FI Euroopan unionin virallinen lehti C 204/77

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean Lausunto aiheesta Vihreä kirja — Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän tulevaisuus

KOM(2007) 301 lopullinen

(2008/C 204/17)

Komissio päätti 6. kesäkuuta 2007 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Vihreä kirja — Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän tulevaisuus

Asian valmistelusta vastannut ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 21. helmikuuta 2008. Esittelijä oli An Le Nouail Marlière.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 12.–13. maaliskuuta 2008 pitämässään 443. täysistunnossa (maaliskuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 118 ääntä puolesta ja 1 vastaan 9:n pidättyessä äänestämästä.

1. Vihreää kirjaa yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän tulevaisuudesta koskevan kuulemisprosessin johdanto

1.1 Tulevan yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän lainsäädännöllinen perusta on Amsterdamin sopimuksen (1999) IV osastossa ”Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka sekä muu henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvä politiikka” ja Tampereella vuonna 1999 pidetyn sekä äskettäin Haagissa pidetyn huippukokouksen päätöksissä. On myös tuotava esiin sen ”toiminnallinen” perusta, toisin sanoen Dublin I -asetus vuodelta 1997, Dublin II -asetus vuodelta 2003 (asetus tuli voimaa vuonna 2006), ensimmäinen Schengen-sopimus vuodelta 1985 (sopimusta laajennettiin vuonna 2007 kattamaan eräät uusista jäsenvaltioista). Ei pidä unohtaa sitä, että ensisijaisena tavoitteena oli pakolaisten oikeusasemaa koskevan, vuonna 1951 tehdyn ja jäsenvaltioiden valtaosan ratifioiman Geneven yleissopimuksen yhdenmukainen täytäntöönpano ja saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä koko Euroopan unionissa, jotta varmistettaisiin, että henkilöt, jotka tarvitsevat kansainvälistä suojelua, todellakin saavat sitä. Ajatuksena oli tehdä Euroopan unionista yhtenäinen pakolaisten suoja-alue, joka perustuu Geneven yleissopimuksen sekä kaikkien jäsenvaltioiden yhteisten humanitaaristen arvojen täysimääräiseen ja kokonaisvaltaiseen soveltamiseen. Haagin ohjelman toimintasuunnitelmassa ennakoidaan, että yhteistä eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää koskeva ehdotus hyväksytään vuoden 2010 loppuun mennessä.

1.2 Suunnitellakseen toista vaihetta ja ennen heinäkuussa 2008 julkaistavaksi tarkoitetun toimintasuunnitelmansa käynnistämistä komissio on aloittanut kattavan kuulemismenettelyn tarkasteltavana olevasta vihreästä kirjasta selvittääkseen, mitkä vaihtoehdot ovat EU:n nykyisen lainsäädäntökehyksen nojalla mahdollisia.

1.3 Tampereen ohjelma, joka vahvistettiin myöhemmin Haagin ohjelmalla, voidaan tiivistää seuraavasti: luodaan yhteinen menettely, yhtenäinen asema, yhtenäiset säännöt, yhdenmukainen korkeatasoinen suojelu kaikissa jäsenvaltioissa, jotta varmistettaisiin Geneven yleissopimuksen yhtenäinen täytäntöönpano.

1.4 Ensimmäisen vaiheen aikana vuosina 1999–2006 annetut neljä keskeistä säädöstä ovat muodostaneet tällä alalla voimassa olevan yhteisön säännöstön ja luoneet perustan yhteiselle eurooppalaiselle turvapaikkajärjestelmälle. Komissio valvoo, että jo hyväksytyt säädökset saatetaan osaksi lainsäädäntöä ajallaan ja pannaan täytäntöön.

1.5 Vaikka ensimmäisen vaiheen välineiden arviointi on vielä kesken, komissio pitää välttämättömänä, että pohdinta ja perusteellinen keskustelu turvapaikkajärjestelmän tulevasta rakenteesta aloitetaan jo nyt, sillä toista vaihetta koskevat ehdotukset on esitettävä riittävän ajoissa, jotta ne saadaan hyväksyttyä vuonna 2010.

1.6 Komissio on myös asettanut tavoitteeksi EU:n jäsenvaltioiden keskinäisen yhteisvastuun lisäämisen, kaikkien toimijoiden valmiuksien vahvistamisen ja menettelyn yleisen laadun parantamisen, nykyisten puutteiden korjaamisen sekä sovellettavien käytäntöjen yhdenmukaistamisen toteuttamalla jäsenvaltioiden väliseen käytännön yhteistyöhön liittyviä rinnakkaistoimia.

1.7 Komissio on jäsentänyt kuulemisensa käsittämään neljä lukua ja 35 kysymystä: oikeudelliset välineet, täytäntöönpano, yhteisvastuu ja rasituksen jakaminen ja ulkoinen ulottuvuus.

2. Tärkeimmät päätelmät ja suositukset

2.1 Komitea ottaa huomioon aiheesta aiemmin antamansa (lukuisat) lausunnot, pakolaisia auttavien valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden suositukset sekä UNHCR:n (1) Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajavaltioille Portugalille ja Slovenialle osoittamat huomiot.

2.2 Komitea muistuttaa, että pakolaiskysymyksiin sovelletaan jo nyt määräenemmistöpäätöksiä neuvostossa, kun vastaavasti maahanmuuttoasiat edellyttävät edelleen yksimielisyyttä, ja niihin olisi tarkoitus alkaa soveltaa määräenemmistöpäätöksiä Lissabonin sopimuksen mukaisesti. Se suosittaa, että yhteisen menettelyn täytäntöönpanon yhteydessä komissio ja neuvosto huolehtivat siitä, että eräiden jäsenvaltioiden usein käyttämät kansalliset poikkeuslausekkeet (opt out) suljetaan pois tai estetään.

2.3 Komitea kannattaa sitä, että perustetaan oikeudenmukainen — toisin sanoen ihmiskasvoinen — turvapaikkajärjestelmä, jossa turvapaikanhakijoiden suojelutarpeet otetaan huomioon yhtenä todellisena tavoitteena, kun päämääränä on rakentaa unioni, joka olisi myös sosiaalinen. Komitea muistuttaa, että sosiaaliset tavoitteet eivät ole ristiriidassa vastaanottavien väestöjen eivätkä jäsenvaltioiden taloudellisten ja turvallisuusintressien kanssa eivätkä sulje niitä pois.

2.4 Komitea kehottaa luomaan olosuhteet, joilla edistetään kansainvälisten yleissopimusten, kansainvälisen ja humanitaarisen oikeuden kanssa sopusoinnussa olevien EU:n direktiivien sekä Euroopan neuvoston laatiman, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen noudattamista; jäsenvaltioille kuuluvan vastuun parempaa jakamista; pakolaisasemaan perustuvaa tai toissijaista suojelua saavien henkilöiden nopeaa uudelleensijoittamista ja kotouttamista; vilpitöntä yhteistyöhön ja yhteiseen kehitykseen tähtäävää politiikkaa, jolla parannetaan demokratian vaikuttavuutta eräissä kolmansissa maissa ja edistetään kansainvälistä yhteisvastuuta vastauksena turvapaikka-alan tarpeisiin.

2.5 Tästä syystä komitea suosittaa toimenpiteitä, jotka kuuluvat erottamattomasti yhteen ja ovat keskenään täydentäviä.

2.5.1 Kansainvälistä suojelua tarvitsevien henkilöiden on aina voitava tulla Euroopan unionin alueelle riippumatta valvonnan tehostamisen tasosta, jotta varmistetaan vähintään turvapaikkahakemuksen — olkoon se minkä muotoinen tahansa — jättämistä koskevan oikeuden kunnioittaminen sekä pääseminen oikeudenmukaisen ja tehokkaan menettelyn piiriin.

2.5.2 Pakolaisaseman tunnustamista koskevat hakemukset on aina tutkittava, ja päätöksentekoviranomaisen on toimitettava perusteltu päätös kirjallisesti, ennen kuin toissijaista suojelua ryhdytään käsittelemään, myös rajalla esitettyjen hakemusten ollessa kyseessä.

2.5.3 Turvapaikanhakijoilla on oltava vapaus valita maa, jolle he osoittavat hakemuksensa.

2.5.4 Ilman huoltajaa olevien alaikäisten sekä naisten ja heikossa asemassa olevien henkilöiden (2) on saatava erityistä suojelua: fyysisesti, psykologisesti ja henkisesti epäsuotuisassa asemassa olevat turvapaikanhakijat, jotka tarvitsevat erityistä apua (raskaana olevat naiset, lapset, vanhukset, sairaat, vammaiset jne.).

2.5.5 Eräisiin naisiin kohdistuva erityinen vaino on otettava huomioon ja katsottava perusteeksi suojelun tarpeelle henkilökohtaiselta pohjalta riippumatta henkilöistä, joiden mukana naiset matkustavat tai jotka matkustavat naisten mukana (alaikäiset lapset tai aviomiehet, vanhemmat ja muut). (3)

2.5.6 Kaikilla turvapaikanhakijoilla on oltava oikeus hakemustensa tehokkaaseen ja yksilölliseen tutkintaan, tulkkausapuun, maksuttomaan oikeusapuun sekä riittävän pitkään hakemuksen jättöaikaan.

2.5.7 Turvapaikkamenettelyssä noudatettavia keskeisiä periaatteita on sovellettava kaikkiin turvapaikkahakemuksiin, ilmeisen perusteettomat hakemukset mukaan luettuina.

2.5.8 Pakolaisaseman tai toissijaisen suojelun epääviin päätöksiin tehtyjen muutoksenhakujen on aina johdettava maastakarkottamispäätöksen täytäntöönpanon keskeyttämiseen etenkin, kun on kyse henkilöistä, joita ei voitaisi karkottaa ilman että heidän henkensä tai vapautensa olisi uhattuna tai vaarantuisi, mikäli heidät pitäisi karkottaa toiseen maahan.

2.5.9 Kotouttaminen ja uudelleensijoittaminen tavanomaisiin ja ihmisarvon mukaisiin elinoloihin olisi varmistettava mahdollistamalla itsenäinen elämä, jonka edellytykset olisi turvattava mahdollisimman nopeasti saapumishetkestä yhteisymmärryksessä asianomaisen osapuolen kanssa: pääsy sairaanhoitoon, tutustuminen kieleen ja sen oppiminen, yhteydet pakolaisia auttaviin järjestöihin ja paikalliseen väestöön, koulutus sekä tutkintojen/ammattipätevyyden arvioiminen ja tunnustaminen, pääsy lailliseen työhön jne.

2.6 Komitea suosittaa, että valtiovallasta riippumattomailla organisaatioilla sekä oikeudellista, materiaalista ja humanitaarista apua pakolaisille antavilla järjestöillä olisi aina pääsy vastaanotto- ja säilöönottokeskuksiin siitä riippumatta, ovatko keskukset avoimia vai suljettuja. Kun tarkastellaan niiden henkilöiden uudelleensijoittamista, joiden pakolaisasema on tunnustettu, jäsenvaltioiden välisen vastuunjaon näkökulmasta, komitea viittaa 15. joulukuuta 2004 antamansa lausunnon CESE 1643/2004 kohtaan 2.4, jossa esitetään, että ”valtioista riippumattomien organisaatioiden ja pakolaisia avustavien järjestöjen toimintaoloja vastaanottokeskuksissa tulisi parantaa tekemällä kumppanuussopimuksia vastaanottomaan viranomaisten kanssa tai vähintään selvittämällä näille organisaatioille niiden oikeudet”.

2.6.1 Vastaanottoa koskevia ihmisarvon mukaisia vaatimuksia olisi sovellettava erotuksetta kaikkiin turvapaikanhakijoihin, joilla on oikeus pakolaisasemaan tai toissijaiseen suojeluun.

2.6.2 On asetettava etusijalle vaihtoehtoisia ratkaisuja (majoitus avoimissa keskuksissa) sen sijaan, että turvapaikanhakijoita sijoitetaan järjestelmällisesti täysin suljettuihin keskuksiin, joihin valtiovallasta riippumattomilla organisaatioilla ja joskus jopa Punaisella Ristillä ei ole pääsyä.

2.7 Komitea ei suosita käyttämään niin sanottujen turvallisten kolmansien maiden luetteloja (noudatetaan menettelyjä, jotka mahdollistavat yksilöllisen tutkimisen, johon turvapaikanhakijoilla on Geneven yleissopimuksen nojalla oikeus) ja suosittaa tarkistamaan niille EU:n ulkopuolisille lähtö- tai kauttakulkumaille annettua ”turvallisen kolmannen maan” luokitusta, jotka epäävät turvapaikanhakijoilta mahdollisuuden heidän tilanteensa ja siihen liittyvien oikeuksien yksilölliseen tarkasteluun. (4)

2.8 Komitea suosittaa kuitenkin, että mikäli ”turvallisina” pidettyjen maiden luettelot on tarkoitus säilyttää, ne olisivat yhteisiä jäsenvaltioille sekä kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin hyväksymiä, niissä otettaisiin huomioon asianmukaisesti kuultujen valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden toimittamat tiedot ja että joka tapauksessa niitä ei enää käytettäisi, ennen kuin uutta järjestelmää ryhdytään soveltamaan.

2.9 Komitea suosittaa, että rajavartijoille, julkishallinnon tehtävissä toimiville sekä julkisten tai yksityisten palveluiden työntekijöille, jotka ovat tekemisissä turvapaikanhakijoiden kanssa ensimmäisessä vaiheessa ja sitä seuraavissa vaiheissa (poliisi, tulli, terveydenhoitolaitokset, koulut, työpaikat), annetaan koulutusta turvapaikka- ja humanitaarisesta oikeudesta.

2.10 ETSK muistuttaa ja pitää kiinni suosituksestaan ottaa huomioon välittömään avunantoon ja pitkän aikavälin kotouttamiseen liittyvät paikallis- ja alueviranomaisten velvollisuudet, kun turvapaikanhakijoille myönnetään pakolaisen tai kansainvälistä suojelua saavan henkilön asema, ja näin ollen ottaa heidät tasapuolisesti mukaan yhteisen turvapaikkapolitiikan suunnitteluun sekä jatkaa Euroopan pakolaisrahastosta myönnettävää rahoitusta ja selkiyttää rahaston varojen käyttöä ja kohdentamista, kuten jäljempänä täsmennetään.

2.11 Komitea kannattaa, että perustetaan jäsenvaltioita tukeva Euroopan unionin virasto, jos se täydentää UNHCR:n alueellisten tai paikallisten toimistojen työtä ja edellytyksellä, että seuraavat tavoitteet täyttyvät: parannetaan päätösten laatua ja johdonmukaisuutta, jotta varmistetaan, että kansainvälistä suojelua tarvitsevat henkilöt saavat sitä riippumatta siitä, missä he jättävät asiaa koskevan hakemuksen Euroopan unionissa, sekä arvioidaan jatkuvasti sitä, että eurooppalaiset säädökset ovat kaikilta osin sopusoinnussa pakolaisia koskevan kansainvälisen ja humanitaarisen oikeuden kanssa. Euroopan unionin virasto voisi järjestää rajavartijoille koulutusta pakolaisten ja muiden maahanmuuttajien eroista yhteistyössä UNHCR:n kanssa, joka nykyisin huolehtii kyseisistä kursseista ja osallistuu niihin lähinnä — ei kuitenkaan yksinomaan — EU:n itärajoilla Schengen-alueen laajentamisen jälkeen (Unkari, Puola, Slovakia ja Slovenia).

2.12 Komitea suosittaa, että toimenpiteet maahanmuuton valvomiseksi eivät johtaisi perusoikeuksien, erityisesti oikeuden pyytää ja saada suojelua vainon johdosta, loukkaamiseen.

2.13 Komitea kehottaa korostamaan laivojen päällystön absoluuttista velvollisuutta auttaa merihädässä olevia merellä tapahtuvan pysäyttämisen tai meripelastuksen yhteydessä, ratkaisemaan päällystön vastuun tunnustamiseen liittyvät epäkohdat, kun on kyse merellä pelastettujen henkilöiden poistumisesta aluksesta, huolehtimaan hakemusten välittömästä tutkimisesta sekä tarjoamaan tarvittaessa kansainvälistä suojelua.

2.14 Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkamenettelyn käyttöönotosta käytävän erityisen keskustelun osalta komitea viittaa 15. joulukuuta 2004 antamaansa lausuntoon CESE 1644/2004 sekä erityisesti siinä esitettyihin suosituksiin ja varoituksiin, jotka koskevat suojelunormien tason alenemista, joka saattaisi tapahtua kaudella 2004–2008 yhteisestä menettelystä ja yhteistä turvapaikkapolitiikkaa käsittelevästä vihreästä kirjasta järjestettävien kuulemisprosessien välillä.

2.15 ETSK muistuttaa jäsenvaltioita siitä, että olkoon menettelyn muoto mikä tahansa (hallinnollinen, oikeudellinen), sen kaikkien vaiheiden on perustuttava suojelun eikä syyttämisen logiikkaan.

2.16 Komitea suosittaa komissiota ja neuvostoa noudattamaan selkeyttä ja avoimuutta Euroopan pakolaisrahaston varojen kohdentamisessa ja käytössä kaudella 2008–2013 yhteisvastuuta ja maahanmuuttovirtojen hallintaa koskevan yleisohjelman puitteissa, kuten suositellaan komitean lausunnossa (5), jossa se ”kehottaa sisällyttämään kyseisiä eri rahastoja koskeviin päätöksiin konkreettisia määräyksiä siitä, että valtiovallasta riippumattomat toimijat osallistuvat mahdollisimman varhaisessa vaiheessa jäsenvaltioiden ja komission itsensä määrittelemien suuntaviivojen vuosittaisten ja monivuotisten puitteiden laatimiseen”.

2.17 Komitea suosittaa, että eräiden jäsenvaltioiden merkittävien panosten — kuten Ruotsin — tai rajallisten valmiuksien (maantieteellinen koko ja osuus suhteessa väestön määrään) — esimerkiksi Malta ja Kypros — mukaan porrastetut taloudelliset kannustimet eivät saa johtaa siihen, että muut jäsenvaltiot ryhtyvät vetäytymään tietyistä vastuistaan tai velvollisuuksistaan, jotka koskevat maahan pääsyä, hakemusten tutkintaa tai pakolaisryhmien sisäistä (yhteisvastuu ja jakautuminen) tai ulkoista (osallistuminen alueen ulkopuolisiin toimiin) uudelleensijoittamista.

3. Yleistä

3.1 Komitea suhtautuu myönteisesti tulevaa yhteistä eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää koskevaan julkiseen kuulemiseen tarkasteltavana olevan vihreän kirjan pohjalta. Se on tyytyväinen siihen, että komissio on tarttunut tilaisuuteen tuodakseen esiin, kuinka eurooppalaisen oikeudellisen järjestelmän epäkohdat sekä yhteisön lainsäädännön ja jäsenvaltioiden käytäntöjen väliset erot voidaan ratkaista.

3.2 Komitea kehottaa komissiota ja neuvostoa huolehtimaan siitä, että keskustelut rajojen valvonnasta eivät heikennä turvapaikan tai kansainvälisen suojelun hakemista koskevaa perusoikeutta. Tämä koskee myös toimenpiteitä maa-, ilma- ja merirajoilla sekä etenkin merellä tapahtuvaa pysäyttämistä ja pelastautumista joko jäsenvaltioiden aluevesien sisä- tai ulkopuolella.

3.3 Komitea kiirehtii komissiota ja neuvostoa huolehtimaan terrorismin torjunnassa erityisesti sekä rikollisuuden ja ihmiskaupan torjunnassa siitä, ettei maailmantilanteen epävakaus vaikuttaisi kielteisesti yleisön suhtautumiseen pakolaisiin ja turvapaikanhakijoihin ja ettei se vaaranna turvapaikkaoikeuden loukkaamattomuutta ja luonnetta.

4. Erityistä

4.1 Oikeudelliset välineet, turvapaikkahakemusten käsittely, kansalliset poikkeuslausekkeet

Komission mukaan, joka perustaa käsityksensä valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden ja UNHCR:n lukuisiin raportteihin, niin sanotussa turvapaikkamenettelyjä koskevassa direktiivissä säädetään menettelyihin liittyvistä säännöistä, jotka perustuvat yhteisiin vähimmäisvaatimuksiin, ja jätetään liikkumavaraa jäsenvaltioiden kansallisiin mukautuksiin ja poikkeuslausekkeisiin. Niinpä suojelua EU:ssa hakevat henkilöt eivät nauti samanlaisia takeita, jotka vaihtelevat sen mukaan, minkä maan puoleen he kääntyvät, ja toisinaan jopa sen mukaan, millä maan paikkakunnalla he esittävät turvapaikkahakemuksensa. Tästä toimintavapaudesta on ollut seurauksena myös turvapaikanhakijoiden oikeuksien kunnioittamisen asteittainen väheneminen, mitä osoittavat eräät kansallisten lainsäädäntöjen uudistukset.

Komitea kannattaa tavoitetta ottaa käyttöön yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä, jonka keskeisenä tavoitteena on varmistaa, että kukin turvapaikanhakija voi turvautua oikeudenmukaisiin ja tehokkaisiin menettelyihin. Näin ollen yhteisen menettelyn käyttöönottaminen ei näytä olevan erityisen hyvin sopusoinnussa jäsenvaltioiden paljon käyttämien kansallisten poikkeuslausekkeiden kanssa. Komitea on tarkkaavainen komission toimintasuunnitelmassa esitettyjen erityismenettelyjen yhteisten piirteiden osalta sekä sen varmistamiseksi, että menettelysääntöjen ja yhteisten kriteerien määritelmää ei yhdenmukaisteta pakolaisten suojelua koskevan pienimmän yhteisen nimittäjän pohjalta.

4.2 Turvalliset lähtömaat

Komitea on huolestunut esteistä, joita on eräiden turvapaikanhakijoiden pääsemiselle oikeudenmukaisen menettelyn piiriin, mikä on vastoin Geneven yleissopimuksen syrjimättömyysperiaatetta (3 artikla).

Näin henkilöillä, jotka tulevat ”turvallisina” pidetyistä maista tai ”turvallisista kolmansista maista” ja joiden hakemus saatetaan katsoa ”perusteettomaksi” nopean tutkinnan puitteissa tai käsitellä ”nopeutetussa” tai ”ensisijaisessa” menettelyssä, ei ole takeita lykkäävästä muutoksenhausta. Se, että jäsenvaltiot eivät ole onnistuneet pääsemään yksimielisyyteen yhteisestä luettelosta, aiheuttaa todellista eriarvoisuutta erityisesti sovellettaessa Dublin II -asetusta: ”vastuussa oleva valtio” voi näin ollen todeta, että hakemukselta puuttuvat tutkittavaksi ottamisen edellytykset sen turvallisia maita koskevan kansallisen luettelon perusteella, vaikka kyseinen maa ei ole turvapaikanhakijan palauttavan maan luettelossa.

Komitea suosittaakin, että jäsenvaltiot laativat pikaisesti yhden ainoan luettelon.

Komitea muistuttaa, että ”vapaa ja rajoittamaton pääsy jäsenvaltion alueelle sekä mahdollisuus käynnistää turvapaikkamenettely ovat perustakeita, jotka jäsenvaltioiden on pyrittävä kaikin tavoin turvaamaan” (6), ja katsoo lisäksi, että ”hakemusta ei saa hylätä yksinomaan vetoamalla” (7) turvalliseksi sanottuun lähtömaahan, vaan hylkäämisessä on tukeuduttava erityiseen tutkintaan Geneven yleissopimuksen mukaisesti. Itse asiassa velvollisuus tutkia suojelua ja turvapaikkaa koskevat hakemukset yksitellen sulkee pois mahdollisuuden, että tiettyä maata voitaisiin pitää turvallisena kaikille henkilöille ja ettei henkilö voisi olla mahdollisen vainon kohteena erityisasemansa johdosta (kuuluminen tiettyyn sosiaaliseen ryhmään, ei-valtiollisen tahon/tahojen harjoittama vaino ja muut perusteet).

Lisäksi on aiheellista tähdentää, että suunnitelluilla järjestelyillä ei voida varmistaa, että maa, johon turvapaikanhakija aiottaisiin palauttaa, tarjoaisi tälle tehokasta ja jatkuvaa suojelua.

4.3 Lykkäävä muutoksenhaku

Tehokkuuden ja oikeudenmukaisuuden periaatteiden mukaisesti tehtyihin päätöksiin tulisi sisältyä mahdollisuus hakea muutosta puolueettomalta ja riippumattomalta viranomaiselta tai tuomioistuimelta. Komitea toteaa, että eräät jäsenvaltiot soveltavat kyseistä oikeutta suppeasti tai keinotekoisesti monissa tilanteissa. Se painottaa, että muutoksenhaulla tulee aina olla päätöksen toimeenpanoon lykkäävä vaikutus, ja kehottaa komissiota ja neuvostoa tarkkailemaan tilannetta.

4.4 Alkuperämaita koskevat tiedot

Komitea katsoo, että turvapaikkahakemuksen tutkinnan on perustuttava luotettaviin alkuperämaan todellisia vaaroja koskeviin tietoihin. Huhtikuun 26. päivänä 2001 antamassaan lausunnossa komitea esittää toiveen siitä, että myös turvapaikkahakemusta käsittelevässä jäsenvaltiossa aktiivisesti toimivat, kansalaisyhteiskuntaa luotettavasti edustavat organisaatiot voisivat antaa tietoja turvapaikanhakijan lähtömaasta ja kauttakulkumaista. (8)

Kun otetaan huomioon aikomus perustaa kaikille jäsenvaltioille yhteinen järjestelmä, komitea katsoo, että ensimmäisen instanssin päätösten laatu ja yhdenmukaisuus riippuu pitkälti jäsenvaltioiden viranomaisten ja tuomioistuinten saatavilla olevien alkuperämaatietojen laadusta ja yhdenmukaisuudesta.

4.5 Turvapaikan hakeminen rajalla

Komitea panee merkille, että jäsenvaltioita kehotetaan parantamaan menettelyn piiriin pääsemistä, mutta se on huolestunut vähäisistä tiedoista, joita turvapaikanhakijoille annetaan heidän oikeuksistaan, sekä takeista, joita heille myönnetään.

Toisin kuin mitä tiedotusvälineet rummuttavat, EU:lle osoitettujen turvapaikkahakemusten määrä vähenee jatkuvasti. (9) Siksi komitea muistuttaa, että jokaisen turvapaikanhakijan on tilanteestaan tai sijainnistaan riippumatta voitava odottaa hakemuksensa tehokasta käsittelyä ja saada sitä varten tulkkausapua, maksutonta oikeusapua sekä riittävän pitkä hakemuksen jättöaika. Komitea muistuttaa, että se on tehnyt ehdotuksen, jonka mukaan hakijalle on lisäksi annettava ”oikeus ottaa yhteyttä tunnustettuihin kansalaisjärjestöihin, jotka pyrkivät puolustamaan ja kehittämään turvapaikkaoikeutta” (10).

Samassa hengessä komitea muistuttaa varauksista, joita se oli aiemmin esittänyt jäsenvaltioiden laajasti käyttämää arviota ”ilmeisen perusteeton hakemus” kohtaan hakemusten käsittelyssä. Se toteaa, että hakemukset, joihin kyseistä arviota sovelletaan, ovat lisääntyneet liiallisesti, mikä johtuu turvapaikkamenettelyjä koskevan direktiivin 23 artiklan 4 kohdan liian epämääräisestä sanamuodosta, ja pitää välttämättömänä kyseisen käsitteen muotoilemista uudelleen. Komitea on tältä osin samaa mieltä UNCHR:n kanssa ja toistaa toiveensa siitä, että ”oikeudenmukaisen turvapaikkamenettelyn perusperiaatteita sovelletaan kaikkiin turvapaikkahakemuksiin, myös ’ilmeisen perusteettomiin hakemuksiin’” (11).

Näin ollen komitea panee mielenkiinnolla merkille komission ehdotuksen lujittaa ”oikeudellisia suojakeinoja, jotka liittyvät rajamenettelyjen kriittiseen alkuvaiheeseen, kuten rekisteröinti ja valikointimenettely”.

4.6 Yhteinen menettely

Komissio katsoo, että ”yhteisen turvapaikkamenettelyn luominen voi edistyä merkittävästi, jos yhteiseen eurooppalaiseen turvapaikkajärjestelmään sisällytetään pakollisena osana yhteinen menettely pakolaisasemaa ja toissijaista suojelua koskevien hakemusten arvioimiseksi” (12). Näyttää siltä, että siellä, missä yhteinen menettely on jo otettu käyttöön, sillä on kyetty merkittävästi lyhentämään päätösten odotusaikaa ja näin epävarmuutta, jossa kaikki turvapaikanhakijat elävät.

Menettely merkitsee, että turvapaikanhakija kääntyy keskitetyn palvelupisteen puoleen ja että päätöksentekoviranomainen ottaa ensin kantaa pakolaisaseman tunnustamiseen Geneven yleissopimuksen mukaisesti ja tämän jälkeen — ja ainoastaan täydentävänä toimenpiteenä — toissijaiseen suojeluun. Kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi menettely tulisi olla sovellettavissa kaikkialla, myös rajalla esitettyihin hakemuksiin. (13)

Komitea painottaa kuitenkin, kuten tuodaan esiin sen 29. toukokuuta 2002 antamassa lausunnossa, että ”toissijainen suojelu ei siis voi olla keino heikentää pakolaisasemaan kuuluvaa suojelua” (14), ja toteaa UNHCR:n (15) tavoin, että jäsenvaltiot soveltavat tapauksissa merkittävästi toissijaista suojelua, ilman että kyseisellä suuntauksella olisi varsinaisesti yhtymäkohtia tilanteen kehittymisen kanssa alkuperämaissa saati että sitä aina perusteltaisiin hyvin päätöksissä, kuten turvapaikanhakijoilla on oikeus odottaa.

4.7 Turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteet; säännöt

Komitea panee merkille, että jäsenvaltioiden välillä turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteissa on merkittäviä eroja. Se toteaa, että eräät jäsenvaltioista haluaisivat ennemminkin ulottaa yhdenmukaistamisen koskemaan sääntöjä, jotka rajoittavat oikeuksia entistä enemmän, kuten määräämällä hakemuksen jättämistä ja oleskelua koskevista maantieteellisistä rajoituksista (16) uskoen, että tällä tavoin voidaan vähentää eräiden maiden houkuttelevuutta toisiin nähden.

Komitea on tietoinen siitä, että epäsymmetriset kansalliset säännöt ovat toissijaisia muuttoliikkeitä aiheuttavia tekijöitä; se ei voi kuitenkaan tehdä tästä sitä päätelmää, että turvapaikanhakijoiden oikeuksien tasoa olisi laskettava. Erojen tasoittamiseksi ei tarvitse vaatia korkeampaa suojelun tasoa kuin on tarpeen, koska säännöt ovat jäsenvaltioille yhteisiä ja niitä sovelletaan yhdenmukaisesti.

4.8 Koulutukseen ja työmarkkinoille pääsy

Eräät jäsenvaltiot esittävät kaksi perustetta turvapaikkahakijoiden työmarkkinoille pääsyä vastaan: yhtäältä ne haluavat liikkumavaraa vastatakseen työllisyystilanteeseen maassa ja toisaalta koska turvapaikkahakemusten hylkäysasteen odotetaan pysyvän korkealla ja käsittelymenetelmien odotetaan nopeutuvan, työmarkkinoille pääsy olisi ainoastaan väliaikaista.

Komitea katsoo, että huolimatta tavoitteesta nopeuttaa turvapaikkahakemusten käsittelyä, niiden lukumäärä sekä monien hakijoiden esittämien tapausten luonne saattavat aiheuttaa merkittäviä viiveitä hakemusten käsittelyyn eräissä maissa. Komitea toteaakin, että vaikka vastaanotto-olosuhteita koskevassa direktiivissä jäsenvaltioita kehotetaan ryhtymään toimenpiteisiin ”hakijoiden terveyden kannalta riittävän elintason ja heidän toimeentulonsa varmistamiseksi” (13 artikla), pakolaisten kotouttaminen vastaanottajamaihin onnistuu antamalla heille mahdollisuus itsenäiseen elämään, ja tämä on sitä tehokkaampaa mitä nopeammin sitä koskevat edellytykset varmistetaan heidän saavuttuaan.

Marraskuun 28. päivänä 2001 antamassaan lausunnossa komitea katsoo, että ”jäsenvaltiot ja turvapaikanhakijat saavat hakijoiden mahdollisuudesta päästä työmarkkinoille selvästi aineellista ja moraalista etua”. (17) Komitea toistaa tämän toteamuksen ja painottaa, että turvapaikanhakijoiden on saatava koulutusta ja kielenopetusta ja että heillä on erityisesti oltava pääsy sairaanhoitoon.

Se, että eräiden turvapaikanhakijoiden ei sallita jäädä maahan, jos heidän hakemuksensa on hylätty, ei ole asianmukainen vasta-argumentti toimenpiteille, joiden avulla parannetaan turvapaikanhakijoiden mahdollisuutta itsenäiseen elämään ja jotka ”muodostavat parhaat edellytykset hakijoiden integraatioprosessin tai tarpeen mukaan kotimaahan paluun onnistumiselle” (18). Sitä vastoin kaikki seikat antavat aiheen olettaa, että työmarkkinoilta poissulkeminen kannustaa pimeään työhön.

Komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että vastaanottoa koskevia ihmisarvon mukaisia sääntöjä voitaisiin soveltaa erotuksetta kaikkiin turvapaikanhakijoihin riippumatta siitä, ovatko he oikeutettuja pakolaisasemaan vai toissijaiseen suojeluun.

4.9 Säilöönotto

Komitea ilmaisee huolestuneisuutensa havainnostaan, että monet jäsenvaltiot sijoittavat turvapaikanhakijat yleensä ”suljettuihin keskuksiin”, jotka vaikuttavat ennemminkin säilöönotto- kuin vastaanottokeskuksilta.

ETSK, joka yhtyy Euroopan neuvoston suosituksiin, on jo tuonut esiin mielipiteensä asiasta toteamalla, että turvapaikanhakijoita ei tule ottaa säilöön kuin poikkeuksellisesti ja vain niin pitkäksi aikaa kuin on välttämätöntä. (19) Vaihtoehtoiset ratkaisut on asetettava etusijalle. (20)

Joka tapauksessa kyseisenlaiseen tilanteeseen asetettua turvapaikanhakijaa ei tule kohdella ”rikollisena”, ja hänen on saatava muiden turvapaikanhakijoiden tavoin maksutonta, puolueetonta ja laadukasta oikeusapua. Valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden on voitava puuttua asiaan antaakseen turvapaikanhakijoille neuvoja ja tukea. Heikossa asemassa olevien henkilöiden (21), muun muassa alaikäisten ja etenkin ilman huoltajaa olevien alaikäisten, on tällöin saatava erityistä suojelua.

Eräisiin naisiin kohdistuva erityinen vaino on otettava huomioon ja katsottava perusteeksi suojelun tarpeelle henkilökohtaiselta pohjalta riippumatta henkilöistä, joiden mukana naiset matkustavat tai jotka matkustavat naisten mukana (alaikäiset lapset tai aviomiehet, vanhemmat ja muut).

Komitea katsoo lisäksi, että suljettujen keskusten tulisi olla eurooppalaisen kidutuksen vastaisen komitean (CPT) säännöllisen arvioinnin kohteena.

4.10 Suojelun myöntäminen

Henkilöt, joilla ei ole oikeutta suojeluun, mutta joita ei voida karkottaa

Komissio aikoo yhdenmukaistaa niiden henkilöiden aseman, joita ei erityisistä syistä voida poistaa maasta, vaikka heidän turvapaikkahakemuksensa on hylätty. Tarkoitus on soveltaa pakolaisten oikeuksia tai ihmisoikeuksia koskeviin kansainvälisiin välineisiin sisältyviä periaatteita, joita Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö tukee johdonmukaisesti.

Tässä suhteessa jäsenvaltioiden käytännöt eroavat toisistaan, ja komitea pitää välttämättömänä, että kyseisen aseman perustekijät määritellään yhdenmukaisesti koko EU:ssa. On erityisen kyseenalaista, että eräissä maissa henkilöille ei myönnetä minkäänlaista virallista asemaa, toisin sanoen heillä ei ole oleskelulupaa, mutta heitä ei voida karkottaakaan, minkä johdosta he ovat oikeudellisesti, sosiaalisesti ja taloudellisesti epävarmassa tilanteessa, joka on ristiriidassa heidän ihmisarvonsa kunnioittamisen kanssa. Näin heistä tulee maassa laittomasti oleskelevien henkilöiden maastapoistamista koskevien politiikkojen pelinappuloita. Aliarvioimatta kysymyksen ongelmallisuutta komitea katsoo, että edellä mainitun kaltaisissa tilanteissa tulisi voida myöntää väliaikainen oleskelulupa, joka antaa oikeuden työntekoon.

4.11 Yhteisvastuu ja rasituksen jakaminen

Vastuun jakaminen — Dublinin yleissopimukseen perustuva järjestelmä

Heinäkuun 12. päivänä 2001 antamassaan lausunnossa ”Yhteinen turvapaikkamenettely ja turvapaikan saaneille yhtenäinen asema koko unionissa” (22) komitea esittää kantansa Dublinin yleissopimuksen täytäntöönpanosta. Komitea toteaa, että kyseinen mekanismi luo enemmän ongelmia kuin mitä se ratkaisee ja että se aiheuttaa kohtuuttomia kustannuksia saavutettuihin tuloksiin nähden, eikä estä turvapaikanhakijoiden katoamista ennen heidän siirtämistään maahan, johon he ensin saapuivat.

Komitea viittaa aiemmin esittämiinsä huomioihin ja katsoo, että Dublinin yleissopimukseen perustuvan järjestelmän (asetus ja Eurodac-järjestelmä) keskeisenä merkityksenä on ollut se, että se nosti kysymyksen turvapaikkahakemusten käsittelystä yhteisön tasolle. Komitea toteaa kuitenkin myös, että kyseinen järjestelmä, jonka ensisijaisena tavoitteena oli ”määrittää nopeasti, mikä jäsenvaltio on vastuussa EU:n alueella jätetyn turvapaikkahakemuksen tutkimisesta”, ei ole saavuttanut toissijaista tavoitetta ”estää turvapaikanhakijoiden liikkuminen jäsenvaltioiden välillä” (23) ja on lisäksi aiheuttanut toisinaan erittäin merkittäviä lisäkustannuksia eräille jäsenvaltioille, etenkin niille, jotka ovat EU:n ulkorajalla.

Lisäksi komission suorittaman arvioinnin mukaan (24) eräiden jäsenvaltioiden välillä turvapaikanhakijoiden siirtoja on suurin piirtein yhtä paljon, jopa siinä määrin, että vaikuttaisi mahdolliselta ”antaa jäsenvaltioiden tehdä kahdenvälisiä sopimuksia, joiden puitteissa ne voivat peruuttaa tiettyjen selkeästi määriteltyjen ehtojen täyttyessä turvapaikanhakijoiden siirrot edellyttäen, että niitä olisi jäsenvaltioiden välillä yhtä paljon” (25). Turvapaikanhakijoiden sormenjälkien rekisteröimisen Eurodac-järjestelmään tulisi sinällään riittää, jotta ilmiö, jossa turvapaikanhakijat etsivät edullisimman kohtelun tarjoavaa maata, ja moninkertaisten hakemusten käytäntö vähenisivät entisestään.

Komitea panee näin ollen merkille Dublinin yleissopimukseen perustuvan järjestelmän soveltamisesta aiheutuvat suhteettoman suuret inhimilliset kustannukset suhteessa sen teknisiin tavoitteisiin. Se katsoo, että hyväksymällä yhteiset säännöt, niin että kavennetaan eroja tavassa, jolla jäsenvaltiot käsittelevät hakemuksia, tulisi vähentää kyseisen kriteerin merkitystä niiden kriteerien joukossa, joiden perusteella turvapaikanhakijat päättävät hakea turvapaikkaa tietystä maasta jonkin toisen maan sijasta. Sitä vastoin kulttuurisilla ja sosiaalisilla näkökohdilla on jatkossakin kiistämätön rooli pakolaisten kotouttamisessa vastaanottajamaahan.

Näin ollen komitea suosittaa, kuten se on tehnyt aiemmissa lausunnoissaan (26), että turvapaikanhakijat voisivat vapaasti valita maan, jolle he osoittavat turvapaikkahakemuksensa, ja että tästä syystä jäsenvaltioita kannustettaisiin jo nyt soveltamaan humanitaarista lauseketta, josta säädetään asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa. Koska kerran pakolaisaseman saaneilla on vapaus matkustaa johonkin toiseen maahan kuin siihen, joka on tunnustanut pakolaisaseman, kyse ei olisi itse asiassa kuin kyseisen oikeuden käyttämisen aikaistamisesta.

Joka tapauksessa komitea katsoo, että asetusta ei tulisi soveltaa ilman huoltajaa oleviin alaikäisiin, paitsi jo se osoittautuu parhaimmaksi ratkaisuksi lapsen edun kannalta.

4.12 Yhteisvastuuseen perustuva rahoitus

Dublinin yleissopimukseen perustuvan järjestelmän edellä mainitun kaltaisen uudistuksen tulisi keventää niiden jäsenvaltioiden taakkaa, jotka nykyisin ovat turvapaikanhakijoiden ensisijaisia määränpäitä. Eri jäsenvaltioiden rekisteröimien turvapaikkahakemusten suhteellisessa osuudessa on kuitenkin jatkossakin huomattavia eroja. Tehokas taakanjakojärjestelmä vaikuttaa näin ollen välttämättömältä, jotta autettaisiin maita, joissa turvapaikkahakemuksia rekisteröidään eniten.

Niin sanottu sisäinen uudelleensijoittaminen (Euroopan unionin sisällä) voisi niin ikään olla osittainen ratkaisu, mutta siitä ei voi tulla sääntöä tai ainoaa ratkaisua, etenkään koska uudelleensijoittamista ei tulisi toteuttaa ilman asianomaisen pakolaisen nimenomaista ja tietoihin perustuvaa myöntymistä, eikä ilman takeita siitä, että uudelleensijoittamista koskevat ehdot tarjoavat pakolaiselle korkeatasoisen kotoutumisen uuteen vastaanottajamaahan.

4.13 Turvapaikkakysymysten ulkoinen ulottuvuus

Kolmansien maiden tukeminen niiden tarjoaman suojelun lujittamiseksi — Alueelliset suojeluohjelmat

Komissio muistuttaa kokemuksista, joita on saatu alueellisista suojeluohjelmista, joiden avulla pyritään huolehtimaan pakolaisten suojelusta heidän lähtöalueellaan tai kauttakulkumaissa, ja aikoo vahvistaa niitä ja tehdä niistä pysyviä. Tämä katsantokanta kuuluu Haagin ohjelman keskeisiin suuntaviivoihin.

Komitea kannattaa aloitteita, joilla voidaan parantaa turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteita kolmansissa maissa. Se kuitenkin pitää arveluttavana vastaanottokeskusten perustamisen tarkoituksenmukaisuutta eräissä maissa, joilla — kuten uudet itsenäiset valtiot (Ukraina, Moldova, Valko-Venäjä) — ei näytä olevan juuri minkäänlaisia valmiuksia tarjota kaikkia turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteisiin liittyviä takeita. ETSK tähdentää, että kyseisten ohjelmien tarkoituksena ei näyttäisi olevan niinkään pakolaisten suojelun parantaminen kuin vähentää heidän mahdollisuuksiaan päästä Euroopan unionin rajoille.

Euroopan neuvoston parlamentaarinen yleiskokous (27) täsmentää, että jos kyseisten keskusten perustamista on jatkettava, niitä tulisi perustaa ensin Euroopan unioniin, ennen kuin kokemusta voitaisiin laajentaa unionin tai Euroopan rajojen ulkopuolelle. Komitea painottaa, että maat, jotka eivät ole ratifioineet pakolaisten oikeusasemaa koskevaa kansainvälistä yleissopimusta (Geneve 1951), tulee sulkea kyseisten ohjelmien ulkopuolelle. Sitä vastoin se kannattaa sitä, että Euroopan unioni osoittaa yhteisvastuuta eräitä sellaisia kolmansia maita kohtaan, joiden on selviydyttävä jokseenkin suuresta maahantulijoiden määrästä.

4.14 Erilaisista muuttajista koostuvien muuttovirtojen kohtelu ulkorajoilla

Komitea muistuttaa, että se korostaa EU:n rajaturvallisuusvirastoa (Frontex) käsittelevässä lausunnossaan, että tehokkaassakin rajavalvonnassa on kunnioitettava oikeutta hakea turvapaikkaa. ”Lisäksi viraston tehtäviin on kuuluttava pelastuspalvelujen — etenkin meripelastuspalvelujen — välinen koordinointi onnettomuuksien ehkäisemiseksi sekä vaarassa olevien henkilöiden auttamiseksi tilanteissa, jotka johtuvat laittomaan maahanmuuttoon liittyvien riskialttiiden toimintatapojen soveltamisesta.” (28) Komitea esittää lisäksi, että rajavartijoille annettaisiin koulutusta humanitaarisesta oikeudesta.

Merellä tehtävien pysäyttämistoimien osalta komitea toteaa, että ei ole olemassa minkäänlaista menettelyä, joka koskee maahanpääsyä koskevien hakemusten saati turvapaikkahakemusten käsittelyä. Komitea kehottaa ryhtymään toimenpiteisiin kyseisenlaisten menettelyjen ottamiseksi käyttöön, jotta muun muassa olisi mahdollista rekisteröidä turvapaikkahakemukset mahdollisimman lähellä pysäyttämispaikkaa.

4.15 EU:n asema globaalina toimijana pakolaiskysymyksissä

Komitea katsoo, että yhteistä turvapaikkajärjestelmää ajatellen EU:n tulisi myös organisoida tuleva turvapaikkajärjestelmä siten, että se kannustaisi muita osapuolia maailmassa, osallistumalla esimerkillisellä tavalla pakolaisten kansainvälisen suojelun järjestelmään, varmistamalla, että eurooppalainen lainsäädäntö on kaikilta osin sopusoinnussa pakolaisia koskevan kansainvälisen ja humanitaarisen oikeuden kanssa sekä ottamalla asiassa sille kuuluva vastuu.

4.16 Valvontavälineet

Komitea panee merkille, että komissio on pyytänyt siltä lausuntoa yhteisen eurooppalaisen järjestelmän tulevasta rakenteesta, vaikka kaikkia ensimmäisen vaiheen välineitä ja aloitteita ei ole arvioitu ja vaikka direktiivejä ei ole vielä saatettu osaksi kaikkien jäsenvaltioiden kansallisia lainsäädäntöjä. Jotta vuoden 2010 määräaikaa noudatettaisiin, komitea kehottaa suunnittelemaan mukautumismekanismeja tulevia arviointeja silmällä pitäen ja ehdottaa, että uusien välineiden käyttöönottoa ja/tai nykyisten välineiden tarkistamista täydennettäisiin järjestelmällä, jossa analysoidaan ja valvotaan yhteisen turvapaikkajärjestelmän vaikutuksia sekä vaikutuksia pakolaisten tilanteeseen. Kyseinen tehtävä voitaisiin osoittaa vihreässä kirjassa kaavaillulle Euroopan unionin virastolle, jonka kumppaneina voisivat olla UNHCR, alalla toimivia valtiovallasta riippumattomia organisaatioita sekä Euroopan unionin perusoikeusvirasto ja joka laatisi vuosittain Euroopan unionin toimielimille ja jäsenvaltioille osoitettavan kertomuksen.

Komitea pyytää, että komissio laatii myöhemmin yhteisen järjestelmän täytäntöönpanosta vuosittain kertomuksen, joka toimitetaan neuvoa-antaville toimielimille (ETSK ja AK) ja Euroopan parlamentille.

Bryssel 12. maaliskuuta 2008 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Dimitris DIMITRIADIS

(1) YK:n pakolaisasiain päävaltuutettu.

(2) UNHCR:n määritelmän mukaan (Master Glossary of Terms, kesäkuu 2006).

(3) Raiskaukset, sodankäyntiin liittyvät raiskaukset, fyysinen, henkinen tai sosiaalinen vaino, joka johtuu haluttomuudesta alistua miesten asettamaan järjestykseen; ks. määrittelyä koskevaa direktiiviä käsittelevän ETSK:n lausunnon (esittelijä: An Le Nouail Marlière) kohta 2.5.1 (EYVL C 221, 17.9.2002): ”Vaikka sukupuoleen perustuvan vainon erityismuotoja (esimerkiksi naisten sukuelinten silpominen, pakkoavioliitot, kivittäminen oletetun aviorikoksen vuoksi, naisten ja tyttöjen järjestelmällinen raiskaaminen taistelutekniikkana) ei suoraan mainitakaan vuoden 1951 Geneven yleissopimuksessa, ne tulisi määritellä jäsenvaltioissa turvapaikkahakemuksen jättämisen perustelluiksi syiksi ja turvapaikan myöntämisen hyväksytyiksi perusteluiksi.”

(4) ETSK:n 15. joulukuuta 2004 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän tehostaminen: seuraavaksi yhteinen menettely”, esittelijä: An Le Nouail Marlière (EUVL C 157, 28.6.2005), kohta 2.7.

(5) ETSK:n 14. helmikuuta 2006 antaman lausunnon (esittelijä: An Le Nouail Marlière) kohta 2.4 ja päätelmien neljäs luetelmakohta (EUVL C 88, 11.4.2006).

(6) ETSK:n 26. huhtikuuta 2001 antama lausunto ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista”, esittelijä: Vítor Melícias (EYVL C 192, 10.7.2001), kohta 3.2.2.

(7) ETSK:n 26. huhtikuuta 2001 antama lausunto ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista”, esittelijä: Vítor Melícias (EYVL C 192, 10.7.2001), kohta 3.2.12.3.

(8) ETSK:n 26. huhtikuuta 2001 antama lausunto ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista”, esittelijä: Vítor Melícias (EYVL C 192, 10.7.2001), kohta 2.3.

(9) Vuonna 2006 EU:ssa rekisteröitiin 192 300 turvapaikkahakemusta, toisin sanoen 50 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2001 ja 70 prosenttia vähemmän kuin vuonna 1992 (15 jäsenvaltion EU) — Eurostat, Statistics in Focus 110/2007.

(10) ETSK:n 26. huhtikuuta 2001 antama lausunto ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista”, esittelijä: Vítor Melícias (EYVL C 192, 10.7.2001), kohta 3.2.4.4.

(11) ETSK:n 26. huhtikuuta 2001 antama lausunto ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista”, esittelijä: Vítor Melícias (EYVL C 192, 10.7.2001), kohta 3.2.15.2; UNCHR:n lehdistötilaisuus sekä 15. kesäkuuta 2007 ja 11. joulukuuta 2007 Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajavaltiolle Portugalille ja uudelle puheenjohtajavaltiolle annetut suositukset.

(12) Vihreä kirja, s. 4.

(13) Asylum in the European Union. A study of the implementation of the Qualification Directive, UNHCR, marraskuu 2007.

(14) ETSK:n 29. toukokuuta 2002 antama lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi vähimmäisvaatimuksista siitä, milloin kolmansien maiden kansalaisia ja kansalaisuudettomia henkilöitä on pidettävä pakolaisina tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitsevina henkilöinä, ja näiden henkilöiden asemasta”, esittelijä: An Le Nouail Marlière (EYVL C 221, 17.9.2002), kohta 2.3.5.

(15) Edellä mainittu tutkimus. Komitea viittaa lisäksi pakolaisasemaa koskevia vähimmäisvaatimuksia käsittelevään direktiiviin ehdotettuihin muutoksiin (8 artiklan 3 kohta; 8 artiklan 1 kohta; 15 artiklan c kohdan johdanto-osan 26 kappale; 12 ja 14 artikla (vastaavuus vuonna 1951 tehdyn Geneven yleissopimuksen kanssa); 17 ja 19; sekä seuraaviin Euroopan komissiolle tehtyihin suosituksiin: tulkintojen ja päätösten pyytäminen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta; päätösten laadun varmistaminen ja valvonta kaikkialla Euroopan unionissa; koulutus; suuntaviivojen hyväksyminen; EU:n jäsenvaltioille esitetyt suositukset: vetoaminen UNHCR:n suuntaviivoihin; jäsenvaltioiden tuomioistuinten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle esittämät ennakkoratkaisupyynnöt; päätösten toimittaminen kirjallisesti; kansallisella tasolla tehtyjen päätösten laadun valvonta; suojeluun osallistuvien toimijoiden potentiaalin analysoiminen; suojelu paikan päällä; pääsy ja kelpoisuus; vakavat vaarat; perusteet ja poikkeukset, UNHCR, marraskuu 2007.

(16) Ranska: Pierre Lequillerin esittämä kansalliskokouksen EU-valtuuskunnan tiedonanto (Rapport d'information déposé par la délégation de l'Assemblée nationale pour l'UE), nro 105, 25. heinäkuuta 2007.

(17) ETSK:n 28. marraskuuta 2001 antama lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista”, esittelijät: Dario Mengozzi ja Luis Miguel Pariza Castaños (EYVL C 48, 21.2.2002), kohta 4.3.

(18) Mt. kohta 3.1.

(19) ETSK:n 26. huhtikuuta 2001 antama lausunto ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista”, esittelijä: Vítor Melícias (EYVL C 192, 10.7.2001), kohta 3.2.11.

(20) Kansainvälisestä tiedonkeruumatkasta laadittu raportti Locking up foreigners, deterring refugees: controlling migratory flows in Malta, International Federation for Human Rights, Catherine Teule, kohta 4-1.1.

Vrt. myös valvottujen, mutta avoimien vastaanottokeskusten uudenaikaistaminen Romanian liittyessä EU:hun; asiaan tutustuttiin tiedonkeruumatkalla, joka toteutettiin laadittaessa 15.12.2004 annettuja ETSK:n lausuntoja aiheista ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille kansainvälisen suojelun tarpeessa olevien henkilöiden hallitusta tulosta EU:n alueelle ja lähtöalueiden suojeluvalmiuksien lisäämisestä — Pysyvien ratkaisujen tarjoamisen parantaminen” ja ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän tehostaminen: seuraavaksi yhteinen menettely” (esittelijä: An Le Nouail Marlière) (EUVL C 157, 28.6.2005).

(21) UNHCR:n määritelmän mukaan (Master Glossary of Terms, kesäkuu 2006) henkilöt, jotka ovat fyysisesti, psykologisesti ja henkisesti epäedullisessa asemassa ja tarvitsevat erityistä apua: naiset, raskaana olevat naiset, lapset, vanhukset, sairaat, vammaiset jne.

(22) ETSK:n 12. heinäkuuta 2001 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Yhteinen turvapaikkamenettely ja turvapaikan saaneille yhtenäinen asema koko unionissa”, esittelijät: Dario Mengozzi ja Luis Miguel Pariza Castaños (EYVL C 260, 17.9.2001).

(23) Vihreä kirja, kohta 12.

(24) Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle — Dublinin yleissopimukseen perustuvan järjestelmän arviointi, KOM(2007) 299 lopullinen., 6. kesäkuuta 2007.

(25) KOM(2007) 299 lopullinen, s. 8.

(26) ETSK:n 12. heinäkuuta 2001 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Yhteinen turvapaikkamenettely ja turvapaikan saaneille yhtenäinen asema koko unionissa”, esittelijät: Dario Mengozzi ja Luis Miguel Pariza Castaños (EYVL C 260, 17.9.2001) sekä komitean 29. toukokuuta 2002 antama lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi vähimmäisvaatimuksista siitä, milloin kolmansien maiden kansalaisia ja kansalaisuudettomia henkilöitä on pidettävä pakolaisina tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitsevina henkilöinä, ja näiden henkilöiden asemasta”, esittelijä: An Le Nouail Marlière (EYVL C 221, 17.9.2002).

(27) Euroopan neuvoston parlamentaarinen yleiskokous: Assessment of transit and processing centres as a response to mixed flows of migrants and asylum seeker's — Doc. 11304, 15. kesäkuuta 2007.

(28) ETSK:n 29. tammikuuta 2004 antama lausunto aiheesta ”Ehdotus: neuvoston asetus Euroopan operatiivisen ulkorajayhteistyön hallintaviraston perustamisesta”, esittelijä: Luis Miguel Pariza Castaños (EUVL C 108, 30.4.2004), kohta 3.2.