/* KOM/2011/0176 lopull. */ KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE annettu varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien jäsenvaltioiden toimistojen yhteistyöstä rikoksen tuottaman hyödyn tai muun rikokseen liittyvän omaisuuden jäljittämisessä ja tunnistamisessa 6 päivänä joulukuuta 2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/845/YOS 8 artiklan perusteella





[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 12.4.2011 KOM(2011) 176 lopullinen KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE annettu varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien jäsenvaltioiden toimistojen yhteistyöstä rikoksen tuottaman hyödyn tai muun rikokseen liittyvän omaisuuden jäljittämisessä ja tunnistamisessa 6 päivänä joulukuuta 2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/845/YOS 8 artiklan perusteella KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE annettu varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien jäsenvaltioiden toimistojen yhteistyöstä rikoksen tuottaman hyödyn tai muun rikokseen liittyvän omaisuuden jäljittämisessä ja tunnistamisessa 6 päivänä joulukuuta 2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/845/YOS 8 artiklan perusteella JOHDANTO 1.1. Tausta Neuvoston päätöksessä 2007/845/YOS[1], jäljempänä ’päätös’, velvoitetaan jäsenvaltiot perustamaan tai nimeämään varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavia toimistoja, jäljempänä ’toimistot’, kansallisiksi keskusyhteyspisteiksi, jotka helpottavat yhteistyön avulla nopeinta mahdollista rikollisesta toiminnasta peräisin olevien varojen jäljittämistä EU:n alueella. Päätöksen nojalla toimistot voivat vaihtaa tietoja ja parhaita käytäntöjä sekä pyynnöstä että oma-aloitteisesti asemastaan riippumatta (olivatpa ne hallinto-, lainvalvonta- tai oikeusviranomaisia). Toimistojen edellytetään vaihtavan tietoja puitepäätöksessä 2006/960/YOS[2], jäljempänä ’Ruotsin aloite’, asetettujen ehtojen mukaisesti ja tietosuojasäännöksiä noudattaen. Päätöksellä pyritään myös tukemaan CARIN-verkostoa (Camden Assets Recovery Inter-Agency Network), joka on alan toimijoiden ja asiantuntijoiden maailmanlaajuinen verkosto, jonka tarkoituksena on lisätä menetelmien ja tekniikoiden tuntemusta laittomasti hankitun omaisuuden rajat ylittävän tunnistamisen, jäädyttämisen, takavarikoimisen ja menetetyksi tuomitsemisen alalla. 1.2. Jäsenvaltioiden ilmoitukset Päätöksen 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on 18. joulukuuta 2008 mennessä toimitettava neuvoston pääsihteeristöön sekä komissioon kaikki kansalliset säännöksensä, joiden nojalla ne voivat täyttää tässä päätöksessä niille asetetut velvoitteet. Komissio on saanut ilmoitukset seuraavilta 21 jäsenvaltiolta: Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Irlanti, Itävalta, Kreikka, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Slovakia, Suomi, Tanska, Tšekki, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta. Espanja ei ole lähettänyt ilmoitusta komissioon vaan ainoastaan neuvoston pääsihteeristöön. Italia, Malta, Portugali ja Slovenia eivät ole lähettäneet ilmoitusta. Useimmissa jäsenvaltioiden lähettämissä ilmoituksissa mainitaan vain tiedot nimetystä toimistosta tai toimistoista (jäsenvaltiot voivat päätöksen nojalla nimetä halutessaan toisenkin toimiston), ja joissakin viitataan sovellettaviin kansallisiin säännöksiin. Belgia, Irlanti ja Kreikka ovat sisällyttäneet ilmoituksiinsa kansallisten säännösten tekstin kokonaisuudessaan. 1.3. Arviointimenetelmä ja -kriteerit Päätöksen 8 artiklan 3 kohdan mukaan komission on viimeistään 18. joulukuuta 2010 laadittava kirjallinen kertomus siitä, miten jäsenvaltiot ovat noudattaneet päätöstä. Ainoastaan kahdeksan jäsenvaltiota lähetti ilmoituksensa päätöksessä asetettuun alkuperäiseen määräaikaan mennessä. Lisäksi useimmat jäsenvaltioiden ilmoitukset koskivat vain yhtä päätöksen näkökohtaa, eli toimistojen nimeämistä koskevien säännösten täytäntöönpanoa ( 1 artikla ). Lähetetyissä ilmoituksissa ei mainittu toimistojen välistä yhteistyötä koskevien säännösten täytäntöönpanoa ( 2 artikla ), toimistojen välistä tietojen vaihtoa pyynnöstä ( 3 artikla ) tai oma-aloitteisesti ( 4 artikla ), tietosuojasäännösten noudattamista ( 5 artikla ) eikä toimistojen parhaiden käytäntöjen vaihtoa ( 6 artikla ). Siksi oli välttämätöntä yhdistää virallisiin ilmoituksiin muita tietoja, jotta ainakin päätöksen vähimmäissäännösten täytäntöönpanoa voitaisiin arvioida. Tietoja näiden säännösten täytäntöönpanosta ja jäsenvaltioiden edistymisestä toimistojen nimeämisessä on kerätty varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien toimistojen epävirallisen foorumin kokouksissa. Foorumi on kokoontunut säännöllisesti vuoden 2009 alusta lukien. Siihen kuuluvat jäsenvaltioiden nimeämät toimistot ja viranomaiset, jotka ovat mukana perustamassa toimistoja tai toimivat väliaikaisesti sellaisena. Vuoden 2010 maaliskuussa ja toukokuussa pidetyissä kokouksissa foorumi ilmaisi komissiolle pitävänsä parempana täytäntöönpanokertomusta, joka olisi päätöksen säännöksiä laajempi ja jossa käsiteltäisiin myös nimettyjen toimistojen rakennetta, valtuuksia ja tiedonsaantia koskevia näkökohtia, turvallisen tietojenvaihtojärjestelmän edistymistä ja tärkeimpiä haasteita, joita toimistot kohtaavat. Edellä mainitut tiedot on kerätty taulukosta, jossa on perustietoa nimetyistä toimistoista, ja toimistojen vastauksista komission jakamaan lyhyeen lisäkyselyyn (17 toimistoa vastasi kyselyyn vuonna 2010 syyskuun ja marraskuun välisenä aikana). Tietoja täydennettiin vielä Brysselissä 6. ja 7. joulukuuta 2010 pidetyssä varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavia toimistoja koskevassa yleiseurooppalaisessa kokouksessa saaduilla tiedoilla. 2. ARVIOINTI 1 artikla – Varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavat toimistot Seuraavat toimistot on nimetty päätöksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti: Alankomaat on nimennyt rikoshyödyn poistamista käsittelevän syyttäjänviraston ( Bureau Ontnemingswetgeving Openbaar Ministerie - BOOM). Belgia on nimennyt takavarikoinnin ja menetetyksi tuomitsemisen keskustoimiston ( Organe Central pour la Saisie et la Confiscation, COSC) , joka perustettiin lailla 26. maaliskuuta 2003. Bulgaria on nimennyt kaksi toimistoa: rikollisesta toiminnasta saatujen varojen määrittämiskomitean (CEPACA, joka on sittemmin muuttanut nimensä ja on nyt CEPAIA) ja ylimmän syyttäjän viraston. Espanja on nimennyt kaksi toimistoa: järjestäytyneen rikollisuuden tiedustelukeskuksen (CICO) ja oikeusministeriön huumeidenvastaisen erityissyyttäjän viraston ( Fiscalia Especial Antidrogas ). Irlanti on nimennyt vuoden 2005 rikoshyötyvirastolailla perustetun rikoshyötyviraston ( Criminal Assets Bureau ). Itävalta on nimennyt keskusrikospoliisin ( Bundeskriminalamt – Referat ”Vermögensabhöpfung”). Kreikka on nimennyt talousministeriön talousrikosyksikön lain nro 3842/2010 nojalla. Kypros on nimennyt rahanpesuntorjuntayksikön (MOKAS-FIU Kypros). Latvia on nimennyt valtionpoliisin keskusrikospoliisin talousrikososaston. Liettua on nimennyt kaksi toimistoa, rikospoliisin ( Lietuvos kriminalines policijos biuras ) ja yleisen syyttäjän viraston ( Lietuvos Respublikos generaline prokuratura). Luxemburg on nimennyt Luxemburgin alueen tuomioistuimen talousosaston ( Parquet du Tribunal d'Arrondissement de Luxembourg, Section éco-fin). Puola on nimennyt keskuspoliisin rikososaston varojen takaisinsaantiyksikön. Ranska on nimennyt rikostutkinnan keskusviranomaisen ( Plateforme d'Identification des Avoirs Criminels - PIAC ). Ranska on äskettäin nimennyt toisen toimiston, takavarikoitujen ja menetetyksi tuomittujen varojen hallinnointia ja palauttamista hoitavan viraston (AGRASC). Ilmoitus komissiolle on vireillä. Ruotsi on nimennyt kaksi toimistoa: keskusrikospoliisin ja talousrikosviranomaisen ( Ekobrottsmyndigheten ). Saksa on nimennyt kaksi toimistoa, keskusrikospoliisin ( Bundeskriminalamt Referat SO 35 ”Vermögensabschöpfung”) ja oikeusministeriön ( Bundesamt für Justiz) . Slovakia on nimennyt poliisivoimien ylijohdon järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaviraston taloustiedusteluyksikön. Suomi on nimennyt keskusrikospoliisin tiedusteluosaston/viestintäkeskuksen. Tanska on nimennyt vakavien talousrikosten valtakunnansyyttäjän ( Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet ). Tšekki on nimennyt korruption ja talousrikosten torjuntayksikön (UOKFK) kansainvälisen yhteistyön osaston ja säätänyt lain nro 273/2008. Unkari on nimennyt kansallisen tutkintaviraston ( Nemzeti Nyomozó Iroda ). Viro on nimennyt keskusrikospoliisin tutkintaosaston V jaoston. Yhdistynyt kuningaskunta on nimennyt kaksi toimistoa: Englantiin, Walesiin ja Pohjois-Irlantiin vakavan järjestäytyneen rikollisuuden viraston ( Serious Organised Crime Agency, SOCA ) ja Skotlantiin Skotlannin rikos- ja huumeasioiden täytäntöönpanoviraston ( Scottish Crime and Drug Enforcement Agency, SCDEA ). Loput jäsenvaltiot ovat antaneet seuraavat tiedot edistymisestään toimistojen nimeämisessä: Malta on ilmoittanut, että kansallinen petostentorjuntayksikkö nimetään kansalliseksi toimistoksi. Portugali on ilmoittanut, että tulevan toimiston perustaminen on annettu tehtäväksi oikeusministeriön alaisuuteen nimitetylle ryhmälle. Romania on ilmoittanut, että toimisto perustetaan oikeusministeriön alaisuuteen. Toimisto tulee olemaan monialainen, ja toimistona väliaikaisesti toimineet lainvalvontarakenteet sisällytetään siihen. Kyseinen henkilöstö, CARIN-yhteyspiste mukaan lukien, liitetään tulevaan toimistoon. Slovenia on ilmoittanut, että toimistoa harkitaan perustettavaksi syyttäjälaitoksen alaisuuteen. Italia on ilmoittanut, että toimistoa harkitaan perustettavaksi sisäministeriön alaisuuteen. Nimittämistä koskevien säännösten laatiminen on käynnissä. Tähän mennessä seitsemän jäsenvaltiota ( Bulgaria, Espanja, Liettua, Ranska, Ruotsi, Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta ) on hyödyntänyt 1 artiklan 2 kohdassa tarjottua mahdollisuutta nimetä kaksi toimistoa. Siksi EU:ssa on tällä hetkellä 28 nimettyä toimistoa. Tähän mennessä nimetyistä toimistoista valtaosa on perustettu lainvalvontaviranomaisten alaisuuteen. Loput jakautuvat melko tasaisesti tuomioistuintoimistoihin ja toimistoihin, joiden rakenne on monialainen. Koska päätöksellä pyritään myös perustamaan virallisia rakenteita, joilla tuetaan CARIN-verkoston toimintaa, on syytä huomata, että CARIN-yhteyspiste(et)[3] on (ovat) mukana lähes kaikissa nimetyissä toimistoissa. 2 artikla – Varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien toimistojen välinen yhteistyö Artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden toimistot tekevät keskinäistä yhteistyötä rikoksen tuottaman hyödyn ja muun rikokseen liittyvän omaisuuden jäljittämisen ja tunnistamisen helpottamiseksi vaihtamalla tietoja ja parhaita käytäntöjä sekä pyynnöstä että oma-aloitteisesti. Toimistojen välisen tietojen ja parhaiden käytäntöjen vaihdon olisi tapahduttava toimistojen asemasta riippumatta (hallinto-, lainvalvonta- tai oikeusviranomainen). Toimistot ovat toimistofoorumin kokouksissa yleisesti ilmaisseet olevansa tyytyväisiä toimistojen välisen yhteistyön ja parhaiden käytäntöjen vaihdon tasoon. Yhdenkään toimiston ei tiedetä kieltäytyneen yhteistyöstä toisen toimiston kanssa sen aseman vuoksi. Näin ollen voidaan päätellä, että artiklan säännöksiä sovelletaan yleisesti. 3 artikla – Pyynnöstä tapahtuva tietojenvaihto varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien toimistojen välillä Artiklassa selitetään, että toimistojen välillä lähetettäviä tietopyyntöjä säännellään Ruotsin aloitteella ja sen täytäntöönpanosäännöillä. Ruotsin aloitteessa asetettiin määräajat lainvalvontaviranomaisten välisiin tietopyyntöihin vastaamiselle rikostutkinnan tai rikostiedusteluoperaation puitteissa seuraavasti: Kahdeksan tuntia, kun kyseessä on vakavia rikoksia[4] koskevia tietoja ja tiedustelutietoja koskeva kiireellinen pyyntö ja pyydettyjä tietoja tai tiedustelutietoja säilytetään tietokannassa, johon lainvalvontaviranomaisella on suora pääsy. Yksi viikko, kun kyseessä on vakavia rikoksia koskevia tietoja ja tiedustelutietoja koskeva ei-kiireellinen pyyntö ja pyydettyjä tietoja tai tiedustelutietoja säilytetään tietokannassa, johon lainvalvontaviranomaisella on suora pääsy. Kaksi viikkoa kaikissa muissa tapauksissa (ei suoraa pääsyä tietokantaan ja/tai pyyntö ei liity vakavaan rikokseen). Näitä tiukkoja määräaikoja sovelletaan edellyttäen, että pyynnön esittänyt viranomainen ilmoittaa Ruotsin aloitteen tietojenvaihtolomakkeella tietyt tiedot (pyynnön tarkoitus ja syyt, menettelyn luonne, tiedot kohteena olevasta tai etsitystä omaisuudesta ja asiassa oletettavasti osallisina olevista henkilöistä) mahdollisimman tarkasti. Lisäksi kaikissa edellä mainituissa tapauksissa on mahdollisuus lykkäämiseen. Nimetyt toimistot ovat ilmoittaneet, että ne pystyvät yleensä noudattamaan määräaikoja. Myönteisesti vastasivat Alankomaat, Espanja (yksi toimisto), Itävalta, Liettua, Saksa, Tšekki, ja Unkari . Belgia ja Espanja (toimistoista toinen) pystyvät noudattamaan niitä useimmiten. Kyproksessa noudattaminen riippuu siitä, minkätyppisiä tietoja on pyydetty. Latvia ei aina pysty noudattamaan kahdeksan tunnin aikarajaa (toimisto ei ole toiminnassa 24 tuntia vuorokaudessa seitsemänä päivänä viikossa), ja Irlanti on ilmoittanut, ettei se voi aina noudattaa määräaikoja, koska muiden toimistojen toimittamat tiedot ovat usein sellaisia, että ne edellyttävät lisätarkistuksia. Päätöksen 3 artiklan 2 kohdassa viitataan Ruotsin aloitteen liitteenä olevaan tietojenvaihtolomakkeeseen pakollisena osatekijänä. Neuvoston pääsihteeristö on raportoinut, että jäsenvaltiot ovat sopineet tätä asiaa koskevissa toimistofoorumin keskusteluissa Ruotsin aloitteen soveltamisohjeiden mukaisesti, että lomaketta ei pitäisi pitää pakollisena. Lähettäessään pyyntöjä toisille toimistoille useimmat toimistot (ainakin Alankomaat, Itävalta, Belgia, Bulgaria, Espanja, Irlanti, Kypros, Latvia, Liettua, Saksa, Tšekki, Unkari ja Viro ) kuitenkin käyttävät Ruotsin aloitteen lomaketta, vaikkakin toisinaan yhdessä muiden välineiden[5] kanssa. Toimistot lähettävät tietopyyntöjä toisille toimistoille, mutta monet niistä käyttävät myös muita kanavia, kuten CARINia ( Alankomaat, Belgia, Espanja ja Saksa ), Interpolin yhteyshenkilöitä ( Espanja, Itävalta, Saksa ja Tšekki ), Europolia ( Espanja ja Tšekki ), kansallisten lainvalvontaviranomaisten yhteyshenkilöverkostoa ( Alankomaat, Espanja, Itävalta, Saksa, Tšekki ja Unkari ), kansallisia taloustiedusteluyksiköitä ( Kreikka ja Liettua ) tai Kaakkois-Euroopan yhteistyöaloitteen yhteyshenkilöitä ( Unkari ). Suurin osa toimistoista tilastoi tietojen vaihtoa muiden toimistojen kanssa (ainakin Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Itävalta, Kypros, Latvia, Saksa, Tšekki, Unkari ja Viro ). Käytetyt luokittelut ja indikaattorit kuitenkin poikkeavat toisistaan huomattavasti. Turvallisemman tietojenvaihtojärjestelmän mahdollinen käyttöönotto helpottaisi tietojen keräämistä tilastointitarkoituksiin. Vertailukelpoisen tiedon puuttumisesta huolimatta keskustelut toimistofoorumissa ovat osoittaneet, että päätöksen hyväksymisen jälkeen toimistojen muille toimistoille esittämien pyyntöjen määrä on lisääntynyt huomattavasti ja vastausten laatu on yleisesti parantunut. Toimistojen näkemykset saamiensa vastausten laadusta vaihtelevat huomattavasti. Joidenkin mielestä saadut tiedot olivat erittäin hyviä ( Itävalta ja Tšekki ), joidenkin mielestä hyviä ( Belgia, Latvia ja Viro ), ja toisten mielestä taas suhteellisen perustasoisia ( Espanja, Irlanti, Liettua, Saksa ja Unkari) (vaikkakin riittäviä tutkinnan käynnistämiseen). Monet toimistot korostivat vastauksissaan ja toimistofoorumin kokouksissa, että pyynnön lähettämisen yhteydessä on tärkeää toimittaa parempia tietoja. Koska Ruotsin aloitteen määräaikoja yleensä noudatetaan ja sen lomaketta käytetään laajasti ja vastausten laatu on vähintään tyydyttävä, voidaan katsoa, että tämän artiklan säännöksiä sovelletaan. 4 artikla – Oma-aloitteinen tietojenvaihto varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien toimistojen välillä Tässä artiklassa säädetään, että toimistot voivat lähettää tietoja toiselle toimistolle ilman erityistä pyyntöä. Keskusteluista toimistojen työntekijöiden kanssa on käynyt ilmi, että on tapauksia, joissa tietoja on vaihdettu oma-aloitteisesti (esimerkiksi Alankomaiden ja Belgian välillä), mutta tilastotietoja asiasta ei ole. Käytettävissä olevat tiedot eivät valaise artiklan soveltamista tarpeeksi. 5 artikla – Tietosuoja Kerätyt tiedot eivät viittaa sovellettavien tietosuojasäännösten rikkomiseen ottaen huomioon puitepäätöksen vuodelta 2008[6]. Huolimatta siitä, että kansalliset tietosuojalait ja -käytännöt poikkeavat toisistaan, säädetty järjestelmä (sovelletaan vastaanottavan toimiston tietosuojasäännöksiä) ei näytä merkittävästi vaikuttavan mahdollisuuteen lähettää tai vastaanottaa tietoja. Itse asiassa useimmat toimistot ovat ilmoittaneet, että voimassa olevat tietosuojasäännöt eivät vaikuta tietojen vaihtoon muiden toimistojen kanssa. 6 artikla – Parhaiden käytäntöjen vaihto Tämän artiklan mukaan toimistojen on vaihdettava parhaita käytäntöjä, joiden avulla voidaan tehostaa toimia omaisuuden jäljittämiseksi. Toimistot ovat määrittäneet muiden toimistojen kanssa saamiensa kokemusten perusteella useita esimerkkejä parhaista käytännöistä. Monet niistä liittyvät CARIN-suositusten (jotka ovat vakiintuneita parhaita käytäntöjä) soveltamiseen. Jotkut liittyvät omaisuudenjäljittämisyhteistyöhön kahdenvälisissä tapauksissa ja joissakin on mukana myös operatiivisia toimia, jotka eivät liity omaisuuden jäljittämiseen (esimerkiksi lainvalvontatuen jatkaminen sen jälkeen, kun omaisuus on tunnistettu). Toimistojen välistä yhteistyötä koskeva palaute on yleisesti myönteistä. Parhaita käytäntöjä vaihdetaan säännöllisesti EU:n epävirallisen toimistofoorumin kokouksissa. 7 artikla – Suhde olemassa oleviin yhteistyöjärjestelyihin Säännös ei edellytä täytäntöönpanoa. 3. TOIMISTOJEN TÄRKEIMMÄT HAASTEET Toimistojen kohtaamien haasteiden ymmärtämiseksi on pidettävä mielessä seuraavat nimettyjä toimistoja koskevat seikat: - Suurimmalla osalla toimistoja on suhteellisen vähän henkilöstöä. Ainoastaan kuudella 28 nimetystä toimistosta on työntekijöitä 10 tai sitä enemmän. - Toimistojen päätehtävä on jäljittää ja tunnistaa omaisuutta jäsenvaltionsa alueella. Useimmilla toimistoilla ei kuitenkaan ole pääsyä (suoraan tai välillisesti) kaikkiin tietokantoihin, joiden avulla ne voisivat hoitaa tehtävänsä tehokkaammin. - Kaikilla toimistoilla on pääsy yritysrekistereihin, mutta kaikissa jäsenvaltioissa ei ole keskitettyä maarekisteriä. Ainoastaan yhdellä toimistolla on pääsy kansalliseen pankkitilirekisteriin, joita on vain viidessä maassa. - Toimistot vaihtavat arkaluonteisia tietoja (esimerkiksi pankkitilien numeroita) sähköpostitse tai faksilla, eikä niillä ole tukenaan täysin turvallista tietojenvaihtojärjestelmää. - Ainoastaan muutama toimisto on kansallisen tason keskusyhteyspiste toisten jäsenvaltioiden viranomaisten lähettämille, keskinäistä oikeusapua koskeville pyynnöille, jotka liittyvät varojen takaisinsaantiin. - Ainoastaan muutama toimisto on mukana jäädytettyjen varojen hallinnoinnissa. - Noin puolella toimistoista ei ole pääsyä jäädyttämistä ja menetetyksi tuomitsemista koskeviin tuomioistuinten tilastoihin. Toimistojen mielestä pääsy taloudellisiin tietoihin (erityisesti pankkitilien tietoihin) on niiden suurin haaste. Toiseksi suurin haaste on turvallisen tietojenvaihtojärjestelmän puuttuminen. Muita toimistojen mainitsemia toistuvia haasteita ovat taloustutkijoiden vähäinen erikoistumiskoulutus ja yleisemmin resurssien puute. Toimistot mainitsivat muina haasteina erot jäsenvaltioiden lainsäädännössä sen suhteen, mitä tietoja toimistot voivat saada, toimistojen vähäiset yhteydet viranomaisiin, jotka vastaavat varojen hallinnasta, toimistojen arviointijärjestelmän puuttuminen, tietosuoja- tai pankkisalaisuussäännökset ja sen, että pankkitilirekisterejä ei ole kaikissa jäsenvaltioissa. Turvallinen tietojenvaihtojärjestelmä toimistoille Päätöksessä ei yksilöidä toimistojen välisen operatiivisen yhteistyön kanavia. Keskeinen toimistofoorumilla määritetty kysymys on tarve saada turvallisempi järjestelmä toimistojen väliseen operatiivisten tietojen vaihtoon. Tällä hetkellä arkaluonteisia tietoja vaihdetaan usein sähköpostitse, mihin voi liittyä tiettyjä turvallisuusriskejä. Tiedonannossaan Järjestäytyneen rikollisuuden torjunta [7] komissio kannustaa Europolia ottamaan koordinoivan roolin kansallisten varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavien toimistojen välillä. Rikoshyötyihin erikoistunut Europolin yksikkö (ECAB)[8] on tähän liittyen ehdottanut, että se tutkisi mahdollisuutta käyttää Europolin SIENA-järjestelmää[9] kahdenväliseen tietojenvaihtoon toimistojen välillä. Ehdotukseen suhtauduttiin toimistofoorumissa myönteisesti ja todettiin seuraavaa: - On selvästi tarpeen perustaa turvallinen kanava toimistojen väliselle suoralle tietojen vaihdolle. - SIENA on jo toiminnassa, ja se tarjoaa teknisen ratkaisun lainvalvontatietojen vaihdolle vakaaseen oikeusperustaan tukeutuen ja tiukimpia turvallisuusnormeja noudattaen. - SIENA voisi olla kustannustehokas ratkaisu, koska se rakentuu olemassa olevan verkon varaan, eikä uuden verkon luomiseen näin ollen tarvittaisi taloudellista tukea. - Jos SIENA valittaisiin toimistojen tietojenvaihtoon, sen olisi mahdollistettava suora kahdenvälinen tietojenvaihto toimistojen välillä. Jäsenvaltioiden olisi nimitettävä toimistonsa SIENAn ja Ruotsin aloitteen puitteissa toimivaltaisiksi viranomaisiksi. Niiden olisi myös liitettävä toimistonsa teknisesti Europolin kansallisiin yksikköihinsä[10]. Europol päätti syyskuussa 2009 käynnistää pilottivaiheen, johon halukkaat toimistot voivat osallistua. Toimistot 11 maasta ( Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Puola, Ranska, Ruotsi, Slovakia, Tanska, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta ) olivat halukkaita testaamaan SIENAa toimistojen välisessä tietojenvaihdossa. Heinäkuussa 2010 kahdeksan toimistojen työntekijää (seuraavista maista: Alankomaat, Bulgaria, Puola, Tanska, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta) sai SIENA-koulutusta Europolin päämajassa. Pilottivaihe alkoi heinäkuussa ja jatkui syyskuun 2010 loppuun. Sen arviointi on parhaillaan käynnissä. Jos kaikki sujuu hyvin vuonna 2011, ensimmäiset toimistot voisivat virallisesti luoda yhteydet SIENAan. Työtä toimistojen liittämiseksi SIENAan jatketaan, ja tavoitteena on, että suurin osa toimistoista liittyisi sovellukseen. 4. PÄÄTELMÄT Koska päätöksen keskeiset säännökset liittyvät toimistojen perustamiseen ja nimeämiseen sekä niiden tietojenvaihtoon, päätöksen täytäntöönpanon tasoa jäsenvaltioissa voidaan pitää kohtuullisen tyydyttävänä. Joulukuun 2010 loppuun mennessä eli kaksi vuotta päätöksessä asetetun määräajan jälkeen 22 jäsenvaltiossa oli toimisto, josta oli ilmoitettu komissiolle (ainakin epävirallisesti). Komission tiedonannossa Sisäisen turvallisuuden strategian toteuttamissuunnitelma [11] jäsenvaltioita kehotetaan perustamaan vuoteen 2014 mennessä varallisuuden takaisin hankinnasta vastaavia toimistoja, joilla on käytettävissään tarvittavat resurssit, toimivaltuudet ja osaaminen sekä valmiudet vaihtaa tietoja keskenään. Lisäksi tiedonannossa todetaan, että komissio laatii vuoteen 2013 mennessä yhteiset indikaattorit, joiden perusteella jäsenvaltioiden olisi arvioitava näiden toimistojen suorituskykyä. Tehokkuusindikaattoreita koskevia alustavia ehdotuksia, joita voitaisiin soveltaa toimistoihin, tehtiin toimistoja koskevassa yleiseurooppalaisessa kokouksessa joulukuussa 2010. Lisäksi ehdotettiin, että toimistojen tehokkuutta arvioitaisiin säännöllisesti indikaattorien pohjalta vertaisasiantuntijoiden epävirallisilla käynneillä ja niitä seuraavilla keskusteluilla, joita käytäisiin toimistofoorumilla. Samaan aikaan suunnitellaan menetetyksi tuomitsemista koskevan voimassa olevan oikeudellisen kehyksen muuttamista. Komissio on ilmoittanut tiedonannossa Sisäisen turvallisuuden strategian toteuttamissuunnitelma aikovansa ehdottaa vuonna 2011 lainsäädäntöä, jonka avulla vahvistetaan menetetyksi tuomitsemista koskevaa EU:n oikeudellista kehystä[12]. Tässä päätöksessä, jolla luodaan oikeudellinen kehys toimistojen väliselle tietojenvaihdolle, ei näytä olevan mitään merkittäviä puutteita. Uusi lainsäädäntö antaa kuitenkin komissiolle, Euroopan parlamentille ja neuvostolle mahdollisuuden ottaa käyttöön uusia säännöksiä, joilla pyritään lisäämään toimistojen valtuuksia tai niiden tiedonsaantia tarpeen mukaan. Komissio kehottaa kaikkia jäsenvaltioita tutustumaan tähän kertomukseen ja toimittamaan komissioon ja neuvoston pääsihteeristöön jatkossakin kaikki merkitykselliset tiedot päätöksen 8 artiklan mukaisesti. Viisi jäsenvaltiota ei ole vielä nimennyt toimistoaan. Koska verkosto on yhtä vahva kuin sen heikoin lenkki, tämä voi merkittävästi heikentää jäsenvaltioiden valmiuksia jäljittää laittomasti hankittuja varoja Euroopan unionissa. Komissio odottaa, että jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä panneet tätä päätöstä täytäntöön, tekevät sen viipymättä. [1] EUVL L 332, 18.12.2007, s. 103. [2] EUVL L 386, 29.12.2006, s. 89. [3] CARINiin kuuluu joka maassa kaksi yhteyspistettä (lainvalvonta- ja tuomioistuinyhteyspiste). Komissio ja Europol (joka isännöi sen pysyvää sihteeristöä) tukevat verkostoa, johon kuuluu asiantuntijoita yli 50 maasta ja oikeudenkäyttöalueelta, 26 EU:n jäsenvaltiota mukaan lukien. [4] Esimerkiksi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 2002/584/YOS 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut rikokset. [5] Esimerkiksi sähköposti yksinkertaisissa pyynnöissä tai lomake, jota CARIN-yhteyspisteet käyttävät tietojen vaihtoon. [6] Tietojen käyttöön vastaanottavassa jäsenvaltiossa olisi päätöksen säännökset huomioon ottaen sovellettava rikosasioissa tehtävässä poliisi- ja oikeudellisessa yhteistyössä käsiteltävien henkilötietojen suojaamisesta 27 päivänä marraskuuta 2008 tehtyä puitepäätöstä 2008/977/YOS, EUVL L 350, 30.12.2008, s. 60. Päätöksessä ei ole tästä mainintaa, koska puitepäätös hyväksyttiin vuoden kuluttua päätöksen hyväksymisestä. [7] KOM(2008) 766 lopullinen, 20.11.2008. [8] ECAB avustaa talousrikostutkijoita jäljittämään rikoksen tuottoja muissa maissa. Vuonna 2007 se oli mukana 133 tutkinnassa. [9] Suojattu tiedonvaihtoverkkosovellus (SIENA) on uuden sukupolven viestintäväline, joka on suunniteltu, jotta jäsenvaltiot, Europol ja kolmannet osapuolet, joiden kanssa Europolilla on yhteistyösopimus, voivat vaihtaa rikoksiin liittyviä operatiivisia ja strategisia tietoja ja tiedustelutietoja nopeasti, turvallisesti ja käyttäjäystävällisesti. [10] Kansallisia keskusyhteyspisteitä, jotka vaihtavat tietoja Europolin kanssa. [11] KOM(2010) 673, 22.11.2010. [12] Erityisesti siksi, että voitaisiin laajentaa mahdollisuuksia kolmatta osapuolta koskevaan menetetyksi tuomitsemiseen ja laajennettuun menetetyksi tuomitsemiseen ja helpottaa tuomioon perustumattomien menettelyjen nojalla tehtyjen menetetyksi tuomitsemista koskevien päätösten vastavuoroista tunnustamista jäsenvaltioissa.