Komission kertomus - Vuosikertomus Euroopan unionin toiminnasta tutkimuksen ja teknologian kehittämisen alalla 2004 {SEK(2005) 1326} /* KOM/2005/0517 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 24.10.2005 KOM(2005) 517 lopullinen . KOMISSION KERTOMUS Vuosikertomus Euroopan unionin toiminnasta tutkimuksen ja teknologiankehittämisen alalla 2004{SEK(2005) 1326} KOMISSION KERTOMUS Vuosikertomus Euroopan unionin toiminn asta tutkimuksen ja teknologian kehittämisen alalla 2004 1. JOHDANTO Tässä vuosikertomuksessa selostetaan tutkimuksen ja teknologian kehittämisen (TTK) alan tapahtumia ja toimia vuoden 2004 aikana. Kertomus on laadittu Euratomin perustamissopimuksen 7 artiklan[1] ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 173 artiklan[2] sekä kuudennesta TTK-puiteohjelmasta tehdyn päätöksen 4 artiklan[3] mukaisesti. Kertomuksen liitteenä on komission yksiköiden valmisteluasiakirja, joka sisältää yksityiskohtaisempia tietoja sekä tilastoja. Kertomuksen keskeisissä luvuissa selostetaan vuoden 2004 aikana toteutettuja toimia ja niistä saatuja tuloksia sekä TTK-toiminnan kehittymistä Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Tilastoja sisältävät taulukot ovat erillisessä liitteessä. 2. YHTEISÖN TUTKIMUSTA JA TEKNOLOGIAN KEHITTÄMISTÄ KOSKEVAT TOIMET 2.1. Kuudennen puiteohjelman täytäntöönpano Kuudennen puiteohjelman täytäntöönpanossa on onnistuttu hyvin. Puiteohjelma käynnistettiin vuonna 2002. Sen budjetti vuosille 2002–2006 oli alun perin 17,5 miljardia euroa, mutta määrää kasvatettiin unionin laajentumisen myötä 19,2 miljardiin euroon. Lisäksi toteutettiin erityisiä toimia, joilla kannustettiin uusia jäsenvaltioita osallistumaan. Puiteohjelmaan jätettiin vuonna 2004 lähes 16,000 hanke-ehdotusta, joissa oli mukana yhteensä yli 84,400 osallistujaa. Näistä lähes 2,000 ehdotusta (joissa oli mukana kaikkiaan noin 13,700 osallistujaa) hyväksyttiin rahoitettaviksi. Vuoden 2004 aikana allekirjoitettiin yhteensä lähes 2,100 rahoitustukisopimusta. Hankkeille myönnetyn EY:n rahoituksen määrä oli yhteensä yli 4,2 miljardia euroa. Puiteohjelman erityisohjelmaan ”Eurooppalaisen tutkimusalueen integrointi ja lujittaminen” jätettiin yli 7,300 ehdotusta, joista lähes 1,100 valittiin rahoitettaviksi. Valituissa ehdotuksissa oli mukana kaikkiaan yli 11,400 osallistujaa. Valtaosa valituista ehdotuksista (noin 4,200 ehdotusta) koski kuudennen puiteohjelman seitsemää ensisijaista aihealuetta. Lisäksi mukana oli huomattava määrä ehdotuksia, jotka koskivat pk-yrityksiä palvelevaa monialaista tutkimustoimintaa sekä kansainvälistä yhteistyötä tukevia erityistoimenpiteitä. Myös kuudennen puiteohjelman uudet toimet, jotka koskevat politiikan alojen tieteellistä tukea (Scientific Support to Policy) sekä uutta ja esiin nousevaa tiedettä ja teknologiaa (NEST), ovat osoittautuneet onnistuneiksi. Niitä koskevista ehdotuksista on hyväksytty rahoitettaviksi yli 120. Erityisohjelmaan ”Eurooppalaisen tutkimusalueen jäsentäminen” jätettiin vuonna 2004 yli 8,500 ehdotusta, joista suuri enemmistö (noin 7,900 ehdotusta) koski osa-alueeseen ”Tutkijavoimavarat ja liikkuvuus” liittyviä toimia. Saaduista ehdotuksista yli 800 valittiin rahoitettaviksi. Valituista ehdotuksista 90 prosenttia koski tutkijavoimavaroja ja liikkuvuutta. Muut sijoittuivat osa-alueille ”Tutkimus ja innovointi”, ”Tutkimusinfrastruktuurit” ja ”Tiede ja yhteiskunta”. Ehdotuksia, joissa toteutusvälineinä olivat kuudennen puiteohjelman uudet välineet eli integroidut hankkeet ja huippuosaamisen verkostot, jätettiin vuonna 2004 yhteensä noin 900. Näistä noin 150 valittiin rahoitettaviksi. Kaiken kaikkiaan vuoden 2004 aikana tehtiin 165 rahoitustukisopimusta, jotka koskivat integroituja hankkeita ja 76 sopimusta, jotka koskivat huippuosaamisen verkostoja. Kuudennen puiteohjelman erityisohjelmia varten laadittuja työohjelmia on päivitetty useaan otteeseen. Erityisohjelman ”Eurooppalaisen tutkimusalueen integrointi ja lujittaminen” työohjelmaa oli vuoden 2004 loppuun mennessä päivitetty kaikkiaan 14 kertaa, erityisohjelman ”Eurooppalaisen tutkimusalueen jäsentäminen” työohjelmaa kahdeksan kertaa ja Euratomin fissio- ja fuusio-ohjelman työohjelmaa kahdesti. Kussakin päivityksessä määritetään uusien ehdotuspyyntöjen sisältö. Vuoden 2004 loppuun mennessä kuudennessa puiteohjelmassa oli julkaistu yli 120 ehdotuspyyntöä. Vuoden 2003 lopussa käynnistettiin kuudennen puiteohjelman toteutusvälineiden toimivuuden arviointi, jonka toteutti professori Ramon Marimónin johdolla toiminut riippumaton korkean tason arviointilautakunta. Arviointilautakunta jätti raporttinsa[4] vuoden 2004 kesäkuun lopussa. Lautakunta, joka arvioi uusia toteutusvälineitä (huippuosaamisen verkostot ja integroidut hankkeet), piti toteutusvälineiden tavoitteita hyvinä, mutta ehdotti joitakin muutoksia käytännön toteutukseen. Komissio antoi virallisen vastauksensa raporttiin vuoden 2004 elokuun lopussa ja jatkoi parannuksiin tähtääviä toimenpiteitään. Lisäksi se esitti puiteohjelman täytäntöönpanon rationalisoimista ja vauhdittamista koskevan toimintasuunnitelman. Puiteohjelmista ja niiden toteutuksesta vuosina 1999–2003 tehtiin myös viisivuotisarviointi. Arvioinnin suoritti tohtori Erkki Ormalan johtama korkean tason asiantuntijoista koostunut lautakunta. Arviointilautakunta painotti puiteohjelmien tärkeyttä Euroopan tietämysperustan kehittämisessä sekä eurooppalaisen tutkimusmaiseman puutteiden korjaamisessa. Erityisesti se piti tärkeänä tutkijoiden ja toimien verkottamista. Lautakunnan suositukset koskivat sekä kuudetta puiteohjelmaa että tulevia puiteohjelmia. Jälkimmäisten kannalta erityisen tärkeää on, että lautakunta suositti tutkimusvarojen huomattavaa lisäämistä sekä Euroopan tutkimusneuvoston ja eurooppalaisten teknologiayhteisöjen perustamista. Viisivuotisarviointia tuki joukko jälkikäteen tehtyjä vaikutustutkimuksia. Viidennen puiteohjelman vaikutuksia selvittäneessä tutkimuksessa todettiin, että viides puiteohjelma oli edistänyt strategisesti tärkeää tutkimusta, jota ei olisi tehty ilman EU:n tukea. 2.2. Muut eurooppalaisen tutkimusalueen luomiseen tähtäävät toimet Euroopan unioni toteutti puiteohjelman lisäksi useita muita tärkeitä toimenpiteitä, joilla edistettiin komission tutkimuksen pääosaston keskeisenä tavoitteena olevan eurooppalaisen tutkimusalueen luomista. Parhaillaan käynnissä olevasta tutkimusinvestointeja koskevan toimintasuunnitelman toteutuksesta on jo saatu ensimmäisiä konkreettisia tuloksia. Niihin lukeutuu muun muassa noin 25 eurooppalaisen teknologiayhteisön perustaminen. Monet näistä teknologiayhteisöistä ovat jo edistyneet pitkälle strategisten tutkimuslinjaustensa laadinnassa. Myös tieteen ja tekniikan tutkimuskomitean (CREST) myötävaikutuksella toteutettava kansallisten tutkimuspolitiikkojen koordinointi, jossa sovelletaan nk. avointa koordinointimenetelmää, on käynnissä (ks. kohta 3.1 jäljempänä). Vuoden 2004 aikana toteutettiin toimia, joiden tavoitteena oli houkutella parhaita tutkijoita työskentelemään Eurooppaan ja parantaa heidän uranäkymiään. Näitä olivat muun muassa: kolmansien maiden tutkijoiden viisumien myöntämisen helpottaminen[5]; eurooppalaisten tutkijoiden peruskirjaa ja tutkijoiden työhönoton säännöstöä koskevan suositusehdotuksen laatiminen; ERA-Link-verkoston luominen Yhdysvalloissa työskenteleviä eurooppalaisia tutkijoita varten sekä ERA-More-verkoston luominen eurooppalaisia tutkijoita palvelevien liikkuvuuskeskusten välille. Komissio laati tiedonannon Tavoitteena eurooppalainen nanoteknologiastrategia [6], jolla se käynnisti poliittisen keskustelun tästä 2000-luvun keskeisestä teknologiasta. Tavoitteena on kehittää atomi- ja molekyylimittakaavan tuotteita, tekniikoita ja järjestelmiä, jotka voivat helpottaa ihmisten elämää ja joita voidaan soveltaa lukuisilla eri aloilla, kuten terveydenhuollossa sekä ympäristön ja turvallisuuden alalla. Edistääkseen Euroopan riippumattomien satelliittihavainnointi- ja kaukokartoitusvalmiuksien aikaansaamista komissio esitti suunnitelman GMES-järjestelmän (ympäristön ja turvallisuuden maailmanlaajuinen seurantajärjestelmä) toisen vaiheen (2004–2008) toteuttamisesta[7] tiiviissä yhteistyössä Euroopan avaruusjärjestön ESAn kanssa. Yhdessä strategisesti erittäin tärkeän GALILEO-satelliittihankkeen kanssa tämä aloite muodostaa jatkossa olennaisen osan valmisteilla olevasta Euroopan avaruusohjelmasta. Kaukokartoitusta käsittelevässä ryhmässä (GEO), jonka tarkoituksena on laatia vuoden 2005 helmikuuhun mennessä kymmenvuotissuunnitelma GEOSS-järjestelmän (Global Earth Observation System of Systems) kattavaa, koordinoitua ja kestävää toteutusta varten, puheenjohtajuutta hoitavat yhdessä Euroopan komissio, Yhdysvallat, Japani ja Etelä-Afrikka. GEO-ryhmän kaikkiaan 55 jäsenmaasta 20 prosenttia on Euroopan maita. Komissio tukee aktiivisesti GEOSS:n toteutussuunnitelman valmistelua ja koordinoi Euroopan kantoja. Euroopan unioni pyrki vuonna 2004 edistämään ITER-hankkeen (kansainvälinen lämpöydinkoereaktori) osapuolten pääsyä yhteisymmärrykseen ITER-laitoksen sijoittamisesta neuvoston yksimielisesti valitsemaan Cadaracheen (Ranska) sekä ITERiä täydentävistä toimista. ITER-hankkeen tavoitteena on rakentaa ydinfuusioreaktori yhteistyössä, johon osallistuvat Euroopan unioni, Japani, Yhdysvallat, Kiina, Etelä-Korea ja Venäjä. Jos fuusioreaktorin kaltaisen puhtaan energialähteen käyttökelpoisuus kyetään osoittamaan, kyseessä on erittäin merkittävä askel kasvavan energiantarpeen täyttämisen kannalta. Vuonna 2004 käynnistettiin uusi turvallisuustutkimusta koskeva valmistelutoimi[8]. Toimen avulla on tarkoitus laatia sellaiset strategiset tutkimuslinjaukset, joilla kyetään kuromaan umpeen kuilu yhteisön puiteohjelmista tuettavan siviilitutkimuksen sekä kansallisten ja valtioiden välisten toimien välillä. Euroopan yhteisö allekirjoitti vuonna 2004 tiede- ja teknologiayhteistyötä koskevat sopimukset Brasilian ja Meksikon kanssa ja ratifioi Tunisian ja Marokon kanssa tehdyt sopimukset. Sopimukset edistävät eurooppalaisen tutkimusalueen kansainvälistä ulottuvuutta. Komissio antoi vuoden 2004 alussa tiedonannon Eurooppa ja perustutkimus [9], jossa todettiin, että olisi tarpeen ottaa käyttöön uusi perustutkimuksen tukimekanismi, jossa tuen ainoana kriteerinä olisi tieteellinen huippulaatu. Tukimekanismin toiminnasta vastaisi Euroopan tutkimusneuvosto. Tiedonannosta käydystä keskustelusta saatiin aineksia myös seitsemättä puiteohjelmaa koskevan ehdotuksen valmistelua varten. 3. JÄSENVALTIOISSA TAPAHTUNUT KEHITYS JA AVOIMEN KOORDINOINTIMENETELMÄN SOVELTAMINEN 3.1. Avoin koordinointimenetelmä Barcelonan tavoitteiden tukena Avoin koordinointimenetelmä on toimintamalli, jonka avulla yhteisö pyrkii edistämään politiikkojen yhdentämistä ja politiikkoihin liittyvää keskinäistä oppimista. Tähän pyritään edesauttamalla ja helpottamalla keskinäistä tietämyksen ja parhaiden toimintatapojen vaihtoa. Vuonna 2004 saatiin onnistuneesti päätökseen ensimmäinen vaihe avoimen koordinoinnin soveltamisessa tutkimuspolitiikkaan. CRESTin raportti ensimmäisestä vaiheesta, jossa avointa koordinointia sovellettiin tutkimusinvestointeja koskevaan 3 prosentin tavoitteeseen, valmistui lokakuussa, ja se annettiin neuvostolle ja komissiolle. Raportissa annetaan 30 toimenpidesuositusta. Sekä jäsenvaltioiden että neuvoston mielestä avoimen koordinoinnin soveltamisesta tutkimukseen saadaan lisäarvoa. Sittemmin on käynnistetty soveltamisen toinen vaihe. Ensimmäisessä vaiheessa esitettiin jonkin verran kritiikkiä, jonka mukaan jäsenvaltioille asetetut tiedottamisvaatimukset olivat varsin raskaita. Tämän johdosta vuoden 2005 alussa käynnistetyssä toisessa vaiheessa sovelletaan selkeämpiä ja kevyempiä menettelyjä. Toisessa vaiheessa keskitytään viiteen osa-alueeseen. Tarkoituksena on: - edistää julkisissa tutkimuskeskuksissa sekä yliopistoissa toteutettavia uudistuksia, joilla voidaan parantaa erityisesti teknologian siirtoa muuhun yhteiskuntaan sekä yrityksille; - suunnitella toimenpiteitä, joilla edistetään uusien tutkimukseen panostavien pk-yritysten kasvua; - suunnitella ja arvioida verotustoimenpiteitä, joilla voidaan edistää yritysten tutkimus-, kehittämis- ja innovointitoimintaa; - parantaa jäsenvaltioissa käytössä olevien politiikkayhdistelmien suunnittelua ja toteutusta sekä - tarkastella teollis- ja tekijänoikeuksien omistusjärjestelyjä julkisella sektorilla. Osa-alueet on määritetty ensimmäisestä vaiheesta saatujen tulosten perusteella. Toisessa vaiheessa on tarkoituksena sekä laajentaa tarkastelua että syventää analyysia. Eri osa-alueiden parissa työskentelevät ryhmät raportoivat CRESTille, joka puolestaan antaa entiseen tapaan raportit sekä komissiolle että neuvostolle. Toista vaihetta koskevan CRESTin raportin arvioidaan valmistuvan maaliskuussa 2006. Sen työn lisäksi, joka tehtiin avoimen koordinointimenetelmän käytön ensimmäisessä vaiheessa, myös Lissabonin strategian tarkistaminen on tehostanut Lissabonin strategiaan liittyvää kansallista raportointia. Tehtyjen tarkistusten mukaan jäsenvaltioiden on määrä vahvistaa kansalliset uudistusohjelmat, jotka esitetään komissiolle. Näihin kansallisiin uudistusohjelmiin sisällytetään myös useimpia avoimen koordinoinnin osa-alueita (kuten 3 prosentin tutkimusmenotavoitetta) koskeva raportointi. Tutkijavoimavaroja koskevan avoimen koordinoinnin osalta on ollut vuodesta 2002 lähtien toiminnassa liikkuvuusstrategian toteuttamisen johtoryhmä. Johtoryhmä koostuu jäsenvaltioiden edustajista, ja sen työ on tuottanut hyvin konkreettisia parannuksia tutkijoiden liikkuvuuden edellytyksiin. Tuloksista raportoidaan vuosittain nk. toteutusraporteissa sekä lisäksi CRESTille annettavissa raporteissa, jotka koskevat tutkimusmenojen 3 prosentin BKT-osuuteen tähtäävän toimintasuunnitelman toteutusta. Kokemukset ovat olleet erittäin myönteisiä sekä jäsenvaltioiden että komission kannalta. 3.2. Tutkimusinvestointien kehitys EU:n 25 jäsenvaltion t&k-intensiteetin kokonaiskehitys oli vuosina 2000–2003 lähes pysähtyneessä tilassa[10]. Heikon kasvun syynä oli pääasiassa t&k-intensiteetin vähäinen kasvu niissä kolmessa EU-maassa, joiden t&k-menot ovat kaikkein suurimmat, toisin sanoen Saksassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Näiden maiden osuus 25 EU-maan t&k-menojen kokonaismäärästä on noin kaksi kolmannesta. T&k-intensiteetin vuotuinen kasvu oli ainoastaan 0,7 prosenttia (keskimääräinen vuotuinen kasvu 2000–2003). Tämä ei ole läheskään riittävä kasvunopeus, jos halutaan saavuttaa vuodelle 2010 asetettu 3 prosentin tavoite. Jos kehitys säilyy samanlaisena (eli jos oletetaan vuosien 2000–2003 kehityksen jatkuvan lineaarisesti) koko EU:n t&k-intensiteetti on vuonna 2010 noin 2,20 prosenttia. T&k-intensiteetti on kuitenkin kasvanut EU:ssa nopeammin kuin Yhdysvalloissa, missä yksityisen sektorin tutkimusmenot ovat pienentyneet tuntuvasti vuoden 2000 jälkeen. Tämän johdosta 25 maan EU on hitaasti saavuttamassa Yhdysvaltoja. Japanin t&k-intensiteetin kasvu on sen sijaan sekä EU:ta että Yhdysvaltoja suurempi, joskin näennäisen hyvä kehitys selittyy osittain sillä, että (nimittäjänä käytetty) Japanin bruttokansantuote on kasvanut viime vuosina hitaasti. Yksityisen sektorin t&k-menojen osuus kaikista t&k-menoista on kuitenkin 25 maan EU:ssa huomattavasti pienempi kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa. Yksityisen sektorin osuus tutkimuksen rahoituksesta on itse asiassa viime vuosina pienentynyt sekä EU:ssa että Yhdysvalloissa, viimeksi mainitussa enemmän. Sen sijaan Japanissa yrityssektorin tutkimusrahoituksen osuus on ollut kasvussa. Useissa yhteyksissä on tuotu esiin, ettei Lissabonin strategian mukaisessa 3 prosentin tavoitteessa ole kysymys pelkästään tutkimusmenoista. Tavoite edellyttää myös tutkijoiden määrän tuntuvaa kasvua, ja tämä taas edellyttää tutkijakoulutuksen todellista laajentamista sekä tutkijoiden houkuttelevien uramahdollisuuksien lisäämistä. On arvioitu, että Lissabonin/Barcelonan tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan 1,2 miljoonaa tutkijaa lisää. Näistä 500,000 korvaa eläkkeelle jäävät tutkijat ja 700,000 on kokonaan uutta tutkimushenkilöstöä. Tutkijoiden määrä on lisääntynyt vuosien 1997 ja 2002 välillä 22,5 prosenttia, mikä vastaa 105,000:tta kokoaikaista tutkijaa. Koko EU:n tasolla perustutkinnon jälkeisten jatkokoulutettavien (joihin lukeutuvat myös tulevat tohtorit) sekä vuosittain luonnontieteiden ja tekniikan alalla tutkinnon suorittavien määrä mahdollistaa myös jatkossa tutkimushenkilöstön määrän kasvun vuodesta 1997 jatkuneella vauhdilla. Tohtoritason tutkinnon suoritti vuosina 1998–2001 keskimäärin 76,750 henkilöä vuodessa. Näistä 44 prosenttia suoritti tutkintonsa luonnontieteiden ja tekniikan aloilla. Tutkimusta tekevien jatko-opiskelijoiden määrä koko Euroopassa on viime vuosina kasvanut noin 4 prosenttia vuodessa, vaikka tiettyjen alojen, kuten kemian ja fysiikan, jatko-opiskelijamäärät ovatkin muutamissa maissa vähentyneet. Tutkijavoimavarojen saatavuuden osalta tiedot ovat ristiriitaisia. Usein väitetään tieteen alan huonojen uranäkymien olevan yksi keskeinen syy siihen, että tieteellisten opintojen suosio nuorten keskuudessa on vähentynyt. Toisaalta eri puolilla EU:ta on kuitenkin toistaiseksi nähtävissä vain vähän merkkejä siitä, että tiede- ja teknologia-ammattilaisten palkkoihin kohdistuisi voimakkaita korotuspaineita. Ongelmat näyttävät aiheutuvan pikemminkin kysynnästä kuin tarjonnasta. EU etenisi Barcelonan aikataulun mukaisesti, jos noin 60 prosenttia luonnontieteiden ja tekniikan alojen valmistuneista lähtisi tutkijan uralle. Äskettäin tehty selvitys osoittaa kuitenkin, että esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ainoastaan 40 prosenttia maassa työskentelevistä tohtoreista toimii tutkimustehtävissä joko tiedelaitoksissa (22 %) tai niiden ulkopuolella (18 %). Tämä viestii merkittävistä muutoksista tutkijankoulutuksen saaneiden työmarkkinoissa. Kysyntä on monipuolistunut, ja tutkijataustan omaaville on tarvetta esimerkiksi palvelusektorilla, ylikansallisissa yrityksissä sekä uusyrityksissä. Suurin osa näistä pitkälle pätevöityneistä henkilöistä työllistyy osaamisintensiivisten palvelujen, kuten koulutuksen, terveydenhuollon ja sosiaalityön, alalle. Tutkijoiden kansainvälisen liikkuvuuden lisääntyminen ja koventunut kilpailu ”huippuosaajista” asettaa lisäpaineita t&k-alan henkilöstövoimavarojen hallinnalle jäsenvaltioissa. 3.3. Tutkimuspolitiikan kehitys Vaikka julkiseen t&k-rahoitukseen on kohdistunut voimakkaita paineita yleisten budjettirajoitusten johdosta, on selvästi havaittavissa, että tutkimusalalla käytössä olevia politiikkayhdistelmiä sekä tutkimushallinnon rakenteita on pyritty yleisesti parantamaan Lissabonin strategian edellyttämällä tavalla. Eri maissa käytössä olevat toimenpiteiden ja toteutusvälineiden yhdistelmät eroavat yksityiskohdiltaan huomattavasti toisistaan, samoin kuin politiikan painotukset, mutta niille on yhteistä kasvava tietoisuus siitä, että tutkimuspolitiikkaa on yhtenäistettävä ja yhdennettävä. Yksi erottuva kehityssuuntaus on TTK-poliittisten konseptien lähentyminen eri jäsenvaltioissa siten, että on siirrytty kohti nk. systeemilähestymistapaa. Tällainen lähestymistapa on otettu julkilausutusti käyttöön tutkimuspolitiikassa muun muassa Suomessa, Saksassa, Ruotsissa ja Alankomaissa. Siinä asetetaan keskeiselle sijalle (kullekin maalle ominainen) kokonaisjärjestelmä, jonka muodostavat tiedettä ja innovointia edistävät ja alan eri toimijoiden välille yhteyksiä luovat instituutiot ja organisaatiot. Lähestymistavassa painotetaan erityyppisten toimien välisiä yhteyksiä. Toinen kehityssuuntaus on tutkimusalalla käytössä olevien politiikkayhdistelmien monimuotoistuminen . Jo pitkään käytössä olleiden tutkimusrahoitustoimien (t&k-tukien, teknologian siirron rahoituksen) lisäksi on otettu käyttöön uusia rahoitusinstrumentteja (kuten riskipääomatoimia) sekä lukuisia täydentäviä toimia. Viimeksi mainittuja ovat muun muassa toimet, jotka liittyvät (tutkijan)koulutukseen ja liikkuvuuteen, tutkimusinfrastruktuureihin, klusterien muodostamiseen, yhteistyöohjelmiin, teollis- ja tekijänoikeuksiin, sääntelyyn, julkisen sektorin rooliin TTK-tulosten käyttäjänä, yritysten muodostamiseen sekä kestävään kehitykseen. TTK-politiikan ”laaja-alaistuminen” on hämärtänyt rajalinjoja TTK-politiikan ja muiden politiikan osa-alueiden välillä. Tämä puhuukin eri alojen politiikan integroinnin lisäämisen puolesta. Kolmas kehityssuuntaus on koordinointikysymysten merkityksen lisääntyminen . Se vaikuttaa jossain määrin kaikkiin maihin. Suomessa saatuja kokemuksia tiede- ja teknologianeuvostosta on hyödynnetty useissa maissa (esim. Alankomaissa). Monien maiden tutkimusjärjestelmät ovat kuitenkin edelleen liian hajanaisia, ja eri virastojen ja laitosten strategioita olisikin yhdennettävä. Jäsenvaltioiden tutkimuspolitiikkojen ”eurooppalaistaminen” on linjassa sen kanssa, että keskinäiset riippuvuussuhteet sekä globaalistumisen uuden vaiheen aiheuttama tutkimusjärjestelmien uudelleenjärjestelyjen tarve tiedostetaan nykyään yhä selkeämmin. Useissa maissa keskustellaankin tutkimusjärjestelmän kansainvälistämisestä. Lissabonin prosessi tukee kaikissa maissa epäsuorasti uudenaikaistamistoimia 3 prosentin tavoitteeseen tähtäävän toimintasuunnitelman eri toimien kautta. Lisäksi monien maiden asettamat t&k-investointitavoitteet, jotka myötäilevät 3 prosentin tavoitetta, heijastavat suoraan 3 prosentin tavoitteeseen tähtäävää toimintasuunnitelmaa. 4. TULEVAISUUDENNÄKYMÄT Tutkimuksen keskeinen rooli osaamisyhteiskunnan kehittämisen sekä Euroopan kilpailukyvyn ja talouskasvun kannalta on otettu konkreettisesti huomioon komission ehdotuksissa Euroopan unionin rahoitusnäkymiksi 2007–2013[11] kaksinkertaistamalla tutkimusvarojen määrä. Kesäkuussa 2004 julkaistiin tiedonanto Tiede ja teknologia Euroopan tulevaisuuden avaintekijöinä - suuntaviivoja unionin tutkimusrahoituspolitiikalle [12], jolla käynnistettiin poliittinen keskustelu Euroopan tulevan tutkimuspolitiikan ja tulevien tutkimustoimien suuntaviivoista. Tiedonannossa, joka käynnisti myös seitsemänsien puiteohjelmien laatimisen, määritettiin kuusi päätavoitetta, joiden avulla voidaan lisätä Euroopan tutkimustoimia ja voimistaa unionin toimien vaikutusta: huippuosaamiskeskusten luominen tutkimusyhteistyön avulla; merkittävien Euroopan tasolla toteutettavien teknologiatoimien käynnistäminen; perustutkimuksen edistäminen (ja Euroopan tutkimusneuvoston perustaminen); Euroopan tekeminen houkuttelevammaksi parhaiden tutkijoiden kannalta; Euroopan etua palvelevien tutkimusinfrastruktuurien kehittäminen sekä kansallisten tutkimusohjelmien koordinoinnin tehostaminen. Tiedonannon julkaisemisen jälkeen toteutettiin kaksi laajaa kuulemista, joista toinen koski tulevan kehityksen yleisiä suuntaviivoja ja toinen painopisteiksi määritettäviä aihealueita. Lisäksi laadittiin seitsemännen puiteohjelman ohjelmia koskeva vaikutustutkimus sekä etukäteisarviointi, joissa tarkasteltiin erityisesti ohjelmien taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristövaikutuksia sekä sosioekonomisten näkökohtien ja kehityksen ennakoinnin sisällyttämistä painopisteinä oleviin aihealueisiin. Komissio antoi keskustelun pohjalta seitsemättä puiteohjelmaa koskevat ehdotuksensa[13] huhtikuun alussa 2005. Näitä ehdotuksia täydentävät seuraavan sukupolven rakennerahasto-ohjelmia koskevat komission ehdotukset, joissa myös korostetaan tutkimukseen ja innovointiin tehtäviä investointeja taloudellisen kasvun lähteenä. 5. LISÄTIEDON LÄHTEITÄ Tarkempia tietoja on saatavilla tämän kertomuksen liitteenä olevasta komission valmisteluasiakirjasta. Lisäksi lisätietoja on seuraavissa julkisissa lähteissä: - puiteohjelman ja sen erityisohjelmien vuotuiset seurantaraportit, joissa esitetään tiivis ja puolueeton yhteenveto siitä, miten ohjelmien toteuttamiseksi suoritettavissa toimenpiteissä on edistytty ja miten laadukkaita toimenpiteet ovat olleet; - viisivuotisarviointiraportit, joissa tarkastellaan yhteisön tutkimustoimien toteutusta ja saavutuksia edellisten viiden vuoden aikana; - Euroopan tiede- ja teknologiaindikaattoreita koskeva raportti ( European Report on Science and Technology Indicators ), joka sisältää selostuksia, tilastoja ja perusteellisia analyyseja eurooppalaisista ja kansallisista TTK-toimista suhteutettuina koko maailmassa toteutettaviin toimiin; - vuosittain julkaistavat keskeisiä tunnuslukuja koskevat Key Figures -raportit, joissa käytetyt indikaattorit kuvaavat Euroopan tilannetta tieteen, teknologian ja innovoinnin suhteen; - Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston Eurostatin tuottamat tiedettä ja teknologiaa koskevat tilastot (Statistics on Science and Technology), jotka sisältävät tietoja tutkimuksesta ja kehittämisestä, innovoinnista, tieteen ja teknologian alan henkilöstövoimavaroista, patenteista sekä huipputeknologian sektorista (tilastot ovat saatavilla ilmaiseksi Eurostatin verkkosivuilla jäljempänä mainittavassa osoitteessa otsakkeen “Science and technology” alla); - Euroopan tiedettä ja teknologiaa koskevat tilastot (Statistics on Science and Technology in Europe), jotka julkaistaan osana julkaisusarjaa Panorama of the European Union (tutkimuksen pääosasto/Eurostat); - yhteisön TTK-ohjelmien yhteydessä julkaistut selvitykset ja analyysit, joissa tarkastellaan näihin ohjelmiin kuuluvien TTK-alojen kysymyksiä. Suurin osa näistä asiakirjoista on saatavissa tai tilattavissa seuraavilta komission Internet-sivuilta: - komission yleiset EUROPA-verkkosivut: http://europa.eu.int/ - CORDIS-verkkosivut, joilla on laajasti tietoa TTK-puiteohjelmasta: http://www.cordis.lu - komission tutkimuksen pääosaston verkkosivut:http://europa.eu.int/comm/research - komission tietoyhteiskunnan pääosaston verkkosivut: http://europa.eu.int/information_society/index_en.htm - komission yritystoiminnan ja teollisuuden pääosaston verkkosivut: http://europa.eu.int/comm/dgs/enterprise/ - komission energian ja liikenteen pääosaston verkkosivut: http://europa.eu.int/comm/dgs/energy_transport/index.html - Yhteisen tutkimuskeskuksen (YTK) verkkosivut: http://www.jrc.cec.eu.int/ - Eurostatin verkkosivut: http://epp.eurostat.cec.eu.int [1] Artiklan mukaan ”komissio huolehtii ohjelmien toteuttamisesta ja toimittaa asiasta vuosittain raportin neuvostolle”. [2] Artiklan mukaan ”jokaisen vuoden alussa komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen. Kertomuksessa annetaan tiedot edellisen vuoden toiminnasta tutkimuksessa ja teknologisessa kehittämisessä sekä tulosten levittämisessä sekä kuluvan vuoden työohjelmasta.” [3] 27. kesäkuuta 2002 tehty päätös N:o 1513/2002/EY. Päätöksen 4 artikla: ”Perustamissopimuksen 173 artiklan mukaisesti esitettävän vuosikertomuksen yhteydessä komissio antaa yksityiskohtaista tietoa kuudennen puiteohjelman ja erityisesti sen (…) tavoitteiden ja painopisteiden toteutumisesta. Kertomus sisältää myös rahoitusnäkökohtiin ja välineiden käyttöön liittyvää tietoa.” [4] KOM(2004) 574; SEC(2004) 1057, 27.8.2004 [5] KOM(2004) 178, 16.3.2004. [6] KOM(2004) 338, 12.5.2004. [7] KOM(2004) 65, 3.2.2004. [8] KOM(2004) 72, 3.2.2004. [9] KOM(2004) 9, 14.1.2004. [10] T&k-intensiteetillä tarkoitetaan tutkimus- ja kehittämistyöhön käytettäviä bruttovaroja suhteessa bruttokansantuotteeseen (BKT). Kaikki indikaattorit ovat peräisin julkaisusta Key Figures 2005 on Science, Technology and Innovation. Towards a European Knowledge Area (julkaistaan vuonna 2005). Luvut perustuvat tuoreimpiin käytettävissä oleviin OECD:ltä (MSTI-2005-1) ja Eurostatilta saatuihin aikasarjoihin. [11] KOM(2004) 101, 10.2.2004; KOM(2004) 487, 14.7.2004. [12] KOM(2004) 353, 16.6.2004. [13] KOM(2005) 119 lopullinen, 6.4.2004.