KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE - Ensimmäinen kertomus tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8. kesäkuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY ("direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä") soveltamisesta

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto

2. Taloudelliset ja tekniset kehitysaskeleet sähköisessä kaupankäynnissä

3. Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

3.1 Aikataulu

3.2 Täytäntöönpanolainsäädännön piirteitä

3.3 Täytäntöönpanon seuranta

4. Direktiivin soveltaminen

4.1 Sisämarkkinat

4.2 Sijoittautumista ja tietojen antamista koskevat vaatimukset

4.3 Kaupallinen viestintä

4.4 Säännellyt ammatit

4.5 Sähköisessä muodossa tehtävät sopimukset

4.6 Internet-välittäjien vastuu

4.7 Ilmoitus- ja poistamismenettelyt ("notice and take down")

4.8 Käytännesäännöt ja tuomioistuinten ulkopuoliset riitojen ratkaisumenettelyt

4.9 Sähköistä kaupankäyntiä käsittelevät kansalliset yhteyspisteet

5. Kansainväliset näkökohdat

5.1 Sähköisen kaupankäynnin kehitys kansainvälisesti

5.2 Laajentuminen

6. Direktiivistä saatavien etujen arviointi

7. Direktiivin seurantaa koskeva toimintasuunnitelma

7.1 Direktiivin moitteettoman täytäntöönpanon varmistaminen

7.2 Jäsenvaltioiden välisen hallinnollisen yhteistyön vahvistaminen

7.3 Tiedon lisääminen yritysten ja kansalaisten keskuudessa

7.4 Politiikan kehittymisen seuranta ja lisätoimia vaativien alojen kartoittaminen

7.5 Kansainvälisen yhteistyön ja sääntelyä koskevan vuoropuhelun tiivistäminen

8. Päätelmät

1. Johdanto

Tässä kertomuksessa tehdään ensimmäinen arviointi sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin 2000/31/EY [1] (jäljempänä 'direktiivi') täytäntöönpanosta ja soveltamisesta sekä sen vaikutuksista. Arviointi perustuu sekä komission kokemuksiin että jäsenvaltioilta, elinkeinonharjoittajilta, ammattialajärjestöiltä, kuluttajajärjestöiltä ja muilta asiaan liittyviltä tahoilta saatuun palautteeseen direktiivin soveltamisesta. Koska direktiivin antamisesta ja täytäntöönpanosta on niin lyhyt aika, kokemukset ovat luonnollisesti vähäisiä. Arvioinnissa kävi kuitenkin ilmi, että direktiivillä on ollut merkittävää myönteistä vaikutusta sähköiseen kaupankäyntiin Euroopassa. Yhdessä tietoyhteiskunnan palvelujen avoimuutta koskevan direktiivin [2] kanssa, jossa vahvistetaan menettely, jonka avulla komissio voi arvioida, ovatko kansalliset lainsäädäntöluonnokset yhteisön lainsäädännön mukaisia, direktiivillä luodaan selkeät sisämarkkinapuitteet, jotka mahdollistavat sähköisen kaupankäynnin kasvun kansallisten rajojen yli.

[1] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/31/EY, annettu 8. kesäkuuta 2000, tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista ("direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä"), EYVL L 178, 17.7.2000, s. 1.

[2] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/34/EY, annettu 22. kesäkuuta 1998, teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä (EYVL L 204, 21.7.1998, s. 37), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 20. heinäkuuta 1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, 5.8.1998, s. 18). Komissio antoi 13.2.2003 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan direktiivin 98/34/EY soveltamista tietoyhteiskunnan palvelujen alalla (KOM(2003) 69). Kertomuksessa korostetaan menettelyn etuja ja vahvistetaan, että direktiivi on toimiva sisämarkkinaväline tällä uudella talouselämän alalla.

Euroopan tasoiset toimet sähköisen kaupankäynnin edistämiseksi alkoivat varhaisessa vaiheessa, kun komissio antoi vuonna 1997 tiedonannon "Eurooppalainen elektronisen kaupankäynnin aloite" [3]. Tällä asetettiin selkeä tavoite yhtenäisten eurooppalaisten lainsäädäntöpuitteiden luomisesta sähköiselle kaupankäynnille vuoteen 2000 mennessä.

[3] KOM(97) 157 lopullinen, 16.4.1997.

Asian merkitystä korostettiin vuonna 2000 Lissabonissa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa, jossa Euroopan unionille asetettiin uusi strateginen päämäärä seuraavaa vuosikymmentä varten: siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous. Lissabonin Eurooppa-neuvosto korosti, että kansalaisilla ja yrityksillä on oltava käytettävissään edullinen maailmanluokan viestintäinfrastruktuuri ja laaja palveluvalikoima ja että tietotekniikan tarjoamien mahdollisuuksien täysimittainen hyödyntäminen Euroopassa riippuu siitä, luodaanko sähköisen kaupankäynnin ja Internetin menestykselle suotuisat edellytykset.

Direktiivi annettiin piakkoin Lissabonin Eurooppa-neuvoston kokouksen jälkeen, ja se on täysin samansuuntainen edellä esitetyn tavoitteen kanssa. Sillä pyritään poistamaan esteitä rajatylittäviltä Internet-palveluilta sisämarkkinoilla ja parannetaan oikeusvarmuutta sekä yritysten että kansalaisten kannalta. Samalla sillä lisätään eurooppalaisten palveluntarjoajien kilpailukykyä ja kannustetaan innovaatioita ja työpaikkojen luomista. Sillä myös edistetään tiedon vapaata kulkua ja ilmaisuvapautta Euroopan unionissa.

Direktiivillä luodaan keveät ja joustavat oikeudelliset puitteet sähköiselle kaupankäynnille, ja siinä käsitellään vain niitä tekijöitä, jotka ovat ehdottomasti tarpeen sähköisen kaupankäynnin sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi. Direktiivi on laadittu teknologiselta kannalta katsottuna neutraalisti, jotta vältettäisiin tarve mukauttaa lainsäädäntöä jatkuvasti uuden kehityksen mukaisesti. [4] Se kattaa monenlaisia sähköisesti tarjottavia palveluita (nk. "tietoyhteiskunnan palveluita"), joihin sisältyvät esimerkiksi sähköiset sanomalehdet ja erikoistuneet uutispalvelut (esim. yritys- tai rahoitustietoja tarjoavat), erilaisten tuotteiden (esim. kirjojen, tietokonelaitteiden ja -ohjelmien, lääkkeiden) verkkomyynti ja rahoituspalvelujen (pankki- ja investointipalvelut) tarjoaminen Internetin kautta. Varsinkin viimeksi mainitut ovat tärkeitä, koska ne sopivat erityisen hyvin valtioiden rajat ylittävään palvelujen tarjoamiseen, minkä komissio on todennut sähköistä kaupankäyntiä ja rahoituspalveluita koskevassa tiedonannossa [5]. Direktiiviä sovelletaan laaja-alaisesti kaikilla lainsäädännön aloilla, jotka liittyvät tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamiseen riippumatta siitä, onko kyseessä julkis-, yksityis- vai rikosoikeus. Lisäksi se soveltuu yhtä hyvin yritysten väliseen (B2B) kuin yritysten ja kuluttajien väliseen (B2C) sähköiseen kauppaan.

[4] Esimerkiksi teknisiä sovelluksia (WAP-puhelimet tai kämmentietokoneet), jotka mahdollistavat sisällön saannin tietyllä laitteella, ei pidetä 12 artiklassa tarkoitettuna siirrettävän tiedon muuttamisena, vaan kyseessä on pikemminkin sisällön tekninen täsmentäminen.

[5] KOM(2001) 66 lopullinen, 7.2.2001.

Direktiivin kulmakivenä on sisämarkkinalauseke, joka luo oikeusvarmuutta ja selkeyttä, jota tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajat tarvitsevat voidakseen tarjota palveluita kaikkialla yhteisössä. Välittäjien vastuuta koskevilla säännöksillä lisätään välityspalvelujen tarjoajien oikeusvarmuutta ja edistetään näin osaltaan perusvälityspalvelujen tarjontaa Internetissä. Samalla tiedottamista ja avoimuutta koskevilla vaatimuksilla, kaupallista viestintää koskevilla säännöillä sekä sähköisiä sopimuksia koskevilla perusperiaatteilla asetetaan tiukat vaatimukset verkkokaupalle kaikissa jäsenvaltioissa. Näin myös parannetaan kuluttajien luottamusta.

Kun otetaan huomioon, että direktiivi oli yksi ensimmäisistä säädöksistä, joissa käsiteltiin monia sähköisen kaupankäynnin kehittämiseen liittyviä oikeudellisia seikkoja ja tarjottiin yhtenäinen joukko sääntöjä sähköistä kaupankäyntiä varten, kansainväliset lainsäätäjät ovat kiinnittäneet siihen erittäin paljon huomiota, ja se toimii mallina maailmanlaajuisissa, kansallisissa tai alueellisissa sääntelyaloitteissa. [6]

[6] UNCITRAL viittaa direktiiviin sähköisiä sopimuksia koskevassa omassa työssään (ks. tuorein raportti sähköistä kaupankäyntiä käsittelevän työryhmän 41. kokouksesta http://www.uncitral.org/ en-index.htm); Mercosur käy säännöllistä vuoropuhelua komission kanssa sähköiseen kaupankäyntiin liittyvistä oikeudellisista näkökohdista.

Euroopan tasolla on rinnakkain lainsäädännön luomisen kanssa käynnissä toimia, joilla pyritään kannustamaan sähköisen kaupankäynnin ja sähköisen hallinnon kehittämistä. Komissio on esittänyt johdonmukaisen strategian eEurope-toimintasuunnitelmassaan, joka hyväksyttiin vuonna 2002 Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetettujen päämäärien saavuttamiseksi. [7]

[7] Tutkimuksen ja kehittämisen osalta ks. myös tietoyhteiskunnan teknologiaa koskeva Euroopan komission työohjelma 2003-2004, http://www.cordis.lu/ ist.

2. Taloudelliset ja tekniset kehitysaskeleet sähköisessä kaupankäynnissä

Sähköiseen kauppaan vaikuttaneesta laskusuhdanteesta huolimatta sähköinen kaupankäynti on vakaasti kasvussa Euroopan unionissa. Pikkuhiljaa esiin on nousemassa menestystarinoita sähköisen kaupankäynnin alalla, esimerkiksi sähköisiä markkinapaikkoja, yritysten välisiä (business-to-business, B2B) Internet-kauppapaikkoja sekä Internet-rahoituspalveluita. Internetin käyttö on lisääntynyt nopeasti: tällä hetkellä Euroopassa arvioidaan olevan jo 185 miljoonaa Internetin käyttäjää. [8] Direktiivin antamisen jälkeen Internetin levinneisyys EU:n kotitalouksissa on kasvanut vuoden 2000 tasolta 18 prosentista 43 prosenttiin marraskuussa 2002. Internetin levinneisyys yrityksissä on luonnollisesti paljon suurempi. Pienyrityksistäkin (0-49 työntekijää) 84 prosentilla oli vuonna 2002 Internet-yhteys, ja noin 70 prosentilla EU:n yrityksistä on oma verkkosivu. [9] Enemmän kuin kaksi kolmasosaa pk-yrityksistä käyttää Internetiä liiketoiminnan välineenä. Internet on avaintekijä niiden kilpailukyvyn kasvattamisessa sekä uusien tuotteiden ja palvelujen luomisessa.

[8] Lähde: Interactive Advertising Bureau, UK, 2002 (http://www.iabuk.net). eMarketer arvioi määrän nousevan 190 miljoonaan tämän vuoden loppuun mennessä (http://www.europemedia.net).

[9] The European e-Business Report 2002/2003 edition, the Business W@tch of the European Commission, www.europa.eu.int/comm/enterprise/ict/policy/watch/index.htm tai www.ebusiness-watch.org.

Direktiivin antamisen jälkeen myös sähköisen kaupankäynnin mahdollisuudet ovat kasvaneet laajakaistaviestinnän ja monikanavajakelun teknisen kehityksen ansiosta, mikä merkitsee Internetin käyttömahdollisuutta pöytätietokoneen lisäksi esimerkiksi digitaalitelevision tai kolmannen sukupolven matkaviestimen kautta. [10] Kehitys on avaamassa monenlaisia uusia mahdollisuuksia Internet-palveluille. Uudet palvelut, sovellukset ja sisällöt luovat uusia markkinoita ja antavat mahdollisuuden lisätä tuottavuutta ja sitä kautta kasvua ja työllisyyttä koko taloudessa. Lisäksi ne tuovat tietoa ja viestintäyhteydet helpommin kansalaisten ja yritysten käyttöön. [11]

[10] Komission tiedonanto Kohti kolmannen sukupolven matkaviestinnän toteuttamista, KOM(2002) 301 lopullinen, 11.6.2002.

[11] Komission tiedonanto eEurope 2005: Tietoyhteiskunta kaikille, KOM(2002) 263 lopullinen, 28.5.2002.

Sähköinen kaupankäynti edustaa tällä hetkellä vain noin 1-2:ta prosenttia EU:n vähittäiskaupasta, mutta kasvunäkymät ovat lupaavat: esimerkiksi vuonna 2002 Internet-joulumyynti lisääntyi 86 prosenttia edellisvuodesta. Tällä hetkellä vain noin 12 prosenttia yrityksistä myy Internetin kautta - kärjessä ovat matkailuala, rahoituspalvelut, julkaisuala sekä tietokoneohjelmistot - mutta yritysten ostot Internetistä ovat lisääntyneet paljon nopeammin. [12] Yrityksiltä kuluttajille suuntautuvan sähköisen kaupankäynnin arvioidaan nousevan vuoden 2000 tasolta 10 miljardista eurosta 70 miljardiin euroon vuonna 2003. [13] Arvioiden mukaan myös 54 prosenttia Euroopan Internet-käyttäjistä tekee ostoksia Internetin kautta vuoteen 2006 mennessä. [14]

[12] eBusiness W@tch (ks. edellä). Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa yli 50 prosenttia yrityksistä sanoo tekevänsä hankintoja Internetin kautta.

[13] European Information Technology Observatory, http://www.eito.org.

[14] Interactive Advertising Bureau, UK, 2002, http://www.iabuk.net.

Lisäksi Internet-mainonta on nopeasti kasvava ala. Ennusteiden mukaan Internet-mainontaan käytettyjen menojen kasvu ylittää mainontaan kaikissa tiedotusvälineissä käytettyjen kokonaismenojen kasvun vuonna 2003. [15] Mainonnan kokonaismenot kasvoivat vuonna 2002 noin 2 prosenttia, mutta Internet-mainonta on kasvanut suunnilleen kymmenkertaisella vauhdilla. [16] Ottaen huomioon Internet-mainonnan monet joustavat muodot [17] ja suhteellisen nopeuden, jolla mainoskampanjaa voidaan muuttaa, markkinoijat ovat nopeasti ryhtyneet käyttämään erilaisia Internet-mainonnan tekniikoita ja keksimään uusia voidakseen parhaiten täyttää potentiaalisten asiakkaiden tarpeet ja ovat näin luoneet interaktiivisemman markkinointiprosessin. [18] Internetistä on tullut kuluttajille merkittävä tiedonsaantiväline, jossa he voivat vertailla tarjouksia tehokkaasti ja käyttäjäystävällisesti eli voivat tehdä myyntiä edeltäviä hakuja ja saada nopeasti tietoa Euroopassa ja koko maailmassa saatavilla olevien tuotteiden ja palvelujen valikoimasta ja ominaisuuksista. [19]

[15] eMarketer's Media Spending Outlook white paper, 2002.

[16] Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kirjattiin Internet-mainonnalle ennätystasot vuoden 2002 jälkipuoliskolla, jolloin UK:ssa kasvua oli 52 % vuoteen 2001 verrattuna ja Ranskassa ala kaksinkertaistui vuoden 2001 tasolta 153 miljoonasta eurosta 309 miljoonaan euroon vuonna; ks. Europe's marketers switch to on-line, Interactive Advertising Bureau UK, kesäkuu 2003.

[17] Esim. mainospalkit, ponnahdusmainokset (pop-up ads), avainsanahaut.

[18] Esimerkiksi kun asiakkaaseen on otettu yhteyttä (ja hänen suostumuksensa saatu), yritykset voivat räätälöidä tuotetarjouksia yksittäisten asiakasvaatimusten mukaisesti lähettämällä henkilökohtaisia tarjouksia sähköpostitse. Asteittainen siirtyminen pop-up-mainoksista käyttäjäystävällisempiin avainsanahakuun liittyviin mainoksiin osoittaa käyttäjäystävällisten mainontatekniikoiden kehittymistä.

[19] Internet-mainonnalla, verkkosivuilla, sähköpostilla ja hakukoneisiin liittyvällä mainonnalla on selvä vaikutus ostoprosessiin, vaikka tuotetta ei myytäisikään Internetin kautta. Ks. DoubleClick, Touchpoints: Effective Marketing Sequences in the Interactive Media Age, maaliskuu 2003, http://www.doubleclick.com/us/knowledge/ documents/research/dc_touchpoints_0303.pdf. Ennen ostoa tapahtuvien Internet-hakujen laajuudesta ei ole pitäviä tilastotietoja, mutta tutkimusten perusteella vaikuttaisi siltä, että määrät ovat huomattavia. Ks. Interactive Advertising Bureau UK -viraston toteuttamat tutkimukset interaktiivisen median kattavuudesta Euroopassa.

EU:ssa toimivien palvelujen tarjoajien kilpailukyky sähköisen kaupan alalla on viime aikoina parantunut huomattavasti digitaalisten palvelujen arvonlisäveroa koskevan direktiivin tultua voimaan 1. heinäkuuta 2003 [20]. Direktiivillä poistettiin kilpailun haitat, joista EU:ssa toimivat palvelujen tarjoajat olivat kärsineet. Sähköistä alv-määräysten noudattamista, kuten sähköistä rekisteröitymistä, ilmoitusten tekoa ja laskutusta, koskevia sääntöjä myös nykyaikaistettiin.

[20] Neuvoston direktiivi 2002/38/EY, annettu 7. toukokuuta 2002, direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta ja väliaikaisesta muuttamisesta radio- ja televisiolähetyspalveluihin ja tiettyihin sähköisesti suoritettaviin palveluihin sovellettavien arvonlisäverojärjestelyjen osalta, EYVL 128, 15.5.2002, s. 41. Ks. myös neuvoston asetus (EY) 792/2002, EYVL L 128, 15.5.2002, s.1.

3. Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

3.1 Aikataulu

Jäsenvaltioiden määräaika direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä oli 17. tammikuuta 2002, 18 kuukautta direktiivin voimaantulon (17. heinäkuuta 2000) jälkeen. Neuvosto ja Euroopan parlamentti hyväksyivät suhteellisen lyhyen täytäntöönpanokauden sovittuaan, että sähköistä kaupankäyntiä koskevien lainsäädäntöpuitteiden käyttöönotto oli prioriteetti.

Täytäntöönpanossa oli kuitenkin joitakin viiveitä, jotka johtuivat pääasiassa direktiivin laaja-alaisuudesta, koska se vaikuttaa moniin juridisiin seikkoihin. [21] Tähän mennessä 12 jäsenvaltiota [22] on saattanut täytäntöönpanolainsäädännön voimaan. Lopuissa kolmessa jäsenvaltiossa [23] direktiivin täytäntöönpano on edennyt jo pitkälle. Tämän raportin liitteessä on luettelo direktiivin kansallisista täytäntöönpanotoimenpiteistä. [24]

[21] Nämä syyt tulivat ilmi kahdenvälisissä neuvotteluissa jäsenvaltioiden kanssa täytäntöönpanokauden aikana. Monet jäsenvaltiot tarvitsivat lisäaikaa esimerkiksi täytäntöönpanosta kiinnostuneiden asianosaisten kuulemiseen.

[22] Belgia, Tanska, Saksa, Kreikka, Espanja, Irlanti, Italia, Luxemburg, Itävalta, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Näistä kolme (Saksa, Luxemburg ja Itävalta) saattoivat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä määräaikaan 17. tammikuuta 2002 mennessä.

[23] Ranska, Alankomaat ja Portugali.

[24] Lisäksi kolmessa ETA-maassa Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa (Norjassa poikkeuksena ovat vastuuta koskevat säännöt, jotka pannaan erikseen täytäntöön) on annettu täytäntöönpanolainsäädäntöä. Ehdokasmaiden tilannetta on käsitelty kohdassa 5.2.

3.2 Täytäntöönpanolainsäädännön piirteitä

Yleisesti ottaen jäsenvaltioiden täytäntöönpanolainsäädännössä on noudateltu tarkasti direktiivin muotoa ja sisältöä. [25] Jäsenvaltiot Alankomaita lukuun ottamatta ovat päättäneet panna direktiivin täytäntöön laaja-alaisella sähköistä kaupankäyntiä koskevalla lailla, jotta saataisiin aikaan mahdollisimman selvät ja käyttäjäystävälliset kansalliset puitteet. Saksa pani direktiivin täytäntöön muuttamalla telepalveluista annettua lakia. [26] Yhdistynyt kuningaskunta pani direktiivin täytäntöön kahdessa osassa: yleiset näkökohdat ja rahoituspalveluita koskevat näkökohdat. Belgia erotti toisistaan direktiivin keskeiset osat sekä 3 artiklan 4-6 kohdan menettelyn kahteen erilliseen lakiin perustuslaillisista syistä.

[25] Ranskan, Alankomaiden ja Portugalin osalta tässä raportissa esitetyt vertailut ja muut viitteet perustuvat niiden lakiluonnoksiin, koska lopullista lakia ei ollut vielä saatavilla.

[26] Saksa oli ainoa jäsenvaltio, jossa oli jo olemassa horisontaaliset oikeuspuitteet kansallisella tasolla ennen direktiivin antamista (Teledienstegesetz, 22. heinäkuuta 1997).

Täytäntöönpanovaiheessa useimmissa jäsenvaltiossa keskeiselle sijalle asetettiin sisämarkkinalauseke ja välittävien palveluntarjoajien vastuuta koskevat säännökset. Lisäksi direktiivin moitteeton täytäntöönpano edellytti monia jäsenvaltiota tarkastelemaan ja muuttamaan voimassa olleita kansallisia lakeja, esimerkiksi sähköisessä muodossa tehtäviä sopimuksia koskevien esteiden poistamiseksi [27]. Jotkin jäsenvaltiot lisäsivät kansallisiin lakeihin tekijöitä, joita direktiivissä ei kateta: hyperlinkkien ja hakukoneiden tarjoajien vastuu [28], ilmoitus- ja poistamismenettelyt ("notice and take down") laittomien sisältöjen osalta [29], tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajia koskevat rekisteröintivaatimukset [30], estojärjestelmät [31], tietojen säilyttäminen [32], salaustekniikka [33] sekä sähköisesti tehtäviä sopimuksia koskevat lisäsäännöt. Jotkin jäsenvaltiot ovat lisäksi sisällyttäneet kansalliseen sähköistä kaupankäyntiä koskevaan lakiinsa seikkoja, jotka on jätetty direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, kuten Internet-uhkapelit. [34]

[27] Direktiivin 9 artiklan mukaisesti.

[28] Espanja, Itävalta ja Portugali (ks. lisätietoja vastuuta käsittelevästä osasta jäljempänä).

[29] Suomen laissa säädetään tekijänoikeuteen liittyvästä ilmoitus- ja poistamismenettelystä (samoin kuin ETA-maassa Islannissa).

[30] Espanja ja Portugali.

[31] Ranska.

[32] Espanja.

[33] Ranska ja Luxemburg.

[34] Esimerkiksi Espanja, Itävalta, Luxemburg ja ETA-maa Liechtenstein jättivät uhkapelit vain sisämarkkinaperiaatetta koskevan säännöksen soveltamisalan ulkopuolelle, joten kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden muita osia sovelletaan täysimääräisesti Internet-uhkapelipalvelujen tarjontaan.

Komission yksiköt tekivät koko täytäntöönpanoprosessin ajan tiivistä yhteistyötä kaikkien jäsenvaltioiden kanssa ja antoivat apua direktiivien moitteettoman täytäntöönpanon varmistamiseksi. Lisäksi suurin osa jäsenvaltioista ilmoitti lainsäädäntöluonnoksestaan direktiivissä 98/34/EY [35] säädetyn avoimuutta koskevan menettelyn mukaisesti, koska luonnokset sisälsivät muita tietoyhteiskunnan palveluihin vaikuttavia sääntöjä, jolloin kyseessä ei ollut pelkkä direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä. Sekä tiiviit kahdenväliset yhteydet jäsenvaltioihin että ilmoitusmenettely antoivat komission yksiköille mahdollisuuden tarkastella ja kommentoida perusteellisesti lakiluonnoksia ennen niiden lopullista hyväksymistä. Tämä osoittautui onnistuneeksi keinoksi parantaa kansallisten täytäntöönpanosäädösten laatua.

[35] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/34/EY, annettu 22. kesäkuuta 1998, teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä (EYVL L 204, 21.7.1998, s. 37), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, 5.8.1998, s. 18).

3.3 Täytäntöönpanon seuranta

Komission alustavan arvioinnin perusteella direktiivin täytäntöönpano on yleisesti ottaen ollut tyydyttävää. Jäsenvaltioiden hyväksymien lopullisten lakien tarkastelua on kuitenkin jatkettava vielä vuonna 2004. Alustavan arvioinnin mukaan muutamassa hyväksytyssä laissa on ongelmia, jotka liittyvät erityisesti Internet-välittäjien vastuuta koskevien säännösten täytäntöönpanoon. Ennen virallisten toimien aloittamista komission yksiköt aikovat keskustella kyseisten jäsenvaltioiden kanssa ja tarkastella eri vaihtoehtoja ongelmien ratkaisemiseksi.

4. Direktiivin soveltaminen

4.1 Sisämarkkinat

Sähköiselle kaupankäynnille ominainen valtioiden rajat ylittävä toiminta edellyttää, että sen toimintaa koskevassa lainsäädännössä on tarjottava oikeusvarmuus sekä yrityksille että kuluttajille. Oikeusvarmuus toteutuu - muiden liitännäistoimenpiteiden ohella - direktiivin perustekijän, sisämarkkinalausekkeen ansiosta.

Tähän säännökseen sisältyy kaksi täydentävää tekijää: kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen alueelle sijoittautunut tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoaja noudattaa jäsenvaltiossa sovellettavia kansallisia säännöksiä, jotka kuuluvat "yhteensovitetun alan" [36] piiriin, myös silloin, kun hän tarjoaa palveluita toisessa jäsenvaltiossa. Vastaavasti jäsenvaltio ei saa rajoittaa vapautta tarjota tietoyhteiskunnan palveluita toisesta jäsenvaltiosta syistä, jotka kuuluvat yhteensovitetun alan piiriin.

[36] Tällä tarkoitetaan jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä asetettuja, tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajiin tai tietoyhteiskunnan palveluihin sovellettavia vaatimuksia riippumatta siitä, ovatko vaatimukset yleisluonteisia vai erityisesti tähän tarkoitukseen suunnattuja (direktiivin 2 artiklan h alakohta).

Sisämarkkinalausekkeeseen voidaan soveltaa joitakin rajoitettuja poikkeuksia, jotka esitetään direktiivin liitteessä. Sisämarkkinalausekkeesta voidaan myös poiketa tapauskohtaisesti, ja jäsenvaltiot voivat hyödyntää tätä toteuttaakseen toimenpiteitä, kuten seuraamuksia tai kieltoja, joilla rajoitetaan tietyn Internet-palvelun tarjontaa toisesta jäsenvaltiosta, jos on tarpeen suojella tiettyjä, esimerkiksi kuluttajien etuja. [37] Kaikkiin jäsenvaltioiden tämän säännöksen nojalla toteuttamiin toimenpiteisiin on sovellettava tiukasti 3 artiklan 4-6 kohdan mukaisia ehtoja.

[37] Direktiivin 3 artiklan 4-6 kohdassa säädetty poikkeus.

Jotkin jäsenvaltiot odottivat, että niiden olisi hyödynnettävä useinkin tätä poikkeusta, mutta tähän mennessä näin ei ole käynyt. Komissio on saanut vain viisi virallista ilmoitusta, jotka kaikki ovat samalta jäsenvaltiolta ja käsittelevät periaatteessa samaa ongelmaa (eli lisämaksullisten numeroiden väärinkäyttöä). Näistä kahdessa käytettiin 3 artiklan 5 kohdassa säädettyä kiireellisten tapausten menettelyä. [38] Komissio antoi toukokuussa 2003 tiedonannon sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin 3 artiklan 4-6 kohdan soveltamisesta rahoituspalveluihin [39], jossa annettiin ohjeita tapauskohtaisen poikkeuksen soveltamisesta rahoituspalvelujen alalla. Ohjeet annettiin, kun useat jäsenvaltiot olivat ilmaisseet huolestumisensa sisämarkkinalausekkeen täysimittaisesta soveltamisesta rahoituspalveluihin odotettaessa tiiviimpää lähentymistä joillakin rahoituspalvelujen aloilla. Komissio selvitti, missä rajoitetuissa olosuhteissa [40] jäsenvaltio, joka katsoo, että sen alueella olevien kuluttajien suojelua olisi parannettava tietyn Internet-rahoituspalvelun osalta, voi toteuttaa toimenpiteitä kyseistä rahoituspalvelua kohtaan tehtyään ilmoituksen komissiolle. Tähän mennessä jäsenvaltiot eivät kuitenkaan ole tehneet yhtään ilmoitusta rahoituspalvelujen tarjoamisesta. [41]

[38] Toisessa tapauksessa jäsenvaltion viranomaiset toteuttivat toimia direktiivin täytäntöönpanolain soveltamiseksi alueelleen sijoittautunutta palveluntarjoajaa vastaan, koska toisen jäsenvaltion viranomaiset olivat pyytäneet niitä toteuttamaan asianmukaisia toimia kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Toimet toteutettiin 3 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetyn yhteistyövelvoitteen nojalla, ja tämän tuloksena ongelma ratkesi niin, että vastaanottajana olleen jäsenvaltion ei tarvinnut toteuttaa mitään toimia palveluntarjoajaa vastaan.

[39] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan keskuspankille Sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin 3 artiklan 4-6 kohdan soveltaminen rahoituspalveluihin, KOM(2003) 259 lopullinen, 14.5.2003.

[40] Nämä olosuhteet ovat samat kuin muiden tietoyhteiskunnan palveluiden osalta.

[41] Mietinnössään Euroopan parlamentille komission tiedonannosta "Sähköinen kaupankäynti ja rahoituspalvelut" (KOM(2001) 66 lopullinen, 7.2.2001) Christopher Huhne korosti, että on tärkeää soveltaa sisämarkkinalauseketta täysimittaisesti rahoituspalvelujen alalla, koska ala on erityisen sopiva rajatylittävään palvelujen tarjontaan. Hän korosti myös mahdollisuuksia ja etuja, joita sisämarkkinaperiaatteen soveltaminen tuo sähköiseen kaupankäyntiin Euroopassa.

4.2 Sijoittautumista ja tietojen antamista koskevat vaatimukset

Koska direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa kielletään jäsenvaltioita asettamasta ennakkolupaa (tai vaikutukseltaan vastaavaa vaatimusta) tietoyhteiskunnan palvelun tarjoajan toiminnan aloittamisen tai jatkamisen edellytykseksi, lupajärjestelmää ei ole olemassa missään jäsenvaltiossa. Ne jäsenvaltiot, joissa oli harkittu tällaisten järjestelmien käyttöönottoa kaikkien tai joidenkin tietoyhteiskunnan palvelujen osalta, jättivät sen tekemättä ja joissakin tapauksissa lakkauttivat voimassa olleet lupavaatimukset. Näin on varmistettu, että sijoittautuminen tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajaksi jäsenvaltioon on helppoa eikä sille ole byrokraattisia esteitä.

Direktiivin 5 artiklalla sitä vastoin varmistetaan palvelun tarjoajan henkilöllisyyttä ja sijoittautumispaikkaa koskevien tietojen avoimuus ja parempi saanti. Siinä muun muassa vaaditaan, että palvelun tarjoajasta annetaan nimi, maantieteellinen osoite, yhteystiedot, jotka mahdollistavat nopean yhteydenoton, sekä tätä koskevat kaupparekisterissä tai muussa vastaavassa julkisessa rekisterissä olevat tiedot. Artikla on pantu lähes sanasanaisesti täytäntöön useimpien jäsenvaltioiden ja ETA-maiden lainsäädännössä.

Vaikuttaa siltä, että nämä tiedonsaantivaatimukset eivät ole Internet-toimijoiden tiedossa EU:ssa. Tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajat kuitenkin yleensä vastasivat nopeasti ja myönteisesti, kun niille osoitettiin, että direktiivin mukaisten tiedonsaantia koskevien vaatimusten täyttämisessä on puutteita. [42] Jäsenvaltioiden on parannettava tiedotusta näistä vaatimuksista sen varmistamiseksi, että yritykset mukauttavat verkkosivujaan niiden mukaisesti.

[42] Tulokset verkkosivujen testauksesta, jonka VZBV (Verbraucherzentrale Bundesverband - Saksan kuluttajajärjestöjen liitto) teki lokakuun 2002 ja helmikuun 2003 välisenä aikana; ks. http://www.vzbv.de/home/start/ index.php?page=themen&bereichs_id=5&themen_id=20&mit_id=164&task=mit. Ks. myös Euroopan kuluttajakeskusten tekemä tutkimus Realities of the European online marketplace (http://www.iia.ie/downloads/ eec_report.pdf), jossa keskitytään kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20. toukokuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY mukaisten tiedotusvaatimusten täytäntöönpanoon, EYVL L 144, 4.6.1997, s. 19.

4.3 Kaupallinen viestintä

Yrityksen mahdollisuus mainostaa palveluitaan tai tuotteitaan Internetissä saa aikaan useita merkittäviä vaikutuksia: se tarjoaa tietenkin erinomaisen välineen kaikenkokoisille yrityksille itsensä tunnetuksi tekemiseen ja tarjoaa huomattavan tulolähteen monille tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajille, mutta se myös muodostaa erinomaisen tietolähteen kuluttajille.

Direktiivillä täydennetään nykyisiä kuluttajansuojaa koskevia direktiivejä [43] esimerkiksi lisäämällä yhteisön lainsäädäntöön avoimuutta koskeva vaatimus, jota on noudatettava Internetissä julkaistavassa kaupallisessa viestinnässä, myös alennuksissa, tarjouksissa, kilpailuissa ja peleissä. Näillä vaatimuksilla [44] parannetaan kuluttajansuojaa ja kuluttajien luottamusta verkkokauppaan, ja niitä täydennetään vielä ehdotetulla asetuksella myynninedistämisestä sisämarkkinoilla [45] ja ehdotetulla direktiivillä sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla [46] sekä ehdotetulla asetuksella yhteistyöstä täytäntöönpanoasioissa [47]. Lisäksi direktiivin 6 artiklan a alakohdan vaatimus yksilöidä selkeästi kaupallinen viestintä vastaa rajatonta televisiotoimintaa koskevan direktiivin [48] 10 artiklan 1 kohdassa televisiolähetyksiin sovellettavaa vaatimusta. Käytännössä kaikki jäsenvaltiot saattoivat 6 artiklan a alakohdan osaksi kansallista lainsäädäntöä lähes kirjaimellisesti. [49]

[43] Esim. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/7/EY, annettu 20. toukokuuta 1997, kuluttajansuojasta etäsopimuksissa (EYVL L 144, 4.6.1999, s. 19), Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/65/EY, annettu 23. syyskuuta 2002, kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyynnistä (EYVL L 271, 9.10.2002, s. 16), neuvoston direktiivi 84/450/ETY, annettu 10. syyskuuta 1984, harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta (EYVL L 250, 19.9.1984, s. 17), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/55/EY (EYVL L 290, 23.10.1997, s. 18), sekä neuvoston direktiivi 93/13/ETY, annettu 5. huhtikuuta 1993, kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista (EYVL L 95, 21.4.1993, s. 29).

[44] Ks. direktiivin 5 ja 6 artikla.

[45] KOM(2001) 546 lopullinen, 2.10.2001; muutettu ehdotus KOM(2002) 585 lopullinen, 25.10.2002.

[46] KOM(2003) 356 lopullinen, 18.6.2003.

[47] KOM(2003) 443 lopullinen, 18.7.2003.

[48] Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettu neuvoston direktiivi 89/552/ETY, EYVL L 298, 17.10.1989, s. 23, jota on muutettu direktiivillä 97/36/EY, EYVL L 202, 30.7.1997, s. 60 ja joka on parhaillaan tarkistettavana. http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/ twf/newint_en.htm.

[49] Kaksi jäsenvaltiota, Ranska ja Espanja, ovat lisänneet velvoitteen mainita sana "mainos" kaupallisessa viestinnässä.

Direktiivissä jätettiin jäsenvaltioille mahdollisuus sallia tai kieltää niiden alueelle sijoittuneiden tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajien harjoittama ei-toivottu kaupallinen viestintä sähköpostin kautta, ja direktiivissä vaadittiin vain, että tällaiset ei-toivotut viestit on pystyttävä tunnistamaan selvästi.

Ei-toivotusta kaupallisesta viestinnästä on kuitenkin tullut yhä suurempi ongelma kuluttajille ja yrityksille. Tämän vuoksi asiaa on nyt käsitelty yhteisön tasolla sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivissä 2002/58/EY [50], jossa sallitaan ei-toivottujen kaupallisten viestien lähettäminen sähköpostitse vain vastaanottajan ennalta antaman suostumuksen jälkeen, kun vastaanottaja on luonnollinen henkilö, tai kun kyseessä on vakiintunut kauppasuhde. Lisäksi komissio on käynnistänyt täydentäviä toimenpiteitä koskevia toimia, jotka liittyvät erityisesti ei-toivotun kaupallisen viestinnän teknisiin ja kansainvälisiin näkökohtiin. [51] Jälkimmäisessä tapauksessa komissio keskittää pyrkimyksensä kansainväliseen yhteistyöhön torjuakseen ei-toivottuja viestejä, joista suurin osa on peräisin EU:n ulkopuolelta.

[50] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY, annettu 12. heinäkuuta 2002, henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla, EYVL L 201, 31.7.2002, s. 37. Sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin 7 artiklan 2 kohtaa, jota sovelletaan luonnollisiin henkilöihin, tulkitaan nyt direktiivin 2002/58 perusteella.

[51] Ks. lisätietoja seuraavasta osoitteesta: http://europa.eu.int/rapid/start/cgi/ guesten.ksh?p_action.gettxt=gt&doc=IP/03/1015|0|RAPID&lg=EN&display=.

4.4 Säännellyt ammatit

Direktiivissä velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan, että säänneltyjen ammattien harjoittajat voivat käyttää sähköistä kaupallista viestintää, jos se on erityisesti ammatin riippumattomuutta, kunniaa ja arvoa koskevien ammattisääntöjen mukaista. Tämä tarkoittaa sitä, että säännellyn ammatin harjoittajat voivat tarjota tietoa asiakkaille verkkosivuilla, mikä ei ollut aiemmin mahdollista useissakaan jäsenvaltioissa. [52] Monien jäsenvaltioiden täytäntöönpanolainsäädännössä vahvistetaan nimenomaisesti periaate, jonka mukaan säänneltyjen ammattien harjoittajat saavat mainostaa Internetissä 8 artiklan 1 kohdan edellytysten mukaisesti. [53]

[52] Säänneltyjen ammattien harjoittajien mainontaa koskevista jäsenvaltioiden säännöistä on yleinen katsaus tutkimuksessa, jonka Institut für höhere Studien -laitos (Wien) on toteuttanut kilpailun pääosaston pyynnöstä: Economic impact of regulation in the field of liberal professions in different Member States, http://europa.eu.int/comm/competition/ publications/publications/

liberal.

[53] Belgia, Kreikka, Irlanti, Italia, Itävalta ja Portugali tämänhetkisessä luonnoksessa.

Euroopan tasolla säänneltyjä ammatteja edustavat järjestöt ovat ottaneet myönteisesti vastaan direktiivissä esitetyn kehotuksen kehittää käytännesääntöjä, jotka liittyvät kaupallisen viestinnän käyttöön. Tilintarkastajat [54], lakimiehet [55], lääkärit [56], farmaseutit [57] ja kiinteistönvälittäjät [58] ovat laatineet Euroopan tasoisia käytännesääntöjä, joissa käsitellään nimenomaan sähköistä kaupallista viestintää. Joissakin käytännesäännöissä käsitellään pelkästään Internetissä tapahtuvaa kaupallista viestintää, toiset taas kattavat laajemman valikoiman Internet-pohjaisia palveluita. Yhteistä kaikille käytännesäännöille on se, että niissä korostetaan velvoitetta antaa tarkkoja ja todenmukaisia tietoja ja pidättäytyä mainonnasta, joka on "ylikaupallista", jotta säilytetään ammattikunnan arvokkuus.

[54] Model Code of Conduct Governing On-line Commercial Communications by Member Bodies of the Federation des Expert Comptables Europeens (FEE) and their members, http://www.fee.be/secretariat/PDFs/ Code%20of%20Conduct%20E-Commerce.pdf.

[55] Electronic Communication and the Internet, http://www.ccbe.org/doc/En/ e_com_en.pdf.

[56] European Good Practice Guide for publicity relating to physicians' professional practice on the Net, http://www.cpme.be/adopted/ CPME_AD_Brd_160302_6_EN_fr.pdf.

[57] Les indications du GPUE concernant les services pharmaceutiques en ligne, http://www.pgeu.org/webdata/docs/ 01.06.20F%20PGEU11%20code%20de%20conduit.pdf.

[58] Code of conduct for real estate professionals in the field of e-commerce, http://www.cepi.be.

4.5 Sähköisessä muodossa tehtävät sopimukset

Direktiivissä on kolme säännöstä, jotka koskevat sähköisesti tehtäviä sopimuksia. Tärkein näistä on jäsenvaltioiden velvoite huolehtia siitä, että niiden oikeusjärjestelmässä annetaan mahdollisuus sopimusten tekemiseen sähköisessä muodossa (ks. 9 artiklan 1 kohta). Tämä säännös itse asiassa edellyttää sitä, että jäsenvaltiot tarkastelevat kansallista lainsäädäntöään ja poistavat sieltä säännökset, jotka saattavat estää sopimusten tekemisen sähköisessä muodossa. Monet jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet lainsäädäntöönsä horisontaalisen säännöksen, jonka mukaan sähköisessä muodossa tehdyillä sopimuksilla on sama lainvoima kuin "perinteisemmin" keinoin solmituilla sopimuksilla. [59] Varsinkin kansallisen lain vaatimuksista, joiden mukaan sopimukset on solmittava "kirjallisesti", jäsenvaltioiden täytäntöönpanosäädöksissä todetaan selkeästi, että sähköiset sopimukset täyttävät nämä vaatimukset. [60]

[59] Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Luxemburg, Suomi.

[60] Direktiivi on lisäksi muuttanut kansallista tulkintaa niiden vaatimusten osalta, jotka koskevat sopimuksen tekemistä "kirjallisena"; näin on esimerkiksi Saksassa vakuutussopimusten osalta ja niiden velvoitteiden osalta, joiden mukaan etukäteen toimitettavat tiedot on annettava kirjallisina.

Direktiivin säännöksiä täydentävät sähköisistä allekirjoituksista annetun direktiivin 1999/93 [61] säännökset, joilla pyritään varmistamaan, että sähköiset allekirjoitukset tunnustetaan lainvoimaisiksi, jolloin mahdollistetaan perinteisesti paperilla tehtävien ja sähköisesti tehtävien sopimusten toiminnallinen vastaavuus. Etenkin direktiivin 1999/93 5 artiklan 1 kohdassa annetaan "hyväksyttyyn varmenteeseen" perustuvalle sähköiselle allekirjoitukselle, joka liittyy sähköisessä muodossa olevaan tietoon, sama asema kuin paperilla olevaan tietoon käsin kirjoitetulle allekirjoitukselle. Direktiivin 1999/93 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että sähköiseltä allekirjoitukselta ei voida evätä oikeudellista vaikutusta ja hyväksyttävyyttä todisteena oikeudellisissa menettelyissä yksinomaan sen vuoksi, että allekirjoitus on sähköisessä muodossa tai se ei perustu "hyväksyttyyn varmenteeseen".

[61] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/93/EY, annettu 13. joulukuuta 1999, sähköisiä allekirjoituksia koskevista yhteisön puitteista, EYVL L 13, 19.1.2000, s. 12.

Lisäksi direktiivin 10 ja 11 artikla, jotka koskevat sopimuksen sähköisestä tekemisestä annettavia tietoja ja vaatimusta tilauksen vastaanoton vahvistamisesta, on pantu kansallisessa lainsäädännössä täytäntöön lähes sellaisinaan. Jäsenvaltioilta saadun palautteen perusteella vaikuttaisi siltä, että siirtymävaiheen ja alkuvaikeuksien jälkeen tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajat ovat nopeasti mukauttaneet verkkosivunsa vaatimusten mukaisiksi. [62]

[62] Huhtikuussa 2002 yhdessä jäsenvaltiossa tehtiin pistokokeita verkkokauppaan keskittyville Internet-sivuille ja havaittiin, että neljällä viidestä verkkosivusta noudatettiin tiedonantoa koskevia kansallisen lainsäädännön vaatimuksia, vaikka ne olivat olleet voimassa vasta kaksi kuukautta. Toisessa jäsenvaltiossa tehtiin pistokokeita lokakuun 2002 ja helmikuun 2003 välisenä aikana ja havaittiin, että sivuilla annetuissa tiedoissa sekä syöttövirheiden korjaamiseen tarkoitettujen teknisten keinojen saatavuudessa oli joitakin puutteita. Palveluiden tarjoajat, joille ilmoitettiin niiden verkkosivuilla olevista ongelmista, reagoivat kuitenkin nopeasti ja muuttivat verkkosivunsa vaatimusten mukaisiksi. Ks. seuraava osoite: http://www.vzbv.de/home/start/ index.php?page=themen&bereichs_id=5&themen_id=20&mit_id=164&task=mit.

Kolmen jäsenvaltion täytäntöönpanolainsäädännössä on otettu käyttöön sääntöjä, joissa käsitellään sopimuksen tosiasiallista tekohetkeä. [63] Muissa jäsenvaltiossa aiheesta on säädetty yleisessä sopimusoikeudessa. Tähän mennessä komission tietoon ei ole tullut sellaista oikeuskäytäntöä, joka olisi liittynyt yleisen sopimusoikeuden säännöistä aiheutuneisiin vaikeuksiin määritettäessä sähköisesti tehdyn sopimuksen tekohetkeä.

[63] Ranska, Luxemburg ja Portugali (viimeksi mainitun lainsäädännössä täsmennetään, että vastaanottoilmoitus ei välttämättä määritä sopimuksen tekohetkeä).

4.6 Internet-välittäjien vastuu

Direktiivin 12-14 artiklassa annetaan täsmällisesti määritellyt rajoitukset välittäjinä toimivien palvelun tarjoajien vastuusta, kun niiden tarjoamia palveluita ovat vain siirtotoiminta, tallentaminen ja säilytys. Direktiivissä säädettyjä vastuuta koskevia rajoituksia sovelletaan tiettyihin selvästi rajattuihin toimiin, joita Internet-välittäjät harjoittavat, eikä palveluiden tarjoajien eri luokkiin tai tiedon eri lajeihin. [64] Direktiivissä säädetyt vastuuta koskevat rajoitukset on vahvistettu horisontaalisesti, eli ne kattavat sekä siviili- että rikosoikeudellisen vastuun kolmansien osapuolien toteuttamien kaikentyyppisten laittomien toimien osalta.

[64] Erityisesti 14 artiklan mukainen säilytystä koskevan vastuun rajoittaminen kattaa - verkkosivujen säilytyksen lisäksi - eri tilanteita, joissa kolmannen osapuolen sisältö tallennetaan (esimerkiksi ilmoitustaulut ja keskusteluryhmät).

Direktiivi ei vaikuta sellaisen henkilön vastuuseen, joka toimii sisällön lähteenä, eikä se vaikuta välittäjien vastuuseen tapauksissa, jotka eivät kuulu direktiivissä määriteltyjen rajoitusten piiriin. Direktiivi ei myöskään vaikuta kansallisen tuomioistuimen tai viranomaisen mahdollisuuteen vaatia palvelun tarjoajaa lopettamaan lainvastainen toiminta tai ehkäistä se. [65] Nämä kysymykset on ratkaistava jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä.

[65] Tiettyä huolestumista saattaa kuitenkin herättää tilanne, jossa kieltoja käytetään laajamittaisesti osana yleistä politiikkaa laittoman sisällön torjumiseksi eikä niinkään yksittäisissä rikkomustapauksissa. Vuonna 2002 esimerkiksi Nordrhein-Westfalenin viranomaiset määräsivät noin 90 Internet-yhteyksien tarjoajaa sulkemaan pääsyn tietyille sivuille.

Direktiivissä säädettyjä välittäjien vastuuta koskevia rajoituksia pidettiin välttämättöminä, jotta voitaisiin taata peruspalveluiden tarjonta, joka takaa tiedon jatkuvan ilmaisen virran verkossa, ja tarjota puitteet, jotka mahdollistavat Internetin ja sähköisen kaupankäynnin kehittymisen. Jäsenvaltioiden lainsäädännön ja oikeuskäytännön eroavaisuudet ja niistä seuraava oikeudellinen epävarmuus rajatylittävissä toimissa uhkasivat luoda esteitä palveluiden vapaalle tarjonnalle valtioiden välillä. Yhteisön tason toimet rajoitettiin kuitenkin niihin, joita pidettiin välttämättöminä estämään tällaisen riskin toteutuminen. [66]

[66] Nämä päätelmät perustuvat tarkkaan voimassa olevien sääntöjen ja syntyvän oikeuskäytännön analyysiin, myös tutkimukseen Existing rules in Member States governing liability for information society services, jonka Deloitte & Touche toteutti komission tilauksesta vuonna 1998.

Direktiivin 12-14 artiklassa säädetään yhdenmukaistamisesta niissä tapauksissa, joissa artikloissa tarkoitettuja, välittäjinä toimivia palvelujen tarjoajia ei voida pitää vastuullisina. Jäsenvaltiot eivät voi asettaa lisäedellytyksiä, jotka välittävän palvelun on täytettävä, ennen kuin siihen voidaan soveltaa vastuuta koskevia rajoituksia. Yleisesti ottaen jäsenvaltiot näyttävät panneen 12-14 artiklan täytäntöön moitteettomasti. Monissa jäsenvaltioissa päätettiin panna 12-14 artikla täytäntöön lähes sanasanaisesti. [67]

[67] Komission yksiköt ovat tähän mennessä havainneet alustavassa tarkastelussa 1-2 tapausta, joissa jäsenvaltiot eivät välttämättä ole panneet vastuuta koskevia rajoituksia moitteettomasti täytäntöön, mutta tapauksia tutkitaan edelleen.

Direktiivin 12-14 artiklassa käsiteltyjen seikkojen lisäksi jotkin jäsenvaltiot [68] ovat päättäneet säätää hyperlinkkien ja hakukoneiden tarjoajien vastuuta koskevista rajoituksista. [69] Perusteena on ollut luoda kannustimia investointeja ja innovaatiotoimintaa varten ja lujittaa sähköisen kaupankäynnin kehittämistä parantamalla palvelun tarjoajien oikeudellisen tilanteen selkeyttä. Direktiivissä ei pidetty tarpeellisena käsitellä hyperlinkkejä ja hakukoneita, mutta komissio on kannustanut jäsenvaltioita kehittämään Internet-välittäjien oikeusturvaa edelleen. On rohkaisevaa, että jäsenvaltioiden tuoreessa oikeuskäytännössä tunnustetaan linkkien ja hakukoneiden merkitys Internetin toiminnalle. Tämä oikeuskäytäntö näyttää pääosin noudattavan sisämarkkinatavoitetta varmistaa perusverkkopalvelujen tarjonta, jolla edistetään Internetin ja sähköisen kaupan kehitystä. Näin ollen mainittu oikeuskäytäntö ei näytä aiheuttavan sisämarkkinoihin liittyviä ongelmia. [70]

[68] Espanja, Itävalta ja ETA-valtio Liechtenstein sekä Portugali lakiluonnoksessaan.

[69] Espanja ja Portugali ovat valinneet 14 artiklan mukaisen mallin sekä hakukoneiden että hyperlinkkien osalta, ja Itävalta ja Liechtenstein ovat valinneet 12 artiklan mallin hakukoneiden osalta ja 14 artiklan mallin hyperlinkkien osalta.

[70] Esimerkiksi Ranskassa TGI Paris, välipäätös, 12.5.2003, Lorie c/M. G.S. et SA Wanadoo Portails, Saksassa asia Verlagsgruppe Handeslblatt v. Paperboy, aus dem Bundesgerichtshof (BGH), Urteil 17.7.2003 - I ZR 259/00.

Muutamissa tapauksissa kansalliset tuomioistuimet ovat jo tulkinneet direktiiviä [71]. Näissä tapauksissa direktiivin kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä ei kuitenkaan ollut vielä annettu kyseisissä valtioissa.

[71] Asiat Deutsche Bahn v. XS4ALL, tuomion antaja Gerechtshof te Amsterdam (vetoomustuomioistuin), 762/02 SKG, 7.11.2002, ja Deutsche Bahn v. Indymedia, tuomion antaja Rechtbank Amsterdam (alueellinen tuomioistuin), KG 02/1073, of 20.6.2002, Alankomaissa (tuomiot saatavilla osoitteesta http://www.rechtspraak.nl); syyttäjä v. Tele2 ETA-maassa Norjassa, tuomion antaja Borgarting Lagmannsrett (vetoomustuomioistuin), 02-02539 M/01, 27.6.2003. Tele2 vapautettiin syytteestä, kun syyttäjä ei nostanut kannetta sitä vastaan.

Direktiivin 12-14 artiklan soveltamisesta on edelleen erittäin vähän käytännön kokemuksia, mutta tähän mennessä jäsenvaltioilta ja asiaan liittyviltä tahoilta saatu palaute on enimmäkseen ollut myönteistä. Direktiivissä omaksutulla lähestymistavalla vaikuttaa olevan laajasti tukea sidosryhmien keskuudessa. Komissio kuitenkin aikoo - 21 artiklan mukaisesti -edelleen seurata ja analysoida tarkasti asiaan liittyvää uutta kehitystä, myös välittäjien vastuuseen liittyvää kansallista lainsäädäntöä, oikeuskäytäntöä sekä hallinnollisia käytäntöjä, ja tarkastelee jatkossa tarvetta mukauttaa nykyisiä puitteita tämän kehityksen mukaan, esimerkiksi onko tarvetta asettaa vastuuta koskevia lisärajoituksia muiden toimintojen kuten hyperlinkkien ja hakukoneiden tarjoamisen osalta. [72]

[72] Hyperlinkkejä ja hakukoneita koskevan sääntelyn valinneiden jäsenvaltioiden lähestymistapa ei vaikuta aiheuttavan riskiä sisämarkkinoiden pirstoutumisesta. Komissio kuitenkin seuraa aktiivisesti jäsenvaltioissa vastuukysymyksen osalta toteutettavia toimia, kuten Ranskassa Le Forum des droits sur l'Internet -foorumin tekemää perustyötä; foorumi on julkaissut hyperlinkkien oikeudellista asemaa koskevan suosituksen Hyperliens: Statut Juridique, 3.3.2003, ja Quelle responsabilité pour les créateurs d'hyperliens vers des contenus illicites, julkaistu 23.10.2003, molemmat saatavilla osoitteessa http://www.foruminternet.org/ recommandations/.

Direktiivin 15 artiklassa kielletään, että jäsenvaltiot eivät saa asettaa palvelun tarjoajille 12-14 artiklassa tarkoitettujen palvelujen toimittamisen osalta yleistä velvoitetta valvoa siirtämiään ja tallentamiaan tietoja tai yleistä velvoitetta pyrkiä aktiivisesti saamaan selville laitonta toimintaa osoittavia tosiasioita tai olosuhteita. Tämä on tärkeää, koska miljoonien verkkosivujen yleinen valvonta olisi käytännössä mahdotonta ja aiheuttaisi välittäjille suhteettoman rasitteen ja nostaisi käyttäjiltä perittäviä peruspalvelujen käyttökustannuksia. [73] Direktiivin 15 artiklassa ei kuitenkaan estetä jäsenvaltioiden viranomaisia asettamasta valvontavelvoitetta tietyissä tarkoin määritellyissä yksittäisissä tapauksissa.

[73] On huomattava, että esto- ja suodatusjärjestelmien tehokkuutta koskevien tutkimusten mukaan vaikuttaisi siltä, että vielä ei ole sellaista tekniikkaa, jota ei voitaisi kiertää ja joka toimisi aukottomasti laittoman ja haitallisen tiedon estämiseksi tai suodattamiseksi niin, että samalla vältettäisiin täysin laillisen tiedon estäminen, mikä johtaisi sananvapauden rikkomiseen.

4.7 Ilmoitus- ja poistamismenettelyt ("notice and take down")

Edellytykset, joilla Internet-palvelinpalvelujen tarjoaja voidaan vapauttaa vastuusta 14 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, muodostavat perustan laittoman ja haitallisen tiedon ilmoitus- ja poistamismenettelyiden kehittämiselle. [74] Direktiivin 14 artiklaa sovelletaan horisontaalisesti kaikentyyppiseen tietoon. Kun direktiivi hyväksyttiin, sovittiin, että ilmoitus- ja poistamismenettelyjä ei pitäisi säännellä direktiivillä. Direktiivin 16 artiklassa ja johdanto-osan 40 kappaleessa nimenomaisesti kannustetaan itsesääntelyyn alalla. [75]

[74] Asiaan liittyvien tahojen käyttämät menettelyt, joilla pyritään tunnistamaan verkossa oleva laiton tieto ja helpottamaan sen nopeaa poistamista.

[75] Hyväksyessään direktiiviä vuonna 2000 Euroopan parlamentti totesi, että komission olisi kannustettava asiaan liittyviä tahoja kehittämään toimivia ilmoitus- ja poistamismenettelyitä. Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista, 4.5.2000 (EYVL C 41, 7.2.2001, s. 38).

Myös jäsenvaltiot ovat noudattaneet tätä lähestymistapaa kansallisessa täytäntöönpanolainsäädännössään. Niistä jäsenvaltioista, jotka ovat panneet direktiivin täytäntöön, vain Suomi on sisällyttänyt lainsäädäntöönsä säännöksen, joka koskee ainoastaan tekijänoikeusrikkomuksiin sovellettavaa ilmoitus- ja poistamismenettelyä. [76] Kaikki muut jäsenvaltiot ovat jättäneet asian itsesääntelyn kohteeksi [77].

[76] ETA-maista Islanti on myös vahvistanut lakisääteisen ilmoitus- ja poistamismenettelyn.

[77] Belgia on ottanut käyttöön horisontaalisen yhteissääntelymenettelyn: Cooperation Protocol between the Belgian administration and the Belgian Association of internet Service Providers, http://www.ispa.be/en/ c040201.html

Direktiivin 21 artiklan 2 kohdassa komissiota vaaditaan arvioimaan tarvetta antaa ehdotuksia, jotka koskevat ilmoitus- ja poistamismenettelyjä, ja tämän mukaisesti komissio on aktiivisesti kannustanut sidosryhmiä kehittämään ilmoitus- ja poistamismenettelyjä ja on järjestelmällisesti kerännyt ja analysoinut tietoa kehitteillä olevista menettelyistä. [78] Komissio on osallistunut eurooppalaisille ja kansainvälisille foorumeille, joilla on keskusteltu ilmoitus- ja poistamismenettelyistä; tällaisia ovat esimerkiksi Global Business Dialogue [79], Euroopan parlamentin Internet-ryhmän järjestämät seminaarit (e-Ping) [80] sekä Rights Watch Project [81]. Komissio on myös kannustanut jäsenvaltioita työskentelemään aktiivisesti yhdessä sidosryhmien kanssa ja tehnyt yhteistyötä puheenjohtajavaltio Espanjan kanssa, joka järjesti jäsenvaltioiden kanssa keskusteluja tietoyhteiskuntaa käsittelevässä neuvoston työryhmässä.

[78] Erilaisia menettelyjä on analysoitu ja useisiin yrityksiin ja järjestöihin on oltu yhteydessä jäsenvaltioissa, esim. Internetissä tapahtuvaa syrjintää koskevia valituksia käsittelevä virasto (Alankomaat), XS4ALL (Alankomaat), Telefónica (Espanja), Nokia (Suomi), Telia (Ruotsi), BT online (UK), Internet Watch Foundation (UK), eBay, The European Internet Services Association (Euroispa), The European Federation for the Interactive Software Industry sekä Motion Pictures Association of America.

[79] Komissio on seurannut tiiviisti Global Business Dialoguen (GBDe) tekemää työtä olemalla yhteydessä asiaan liittyviin tärkeimpiin yrityksiin. GBDe antoi syyskuussa 2000 suosituksen mallista teollis- ja tekijänoikeuksiin liittyviä ilmoitus- ja poistamismenettelyjä varten. Komission kannustamana GBDe perusti vuonna 2002 työryhmän käsittelemään Internetin haitallisten sisältöjen torjuntaa; tarkoituksena oli käsitellä haitallisen sisällön ilmoitus- ja poistamismenettelyitä. Työryhmä antoi lokakuussa 2002 suosituksen, johon sisältyi Internet-välittäjille ja viranomaisille suunnattuja ehdotuksia siitä, miten olisi kehitettävä Internetin haitallisen sisällön torjuntaa koskevia prosesseja, http://www.gbde.org .

[80] Http://www.eping.org.

[81] Rights Watch Project on tutkimushanke, jota komissio rahoittaa tutkimuksen viidennen puiteohjelman kautta. Hankkeella haluttiin luoda täysin toimiva pilottihanke, joka helpottaisi Euroopan laajuisen itsesääntelymenettelyn käyttöönottoa teollis- ja tekijänoikeuksia rikkovan materiaalin poistamiseksi. Se on tähän mennessä ollut ainoa ilmoitus- ja poistamismenettelyihin liittyvä aloite Euroopan tasolla. Komission edustajat ovat alusta lähtien olleet läsnä hanketta koskevissa neuvotteluissa ja ovat osallistuneet hankkeen puitteissa järjestettyihin kahteen foorumiin, joissa olivat edustettuina palveluiden tarjoajien, oikeuksien omistajien sekä käyttäjien järjestöt, http://www.rightswatch.com.

Vuonna 1998 annettu neuvoston suositus alaikäisten ja ihmisarvon suojelemiseksi [82] on ensimmäinen EU-tasoinen oikeusnormi, joka koskee Internetissä tarjottavien audiovisuaalisten ja tietopalvelujen sisältöä. Suosituksessa annetaan suuntaviivoja kansallisen itsesääntelyn kehittämiseksi alaikäisten ja ihmisarvon suojelun alalla. Siinä vaaditaan erityisesti, että Internet-palvelujen tarjoajat kehittävät hyviä käytännesääntöjä nykyisen lainsäädännön paremmaksi soveltamiseksi. [83]

[82] Neuvoston suositus, annettu 24. syyskuuta 1998, Euroopan audiovisuaalisia ja tietopalveluja tuottavien yritysten kilpailukyvyn parantamisesta edistämällä kansallisia järjestelmiä, joiden tarkoituksena on saattaa alaikäisten ja ihmisarvon suojelu vertailukelpoiselle ja tehokkaalle tasolle (98/560/EY), EYVL L 270, 7.10.1998, s. 48.

[83] Suosituksen täytäntöönpanoa arvioitiin ensimmäisen kerran vuosina 2000 ja 2001. Vuonna 2001 julkaistu kertomus tämän suosituksen soveltamisesta (KOM(2001) 106 lopullinen) osoitti, että suosituksen soveltaminen oli jo tuolloin yleisesti tyydyttävää. Komissio työstää toista kertomusta suosituksen soveltamisesta, ja se annetaan vuoden 2003 lopussa kyselyn pohjalta, joka lähetettiin sekä jäsenvaltioihin että liittymistä valmisteleviin maihin. Tämän uuden kertomuksen tavoitteena on saada selville, mitä edistystä on saavutettu verrattuna vuoden 2000 tilanteeseen, jolloin tiedot kerättiin ensimmäistä soveltamiskertomusta varten.

Komissio on lisäksi toiminut - Internetin käyttöturvallisuuden parantamista koskevan toimintasuunnitelman [84] puitteissa - torjuakseen maailmanlaajuisten verkkojen laitonta ja haitallista sisältöä. Tekijänoikeuksista ja lähioikeuksista annetussa direktiivissä 2001/29/EY [85] edellytetään, että jäsenvaltiot varmistavat sen, että oikeudenhaltijoilla on mahdollisuus hakea kieltoa tai määräystä sellaista välittäjää vastaan, joiden palvelua kolmas osapuoli käyttää rikkoakseen tekijänoikeutta tai lähioikeutta. Komissio on myös esittänyt teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamista koskevan ehdotuksen [86], jossa muun muassa säädetään asianmukaisista oikeuskeinoista Internetiin liittyvissä teollis- ja tekijänoikeuksien rikkomuksissa, myös kieltotuomion hankkimisesta.

[84] Internetin käyttöturvallisuuden parantamista koskeva toimintasuunnitelma (EYVL L 33, 6.2.1999, s. 1) ja sen seuranta, päätös N:o 1151/2003/EY, tehty 16. kesäkuuta 2003, EYVL L 162, 1.7.2003, s. 1.

[85] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/29/EY, annettu 22. toukokuuta 2001, tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa, EYVL L 167, 22.6.2001, s. 10.

[86] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamiseen tähtäävistä toimenpiteistä ja menettelyistä, KOM(2003) 46 lopullinen, 30.1.2003. Ehdotetun direktiivin 2 artiklassa todetaan, että se ei vaikuta direktiiviin 2000/31/EY.

Välittäjinä toimivat palveluntarjoajat ovat olleet aktiivisesti mukana - yhteistyössä kansallisten viranomaisten ja muiden sidosryhmien, kuten teollis- ja tekijänoikeuksien haltijoiden, kanssa - torjumassa laitonta toimintaa Internetissä. Samalla ne ovat pyrkineet varmistamaan tasapainon käyttäjien ja muiden asiaan liittyvien tahojen oikeutettujen etujen ja sananvapauden välillä. Tässä suhteessa välittäjinä toimivat palveluntarjoajat ovat olleet keskeisessä asemassa laadittaessa kansallisia käytännesääntöjä Internet-palveluiden tarjoajille. [87] Joistakin käytännesäännöistä on ilmoitettu myös komissiolle. [88]

[87] EuroISPAn jäsenten käytännesäännöt saatavilla osoitteesta http://www.euroispa.org.

[88] Esimerkiksi Internet Service Providers Association -järjestön eettiset ja käytännesäännöt, http://www.ispai.ie.

Ilmoitus- ja poistamismenettelyjä koskevat tutkimukset ovat osoittaneet, että vaikka täyttä yksimielisyyttä ei vielä ole saavutettukaan, sidosryhmät vaikuttavat päässeen sopimukseen keskeisistä tekijöistä, jotka olisi otettava huomioon. Sidosryhmien parissa on vielä tehtävä lisätyötä, jotta saataisiin selvitettyä joitakin ratkaisevia seikkoja, mutta komissio ei kuitenkaan pidä lainsäädäntöaloitetta tarpeellisena tässä vaiheessa.

4.8 Käytännesäännöt ja tuomioistuinten ulkopuoliset riitojen ratkaisumenettelyt

Direktiivissä kehotetaan toimialajärjestöjä sekä ammattiala- ja kuluttajajärjestöjä osallistumaan sähköistä kauppaa koskevien luotettavien ja joustavien puitteiden kehittämiseen laatimalla käytännesääntöjä. Usein tällaiset käytännesäännöt liittyvät järjestelmiin, joista käytetään nimitystä "luotettavuusmerkintäjärjestelmä" tai "laatumerkintä". [89] Useat järjestöt ovat laatineet alakohtaisia sääntöjä ja luotettavuusmerkintäjärjestelmiä Euroopan tasolla [90], ja kansallisella tasolla on vielä useampia sääntöjä. [91] Vaikuttaa kuitenkin siltä, että heti direktiivin antamisen jälkeen vuosina 2000 ja 2001 esiintynyt alkuinnostus luotettavuusmerkintäjärjestelmien tai laatumerkintöjen laatimiseen on hiipunut. [92] Komissio kehottaakin yrityksiä ja kuluttajajärjestöjä samoin kuin jäsenvaltioita edelleen tukemaan ja edistämään alaa koskevia aloitteita aktiivisesti.

[89] Euroopan kuluttajaliitto BEUC ja EY:n teollisuuden ja työnantajien keskusjärjestö UNICE ovat tehneet sopimuksen tällaisten luotettavuusmerkintäjärjestelmien periaatteista. Sopimukseen on sisällytetty monia direktiivissä asetettuja vaatimuksia, ja siinä käsitellään käytännesääntöjä, jotka koskevat esimerkiksi annettavia tietoja ja tilausten tekemiseen liittyviä menettelyitä. Sopimus löytyy seuraavasta osoitteesta: http://212.3.246.142/2/ FOIPENMDEALMDJGKIJADKBADPDBY9DWDPN9DW3571KM/BEUC/docs/DLS/2002-01026-01-E.pdf. Euroopan komissio on käynnistänyt ja rahoittaa toimia kattavan eurooppalaisen luotettavuusmerkintäjärjestelmän kehittämiseksi. Järjestelmään on tarkoitus sisällyttää käytännesäännöt Webtrader-nimisestä hankkeesta, joka on saanut yhteisrahoitusta yrityksen pääosastolta vuodesta 2000 alkaen vuoden 2003 helmikuuhun saakka. Ks. http://europa.eu.int/comm/enterprise/ict/ policy/webtrader.htm. Osallistujat eivät kuitenkaan päässeet sopimukseen kattavista, alojen välisistä käytännesäännöistä.

[90] Esim. vakuutusala: http://www.cea.assur.org/cea/publ/ download/article149.pdf; suoramarkkinointi: http://www.fedma.org/img/db/ Code_of_conduct_for_e-commerce.pdf; Internet-kaupan vähittäismyyjät: http://www.euro-label.com/euro-label/ ControllerServlet.

[91] Esim. "Chamber-Trust + Web-Trader" Belgiassa (http://194.78.225.199/fr/ index.html), "TrustedShops" Saksassa (http://www.trustedshops.de/de/ home), "l@belsite" Ranskassa (http://www.labelsite.org), "e-commerce Gütezeichen" Itävallassa (http://www.guetezeichen.at) ja "bbbonline" Yhdistyneessä kuningaskunnassa (http://www.bbbonline.org).

[92] Se voi olla myös suora seuraus yleisestä sähköisen kaupan taantumisesta.

Yritysten välisen (B2B) sähköisen kaupan alalla komissio on jo perustanut asiantuntijaryhmän edistämään käytännesääntöjen laadintaa yritysten välisillä Internet-markkinapaikoilla. Asiantuntijaryhmä on valmistellut kertomuksen, joka sisältää tarkistuslistan käytännesääntöjen arvioimiseksi [93].

[93] Report of the Expert Group on B2B Internet trading platforms. Lopullinen kertomus (http://europa.eu.int/comm/enterprise/ict/ policy/b2b/wshop/fin-report.pdf). Edistääkseen asiantuntijaryhmän työskentelyä komissio valmistelee tiedonannon hyvän kauppatavan mukaisesta yritysten välisestä kaupankäynnistä.

Sähköisen kaupankäynnin mukanaan tuoma mahdollisuuksien lisääntyminen ja maantieteellisen kattavuuden laajentuminen voi myös aiheuttaa valtioiden rajat ylittäviä riitoja kauppakumppaneiden välille. Tällaisissa tapauksissa on ratkaisevan tärkeää, että käytettävissä on nopeita ja joustavia tuomioistuinten ulkopuolisia riitojen ratkaisumenettelyitä. Tästä syystä direktiivissä velvoitetaan jäsenvaltiot mahdollistamaan sähköisesti käytettävien tuomioistuinten ulkopuolisten riitojen ratkaisumenettelyiden kehittäminen ja kannustamaan tällaisten menettelyiden kehittämistä. Viime vuosina on ollut runsaasti aloitteita, jotka koskevat tuomioistuinten ulkopuolisia riitojen ratkaisumenettelyitä, ja ne ovat usein liittyneet käytännesääntöihin. [94] Komissio on tukenut ja tukee jatkossakin tällaisten menettelyiden kehittämistä. [95]

[94] Ks. esimerkiksi Oxfordin yliopiston Centre for Socio-Legal Studies -keskuksen tekemä katsaus, jonka laatimiseen on saatu Euroopan komission rahoitusta Internetin käyttöturvallisuuden parantamista koskevasta toimintasuunnitelmasta: http://www.selfregulation.info/cocon/ coc-reviss03-dwc-020510.htm. Ks. myös yleisemmin tietoja vaihtoehtoisista riidanratkaisumenettelyistä komission vihreässä kirjassa Vaihtoehtoiset riidanratkaisumenettelyt siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (KOM(2002) 196 lopullinen, 19.4.2002), http://europa.eu.int/eur-lex/en/com/gpr/ 2002/com2002_0196en01.pdf.

[95] Esimerkiksi ECODIR on pilottihanke, jonka on toteuttanut korkeakoulujen yhteenliittymä ja joka on saanut komissiolta rahoitusta. Hankkeessa luotiin kesäkuuhun 2003 mennessä helppokäyttöinen Internet-järjestelmä kuluttajien ja sähköistä kaupankäyntiä harjoittavien yritysten riitojen ratkaisuun. Hanketta ollaan parhaillaan arvioimassa, jonka jälkeen päätetään se jatkamisesta. Lisätietoja osoitteessa http://www.ecodir.org/about_us/ index.htm. IST-hanke (IST-2000-25464) E-Arbitration (Electronic Arbitration Tribunal) tarjoaa vaihtoehtoisen riitojenratkaisujärjestelmän pk-yrityksille. Siinä määritellään tekniset edellytykset, välttämätön infrastruktuuri ja sääntelykehys kansainvälisesti jakautuvan välimiesoikeuden perustamiseksi ja koordinoimiseksi käyttäen verkossa olevia tietokoneita ja kehittyneitä moniosallistuja-järjestelmiä ensisijaisina viestintävälineinä. Hankeosoite: httm://www.e-global.es/arbitration/ Komissio on yhdessä jäsenvaltioiden kanssa perustanut EEJ NET- ja FIN-Net-aloitteissa tuomioistuinten ulkopuolisia valituksia käsitteleviä verkkoja, jotka - vaikka ne eivät rajoitukaan pelkästään sähköiseen kaupankäyntiin - auttavat yrityksiä ja kuluttajia ratkaisemaan kiistoja sisämarkkinoilla nopeasti ja tehokkaasti. Lisätietoja saa EEJ-Netin verkkosivulta http://www.eejnet.org ja FIN-Netin verkkosivulta http://finnet.jrc.it.

4.9 Sähköistä kaupankäyntiä käsittelevät kansalliset yhteyspisteet

Direktiivin täytäntöönpanosta lähtien komissio on työskennellyt aktiivisesti yhdessä jäsenvaltioiden kanssa, jotta ne perustaisivat 19 artiklassa säädetyt sähköistä kaupankäyntiä käsittelevät kansalliset yhteyspisteet. Yhteyspisteillä parannetaan jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä (19 artiklan 2 kohta koskee jäsenvaltioiden yhteistyötä yhteyspisteiden kautta) ja varmistetaan, että kuluttajat ja yritykset saavat yleistä tietoa direktiivin soveltamiseen liittyvistä sähköisen kaupankäynnin kysymyksistä ja sellaisten viranomaisten ja muiden tahojen yhteystiedot, joilta voi saada lisätietoja ja neuvoja (19 artiklan 4 kohta koskee kuluttajille ja yrityksille tarkoitettuja yhteyspisteitä). Luettelo yhteyspisteistä ja yhteystiedoista löytyy sisämarkkinoiden pääosaston verkkosivulta. [96]

[96] http://europa.eu.int/comm/internal_market/ en/ecommerce/index.htm.

5. Kansainväliset näkökohdat

5.1 Sähköisen kaupankäynnin kehitys kansainvälisesti

Koska sähköinen kauppa ja Internet luonteensa vuoksi eivät tunnusta kansallisia rajoja, jonkinlaisten kansainvälisten puitteiden kehittämistä tarvitaan ilmeisesti. Tähän liittyen jotkin direktiivissä säädetyistä ratkaisuista, kuten Internet-välittäjien vastuun rajoittaminen, voivat toimia malliesimerkkeinä. Komissio on työskennellyt aktiivisesti lisätäkseen tietoa EU:n lähestymistavasta, ja saatu palaute on ollut hyvin positiivista. [97]

[97] Esimerkin direktiivin menestyksekkäästä käytöstä mallina tarjoaa vuodelta 2002 oleva Etelä-Afrikan Electronic Communications and Transactions Act 25 -laki, jossa noudatellaan tiiviisti välittäjien vastuuta koskevia direktiivin säännöksiä (12-15 artikla), Government Gazette of the Republic of South Africa, Vol. 446, Cape Town, 2.8.2002, No. 23708.

Sähköisen kaupankäynnin ja uuden talouden alalla viime vuosina koetulla taantumalla on ollut ilmeisiä vaikutuksia maailmanlaajuisesti, ja se on johtanut keskustelujen pysähtymiseen. Alan hiljattaisen elpymisen ansiosta voidaan odottaa, että kansainvälinen keskustelu ja yhteistyökin elpyvät. Komissio osallistuu edelleen ja mahdollisuuksien mukaan tehostaa osallistumistaan erilaisilla monen- ja kahdenvälisillä foorumeilla ja pyrkii saamaan aikaan sähköistä kaupankäyntiä suosivan kansainvälisen toimintaympäristön.

Kansainvälisiä foorumeita, joissa komissio on osallisena, ovat esimerkiksi Maailman kauppajärjestön WTO:n sähköistä kaupankäyntiä käsittelevä työohjelma [98], Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön OECD:n toimet laajakaistaverkkoihin ja kuluttajien suojeluun rajatylittävässä kaupassa, etenkin Internet-kaupassa, liittyvät kysymykset [99], Euroopan neuvoston toimet, jotka koskevat tietoa sekä yhteistyötä tietoyhteiskuntaan liittyvissä kysymyksissä [100] sekä tietoverkkorikollisuutta, uuden teknologian vaikutusta ihmisoikeuksiin, ehdolliseen pääsyyn perustuvien palvelujen tarjoamista ja tietosuojaa [101], G8-maiden toimet, jotka koskevat Internetin turvallisuutta, sekä Maailman henkisen omaisuuden järjestön WIPOn toimet, jotka koskevat teollis- ja tekijänoikeuksia Internetissä [102]. Sähköisesti tehtäviä sopimuksia koskevia toimia on lisäksi toteutettu YK:n kansainvälisen kauppaoikeuden toimikunnassa UNCITRALissa [103]. Komissio on myös aktiivisesti mukana Aasian ja Euroopan huippukokousta koskevassa yhteistyössä [104] ja sähköisen kaupan edistämiseen tähtäävässä toimintasuunnitelmassa (Trade Facilitation Action Plan on e-commerce) [105]. Tähän liittyy sähköistä kauppaa koskevia asetussuosituksia, jotka hyväksyttiin syyskuussa 2002. [106]

[98] WTO:lla oli jo vuonna 1998 sähköistä kaupankäyntiä koskeva työohjelma (saatavilla osoitteessa http://www.wto.org/english/tratop_e/ ecom_e/ecom_e.htm), vaikka sen seuranta ei täyttänytkään siihen kohdistettuja odotuksia. Tällä hetkellä sähköistä kauppaa koskevista kysymyksistä keskustellaan WTO:n yleisneuvoston asiaan keskittyvissä kokouksissa, joissa on käsitelty kysymystä sähköisessä muodossa tapahtuvien toimitusten luokittelusta. Euroopan komissio samoin kuin EU:n jäsenvaltiot ja monet muut WTO:n jäsenet ovat sitä mieltä, että sähköisessä muodossa tapahtuvat toimitukset ovat palveluita ja kuuluvat näin ollen GATS-sopimuksen puitteisiin.

[99] Ks. http://www.oecd.org, aihe "Electronic commerce".

[100] Euroopan neuvosto teki 4.10.2001 tietoyhteiskunnan palvelujen alalla tapahtuvaa tiedonvaihtoa ja oikeudellista yhteistyötä koskevan yleissopimuksen nro 180, jonka mallina toimi teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22. kesäkuuta 1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/34/EY (EYVL L 204, 21.7.1998, s. 37), sellaisena kuin se on muutettuna 20. heinäkuuta 1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, 5.8.1998, s. 18). Sopimuksessa annettu määritelmä tietoyhteiskunnan palveluista on täsmälleen sama kuin direktiivissä annettu määritelmä. Komissio teki virallisesti neuvostolle ehdotuksen yleissopimukseen liittymisestä Euroopan yhteisön nimissä (KOM(2003) 398 lopullinen, 7.7.2003).

[101] Ks. http://www.coe.int; erityisen kiinnostava on tietoverkkorikollisuutta koskeva eurooppalainen yleissopimus ETS N:o 185, joka löytyy seuraavasta osoitteesta: http://conventions.coe.int/Treaty/EN/ CadreListeTraites.htm.

[102] Ks. http://ecommerce.wipo.int/primer/ index.html.

[103] Ks. http://www.uncitral.org. UNCITRAL on jo tehnyt perustavaa työtä sähköisen kaupan alalla antamalla vuonna 1996 mallilain sähköisestä kaupasta ja ohjeen lain hyväksymisestä (Model Law on electronic Commerce with Guide to Enactment) sekä vuonna 2001 mallilain sähköisistä allekirjoituksista (Model Law on Electronic Signatures), joihin kansainvälisissä yhteyksissä usein viitataan.

[104] Yhdistää EU:n ja 10 Aasian ASEM-maata.

[105] http://www.ktm.fi/eng/news/asem2002ecom/

[106] http://www.congrex.fi/asem2002ecom/

Hallituksista riippumattomien foorumien (esim. Global Business Dialogue in e-commerce GBDe, Transatlantic Consumer Dialogue TACD ja Transatlantic Business Dialogue TABD) merkitystä sähköiselle kaupankäynnille ei pidä aliarvioida. [107] Näillä foorumeilla annetaan suosituksia hallituksille ja kehitetään standardeja yrityksille aiheista, jotka koskevat esimerkiksi välittäjien vastuuta (GBDe [108]), kuluttajansuojaa sähköisessä kaupassa (TACD [109]) ja digitaalista kauppaa (TABD [110]). Tällaiset aloitteet ovat erityisen merkittäviä nopeasti kehittyvällä ja innovatiivisella sähköisen kaupan alalla, koska niissä voidaan käsitellä tuoreimpia kehitysaskelia huomattavasti nopeammin ja joustavammin kuin hallitusten tasolla.

[107] http://www.gbde.org, http://www.tacd.org ja http://www.tabd.org.

[108] Paris recommendation on liability (13.9.1999), Miami Model IPR-specific notice and take down procedure (26.10.2000).

[109] Erityisesti asiakirja nro ECOM-27-02 "Resolution on children and e-commerce" sekä asiakirja nro Internet-20-02 "Resolution on protecting consumers from fraud and serious deception across borders".

[110] Raportti TABD:n kokouksesta (Chicago, 2002), http://www.tabd.org/recommendations/ Chicago02.pdf.

Lisäksi komissio on mukana useissa sääntelyyn liittyvissä kahdenvälisissä vuoropuheluissa, jotka koskevat sähköistä kauppaa ja tietoyhteiskuntaa edistääkseen direktiivin mukaista sääntelytapaa ja kansainvälistä johdonmukaisuutta. Näitä kahdenvälisiä vuoropuheluja ovat tietoyhteiskuntaa koskeva EU:n ja Yhdysvaltojen vuoropuhelu, Kanadan kanssa tehtävä yhteistyö EU:n ja Kanadan kaupan ja sijoitusten alakomitean (TISC) puitteissa, johon liittyy sähköistä kauppaa koskeva vuoden 1999 työsuunnitelma, EU:n ja Japanin vuoropuhelu, sääntelyä koskeva EU:n ja Mercosurin vuoropuhelu sekä vuoropuhelu Välimeren maiden kanssa.

5.2 Laajentuminen

Monet liittymiseen valmistautuvat maat [111] ovat jo panneet direktiivin täytäntöön, vaikkakin joissakin tapauksissa vain osittain. Kolmesta ehdokasmaasta [112] vain Romania on pannut direktiivin täytäntöön. Komissio työskentelee aktiivisesti muiden maiden kanssa varmistaakseen täytäntöönpanon ajallaan.

[111] Liettua, Unkari, Malta, Puola ja Slovenia.

[112] Bulgaria, Romania ja Turkki.

6. Direktiivistä saatavien etujen arviointi

Direktiivin vaikutuksia on vaikea arvioida, koska siitä ei ole saatu juurikaan kokemuksia. Arvioinnissa on tärkeää huomata, että tietoyhteiskunnan palvelut eivät rajoitu pelkästään tuotteiden ja palvelujen verkko-ostoon ja -myyntiin. Niihin kuuluvat myös kaupallinen verkkoviestintä, sähköinen tieto ja viihde, Internet-yhteyspalvelujen tarjonta, sähköposti, hakukoneet jne. Tähän mennessä ainoat valitukset, jotka komission yksiköt ovat saaneet rajatylittävää Internet-kauppaa harjoittavilta yrityksiltä, koskevat seikkoja, jotka eivät kuulu direktiivin tai sisämarkkinalausekkeen soveltamisalaan, kuten Internet-uhkapelit. [113] Tämä näyttää osoittavan, että direktiivillä on muutoin onnistuttu luomaan sopiva sääntelykehys tietoyhteiskunnan palveluille sisämarkkinoilla.

[113] Johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneiden palvelun tarjoajien, jotka tarjoavat urheiluun liittyvää vedonlyöntiä Internetissä, on muiden jäsenvaltioiden vaatimuksesta estettävä kyseisten jäsenvaltioiden kansalaisten pääsy kyseisiin Internet-palveluihin.

Vaikuttaa siltä, että direktiivillä on onnistuttu vähentämään oikeudenkäyntejä ja siten oikeudellista epävarmuutta etenkin Internet-välittäjien vastuuseen liittyvissä asioissa. Jäsenvaltioiden oikeuskäytännössä ilmenneet erot oli yksi päätekijä, joka johti komission ehdottamaan direktiiviä. Direktiivin antamisen jälkeen komission tietoon ei ole tullut tällaista oikeuskäytäntöä. Takeet siitä, että Internet-välittäjille ei aseteta velvoitetta huolehtia valvonnasta, josta koituu rasitteita ja kustannuksia, ovat todennäköisesti edistäneet edullisten perusvälityspalveluiden tarjontaa.

Direktiivin vaikutuksia arvioitaessa jotkin indikaattorit ovat erityisen kiinnostavia. Niitä ei ole vielä käytetty Internetin käytön mittauksissa, joissa usein rajoitutaan virheellisesti vain Internet-myyntiin. Kiinnostavia indikaattoreita ovat esimerkiksi sellaisten Internet-käyttäjien prosenttiosuus, jotka ovat tehneet Internet-haun ennen offline-kaupan tekemistä, rajatylittävien Internet-tiedonhakujen määrä prosentteina kaikista Internet-tiedonhauista, tuottavuuden lisääntyminen yritysten välisen tiedonhaun alhaisempien kustannusten vuoksi ja Internet-mainonnan kustannukset yrityksissä.

On odotettavissa, että kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään vuoden 2003 päättyessä eli kaksi vuotta direktiivissä asetetun määräajan (tammikuu 2002) jälkeen. Tämän vuoksi direktiivin vaikutuksia voidaan arvioida tarkemmin edellä mainittujen indikaattorien perusteella, kun direktiivin täytäntöönpanosta laaditaan toinen raportti vuonna 2005.

7. Direktiivin seurantaa koskeva toimintasuunnitelma

7.1 Direktiivin moitteettoman täytäntöönpanon varmistaminen

Komissio valvoo edelleen tiiviisti direktiivin täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja seuraa ja analysoi asiaan liittyvää oikeuskäytäntöä, hallinnollisia päätöksiä ja kansalaisten ja yritysten tekemiä valituksia. Kahdenvälisiä yhteyksiä, joita hyödynnettiin menestyksekkäästi direktiivin täytäntöönpanon aikana, pidetään yllä jäsenvaltioiden samoin kuin liittymässä olevien valtioiden ja ehdokasvaltioiden kanssa. Tarkoituksena on käsitellä erityisiä ongelmia ja varmistaa jatkuva tiedonvaihto. Direktiivin 98/34/EY [114] mukainen ilmoitusmenettely, joka oli keskeisessä asemassa direktiivin moitteettoman ja yhdenmukaisen täytäntöönpanon varmistamisessa, on tärkeä väline, kun varmistetaan direktiivin ja uusien, tietoyhteiskunnan palveluihin vaikuttavien kansallisten lainsäädäntöaloitteiden välinen johdonmukaisuus.

[114] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/34/EY, annettu 22. kesäkuuta 1998, teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä (EYVL L 204, 21.7.1998, s. 37), sellaisena kuin se on muutettuna 20. heinäkuuta 1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, 5.8.1998, s. 18).

7.2 Jäsenvaltioiden välisen hallinnollisen yhteistyön vahvistaminen

Avustettuaan jäsenvaltioiden välisen hallinnollisen yhteistyön vahvistamiseen tarkoitettujen yhteyspisteiden perustamisessa komissio keskittyy varmistamaan, että hallinnollinen yhteistyö ja jatkuva tiedonvaihto komission ja jäsenvaltioiden välillä sekä jäsenvaltioiden kesken toimivat käytännössä.

7.3 Tiedon lisääminen yritysten ja kansalaisten keskuudessa

Varmistettuaan, että jäsenvaltiot ovat nimenneet 19 artiklan 4 kohdan mukaisesti yhteyspisteet yrityksiä ja kansalaisia varten, komissio keskittyy toimissaan vahvistamaan tiivistä yhteyttä ja jatkuvaa tiedonvälitystä kansallisten yhteyspisteiden sekä yritysten ja kansalaisten välillä. Erityisesti olisi toimitettava tietoja hallinnollisista ja tuomioistuinten päätöksistä sekä tuomioistuinten ulkopuoliseen riidanratkaisuun liittyvistä tapauksista. Erityishuomiota kiinnitetään direktiivissä säädettyjen tiedotusvaatimusten moitteettomaan soveltamiseen sekä sovellettavia käytännesääntöjä ja niiden täytäntöönpanoa koskevien tietojen levittämiseen.

Komissio rahoittaa jo eurooppalaisten tiedotuskeskusten verkoston hallinnoiman verkkotietojärjestelmän perustamista ja toimintaa. Tavoitteena on parantaa pk-yritysten tietoisuutta sähköisen kaupan oikeuskysymyksistä ja hankkia palautetta käytännön ongelmista, joita yritykset kohtaavat sähköisissä liiketoimissa (ELEAS-hanke). [115] Tietojärjestelmä laajennetaan koskemaan liittymistä valmistelevia ja ehdokasmaita, ja sen toiminta käynnistyy alkuvuodesta 2004.

[115] http://ebusinesslex.net

7.4 Politiikan kehittymisen seuranta ja lisätoimia vaativien alojen kartoittaminen

Monissa jäsenvaltioissa on valmisteilla uusia lainsäädäntöaloitteita esimerkiksi Internet-uhkapeleihin, myös urheiluun liittyvään vedonlyöntiin, Internet-apteekkeihin ja alaikäisten suojeluun liittyvistä kysymyksistä. Tästä voi aiheutua lainsäädännön pirstoutumista ja/tai kilpailun vääristymistä. Komissio seuraa tiiviisti näitä kehitysaskelia kartoittaakseen yhteisön toimien mahdollisen tarpeen. Tätä tarkastellaan direktiiviä koskevassa toisessa kertomuksessa vuonna 2005.

Internet-vedonlyönti ei tällä hetkellä kuulu direktiivin soveltamisalaan, ja komissio on saanut lukuisia sitä koskevia valituksia rajatylittävän toiminnan osalta [116]. Komissio aikoo ryhtyä tarkoituksenmukaisiin toimenpiteisiin valitusten käsittelemiseksi ja käynnistää lisäksi tutkimuksen sen selvittämiseksi, mikä olisi mahdollisen uuden yhteisön aloitteen tarve ja soveltamisala. Myöskään vakuutukset eivät tällä hetkellä kuulu direktiivin sisämarkkinalausekkeen soveltamisalaan, ja komissio on käynnistänyt toimet jäsenvaltioiden ja asiaan liittyvien tahojen kanssa tutkiakseen mahdollisia tapoja, joilla tietyntyyppinen vakuutustoiminta voitaisiin sisällyttää sisämarkkinalausekkeen soveltamisalaan.

[116] Valitukset koskevat Tanskaa, Saksaa, Italiaa ja Alankomaita, joiden viranomaiset vaativat, että muiden jäsenvaltioiden Internet-vedonlyöntipalveluiden tarjoajien on estettävä kyseisissä valtioissa asuvien kansalaisten pääsy verkkosivuilleen.

Komissio seuraa jatkossakin tarkkaan tietoyhteiskunnan palveluihin liittyvän tekniikan kehitystä varmistaakseen, että sääntelykehys tarjoaa parhaan mahdollisen ymäristön sähköisen kaupan edistämiseksi.

7.5 Kansainvälisen yhteistyön ja sääntelyä koskevan vuoropuhelun tiivistäminen

Ottaen huomioon sähköisen kaupankäynnin valtioiden rajat ylittävän luonteen ja siitä seuraavan tarpeen kansainvälisiin ratkaisuihin komissio tiivistää sääntelyä koskevaa vuoropuhelua tärkeimpien kauppakumppaneiden kanssa ja lisää osallistumistaan kansainvälisille foorumeille. Erityishuomiota kiinnitetään kansainvälisesti yhtenäisten sääntöjen luomiseen aiheista, kuten Internet-välittäjien vastuu, myös laittoman sisällön ilmoittamis- ja poistamismenettelyt, sähköisesti tehtävät sopimukset, tiedottamista koskevat vaatimukset sekä tuomioistuinten ulkopuolisten riidanratkaisumenettelyiden edistäminen.

8. Päätelmät

Kun direktiivillä luotuja sähköistä kaupankäyntiä koskevia uusia lainsäädäntöpuitteita ollaan panemassa täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa, on tarpeen kerätä tietoa ja hankkia kokemuksia siitä, miten uudet puitteet toimivat käytännössä.

Tässä tarkoituksessa komissio käynnisti avoimen kuulemisen sähköisen kaupan oikeudellisista ongelmista hankkiakseen palautetta ja käytännön kokemusta markkinoilta ja kartoittaakseen vielä esiintyviä käytännön esteitä tai uusia oikeudellisia ongelmia, joita yritykset ovat kohdanneet sähköisessä liiketoiminnassa. [117]

[117] http://europe.eu.int/yourvoice/ consultations/index_en.htm. Kuuleminen jatkui 10. päivään marraskuuta 2003. Komission yksiköt analysoivat kuulemisen tulokset komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa tammi-helmikuussa 2004 ja keskustelevat niistä kaikkien sidosryhmien kanssa korkean tason konferenssissa, joka järjestetään huhtikuussa 2004, eEurope 2005 -toimintasuunnitelman mukaisesti.

Tähän mennessä ei ole tullut esiin tarvetta mukauttaa direktiiviä vielä, ja kun otetaan huomioon käytännön kokemusten puute, direktiivin tarkistus olisi joka tapauksessa ennenaikaista. Sähköinen kauppa on kuitenkin nopeasti kehittyvä ala, jolla tapahtuvaa oikeudellista, teknistä ja taloudellista kehitystä on seurattava ja analysoitava jatkuvasti.

Tämä kertomus on jatkuvan prosessin ensimmäinen vaihe sen varmistamiseksi, että Eurooppa pysyy kehityksen etulinjassa ja tarjoaa mahdollisimman hyvän ympäristön sähköiselle kaupalle niin, että yritysten ja kuluttajien oikeusvarmuus on mahdollisimman korkealla tasolla ja että yrityksille ja jäsenvaltioille aiheutuu mahdollisimman vähän rasitteita.

Komissio uskoo, että kertomuksesta on hyötyä jäsenvaltioille direktiivin moitteettoman soveltamisen varmistamisessa sekä kansalaisille ja yrityksille, jotka saavat tietoja uusien lainsäädäntöpuitteiden tarjoamista mahdollisuuksista ja suojasta. Komissio ottaa mielellään vastaan palautetta tämän kertomuksen sisältämistä havainnoista, jotta se voi suorittaa direktiivin soveltamisen jatkuvaan seurantaan liittyvää tehtäväänsä [118].

[118] http://europa.eu.int/comm/internal_market/ en/ecommerce/index.htm.

Tässä kertomuksessa esitetyt toimintasuunnitelmaa koskevat tulokset julkaistaan. Ne ovat perusta direktiivin täytäntöönpanoa koskevalle toiselle kertomukselle, joka annetaan vuonna 2005 ja jossa käsitellään myös mahdollista direktiivin mukauttamistarvetta.

LIITE

DIREKTIIVIN 2000/31/EY SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ

1. Jäsenvaltiot:

Belgique/ België

// Loi sur certains aspects juridiques des services de la société de l'information visés à l'article 77 de la Constitution - 11 mars 2003/Wet betreffende bepaalde juridische aspecten van de diensten van de informatiemaatschappif als bedoeld in artikel 77 van de Grondwet - 11 maart 2003

Loi sur certains aspects juridiques des services de la société de l'information - 11 mars 2003/Wet betreffende bepaalde juridische aspecten van de diensten van de informatiemaatschappij - 11 maart 2003

Moniteur belge du 17.3.2003 p. 12960 et 12963.

http://www.moniteur.be/index_fr.htm

http:/ /www.moniteur.be/index_nl.htm

Danmark // Lov om tjenester i informationssamfundet, herunder visse aspekter af elektronisk handel; LOV nr 227 af 22/04/2002 (Gældende)

http://www.retsinfo.dk/_GETDOC_/ACCN/ A20020022730-REGL

Deutschland // Gesetz über rechtliche Rahmenbedingungen für den Elektronischen Geschäftsverkehr (Elektronischer Geschäftsverkehr-Gesetz (EGG)

Bundesgesetzblatt (BGBl) 2001 Teil I Nr. 70 vom 20. Dezember 2001, S. 3721

http://www.iid.de/iukdg/EGG/ index.html

Mediendienste-Staatsvertrag in der Fassung des sechsten Rundfunkänderungsstaatsvertrags in Kraft seit 1. Juli 2002, u.a. im Gesetz- und Verordnungsblatt für das Land Rheinland-Pfalz vom 12. Juni 2002, S. 255

ÅëëÜäá // ÐÑÏÅÄÑÉÊÏ ÄÉÁÔÁÃÌÁ ÕÐ'ÁÑÉÈ. 131 ÐñïóáñìïãÞ óôçí Ïäçãßá 2000/31 ôïõ Åõñùðáúêïý Êïéíïâïõëßïõ êáé ôïõ Óõìâïõëßïõ ó÷åôéêÜ ìå ïñéóìÝíåò íïìéêÝò ðôõ÷Ýò ôùí õðçñåóéþí ôçò êïéíùíßáò ôçò ðëçñïöïñßáò, éäßùò ôïõ çëåêôñïíéêïý åìðïñßïõ, óôçí åóùôåñéêÞ áãïñÜ.

(Ïäçãßá ãéá ôï çëåêôñïíéêü åìðüñéï).

Añ. dýëëïõ 116, 16 ÌáÀïõ 2003, óåë. 1747

[Presidentin asetus nro 131, jolla pannaan täytäntöön tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/31/EY ("Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä")

Virallinen lehti nro 116, 16.5.2003, s. 1747]

España

// Ley 34/2002, de 11 de julio, de servicios de la sociedad de la información y de comercio electrónico

BOE n° 166, 12.7.2002, p. 25388

http://www.setsi.mcyt.es

France

// Täytäntöönpanoa ei vielä saatettu loppuun.

Lakiluonnoksesta ilmoitettu komissiolle direktiivin 98/34/EY mukaisesti. Ilmoitus nro 2003/0127, nähtävillä komission verkkosivulla seuraavassa osoitteessa: http://www.europa.eu.int/comm/enterprise/ tris

Ireland // European Communities (Directive 2000/31/EC) Regulations 2003 (S.I. No. 68/ 2003 of 24.2.2003)

http://www.entemp.ie/ecd/ ebusinfo.htm

Italia // Decreto legislativo 9/04/2003, n. 70

Supplemento ordinario alla Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana - Serie Generale - n. 87 del 14/04/2003

http://www.senato.it/parlam/leggi/deleghe/ 03070dl.htm

Luxembourg

// Loi du 14 août 2000 relative au commerce électronique modifiant le code civil, le nouveau code de procédure civile, le code de commerce, le code pénal et transposant la directive 1999/93 relative à un cadre communautaire pour les signatures électroniques, la directive relative à certains aspects juridiques des services de la société de l'information, certaines dispositions de la directive 97/7/CEE concernant la vente à distance des biens et des services autres que les services financiers

Memorial, Journal Officiel du Grand-Duché de Luxembourg, A - N° 96 du 8 septembre 2000, p. 2176

http://www.etat.lu/memorial/memorial/a/ 2000/a0960809.pdf

Nederland

// Täytäntöönpanoa ei vielä saatettu loppuun.

Österreich // 152. Bundesgesetz, mit dem bestimmte rechtliche Aspekte des elektronischen Geschäfts- und Rechtsverkehrs geregelt (E-Commerce-Gesetz - ECG) und das Signaturgesetz sowie die Zivilprozessordnung geändert werden

Bundesgesetzblatt 2001 vom 21. Dezember 2001, Teil I S. 1977.

http://bgbl.wzo.at

Portugal // Täytäntöönpanoa ei vielä saatettu loppuun.

Lakiluonnoksesta ilmoitettu komissiolle direktiivin 98/34/EY mukaisesti. Ilmoitus nro 2003/0134, nähtävillä komission verkkosivulla seuraavassa osoitteessa: http://www.europa.eu.int/comm/enterprise/ tris

Suomi/Finland

// Laki N:o 458 tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisesta, 5.6.2002.

Suomen Säädöskokoelma N:o 458, 11.6.2002, s. 3039.

http://www.finlex.fi/pdf/sk/02/ vihko072.pdf

Lisäksi Suomi muutti kolmea muuta säädöstä osana direktiivin täytäntöönpanoa. Myös ne (Suomen Säädöskokoelma Nro 459-61) löytyvät edellä annetun linkin kautta.

Sverige

// Lag om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster av den 6 juni 2002; SFS 2002:562 av den 14 juni 2002

Sähköinen versio löytyy Ruotsin hallituksen sivustojen kautta (http://www.regeringen.se), mutta suoraa linkkiä ei ole saatavilla.

United Kingdom

// The Electronic Commerce (EC Directive) Regulations 2002

SI n° 2013 of 21.8.2002

http://www.legislation.hmso.gov.uk/si/ si2002/20022013.htm

Erillinen täytäntöönpano rahoituspalveluiden alalla: http://www.hm-treasury.gov.uk/Documents/ Financial_Services/Regulating_Financial_Services/fin_rsf_edirec.cfm?

2. Euroopan talousalueen jäsenvaltiot:

Island

// Lög um rafræn viðskipti og aðra rafræna þjónustu 2002 nr. 30 16. apríl.

Lagasafn. Uppfært til október 2002. Útgáfa 127B. Prenta í tveimur dálkum.

(Laki nro 30/2002 sähköisestä kaupasta ja muista sähköisistä palveluista)

http://www.althingi.is/lagas/127b/ 2002030.html

Liechstenstein // Gesetz vom 16. April 2003 über den elektronischen Geschäftsverkehr (E-Commerce-Gesetz; ECG)

Liechtensteinisches Landesgesetzblatt 2003, Nr. 133 am 12. Juni 2003

Norge // Lov 2003-05-23 nr 35: Lov om visse sider av elektronisk handel og andre informasjonssamfunnstjenester (ehandelsloven)

Publisert: I 2003 hefte 7.

http://www.lovdata.no/all/ hl-20030523-035.html