakemarkkinoiden taantumaa, mikä vaikuttaa lyhyellä aikavälillä puolestaan taseisiin, pääomakustannuksiin ja luottamukseen. // Kotimaisten kysyntäerien heikentyminen tapahtui samaan aikaan, kun tappiot osakemarkkinoilla kasvoivat suurimmiksi sitten 1930-luvun. Osakemarkkinoilla alkuvuodesta 2000 kaikkialla maailmassa alkanut korjausliike kiihtyi vuonna 2002 huolimatta siitä, että suhdannekierron pohja oli saavutettu. Rahoitusmarkkinoiden kehitys ja epävarmuuden lisääntyminen ovat aiheuttaneet huolta siitä, voidaanko talouden elpymisen katsoa jatkuvan ja kasvunäkymien säilyvän lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Vuodesta 2000 lähtien jatkunutta osakkeiden jyrkkää hinnanlaskua edelsi osakkeiden hinnannousun nopea kiihtyminen 1990-luvulla. Tilanteessa, jossa odotukset olivat valoisia ja usko "uuteen talouteen" voimakkaimmillaan, markkinat hinnoittelivat osakehintoihin sisään huikean yritysten voittojen kasvun ja trendikasvun kiihtymisen sekä kokonaistuotannon kasvun volatiliteetin vähenemisen. Pääomakustannusten pieneneminen ja liialliset tuotto-odotukset etenkin "uuden talouden" aloilla johtivat ylisuuriin investointeihin sekä resurssien allokointiin liittyviin virheisiin etenkin Yhdysvalloissa, mutta ne saivat aikaan merkittäviä vaikutuksia myös euroalueella. Keskipitkän aikavälin optimististen näkymien heikentyminen sekä edellä kuvattujen tarjontapuolen häiriöiden vähittäinen paljastuminen näkyvät osakemarkkinoiden taantumisena, joka on ollut voimakkaampaa euroalueella kuin Yhdysvalloissa. Heikentyneet odotukset ovat suoraan vaikuttaneet kotimaiseen kysyntään. Lisäksi osakemarkkinoiden kehitys on entisestään heikentänyt lyhyen aikavälin kasvunäkymiä. Kehitys vaikuttaa kielteisesti varallisuuteen, pääomakustannuksiin ja luottamukseen ja luo näin edellytykset jatkuvasti pahenevalle noidankehälle.

Esteistä ja epävarmuuden lisääntymisestä huolimatta talouden voidaan odottaa elpyvän jonkin verran lyhyellä aikavälillä. Elpymisen kannalta tärkeintä on luottamus. // Riskeistä ja keskipitkän ja pitkän aikavälin ongelmista huolimatta kysynnän voidaan olettaa elpyvän jonkin verran lyhyellä aikavälillä. Varastot purkautuvat ja investointien kasvun kielteinen vaikutus todennäköisesti lakkaavat vähitellen. Investointitoiminta ei tästä huolimatta oletettavasti kuitenkaan merkittävästi elvy niin kauan kuin keskipitkän aikavälin kannattavuusnäkymistä on epävarmuutta ja pääomakustannukset kasvavat. Ratkaisevana edellytyksenä täysimittaiselle elpymiselle on voimakkaan kulutuskysynnän palautuminen, jota varten tarvitaan etenkin luottamusta. Lisääntyvä epävarmuus tulevista eläkkeistä on saattanut myös vaikuttaa säästöjen kasvuun ja kotitalouksien kulutuksen heikkoon kasvuun. Ikääntymiseen ja eläkkeisiin liittyvien haasteiden vaikutus talouspoliittiseen päätöksentekoon lisääntyy jatkuvasti, minkä seurauksena ne saavat entistä enemmän huomiota tiedotusvälineissä ja vaikuttavat näin kotitalouksien käsitykseen elinikäisistä tuloista. Eläketuloa koskevat huolet ovat viime aikoina saattaneet voimakkaasti vaikuttaa säästämiseen, koska vaikutusta on vahvistanut osakevarallisuuden väheneminen suoraan ja välillisesti eläkerahastojen kautta.

Kestävän elpymisen edellytyksenä on euroalueen politiikan määrätietoinen toteuttaminen. // Tässä hyvin epävarmassa taloudellisessa tilanteessa on ratkaisevan tärkeää, että määrätietoisesti harjoitetaan tervettä politiikkaa, jolla lisätään kuluttajien ja sijoittajien luottamusta. Näin voidaan lisätä kotimaista kysyntää lyhyellä aikavälillä. Tämän vuoksi on varmistettava, että makrotalous säilyy vakaana ja että ilmoitettujen talousuudistusten toteuttamiseen liittyvät kasvavat viivästykset korjataan. Näin parannetaan euroalueen kasvupotentiaalia ja sen valmiuksia sopeutua lyhytaikaisiin kriiseihin ja talouden rakennemuutoksiin. Toimien määrätietoisen toteuttamisen vaihtoehtona on jättää tilanne ennalleen, jolloin seurauksena on hidas ja helposti taantuva kasvu jäykässä taloudessa 1980-luvun alkuvuosien tapaan.

Rahapolitiikalla on onnistuttu varmistamaan kestävä hintavakaus, mutta inflaatio on säilynyt sitkeänä kasvun hidastumisesta huolimatta. // Hintavakauden säilyttäminen on euroalueen talouspolitiikan tärkeimpiä osatekijöitä. Hintavakaus on varmistettu, ja siitä on tullut osa kotitalouksien ja sijoittajien odotuksia euroalueella, minkä ansiosta rahatalous voidaan sopeuttaa kotimaiseen toimeliaisuuteen. Inflaatio ei kuitenkaan ole hitaan kasvun olosuhteissa kehittynyt ennakoidulla tavalla. Kuluttajahintainflaatio on ollut lähellä EKP:n asettamaa ylärajaa keväästä 2002 lähtien, ja pohjainflaatio on säilynyt huolestuttavan korkeana 2,5 prosentissa, johon se on noussut vähitellen vuoden 1999 alle yhdestä prosentista. Sitkeänä jatkuneen inflaation tärkeimpänä syynä näyttäisi olevan vähäinen kilpailu palvelualoilla. Näille aloille on yleensä tyypillistä työn tuottavuuden hidas kasvu ja kypsissä talouksissa melko voimakas kysyntä. Palvelualoilla palkkakustannukset voidaan muita aloja helpommin siirtää kuluttajien maksettaviksi, koska kilpailu on vähäisempää kuin muilla aloilla, ja palkkoja voidaan näin nostaa samassa suhteessa kuin aloilla, joilla tuottavuus kasvaa nopeasti. Näiden palvelualan korkean rakenteellisen inflaation taustalla olevien tekijöiden vaikutusta eivät enää tasoita toimialojen kertaluontoiset työntuottavuuden lisäykset ja hintojen laskut, jotka 1990-luvun lopulla seurasivat verkostoalojen (kuten televiestintäalan) vapauttamisesta.

Rahapoliittiset olosuhteet säilyivät kotimaista kysyntää myötäilevinä samalla kun hintojen nousun riski väheni... // EKP säilytti vuoden 2002 marraskuun loppuun saakka korot ennallaan sen jälkeen, kun se oli keventänyt rahapolitiikkaa syyskuun 11. päivän tapahtumien seurauksena vähentääkseen huolta markkinoiden likviditeetistä ja hitaasta talouskasvusta. Pitkään odotettu euron vahvistuminen vähensi inflaatiopaineita jonkin verran. Kun talousnäkymät kuitenkin asteittain heikkenivät ja osakehinnat putosivat rajusti, ohjauskorkojen nostamista koskevista odotuksista luovuttiin. Rahapolitiikalla tuettiin näin ollen kotimaista kysyntää vuoden 2002 jälkipuoliskolla enemmän kuin vuoden alussa oli odotettu. Vuoden 2002 lopulla lyhyet korot olivat yli 100 pistettä kevään markkinaodotuksia alhaisemmat. Pitkät korot ovat samaan aikaan laskeneet yli 50 pistettä.

...mutta yritysten mahdollisuudet rahoituksen hankkimiseen ovat heikentyneet epävarmuuden lisääntymisen vuoksi. // Myötäilevistä rahapoliittisista olosuhteista ja matalista pitkistä reaalikoroista huolimatta yritysten mahdollisuudet rahoituksen hankkimiseen ovat kuluneen vuoden aikana heikentyneet. Yleisiin talousnäkymiin liittyvän kasvavan epävarmuuden sekä toimiala- tai yrityskohtaisten riskien vuoksi osakemarkkinoilta hankittavan pääoman kustannukset ovat merkittävästi nousseet. Lisäksi markkinoiden viitekorkojen lasku ei ole yleisesti vähentänyt yritysten rahoituskustannuksia. Tilinpäätöskäytäntöihin kohdistuvat sijoittajien epäilykset, jotka ovat seurausta rikkomusten paljastumisesta, ovat myös voineet heikentää yritysten mahdollisuuksia rahoituksen hankkimiseen.

Neljän jäsenvaltion on korjattava julkisen talouden tilansa. Tämä on kaikkien jäsenvaltioiden edun mukaista. // Tärkein finanssipoliittinen kysymys, joka euroalueella on ratkaistava, koskee neljää jäsenvaltiota, joiden on mahdollisimman pian korjattava julkisen taloutensa tila vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukaisiksi. Finanssipolitiikasta vastaavat euroalueella edelleen kansalliset viranomaiset. Hallitusten on kuitenkin perustamissopimuksen sekä vakaus- ja kasvusopimuksen nojalla noudatettava tiettyjä yhteisiä määräyksiä, joilla varmistetaan sekä kurinalainen julkisen talouden hoitaminen että talousarvion joustavuus. Näiden sääntöjen puitteissa maat ovat sitoutuneet siihen, ettei niiden julkisen talouden alijäämä ylitä kolmea prosenttia BKT:sta ja että julkistalouden rahoitusasema on keskipitkällä aikavälillä tarkasteltuna lähellä tasapainoa tai ylijäämäinen. Säännöstö on asianmukainen, ja se soveltuu hyvin talous- ja rahaliitossa noudatettavaan hajautettuun finanssipolitiikkaan. Jos euroalueen jäsenvaltiot noudattavat näitä sääntöjä, kuten kahdeksan kahdestatoista euroalueen jäsenvaltiosta tekee, niillä mahdollistetaan joustavuus sekä laskusuhdanteita pehmentävä automaattisten vakauttajien esteetön toiminta ja turvataan samalla julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.

Liiallisen alijäämän riski on seurausta siitä, ettei talousarviota onnistuttu vakauttamaan hyvän taloudellisen tilanteen aikana. // Tämänhetkiset julkisen talouden haasteet ovat pääosin seurausta siitä, etteivät edellä mainitut neljä jäsenvaltiota onnistuneet siirtymävaiheen päätteeksi saavuttamaan tasapainoista tai ylijäämäistä rahoitusasemaa vuosina 1999 ja 2000, jolloin kasvuolosuhteet olivat suotuisat. Julkisen talouden puitteet ovat tällä hyvin hitaan kasvun jaksolla tiukat ja finanssipolitiikan uskottavuus on heikentynyt. Kahdessa jäsenvaltiossa alijäämä on jo suurempi kuin viitearvoksi asetettu kolme prosenttia BKT:sta. On hyvin mahdollista, että julkisen talouden rahoitusasema heikkenee myös muissa jäsenvaltiossa, jos kasvuolosuhteet säilyvät heikkona. Näissä jäsenvaltiossa on toteutettava toimia viipymättä.

Tarvittavan sopeuttamisen kustannukset eivät välttämättä ole suuret, jos samanaikaisesti lisätään finanssipolitiikan puitteiden uskottavuutta. // Tilanteen korjaamiseksi tarvittavien toimien toteuttaminen etenkin keskimääräistä heikommassa taloudellisessa tilanteessa on vaikeaa joskaan ei mahdotonta, eivätkä ne välttämättä johda merkittäviin kokonaistuotannon menetyksiin. Julkisen talouden uskottavalla sopeuttamisella voidaan saavuttaa tasapainoisempi politiikkayhdistelmä koko sopeutusjaksolla. Julkisen talouden määrätietoinen vakauttaminen yhdessä vakaus- ja kasvusopimuksen selkeän tukemisen kanssa voi merkittävällä tavalla vahvistaa yritysten ja kuluttajien luottamusta, mikä merkitsee tulevan verorasituksen myönteistä kehitystä ja rahoitusmarkkinoiden näkemysten parantumista. Näiden luottamusta vahvistavien vaikutusten vuoksi rahapolitiikan kiristämisellä ja keventämisellä saattaa olla tavanomaisesta poikkeavia vaikutuksia kasvuun. Julkisen talouden vakauttaminen oikein toteutettuna ei välttämättä itsessään merkittävästi heikennä kasvua lyhyellä aikavälillä, vaan saattaa jopa edistää sitä. Lisäksi talous- ja rahaliitossa nämä nk. ei-keynesiläiset vaikutukset saattavat olla aiempaa voimakkaampia kahdesta syystä. Ensinnäkin pääomavirrat voivat reagoida tuleviin veroihin odotettua voimakkaammin. Toiseksi alijäämää koskevat perustamissopimuksen määräykset vahvistavat odotuksia, joiden mukaan elvyttävää finanssipolitiikkaa seuraa todennäköisesti aina - ja melko nopeasti - finanssipolitiikan kiristäminen. Luottamuksen vaikutukset eivät yleensä ole konkreettisia, mutta kun otetaan huomioon, että vaihtoehtona on julkisen talouden vakauttamatta jättäminen ja talous- ja rahaliiton finanssipolitiikan koordinoinnin purkautuminen, mikä johtaa epävarmuuteen ja korkopreemioihin, näissä neljässä jäsenvaltiossa samanaikaisesti toteutettavan julkisen talouden sopeuttamisen vaikutukset saattavat osoittautua erittäin myönteisiksi kaikkien euroalueen jäsenvaltioiden kannalta. Lisäksi julkisen talouden tavoitteiden saavuttamisesta saatava hyöty keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä on ehdottomasti paljon suurempi kuin mitkään lyhyellä aikavälillä koituvat kustannukset tai hyödyt, kun tarkastellaan sekä uskottavuutta että makrotalouden puitteiden toimivuutta.

Tiukilla vuosikohtaisilla vaatimuksilla ja valvonnan tehostamisella pitäisi jatkossa pystyä parantamaan julkisen talouden vakauttamista. // Komissio on vakaus- ja kasvusopimusta vahvistaakseen ehdottanut niiden maiden valvonnan tehostamista, jotka ovat siirtymässä keskipitkällä aikavälillä tasapainoiseen rahoitusasemaan, jotta tilannetta voitaisiin johdonmukaisesti parantaa sekä hyvissä että huonoissa taloudellisissa olosuhteissa. [3] Julkisen talouden tehokas seuranta edellyttää tiukkaa ja täytäntöönpantavissa olevaa sopeutusohjelmaa siihen asti, kunnes maa on saavuttanut julkisen talouden rahoitusaseman, joka on "lähellä tasapainoa tai ylijäämäinen". Alijäämän viitearvo, joka on kolme prosenttia BKT:sta, on sitova velvoite ja säilyy jatkossakin sellaisena. Tämän viitearvon ylitykseen tai sen ylittymisriskiin puututaan määrätietoisesti kaikkien perustamissopimuksessa sekä kasvu- ja vakaussopimuksessa asetettujen vaatimusten mukaisesti. Lisäksi vaadittavalla vuosittaisella rakennemukautuksella, joka on vähintään 0,5 prosenttia BKT:sta, voidaan suhdannekorjattu alijäämä todennäköisesti saattaa takaisin tasapainoon keskipitkällä aikavälillä lähitulevaisuudessa. Lisäksi maiden, joilla julkisen talouden velka ylittää viitearvon, eli 60 prosenttia BKT:sta, olisi laadittava yksityiskohtainen suunnitelma, jolla velkaantuneisuutta voidaan alentaa riittävän nopeasti. Finanssipolitiikassa olisi parempi asettaa liian varovaiset tavoitteet, etenkin kun kyse on kasvusta ja kasvuodotuksista. Tarkistetuissa vakausohjelmissa olisi selkeästi määriteltävä toimenpiteet, joilla pyritään saavuttamaan rakennesopeutusta, joka on vähintään 0,5 prosenttia BKT:sta. Olisi ymmärrettävä, että kertaluontoisin toimenpitein ainoastaan lykätään rakennemukautusta ja ettei niistä ole hyötyä pitkällä aikavälillä. Lisäksi on parannettava budjettitilastojen laatua ja ajantasaisuutta riittävän valvonnan ja politiikan riittävän koordinoinnin varmistamiseksi.

[3] Euroopan komissio antoi 27. marraskuuta seuraavat kaksi tiedonantoa, joista toinen koskee talouspolitiikan koordinoinnin vahvistamista ja toinen budjettitilastojen laadun parantamisen tarpeita ja keinoja.

Kasvu on keskipitkällä aikavälillä riippuvainen tehokkaista markkinoista, jotka tarjoavat joustavuutta ja helpottavat resurssienallokoinnin sopeuttamista. // Kyky kestävään, nopeaan kasvuun määräytyy keskipitkällä aikavälillä sen mukaan, miten tehokkaasti tuotannontekijöitä hyödynnetään. Eri alojen sisäinen ja keskinäinen joustavuus sekä sopeutuminen muuttuviin olosuhteisiin edesauttavat euroalueella tarjolla olevan kasvupotentiaalin täysimittaista hyödyntämistä. Väestön ikääntyminen tekee talouden joustavasta ja tehokkaasta sopeuttamisesta entistäkin tärkeämpää. Euroalueen talous edellyttää tehokkaita hyödyke-, työ- ja rahoitusmarkkinoita sekä taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti kestäviä eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmiä ja tervettä julkista taloutta, jotta se selviytyisi pian odotettavissa olevasta väestön ikääntymisestä.

// 3. Rakenneuudistukset työ- ja hyödykemarkkinoilla sekä makrotalouden suorituskyky EU:ssa

Kasvun rakenneuudistukset ovat hidastumisen vuoksi entistäkin tärkeämpiä, jotta kasvua voitaisiin vahvistaa keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä... // Jotta voitaisiin luoda talous, joka on toisaalta riittävän joustava sopeutumaan nopeasti häiriöihin ja toisaalta riittävän vakaa selviytymään haitallisesta kehityksestä ja estämään epätasapainon syntymisen, talousuudistusta on nopeutettava. Uskottava, tarkkaan harkittu ja määrätietoinen toiminta on luottamuksen perusta ja lisää joustavuutta sekä helpottaa sopeuttamista. Varsinaisen tuotannon keskimääräinen ero talouden kasvupotentiaalista pienenee sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä. Mikrotalouden rakennepolitiikalla voidaan lisäksi osaltaan huomattavasti nopeuttaa kestävää kasvua ja parantaa työllisyyttä. Rakenneuudistuksilla voidaan parantaa markkinoiden toimivuutta ja näin poistaa esteet, jotka haittaavat resurssien täysimittaista ja tehokasta käyttöä, sekä lisätä markkinoiden dynaamista tehokkuutta, jolloin helpotetaan yleisesti hyväksyttyjen taloudellisten ja yhteiskunnallisten tavoitteiden saavuttamista.

...tukemalla työllisyyden ja investointien kasvua sekä lisäämällä tehokkuutta. // Sekä työ- että hyödykemarkkinoiden uudistukset ovat vaikuttaneet tuottavuuteen ja työllisyyteen merkittävästi. Työmarkkinauudistuksin on luotu entistä tehokkaampia kannustimia työmarkkinoille osallistumiseen. Niiden tarkoituksena on poistaa jako työmarkkinoilla olevaan ja niiden ulkopuolelle jääneeseen väestönosaan sekä vähentää rakenteellista työttömyyttä ja lisätä tuottavuutta parantamalla ammattitaitoa ja työoloja. Paremmin toimivat työmarkkinat mahdollistavat myös työvoiman tehokkaamman allokoinnin, minkä ansiosta tuottavuuden kasvu nopeutuu ja reaalitulot kasvavat entisestään. Sama pätee hyödykemarkkinoiden uudistamiseen. Uudistuksilla lisätään kilpailua ja vähennetään monopolihinnoittelua aiemmin kilpailulta suojatuilla aloilla, mistä on tuloksena tehokkuuden lisääntyminen ja tuottavuuden kasvu. On yhä enemmän todisteita siitä, että kilpailun lisääntyminen lisää myös teknologisia ja organisatorisia innovaatioita sekä parantaa tavaroiden ja palvelujen valikoimaa ja laatua. Hyödykemarkkinoiden uudistukset vaikuttavat myös työmarkkinoiden toimivuuteen. Tasapainotyöttömyys vähenee ja työllisyys lisääntyy, kun tuottajiin tai työntekijöihin kohdistuvat ylisuuret kustannukset pienenevät markkinoiden puutteiden korjaantuessa. Lisäksi kun hinnat ja palkat alkavat reagoida entistä herkemmin markkinaolosuhteisiin, ne myös mukautuvat aiempaa nopeammin taloudellisten olosuhteiden muutoksiin. Näin ollen tuotannon ja työllisyyden kumulatiiviset menetykset, jotka johtuvat hitaasta mukautumisesta, vähenevät.

Maiden ja toimialojen rajat ylittävien seurannaisvaikutus ten vuoksi tarvitaan laaja-alaista uudistusstrategiaa. // Eri alojen rakenneuudistuspolitiikkojen välisen vuorovaikutuksen vuoksi on syytä soveltaa laaja-alaista uudistusstrategiaa, jossa hyödynnetään kattavan lähestymistavan mukanaan tuomia synergiaetuja hyödyke-, pääoma- ja työmarkkinoiden toiminnan parantamiseksi. Terve makrotalouspolitiikka tarjoaa parhaat edellytykset rakenneuudistuspolitiikkojen mukanaan tuomien etujen täysimittaiseen ja mahdollisimman pikaiseen hyödyntämiseen. Vakauteen pyrkivällä finanssi- ja rahapolitiikalla on suora työttömyyttä vähentävä vaikutus, joka johtuu pääosin korkojen riskipreemioiden pienenemisestä, mikä puolestaan lisää investointeja. Onnistunut rakenneuudistuspolitiikka vaikuttaa potentiaaliseen tuotantoon sekä lisää saavutettavissa olevaa kasvunopeutta ja mahdollistaa näin kokonaiskysynnän kasvun luomatta samalla inflaatiopaineita. Rakenneuudistuspolitiikkaa olisi tämän vuoksi toteutettava koordinoidusti. Koska yksittäinen maa ei voi odottaa, että rakenteelliset parannukset johtavat rahapolitiikan keventämiseen, tämä saattaa vähentää niiden halukkuutta uudistusten toteuttamiseen. Laaja-alaisella lähestymistavalla voitaisiin todennäköisesti rajoittaa uudistusten ensimmäisiä ja todennäköisesti kielteisiä sopeuttamisvaikutuksia. Nämä syntyvät silloin, kun talouden toimijat sopeuttavat toimintansa tuottojen vähentymiseen ja uudelleenjakoon, joihin uudistuksella pyritään ja joista talous hyötyy keskipitkällä aikavälillä.

Uudistuksilla on jo lisätty sekä työllisyyttä että kokonaistuotannon kasvua... // 1990-luvun jälkipuoliskolla toteutetuilla uudistuksilla on onnistuttu parantamaan työllisyyttä ja vahvistamaan EU:n taloutta. Uudistuksiin kuuluivat mm. seuraavat: työnantajamaksujen pienentäminen tiettyjen kohderyhmien osalta, matalapalkkaisille työntekijöille suunnattu taloudellinen tuki, entistä aktiivisempi ja paremmin ennalta ehkäisevä työvoimapolitiikka sekä työn organisoinnin uudistaminen, johon kuuluu osa-aikatyön tukeminen sekä aiempaa joustavammat työsopimusjärjestelyt. Näillä uudistuksilla on selvästi saavutettu merkittäviä tuloksia, joita ovat työvoimaosuuden ja työllisyysasteen trendikasvu sekä rakennetyöttömyyden väheneminen. Vaikka yksittäisten uudistusten vaikutuksia on vaikea määritellä tarkkaan, niitä mittaavien makrotaloudellisten simulaatioiden perusteella näyttäisi siltä, että jaksolla 1996-2001 toteutetut työ- ja hyödykemarkkinauudistukset yhdessä maltillisen palkkakehityksen kanssa ovat kasvattaneet potentiaalista tuotantoa 3-4 prosentilla verrattuna tilanteeseen, jossa uudistuksia ei ole toteutettu. Tämä merkitsee, että kokonaistuotannon vuosikasvu on 7-8 vuoden jaksolla nopeutunut hieman alle ½ prosenttiyksikköä. Ilman uudistuksia ja maltillista palkkakehitystä keskimääräinen kasvu EU:ssa olisi jaksolla 1996-2001 ollut 2,6 prosentin sijasta noin 2,2 prosenttia. Tämä olisi puolestaan merkinnyt sitä, että työpaikkojen määrä olisi EU:ssa ollut 5-6 miljoonaa pienempi ja työttömien määrä 2 miljoonaa suurempi kuin nykytilanteessa.

...mutta tällä hetkellä tarvitaan määrätietoisia toimia, koska toteutettujen uudistusten vaikutukset heikentyvät ajan kuluessa. // Uudistuksilla aikaan saatu kasvua edistävä vaikutus on kuitenkin pystyttävä säilyttämään. Jos uudistuksien toteuttamista ei EU:ssa määrätietoisesti jatketa, keskipitkän aikavälin kasvu-ura ei todennäköisesti ole kovinkaan paljon kahta prosenttia suurempi. Suuremman vuosikasvun saavuttaminen pitkällä aikavälillä edellyttää, että rakenneuudistuksia laajennetaan ja niiden toteuttamista nopeutetaan Lissabonissa asetettujen tavoitteiden mukaisesti. Ilmoitettujen rakenneuudistusten toteuttamiseen liittyvien kasvavien viivästysten poistamiseksi tarvitaan määrätietoista toimintaa. Nykyistä talouden toimeliaisuuden taantumista ei tule käyttää perusteluna viivästyksille, jotka liittyvät Lissabonissa asetettujen ja Tukholmassa vahvistettujen kattavien rakenneuudistusten toteuttamiseen.

// 4. Joukkovelkakirjamarkkinoiden integraatio EU:ssa

Rahoitusmarkkinoi den integraatio lisää talouden suorituskykyä parantamalla säästöjen kanavoitumista investointeihin. // Hyvin toimivat rahoitusmarkkinat ovat ratkaisevan tärkeä edellytys sille, että säästöt voidaan tehokkaasti kanavoida investointeihin. Rahoitusmarkkinoiden integraatiolla tuetaan EU:n rahoitusjärjestelmän kehitystä, mikä puolestaan parantaa talouden suorituskykyä. Suuri osa rahoitusmarkkinoiden integraatiolla saavutettavista hyödyistä perustuu mittakaavaetuihin. Markkinoiden laajentamisella ja syventämisellä pienennetään transaktiokustannuksia sekä lisätään riskien hajauttamisen mahdollisuuksia ja parannetaan näin säästöjen kohdentumista investointeihin maiden sisällä ja yli rajojen. Tämä puolestaan lisää markkinoiden tehokkuutta. Lisäksi markkinoiden integraatiosta johtuvalla kilpailun lisääntymisellä on samankaltaisia vaikutuksia, koska se pienentää rahoituksenvälittäjien saamia kvasivoittoja. Nämä parempaan resurssien allokaatioon liittyvät edut vähentävät luotonottajan pääomakustannuksia ja kasvattavat sijoittajien saamaa tuottoa.

Euroalueen valtionobligaatio markkinat ovat pitkälle integroituneet, mutta yksityissektorin joukkovelkakirja markkinoiden integraatio vaatii vielä aikaa. // Valtionobligaatiomarkkinat ovat euroalueella todistettavasti hyvin pitkälle integroituneet. Valuuttakurssiriskin poistuminen aiheutti sen, että euroalueen jäsenvaltioiden joukkovelkakirjalainojen tuotot lähenivät nopeasti toisiaan ja laskivat samalla jyrkästi. Tästä huolimatta tuottoero, lähinnä suhteessa Saksaan, on vuodesta 1999 pysynyt 10-50 pisteessä. Eri jäsenvaltioiden valtionobligaatioiden nykyiset tuottoerot johtuvat pääasiassa institutionaalisista ja kokoon liittyvistä tekijöistä. Osa eroista on seurausta Saksan pitkien obligaatioiden saamasta viitelainan asemasta. Toinen syy tuottoerojen säilymiseen liittyy likviditeettieroihin. Verrattain pieniä määriä valtionobligaatioita liikkeeseen laskevilla jäsenvaltioilla on likviditeettipreemio. Luottojen laatupreemiolla ei ole kovinkaan suurta merkitystä, sillä euroalueen maissa luotot on luokiteltu laadultaan erittäin hyviksi eikä tämä luokittelu ole juurikaan muuttunut euron käyttöönoton jälkeen. Integraatiokehitys on voimistunut myös yksityissektorin euromääräisten joukkovelkakirjalainojen markkinoilla, vaikkakin edellistä hitaammin. Integraatio euromääräisten joukkovelkakirjalaina markkinoilla todennäköisesti nopeutuu jatkossa, sillä sitä tukevat muun muassa valvonta- ja sääntelyviranomaisten yhteistyön lisääntyminen, EU:n rahoituspalvelujen toimintasuunnitelma ja yksityissektorilla havaittavissa oleva voimakas suuntaus kohti yhdentyneitä markkinainfrastruktuureja.

Melko kehittymättöminä säilyneet yritysten joukkovelkakirja markkinat ovat alkaneet kehittyä. // Euroopan melko kehittymättöminä säilyneet yritysten joukkovelkakirjalainamarkkinat alkoivat kehittyä lupaavasti vuonna 2001. Vaikeat markkinaolosuhteet ja sijoittajien lisääntynyt pyrkimys riskien karttamiseen ovat kuitenkin varjostaneet tätä myönteisesti alkanutta kehitystä vuonna 2002. Yritysten euromääräisten joukkovelkakirjalainamarkkinoiden kasvun odotetaan kuitenkin palautuvan ennalleen heti, kun yleinen rahoitusmarkkinatilanne paranee. Pitkän aikavälin velan tehokas hallinta on ratkaisevan tärkeää eurooppalaisille yrityksille. Pankit hoitavat jälleenrahoituksensa edelleen laskemalla liikkeeseen tavanomaisia rahoituslaitosten joukkovelkakirjalainoja, mutta tuoteinnovaatiot, kuten arvopaperistaminen, yleistyvät todennäköisesti kilpailun myötä. Pankkiluottojen sijasta yritykset hankkivat yhä useammin rahoituksensa laskemalla liikkeelle joukkovelkakirjalainoja, mikä vähentää riippuvuutta pankeista rahoituksen välittäjinä kanavoitaessa säästöjä investointeihin, ja lisää mahdollisuuksia hyödyntää tehokkuudesta saatavaa etua.

// 5. Väestön ikääntymisen vaikutukset talouteen ja rahoitusmarkkinoihin

Väestön ikääntymisellä tulee olemaan hyvin suuri vaikutus kasvuun ja elintasoon EU:ssa. // Väestönkehitys vaikuttaa merkittävällä tavalla keskipitkän ja pitkän aikavälin talousnäkymiin. EU:n väestörakenteessa tapahtuu seuraavien 50 vuoden aikana suuri muutos. Sodan jälkeisten suurten ikäluokkien ikääntyminen, alhainen syntyvyys ja kasvava elinajanodote vähentävät työikäisen väestön ja kasvattavat eläkeläisten määrää. Näiden muutosten taloudellinen kokonaisvaikutus jaksolla 2000-2050 saattaa aiheuttaa sen, että potentiaalinen kasvu hidastuu EU:ssa nykyisestä 2-2½ prosentista 1¼ prosenttiin, jos politiikka säilyy ennallaan. Tämä puolestaan vähentää BKT:n kasvua henkeä kohti EU:ssa keskimäärin noin 0,4 prosentilla vuodessa. Sama kehityskulku pätee myös Japaniin. Yhdysvalloissa tulevaisuus vaikuttaa sen sijaan valoisammalta, etenkin kun tarkastellaan kasvupotentiaalia, koska työikäisen väestön ja investointien kehitysnäkymät ovat myönteisemmät. Nämä EU:n ja Yhdysvaltojen väliset kasvupotentiaaliin liittyvät pysyvät erot saattavat aiheuttaa sen, että niiden suhteellinen maailmantaloudellinen merkitys muuttuu merkittävällä tavalla. Jos politiikka säilyy muuttumattomana, EU:n nykyisen 18 prosentin osuuden koko maailman tuotannosta voidaan olettaa pienenevän 10 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä. Yhdysvaltojen vastaava osuus saattaa vuosien 2000 ja 2050 välisellä jaksolla jatkaa kasvuaan ja nousta 23 prosentista 26 prosenttiin.

Suuri eläkesäästökertymä tulee vaikuttamaan kotimaan markkinoihin ja maailmanlaajuisiin rahoitusvirtoihin. // Kehittyneissä maissa kertyneet kasvavat eläkesäästöt lisäävät korkeiden tuottojen tavoittelua ja maantieteellistä eriytymistä. Nämä maailmanlaajuiset pääomavirrat muuttavat merkittävällä tavalla maiden maksutasetta ja ulkomaista nettovarallisuusasemaa. Ne merkitsevät reaalisten valuuttakurssien mukautuksia ja tuottoprosentin maailmanlaajuista laskua noin ¾ prosenttiyksiköllä seuraavien 50 vuoden aikana. Jotta voitaisiin välttää kuplan syntyminen osakemarkkinoilla ja ylisuuret investoinnit, EU:n ja maailman rahoitusmarkkinoiden on kanavoitava säästöt tehokkaasti tuottaviin investointeihin kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden talouksissa. EU voi tässä yhteydessä saada merkittävää etua tukemalla perusteellisia institutionaalisia uudistuksia kehitysmaissa, joissa väestön ikääntyminen tulee ajankohtaiseksi myöhemmin kuin EU:ssa. Tämä tarjoaa lisäkanavan, jonka avulla ylimääräiset säästöt voidaan tulevaisuudessa tehokkaasti kanavoida EU:n ja kehitysmaiden välisen vaihtotaseen ylijäämän kautta. Suurin osa maailman nykyisistä pääomavirroista on kehittyneiden, väestönkehitysnäkymiltään samankaltaisten talouksien välisiä kaksisuuntaisia virtoja. Tilanne tulee säilymään tämänkaltaisena myös tulevaisuudessa, ellei kehitysmaiden talouksia pyritä entistä tehokkaammin integroimaan osaksi maailmanlaajuista rahoitusjärjestelmää.

Julkisen talouden tasapaino on turvattava ja samalla edistettävä työllisyyden ja tuottavuuden kasvua. // Jotta ikääntymisen taloudellisia vaikutuksia voitaisiin tasoittaa, EU:n jäsenvaltioiden on toteutettava useita makrotalous- ja rakennepoliittisia toimenpiteitä. Finanssipolitiikan osalta EU on jo luonut tarvittavat puitteet, jotka sisältyvät kasvu- ja vakaussopimukseen. Koska väestön ikääntyminen aiheuttaa merkittäviä menopaineita, on ratkaisevan tärkeää, että talousarviot säilyvät koko suhdannekierron ajan tasapainoisina, jotta voitaisiin välttää kestämättömän alijäämän ja velka-aseman syntyminen. EU:n työmarkkinoilla on tärkeä merkitys pyrittäessä varmistamaan, että EU:n taloudet pystyvät vastaamaan väestönkehityksen mukanaan tuomiin haasteisiin. Työvoimaosuuden kasvattaminen, rakenteellisen työttömyyden vähentäminen ja EU:n nykyisen alle 60 vuoden todellisen eläkeiän asteittainen nostaminen noin viidellä vuodella Barcelonan Eurooppa-neuvoston kehotuksen mukaisesti [4] ovat uudistuksia, joiden toteuttaminen on erittäin toivottavaa. EU:n on myös jatkossa pyrittävä lisäämään tuotannontekijöiden tuottavuutta toteuttamalla rakenneuudistuksia, joilla pyritään sekä tehostamaan resurssien allokointia että lisäämään tavara-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden joustavuutta siten, että samalla varmistetaan avoimet ja kilpailukykyiset kaupankäyntiedellytykset maailmankaupan tasolla.

[4] Barcelonan Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, 15.-16. maaliskuuta 2002, kohta 32.

Eläkejärjestelmien osittaista rahastoimista on tuettava perusteellisilla, kasvua edistävillä uudistuksilla ja seurattava mahdollisten tulonjakoon liittyvien vaikutusten vuoksi. // EU:n eläkejärjestelmien osittaisella rahastoinnilla parannettaisiin niiden kestävyyttä pitkällä aikavälillä. Tällöin on kuitenkin varmistettava, että eläketurvan sosiaalipoliittiset tavoitteet saavutetaan myös jatkossa. Osittainen rahastointi johtaisi lisäsäästöihin ja julkisten ja yksityisten eläkerahastojen rahoitusvarallisuuden merkittävään kasvuun EU:ssa. Eläkerahastojen kasvusta on kuitenkin pääosin seurauksena yhteisön ulkopuolelle suuntautuvien investointien kasvu, jos EU:ssa ei samalla toteuteta kasvua edistäviä uudistuksia. Näin ollen jos osittainen rahastointiin siirtyminen toteutetaan erillisenä toimena eikä osana laajempaa, kasvua tukevaa uudistuspakettia, tuottavuus ei EU:ssa juurikaan lisäänny. Tämän vuoksi on entistäkin tärkeämpää, että rahastointiin siirtymisen tehokkuusvaikutuksia tuetaan toteuttamalla samaan aikaan perusteellisia työ-, hyödyke- ja pääomamarkkinoihin liittyviä uudistuksia, joilla parannetaan kotimaista kasvua ja kotimaisia investointimahdollisuuksia. Tätä kuvaavat mallisimulaatiot ennustavat, että merkittävästi suurempi osa eläkerahastojen lisävaroista sijoitetaan EU:hun parantuneiden kotimaisten kasvunäkymien ansiosta, jos ensin toteutetaan työvoimaosuuden kasvattamiseen ja työssäoloajan pidentämiseen tähtäävät uudistukset.

// 6. Reaalinen ja nimellinen lähentyminen liittymistä valmistelevissa maissa: yksittäisiä kysymyksiä

15 jäsenvaltion EU:sta tulee 25 jäsenvaltion EU. Taloudellinen lähentyminen on tässä yhteydessä ratkaisevan tärkeää. // Brysselissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto antoi komission suosituksesta hyväksyntänsä EU:n laajentumisneuvottelujen päätökseen saattamiselle. Neuvottelujen tuloksena on 10 uuden jäsenvaltion liittyminen EU:hun vuoden 2004 puolivälissä. Suurimmassa osassa uusia jäsenvaltioita on jo yli 10 vuoden ajan ollut käynnissä muutosprosessi keskusjohtoisista suunnittelutalouksista markkinatalouksiksi. Tämän prosessin ensimmäisen vaiheen kustannukset ovat kokonaistuotannon- ja tulonmenetysten näkökulmasta olleet hyvin suuret. Kasvu palautui kuitenkin 1990-luvulla positiiviseksi kaikissa liittymistä valmistelevissa maissa. Makrotalouden vakauttaminen on ratkaisevalla tavalla tukenut talouskehityksen suunnanmuutosta siirtymätalouksissa. Kaikki liittyvien maiden nimellisessä lähentymisessä saavuttama edistys on ollut yleisesti ottaen vaikuttavaa. Etenkin kaikkien maiden inflaatioasteet ovat laskeneet yksinumeroisiin lukuihin 1990-luvun alun kaksinumeroisista (ja toisinaan jopa kolminumeroisista) luvuista. Reaalinen lähentymisprosessi, jota mitataan henkeä kohti lasketun BKT:n lähentymisellä, on kuitenkin edennyt huomattavasti hitaammin.

Lähentymisprosessin loppuun saattaminen vaatii aikaa. // Lähentymisprosessista tulee kuitenkin melko pitkä, koska henkeä kohti laskettu keskimääräinen tulo oli mahdollisissa uusissa jäsenvaltioissa vuonna 2001 vain 40 prosenttia EU:n keskiarvosta. Tulotaso on monissa maissa vasta nyt alkanut nousta sen tason yläpuolelle, joka edelsi siirtymäkauden alun murrosvaiheen aiheuttamaa romahdusta. Kokonaistuotannon nykyiseen kasvuvauhtiin perustuva ekstrapolointi osoittaa, että EU:n keskimääräisen tulotason saavuttaminen kestää pikemminkin vuosikymmeniä kuin vuosia. Reaalisen lähentymisen voidaan olettaa nopeutuvan liittymisen jälkeen. Näihin maihin suuntautuvat pääomavirrat saattavat kasvaa huomattavasti, jos oletettujen korkeiden reaalituottojen edellytykset täyttyvät. Tämä voi johtaa tuotantolaitosten ja -infrastruktuurin jatkuvaan ja nopeaan nykyaikaistamiseen. Jotta EU:n jäsenyyden tarjoamia mahdollisuuksia voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti, olisi selvitettävä, myös yhteisön tasolla, mitkä ovat ne edellytykset, joiden vallitessa liittymistä valmistelevat maat pystyvät parhaiten toteuttamaan reaaliseen lähentymiseen tähtäävän prosessin. Suuri osa vaadittavista uudistuksista on jo toteutettu osana jäsenyyshakemuksen jättämisen jälkeen aloitettua yhteisön yhtenäismarkkinalainsäädännön täytäntöönpanoa.

Maiden välillä on suuria eroja, jotka vaikuttavat reaalisen lähentymisen nopeuteen ja sopeuttamisprosessin luonteeseen. // Liittymistä valmistelevien maiden taloudet ovat hyvin erilaisissa kehitysvaiheissa, kun tarkastellaan reaalista lähentymistä. Tämä pätee selkeästi etenkin kokonaistuotantoon ja työn tuottavuuteen. Lähentymisprosessissa etenemisen erot ovat edellistäkin selvempiä kun tarkastellaan rakennemuutosta ja sitä tapaa, jolla maan talous integroituu EU:n talouteen, etenkin kun on kyse Euroopan laajuisen kaupan rakenteista. Nämä erot vaikuttavat epäilemättä siihen, miten hyvin maat pystyvät toteuttamaan liittymisprosessin edellyttämät lisämuutokset sekä miten nopeasti ne pystyvät kuromaan umpeen erot suhteessa EU:hun. Teknologisesti suhteellisen pitkälle kehittyneet taloudet näyttävät saavuttavan tämän tavoitteen melko nopeasti, ja työvoima eriytyy niissä dynaamisesti yhä enemmän eurooppalaisen mallin mukaisesti. Muissa maissa perinteinen kauppaan ja teollisuuteen erikoistuminen on säilynyt tähän asti, mikä on vaikeuttanut näiden maiden pyrkimyksiä asemiensa parantamiseen.

Valuuttakurssi järjestelmien kehitys on siirtymävaiheessa ratkaisevan tärkeää. // Liittymistä valmistelevilla mailla on laajentumisstrategian ansiosta kaikista eroistaan huolimatta yhteisenä tavoitteena euron käyttöönotto. Koska euron avulla on onnistuttu saavuttamaan vakaat valuuttakurssit, vakaat hinnat ja matalat korot, useimpien uusien jäsenvaltioiden kunnianhimoisena tavoitteena on liittyä euroalueeseen niin pian kuin mahdollista. Euron käyttöönotto tilanteessa, jossa mikro- ja makrotalouden olosuhteet eivät vielä täysin ole rahaliiton vaatimusten mukaiset, aiheuttaa kuitenkin merkittäviä riskejä, jotka liittyvät euroalueen jäsenyyttä edeltävän siirtymävaiheen hallintaan, liittymisen jälkeiseen makrotalouskehitykseen, kehityserojen umpeen kuromiseen ja lähentymisprosessiin yleensä. Euroalueen jäsenyyttä edeltävässä vaiheessa tärkein kysymys koskee valuuttakurssijärjestelmien kehitystä. Tällä hetkellä on käytössä useita erilaisia valuuttakurssijärjestelmiä, joihin kuuluvat toisessa ääripäässä kiinteisiin valuuttakursseihin perustuvat valuuttakatejärjestelyt (Viro, Liettua, Bulgaria) ja toisessa melko joustavat kelluvat valuuttakurssit (Tsekki, Puola ja Unkari). Muissa maissa on käytössä joustavuudeltaan näiden välimaastoon sijoittuvia valuuttakurssijärjestelmiä. Nämä valuuttakurssijärjestelmien erot ovat osaltaan osoitus siitä, miten erilaisia lähestymistapoja liittymistä valmistelevat maat käyttävät siirtymävaiheen hallinnassa, mutta ne heijastavat myös näiden maiden reaalitalouksien peruseroja.

Pysyvät inflaatioerot puoltavat joustavia valuuttakursseja... // Pysyvät inflaatioerot saattavat aiheuttaa riskin kiinteisiin valuuttakursseihin perustuville järjestelmille. Inflaatio on liittymistä valmistelevissa maissa yleisesti ottaen edelleen nopeampaa kuin useimmissa EU:n jäsenvaltioissa. Liittymistä valmistelevien maiden ja EU:n jäsenvaltioiden väliset inflaatioerot saattavat olla seurausta tasapainoilmiöstä, joka liittyy ensin mainittujen maiden alhaisempiin hintatasoihin sekä prosessiin, jonka avulla maat pyrkivät saavuttamaan EU:n kehitystason. Tarkemmin sanottuna voidaan todeta, että maissa, joissa talouskasvu on keskimääräistä nopeampaa, myös inflaatio on keskimääräistä nopeampi (nk. Balassa-Samuelsonin vaikutus) ilman, että tämä kuitenkaan heikentää maan hintakilpailukykyä. Arviot tämän vaikutuksen suuruudesta vaihtelevat suuresti maan mukaan, koska sitä on vaikea erottaa niistä inflaatiovaikutuksista, jotka ovat seurausta siitä, että valtion määräämiin hintoihin perustuvasta suunnitelmataloudesta siirrytään markkinatalouteen. Se vaikuttaa kuitenkin aina inflaatiovauhtiin prosessissa, jossa maat pyrkivät saavuttamaan EU:n kehitystason. Voimakkaiden Balassa-Samuelsonin vaikutusten esiintymisellä voidaan perustella tarvetta valuuttakurssien jonkinasteisen joustavuuden säilyttämiseen liittymisen jälkeisellä ajanjaksolla. Nimellisen valuuttakurssin vahvistuminen ja maan tarpeita vastaava reaalinen korkotaso voivat vähentää vaaraa kotimaan talouden ylikuumenemisesta, joka voi vakavasti haitata EU:n kehitystason reaalista saavuttamista.

...ja euron käyttöönotto poistaa transaktio kustannukset ja valuuttakurssiriskit sekä tukee lähentymistä. // Aikaisessa vaiheessa tapahtuvalla euron käyttöönotolla saavutetaan tärkeä etu, joka on erillisen valuutan säilyttämiseen liittyvien transaktiokustannusten poistuminen ja valuuttakurssiriskin aiheuttama korkojen lasku. Näin voitaisiin saada kipeästi tarvittavia lisäinvestointeja, joilla tuetaan reaalista lähentymistä. Toisinaan esitetyn väitteen mukaan valuuttakurssin kiinteänä säilyttämisestä aiheutuvat kustannukset saattavat olla melko vähäiset pienissä ja avoimissa talouksissa, joissa rahapolitiikan ohjaus on aina vaikea tehtävä.

Valuuttakurssi politiikan kehityksen olisi oltava maakohtaista. // Aikaisessa vaiheessa tapahtuvaa euron käyttöönottoa puoltavia ja sitä vastaan puhuvia näkökohtia on tarkasteltava huolellisesti erikseen kunkin maan osalta. Kehitys riippuu maan siirtymäprosessissa saavuttamasta edistyksestä, sen koosta sekä hyödyke-, työ- ja pääomamarkkinoiden uudistamisessa saavutetusta edistyksestä ja sen julkisen talouden tilasta. Euron käyttöönotto ei itsessään ole tavoite. Perimmäisenä tavoitteena on täydellinen ja onnistunut taloudellinen integraatio perustamissopimuksen määräyksiä noudattaen.