Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Verotus Euroopan unionissa - Kertomus verotusjärjestelmien kehityksestä"



Virallinen lehti nro C 296 , 29/09/1997 s. 0037



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Verotus Euroopan unionissa Kertomus verotusjärjestelmien kehityksestä" (97/C 296/09) Komissio päätti 18. helmikuuta 1997 EY:n perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Verotus Euroopan unionissa Kertomus verotusjärjestelmien kehityksestä". Asian valmistelusta vastannut talous-, raha- ja valuutta-asiain jaosto antoi lausuntonsa 10. kesäkuuta 1997. Esittelijänä oli Michel Geuenich. Talous- ja sosiaalikomitea antoi 9. ja 10. heinäkuuta 1997 pitämässään 347. täysistunnossa (heinäkuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 93 ääntä puolesta, 27 vastaan ja 19 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komissio ehdotti uutta ja laaja-alaista veropoliittista näkemystä 20. maaliskuuta 1996 antamassaan keskustelumuistiossa Verotus Euroopan unionissa SEK(96) 487 lopull., jossa se käsitteli erityisesti unionin edessä olevia haasteita: tarvetta saada aikaan kasvua ja parantaa työllisyyttä, vakauttaa verojärjestelmät ja toteuttaa yhtenäismarkkinat kaikilla aloilla, eli myös verotuksen osalta. 1.2. Ecofin-neuvoston ministerit ilmaisivat tyytyväisyytensä komission keskustelumuistioon 13. huhtikuuta 1996 Veronassa pitämässään epävirallisessa kokouksessa. Ministerit totesivat myös yksimielisesti, että esiteltyjä aiheita tulisi käsitellä komission asettamassa korkean tason työryhmässä, jonka työtä komission tulisi myös koordinoida. 1.3. Komissio on esittänyt yhteenvedon em. korkeatasoisen työryhmän jäsenten näkemyksistä Veronan kokouksessa käsitellyssä asiakirjassa esitetyistä kysymyksistä asiakirjassa Verotus Euroopan unionissa: Kertomus verotusjärjestelmien kehityksestä KOM(96) 546 lopull., jonka se antoi 22. lokakuuta 1996. Lisäksi komissio esittää oman arvionsa sekä em. erityiskysymyksistä että tulevaisuuden jatkotoimista. 1.4. Jatkossa komitea viittaa tässä asiakirjassa ainoastaan edellä mainittuihin asiakirjoihin. Mikäli komitea on jo ilmaissut kantansa niissä käsiteltyihin kysymyksiin, viitataan kyseisiin lausuntoihin, etenkin aiheesta Välittömät ja välilliset verot 20. joulukuuta 1995 () annettuun lausuntoon sekä valmisteluvaiheessa olevaan lausuntoon aiheesta Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: Ohjelma yhtenäismarkkinoita varten. 1.5. On itsestään selvää, että niin tässä kuin edellä mainituissa lähteissä käsitellään ainoastaan yhteisön kannalta merkittäviä veroja, jotka vastavuoroisesti vaikuttavat jäsenvaltioiden kansallisiin rakenteisiin ja niiden muutoksiin. Näitä veroja ovat tulovero, pääomatulovero ja yhtiövero, työn verottaminen, kulutusverot, etenkin arvonlisävero, sekä energiavero ja ympäristölle haitallisista tuotteista maksettava vero. 2. Työlliseen työvoimaan kohdistuvan verotaakan kasvu 2.1. Komission asiakirjoissa esitetty analyysi 2.1.1. Tähän asti vain harva seikka on viitannut siihen, että verotulojen aleneminen pienentäisi veroina ja sosiaalimaksuina kerättävää kokonaistuloa, koska viimeisen viidentoista vuoden aikana tämän tulon osuus bruttokansantuotteesta on pysynyt samana tai kasvanut hieman. Samalla kun työhön kohdistuva verorasite kasvoi, se aleni muiden tuotantotekijöiden osalta. 2.1.2. Eräs keino tarkastella verotuksen rakenteen pitkän aikavälin kehityssuuntia on nk. epäsuorien verokantojen laskeminen (verotulo jaettuna veron määräytymisperusteella) yksittäisten tuotantotekijöiden ja kulutuksen osalta: Vuosina 1980 1994 Euroopan unionin keskimääräinen työllisen työvoiman epäsuora verokanta kasvoi keskimäärin 34,7 prosentista 40,5 prosenttiin. Vastaavasti muiden tuotantotekijöiden (pääoman, itsenäisen työvoiman, energian ja luonnonvarojen) verokanta pieneni 44,1 prosentista 35,2 prosenttiin (ks. kaavio). Epäsuorat verokannat 1980 1994 >KAAVION ALKU> >KAAVION LOOPU> 2.1.3. Kulutuksen epäsuora verokanta pysyi lähes ennallaan nousten kuitenkin 13,1 prosentista 13,8 prosenttiin. Yksittäisten jäsenvaltioiden kohdalla oli kuitenkin jälleen huomattavia eroja. Jäsenvaltioissa, joissa työlliseen työvoiman epäsuora verokanta kasvoi eniten, myös kokonaisverotuksen tason nousu oli suurinta. 2.2. Komitean suositukset 2.2.1. Komitea on tyytyväinen siihen, että komissio tarkastelee verotusjärjestelmiä kokonaisuutena, sillä jokaisen tärkeimmän verolajin käsittely erikseen merkitsee automaattisesti laajoja rahoitusrakenteen sekä julkisen ja yksityisen talouden muutoksia. Tämän vuoksi verotusta on käsiteltävä kokonaisuutena. 2.2.2. Komitean mielestä joukkotyöttömyys on unionin vakavin ongelma. Keinot ja panokset sen ratkaisemiseksi ovat kaikkein ensisijaisimpia. Tämä on myös komission aiheesta "Kasvu, kilpailukyky, työllisyys" antaman valkoisen kirjan keskeinen sanoma. () Tämän vuoksi on ratkaistava ongelma, joka liittyy työhön kohdistuvan verotuksen keventämiseen ja etenkin lakisääteisten välillisten työvoimakustannusten rahoitukseen. 2.2.3. Julkisten menojen leikkaaminen on yksi mahdollisuus rahoittaa työhön kohdistuvan verotuksen alentaminen. Se ei kuitenkaan riittäne. Välilliset verot (kulutusverot), energiatuotteiden vähimmäisveron käyttöönotto sekä täysin uusien verotuskohteiden, kuten tunnettujen ekonomistien ja taloustieteilijöiden esille nostaman kansainvälisiin rahamarkkinoihin liittyvän Tobin-veron () mahdollisuuksien selvittäminen ovat vaihtoehtoinen rahoituslähde. 2.2.4. Vaikka jäsenvaltioiden tuleekin itse arvioida, missä määrin verotusta on tarpeen käyttää kansallisen ympäristöpolitiikan tavoitteiden saavuttamisen välineenä, on komitean mielestä kuitenkin eräs alue, jota tulee säädellä yhteisötasolla. Tämä alue on energiavero ja sillä on tärkeä tehtävä hiilidioksidipäästöjen vakauttamiselle asetetun tavoitteen saavuttamisessa, jonka mukaan päästöjen tulee laskea vuoteen 2000 mennessä vuoden 1990 tasolle. Komitea on tyytyväinen komission 12. maaliskuuta 1997 antamaan energiatuotteiden verotusta koskevaan ehdotukseen (). 2.2.5. Komitean mielestä myös arvonlisäverojärjestelmän yhtenäistäminen unionin tasolla auttaa alentamaan työhön kohdistuvaa verorasitusta. Niissä jäsenvaltioissa, joissa välillistä verotaakkaa joudutaan yhdentymisen vuoksi lisäämään, tulee työhön kohdistuvaa välitöntä verotaakkaa pienentää. Tällä tavoin kokonaisverokertymä säilyy suuntaukseltaan samana ja työpaikkojen luominen helpottuu. Samalla on kuitenkin varauduttava tukitoimin niiden seurausten korjaamiseen, joita välillisten verojen korottamisesta alimpiin tuloryhmiin kuuluville aiheutuu. Komitea viittaa tässä yhteydessä aiheesta "Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: Ohjelma yhtenäismarkkinoita varten" valmisteltavaan lausuntoon sekä aihetta "Välittömät ja välilliset verot" () käsittelevään lausuntoon. 2.2.6. Komitea haluaa yhteenvetona muistuttaa, että edellä mainituilla rahoitusmahdollisuuksilla sekä jäljempänä käsiteltävillä jäsenvaltioiden erilaisilla pääomatulon verotusjärjestelmillä on vaihteleva vaikutus kokonaisverokertymään. Näin ollen vaihtelevat myös niiden mahdollisuudet rahoittaa työlliseen työvoimaan kohdistuvan maksurasituksen alentamista. Tämän vuoksi jokaisen jäsenvaltion tulee valita oman tilanteensa kannalta sopivimmalta vaikuttava rahoitustapa komission asettamien sääntöjen puitteissa. 3. Verotulojen väheneminen ja siirtyminen maasta toiseen 3.1. Komission asiakirjoissa esitetty analyysi 3.1.1. Verrattuna moneen muuhun politiikan alaan on veropolitiikka jäänyt yhdentymiskehitykseltään huomattavasti muista jälkeen. Veropoliittisesti Eurooppa on tilkkutäkki. Jäsenvaltiotason verotuksellisen määräysvallan näennäinen puolustaminen on kuitenkin etenkin kansainvälisesti liikkuvaa toimintaa koskevien veroperusteiden heikkenemisen myötä osaltaan vähentänyt myös jokaisen jäsenvaltion todellista määräysvaltaa veroasioissa. Yhä useammat unionin jäsenvaltiot tavoittelevat kilpaa keskenään etenkin yrityksistä veronmaksajiksi. 3.1.2. Etenkin välittömän verotuksen kohdalla on kaksi mahdollisuutta alentaa todellista kokonaisverorasitusta: 1) Tuotannon ja veroperustan siirtäminen verotasoltaan alhaisempiin maihin, jotta voidaan hyötyä tuotantotekijöihin kohdistuvasta kevyemmästä verotuksesta. Kansallisella tasolla on tämän vuoksi houkuttelevaa alentaa yritysverotusta, koska menetetyn verotulon voidaan odottaa korvautuvan veroista ja sosiaaliturvamaksuista saatavilla tuloilla jo keskipitkällä aikavälillä parantuvan työllisyyden kautta. 2) Lopputuotteen edellyttämiin suoritteisiin liittyvien kulujen muuntelu sisäisten standardihintojen avulla monikansallisissa yrityksissä, tavoitteena siirtää verotettava tuotto alhaisen verotuksen maihin. Kulujen muuntelu on mahdollista, koska suoritteilla ei ole markkina-arvoa. Kiinteät sisäiset standardihinnat ovat pitkälti veroviranomaisten valvonnan ulkopuolella. 3.1.3. Verotulojen vähentymisilmiö kohdistuu jopa välittömiin veroihin verrattuna huomattavan pitkälle yhdenmukaistettuihin välillisiin veroihin. Etenkin arvonlisäveroon kohdistuu uhka, joka muodostuu, kun kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa toimivilla yrityksillä on määrämaaperiaatteen vuoksi yhtä monta (kaksi tai useampia) verotuspaikkaa. Toisin kuin yhteisön jäsenvaltioissa toimivan yrityksen yhdessä ainoassa paikassa toimitettavan liikevaihdon verotuksen kohdalla, ei EU:ssa tällaisia tapauksia varten ole veroviranomaista, jolla olisi kokonaiskäsitys yrityksen toiminnasta ja joka voisi tarkistaa yrityksen toiminnan keskitetysti yhdessä verotuspaikassa. Ongelmaa pahentaa lisäksi, että kansainvälisten palvelujen yhteydessä käytetään yhä enemmän uutta teknologiaa verotettavan liikevaihdon siirtämiseksi arvonlisäverojärjestelmän ulkopuolisiin kohteisiin. Lisäksi erot jäsenvaltioiden arvonlisäveroprosenteissa helpottavat veronkiertoa entisestään. Rajanylittävän tavaraliikenteen valvonnan supistuminen aiheuttaa arvonlisäverotulojen huomattavia menetyksiä niin jäsenvaltioille kuin EU:llekin. 3.1.4. Pimeä työ aiheuttaa osaltaan verotulojen vähentymistä. Tässä yhteydessä on muistettava, että pimeään työhön tarvitaan aina kaksi, veroja kiertävä työntekijä ja työnantaja. 3.2. Komitean suosituksia 3.2.1. Euroopan unionin, sisämarkkinoiden ja Euroopan valuuttaunionin kannalta on ensiarvoisen tärkeää lopettaa ja estää verojen "dumppaus". Vaikka verojärjestelmien välinen reilu kilpailu on tervetullutta työntekijöiden, yrittäjien ja kuluttajien kannalta suotuisten olosuhteiden luomisen vuoksi, voi repivä kilpailu verojärjestelmien välillä, josta harvat hyötyisivät ja monet kärsisivät, muodostaa uhan koko unionille. Näin voisi käydä mikäli unionin talousarvion nettomaksajien odotettaisiin lisäävän maksuosuuttaan, samalla kun niiden omia veronkantomahdollisuuksia rajoitettaisiin, kun otetaan huomioon, että osan nk. nettomaksajista arvioidaan "verodumppauksen" vuoksi kärsivän vuosittain noin 25 30 miljardin ecun suuruisesta verotulojen vähenemisestä (). 3.2.2. Yritysverotuksen lähentäminen eurooppalaisen veropolitiikan tavoitteena ei voi olla itseisarvo. On kuitenkin ryhdyttävä toimiin, ettei jäsenvaltioiden välisestä verodumppauksesta muodostu unionille uhkaa. Komitea kannattaa yhtiöveroa koskevien vähimmäisstandardien määrittelemistä sekä sen veron määräytymisperusteiden tärkeimpien kriteerien hienoista lähentämistä. Muilta osin komitea viittaa aiheesta "Välittömät ja välilliset verot" antamaansa lausuntoon (). 3.2.3. Komiteasta olisi toivottavaa, että asiassa edettäisiin läheisyysperiaatteen mukaisesti samalla tavoin kuin suorien tukien kohdalla. Vaikka suorat tuet kuuluvat jäsenvaltioiden vastuualueeseen, valvoo komissio kuitenkin kilpailusääntöjen noudattamista. Verojen kohdalla samanlainen valvonta on välttämätöntä. Tähän asti sovelletulla verotuksellisten tukitoimien valvonnalla ei päästä toivottuun tavoitteeseen, koska valvonta rajoittuu jäsenvaltioiden yleisestä järjestelmästä poikkeamisten valvontaan. Tässä yhteydessä ei oteta huomioon sitä, että yksittäisten verojärjestelmien väliset erot aiheuttavat nykytilanteessa kilpailuvääristymiä, jotka joissain tapauksissa ovat tiettyjen verokannusteiden aiheuttamia vääristymiä vakavampia. 3.2.4. Jäsenvaltiot eivät voi nykyisellään yksin voittaa sen enempää verotuksellisia esteitä kuin kuvaillun verotulojen menetyksen syitäkään. Tällaisessa tilanteessa joutilaisuus ei komitean mielestä ole sopiva ratkaisu. Komission tulee läheisyysperiaatetta täysin noudattaen tutkia ja tehdä ratkaisuehdotuksia näihin ongelmiin, joita jäsenvaltiot eivät yksinään pysty ratkaisemaan. 3.2.5. Eräs verotuksen välttämättömän järjestämisen ja yhtenäismarkkinoiden vaatimusten tiellä oleva este on selvästi neuvostolta verotusta koskevissa päätöksissä edellytetty yksimielisyys. Tästä ovat osoituksena monet verotusta koskevat komission ehdotukset, jotka neuvosto on jäädyttänyt. Komitean käsityksen mukaan komissiolla on kuitenkin käytettävissään sopivat keinot. Perustamissopimuksen 101 artiklan mukaan komissiolla on jopa velvollisuus poistaa sisämarkkinoilla kilpailua vääristävät jäsenvaltioiden oikeus- ja hallintomääräyksissä ilmenevät erot. Tällaisista tapauksista tulee keskustella ministerineuvostossa, jonka päätöksen tulee periaatteessa olla yksimielinen. Mikäli neuvosto ei pääse asiasta yksimielisyyteen se voi tehdä komission ehdotusta koskevan päätöksen myös määräenemmistöllä. Komiteasta on välttämätöntä, että komissio ryhtyy 101 artiklan perusteella mahdollisimman pian toimiin. 4. Veropetokset 4.1. Komission asiakirjoissa esitetty analyysi Veropetosongelma liittyy etenkin sijoitustalletuksista saataviin korkotuloihin. Kyseessä on kaikkein liikkuvin veroperuste ja erot verotuksessa johtavat kokemuksen mukaan pääoman kohdentumisen ja pääomavirtojen siirtymiseen. Kun talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen myötä valuuttariski poistuu ja korkoerot kapenevat, tullaan verotuksessa olevia eroja hyödyntämään vielä nykyistä enemmän. 4.2. Komitean suositukset 4.2.1. Mitä pidemmälle sisämarkkinoiden yhdentyminen etenee sitä selvemmin verotusjärjestelmissä ilmenevät erot tulevat esiin ja sitä enemmän niiden merkitys talouselämän toimijoiden päätöksenteossa korostuu. Periaatteessa tässä yhteydessä pätee toteamus, että verojen ja määräytymisperusteiden hienoinen harmonisointi on välttämättömintä kaikkein liikkuvimpien veroperusteiden, eli korkojen ja osinkojen kaltaisten pääomatulojen kohdalla. 4.2.2. Komitea suosittelee seuraavia toimia valtioiden välisen verokilpailun pitämiseksi aisoissa, työpaikkojen luomiseksi ja Euroopan unionin etujen valvomiseksi kansainvälisillä pääomamarkkinoilla; niiden toteuttamisessa tulee ottaa myös kansainvälisesti vallitsevien olosuhteiden muodostamat pakot: 4.2.2.1. Käsitteen "vakinaisesti Euroopan unionissa oleskeleva" käyttöönotto. Enää ei voida perustella tilannetta, jossa toisaalta jäsenvaltioiden väliset rajat poistetaan ja toisaalta erotellaan jäsenvaltioissa "vakinaisesti oleskelevat" ja "väliaikaisesti oleskelevat", koska tämä erottelu edellyttää rajoja. 4.2.2.2. Jäsenvaltioissa tehdyistä ja unionin ulkopuolisista talletuksista saatavien tulojen verotusjärjestelmän käyttöönotto. Tähän liittyvissä toimissa tulee kunnioittaa korkotulon verotukseen liittyviä eroja (lähdevero tai ilmoitusvelvollisuus). Lisäksi on muistettava, ettei yhtä järjestelmää suosita toisen kustannuksella. Niiden jäsenvaltioiden, joissa vero perustuu ilmoitusvelvollisuuteen tulee saada takuu, että ne saavat ilmoituksen myös alueellaan pysyvästi oleskelevien toisessa jäsenvaltiossa kertyvistä korkotuloista. Vastaavasti lähdeveroa soveltavien jäsenvaltioiden tulee saada takuut siitä, että niiden pysyvien asukkaiden korkotulosta peritään lähdevero tai että ne saavat näistä tuloista järjestelmällisesti ilmoituksen. 4.2.2.3. Tämän järjestelyn ansiosta jäsenvaltiot voisivat valita lähdeveron tai sellaisen järjestelmän välillä, jossa maksetut korot ja osingot ilmoitetaan jäsenvaltiolle, jossa tallettaja on pysyvästi kirjoilla. 4.2.2.4. Unionin alueella sijaitsevien jäsenvaltioiden määräysvallan piiriin kuuluvien verokeitaiden poistaminen. Lisäksi on neuvoteltava unionin ulkopuolella sijaitsevia eurooppalaisia sekä kauempana sijaitsevia "off shore" -verokeitaita koskevista säännöistä. 4.2.2.5. Ottaen huomioon se tosiasia, että talletuksia virtaa kolmansiin maihin, tulee unionissa löydettyjen ratkaisujen perusteella myös OECD:n puitteissa pyrkiä ratkaisuun, joka sisältää lähdeveron ja tietojenvaihdon. 4.2.3. Kuten valtionvarainministerien henkilökohtaisten edustajien, myös komitean mielestä on ensisijaisen tärkeää tehostaa veroviranomaisten yhteistyötä veropetoksiin ja veronkiertoon liittyvissä tapauksissa. Tämä yhteistyö ei kuitenkaan saa rajoittua kokemustenvaihtoon siitä, miten veropetokset voidaan lopettaa, vaan sen tulee palvella myös jäsenvaltioiden veroviranomaisten välisen valvontaan ja virka-apuun liittyvän yhteistyön tehostamista. Myös mahdollisuus ottaa käyttöön yhteiset verotarkastukset kansainvälisen taloudellisen toiminnan kohdalla tulee tässä yhteydessä hyödyntää. 4.2.4. Veropetosten rajoittaminen liittyy samalla työhön tuotantotekijänä kohdistuvan verotaakan helpottamisen rahoittamiseen niissä jäsenvaltioissa, joista talletuksia ja siten korkojen verotusperusteita siirtyy ulkomaille. 4.2.5. Muilta osin komitea viittaa aiheesta "Välittömät ja välilliset verot" antamaansa lausuntoon (). 5. Komission jatkotoimet 5.1. Komission kanta 5.1.1. Komission laatimat "Jatkotoimet" perustuvat EU:n valtiovarainministerien henkilökohtaisten edustajien pohdintoihin. 5.1.2. Henkilökohtaiset edustajat painottivat entistä laajemman koordinaation välttämättömyyttä. Komissio ehdotti tähän liittyen pysyvän työryhmän muodostamista. Sen tehtävänä olisi valmistella veropolitiikkaan liittyviä strategisia kysymyksiä ja näin mahdollistaa jäsenvaltioiden ja komission välinen verokysymyksiin liittyvien tietojen vaihto ja käsittely. Dublinissa joulukuussa 1996 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kannatti ehdotusta. Työryhmän valtiovarainministerien korkean tason edustajista koostuvaa työryhmää johtaa komission jäsen Mario Monti. Komissio toivoo voivansa laatia työryhmän työn pohjalta verokilpailuun liittyviä aloitteita, joiden tarkoituksena on: turvata laaja yksimielisyys siitä, minkälaiset verotukseen liittyvät toimenpiteet ovat yhteisön kannalta haitallisia, määritellä yhteiset standardit tietyille aloille ("hyvien menettelytapojen säännöstö"), sovittaa yhteen jäsenvaltioiden veroviranomaisten toteuttamat toimenpiteet, joilla on tarkoitus ehkäistä kaikkien yhteisen edun vastaista verokilpailua, tehostaa veroviranomaisten välistä yhteistyötä näiden torjuessa yhdessä veropetoksia ja veronkiertoa. 5.1.3. Lisäksi työryhmän on määrä käsitellä seuraavia kysymyksiä: kaksinkertaista verotusta koskevien sopimusten tehtävä ja mahdollinen yhteensovittaminen, pienten ja keskisuurten yritysten ja muiden yritysten verotuksellisen ympäristön yksinkertaistaminen, verojen ja sosiaaliturvamaksujen yhteensovittaminen erityisesti rajanylittävissä työsuhteissa, kansainvälisten palvelujen verotus ja uuden teknologian verotukseen liittyvät vaikutukset. 5.1.4. Komissio ehdottaa, että työryhmä käsittelisi myös keskeisiä verojärjestelmän kehittämisaloitteita, jotka vastaisivat yhteisön välttämättömiä tarpeita ja takaisivat varsinkin sisämarkkinoiden mahdollisimman sujuvan toiminnan. 5.2. Komitean suositukset 5.2.1. Komitea kannattaa komission esittämiä jatkotoimia ja suosittelee komissiolle perustamissopimuksen 101 artiklan soveltamista (ks. liite), jotta unionin laajuista veropoliittista päätöksentekoa haittaavia esteitä voitaisiin alentaa. 5.2.2. Komitea on tyytyväinen tulevan puheenjohtajamaan Luxemburgin esittämiin veropoliittisiin aloitteisiin ja toivoo, että niiden avulla päästään etsimään ratkaisuja tässä lausunnossa käsiteltyihin ongelmiin. 5.2.3. Komitea antaa komissiolle tämän lausunnon liitteenä esimerkkejä mahdollisuuksista muuttaa perustamissopimusta siten, että veropoliittinen liikkumavapaus lisääntyisi. Komitea haluaa kuitenkin korostaa, että kyseiset liitteet ovat esimerkkejä, joiden tarkoitus on herättää ajatuksia, eikä sisältää sitovia ehdotuksia (liite II). Bryssel, 9. heinäkuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () Talous- ja sosiaalikomitean 20. joulukuuta 1995 antama lausunto, EYVL C 82, 19.3.1996 () Kasvu, kilpailukyky, työllisyys, komission valkoinen kirja, COM(93) 700 final. () James Tobin, A Proposal for International Monetary Reform, The Eastern Economic Journal 4 (3 4), July/October 1978, s. 153 159. () Ehdotus neuvoston direktiiviksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta, KOM(97) 30 lopull. 97/0111 CNS. () Lähde: Saksan liittovaltion valtiovarainministeriö, Bonn; lainattu lehdistötiedotteesta. LIITE I EUROOPAN YHTEISÖN PERUSTAMISSOPIMUS 101 artikla (Kilpailua vääristäviin määräyksiin liittyvät toimet) "Jos komissio toteaa, että jokin eroavuus jäsenvaltioiden lakien tai hallinnollisten määräysten välillä vääristää kilpailun edellytyksiä yhteismarkkinoilla ja johtaa näin vääristymään, joka on poistettava, se ryhtyy neuvotteluihin niiden jäsenvaltioiden kanssa, joita asia koskee. Jollei neuvotteluissa päästä sopimukseen vääristymän poistamisesta, neuvosto antaa, ensimmäisen vaiheen aikana yksimielisesti ja sen jälkeen määräenemmistöllä, komission ehdotuksesta tarvittavat direktiivit. Komissio ja neuvosto voivat toteuttaa muitakin aiheellisia tämän sopimuksen mukaisia toimenpiteitä." LIITE II 1. 7 a artikla >S>"Yhteisö hyväksyy toimenpiteet, joiden tarkoituksena on toteuttaa sisämarkkinat asteittain 31. joulukuuta 1992 päättyvän kauden kuluessa tämän artiklan 7b, 7c, ja 28 artiklan, 57 artiklan 2 kohdan, 59 artiklan, 70 artiklan 1 kohdan sekä 84, 99, 100 a ja 100 b artiklan mukaisesti edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen muiden määräysten soveltamista.>/S> Sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan tämän sopimuksen määräysten mukaisesti." Kaksinkertainen verotus tai täysi verovapaus eivät sovi yhteen sisämarkkinoiden kanssa. Verotus on oleskeluvaltion vastuulla, mikäli mikään toinen jäsenvaltio ei siitä vastaa. 2. 73 d artikla "(1) Mitä 73 b artiklassa määrätään, ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta: a) soveltaa niitä verolainsäädäntönsä säännöksiä, joiden mukaan verovelvollisia kohdellaan eri tavoin heidän asuinpaikkansa tai heidän pääomansa sijoituspaikan perusteella;" Verotaakka ei kuitenkaan saa tämän vuoksi olla erilainen. "b) toteuttaa kaikki toimenpiteet, jotka ovat välttämättömiä, jotta estetään verotusta ja rahoituslaitosten toiminnan vakauden valvontaa koskevien jäsenvaltioiden lakien ja asetusten rikkominen, taikka säätää pääomaliikkeitä koskevista ilmoitusmenettelyistä hallinnollisten tietojen tai tilastotietojen saamiseksi taikka toteuttaa toimenpiteitä, jotka ovat perusteltuja yleisen järjestyksen ja turvallisuuden kannalta. (2) Tämän luvun määräykset eivät rajoita sellaisten sijoittautumisoikeuden rajoitusten soveltamista, jotka ovat sopusoinnussa tämän sopimuksen kanssa. (3) Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet ja menettelyt eivät saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään taikka 73 b artiklassa tarkoitetun pääomien ja maksujen vapaan liikkuvuuden peiteltyä rajoittamista." 3. 99 artikla "Neuvosto antaa >S>yksimielisesti komission ehdotuksesta sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan>/S> 189 b artiklassa mainitun menettelyn mukaisesti ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan liikevaihtoveroa koskevat säännökset". >S>liikevaihtoveroja, valmisteveroja ja muita välillisiä veroja koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi 7 a artiklassa mainitussa määräajassa.>/S> 4. 100 artikla >S>"Neuvosto antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan direktiivejä jäsenvaltioiden sellaisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä, jotka suoraan vaikuttavat yhteismarkkinoiden toteuttamiseen ja toimintaan.">/S> 5. 100 a artikla "(1) >S>Poiketen siitä, mitä 100 artiklassa määrätään, ja ellei tässä sopimuksessa toisin määrätä, 7 a artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden toteuttamiseksi sovelletaan seuraavia määräyksiä.>/S> Neuvosto toteuttaa 189 b artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevat toimenpiteet jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämiseksi." (2) 189 b artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen loppuosassa kuvatussa tapauksessa neuvosto päättää niitä veroja koskevista säädöksistä, jotka kannetaan vain osittain yhteisön talouden rahoittamiseksi, henkilöiden vapaasta liikkumisesta sekä työntekijöiden oikeuksista tai eduista samoin yksimielisesti, mikäli vähintään kaksi jäsenvaltiota sitä vaatii. Mikäli vastaava anomus esitetään, tulee myös neuvoston seuraavien päätösten olla yksimielisiä (189 b artikla 5 ja 6 kohta). 6. 130 s artikla (1) Neuvosto päättää 189 c artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen sekä talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan toimista, joihin yhteisö ryhtyy 130 r artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden toteuttamiseksi. (2) Poiketen 1 kohdassa määrätystä päätöksentekomenettelystä ja sanotun kuitenkaan rajoittamatta 100 a artiklan soveltamista, neuvosto yksimielisesti komission ehdotuksesta sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan: antaa säädöksiä, jotka ovat etupäässä verotuksellisia mikäli vähintään kaksi jäsenvaltiota tätä toivovat verojen osalta, joita ei kokonaan tai osittainkaan kanneta yhteisön talousarvion rahoittamiseen; toteuttaa toimet, jotka koskevat kaavoitusta ja maankäyttöä, jätehuoltoa ja yleisluonteisia toimenpiteitä lukuun ottamatta, sekä vesivarojen hoitoa; toteuttaa toimenpiteet, jotka vaikuttavat merkittävästi jäsenvaltion valintaan eri energialähteiden välillä ja jäsenvaltion energiahuollon yleiseen rakenteeseen. Neuvosto voi edellisessä alakohdassa määrätyin edellytyksin määritellä ne tässä kohdassa tarkoitetut asiat, joissa päätökset on tehtävä määräenemmistöllä. (3) Muilla aloilla neuvosto hyväksyy 189 b artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen sekä talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan yleiset toimintaohjelmat, joissa vahvistetaan ensisijaisesti saavutettavat tavoitteet. Neuvosto toteuttaa tapauksen mukaan 1 tai 2 kohdassa määrätyin ehdoin näiden toimintaohjelmien täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet." 7. 220 artikla "Jäsenvaltiot ryhtyvät keskenään tarvittaessa neuvotteluihin taatakseen kansalaistensa hyväksi: henkilöiden turvallisuuden sekä oikeuksien nauttimisen ja niiden suojan samoin edellytyksin kuin kukin valtio ne suo omille kansalaisilleen; >S>kaksinkertaisen verotuksen poistaminen yhteisön alueella;>/S> >S>edellä 58 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettujen yhtiöiden vastavuoroisen tunnustamisen, yhtiöiden säilymisen oikeushenkilöinä niiden kotipaikan siirtyessä maasta toiseen sekä mahdollisuuden sellaisten yhtiöiden sulautumiseen, jotka eivät kuulu saman kansallisen lainsäädännön alaisuuteen;>/S> tuomioistuinten päätösten ja välitystuomioiden vastavuoroiseen tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon sovellettujen menettelyjen yksinkertaistaminen." 100 a artiklassa määrätyn menettelyn rajoittamatta jäsenvaltiot voivat sopia keskenään kaksinkertaista verotusta koskevasta kiellosta (7 a artikla). Tällaisista toimista ne ilmoittavat komissiolle, joka antaa asian tiedoksi muille jäsenvaltioille. LIITE III talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon (työjärjestyksen 47 artiklan mukaisesti) Komitea hylkäsi käsittelyssä seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat vähintään yhden neljäsosan annetuista äänistä: Koko lausunto Muutetaan koko teksti kuulumaan seuraavasti: "1. Johdanto 1.1. Verotus on erittäin moninainen ja vaikeaselkoinen asia. Tässä lausunnossa TSK rajoittuu asiakirjoihin SEK(96) 487 lopull. sekä KOM(96) 546 lopull. Siksi se on päättänyt käsitellä vain kaikkein tärkeimpiä makrotaloudellisia verotuskysymyksiä; alakohtaista verotusta käsitellään ainoastaan, kun sen herättämillä kysymyksillä on yleisempää merkitystä. 1.2. Lausunnon lähtökohtana on, että EU:ssa on noin 20 miljoonaa työtöntä ja että ongelma on osoittautunut huomattavan visaiseksi, kun sitä on yritetty ratkaista tai edes lieventää sen vaikutuksia. Siksi komitean lähestymistavan lähtökohtana on, miten parhaiten järjestää Euroopan verotuspolitiikka, jotta sen avulla voidaan osaltaan löytää ratkaisu EU:n tällä hetkellä tärkeimpään ja kiireellisimpään ongelmaan. 1.3. Ongelman pitkäaikainen luonne sekä vähäiset parantumisnäkymät korostavat tarvetta radikaaliin ajatteluun ja uuteen lähestymistapaan. Tilanteessa ei niinkään auta toistaa vesittyneitä parannuskeinoja, joiden avulla ongelman ratkaiseminen on tähän mennessä pahan kerran epäonnistunut. 1.4. Tässä kohdin TSK on samaa mieltä komission kanssa sen todetessa puheenjohtaja Santerin työllisyyttä koskevaan luottamussopimukseen viitaten, että "tällä korostettiin erityisesti tarvetta kääntää verotusjärjestelmien työllisyyttä haittaava kehityssuunta päinvastaiseksi osana laajempaa strategiaa työllisyyden lisäämiseksi unionissa". 1.5. Kuten komission asiakirjassa todetaan, myös Firenzen Eurooppa-neuvosto pyysi neuvostoa "toimittamaan sille ennen Dublinissa pidettävää Eurooppa-neuvoston kokousta kertomuksen verotusjärjestelmien kehityksestä unionissa ottaen huomioon tarpeen saada aikaan yritystoimintaa kannustava ja työllisyyttä luova verotusympäristö ". 1.6. Loppujen lopuksi työpaikkojen luominen riippuu kestävästä talouskasvusta, ja varmin tapa sen saavuttamiseksi on varallisuutta luovan yksityissektorin kohtuuttoman verotuksen ja kohtuuttoman säännöstelyn muodostaman kaksinkertaisen taakan vähentäminen. Mikäli tätä perustotuutta ei oteta huomioon, muut työttömyyden vähentämiseen tähtäävät toimet ovat tehottomia ja Eurooppa on tuomittu kärsimään hamaan tulevaisuuteen asti työttömyyden vitsauksesta. 2. Komission asiakirjat 2.1. Komissio ehdottaa uutta ja laaja-alaista veropoliittista näkemystä 20. maaliskuuta 1996 antamassaan keskustelumuistiossa "Verotus Euroopan unionissa". Komissio korostaa erityisesti niitä suuria haasteita, joita unionilla on edessään: tarvetta luoda kasvua ja työllisyyttä, vakauttaa verotusjärjestelmät ja toteuttaa yhtenäismarkkinat täysimittaisesti. 2.1.1. Veronassa 13. huhtikuuta pidetyssä Ecofin-neuvoston epävirallisessa kokouksessa valtiovarainministerit ottivat komission asiakirjaan myönteisen kannan ja olivat yksimielisiä siitä, että näiden asioiden käsittelyä tuli jatkaa komission asettamassa ja koordinoimassa korkean tason työryhmässä. 2.1.2. Korkean tason työryhmä kokoontui neljä kertaa. Kokouksiin osallistui myös neuvoston pääsihteeristö. 2.2. Lokakuun 22. päivänä 1996 antamassaan "Kertomuksessa verotusjärjestelmien kehityksestä" komissio esittää päätelmänsä korkean tason työryhmän jäsenten neljässä kokouksessaan esittämistä näkemyksistä koskien asioita, jotka tuotiin esiin komission Veronan-asiakirjassa. Komissio esittää myös oman arvionsa näistä erityiskysymyksistä sekä tulevaisuuden jatkotoimista. 2.2.1. Komissio korostaa, että kaikissa yhteisön verotusta koskevissa toimissa on otettava täysimittaisesti huomioon toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaate. Se ei pyri yhdenmukaistamaan verotusjärjestelmiä vain yhdenmukaistamisen vuoksi. 2.2.1.1. Yleisesti ottaen korkean tason työryhmä ei tässä vaiheessa juurikaan kannattanut yhtiöverojen vähimmäisverokantojen tai -perusteiden vahvistamista tässä vaiheessa, vaikka yleistavoitteena onkin varmistaa tehokkaan verotuksen vähimmäistaso unionin alueella. 2.2.2. Yleisesti ottaen entistä parempi yhteistyö yhteisötasolla vaatii pysyvän työryhmän asettamista, jonka puitteissa jäsenvaltiot ja komissio voivat vaihtaa ja tarkastella tietoa verotuspolitiikoista. Tällaisen komission johtaman työryhmän avulla voitaisiin luoda strateginen katsaus erilaisiin verotuspolitiikkoihin ja nykyisten erityiskomiteoiden työhön. Työryhmän tehtäviin kuuluisi auttaa löytämään mahdollisesti lainsäädännöllisiä avainaloitteita, joiden avulla voidaan toteuttaa merkittäviä EU:n tavoitteita jäsenvaltioiden verotuskapasiteetti säilyttäen. 2.2.3. Vaihtamalla entistä tiiviimmin tietoa muiden jäsenvaltioiden harjoittamasta politiikasta ja niiden käyttämistä toimenpiteistä työryhmä voi käsitellä kysymystä verokilpailusta. Tätä varten komissio tekee useita aloitteita, joiden tarkoituksena on: varmistaa laaja yksimielisyys siitä, millaiset toimenpiteet ovat yhteisön kannalta haitallisia, määritellä yhteiset standardit useille eri aloille ("hyvien menettelytapojen säännöstö"), koordinoida entistä paremmin jäsenvaltioiden veroviranomaisten veropoliittisia toimenpiteitä, joilla estetään verokilpailua haittaamasta kaikkien yhteistä etua, tehostaa veroviranomaisten välistä yhteistyötä veropetosten ja veronkierron torjunnassa. 2.2.4. Työryhmä voisi myös tutkia esimerkiksi seuraavien erityiskysymysten merkittävimpiä poliittisia vaikutuksia: kaksinkertaista verotusta koskevien sopimusten tehtävä, toiminta ja mahdollinen koordinointi, pk- ja muiden yritysten verotusympäristön yksinkertaistaminen, verojen ja sosiaaliturvamaksujen yhteensovittaminen erityisesti eri maiden välillä työskentelevien työntekijöiden osalta, kansainvälisten palvelujen verotus ja uuden teknologian vaikutus. 2.2.5. Lisäksi on tutkittava verotuksen ja yhteisön yhteisten tavoitteiden kuten yritystoiminnan, työllisyyden ja ympäristötavoitteiden välistä vuorovaikutusta. 2.2.5.1. Komission asiakirjassa myönnetään, että yritystoiminta on merkittävä kasvua, varallisuutta ja työllisyyttä luova tekijä unionin alueella. Unionin maailmanlaajuisen kilpailukyvyn ylläpitämiseksi ja vaalimiseksi on erittäin tärkeää luoda toimintaympäristö, jossa yritystoiminta voi menestyä. Yhtenäismarkkinat ovat keskeinen tekijä tässä kehityksessä; verotusta pidetään yhtenä merkittävimmistä alueista, joilla yhtenäismarkkinoita ei vielä ole toteutettu täysimittaisesti. Verotusjärjestelmien on mahdollistettava unionin eri maiden välillä harjoitettavan taloudellisen toiminnan kehittäminen; samalla on kuitenkin varmistettava, ettei tämä johda kaksinkertaiseen verotukseen tai veronkiertoon. 2.2.5.2. Vallitsee laaja yksimielisyys siitä, että työllisyyden edistämiseksi on käännettävä päinvastaiseksi verotusrakenteiden nykyinen kehityssuunta, jonka mukaan työn verotusta lisätään muihin veroperusteisiin verrattuna. Komissio korostaa, että toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden olisi voitava päättää riittävän joustavasti, miten työn verotusta alennetaan ja miten nämä alennukset rahoitetaan. Komissio uskoo, että pitkällä aikavälillä saavutetaan suurta etua koordinoimalla verotustoimenpiteitä ja ottamalla ne osaksi yhteisönlaajuisia ponnisteluja työttömyyden vähentämiseksi. Sen mielestä on myös äärimmäisen tärkeää vakuuttaa taloudelliset toimijat siitä, että tästä lähtien verorakenteet suunnataan työllisyyden edistämiseen. On tarpeen luoda oikeanlainen toimintaympäristö työpaikkojen luomiselle vähentämällä yleistä verotaakkaa myös yritysten kohdalla. 2.2.5.3. Ympäristön osalta komissio tunnustaa tarpeen tutkia energia- ja ympäristöverojen käytön lisäämistä, mutta nykykäytäntö osoittaa, että ympäristötavoitteet saavutetaan usein parhaiten yhdistämällä verotusvälineet muihin toimenpiteisiin, joita käytetään yhdenmukaisesti menettelytapojen muuttamiseksi. Päätettäessä välineiden valinnasta on arvioitava huolellisesti niiden vaikutukset kilpailukyvyn, työllisyyden ja ympäristön kannalta. 2.2.6. Koska pk-yritykset ovat merkittävä työpaikkojen luoja unionissa, verotuspolitiikalla tulisi myös helpottaa ja tukea niiden mahdollisuuksia luoda työllisyyttä. 2.2.7. Komission mielestä ensimmäiseksi olisi hyödyllistä ottaa käyttöön sen vuonna 1989 antaman ehdotuksen mukainen vähimmäisennakonpidätys säästöistä kertyvien tulojen verotuksen sääntelemiseksi. 2.2.8. Vaikka uutta verotuslainsäädäntöä ei ole, sekä Euroopan yhteisön että kansallisten tuomioistuinten käsiteltäväksi tulee yhä enemmän tapauksia. Mikäli yhteisön tuomioistuimen päätöksiä ei täydennetä muilla toimilla, vaarana on, että yhteisön verotusjärjestelmien kehittäminen jää hajanaiseksi. 2.2.9. Edellä olevan analyysin ja hahmotellut toimintalinjat huomioon ottaen komissio katsoo, että on kiireesti edettävä sekä yksityiskohdissa että veropolitiikan yleisessä suuntaamisessa. 3. Yleistä 3.1. Komitea on samaa mieltä komission ehdottamista suuntaviivoista. 3.2. Monissa EU-valtioissa työvoiman verotus on korkeaa; EU:ssa keskiarvo on 23,5 % bkt:sta. Luku on korkeampi kuin esimerkiksi Yhdysvalloissa (19,4 %) tai Japanissa (16,6 %). EU:n alueella on suuria eroja: luvut vaihtelevat Kreikan 14 %:sta Ruotsin 32 %:iin. 3.2.1. On petollista uskotella, ettei joko työnantajan tai työntekijän työnteosta maksamien verojen nostaminen olisi vahingollista työllisyysnäkymille. 3.2.1.1. Silloin kun vero kannetaan työnantajalta, se lisää työvoiman palkkauskustannuksia ja vähentää kysyntää. Lisäksi pyrkimyksistä "suojella" työllisyyttä lisäämällä työnantajan kustannuksia työntekijöiden irtisanomistapauksissa (itse asiassa yksi työn verottamisen muoto, koska työnantajan suorittamat maksut korvaavat osittain maksut, jotka valtion tulisi muussa tapauksessa suorittaa) on seurauksena, että työnantajat ovat alun alkaen entistä haluttomampia palkkaamaan työntekijöitä. 3.2.1.2. Kun työstä maksettava vero kannetaan työntekijöiltä, vero laskee heidän käytettävissään olevaa nettotuloa ja siten heidän ostovoimaansa. Verot ovat myös siinä mielessä luonteeltaan inflatorisia, että ne herättävät vaatimuksia korkeammasta palkkatasosta paikkaamaan työntekijöiden elintason laskua. Mikäli korotetut palkat eivät ole yhteismitallisia tuottavuuden kasvun kanssa, työnantajan kustannukset kasvavat, yrityksen kilpailukyky laskee ja talouskasvu sekä työllisyysnäkymät heikentyvät edelleen. 3.2.2. Siksi TSK:n mielestä joko työnantajan tai työntekijän työnteosta maksamien verojen alentaminen vaikuttaisi merkittävästi ja myönteisesti EU:n nykyisen työttömyystason alenemiseen. 3.2.3. Tämä vaikutus vähenisi kuitenkin merkittävästi, mikäli työhön kohdistuvat veronalennukset vain siirrettäisiin muihin yhtiöverotuksen muotoihin. Suoran henkilöverotuksen ja yritysverotuksen yleisen verotaakan alentaminen on tarpeen talouskasvun edistämiseksi ja työvoiman kysynnän lisäämiseksi. 3.2.3.1. TSK vastustaa erityisesti tietoteknologiaan kohdistuvien uusien verojen kuten Internet- tai bittiveron tai rahoituspalveluihin kohdistuvan veron (esimerkiksi ns. Tobin-veron) käyttöönottoa. 3.2.3.2. Ensiksi mainittu tarkoittaisi samaa kuin oppimisen verottaminen ja vaikeuttaisi huomattavasti EU:n ponnisteluja päästä muiden johtavien kansakuntien jo saavuttamalle teknisen kehityksen tasolle. Kun muiden valtioiden hallitukset uhraavat miljardeja dollareita väestönsä opettamiseksi käyttämään tietokoneita, ei ole mitään järkeä, että EU aiheuttaa haittaa omille kansalaisilleen verottamalla heidän tiedonhankintavälineitään. 3.2.3.3. Ns. Tobin-vero voisi vaarantaa EU:n jäsenvaltioiden kilpailukyvyn maailmanlaajuisilla rahoitusmarkkinoilla ja ajaisi monet näistä toiminnoista unionin rajojen ulkopuolelle, mikä tarkoittaisi samalla työpaikkojen ja kansainvälisen rahoitusasiantuntemuksen menetystä. 3.3. Toiveelle yhdenmukaistaa veroja on monia perusteluja, jotkut hyviä, jotkut huonoja. Yhdenmukaistaminen yhdenmukaistamisen vuoksi on huono perustelu. Siksi TSK on tyytyväinen voidessaan todeta, että komissio ei halua yhdenmukaistaa yhdenmukaistamisen vuoksi, ja että se kannattaa toissijaisuuden ja suhteellisuuden periaatteita. 3.3.1. Vaikka TSK on samaa mieltä siitä, että verojen yhdenmukaistaminen on oikeutettu tavoite eikä sitä voida talous- ja rahaliiton yhteydessä välttää, se puoltaa varovaista lähestymistapaa. Niin kauan kuin yksittäisten jäsenvaltioiden taloudellinen rakenne ja suorituskyky poikkeavat toisistaan, kunkin yksittäisen jäsenvaltion hallituksella tulee olla vapaus säätää verotuspolitiikkansa vastaamaan kansantaloutensa budjettivaatimuksia. Esimerkiksi tietyllä hetkellä Saksalle sopiva strategia ei käy samaan aikaan Portugalille tai edes Saksalle jonakin toisena ajankohtana. Kansantalouksien konvergenssin tulee olla paljon lähempänä kuin Maastrichtin sopimuksessa edellytetään, ennen kuin jäsenvaltiot voivat yhdenmukaistaa verokantansa, eikä kyseisessä sopimuksessa vaaditun tasoista konvergenssia ole vielä läheskään saavutettu. 3.3.2. Verokantoja on joka tapauksessa turha yhdenmukaistaa, mikäli samalla ei yhdenmukaisteta myös verotusperusteita, -järjestelmiä ja -sääntöjä sekä tulkintoja. Yhdenmukaisten verokantojen käyttäminen ilman yhdenmukaista soveltamista saattaa itse asiassa lisätä vääristymiä niiden vähentämisen sijaan. 3.3.3. Yhtenäismarkkinoiden yhteydessä eri verojärjestelmien erilaiset tulkinnat ja soveltamistavat sekä verotuksen perusteet muodostavat suuremman esteen kansainväliselle kaupalle ja yhtenäismarkkinoiden loppuunsaattamiselle kuin verokantojen erot. 3.3.3.1. Verotuksen eroavuudet sopivat hyvin yhteen avointen markkinoiden kanssa. Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Sveitsissä sekä liittohallitus että yksittäiset osavaltiot, provinssit ja kantonit kantavat yrityksiltä ja yksityishenkilöiltä veroja, joiden efektiivinen kokonaisverokanta vaihtelee suuresti. 3.3.3.2. Verotaakan alentamisen yleistavoitteen huomioon ottaen yhdenmukaistamisesta olisi TSK:n mielestä hyötyä ja yhdenmukaistamispyrkimyksissä tulisi keskittyä poistamaan todellisten yhtenäismarkkinoiden tiellä todettuja esteitä koskien erityisesti alv:tä ja yritysverotusta, vähentämään veronmaksajien mukautumiskustannuksia kaikentyyppisten verojen osalta, suojelemaan rajan yli tapahtuvia liiketoimia veroviranomaisten välisiltä lainopillisilta kiistoilta sekä poistamaan ulkomailta tuottoa saavien yritysten syrjintä, jonka syynä ovat toteuttamattomat verohyvitykset. Kun nämä toimenpiteet on suoritettu, yhdenmukaistamisen tarpeesta ja sen lisäämisestä voitaisiin saada paljon selvempi kuva. 3.3.3.3. Tämän vuoksi TSK hyväksyy komission ehdotuksen pysyvän työryhmän asettamisesta käsittelemään komission asiakirjassa todettuja kysymyksiä. Komitean mielestä alueet, joilla voidaan edistyä eniten lyhyellä tähtäimellä, ovat yhteisten standardien määritteleminen, verojärjestelmien entistä parempi koordinointi, yhteistyön tiivistäminen veropetosten torjunnassa, verotuksellisen ympäristön yksinkertaistaminen sekä kaksinkertaista verotusta koskevien sopimusten työstäminen. TSK uskoo, että edellä mainitut kysymykset muodostavat yhdessä asialistan, jonka avulla voitaisiin todella edistää yhtenäismarkkinoiden toteutumista. 3.4. TSK suhtautuu myönteisesti siihen, että korkean tason työryhmä kieltäytyi ehdottamasta vähimmäisyhtiöverokannan tai -perusteiden määräämistä tässä vaiheessa. Minkäänlaista eurooppalaista verotuspolitiikkaa ei voida luoda eristyksissä vaan siinä on otettava huomioon muualla maailmassa käytettävät toimintalinjat ja vallitsevat suuntaukset. Vähimmäisverokantojen määräämistä ajavat tahot EU:ssa eivät ota tätä tosiseikkaa huomioon. 3.5. TSK on eri mieltä komission ehdotuksesta, joka koskee talletuskorkojen vähimmäisennakonpidätystä. Välittömistä ja välillisistä veroista antamassaan lausunnossa (1) TSK totesi, että sovellettaessa eurooppalaista näkökulmaa tähän ongelmaan "tulee kunnioittaa jäsenvaltioiden välisiä eroja mitä tulee säästötulojen verotukseen (lähdevero tai pakollinen ilmoittamisvelvollisuus), eikä sen tulisi tuomita ennakolta yhtä järjestelmää toisen kustannuksella". Komitea toistaa tämän kannan. 3.5.1. Ennakonpidätyksen eurooppalaisen standardin käyttöönotosta olisi seurauksena pääomapako valtioihin, joissa näiden säästöjen verotus on alhaisempi, eikä tätä suuntausta voisi vähentää ilman tehokkaan rahanvaihtovalvonnan uutta käyttöönottoa, minkä seurauksena Eurooppa jäisi väliinputoajan asemaan maailmanlaajuisilla rahoitusmarkkinoilla, se puolestaan vaikuttaisi erittäin haitallisesti EU:n talouskasvuun. 4. Päätelmät 4.1. Johtaessaan nykyaikaiseen talouteen kuuluvia kehittyneitä julkisia palveluja hallitusten tulee asettaa menot tärkeysjärjestykseen sekä kasvattaa tuloja. Nämä toimet rasittavat väistämättä taloutta ja haittaavat talouskasvun nopeuttamista. TSK katsoo, että olisi pyrittävä merkittäviin ja oikea-aikaisiin muutoksiin alueilla, joilla erityisesti verotuspolitiikkoihin liittyvät hallituksen toimet voivat vaikuttaa haitallisesti talouskasvuun vaarantamatta Euroopan sosiaalimallin tunnusmerkkinä olevaa sosiaalisen suojelun tasoa. 4.1.1. TSK katsoo, että mikäli tätä tavoitetta ei saavuteta, EU:n taloudellinen suorituskyky jatkaa laskuaan verrattuna pääkilpailijoihin maailmassa kuten Yhdysvaltoihin, Japaniin sekä Tyynenmeren kehittyviin reunavaltioihin ja että suorituskyvyn lasku tekisi tyhjäksi halun laajentaa ja parantaa Euroopan sosiaalimallia sekä vaarantaisi lisäksi sosiaalisen suojelun ylläpidon nykytasollaan. Se voisi myös lisätä paremminkin kuin vähentää Euroopan työttömyyttä, ja aiheutuvat yhteiskunnalliset jännitteet saattaisivat ylittää Euroopan yhtenäisyyden kestokyvyn. 4.1.2. Tämän vuoksi TSK:n mielestä verokannan alentamisesta sinällään ei ole vaaraa, mikäli ryhdytään toimiin vilpillisten kilpailuvääristymien torjumiseksi. Itse asiassa kokemukset maailman verojärjestelmistä osoittavat selvästi, että paradoksaalista kyllä kokonaisverotuotto kasvaa kun verokanta laskee erityisesti yritysveron ja luonnollisten henkilöiden tuloveron osalta sekä että näiden verojen enimmäistuotto saavutetaan, kun efektiivinen verokanta on noin 18 %. 4.1.3. Puolusteltaessa vähimmäisverokantojen ja -ennakonpidätyksen määräämistä EU:ssa ei oteta huomioon, että tämä vain ajaisi yritystoiminnan sellaisiin vauraisiin ja ulospäin suuntautuviin valtioihin, joissa kyseiset rajoitukset eivät ole esteenä. Tämän tuloksena kyseiset valtiot vain laajentaisivat vaikutuspiiriään ja vaurastuisivat entisestään, kun taas EU supistuisi ja köyhtyisi enenevässä määrin niihin verrattuna. 4.2. TSK:n mielestä progressiivinen markkinavetoinen verokantojen ja -perusteiden lähentäminen, yksittäisten jäsenvaltioiden erilaiset tulonsaamisvaatimukset huomioon ottaen, on todennäköisesti tehokkaampi tapa kuin määräysten käyttäminen. Verotusjärjestelmien ja -rakenteiden tietynasteinen yhdenmukaistaminen on toivottava tavoite. 4.3. Verotusjärjestelmän uudistukset tulisi keskittää estämään tarkoituksettomia vääristymiä yritysten päättäessä sijainnistaan, helpottamaan rajanylittäviä fuusioita EU:n sisällä sekä keventämään yritysten hallintoa kuljetusten hinnoittelun ja veroviranomaisten oikeudellisten kiistojen osalta. 4.4. Pieniä ja keskisuuria yrityksiä tulisi tukea alentamalla voitosta maksettavaa yritysverokantaa tietyissä voittorajoissa. 4.5. Työpaikkojen luomista edistettäisiin tehokkaimmin alentamalla yleistä verotaakkaa ja valvomalla tai vähentämällä julkisia menoja. 4.6. TSK kannattaa komission näkemystä siitä, että ympäristötavoitteet saavutetaan parhaiten, kun verotusvälineet yhdistetään yhdenmukaisesti menettelytapojen kehitystoimiin. Lisäksi komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että välineiden valinnasta päätettäessä tulee huolellisesti arvioida niiden vaikutusta kilpailukyvyn, työllisyyden ja ympäristön kannalta. 4.7. TSK suhtautuu myönteisesti tarpeeseen vähentää työn verottamistaakkaa mutta yhtyy komission kantaan siinä, että jäsenvaltioiden tulee saada määritellä joustavasti tällaisten alennusten laajuus ja menetelmä sekä niiden rahoittamistapa. 4.8. Uusien tietoteknologiaan tai kansainvälisiin rahoitusmarkkinoihin kohdistuvien verojen käyttöönotolla olisi erittäin vahingollisia vaikutuksia eikä niitä tulisi harkita Euroopan tasolla. 4.9. TSK suosittelee, että nykyiset kahdenkeskiset kaksinkertaista verotusta koskevat sopimukset korvataan yhdellä eurooppalaisella sopimuksella. Kunkin yksittäisen jäsenvaltion ei tarvitse hyväksyä sopimusta, jotta se toimisi ja hyödyttäisi sopimuksessa mukana olevien valtioiden veronmaksajia, vaikka tietenkin olisi parempi, mikäli sopimus käsittäisi koko EU:n. 4.10. TSK yhtyy komission huoleen siitä, että yhteisöverojärjestelmien kehittämisen ei tulisi tapahtua hajanaisesti. 4.11. TSK kannattaa ehdotusta asettaa työryhmä parantamaan verojärjestelmien kehittämisen yhteistyötä, vaihtamaan tietoa verotuspolitiikoista ja tarkistamaan niitä, koordinoimaan veronkierron vastaisia toimia, laatimaan avainaloitteita ja tutkimaan tapaa edetä entistä yhdentyneempään verojärjestelmään. 4.12. TSK on samaa mieltä, että eurooppalaisessa verotuspolitiikassa tulee ottaa huomioon sen vaikutukset yrityksiin, työllisyyteen ja ympäristöön.(1) Talous- ja sosiaalikomitean 20. joulukuuta 1995 antama lausunto, EYVL C 82, 19.3.1996" Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 37, ei-ääniä: 84, tyhjiä: 17. Kohta 2.2.3 Muutetaan kohta kuulumaan seuraavasti: "Julkisten menojen leikkaaminen on yksi mahdollisuus rahoittaa työhön kohdistuvan verotuksen alentaminen. Se ei kuitenkaan riittäne. Vaihtoehtoisia rahoituslähteitä ovat unionin tasolla yhtenäistettävät välilliset verot (kulutusverot), energiatuotteiden vähimmäisveron käyttöönotto sekä täysin uusien verotuskohteiden mahdollisuuksien selvittäminen." Perustelu Kolmella mainitulla verotyypillä (Internet-vero, Bitti-vero ja kansainvälisiin rahamarkkinoihin sovellettava Tobin-vero) olisi epätoivottu vääristävä vaikutus, eikä niitä tulisi harkita. Internet-vero estäisi Eurooppaa pysymästä televiestintätekniikan kehityksen mukana; Bitti-vero kohdistuisi uusiin oppimistekniikoihin ja heikentäisi tietokoneen käyttötaidon kehitystä Euroopassa muuhun maailmaan verrattuna; Tobin-tyyppinen vero kannustaisi joitain kansainvälisiä rahamarkkinoiden toimintoja siirtymään EU:n ulkopuolelle. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 44, ei-ääniä: 90, tyhjiä: 9. Kohta 2.2.5 Lisätään ensimmäisen kappaleen loppuun seuraava virke: "Jäsenvaltioilla, joiden täytyy yhtenäistämisen seurauksena vähentää alv-astettaan, ei kuitenkaan ole tällaista mahdollisuutta, ja niiden täytyy lisätä muita verojaan korvatakseen menettämänsä tulot." Perustelu Nykyinen teksti on epätasapainoinen, sillä siinä ei oteta huomioon niiden jäsenvaltioiden ongelmia, jotka joutuvat vähentämään alv-astettaan. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 40, ei-ääniä: 87, tyhjiä: 16. Kohta 5.2.3 Poistetaan kohta samoin kuin liite II. Perustelu On liian myöhäistä ehdottaa muutoksia perustamissopimukseen, koska hallitustenvälinen konferenssi on jo päättynyt. Siksi toistaiseksi on turha vaatia sopimuksen muuttamista. Kohta ja liite käsittelevät asioita, jotka eivät sisälly tutkittaviin asiakirjoihin, ja ylittävät täten lausunnon toimeksiannon. Liitteessä esitetään kysymyksiä, joita olisi tutkittava tarkemmin nykyistä laajemman toimeksiannon puitteissa. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 50, ei-ääniä: 59, tyhjiä: 22.