EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 24.11.2021 COM(2021) 743 final EHDOTUS:

KOMISSION JA NEUVOSTON YHTEINEN TYÖLLISYYSRAPORTTI





Sisällysluettelo KESKEISET VIESTIT KATSAUS TYÖMARKKINOIDEN JA SOSIAALIPOLITIIKAN KEHITYSSUUNTAUKSIIN JA HAASTEISIIN EUROOPAN UNIONISSA 1.1 Työmarkkinoiden kehityssuuntaukset 1.2 Sosiaalipoliittiset kehityssuuntaukset 1.3 Tarkistettu sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu: katsaus pilarin periaatteisiin liittyviin haasteisiin 1.4 EU:n yleistavoitteet vuoteen 2030 mennessä TYÖLLISYYS- JA SOSIAALIPOLITIIKAN UUDISTUKSET – JÄSENVALTIOIDEN TULOKSET JA TOIMET 2.1. Suuntaviiva 5: Työvoiman kysynnän lisääminen 2.1.1 Keskeiset indikaattorit 2.1.2 Poliittiset toimet 2.2 Suuntaviiva 6: Työvoiman tarjonnan parantaminen sekä työhön pääsyn, taitojen ja osaamisen parantaminen 2.2.1 Keskeiset indikaattorit 2.2.2 Poliittiset toimet 2.3 Suuntaviiva 7: Työmarkkinoiden toiminnan ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun toimivuuden parantaminen 2.3.1 Keskeiset indikaattorit 2.3.2 Poliittiset toimet 2.4 Suuntaviiva 8: Yhtäläisten mahdollisuuksien ja sosiaalisen osallisuuden edistäminen sekä köyhyyden torjuminen

2.4.1 Keskeiset indikaattorit 2.4.2 Poliittiset toimet

KESKEISET VIESTIT Euroopan komission ja neuvoston yhteisessä työllisyysraportissa seurataan vuosittain SEUT-sopimuksen 148 artiklan mukaisesti unionin työllisyystilannetta ja työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanoa. Siinä esitetään vuotuinen katsaus työllisyys- ja sosiaalipolitiikan keskeisiin kehityssuuntauksiin Euroopan unionissa sekä uudistustoimiin, joita jäsenvaltiot ovat toteuttaneet työllisyyspolitiikan suuntaviivojen mukaisesti. Siinä myös yksilöidään prioriteettialoja poliittisia toimia varten. Komission ehdotus raportiksi on osa talouspolitiikan EU-ohjausjakson syyspakettia. Kun komissio ja neuvoston valmisteluelimet ovat keskustelleet ehdotuksesta, työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvosto (TSTK) hyväksyy lopullisen tekstin. Vuoden 2022 yhteisessä työllisyysraportissa keskitytään aiempaa enemmän Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin täytäntöönpanoon maaliskuussa 2021 tehdyn toimintasuunnitelman ja EU:n johtajien 8. toukokuuta Porton julistuksessa antamien sitoumusten mukaisesti. Sen täytäntöönpano vahvistaa vihreää, digitaalista ja oikeudenmukaista siirtymää koskevia unionin pyrkimyksiä ja edistää ylöspäin suuntautuvaa sosiaalista ja taloudellista lähentymistä, jossa puututaan väestökehitykseen liittyviin haasteisiin. Sillä myös edistetään kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamista. Tässä raportissa seurataan aiempaa tiiviimmin sosiaalisten oikeuksien pilaria, erityisesti aihekohtaisten tekstilaatikoiden kautta, jotka kattavat keskeiset haasteet kolmella alalla: yhtäläiset mahdollisuudet ja pääsy työmarkkinoille, oikeudenmukaiset työolot sekä sosiaalinen suojelu ja osallisuus. Raporttiin on sisällytetty myös pilaria koskevan toimintasuunnitelman työllisyyttä, osaamista ja köyhyyden vähentämistä koskevat EU:n kolme uutta yleistavoitetta vuodeksi 2030. EU:n johtajat hyväksyivät ne Portossa pidetyssä sosiaalialan huippukokouksessa ja kesäkuussa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa. EU on sitoutunut vuoteen 2030 mennessä seuraaviin EU:n yleistavoitteisiin: ·vähintään 78 prosenttia 20–64-vuotiaista on työelämässä, ·vähintään 60 prosenttia 25–64-vuotiaista osallistuu koulutukseen vuosittain ja ·köyhyys- ja syrjäytymisvaarassa olevien määrä pienenee vähintään 15 miljoonalla vuoteen 2019 verrattuna. Jäsenvaltioiden elpymis- ja palautumissuunnitelmiin sisältyvillä uudistuksilla ja investoinneilla edistetään oikeudenmukaista, osallistavaa ja kestävää elpymistä yhdessä koheesiorahastojen kanssa. Elpymis- ja palautumistukivälineestä edistetään unionin taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta parantamalla jäsenvaltioiden palautumiskykyä, kriisivalmiutta, sopeutumiskykyä ja kasvupotentiaalia. Näin sillä edistetään myös Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin täytäntöönpanoa kiinnittämällä erityishuomiota maakohtaisissa suosituksissa yksilöityihin haasteisiin. Tässä yhteydessä merkityksellisiä ovat välineen soveltamisalan määrittelevistä kuudesta pilarista neljä eli i) älykäs, kestävä ja osallistava kasvu, ii) sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus, iii) terveys sekä taloudellinen, sosiaalinen ja institutionaalinen palautumiskyky ja iv) seuraavia sukupolvia, lapsia ja nuoria koskeva politiikka. Osana toimintapolitiikan analyysiä yhteisessä työllisyysraportissa käsitellään myös joitakin toimenpiteitä, joita tuetaan elpymis- ja palautumistukivälineestä ja muista EU:n rahoituslähteistä, muun muassa Euroopan sosiaalirahasto plussasta, Euroopan aluekehitysrahastosta ja oikeudenmukaisen siirtymän rahastosta. Tarkistettu sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu tukee vuoden 2022 työllisyysraportissa tehtyä analyysiä, jossa katetaan laajemmin pilarin periaatteet. Osana maaliskuussa 2021 esitettyä sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevaa toimintasuunnitelmaa komissio ehdotti sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun tarkistusta, jotta pilaria voitaisiin seurata paremmin tarkistetuilla pääindikaattoreilla, jotka TSTK-neuvosto vahvisti kesäkuussa 2021. Sen vuoksi vuoden 2022 yhteisessä työllisyysraportissa arvioidaan jäsenvaltioiden suoriutumista tarkistettujen pääindikaattoreiden perusteella. Niihin sisältyy nyt indikaattoreita, joiden avulla voidaan ottaa huomioon tärkeitä seikkoja, kuten aikuiskoulutus, vammaisten integroituminen työmarkkinoille, lasten köyhyys- ja syrjäytymisriski sekä kohtuuton asumismenorasitus. Tarkistetusta sosiaali-indikaattoreiden tulostaulusta saadun näytön ja maakohtaisen näyttöä ja poliittista kontekstia koskevan analyysin ansiosta keskeiset työllisyys-, osaamis- ja sosiaaliset haasteet EU:ssa ja jäsenvaltioissa on mahdollista yksilöidä tarkemmin (ks. kaavio 1). Näin voidaan seurata tiiviimmin sosiaalista kehitystä ja eroja. TSTK-neuvoston neuvoa-antavat komiteat tarkastelevat talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa Espanjan ja Belgian esittämää ehdotusta sosiaalista epätasapainoa koskevasta menettelystä, joka perustuu SEUT-sopimuksen 148 artiklaan. Kaavio 1: Työllisyys-, osaamis- ja sosiaaliset haasteet EU:n jäsenvaltioissa tarkistetun sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun pääindikaattoreiden mukaan Huomautukset: 1) aikuisten osallistumista koulutukseen koskevasta indikaattorista ei ole vielä saatavilla tietoja, 2) digitaalitaitoja koskevan indikaattorin tiedot ovat vuodelta 2019, 3) joistakin indikaattoreista puuttuu joitakin maita koskevat tiedot: kaikkien indikaattorien selitykset esitetään raportin liitteessä. Koronaviruskriisin vaikutusta työmarkkinoihin ovat lieventäneet jäsenvaltioiden ja EU:n nopeat ja päättäväiset toimet. Työmarkkinoiden elpyminen jatkuu, mutta työllisyys ja tehtyjen työtuntien kokonaismäärä eivät ole vielä palanneet kriisiä edeltäneille tasoille. Työllisyysaste oli alimmillaan (71,6 prosentissa) vuoden 2020 toisella neljänneksellä, minkä jälkeen se elpyi hieman 72,8 prosenttiin 20–64-vuotiaiden ryhmässä vuoden 2021 toisella neljänneksellä. Se jää kuitenkin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä saavutetun huipputason (73,3 prosenttia) alle. Talouden elpyminen tukee työpaikkojen luomista, mutta kriisiä edeltäneille työllisyystasoille ei odoteta paluuta ennen vuotta 2022. Kuten työllisyysastetta koskevasta EU:n yleistavoitteesta käy ilmi, työllisyyden korkea taso vuoteen 2030 mennessä on keskeinen prioriteetti. Tarkoituksena on varmistaa, että kaikki voivat osallistua täysipainoisesti talouselämään ja yhteiskunnan toimintaan, ja auttaa vähentämään köyhyysriskissä olevien ihmisten määrää. Työttömyys ei ole lisääntynyt siinä määrin, kuin olisi voitu odottaa, kun otetaan huomioon koronaviruspandemian merkittävä vaikutus talouteen. Tämä johtuu jäsenvaltioissa käyttöön otetuista politiikkatoimista, joihin saatiin tukea myös EU-rahoituksesta (erityisesti eurooppalaisesta hätätilasta aiheutuvien työttömyysriskien lieventämisen tilapäisestä SURE-tukivälineestä ja koheesiota ja Euroopan alueita tukevan elpymisavun REACT-EU-välineestä), ja vähemmässä määrin siitä, että jotkin ihmiset siirtyivät ainakin tilapäisesti työmarkkinoiden ulkopuolelle, kun työn löytäminen vaikeutui. Työmarkkinoiden elpyminen jatkuu 72,8 % työllisyysaste vuoden 2021 toisella neljänneksellä (1,2 %-yksikköä korkeampi kuin vuotta aiemmin) 6,7 % työttömyysaste syyskuussa 2021 (1 %-yksikön alempi kuin vuotta aiemmin) 17,4 % nuorisotyöttömyysaste vuoden 2021 toisella neljänneksellä (0,6 %-yksikköä korkeampi kuin vuoden 2020 toisella neljänneksellä) +13,3 % tehtyjä työtunteja työntekijää kohti vuoden 2020 toisella neljänneksellä verrattuna vuoden 2020 viimeiseen neljännekseen (kuitenkin 2,7 % alempi kuin vuoden 2019 toisella neljänneksellä) Työvoimaosuus, työttömyysaste ja työllisyyden ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten osuus EU27-maissa, % Tehdyt työtunnit yhteensä työntekijää kohti ja työstä poissaolot, EU27-maat Huomautus: Neljännesvuosittaisten työttömyysasteiden aikasarjassa katkos vuoden 2021 ensimmäisestä neljänneksestä lähtien. Lähde: Eurostatin tietokanta [une_rt_q], [une_ltu_q] ja työvoimatutkimus [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q]. Kausitasoitetut tiedot, ei kalenterikorjattu.

Koronaviruskriisi pysäytti viime vuosina työvoimaosuudessa todetun myönteisen suuntauksen. EU27-maiden työvoimaosuus 20–64-vuotiaiden ryhmässä aleni hieman pandemian seurauksena, mutta se on jo elpynyt kriisiä edeltäneelle tasolleen neljännesvuosittaisten tietojen perusteella. Elpyminen oli suureksi osaksi naisten ja 55–64-vuotiaiden työmarkkinoille osallistumisen ansiota. Absoluuttisesti mitattuna EU:n työikäinen väestö on kuitenkin kutistunut viime vuosikymmenen aikana, mikä vaikuttaa myös lisääntyneeseen työvoimapulaan. Tässä yhteydessä on tärkeä toteuttaa politiikkaa, jolla saadaan lisää ihmisiä työmarkkinoille, mahdollistetaan pidempi työelämä terveempänä ja parannetaan tuottavuutta keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Työolojen parantamisella ja niiden paremmalla mukauttamisella työntekijöiden muuttuviin tarpeisiin työelämän aikana on myönteinen vaikutus työvoiman tarjontaan, ja siten niillä voidaan tukea korkeampia työllisyysasteita. Koronaviruspandemia vaikutti eri tavalla eri toimialoihin ja eri tyyppisiin työntekijöihin Työllisyysaste kasvoi eniten vuoden 2020 toisesta neljänneksestä rakennusalalla, julkishallinnossa sekä tieto- ja viestintätekniikan alalla Työllisyysaste kasvoi vähiten vuoden 2020 toisesta neljänneksestä tukku- ja vähittäiskaupassa, taide- ja viihdealalla sekä maataloudessa 1,6 miljoonaa vähemmän työntekijöitä (20–64-vuotiaat) määräaikaisessa työsuhteessa vuoden 2021 toisella neljänneksellä verrattuna vuoden 2019 toiseen neljännekseen Työllisyyden muutos taloudellisen toiminnan mukaan (kotimaan käsite, kausitasoitetut ja kalenterikorjatut tiedot), EU27-maat Lähde: Eurostatin tietokanta [tec00109]. Huomautus: * NACE Rev.2 -toiminta. Talouden elpyessä koronaviruspandemian aiheuttamasta iskusta kaikkia työpaikkoja ei todennäköisesti täytetä ja työpaikasta toiseen siirtymisen tukemisesta on tulee erityisen tärkeää. Vuoden 2020 toisesta neljänneksestä lähtien työllisyyskasvu on ollut suurinta rakennusalalla, julkishallinnossa ja tieto- ja viestintätekniikan alalla ja pienintä tukku- ja vähittäiskaupassa, taide- ja viihdealalla sekä maataloudessa. Joissakin yrityksissä, joihin pandemia on vaikuttanut, isku on ollut vain tilapäinen. Toisissa taas se saattaa johtaa liiketoimintamallin perusteellisiin muutoksiin, jotka johtuvat osittain kuluttajien mieltymysten muuttumisesta (esim. verkkokaupan yleistyminen) ja yritysten organisoinnista ja toimintakäytännöistä (esim. digitalisaatio ja siirtyminen kestävämpiin tuotantomenetelmiin). Joistakin tehtävistä voi näin ollen tulla tarpeettomia, mikä edellyttää työskentelymenetelmiin ja työvoimapanokseen liittyvää rakenneuudistusta. Poliittisten päätöksentekijöiden ja yritysten on tuettava aiempaa enemmän työpaikasta toiseen siirtymistä tehokkaasta työllisyyden aktiivituesta annetun komission suosituksen mukaisesti. Elpyminen tarjoaa mahdollisuuksia myös suuntautua kohti kestävämpää sosioekonomista järjestelmää, joka edellyttää uusia liiketoimintamalleja ja jolla on laajakantoisia vaikutuksia siihen, minkätyyppisiä työpaikkoja on tarjolla ja minkälaista osaamista tarvitaan. Työvoimapulan käsittelyyn tarvitaan tehokkaan aktiivisen työmarkkinapolitiikan tukemaa työvoiman nopeaa uudelleensijoittautumista ja täydennys- ja uudelleenkoulutustoimia, jotta voidaan edistää tuottavuutta ja palkka- ja sosiaalista koheesiota ja helpottaa siirtymistä vihreään ja digitaaliseen talouteen. Lyhennettyä työaikaa koskevat järjestelyt voivat olla tässä yhteydessä hyödyllisiä rakenneuudistusten helpottamisessa ja tukemisessa. Niiden olisi pysyttävä osana poliittista välineistöä kriisin jälkeenkin, ja ne olisi kohdistettava talouden nykyaikaistamisen tukemiseen (esimerkiksi osaamista kehittävien toimenpiteiden avulla) viivyttämättä rakenteellisia mukautuksia. Kriisi on tuonut esiin nuorten muita vaikeamman työmarkkinatilanteen 13,7 % työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevia nuoria (15–29 vuotiaita) vuonna 2020 +1,3 %-yksikköä nuorten työllisyysaste vuosien 2019 ja 2020 välillä Kaksi kertaa niin paljon nuoria vastentahtoisesti määräaikaisessa työssä kuin 25–64-vuotiaita Työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevat nuoret (%, 15–29-vuotiaat, 2020) Huomautus: Joitakin hallintoyksikköjä saarilla ja syrjäisimmillä alueilla ei ole otettu huomioon. Lähde: Eurostat, työvoimatutkimus [edat_lfse_35]. © EuroGeographics hallinnollisten rajojen osalta Koronaviruskriisi vaikutti voimakkaammin nuoriin, etenkin työelämän aloittaviin, mikä vaatii nopeita ja päättäväisiä toimia. Nuorten (15–24-vuotiaiden) työttömyysaste EU:ssa osoitti hieman elpymisen merkkejä vuoden 2021 puoliväliin mennessä mutta oli edelleen 17,4 prosenttia vuoden 2021 toisella neljänneksellä, mikä on lähes kolminkertainen 25–74-vuotiaiden työttömyysasteeseen nähden. Koronaviruskriisin vuoksi työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten (ns. NEET-nuoret) määrän kuusi vuotta kestänyt aleneva suuntaus kääntyi, osittain nuorten epävarman työmarkkina-aseman vuoksi. Tämä edellyttää päättäväisiä poliittisia toimia, jotta estetään nuorten hyvinvointiin ja uranäkymiin kohdistuvien pitkäaikaisten kielteisten vaikutusten riski. NEET-nuorten määrän vähentäminen on yksi yleistavoitteita täydentävistä EU:n tavoitteista, jotka Euroopan komissio esitti sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa. Vahvistetulla nuorisotakuulla lujitetaan toimia, joilla tarjotaan kaikille nuorille laadukas työ-, jatkokoulutus-, oppisopimus- tai harjoittelupaikka neljän kuukauden kuluessa työttömäksi joutumisesta tai virallisen koulutuksen päättämisestä. ALMA-aloitteella (Aim, Learn, Master, Achieve) autetaan muita heikommassa olevia NEET-nuoria hankkimaan työkokemusta ulkomailla ja tarjotaan myös tarvittavaa sosiaalista tukea. Tavoitteena on integroida nuoret yleissivistävään tai ammatilliseen koulutukseen tai laadukkaaseen työhön. Kriisi on vaikuttanut epätasaisesti eri työntekijäryhmiin, joten räätälöity aktiivinen työmarkkinapolitiikka on tärkeää osallistavan elpymisen varmistamiseksi. Vaikutus on kohdistunut voimakkaasti epätyypillisissä työsuhteissa oleviin työntekijöihin, etenkin määräaikaisessa työsuhteessa oleviin työntekijöihin jäsenvaltioissa, joissa määräaikaisten työsuhteiden osuus on suuri. EU:n ulkopuolella syntyneiden työpaikat vähenivät enemmän kuin syntyperäisen väestön. Lisäksi toimintarajoitteisten työllisyyden lisäämiseen on edelleen merkittävästi potentiaalia: toimintarajoitteisten ja toimintakykyisten työllisyysasteen ero oli 24,5 prosenttiyksikköä EU:ssa vuonna 2020. Pandemia korosti entisestään pitkäaikaisia haasteita, jotka liittyvät naisten työmarkkinoille osallistumiseen. Näytön mukaan naisten työllisyysasteeseen ei kohdistunut suurempaa kielteistä vaikutusta kuin miesten työllisyysasteeseen, mutta sulkutoimien aikana naisten työtunnit vähenivät jyrkemmin kuin miesten. Näihin kehityssuuntiin vaikuttavat erot naisten ja miesten edustuksessa aloilla ja ammateissa, joihin kriisi vaikutti, sukupuolten väliset erot etätyön tekemisessä sekä se, että naisten vastuulla oli suurempi osa hoivavelvoitteista. Lisäksi kriisin aikana yksinhuoltajanaisten työllisyys väheni enemmän kuin lapsettomien naisten. Tämä korostaa lastenhoito- ja pitkäaikaishoitopalvelujen merkitystä naisten työmarkkinoille osallistumisen lisäämisessä. Työ- ja yksityiselämän tasapainottamista koskevalla direktiivillä, joka jäsenvaltioiden on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään 2. elokuuta 2022 mennessä, pyritään siihen, että naisilla ja miehillä olisi yhdenvertainen ja tasapuolinen mahdollisuus käyttää lomajärjestelyjä. Sen ansiosta lasten vanhemmat tai työntekijät, joilla on huollettavia omaisia, voivat paremmin tasapainottaa hoito- ja työvelvoitteensa. Myös verojärjestelmien rakenne ehkäisee edelleen kotitalouksien toisten tulonsaajien (jotka ovat useimmiten naisia) osallistumista työmarkkinoille useissa jäsenvaltiossa. Sukupuolten väliset erot työmarkkinoilla ovat edelleen suuret Alle 6-vuotiaiden lasten vanhempien ja lapsettomien työllisyysasteen erot vuonna 2020 (%-yksikköä, sukupuolen mukaan, 25–49-vuotiaat) Lähde: Eurostat, työvoimatutkimus [lfst_hheredch]. Pikkulasten äitien työllisyysaste EU:ssa on 11,8 %-yksikköä alempi kuin lapsettomien naisten Työtuntien määrä väheni naisilla enemmän, usein hoivavelvoitteiden vuoksi (6,1 %-yksikköä naisilla v. 4,3 %-yksikköä miehillä) Jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja lastenhoitopalvelujen käytössä Tiettyjen ryhmien työllisyyden lisäämiseen on potentiaalia, mutta monissa jäsenvaltiossa kasvava työvoimapula osoittaa yleisen täydennys- ja uudelleenkoulutustarpeen keskeisen merkityksen. Koronaviruspandemiasta johtuva taloudellisen toiminnan väheneminen vähensi työvoimapulaa lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Vuonna 2021 sulkutoimien lieventämisen ja talouden vähittäisen elpymisen jälkeen avointen työpaikkojen määrä lähti jälleen kasvuun useimmissa jäsenvaltioissa. Eniten työvoimasta oli pulaa rakennusalalla, terveydenhuollossa ja pitkäaikaishoidossa sekä tieto- ja viestintäteknologian alalla, ja tätä pahentaa muun muassa pitkäaikainen osaamisvaje. Vihreään ja digitaaliseen talouteen siirtymisen seurauksena työvoiman kysynnän voidaan odottaa kasvavan uusiutuviin energialähteisiin, rakentamiseen sekä maa- ja metsätalouteen liittyvillä aloilla, ja kysyntä kohdistuu eniten keskitason ammattitaitoa vaativaan ryhmään. Työvoimapula on kasvanut talouden elpymisen myötä 2,1 % avointen työpaikkojen osuus vuoden 2021 toisella neljänneksellä eli 0,5 %-yksikköä enemmän kuin vuoden 2020 toisella neljänneksellä ja vain 0,1 %-yksikköä vähemmän kuin vuoden 2019 toisella neljänneksellä Suuntauksen taustalla on pitkäaikainen osaamisvaje rakennusalalla, terveydenhuollossa ja pitkäaikaishoidossa sekä tieto- ja viestintäteknologian alalla Avointen työpaikkojen aste ja työttömyysaste (15–74-vuotiaat), EU27-maat Huomautus: NACE Rev.2 -toiminta, pääluokat B–S. Työttömyysaste, neljännesvuosittaiset tiedot, kausitasoitetut tiedot. Lähde: Eurostat, työvoimatutkimus [jvs_q_nace2] ja [une_rt_q]. Työpaikka ei aina tarjoa kohtuullista toimeentuloa. Työssäkäyvien köyhyys EU27-maissa on lisääntynyt vuosien 2010 ja 2019 välillä 8,5 prosentista 9 prosenttiin. Yleisesti ottaen työssäkäyvien köyhyysriski on paljon suurempi määräaikaisilla työntekijöillä (16,2 %) kuin vakituisessa työsuhteessa olevilla (5,9 %) samoin kuin matalan osaamistason työntekijöillä (19 %) verrattuna korkean osaamistason työntekijöihin (4,9 %). Lisäksi EU:n ulkopuolella syntyneillä työntekijöillä on paljon suurempi todennäköisyys työssäkäyvien köyhyyteen kuin syntyperäisillä. Siitä huolimatta, että vähimmäispalkkoja on hiljattain korotettu monissa jäsenvaltioissa, lakisääteiset vähimmäispalkat ovat edelleen usein matalia muihin palkkoihin verrattuna. Riittäviä vähimmäispalkkoja koskevan komission ehdotuksen mukaisesti työehtosopimusneuvottelut ovat keskeisessä asemassa, jotta saavutetaan riittävä vähimmäispalkkasuoja kaikkialla unionissa. Määräaikainen työllisyys on vähentynyt pandemian alusta lähtien, mikä kuvastaa sitä, että määräaikaisia työpaikkoja hävisi enemmän kuin vakituisia, joskin useissa jäsenvaltioissa on edelleen merkittävästi määräaikaisia työsuhteita. Määräaikaiset työsuhteet ovat edelleen erityisen yleisiä naisten, nuorten ja EU:n ulkopuolella syntyneiden työntekijöiden keskuudessa. Määräaikaiset työsopimukset, jotka toimivat ponnahduslautana kohti vakinaisempia työsuhteita, ovat keskeisessä asemassa pyrittäessä parantamaan yleistä työpaikkojen laatua. Joissakin jäsenvaltioissa määräaikaisessa työsuhteessa olemisen pääsyynä on, että vakituista työpaikkaa on vaikea löytää. Vastentahtoisessa määräaikaisessa työsuhteessa olevat työntekijät raportoivat usein heikosta työtyytyväisyydestä, mikä voi vaikuttaa heidän suorituskykyynsä ja taitojen hankintaansa. Osa-aikatyön osuus EU:ssa pieneni vuonna 2020 edellisvuoteen verrattuna, mutta merkittävä osuus työntekijöistä tekee edelleen osa-aikatyötä vastentahtoisesti. Etätyön äkillinen merkittävä lisääntyminen on tuonut esiin etätyöhön liittyvät sekä hyödyt että haasteet. Terveyshätätilan aikana etätyö on osoittautunut tärkeäksi monille yrityksille: sen avulla on voitu varmistaa liiketoiminnan jatkuvuus ja turvata työntekijöiden terveys. Normaaliaikoina sen ansiosta myös työntekijöiden työmatka-aika lyhenee, joustavuus lisääntyy, työ- ja yksityiselämän tasapainottaminen helpottuu ja yritysten tehokkuus ja tuottavuus paranevat. Etätyö voi kuitenkin toisinaan hämärtää työ- ja yksityiselämän rajoja, lisätä työintensiteettiä ja vaikeuttaa työntekijöiden edunvalvontaa ja osallistumista työpaikan päätöksentekoon ja koulutukseen joissakin tapauksissa. Digitaaliteknologia on mahdollistanut etätyön kasvattamisen ja tukenut työvoiman kysynnän ja tarjonnan parempaa yhteensovittamista, mutta se aiheuttaa haasteita tietyille ryhmille, etenkin matalan osaamistason tai ikääntyneille työntekijöille, ja vaikeuttaa täysimääräistä osallistumista työmarkkinoille ja yhteiskunnan toimintaan. Tämä puolestaan saattaa lisätä riskiä digitaaliseen kahtiajakoon sekä työmarkkinoilta syrjäytymiseen ja sosiaaliseen syrjäytymiseen, minkä vuoksi on tärkeää varustaa kaikki tarvittavilla digitaidoilla, jotta he voivat saada hyötyä digitaalisesta siirtymästä. Pandemia on vauhdittanut käynnissä olevaa digitalisaatiota, esimerkiksi edistämällä alustatyötä, ja tämä edellyttää poliittisia toimia tähän liittyvien muutosten hallitsemiseksi, etenkin työolojen ja sosiaalisen suojelun saatavuuden suhteen. Digitaaliteknologia uudistaa oppimis- ja työskentelytapoja sekä tarjoaa uusia mahdollisuuksia yrityksille ja kuluttajille. Työmarkkinoilla digiteknologia luo työllistymismahdollisuuksia ja voi auttaa työnantajia ja työntekijöitä löytämään paremmin toisensa. Siihen voi kuitenkin myös liittyä nykyisiin työpaikkoihin ja työsuhteiden laatuun liittyviä riskejä, etenkin toiminnassa, joka on rutiininomaista ja joka edellyttää vain alhaista osaamistasoa. Samalla kun työvoima sijoittautuu uudelleen digitaitoja vaativiin ammatteihin, uudelleensijoittautuminen voi koskea myös digitaaliseen alustatalouteen liittyviä ammatteja. Verkkotyövoiman kysyntä on kasvanut nopeasti pandemian aikana (tulot ovat viisinkertaistuneet viiden viime vuoden aikana), mikä on tuonut paremmin esiin, että on tärkeää selkeyttää alustatyöntekijöiden oikeudellista asemaa ja parantaa heidän työolojaan. Useissa jäsenvaltiossa osa-aikaisten ja epätyypillisten työsuhteiden käyttöön liittyy merkittävästi vastentahtoisuutta 13,3 % määräaikaisessa työsuhteessa olevia työntekijöitä EU:ssa vuonna 2020 (1,5 %-yksikköä vähemmän kuin vuonna 2019; 15–64-vuotiaat) joista 6,8 % vastentahtoisesti määräaikaisessa työssä ja suuri osuus nuoria 17,2 % osa-aikaisia työntekijöitä EU:ssa vuonna 2020 (1,2 %-yksikköä vähemmän kuin vuonna 2019) 25 % vastentahtoisesti osa-aikatyössä EU:ssa vuonna 2020 Määräaikaisten työsuhteiden prosenttiosuus kokonaistyöllisyydestä (15–64-vuotiaat) vuonna 2020. Vastentahtoinen määräaikainen työ (15–64-vuotiaat) vuonna 2020, EU27-maat Osa-aikaisten työsopimusten prosenttiosuus kokonaistyöllisyydestä (15–64-vuotiaat) vuonna 2020. Vastentahtoinen osa-aikatyö (15–64-vuotiaat) vuonna 2020, EU27-maat Lähde: Eurostatin tietokanta [tesem190] ja työvoimatutkimus [lfsi_pt_a], [lfsa_eppgai] ja [lfsa_etpgan].

Siirtyminen vihreään talouteen ja sitoumus ilmastoneutraaliudesta vuoteen 2050 mennessä tarjoavat ainutlaatuisen mahdollisuuden käynnistää EU:n talous uudelleen kestävällä, osallistavalla ja joustavalla tavalla. Edellyttäen, että käyttöön otetaan oikeanlaisia liitännäistoimia, ilmastoneutraaliuteen siirtyminen voisi luoda jopa miljoona uutta työpaikkaa vuoteen 2030 mennessä, joskin vaikutusten odotetaan vaihtelevan eri ammattien toimialojen ja alueiden välillä. Työpaikkoja syntyy pääasiassa keskitason osaamisryhmään, ja näin voidaan lieventää työmarkkinoiden polarisaatiota. Vihreä siirtymä ei kuitenkaan vaikuta kaikkiin eurooppalaisiin tasapuolisesti ja sillä on kielteinen vaikutus joihinkin sektoreihin, joilla häviää työpaikkoja ja tapahtuu rakenneuudistuksia (etenkin kaivannaisteollisuudessa ja energiavaltaisilla aloilla). Myös kotitalouksien tuloihin kohdistuu lisäpaineita. Lisäksi monilla aloilla nykyiset työpaikat edellyttävät täydentävien taitojen opettelemista vihreän siirtymän tukemiseksi. Nämä muutokset voivat olla haastavia erityisesti kaikkein heikoimmassa asemassa olevien sekä joidenkin alueiden osalta, etenkin niiden, joihin teollisuuden muutos tai kulutustottumusten muutokset vaikuttavat, ja hiilikaivosalueiden osalta. Samalla kiertotalouteen siirtymiseen liittyvällä toiminnalla on merkittävää potentiaalia edistää yhteisötaloutta ja paikallisten työpaikkojen luomista. Näiden haasteiden voittamiseksi on keskeisen tärkeää tarjota täydennys- ja uudelleenkoulutusta sekä tukea työpaikasta toiseen siirtymistä. Niillä voidaan tarjota ihmisille oikeanlaisia taitoja ja edistää työvoiman nopeaa uudelleensijoittautumista, jolla voidaan vaikuttaa tehokkuuden ja tuottavuuden paranemiseen ja palkkoihin. Euroopan osaamisohjelman mukaisesti tiivistetään ammattien viherryttämisen seurantaa ja kartoitetaan paremmin, minkätyyppistä osaamisen mukauttamista tarvitaan tietyissä ammateissa ja tietyillä aloilla. Energiaköyhyys on kasvava köyhyyden muoto, joka edellyttää kohdennettuja toimenpiteitä. Energiaköyhyys vaikuttaa tällä hetkellä EU:ssa jopa 34 miljoonaan ihmiseen, ja yksi viidestä köyhyysrajan alapuolella olevasta ihmisestä raportoi, ettei kykene lämmittämään kotiaan riittävästi. Komissio antoi lokakuussa 2021 energian hintojen nousuun vastaamista käsittelevän tiedonannon , jossa korostettiin oikeudenmukaisia vero- ja etuusjärjestelmiä, kohdennettuja tulotukitoimenpiteitä ja osallistavia tapoja kunnostamiseen keskeisinä tekijöinä välineistössä, jolla lievennetään energiaköyhyyttä ja käsitellään hiljattaisten hinnankorotusten välitöntä vaikutusta. Sosiaalisesti oikeudenmukainen vihreä siirtymä edellyttää työllisyys-, osaamis- ja sosiaalipolitiikkaan liittyviä toimenpiteitä, joilla vastataan haasteeseen. Komissio aikoo ehdottaa joulukuussa 2021 neuvoston suositusta tavoista, joilla ilmastosiirtymän sosiaalisiin ja työllisyysnäkökohtiin voidaan puuttua parhaiten. Korkealaatuinen ja tehokas työmarkkinaosapuolten osallistuminen on ennakkoedellytys Euroopan sosiaalisen markkinatalouden toimivuuden kannalta, ja sillä varmistetaan kestävämmät ja osallistavammat poliittiset tulokset. Yli puolet kaikista aktiivisen työmarkkinapolitiikan ja toimeentuloturvan alalla toteutetuista toimenpiteistä pandemian puhkeamisen jälkeen on joko sovittu tai niistä on neuvoteltu työmarkkinaosapuolten kanssa. Työllisyyden suuntaviivoissa kehotetaan jäsenvaltioita varmistamaan työmarkkinaosapuolten merkityksellinen osallistuminen työllisyys- ja sosiaalialan ja tarvittaessa talousalan uudistusten ja politiikan suunnitteluun ja täytäntöönpanoon hyvissä ajoin, muun muassa tukemalla niiden valmiuksien parantamista. Sitoutuminen toimintaan työmarkkinaosapuolten kanssa kaikilla tasoilla – kansallisten käytäntöjen ja institutionaalisten puitteiden mukaisesti – tähtää uudistusten suunnittelun parantamiseen ja sen varmistamiseen, että uudistuksiin sitoudutaan. Työmarkkinaosapuolten osallistuminen kansalliseen työllisyys- ja sosiaalipolitiikkaan on pysynyt laadultaan vakaana tai parantunut hieman viime vuosina, mutta jäsenvaltioiden välillä on edelleen merkittäviä eroja. Myös kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden osallistuminen on keskeisen tärkeää. Tämä pätee erityisesti aikana, jona tarvitaan vankkaa yksimielisyyttä, jotta voidaan varmistaa vahva elpyminen ja tukea vihreää ja digitaalista siirtymää. Suunniteltujen toimenpiteiden onnistuneen toteuttamisen kannalta on tärkeää, että työmarkkinaosapuolet ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot osallistuvat asianmukaisesti elpymis- ja palautumissuunnitelmien täytäntöönpanoon jatkossa. Työmarkkinaosapuolet ovat olleet keskeisessä asemassa koronaviruskriisistä elpymiseen tähtäävässä strategiassa Tapa, jolla työmarkkinaosapuolet osallistuvat vuonna 2021 toteutettujen politiikkatoimien suunnitteluun Yli puolet kaikista vuonna 2021 käyttöön otetuista toimenpiteistä, jotka liittyivät liiketoiminnan jatkuvuuteen, työsuhdeturvaan ja työpaikkojen säilymiseen, työpaikkojen mukauttamiseen ja toimeentuloturvaan, sovittiin tai niistä neuvoteltiin työmarkkinaosapuolten kanssa Osallistumisen laadussa on merkittäviä eroja jäsenvaltioiden välillä Huomautukset: Kaaviossa esitetään 184 lainsäädäntötapausta tai suositusta ja kolmikantasopimusta 1. tammikuuta 2021 ja 13. syyskuuta 2021 välillä. Lähde: Eurofound (2021), COVID-19 EU PolicyWatch database. Koulutustulokset korreloivat edelleen vahvasti sosioekonomisen taustan kanssa. Koronaviruspandemia on aiheuttanut suurta painetta jäsenvaltioiden koulutusjärjestelmiin. Koulupudokkaiden osuus on vähentynyt edelleen pandemian aikana, joskin aiempaa hitaammin, ja maiden välillä on edelleen merkittäviä eroja. Jäsenvaltioiden ensimmäiset tutkimukset ja kyselyt viittaavat pandemian aikana syntyneeseen merkittävään oppimisvajeeseen, joka on vaikuttanut erityisesti opiskelijoihin, joilla on heikommat sosioekonomiset lähtökohdat tai jotka ovat taustaltaan EU:n ulkopuolelta tulevia maahanmuuttajia. Heidän oppimistaan on vaikeuttanut eriarvoinen pääsy verkko-opetukseen ja esimerkiksi vähemmän kannustava oppimisympäristö kotona. Pandemiasta riippumatta oppilaiden sosioekonominen tai maahanmuuttajatausta ennustaa edelleen voimakkaasti digitaalitaitotasoa. Perustaitojen osalta voidaan todeta, että aiemman hienoisen edistyksen jälkeen alisuoriutuvien 15-vuotiaiden osuus on jälleen kasvussa. Tämä korostaa laadukkaan koulutuksen tarjoamisen merkitystä heti alusta lähtien. Korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osuuden kohoamisesta huolimatta useimmissa jäsenvaltioissa korkea-asteen koulutukseen osallistumisen sosiaaliset erot esiintyvät sitkeästi sukupolvesta toiseen. Olemassa oleva ammattitaitotarpeiden epäsuhta korostaa tarvetta parantaa koulutuksen merkityksellisyyttä työmarkkinoiden kannalta ja lisätä edelleen korkea-asteen koulutukseen osallistumista, etenkin aloilla, joilla työvoiman kysyntä kasvaa, kuten tieto- ja viestintäteknologia sekä STEM-alat (luonnontieteet, teknologia, insinööritieteet ja matematiikka). On keskeisen tärkeää ehkäistä ja vähentää koulutustulosten eriarvoisuuksia, jotka liittyvät sosioekonomiseen tai maahanmuuttajataustaan, jotta voidaan tarjota kaikille yhdenvertaiset mahdollisuudet. Tämä saattaa vaikuttaa myönteisesti myös yksilölliseen osaamistasoon ja talouden kasvupotentiaaliin. Koulutukseen liittyvä eriarvoisuus voi vaikuttaa erilaisiin lähtöasemiin työmarkkinoilla sekä urakehitykseen 26,6 %-yksikön ero lukutaidossa taloudellista, sosiaalista ja kulttuurista asemaa osoittavan indeksin alimman ja ylimmän neljänneksen välillä Oppilaiden sosioekonominen tai maahanmuuttajatausta ennustaa voimakkaasti digitaalitaitotasoa EU:n ulkopuolella syntyneet nuoret keskeyttävät koulunkäynnin lähes kolme kertaa todennäköisemmin kuin muut Koulupudokkaat (18–24-vuotiaat, vuonna 2020) Huomautus: Joitakin hallintoyksikköjä saarilla ja syrjäisimmillä alueilla ei ole otettu huomioon. Lähde: Eurostat työvoimatutkimus [EDAT_LFSE_02]. © EuroGeographics hallinnollisten rajojen osalta Aikuisten taitojen kehittäminen ei edelleenkään ole tavanomainen käytäntö kaikkialla EU:ssa. Maiden välillä on suuria eroja ja pandemia vaikutti asiaan voimakkaasti. Vuotta 2030 koskevalla EU:n yleistavoitteella tuetaan tähän liittyviä lisätoimia. Sen varmistaminen, että työvoimalla on huomisen työmarkkinoilla tarvittavat taidot, on siten edelleen suuri haaste. Osaamistarpeiden ennusteet viittaavat työmarkkinoiden osaamisprofiilin muuttumiseen sekä matalan osaamistason ammattien vähenemiseen edelleen, kun otetaan huomioon nopea teknologinen muutos, joka johtuu myös vihreästä ja digitaalisesta siirtymästä. Tämä aiheuttaa kiireellisen täydennys- ja uudelleenkoulutuksen tarpeen. Tätä taustaa vasten aikuiskoulutusta koskeva EU:n yleistavoite (edelliseksi vuodeksi) asetettiin 60 prosenttiin (vuoden 2016 aste oli 37,4 prosenttia). Matalan osaamistason ja maahanmuuttaja-aikuiset osallistuivat aikuiskoulutukseen edelleen merkittävästi alle keskiarvon. Aikuiskoulutukseen osallistumisen lisääminen edellyttää yhdennettyä lähestymistapaa, jossa puututaan erilaisiin esteisiin johdonmukaisesti, muun muassa hankkimalla osaamista koskevaa tietoa ja tekemällä ennusteita yhdessä asiaan liittyvien sidosryhmien kanssa. Tätä varten on liitettävä toisiinsa rahoitustuki, joka myönnetään suoriin kustannuksiin, kuten yksilöllisiin koulutusoikeuksiin, sekä palkallinen koulutusloma ja uraneuvontapalvelut. Olisi myös tarkasteltava laatuvarmistettuja koulutusmahdollisuuksia ja tiedotusta taitojen validoinnista ja sertifioinnista. Työvoiman täydennys- ja uudelleenkoulutus on keskeistä, jotta helpotetaan siirtymistä työpaikasta toiseen ja tuetaan vihreää ja digitaalista siirtymää 9,2 % aikuisista osallistui koulutukseen (edellisten 4 viikon aikana) EU:ssa vuonna 2020 Näistä vain 3,4 % oli matalan osaamistason aikuisia 89 % EU:n aikuisista on sitä mieltä, että paremmat taloudelliset edellytykset kannustaisivat koulutukseen osallistumista Aikuiskoulutukseen osallistuneiden osuus koko väestöstä ja työttömistä vuonna 2020 (%, 25–64-vuotiaat, edellisten 4 vk:n aikana) Lähde: Eurostat työvoimatutkimus [trng_lfse_02] EU:n jäsenvaltioissa on edistytty vain vähän digitaalisten perustaitojen tarjoamisessa aikuisille, ja edistyneiden digitaalitaitojen osalta tarvitaan merkittäviä lisätoimia. Pandemia on lisännyt merkittävästi digitaalitaitojen kysyntää kaikilla tasoilla, ja niitä edellytetään laajasti useissa ammateissa ja useilla aloilla. Tuoreimmat saatavilla olevat tiedot sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun pääindikaattorista vuodelta 2019 osoittavat, että aikuisista vain 56 prosentilla oli vähintään digitaaliset perustaidot. Indikaattori viittasi myös siihen, että jäsenvaltiot eivät olleet lähentyneet toisiaan ja että edistyminen on ollut hyvin hidasta vuodesta 2014 lähtien. Digitaalitaitoja edellytetään (asianmukaisella tasolla) yli 90 prosentissa nykyisistä työpaikoista ja lähes kaikilla talouden sektoreilla. Edistyminen tällä alalla on olennaisen tärkeää, jotta EU voi vastata kasvavaan tarpeeseen käyttää digitaalitaitoja päivittäisessä osallistumisessa yhteiskunnan toimintaan sekä tietotekniikka-asiantuntijoiden erityistarpeeseen talouselämässä. Koronaviruskriisistä huolimatta kotitalouksien kokonaistulot pysyivät keskimäärin melko vakaina kaikissa EU:n jäsenvaltioissa vuonna 2020. Tämä oli jäsenvaltioiden ja EU:n poikkeuksellisen nopeasti toteuttamien toimien ansiota. Pandemian alkaessa kotitalouksien tulot putosivat jyrkästi vuoden 2020 toisella neljänneksellä mutta elpyivät vuoden loppuun mennessä ja pysyivät yleisesti vakaina vuosien 2019 ja 2020 välillä. Suurin pudotus tapahtui palkansaajakorvauksissa, ja myös itsenäisten ammatinharjoittajien tulot ja netto-omaisuustulot vähenivät merkittävästi. Vuonna 2020 nettososiaalietuudet vaikuttivat voimakkaasti tuloihin, ja niillä oli merkittävä rooli kotitalouksien tulojen vähenemisen lieventämisessä toisella neljänneksellä. Niitä tukivat jossakin määrin myös tulo- ja varallisuusveroihin tehdyt mukautukset. BKT:n määrä supistui 6 prosenttia edellisvuoteen verrattuna, ja se huomioon ottaen kotitalouksien kokonaistulojen vakaus vuonna 2020 todistaa, että kriisin sosiaalisten vaikutusten lieventämistä varten käyttöön otetut poikkeukselliset harkinnanvaraiset ratkaisut olivat tehokkaita samoin kuin sosiaalisen suojelun ja verojärjestelmien automaattinen vakauttava vaikutus. Vuoden 2021 toisella neljänneksellä sekä BKT:n määrä että palkansaajakorvaukset kasvoivat nopeasti, suunnilleen samaa vauhtia kuin ne supistuivat vuotta aiemmin. Kotitalouksien käytettävissä oleva reaalibruttotulo kasvoi tällä neljänneksellä enemmän kuin se oli supistunut vuotta aiemmin, mikä oli myös sen ansiota, että nettososiaalietuudet pienenivät hitaammin kuin muut tulonlähteet. Koronaviruskriisistä huolimatta kotitalouksien kokonaistulot pysyivät keskimäärin melko vakaina EU:n jäsenvaltioissa vuonna 2020 Tuloerot (ylimmän ja alimman tuloviidenneksen tulo-osuuksien suhteena – S80/S20) supistuivat hieman tai pysyivät vakaina useimmissa jäsenvaltioissa Köyhyysriskissä tai sosiaalisen syrjäytymisen riskissä olevien osuus pysyi vakaana: noin yksi viidestä ihmisestä vuonna 2020 EU:ssa BKT:n kasvu, kotitalouksien käytettävissä olevan reaalibruttotulon kasvu ja sen tärkeimmät osatekijät (EU27-maat) Lähde: Eurostat, kansantalouden tilinpito [ nasq_10_nf_tr ] ja [ namq_10_gdp ] Huomautukset: ks. raportti. Sosiaalisen suojelun järjestelmät auttoivat selviytymään koronaviruskriisistä ilman köyhyysriskin tai tuloerojen merkittävää kasvua. Köyhyys- tai syrjäytymisriskiaste ja kukin sen osatekijä samoin kuin tuloerot pysyivät useimmissa jäsenvaltioissa melko vakaina vuosien 2019 ja 2020 välillä. Tämä kuvastaa vero- ja etuusjärjestelmien sekä koronaviruskriisin aikana käyttöön otetun tai laajennetun mittavan julkisen tuen vaikutusta. Tukea annettiin muun muassa lyhennettyä työaikaa koskevien järjestelyjen ja muiden työpaikkojen säilyttämiseen tähtäävien toimenpiteiden kautta, etenkin muita heikommassa asemassa oleville ryhmille. Vuoden 2020 sosiaalisen suojelun menojen varhaiset arviot 19 jäsenvaltiosta viittaavat ennennäkemättömiin tasoihin ja huomattavaan kasvuun vuoteen 2019 verrattuna. Joissakin maissa on edelleen (riittävän) sosiaalisen suojelun saatavuuteen liittyviä aukkoja etenkin epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien osalta, siitä huolimatta, että niiden paikkaamiseksi toteutettiin joitakin tilapäisiä toimenpiteitä. Jäsenvaltiot ilmoittivat joistakin rakenneuudistuksista kansallisissa suunnitelmissaan, jotka ne esittivät pannakseen täytäntöön vuonna 2019 annetun neuvoston suosituksen sosiaalisen suojelun saatavuudesta työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien kannalta. Köyhyys- ja syrjäytymisriski on kuitenkin edelleen suuri tietyissä väestöryhmissä (erityisesti lapsiperheet, toimintarajoitteiset, EU:n ulkopuolella syntyneet ja romanit). Erittäin alhaisen työssäkäyntiasteen kotitalouksien köyhyys on lisääntynyt viime vuosikymmenen aikana. Useimmissa jäsenvaltiossa lapset ovat alttiimpia köyhyydelle (myös jatkuvalle köyhyydelle) kuin aikuiset. Köyhinä tai sosiaalisesti syrjäytyneinä kasvaneilla lapsilla on muita heikompi todennäköisyys menestyä hyvin koulussa, olla terveitä ja toteuttaa täysimääräisesti potentiaaliaan myöhemmin elämässä. Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa esitetään köyhyyden vähentämistä vuoteen 2030 mennessä koskevaa EU:n yleistavoitetta täydentävä tavoite, jonka mukaan köyhyys- ja syrjäytymisriskissä olevien lasten määrää olisi vähennettävä vähintään viidellä miljoonalla vuoteen 2030 mennessä. Kaikissa jäsenvaltioissa lasten, jotka kasvavat yksinhuoltajaperheessä tai yli kolmilapsisessa perheessä tai maahanmuuttaja- tai romanitaustaisissa perheissä, köyhyys- ja syrjäytymisriskiaste on jopa kolminkertainen muihin lapsiin nähden. Kesäkuun 14. päivänä 2021 annetulla neuvoston suosituksella perustettiin eurooppalainen lapsitakuu nimenomaan estämään ja torjumaan lasten sosiaalista syrjäytymistä takaamalla tiettyjen keskeisten palvelujen saatavuus. Myös EU:n ulkopuolella syntyneillä on suurempi köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen riski. Valtaosa romaneista elää kansallisen köyhyysrajan alapuolella. Kohtuuttoman asumismenorasitteen osuus jatkoi laskuaan koko EU:ssa ennen kriisiä, mutta tilanne on edelleen kriittinen köyhyysrajan alapuolella olevien kannalta. Vuonna 2020 noin joka kymmenes EU:n väestöstä asui kotitaloudessa, joka käytti vähintään 40 prosenttia ekvivalenteista käytettävissä olevista tuloistaan asumiseen. Köyhyysriskissä olevan väestön osalta kohtuuttomien asumiskustannusten osuus oli merkittävästi suurempi, ja jäsenvaltioiden välillä oli suuria eroja. Sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus köyhyyden vähentämiseen on ollut vakaa EU27-maissa vuodesta 2015, mutta eroja tuli esiin juuri ennen kriisiä. EU:n sosiaaliset tulonsiirrot (eläkkeitä lukuun ottamatta) vähentävät köyhyysriskiastetta keskimäärin noin kolmanneksella. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin merkittäviä eroja (16 prosentista yli 50 prosenttiin). Vuosien 2019 ja 2020 välillä jäsenvaltioiden väliset erot kasvoivat. Sosiaalisen suojelun kattavuudessa on merkittävää vaihtelua, etenkin epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien osalta, ja vähimmäistoimeentuloetuudet prosentteina köyhyysrajasta vähenivät lähes kaikissa jäsenvaltioissa vuonna 2019. Vähimmäistoimeentulotaso on merkittävästi alle 60 prosenttia köyhyysrajasta 12 jäsenvaltiossa. Komissio aikoo ehdottaa vuonna 2022 neuvoston suositusta vähimmäistoimeentulosta, jotta voidaan tukea ja täydentää jäsenvaltioiden politiikkaa. Sosiaalisten turvaverkkojen riittävyys vaihtelee jäsenvaltioissa Vähimmäistoimeentuloetuudet prosenttiosuutena köyhyysrajasta laskivat 16 jäsenvaltiossa vuosina 2018–2019 Vähimmäistoimeentuloetuuksien taso alle puolet köyhyysrajasta kolmanneksessa jäsenvaltioista vuonna 2019 Sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus köyhyyden vähentämiseen vaihtelee 16 prosentista 52 prosenttiin jäsenvaltioissa Vähimmäistoimeentulon saajien nettotulot prosentteina köyhyysriskirajasta (tasoitettuna kolmelle vuodelle) ja matalapalkkaisten tuloista (tulovuosi 2019) Lähde: Työllisyys-, sosiaali- ja osallisuusasioiden pääosaston laskelmat EU-SILC-mikrotiedoista Huomautus: Irlannin tiedot kuvaavat tulovuotta 2020 vähimmäistoimeentuloetuuksien osalta. Vuoden 2020 SILC-tietoja köyhyysriskirajasta ei ole vielä saatavilla Irlannin, Italian, Luxemburgin ja Latvian osalta. Kaaviossa esitetään yhden hengen kotitaloudessa asuvia lapsettomia henkilöitä koskevat tiedot. Vähimmäistoimeentulon saajan nettotuloihin voi sisältyä muitakin etuuksia (esim. asumisetuuksia) kuin vähimmäistoimeentulo. Matalapalkkainen ansaitsee 50 prosenttia keskipalkasta ja työskentelee kokoaikaisesti. Pandemiasta huolimatta alustava näyttö viittaa siihen, että itse ilmoitetut täyttymättömät sairaanhoitotarpeet pysyivät suurin piirtein vakaina useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2020, mutta niiden välillä on huomattavaa vaihtelua. Jotkin ryhmät, kuten pienituloisissa kotitalouksissa asuvat tai maahanmuuttajataustaiset henkilöt, ovat todennäköisemmin muita heikommassa asemassa täyttymättömien sairaanhoitotarpeiden osalta, joskin ero muuhun väestöön verrattuna vaihtelee jäsenvaltioiden välillä. Esiin saattaa vielä tulla haasteita, jotka liittyvät lääketieteellisten toimenpiteiden lykkäämiseen ja normaalin potilashoidon merkittävään häiriintymiseen. Tällä on myös yhteys täyttymättömiin sairaanhoitotarpeisiin, jotka olivat suuremmat koronviruskriisin alussa. Pandemia toi esiin tarpeen vahvistaa terveydenhuollon selviytymiskykyä, laatua ja saatavuutta.

Väestön ikääntymisen odotetaan johtavan pitkäaikaishoitopalvelujen kysynnän voimakkaaseen lisääntymiseen. Vuonna 2019 keskimäärin 26,6 prosenttia vähintään 65-vuotiaista yksityisissä kotitalouksissa asuvista henkilöistä tarvitsi pitkäaikaishoitoa EU:ssa. Virallisen pitkäaikaishoidon saatavuuden parantaminen on tärkeää, jotta varmistetaan sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja sukupuolten tasa-arvo. Se myös tarjoaa myös mahdollisuuden työpaikkojen luomiseen. Korkealaatuiset kotihoitopalvelut ja yhteisöpohjaiset pitkäaikaishoitopalvelut ovat tärkeitä, jotta voidaan tarjota vaihtoehto laitoshoidolle. Pitkäaikaishoitoa tarvitsevilla kotitalouksilla on usein vain vähäiset mahdollisuudet saada virallisia kotihoitopalveluja, koska ne eivät ole kohtuuhintaisia tai niitä ei yksinkertaisesti ole saatavilla. Vuonna 2019 vähintään 65-vuotiaista, joilla oli henkilökohtaiseen hoitoon tai kotitaloustöihin liittyviä vakavia vaikeuksia, 46,5 prosenttia raportoi, että heillä oli täyttymättömiä tarpeita avun saamisessa tällaisiin toimiin. Avun puute oli merkittävästi suurempi alimpaan tuloviidennekseen kuuluvilla. Virallisen hoidon saatavuuden puute voi näkyä täyttymättöminä hoitotarpeina tai suurimman osan hoidosta tarjoaviin omaishoitajiin (lähinnä naisiin) kohdistuvana rasitteena. Yleisesti ottaen sosiaalisen suojelun riittävyys pitkäaikaishoidon tarpeisiin nähden vaihtelee merkittävästi jäsenvaltioiden välillä, ja hoitoa tarvitsevien maksettavaksi saattaa tulla hyvinkin korkeita maksuja virallisesta pitkäaikaishoidosta jopa sosiaalietuuksien jälkeen. Väestörakenteen muutos aiheuttaa edelleen pitkän aikavälin haasteita eläkejärjestelmiin. Eläkkeiden riittävyys pysyi yleisesti ottaen vakaana vuonna 2020. Sukupuolten eläke-ero on edelleen suuri, vaikka se on pienentynyt asteittain viimeisten kymmenen vuoden aikana. Uudistuksilla olisi pyrittävä rakentamaan osallistavia eläkejärjestelmiä, tarjoamaan riittävä pääsy järjestelmiin sekä miehille että naisille samoin kuin eri tyyppisissä työsuhteissa ja eri toimialoilla työskenteleville. Samalla olisi turvattava riittävä toimeentulo vanhuusiässä ja säilytettävä julkisen rahoituksen kestävyys. ************* Jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimia voidakseen puuttua tässä yhteisessä työllisyysraportissa yksilöityihin työllisyys- ja sosiaalipolitiikan haasteisiin ja taitohaasteisiin. Raportissa esitetyssä analyysissä tuodaan esiin politiikkatoimien prioriteettialoja. Niillä olisi pyrittävä edistämään osallistavaa elpymistä tukemalla työpaikkojen luomista, helpottamalla siirtymistä työttömyydestä työelämään ja eri toimialojen välillä, parantamalla taloudellista ja sosiaalista palautumiskykyä ja varmistamalla vihreän ja digitaalisen siirtymän oikeudenmukaisuus. Samalla olisi edettävä työllisyyttä, osaamista ja köyhyyden vähentämistä koskevien EU:n yleistavoitteiden saavuttamisessa vuoteen 2030 mennessä. Työllisyyden suuntaviivojen mukaisesti jäsenvaltioita kehotetaan ·siirtymään asteittain hätätoimenpiteistä elpymistoimenpiteisiin työmarkkinoilla ja toteuttamaan toimia työmarkkinoille osallistumisen lisäämiseksi ja niiden työntekijöiden aktivoimiseksi, joihin pandemia on vaikuttanut eniten; ·laatimaan johdonmukaisia paketteja, jotka sisältävät työhönotto- ja siirtymäkannustimia sekä täydennys- ja uudelleenkoulutustoimia, ja lisäämään työvoimapalvelujen tukea työpaikasta toiseen siirtymiseen tehokkaasta työllisyyden aktiivituesta annetun suosituksen mukaisesti; ·parantamaan aktiivisen työmarkkinapolitiikan ja julkisten työvoimapalvelujen tehokkuutta ja vaikuttavuutta, muun muassa investoimalla digitaaliseen infrastruktuuriin ja palveluihin (siten että varmistetaan saavutettavuus), osaamista koskeviin ennusteisiin ja tiedon hankkimiseen (myös vihreään ja digitaaliseen siirtymään liittyen), profilointijärjestelmiin ja henkilöstön riittävään koulutukseen; ·parantamaan nuorten työmarkkinanäkymiä edistämällä osallistavaa ja korkealaatuista ammatillista koulutusta ja korkea-asteen koulutusta, tarjoamalla kohdennettua työllisyyspalvelutukea (myös mentorointia, ohjausta ja neuvontaa) sekä tukemalla laadukasta oppisopimuskoulutusta ja harjoittelua (etenkin pk-yrityksissä) vahvistetun nuorisotakuun mukaisesti; ·varmistamaan sukupuolten tasa-arvo ja lisäämään naisten työmarkkinoille osallistumista, myös työ- ja yksityiselämän tasapainottamista koskevalla politiikalla ja laadukkaiden ja kohtuuhintaisten lastenhoito- ja pitkäaikaishoitopalvelujen saatavuudella, sekä takaamalla, että vanhemmilla ja muilla henkilöillä, joilla on hoivavelvoitteita, on mahdollisuus perhevapaaseen ja joustaviin työjärjestelyihin; samalla olisi edistettävä oikeuksien tasapainoista käyttöä naisten ja miesten välillä; ·parantamaan oppimistuloksia ja vähentämään eriarvoisuutta koulutuksessa, laajentamaan korkea-asteen koulutukseen pääsyä (etenkin muita heikommassa asemassa oleville ryhmille), estämään koulunkäynnin keskeyttämistä, lisäämään edelleen osallistumista korkea-asteen koulutukseen ja sen merkityksellisyyttä työmarkkinoiden kannalta, keskittyen varsinkin tieto- ja viestintäteknologiaan ja STEM-aineisiin, myös mikrotutkintojen avulla; ·investoimaan aikuisten täydennys- ja uudelleenkoulutukseen, etenkin digitaalista ja vihreää siirtymää varten tarvittavien taitojen osalta, vahvistamalla säännöksiä yksilöllisistä koulutusoikeuksista, jotka tarjotaan yksilöllisten oppimistilien kautta, tukemalla laajamittaisia useita sidosryhmiä käsittäviä kumppanuuksia yksityisen ja julkisen sektorin toimijoiden kanssa osaamissopimuksen sekä digitaalitaitoja ja työpaikkoja edistävän koalition mukaisesti, tarjoamalla suurempia kannustimia yrityksille ja työntekijöille täydennys- ja uudelleenkoulutukseen sitoutumiseksi, investoimalla infrastruktuuriin ja laitteisiin, myös digitaalisiin; ·edistämään oppilaiden ja aikuisten digitaalitaitoja ja lisäämään digitaalista osaamisreserviä työmarkkinoilla kehittämällä digitaalisia koulutusekosysteemejä, joiden tukena ovat keskeiset mahdollistavat tekijät, kuten koulujen nopeat yhteydet, laitteet ja opettajien koulutus; tukemaan instituutioita digitalisaatioon liittyvällä tietotaidolla keskittyen erityisesti osallistamiseen ja digitaalisen kahtiajaon vähentämiseen; ·uudistamaan työmarkkinoiden sääntelyä sekä vero- ja etuusjärjestelmiä sen varmistamiseksi, että vähennetään työmarkkinoiden segmentoitumista ja edistetään laadukkaiden työpaikkojen luomista; varmistamaan, että epätyypillisissä työsuhteissa olevat työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat pääsevät asianmukaisen sosiaalisen suojelun piiriin sosiaalisen suojelun saatavuutta koskevan neuvoston suosituksen mukaisesti; ·varmistamaan, että työympäristöt ovat turvallisia ja soveltuvia pandemian jälkeisiin vaatimuksiin ja että joustavia työjärjestelyjä on saatavilla; ·varmistamaan sosiaalisesti oikeudenmukainen siirtymäprosessi; ·edistämään työehtosopimusneuvotteluja ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja osallistumista, myös elpymis- ja palautumissuunnitelmien täytäntöönpanon yhteydessä; ·tarjoamaan kaikille köyhyys- ja syrjäytymisriskissä oleville lapsille ilmainen ja tehokas pääsy terveydenhuoltoon, varhaiskasvatukseen, koulutukseen ja kouluissa tapahtuvaan lisätoimintaan sekä terveellisen ravinnon ja asianmukaisen asunnon saatavuus lapsitakuun perustamista koskevan suosituksen mukaisesti; ·investoimaan riittäviin ja kestäviin sosiaalisen suojelun järjestelmiin, mukaan lukien vähimmäistoimeentulojärjestelmät, tukemalla uudistuksia suojelun tason ylläpitämiseksi ja vahvistamiseksi ja parantamalla niiden suojelua, jotka eivät kuulu suojelun piiriin lainkaan tai riittävästi; parantamaan etuuksien riittävyyttä, oikeuksien siirrettävyyttä ja laadukkaiden palvelujen saatavuutta ja tukemaan työkykyisten työmarkkinoille integroitumista; lisäämään laadukkaiden, kohtuuhintaisten ja kestävien pitkäaikaishoitopalvelujen tarjontaa; arvioimaan toimien tulonjakovaikutuksia; ·varmistamaan osallistavat ja kestävät eläkejärjestelmät, tarjoamaan riittävä pääsy järjestelmiin sekä miehille että naisille samoin kuin eri tyyppisissä työsuhteissa ja eri toimialoilla työskenteleville ja turvaamaan samalla riittävä toimeentulo vanhuusiässä;

·puuttumaan asunnottomuuteen köyhyyden äärimmäisenä muotona; edistämään investointeja asuinrakennusten ja sosiaalisen asuntotuotannon asuntojen kunnostukseen; helpottamaan laadukkaiden ja kohtuuhintaisten asuntojen, sosiaalisen asuntotuotannon asuntojen ja asumistuen saatavuutta tarpeen mukaan; ·investoimaan terveydenhuoltojärjestelmien kapasiteettiin, myös perusterveydenhuoltoon, hoidon koordinointiin, terveydenhuollon työntekijöihin ja sähköisiin terveyspalveluihin; alentamaan käyttäjien maksettavaksi tulevia maksuja, parantamaan terveydenhuollon kattavuutta ja edistämään terveydenhuollon työntekijöiden täydennys- ja uudelleenkoulutusta. EU:n rahoituksella, myös Euroopan sosiaalirahasto plussan, Euroopan aluekehitysrahaston ja elpymis- ja palautumistukivälineen kautta, tarjotaan tukea jäsenvaltioille, jotta ne voivat lisätä politiikkatoimia näillä aloilla. Kansallisiin elpymis- ja palautumissuunnitelmiin sisältyvien uudistusten ja investointien täysimittainen ja kunnianhimoinen täytäntöönpano on keskeistä, jotta varmistetaan tehokas tuki elpymistä sekä oikeudenmukaista vihreää ja digitaalista siirtymää varten. Sillä vaikutetaan merkittävästi talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa maakohtaisissa suosituksissa yksilöityihin työllisyys-, osaamis- ja sosiaalipoliittisisiin haasteisiin vastaamiseen. Näihin politiikanaloihin liittyvät toimenpiteet kansallisissa suunnitelmissa, jotka neuvosto on jo hyväksynyt, ovat arvoltaan noin 135 miljardia euroa, mikä on noin 30 prosenttia hyväksyttyjen suunnitelmien kokonaismäärärahoista. Suunnitelmat ovat merkittävä panos Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin täytäntöönpanoon.

KATSAUS TYÖMARKKINOIDEN JA SOSIAALIPOLITIIKAN KEHITYSSUUNTAUKSIIN JA HAASTEISIIN EUROOPAN UNIONISSA 1.1 Työmarkkinoiden kehityssuuntaukset Työmarkkinoiden elpyminen jatkuu, mutta työllisyys ei ole vielä palannut kriisiä edeltäneille tasoille. Vuoden 2021 toisella neljänneksellä työllisten kokonaismäärä EU:ssa oli 207,5 miljoonaa. Tämä on 4,1 miljoonaa enemmän kuin vuoden 2020 toisella neljänneksellä mutta edelleen 2 miljoonaa alle vuoden 2019 viimeisen neljänneksen huipputason. Työllisyysaste (20–64-vuotiaiden) oli alimmillaan (71,6 prosentissa) vuoden 2020 toisella neljänneksellä, minkä jälkeen se elpyi hieman 72,8 prosenttiin vuoden 2021 toisella neljänneksellä. Se on kuitenkin edelleen alle vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä saavutetun huipputason (73,3 prosenttia). Vuositasolla työllisyysaste oli vuonna 2020 EU:ssa 72,5 prosenttia eli 0,7 prosenttiyksikköä alle vuoden 2019 tason. Joillakin talouden aloilla työllisyystaso on edelleen merkittävästi alempi kuin ennen kriisiä. Etenkin tukku- ja vähittäiskaupassa, kuljetusalalla ja majoitus- ja ravintolapalveluissa oli edelleen vuoden 2021 toisella neljänneksellä 2,3 miljoonaa työntekijää vähemmän kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä (vähennystä 4,5 prosenttia). Näiden jälkeen tulee valmistusteollisuus (vähennystä 2,5 prosenttia). Sitä vastoin rakennusalalla ja tieto- ja viestintäalalla työllisyys on jo palannut pandemiaa edeltäneelle tasolle. Työllisyyden ennustetaan kasvavan 0,8 prosenttia vuonna 2021 ja 1 prosentin vuonna 2022, ennen kuin se hidastuu hieman 0,6 prosenttiin vuonna 2023. EU:n tavoite, jonka mukaan 20–64-vuotiaasta väestöstä vähintään 78 prosenttia on työelämässä vuoteen 2030 mennessä, kuvastaa yhteistä sitoutumista osallistavaan ja työllistävään elpymiseen (ks. jakso 1.4). Samaan aikaan avointen työpaikkojen aste, joka laski aluksi koronaviruskriisin takia, on nyt kasvanut lähes ennätystasolle. Ennen kriisiä, vuoden 2019 toisella neljänneksellä, avointen työpaikkojen aste oli 2,4 prosenttia EU27-maissa. Pandemian vuoksi toteutetut sulkutoimenpiteet ja niihin liittyvä taloudellisen toiminnan pysähtyminen tai hidastuminen aiheuttivat avointen työpaikkojen asteen alenemisen. Aste putosi 1,6 prosenttiin EU27-maissa vuoden 2020 toisella neljänneksellä, mikä on alin aste sitten vuoden 2016 ensimmäisen neljänneksen. Sen jälkeen se on kasvanut ja oli vuoden 2021 toisella neljänneksellä 2,3 prosenttia, eli koronaviruskriisin aiheuttaman iskun vaikutukset ovat poistuneet lähes täysin. On normaalia, että avoimet työpaikat reagoivat kausivaihteluihin nopeammin kuin työttömyys, mutta suuntaukset ja kyselytiedot (Eurofoundista) osoittavat, että mahdollista työvoimapulaa on syytä seurata tarkasti (ks. jakso 2.1). Nopeat poliittiset toimet auttoivat hillitsemään koronaviruskriisin vaikutuksia työmarkkinoihin. Pandemia aiheutti kansanterveyskriisin, jolla oli laajoja vaikutuksia taloudelliseen toimintaan, työmarkkinoihin ja yhteiskuntaan. Työttömyysaste (15–74-vuotiaiden) kohosi vuoden 2019 viimeisen neljänneksen 6,6 prosentista (joka on EU27-maiden kaikkien aikojen alhaisin taso) 7,6 prosenttiin vuoden 2020 kolmannella neljänneksellä. Euroalueella työttömyysaste oli hieman korkeampi eli 8,5 prosenttia vuoden 2020 kolmannella neljänneksellä (1,1 prosenttiyksikköä korkeampi kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä). Sulkutoimien höllentäminen ja rokotuskampanjoiden käynnistäminen ovat antaneet pontta EU:n talouksille ja alentaneet työttömyysasteen 7,3 prosenttiin vuoden 2021 toisella neljänneksellä (8 prosenttiin euroalueella). Työttömyys ei ole lisääntynyt siinä määrin, kuin olisi voitu odottaa, kun otetaan huomioon koronaviruspandemian merkittävä vaikutus talouteen. Tämä johtuu toimenpiteistä, jotka jäsenvaltiot ottivat käyttöön, myös EU-rahoituksen tuella (erityisesti SURE-välineestä mutta myös REACT-EU-välineestä ja koronaviruksen vaikutusten lieventämistä koskevasta CRII- ja CRII plus -investointialoitteesta), ja myös siitä, että ihmiset siirtyivät työmarkkinoilta niiden ulkopuolelle ja lopettivat työnhaun, kun työn löytäminen vaikeutui. Tuoreet kuukausittaiset tiedot osoittavat, että työttömyysaste on laskenut edelleen 6,7 prosenttiin EU:ssa syyskuussa 2021 (7,4 prosenttia euroalueella), mikä lähenee kriisiä edeltänyttä tasoa. Tilanne jäsenvaltioissa on kuitenkin erittäin epäyhtenäinen (ks. jakso 2.1). EU:n pitkäaikaistyöttömyysaste oli 2,9 prosenttia työvoimasta vuoden 2021 toisella neljänneksellä. Se on kasvanut maltillisesti mutta vakaasti verrattuna ennätyksellisen alhaiseen tasoon vuoden 2020 toisella neljänneksellä (2 prosenttia). Tehtyjen työtuntien kokonaismäärä on osittain elpynyt pandemian puhkeamisesta seuranneesta jyrkästä laskusta, mutta se on edelleen alle kriisiä edeltäneen tason. Tehtyjen työtuntien määrä oli 82,8 miljardia vuoden 2021 toisella neljänneksellä. Tämä on 9,7 miljardia tuntia enemmän kuin vuoden 2020 toisen neljänneksen ennätysalhainen määrä (73,1 miljardia), mikä johtuu suurelta osin työmarkkinaolosuhteiden kohentumisesta, etätyömahdollisuuksien laajentamisesta ja viikoittaisten poissaolojen vähenemisestä (vuoden 2020 toisella neljänneksellä poissaoloja oli 19,4 prosenttia kokonaistyöllisyydestä ja vuoden 2021 toisella neljänneksellä 10,5 prosenttia). Tämä on silti edelleen lähes 2,5 miljardia tuntia vähemmän kuin vuoden 2019 ensimmäisellä neljänneksellä saavutettu huippu. Siinä näkyy edelleen vaikutus, joka lyhennettyä työaikaa ja tilapäisiä lomautuksia koskevilla järjestelyillä on tai oli moniin työntekijöihin yhdessä useiden jäsenvaltioiden työpaikkojen säilyttämiseksi asettamien irtisanomisrajoituksen kanssa (ks. jakso 2.1). Tehtyjen työtuntien määrä työntekijää kohti on vähentynyt hitaasti mutta tasaisesti viime vuosikymmenen aikana EU:ssa. Tähän on vaikuttanut pääasiassa osa-aikatyön ja muiden joustavien työjärjestelyjen (eli nollatuntisopimusten tai alustatyöhän liittyvän tarvittaessa tehtävän työn) yleistyminen. Koronaviruspandemian puhkeaminen pysäytti viime vuosina työvoimaosuudessa todetun myönteisen suuntauksen. EU:n 20–64-vuotiaiden työvoimaosuus oli 77,8 prosenttia vuonna 2020 eli 0,5 prosenttiyksikköä alempi kuin vuonna 2019. Vuoden 2021 toisella neljänneksellä se oli kuitenkin elpynyt 78,3 prosenttiin, joka vastaa ennen kriisiä todettua osuutta. Kokonaistilanteen sisällä naisten työvoimaosuus kasvoi (72,7 prosenttiin, joka on 0,3 prosenttiyksikköä enemmän kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä) ja miesten supistui (84 prosenttiin, joka on 0,3 prosenttiyksikköä vähemmän kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä). Positiivisinta kehitys oli 55–64-vuotiaiden ikäryhmässä, jossa osuus pieneni vain hieman kriisin huippukaudella ja vuoden 2021 toisen neljänneksen luvut ylittävät pandemiaa edeltäneen tason. Naisten työllisyysaste on laskenut koronaviruskriisin vaikutuksesta hieman vähemmän kuin miesten, mutta sukupuolten välillä on edelleen merkittäviä eroja. Vuonna 2020 naisten (20–64-vuotiaiden) työllisyysaste laski 66,9 prosenttiin, joka on 0,5 prosenttiyksikköä alempi kuin vuonna 2019, kun taas miesten työllisyysaste laski 78 prosenttiin, joka on 0,9 prosenttiyksikköä alempi kuin edellisenä vuonna. Neljännesvuosittain tarkasteltuna naisten työllisyysaste putosi 67,4 prosentista vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä 66,1 prosenttiin vuoden 2020 toisella neljänneksellä mutta elpyi 67,2 prosenttiin vuoden 2021 toisella neljänneksellä. Miesten työllisyysaste oli 78,3 prosenttia vuoden 2021 toisella neljänneksellä, mikä on 0,8 prosenttiyksikköä vähemmän kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä. Tämän kehityksen seurauksena sukupuolten välinen työllisyysero supistui hieman siten, että se oli 11,1 prosenttiyksikköä vuoden 2021 toisella neljänneksellä verrattuna 11,6 prosenttiyksikköön vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä (vuositasolla tarkasteltuna ero oli 11,1 prosenttiyksikköä vuonna 2020 ja 11,5 prosenttiyksikköä vuonna 2019). Kriisi on vaikuttanut voimakkaasti nuorten työmarkkinatuloksiin, joskin heidän tilanteensa on parantunut vuoden 2020 loppupuolelta lähtien. Nuorten (15–24-vuotiaiden) työttömyysaste oli EU:ssa 17,1 prosenttia vuonna 2020 eli 1,8 prosenttiyksikköä korkeampi kuin vuonna 2019. Nuorisotyöttömyysaste oli vuoden 2021 toisella neljänneksellä 17,4 prosenttia eli 2,6 prosenttiyksikköä korkeampi kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä mutta 1 prosenttiyksikön alle huipputason, joka saavutettiin vuoden 2020 kolmannella neljänneksellä. EU:ssa oli vuoden 2021 toisella neljänneksellä työttömänä kaikkiaan noin 3,2 miljoonaa nuorta (15–24-vuotiasta), ja luku on 5,1 miljoonaa, jos huomioon otetaan kaikki nuoret, jotka eivät ole työelämässä tai koulutuksessa (ns. NEET-nuoret), ja 9,4 miljoonaan, jos huomioon otetaan 15–29-vuotiaat. Tämän ikäryhmän neljännesvuosittainen NEET-aste oli 13,2 prosenttia vuoden 2021 toisella neljänneksellä (0,7 prosenttiyksikköä korkeampi kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä mutta 1,5 prosenttiyksikköä alempi kuin vuoden 2020 toisen neljänneksen huipputaso). Ikääntyneet työntekijät ovat selviytyneet koronaviruskriisin työmarkkinavaikutuksista paremmin kuin muut ryhmät. Ikääntyneiden (55–64-vuotiaiden) työntekijöiden työllisyysaste on pysynyt suhteellisen vakaana koronaviruspandemian puhkeamisesta lähtien. Se oli 60,2 prosenttia vuoden 2021 toisella neljänneksellä eli 0,4 prosenttiyksikköä korkeampi kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä, ja suuntaus oli tasaisesti nouseva viime vuosikymmenen aikana. Aikuisten (25–54-vuotiaiden) työllisyysaste oli 80,3 prosenttia vuoden 2021 toisella neljänneksellä, mikä on edelleen hieman alle pandemiaa edeltävän tason (80,8 prosenttia vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä). 55–74-vuotiaiden työttömyysaste EU:ssa on kohonnut maltillisesti 4,7 prosentista vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä 5,3 prosenttiin vuoden 2021 toisella neljänneksellä. Kaavio 1: Kriisi on vaikuttanut työllisyyteen eri tavoin eri ikäryhmissä. Työllisyysasteet sukupuolen ja ikäryhmän mukaan EU27-maissa, kausitasoitetut tiedot, ei kalenterikorjattu (%).

Huomautus: Katkos aikasarjassa vuoden 2021 ensimmäisestä neljänneksestä alkaen. Lähde: Eurostat, työvoimatutkimus [lfsi_emp_q]. Kriisi vaikutti erityisesti epätyypillisissä työsuhteessa oleviin työntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin. Työntekijöiden (20–64-vuotiaiden) kokonaismäärästä, joka oli 161,6 miljoonaa EU:ssa vuonna 2020, noin 19,9 miljoonalla (12,4 prosenttia) oli määräaikainen työsopimus (1,3 prosenttiyksikköä vähemmän kuin vuonna 2019). Vuoden 2021 toisella neljänneksellä noin 21,3 miljoonaa työntekijää (15–64-vuotiaat, kausitasoitetut tiedot) oli määräaikaisessa työsuhteessa, mikä on edelleen 0,8 miljoonaa vähemmän kuin vuoden 2019 viimeisellä neljänneksellä. Osuus on paljon suurempi nuorten (15–24-vuotiaiden) kuin muun väestön keskuudessa ja merkittävästi suurempi matalan osaamistason työntekijöiden kuin keskitason ja korkean osaamistason työntekijöiden keskuudessa. Vastentahtoisten määräaikaisten työsuhteiden osuus väheni edelleen (1,1 prosenttiyksikköä) vuoteen 2019 verrattuna ja oli 6,8 prosenttia vuonna 2020. Määräaikaisten työsopimusten osuus kokonaistyöllisyydestä (20–64-vuotiaiden) on kasvanut vuoden 2020 toisen neljänneksen alhaisesta tasosta (10,1 prosenttia) 11,3 prosenttiin vuoden 2021 toisella neljänneksellä. Osa-aikatyötä tekevien määrä kasvoi tasaisesti vuonna 2020. Tämän seurauksena osa-aikaisten työntekijöiden (20–64-vuotiaiden) osuus kokonaistyöllisyydestä oli 17,7 prosenttia vuoden 2021 toisella neljänneksellä (0,6 prosenttiyksikköä alle vuoden 2019 viimeisen neljänneksen arvon). Vastentahtoisesti osa-aikatyötä tekevien osuus putosi 25 prosenttiin vuonna 2020 (1,5 prosenttiyksikköä vähemmän kuin vuonna 2019). Pandemian alusta, vuoden 2020 ensimmäisestä neljänneksestä lähtien itsenäisten ammatinharjoittajien määrä väheni 0,7 miljoonalla (noin 25,8 miljoonasta 25,1 miljoonaan vuoden 2021 toisella neljänneksellä). Kaavio 2: Määräaikaisten sopimusten määrissä on eroja ikäryhmän ja pätevyystason mukaan Määräaikaisessa työsuhteessa olevien työntekijöiden osuus iän ja koulutustason mukaan EU27-maissa (2020) Lähde: Eurostat, työvoimatutkimus [lfsa_etgar], [lfsa_etpgan] ja [lfst_r_e2tgaedcu]. Kriisi on vaikuttanut voimakkaasti EU:n ulkopuolella syntyneiden ihmisten työmarkkinatuloksiin. EU:n ulkopuolella syntyneiden (20–64-vuotiaiden) työllisyysaste vuonna 2020 oli 65,3 prosenttia eli 2,4 prosenttiyksikköä alle vuoden 2019 arvon ja 8,2 prosenttiyksikköä alle syntyperäisten työllisyysasteen. EU:n ulkopuolella syntyneiden (15–74-vuotiaiden) työttömyysaste oli 12,3 prosenttia vuonna 2020 eli se on kasvanut edeltävän vuoden 10,8 prosentista. Vuosineljänneksittäin tarkasteltuna työttömyysaste kohosi 13,5 prosentista vuoden 2020 toisella neljänneksellä 13,9 prosenttiin vuoden 2021 toisella neljänneksellä. 1.2 Sosiaalipoliittiset kehityssuuntaukset Koronaviruskriisistä huolimatta kotitalouksien tulot pysyivät keskimäärin melko vakaina EU:n jäsenvaltioissa vuonna 2020 nopeiden poliittisten toimien ansiosta. Pandemian puhjettua kotitalouksien käytettävissä olevat reaalibruttotulot vähenivät jyrkästi eli 3,3 prosenttia vuoden 2020 toisella neljänneksellä (edellisvuoteen verrattuna) mutta elpyivät vuoden loppuun mennessä ja pysyivät kaikkiaan vakaina vuoden 2019 ja 2020 välillä (vähennystä 0,25 prosenttia). Suurin pudotus tapahtui palkansaajakorvauksissa (-5,5 prosenttia), mutta myös itsenäisten ammatinharjoittajien tuloissa (-1,4 prosenttia) ja netto-omaisuustuloissa (-3,3 prosenttia) oli nähtävissä mittavaa vähenemistä (ks. kaavio 3). Vuonna 2020 nettososiaalietuudet vaikuttivat voimakkaasti tuloihin, ja niillä oli merkittävä rooli kotitalouksien tulojen vähenemisen lieventämisessä toisella neljänneksellä. Niitä tukivat jossakin määrin myös tulo- ja varallisuusveroihin tehdyt mukautukset. Tämä suuntaus jatkui vuoden 2020 toisella ja kolmannella neljänneksellä ja vuoden 2021 ensimmäisellä neljänneksellä, kun sosiaalietuuksista saatavien tulojen kasvu enemmän kuin kompensoi palkansaajakorvausten ja itsenäisten ammatinharjoittajien korvausten vähenemisen (joka oli paljon pienempää kuin toisella neljänneksellä) ja netto-omaisuustulojen pienenemisen. Markkinatulot ja BKT:n määrä supistuivat 6 prosenttia edellisvuoteen verrattuna, ja se huomioon ottaen kotitalouksien kokonaistulojen vakaus todistaa, että kriisin sosiaalisten vaikutusten lieventämistä varten käyttöön otetut poikkeukselliset harkinnanvaraiset ratkaisut olivat tehokkaita, samoin kuin sosiaalisen suojelun ja verojärjestelmien automaattinen vakauttava vaikutus. Muutokset vuoden 2021 toisella neljänneksellä olivat käännekohta: sekä BKT:n määrä että palkansaajakorvaukset kasvoivat nopeasti, suunnilleen samaa vauhtia kuin ne supistuivat vuotta aiemmin vuoden 2020 toisella neljänneksellä. Kotitalouksien käytettävissä oleva reaalibruttotulo kasvoi enemmän kuin se oli supistunut vuotta aiemmin, mikä oli myös sen ansiota, että nettososiaalietuudet pienenivät hitaammin kuin muut tulonlähteet. Kaavio 3: Kotitalouksien kokonaistulojen yleinen vakaus keskimäärin EU:ssa koronaviruskriisin aikana oli ennennäkemättömien poliittisten toimien ansiota BKT:n kasvu, kotitalouksien käytettävissä olevan reaalibruttotulon kasvu ja sen tärkeimmät osatekijät (EU27-maat) Huomautukset: Työllisyys-, sosiaali- ja osallisuusasioiden pääosaston laskelmat. Kotitalouksien käytettävissä olevat nimelliset bruttotulot deflatoitiin käyttämällä kotitalouksien kulutusmenojen hintaindeksiä. EU:n kotitalouksien käytettävissä olevien reaalibruttotulojen kasvuaste arvioidaan jäsenvaltioiden arvojen painotettuna keskiarvona niiden jäsenvaltioiden osalta, joista on saatavilla neljännesvuosittaiset tiedot ESA2010:n perusteella (95 prosenttia EU:n kotitalouksien käytettävissä olevista bruttotuloista). Lähde: Eurostat, kansantalouden tilinpito [ nasq_10_nf_tr ] ja [ namq_10_gdp ] Tiedot eivät ole kausitasoitettuja. Tuloerot pysyivät yleisesti ottaen melko vakaina useimmissa jäsenvaltioissa. Eurostatin alustavien arvioiden mukaan keskimääräinen tuloviidennesten tulo-osuus (S80/S20) pysyi EU:ssa vakaana tai putosi hieman vuonna 2020. Tämä oli jälleen tulosta käyttöön otetusta valtavasta julkisesta tuesta ja vahvasta automaattisesta vakauttamisesta, joka lievensi kriisin seurauksia erityisesti muita heikommassa asemassa olevien ryhmien osalta. Työtulojen arvioidaan pudonneen 10 prosenttia ensimmäisessä tuloviidenneksessä ja 2 prosenttia viidennessä, mutta kokonaisvaikutus käytettävissä oleviin tuloihin pysyi hallinnassa koko tulojakaumassa vero- ja etuusjärjestelmien tasaavan vaikutuksen sekä lyhennettyä työaikaa koskevien järjestelyjen ja muiden työpaikkojen säilyttämiseen tähtäävien järjestelyjen ansiosta. Köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen riskissä olevien ihmisten osuus pysyi suunnilleen vakaana koronaviruskriisin ensimmäisenä vuonna. Vuonna 2020 noin joka viides ihminen EU:ssa oli köyhyys- tai syrjäytymisriskissä (21,9 prosenttia). Köyhyys- ja syrjäytymisriskiä koskevan indikaattorin kaikki kolme osatekijää olivat useimmissa jäsenvaltioissa vakaita edellisvuoteen nähden. Eurostatin alustavien arvioiden mukaan köyhyys- ja syrjäytymisriskiaste pysyi ennallaan ainakin puolessa jäsenvaltioista vuoteen 2019 verrattuna. Arviot osoittavat, että hiljattain käyttöön otetut politiikkatoimet yhdessä vero- ja etuusjärjestelmien kanssa vaimensivat koronaviruskriisin vaikutusta, vakauttivat tulot ja auttoivat merkittävästi estämään köyhyysriskin kohoamista. Tämän ansiosta myös aineellisen ja sosiaalisen puutteen aste pysyi suunnilleen vakaana (6,8 prosenttia eli vain 0,2 prosenttiyksikön kasvu). Niiden ihmisten osuus, jotka asuvat vajaatyöllisessä kotitaloudessa, pysyi myös vakaana (8,2 prosenttia eli vain 0,1 prosenttiyksikön nousu), mikä kuvastaa sitä, että kriisillä oli suhteellisen vähäinen vaikutus työpaikkojen menetyksiin, myös lyhennettyä työaikaa koskevien ja muiden työpaikkojen säilyttämiseen tähtäävien toimenpiteiden ansiosta. Energiaköyhyys on yhä merkittävämpi köyhyyden muoto. Komissio antoi 13. lokakuuta 2021 energian hintojen nousuun vastaamista käsittelevän tiedonannon, jossa korostettiin oikeudenmukaisia vero- ja etuusjärjestelmiä, kohdennettuja tulotukitoimenpiteitä ja osallistavia tapoja kunnostamiseen keskeisinä tekijöinä välineistössä, jolla lievennetään energiaköyhyyttä ja käsitellään hinnankorotusten välitöntä vaikutusta. Myös lasten köyhyys- tai syrjäytymisriskiaste pysyi vakaana, mutta maiden väliset erot kasvoivat ja tuloköyhyys lisääntyi. Lasten köyhyys- ja syrjäytymisriskiasteessa oli suurempaa vaihtelua jäsenvaltioiden välillä: neljässä jäsenvaltiossa aste oli yli 30 prosenttia, neljässä muussa taas alle 15 prosenttia. Lisäksi tuloköyhyyden hillintä ei ollut niin onnistunutta, koska se kohosi merkittäväsi kolmanneksessa jäsenvaltiota vuonna 2020. Yksinhuoltaja- ja suurperheillä oli merkittävästi suurempi köyhyys- tai syrjäytymisriski (42,1 prosenttia) kuin perheillä, joissa on 1–2 lasta (29,6 prosenttia keskimäärin EU:ssa).

Työssäkäyvien köyhyys on edelleen haaste. Työssäkäyvien köyhyys EU27-maissa lisääntyi 0,5 prosenttiyksikköä (8,5 prosentista 9 prosenttiin) vuosien 2010 ja 2019 välillä. Vuoden 2020 tiedot eivät ole vielä täysin saatavilla, mutta tilanne ei vaikuta muuttuneen merkittävästi vuodesta 2019. Muita heikommassa asemassa olevien työntekijöiden tilanne on vaikeampi: työssäkäyvien köyhyysriski on suurempi määräaikaisilla työntekijöillä (16,2 %) kuin vakituisessa työsuhteessa olevilla (5,9 %) samoin kuin matalan osaamistason työntekijöillä (19 %) verrattuna korkean osaamistason työntekijöihin (4,9 %) ja EU:n ulkopuolella syntyneillä (20,1 %) verrattuna syntyperäisiin (8,1 %). Yleisestä sosiaalisesta palautumiskyvystä huolimatta koronaviruskriisi vaikutti kielteisemmin muita heikommassa asemassa oleviin ryhmiin. Sulkutoimilla oli kohtuuton vaikutus toimintarajoitteisiin henkilöihin esimerkiksi terveydenhuollon, koulutuksen ja muiden verkkotukipalvelujen saatavuuden osalta, ja ne pahensivat jo olemassa olevia rajoitteita työnsaannissa. Maahanmuuttajataustaisten ihmisten köyhyys- ja syrjäytymisriskiasteet ovat toisinaan kaksinkertaiset syntyperäisiin nähden. Pandemiasta johtuvien sulkutoimien vuoksi monilla erillisissä yhdyskunnissa elävillä romaneilla ei ollut pääsyä mihinkään tulonlähteisiin ja (viralliseen tai epäviralliseen) taloudelliseen toimintaan, mikä syvensi entisestään heidän köyhyysastettaan. 1.3 Tarkistettu sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu: katsaus pilarin periaatteisiin liittyviin haasteisiin Vuoden 2022 yhteisessä työllisyysraportissa esitetty analyysi perustuu tarkistettuihin sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun pääindikaattoreihin, jotka neuvosto on hyväksynyt. Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa, joka julkaistiin maaliskuussa 2021, ehdotettiin tarkistettua sosiaali-indikaattoreiden tulostaulua, josta keskusteltiin sittemmin työllisyyskomiteassa ja sosiaalisen suojelun komiteassa ja jonka TSTK-neuvosto vahvisti 14. kesäkuuta 2021. Tarkistuksen tavoitteena on kattaa pilarin periaatteet laaja-alaisemmin ja vahvistaa sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun asemaa tärkeimpänä kvantitatiivisena välineenä, jolla seurataan pilarin täytäntöönpanon edistymistä talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa. Tarkistetulla tulostaululla autetaan myös täydentämään olemassa olevia seurantavälineitä, erityisesti työllisyyskehityksen seurantavälinettä ja sosiaalisen suojelun kehityksen seurantavälinettä. Tarkistetun sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun pääindikaattoreilla tuetaan pilarin yhteensä 20 periaatteesta 18:n seurantaa (neljä enemmän kuin edellisessä versiossa) ja edistetään näin keskeisten työllisyys- ja sosiaalialan haasteiden arviointia jäsenvaltioissa. Pääindikaattoreiden joukkoa tarkistettiin ottaen huomioon tiiviys, saatavuus, vertailtavuus ja tilastollinen luotettavuus. Indikaattorit, jotka liittyvät kuhunkin kolmeen pilarin lukuun, ovat seuraavat (uusissa indikaattoreissa on merkintä ** ja tarkistetuissa *): ·Yhtäläiset mahdollisuudet oAikuisten osallistuminen koulutukseen viimeisten 12 kuukauden aikana (25–64-vuotiaat)** oKoulupudokkaiden osuus (18–24-vuotiaat) oOsuus väestöstä, jolla on vähintään perustason digitaaliset taidot (16–74-vuotiaat) oTyöelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevat nuoret (NEET-aste) (15–29-vuotiaat)* oSukupuolierot työllisyysasteessa (20–64-vuotiaat) oTuloerot mitattuna ylimmän ja alimman tuloviidenneksen tulo-osuuksien suhteena (S80/S20) ·Oikeudenmukaiset työolot oTyöllisyysaste (20–64-vuotiaat) oTyöttömyysaste (15–74-vuotiaat) oPitkäaikaistyöttömyysaste (15–74-vuotiaat) oKotitalouksien käytettävissä oleva reaalibruttotulo henkeä kohti ·Sosiaalinen suojelu ja osallisuus oKöyhyys- tai syrjäytymisriskiaste (ikä 0+) (AROPE 0+)

oLasten (0–17-vuotiaiden) köyhyys- tai syrjäytymisriskiaste (AROPE 0–17)** oSosiaalisten tulonsiirtojen (muiden kuin eläkkeiden) vaikutus köyhyyden vähentämiseen oToimintarajoitteisten työllisyysero (20–64-vuotiaat)** oKohtuuttomasta asumismenorasituksesta kärsivien osuus** oVirallisen varhaiskasvatuksen piirissä olevat alle 3-vuotiaat lapset oTäyttämättä jääneet sairaanhoitotarpeet, asianomaisen oma ilmoitus (yli 16-vuotiaat) Pääindikaattorissa ”Toimintarajoitteisten työllisyysero” käytetään tilapäisesti EU-SILC-tilastoja tilastolähteenä, mutta vuodesta 2022 alkaen siirrytään käyttämään työvoimatutkimusta, josta saadaan tarkempia tietoja vuonna 2023. Komission yksiköt, myös Eurostat, seuraavat edelleen sen laatua ja tarkistavat indikaattoria keskipitkällä aikavälillä, kunhan työvoimatutkimukseen perustuvat tiedot saadaan käyttöön (2023) sekä tukevat lisätoimia, jotta voidaan parantaa maiden välistä vertailukelpoisuutta ja tutkia asiaa koskevien lisäindikaattoreiden kehittämistä. Myös pääindikaattorissa ”Aikuisten osallistuminen koulutukseen viimeisten 12 kuukauden aikana” käytetään työvoimatutkimuksen tietoja vuodesta 2022 eteenpäin. Komissio seuraa indikaattoria yhdessä Eurostatin kanssa ja analysoi perusteellisesti kahdesta tutkimuslähteestä saatuja tietoja, kunhan ne tulevat saataville (2023), jotta voidaan varmistaa tietojen laatu ja vertailukelpoisuus. Työllisyyden suuntaviivojen 6 ja 7 seurannan varmistamiseksi, myös aktiivisen työmarkkinapolitiikan osalta, tässä vuoden 2022 yhteisessä työllisyysraportissa käytetään poikkeuksellisesti indikaattoria, joka koskee aikuisten osallistumista koulutukseen viimeisten neljän viikon aikana (25–64 vuotiaat). Pääindikaattoreiden analyysissä käytetään työllisyyskomiteassa ja sosiaalisen suojelun komiteassa sovittua yhteistä menetelmää (ks. tarkemmin liite 4). Menetelmässä arvioidaan jäsenvaltioiden tilannetta ja kehitystä tarkastelemalla kunkin sosiaali-indikaattoreiden tulostauluun sisältyvän pääindikaattorin tasoja ja muutoksia edellisvuoteen nähden. Tasot ja muutokset luokitellaan sen mukaan, millä etäisyydellä ne ovat (painottamattomista) EU:n keskiarvoista. Tämän jälkeen jäsenvaltioiden tulokset tasojen ja muutosten suhteen kootaan yhteen käyttämällä ennalta sovittua sääntöä niin, että kukin jäsenvaltio asetetaan yhteen seitsemästä luokasta (”parhaiten suoriutuvat”, ”keskiarvoa paremmat”, ”keskimääräiset/neutraalit”, ”hyvät mutta tarpeen seurata”, ”heikot mutta paranemassa”, ”seurattavat” ja ”kriittisessä tilanteessa olevat”). Tämän perusteella taulukossa 1 esitetään tiivistelmä tulostaulusta kustakin indikaattorista saatavilla olevien tuoreimpien tietojen mukaan. Sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun pääindikaattorit viittaavat keskeisiin haasteisiin EU:n jäsenvaltioissa kolmella alalla: yhdenvertaiset mahdollisuudet ja pääsy työmarkkinoille, oikeudenmukaiset työolot sekä sosiaalinen suojelu ja osallisuus. Jos tarkastellaan kriittisessä tilanteessa olevia maita (punaisella kaaviossa 4), suhteellisen monissa jäsenvaltioissa on edelleen merkittäviä haasteita, jotka liittyvät naisten työmarkkinatilanteeseen ja virallisen varhaiskasvatuksen piirissä oleviin lapsiin (viisi punaiseen luokkaan kuuluvaa maata kummankin indikaattorin osalta). Myös muiden ryhmien työmarkkinatulokset herättävät huolta suhteellisen monissa jäsenvaltioissa: toimintarajoitteisten työllisyysero näyttää punaista kuudessa maassa ja nuorten NEET-aste neljässä maassa. Lisäksi koulupudokkaiden osuus on kriittisellä tasolla neljässä jäsenvaltiossa. Sosiaalisen suojelun ja sosiaalisen osallisuuden alalla sosiaalisten tulonsiirtojen (muiden kuin eläkkeiden) vaikutus köyhyyden vähentämiseen on kriittisellä tasolla useissa jäsenvaltioissa (6), ja neljässä on kriittisiä haasteita, jotka liittyvät yleisesti köyhyysriskiin ja erityisesti lasten köyhyyteen. Myös tuloviidennesten tulo-osuuksien suhde on kriittisellä tasolla neljässä jäsenvaltiossa. Jos tarkastellaan kriittisten tilanteiden lisäksi myös tilanteita, joita on seurattava, ongelmallisimpia ovat kolme indikaattoria (NEET-nuoret, sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus köyhyyden vähentämiseen ja virallisen varhaiskasvatuksen piiriin kuuluvat alle 3-vuotiaat). Kahden ensin mainitun osalta seurattavia maita on 10 ja viimeisen osalta 11. Luvussa 2 esitetään tarkka analyysi 16 indikaattorista, myös pitkän aikavälin suuntauksista ja täydentävistä indikaattoreista tarpeen mukaan. EU:n taloudellinen ja tekninen tuki työllisyys-, osaamis- ja sosiaalipolitiikan toimiin Euroopan sosiaalisen oikeuksien pilarin täytäntöönpanoa tuetaan merkittävällä EU-rahoituksella, jota myönnetään eri rahoitusvälineistä. EU:n koheesiopolitiikan rahastojen (erityisesti Euroopan sosiaalirahasto plussan (ESR+) ja Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR)) määrärahat ovat noin 500 miljardia euroa (kansallinen yhteisrahoitus mukaan luettuna) kaudella 2021–2027, ja niillä pyritään vähentämään sosioekonomisia eroja sekä tukemaan ylöspäin suuntautuvaa taloudellista ja sosiaalista lähentymistä sekä rakennemuutosta. Komissio ehdotti toukokuussa 2020 NextGenerationEU-välinettä (807 miljardia euroa käypinä hintoina, sisältyy EU:n monivuotiseen rahoituskehykseen 2021–2027), jolla on tarkoitus lieventää kriisin taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia, vahvistaa taloudellista ja sosiaalista palautumiskykyä ja valmistella EU:n talouksia ja yhteiskuntia paremmin vihreän ja digitaalisen siirtymän haasteita ja mahdollisuuksia varten, myös niiden oikeudenmukaisuuden osalta. NextGenerationEU-välineen keskiössä on uusi elpymis- ja palautumistukiväline (tarkempia tietoja jäljempänä). EU-rahoituksen vaikutusta vahvistetaan vielä teknisen tuen välineestä rahoitettavalla teknisellä avulla. Jälkimmäisen tarkoituksena on tukea – pyynnöstä – kansallisia viranomaisia politiikkatoimia koskevalla korkealaatuisella neuvonnalla ja räätälöidyllä valmiuksien parantamisella uudistuksen prioriteettialoilla, myös työmarkkina-, osaamis- ja sosiaalipolitiikan aloilla. Teknistä tukea voidaan tarjota kahdenväliseltä tai useita maita kattavalta pohjalta. Elpymis- ja palautumistukivälineestä (723,8 miljardia euroa käypinä hintoina) tarjotaan laajamittaista taloudellista tukea jäsenvaltioissa toteutettaviin uudistuksiin ja investointeihin, joilla tuetaan kestävää ja osallistavaa kasvua ja työpaikkojen luomista. Erityishuomiota kiinnitetään uudistuksiin ja investointeihin, joissa käsitellään talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa annetuissa maakohtaisissa suosituksissa yksilöityjä haasteita. Välineen soveltamisalan määrittelevistä kuudesta pilarista niinkin monta kuin neljä ovat merkityksellisiä Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin täytäntöönpanon kannalta: älykäs, kestävä ja osallistava kasvu, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus, terveys sekä taloudellinen, sosiaalinen ja institutionaalinen palautumiskyky ja seuraavaa sukupolvea, lapsia ja nuoria koskeva politiikka. Tämän vuoksi työllisyys-, osaamis- ja sosiaalipolitiikkaan kiinnitetään huomiota jäsenvaltioiden esittämissä elpymis- ja palautumissuunnitelmissa, jotka komissio on vahvistanut ja neuvosto hyväksynyt. ESR+:n talousarvio vuosiksi 2021–2027 on lähes 99,3 miljardia euroa, josta tuetaan ja täydennetään jäsenvaltioiden työllisyys-, osaamis- ja sosiaalipolitiikkaa ja tuodaan niihin lisäarvoa. Rahastosta rahoitetaan toimenpiteitä, joilla varmistetaan yhtäläiset mahdollisuudet, yhdenvertainen pääsy työmarkkinoille, oikeudenmukaiset ja korkealaatuiset työolot, sosiaalinen suojelu ja osallisuus. Erityisesti keskitytään korkealaatuiseen ja osallistavaan koulutukseen, elinikäiseen oppimiseen, lapsiin ja nuoriin tehtäviin investointeihin sekä peruspalvelujen saatavuuteen. Koronaviruskriisin alussa koheesiorahastot reagoivat nopeasti koronaviruksen vaikutusten lieventämistä koskevilla investointialoitteilla (CRII ja CRII+), joiden ansiosta työllisyys- ja terveydenhuoltotoimien rahoitus lisääntyi yli 11 miljardia euroa marraskuuhun 2021 mennessä. Lisäksi koheesiota ja Euroopan alueita tukevan elpymisavun REACT-EU-välineestä myönnetyillä 50,6 miljardilla eurolla vahvistetiin jäsenvaltioiden valmiuksia korjata kriisin aiheuttamia vahinkoja. Hätätilasta aiheutuvien työttömyysriskien lieventämisen tilapäisestä SURE-tukivälineestä on asetettu saataville 100 miljardin euron edestä lainoja lyhennettyä työaikaa koskevia järjestelyjä ja vastaavia työpaikkojen säilyttämiseen tähtääviä toimenpiteitä varten, etenkin itsenäisten ammatinharjoittajien osalta. Osana Euroopan vihreän kehityksen investointiohjelmaa perustettiin oikeudenmukaisen siirtymän mekanismi, jolla tuetaan oikeudenmukaista siirtymää ilmastoneutraaliuteen. Sen ensimmäinen pilari on koheesiopolitiikan puitteissa perustettu oikeudenmukaisen siirtymän rahasto , josta tarjotaan 19,3 miljardia euroa ilmastoneutraaliin talouteen siirtymisen kielteisten vaikutusten lieventämiseksi tukemalla alueita, joihin siirtymä vaikuttaa eniten. Kaavio 4: Työllisyys-, osaamis- ja sosiaaliset haasteet EU:n jäsenvaltioissa tarkistetun sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun pääindikaattoreiden mukaan Huomautukset: 1) aikuisten osallistumista koulutukseen koskevasta indikaattorista ei ole vielä saatavilla tietoja; 2) digitaalitaitoja koskevan indikaattorin tiedot ovat vuodelta 2019; 3) joistakin indikaattoreista puuttuu joitakin maita koskevat tiedot: kaikkien indikaattorien selitykset esitetään liitteessä.

Taulukko 1. Sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun pääindikaattorit: katsaus haasteisiin jäsenvaltioissa

Vuosi Parhaiten suoriutuvat Keskimääräistä paremmat Hyvät mutta tarpeen seurata Keskimääräiset / neutraalit Heikot mutta paranemassa Seurattavat Kriittisessä tilanteessa olevat Yhtäläiset mahdollisuudet Koulupudokkaat (% 18-24-vuotiaista) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Digitaalitaitojen taso 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO NEET-nuorten osuus (% 15-29-vuotiaista) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Sukupuolten työllisyysero 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Tuloviidennesten tulo-osuuksien suhde (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Oikeudenmukaiset työolot Työllisyysaste (% 20-64-vuotiaista) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Työttömyysaste (% 15-74-vuotiaasta työvoimasta) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Pitkäaikaistyöttömyysaste (% 15-74-vuotiaasta työvoimasta) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES Kotitalouksien käytettävissä olevien bruttotulojen kasvu henkeä kohti (2008=100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Sosiaalinen suojelu ja osallisuus Köyhyys- tai syrjäytymisriskiaste 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO Lasten köyhyys- tai syrjäytymisriskiaste (0–17-vuotiaat) 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO Sosiaalisten tulonsiirtojen (muiden kuin eläkkeiden) vaikutus köyhyyden vähentämiseen 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO Toimintarajoitteisten työllisyysero 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI FR CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Kohtuuton asumismenorasitus 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Virallisen varhaiskasvatuksen piirissä olevat alle 3-vuotiaat lapset 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Täyttämättä jääneet sairaanhoitotarpeet, asianomaisen oma ilmoitus 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Huomautus: päivitetty 28. lokakuuta 2021. Irlannin ja Italian osalta ei tietoja seuraavista: tuloviidennesten tulo-osuuksien suhde, köyhyys- tai syrjäytymisriskiaste, lasten köyhyys- tai syrjäytymisriskiaste, sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus köyhyyden vähentämiseen, kohtuuton asumismenorasitus, virallisen varhaiskasvatuksen piirissä olevat alle 3-vuotiaat lapset ja täyttämättä jääneet sairaanhoitotarpeet, asianomaisen oma ilmoitus. Bulgarian, Ranskan, Romanian ja Viron osalta ei tietoja käytettävissä olevien bruttotulojen kasvusta. Irlannin, Italian ja Latvian osalta ei tietoja toimintarajoitteisten työllisyyserosta. Katkokset aikasarjoissa ja muut merkitykselliset seikat ilmoitetaan liitteissä 1 ja 2. 1.4 EU:n yleistavoitteet vuoteen 2030 mennessä EU:ssa asetettiin vuodeksi 2030 kolme työllisyyttä, osaamista ja köyhyyden vähentämistä koskevaa yleistavoitetta, jotka esitetään Euroopan sosiaalisen oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa. EU:n johtajat hyväksyivät yleistavoitteet 8. toukokuuta annetussa Porton julistuksessa ja kesäkuussa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa, ja TSTK-neuvosto vahvisti ne kesäkuussa. Yhdessä jäljempänä esitettyjen täydentävien tavoitteiden kanssa ne heijastavat pilarin kolmea lukua, joissa käsitellään yhtäläisiä mahdollisuuksia ja pääsyä työmarkkinoille, oikeudenmukaisia työoloja sekä sosiaalista suojelua ja osallisuutta. Näillä kolmella tavoitteella ohjataan toimia työllistävään elpymiseen ja kasvuun, ja elinikäisellä oppimisella tuetaan työntekijöitä hyödyntämään taloudellisia ja yhteiskunnallisia muutoksia. Samalla torjutaan köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä EU:ssa ja edistetään kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamista. Tavoitteet on asetettu kunnianhimoiselle mutta realistiselle tasolle ottaen huomioon sosioekonominen ympäristö, laajemmat suuntaukset sekä suunnitellut uudistukset ja investoinnit, myös elpymis- ja palautumistukivälineestä. Sovittujen tavoitteiden mukaisesti vuoteen 2030 mennessä EU:ssa ·vähintään 78 prosenttia 20–64-vuotiaista on työelämässä. ·vähintään 60 prosenttia aikuisista (25–64-vuotiaat) osallistuu vuosittain koulutukseen; ·köyhyys- ja syrjäytymisvaarassa olevien määrä pienenee vähintään 15 miljoonalla. Jäsenvaltiot ovat nyt asettamassa omia kansallisia tavoitteitaan EU:n yleistavoitteiden mukaisesti. Portossa 7. toukokuuta 2021 tehdyssä sosiaalisessa sitoumuksessa (jonka allekirjoittivat Euroopan parlamentin puhemies, Euroopan komission puheenjohtaja, Portugalin pääministeri, EU:n työmarkkinaosapuolet ja Euroopan sosiaalialan kansalaisjärjestöjen foorumi) kehotettiin jäsenvaltioita asettamaan kunnianhimoiset kansalliset tavoitteet, joilla edistetään asianmukaisesti eurooppalaisten tavoitteiden saavuttamista, ottaen huomioon kunkin maan lähtötilanne. Komissio kehotti heinäkuussa 2021 jäsenvaltioita toimittamaan vuoden 2030 kansallisia tavoitteita koskevat alustavat ehdotuksensa. Sekä EU:n yleistavoitteita että kansallisia tavoitteita seurataan talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa. Kuten työllisyysastetta koskevasta yleistavoitteesta käy ilmi, työllisyyden korkea taso vuoteen 2030 mennessä on keskeinen prioriteetti. Tarkoituksena on varmistaa, että kaikki voivat osallistua täysipainoisesti talouselämään ja yhteiskunnan toimintaan. Työmarkkinoille osallistuminen on tärkeää, jotta voidaan tukea kestävää ja osallistavaa kasvupotentiaalia, edistää aktiivista osallistumista yhteiskunnan toimintaan ja edistää sosiaalisen suojelun järjestelmien riittävyyttä ja julkisen talouden kestävyyttä, myös väestön ikääntyminen huomioon ottaen. Tavoitteen saavuttamisen kannalta on tärkeää edistyä työmarkkinoiden vihreässä ja digitaalisessa siirtymässä. Koko EU:n työllisyysaste oli 72,5 prosenttia vuonna 2020 eli 5,5 prosenttiyksikköä alle vuodeksi 2030 asetetun 78 prosentin tavoitteen (ks. kaavio ). Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa asetettiin täydentäviä tavoitteita, joiden tarkoituksena on lisätä naisten ja nuorten työmarkkinoille osallistumista ja tukea siten yleistä työllisyysastetavoitetta. Täydentävillä tavoitteilla pyritään puolittamaan sukupuolten työllisyysero, lisäämään virallisen varhaiskasvatuksen tarjontaa ja vähentämään 9 prosenttiin 15–29-vuotiaiden NEET-nuorten osuus. Naisten työmarkkinoille osallistumisen lisääminen on tärkeää, jotta voidaan lisätä kasvupotentiaalia ja vastata haasteisiin, jotka liittyvät väestön ikääntymiseen ja työvoiman vähenemiseen. Naisten suurempi osallistuminen työmarkkinoille – virallisen varhaiskasvatuksen tuella – voi vaikuttaa myös köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen vähentämiseen, myös lasten keskuudessa, kotitalouksien tuloihin kohdistuvien myönteisten vaikutuksen ansiosta. Samoin NEET-asteen alentaminen tarkoittaa nuorten hyödyntämättömän potentiaalin käyttöönottoa, jotta voidaan varmistaa heidän täysipainoinen osallistumisensa yhteiskunnan toimintaan. Kaavio 5. Työllisyysaste, 20–64-vuotiaat, 2020 Lähde: Eurostat, indikaattori [ tesem010 ] Vuodeksi 2030 asetettu aikuisten koulutukseen osallistumista koskeva yleistavoite kuvastaa tarvetta varmistaa mukautuminen ja kyky hyödyntää etuja tilanteessa, jossa työmarkkinatarpeet muuttuvat nopeasti koronaviruksen aiheuttaman iskun jälkeen ja ottaen huomioon vihreä ja digitaalinen siirtymä. Pandemian vaikutus talouteen ja yhteiskuntaan sekä edessä olevat rakenteelliset muutokset korostavat tarvetta koko uran mittaiseen uudelleenpätevöitymiseen ja elinikäiseen osaamisen kehittämiseen. Tämä on tärkeämpää kuin koskaan, sillä digitaalisen ja vihreän siirtymän odotetaan muuttavan perusteellisesti monien työpaikkojen osaamisvaatimuksia ja luovan uusia. Tätä taustaa vasten aikuiskoulutusta koskeva EU:n yleistavoite asetettiin 60 prosenttiin (vuoden 2016 aste oli 37,4 prosenttia) (ks. kaavio 6). Vuoden 2030 tavoite asetettiin näin ollen kunnianhimoiselle tasolle, ja EU:n ja jäsenvaltioiden toimien tehostamista pönkittivät Euroopan osaamisohjelma sekä merkittävä EU:n lisärahoitus, jota myönnettiin koulutukseen, myös elpymis- ja palautumistukivälineestä (ks. luku 2.2). Aikuiskoulutustavoitteen saavuttaminen on mahdollista vain, jos koulutusjärjestelmät tarjoavat sille vankan perustan, ja hankittavien taitojen on vastattava työmarkkinoiden tulevia tarpeita. Koulutustaso on merkittävä tekijä nuorten työllistymisnäkymien kannalta ja luo perustan myös myöhemmin tapahtuvalle koulutukselle. Tästä huolimatta jopa 9,9 prosenttia EU:n nuorista ei ollut suorittanut vähintään toisen asteen koulutusta vuonna 2020. Tästä syystä pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa asetetaan täydentävät tavoitteet, joilla pyritään edelleen vähentämään koulupudokkuutta ja lisäämään osallistumista toisen asteen koulutukseen. Lisäksi täydentävässä tavoitteessa, jonka mukaan vähintään 80 prosentilla 16–74-vuotiaista on vähintään perustason digitaalitaidot, tunnustetaan näiden taitojen keskeinen asema, jotta varmistetaan täysipainoinen osallistuminen työmarkkinoille ja yhteiskunnan toimintaan tulevaisuudessa. Tämän alan toimet ovat erityisen kiireellisiä, kun otetaan huomioon hidas edistys koko EU:ssa vuodesta 2015 lähtien (vuosien 2015 ja 2019 välillä 54 prosentista 56 prosenttiin). Kaavio 6. Aikuisten osallistuminen koulutukseen viimeisten 12 kuukauden aikana (%, 2016) Lähde: erityinen tietojen poiminta, Eurostat . Jotta saadaan vähennettyä köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä kunnianhimoisen tavoitteen mukaisesti, on keskeisen tärkeää varmistaa osallistava kasvu ja ylöspäin suuntautuva sosiaalinen ja taloudellinen lähentyminen EU:ssa. Tavoitteen mukaan vuoteen 2030 mennessä köyhyys- tai syrjäytymisriskissä olevien ihmisten määrää olisi vähennettävä 15 miljoonalla. Vuonna 2020 EU:n laajuinen köyhyys- ja syrjäytymisriskiaste oli 21,9 prosenttia (ks. kaavio 7). Köyhyyden vähentämistä koskevan kunnianhimoisen EU:n tavoitteen saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on toteutettava toimia kolmella alalla, jotka ovat toimeentulotuki, tavaroiden ja palvelujen saatavuus sekä työmarkkinoille integroituminen. Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa asetettiin täydentäväksi tavoitteeksi köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen riskissä olevien lasten määrän vähentäminen. Lapsiin keskittyminen on avainasemassa, jotta saadaan katkaistua sukupolvien välinen köyhyyden kierre ja edistettyä yhtäläisiä mahdollisuuksia EU:ssa. Tässä täydentävässä tavoitteessa ehdotetaan köyhyys- ja syrjäytymisriskissä olevien lasten määrän vähentämistä vähintään viidellä miljoonalla vuoteen 2030 mennessä.

Kaavio 7: Koko väestön köyhyys- ja syrjäytymisriskiaste, 2020 (%) Lähde: Eurostat, indikaattori [ tepsr_lm410 ] Tavoite köyhyys- ja syrjäytymisriskissä olevien vähentämisestä 15 miljoonalla vuoteen 2030 mennessä vastaisi 17,6 prosentin köyhyys- ja syrjäytymisriskiastetta vuoden 2019 perusarvon mukaan ja Eurostatin 2020-lukua koskevan väestöennusteen mukaan. Vertailuanalyysit analyysien ja poliittisen päätöksenteon tukena Euroopan sosiaalisen oikeuksien pilarin perustamisesta vuonna 2017 annetussa tiedonannossa ehdotettiin vertailuanalyysia välineenä, jolla voidaan tukea rakenneuudistuksia ja edistää ylöspäin suuntautuvaa lähentymistä työllisyys- ja sosiaalipolitiikan alalla. Monenvälisissä vertailuanalyyseissä yhdistetään kvantitatiivisia (suorituskykyä ja tuloksia koskevia) indikaattoreita kvalitatiiviseen analyysiin, joka koskee hyvään päätöksentekoon vaikuttavia politiikan suunnitteluun liittyviä ominaisuuksia ja toimintapoliittisia välineitä. Sen lisäksi, että vertailuanalyyseillä tuetaan poliittista päätöksentekoa, niiden kautta saadaan yhdessä sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun indikaattoreiden kanssa tietoja analyysiin, joka tehdään talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa ja yhteisessä työllisyysraportissa. Komissio on kehittänyt useilla aloilla vertailuanalyysejä vuodesta 2017 lähtien ja keskustellut niistä jäsenvaltioiden kanssa työllisyyskomiteassa ja sosiaalisen suojelun komiteassa sovitun yhteisen lähestymistavan mukaisesti. Vertailuanalyyseissä on käsitelty 1) työttömyysetuuksia ja aktiivista työmarkkinapolitiikkaa, 2) aikuisten osaamista ja koulutusta sekä 3) vähimmäistoimeentuloa. Päätuloksista raportoitiin aiemmissa yhteisissä työllisyysraporteissa. Komissio on ryhtynyt laatimaan myös täydentäviä analyysejä, joita voitaisiin käyttää tulevissa ohjausjaksoissa. Esimerkiksi yhteistyössä työllisyyskomitean kanssa on kehitetty vähimmäispalkkoja ja työehtosopimusneuvottelujen kartoittamista ja sosiaalisen suojelun komitean kanssa eläkkeiden riittävyyttä sekä lastenhoitopalveluja ja lapsille annettavaa tukea koskevia vertailuanalyysejä. Lastenhoitoa ja lapsille annettavaa tukea koskevasta analyysistä sovittiin sosiaalisen suojelun komiteassa lokakuussa 2021. Siinä yksilöidään tulosindikaattoreita (varhaiskasvatukseen osallistuminen, lasten köyhyys ja lasten kokema puute) ja suorituskykyindikaattoreita (varhaiskasvatukseen osallistumisen ero tuloviidenneksittäin, sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus lasten köyhyyteen, erot kohtuuttomassa asumismenorasituksessa ja puutteellisissa asuinoloissa asuvien lasten osuus, vanhemmuuden vaikutus työllisyyteen 25–49-vuotiaiden ryhmässä ja 25–49-vuotiaan väestön osuus, joka on työmarkkinoiden ulkopuolella tai tekee osa-aikatyötä hoivavelvoitteiden takia, sukupuoli