Virallinen lehti nro C 198 , 08/07/1996 s. 0171



A4-0189/96 Päätöslauselma komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön kalatalousalan kriisistä (KOM(94)0335 - C4-0086/94) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille (KOM(94)0335 - C4-0086/94), - ottaa huomioon David Martinin päätöslauselmaesityksen järkiperäisestä ja kestävästä kalastuspolitiikasta (B4-0562/95), - ottaa huomioon kalatalousalan ja merialueiden nykyisen kriisitilan, kalavarojen ja ihmisten toiminnan kriisin sekä poliittisen halunsa näiden ongelmien ratkaisemiseksi, - ottaa huomioon komission kalatalousneuvoston kokouksessa 10. kesäkuuta 1996 tekemät pyyntitoiminnan vähentämistä koskevat ehdotukset, - ottaa huomioon kalatalousvaliokunnan mietinnön (A4-0189/96), A. toteaa, että yhteisön kalatalousalan kriisiä käsittelevän komission tiedonannon sisältö on suurelta osin yhteneväinen kalatalousvaliokunnan näkemysten kanssa, B. ottaa huomioon, että yhteinen kalastuspolitiikka, joka on Euroopan unionin toinen yhteinen politiikka, on yhteisön politiikoista yhdentynein, koska se kattaa seuraavat politiikat: kalavarojen suojelu ja hoito, rakenteet (kalastuslaivasto, monivuotiset ohjausohjelmat), valvonta, tieteellinen tutkimus, markkinat (vetäytymishinta ja viitehinta), terveysstandardit, täydentävät rakennepolitiikat (kalatalouden ohjauksen rahoitusväline KOR, PESCA) ja niiden varhaiseläkkeisiin liittyvä sosiaalinen osa sekä kalastussopimukset kolmansien maiden ja monenkeskisten järjestöjen kanssa, C. ottaa huomioon, että merestä saatavat tuotteet kuuluvat GATTin piiriin sekä monien sopimuspohjaisia ja yksipuolisia tullien alennuksia koskevien ETY:n ja kolmansien maiden välisten sopimusten piiriin ja että ne ovat siten riippuvaiset maailmanmarkkinoista ja täysin maailmanmarkkinoiden hintojenalentamispaineen alaisia, toisin kuin maataloustuotteet, jotka kuuluvat yhteisen maatalouspolitiikan piiriin, D. katsoo, että komission äskettäin tekemät ehdotukset yhteisön pyyntitoiminnan vähentämiseksi, eräissä tapauksissa 40 prosentilla, aiheuttavat lisääntyviä paineita kalatalousalalle ja siitä elantonsa saaville välittömällä kielteisellä vaikutuksella työllisyystilanteeseen niiden laajamittaisempien alueellisten seurausten lisäksi, joita pääasiassa kalastuksesta riippuvaisille alueille aiheutuu, E. katsoo, että Euroopan unionin on kyettävä kilpailemaan tehokkaasti maailmanmarkkinoilla ja lisäksi sillä on oltava sopivat mekanismit vilpillisestä kilpailusta aiheutuvien vakavien häiriöiden ehkäisemiseksi, F. ottaa huomioon, että yhteinen kalastuspolitiikka vaikuttaa tämän vuoksi alalla työskentelevistä horjuvalta: toisaalta sitä rajoittaa Euroopan järjestelmällinen politiikka, toisaalta maailmanmarkkinoiden sääntelyn purkaminen ilman turvajärjestelyjä, G. katsoo, että alalla ilmenee perinteisesti tuottaja- ja teollisuusjärjestöjen välisiä ristiriitoja, jotka vaarantavat kaikkien edut, H. tunnustaa kalatalousalan ja sen kestävän kehityksen tärkeyden ihmisille, joiden tulot riippuvat suoraan tai välillisesti kalastuksesta ja siihen liittyvästä toiminnasta, I. tunnustaa rannikkokalastuksen merkityksen eräille EU:n alueille, joilla suuri määrä väestöstä saa suoraan tai epäsuorasti siitä elantonsa, sekä sen merkityksen, joka rannikkokalastuksella on paikallisen kalajalostusteollisuuden hankkijana ja näiden alueiden alueellisen kehityksen takaamiseksi ja taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämiseksi välttämättömän muun paikallisen taloudellisen toiminnan kehityksessä, J. ottaa huomioon, että kalatalousalan kriisi koskettaa koko tuotantoketjua: pienkalastajia, laivanvarustajia, tehtailijoita, kalan tukku- ja vähittäiskauppiaita ja toimittajia, K. ottaa huomioon, että elinkeino on elintärkeä kyseisille merialueille ja että kalatalousalaa on kohdeltava sen ansaitsemalla kunnioituksella ja sen tärkeyden tunnustaen, L. katsoo, että liiallinen kalastaminen ei ainoastaan aiheuta häiriöitä meren ekosysteemille vaan se vaikuttaa myös itse kalastusteollisuuteen, koska sen seurauksena hinnat laskevat ja pitkällä aikavälillä olemassaolevat kalavarat kuluvat loppuun, M. katsoo, että kiintiöiden jakoa on noudatettava ja sen olisi perustuttava luotettaviin ja säännöllisiin tutkimuksiin olemassa olevista varoista, N. katsoo, että aineelliset ja inhimilliset voimavarat, jotka käytetään kokonaisuudessaan kalastusteollisuuden valvontaan, ovat riittämättömiä useimmissa jäsenvaltioissa, mikä mahdollistaa petosten ja liiallisen kalastamisen lisääntymisen, 1. Toistaa, että on tarpeen reagoida merikalastajien sekä muiden kalastusalan taloudellisten toimijoiden huoliin ottamalla heidät tiiviimmin mukaan päätöksentekoon, jotta he voisivat taas luottaa tapaan, jolla unioni hoitaa yhteistä kalastuspolitiikkaa; 2. On vakuuttunut siitä, että alalla vallitseva huolestuneisuus johtuu paitsi taloudellisista vaikeuksista myös selkeiden näkökantojen puutteesta sekä kalastajien ja jalostusalan välisen yhteisymmärryksen ilmapiirin puutteesta; 3. Pyytää komissiota ja neuvostoa selventämään, miten tärkeänä ne pitävät tuotannon ulottuvuutta yhteisessä kalastuspolitiikassa ja arvioimaan tämän perusteella alan tulevaisuudennäkymiä; 4. Pyytää komissiota tekemään esityksen ehdoista, joita jäsenvaltiot voivat laillisesti soveltaa 'quota hopping' -menettelyn rajoittamiseksi, ja kannustamaan jäsenvaltioita soveltamaan näitä ehtoja suhteellista vakautta ja historiallisia oikeuksia koskevien periaatteiden säilyttämiseksi mahdollisimman pitkälle; 5. Kehottaa komissiota tutkimaan, miten kalavarojen hoitoa voidaan parantaa, etenkin teknisten toimenpiteiden osalta, ottaen huomioon seuraavat tekijät: sellaisten alueiden suojelu, joilla on paljon kalanpoikasia (tarpeen mukaan biologisin lepoajoin, jotka voivat oikeuttaa korvauksiin), muiden kalaa syövien merieläinten vaikutus, työvälineiden ja kalastusmenetelmien kehittäminen sekä vesien laadun parantaminen, lupajärjestelmän käyttöönotto kalastajien vastuuntunteen lisäämiseksi ja heidän tulevaisuutensa turvaamiseksi; 6. Vahvistaa uudelleen, että komission osana neljättä monivuotista ohjausohjelmaa tekemien ehdotusten mukaisesti pyyntitoiminnan vähentäminen ei saa johtua laivaston käytöstä poistamisesta vaan kalavarojen aktiivisesta puolustuspolitiikasta; 7. Toteaa, että kalastusala ei voi päästä nykyisestä kriisistä ennen kuin EU:n laivastot on saatettu tasapainoon sekä EU:n vesien että muiden vesien saatavilla ja käytettävissä olevia resursseja koskevien realististen arvioiden kanssa; 8. Toteaa myös, että lajien on annettava elpyä niin kauan, että niiden säilyminen on taattu ja ne voivat tukea elinkelpoista kalastusalaa; 9. Kehottaa neuvostoa panemaan täytäntöön tehokkaan ja oikeudenmukaisen laivaston vähentämistä koskevan ohjelman, jonka tarkoituksena on vähentää kalavarojen liiallista hyödyntämistä ja taata riittävä korvaus näistä toimista kärsineille kalastajille; 10. Viittaa uuden perusasetuksen (ETY) N:o 3760/92 8 artiklaan, jossa mahdollistetaan hoitouudistukset; 11. Kehottaa asettamaan kaikille tärkeimmille kalalajeille pitkäaikaiset lajikohtaiset hoitotavoitteet sekä kehittämään ja panemaan täytäntöön tieteellisesti perusteltuja hoitostrategioita, jotka varmistavat sekä kohdelajin että muiden niistä riippuvaisten lajien säilymisen; 12. Pyytää komissiota ja neuvostoa vahvistamaan «hintojen ja markkinoiden» alan yhteisöllistämistä siten, että ne tekevät olemassaolevista säädöksistä sitovia (sitova vetäytymishinta, viitehinnan parempi kunnioittaminen, tuontituotteiden valvonta terveysmääräysten noudattamisen osalta epäoikeudenmukaisen kilpailun estämiseksi); 13. Toivoo, että tuottajajärjestöt osallistuisivat tehokkaammin markkinatoimenpiteisiin; 14. Kehottaa komissiota arvioimaan yhteisen kalastuspolitiikan puitteissa tähän mennessä käyttöön otettujen toimenpiteiden ja välineiden vaikutuksen ja tutkimaan tässä yhteydessä erityisesti näiden välineiden joustavamman käytön seurauksia, kuten palkkio, joka joillakin aloilla voidaan maksaa teollisuudelle, kun se osoittaa maksaneensa tuottajalle vähimmäishinnan; 15. Pyytää komissiota rohkaisemaan ammattiryhmien välisiä sopimuksia eli tuottajien ja jalostajien välisten sopimuspohjaisten suhteiden luomista; 16. Pitää välttämättömänä rahoitusvälinettä, jolla tuetaan hintaa markkinahäiriöiden tapauksessa erityisesti tuoreen kalan osalta; toteaa, että vain 2 % unionin kalastusbudjetista on osoitettu hintatukeen; 17. Katsoo, että kalatuotteiden markkinoinnin ja niiden laadun parantamisen on kuuluttava komissiolle esitettävän toimintaohjelman tärkeimpiin kohtiin; katsoo, että olisi erityisesti tuettava kalalajeja, joiden ravintoarvo on suuri mutta joiden kysyntä markkinoilla on historiallisista ja kulttuuriin liittyvistä syistä vähäistä; 18. Kehottaa komissiota tiukentamaan sellaisten jalostettujen tuotteiden raaka- aineiden alkuperän valvontaa, jotka ovat oikeutettuja erityiskohteluun yleisen tullietuusjärjestelmän nojalla; 19. Vaatii, että valvontajärjestelmässä otetaan huomioon jäsenvaltioiden ja yhteisön vastuu, että valvontaa harjoitetaan kaikilla kalastusalueilla, ja että se mahdollistaa luottamuksen palauttamisen kyseisillä aloilla; suosittelee, että kaikissa valvontatoimissa olisi ohjaavana periaatteena soveltamisen yksinkertaisuus ja selkeys; 20. Pahoittelee, että komission hiljattain antamassa kertomuksessa yhteisen kalastuspolitiikan toimeenpanon seurannasta paljastuu suuria eroja valvonnan laadussa ja määrässä; katsoo, että järjestelmän kunnioituksen palauttaminen edellyttää seuranta- ja valvontatoimien johdonmukaista toteuttamista, niiden kannattavuutta sekä alalle aiheutuvien kohtuuttomien rasitteiden välttämistä; 21. Vaatii, että viivyttelemättä toteutetaan sosiaalis-taloudellisia toimia kuten varhaiseläkejärjestelyjä, joiden avulla tarpeettomaksi käyvät kalastajat voivat jäädä vaativasta työstään arvokkaasti eläkkeelle; pyytää, että tarkasteltaisiin uudelleen kansallisten osuuksien tasoa, jos se on este rakennepolitiikkojen toteuttamiselle; 22. Pyytää, että rakennepolitiikkaa vahvistetaan kriisistä eniten kärsivien syrjäisten rannikko- ja saaristoseutujen hyväksi; pyytää komissiota käynnistämään PESCA-ohjelmaa koskevan tiedotuskampanjan ja tekemään tästä ohjelmasta todellisen «Merialueiden Leader» -ohjelman, jota voidaan soveltaa kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa; 23. Kehottaa komissiota ehdottamaan toimenpiteitä, joilla voidaan edistää ja vahvistaa tuottajien ja jalostusyritysten välisiä koko alan kattavia sopimuksia; 24. Kehottaa komissiota integroimaan EU:n Keski- ja Itä-Eurooppaan laajenemiseen liittyvät ongelmat, niin etteivät kalastusalan kriisin ratkaisun edellyttämät yhteisen kalastuspolitiikan sopeuttamistoimet olisi ristiriidassa laajentumiskehityksen kanssa; 25. Kehottaa komissiota laatimaan yhteistyössä alan työntekijöiden edustajien kanssa koulutussuunnitelmia kalastajille ja uudelleen koulutettaville työntekijöille; 26. Katsoo, että tieteellisen tutkimuksen on oltava tärkeä osa yhteistä kalastuspolitiikkaa, eikä se saa enää olla hetkellisen tilanteen ohjaamaa, vaan se on suunniteltava niin, että voidaan toteuttaa todellista pitkäaikaista kalavarojen hoitoa ja mukauttaa pyydystysmenetelmiä; 27. Katsoo, ettei päätöksiä EU:n yhteisten kalavarojen hoidosta voida tehdä yksinomaan keskitetysti, vaan päätöksentekoon olisi saatava aktiivisemmin mukaan kalastajat, jotka kalastavat kyseisillä yksittäisillä merialueilla; päätösten on lisäksi perustuttava jatkuvaan tieteelliseen tutkimukseen, jossa otetaan huomioon EU:n eri merialueiden todellisuus, ja päätöksistä on annettava tietoja Euroopan parlamentille ja sitä on kuultava niistä; 28. Kehottaa komissiota ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin kalastusalan tiedemiesten ja kalastajien välisen luottamuksen palauttamiseksi; 29. Pitää välttämättömänä, huolimatta nykyisestä kriisistä ja neljännen monivuotisen ohjausohjelman toteuttamisesta, että kalastuslaivaston uudenaikaistamista jatketaan niin, että alusten hygienia- ja turvallisuusolot ovat mahdollisimman hyvät ja kalastusvälineet mahdollisimman valikoivat, varmistamalla kuitenkin, ettei laivaston tuotantokykyä kasvateta millään tavoin; 30. Arvioi, että elvyttämällä laivanrakentamista ja alusten huoltoa unioni voi säilyttää kalatalousalalla tietynasteisen omavaraisuuden ja taata eurooppalaisten läsnäolon merillä tulevaisuudessakin nykyaikaisen kalastuslaivaston avulla; 31. Vahvistaa perinteisten ja uudentyyppisten kalastussopimusten tärkeyden yhteisön kalavarojen perustana, yhteisön kalastajien työllistäjänä ja monien kalastusalueiden paikallisen talouselämän tukena; uskoo kuitenkin, että kalastussopimusten jatkuva tukeminen riippuu paljon suuremmasta talousarvion ja toimielinten avoimuudesta; ottaa kuitenkin huomioon yhä lisääntyneet vaikeudet eräissä kolmansissa maissa ja arvioi tämän vuoksi, että on tarpeen harkita yhteisen kalastuspolitiikan sisällön tarkistamista tältä osin; 32. Vaatii, että komissio ottaa tuottajaosapuolen edut keskeiseksi osaksi neuvotteluja, joita käydään maailmanlaajuisista yhteistyösopimuksista EU:n ja kolmansien maiden välillä, erityisesti tullihelpotusten ja taloudellisen tuen myöntäminen tiettyjen pyyntikiintiöiden vastineeksi; 33. Katsoo, että kun Euroopan unioni neuvottelee kalastussopimuksista kolmansien maiden kanssa, sen on kiinnitettävä riittävästi huomiota maailman kalavarojen säilyttämiseen ja säilyttämistoimien lujittamiseen; 34. Haluaa sisällyttää tähän mietintöön Välimeren ulottuvuuden ja pyytää komissiota ottamaan huolekseen Barcelonan konferenssin jatkotoimenpiteet ja esittämään monivuotisen toimintaohjelman, joka perustuu parlamentin 16. helmikuuta 1996 hyväksymään päätöslauselmaan Välimeren kalastuksesta ((EYVL C 65, 4.3.1996, s. 202)); 35. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle ja neuvostolle.