Kysyttäessä covid-19-kriisin vaikutuksista elintarvikejärjestelmään ja luonnonmukaisten elintarvikkeiden tuotantoon ja kulutukseen suurin osa (85 prosenttia) vastaajista oli sitä mieltä, että ”kriisi on osoittanut, että olemme riippuvaisia vuodenaikaan sidotusta luonnonmukaisesta viljelystä”. Valtaosa (59 prosenttia) vastaajista katsoi, että kriisi ”on vahvistanut luonnonmukaista maataloutta ja sen roolia EU:n elintarvikehuollossa”. Vastaajista 53 prosenttia oli sitä mieltä, että ”kriisi on nopeuttanut rakennemuutoksia elintarvikkeiden kulutuksessa luonnonmukaisen maatalouden hyväksi”. Lisäksi 51 prosenttia vastaajista uskoo, että luonnonmukaisten tuotteiden kasvava kysyntä säilyy myös covid-19-kriisin jälkeen.

Suurin osa vastaajista (63 prosenttia) piti luonnonmukaisia elintarvikkeita liian kalliina kuluttajille ja oli sitä mieltä, että kuluttajat eivät tunne EU-merkkiä (63 prosenttia) ja että on olemassa liian monia ekologisia elintarvikejärjestelmiä, jotka voidaan sekoittaa luonnonmukaiseen elintarviketuotantoon (59 prosenttia). Kun vastaajilta kysyttiin, mitä muita esteitä luonnonmukaisten elintarvikkeiden tuotannon ja kulutuksen lisäämiselle EU:ssa on tällä hetkellä, he mainitsivat ensimmäiseksi tavanomaisten tuotteiden hinnan (43 vastaajaa mainitsi tämän). Lisäksi mainittiin, että EU:n luomumerkkiin ei luoteta riittävästi (12 vastaajaa) ja että luonnonmukaisen maatalouden terveys- ja ympäristöhyödyistä ei ole saatavilla riittävästi tietoa (11 vastaajaa).

EU:n luonnonmukaisen tuotannon kehittämiseksi ehdotetuista yhdeksästä toimesta oltiin pitkälti samaa mieltä (57–91 prosenttia vastaajista kannatti näitä toimia). Suuri osa (91 prosenttia) vastaajista oli sitä mieltä, että luonnonmukaisen maatalouden ympäristö- ja ilmastohyödyistä on saatava enemmän tietoa. Seuraavia neljää toimea tuki yli 80 prosenttia vastaajista: i) terveellistä ruokavaliota edistävät koulujärjestelmät (83 prosenttia), ii) luomutuotteiden tarjoaminen julkisissa tai yksityisissä toimistoissa ja ruokaloissa (83 prosenttia), iii) luomutuotteiden valikoiman laajentaminen ja niiden näkyvyyden lisääminen vähittäiskaupassa (83 prosenttia) sekä iv) luomutuotteiden käytön lisääminen julkisissa hankinnoissa (81 prosenttia). Yli kolme neljäsosaa vastaajista tuki seuraavia kahta menekinedistämiseen liittyvää toimenpidettä: EU:n luomutunnusta koskevat tiedotuskampanjat (78 prosenttia) ja maataloustuotteiden menekinedistämiskampanjoiden kohdistaminen luonnonmukaisiin tuotteisiin (77 prosenttia). Vastaajista 76 prosenttia oli sitä mieltä, että luonnonmukaisten tuotteiden hintakilpailukykyä olisi parannettava. Lisäksi 57 prosenttia katsoi, että EU:n luomutunnusta ei tunneta riittävästi. Kysyttäessä, millä muilla toimilla EU:n luonnonmukaista tuotantoa voisi kehittää, vastaajat mainitsivat ensimmäisenä, että kuluttajille pitäisi jakaa paremmin tietoa (47 vastaajaa mainitsi tämän) erityisesti luonnonmukaisen maatalouden terveyshyödyistä (12 vastaajaa) ja sosiaalisista hyödyistä (9 vastaajaa). Myös tiedon jakaminen tavanomaisen maatalouden todellisista kustannuksista (ottaen huomioon ulkoisvaikutukset) ja näiden kustannusten ottaminen huomioon käytännössä mainittiin toistuvasti (37 vastaajaa mainitsi tämän), ja julkiset hankinnat mainittiin luonnonmukaisten tuotteiden kysyntää lisääväksi tekijäksi (tämän mainitsi 27 vastaajaa).

Vastaajat olivat pitkälti samaa mieltä niistä seitsemästä toimesta, joita ehdotettiin kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi luonnonmukaiseen tuotantoon EU:ssa (70–92 prosenttia vastaajista kannatti näitä toimia). Hyvin suuri osa (91 prosenttia) vastaajista oli samaa mieltä siitä, että luonnonmukaisten tuotteiden tuottajia koskevien tietojen olisi oltava avoimia ja kuluttajien saatavilla ja että tarvitaan toimia, jotta kuluttajien olisi helpompi tehdä selvä ero EU:n luomutunnuksen ja muiden ympäristö- ja laatujärjestelmien välillä. Vastaajista 88 prosenttia oli samaa mieltä siitä, että luonnonmukaisten tuotteiden alkuperän jäljittämisen pitäisi olla helpompaa, ja 84 prosenttia katsoi, että luonnonmukaisen tuotannon alalla esiintyvien petosten torjumiseksi tarvitaan lisätoimia. Vastaajien mielestä olisi myös tutkittava tarkemmin syitä kuluttajien luottamuksen puutteeseen (86 prosenttia vastaajista oli tätä mieltä) sekä toteutettava lisätoimia luonnonmukaisen tuotannon alalla esiintyvien petosten torjumiseksi (84 prosenttia). Lisäksi 77 prosenttia vastaajista oli samaa mieltä siitä, että viranomaisten olisi valvottava paremmin luonnonmukaista tuotantoa koskevien sääntöjen noudattamista, ja 70 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä, että tietotekniikkaa olisi hyödynnettävä useammin luonnonmukaisten tuotteiden jäljittämisen parantamiseksi. Kysyttäessä vastaajilta muista tärkeistä toimista kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi luonnonmukaiseen tuotantoon EU:ssa he pitivät tärkeimpinä avoimuuden parantamista sekä toimien lisäämistä petosten torjumiseksi erityisesti kolmansissa maissa (35 vastaajaa mainitsi nämä toimet). Lisäksi mainittiin tiedon jakaminen kuluttajille (23 vastaajaa) sekä EU:n luomutunnuksen yhdistäminen paikalliseen tai alkuperämerkintään (18 vastaajaa). Kysyttäessä valvonnan lisäämisen tarpeesta vastauksissa oli enemmän hajontaa: 21 vastaajaa piti nykyistä valvontaa riittävänä, kun taas kymmenen vastaajaa oli sitä mieltä, että valvontaa pitäisi lisätä.

Kuten edellisessä kysymyksessä, myös luonnonmukaisen tuotannon edistämiseksi ehdotetuista toimista oltiin laajalti samaa mieltä (74–91 prosenttia vastaajista kannatti näitä toimia). Eniten oltiin samaa mieltä siitä, että luonnonmukaiseen maatalouteen siirtymisen edistämiseksi on tärkeää tarjota riittävästi koulutusta ja neuvontaa (91 prosenttia vastaajista oli tätä mieltä) ja että on tarpeen vahvistaa paikallista ja pienimuotoista jalostusta sekä edistää lyhyitä toimitusketjuja (90 prosenttia vastaajista kannatti tätä toimea). Vastaajat olivat samaa mieltä siitä, että luonnonmukaisten tuotteiden tuottajia on autettava järjestäytymään paremmin (esimerkiksi tuottajaorganisaatiot) heidän neuvotteluasemansa parantamiseksi toimitusketjussa (88 prosenttia vastaajista oli tätä mieltä). Lisäksi 87 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä, että on tarpeen lisätä tietoa luonnonmukaisten tuotteiden markkinoiden kehityksestä, jotta tuottajien on helpompi tehdä päätöksiä. Vastaajat olivat samaa mieltä myös siitä, että luonnonmukaisen tuotannon olisi saatava taloudellista tukea myös yhteisestä maatalouspolitiikasta.

Kysyttäessä vastaajien mielipidettä luonnonmukaisesta kotieläintuotannosta 86 prosenttia oli samaa mieltä siitä, että ”tuottajia olisi autettava löytämään sopivaa luonnonmukaista rehua eläinten ruokintaan”, ja 82 prosenttia katsoi, että ”tarvitaan lisää tutkimusta luonnonmukaiselle rehulle soveltuvia ruokintamenetelmiä koskevien parhaiden käytäntöjen ja vaihtoehtoisten rehuainesosien löytämiseksi ja kehittämiseksi”. Myös seuraavat näkemykset saivat kannatusta: ”luonnonmukaisen kotieläintuotannon olisi saatava erityistukea” (82 prosenttia vastaajista oli samaa mieltä tästä), ja ”vesiviljelyä olisi tuettava, jotta saataisiin enemmän tietoa jalostus- ja ruokintamenetelmistä, myös tutkimuksen avulla” (78 prosenttia).

Kysyttäessä luonnonmukaisen tuotannon tärkeimmistä ympäristöhyödyistä vastaajat katsoivat, että luonnonmukainen maatalous hyödyttää biologista monimuotoisuutta (92 prosenttia vastaajista oli tätä mieltä) sekä suojelee maaperän laatua (88 prosenttia) ja veden laatua (84 prosenttia). Vastaajista 83 prosenttia oli sitä mieltä, että luonnonmukainen tuotanto edistää kiertotaloutta, ja 80 prosenttia katsoi, että luonnonmukaisessa tuotannossa varmistetaan energian ja luonnonvarojen vastuullinen käyttö. Osallistujista 78 prosenttia vastasi, että luonnonmukainen tuotanto edistää hiilineutraaliutta, mahdollistaa sopeutumisen muuttuvaan ilmastoon ja auttaa vähentämään ilman saastumista.

Yli kaksi kolmasosaa vastaajista oli täysin samaa mieltä siitä, että luonnonmukaisessa maataloudessa tulisi edistää veden kestävää käyttöä ja että myös muovipakkausten korvaamista tulisi edistää. Tutkimus- ja innovointi-investointien lisääminen sekä luonnonmukaisten tilojen verkostojen ylläpitäminen saivat yhtä paljon kannatusta. Huomattavasti pienempi osuus vastaajista oli täysin samaa mieltä ehdotuksesta, joka koski kiistanalaisten tuotantopanosten, kuten kuparin, käytön asteittaista lopettamista. Vastaajista vain 38 prosenttia oli täysin samaa mieltä tästä ehdotuksesta. On kuitenkin huomattava, että vastaajat, jotka olivat täysin samaa mieltä tästä ehdotuksesta, olivat useimmiten kansalaisia tai korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia.

Vastaajat olivat yksimielisiä siitä, että ”luomualan kehittäminen edellyttää EU:n ja jäsenvaltioiden tuen sekä yksityisten aloitteiden yhdistelmää”. Yli 70 prosenttia vastaajista oli täysin samaa mieltä ja 23 prosenttia ainakin jokseenkin samaa mieltä tästä. Kun tästä asiasta kysyttiin vastakkaisesta näkökulmasta, 84 prosenttia vastaajista oli eri mieltä (63 prosenttia täysin eri mieltä ja 21 prosenttia jokseenkin eri mieltä) siitä, että luonnonmukaisen tuotannon kehittäminen olisi jätettävä markkinoille. Vastauksista käy ilmi, että yli puolet (59 prosenttia) vastaajista katsoo kansallisten viranomaisten olevan pääasiallisesti vastuussa luonnonmukaisen tuotannon edistämisestä. Kysyttäessä vastaajilta muista mahdollisista toimista luonnonmukaisten elintarvikkeiden tuotannon ja kulutuksen lisäämiseksi he ehdottivat tavanomaisten ja luonnonmukaisten tuotteiden kustannusten tasapainottamista (36 vastaajaa mainitsi tämän), viljelijöiden tulojen ja työolojen parantamista (29 vastaajaa) sekä tutkimusta innovoinnin edistämiseksi (23 vastaajaa).

Kaavio 4. Luonnonmukaisen tuotannon kehittäminen – julkisella tuella vai yksityisillä aloitteilla?

Vastaajat olivat myös sitä mieltä, että on tärkeää auttaa viljelijöitä pääsemään markkinoille luonnonmukaisen tuotannon tukemiseksi (15 vastaajaa mainitsi tämän toimen) sekä parantaa biologista monimuotoisuutta tiloilla (13 vastaajaa), tukea edelleen viljelijöitä siirtymävaiheessa (11 vastaajaa) ja tehdä tutkimusta luonnonmukaisen maatalouden vaikutuksista (11 vastaajaa).

Muita mainittuja lisätoimia olivat luonnonmukaista maataloutta koskeva koulutus (9 vastaajaa mainitsi tämän toimen), pienimuotoisen viljelyn tukeminen (8 vastaajaa) sekä maatilojen neuvontapalvelujen kehittäminen (5 vastaajaa). Kuusi vastaajaa mainitsi olevansa huolissaan vähittäismyyjien valta-asemasta.

Suljetut ja avoimet kysymykset sekä julkiseen kuulemiseen toimitetut kannanotot tarkasteltuina yhdessä ehdotettujen aihealueiden ja toimien mukaan

Kaikki toimintasuunnitelmassa esitetyt aihealueet saivat ainakin jonkin verran kannatusta avoimeen julkiseen kuulemiseen annetuissa kvantitatiivisissa ja kvalitatiivisissa vastauksissa.

·Kvantitatiivisissa vastauksissa kaikki 15 aihealuetta saivat vastaajilta kannatusta tai voimakasta kannatusta. Muita aihealueita hieman vähemmän tukea saivat aihealueet 1.1 ”EU:n luomutunnuksen edistäminen”, 1.4 ”Elintarvikepetosten ehkäiseminen ja valvonnan tehostaminen”, 2.3 ”Elintarvikeketjun järjestäytymisen tukeminen” sekä 3.3 ”Tutkimuksen rahoittaminen vaihtoehtojen etsimiseksi kiistanalaisille tuotantopanoksille”.

·Kvalitatiivisissa vastauksissa seuraavat neljä aihealuetta mainittiin toimintasuunnitelman osalta erityisen usein tärkeinä näkökohtina (nämä aihealueet mainittiin yli 30 kannanotossa tai avoimen kysymyksen vastauksessa): 1.1 ”EU:n luomutunnuksen edistäminen”, 1.2 ”Luomuruokaloiden ja ympäristöä säästävien julkisten hankintojen käytön edistäminen”, 2.1 ”Siirtymän, investointien ja parhaiden käytäntöjen vaihdon tukeminen” sekä 2.3 ”Elintarvikeketjun järjestäytymisen tukeminen”.

·Muut näkökohdat, jotka tulivat esiin joissakin kvalitatiivisissa vastauksissa (15–29 kannanotossa tai avoimen kysymyksen vastauksessa), liittyivät aihealueisiin 1.5 ”Jäljitettävyyden parantaminen”, 2.4 ”Paikallisen ja pienimuotoisen jalostuksen sekä lyhyiden markkinointiväylien edistäminen”, 3.1 ”Geneettisen monimuotoisuuden parantaminen” sekä 3.2 ”Hiilijalanjäljen pienentäminen”.

Toimintasuunnitelman eri toimia koskevien vastausten osalta havaittiin seuraavaa:

·Suurin osa 22 toimesta (jotka jakaantuivat 41 alatoimeen) sai kannatusta tai voimakasta kannatusta kvantitatiivisissa vastauksissa. Kolmen toimen osalta ei ollut saatavilla kvantitatiivisia tietoja. Kvalitatiivisissa vastauksissa 41 alatoimea mainittiin vaihtelevasti.