Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Biologista monimuotoisuutta koskeva kalastusalan toimintasuunnitelma

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto

2. Biologisen monimuotoisuuden käsite

3. Toimintasuunnitelman yleiset tavoitteet

4. Toimintasuunnitelma kalastuksen osalta

4.1. Merkitys kalastusalan kannalta

4.2. Kalastusalaa koskeva lainsäädäntö

4.2.1. Yhteisön lainsäädäntö

4.2.2. Kansainvälinen lainsäädäntö

4.3. Biologisen monimuotoisuuden suojelemista koskevat toimenpiteet

4.3.1. Kaupallisesti tärkeiden kalakantojen suojeleminen ja kestävä käyttö kalastuspainetta yleisesti vähentämällä

4.3.1.1. Kaupallisesti hyödynnettyjä kalakantoja koskevat tekniset toimenpiteet

4.3.1.2. Muita eliöitä ja luontotyyppejä koskevat tekniset toimenpiteet

4.4. Tutkimus, suorituskykyä osoittavat indikaattorit, valvonta ja arviointi

4.4.1. Tutkimus ja yhtenäiset ohjeet

4.4.2. Tiedonkeruu

4.4.3. Indikaattorit, valvonta ja arviointi

5. Vesiviljely

5.1. Johdanto

5.2. Vesiviljelyä koskeva lainsäädäntö

5.2.1. Yhteisön lainsäädäntö

5.2.2. Kansainvälinen lainsäädäntö

5.3. Biologisen monimuotoisuuden suojelemista koskevat toimenpiteet

5.3.1. Ympäristövaikutusten vähentäminen

5.3.2. Uusien lajien tuominen alueelle, eläinten terveyden turvaaminen ja geneettisesti muunnetut vesiviljellyt eläimet

5.4. Vesiviljelyä koskeva tutkimus

6. Tiedottaminen, koulutus, kasvatus ja yleinen tietoisuus

7. Täytäntöönpano ja aikataulu

Liite I: Luettelo toimintasuunnitelmassa käytetyistä lyhenteistä

Liite II: Toimintasuunnitelman ensisijaisten tavoitteiden saavuttamisen edellyttämien toimenpiteiden täytäntöönpano: kohteet ja aikataulu

Johdanto

1. Tässä asiakirjassa ehdotetaan joitakin hoitotavoitteita ja -toimenpiteitä biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi ja kestävän käytön edistämiseksi kalatalous- ja vesiviljelyalalla. Biologista monimuotoisuutta koskeva Euroopan yhteisön strategia edellyttää sellaisten suunnitelmien laatimista ja toteuttamista, joiden ansiosta biologisen monimuotoisuuden suojeleminen ja kestävä käyttö on mahdollista kaikilla politiikan aloilla. Tämä vaatimus koskee erityisesti kalataloutta ja siihen sisältyvää vesiviljelyä, koska kalatalous vaikuttaa monin tavoin meri- ja rannikkoalueiden, jokisuistojen ja osittain myös mantereiden biologiseen monimuotoisuuteen. Komissio laati Euroopan yhteisön biologista monimuotoisuutta koskevan strategian [1] tiedonantona, jonka se antoi neuvostolle ja Euroopan parlamentille helmikuussa 1998. Neuvosto hyväksyi strategian helmikuussa ja Euroopan parlamentti lokakuussa 1998.

[1] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille, KOM(98) 42, lopullinen.

2. Useimmat kalatalouden ja vesiviljelyn vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen koskevat huolenaiheet liittyvät liikakalastuksen vaikutuksiin, elinympäristöön kohdistuviin fyysisiin vaikutuksiin, liialliseen ravinnekuormitukseen ja tautien leviämiseen. Vähemmän on kiinnitetty huomiota vuosikymmeniä jatkuneen tehokkaan, tietyn kokoisten kalojen valikoivan kalastuksen mahdollisesti aiheuttamiin geenivaikutuksiin.

3. Pitkäaikainen tehokalastus on johtanut siihen, että monien pohjakalalajien kutukannat ovat uhattuina ja jotkin - kuten useimmat turskakannat ja kummeliturska - ovat jopa romahtamaisillaan. Tehokalastus saattaa heikentää geneettistä vaihtelua ja muuttaa ravintoketjut aiempaa tehottomammiksi ja yksinkertaisemmiksi, jos ekosysteemiä ylläpitävässä energiavirrassa tapahtuu merkittäviä muutoksia. Tämä voi puolestaan heikentää ekosysteemin joustavuutta ja vakautta. Lisäksi tällaisen ekosysteemin kyky mukautua ympäristön luonnollisiin muutoksiin voi olla alentunut.

4. Ongelmien vakavuutta ei vielä täysin tunneta, koska tiedot kalatalouden ja vesiviljelyn vaikutuksista biologiseen monimuotoisuuteen ovat yhä puutteellisia etenkin geneettisen monimuotoisuuden, toiminnallisen monimuotoisuuden ja ekosysteemin monimuotoisuuden osalta. Vakavatkin vahingot voivat jäädä tämän vuoksi huomaamatta. Pohjois-Atlantin joidenkin kantojen hyvin hidas elpyminen ja kadonneet kutualueet näyttävät osoittavan, että tällaisia muutoksia on jo tapahtunut.

5. Näistä ja muista biologiseen monimuotoisuuteen liittyvistä näkökohdista on kuitenkin saatavilla yhä enemmän tutkimustuloksia, jotka auttavat lisäämään tuntemustamme ja hankkimaan tarvittavat tiedot tulevaisuuden kalataloutta ja biologista monimuotoisuutta koskevaa politiikkaa varten. Jäljempänä tarkastellaan kalastusalan merkitystä biologisen monimuotoisuuden kannalta ja kalastusalan riippuvuutta biologisesta monimuotoisuudesta sekä kalastuksesta biologiselle monimuotoisuudelle mahdollisesti aiheutuvia uhkia; lisäksi esitetään toimia kalastuksen ja vesiviljelyn mahdollisesti aiheuttamien haittojen poistamiseksi.

6. Tiedonanto oli tärkeä vaihe pyrittäessä sisällyttämään ympäristönäkökohtien tarkastelu myös kalatalousalaan. Seuraavaa vaihetta kuvattiin kalavarojen hoitoa ja meriympäristön luonnonsuojelua koskevassa tiedonannossa [2]. Tiedonannossa kuvaillaan tärkeimpiä kalatalouden ja ympäristön väliseen vuorovaikutukseen liittyviä ongelmia ja ehdotetaan EY:n laajuista poliittista kehystä vastuullisen kalastuksen ja biologisen monimuotoisuuden kestävän käytön edistämiseksi.

[2] Kalavarojen hoitoa ja meriympäristön luonnonsuojelua koskeva tiedonanto, KOM(99) 363.

1. Biologisen monimuotoisuuden käsite

7. Biologisen monimuotoisuuden käsite määritellään laajasti Yhdistyneiden Kansakuntien biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen [3] 2 a artiklassa: "'Biologinen monimuotoisuus' tarkoittaa kaikkiin maan, meren ja muiden vesien ekosysteemiin tai ekologiseen kokonaisuuteen kuuluvien elävien eliöiden vaihtelevuutta; tähän sisältyy myös lajin sisäinen ja lajien välinen sekä ekosysteemien monimuotoisuus."

[3] Yhdistyneiden Kansakuntien biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus, tehty 5. kesäkuuta 1992; sopimus tuli voimaan 29. joulukuuta 1993.

8. Määritelmä kuvastaa biologisen monimuotoisuuden monimutkaisuutta ja sulkee pois liialliset yksinkertaistukset, kuten ekosysteemin lajien määrän tai ainoastaan kaupallisiin tarkoituksiin käytetyt lajit. Biologista monimuotoisuutta ei näin ollen voida rajata lajin käsitteeseen, vaan se sisältää myös seuraavat käsitteet:

* lajinsisäinen geneettinen vaihtelu

* koko-/ikärakenteen vaihtelu ja lajin lisääntymiskyky

* lajien monimuotoisuus

* ekosysteemien monimuotoisuus (yhteisön ja elinympäristön monimuotoisuus sekä toiminnallinen monimuotoisuus).

9. Edellä mainittuja tekijöitä ei ole riittävästi tutkittu tieteellisesti, etenkään siltä osin kuin kysymyksessä on kyky ymmärtää, mitata ja ennustaa ihmisen toiminnan ja luontaisten vaihtelujen vaikutuksia ekosysteemeihin. Vaikka kaupallisesti tärkeistä kalalajeista, vesistöjen tutkimuksesta ja niin edelleen on saatu paljon merkittävää tietoa useiden vuosikymmenien aikana, muita kuin kohdelajeja tai lajien välisiä tai lajien ja niiden elinympäristön välisiä monimutkaisia toiminnallisia yhteyksiä ja lajien keskinäistä vuorovaikutusta koskevat tiedot ovat puutteellisia, epätäydellisiä tai vähäisiä.

10. Viimeaikainen kehitys kaupallisesti tärkeiden kalakantojen hoitoon sovellettavan ennalta varautuvan lähestymistavan sisältämien periaatteiden muotoilussa on osoittanut, että monissa tapauksissa, joissa käytettävissä on asianmukaisia tietoja ja luotettavia riskianalyyseja, voidaan kehittää yhden kannan kestävyyttä koskeva toiminnallinen käsite, joka perustuu biologiset rajat ja vertailukohdat sekä hoitomallit sisältävään määrälliseen kehykseen. Alueilla, joilla on käytössä monilajimalleja, pyyntistrategioiden kehittämisessä voidaan ottaa huomioon monia lajeja koskevia näkökohtia. Ennalta varautuvan lähestymistavan soveltamisen pitäisi taata kestävä kehitys, mutta se ei välttämättä takaa geneettisesti kestävää kehitystä.

11. Tieteellisten tutkimusten tuottama tieto ei ole vielä sellaisella tasolla, että edes meriympäristössä voitaisiin turvata yhden kannan kestävän kehityksen ohella myös ekosysteemin kestävä kehitys. Käytettävissä on kuitenkin yhä kasvava määrä tutkimustuloksia, jotka lisäävät näiden asioiden tuntemusta ja auttavat määrittelemään, minkälaisia tietoja on kerättävä. Lisäksi meneillään on toimia, joiden avulla pyritään lisäämään ekologisten tavoitteiden (ekologiset laatutavoitteet) määrää ja määrittelemään ympäristöä koskevat indikaattorit.

12. Historia osoittaa, että ekosysteemit tai niiden osat, kuten kalakannat, voivat elpyä ihmisten aiheuttaman paineen vähentyessä, jos elinympäristö (ja erityisesti perintöaines) ei ole vahingoittunut peruuttamattomasti. Jos ihmistoiminnasta aiheutuvat vaikutukset eivät estä olosuhteiden paranemista, kalakannat voivat useimmiten elpyä ja levitä uudelleen sellaisille alueille, joilta ne ovat aiemmin hävinneet, vaikka prosessi voikin kestää kauan.

13. Biologisen monimuotoisuuden suojelulla ja kestävällä käytöllä on tämän vuoksi pyrittävä säilyttämään luonnollinen perintöaines nykyistä ja tulevaa käyttöä varten.

2. Toimintasuunnitelman yleiset tavoitteet

14. Komission vuonna 1998 antaman tiedonannon mukaan biologista monimuotoisuutta koskevien suunnitelmien olisi oltava käytännön välineitä, joiden avulla biologinen monimuotoisuus voidaan sisällyttää sekä alakohtaisiin että eri alojen välisiin politiikan aloihin. Joitain toimintasuunnitelmia voidaan käyttää oikeudellisina välineinä, mutta niiden on oltava myös olennainen osa olemassa olevia alakohtaisia politiikkoja, ja niissä olisi otettava huomioon tehdyt sopimukset ja kansainväliset hankkeet.

15. Yleisenä tavoitteena olisi tämän vuoksi oltava sellaisten johdonmukaisten toimenpiteiden määritteleminen ja yksilöiminen, joiden avulla voidaan taata biologisen monimuotoisuuden suojeleminen tai ennalleen saattaminen, jos monimuotoisuuden todetaan olevan uhattuna kalastus- [4] tai vesiviljelytoiminnan vuoksi. Komission tiedonannon mukaan kalastusalalla vaaditaan toimia seuraavilla neljällä alueella:

[4] Termeillä kalatalous, kalastus ja kalakannat viitataan tässä yhteydessä tarvittaessa myös äyriäisiin, nilviäisiin ja muihin veden eliöihin.

(1) Kalakantojen ja syönnösalueiden suojelun ja kestävän käytön edistäminen valvomalla kalastuksen määrää ja toteuttamalla teknisiä suojelutoimenpiteitä kalakantojen suojelun ja kestävän käytön tukemiseksi. Toimintavaihtoehtoihin kuuluvat muun muassa kalastuksen kieltäminen tietyillä alueilla (etenkin nuorten kalojen runsaiden esiintymien suojelemiseksi) sekä pyydysten silmäkoon määrittely. Kutakin toimenpidettä tulisi soveltaa sen etujen ja odotetun suojeluvaikutuksen mukaisesti.

(2) Kalastuksen ja muun ihmistoiminnan muille kuin kohdelajeille ja meri- ja rannikkoalueiden ekosysteemeille aiheuttamien vaikutusten vähentäminen, jotta voitaisiin varmistaa meri- ja rannikkoalueiden biologisen monimuotoisuuden kestävä hyödyntäminen.

(3) Sellaisten vesiviljelytapojen välttäminen, jotka saattavat haitata elinympäristöjen suojelua ja joiden yhteydessä otetaan käyttöön herkkiä alueita, kuten yhteisön ulkopuolella sijaitsevat mangrovealueet tai yhteisössä olevat vuorovesialueet; lisäksi olisi vältettävä kalanviljelylaitoksissa käytettävien ja niistä peräisin olevien aineiden aiheuttamaa pilaantumista ja geneettistä pilaantumista, kun viljeltyjä lajeja tai lajikkeita päästetään tai niitä pääsee luontoon.

16. Kalatalouden etujen edistämiseen ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseen liittyy alkuvaiheessa selkeitä synergiaetuja, koska kalastuksen määrän vähentäminen johtaa aiempaa kestävämpään ja kannattavampaan kalatalouteen ja edistää biologisen monimuotoisuuden säilymistä. Samalla kun muita kuin kohdelajeja ja elinympäristöjen suojelua koskevia rajoituksia lisätään, pyyntimäärät mukautetaan kohdelajien määrään, ja niiden vahvistamisessa otetaan huomioon myös muiden lajien tai elinympäristöjen tila. Tämä vähentää kalastusta ja kalastusmahdollisuuksia ja heikentää kalastusalan työllisyyttä. Kalatalouden tavoitteiden ja biologista monimuotoisuutta koskevista näkökohdista johtuvien tavoitteiden välille saattaa syntyä merkittäviä ristiriitoja.

17. Biologiseen monimuotoisuuteen liittyviä näkökohtia koskevien ja erityisesti kalastuksen vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen koskevien tieteellisten tietojen vähäisyys saattaa tietenkin rajoittaa tässä vaiheessa toteutettavissa olevien toimenpiteiden määrää. Saatavilla olevan tieteellisen tiedon puutteet edellyttävät kuitenkin myönteisen ja realistisen lähestymistavan omaksumista. Toimintasuunnitelma sisältää toimenpide-ehdotuksia, joiden ansiosta voidaan saavuttaa tarkoituksenmukainen suojelun lähtötaso. Lisäksi toteutettujen toimenpiteiden vaikutusten on oltava mitattavissa ja valvottavissa, jotta niiden vaikutuksia voitaisiin arvioida asianmukaisesti. Toimintasuunnitelman mukaisia toimia on tarkistettava käyttämällä apuna uusia tieteellisiä tietoja, ja toimia on kehitettävä pitkällä aikavälillä. Tutkimukselle, valvonnalle ja arvioinnille myönnettävä tuki on tämän vuoksi ratkaisevan tärkeää toimintasuunnitelman aiempaa laaja-alaisemman kehittämisen kannalta.

18. Kaikkia tavoitteita ei voida saavuttaa samanaikaisesti, mutta merkittäviä parannuksia voidaan saada aikaan nykyisten tietojen avulla. Tällaisten toimien ansiosta nykyisten ja ehdotettujen tutkimusten tuloksiin perustuvien jatkotoimien toteuttaminen helpottuu. Biologista monimuotoisuutta koskevien tavoitteiden täytäntöönpano kalatalouden alalla edellyttää pitkän aikavälin strategian laatimista.

19. Kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvien näkökohtien välillä on jonkinasteinen ero. Tämän asiakirjan 4 luvussa tarkastellaan kalastusta ja luonnonympäristöä (luonnonvaraiset eliöt) koskevaa toimintasuunnitelmaa; 5 luvussa tarkastellaan puolestaan vesiviljelyä koskevaa toimintasuunnitelmaa. Liitteessä I selitetään tekstissä käytetyt lukuisat kirjainsanat.

20. Tässä tiedonannossa keskitytään meri- ja rannikkoalueiden kalastus- ja vesiviljelytoimintaan, mutta kyseiset toimet ovat tärkeitä myös makean veden ympäristössä. Lisäksi jotkin kalakannat vaeltavat sekä makean veden alueilla että rannikko- ja merialueilla. Myös sellaisiin makeissa vesissä eläviin lajeihin, jotka vaeltavat meren ja makean veden väliä, kuten lohikalat ja ankeriaat, olisi kohdistettava asianmukaisia toimenpiteitä. Tämä voitaisiin toteuttaa tehokkaimmin näitä lajeja koskevin yhteisen kalastuspolitiikan mukaisin hoito- ja suojelutoimenpitein. Lisäksi vesiviljelyä varten ehdotettuja toimenpiteitä olisi sovellettava myös meri- ja rannikkoympäristöön sekä makeanveden ympäristöön.

21. Makeanveden ympäristössä eläviä kalalajeja ja siinä harjoitettavaa kalataloutta koskevien biologisen monimuotoisuuden edistämiseksi laadittujen toimintasuunnitelmien on kuitenkin oltava edelleen kunkin jäsenvaltion vastuulla. Koska makeanveden alueet ovat maantieteellisesti muita vesialueita eristyneempiä ja koska niiden elinympäristöt ovat muita vesialueita vaihtelevampia, tarvitaan kunkin järjestelmän erityisluonteeseen mukautettuja alueellisia tai paikallisia suunnitelmia. Jäsenvaltioita olisi pyydettävä tämän vuoksi tarkistamaan nykyisiä suunnitelmia tai kehittämään omia toimintasuunnitelmiaan esimerkiksi tämän toimintasuunnitelman avulla. Lisäksi voidaan tarkastella kalastusta koskevien kansallisten suunnitelmien yhteisön tasolla toteutettavan seurannan tarvetta. Komissio voisi tämän vuoksi tarkastaa jäsenvaltioiden laatimat suunnitelmat.

3. Toimintasuunnitelma kalastuksen osalta

3.1. Merkitys kalastusalan kannalta

22. Tämänhetkinen tilanne, jossa monia kalakantoja liikakalastetaan, osoittaa selvästi, etteivät monet kannat kestä kalastuksen tämänhetkistä määrää; tämä koskee sekä kalakantojen kasvumahdollisuuksia että - mikä on tätäkin huolestuttavampaa - pyyntikoon saavuttavien kalojen määrän vähenemistä. Kutukannat ovat liikakalastuksen vuoksi pienempiä kuin koskaan, ja ne koostuvat vain muutamista vuosiluokista. Tuotanto on tämän vuoksi laskenut, ja ainoastaan suurinta mahdollista pitkällä aikavälillä ylläpidettävää tuottoa huomattavasti pienemmät saaliit ovat mahdollisia. Perusongelmana on kalastusalusten kapasiteetin ja hyödynnettävien kalavarojen välinen epätasapaino.

23. Kohdelajien liikakalastuksen välittömien haitallisten taloudellisten tai biologisten vaikutusten lisäksi on tuotu esiin myös ekosysteemin muihin osiin kohdistuviin vaikutuksiin liittyviä huolenaiheita. Valikoiva kalastus ja populaatioiden kokorakenteen muuttaminen saattavat muuttaa saalistaja-saalissuhteita, minkä vuoksi ravintoketjun energiavirtareitit saattavat muuttua eri tavoin. Vaikka energiavirrat eivät muuttuisi ja vaikka minkäänlaisia merkittäviä toiminnallisia muutoksia ei tapahtuisi, kalayhteisöjen rakenne on saattanut silti muuttua. Tästä voi olla seurauksena myös se, että markkina-arvoltaan korkeiden lajien tilalle tulee vähemmän arvokkaita lajeja.

24. ICES:n äskettäisessä katsauksessa todettiin, että silloin kun tällaisia merkittäviä ravintoketjumuutoksia tapahtui, niiden aiheuttajana ei ollut kalastus sinänsä, vaan sellainen liikakalastus, johon liittyi yleensä jokin merkittävä ympäristöonnettomuus. Tämän vuoksi liikakalastuksen osuutta ravintoketjussa tapahtuneisiin muutoksiin on vaikeaa tarkastella erillään. Vaikka ravintoketjussa tapahtuneet muutokset johtuvatkin pääosin ympäristötekijöistä, ekosysteemien kestokykyä äkillisissä ympäristömuutoksissa voidaan parantaa merkittävästi estämällä kalavarojen liikakalastus. Suurten ja peruuttamattomien ekosysteemivaikutusten vaara pienenee merkittävästi, jos kalavarojen hoito toteutetaan kestävällä tavalla.

25. Kalastuksella on myös fyysisiä vaikutuksia elinympäristöön. Puomitrooli- ja pohjatroolikalastus sekoittavat merenpohjaa, vähentävät meriympäristön biologista monimuotoisuutta ja edistävät pohjasedimentteihin hautautuneiden ravinteiden palautumista vesipatsaaseen. Tästä voi olla seurauksena se, että paikallinen kalantuotanto kasvaa ja energian saatavuus paranee ravintoketjun alimmilla tasoilla. Tutkimustulokset osoittavat, että tällaiset ravinteiden saannissa tapahtuneet muutokset saattavat heikentää energian siirtymistä ylöspäin ja muuttaa saalistavien lajien suhteellista osuutta. Tällaisten muutosten seurauksista ei ole varmaa tietoa, minkä vuoksi lisätutkimukset ovat tarpeen, mutta eri kalalajien määrissä saattaa kuitenkin tapahtua yllättäviä muutoksia, jotka ovat haitallisia kalatalouden kannalta.

26. Vaikka lyhyen ja keskipitkän aikavälin vaikutukset ovat tunnistettavissa ja vaikka hoitotoimia tällaisten muutosten korjaamiseksi voidaan määrätä, biologisessa monimuotoisuudessa pitkällä aikavälillä esimerkiksi geneettisen monimuotoisuuden osalta tapahtuvien muutosten tunnistaminen ja lieventäminen voi olla vaikeampaa.

27. Jatkuvasti saadaan lisätodisteita siitä, että vuosikymmeniä jatkunut liikakalastus on saattanut vaikuttaa ainakin joidenkin kaupallisesti pyydettyjen kalakantojen geneettiseen monimuotoisuuteen. Jos tällaisia muutoksia on tapahtunut, tilanteen palautuminen ennalleen saattaa olla hyvin hidasta tai muutokset saattavat olla peruuttamattomia. Tällaisissa tapauksissa on se vaara, etteivät kalakannat reagoi hoitotoimiin odotetulla tavalla tai että niiden kyky sopeutua ympäristön luonnollisiin muutoksiin on heikentynyt.

28. Myös vesiviljelyala on riippuvainen biologisen monimuotoisuuden säilyttämisestä, koska se on perusta uusien lajien edelleenkehittämiselle ja hyödyntämiselle.

29. Sekä kalastus että kalanviljelylaitokset ovat riippuvaisia vesiekosysteemien laadusta, koska sekä luonnonvaraiset että viljellyt kalat altistuvat sekä ravinnossaan että vedessä oleville epäpuhtauksille. Biologisesti kumuloituvat pysyvät epäpuhtaudet voivat muodostaa uhkan ravintoketjun eläimille, ja vaikutukset voivat ulottua kaloihin, merilintuihin, hylkeisiin sekä valaisiin; ne voivat vakavissa tapauksissa rajoittaa myös ihmisten ravinnonhankintaa. Kalastustoiminta on yksi vesiympäristöön eniten vaikuttavista ihmisten harjoittamista toiminnoista. Muita tärkeitä tekijöitä ovat muun muassa tautitartunnat, elinympäristön muutokset tai menetykset, rehevöityminen ja muualta peräisin olevien lajien tuominen alueelle.

30. Kalatalousalan kestävä kehitys ja tulevaisuus on tämän vuoksi hyvin riippuvainen kestävästä vesiekosysteemistä ja siten sen biologisen monimuotoisuuden ja tuotantokyvyn säilyttämisestä.

3.2. Kalastusalaa koskeva lainsäädäntö

3.2.1. Yhteisön lainsäädäntö

31. Euroopan kalastuspolitiikkaa koskeva lainsäädäntö sisältää elollisten merellisten luonnonvarojen suojelemisen käsitteen. Kyseinen lainsäädäntö on kehittynyt kalastuksen vaikutuksia kaupallisesti tärkeisiin kalakantoihin koskevan tieteellisen tiedon lisääntymisen ja tämänkaltaista monisäikeistä kysymystä koskevan politiikan käytännön täytäntöönpanokeinoja koskevan tietämyksen lisääntymisen myötä.

32. Asetuksen (ETY) N:o 3760/92 [5], joka on yhteisön kalastuspolitiikan sääntelyn perusasiakirja, 2 artiklassa esitetään tältä osin seuraavaa: "yhteisen kalastuspolitiikan yleisiä tavoitteita on suojella ja säilyttää käytettävissä ja saatavilla olevia elollisia merellisiä luonnonvaroja sekä säätää kestävällä pohjalla tapahtuvasta järkiperäisestä ja vastuullisesta hyväksikäytöstä alaan liittyvien taloudellisten ja sosiaalisten edellytysten mukaisesti ottaen huomioon sen vaikutukset meriekosysteemiin ja kiinnittäen erityistä huomiota sekä tuottajien että kuluttajien tarpeisiin".

[5] Yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta annettu neuvoston asetus (EY) N:o 3790/92, EYVL L 389, 31.12.1992, s. 14.

33. Asetuksessa (ETY) N:o 3760/92 säädetään merten biologisen monimuotoisuuden edelleen suojelemiseksi mahdollisesti käyttöön otettavista välineistä. Asetuksen 4 artiklassa säädetään esimerkiksi, että neuvosto voi

(1) perustaa vyöhykkeitä, joilla kalastustoiminta on joko kiellettyä tai sitä on rajoitettu;

(2) rajoittaa kalastuksen määrää (rajoitusten toteuttamistavoista säädetään tarkemmin asetuksen 3760/92 8 artiklassa);

(3) vahvistaa pyynnin määrälliset (edellä olevassa 2 kohdassa tarkoitetut) rajat;

(4) rajoittaa merellä vietettyä aikaa ottaen tarvittaessa huomioon kalastusalueiden etäisyys (mikä liittyy edellä olevaan 2 kohtaan);

(5) vahvistaa sellaisten alusten lukumäärä ja tyypit, joilla on lupa kalastaa (mikä liittyy edellä olevaan 2 kohtaan);

(6) toteuttaa pyydyksiin ja niiden käyttöön liittyvät tekniset toimenpiteet;

(7) vahvistaa niiden yksilöiden vähimmäiskoko tai -paino, joiden pyynti on sallittu;

(8) toteuttaa kannustustoimenpiteitä, taloudelliset toimenpiteet mukaan luettuina, valikoivamman kalastuksen edistämiseksi.

34. Neuvosto voi kuitenkin ottaa periaatteessa käyttöön myös minkä tahansa muun sellaisen toimenpiteen, jonka tarkoituksena on "vahvistaa kalastusvyöhykkeelle pääsemistä, kalavarojen hyödyntämistä sekä kalataloudelliseen hyväksikäyttöön liittyvää toimintaa koskevat edellytykset kalavarojen järkiperäisen ja vastuullisen sekä kestävällä pohjalla tapahtuvan hyväksikäytön varmistamiseksi". Tämä edellyttää biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi toteutettavia, asetuksen (ETY) N:o 3760/92 2 artiklassa tarkoitettujen vastuullisen kalastuksen ja kestävän kehityksen käsitteitä edistäviä toimenpiteitä.

35. Samalla kun monien määrällisiä, teknisiä tai rakenteellisia suojelutoimenpiteitä koskevien yhteisen kalastuspolitiikan mukaisten toissijaisten toimenpiteiden tavoitteena on näiden käsitteiden täytäntöönpano, perusasetus on asianmukainen väline biologista monimuotoisuutta koskevien tavoitteiden sisällyttämiseksi EY:n suojelupolitiikkaan. Lisäksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut, että kalavesien suojeluun, kalavarojen säilyttämiseen ja tasapainoiseen hyödyntämiseen sekä pyyntiponnistuksen rajoittamiseen tarkoitettuihin toimenpiteisiin voidaan sisällyttää suuri määrä ympäristönäkökohtia [6]. Yhteistä kalastuspolitiikkaa koskeva lainsäädäntö voi tämän vuoksi tukea ympäristöä koskevien huolenaiheiden laajaa huomioonottamista kalastusalalla, kuten EY:n perustamissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Amsterdamin sopimuksella (6 artikla) ja niin sanotulla Cardiffin prosessilla, asiaa koskevissa määräyksissä vaaditaan.

[6] Katso yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-405/92 (Etablissements Armand Mondiet SA vastaan Armement Islais SARL) 24.11.1993 antama tuomio, yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoelma 1993, s. I-6133.

36. Cardiffin prosessi on mekanismi, jonka avulla ympäristöä koskevat huolenaiheet ja kestävä kehitys pyritään sisällyttämään yhteisön ohjelmiin. Kalastusneuvoston tehtävänä on kehittää yleinen kestävän kehityksen strategia kyseisen kehyksen mukaisesti. Kalastusalaa vaaditaan myös kehittämään yksityiskohtainen alakohtainen strategia ja määrittelemään kehityksen seurannan kohteet ja indikaattorit. Edellä mainittua prosessia voidaan edistää kalastusalan biologista monimuotoisuutta koskevaan toimintasuunnitelmaan liittyvien neuvottelujen avulla; samalla voidaan ottaa käyttöön järjestelmällinen lähestymistapa biologisen monimuotoisuuden sisällyttämiseksi kalastuspolitiikkaan.

3.2.2. Kansainvälinen lainsäädäntö

37. Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen, Jakartan mandaatin ja muiden kansainvälisten ympäristösopimusten, kuten Bonnin yleissopimuksen, lisäksi yhteisöä sitovat muun muassa Yhdistyneiden Kansakuntien vuoden 1982 merioikeusyleissopimuksen kansainväliset kalastusmääräykset. Se on allekirjoittanut laajasti vaeltavia kalakantoja koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuksen ja ilmoittanut myös soveltavansa vastuullista kalastusta koskevia FAO:n toimintasääntöjä [7]. Vastuullista kalastusta koskevissa FAO:n toimintasäännöissä ja erityisesti niiden 6 artiklassa viitataan biologisen monimuotoisuuden suojelemisen sisällyttämiseen vastuullisen kalastuksen käsitteeseen. Yhteisö on yhteistyössä monien alueellisten kalastusalan järjestöjen, kuten IBSFC:n, NASCO:n, NEAFC:n, NAFO:n ja CCAMLR:n kanssa, jotka myös käsittelevät esimerkiksi ekosysteemien säilyttämistä, biologista monimuotoisuutta ja kalastusalaan sovellettavaa ennalta varautuvaa lähestymistapaa koskevia kysymyksiä. Yhteisö on myös osallistunut hyvin aktiivisesti Itämeren aluetta koskevaan Agenda 21 -prosessiin [8] kalastusalaa edustavan IBSFC:n välityksellä. Baltic 21 -ohjelma on yksi ensimmäisistä yrityksistä määritellä kestävän kehityksen ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen päämäärät ja indikaattorit. Eräs sen pääperiaatteista on edistää kalatalouden ja ympäristönsuojelun, ympäristön säilyttämisen ja hoitotoimenpiteiden niin laajaa yhdistämistä kuin tieteellisten tietojen perusteella on mahdollista noudattamalla ekosysteemiin perustuvaa lähestymistapaa. Se osallistuu myös aktiivisesti haita ja merilintuja koskevien kansainvälisten toimintasuunnitelmien [9] kehittämiseen FAO:ssa ja panee uhanalaisten eläinten ja kasvien kauppaa säätelevän CITES-yleissopimuksen suosituksia täytäntöön.

[7] Vastuullisen kalastuksen toimintasäännöt, FAO, 1995.

[8] Kalastusalaa koskevan ylimääräisen Baltic 21 -kokouksen pöytäkirja, Varsova, 16.-20.2.1998.

[9] Pitkäsiima-aluksilla satunnaisesti saatujen merilintusaaliiden vähentämistä koskeva kansainvälinen toimintasuunnitelma ja haiden kantojen säilyttämistä ja hoitoa koskeva kansainvälinen toimintasuunnitelma. FAO 1999.

38. On olemassa myös muita Euroopan aluemerien - Pohjanmeren, Välimeren ja Koillis-Atlantin - ympäristön ja ekosysteemien suojelemista koskevia yleissopimuksia. Esimerkiksi Koillis-Atlantin merellisen ympäristön suojelusta tehty yleissopimus (OSPAR-yleissopimus) ja Itämeren suojelusopimus (HELCOM) edellyttävät, että osapuolet suojelevat, säilyttävät ja parantavat merialueiden ekosysteemejä ja biologista monimuotoisuutta valvomalla ja vähentämällä kalastukseen liittymättömästä ihmisten toiminnasta merialueilla aiheutuvia vaikutuksia.

3.3. Biologisen monimuotoisuuden suojelemista koskevat toimenpiteet

39. Tämän toimintasuunnitelman on tarkoitus johtaa ennalta varautumisen periaatteen, sellaisena kuin se esitetään ennalta varautumisen periaatetta ja monivuotisia TACien vahvistamisjärjestelyjä koskevassa tiedonannossa [10], ja vastuullista kalastusta koskevissa FAO:n toimintasäännöissä esitettyjen määräysten käytännön soveltamiseen. Toimintasuunnitelmassa voitaisiin soveltaa myös ennalta varautumisen periaatetta koskevassa tiedonannossa [11] vahvistettuja asiaankuuluvia määräyksiä. Näissä järjestelyissä on keskeistä peruuttamattomien vahinkojen, kuten populaation geneettisen monimuotoisuuden vähenemisen, estäminen. Käsitteen kannalta keskeistä on myös se, että jos huoli ympäristöön kohdistuvista mahdollisista peruuttamattomista vaikutuksista on perusteltu alustavan objektiivisen tieteellisen arvioinnin nojalla, tarpeelliseksi arvioidun toiminnan lykkäämistä ei voida perustella täydellisten tieteellisten tietojen puuttumisella. Ennalta varautumisen periaatteiden soveltamista nimitetään kalavarojen hoitoon sovellettavaksi ennalta varautuvaksi lähestymistavaksi. Kyseinen lähestymistapa on saavuttanut entistä enemmän jalansijaa, ja siitä on saatu merkittäviä kokemuksia sekä EU:ssa että kansainvälisesti alueellisten kalastusjärjestöjen toiminnan kautta. Näiden kokemusten perusteella on selvää, että ennalta varautuva lähestymistapa on väline, jonka avulla tässä tiedonannossa esitetyt tavoitteet voidaan saavuttaa.

[10] Komission tiedonanto ennalta varautumisen periaatteesta ja monivuotisista TACien vahvistamisjärjestelyistä , KOM(2000) 803 lopullinen, 1.12.2000.

[11] Komission tiedonanto ennalta varautumisen periaatteesta, KOM(2000) 1 lopullinen, 2.2.2000.

40. Lähestymistapaa voidaan soveltaa toteuttamalla seuraavanlaisia toimia:

* hyväksytään hoitotavoitteita soveltamalla ennalta varautuvaa lähestymistapaa kaupallisesti tärkeisiin kalakantoihin, muihin lajeihin kuin kohdelajeihin ja eri luontotyyppeihin;

* toteutetaan toimenpiteitä paikallisten, geneettisesti erillisten kantojen häviämisen estämiseksi;

* tehostetaan nykyisten suojelutoimenpiteiden täytäntöönpanoa ja uusien teknisten suojelutoimenpiteiden kehittämistä, jotta kalastuksen vaikutukset ekosysteemien kaupallisesti vähäarvoisiin tai merkityksettömiin osiin pysyisivät mahdollisimman vähäisinä;

* harjoitetaan perustutkimusta biologista monimuotoisuutta koskevien näkökohtien kalastuspolitiikkaan sisällyttämistä koskevien toimien tukemiseksi, niistä tiedottamiseksi ja tällaisten toimien edistämiseksi.

41. Edellä mainittujen seikkojen lisäksi on myös tärkeää, että

* lisätään johdonmukaisuutta yhteisen kalastuspolitiikan eri välineiden ja ympäristönsuojeluun liittyvien välineiden sekä niiden täytäntöönpanon välillä;

* taataan, etteivät kalastuspolitiikka ja sen yhteydessä käytetyt välineet vahingoita kolmansien maiden tai kansalliseen lainkäyttövaltaan kuulumattomien valtioiden ympäristöä, ja autetaan kolmansia maita saavuttamaan biologisen monimuotoisuuden suojelemisen ja kestävän käytön tavoitteet;

* lisätään kalastajien osallistumista elinympäristön kunnostamiseen sekä toimiin, joilla vähennetään jokiin, jokisuistoihin ja meriin kulkeutuvia pysyviä epäpuhtauksia ja ravinteita.

42. Kaikkia näitä toimia käsitellään jäljempänä.

3.3.1. Kaupallisesti tärkeiden kalakantojen suojeleminen ja kestävä käyttö kalastuspainetta yleisesti vähentämällä

Perustelut

Kaupallisesti hyödynnettävät kalakannat

43. Monet erilaiset tekijät vaikuttavat kalakantojen suojelua ja kestävää käyttöä koskeviin mahdollisuuksiin, mutta tärkein seuraus on mahdollisesti harjoitettavan kalastuksen voimakkuustaso ja luonne. Kalastuspaineen vähentäminen johtaa ensin tämänhetkistä alhaisempiin saalismääriin. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä kalastuspaineen vähentäminen johtaa sellaisiin kalakantoihin, joissa keskimääräistä vanhempien ja suurempien sekä biomassaltaan keskimääräistä kookkaampien kalojen osuus on tavanomaista suurempi. Tämän vuoksi tällaiset kalakannat ovat todennäköisesti myös geneettisesti monimuotoisempia. Tämä johtaa myös aiempaa vakaampiin kalataloudelle taloudellista hyötyä tuottaviin saaliisiin ja edistää siten kestävää kehitystä.

Muut eliöt ja elinympäristöt

44. Kalastuspaineen yleinen vähentäminen edistää meriekosysteemien muiden osien suojelua, koska se hyödyttää sekä kaupallisesti tärkeitä lajeja että niiden yhteydessä pyydettyjä kaupallisesti vähäarvoisia tai merkityksettömiä lajeja. Esimerkiksi meren pohjaa pitkin hinattavien pyydysten avulla tapahtuvan kalastuksen vähentäminen vähentää merenpohjan eliöihin ja niiden elinympäristöön kohdistuvia vaikutuksia tällaisten pyydysten käyttökertojen harvetessa. Jotkin luontotyypit ja lajit ovat kuitenkin äärimmäisen herkkiä, harvinaisia tai arvokkaita, ja niihin kohdistuvat vaikutukset voivat olla vakavia pyyntiponnistuksen yleisestä vähenemisestä huolimatta. Tämän vuoksi on tarpeen yksilöidä elinympäristön ja tiettyjen lajien suojelemiseen soveltuvat alueet luontotyyppidirektiivin vaatimusten mukaisesti. Toimintasuunnitelmassa hyödynnetään tämän vuoksi NATURA 2000 -prosessin kehittämisestä saatuja kokemuksia tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

45. Kalavarojen hoidossa on - sekä EU:ssa että muualla - jo pitkään käytetty suljettuja alueita tai alueita, joilla kalastusta ei sallita. On tärkeää täsmentää suljettujen alueiden tarkoitus, koska tarkoitus voi liittyä joko perinteiseen kalavarojen hoitoon tai tavoitteet voivat olla ekologisia. Kalavarojen hoidon alalla suljettuja alueita käytetään ensisijaisesti seuraavissa tapauksissa:

* hätätilanteissa korkean kalastuskuolleisuuden estämiseksi, kun kalat liikkuvat suurina haavoittuvina kalaparvina;

* nuorten kalojen suojelun lisäämiseksi silloin, kun pyydysten valikointi ei takaa riittävää suojelua;

* ainoana keinona paikallisen kutevan kannan suojelemiseksi kannan ehtymiseltä tai sukupuuttoon kuolemiselta.

46. Sulkemisen uskotaan olevan tällaisissa tilanteissa tehokasta, vaikka asiaa koskeva tutkimusaineisto tukee oletusta vain vähäisessä määrin. Tämä koskee myös muita kuin kohde- tai sivusaalislajeja.

47. Sulkemisesta saadut kokemukset osoittavat, että vaikutuksia on hyvin vaikea arvioida, eivätkä alueet, joilla kalastusta ei sallita, ole mikään yleisratkaisu kaikkiin kalavarojen hoitoa koskeviin ongelmiin ja ekologisiin ongelmiin. Sulkeminen ei ole yhtä tehokasta yleisen kalastuspaineen kuin pyyntiponnistuksen vähentämisen kannalta, koska pyyntiponnistus voidaan suunnata vielä avoinna oleville alueille tai sellaiseen ajankohtaan, jolloin kalastaminen on sallittu. Tällaisten vaikutusten estämiseksi suljettujen alueiden on katettava hyvin suuri osuus niiden kantojen levinneisyysalueesta, joita sulkemisen avulla on tarkoitus suojella. Tämän vuoksi voidaan kysyä, olisiko muiden välineiden (suurinta sallittua saalista koskevan rajan alentaminen, valikoinnin parantaminen ja niin edelleen) tai tällaisten välineiden yhdistelmien käyttö sulkemista tehokkaampi ja suljetun alueen lähistöllä asuvien kalastajien kannalta syrjimättömämpi ratkaisu.

48. Meriympäristössä ekologisten syiden vuoksi toteutetusta sulkemisesta on vähemmän kokemuksia kuin kalavarojen hoidon vuoksi toteutetusta sulkemisesta, vaikkakin useat kohteet ovat olleet suljettuina jo vuosien ajan. Osassa näitä tapauksia tarkoituksena oli yksittäisten kantojen suojeleminen, mutta myös joissain meressä käytettävissä rakenteissa, joissa kalastus on kielletty, kuten öljynporaus- ja kaasunporauskohteissa, alueita on ollut suljettuna hyvin kauan.

49. On syytä huomata, että meren eliöt ovat suhteellisesti liikkuvampia kuin maaeliöt, ja merialueiden sulkeminen saattaa tämän vuoksi olla tarkoituksenmukaisempaa herkän tai alueelle tyypillisen luontotyypin, kuten koralliriuttojen sekä merilintujen tärkeiden ruokinta-alueiden, suojelemiseksi lisääntymiskausina.

50. On kuitenkin yleisesti tiedossa, että jos suljetut alueet määritellään hyvin, ne voivat olla hyödyllinen lisäväline kantojen ja herkkien luontotyyppien suojelemiseksi. Suunnitelmassa ehdotetaan tämän vuoksi suljettujen alueiden käyttöä kalojen ja luontotyyppien suojelemiseksi, mutta tavoitteet on määriteltävä selkeästi, ja sulkemisen on osoitettava olevan biologisesti perusteltua. Yhtä tärkeää on edistää vaikutusten arviointia ja seurantaa koskevaa tutkimusta; tämän vuoksi on käynnistettävä kyseiseen toimintaan olennaisesti liittyviä pilottitutkimuksia.

51. Kaupallisesti tärkeiden kalakantojen hyödyntämisen aiheuttamalla kovalla paineella tiedetään kuitenkin yleisesti olevan laajempia vaikutuksia, jotka johtavat ravintoketjujen kaventumiseen ja yksinkertaistumiseen sekä ekosysteemien biologisen monimuotoisuuden yleiseen vähenemiseen. Vaikutukset kohdistuvat myös meriympäristöön. Vaikka haitalliset vaikutukset eivät liene estettävissä tilanteen muututtua hyvin paljon alkuperäisestä, uskotaan yleisesti, että kaupallisesti tärkeisiin kalakantoihin kohdistuvien kalastuspaineen väheneminen lisää keskipitkällä aikavälillä meriekosysteemien biologista monimuotoisuutta.

52. Kalastustoimien ympäristövaikutuksia voidaan kuitenkin pitää joissain tapauksissa joidenkin populaatioiden kannalta myönteisinä tai niiden voidaan katsoa lisäävän tuottavuutta. Esimerkiksi kalojen runsas poisheittäminen joillain alueilla on johtanut raatoja syövien merilintujen määrän lisääntymiseen. Runsaslukuisimpien petokalojen määrän väheneminen kalastuksen seurauksena voi johtaa saaliskalalajien määrän lisääntymiseen. Lisäksi vähäiset fyysiset häiriöt voivat lisätä biologista monimuotoisuutta ja ekosysteemin tuottavuutta. Näitä vaikutuksia voidaan pitää myönteisinä niin kauan kuin kalastuksen määrä pysyy sellaisissa rajoissa, että populaatiot säilyvät elinvoimaisina. Tämän vuoksi on pidettävä mielessä, että kalastuskäytäntöjen ja levinneisyyden muutosten vaikutuksia on tarkasteltava perusteellisesti ilman ennakkokäsityksiä myönteisistä tai kielteisistä vaikutuksista.

Kalastuspaineen yleisen vähentämisen edellyttämät toimenpiteet

53. Kalastuspainetta voidaan vähentää seuraavin keinoin:

(1) asettamalla kaupallisesti hyödynnettävien lajien pyyntirajat asianmukaisille tasoille;

(2) alentamalla kalastuskapasiteettia (laivaston koko / pyydyskoko ja tehokkuus);

(3) alentamalla laivaston toiminnan tasoa;

(4) millä tahansa a, b ja c kohdassa mainittujen keinojen yhdistelmällä.

54. Vuonna 1983 yhteisen kalastuspolitiikan yhteydessä otettiin käyttöön suurinta sallittua saalista koskevat saalisrajoitukset. Suurimmasta sallitusta saaliista on kuitenkin päätetty käytännössä viime vuosiin asti kantojen koon vuosittaisen vaihtelun perusteella pohtimatta juurikaan kalastuspaineen alentamista kestävälle tasolle. Pitkän aikavälin hoitosuunnitelmiin perustuvat ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesti määritellyt saalisrajat otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1996; rajat koskivat joitain Euroopan unionin hyödyntämiä kantoja. Tämän jälkeen rajat on vahvistettu 11 kannan osalta, ja prosessi jatkuu toimintasuunnitelman mukaisesti. Monivuotiseen lähestymistapaan liittyvien suurinta sallittua saalista koskevien rajoitusten määrä kasvaa edelleen rajojen ja vertailukohtien perusteella määritellyn kestävyystavoitteen mukaisesti.

55. Lisäksi on pantu täytäntöön joukko monivuotisia ohjausohjelmia (MOO) kalastuskapasiteetin vähentämiseksi, ja laivaston toiminnan tasoa yhteisön vesien länsiosissa (ICES-alueet VI-IX) koskevista rajoituksista on myös päätetty. Näistä toimista huolimatta liikakapasiteetti on edelleen perustavanlaatuinen ongelma kalastusalan kestävän kehityksen kannalta [12]. Liikakapasiteetti aiheuttaa valvonta- ja täytäntöönpano-ongelmia, johtaa liikakalastukseen ja tämän seurauksena sekä kutukantojen heikkenemiseen että populaatioiden kokorakenteen pienenemiseen. Liikakapasiteetti on tämän vuoksi uhka biologiselle monimuotoisuudelle. Vaikka kalojen kuolleisuusluvut on saatu vakiinnutettua yhteisen kalastuspolitiikan avulla, ne ovat silti liian korkealla tasolla. Yli puolta EU:n kalakannoista hyödynnetään edelleen yli pitkän aikavälin mahdollisuuksien, ja useat kannat, kuten turskakannat, ovat uhattuina. Vaikka pitkäaikaiset kantojen romahdukset on onnistuttu estämään ja kannat on pystytty palauttamaan, kriisien toistumista ei ole voitu estää. Tilanne ei voi jatkua tällaisena, ja kalastuspainetta on alennettava pysyvästi ottamalla käyttöön saalisrajoitukset sekä alentamalla kapasiteettia käytettävissä olevien välineiden avulla. Monivuotisia ohjelmia koskeva vuoden 2001 tarkistus tarjoaa mahdollisuuden puuttua kapasiteettiongelmaan lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä sekä palauttaa halutun kapasiteetin ja kalavarojen välisen tasapainon.

[12] Komission kertomus neuvostolle - Monivuotisten ohjausohjelmien (MOO) välitarkistuksen valmistelu, KOM (2000) 272, lopullinen, 10.5.2000.

56. Oikeudellisia välineitä koskevan tarkistuksen perusteella voidaan päätellä, että jäljempänä mainittuja toimia voidaan soveltaa ja että niiden avulla voidaan saavuttaa tavoitteet, jos ne toteutetaan ja pannaan täytäntöön asianmukaisesti. Yhteisen kalastuspolitiikan parhaillaan toteutettava vuoden 2002 tarkistus antaa kuitenkin mahdollisuuden tarkastella edelleen nykyisten välineiden, rahoitusvälineet mukaan luettuina, tehostamista tai ottaa käyttöön aiempaa laajemman hallintovälinevalikoiman aiemmasta poikkeavan rakenteellisen tai institutionaalisen kehyksen mukaisesti.

Toimi I - Kalastuspaineen yleinen vähentäminen kaupallisesti tärkeiden kalakantojen suojelun ja kestävänä käytön edistämiseksi

Pitkän aikavälin hoitosuunnitelmien täytäntöönpano kaupallisesti hyödynnettäviin kantoihin sovellettavan ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesti:

* ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisen rajan ja vertailukohtien määritteleminen kalastuskuolleisuuden ja kannan biomassan perusteella;

* jos ennalta varautuvan lähestymistavan edellyttämiä rajoja ei voida määritellä tietyn kannan osalta sen vuoksi, että käytettävissä olevat tiedot ovat riittämättömiä, näiden kantojen hyödyntämiselle olisi määriteltävä sellaiset rajat, joissa otetaan huomioon aiempi hyödyntäminen, tuotanto ja hyödyntämisen todennäköiset biologiset vaikutukset;

* muihin toimiin liittyvien korjaavien hoitotoimien käyttöönotto tarvittaessa;

* monia lajeja koskevien näkökohtien huomioonottaminen hoitosuunnitelmien yhteydessä mahdollisuuksien mukaan;

* perinnöllisiltä ominaisuuksiltaan tai käyttäytymisensä osalta erillisiä yksiköitä mahdollisesti muodostavien kalakantojen paikallisen häviämisen estäminen mahdollisuuksien mukaan;

* kalastusalusten liikakapasiteetin ja toiminnan vähentäminen.

3.3.1.1. Kaupallisesti hyödynnettyjä kalakantoja koskevat tekniset toimenpiteet

Perustelut

57. Teknisiä toimenpiteitä, kuten pyydysten vaadittujen silmäkokojen määrittely ja kalastuksen osalta suljettujen alueiden käyttöönotto, käytetään laajasti kaupallisesti tärkeiden kala-, äyriäis- ja nilviäislajien hyödyntämisen sääntelyn ja suojelun tehostamisen lisävälineenä. Tällaiset yhteisön vesiä koskevat toimenpiteet määritellään nykyään neuvoston asetuksessa N:o 850/98 [13], joka sisältää tärkeitä muutoksia aiempiin asetuksiin ja jota alettiin soveltaa 1. tammikuuta 2000. Samankaltaisia toimenpiteitä määritellään myös Itämeren [14] ja Välimeren [15] alueita varten. Tällaisia toimenpiteitä kehitetään jatkuvasti, ja toimintasuunnitelmassa korostetaan jatkuvaa kehittämistä tulevaisuudessakin.

[13] Neuvoston asetus (EY) N:o 850/98, kalavarojen säilyttämisestä nuorten meren eliöiden suojelemiseksi toteutettavien teknisten toimenpiteiden avulla, EYVL L 125, 27.4.1998, s. 36.

[14] Neuvoston asetus (EY) N:o 88/98, tietyistä Itämeren, Belttien ja Juutinrauman vesialueiden kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä, EYVL L 9, 15.1.1998, s. 1.

[15] Neuvoston asetus (EY) N:o 1624/94, tietyistä Välimeren kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä, EYVL L 171, 6.7.1997, s. 1.

58. Toimenpiteiden ensisijaisena tavoitteena on suojella nuoria ja kutevia kaloja ja vähentää siten poisheittämistä rajoittamalla sallittujen pyydystyyppien valikoimaa, määrittelemällä hyväksyttyjen verkkojen ominaisuudet ja ne paikat, joissa eri lajeja voidaan saalistaa, sekä määräämällä aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoot kaupallisesti hyödynnettävien lajien osalta samoin kuin sulkemalla pyyntialueita (toistaiseksi, kausittain tai pysyvästi) nuorten kalojen ja kutevien kalojen tahattoman kuolleisuuden estämiseksi. Nämä toimet täydentävät johdonmukaisesti kaupallisesti hyödynnettävien kalavarojen pitkän aikavälin hoitotoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on biologisen monimuotoisuuden suojelemisen ja kestävän käytön edistäminen.

59. Joitakin kantoja hoidetaan ensisijaisesti suurinta sallittua saalista ja kalastuskiintiöitä koskevilla asetuksilla, joita sovelletaan erillisinä osapopulaatioina tunnettuihin laji- tai populaatioryhmiin. Lisäksi tällaisissa tapauksissa pyritään ylläpitämään geneettistä ja toiminnallista monimuotoisuutta välttämällä tällaisten osapopulaatioiden paikallista ehtymistä. Tämän päämäärän saavuttamiseksi otetaan käyttöön saalismääriä koskevia alueellisia rajoituksia ja suljettuja alueita sekä kausittaisia kalastuskieltoja.

Toimi II - Tekniset toimenpiteet, joiden tavoitteena on kaupallisesti hyödynnettyjen kalakantojen suojelun ja kestävän käytön parantaminen

* kokovalikoinnin parantaminen nuorten kalojen poisheittämisen vähentämiseksi;

* lajien valikoinnin parantaminen;

* vyöhykkeiden ajallinen tai alueellinen sulkeminen nuorten kalojen tai kutuesiintymien, osapopulaatiot mukaan luettuina, pelastamiseksi;

* aluksesta purettavien kalojen, äyriäisten ja nilviäisten vähimmäiskokojen uudistaminen tai muuttaminen tarvittaessa;

* vyöhykkeiden ajallinen tai alueellinen sulkeminen paikallisten populaatioiden pelastamiseksi ja niiden geneettisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi.

3.3.1.2. Muita eliöitä ja luontotyyppejä koskevat tekniset toimenpiteet

60. Kaikki kalastustoiminta vaikuttaa ekosysteemeihin. Sitä, miten voimakkaita tällaiset vaikutukset ovat tai kuinka kauan niiden korjaaminen kestää, ei ole useinkaan määritelty asianmukaisesti muiden lajien kuin kohdelajien osalta.

61. Ekosysteemiin kohdistuvat vaikutukset voidaan jakaa seuraaviin neljään pääryhmään:

(1) kalastuksen vaikutus kaupallisesti hyödynnettyjen kalakantojen populaatioon (mitä käsitellään edellä olevassa osassa);

(2) meren eliöille aiheutuvat häiriöt ja fyysiset vahingot;

(3) merenpohjan ja siihen liittyvien rakenteiden fyysiset vahingot;

(4) meren ravintoketjuille aiheutuvat häiriöt.

62. Koska useiden yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyvien nykyisten näkökohtien avulla pyritään vähentämään pyyntiponnistusta ja kalastuskuolleisuutta, on itsestään selvää, että kalastuksen ympäristövaikutukset vähenevät, vaikka mitään muita toimenpiteitä ei toteutettaisi. Olisi kuitenkin harkittava lisätoimenpiteitä muihin kuin kohdelajeihin kohdistuvien mahdollisten vaikutusten vähentämiseksi edelleen. Direktiiveissä 79/409 ETY (linnut) ja 92/43 ETY (luontotyypit) lueteltuihin lajeihin kohdistuvien vaikutusten vähentämiseen olisi kiinnitettävä erityistä huomiota.

Toimi III - Tekniset toimenpiteet muihin kuin kohdelajeihin ja elinympäristöön kohdistuvien vaikutusten vähentämiseksi

* sivusaaliita tai muita kuin kohdelajeja vähentävien tai ne estävien valikointivälineiden käyttöönotto ja käytön edistäminen;

* fyysisiltä ympäristövaikutuksiltaan vähäisten kalastusmenetelmien käyttöönotto ja edistäminen;

* vyöhykkeiden ajallinen ja alueellinen sulkeminen tarvittaessa lajien ja luontotyyppien - mukaan luettuina sellaiset alueet, joilla kalastusta ei sallita - suojelun edistämiseksi;

* erityisesti ympäristöä koskevassa lainsäädännössä lueteltuihin lajeihin kuuluvia sivusaaliita tai satunnaisia saaliita koskevien rajoitusten käyttöönotto tarvittaessa.

63. Kalatalouden ohjauksen rahoitusväline (KOR) antaa mahdollisuuden ottaa käyttöön sellaisia mahdollisia kalastushankkeita, joiden tavoitteena on kalavarojen suojeleminen ja aiempaa valikoivampien pyyntitekniikoiden käyttö (neuvoston asetuksen N:o 2792/1999 17 artikla). Tämäntyyppisiä toimia on kannustettava, koska niitä voidaan käyttää myös välineinä tietojen ja tietämyksen lisäämiseksi samoin kuin teollisuuden kannustamiseksi osallistumaan prosessiin nykyistä laajemmassa mitassa.

3.4. Tutkimus, suorituskykyä osoittavat indikaattorit, valvonta ja arviointi

3.4.1. Tutkimus ja yhtenäiset ohjeet

64. Yhteinen kalastuspolitiikka on luultavasti yksi kaikkein selkeimmin tutkimukseen perustuvista EU:n politiikanaloista. Komissio on kyseistä politiikkaa toteuttaessaan hyvin riippuvainen laadukkaaseen tutkimukseen perustuvista ohjeista, ja kyseiset ohjeet olisi pystyttävä toimittamaan riittävän ajoissa. ICES, NAFOn tiedeneuvosto ja ICCAT ovat tärkeimpiä komission käyttämiä neuvontaelimiä. GFCM:n odotetaan lisäävän osuuttaan Välimeren aluetta koskevien ohjeiden tarjoajana. Organisaatioiden antamia tietoja ja ohjeita arvioidaan ja täydennetään STECF:n lausuntojen avulla. Ohjeissa esitetään perinteisesti pääasiallisesti yhtä lajia, mutta jossain tapauksissa myös monia lajeja koskevia huomioita.

65. Sellaisten yhtenäisten ohjeiden, joissa otetaan huomioon myös ympäristöä koskevat, taloudelliset tai sosiaaliset seuraukset, laatiminen on ollut hidasta. Tämä johtuu pääosin siitä, että ohjeet ovat mutkikkaita, mutta myös asianmukaisen toimintakehyksen puutteesta ja puutteellisista menetelmistä; myös ohjeiden tarjontaa koskevat tiedot ovat riittämättömiä. On selvää, että yhtenäisten ohjeiden laatua on parannettava ekosysteemiin perustuvaan hallinnointitapaan siirtymisen vauhdittamiseksi. Nykyinen tutkimukseen perustuvia ohjeita antava organisaatio voisi toteuttaa tämän parhaiten koordinoimalla kalastus- ja ympäristöaloihin liittyvää tutkimus- ja tiedotustoimintaa entistä paremmin.

66. Kalastusta koskeva tutkimus on hyvin kallista, ja siitä aiheutuvien julkisten kulujen on oltava perusteltuja. Jotta tulevan yhteistä kalastuspolitiikkaa hyödyttävän tutkimuksen asema voitaisiin taata, taloudellisten panosten on oltava yhä suurempia, ja tutkimuksen ensisijaiset tavoitteet on siten määriteltävä aiempaa paremmin. Jo nyt on havaittavista, että kalastustutkimuksen merkitystä pyritään vähättelemään. Tiedeyhteisön kiinnostus alaa kohtaan on tämän vuoksi vähenemässä, koska muita tutkimusaloja pidetään palkitsevampina tai haasteellisempina.

67. Osana yhteistä kalastuspolitiikkaa rutiiniluonteisesti toteutettava toiminta edellyttää kaupallisesti tärkeiden kalakantojen tilan jatkuvaa valvontaa, tietojen keräämistä ja rutiiniluonteisia arviointeja. Jäsenvaltioiden on komission avustuksella tuettava tällaista toimintaa. Pitkän ajan kuluessa toteutettuja tutkimuksia ja muita perinteisen kalastustutkimuksen tukemiseksi kerättyjä tietoja on vasta äskettäin alettu hyödyntää biologista monimuotoisuutta, kuten lajiyhteisön ja lajien rakenteen muutoksia, koskevien kysymysten käsittelyssä. Myös biologisen monimuotoisuuden kannalta on tämän vuoksi tärkeää taata perinteinen kalastuksen valvonta ja arviointi.

Toimi IV - Ensisijaiset tutkimustavoitteet yhteisen kalastuspolitiikan perinteisen tuen takaamiseksi

* aiempaa parempien ja tehokkaampien (halvempien) arviointi- ja näytteenotto-ohjelmien kehittämistä koskeva tutkimus;

* aiempaa valikoivampia ja ympäristövaikutuksiltaan vähäisempiä kalastus menetelmiä koskeva tutkimus;

* vaihtoehtoisia hallinnointijärjestelmiä sekä muita valvonta- ja täytäntöön pano toimen piteitä koskeva tutkimus.

68. Yhteistä kalastuspolitiikkaa on kehitettävä tulevaisuuden - muun muassa ympäristö-, talous- ja sosiaaliasioiden yhdentämistä koskevien - haasteiden voittamiseksi. Yhteinen kalastuspolitiikka velvoittaa jäsenvaltiot vastaamaan yhteiskunnan tämänhetkisiin tarpeisiin, joita ovat ympäristökysymyksiin, kuten biologiseen monimuotoisuuteen, kestävään kehitykseen ja ekosysteemien hoitoon liittyvien tarpeiden sekä kuluttajien korkealaatuisten kalastus- ja vesiviljelytuotteiden kysynnän huomioon ottaminen. Uudet haasteet lisäävät tarvetta arvioida kustannusvaikutuksia, ympäristötehokkuutta sekä taloudellisia ja sosiaalisia sivuvaikutuksia. Tämä lisää uusien tietojen keräämisen ja tietojen analysoinnin tarvetta.

69. Vesiympäristön biologista monimuotoisuutta koskevan ongelman tehokas ratkaiseminen edellyttää nykyisten luonnollisen perintöaineksen tutkimisessa käytettyjen molekyylitekniikoiden tutkimusta ja soveltamista. Tämän ansiosta pystytään arvioimaan hoitotoimien mahdollisesti aiheuttamia peruuttamattomia geneettisiä vaikutuksia ja parantamaan perintöaineksen suojelua. Tällaisten menetelmien avulla voitaisiin valvoa kantojen vaihtelua eri aikoina ja eri paikoissa, ja hoidon ja suojelun voitaisiin siten olettaa paranevan merkittävästi. Biologisia näytteitä on tallella runsaasti, ja niitä analysoimalla tutkimus voitaneen ulottaa useiden vuosikymmenien taakse geneettiseen vaihteluun liittyvien muutosten selvittämiseksi.

70. Kalastuksen välittömiä vaikutuksia muihin kuin kaupallisesti tärkeisiin kalalajeihin ei ole vielä täysin määritelty tai mitattu. Ravintoketjun sisäiseen vuorovaikutukseen kohdistuvien kalastuksen sekä välittömien että välillisten vaikutusten määrällinen arviointi on tarpeen. Lisäksi ihmisten toiminnan aiheuttaman paineen vaikutuksia, kuten ympäristön pilaantumista, rehevöitymistä ja elinympäristön tuhoutumista, ei ole määritelty riittävän tarkasti kaupallisesti tärkeiden kalakantojen eikä muidenkaan eliöiden osalta.

71. Seuraavien ensisijaisten tutkimustavoitteiden avulla on tarkoitus auttaa ymmärtämään aiempaa paremmin geneettistä vaihtelua pitkällä aikavälillä ja tehostaa yhtenäisten ohjeiden antamista biologisen monimuotoisuuden suojelun tukemiseksi.

Toimi V - Aiempaa täsmällisempien biologista monimuotoisuutta koskevien tietojen hankkimiseksi toteutettava tutkimus

* Kannan yksilöimisessä, sen geneettisen vaihtelun ja populaatioiden välisten tai populaation sisäisten muutosten mittaamisessa sekä geneettisten muutosten valvomisessa käytettävien molekyylitekniikoiden kehittäminen ja soveltaminen.

* Ihmisen toiminnan kaupallisesti vähäarvoisille tai merkityksettömille lajeille aiheuttaman paineen vaikutuksia, elinympäristön tuhoutumisen vaikutukset mukaan luettuina, koskevien määrällisten mallien kehittäminen.

* Meriekosysteemien kalakantojen ja muiden lajien terveyttä koskevien biologista monimuotoisuutta osoittavien indikaattorien kehittäminen. Näitä indikaattoreita voidaan käyttää kalavarojen hoidon esikuvina tai vertailustandardeina, joihin vertailemalla voidaan arvioida kalastuksesta tai muusta ihmisten toiminnasta ympäristölle aiheutuvia vaikutuksia.

* Rutiiniluonteisesti kerättävien uusien tietojen yksilöiminen.

* Tärkeimpien luontotyyppien ja biotooppien sekä niitä koskevien suojelu- ja hoitotoimenpiteiden yksilöiminen kalastuksen aiheuttamien vaikutusten minimoimiseksi.

* Lajien välisen vuorovaikutuksen ja saalistaja-saalissuhteiden tutkiminen kalastustoiminnan vaikutusten ymmärtämiseksi aiempaa paremmin.

72. Jotkin näistä ensisijaisista tutkimustavoitteista sisältyvät viidenteen puiteohjelmaan. Näitä ensisijaisia tutkimustavoitteita käsitellään kyseisessä ohjelmassa aihealuekohtaisen ohjelman nro 1 (Elämänlaatu ja luonnonvarojen hoitaminen) avaintoiminnossa nro 5 (Kestävä maa-, kala- ja metsätalous sekä yhtenäinen maaseudun kehittäminen, vuoristoalueet mukaan lukien). Biologisen monimuotoisuuden ymmärtämisen kannalta tärkeitä ensisijaisia tutkimuskohteita luetellaan myös aihealuekohtaisen ohjelman nro 4 (Energia, ympäristö ja kestävä kehitys) avaintoiminnossa nro 3 (Kestävät meriekosysteemit).

73. On vielä liian aikaista arvioida viidennen puiteohjelman lopullisia tuloksia, mutta on todennäköistä, että toimintasuunnitelman tueksi tarvitaan strategisia lisätutkimuksia. Meneillään oleva kuudennen puiteohjelman kehittäminen antaa lisämahdollisuuksia tähänastisen kehityksen tarkastelemiseen ja toimintasuunnitelman tueksi tarkoitettujen ensisijaisten tutkimustavoitteiden lujittamiseen.

3.4.2. Tiedonkeruu

74. Komission mielestä on tarpeen varmistaa yhteistä kalastuspolitiikkaa tukevien perustietojen keruu. Neuvosto päätti komission ehdotuksesta kesäkuussa 2000 yhteisön puitteista yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamista varten tarvittavien tietojen keruulle ja hallinnalle [16]. Biologisten ja taloudellisten tietojen keruuta koskevat uudet puitteet koskevat ensisijaisesti kaupallisesti hyödynnettäviä kalakantoja sekä kalastusaluksia. Uusi tietojenkeruuohjelma pannaan täytäntöön vuoden 2001 kuluessa.

[16] Neuvoston asetus (EY) N:o 1543/2000 yhteisön puitteista yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamista varten tarvittavien tietojen keruulle ja hallinnalle, EYVL L 176, 15.7.2000, s. 1.

75. Edellä mainittu asetus ei kata ympäristötietoja. On myös olennaisen tärkeää, että tietokokonaisuudet ja tutkimusaineisto standardoidaan, jotta tiedoista tulisi yhteensopivia ja vertailukelpoisia. Tällaiset tiedot ovat ratkaisevan tärkeitä kalastuspolitiikan ympäristövaikutusten ja ympäristökysymysten huomioon ottamisen edistämiseksi toteutettujen toimien tehokkuuden arvioimiseksi. Toimintasuunnitelmassa ehdotetaan tämän vuoksi, että tietojen keräämistä koskevan kehyksen tarkastelu olisi toteutettava vuonna 2003. Tällä välin on tärkeää arvioida, minkälaisia lisätietoja on kerättävä.

3.4.3. Indikaattorit, valvonta ja arviointi

Kaupallisesti hyödynnettävät kalakannat

76. Kalastustoiminnan vaikutuksia tärkeimpiin kohdelajeihin on tutkittu monen vuoden ajan Euroopan vesillä. Suunnitelmassa ehdotettujen toimien vaikutuksia voidaan arvioida jatkamalla kohdelajien valvontaa ja niiden tilan sekä biomassan ja kalastuskuolleisuuden arviointia. Näitä kohdelajeja koskevia tietoja voidaan tämän vuoksi käyttää yhdessä muiden pitkällä aikavälillä kerättyjen tietojen kuten tutkimusselostusten ja laajempia vaikutuksia kuvaavien - esimerkiksi merenpohjalajeja koskevien - tietosarjojen kanssa siihen asti, kunnes käytettävissä on yksityiskohtaisempia indikaattoreita. Tämän vuoksi näiden tutkimusten jatkaminen on ehdottoman välttämätöntä.

77. Kalastustoiminnan intensiteettiä mitataan hävikkiä osoittavan kalastuskuolleisuuden avulla; hävikki on suoraan verrannollinen kunkin kannan kunkin vuoden kalastuksesta johtuvaan lukumääräisesti ilmoitettuun poistumaan. Kalastuskuolleisuuden määrä liittyy (yhteisön lainsäädännössä kalastukseen käytettyinä kilowattipäivinä määriteltyyn) alusten kokonaispyyntiponnistukseen, joka on asianmukainen indikaattori kalastuksen aiheuttaman paineen osoittamiseksi.

78. Kansainvälisessä merentutkimusneuvostossa (ICES) ja muissa tiedejärjestöissä työskentelevät tutkijat arvioivat lukuisten kantojen kalastuskuolleisuuden määrät vuosittain EU:n (ja EU:n ulkopuolisten) vesien osalta. Kuolleisuuslukuja arvioitaessa arvioidaan myös täysikasvuisten kalojen (kutevan kannan) ja nuorten kalojen biomassaa. Saatavilla ovat suurimpia saalismääriä tai suurimmat kalastustulot tuottavia kantoja koskevat tiedot.

79. Kaikkia kalastuskuolleisuutta tai kutevan kannan biomassaa koskevia nykyisiä arvioita voidaan verrata tieteellisesti määritettyihin ennalta varautuvan lähestymistavan mukaiset tasot osoittaviin vertailukohtiin. Kalakannat luokitellaan 26. kesäkuuta 1997 tehdyssä neuvoston päätöksessä 97/413/EY tämän menettelyn mukaisesti seuraavasti:

(1) vain osittain hyödynnetty: biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvat vaikutukset ovat vähäisiä, jos pitkällä aikavälillä saavutettu tuotto voitaisiin saavuttaa korkeammin kalastuskuolleisuusluvuin siten, että täysikasvuisten kalojen biomassa säilyy näillä korkeammilla kuolleisuusluvuilla kantojen täydentymisen vaarantumista osoittavan tason yläpuolella;

(2) täysin hyödynnetty: biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvat vaikutukset ovat kohtuullisia, jos mitään merkittävää pitkän aikavälin tuottoa ei kerry (tai häviötä aiheudu) nostettaessa kalastuskuolleisuutta kohtuullisesti ja jos täysikasvuisten kalojen biomassa säilyy kantojen täydentymisen vaarantumista osoittavan tason yläpuolella;

(3) liikahyödynnetty: biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvat vaikutukset ovat mahdollisia, jos pitkällä aikavälillä syntyy kohtuullista tai merkittävää tuottoa alennettaessa kalastuskuolleisuutta ja jos tällainen alentaminen vähentää merkittävästi täysikasvuisten kalojen biomassan sellaiselle tasolle putoamisen todennäköisyyttä, jolla kantojen täydentyminen vaarantuu;

(4) romahdusriskistä välittämättä hyödynnetty: biologinen monimuotoisuus on uhattuna, jos kalastuskuolleisuus on niin korkea, että täysikasvuisten kalojen biomassa on jo sellaisella tasolla, jolla kantojen täydentyminen vaarantuu.

80. Myös muita yhtä hyvin perusteltuja varovertailukohtiin perustuvia luokituksia voidaan käyttää. Tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea esittää kymmenennessä kertomuksessaan tiettyjä suuntaviivoja kantojen luokittelemiseksi [17].

[17] Tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean kymmenes kertomus (SEC 2000, valmisteilla), 3.-7.4.2000.

Toimi VI - Kaupallisesti tärkeiden kalakantojen valvonta ja arviointi

* tärkeitä kala-, äyriäis- ja nilviäiskantoja koskevien tärkeimpien muuttujien valvonta sekä tutkimusten jatkaminen;

* tällaisten kantojen pitkän aikavälin kehityksen arviointi.

Muut eliöt ja luontotyypit

81. Euroopan ympäristökeskus kehittää Euroopan laajuista järjestelmää biologisen monimuotoisuuden nykytilan ja kehityssuuntausten valvomiseksi. Lisäksi FAO:n vastuullisen kalastuksen toimintasääntöjen mukaisesti äskettäin laaditussa selonteossa esitetään melko kattava arvio kalastuksen indikaattoreita sekä sosiaalisia, ympäristöön liittyviä ja taloudellisia indikaattoreita koskevasta tämänhetkisestä kansainvälisestä toiminnasta. Selonteossa korostetaan yksittäisiä kantoja koskevia perinteisiä tietoja kestävämpien indikaattoreiden tarvetta ja alan tähänastisten kehittämistulosten vähäisyyttä. Toimintasuunnitelmaa on tarkoitus täydentää kehittämistulosten perusteella. Tällä välin tarvitaan kuitenkin muita indikaattoreita mahdollisten vaikutusten valvomiseksi ja toimintasuunnitelman mukaisesti edellä kuvatulla tavalla toteutettujen toimien suorituskyvyn seuraamiseksi.

82. Näiden EU:n vesillä todettujen (kalastusta, rehevöitymistä, ympäristön pilaantumista, elinympäristön tuhoutumista ja niin edelleen koskevien) vaikutusten levinneisyyttä koskevien tilastotietojen vertailu johtaa biologisen monimuotoisuuden suojelemista koskevien toimenpiteiden ensisijaisuuden huomioon ottavaan, aiempaa tasapuolisempaan ja mittaustulokset paremmin huomioivaan lähestymistapaan.

Toimi VII - Muiden eliöiden ja elinympäristön valvonta

* Meriekosysteemien kalakantojen ja muiden lajien terveyttä koskevien biologista monimuotoisuutta osoittavien indikaattorien (sellaisina kuin ne ovat Euroopan ympäristökeskuksen määritteleminä) valvonta. Näitä indikaattoreita voidaan käyttää kalavarojen hoidon esikuvina tai vertailustandardeina, joiden avulla voidaan arvioida kalastuksen tai muun ihmisen toiminnan vaikutuksia ympäristöön.

* Perinteisten kalastustutkimusten jatkaminen lisäämällä muihin kuin kaupallisiin lajeihin kohdistuvaa näytteenottoa.

* Ympäristön- ja ilmastonmuutoksia ja näiden muutosten vaikutuksia kalapopulaatioihin, luontotyyppeihin ja paikallisyhteisöihin koskeva pitkän aikavälin valvonta.

4. Vesiviljely

4.1. Johdanto

83. Ympäristöä Euroopan unionissa vuosisadan vaihteessa koskevassa Euroopan ympäristökeskuksen toisessa ympäristönarviointiraportissa esitetään, että: Merten vesiviljely on kasvava teollisuudenala rannikkoalueilla, joilla biologinen moni muotoisuus on runsasta (jokisuistot, rannikoiden suomaat) ja joilla ihmisen toiminnan aiheuttama paine kasvavat jatkuvasti ja ovat vaikutuksiltaan moni mutkaisia. Vaikka ruokinnan (lisäravinteet), tuhoeläinten ja vesiviljelyalueilta luontoon joutuvien (ja siten geneettisiä muutoksia luontopopulaatiossa aiheuttavien) lajien vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen pidettiin alunperin merkityksettöminä, kyseisten vaikutusten katsotaan muodostavan vakavan paikallisen ongelman.

84. Vesiviljelyalan [18] tuotanto tapahtuu pääasiallisesti rannikkoalueilla ja makean veden alueilla. Se voi olla häkeissä tai muussa suljetussa ympäristössä tapahtuvaa voimaperäistä tuotantoa tai luonnossa elävien äyriäisten tai nilviäisten laaja-alaista viljelyä ja istutuksia, kuten lohen osalta Itämerellä. Vaikka mahdolliset vaikutukset ovat luonteeltaan erilaisia, tärkeimpiä ovat seuraavat ympäristövaikutukset:

[18] Kalaistutuksia mereen ei määritellä vesiviljelyksi neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2792/1999, mutta tässä tiedonannossa vesiviljelyn katsotaan sisältävän myös istutetut kalat.

* elinympäristöön kohdistuvat fyysiset vaikutukset, luonnontilaisiin elinympäristöihin tai osittain luonnontilaisiin elinympäristöihin kohdistuvat vaikutukset;

* veteen ja sedimentteihin kohdistuvat kemialliset vaikutukset, rehevöityminen, happikato ja lääke- sekä myrkkymaalituotteiden käytöstä aiheutuvat vaikutukset mukaan luettuina;

* taudinaiheuttajien, virukset, bakteerit, sienet ja loiset mukaan luettuina, leviäminen;

* muualta peräisin olevien tai mahdollisesti geneettisesti muunnettujen organismien pääsy alueelle.

85. Useimmat vesiviljelyn fyysiset vaikutukset rajoittuvat lähiympäristölle aiheutuviin paikallisiin häiriöihin. Myös kalanviljelylaitoksista peräisin olevien päästöjen ympäristö vaikutukset ovat paikallisia ja niiden merkitys on suhteellisen vähäinen verrattuna avoimissa vesimassoissa liikkuviin luonnollisiin alueellisiin ravinne määriin. Biologiseen monimuotoisuuteen mahdollisesti kohdistuvat vaikutukset rajoittuvat siten kalanviljelylaitoksen alueelle ja sen välittömään lähiympäristöön. Kokonaisvaikutus määräytyy tämän vuoksi alueiden lukumäärän ja koon sekä sijainnin perusteella. Näitä vaikutuksia voidaan yleensä lieventää sisällyttämällä vesiviljely rannikko- ja pyyntialueen hallintoon sekä käyttämällä ravinto tehokkaasti hyväksi. Tässä yhteydessä on todettava, että ravinnon määrän ja siten myös ravinteiden ympäristöön pääsyn vähentämiseksi on toteutettu varsin merkittäviä toimenpiteitä.

86. Tätä suurempia ympäristöhuolia aiheuttavat päästöjen sekä esimerkiksi tautien ja loisien aiheuttamat vaikutukset. Erityisesti lohenviljely on uhkana lukuisille Atlantin lohen jokikannoille, jotka osin sekoittuvat kalanviljelylaitoksista peräisin oleviin yksilöihin ja osittain korvautuvat niillä. Luonnonolosuhteisiin joutuneiden kalojen lisääntymiskyky vaikuttaa kuitenkin luonnonvaraisten kalojen lisääntymiskykyä heikommalta.

87. Eräs toinen merkittävä uhka lohikalojen määrälle lohenviljelyalueilla ovat näiden alueiden kalanviljelylaitoksista peräisin olevat kalojen loiseläimet, koska ne voivat levitä nopeasti nuoriin luonnonvaraisiin vaelluskaloihin (erityisesti meritaimeniin). On kuitenkin korostettava sitä, että luonnonvaraisten lohikalojen määrän väheneminen selittyy varmasti myös muilla tekijöillä, kuten liikakalastuksella, ympäristön pilaantumisella ja ilmastonmuutoksilla, jotka eivät liity millään tavoin kalanviljelytoimintaan. Kunkin tekijän osuus on vielä selvittämättä.

88. Ulkomaisten lajien viljelyn aloittaminen Euroopassa on aiheuttanut uhkia biologiselle monimuotoisuudelle joko tautien (Bonamia ostereissa ja Gaffkemia hummereissa) tai lajikilpailun muodossa (esimerkiksi hämähäkkirapu ja kuningasrapu Barentsin merellä).

89. Vesiviljelyllä voi olla myös myönteisiä vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen, mikä ilmenee esimerkiksi siten, että markkinoille tarjotaan laadukkaita viljeltyjä kala-, äyriäis- ja nilviäislajeja sellaisin hinnoin, että samoihin luonnonvaraisiin lajeihin kohdistuva kalastuspaine vähenevät tämän seurauksena. Liikakalastuksen vähentämistä edistävät toimet voivat auttaa lieventämään jotain merten biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvaa uhkaa. Vesiviljelytuotannon kasvu on toisaalta lisännyt ravinnon kysyntää ja siten kalaperäisten raaka-aineiden kysyntää (vaikkakin kalajauhon kokonaistuotannosta vain pieni osa käytetään vesiviljelyn tarpeisiin). Jäljempänä ehdotetut toimet ovat seurausta kala-, äyriäis- ja nilviäisviljelyyn liittyvistä sekä myönteisistä että kielteisistä näkökohdista.

4.2. Vesiviljelyä koskeva lainsäädäntö

4.2.1. Yhteisön lainsäädäntö

90. Erityisesti vesiviljelyn biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvien vaikutusten rajoittamisen kannalta merkityksellinen Euroopan lainsäädäntö ei ole yhtä vakiintunutta kuin kalastusta koskeva lainsäädäntö. Asian kannalta merkitykselliseen yhteisön lainsäädäntöön sisältyvät vesiviljeltyjen eläinten terveyttä koskeva lainsäädäntö [19] ja ympäristövaikutusten arviointia koskeva lainsäädäntö [20]; komission vuonna 1995 julkaisema Vesiviljely ja ympäristö Euroopan yhteisössä (CU-88-95-993-EN-C) on hyödyllinen asiaa koskeva lähdejulkaisu.

[19] Neuvoston direktiivi 91/67/ETY muutoksineen.

[20] Neuvoston direktiivi 85/337/ETY, 27.6.1985, tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista (EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40). Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY (EYVL L 73, 14.3.1997, s. 5).

91. Useimmista vesiviljelyä koskevista huolenaiheista säädetään kansallisessa lainsäädännössä, johon monet vettä (esimerkiksi veteen laskettavia päästöjä koskevaa lainsäädäntöä konsolidoidaan ja saatetaan ajan tasalle vesipolitiikan puitedirektiivissä), elinympäristöä ja lintujen elämää koskevat horisontaaliset yhteisön direktiivit vaikuttavat. Näistä direktiiveistä johtuu, että sellaisten hankkeiden kehittämisen yhteydessä, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia - uudet kalanviljelylaitokset mukaan luettuina - vaaditaan ennakkoarviointia. Tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpanon helpottamisen osalta huomautetaan, että kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineet edellyttävät - rahoitettaessa vesiviljelyn kehittämistä - tiukempia ympäristövaikutusten arviointia koskevia määräyksiä kuin neuvoston direktiivissä 85/337/ETY 18 tarkoitetut määräykset, ja että sellaisille vesiviljelyhankkeille, joiden osalta investoinnit koskevat ympäristövaikutuksia olennaisesti vähentävien tekniikoiden käyttöä, voidaan myöntää (jopa 10 prosenttia enemmän) valtion tukea [21].

[21] Neuvoston asetus (EY) N:o 2792/1999.

92. Geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön annettu direktiivi 90/220/ETY kattaa geneettisesti muunnettujen elävien organismien - sekä kalojen että äyriäisten ja nilviäisten - levittämisen sekä koetarkoituksessa että niiden saattamisen markkinoille (niiden käyttö elintarvikkeissa vaatisi parlamentin ja neuvoston uuselintarvikkeita koskevan asetuksen N:o 258/97 mukaisen luvan). Direktiivi 90/219/ETY kattaa geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytön suljetuissa oloissa, vaikkakin useimmat jäsenvaltiot ovat ulottaneet direktiivin soveltamisen koskemaan vastaavissa kansallisissa laeissa myös kasveja ja eläimiä.

4.2.2. Kansainvälinen lainsäädäntö

93. Vesiviljelyä koskevia määräyksiä on useissa kansainvälisissä yleissopimuksissa, joista mainittakoon esimerkiksi Oslo-Pariisi -yleissopimus (OSPAR), Bernin yleissopimus ja Helsingin yleissopimus (HELCOM). Lisäksi yhteisö on sitoutunut ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisiin periaatteisiin, vastuullista kalastusta koskevissa FAO:n toimintasäännöissä (vesiviljelyn kehittämistä koskeva 9 artikla) esitettyihin vesiviljelyä koskeviin suuntaviivoihin ja muihin kansainvälisiin järjestelyihin tai suuntaviivoihin, kuten meren eliöiden alueelle tuomista ja siirtämistä koskeviin ICES:n toimintaohjeisiin. NASCO ja kysymyksessä oleva teollisuudenala pyrkivät ratkaisemaan biologista monimuotoisuutta koskevia ongelmia. Nämä pöytäkirjat ja päätöslauselma eivät ole oikeudellisesti sitovia, mutta niitä, esimerkiksi FEAP:n [22] toimintaohjeita, NASCO:n aloitteita ja Oslon päätöslauselmaa, voidaan pitää "parhaita ympäristökäytäntöjä" koskevina hyödyllisinä suuntaviivoina. Viimeksi mainitussa asiakirjassa käsitellään myös alueelle tuomista ja siirtämistä samoin kuin siirtogeenisiä kaloja. FEAP:n toimintaohjeissa nimenomaisesti tuomitaan geneettisesti muunnettujen organismien käyttö vesiviljelyssä.

[22] FEAP: Euroopan vesiviljelyalan tuottajien järjestö.

4.3. Biologisen monimuotoisuuden suojelemista koskevat toimenpiteet

94. Toteutettaessa vesiviljelyä koskevaa toimintasuunnitelmaa sovelletaan tarvittaessa ennalta varautuvaa lähestymistapaa.

95. Tärkeimmät vesiviljelyä koskevat ennalta varautuvan lähestymistavan mukaiset toimenpiteet koskevat seuraavia seikkoja:

* kemiallisia, fyysisiä ja biologisia perusteita sisältävät vesiviljelytuotannon suuntaviivat;

* vesiviljelyeliöiden käyttöä, suljetuissa oloissa pitämistä ja kuljetusta koskevat suuntaviivat;

* vesiviljelyn, joka on yksi useista luonnonvaroja hyödyntävistä aloista, sisällyttäminen vesi- ja rannikkoalueiden hallinnonalaan;

* kalanviljelylaitosten sijaintipäätöksiä tehdessä suoritetaan perusteellinen ympäristöarviointi;

* kalanviljelylaitosten voimavarojen tehokkaan käytön ja yleisen tuottavuuden parantaminen ja siten mahdollisten vaikutusten vähentäminen;

* vaikutusten arviointi.

4.3.1. Ympäristövaikutusten vähentäminen

96. On toteutettava toimia paikallisten ongelmien (esimerkiksi paikallista monimuotoisuutta todennäköisesti vakavasti heikentävä merenpohjan hapeton vesikerros) ratkaisemiseksi ja sellaisten toimenpiteiden edistämiseksi, joiden avulla eläinlääkintätuotteiden käyttö vesiviljelyssä voidaan minimoida (ottamalla huomioon eläinten hyvinvointia koskevat näkökohdat).

97. Suojatoimenpiteitä varten voidaan myöntää julkista tukea kustannuksiin, jotka aiheutuvat ympäristötiedon keruusta. Esimerkiksi kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineellä (KOR) voidaan tukea tietojen keräämistä ja mallintamista rannikkoalueiden yhtenäistä käyttöä ja hoitoa koskevien kehittämissuunnitelmien laatimiseksi. Sillä voidaan myös rahoittaa ympäristövaikutusten arvioinnista aiheutuvat kustannukset, mikäli tätä pyydetään ennen vesiviljelyhankkeen hyväksymistä.

98. Palauttamalla luonnonvaraiset äyriäis- ja nilviäisesiintymät entiselleen ja rajoittamalla niiden hyödyntämistä kestävän kehityksen edellyttämällä tavalla voidaan lieventää ihmisen toiminnan aiheuttaman rehevöitymisen vaikutuksia rannikkovesillä; tämäntyyppisten äyriäisten ja nilviäisten viljely yhdessä merileväviljelyn leviämisen kanssa voi edistää typen sitoutumista, mikä voi puolestaan hillitä vahingollisia leväkukintaesiintymiä.

99. Vesiviljelyn kehittämisen ja ympäristönsuojelun välistä lähentämistä pyritään lisäämään biologisen monimuotoisuuden edistämiseksi toimintasuunnitelman seuraavien osien avulla:

Toimi VIII - Ympäristövaikutusten vähentäminen

Tuetaan vesiviljelylaitoksista peräisin olevien jätetuotteiden välittömien ympäristövaikutusten vähentämiseksi toteutettavia toimenpiteitä seuraavasti:

* Edistetään ympäristövaikutusten arviointiprosessin vesiviljelyhankkeita koskevia parhaita käytäntöjä noudattamalla vaatimusta, jonka mukaan kalanviljelyhankkeiden on oltava ympäristövaikutusten arviointiprosessia koskevien määräysten mukaisia.

* Edistetään äyriäisten ja nilviäisten viljelyä ja luonnontilaisten äyriäis- ja nilviäisesiintymien palauttamista ennalleen. Äyriäisten ja nilviäisten viljely ei vaadi ylimääräistä ruokintaa eikä suoraa energiapanosta kasvun lisäämiseksi.

* Edistetään äyriäis- ja nilviäisesiintymien hyödyntämisessä käytettäviä ympäristöystävällisiä menetelmiä.

* Edistetään turvallista offshore-teknologiaa ja turvallisten vedenkierrätys järjestelmien käyttöönottoa.

4.3.2. Uusien lajien tuominen alueelle, eläinten terveyden turvaaminen ja geneettisesti muunnetut vesiviljellyt eläimet

100. Vastuullista kalastusta koskevissa FAO:n toimintasäännöissä ennakoidaan geeniperimän suojelemisen ja tulokaslajien tai vesiviljelyssä käytettävien geneettisesti muunnettujen kantojen alueelle tuomisesta aiheutuvien vahingollisten vaikutusten minimoinnin tarvetta (9 artiklan 3 kohdan 1 alakohta).

101. Näillä toimilla, joilla edistetään meren eliöiden alueelle tuomista ja siirtämistä koskevien ICES:n toimintaohjeiden (vuoden 1994 versio tai tulevat tarkistetut versiot) tiukkaa noudattamista, pyritään estämään vahingollisten eliöiden samanaikainen liikkuminen sekä vähentämään ekologisia vaikutuksia ja ympäristövaikutuksia sekä haitallisia geneettisiä vaikutuksia; kyseisillä toimilla edistetään myös karanteenitiloja koskevia parhaita käytäntöjä. ICES:n toimintaohjeiden avulla voidaan valvoa kantojen siirtämistä eri alueilla. Luettelossa mainittujen valvottavien tautien määrä on ehkä kuitenkin liian pieni tautien ja tuhoeläinten leviämisen estämiseksi Euroopassa. Luettelossa ei oteta täysimääräisesti huomioon Euroopan sisäisiä maantieteellisiä eroja. Avoimissa vesijärjestelmissä (merissä, järvissä ja joissa) viljeltyjen eläinten siirtäminen on johtanut ja johtaa tulevaisuudessakin tautien ja tuhoeläinten lisääntymiseen. Nämä haitalliset eliöt voivat heikentää luonnollista biologista monimuotoisuutta paikallisesti ja alueellisesti. Veden eläinten terveyttä koskevan lainsäädännön tarkistuksen yhteydessä on tämän vuoksi kiinnitettävä erityistä huomiota sellaisten vesiviljelyeläimiä haittaavien tuhoeläinten ja loisien torjuntaan, jotka saattavat muuten levitä yhteisössä.

102. Viljeltyjen kalojen luonnonvaraisille kaloille aiheuttamista tautivaaroista tiedetään oikeastaan hyvin vähän. Joidenkin loisien (Gyrodactylus, Martelia refringes, lohitäit) haitallisuudesta on selviä merkkejä, ja eläinten terveyttä koskevaa lainsäädäntöä voidaan joutua uudistamaan. Useimmiten vaikuttaa kuitenkin siltä, että luonnonvaraiset kalat ovat taudinkantajia, minkä vuoksi taudit eivät tunnu vaikuttavan niihin kovin pahasti, mutta luonnonvaraisten kalojen tullessa syömään verkkoihin luonnonvaraisten kalojen kantamille taudeille altistuville viljellyille kaloille kehittyy kyseisiä tauteja.

103. Lohikaloja, joiden paikalliset genotyypit poikkeavat selkeästi toisistaan, voidaan pitää esimerkkinä luonnonvaraisesta lajista, jonka geneettinen monimuotoisuus on heikentynyt monella tasolla. Liikakalastus, ympäristön pilaantuminen, ilmastonmuutokset, patojen rakentaminen ja kalanviljelylaitosten uusien kala kantojen istuttamista koskevat ohjelmat ovat kaikki heikentäneet näiden kalojen geneettistä monimuotoisuutta. Atlantin lohen geneettisen monimuotoisuuden edelleen heikkenemisen estämiseksi olisi sovellettava ennalta varautuvaa lähestymistapaa laadittaessa suuntaviivoja kalanviljelylaitoksista luontoon pääsevien kalojen määrän minimoimiseksi. Erityisesti NASCO:n ja Pohjois-Atlantin kalan viljely teollisuuden tämänkaltaisten suuntaviivojen kehittämiseksi helmikuussa 2000 käynnistämää prosessia on syytä tukea.

104. Geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellinen levittäminen ympäristöön edellyttää EU:ssa - direktiivin 90/220/ETY mukaisesti - ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvien vaarojen arviointia ennakkoon ja tapauskohtaisesti. Kalojen tarkoituksellisen ympäristöön levittämisen osalta tämä edellyttää selvästi sen ympäristö- (vesistö-) tyypin arviointia, johon kalat aiotaan päästää. Lupa myönnetään ainoastaan, jos ei ole mitään syytä olettaa, että levittämisellä on kielteisiä vaikutuksia ympäristöön tai ihmisten terveyteen. Geneettisesti muunnettuja kaloja, äyriäisiä tai nilviäisiä ei ole tähän mennessä levitetty tarkoituksella niiden saattamiseksi markkinoille, eikä sitä varten myönnettäviä lupia ole harkittu eikä tällaisia lupia ole myönnetty.

105. Direktiiviä 90/220/ETY tarkistetaan parhaillaan, ja tässä yhteydessä on ehdotettu sellaisten säännösten käyttöönottoa, joiden ansiosta voitaisiin laatia aiempaa tehokkaampi ja avoimempi geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellista ympäristöön levittämistä koskeva lainsäädäntökehys. Sen jälkeen, kun nämä säännökset on annettu ja saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, niitä sovelletaan sekä koetarkoituksessa että markkinoille saattamisen yhteydessä ympäristöön levitettyihin geneettisesti muunnettuihin organismeihin, myös kaloihin, äyriäisiin ja nilviäisiin.

106. Kattava EU:n lainsäädäntö perustuu periaatteelle, jonka mukaan kiellettyä on ainoastaan turvallisuuden vaarantaminen. Koska vesieliöitä on vaikea pitää vankeudessa varsinkin meriympäristössä, GMO-kalastustuotteiden tarkoituksellinen levittäminen ympäristöön todennäköisesti kiellettäisiin riskienarviointimenettelyn perusteella.

Toimi IX - Uusien lajien alueella tuonnin rajoittaminen ja eläinten terveyden turvaaminen

* Arvioidaan perusteellisesti uusien tulokaslajien vesiviljelyalueelle tuonnin mahdollisia vaikutuksia ja edistetään ICES/EIFAC-toimintaohjeiden soveltamista.

* Tarkistetaan veden eläinten terveyttä koskeva yhteisön lainsäädäntö sen saattamiseksi ajan tasalle sekä vesialueiden biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen edistämiseksi.

* Tuetaan viljeltyjen kalojen käyttöä suljetuissa oloissa koskevien suuntaviivojen kehittämistä.

4.4. Vesiviljelyä koskeva tutkimus

107. Viidennessä puiteohjelmassa tarkastellaan vesiviljelyä koskevia tutkimustarpeita aihealuekohtaisen ohjelman nro 1 (Elämänlaatu ja luonnonvarojen hoitaminen) avaintoiminnossa nro 5 (Kestävä maa-, kala- ja metsätalous sekä yhtenäinen maaseudun kehittäminen, vuoristoalueet mukaan lukien). Biologisen monimuotoisuuden tuntemuksen kannalta tärkeitä ensisijaisia tutkimuskohteita luetellaan myös aihealuekohtaisen ohjelman nro 4 (Energia, ympäristö ja kestävä kehitys) avaintoiminnossa nro 3 (Kestävät meriekosysteemit).

108. Keskeisiä tutkimuskohteita ovat ympäristön, kalastuksen ja vesiviljelyn välisen vuorovaikutuksen mahdollisten haittavaikutusten arvioimiseksi tai vähentämiseksi käytetyt menetelmät ja strategiat. Tutkimuksen yleisenä tavoitteena on ympäristömuutosten (riippumatta siitä, ovatko ne ihmisen toiminnan aiheuttamia) kaupallisesti hyödynnettävien elävien organismien toimintaan ja vesiviljelyyn kohdistuvia vaikutuksia, erityisesti myrkkylevien vaikutuksia, koskevan tietämyksen lisääminen. Vesiviljelyn osalta keskeisiä tutkimuskohteita ovat kalanviljelylaitosten jätevedet ja luonnonvaraisten kalojen, viljeltyjen kalojen sekä akvaariokalojen välinen vuorovaikutus ja erityisesti perinnöllisyystutkimus geneettisesti viljellyt organismit ja taudit mukaan luettuina.

109. Myös erilaisia osa-alueita sisältävää vesiviljelyalan genetiikkaa, vesiviljelyeliöiden geneettinen perimä ja perinnöllisyys mukaan luettuina, koskeva monialainen tutkimus on etusijalla ohjelmassa. Välineiden, joita kehitetään ominaisuuksiltaan sopivien lähdepopulaatioiden määrittelemisen ja geenikartoituksen toteuttamisen helpottamiseksi, voidaan olettaa edistävän myös biologisen monimuotoisuuden suojelua ja kestävää käyttöä.

110. Edellä mainittujen tutkimustoimintojen lisäksi toimintasuunnitelmassa korostetaan seuraavia seikkoja koskevan tietämyksen lisäämisen tarvetta:

Toimi X - Vesiviljelyn tuntemuksen lisäämiseksi suoritettava tutkimus

* Kalanviljelylaitoksista luontoon vahingossa päässeiden kalojen tai luontoon tarkoituksella istutettujen viljeltyjen kalojen geneettiset vaikutukset luonnonvaraisiin kaloihin.

* Tautien ja loisien leviämistä viljeltyihin kaloihin ja viljeltyjen kalojen ja luonnonvaraisten kalojen välillä koskevien määrällisten tietojen mallintaminen.

* Entistä paremmat viljelymenetelmät kalojen stressin vähentämiseksi ja lääkehoitotarpeen minimoimiseksi edelleen.

* Vesiviljelylaitteita koskevat tekniset parannukset merellä (lähivesialueet mukaan luettuina) ja maalla toteutettavan vesiviljelytoiminnan yhteydessä tapahtuvan ympäristöön leviämisen vähentämiseksi.

* Vaihtoehdot kalojen ruokinnassa käytettävälle kalajauholle/kalaöljylle.

* lisäksi tarvitaan geneettisesti muunnettujen vesiviljeltyjen eläinten käytön mahdollisia vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen koskevaa tutkimusta.

111. Viidennen puiteohjelman mukaiset tutkimustoimet ovat vielä kesken. Niiden lisäksi parhaillaan ollaan laatimassa kuudetta puiteohjelmaa, joka tarjoaa lisämahdollisuuksia toimintasuunnitelman ensisijaisten tutkimustavoitteiden tukemiseksi.

5. Tiedottaminen, koulutus, kasvatus ja yleinen tietoisuus

112. Koulutuksella, kasvatuksella ja tietoisuuden lisäämisellä on ratkaiseva merkitys suunnitelmassa ehdotetun toimen onnistumisen takaamisessa. Kalataloudessa on erityinen tarve lisätä tietoisuutta biologisen monimuotoisuuden suojelun ja kestävän käytön sekä itse elinkeinolle että ympäristölle tuomista eduista. Alalla on erilaisia tarpeita, jotka liittyvät muun muassa yleisen tietämyksen edistämiseen sekä kalataloutta ja biologista monimuotoisuutta koskevan teknisen asiantuntemuksen parantamiseen tiedeyhteisössä ja hallinnollisissa yksiköissä samoin kuin teollisuus- ja ympäristöjärjestöissä.

113. Lisäksi alan edustajille ja suurelle yleisölle on tarpeen määritellä ja selventää ennalta varautuvan lähestymistavan, kestävyyden, kestävän kehityksen, biologisen monimuotoisuuden sekä ekosysteemien hoidon jne. sisältö.

114. Joitain toimia on jo käynnistetty tasapuolisten ja selkeiden tietojen tarpeeseen vastaamiseksi. Kalastuksen pääosasto on jo parantanut toimintatapojaan erityisesti lisäämällä yleisölle suunnattavaa tiedottamista sekä sisällyttämällä ympäristön ja kansalaisjärjestöjen kehittämisen viralliseen kuulemismenettelyyn. On kuitenkin tarpeen lisätä poliittisten päättäjien, sidosryhmien ja muiden asianomaisten välistä tiedonkulkua. Mahdollisia toimintavaihtoehtoja ovat esimerkiksi seuraavat toimintatavat:

* kalataloutta ja ympäristöä koskevien tiedotuskampanjoiden ja muiden yleistä tietämystä lisäävien toimien rahoittaminen;

* tietotekniikan käytön lisääminen yhteisen kalastuspolitiikan ympäristökysymyksiä koskevia hoitotoimia ja yhdentämistä koskevien tietojen ja perustelujen esiin tuomiseksi;

* ennalta varautuvan lähestymistavan soveltamista kalatalouden hoitoon koskevan tiedonannon antaminen;

* ammatillisen koulutuksen ja kasvatuksen lisääminen, jotta ekosysteemien hoitoa voitaisiin edistää lisäämällä yleistä tietoisuutta tai lisäämällä voimavaroja;

* resurssien, koulutuksen ja teknisten ryhmien välisen asiantuntemuksen vaihdon valvonta- ja arviointikapasiteetin lisääminen.

115. Kalastuksen pääosasto osallistuu komission työhön kehittämällä yhteisön kestävää kehitystä koskevaa yleistä strategiaa. Tämä toimintasuunnitelma on tärkeä osa kyseistä prosessia.

6. Täytäntöönpano ja aikataulu

116. Suunnitelmaa varten ehdotetut toimet koskevat pääasiallisesti sellaista lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä toteutettavaa strategiaa, jonka avulla biologisen monimuotoisuuden suojelemista voidaan edistää merkittävästi tämänhetkisten kalataloutta ja meriekosysteemiä koskevien tietojen perusteella.

117. Toimintasuunnitelmassa yksilöidään myös yhtenäisten ohjeiden ja tutkimuksen kannalta tärkeiden painopistealueiden kehittämisen tarve aiempaa kokonaisvaltaisempaan lähestymistapaan johtavan strategian kehittämiseksi. Myös muita lajeja kuin kohdelajeja ja elinympäristöjä varten on määriteltävä rajoituksia ja vertailukohtia, jotta ekosysteemin rakenteen ja toiminnan turvaamiseksi voitaisiin tarjota riittävät takeet. Toimintasuunnitelmassa ennakoidaan siten sellaista asteittaista toimintaa, jonka avulla ekosysteemin hoitojärjestelmä voidaan luoda vähitellen. Ennalta varautuvan lähestymistavan soveltaminen kaupallisesti tärkeisiin lajeihin alkuvaiheessa ja tämän jälkeen muihin kuin kohdelajeihin on suunnitelman yleisen soveltamisalan kannalta keskeinen väline.

118. Yhteisen kalastuspolitiikan perusasetus ja johdettuun lainsäädäntöön kuuluvat säädökset tarjoavat jo asianmukaiset välineet useimpien tässä toimintasuunnitelmassa ehdotettujen toimien täytäntöön panemiseksi. Suurimpana täytäntöönpanon esteenä ei ole siis välineiden puute, vaan yleisen tietoisuuden ja tieteellisen tiedon puute. Lajien välisen vuorovaikutuksen, luonnollisen vaihtelun ja kalastuksen muihin kuin kohdelajeihin ja ympäristöön kohdistuvien vaikutusten perustana olevien perusprosessien tuntemus kasvaa jatkuvasti. Kysymyksessä olevat neuvoa-antavat elimet eivät ole kuitenkaan pystyneet vielä yhdistämään tällaisia tietoja kalastusasioista vastaavien henkilöiden käyttöön soveltuviksi toimintaohjeiksi. On toivottava, että aiempaa täsmällisempi tieteellinen tieto antaa päättäjille aiempaa paremmat valmiudet hyödyntää ja kehittää edelleen jo nyt käytettävissä olevia ekosysteemien hoitamisessa käytettäviä välineitä.

119. Suunnitelman yhteydessä ei ole siis mahdollisuutta toteuttaa realistisia ja hyödyllisiä ympäristöarviointeja, jotka voitaisiin antaa kalastusasioista vastaavien henkilöiden käytettäviksi. Lisäksi biologisen monimuotoisuuden edistämiseksi toteutettujen toimenpiteiden - esimerkiksi Natura 2000 -hankkeen yhteydessä ehdotettujen meri- ja rannikkoalueiden kalastuskieltoalueiden - ekologisten vaikutusten valvonta- ja arviointimenetelmien puute edellyttää, että toimet ovat asteittaisia ja että niissä otetaan huomioon realistiset painopistealueet ja aikataulut. Tämän vuoksi pilottitutkimusten painopistealueiden määritteleminen ja valitseminen on ensisijaisen tärkeää.

120. Nykyisten tietojen aiempaa parempi koordinointi tarjoaisi kuitenkin riittävän tieteellisen perustan tilapäisesti tai pysyvästi suljettujen alueiden käytön lisäämiselle herkkien tai arvokkaiden elinympäristöjen ja lajien suojelemiseksi. Suunnitelmassa ehdotetaan tämän vuoksi, että tällaisia toimenpiteitä käytettäisiin laaja-alaisemmin muiden lajien kuin kohdelajien ja elinympäristöjen suojelemiseksi ja säilyttämiseksi. Kalastuksen osittainen ja tietyin ehdoin tapahtuva kieltäminen eräällä Yhdistyneen kuningaskunnan rannikkoalueella merilintujen pesintämahdollisuuksien parantamiseksi on esimerkki tämänkaltaisesta toiminnasta. Lisäksi ICES:iä on pyydetty arvioimaan kalastustoiminnan ympäristövaikutuksia syviin vesiin ja antamaan ohjeita kyseisten vaikutusten vähentämiseksi tai poistamiseksi toteutettavista toimenpiteistä.

121. On kuitenkin kiistattomia (sekä biologisia että taloudellisia) todisteita siitä, että useisiin kalakantoihin kohdistuu kohtuutonta painetta ja että paineen merkittävä ja pysyvä vähentäminen on tarpeen. Kuten edellä olevassa luvussa 4.3.1 todetaan, tämänkaltaiset toimet lisäisivät biologista monimuotoisuutta termin laajassa merkityksessä sekä parantaisivat kalastusalan kestävyyttä.

122. Ensisijaisena tavoitteena on tämän vuoksi nykyistä pidemmän aikavälin hoitosuunnitelmien kehittäminen yksinomaan Euroopassa esiintyviä lajeja varten sekä kansainvälisessä yhteydessä NEAFC:ssä, IBSFC:ssä ja kahdenvälisten sopimusten yhteydessä aloitetun prosessin jatkaminen. Tällaisia hoitosuunnitelmia on otettu käyttöön noin 11:n eri kannan osalta. Toimintasuunnitelman avulla pyritään laatimaan pitkän aikavälin hoitosuunnitelmiin sisältyviä pyyntisuunnitelmia viiden vuoden kuluessa kaikkia tärkeimpiä kantoja varten, lohikalat ja ankeriaat mukaan luettuina.

123. Lisäksi alusten pyyntikapasiteettia on pienennettävä suunniteltua enemmän poistamalla liikakapasiteettia pysyvästi kyseisten hoitosuunnitelmien tukemiseksi. Monivuotisten ohjausohjelmien vuodeksi 2001 ehdotettu tarkistus antaa tähän erinomaisen tilaisuuden. Alusten pyyntikapasiteettia ei voida pienentää lyhyellä aikavälillä, mutta pienentäminen on tärkeä osa keskipitkän aikavälin strategiaa kalastuspaineen ja siten ympäristövaikutusten vähentämiseksi.

124. Toinen painopistealue on ennalta varautuvan lähestymistavan soveltaminen muihinkin lajeihin kuin kohdelajeihin sekä rajoitusten ja vertailukohtien määritteleminen samalla tavoin kuin kaupallisesti tärkeiden kalakantojen osalta. Soveltamisessa on otettava huomioon parhaita kalastuskäytäntöjä koskeva määritelmä ja kyseenalaisia kalastusmenetelmiä koskevat mahdolliset rajoitukset. Ajoverkkojen asteittaisesta käytöstä luopumisesta tehty sopimus on eräs tällainen esimerkki. Tämänkaltaisten toimien aikataulua on vaikea määritellä, mutta tiede pystyy ehkä tarjoamaan seuraavien viiden vuoden kuluessa riittävästi sellaisia tietoja, joiden ansiosta erityisesti luontotyyppidirektiivissä täsmennettyjä lajeja ja luontotyyppejä koskevat lisätoimenpiteet voidaan toteuttaa.

125. Yhteisen kalastuspolitiikan yhteydessä saadut kokemukset vahvistavat lisäksi sen, että kalastuspaineen vähentämiseksi tarvitaan erilaisia välineiden yhdistelmiä. Suljetut alueet tai alueet, joilla kalastus on kielletty, eivät tarjoa yleisratkaisua kaikkiin ekologisiin ja kalataloutta koskeviin ongelmiin. Kokemukset ovat lisäksi osoittaneet, että hoitojärjestelmiin lyhyellä aikavälillä tehtävät mittavat muutokset todennäköisesti epäonnistuvat ja aiheuttavat ylimääräisiä täytäntöönpano-ongelmia. Toimenpiteiden on oltava tapauskohtaisia ja perustuttava lajin biologisiin erityisominaisuuksiin sekä kalatalouden erityisominaisuuksiin. Tämän vuoksi se aika, joka tarvitaan pyyntimäärien alentamiseksi kestävälle tasolle, vaihtelee.

126. Tällaisten toimenpiteiden tueksi on käytettävä myös muita täydentäviä välineitä. Valikoivuuden parantaminen on jatkuva sitoutumista edellyttävä prosessi, ja pyydysvalikoivuuden voidaan odottaa paranevan edelleen, kun eräiden parhaillaan toteuttavien tutkimustoimien tulokset saadaan käytettäviksi. Lisäksi ehdotetaan käytettävissä olevien taloudellisten tukimuotojen suuntaamista entistä enemmän koekalastukseen kalastusmenetelmien ja pyydysvalikoivuuden parantamiseksi.

127. Ehdotettu toiminta johtaa kalastuspaineen merkittävään vähenemiseen ja on kalastusalan kannalta merkityksellistä, koska se vaikuttaa nykyisen kalastuksen intensiteettiin ja luonteeseen lyhyen aikavälin kannattavuuden ja työllisyyden osalta. Kalastuksen määrän vähentäminen johtaa ainakin aluksi saalismäärien pienenemiseen, kunnes kannat ovat elpyneet ja saalismäärät vakiintuneet kestävälle tasolle. On hyvin todennäköistä, että samalla kun otetaan käyttöön muita ekosysteemitavoitteita, kalastuspainetta on vähennettävä edelleen. Biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien kysymysten ja kalastusta koskevien etujen välillä on löydettävä järkevä tasapaino. Tämän vuoksi ympäristötehokkuuden arvioinnin lisäksi on tarpeen arvioida myös toimien taloudellisia ja sosiaalisia sivuvaikutuksia.

128. Tulevan yhteisen kalastuspolitiikan edellyttämiin mukautuksiin tarvittavia rakenteellisia ja taloudellisia muutoksia tarkastellaan käynnissä olevassa vuoden 2002 yhteisen kalastuspolitiikan arviointiprosessissa. Näin ollen on asianmukaisempaa käsitellä näitä kysymyksiä mainitun prosessin yhteydessä.

129. Liitteessä 2 on ehdotettuja toimia koskeva tiivistelmä.

Liite I: Luettelo toimintasuunnitelmassa käytetyistä lyhenteistä

CCAMLR Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä käsittelevä toimikunta (Commission for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources)

YKP Yhteinen kalastuspolitiikka (Common Fisheries Policy - CFP)

EIA Ympäristövaikutusten arviointi (Environmental Impact Assessment)

FAO Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö (Food and Agriculture Organisation UN)

KOR Kalatalouden ohjauksen rahoitusväline (Financial Instrument for Fisheries Guidance)

FEAP Euroopan vesiviljelyalan tuottajien järjestö (Federation of European Aquaculture Producers)

GMM Geneettisesti muunnetut mikro-organismit (Genetically Modified Micro-organisms)

GMO Geneettisesti muunnetut organismit (Genetically Modified Organisms)

HELCOM Itämeren suojelukomissio (Helsinki Commission Baltic Marine Environment Protection Commission)

ICCAT Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio (International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas)

ICES Kansainvälinen merentutkimusneuvosto (International Council for the Exploration of the Sea)

IBSFC Kansainvälinen Itämeren kalastuskomissio (International Baltic Sea Fisheries Commission)

MOO Monivuotiset ohjausohjelmat (Multi-Annual Guidance Programmes - MAGP)

NAFO Luoteis-Atlantin kalastusjärjestö (Northwest Atlantic Fisheries Organisation)

NASCO Pohjois-Atlantin lohensuojelujärjestö (North Atlantic Salmon Conservation Organisation)

NEAFC Koillis-Atlantin kalastuskomissio (Northeast Atlantic Fisheries Commission)

NGO (Non Governmental Organisation) Kansalaisjärjestö

OSPAR (Oslo and Paris Convention for the Prevention of Marine Pollution) Merellisen ympäristön suojelusta tehty Oslo-Pariisi -yleissopimus

STECF (Scientific, Technical and Economic Committee for Fisheries) Tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea

TAC (Total Allowable Catch) Suurin sallittu saalis

Liite II: Toimintasuunnitelman ensisijaisten tavoitteiden saavuttamisen edellyttämien toimenpiteiden täytäntöönpano: kohteet ja aikataulu

>TAULUKON PAIKKA>