EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 3.5.2022 COM(2022) 185 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE merten aluesuunnittelun puitteista annetun direktiivin 2014/89/EU täytäntöönpanon edistymisestä



Sisällysluettelo 1.Johdanto 2.Merten aluesuunnitteludirektiivi 3.Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen 3.1.Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 3.2.Toimivaltaiset viranomaiset 4.Täytäntöönpano 4.1.Komission täytäntöönpanotuki 4.2.Merten aluesuunnitelmien laatiminen: yleiskatsaus edistymisestä 4.3.Merten aluesuunnitelmia koskevien direktiivin vaatimusten täytäntöönpano 4.3.1.Ekosysteemiin perustuva lähestymistapa 4.3.2.Ympäristöön liittyvien, taloudellisten ja sosiaalisten näkökohtien sekä turvallisuuteen liittyvien näkökohtien huomioiminen 4.3.3.Johdonmukaisuuden edistäminen 4.3.4.Maa- ja merialueiden välinen vuorovaikutus 4.3.5.Toimintojen ja käyttötarkoitusten alueellisen ja ajallisen jakautumisen yksilöinti 4.3.6.Sidosryhmien ja kansalaisten osallistuminen 4.3.7.Parhaiden käytettävissä olevien tietojen käyttö ja tietojen jakaminen 4.3.8.Jäsenvaltioiden välinen ja merialuetason yhteistyö 4.3.9.EU:n ulkopuolisten maiden kanssa tehtävä yhteistyö

4.4.Täytäntöönpanon haasteet 5.Päätelmät 5.1.Merten aluesuunnittelu Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mahdollistajana 5.2.Tulevat toimet

1.Johdanto Merialueiden kysyntä erilaisiin tarkoituksiin kasvaa jatkuvasti: niitä tarvitaan esimerkiksi ekosysteemien ja biologisen monimuotoisuuden suojelua, uusiutuvan energian tuotantoa, meriliikennettä, kalastusta, vesiviljelyä ja matkailua varten. Tätä varten tarvitaan yhdennettyä lähestymistapaa suunnitteluun ja hallintaan. Merten aluesuunnittelu ymmärretään tavallisesti julkisena prosessina, jossa tarkastellaan ja suunnitellaan ihmisen toiminnan alueellista ja ajallista jakautumista merialueilla taloudellisten, ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten tavoitteiden saavuttamiseksi. EU antoi vuonna 2014 merten aluesuunnittelua koskevan direktiivin 2014/89/EU, jäljempänä ”direktiivi” tai ”merten aluesuunnitteludirektiivi”, jonka tavoitteena on merialueiden toimintojen tehokas hallinnointi sekä meri- ja rannikkoalueiden luonnonvarojen kestävä käyttö ekosysteemiin perustuvan lähestymistavan avulla. Merten aluesuunnitteludirektiivillä luodaan puitteet johdonmukaiselle, avoimelle, kestävälle ja näyttöön perustuvalle päätöksenteolle. Direktiivissä säädetään tietyistä velvoitteista, kuten jäsenvaltioiden velvoitteesta laatia merten aluesuunnitelma tai ‑suunnitelmat viimeistään 31. maaliskuuta 2021 ja tarkastella näitä suunnitelmia uudelleen vähintään kymmenen vuoden välein. Merten aluesuunnitteludirektiivin 14 artiklan 2 kohdan mukaan komission on toimitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle direktiivin täytäntöönpanon edistymistä koskeva kertomus viimeistään 31. maaliskuuta 2022 ja sen jälkeen joka neljäs vuosi. Tässä kertomuksessa esitetään direktiivin vaatimuksen mukainen edistymistä koskeva yleiskatsaus sekä arvioidaan direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja kansallisen lainsäädännön vaatimustenmukaisuutta. Lisäksi siinä tarkastellaan direktiivin täytäntöönpanoon vaikuttanutta kehitystä sen jälkeen, kun direktiivi annettiin vuonna 2014, erityisesti Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa. Tämä kertomus perustuu pääasiassa kansallisiin täytäntöönpanotoimenpiteisiin, merten aluesuunnitelmiin ja muihin jäsenvaltioiden toimittamiin tietoihin, eurooppalaisen merten aluesuunnittelufoorumin tietoihin sekä muihin julkisesti saatavilla oleviin lähteisiin. Tässä kertomuksessa esitetty analyysi kattaa ajanjakson, joka alkaa merten aluesuunnitteludirektiivin antamisesta 23. heinäkuuta 2014 ja päättyy 15. helmikuuta 2022. Vaikka direktiivi tuli voimaan 17. syyskuuta 2014 ja määräaika sen saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä oli 18. syyskuuta 2016, jäsenvaltioilla oli 31. maaliskuuta 2021 asti aikaa laatia merten aluesuunnitelmia. 2.Merten aluesuunnitteludirektiivi Merten aluesuunnitteludirektiivissä vahvistetaan oikeudellinen kehys merten aluesuunnittelun kehittämiselle EU:ssa. Siinä edellytetään erityisesti, että 22 rannikkojäsenvaltiota laatii merten aluesuunnitelman lainkäyttövaltaansa kuuluvia merivesiä varten. Direktiivin tavoitteena on, että merten aluesuunnittelu olisi läpileikkaava toimintapoliittinen väline, jonka avulla viranomaiset ja sidosryhmät voivat soveltaa yhteensovitettua, yhdennettyä ja rajatylittävää lähestymistapaa. Ekosysteemiin perustuvaa lähestymistapaa soveltamalla direktiivillä pyritään edistämään meri- ja rannikkoalueiden talouden kestävää kehitystä sekä niiden luonnonvarojen kestävää käyttöä. Direktiivi on osa EU:n yhdennettyä meripolitiikkaa. Yhdennetyn meripolitiikan tarkoituksena on kehittää yhteensovitettua, johdonmukaista ja avointa päätöksentekoa, joka liittyy sellaisiin EU:n alakohtaisiin toimintapolitiikkoihin, joilla on vaikutusta valtameriin, meriin, saariin, rannikkoalueisiin ja syrjäisimpiin alueisiin sekä mereen liittyviin aloihin. Direktiivissä säädetään velvoitteesta ottaa käyttöön merten suunnitteluprosessi, jossa olisi otettava huomioon maa- ja merialueiden välinen vuorovaikutus ja edistettävä jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä. Direktiivissä käsitellään julkista kuulemista koskevia vaatimuksia, parhaiden käytettävissä olevien tietojen käyttöä sekä rajatylittävää yhteistyötä EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Siinä keskitytään prosesseihin ja jätetään sisältö toissijaisuusperiaatteen mukaisesti suurelta osin jäsenvaltioiden vastuulle. Jäsenvaltioilla on edelleen vastuu ja toimivalta suunnitella prosessin tuloksena syntyvät merten aluesuunnitelmat ja päättää niiden muodosta ja sisällöstä. Tähän kuuluu myös merialueiden mahdollinen jakaminen eri toimintoja ja käyttötarkoituksia varten. 3.Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen Merten aluesuunnitteludirektiivin 15 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään 18. syyskuuta 2016. Direktiivin 15 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on samaan päivämäärään mennessä nimettävä toimivaltaiset viranomaiset, jotka vastaavat direktiivin täytäntöönpanosta. 3.1.Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä Kaikki 22 rannikkojäsenvaltiota ovat nyt saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään ja nimenneet toimivaltaiset viranomaiset. Komissio käynnisti marraskuussa 2016 rikkomusmenettelyn kahdeksaa jäsenvaltiota (Bulgaria, Kreikka, Espanja, Ranska, Kroatia, Kypros, Liettua ja Suomi) vastaan. Menettelyt saatettiin päätökseen heinäkuussa 2018, kun kaikki asianomaiset jäsenvaltiot olivat ilmoittaneet komissiolle toimenpiteistä, joilla direktiivi saatetaan kokonaisuudessaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jäsenvaltiot ovat toimineet eri tavoin saattaessaan merten aluesuunnitteludirektiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään. Joissakin jäsenvaltioissa on jo sitä ennen ollut merten aluesuunnittelua koskevaa lainsäädäntöä tai aluesuunnittelua koskevaa lainsäädäntöä, joka kattaa myös merialan (esim. Belgia, Saksa ja Alankomaat). Useat jäsenvaltiot (esim. Ranska ja Kroatia) ovat muuttaneet aluesuunnittelua tai ympäristönsuojelua koskevaa lainsäädäntöään. Osa jäsenvaltioista on antanut uutta erityislainsäädäntöä merten aluesuunnittelusta (esim. Tanska, Kreikka, Irlanti, Italia, Portugali, Romania ja Espanja). Eräissä jäsenvaltioissa on sekä muutettu lainsäädäntöä että annettu uutta erityislainsäädäntöä merten aluesuunnittelusta (esim. Suomi, Malta ja Ruotsi).

Joidenkin jäsenvaltioiden (esim. Ranska, Latvia ja Espanja) antamassa lainsäädännössä viitataan lainsäädäntöön, jolla saatetaan muita direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja erityisesti direktiiviin 2008/56/EY (meristrategiapuitedirektiivi). Useat jäsenvaltiot, joilla on liittovaltiorakenne tai hajautettu rakenne, ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä hyväksymällä valtiotason ja sitä alemman tason lainsäädäntöä. Eräissä tapauksissa valtiotasoa alemman tason elimet ovat hyväksyneet alueellista lainsäädäntöä erillisellä menettelyllä (esim. Ahvenanmaa). Komissio aloitti kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden vaatimustenmukaisuuden arvioinnin vuonna 2016 ja saattoi sen päätökseen vuoden 2020 toiseen neljännekseen mennessä. Komissio tarkasteli direktiivin saattamista osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja totesi, että se oli saatettu päätökseen. Kansallisten täytäntöönpanotoimien asianmukaisuuden osalta tarkastelu osoitti, että direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä pääosin direktiivin vaatimusten mukaisesti. 3.2.Toimivaltaiset viranomaiset Merten aluesuunnitteludirektiivin 13 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot nimeävät direktiivin täytäntöönpanosta vastaavat toimivaltaiset viranomaiset. Jäsenvaltioiden nimeämät toimivaltaiset viranomaiset ovat ministeriöitä tai valtion virastoja. Toimivaltaisiksi viranomaisiksi nimetyt ministeriöt ovat olleet eri politiikan alojen (esim. ympäristö, suunnittelu tai aluekehitys) yhdistelmästä tai jostakin alakohtaisesta politiikasta (esim. liikenne ja infrastruktuuri tai meritalous) vastaavia ministeriöitä. Joissakin jäsenvaltioissa toimivaltaiseksi viranomaiseksi on nimetty sisäasiain- tai valtiovarainministeriö, ja kaksi jäsenvaltiota on nimennyt tehtävään meriministeriönsä. Toimivaltaisiksi viranomaisiksi nimettyjen valtion virastojen vastuuala on vaihdellut merialueiden toimintojen suunnittelusta niiden sääntelyyn sekä ympäristöasioiden hallintaan (esim. vesi- ja meriasiat) liittyviin erityistoimiin. Näiden toimivaltaisten viranomaisten päätehtävänä on panna direktiivi täytäntöön ja varmistaa tehokas rajatylittävä yhteistyö jäsenvaltioiden välillä ja EU:n ulkopuolisten naapurimaiden kanssa. Rajatylittävistä yhteistyötoimista voidaan todeta, että useat toimivaltaiset viranomaiset ovat järjestäneet rajatylittäviä ja valtioiden välisiä kuulemisia tai osallistuneet EU:n rahoittamiin hankkeisiin koordinointieliminä edistääkseen merten aluesuunnittelua koskevaa rajatylittävää yhteistyötä. Näiden toimivaltaisten viranomaisten henkilöstö edustaa jäsenvaltioita merten aluesuunnittelua käsittelevässä jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmässä. 4.Täytäntöönpano 4.1.Komission täytäntöönpanotuki Sen jälkeen, kun merten aluesuunnitteludirektiivi annettiin vuonna 2014, komissio on ryhtynyt toimiin ja käynnistänyt useita aloitteita merten aluesuunnittelun tukemiseksi EU:ssa. Näitä ovat erityisesti jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmä, tarjottu tekninen apu sekä rajatylittävät hankkeet. Tuen ansiosta jäsenvaltiot ovat edistyneet huomattavasti esimerkiksi rajatylittävissä kuulemisissa ja yhteistyössä sekä tiedonvaihdossa merten aluesuunnitelmista ja niitä varten. Lisäksi aluesuunnitelmien johdonmukaisuus merialuetasolla on parantunut. Näitä pyrkimyksiä tuetaan Euroopan meri-, kalatalous- ja vesiviljelyrahastosta (EMKVR) myös vuosina 2021–2027. ·Merten aluesuunnittelua käsittelevä jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmä Komissio perusti jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmän keskeiseksi foorumiksi, jolla voitaisiin jakaa kokemuksia ja rakentaa merten aluesuunnitteluun keskittyvää yhteisöä EU:ssa. Asiantuntijaryhmässä jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset, suunnittelijat ja tarkkailijat saavat säännöllisesti mahdollisuuden keskustella direktiivin täytäntöönpanon edistymisestä ja mahdollisista haasteista. Ryhmä on kokoontunut vuodesta 2012 lähtien noin kahdesti vuodessa, ja sillä on ollut tärkeä rooli tietämyksen ja kokemusten jakamisessa jäsenvaltioiden välillä. Asiantuntijaryhmän tarkoituksena ei ole toimia virallisena päätöksentekofoorumina. Sen ansiosta jäsenvaltiot ja tarkkailijat, mukaan lukien kansalaisjärjestöt, toimialayhdistykset ja alueelliset elimet, ovat kuitenkin voineet saada tietoa merten aluesuunnittelun kehityksestä EU:ssa ja jakaa kokemuksia direktiivin täytäntöönpanoon liittyvistä toimintapoliittisista ja käytännön kysymyksistä. ·Eurooppalainen merten aluesuunnittelufoorumi Komissio perusti vuonna 2016 eurooppalaisen merten aluesuunnittelufoorumin merten aluesuunnittelua tukevaksi mekanismiksi. Sillä tarjotaan jäsenvaltioiden käyttöön erityinen verkkoalusta ja asiantuntijaryhmä direktiivin täytäntöönpanon avuksi. Foorumin kautta tarjotaan kohdennettua neuvontaa, ohjausta ja koulutusta, joilla helpotetaan merten aluesuunnittelua koskevaa jäsenvaltioiden työtä. Lisäksi komissio saa foorumilta hallinnollista ja teknistä tukea esimerkiksi jäsenvaltioiden kanssa pidettävien kokousten ja konferenssien järjestämisessä sekä merten aluesuunnittelua koskevien analyysien ja selvitystyön toteuttamisessa. ·Hankerahoitus EU on jo ennen direktiivin antamista tukenut merten aluesuunnittelua koskevia hankkeita kaikilla EU:n merialueilla, syrjäisimmät alueet mukaan luettuina. Rahoitettujen hankkeiden luonne vaihtelee tutkimuksesta ja innovoinnista (esim. Horisontti 2020), korkeakoulutuksesta (Erasmus+) ja alueellisesta yhteistyöstä (esim. Interreg) valmiuksien kehittämiseen ja rajatylittävään yhteistyöhön (Euroopan meri- ja kalatalousrahasto (EMKR)). EMKR:stä oli vuoden 2021 loppuun mennessä rahoitettu 15:tä hanketta suoran hallinnoinnin puitteissa yhteensä noin 25 miljoonalla eurolla. Jäsenvaltioiden suunnitteluviranomaiset ovat koordinoineet näitä alueellisia ja rajatylittäviä hankkeita, joilla jäsenvaltioita on autettu tekemään yhteistyötä yhteistä etua koskevissa kysymyksissä niiden laatiessa merten aluesuunnitelmiaan. Tällaisia kysymyksiä ovat esimerkiksi ympäristönsuojelu ja uusiutuvan energian tuotanto. Hankkeilla on tuettu myös merten aluesuunnittelua koskevien valmiuksien kehittämistä hyödyntämällä toisista jäsenvaltioista saatuja kokemuksia ja parhaita käytäntöjä tai kehittämällä työkaluja merten aluesuunnittelua koskevien toimintojen tueksi. Lisäksi hankkeilla on helpotettu kuulemisia ja rajatylittävää tiedonvaihtoa sidosryhmien kanssa. Hankkeilla on myös vahvistettu merten aluesuunnittelun EU-ulottuvuutta erityisesti merialueita koskevan yhteistyön osalta. 4.2.Merten aluesuunnitelmien laatiminen: yleiskatsaus edistymisestä Merten aluesuunnitteludirektiivin 15 artiklan 3 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot laativat merten aluesuunnitelmat mahdollisimman pian ja viimeistään 31. maaliskuuta 2021. Direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa edellytetään lisäksi, että jäsenvaltiot ilmoittavat suunnitelmista komissiolle ja muille jäsenvaltioille, joita asia koskee, kolmen kuukauden kuluessa niiden laatimisesta.

Tämä kertomus kattaa ajanjakson, joka alkaa merten aluesuunnitteludirektiivin antamisesta vuonna 2014 ja päättyy 15. helmikuuta 2022. Yleisesti ottaen voidaan erottaa neljä jäsenvaltioiden ryhmää. Ensiksikin useat jäsenvaltiot pystyivät hyödyntämään merten aluesuunnittelua koskevia käytäntöjä, jotka niillä oli ollut jo ennen direktiivin voimaantuloa tai jotka otettiin käyttöön hyvin pian sen voimaantulon jälkeen. Siksi Belgian, Alankomaiden ja Saksan oli helppo noudattaa määräaikaa, joka oli 31. maaliskuuta 2021. Saksa ja Alankomaat ovat jo laatimassa tai panemassa täytäntöön merten aluesuunnitelmiensa toista tarkistusta. Malta laati vuonna 2015 kattavan ympäristöä ja kehitystä koskevan strategisen suunnitelman, jossa käsitellään maa-alueiden suunnittelua ja meriasioita. Malta katsoo tämän suunnitelman olevan myös sen merten aluesuunnitelma. Myös Liettualla on ollut vuodesta 2015 lähtien kattava suunnitelma, jota tarkistettiin vuonna 2021. Tarkistuksen yhteydessä suunnitelman merta koskevia näkökohtia lujitettiin direktiivin mukaisesti. Toiseksi suuri joukko jäsenvaltioita onnistui joko noudattamaan direktiivissä asetettua määräaikaa tai laatimaan ja hyväksymään merten aluesuunnitelmansa vuoden kuluessa määräajasta. Näillä jäsenvaltioilla on nyt kattavat merten aluesuunnitelmat – useimmilla niistä ensimmäistä kertaa – ja ne siirtyvät seuraavaksi toteuttamaan suunnitelmia käytännössä. Direktiivin luomat puitteet ovat osoittautuneet keskeisiksi Suomelle, Latvialle, Puolalle, Tanskalle, Ranskalle, Irlannille, Slovenialle ja Ruotsille, kun ne ovat luoneet merten aluesuunnitteluprosessejaan. Myös Portugali on laatinut suunnitelmat useimmille merivesilleen Azoreita lukuun ottamatta. Kolmanneksi komissio totesi alustavasti vuoden 2021 lopulla, että viisi jäsenvaltiota ei ollut edistynyt riittävästi merten aluesuunnitelmien laatimisessa ja/tai niistä ilmoittamisessa direktiivin edellyttämällä tavalla. Sen vuoksi komissio lähetti 2. joulukuuta 2021 viralliset ilmoitukset Kroatialle, Kyprokselle, Kreikalle, Italialle ja Romanialle, koska ne eivät olleet noudattaneet merten aluesuunnitteludirektiivin 8 artiklan 1 kohtaa, 15 artiklan 3 kohtaa ja 14 artiklan 1 kohtaa. Kyseisten jäsenvaltioiden merten aluesuunnitelmien laadinta on eri vaiheissa. Komissio kehottaa näitä jäsenvaltioita osoittamaan tarvittavat resurssit merten aluesuunnitelmien laatimiseen ja viimeistelyyn sekä niistä ilmoittamiseen siten, että suunnitelmat ovat direktiivin mukaisia ja kattavat kaikki kyseisten jäsenvaltioiden merivedet. Useimmat näistä jäsenvaltioista olivat 15. helmikuuta 2022 mennessä vastanneet komission virallisiin ilmoituksiin. Komissio jatkaa tiivistä yhteistyötä näiden jäsenvaltioiden kanssa auttaakseen niitä korjaamaan rikkomisen mahdollisimman pian. Lisäksi jotkut jäsenvaltiot eivät kyenneet noudattamaan direktiivin vaatimusta merten aluesuunnitelmien laatimisesta 31. maaliskuuta 2021 mennessä, mutta joiden suunnitelmaluonnokset ja lopullisen hyväksymisen valmistelu ovat edenneet pitkälle. Näin ollen komissio odottaa Viron, Espanjan ja Bulgarian laativan lopulliset suunnitelmansa pian. Komissio seuraa edistymistä tiiviisti ja ryhtyy tarvittaessa toimiin. Tämä koskee myös Portugalia Azorien osalta. 4.3.Merten aluesuunnitelmia koskevien direktiivin vaatimusten täytäntöönpano 4.3.1.Ekosysteemiin perustuva lähestymistapa Merten aluesuunnitteludirektiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”jäsenvaltioiden on otettava huomioon taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöä koskevat näkökohdat tukeakseen merta koskevan alan kestävää kehitystä ja kasvua ekosysteemiin perustuvaa lähestymistapaa noudattaen, ja edistää asiaankuuluvien toimintojen ja käyttötarkoitusten rinnakkaisuutta”. Direktiivissä korostetaan myös meristrategiapuitedirektiiviä ja sen tavoitetta varmistaa ympäristön hyvä tila EU:n merialueilla. Koska meristrategiapuitedirektiivillä on keskeinen rooli meriekosysteemien ympäristön tilan parantamisessa, jäsenvaltioilla on mahdollisuus sisällyttää meristrategiapuitedirektiivin täytäntöönpano merten aluesuunnitteludirektiiviin. Kaikki jäsenvaltiot, jotka olivat tämän kertomuksen kirjoittamisen aikaan laatineet merten aluesuunnitelman, ovat viitanneet ekosysteemiin perustuvaan lähestymistapaan. Tätä lähestymistapaa koskeva analyysi ja sen vaikutus merten aluesuunnitelmaan ovat kuitenkin vaihdelleet jäsenvaltioittain. Ekosysteemiin perustuvaan lähestymistapaan on viitattu merten aluesuunnitelmassa itsessään ja/tai siihen liittyvässä strategisessa ympäristöarvioinnissa. Joidenkin jäsenvaltioiden suunnitelmissa on kuitenkin menty ekosysteemin ominaispiirteiden ja alakohtaisen kehityksen vaikutusten analysointia pidemmälle: niissä on tarkasteltu nimenomaisesti ekosysteemiin perustuvan lähestymistavan ja sen tuloksena syntyvän merten aluesuunnitelman välistä suhdetta. Alla olevassa laatikossa esitetään käytännön esimerkki Suomesta. Esimerkki hyvästä toimintatavasta: Suomen suunnitelmassa hyödynnetään skenaariosuunnittelua Suomen viranomaiset ovat käyttäneet merten aluesuunnittelun tukena merialueen tulevaisuutta koskevia skenaarioita ja arvioineet niiden vaikutuksia. Skenaarioissa otetaan huomioon merialueen toimintaympäristön muutokset vuoteen 2050 saakka sekä eturyhmien tarpeet ja näkemykset Suomen merialueen tulevasta kehityksestä. Lisäksi skenaarioissa huomioidaan mahdolliset riskit ja mahdollisuudet. Näin merten aluesuunnitteluprosessia tuetaan ekosysteemiin perustuvan lähestymistavan avulla. Suomen suunnitelman valmistelun aikana toteutettiin EMKR:n tukema erityishanke, joka koski ekosysteemiin perustuvaa lähestymistapaa merten aluesuunnitteluun. Hankkeen tulokset ovat saatavilla osoitteessa: https://www.merialuesuunnittelu.fi/wp-content/uploads/2020/09/Ekosysteemilahestymistavan-soveltaminen-merialuesuunnitelmien-laadinnassa.pdf 4.3.2.Ympäristöön liittyvien, taloudellisten ja sosiaalisten näkökohtien sekä turvallisuuteen liittyvien näkökohtien huomioiminen Merten aluesuunnitteludirektiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot ottavat huomioon ympäristöön liittyvät, taloudelliset ja sosiaaliset näkökohdat sekä turvallisuuteen liittyvät näkökohdat. Kaikki jäsenvaltiot, joilla on hyväksytty merten aluesuunnitelma, ovat ottaneet ympäristöön liittyvät, taloudelliset ja sosiaaliset näkökohdat sekä turvallisuuteen liittyvät näkökohdat suunnitelmissaan huomioon. Näkökohtia on useimmissa tapauksissa analysoitu yksityiskohtaisesti. Joissakin suunnitelmissa on jopa erillinen luku, jakso tai raportti näistä näkökohdista. Useat jäsenvaltiot ovat hyödyntäneet näiden näkökohtien analysoinnissa jo saatavilla olevia välineitä, kuten strategista ympäristöarviointia. Eräissä jäsenvaltioissa on toteutettu lisäarviointeja sosioekonomisista ja ympäristövaikutuksista. Ympäristöön liittyvä näkökohta huomioidaan kiinnostavalla ja innovatiivisella tavalla esimerkiksi Belgian merten aluesuunnitelmassa, jossa harkitaan testaussaarekkeen rakentamista merenpinnan nousun hillitsemiseen tarkoitettujen tulevien rantavallivaihtoehtojen testaamista varten. Ympäristöön liittyvä näkökohta on keskeisessä asemassa testauspaikkaa hyväksyttäessä ja arvioitaessa.

4.3.3.Johdonmukaisuuden edistäminen Merten aluesuunnitteludirektiivin 6 artiklan 2 kohdan c alakohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot pyrkivät ”edistämään merten aluesuunnittelun ja sen tuloksena laadittavan yhden tai useamman suunnitelman ja muiden prosessien, kuten rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon tai vastaavien virallisten tai epävirallisten käytäntöjen, johdonmukaisuutta”. Kaikki suunnitelmansa toimittaneet jäsenvaltiot ovat pyrkineet edistämään johdonmukaisuutta muiden merten aluesuunnittelun kannalta merkityksellisten sääntöjen, politiikkojen ja suunnitelmien välillä. Lisäksi useiden jäsenvaltioiden merten aluesuunnitelmissa esitetään kattava katsaus merkityksellisistä säännöistä, politiikoista ja suunnitelmista, jotka on otettu huomioon merten aluesuunnitelmaa laadittaessa. Näitä ovat esimerkiksi EU:n ja kansallisten ja paikallisten viranomaiset valmistelemat sekä meriä koskevien alueellisten yleissopimusten puitteissa laaditut asetukset, toimintapolitiikat ja suunnitelmat. Eräs esimerkki hallinnon yksinkertaistamisesta ja johdonmukaisuuden varmistamisesta on joidenkin jäsenvaltioiden (Liettua ja Malta) päätös yhdistää merten ja maa-alueiden suunnitelmat yhdeksi suunnitelmaksi. Tätä ei välttämättä kuitenkaan voi soveltaa kaikissa jäsenvaltioissa. Johdonmukaisuuden varmistamisesta voidaan mainita esimerkkinä myös Irlannin suunnitelma: sen jokaisessa luvussa esitetään kattava luettelo muista EU:n tai Irlannin politiikoista tai niissä tehdyistä tutkimuksista, joihin nähden suunnitelma on johdonmukainen. Jotkin jäsenvaltiot ovat myös mukauttaneet merten aluesuunnittelun muihin sen kannalta erittäin merkityksellisiin toimintapoliittisiin sykleihin täytäntöönpanon ja politiikkojen keskinäisen vuorovaikutuksen helpottamiseksi. Esimerkiksi Ranska on yhdenmukaistanut merten aluesuunnitteluun ja meristrategiapuitedirektiiviin liittyvät syklit. 4.3.4.Maa- ja merialueiden välinen vuorovaikutus Merten aluesuunnitteludirektiivin 4 artiklan 2 kohdassa, 6 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 7 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot ottavat suunnitelmissaan huomioon maa- ja merialueiden välisen vuorovaikutuksen. Tässä yhteydessä rannikkoalueiden yhdennettyyn käyttöön ja hoitoon liittyvä (virallinen tai epävirallinen) prosessi voi tukea suunnitelmien laatimista. Useimmat suunnitelmia laatineet jäsenvaltiot mainitsevat niissä maa- ja merialueiden välisen vuorovaikutuksen. Useimmat jäsenvaltiot ovat laatineet maa- ja merialueiden välisestä vuorovaikutuksesta erillisen luvun tai raportin, jossa vuorovaikutuksia analysoidaan yksityiskohtaisesti muutenkin kuin rannikoiden suojelun osalta. Jotkin jäsenvaltiot ovat maa- ja merialueiden välistä vuorovaikutusta käsitellessään tarkastelleet myös politiikkajohdonmukaisuutta meristrategiapuitedirektiivin, vesipuitedirektiivin, nitraattidirektiivin ja muun asiaan liittyvän lainsäädännön kanssa. Esimerkki hyvästä toimintatavasta: Liettua ottaa huomioon meri-, maa- ja lentoliikennekartat Jäsenvaltioiden innovatiivisia käytäntöjä maa- ja merialueiden välisen vuorovaikutuksen huomioimisessa nähdään esimerkiksi Liettuan suunnitelmassa. Siinä otetaan huomioon kartat, jotka kuvaavat maa-, meri- ja lentoliikenteen keskinäisiä riippuvuussuhteita naapurimaiden kanssa. Nämä riippuvuussuhteet voivat vaikuttaa merten aluesuunnitteluun (ja käynnissä oleviin rajatylittäviin infrastruktuurihankkeisiin). Toimintatapa osoittaa, kuinka perinteistä työskentelytapaa (riippuvuusanalyysi) sovelletaan innovatiivisesti laajentamalla meri-, maa- ja lentoliikenteen riippuvuussuhteiden analyysi koskemaan kaikkia jäsenvaltion merialueiden käyttöön mahdollisesti vaikuttavia maita. 4.3.5.Toimintojen ja käyttötarkoitusten alueellisen ja ajallisen jakautumisen yksilöinti Merten aluesuunnitteludirektiivin 8 artiklassa esitetään neljäs ulottuvuus – aika – ja edellytetään, että merten aluesuunnitelmissa ”yksilöidään asian kannalta merkityksellisten nykyisten ja tulevien toimintojen sekä merivesiensä käyttötarkoitusten alueellinen ja ajallinen jakautuminen”. Kaikki jäsenvaltiot, jotka olivat arvioinnin aikaan laatineet merten aluesuunnitelman, ovat yksilöineet ja kaavoittaneet nykyisiä ja tulevia toimintoja ja käyttötarkoituksia myös ajallisesti. Useimmissa suunnitelmissa on tarkasteltu näiden toimintojen välistä vuorovaikutusta. Kun jäsenvaltiot yksilöivät asian kannalta merkityksellisten nykyisten ja tulevien toimintojen sekä merivesiensä käyttötarkoitusten alueellista ja ajallista jakautumista, niitä olisi syytä kannustaa soveltamaan monialaista lähestymistapaa. Merten aluesuunnitelmissa käsitellään yleensä tarkemmin toimintojen, käyttäjien, yhteiskäytön ja sijainnin välisiä vuorovaikutuksia. Näitä yhteyksiä ja niiden välistä johdonmukaisuutta toiminnan ja tavoitteiden osalta on edelleen tärkeää parantaa. Merten aluesuunnitelmia leimaa lähentyminen: useimmat niistä ovat hyvin verrattavissa siltä osin, että vyöhykejakoon sovelletaan määräävää lähestymistapaa. Tämä tarkoittaa sitä, että EU:n merten aluesuunnitelmissa usein määrätään, missä toiminnot ovat tai eivät ole sallittuja. Esimerkki hyvästä toimintatavasta: Belgia – monikäyttöpotentiaalin tuomia mahdollisuuksia tuottaa uusiutuvaa energiaa merellä Merialueiden toimintojen yhteensovittaminen on merten aluesuunnitelmissa keskeistä. Belgian toimivaltaisten viranomaisten haasteina olivat alueen pieni koko ja suuret paineet alueresurssien yhteiskäyttöön. Myös merellä tuotettavan uusiutuvan energian kasvava kysyntä on asiassa merkittävä tekijä. Lisäksi merialueiden monikäyttö on yksi Belgian Pohjanmerta koskevan vuoden 2050 vision keskeisistä pilareista. Belgia on laatinut perusteellisen analyysin merialueidensa mahdollisesta monikäytöstä ja ottanut käyttöön oikeudellisesti sitovan hallinnointikehyksen. Tässä kehyksessä sekä yksilöidään Pohjanmeren toimintojen alueellista ja ajallista jakautumista että arvioidaan samalla alueella toteutettavien toimintojen yhteensopivuutta. Lähestymistavalla tuetaan merkittävästi avomerellä tuotettavan uusiutuvan energian tuotantoon tarkoitettujen alueiden käyttöönottoa Belgian pienillä merialueilla. 4.3.6.Sidosryhmien ja kansalaisten osallistuminen Merten aluesuunnitteludirektiivin 9 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot järjestävät kaikille asiaankuuluville sidosryhmille, viranomaisille sekä suurelle yleisölle mahdollisuuden osallistua merten aluesuunnitelmien laadintaan mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että suunnitelmat asetetaan julkisesti saataville niiden valmistuttua. Keskeisten sidosryhmien osallistuminen merten aluesuunnitteluun on olennaisen tärkeää, koska sillä pyritään saavuttamaan useita (sosiaalisia, taloudellisia ja ekologisia) tavoitteita. Siksi merten aluesuunnittelua kehitettäessä olisi otettava huomioon mahdollisimman monet odotukset, mahdollisuudet tai asiaan liittyvät erimielisyydet. Sidosryhmien kuuleminen merten aluesuunnittelua koskevissa prosesseissa on erityisen tärkeää, jotta voidaan ottaa huomioon vakiintuneiden alojen (esim. kalastus tai merenkulku) moninaiset edut ja vastata luonnonsuojelualueiden ja uusien kehittyvien alojen, kuten avomerellä tuotettavan uusiutuvan energian, kasvavaan tilantarpeeseen.

Tämän arvioinnin laatimisajankohtana kaikki merten aluesuunnitelmia laatineet jäsenvaltiot olivat noudattaneet direktiivin 9 artiklan vaatimuksia. Jäsenvaltioiden välillä oli eroja siinä, millä tavoin ja missä määrin sidosryhmät osallistuivat prosessiin. Sidosryhmien osallistumisen taso heijasti usein kyseisessä jäsenvaltiossa jo olemassa olevia osallistumiseen liittyviä poliittisia tai oikeudellisia vaatimuksia. Direktiivin 9 artiklan täytäntöönpano on dokumentoitu hyvin. Yleisön osallistumista koskeva prosessi on kuvattu selkeästi, eri menetelmiä käyttäneet sidosryhmät on otettu mukaan kaikissa prosessin vaiheissa ja sidosryhmien antama palaute on huomioitu merten aluesuunnitelmissa vaihtelevissa määrin. Esimerkki hyvästä toimintatavasta: Irlanti – paikallinen julkinen kuuleminen Irlanti järjesti merten aluesuunnitelmaansa koskevasta perustilaselvityksestä kolme kuukautta kestäneen julkisen kuulemisen. Tämä oli osa laajempaa kuulemisprosessia, jonka tuloksena laadittiin Irlannin ensimmäinen merten aluesuunnitelma. Merten aluesuunnittelusta vastaava ryhmä järjesti osallistavia yleisötapahtumia lähes kaikissa Irlannin rannikolla sijaitsevissa kreivikunnissa. Näiden tapahtumien tarkoituksena oli välittää tietoa seuraavista aiheista: ·merten aluesuunnittelu käsitteenä; ·Irlannin hallituksen aikomus laatia Irlannille merten aluesuunnitelma; ·miten yleisö voi osallistua suunnitteluprosessiin; ·prosessin eri vaiheiden aikataulu. Kuulemisjakson aikana rannikkoyhteisöissä järjestettiin viisi yleisöä osallistavaa alueellista tapahtumaa. Perustilaselvitystä koskevia vastauksia saatiin yhteensä yli 170 kappaletta, ja ne vaikuttivat merkittävästi merten aluesuunnitelmaluonnoksen sisältöön. Kuulemisprosessi järjestettiin Irlannin suunnitelmaluonnoksen osalta uudelleen, mutta laajennettuna. Tässä toimintatavassa keskitytään osallistavaan ja avoimeen prosessiin, jonka avulla kansalaiset voivat osallistua merten aluesuunnitteluun ja esittää omat näkemyksensä selvityksestä ja merten aluesuunnitelman luonnoksesta. 4.3.7.Parhaiden käytettävissä olevien tietojen käyttö ja tietojen jakaminen Merten aluesuunnitteludirektiivin 10 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot järjestävät merten aluesuunnitelmia varten tarvittavien parhaiden käytettävissä olevien tietojen käytön ja päättävät, miten ne järjestävät tietojen jakamisen. Jäsenvaltioiden on myös käytettävä asiaankuuluvia välineitä ja keinoja, mukaan luettuina ne, jotka ovat jo saatavilla yhdennetyn meripolitiikan ja muiden asiaan liittyvien EU:n politiikkojen, kuten INSPIRE-direktiivissä (direktiivi 2007/2/EY) mainittujen politiikkojen, perusteella. Useimmat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet näiden merten aluesuunnitteludirektiivin säännösten täytäntöönpanossa käyttämänsä tietolähteet avoimesti ja selkeästi. Tietolähteistä toimitettujen yksityiskohtien määrä on vaihdellut. Useimmat jäsenvaltiot ovat käyttäneet INSPIRE-direktiiviä. Jotkin jäsenvaltiot ovat päättäneet keskittää olemassa olevien tietolähteiden yhdistämistehtävän luomalla keskustietopisteitä (esim. Alankomaiden meritiedotuskeskus, Ranskan SIMM ja Slovenian TOOLS4MSP) ja muita tiedonjakojärjestelmiä tai ‑välineitä. Toinen hyvä esimerkki parhaiden käytettävissä olevien tietojen käytöstä on yleisön osallistumiseen tarkoitetun maantieteellisen informaatiojärjestelmän (PPGIS) käyttö. PPGIS-järjestelmän puitteissa on kehitetty menetelmiä, joilla voidaan kerätä sidosryhmiltä ajasta ja paikasta riippuvaisia tietoja paikallisten kokemuspohjaisten tietojen kokoamiseksi. Näiden tietojen avulla voidaan tunnistaa toimintojen ja alueiden välisiä yhteyksiä sekä tarkistaa ja täydentää asiantuntijatietoja. Tällaista lähestymistapaa noudatettiin Suomessa Pan Baltic Scope ‑hankkeen yhteydessä toteutetussa kyselytutkimuksessa, jonka tarkoituksena oli yksilöidä luonnon ja kulttuuriarvojen kannalta merkittäviä kohteita Ahvenanmaalla ja Satakunnassa. Esimerkki hyvästä toimintatavasta: yhteentoimiva tietomalli mahdollistaa kansallisten merten aluesuunnitelmien esittelyn EMODnet Human Activities -portaalissa Merten aluesuunnitelmia laadittaessa tarvitaan eri aloja ja maantieteellisiä alueita kattavia tietoja, jotka ovat monipuolisia myös alueellisen ja ajallisen mittakaavan, laadun, saatavuuden ja uudelleenkäyttömahdollisuuksien osalta. Merten aluesuunnitteludirektiivissä ei esitetä nimenomaisia tai määrääviä vaatimuksia yhdenmukaistamisesta, raportoinnista tai tietojen jakamisesta. Ajan mittaan on kuitenkin kehitetty erilaisia alueellisia paikkatietomalleja, joiden avulla voidaan asettaa rajatylittäviä tietoja saataville ja visualisoida niitä. Kansallisten hallintoelinten ja virastojen tietoasiantuntijat ovat jatkaneet tätä tärkeää työtä, usein EU:n rahoittamien rajatylittävien yhteistyöhankkeiden yhteydessä. Komission tukema tekninen asiantuntijaryhmä kehitti vuonna 2021 yhteisen tietomallin, jonka tavoitteena oli nimikkeistön yhdenmukaistaminen ja tuotostietojen standardointi. Tietomallissa yhdistyy kolme merten aluesuunnittelua koskevaa mallia: EMODnet-malli käyttövalmiina ratkaisuna sekä BASEMAPS- ja INSPIRE-tietomallit. Tämän ansiosta nämä kolme tietomallia voidaan sisällyttää Euroopan meripoliittisen seurantakeskuksen ja tietoverkon (EMODnet) Human Activities -tietoportaaliin. Tähän mennessä neljä jäsenvaltiota (Belgia, Tanska, Suomi ja Latvia) on ladannut merten aluesuunnitelmansa paikkatietoportaaliin, jossa yhdennetty tietotuote yleistetään eli merten aluesuunnitelmat esitetään EU:n tasolla. 4.3.8.Jäsenvaltioiden välinen ja merialuetason yhteistyö Merten aluesuunnitteludirektiivin 6 artiklan 2 kohdan f alakohdassa ja 11 artiklassa edellytetään, jäsenvaltiot, joilla on yhteinen meriraja, tekevät yhteistyötä osana suunnittelu- ja hallinnointiprosessia sen varmistamiseksi, että merten aluesuunnitelmat ovat johdonmukaisia ja ne on sovitettu yhteen. Direktiivissä mainitaan nimenomaisesti yhteistyö, jota tehdään olemassa olevien alueellisten institutionaalisten yhteistyörakenteiden avulla, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten verkostojen tai rakenteiden kautta tai millä tahansa muulla asianmukaisella tavalla. Rajatylittävä ja valtioiden välinen yhteistyö on olennaisen tärkeää, jotta mahdolliset ongelmat voidaan tunnistaa varhaisessa vaiheessa. Lisäksi sitä tarvitaan yhteistyötä ja merialueiden pitkän aikavälin kestävää hallinnointia koskevien mahdollisuuksien tunnistamiseksi. Kaikki jäsenvaltiot, joilla on hyväksytty merten aluesuunnitelma tai jotka ovat parhaillaan hyväksymässä sitä, ovat tässä yhteydessä sovittaneet suunnitelmansa yhteen muiden jäsenvaltioiden kanssa. Myös alueelliset hallintoelimet ovat osallistuneet prosessiin. Useimmissa suunnitelmissa otetaan rajatylittävät vaikutukset ja kehitys huomioon, vaikkakin vaihtelevissa määrin. Joissakin suunnitelmissa merkityksellisiä prosesseja kuvataan yksityiskohtaisemmin kuin muissa. Jäsenvaltioiden (ja EU:n ulkopuolisten maiden) välistä yhteistyötä samalla merialueella edistetään seuraavilla: -EU:n rahoittamat hankkeet, kuten NorthSEE, SEANSE, Baltic LINes, PanBalticScope, MSP-MED, SIMWESTMED, MUSES, MARSPLAN, SIMNORAT, SIMATLANTIC, MarSP, MSP-OR, eMSP ja muut ; -jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kahden- tai monenväliset yhteydet ja epäviralliset kokoukset; kansallisesti rahoitetut hankkeet, kuten Ritmare; -meriä koskevat alueelliset yleissopimukset: Itämeren allasta koskeva HELCOM-VASAB (merten aluesuunnittelua käsittelevä työryhmä), Välimerta koskeva Barcelonan yleissopimus ja Koillis-Atlantin aluetta koskeva OSPAR-yleissopimus; -osallistuminen merten aluesuunnittelua käsittelevään asiantuntijaryhmään, merten aluesuunnittelua koskevaan maailmanlaajuiseen MSPglobal-aloitteeseen, merten aluesuunnittelufoorumiin ja EU:n merifoorumiin; -viralliset kuulemiset tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä .

Rajatylittävää kuulemista tarvitaan, jotta merten aluesuunnitelmissa voidaan yksilöidä tarkoituksenmukaiset paikat tietyille toiminnoille tai hankkeille. Merten aluesuunnitteludirektiiviin liittyvä kuuleminen ei kuitenkaan voi korvata rajatylittäviä kuulemisia yksittäisten hankkeiden vaikutuksista. Samaan aikaan merten aluesuunnittelua koskeva rajatylittävä yhteistyö tarjoaa varhaisessa vaiheessa mahdollisuuden tunnistaa tarvittavat muutokset, kuten alueet tai vyöhykkeet, joilla meriliikenne on vilkasta ja mahdollisesti edellyttää reittimuutoksia. Esimerkki hyvästä toimintatavasta: HELCOM-VASAB – merten aluesuunnittelua käsittelevä hallitustenvälinen työryhmä Rajatylittävä yhteistyö on merialueiden pitkän aikavälin kestävän hallinnoinnin kannalta ratkaisevan tärkeää. Tässä yhteydessä Itämeren allasta ympäröivät jäsenvaltiot ja EU:n ulkopuoliset maat ovat mukana Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissiossa (HELCOM), joka on vuonna 1974 perustettu ympäristöpolitiikan foorumi. HELCOMin jäseniä ovat Tanska, Viro, EU, Suomi, Saksa, Latvia, Liettua, Puola, Venäjä, Ruotsi ja tarkkailijat (mukaan lukien Valko-Venäjä, Ukraina ja kansalaisjärjestöt). Merten aluesuunnitelmien laatimisen tueksi on perustettu HELCOM-VASAB-työryhmä. Tässä merten aluesuunnittelua käsittelevässä yhteisessä työryhmässä on kehitetty suosituksia ja periaatteita, joita työryhmän jäsenet voivat hyödyntää laatiessaan merten aluesuunnitelmia. Tässä yhteydessä HELCOM on keskittynyt erityisesti edistämään ekosysteemiin perustuvaa lähestymistapaa. Tätä tuetaan myös EU:n rahoittamilla hankkeilla, kuten Capacity4MSP-alustalla. HELCOM hyväksyi lokakuussa 2021 Itämeren alueen merten aluesuunnittelua koskevan etenemissuunnitelman vuosiksi 2021–2030. Kaiken kaikkiaan tällä toimintatavalla tuetaan sekä jäsenvaltioiden välistä että EU:n ulkopuolisten maiden kanssa tehtävää yhteistyötä. Lisäksi sillä tuetaan Itämeren allasta koskevien merten aluesuunnitelmien johdonmukaisuutta sekä ekosysteemiin perustuvan lähestymistavan käyttöönottoa. 4.3.9.EU:n ulkopuolisten maiden kanssa tehtävä yhteistyö Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan g alakohdassa ja 12 artiklassa kehotetaan jäsenvaltioita edistämään yhteistyötä kolmansien maiden kanssa merten aluesuunnittelua koskevissa toimissaan asianomaisilla merialueilla. Useimmat jäsenvaltiot, joilla on EU:n ulkopuolisia naapurimaita asianomaisilla merialueilla, pyrkivät tekemään yhteistyötä kyseisten maiden kanssa. Nämä pyrkimykset ja tiettyjä vuorovaikutuksia koskevat yksityiskohdat on sisällytetty myös joihinkin merten aluesuunnitelmiin. EU:n ulkopuolisten maiden kanssa tehtävä yhteistyö on ollut enimmäkseen epävirallista kahdenvälistä yhteistyötä, meriä koskevien alueellisten yleissopimusten ja EU:n makroaluestrategioiden (EUSBSR ja EUSAIR) yhteydessä tehtävää yhteistyötä sekä EU:n rahoittamiin hankkeisiin liittyvää yhteistyötä. Myös muita yhteistyökanavia on käytetty, joskin vähäisemmässä määrin. Yhteistyötä on tehty esimerkiksi tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin täytäntöönpanon, Espoon yleissopimuksen ja eurooppalaisen merten aluesuunnittelufoorumin yhteydessä. Esimerkkejä yhteistyöstä EU:n ulkopuolisten maiden kanssa ·Espanja on kehittänyt yhdessä Marokon ja Algerian kanssa rajatylittävän portaalin, jolla lisätään avoimuutta ja parannetaan merten aluesuunnittelun hallinnointia Alboráninmeren alueella. ·PORTODIMARE-hankkeella (Interreg) on tuettu monitasoista ja rajatylittävää yhteistyötä, ja sillä on pyritty ratkaisemaan rannikkoalueiden yhdennettyyn käyttöön ja hoitoon sekä merten aluesuunnitteluun liittyviä haasteita Adrian- ja Joonianmeren alueella. Hankkeen tärkein tuotos on Adrian- ja Joonianmeren alueen paikkatietoportaali, joka on Italian, Slovenian, Kroatian, Kreikan, Montenegron sekä Bosnia ja Hertsegovinan välisen yhteistyön pohjalta kehitetty avoimen lähdekoodin yhteentoimiva alusta. ·WestMED-aloitteeseen osallistuu kymmenen 5+5-vuoropuhelussa mukana olevaa läntisen Välimeren alueen maata: viisi EU:n jäsenvaltiota (Ranska, Italia, Portugali, Espanja ja Malta) ja viisi eteläistä kumppanimaata (Algeria, Libya, Mauritania, Marokko ja Tunisia). Maiden yhteistä etua koskevia aloja ovat muun muassa merten aluesuunnittelu ja rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito. MSPglobal-hankkeen puitteissa toteutetun läntisen Välimeren alueen pilottihankkeen avulla on pystytty lisäämään yhteistyötä, laatimaan WestMED-aloitteen mukaisia alueellisia suosituksia ja vahvistamaan merten aluesuunnittelua koskevia institutionaalisia valmiuksia Algeriassa, Ranskassa, Italiassa, Maltalla, Marokossa, Espanjassa ja Tunisiassa. Myös muut läntisen Välimeren alueella sijaitsevat Välimeren unionin jäsenmaat ovat saaneet osallistua koulutustoimiin. 4.4.Täytäntöönpanon haasteet Jäsenvaltiot kohtasivat lukuisia haasteita laatiessaan merten aluesuunnitelmiaan. Useimmille jäsenvaltioille kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun ne ryhtyivät näin kauaskantoiseen ja monialaiseen merialueitaan koskevaan suunnitteluprosessiin, jolla oli näin monia tavoitteita. Prosessi on monimutkainen ja mukautuva, ja se edellyttää laajaa ja tiivistä yhteistyötä ja koordinointia kansallisten ministeriöiden, virastojen ja rannikkoalueiden välillä sekä sidosryhmien ja naapurimaiden kanssa. Haasteita tuottivat prosessin aikana myös muun muassa tietojen keruu ja kokoaminen, mikä johtui esimerkiksi siitä, että merialueista ei ollut saatavilla riittävästi kattavia tietoja, tiedot olivat monialaisia tai kansallisilta viranomaisilta oli vaikea saada tietoja. Erityisenä haasteena oli lisäksi suunnitelmien johdonmukaisuuden varmistaminen naapurimaiden välillä (eli suunnitelmiin liittyvä rajatylittävä haaste). Useissa jäsenvaltioissa merten aluesuunnittelun monialainen luonne ja mereen liittyviä eri aloja koskevien selkeiden tavoitteiden puute vaikeuttivat toimenpiteiden ja alojen priorisointia (esim. kansallinen turvallisuus vs. muu taloudellinen toiminta). Merkittävämpiä rajatylittävät haasteet olivat silloin, kun merialuetta koskevaa vakiintunutta yhteistyötä ei vielä ollut tai kun merivyöhykkeitä ei ollut selkeästi määritelty tai rajattu naapurijäsenvaltioiden tai EU:n ulkopuolisten maiden välillä. Covid-19-pandemia ja siihen liittyvät terveystoimenpiteet osuivat yksiin useiden kansallisten merten aluesuunnitelmien täytäntöönpanon viimeisen vaiheen kanssa. Tämä ei ainoastaan hidastanut kansallisten viranomaisten työtä ja jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä, vaan vaikutti myös sidosryhmien osallistumiseen ja kuulemiseen. Merkittävimpiä sisältöön liittyviä haasteita olivat ekosysteemiin perustuvan lähestymistavan täytäntöönpano, merialueiden käyttötarkoitusten priorisointi sekä tilan tarjoaminen erilaisia merellä tapahtuvia taloudellisia toimintoja varten ja erilaisten politiikkatavoitteiden saavuttamiseksi niin, että samalla suojellaan ympäristöä ja varataan tilaa myös tulevia käyttötarkoituksia varten. 5.Päätelmät 5.1.Merten aluesuunnittelu Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mahdollistajana Merten aluesuunnitteludirektiivillä luotujen merten aluesuunnittelua koskevien puitteiden ansiosta kaikki EU:n rannikkojäsenvaltiot ovat ensimmäistä kertaa laatineet samanaikaisesti kansalliset merten aluesuunnitelmat ja varmistaneet rajatylittävän yhteistyön. Merten aluesuunnittelun täytäntöönpano EU:ssa ei pääty siihen, kun ensimmäiset suunnitelmat hyväksytään. Päinvastoin: merten aluesuunnittelun rooli merten kestävän kehityksen kannalta muuttuu tulevina vuosina merkittävästi. Tätä muutosta todennäköisesti vauhdittaa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja siihen liittyvän lainsäädännön ja strategioiden täytäntöönpano. Direktiivin mukainen merten aluesuunnittelu voi mukautuvuutensa ja strategisen ulottuvuutensa ansiosta toimia merkittävänä Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mahdollistajana. Merten aluesuunnittelun keskeistä roolia tässä suhteessa korostettiin myös komission tiedonannossa uudesta lähestymistavasta kestävään siniseen talouteen EU:ssa.