FI Euroopan unionin virallinen lehti C 110/3

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Tutkijat eurooppalaisella tutkimusalueella: yksi ammatti, monta uraa”

(KOM(2003) 436 lopullinen)

(2004/C 110/02)

Euroopan komissio päätti 18. heinäkuuta 2003 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 2. helmikuuta 2004. Esittelijä oli Gerd Wolf.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. ja 26. helmikuuta 2004 pitämässään 406. täysistunnossa (helmikuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 103 ääntä puolesta ja 1 pidättyi äänestämästä.

1 Johdanto

1.1 Komitea on jo aikaisemmin todennut, että inhimilliset voimavarat ovat tutkimuksen ja kehittämisen herkin ja arvokkain resurssi ja että komitea tukee komission pyrkimyksiä inhimillisten voimavarojen lisäämiseksi ja ylläpitämiseksi.

1.2 Näin ollen komitea pitää tutkija-ammatin ongelmia EU:ssa käsittelevää komission tiedonantoa tervetulleena ja suhtautuu myönteisesti siinä esitettyihin ehdotuksiin ja aloitteisiin. Se kannattaa painokkaasti komission tavoitteita ja pyytää samalla jäsenvaltioita parantamaan huomattavasti nykytilannetta, johon on pikaisesti puututtava.

1.3 Komitea on komission kanssa samaa mieltä siitä, että parannustarve koskee sekä tutkijoiden henkilökohtaisia sopimuksia sekä kaiken liikkuvuuden kannalta tärkeää sosiaali- ja eläketurvan kaikkien muotojen mukauttamista ja siirrettävyyttä.

1.4 Niin kauan kuin nämä vaatimukset ovat Euroopan sisämarkkinoiden puutteellisen loppuunsaattamisen tai yksittäisten jäsenvaltioiden riittämättömän sääntelyn vuoksi täyttämättä, komission tulisi huolehtia esim. liikkuvuusohjelmansa avulla jäljellä olevien puutteiden korvaamisesta parhaalla mahdollisella tavalla ja luoda vielä lisäkannustimiakin. Erityisen tärkeä näkökohta on myös perheiden yhtenäisyys ja siihen liittyvät kysymykset.

1.5 Komitea muistuttaa kuitenkin myös, että kannustimeksi tutkijan uralle ryhtymiseksi tarvitaan sekä houkuttelevia ja tutkimuksen ja kehittämisen merkitystä vastaavia sopimuksia yksittäisille tutkijoille että pitkän aikavälin suunnitteluvarmuuden takaavaa rahoitusta tutkimuslaitoksille ja teollisuuden tutkimuslaboratorioille. Tutkimuspolitiikka ei saa joutua lyhyen aikavälin budjettipakkojen tai ohjauskokeilujen pelivälineeksi. Sen sijaan siinä tulisi pyrkiä tukemaan riittävästi tutkijoiden potentiaalia ja kykyjä omavastuun ja yleishyödyllisyyden periaatteita soveltaen.

1.6 Useimmat suuret keksinnöt eivät ole olleet määrätietoisen tehtävänasettelun tulosta vaan syntyneet yleisiä luonnonlakeja etsittäessä. Tällainen riittävin varoin varustettu ja poliittisesta ohjauksesta vapaa etsintätyö on paitsi osa tutkimusvapauden perusoikeutta myös tulevan kehityksen ja yleisen hyvinvoinnin keskeinen edellytys – yhdessä tavoitteellisen tutkimuksen ja kehityksen kanssa.

1.7 Komitea on erittäin huolissaan siitä, että monissa jäsenvaltioissa nämä edellytykset täyttyvät nykyisin ainoastaan puutteellisesti tai eivät ollenkaan. Tunnettujen vakavien kansantaloudellisten haittojen lisäksi nämä puutteet aiheuttavat huolestuttavissa määrin myös nimenomaan parhaiden nuorten tutkijoiden siirtymistä etenkin Yhdysvaltoihin.

1.8 Komitea pyytää siksi neuvostoa, parlamenttia ja komissiota sekä erityisesti jäsenvaltioita ja Euroopan teollisuutta toteuttamaan toistuvasti antamansa sitoumukset ja nostamaan tutkimukseen ja teknologiseen kehitykseen suunnattavat investoinnit vuoteen 2010 mennessä 3 prosenttiin bruttokansantuotteesta. Kilpailevien kansantalouksien sijoituksiin verrattavissa olevat investoinnit ovat perusedellytys Lissabonin tavoitteiden saavuttamiselle.

1.9 Komitea kannattaa myös komission ehdottamia yksittäisiä toimia kuten ”Euroopan tutkijoiden peruskirjaa” ja ”tutkijoiden työhönoton käytännesääntöjä”; molemmat säännökset voivat olla monissa tapauksissa erittäin hyödyllisiä. Komitea esittää kuitenkin asiassa sen varauksen, että niitä tulee soveltaa vain vapaaehtoisuuden pohjalta (kuten komissio ehdottaakin) eivätkä ne saa johtaa ylisääntelyyn (liialliseen byrokratiaan) jo muutenkin osittain ylisäännellyllä alalla.

1.10 Lissabonin tavoitteiden tulee säilyä tutkimuspolitiikan ohjenuorana. Siksi myös tutkimusjärjestelmien ja -laitosten kilpailu kulloinkin parhaasta rakenteesta, parhaasta varustelusta ja parhaasta henkilöstöpolitiikasta tulee mahdollistaa ja sitä tulee tukea sen sijaan, että sitä vaikeutetaan liiallisella sääntelyllä. Yhteisön käyttäytyminen suuntautuu menestyjien esimerkkien mukaan. Näin ollen menestyjät on tunnistettava, heitä on tuettava ja heidän on annettava – eettisten ja laillisten rajojen puitteissa – toimia omalla tavallaan.

1.11 Jo koulusta alkavat tutkijakoulutuksen ja -uran kannustimet ja valintamenettelyt on muotoiltava ja suorituksista on palkittava siten, että riittävän monet kyvykkäimmistä valitsevat tieteellisen (akateemisen) koulutuksen ja kunkin tutkija-alan parhaat kyvyt valitaan ja suostuvat johtaviin tehtäviin.

1.12 Kun yhteiskunta sekä yksittäiset tutkijat investoivat halutun laajan ja vaikean perus- ja erityisosaamisen hankkimiseen, yhteiskunnalla – jota politiikka edustaa – on vastuu hyödyntää näitä investointeja parhaalla mahdollisella tavalla. Tämän vastuun piiriin kuuluu myös huolehtiminen siitä, että koulutetulle tutkijalle avautuu asianmukaisia ja kiinnostavia uravaihtoehtoja ilman syrjäpoluille joutumisen vaaraa. Komitea tukee komission pyrkimystä tämän tehtävän toteuttamiseen.

1.13 Erittäin tärkeä pyrkimys – jota myös komissio kannattaa – on parantaa akateemisen alan ja teollisuuden välisiä urapolkuja sekä lisätä henkilöstövaihtoa. Yksittäisistä edistysaskeleista huolimatta tällä alalla on vielä paljon tehtävää. Asiaa voitaisiin edistää esimerkiksi toteuttamalla vaatimus teollisuuden panoksen lisäämiseksi tutkimuksessa ja kehityksessä.

1.14 Tutkijoiden suojelemiseksi liiallisilta hallintotehtäviltä ja -ongelmilta – niihin liittyvät aktiiviset ja passiiviset arviointitehtävät mukaan luettuna – on pyrittävä välttämään liian useita erillään toimivia vertikaalisia ja myös horisontaalisia (rinnakkaisia) lupa- ja ohjauselimiä, koska se paitsi synnyttää väistämättä sisäistä kitkaa ja aiheuttaa juuri kyvykkäimmille tutkijoille ylimääräistä ja tarpeetonta työtä johtaa myös epäselviin ja osittain jopa ristiriitaisiin vaatimuskriteereihin ja päätöksentekotilanteisiin.

1.15 Yhteiskunnallisten ja poliittisten päättäjien on huolehdittava siitä, että tarvittavat edellytykset huippusaavutusten ja -osaamisen synnylle ja säilymiselle ovat olemassa tai saadaan luotua.

1.16 Yksittäisistä seikoista tekemiensä lukuisten huomioiden ja yksityiskohtaisten suositusten osalta komitea viittaa tämän lausunnon seuraaviin lukuihin.

2 Johdanto

2.1 Komissio julkaisi tammikuussa 2000 tiedonannon (1), jossa se ehdotti eurooppalaisen tutkimusalueen luomista. Komitea antoi tästä tiedonannosta laajan hyväksyvän lausunnon (2), jossa se käsitteli liikkuvuuden ongelmia ja muita tutkijan ammattiin liittyviä näkökohtia sekä suositteli asianmukaisia toimenpiteitä ongelmien ratkaisemiseksi. Tällä välin komitea on laatinut muitakin lausuntoja (3) asiaan liittyvistä komission asiakirjoista ja esittänyt niissä toimintasuosituksensa.

2.2 Käsillä olevassa tiedonannossa komissio käsittelee kysymystä, joka on tärkeä Lissabonin tavoitteiden ja niihin oleellisesti liittyvän tutkimuksen ja kehityksen roolin yhteydessä: tutkijoiden uramahdollisuuksia eurooppalaisella tutkimusalueella.

2.3 Komission mukaan ”tiedonanto tuo esille rakenteellisia heikkouksia ja selviä eroja kaikissa näissä tekijöissä sen mukaan, millä sektorilla tutkijat toimivat tai millaisessa maantieteellisessä, oikeudellisessa, hallinnollisessa tai kulttuurisessa ympäristössä he työskentelevät. Nämä erot ja tutkijanuraa koskeva avoimuuden puute Euroopassa estävät asianmukaisten uranäkymien kehittymisen Euroopan tasolla sekä tutkijoiden todellisten työmarkkinoiden syntymisen Euroopassa, tarkasteltiinpa asiaa sitten maantieteellisestä, alakohtaisesta tai sukupuoleen liittyvästä näkökulmasta. Nämä erot vaikuttavat merkittävästi myös nuorten halukkuuteen hakeutua T&K-uralle ja tutkijoiden saamaan julkiseen tunnustukseen.”

3 Komission tiedonannon sisältö

3.1 Komission tiedonannossa analysoidaan tutkijanammatille luonteenomaisia piirteitä ja määritellään ne monenlaiset tekijät, jotka ohjaavat tutkijoiden urakehitystä Euroopan tasolla: näitä ovat tutkijakoulutuksen tehtävä ja luonne, työhönottomenetelmien erot, sopimuksiin ja rahoitukseen liittyvät näkökohdat ja lopuksi arviointimekanismit ja mahdollisuudet uralla etenemiseen. Tämän vuoksi tiedonanto on sisällöltään erittäin laaja ja kattava, ja lyhyen tiivistelmän antaminen sen keskeisistä kohdista on näin ollen lähes mahdotonta. Seuraavassa viitataan lyhyesti eräisiin kohtiin.

3.2 Komission tiedonannossa käsitellään mm. seuraavia kysymyksiä: Komission tiedonannossa käsitellään mm. seuraavia kysymyksiä: poliittinen tausta, tutkijan määritelmä, uramahdollisuudet, työvoimatarve, T&K-uran saama tunnustus, väylät korkeakoulujen ja teollisuuden välillä, eurooppalainen ulottuvuus, sukupuolierot, uraa ohjaavat tekijät, tutkijakoulutus, ympäristö, tohtoriohjelmat, työhönottomenetelmät, työehdot ja -olot, sääntelyn purkaminen urajärjestelmässä, palkkaus urakannustimena, virkauravaihtoehtojen tarve, ura-arviointijärjestelmät, ehdotetut toimet ja aloitteet.

3.3 Ehdottamiensa toimien ja aloitteiden puitteissa komissio aikoo mm. — perustaa korkean tason työryhmän selvittämään esimerkkejä hyvistä käytännöistä, jotka koskevat erilaisia työmahdollisuuksia, kuten alojen välistä liikkuvuutta tai uusia virkauramalleja, sekä levittämään niitä laajasti tutkimusyhteisössä. — ryhtyä laatimaan ”Euroopan tutkijoiden peruskirjaa”, joka on vapaaehtoiseen sääntelyyn perustuva T&K-toiminnan tutkijavoimavarojen urakehityksen kehys. — laatia parhaisiin käytäntöihin perustuvat ”tutkijoiden työhönoton käytännesäännöt”, joilla parannetaan työhönottomenetelmiä.

4 Yleistä

4.1 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea pitää erityisen tervetulleena, että komissio käsittelee tiedonannossaan tätä tärkeää ja aiemmin aliarvioitua tutkija-ammatin aihepiiriä. Komitea yhtyy varauksettomasti komission kantaan, että ”tutkijavoimavarat ovat suurelta osin avain tutkimustoimiin, huippuosaamiseen ja suorituksiin”, ja tukee komission tavoitetta ottaa asia myös yhteisön käsittelyyn. Komitea on jo aikaisemmassa lausunnossaan (4) todennut, että inhimilliset voimavarat ovat tutkimuksen ja kehittämisen herkin ja arvokkain resurssi ja että komitea tukee komission pyrkimyksiä inhimillisten voimavarojen lisäämiseksi ja ylläpitämiseksi. ETSK:n mielestä tässä on olemassa selkeä parannustarve, ja komitea pitääkin tervetulleena, että komissio aikoo ryhtyä asianmukaisiin toimiin.

4.2 Kun yhteiskunta sekä yksittäiset tutkijat investoivat halutun laajan ja vaikean perus- ja erityisosaamisen hankkimiseen, yhteiskunnalla – jota politiikka edustaa – on vastuu hyödyntää näitä investointeja parhaalla mahdollisella tavalla. Tämän vastuun piiriin kuuluu myös huolehtiminen siitä, että koulutetulle tutkijalle avautuu asianmukaisia ja kiinnostavia uravaihtoehtoja ilman syrjäpoluille joutumisen vaaraa. Komitea tukee komission pyrkimystä tämän tehtävän toteuttamiseen.

4.3 Komitea muistuttaa kuitenkin samalla, että menestyksekäs tutkimus ja kehitys edellyttää asianmukaisia, kilpailukykyisiä ja valitettavasti usein myös kalliita (suuria) laitteistoja ja infrastruktuureja sekä riittäviä varoja näiden tieteelliselle käytölle. Lisäksi välttämätön on myös osallistuvien ryhmien vuosia kestävä vaativa valmistelu- ja sisäänajojakso.

4.4 Tämä edellyttää poliittisia ja yrittäjätahojen päätöksiä, jotka antavat mahdollisuuden harjoittaa laaja-alaista ja pitkäaikaista tutkimusta, käyttää tähän riittävästi varoja ja taata riittävä suunnitteluvarmuus. Etenkin suunnitteluvarmuus on ratkaiseva tekijä, kun nuoria yritetään kannustaa hakeutumaan T&K-uralle, eli tutkijavoimavaroja pyritään lisäämään, säilyttämään ja hyödyntämään parhaalla mahdollisella tavalla.

4.5 Komitea on erittäin huolissaan siitä, että monissa jäsenvaltioissa nämä edellytykset täyttyvät nykyisin ainoastaan puutteellisesti tai eivät ollenkaan. Tunnettujen vakavien kansantaloudellisten haittojen lisäksi nämä puutteet aiheuttavat huolestuttavissa määrin myös nimenomaan parhaiden nuorten tutkijoiden siirtymistä (5) etenkin Yhdysvaltoihin.

4.6 Komitea pyytää siksi painokkaasti neuvostoa, parlamenttia ja komissiota sekä erityisesti jäsenvaltioita toteuttamaan esimerkiksi Barcelonassa pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksessa antamansa sitoumukset ja nostamaan tutkimukseen ja teknologiseen kehitykseen suunnattavat investoinnit vuoteen 2010 mennessä 3 prosenttiin bruttokansantuotteesta sekä samalla takaamaan suunnitteluvarmuus ja tutkimusvapaus – erityisesti riittävää perustutkimusta (6) ajatellen. Kilpailevien kansantalouksien sijoituksiin verrattavissa olevat investoinnit (7) ovat perusedellytys, jotta voidaan saavuttaa Lissabonin tavoite, jonka mukaan Euroopan unionista on vuoteen 2010 mennessä ”tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous”.

4.7 Komitea muistuttaa lisäksi jo aiemmin antamastaan suosituksesta (8) asettaa kuudennen T&K-puiteohjelman jälkeiseksi keskipitkän aikavälin poliittiseksi tavoitteeksi yhteisön T&K-investointien kasvattaminen 50 prosentilla.

4.8 Kyseistä valmiutta on tietysti täydennettävä tehokkailla toimenpiteillä, joilla (i) nuoret saadaan kiinnostumaan tutkimuksesta ja tieteestä ja tässä tarkoituksessa (ii) tieteellisten – erityisesti luonnontieteellisten mutta myös teknisten ja matemaattisten – perustietojen välittämiselle annetaan koulujen opetussuunnitelmissa suurempi painoarvo ja houkutteleva esitysmuoto. Tutkimus ja kehitys ovat nykyisen elämäntapamme perusta, ja niillä istutetaan tulevien innovaatioiden, hyvinvoinnin ja rauhan siemenet (9).

4.9 Asian merkitys, edellytykset ja laajuus eivät kuitenkaan ole päässeet riittävästi juurtumaan kansalaisten tietoisuuteen. Myöskään koulujen opetussuunnitelmissa ja opettajien toiminnassa asian tärkeys ei ole päässyt riittävästi esille.

4.10 Kuten komissio aivan oikein toteaa, sekä tutkija-ammattiin valmistavan akateemisen koulutuksen valitsevien lahjakkaiden nuorten motivaatio että koulutettujen tutkijoiden myöhemmät päätökset siitä, missä laitoksessa ja maassa he haluavat työskennellä, ovat riippuvaisia myös yhteiskunnan asenteesta ja arvostuksesta.

4.11 Tämä arvostus ei ilmene ainoastaan julkisessa sanassa vaan myös poliitikkojen ja yrittäjien tekemien päätösten vakautena, luotettavuutena ja kestävyytenä. Tämä pätee sekä yhteisön tasolla että erityisesti kaikkien jäsenvaltioiden tasolla. Inhimilliset voimavarat, materiaaliset voimavarat ja ammatillista kehittymistä edistävät työmahdollisuudet sekä niiden rahoitus ovat tiiviisti toisiinsa liittyviä tekijöitä (10).

4.12 Komissio toteaa tiedonannossaan ongelmaksi mm. sen, että ”erot ja tutkijanuraa koskeva avoimuuden puute Euroopassa estävät asianmukaisten uranäkymien kehittymisen Euroopan tasolla sekä tutkijoiden todellisten työmarkkinoiden syntymisen Euroopassa, tarkasteltiinpa asiaa sitten maantieteellisestä, alakohtaisesta tai sukupuoleen liittyvästä näkökulmasta.” Ratkaisun löytäminen helpottuu, jos sekä yhteisön tasolla että kaikissa jäsenvaltioissa vallitsee pyrkimys tutkimuksen ja kehityksen asianmukaiseksi tukemiseksi (11) ja paremman arvostuksen antamiseksi tutkija-ammatille ja jos tähän on olemassa tarvittavat taloudelliset edellytykset ja päätökset. Lisäksi alalla erityisesti jälkeen jääneissä jäsenvaltioissa on ryhdyttävä voimakkaisiin erityistoimiin.

4.13 Eurooppalaisella tutkimusalueella toimivan tutkijan ura edellyttää hyvästä syystä liikkuvuutta ja joustavuutta. Tämän ei saa kuitenkaan vaikeuttaa tutkijan henkilökohtaisia tai hänen perheensä elinolosuhteita tai heikentää sosiaaliturvaa. Näin ollen komitea tukee komission tavoitetta pyrkiä tähän liittyvien ongelmien ratkaisemiseen ja kehittää tutkijoille asianmukainen ja kansainvälisesti kilpailukykyinen henkilökohtainen sopimustilanne.

4.14 Komitea tukee valtaosin komission tässä yhteydessä ehdottamia ja suunnittelemia toimenpiteitä ja aloitteita. Komitea ei kuitenkaan ole vakuuttunut siitä, että nämä toimenpiteet ja aloitteet riittävät tiedonannossa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi. Vaikka komitea katsookin, että tiedonannossa toistuvasti mainittu analyyttisten tutkimusten syventäminen ja täydentäminen saattaa yksittäisissä tapauksissa olla hyödyksi, se ei ole suinkaan riittävä menettelytapa.

4.15 Tarvitaan ennemminkin oikeita poliittisia toimenpiteitä, erityisesti myös jäsenvaltioiden taholta. Komitean mielestä tiedonannosta puuttuvat tähän liittyvät konkreettiset esitykset sekä myös oikeusperusteiden käsittely.

4.16 Konkreettisten toimien vaatimuksella ei kuitenkaan tarkoiteta tarpeellisen harkinnanvapauden ja parhaiden ratkaisujen löytämiseksi käytävän kilpailun rajoittamista liiallisilla ohjeilla ja säännöillä.

4.17 Komitea suosittelee lisäksi, että hyödynnetään T&K- ja Euratom-puiteohjelmien, Sokrates- ja Marie Curie -ohjelmien sekä liikkuvuusohjelman (12) temaattisten toimien toteutuksessa kerättyjä kokemuksia, ja otetaan tässä erityisesti huomioon niiden tutkijoiden kokemukset ja ongelmat, jotka ovat jo luoneet ”eurooppalaisen” uran. Komitea katsoo myös tarpeelliseksi tarkastella hyvissä ajoin mahdollisia oikeudellisia esteitä (13) ja löytää niihin tyydyttävät ratkaisut.

5 Erityistä

5.1 Komission tiedonannon kohta 2: Tutkijan määritelmä

5.1.1 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea yhtyy useimpiin tässä kohdassa esitettyihin komission näkemyksiin ja tukee niitä.

5.1.1.1 Komitea ymmärtää kyllä, miksi komissio on turvautunut OECD:n vuonna 2002 ilmestyneen Frascati-käsikirjan muotoiluun laatiessaan tutkimuksen määritelmänsä: ”Tutkimus ja kokeellinen kehitys (T&K) koostuvat järjestelmällisestä luovasta työstä, jonka tavoitteena on kasvattaa tietovarastoa, mukaan luettuna ihmistä, kulttuuria ja yhteiskuntaa koskeva tieto, sekä tämän tietovaraston käyttämisestä uusien sovellusten kehittämiseen.”

5.1.1.2 Komitea ehdottaa kuitenkin komissiolle määritelmän muuttamista siten, että se – Lissabonin tavoitteet huomioonottaen – sisältäisi myös alan keskeiset luonto- (luonnontiede) ja tekniikka-käsitteet.

5.1.1.3 Määritelmästä tulisi käydä ilmi myös riittävän ensisijaisesti kohdistamattoman perustutkimuksen (14) ratkaiseva merkitys. Useimmat suuret innovaatiot eivät nimittäin ole olleet määrätietoisen tehtäväasettelun tulosta vaan syntyneet luonnonlakeja etsittäessä. Tämä riittävin varoin varustettu ja poliittisesta ohjauksesta vapaa etsintätyö on paitsi osa tutkimusvapauden perusoikeutta myös tulevan kehityksen ja hyvinvoinnin keskeinen edellytys – yhdessä tavoitteellisen tutkimuksen ja kehityksen kanssa.

5.1.1.4 Komitea viittaa tässä yhteydessä aikaisemmin antamaansa suositukseen (15), jonka mukaan tulisi tukea kaikkia sellaisia toimia, jotka vähentävät yhtäältä humanististen, yhteiskunta- ja taloustieteiden ja toisaalta luonnontieteiden ja tekniikan vastakkainasettelua ja sen sijaan edistävät niiden yhdentymistä. Tähän kuuluu myös metodeista, käsitteenmuodostuksesta sekä tulosten arvioinnista ja tarkistuksesta käytävä keskustelu.

5.1.1.5 Lisäksi tietämystä ei tulisi ainoastaan laajentaa vaan myös syventää. Komitea suosittelee näiden huomautusten huomioon ottamista edellä mainittua määritelmää tarkistettaessa.

5.1.1.6 Komitean mielestä komission ehdottamaan tutkija-määritelmään tulisi myös lisätä, että tutkijalta vaaditaan osoitettua korkean tason pätevyyttä ja osaamista sekä itsenäistä toimintakykyä.

5.1.1.7 Näin ollen komitea suosittelee seuraavaa, hieman muutettua tukijan määritelmää: ”koulutuksen ja kokemuksen pätevöittämiä asiantuntijoita, joiden työnä on ideoida tai luoda uutta tietoa, tuotteita, prosesseja, menetelmiä ja järjestelmiä sekä hallinnoida niitä koskevia hankkeita”.

5.1.1.8 Mikäli seuraavassa ei selkeästi toisin mainita, kyse on tiedemiehistä tai insinööreistä, joilla on asianmukainen pätevyys.

5.1.2 Komitea viittakin aikaisemmassa lausunnossa esittämäänsä tutkimuksen ja kehityksen kuvaukseen (16). Tämän kuvauksen pohjalta komitea tukee myös komission aikomusta jättää T&K-uran vaihtoehtojen ja suuntien määrittely mahdollisimman avoimeksi.

5.1.3 Komitea ei kuitenkaan voi varauksetta yhtyä komission käsitykseen siitä, että kaikkia uravaihtoehtoja on kohdeltava ja arvostettava yhtä lailla. EU:n osaamispääoman lisäämiseksi ja kansantaloudellisen lisäarvon luomiseksi tavoitteena on ennemminkin oltava erityisen luovien (mahdollisten) tieteentekijöiden ja keksijöiden tunnistaminen, hankkiminen ja EU:ssa pitäminen. Tätä varten on luotava erinomaiset mahdollisuudet ja kannustimet.

5.1.4 Kuitenkin juuri huippukykyjä ja pioneerisaavutuksia ei voida hallinnoida jäykillä arviointikaavioilla, jotka lisäksi kätkevät sisäänsä myös väärinkäytösten mahdollisuuden.

5.1.4.1 Ongelmallista on esimerkiksi sellaisten kirjoittajien käyttäytyminen, jotka lainaavat julkaisuissaan ensisijaisesti toisiaan ja muodostavat ns. sitaattikartelleja parantaakseen asemiaan kaavamaisissa arvioinneissa.

5.1.4.2 Lisäksi – yksittäistapauksissa – juuri pioneerisaavutusten tunnistaminen tai tunnustaminen ja niihin viittaaminen kirjallisuudessa on tapahtunut tietyllä viiveellä.

5.1.4.3 Persoonallisuutta ei voida arvioida osuvasti kaavojen ja kaavioiden mukaan. Arviointiin tarvitaankin sen alan, jolla saavutukset on tehty tai ovat odotettavissa, tiedeyhteisön merkittävien edustajien kokemusrikkautta ja asiantuntemusta (ja tässäkin menettelyssä tapahtuu – jopa historiallisesti tunnettuja – virhearviointeja.)

5.1.5 Komitea suosittelee tähän liittyen, että komission ehdottamien ”työhönoton käytännesääntöjen” yhteydessä varmistetaan, että niiden – kylläkin vain vapaaehtoisesta – soveltamisesta ei seuraa ylisääntelyä ja siis joustamattomuutta (ks. myös kohta 5.2.5).

5.1.5.1 Komitea ei tietenkään kiellä vaan nimenomaan vahvistaa, että EU:n alueella on varmistettava työhönotossa avoimuus sekä naisten ja miesten tasa-arvo – ja samalla etenkin myös naisten osuuden lisääminen. Tämän tärkeän tavoitteen suhteen komitea tunnustaa käytännesääntöjen mahdollisen hyödyn.

5.1.5.2 Eri työtehtävien hyvin erilaiset vaatimusprofiilit sekä maineikkaiden tutkimusorganisaatioiden erilaiset toimintakulttuurit (17) huomioon ottaen komitea suosittelee kuitenkin, että kaavamaisten ja yleistettyjen arviointi- ja rekrytointimenettelyjen lisäksi hyödynnettäisiin myös asianomaisen tiedeyhteisön kokemuksia ja tietoja. Viime kädessä on varmistettava, että eurooppalaisilla tutkimuslaitoksilla on riittävästi vetovoimaa, tahtoa ja mahdollisuuksia sekä taloudelliset ja hallinnolliset välineet osallistua parhaista tutkijoista käytävään maailmanlaajuiseen kilpailuun.

5.1.5.3 Näin ollen komitea suosittelee, että yksittäisiin väärinkäytöksiin tai epätoivottuihin suuntauksiin reagoitaisiin ensiksi tapauskohtaisesti ja että yleiseen (yli)sääntelyyn turvauduttaisiin vasta viimeisenä keinona.

5.1.6 Jäsenvaltioiden ja tutkimustehtävien väliset eroavaisuudet huomioon ottaen tasa-arvon käsite on lisäksi vaikeasti tulkittavissa ja vaatii siksi hyvin joustavaa tarkastelua.

5.1.7 Komission nimeämiin tutkimuslajeihin kuten ”perustutkimukseen” ja ”strategiseen tutkimukseen” ja niiden määritelmiin viitaten komitea vahvistaa jo aikaisemmissa lausunnoissaan (18) esittämät huomautuksensa (19) erityisesti kansainvälisesti käytetyn ja suositeltavan käsitteen ”sovellettu tutkimus” suhteen ja suosittelee, että asiaa käsiteltäisiin tilaisuuden tullen uudelleen asianmukaisessa asiantuntijaryhmässä.

5.1.8 Tutkija-ammatin muita näkökohtia

5.1.8.1 Varsinainen tutkimustoiminta, eli tieteellis-teknisten ongelmien välitön käsittely, tuo mukanaan siihen liittyviä suunnittelu-, yrittäjä-, hallinto- ja asiantuntijatehtäviä, joiden suorittamiseen tarvitaan ja tuleekin käyttää lähinnä tutkijoita.

5.1.8.2 Mainittujen tehtävien joukkoon kuuluvat ohjelmaehdotukset, hakemusmenettelyt, raportointi, julkaisut, henkilöstövalinnat sekä näihin prosesseihin liittyvät (aktiiviset ja passiiviset) arviointimenettelyt.

5.1.8.3 Jos kuitenkin liian monet ohjelmaan osallistuvat laitokset ja rahoittajat vaativat kukin tahollaan tällaisten tehtävien suorittamista eri formaatteja, tarkkuusasteita ja aikatauluja soveltaen, tämä vie suhteettomasti työvoimaa varsinaiselta tutkimustyöltä.

5.1.8.4 Vaadittujen hakemusten, arviointien ja seurantaprosessien inflaation huomioon ottaen komitea suosittelee, että komissio tarkastelee myös tätä kysymystä ja pyrkii luomaan koordinoituja menettelyitä, jotka luovat järkevän tasapainon ja estävät sellaisen tilanteen, jossa tuottamattoman touhukkuuden tuloksena syntyy ainoastaan pino samankaltaisia papereita (20). Tutkimusmaailman ”ylibyrokratisoituminen” on ehdottomasti purettava.

5.1.8.5 Tähän liittyen komitea suosittelee, että komissio tarkistaa vastaavasti myös omat hakemus- ja myöntämismenettelynsä sekä niiden kriteerit. Tiedeyhteisössä asiaa kritisoidaan usein, ja monet tukijat pitävät tällaisten hakemusten tarkoituksenmukaisuutta kyseenalaisena, kun otetaan huomioon niiden vaatima suuri työmäärä ja onnistumismahdollisuuksien heikkous. Menettelyitä ja kriteereitä (esimerkiksi apurahojen myöntämiseksi) ei tulisi myöskään muuttaa liian usein.

5.1.8.6 Tässä yhteydessä on myös erityisesti pyrittävä välttämään liian useita erillään toimivia vertikaalisia (ja myös horisontaalisia / rinnakkaisia) lupa- ja ohjauselimiä (ja -menettelyitä), koska se paitsi synnyttää tehokkuutta vähentävää sisäistä kitkaa johtaa myös useimmiten ylisäänneltyihin, epäselviin ja joskus jopa ristiriitaisiin vaatimuksiin ja päätöksentekotilanteisiin.

5.2 Komission tiedonannon kohta 3: Uramahdollisuudet

5.2.1 Henkilöstön tarve T&K-alalla: Komitea yhtyy komission huoleen siitä, että on havaittavissa häiritsevä ristiriita makrotalousanalyysien ja -ennusteiden (”työmahdollisuuksia tuhansille tutkijoille”) ja todellista työmarkkinatarjontaa tai sen puutetta koskevien epäsuotuisten tulosten välillä. Useimpiin korkeakouluihin ja tutkimusorganisaatioihin tehtävät yksityiset ja julkiset investoinnit ovat nykyisin enimmäkseen laskussa, ja näin ollen nämä organisaatiot eivät ole kovinkaan valmiita ottamaan uusia työntekijöitä ja vielä vähemmän tarjoamaan pitkäaikaisia työsuhteita.

5.2.1.1 Jopa esimerkiksi huomattavaa tutkimustoimintaa harjoittavalla lääketeollisuudella on vaikeuksia pitää nuoret tutkijat Euroopassa. (21)

5.2.1.2 Tukien myöntäjät ohjeistavat lisäksi julkisin varoin tuettuja korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia antamaan huomattavalle osalle niissä työskentelevistä tutkijoista sarjan määräaikaisia työsopimuksia, jotta näin voitaisiin reagoida nopeammin budjettileikkauksiin ja ulkopuolelta määrättyihin ohjelmien uudelleensuuntauksiin.

5.2.2 Eräs toinen merkittävä näkökohta tässä yhteydessä on, että yliopistoissa ja julkisin varoin rahoitetuissa tutkimuslaitoksissa työskenteleville tutkijoille maksetaan yleensä julkisen alan tariffien mukaista palkkaa.

5.2.2.1 Nämä tariffit ovat yleensä huomattavasti matalampia kuin yksityissektorilla. Komitea vahvistaa tähän liittyen seuraavan komission toteamuksen: ”Palkat ovat yksi uran tunnustuksen näkyvimmistä osista. Tutkijoiden palkat näyttävät jääneen jälkeen esimerkiksi johtotehtävissä työskentelevien palkoista.”

5.2.2.2 Julkisten tariffien alhaisuutta perustellaan julkisen alan yleensä paremmalla sosiaaliturvalla ja urakehityksen luotettavuudella (hallintovirkamiehet, opettajat, tuomarit jne.).

5.2.3 Kuitenkin juuri tutkijoilta kielletään usein tietoisesti asianmukainen sosiaaliturva sillä perusteella, että tarkoituksena on lisätä tutkimussuunnittelun, budjetoinnin ja henkilöstöpolitiikan joustavuutta.

5.2.3.1 Tätä puutetta ei kuitenkaan korvata muilla vastaavilla eduilla tai takuilla. Lisäksi tariffit eivät tarjoa riittävää liikkumavaraa palkan määrittelyssä, jotta voitaisiin antaa taloudellista tunnustusta tutkijan suorituskyvystä ja -valmiudesta.

5.2.3.2 Tutkimuksessa todellakin tarvittavaa joustavuutta ja liikkuvuutta ei kuitenkaan ole viisasta yrittää saavuttaa väkisin määräaikaissopimusten avulla – jotka eivät tarjoa edes riittävää palkkausta – jäljempänä esitettyjen kielteisten vaikutusten vuoksi.

5.2.3.3 Näin ollen tarvitaan tutkija-ammattiin paremmin sopeutettu palkkatariffi, jossa palkka-asteikkoa venytetään selkeästi (ja ainoastaan) ylöspäin ja samalla mahdollistetaan yksittäisissä tapauksissa asianmukaisesti sopeutettu ja huomattavasti joustavampi tariffin soveltaminen. Tällaista tariffia soveltaen lienee mahdollista saavuttaa edellä mainitut tavoitteet toimivien kannustimien avulla. Lisäksi korkeakouluissa ja tutkimuslaitoksissa tarvitaan enemmän tohtorintutkinnon suorittaneille nuorille tutkijoille tarkoitettuja paikkoja, joihin liittyy luotettavia virkaurasopimuksia. Asianmukaisten tariffimahdollisuuksien ja uranäkymien nykyinen puute sekä uralta syrjäytymisen vaarat ovat pääsyynä siihen, että juuri parhaat tutkijat pyrkivät rakentamaan tulevaisuuttaan Yhdysvalloissa (22), josta heitä on erittäin vaikea houkutella takaisin.

5.2.3.4 Tuloksena oleva tähänastinen tutkijoiden syrjintä on erityisen vakavaa tutkijoiden pitkien koulutus- ja jatkokoulutusaikojen (väitöskirjan valmistelu, dosentin pätevyyden saavuttaminen) vuoksi. Jos tutkijan ammatin vetovoimaa halutaan lisätä, asia on pikimmiten korjattava.

5.2.3.5 Tyypillinen (23) nuoria tutkijoita lannistava ”ura” on seuraavanlainen: tutkija saa (työpaikan vaihtuessa tai uran ”edetessä” aina uudelleen) sarjan määräaikaisia työsopimuksia (24) (yhteensä jopa 12 vuoden ajan).

5.2.3.6 Näiden määräaikaisten työsopimusten päättymisen jälkeen – joka ei useimmiten johdu suinkaan henkilökohtaisesta suoritusvajeesta vaan ainoastaan hallinto- tai suhteellisuusmääräyksistä sekä etenkin tutkimusbudjettien leikkauksista – uhkaa tutkijaurasta luopuminen ja usein jopa työttömyys.

5.2.3.7 Tällainen ”ura” uhkaa siis päättyä umpikujaan sellaisessa (esimerkiksi 40 vuoden) iässä, jossa ammatinvaihdos ja uudelleen aloittaminen työmarkkinoilla on erittäin vaikeaa jo pelkästään senkin takia, että teollisuus keskittyy työhönotossaan ensisijaisesti vastavalmistuneisiin työntekijöihin.

5.2.3.8 Lisäksi on muistettava, että kyse on usein tutkijoista, jotka ovat jo läpäisseet useita tiukkoja valintamenettelyitä, sillä väitösmahdollisuus avautuu ainoastaan parhaille opiskelijoille ja tutkijapaikkaa tai stipendiä dosentin pätevyyden hankkimiseksi tarjotaan taas näistä parhaille.

5.2.3.9 Pätevyyden, tuloksellisuuden tai peräti johtavan aseman saavuttaminen tietyllä tieteenalalla edellyttää tutkijoilta tai tutkijaryhmiltä tavallisesti monta vuotta kestävää ja vaativaa lisäkoulutusta ja sisäänajojaksoa.

5.2.3.10 Lisäksi usein on aluksi kehitettävä ja rakennettava korkealaatuinen laitteisto sekä luotava sopiva tutkimusilmapiiri sekä asiaankuuluvat organisatoriset rakenteet. Tämä arvokas ja kallis sijoitus henkilöpääomaan ja tarvittavaan tutkimusinfrastruktuuriin on samalla tutkimustoiminnan paras tulos, sillä yhdessä siinä kerättyjen kokemusten kanssa se on jatkossakin hyödynnettävissä.

5.2.4 Korkeasti koulutettujen tutkijoiden työttömyys ei siis ole pelkästään sosiaalinen ongelma, vaan se on myös kansantalouden varojen ja henkilöpääoman tuhlausta.

5.2.4.1 Työttömyys paitsi lannistaa sen uhreiksi joutuneita tai uhkaamia tutkijoita myös saa ammatinvalintaa tekevät opiskelijat välttämään tällaista vaikeaa ja vaativaa opiskelusuuntausta. Myös optimististen ja houkuttelevien julkisten lupausten sekä työmarkkinoiden ja uranäkymien kylmän – ja eräissä jäsenvaltioissa jopa surkean – todellisuuden välinen realiteettiero saattaa hävittää motivaation.

5.2.4.2 Näin ollen lukuisten, erityisesti nuorten tutkijoiden nykyisin käyttämä mahdollisuus etsiä osaamistaan vastaavia töitä EU:n ulkopuolelta, etenkin Yhdysvalloista, on jopa tervetullut, ainakin niin kauan kuin eurooppalaiset laitokset eivät pysty tarjoamaan vastaavia työmahdollisuuksia. Politiikassa ja julkisuudessa tulisi muistaa tuoda selkeämmin esiin, että tämä aiheuttaa EU:lle huomattavan kansantaloudellisen menetyksen ja muodostaa samalla merkittävän edun vastaanottavalle maalle.

5.2.4.3 Tutkijan ammattikuvan taloudellisen vetovoiman puute ja huomattavat sosiaaliset riskit saattavat olla myös syynä siihen, että jo yläasteella ja lukiossa oppilaiden kiinnostus luonnontieteisiin ja matematiikkaan on selvästi liian vähäinen.

5.2.4.4 Näin ollen ei ole ihme, että aikoina, joina tutkijoita tarvittaisiin, joudutaan yhtäkkiä huomaamaan henkilöpääoman puute (vertaa komission tiedonannon lähtökohta).

5.2.5 Kuten komissiokin toteaa, tutkijoiden vakaiden uranäkymien turvaamiseksi ja kolmen prosentin tavoitteen (25) saavuttamiseksi on erittäin tärkeää pienentää tätä ilmeistä eroavuutta EU:n kansantaloudellisten tarpeiden ja liiketaloudellisen tai myös (esimerkiksi julkisen tahon) lyhyen aikavälin taloushallinnollisen käyttäytymisen ja siihen perustuvan henkilöstöpolitiikan välillä.

5.2.5.1 Tutkimus ei siis saisi olla lyhyen aikavälin ohjauskokeilujen tai budjettipakkojen pelivälineenä tai joustovarana. Hyvän ja tuloksellisen tutkimuksen on pohjauduttava pitkän aikavälin suunnitelmiin, eikä sitä saa käynnistää, lopettaa tai suunnata uudelleen mielivaltaisesti, esim. taloudellisten syklien, budjettikriisien tai ajankohtaisten yleis- tai suunnittelupoliittisten virtausten mukaan, vaan se vaatii jatkuvuutta, vapautta ja vakautta. Tämä on ainoa mahdollisuus edellä mainittujen epäkohtien poistamiseksi ja niiden syntymisen välttämiseksi.

5.2.5.2 Kuten komissio toteaa, ammatillisten umpikujien välttämiseksi tarvitaan ehdottomasti asianmukaisia opetussuunnitelmia ja suuntautumisvaihtoehtoja, joiden avulla ammatinvalintaa tekeville nuorille voidaan tarjota rohkaisevia ja luotettavia näkymiä.

5.2.5.3 Tätä asiaa edistäisi myös, jos teollisuuteen (ks. kohta 5.4) tai opettajan ammattiin siirtymistä helpotettaisiin (jotta esimerkiksi ne tutkijat, joiden kohdalla pitkäaikainen työsuhde yliopistossa tai julkisin varoin rahoitetussa tutkimuslaitoksessa ei ole mahdollinen, voivat toimia tutkimuskokemusta omaavina opettajina korkea-asteen koulutuslaitoksissa, joissa lisäksi on usein puutetta hyvin koulutetusta ja tutkimusalalla kokeneista ammattihenkilöstöstä).

5.2.6 Komitea pitää näin ollen tervetulleena seuraavia komission tiedonannossa esitettyjä toimenpiteitä. Komissio aikoo — perustaa korkean tason työryhmän selvittämään esimerkkejä hyvistä käytännöistä, jotka koskevat erilaisia työmahdollisuuksia, kuten alojen välistä liikkuvuutta tai uusia virkauramalleja, sekä levittämään niitä laajasti tutkimusyhteisössä. — ryhtyä laatimaan ”Euroopan tutkijoiden peruskirjaa”, joka on vapaaehtoiseen sääntelyyn perustuva T&K-toiminnan tutkijavoimavarojen urakehityksen kehys. — käynnistää vaikutustutkimuksia tutkijoiden monien uravaihtoehtojen arviointia ja esikuva-analyysia varten. — laatia parhaisiin käytäntöihin perustuvat ”tutkijoiden työhönoton käytännesäännöt”, joilla parannetaan työhönottomenetelmiä. Komitea suosittelee kuitenkin asiaan liittyvien kommenttiensa huomioon ottamista.

5.2.6.1 Komitea suosittelee tässä yhteydessä laajentamaan eräissä jäsenvaltioissa käynnistetyt korkeakoulualan aloitteet (26) koskemaan myös yliopistojen ulkopuolisia tutkimusorganisaatioita, mutta seuraamaan tässä aina myös tarkkaan, johtavatko kulloisetkin toimenpiteet (27) todellakin tavoiteltuihin parannuksiin.

5.3 Komission tiedonannon kohta 3.2: T&K-uran saama julkinen tunnustus

5.3.1 T&K-uran saama julkinen tunnustus on erittäin merkittävä tekijä. Komitea tukee painokkaasti komission toteamusta, että ”kysymys tutkijoiden saamasta julkisesta tuesta liittyy selvästi siihen, miten tieteen katsotaan edistävän yhteiskunnan kehitystä.”

5.3.2 Komitea yhtyy myös muihin tiedonannon kohdassa 3.2 esitettyihin näkemyksiin. Komitea viittaa kuitenkin myös siihen, että ”eurooppalaisen tutkijauran” ongelmat ja vaikeudet – joiden ratkaiseminen on komission tiedonannon aiheena – liittyvät viivytyksiin ”sisämarkkinoiden” toteutumisessa ja etteivät ne useinkaan ole riittävän hyvin kansalaisten ja julkisuuden eivätkä edes poliitikkojen tiedossa. Tarvitaan siis myös toimia perusteellisten tietojen välittämiseksi poliitikoille.

5.3.3 Olisi kuitenkin asian yksinkertaistamista etsiä ongelmakokonaisuuden ydintä kansalaisten keskuudessa vallitsevasta tutkimusta ja kehitystä koskevan arvostuksen ja tiedon puutteesta.

5.3.4 Vaikka onkin totta, että kansalaisilla ei yleensä ole riittävästi tietoa siitä, kuinka valtava osa heidän hyvinvoinnistaan perustuu pelkästään aikaisemman tutkimuksen ja kehityksen saavutuksiin, niin tutkijan ammatti ja kyvyt saavat yhteiskunnan valtaosalta kuitenkin jonkin verran arvostusta.

5.3.5 Kyse onkin lähinnä johdonmukaisesta poliittisesta tahdosta tutkijoiden henkilökohtaisen ja ammatillisen tilanteen parantamiseksi sekä edellä esitettyjen epäkohtien poistamiseksi. Nämä epäkohdat voivat olla osasyynä arvostuksen puutteeseen.

5.3.6 Tämän tarvittavan poliittisen tahdon syntyä vaikeuttaa kuitenkin valitettavasti kaksi asiaa: Yksi ongelma on, että tutkimuksen ja kehityksen – ja siis myös tutkija-ammatin – tukeminen ei yleensä tuo sellaista riittävää julkisuutta ja sen herättämää yleistä kiinnostusta, joka on eduksi poliittisessa elämässä. Toinen vaikeus on siinä, että tutkijoiden määrä ei riitä takaamaan heidän ammatillisten ja sosiaalisten etujensa järjestäytynyttä ajamista vaikutusvaltaisella tavalla.

5.3.7 Tähän liittyy myös T&K-investointien ja niiden tuottaman kansantaloudellisen ja kulttuurisen hyödyn välisen ajan suhteellisen pitkä kesto, joka yleensä ylittää yhteiskunnan ”poliittisen muistin” pituuden. Lisäksi uusien saavutusten merkitys ja mahdollisuudet eivät useinkaan tule kansalaisten tietoisuuteen jymyuutisena, vaan ne suodattuvat siihen vähitellen.

5.3.8 Komitea kannattaa siis varauksetta seuraavaa komission näkemystä: ”Jotta tutkimuksen poliittinen merkitys ymmärrettäisiin yhä paremmin yhteiskunnan kehityksessä ratkaisevana tekijänä, tutkimuksen sisällön ja yhteiskunnalle koituvan nettohyödyn välistä yhteyttä täytyy selvästi korostaa. Yhteiskunnassa pitäisi myös entistä paremmin tunnustaa tutkimuksen tehtävä, tutkimustyön merkitys ja T&K-uran arvo.” Lisäksi yhteiskunnalle tulisi tiedottaa paremmin huippututkimuksen toimintaedellytyksistä.

5.4 Komission tiedonannon kohta 3.3: ”Väylät korkeakoulujen ja teollisuuden välillä”

5.4.1 Komission toteaa tästä aiheesta seuraavaa: ”Yhteistyökumppanuudet korkeakoulujen ja teollisuuden tai yksityisesti ja julkisesti rahoitettujen tutkimusorganisaatioiden välillä ovat nousseet ratkaisevaan asemaan tiedon ja innovaatioiden siirrossa, mutta on vielä epäselvää, miten tällaiset suhteet olisi jäsennettävä, puhumattakaan siitä, miten olisi toteutettava henkilöstövaihtoa tai edistettävä yhteisiä koulutusohjelmia.” Komitea on pitkälti samaa mieltä, muttei pidä tilannetta enää aivan näin vakavana.

5.4.2 Komitean mielestä on kuitenkin edelleen olemassa tarvetta lisäparannuksille ja myös työmenetelmiä ja urakriteereitä koskevan keskinäisen ymmärryksen parantamiselle.

5.4.2.1 Myös työnhakijoilta edellytettävään kokemukseen liittyvä erityisen tärkeä kysymys on, miksi teollisuus asettaa tutkijoiden ja insinöörien rekrytoinnissa yleensä etusijalle nuoria, vasta korkeakouluista valmistuneita hakijoita eikä asiantuntijoita, joilla on usean vuoden tutkimuskokemus ja laaja tietämys, joka nopeuttaisi uusimpien tutkimusmenettelyjen leviämistä.

5.4.2.2 Komitea toistaa tähän liittyen jo aikaisemmassa lausunnossa (28) antaman suosituksensa, että nykyisiä liikkuvuutta edistäviä ohjelmia (industry host fellowships) tulisi muuttaa ja vahvistaa siten, että mahdollisille osallistujille luodaan selkeitä kannustimia tarpeellista liikkuvuutta varten, jotka mahdollistaisivat riittävän pitkiä vaihtojaksoja ja houkuttelisivat molempia osapuolia kestävään vaihtoon. Tämä voisi myös kannustaa teollisuutta rekrytoimaan vanhempia ja kokeneita tutkijoita.

5.4.3 Yksittäisissä tapauksissa on saavutettu edistystäkin. Tiedonannossa mainitut esteet ovat esimerkiksi vähäisempiä, kun tarkastellaan teollisuuden ja teknisten korkeakoulujen tai teknologiasuuntautuneiden tutkimuslaitosten välisiä suhteita.

5.4.4 Myös tässä yhteydessä on kuitenkin huolehdittava sosiaaliturvan eri osien (sairausvakuutusten, työkyvyttömyysvakuutusten, eläketurvan, aiemmin kertyneiden eläkeoikeuksien) yhteensopivuudesta, siirtokelpoisuudesta ja tunnustamisesta sekä jäsenvaltioiden että EU:n tasolla.

5.4.5 Lopuksi ei tule myöskään unohtaa, että on olemassa erilaisia lahjakkuuksia ja erityisiä taitoja, joista toisille on suurempi tarve ja parempi kasvukenttä teollisuudessa ja toiset taas soveltuvat ennemminkin tyypillisiin tieteellisiin korkeakoulutehtäviin.

5.5 Komission tiedonannon kohta 3.4: T&K-uran eurooppalainen ulottuvuus

Komissio esittää tässä kohdassa perusteellisen analyysin tutkija-ammatin kyseisen ulottuvuuden mahdollisuuksista, tehtävistä ja ongelmista.

5.5.1 Selkeän mahdollisuuden muodostavat laajemmat työmarkkinat. Tällä on kansantaloudellista ja pitkälle erikoistuneille asiantuntijoille myös henkilökohtaista merkitystä. Ei sovi myöskään unohtaa tutkija-ammatin ”eurooppalaistamista” myös komitean tukemaa komission tavoitetta (29) ajatellen, joka koskee ”aineellisten voimavarojen ja infrastruktuurien optimointia Euroopan tasolla”.

5.5.2 Yhtenä riskinä on kysymys siitä, saako muussa kuin tutkijan kotijäsenvaltiossa kerätty ammatillinen kokemus ”kotimarkkinoilla” vastaavaa tunnustusta ja onko se siellä riittävän tunnettua, jotta siitä olisi hyötyä urakehityksessä. Toisen riskin muodostaa sosiaaliturvan eri osien (sairausvakuutusten, työkyvyttömyysvakuutusten, eläketurvan, aiemmin kertyneiden eläkeoikeuksien) yhteensopivuuden, siirrettävyyden ja tunnustamisen jatkuva puutteellisuus.

5.5.3 Tarvitaan siis sopivia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että uran aikana tapahtuvat vaihdokset (jotka koskevat työnantajaa, oleskelupaikkaa, jäsenvaltiota, julkisin varoin rahoitettuja tutkimuslaitoksia eri jäsenvaltioissa, toimintaa teollisuudessa jne.), jotka ovat tyypillisiä ja toivottuja ”eurooppalaisille” tutkijoille, eivät vaikuta kielteisesti – kuten tähän asti usein on tapahtunut – edellä mainittuihin edellytyksiin.

5.5.4 Komission tiedonannossa mainitun tavoitteen saavuttaminen vaatii konkreettisten ratkaisujen etsimistä ja toteuttamista.

5.5.5 Asianomaisten tutkimusohjelmien toteuttamisen lisäksi eurooppalaisen tutkijauran vaatimuksiin on siis sopeutettava myös mm. henkilökohtaiset tulot, eläkejärjestelyt, sairausvakuutukset (!), muutto-, kiinteistövälitys-, kunnostus- ja kiinteistönhankintakustannuksia koskevat järjestelyt, lasten koulutusta ja perheen yhdessä pitämistä koskevat järjestelyt, työttömyyttä ja työkyvyttömyyttä koskevat järjestelyt sekä näihin kaikkiin liittyvät verotukselliset näkökohdat (30). Monet nykyiset säännökset (kuten kiinteän omaisuuden hankkimisesta perittävä vero) ovat suorastaan liikkuvuudenvastaisia.

5.5.5.1 Erityistä tarvetta olisi Euroopan laajuisen eläketurvajärjestelmän luomiselle sekä sitä jo mahdollisesti koskevien päätösten toteuttamiselle, jotta saavutetut oikeudet voitaisiin säilyttää tai siirtää täysin työnantajan ja jäsenvaltion vaihtuessa, ilman että työntekijän asema kokonaisuutena heikkenee.

5.5.5.2 Toinen yleinen ongelma on usein avio- tai avopuolison työssäkäynti. Jotta perheen yhtenäisyyttä ei vaarannettaisi, myös puolisolle olisi pyrittävä löytämään tai luomaan asianmukaisia tehtäviä ja työpaikkoja. Ongelman ratkaisemiseksi tulisi kehittää virallinen strategia (31).

5.5.6 Komissio on pitkälti samaa mieltä: ”T&K-uran eurooppalaisen ulottuvuuden edistäminen on sisällytettävä Euroopan tasolla jäsennettyyn ja yhteensovitettuun lainsäädäntöön, jolla pitäisi taata tutkijoille ja heidän perheilleen sosiaalisen suojelun korkea taso ja näin minimoida riski jo saavutettujen sosiaaliturvaoikeuksien menettämisestä. (Komitean huomautus: tämä riski on poistettava täysin!) Tässä yhteydessä tutkijoiden pitäisi voida hyötyä EU:n tasolla parhaillaan tehtävästä työstä, jonka tavoitteena on uudistaa ja yksinkertaistaa sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista – –. Tässä lainsäädännössä pitäisi täysimääräisesti ottaa huomioon tutkijoiden ja heidän perheidensä erityistarpeet.”

5.5.7 Komitea suosittelee kuitenkin, että niin kauan kuin näitä tavoitteita ei ole saavutettu ja vaaditut säännökset eivät vielä ole voimassa, asianomaisia liikkuvuusohjelmia ja niiden järjestelyjä mukautetaan niin, että vielä olemassa olevista epäkohdista koituvat haitat korvataan täysin ja luodaan vielä lisäkannustimiakin. Tällaiset kannustimet ovat tarpeen, jotta eurooppalainen tutkijaura voidaan tehdä houkuttelevaksi jopa huippututkijoille ja jotta huippututkijoita voitaisiin mahdollisesti kuitenkin houkutella (takaisin) myös Euroopan ulkopuolelta, esimerkiksi Yhdysvalloista.

5.5.8 Eurooppalaisen tutkimusalueen toteuttamiseen liittyvän rajoittuneiden työmarkkinoiden laajentumisen tehostamiseksi komitea suosittelee, että komissio laajentaa ja parantaa järjestelmällisesti Internetissä jo olevaa foorumiaan (32) siten, että siihen kerätään järjestyneessä ja riittävän yksityiskohtaisessa muodossa kaikki EU:ssa tarjolla olevat tutkimuslaitosten ja -hankkeiden, korkeakoulujen sekä myös yritysten asianmukaiset työpaikat ja tehtävät. (Tämä tulisi kirjata myös ”Euroopan tutkijoiden peruskirjaan”.) Komitea ehdottaa, että tätä varten luotaisiin yhteyksiä myös jäsenvaltioissa samankaltaisia tehtäviä hoitaviin tahoihin.

5.6 Tutkijaopiskelijat, väitös ja tohtorintutkinto

Komissio käsittelee myös tutkijaopiskelijoiden kysymystä. Komitean mielestä kysymykseen liittyy kaksi näkökohtaa: (i) tutkijaopiskelijoiden rooli ja tilanne sekä (ii) väitelleiden tutkijoiden ja insinöörien tarve.

5.6.1 Mahdollisuus väitöskirjan tekemiseen edellyttää yleensä erittäin menestyksekkäästi suoritettuja alan opintoja.

5.6.2 Näin ollen väitöskirjaa voidaan pitää yhtäältä akateemisen koulutuksen täydentävänä ja syventävänä lisävaiheena ja toisaalta etenkin korkea-arvoisena pätevyystodistuksena itsenäiseen tutkimustyöhön.

5.6.3 Lisäksi väitöskirjan tekeminen lisää tärkeää yleisosaamista, kuten syventävän tiedon hakukykyä, kykyä esittää erityisen monimutkaisia asioita ymmärrettävästi kirjallisessa ja suullisessa muodossa (luonnontieteiden ja teknisten tieteiden alalla) sekä kansainvälisessä ympäristössä englannin kielen taitoa.

5.6.4 Tutkijaopiskelijat suorittavat akateemisen tutkimuksen ”jalkaväkenä” (33) välttämättömän osan yliopistojen ja vastaavien tutkimuslaitosten tutkimustyöstä ja osallistuvat siis niiden keskeisen tehtävän toteuttamiseen.

5.6.5 Tästä seuraa myös oikeutettu – ja yleensä täyttämättä jäävä – vaatimus, että väitöskirjan tekeminen tunnustettaisiin täysimääräisesti työsuoritukseksi (palkkaus, sosiaalietuudet) (34).

5.6.6 Väitöskirjan valmisteluun liittyy väistämättömänä erityispiirteenä myös tietty riippuvuussuhde ohjaajaan, jonka käsissä on myös pitkälti työn arviointi.

5.6.6.1 Ohjaustehtävän ja -tavan ei kuitenkaan tulisi olla sen kaltainen, että se rajoittaa väitöskirjan tekijän pyrkimystä ja jopa kriteerinä käytettävää velvoitetta omatoimisuuteen.

5.6.6.2 Ohjaajan tehtävä ja toiminta on silti yleensä erittäin hyödyllistä, vaikka tämä asema antaa yksittäisissä tapauksissa myös mahdollisuuden väärinkäytöksiin. Ne voivat perustua mm. väitöskirjan tekijän liian alhaiseen palkkaan ja johtaa esimerkiksi lähinnä ohjaajan tieteellistä etua edistäviin ylimitoitettuihin vaatimuksiin ja valmistumisajan suhteettomaan venymiseen.

5.6.7 Komitea suosittelee siksi komissiolle, että se harkitsisi tutkijaopiskelijoiden roolia ja kohtelua koskevien käytännesääntöjen laatimista ja kirjaisi pohdinnan tulokset ”Euroopan tutkijoiden peruskirjaan”.

5.6.8 Komissio toteaa lisäksi tiedonannossaan, että ”teollisuudessa ilmeisesti halutaan palkata tutkijoita, joilla ei ole tohtorintutkintoa; tohtorintutkinnon suorittaneina pidetään nimittäin liian erikoistuneina” (35).

5.6.9 Vaikka vaikuttaakin siltä, että teollisuuden rekrytoinneissa etusijalle todellakin asetetaan nuoria ja vastavalmistuneita hakijoita ja että tämä muodostaa esteen yliopisto- ja yritysmaailman väliselle liikkuvuudelle, komitea ei yhdy varauksetta komission käsitykseen. Sekä eräiden jäsenvaltioiden kemianteollisuudessa että muilla tieteellis-teknisesti suuntautuneilla teollisuuden aloilla hyvän arvosanan saanut tohtorinväitöskirja on – ellei peräti työhönoton vaatimus – yleensä keskeinen edellytys uralla menestymiselle. (Tämä ei aina koske diplomi-insinöörejä.)

5.6.10 Tohtoriksi väitteleminen on lisäksi välttämätön edellytys jatkuvalle työuralle akateemisessa ympäristössä ja julkisin varoin rahoitetuissa tutkimuslaitoksissa. (Tämä ei aina koske diplomi-insinöörejä.)

5.7 Tieteellinen vetovoima ja huippuosaaminen

5.7.1 Kun nuoret harkitsevat tutkija-ammatin valitsemista ja maata, johon aikovat asettua tätä ammattia harjoittamaan, heidän päätöstään ohjaa pitkälti kysymys, onko kyseisessä maassa vetovoimaisia huipputason tutkimuslaitoksia, joissa menestyksekkäimmät tutkijat voivat ja haluavat työskennellä sekä toimia esimerkkinä ja mittapuuna.

5.7.2 Yhteiskunnallisten ja poliittisten päättäjien on siis huolehdittava siitä, että tarvittavat edellytykset huippusaavutusten ja -osaamisen syntymiselle ja säilymiselle ovat olemassa tai saadaan luotua.

5.7.3 Huippuosaamisen ja huippuosaajien taustalla on kuitenkin monitahoinen, vaivalloinen ja pitkällinen kehitys- ja valintaprosessi, joka etenee omia sisäisiä sääntöjään noudattaen ja edellyttää lukuisten tärkeiden ja verkottuneiden tekijöiden yhteistoimintaa.

5.7.4 Ratkaisevan tärkeitä seikkoja ovat erityisen menestyksekkäiden tutkijoiden esimerkki, laitteistoihin ja rakenteisiin liittyvien mahdollisuuksien houkuttelevuus, luovuutta ja idearikkautta edistävä hallinnointi, tunne osallistumisesta uusien asioiden löytämiseen ja kehittämiseen sekä kaikkien osapuolten oikeutetut odotukset kehittää myös omaa potentiaaliaan, käyttää luovuuttaan ja ansaita tässä asianmukaista arvostusta.

5.7.5 Tämä kaikki edellyttää kehittyäkseen ja toimiakseen korkealaatuista ja laaja-alaista korkeakoulutusta sekä eriytettyä ja hyvin varusteltua tutkimusympäristöä, johon kuuluu myös riittävä perustutkimus.

5.8 Euroopan tutkijoiden teemavuosi

5.8.1 Komitea kannattaa komission aikomusta järjestää lähitulevaisuudessa tutkijoiden eurooppalainen teemavuosi.

5.8.2 Komitea pitää tätä hyvänä mahdollisuutena ja tilaisuutena edistää tietoisuutta tutkija-ammatista ja sen yhteiskunnallisesta ja Lissabonin tavoitteiden täyttämistä koskevasta merkityksestä sekä parantaa kansalaisyhteiskunnan ja tiedeyhteisön keskinäistä ymmärrystä.

5.8.3 Komitea suosittelee, että jäsenvaltioiden asianomaiset järjestöt sekä vastaavat Euroopan tasolla toimivat tiedejärjestöt kutsutaan osallistumaan tähän tehtävään, ja on valmis antamaan oman panoksensa asiaan.

Bryssel 25. helmikuuta 2004 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Roger BRIESCH

(1) KOM(2000) 6 lopullinen, 18.01.2000.

(2) EYVL C 204, 18.7.2000.

(3) EYVL C 221, 7.8..2001 ja EUVL C 95, 23.4.2003.

(4) EYVL C 204, 18.7.2000.

(5) Tutkijoiden liikkuminen Euroopan ja esimerkiksi Yhdysvaltojen välillä on tietysti myös kokemustenvaihdon sekä tiedon ja menetelmien verkottumisen vuoksi erittäin hyödyllistä ja järkevää. Tuloksena ei kuitenkaan saisi olla juuri parhaiden nuorten tutkijoiden yksisuuntainen muutto, joka EU:n nykyisen työmarkkinatilanteen vuoksi on parhaillaan meneillään. Muuten odotettavissa oleva kansantaloudellinen lisäarvo ei nimittäin synny EU:ssa, jossa erittäin kalliit koulutusinvestoinnit on maksettu, vaan lisäarvo hyödyttää jotain toista – osittain jopa kilpailevaa – kansantaloutta.

(6) Ks. myös kohta 4.1.1.3.

(7) Tällaisen vertailun erityisen tärkeä osa ovat myös sellaiset T&K-investoinnit (esimerkiksi Yhdysvalloissa), jotka virtaavat yleiseen tieteellis-tekniseen tutkimukseen osittain (dual purpose) puolustusbudjetista.

(8) EYVL C 260, 17.9.2001.

(9) Ks. EYVL C 221, 7.8.2001, kohdat 3.2.3 ja 3.2.4.

(10) Ks. esimerkiksi Jürgen Enders (toim.): Academic Staff in Europe. Changing Contexts and Conditions (2001). Westport, CT: Greenwood Press, 2001.

(11) Katso myös komitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto: Lisää tutkimusta Euroopan hyväksi – Tavoitteena 3 prosenttia BKT:sta”, EUVL C 95, 23.4.2003.

(12) Komitea suosittelee myös jäsenvaltioiden asianomaisten organisaatioiden, kuten esimerkiksi saksalaisen Alexander von Humboldt -säätiön, kokemusten hyödyntämistä.

(13) European Court Reports 1996, Page II-02041, IA-00553, II-01471.

(14) Myös tässä tarvitaan usein erittäin kalliita ja itsessään teknisiä innovaatioita vaativia suuria laitteistoja.

(15) EYVL C 221, 7.8.2001, kohta 3.9.1.

(16) Katso komitean lausunto EYVL C 221, 7.8.2001, kohta 4.7: ”Tutkimus on askel tuntemattomaan. Tutkijoiden ja tutkijaryhmien lähestymistavat vaihtelevat ja täydentävät toisiaan tarpeen, lahjakkuuden ja luonteen mukaan. Tutkijat ovat johtajia, insinöörejä, keräilijöitä, hiustenhalkojia tai taiteilijoita. Tutkimustyö on sumussa harhailemista, vaistomaista aavistamista, tuntemattoman kartoittamista, tiedon keräämistä ja järjestämistä, signaalien havaitsemista, taustayhteyksien ja -kuvioiden selvittämistä, uusien riippuvuussuhteiden tunnistamista, matemaattisten mallien luomista, tarvittavien käsitteiden ja merkkien laatimista, uusien laitteiden kehittämistä ja rakentamista sekä pyrkimystä yksinkertaisiin ratkaisuihin ja harmoniaan. Samalla tutkiminen on todentamista, varmistamista, laajentamista, yleistämistä ja toistamista.”

(17) Esimerkiksi Max-Planck-Gesellschaft -järjestössä johtavia tutkijoita ei yleensä valita avoimen kilpailun perusteella, vaan asianomaisen alan maailmanlaajuisen tiedeyhteisön tunnettujen tutkijoiden piiristä yritetään löytää parhaiden soveltuvat ehdokkaat.

(18) INT 197 – CESE 1588/2003, 10.12.2003, kohdat 4.5.3 ja 4.5.5.

(19) EYVL C 204, 18.7.2000, kohta 7.1: ”Tutkimus- ja kehittämistoiminta muodostavat periaatteessa kokonaisuuden, johon kuuluu erilaisia tutkimusaloja (ja siten myös tiedon erilaisia kypsyysasteita mahdollisia uusia teknologioita ajatellen), kuten perustutkimus, soveltava tutkimus, 'ensyklopedinen' tutkimus (esim. tietojen kartuttaminen aineiden ominaisuuksista, uusista materiaaleista, tehoaineista jne.), teknologinen kehitystyö sekä tuote- ja prosessikehittely. Innovaatio syntyy näiden osittain vain keinotekoisesti eroteltujen tutkimusalojen yhteisvaikutuksesta ja vastavuoroisista hedelmällisistä suhteista.”

(20) Katso myös EUVL C 95, 23.4.2003, liitteen kohta 8 ja seuraavat kohdat.

(21) Novartis-yhtiön hallituksen puheenjohtajan Daniel Vasellan haastattelu itävaltalaisessa Der Standard -lehdessä 26.1.2004, s. 3.

(22) Jopa esimerkiksi Venäjältä, Intiasta tai Kiinasta EU:n tutkimuslaitoksiin rekrytoitujen tutkijoiden suhteen on havaittavissa, että näistä menestyneimmät ottavat muutaman vuoden työskentelyn jälkeen herkästi vastaan Yhdysvalloista tulleita työpaikkatarjouksia.

(23) Kuvatun ”uran” olosuhteet ja yksityiskohdat eivät päde kaikkien jäsenvaltioiden suhteen.

(24) Osittain asia monimutkaistuu vielä irtisanomissuojasääntöjen vuoksi.

(25) EYVL C 95, 23.04.2003.

(26) Esimerkiksi Volkswagen-säätiön Lichtenberg-ohjelma.

(27) Esimerkiksi junioriprofessuuri Saksassa.

(28) EYVL C 204, 18.7.2000, kohta 8.2.2.

(29) EYVL C 204, 18.7.2000, kohta 9.6.

(30) Eräissä jäsenvaltioissa verotetaan jopa tutkijoiden korkeista liikkumiskustannuksista maksettavia erityiskorvauksia!

(31) Esimerkiksi saksalaiset järjestöt Deutsche Forschungsgemeinschaft ja Stifterverband für die Deutsche Wissenschaft järjestivät tästä ongelmasta tietoisena yhteisen tapahtuman aiheesta ”pari-urat”. Ks. myös Internetsivustot http://www.kowi.de sekä http://www.dfg.de/wissenschaftliche_karriere/focus/doppelkarriere_paare/index.html.

(32) http://europa.eu.int/eracareers/index_en.cfm.

(33) Tämä käsite on kuvaava, mutta ei aina oikeutettu. Väitöskirjassakin voidaan päästä poikkeuksellisiin pioneerisaavutuksiin. Yksittäistapauksissa on jo väitöskirjassa tehty Nobelin palkintoon johtavia löytöjä (esimerkiksi vuonna 1961 palkittu R. Mössbauer ja vuonna 1993 palkittu R.A. Hulse).

(34) Kun kyse on ammatillisesta päätoimesta eikä siis esimerkiksi työn ohessa suoritettavasta toiminnasta.

(35) Asia liittyy edellä mainittuun kysymykseen teollisuuden rekrytointipolitiikasta. Näin ollen rekrytointikäyttäytymistä tulisi analysoida tarkemmin ja mahdollisuuksien mukaan ohjata parempaan suuntaan.