Komissio päinvastoin katsoo, että EU:n digitaalisten koronatodistusten järjestelmällä on ollut – ja on edelleen – myönteinen vaikutus vapaaseen liikkuvuuteen aikana, jolloin jäsenvaltiot rajoittavat tämän oikeuden käyttämistä kansanterveyteen liittyvistä syistä. Vaikutus syntyy, kun kansalaisilla on oikeus saada covid-19-tautiin liittyviä yhteentoimivia ja vastavuoroisesti hyväksyttyjä rokotus-, testaus- ja parantumistodistuksia, joita he voivat hyödyntää käyttäessään oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Jos jäsenvaltiot poistavat tietyt vapaata liikkuvuutta koskevat rajoitukset henkilöiltä, joilla on todiste rokotuksesta, testauksesta tai parantumisesta, EU:n digitaalista koronatodistusta koskevalla asetuksella varmistetaan, että kansalaiset voivat syrjimättömällä tavalla hyötyä rajoitusten poistamisesta käyttämällä asetuksen mukaisesti annettuja todistuksia.

Kansanterveyden suojelu voi olla perusteltu syy rajoittaa vapaata liikkuvuutta. Tällaisissa kansanterveyteen perustuvissa rajoituksissa on kuitenkin kunnioitettava EU:n lainsäädännön periaatteita, kuten suhteellisuus- ja syrjimättömyysperiaatteita. Toimenpiteet eivät saisi ylittää sitä, mikä on ehdottoman välttämätöntä kansanterveyden suojelemiseksi. Komissio korosti edelleen tätä näkökohtaa, joka esitetään myös EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen 11 artiklan 1 kohdassa ja erilaisissa siihen liittyvissä ehdotuksissa, joita on annettu vapaaseen liikkuvuuteen liittyen covid-19-pandemian aikana.

Asetuksessa nimenomaisesti mainittujen aiheiden lisäksi tässä kertomuksessa on myös päivitettyjä tietoja annettujen EU:n digitaalisten koronatodistusten määrästä, uusimmista EU:n digitaalisten koronatodistusten järjestelmään liittyvistä teknisistä edistysaskelista ja uusien kolmansien maiden liittymisestä järjestelmään. Ensimmäisen kertomuksen seurantatoimenpiteenä toisessa kertomuksessa on myös tietoja parantumistodistusten antamisesta pika-antigeeni- ja vasta-ainetestien tulosten perusteella, testaustodistusten antamisesta laboratoriossa tehtävien antigeenitestien perusteella ja parantumis- ja rokotustodistusten hyväksyntäajasta. Lisäksi kertomuksessa selostetaan, miksi komissio antoi 3. helmikuuta 2022 ehdotuksen EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen voimassaolon jatkamisesta 30. kesäkuuta 2023 asti.

EU:n digitaalista koronatodistusta koskevalla asetuksella on tärkeä kansainvälinen ulottuvuus. Asetus antaa komissiolle mahdollisuudet luoda yhteyksiä kolmansien maiden koronatodistusjärjestelmiin. Tämä edellyttää, että komissio vahvistaa kyseisen maan antamien todistusten täyttävän vaatimukset, joiden perusteella todistusten voidaan katsoa vastaavan EU:n digitaalisia koronatodistuksia. Tavoitteena on, että todistusten haltijoiden on helpompi käyttää oikeuttaan liikkua vapaasti. EU:n digitaalisten koronatodistusten järjestelmä on kehittynyt maailmanlaajuiseksi standardiksi, ja järjestelmään on tähän mennessä liittynyt EU:n 27 jäsenvaltion lisäksi 35 kolmatta maata ja aluetta viidestä maanosasta. EU:n digitaalisen koronatodistuksen menestys on osaltaan edistänyt turvallisen kansainvälisen matkustamisen alkamista uudelleen.

EU:n digitaalinen koronatodistus on yksinkertainen ja turvallinen tapa osoittaa matkustamisen yhteydessä tietyn henkilön rokotus-, testaus- ja parantumistilanne. Todistus on maksuton, ja sitä voidaan käyttää sekä digitaalisessa että paperimuodossa. EU:n digitaalinen koronatodistus on ollut olennainen osa EU:n toimia covid-19-pandemian torjumiseksi, ja siitä on nopeasti tullut standardi niin Euroopassa kuin sen ulkopuolellakin. Sen jälkeen, kun asetusta alettiin soveltaa, on annettu yli 1,7 miljardia EU:n digitaalista koronatodistusta.

EU:n digitaalinen koronatodistus ja neuvoston suositus 2022/107 (sekä sen edeltäjä, neuvoston suositus 2020/1475) ovat siis olleet tärkeitä välineitä vapaan liikkuvuuden helpottamisessa EU:n alueella covid-19-pandemian aikana. Niillä on pyritty varmistamaan hyvin koordinoidun lähestymistavan soveltaminen vapaata liikkuvuutta koskevien rajoitusten käyttöönotossa, ja niillä on edelleen tärkeä rooli kyseisten rajoitusten poistamisessa, kun epidemiatilanne paranee.

Neuvoston suositus (EU) 2022/107 ja EU:n digitaalista koronatodistusta koskeva asetus, kuten edellä todettiin, eivät velvoita jäsenvaltioita vaatimaan, että matkustajilla on EU:n digitaalinen koronatodistus. Komissio on päinvastoin kannustanut jäsenvaltioita, erityisesti niitä, jotka ovat poistamassa kansallisia kansanterveystoimenpiteitä, luopumaan tällaisista toimenpiteistä. Viisi jäsenvaltiota on jo luopunut vaatimuksesta, joka edellytti EU:n digitaalista koronatodistusta kyseisten jäsenvaltioiden alueelle saapuvilta henkilöiltä.

Neuvosto antoi 25. tammikuuta 2022 suosituksen (EU) 2022/107 koordinoidusta lähestymistavasta turvallisen vapaan liikkuvuuden helpottamiseksi covid-19-pandemian aikana ja suosituksen (EU) 2020/1475 korvaamisesta. Siinä siirryttiin aluelähtöisestä lähestymistavasta henkilölähtöiseen lähestymistapaan. Suosituksen mukaan henkilöön, jolla on voimassa oleva EU:n digitaalinen koronatodistus, ei periaatteessa pitäisi soveltaa lisärajoituksia, kuten testejä tai karanteenia, riippumatta hänen lähtöpaikastaan EU:n alueella. Henkilöiltä, joilla ei ole hallussaan voimassa olevaa EU:n digitaalista koronatodistusta, voitaisiin edellyttää ennen saapumista tai enintään 24 tuntia saapumisen jälkeen tehtyä testiä. Matkustajilta, joilla on välttämätön tehtävä tai tarve, rajatyöntekijöiltä ja alle 12-vuotiailta lapsilta ei pitäisi vaatia voimassa olevaa EU:n digitaalista koronatodistusta.

EU:n digitaalista koronatodistusta koskeva asetus yhdessä neuvoston suosituksessa esitetyn koordinoidun lähestymistavan kanssa auttoi EU-kansalaisia käyttämään oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen suhteellisen vaivatta kesällä 2021. Sen jälkeen rokotuskattavuus on noussut merkittävästi koko EU:ssa ja EU:n digitaalisen koronatodistusten määrä on lisääntynyt nopeasti. Samalla huolta aiheuttavat delta- ja omikronmuunnokset ovat aiheuttaneet covid-19-tartuntojen aaltoja talven 2021–2022 aikana, mikä on saanut jäsenvaltiot toteuttamaan lisää kansanterveystoimenpiteitä, joilla pyritään suojelemaan ihmisten terveyttä ja terveydenhuoltojärjestelmien kantokykyä. Osa toimenpiteistä on liittynyt matkustamiseen jäsenvaltioiden välillä.

Varmistaakseen koordinoinnin koko EU:n alueella komissio on pandemian alusta alkaen tehnyt tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa yhteistyön ja tietojen vaihdon edistämiseksi tällä osa-alueella. Komissio katsoo, että kun otetaan käyttöön matkustusrajoituksia viruksen leviämisen estämiseksi ja kansalaisten terveyden turvaamiseksi, on tarpeen soveltaa hyvin koordinoitua, ennakoitavissa olevaa ja läpinäkyvää lähestymistapaa, jotta voidaan säilyttää vapaa liikkuvuus EU:ssa turvallisissa olosuhteissa.

Näin ollen jäsenvaltiot saattavat katsoa tarpeelliseksi pitää voimassa tai ottaa uudelleen käyttöön vaatimuksen, jonka mukaan EU-kansalaisten, jotka käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, on esitettävä covid-19-rokotuksia tai ‑testausta tai covid-19-taudista parantumista koskeva todiste, jollakin ajanjaksolla 30. kesäkuuta 2022 jälkeen (EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen voimassaolon on tällä hetkellä määrä päättyä 30. kesäkuuta 2022). Edellä mainitussa selvityksessä käytännössä kaikki vastanneet jäsenvaltiot totesivat, että matkustamisen yhteydessä saatetaan vuoden 2022 jälkipuoliskolla ja vuoden 2023 alkupuoliskolla edelleen tarvita rokotuksia, testausta tai parantumista koskevia todisteita.

Viime aikoina EU:ssa on ilmennyt covid-19-tartuntojen aalto, joka johtuu huolta aiheuttavasta omikronmuunnoksesta. Omikrontapausten huipun jälkeen suurella osalla väestöstä odotetaan olevan ainakin jonkin aikaa suoja covid-19-tautia vastaan joko rokotuksen tai aiemman tartunnan taikka molempien vuoksi. Tartuntojen lisääntyminen uudelleen vuoden 2022 jälkipuoliskolla muun muassa uusien huolta aiheuttavien SARS-CoV-2-muunnosten ilmaantumisen vuoksi on kuitenkin hyvinkin mahdollista niin pitkään kuin virusta esiintyy edelleen laajalti ja rokotuskattavuudessa maailman eri alueilla on suuria eroja. Kuten myös Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC) on todennut, tähän covid-19-pandemian vaiheeseen liittyy edelleen merkittäviä epävarmuuksia. Maailman terveysjärjestö WHO ei ole myöskään vielä julistanut SARS-CoV-2-viruksen aiheuttamaa kansainvälistä kansanterveysuhkaa päättyneeksi.

Suhteellisuusperiaatteen mukaan covid-19-pandemian vuoksi käyttöön otetut rajoitukset henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen unionissa, mukaan lukien jäsenvaltioiden mahdolliset vaatimukset EU:n digitaalisen koronatodistuksen esittämisestä, olisi poistettava heti, kun epidemiologinen tilanne sen sallii. Tästä seuraa, että EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen soveltamisaika on rajallinen eli sen soveltamisen tulisi loppua, kun pandemia on selätetty eikä todistuksia enää tarvita matkustuksen helpottamiseen.

EU:n digitaalista koronatodistusta koskeva asetus ei velvoita jäsenvaltioita hyväksymään kaikkia kolmea todistustyyppiä. Tämä kansanterveyttä koskeva päätös jää jäsenvaltioiden tehtäväksi, ja osa jäsenvaltioista onkin päättänyt, että ne eivät hyväksy tiettyjä todistuksia. Tämä koskee etenkin taudista parantumista koskevia todistuksia.

Jos jäsenvaltio kuitenkin hyväksyy joko rokotusta, testausta tai SARS-CoV-2-viruksen aiheuttamasta taudista parantumista koskevan todisteen perusteeksi luopua vapaata liikkuvuutta koskevista rajoituksista, sen on hyväksyttävä samoin edellytyksin EU:n digitaaliset koronatodistukset, jotka on annettu samasta lääketieteellisestä tapahtumasta. EU:n digitaaliset koronatodistukset ovat samanarvoisia riippumatta siitä, missä jäsenvaltiossa rokote on annettu tai testi tehty. Lisäksi, kuten neuvoston suosituksen (EU) 2022/107 5 kohdassa korostetaan, matkustusrajoitukset eivät voi perustua asianomaisen henkilön kansalaisuuteen.

2.1.4.EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen 11 artiklan nojalla saadut tiedot

Komissio seuraa jatkossakin sitä, miten EU:n digitaalista koronatodistusta koskeva asetus ja neuvoston suositus koordinoidusta lähestymistavasta turvallisen vapaan liikkuvuuden helpottamiseksi covid-19-pandemian aikana pannaan täytäntöön jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioilta kerätään tietoja EU:n digitaalisesta koronatodistuksesta jäsenvaltioiden komissiolle ja neuvostolle toimittamien yhteenvetotaulukoiden avulla. Tiedot ovat saatavilla myös Re-open EU ‑sivustolla, joka on verkossa ja mobiilisovelluksena saatavilla oleva vuorovaikutteinen työkalu .

EU:n digitaalista koronatodistusta koskevassa asetuksessa säädetään, että EU:n digitaalisen koronatodistuksen haltijoille voi asettaa lisärajoituksia vain, jos kyseiset rajoitukset ovat tarpeen ja oikeasuhteisia kansanterveyden turvaamiseksi covid-19-pandemian johdosta. Jäsenvaltioilla on velvollisuus ilmoittaa asiasta komissiolle ja muille jäsenvaltioille 48 tuntia ennen tällaisten lisärajoitusten käyttöönottoa .

Tämän säännöksen nojalla tietoja toimittivat 13. lokakuuta 2021–4. maaliskuuta 2022 seuraavat jäsenvaltiot: Bulgaria, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Kypros, Latvia, Portugali, Ruotsi, Suomi ja Tanska. Ilmoitusten määrän kasvua edellisestä kertomuksesta selittää hätätoimenpiteet, joihin ryhdyttiin omikronmuunnoksen johdosta. Edellä mainittujen jäsenvaltioiden ilmoittamia lisävaatimuksia olivat esimerkiksi ennen matkalle lähtöä tai saapumisen jälkeen tehtävät testit, joita tehtiin myös rokotetuille ja/tai parantuneille matkustajille. Erittäin pienessä osassa tapauksia käyttöön otettiin karanteenivaatimuksia.

Omikronmuunnoksen ilmaannuttua komissio katsoi aluksi, että ennen lähtöä tehtävää testausta koskevat lisävaatimukset olivat ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti sopiva keino, jota jäsenvaltiot voivat harkita osana uuden virusmuunnoksen leviämistä hidastavia hätätoimenpiteitä. Koska omikronmuunnos kuitenkin samaan aikaan leviää yhteisöissä laajasti koko EU:n alueella, komissio on kehottanut jäsenvaltioita poistamaan kaikki EU:n sisäiset matkustukseen liittyvät testausvaatimukset, joita on asetettu rokotetuille ja parantuneille omikronmuunnoksen ilmaantumisen johdosta. Tilanne oli 4. maaliskuuta 2022 mennessä se, että yhdelläkään jäsenvaltiolla ei enää ollut käytössä nimenomaan omikronmuunnoksen johdosta käyttöön otettuja lisärajoituksia.

Komissio valvoo jatkossakin, että vielä voimassa olevat kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevaan oikeuteen vaikuttavat jäsenvaltioiden kansanterveystoimenpiteet ovat EU:n lainsäädännön ja erityisesti syrjimättömyys- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisia.

2.1.5.Muita tietoja EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen täytäntöönpanosta

EU:n digitaalista koronatodistusta koskevassa asetuksessa säädetään, että rokotustodistukset antaa se jäsenvaltio, jossa rokote on annettu. Jos henkilö rokotetaan kahdessa eri jäsenvaltiossa, ensimmäisen jäsenvaltion olisi annettava EU:n digitaalinen koronatodistus, jossa ilmoitetaan ensimmäinen annos. Sen jälkeen, kun toiselle jäsenvaltiolle on esitetty todiste siitä, että ensimmäinen annos on annettu muussa jäsenvaltiossa, sen olisi annettava EU:n digitaalinen koronatodistus, jossa ilmoitetaan toinen annos (todistuksessa on annettujen annosten lukumääränä merkintä ”2/2”). Samat säännöt koskevat tehosteannoksia: sen jälkeen, kun jäsenvaltiolle, jossa tehosteannos annetaan, on esitetty todiste siitä, että perusrokotussarja on annettu muussa jäsenvaltiossa, sen olisi annettava EU:n digitaalinen koronatodistus, jossa ilmoitetaan viimeisin annos (todistuksessa on rokotetyypin mukaan merkintä ”3/3” tai ”2/1”). Näitä sääntöjä selkeytetään myös komission ehdotuksessa EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen soveltamisajan jatkamisesta (ks. kohta 2.9).

EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan rokotustodistusten, joita jäsenvaltiot antavat covid-19-rokoteannoksen antamisen jälkeen, onkin sisällettävä ”tiedot haltijalle annetusta – – annosten lukumäärästä” eikä vain todistuksen antavassa jäsenvaltiossa annettujen annosten lukumäärästä. Koska jokaisen rokoteannoksen antamisen jälkeen annetaan todistus, kyseessä olevan henkilön hallussa tulisi yleensä olla EU:n digitaalinen koronatodistus, joka muodostaa luotettavan todisteen aiempien annosten antamisesta.

Oikeanlaisten rokotustodistusten antamiseen EU:n digitaalisen koronatodistuksen muodossa ei pitäisi soveltaa hallinnollisia lisävaatimuksia, joista ei säädetä EU:n digitaalista koronatodistusta koskevassa asetuksessa. Erityisesti on otettava huomioon, että EU:n digitaalista koronatodistusta koskeva asetus ei edellytä ennen EU:n digitaalisen koronatodistuksen saamista, että kyseessä oleva henkilö rekisteröidään rokotteen antavan jäsenvaltion terveydenhuoltojärjestelmään tai että hän antaa edellisten rokoteannosten eränumerot.

Joissakin tapauksissa yksittäiset henkilöt ovat kuitenkin ilmoittaneet vaikeuksista saada oikeanlaisia EU:n digitaalisia koronatodistuksia, etenkin rokotustodistuksia. Henkilöt ovat esimerkiksi ilmoittaneet, että heillä on ollut vaikeuksia saada EU:n digitaalinen koronatodistus jäsenvaltiosta, jossa he ovat saaneet rokotuksen, koska heillä ei ollut kansallista rekisteröintinumeroa tai sosiaaliturvatunnusta. Ongelmia on ilmennyt myös, kun henkilöt ovat saaneet covid-19-rokoteannoksia eri jäsenvaltioissa. Ilmoitetuissa tapauksissa oli yleensä kyse siitä, että kun henkilö sai toisen rokoteannoksen tai tehosteannoksen yhdessä jäsenvaltiossa, hänen tämän jälkeen saamassaan EU:n digitaalisessa koronatodistuksessa ei näkynyt toisessa jäsenvaltiossa annettuja annoksia. Näissä tapauksissa viimeisimmässä todistuksessa näkyvä annosten lukumäärä ei vastannut kyseisen henkilön oikeasti saamien annosten lukumäärää.

Komissio korosti säännöllisen jäsenvaltioyhteydenpidon merkitystä ensimmäisessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimittamassaan kertomuksessa EU:n digitaalista koronatodistusta koskevan asetuksen soveltamisesta, ja tätä säännöllistä yhteydenpitoa jäsenvaltioihin jatkettiin, jotta edellä kuvatut ongelmat voitaisiin ratkaista teknisellä tasolla mahdollisimman nopeasti. Monia ongelmia on jo ratkaistu tällä tavalla. Saadakseen yleiskuvan mahdollisista edelleen ilmenevistä ongelmista komissio teki aihetta käsittelevän selvityksen vuoden 2021 lopulla ja pyysi jäsenvaltioiden viranomaisia kommentoimaan tunnistettuja ongelmia. Komissio analysoi parhaillaan jäsenvaltioiden vastauksia ja ryhtyy asianmukaisiin jatkotoimiin jäljellä olevien ongelmien ratkaisemiseksi.

Osa näistä ongelmista liittyy EU:n digitaalisia koronatodistuksia koskevan kehyksen tarkoituksella hajautettuun luonteeseen: kehyksessä ei perusteta EU-tason tietokantaa covid-19-rokotuksista tai ‑testeistä tai taudista parantumisista eikä yhdistetä toisiinsa tällaisia jäsenvaltiotasoisia tietokantoja. Käytettävissä ei siis ole automaattista tietojen vaihtoa, joka antaisi jäsenvaltioille mahdollisuuden antaa helposti todistuksia, joissa otetaan huomioon toiseen jäsenvaltioon tallennetut tiedot, kuten tiedot aiemmin annetusta covid-19-rokoteannoksesta. Jäsenvaltiot ovatkin siis riippuvaisia siitä, että kyseessä olevat henkilöt esittävät todisteen aiempien rokoteannosten saamisesta muissa jäsenvaltioissa, etenkin EU:n digitaalisten koronatodistusten muodossa.

Antaakseen lisätietoja komissio on julkaissut vastauksia yleisimpiin EU:n digitaalista koronatodistusta, rokotuksia ja matkustusrajoituksia koskeviin kysymyksiin. Kysymykset ja vastaukset on päivitetty 11. maaliskuuta 2022.

2.2.Henkilötietojen suoja

EU:n digitaalista koronatodistusta koskeva asetus ja sen täytäntöönpano noudattavat EU:n tietosuojasääntöjä kaikilta osin, ja niillä varmistetaan esimerkiksi se, että tietoja kerätään vain sen verran, mikä on välttämätöntä kulloistakin tarkoitusta varten. Asetuksessa säädetään erityisesti, että todentamisprosessin yhteydessä käytettäviä henkilötietoja ei pidä säilyttää. EU:n digitaalinen koronatodistus tallennetaan ja todennetaan ilman verkkoyhteyttä, joten todistuksen antaneelle jäsenvaltiolle ei ilmoiteta todentamisesta. Komissio myös varmistaa tietojen minimoinnin periaatteen noudattamisen asetuksen säännösten perusteella hyväksytyissä täytäntöönpanosäädöksissä ja delegoiduissa säädöksissä.

EU:n digitaalisten koronatodistusten turvallisuus on todettu hyväksi. Sen varmistaminen, että todistusten antamisjärjestelmissä noudetaan tietosuojaa, tietoturva mukaan luettuna, on jäsenvaltioiden vastuulla. Vaikka vilpillisesti saaduista todistuksista on tullut ilmoituksia, ei ole syytä uskoa, että EU:n digitaalisten koronatodistusten allekirjoittamisessa ja todentamisessa käytettävät salausavaimet olisivat vaarantuneet (ks. myös kohta 2.6.2).

Jos jäsenvaltiot päättävät käyttää EU:n digitaalista koronatodistusta maansa sisäisiin tarkoituksiin, tästä on säädettävä kansallisessa lainsäädännössä, jonka on oltava tietosuojavaatimusten mukainen (ks. myös kohta 2.5). Kyseisten kansallisten sääntöjen noudattamisen valvonta on kansallisten viranomaisten vastuulla.