Komission kertomus neuvostolle Kloori-alkaliteollisuudesta peräisin oleva elohopea /* KOM/2002/0489 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE - Kloori-alkaliteollisuudesta peräisin oleva elohopea 1. Johdanto 1.1. Taustaa 1.1.1. Elohopeamenetelmään perustuva kloori-alkalituotanto EU- ja ehdokasmaissa 1.1.2. Elohopean tuotanto ja käyttö 2. Oikeudellisia näkökohtia 2.1. Direktiivi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi (IPPC-direktiivi) 2.2. Asiaa koskeva yhteisön vesilainsäädäntö 2.3. Asiaa koskeva yhteisön jätelainsäädäntö 2.3.1. Käytöstä poistetuista kloori-alkalilaitoksista peräisin oleva elohopea 2.4. Asiaa koskeva yhteisön työterveyslainsäädäntö 2.5. Rotterdamin yleissopimus ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelyn soveltamisesta 2.6. Oslon ja Pariisin yleissopimus (OSPAR-yleissopimus) 3. Elohopeakennomenetelmästä luopumisen seuraukset 3.1. Uudelleenkäyttö 3.2. Väliaikainen varastointi 3.3. Lopullinen varastointi 4. Maailmanlaajuinen näkökulma 4.1. Elohopeaa koskevat strategiat Pohjois-Amerikassa 4.2. Kansainväliset aloitteet 5. Päätelmät Liite I Elohopeakennoja käyttävät kloori-alkalilaitokset ja kloorin tuotantokapasiteetit Euroopan unionissa, EFTA-maissa ja ehdokasmaissa vuonna 2001 1. Johdanto Ympäristöneuvoston 7. kesäkuuta 2001 pidetyssä kokouksessa neuvosto hyväksyi päätelmät, joissa se kehottaa komissiota selvittämään kloori-alkaliteollisuuden muuntamiseen liittyvät oikeudelliset näkökohdat, ennakoimaan kaikille osapuolille mahdolliset elohopean käyttöä koskevat seuraukset ja toimittamaan sille mieluiten vuoden 2001 loppuun mennessä kertomuksen koordinoidun toiminnan mahdollisesta tarpeesta EU:ssa ja ehdokasmaissa. 1.1. Tausta Kloori-alkaliteollisuus valmistaa klooria ja alkaleja suolaliuoksen elektrolyysin avulla. Tärkeimmät kloori-alkalituotannossa käytettävät tekniikat ovat elohopea-, diafragma (asbesti-) ja kalvoelektrolyysi. Näitä tekniikoita tarkasteltiin tietojenvaihdossa, jonka Euroopan IPPC-toimisto [1] järjesti parhaista käytettävissä olevista tekniikoista IPPC-direktiivin [2] nojalla. Tietojenvaihdon tulokset on esitetty kloori-alkaliteollisuuden parhaita käytettävissä olevia tekniikoita käsittelevässä viiteasiakirjassa [3]. Tuloksissa yksilöitiin paras käytettävissä oleva tuotantotekniikka sekä korostettiin tältä teollisuudenalalta peräisin olevan jäte-elohopean ympäristövaikutuksia tilanteessa, jossa elohopeakennotekniikasta luovuttaisiin kokonaan. [1] Euroopan IPPC-toimisto kuuluu Yhteisen tutkimuskeskuksen (YTK) Sevillassa sijaitsevaan Tekniikan tulevaisuudentutkimuksen laitokseen. [2] Ks. ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetun direktiivin 96/61/EY (IPPC-direktiivin) 2.1 kohta [3] Parhaita kloori-alkaliteollisuudessa käytettävissä olevia tekniikoita käsittelevä viiteasiakirja (lokakuu 2000), jonka komissio hyväksyi joulukuussa 2001 (saatavissa Internetistä osoitteesta http://eippcb.jrc.es). Elohopea- ja diafragmamenetelmä ovat molemmat peräisin 1800-luvun lopulta, kun taas kalvomenetelmä kehitettiin 1970-luvulla. Kloori-alkaliprosessien maantieteellinen jakauma maailmassa on huomattavan epätasainen, sillä Länsi-Euroopassa käytetään eniten elohopeamenetelmää (54 prosenttia kloorintuotantokapasiteetista vuonna 2001), Keski- ja Itä-Euroopassa ja Yhdysvalloissa käytetään eniten diafragmamenetelmää, ja kalvomenetelmä on täysin hallitsevassa asemassa Japanissa. Elohopeamenetelmässä katodina käytetään nestemäistä elohopeaa. Euroopan unionin alueella toimivien laitosten elohopeakennot sisältävät tällä hetkellä noin 10 000-12 000 tonnia elohopeaa. Lisäksi laitoksissa, rakennuksissa ja jätteissä on 3 000 tonnia elohopeaa. Käytöstä poistettavan elohopean kokonaismäärä on arviolta 12 000-15 000 tonnia. EFTA-maissa ja ehdokasmaissa olevista elohopeamenetelmää käyttävistä kloori-alkalilaitoksista arvioidaan tulevan vielä noin 2 000 tonnia elohopeaa. Elohopeamenetelmä jää lähivuosina vähitellen pois käytöstä Euroopan kloori-alkaliteollisuudessa, kun vanhoja laitoksia ei voida taloudellisesti enää hyödyntää ja/tai niiden toimiluvat päivitetään IPPC-direktiivin vaatimusten mukaisesti. Luopumisen tarkka aikataulu muotoutuu sen mukaan, kuinka jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset tulkitsevat IPPC-direktiiviä ja panevat sen täytäntöön ja toteutetaanko elohopeakennoista luopuminen suositusten mukaisesti. 1.1.1. Elohopeamenetelmään perustuva kloori-alkalituotanto EU- ja ehdokasmaissa Euroopan unionin maista Tanskassa ja Luxemburgissa ei ole lainkaan kloori-alkalituotantoa, ja Itävallassa ja Irlannissa ei ole elohopeamenetelmään perustuvaa kloori-alkalituotantoa. Jäljelle jää näin ollen 11 jäsenvaltiota, joita elohopeakennoista luopuminen koskee. Kloori-alkaliteollisuus työllistää Länsi-Euroopassa noin 40 000 henkilöä, ja Euroopan kloori-alkaliteollisuuden yhteistyöelimen Euro Chlorin antamien tietojen perusteella arvioitiin vuonna 2001 muuntamisen aiheuttamiksi kokonaiskustannuksiksi 3,1 miljardia euroa. Ehdokasmaista Tsekin tasavallassa, Unkarissa, Puolassa, Romaniassa ja Slovakiassa on elohopeakennoja käyttäviä kloori-alkalilaitoksia. Elohopeakennoista luopuminen koskee myös näitä viittä ehdokasmaata. Liitteessä 1 on katsaus, jossa on yksityiskohtaisia tietoja elohopeamenetelmään perustuvista kloori-alkalitehtaista ja kloorin tuotantokapasiteetista Euroopassa vuonna 2001. Viimeksi kuluneiden 15 vuoden aikana ainakin 34 laitosta Alankomaissa, Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Suomessa, Ranskassa, Ruotsissa, Norjassa, Italiassa, Portugalissa, Belgiassa, Espanjassa, Itävallassa ja Tanskassa on jo kokonaan tai osittain lopettanut elohopeakennoja käyttävän tuotantonsa. Kaikkien käytöstä poistettujen laitosten jäljelle jäänyt elohopea on käytetty muissa tuotantoaan jatkavissa laitoksissa korvaamaan käytön aikana ilmaan, veteen, tuotteisiin ja jätteisiin katoavaa elohopeaa ja/tai myyty avoimilla elohopeamarkkinoilla. 1.1.2. Elohopean tuotanto ja käyttö Elohopeamalmin louhinta maailmassa rajoittuu nykyisin noin 10 maahan, ja suurimmat tuottajat ovat Espanja ja Kirgisia. Viimeksi kuluneiden 10 vuoden aikana maailman kaivokset ovat tuottaneet arviolta keskimäärin noin 2 500 tonnia elohopeaa, mutta maailman tuotantoluvut ovat huomattavan epävarmoja. Vuosittain louhittavan elohopeamalmin määrä on vähenemässä, ja sen on arvioitu [4] olleen 1 630 tonnia vuonna 1999 ja 1 640 tonnia vuonna 2000. [4] U.S. Geological Survey, Minerals Yearbook 2000. Euroopan ainoa pelkästään elohopean tuotantoon erikoistunut kaivos - alallaan maailman suurin - sijaitsee Almadénissa, Espanjassa, Madridista lounaaseen, ja sen omistaa Minas de Almadén y Arrayanes SA - MAYASA. Espanjan valtio, jonka vastuulla kaivostoiminnan vähentäminen on, antaa kaivokselle "vajaatuotantotukea". Vuonna 1995 holding-yhtiö MAYASAlle, jolle Almadénin kaivos kuuluu, maksettiin 5 222 miljoonaa euroa [5]. Vuonna 1999 yrityksen kaivostoiminta työllisti välittömästi noin 100 henkilöä. [5] EUPHEMET-projektin loppuraportti (elokuu 2000), rahoittajana tutkimuksen pääosasto, sopimus nro ENV4-CT97-0614. Almadénin kaivoksesta suoraan ilmaan vapautuneiden elohopeapäästöjen määräksi vuonna 1995 arvioitiin noin 4 tonnia, [6] kun sen tuotanto oli 1 500 tonnia elohopeaa. [7] [6] Tietojen lähteenä on Ferrara et al. (1998), ja ne esitti Uppsalan yliopiston kehitysbiologian keskuksessa työskentelevä L. Hylander kuudennessa kansainvälisessä elohopeaa maailmanlaajuisena epäpuhtautena käsitelleessä konferenssissa Minamatassa, Japanissa lokakuussa 2001. [7] Ei-rautametalliteollisuuden parhaita käytettävissä olevia tekniikoita käsittelevän viiteasiakirjan( mukaan elohopean alkutuotannosta syntyvät suorat elohopeapäästöt ovat talvisin 5-10 ja kesäisin 10-20 kiloa tuotettua elohopeatonnia kohden. Tämän mukaan Almadénin kaivoksesta vapautui 7,5-30 tonnia elohopeaa vuonna 1995. Kaivosteollisuuden lisäksi elohopeaa otetaan talteen myös esimerkiksi muiden ei-rautametallien, pääasiassa kuparin, sinkin ja lyijyn, tuotannosta, hammasamalgaamasta ja hopeaoksidiparistoista sekä maakaasun puhdistamisesta. Elohopean talteenottoon perustuvasta tuotannosta Euroopassa ei ole käytettävissä tarkkoja tietoja. Suomessa toimii kuitenkin yksi sinkintuotantolaitos, joka normaalisti tuottaa sivutuotteena 50-70 tonnia elohopeaa vuodessa (50 tonnia [8] vuonna 1999). Alankomaissa tuotetaan noin 10 tonnia [9] elohopeaa vuodessa maakaasua puhdistamalla. [8] Tiedot on Sevillassa, Espanjassa sijaitsevalle Euroopan IPPC-toimistolle antanut M. Himmi, Outokumpu, Suomi. [9] EUPHEMET-projektin loppuraportti (elokuu 2000), rahoittajana tutkimuksen pääosasto, sopimus nro ENV4-CT97-0614. Elohopean käyttö Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa on vähentynyt monien elohopeaa sisältävien tuotteiden käyttöä koskevien rajoitusten vuoksi. Kloori-alkaliteollisuus lakkaa myös vähitellen olemasta yksi suurkäyttäjistä. Samaan aikaan sivutuotteena saadun ja talteen otetun elohopean tarjonta on lisääntynyt ympäristönsuojelulainsäädännön ansiosta. Tämän vuoksi useimmat teollisuusmaat ovat nyt elohopean nettoviejiä, ja elohopean hinta on tasaisesti laskenut. Sen markkinahinta on vuodesta 1990 lähtien ollut hyvin alhainen: vuosina 1997-1999 hinta oli noin 4 EUR elohopeakilolta. Elohopean ylitarjonta markkinoilla pitää sen hinnan alhaisena, mikä saattaa houkutella käytön lisäämiseen ja lisätä kysyntää maailmanlaajuisesti erityisesti OECD-maiden ulkopuolella. Elohopeaa viedään kehitysmaihin käytettäväksi kullanhuuhdonnassa sekä kosmetiikan, maalien ja torjunta-aineiden tuotannossa. Tämän lisäksi sitä käytetään näissä maissa samoihin tarkoituksiin kuin OECD-maissakin, kuten mitta- ja sähkölaitteiden valmistukseen. Tältä osin on tarkasteltava huolellisesti eurooppalaisten yritysten jatkuvaa elohopean vientiä kehitysmaihin, missä sen käyttö saattaa aiheuttaa ympäristön pilaantumista ja terveyshaittoja. Lisäksi merkittävä osa elohopeasta saattaa kulkeutua takaisin Eurooppaan osana valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista. 2. Oikeudellisia näkökohtia Kloori-alkaliteollisuuden siirtymistä elohopeattoman tekniikan käyttöön ja elohopean käsittelyä koskevia oikeudellisia välineitä ovat muun muassa IPPC-direktiivi, yhteisön vesi-, jäte- ja työterveyslainsäädäntö, Rotterdamin yleissopimus sekä OSPAR-päätös 90/3. 2.1. Direktiivi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi (IPPC-direktiivi) [10] [10] Neuvoston direktiivi 96/61/EY ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi (IPPC-direktiivi). Kloori-alkaliteollisuus kuuluu IPPC-direktiivin soveltamisalaan. Direktiivin 9 artiklan 3 ja 4 kohdassa vaaditaan, että laitosten luvanmyöntämisehdot perustuvat parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan. Elohopeamenetelmää ei pidetä kloori-alkaliteollisuuden parhaana käytettävissä olevana tekniikkana. [11] Direktiivin 5 artiklan mukaan olemassa olevia eli ennen 30. lokakuuta 1999 käyttöön otettujen laitosten on toimittava direktiivissä esitetyllä tavalla 30. lokakuuta 2007 mennessä. [11] Kloori-alkaliteollisuuden parhaita käytettävissä olevia tekniikoita käsittelevä viiteasiakirja (lokakuu 2000), jonka komissio hyväksyi joulukuussa 2001 (saatavissa Internetistä osoitteesta http://eippcb.jrc.es). Direktiivin 9 artiklan 4 kohdan mukaan toimivaltaisen viranomaisen on määrittäessään parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan perustuvia luvan myöntämisen ehtoja yksittäiselle laitokselle kuitenkin otettava huomioon kyseisen laitoksen tekniset ominaisuudet, sen maantieteellinen sijainti sekä paikalliset ympäristöolosuhteet. Erityisistä luvan myöntämisen ehdoista päättää näin ollen paikallinen toimivaltainen viranomainen. 2.2. Asiaa koskeva yhteisön vesilainsäädäntö Tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta annetun direktiivin 76/464/ETY perusteella neuvosto hyväksyi erityisen kloori-alkaliteollisuuden elohopeapäästöjä koskevan direktiivin 82/176/ETY, jossa säädetään kloori-alkalielektrolyysiteollisuuden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista. Tämän direktiivin sekä muiden alojen kuin kloori-alkalielektrolyysiteollisuuden elohopeapäästöjen raja-arvoja ja laatutavoitteita koskevan direktiivin 84/156/ETY täytäntöönpanon tuloksena vesistöihin vapautuneet elohopeapäästöt ovat olennaisesti vähentyneet. Yhteisön vesipolitiikan puitteista annetun direktiivin 2000/60/EY yhteydessä elohopea on kuitenkin hiljattain päätetty määritellä "vaaralliseksi prioriteettiaineeksi". Tämän seurauksena valmistellaan toimia elohopeapäästöjen ja -häviöiden lopettamiseksi 20 vuoden kuluessa näiden toimien käyttöönotosta. Direktiivissä edellytetään näin ollen yhtenä osatekijänä edellä mainitun direktiivin 82/176/ETY tarkistamista vuoden 2003 loppuun mennessä tarkoituksena lopettaa päästöt. 2.3. Asiaa koskeva yhteisön jätelainsäädäntö Jätteistä annetussa puitedirektiivissä [12], sellaisena kuin se on muutettuna, jätteellä tarkoitetaan "mitä tahansa ... ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään". [13] [12] Jätteistä annettu neuvoston direktiivi 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18. maaliskuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY ja 24. toukokuuta 1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY. [13] Direktiivin 1 artiklan a kohdassa viitataan "liitteessä I lueteltuihin luokkiin" kuuluviin aineisiin ja esineisiin. On tärkeää huomata, että liitteen I luettelo ei ole kattava, koska luokka Q 16 viittaa "kaikkiin materiaaleihin, aineisiin tai tuotteisiin, jotka eivät sisälly edellä mainittuihin luokkiin". Sen vuoksi "jätteen" määritelmä on siinä mielessä avoin, että se käsittää minkä tahansa aineen tai esineen, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään. Jätteen ja tuotteen välinen ero on oikeudellinen ero, jonka tarkoituksena on luoda järkevä tasapaino kaupan vapauden ja vastuullisen ympäristöjätehuollon välille. Yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti joutunut tulkitsemaan jätteen määritelmää, ja se on laatinut joukon oleellisia kriteereitä helpottamaan jätteen olemassaolon käytännön määrittelyä. On merkille pantavaa, että yhteisöjen tuomioistuin on useissa tapauksissa vahvistanut, ettei määritelmää tule tulkita suppeasti¸ kun otetaan huomioon, että EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan 2 kohdan mukaan yhteisön ympäristöpolitiikalla pyritään suojelun korkeaan tasoon ja ympäristöpolitiikka perustuu muun muassa ennalta varautumisen periaatteeseen sekä periaatteeseen, jonka mukaan olisi ryhdyttävä ennalta ehkäiseviin toimiin. [14] Tämän lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on nimenomaan todennut, että jätteen oikeudellisen määritelmän kannalta on merkityksetöntä, onko aineella tai esineellä kaupallista arvoa tai voidaanko sitä käyttää taloudellisesti uudelleen. [15] [14] Ks. yhdistetyt asiat C-418/97 ja C-419/97, ARCO Chemie Nederland Ltd (Kok. 2000, s. I-4475, tuomion 39-40 kohta). [15] Asia C-359/88, Zanetti (Kok. 1990, s. I-1509). Yhteisöjen tuomioistuin on myös korostanut, että käsitettä "hävittää" on tulkittava jätteistä annetun puitedirektiivin tavoitteen mukaisesti, sekä tähdentänyt, että johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa sanotaan tältä osin, että "kaikkien jätteistä huolehtimiseen liittyvien säännösten keskeisenä tavoitteena olisi oltava ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen jätteiden keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta". [16] [16] Yhdistetyt asiat C-418/97 ja C-419/97, ARCO Chemie Nederland Ltd, tuomion 37 kohta. Yhteisön oikeussääntöjen puuttuessa jäsenvaltiot voivat vapaasti valita hävittämisen todistelukeinot, kunhan tällä ei heikennetä yhteisön oikeuden tehokasta vaikutusta. Tuomioistuin on katsonut, että sekä EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan että jätteistä annetun puitedirektiivin tehokasta vaikutusta heikennettäisiin, jos käytettäisiin sellaisia todistelukeinoja, joiden vaikutuksesta direktiivin soveltamisalaa kavennettaisiin siten, ettei se enää kattaisi direktiivissä tarkoitetun jätteen käsitteen määritelmää vastaavia materiaaleja, aineita ja tuotteita. [17] [17] Asia C-418/97, ARCO Chemie Nederland Ltd, tuomion 42 kohta. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi yksilöinyt joukon muita kriteereitä, joilla jätteen olemassaolo todetaan. Niistä on keskusteltu pääasiassa tuotannon yhteydessä syntyvien jäämien yhteydessä. [18] Yhteisöjen tuomioistuin on erityisesti myös tehnyt selväksi, että sitä seikkaa voidaan pitää indisiona, että jäämää on käytettävä erityistä varovaisuutta noudattaen sen vuoksi, että sen koostumus on vaaraksi ympäristölle. [19] [18] Ks. erityisesti asia C-418/97, ARCO Chemie Nederland Ltd, tuomion 44-97 kohta ja asia C-9/00, Palin Granit Oy, tuomio 18.4.2002 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). [19] Yhdistetyt asiat C-418/97 ja C-419/97, ARCO Chemie Nederland Ltd, tuomion 86 ja 87 kohta. Jätteen määritelmän soveltamisella on joukko seurauksia. Jos ainetta pidetään jätteenä, sitä eivät koske vain vaatimukset ja rajoitukset, jotka sisältyvät jätteitä koskevaan yhteisön puitelainsäädäntöön, johon kuuluvat jätteistä annettu puitedirektiivi, vaarallisia jätteitä koskeva direktiivi [20] sekä jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annettu asetus [21], jolla pannaan täytäntöön EU:ssa Baselin yleissopimus, mukaan lukien sen määräykset, joilla kielletään vaarallisten jätteiden vienti OECD:n ulkopuolisiin maihin. Siihen sovelletaan myös erityisiä yhteisön säädöksiä, jotka liittyvät tiettyihin jätteenkäsittelytoimiin [22] ja jätevirtoihin [23]. [20] Neuvoston direktiivi 91/689/ETY, annettu 12 päivänä joulukuuta 1991, vaarallisista jätteistä. [21] Neuvoston asetus (ETY) N:o 259/93, annettu 1 päivänä helmikuuta 1993, Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta. [22] Varsinkin neuvoston direktiivi 1999/31/EY, annettu 26 päivänä huhtikuuta 1999, kaatopaikoista sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/76/EY, annettu 4 päivänä joulukuuta 2000, jätteenpoltosta. [23] Varsinkin neuvoston direktiivi 75/439/ETY, annettu 16 päivänä kesäkuuta 1975, jäteöljyhuollosta (sellaisena kuin se on muutettuna), Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/62/EY, annettu 20 päivänä joulukuuta 1994, pakkauksista ja pakkausjätteistä sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/53/EY, annettu 18 päivänä syyskuuta 2000, romuajoneuvoista. 2.3.1. Käytöstä poistetuista kloori-alkalilaitoksista peräisin oleva elohopea Elohopeaa saadaan käytöstä poistetuista kennoista sekä elohopeapitoisten laitteiden ja jätteiden käsittelystä. Näin saatu elohopea on puhdasta ja samanlaatuista kuin avoimilla markkinoilla myytävä elohopea. Jätteistä annetussa puitedirektiivissä 75/442/ETY olevan jätteen määritelmän ja vallitsevan oikeuskäytännön mukaan käytöstä poistetuista elektrolyysikennoista avoimilla markkinoilla myytäväksi imetyn puhtaan elohopean ei voi ilman muuta olettaa olevan jätettä. Näin on vain, jos käytöstä poistetun laitoksen omistaja hävittää elohopean, aikoo hävittää sen tai on velvollinen hävittämään sen kansallisen lainsäädännön nojalla. Asia on ratkaistava tapauskohtaisesti kulloistenkin olosuhteiden mukaan. IPPC-direktiivin 96/61/EY vaatimusta luopua elohopeamenetelmästä kloori-alkaliteollisuudessa ei pidetä riittävänä perusteena sille yleiselle oletukselle, että poistettaessa kloori-alkalilaitos käytöstä tarpeeton elohopea hävitetään, aiotaan hävittää tai ollaan velvollisia hävittämään. Sen vuoksi ei voida päättää tai olettaa, että käytöstä poistettujen kloori-alkalilaitosten elohopeakennoista imetty puhdas elohopea on jätettä yhteisön jätelainsäädännön tarkoittamassa merkityksessä. Tämän vuoksi yhteisön jätelainsäädäntö tai Baselin yleissopimuksen vaatimukset eivät automaattisesti koske käytöstä poistettua elohopeaa. Tämä tarkoittaa, ettei sen käsittelylle ole olemassa erityisehtoja eikä sen myynnille EU:ssa ja sen ulkopuolella ole erityisvaatimuksia. 2.4. Asiaa koskeva yhteisön työterveyslainsäädäntö Työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemisesta työpaikalla esiintyviin kemiallisiin tekijöihin liittyviltä riskeiltä annettu neuvoston direktiivi 98/24/EY on otettava huomioon elohopeaa käsiteltäessä. Tässä direktiivissä esitetään työntekijöiden suojelua koskevat vähimmäisvaatimukset, ja sen avulla voidaan antaa elohopeaa koskeva työperäisen altistuksen raja-arvo ja biologinen raja-arvo. Työperäisen altistuksen raja-arvoja käsittelevä EU:n tiedekomitea (SCOEL) on hiljattain antanut suosituksen työperäisen altistuksen raja-arvoiksi alkuainemuodossa olevalle elohopealle ja sen kahdenarvoisille epäorgaanisille yhdisteille (SCOEL/SUM/84 final). Neuvoteltuaan asiasta ulkopuolisten asiantuntijoiden kanssa komissio saattaa ehdottaa eurooppalaista raja-arvoa työperäiselle elohopea-altistukselle. 2.5. Rotterdamin yleissopimus ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelyn soveltamisesta Rotterdamin yleissopimus kansainvälisen kaupan kohteina olevia tiettyjä vaarallisia kemikaaleja ja torjunta-aineita koskevan ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelystä tehtiin vuonna 1998. Euroopan yhteisö allekirjoitti sen 11. syyskuuta 1998. Yleissopimus tulee voimaan 90 päivää sen jälkeen, kun viideskymmenes yleissopimuksen ratifiointia tai hyväksymistä taikka siihen liittymistä koskeva asiakirja on talletettu. [24] [24] Heinäkuuhun 2002 mennessä 13 sopimuspuolta oli ratifioinut yleissopimuksen. Yleissopimuksen perusperiaatteena on, että sen liitteessä III mainitun kielletyn tai ankarasti säännellyn kemikaalin vienti voi tapahtua vain tuojasopimuspuolen ilmoitettamalla ennakkosuostumuksella. Yleissopimuksessa määrätään menettelystä uusien aineiden ottamiseksi sen soveltamisalaan tietyin ehdoin. Komissio on tehnyt ehdotuksen neuvoston asetukseksi vaarallisten kemikaalien viennistä ja tuonnista [25] yleissopimuksen määräysten voimaan saattamiseksi yhteisössä. Ehdotetulla asetuksella pantaisiin yleissopimus täytäntöön ja korvattaisiin neuvoston asetus (ETY) N:o 2455/92. Ehdotetun asetuksen liitteessä I luetellaan vienti-ilmoitusmenettelyä edellyttävät kemikaalit sekä PIC-ilmoitusmenettelyä edellyttävät ja kansainväliseen PIC-menettelyyn kuuluvat kemikaalit. [25] Ehdotus neuvoston asetukseksi vaarallisten kemikaalien viennistä ja tuonnista - KOM(2001) 803 lopullinen. Metallista elohopeaa ei tällä hetkellä mainita voimassa olevan tai ehdotetun asetuksen liitteessä I tai yleissopimuksen liitteessä III. Metallinen elohopea todennäköisesti kuitenkin täyttää mukaan ottamisen kriteerit, ja sen lisäämisen sekä uuden asetuksen liitteeseen I että yleissopimuksen liitteeseen III pitäisi olla mahdollista. 2.6. Oslon ja Pariisin yleissopimus (OSPAR-yleissopimus) Euroopan yhteisö on sopimuspuolena Koillis-Atlantin merellisen ympäristön suojelua koskevassa OSPAR-yleissopimuksessa. Kesäkuun 14. päivänä 1990 tehdyssä OSPAR-päätöksessä 90/3 suositellaan, että olemassa olevien elohopeamenetelmää käyttävien kloori-alkalilaitosten käytöstä luovuttaisiin niin pian kuin se on käytännössä mahdollista siten, että tavoitteena on niiden käytön lopettaminen kokonaan vuoteen 2010 mennessä. Päätökseen 90/3 sisältyvä elohopeakennomenetelmästä luopumista koskeva suositus oli tarkasteltavana vuosina 1999-2001, mutta siihen ei tehty muutoksia. Neuvosto ei ole muodollisesti hyväksynyt OSPAR-päätöstä 90/3. Yhteisöllä ei näin ollen ole velvoitetta toimia sen mukaisesti. 3. Elohopeakennomenetelmästä luopumisen seurauksia Elohopeamenetelmästä luopuminen on jo alkanut Euroopan kloori-alkaliteollisuudessa, ja se tulee jatkumaan ainakin kymmenen vuoden ajan. Luopumisen tarkka aikataulu muotoutuu sen mukaan, kuinka jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset tulkitsevat IPPC-direktiiviä ja panevat sen täytäntöön ja noudatetaanko OSPAR-päätöksen 90/3 suositusta elohopeakennoista luopumisesta vuoteen 2010 mennessä. Jotkin jäsenvaltiot näyttävät voimakkaasti kannattavan pikaista elohopeakennoista luopumista, kun taas toiset eivät ole vielä paljastaneet todennäköistä ratkaisuaan. Luopuminen elohopeamenetelmää käyttävistä kloori-alkalilaitoksista on periaatteessa edistysaskel ympäristön kannalta. Se vähentää merkittävästi elohopeapäästöjä ja energiankulutusta tällä teollisuudenalalla. Elohopeakennojen käytöstä poistamisesta seuraa kuitenkin, että lähivuosina EU:ssa tulee saataville noin 12 000-15 000 tonnia elohopeaa. Jos tätä elohopeaa ei käsitellä asianmukaisesti, se saattaa aiheuttaa suuremman vaaran ympäristölle kuin sen nykyisestä suljetusta käytöstä kloori-alkaliteollisuudessa aiheutuu. Käytöstä poistetun elohopean kohtalo on näin ollen ensiarvoisen tärkeä seikka, jos halutaan varmistaa siitä luopumisen edut. Kloori-alkaliteollisuudesta vapautuvalle elohopealle on olemassa lähinnä kolme vaihtoehtoa: 1. Uudelleenkäyttö 2. Väliaikainen varastointi 3. Lopullinen varastointi. Seuraavassa taulukossa on yhteenveto eri vaihtoehtojen tärkeimmistä ominaisuuksista. >TAULUKON PAIKKA> 3.1. Uudelleenkäyttö Kloori-alkalilaitosten käytöstä poistettua elohopeaa käytetään nykyisin uudelleen eri tavoin. Sitä käytetään uudelleen kloori-alkaliteollisuudessa, saatetaan markkinoille tai toimitetaan Almadénin kaivokseen. Uudelleenkäyttö kloori-alkaliteollisuudessa Osa elohopeasta käytetään uudelleen vielä toimivissa elohopeamenetelmää käyttävissä kloori-alkalilaitoksissa, jotka myöhemmin suljetaan. Tämä on yleinen käytäntö tällä hetkellä, mutta lähivuosina, kun elohopeamenetelmästä luopuminen yleistyy, elohopeaa tulee olemaan tarjolla enemmän kuin jäljellä olevat eurooppalaiset laitokset kykenevät käyttämään. Elohopean uudelleenkäyttö kloori-alkaliteollisuudessa ei käytännössä hävitä elohopeaa, vaan se lisää elohopean leviämistä ympäristöön tuotantoprosessissa syntyvien jätteiden ja tuotteiden välityksellä. Myöhemmin, kun Euroopassa on kokonaan siirrytty korvaavaan tekniikkaan, Euroopan kloori-alkaliteollisuus ei enää tarvitse elohopeaa. Tällöin elohopea voitaisiin myydä elohopeamenetelmää käyttäville laitoksille Euroopan ulkopuolella. Tämä siirtäisi ongelman Euroopan rajojen ulkopuolelle. Se vähentäisi uuden kaivoksista louhittavan elohopean kysyntää. Markkinoille saattaminen Jokainen yritys hankkiutuu eroon jäännöselohopeasta noudattaen paikallisten viranomaisten asettamia rajoituksia. Toistaiseksi käytöstä poistettujen laitosten ylimääräinen elohopea on myyty avoimille markkinoille ilman rajoituksia. Tiedot elohopean kysynnästä maailmassa ovat epävarmoja, mutta kysyntä on enintään 5 000 tonnia/vuosi. [26] Elohopean kulutus maailmassa vuonna 1993 arvioitiin 3 800 tonniksi [27] ja 3 400 tonniksi vuonna 1996. [28] Talteen otetun elohopean määrä lisääntyy ja elohopean laillinen käyttö vähenee, mikä tarkoittaa, että pienenevillä markkinoilla tulee olemaan tarjolla yhä enemmän elohopeaa. [26] EUPHEMET-projektin loppuraportti (elokuu 2000), rahoittajana tutkimuksen pääosasto, sopimus nro ENV4-CT97-0614. [27] EUPHEMET-projektin loppuraportti (elokuu 2000), rahoittajana tutkimuksen pääosasto, sopimus nro ENV4-CT97-0614. [28] ERM-raportti (joulukuu 1998), toimeksiantajana yritystoiminnan pääosasto, viite 5260. Käytöstä poistetun elohopean tulevaisuus olisi epävarma. Merkittävä osa elohopeasta saatettaisiin käyttää ilman rajoituksia, kuten esimerkiksi pienimuotoisessa kullankaivuussa Kiinassa, Filippiineillä, Indonesiassa, Brasiliassa, Kolumbiassa ja muissa maissa. Toimitus Almadénin elohopeakaivokseen Elohopea myydään ja kuljetetaan Espanjassa olevaan Almadénin elohopeakaivokseen. Elohopean louhiminen vähenee ja sen sijaan pitäisi rakentaa asianmukaista varastointikapasiteettia. Euroopan kloori-alkaliteollisuutta edustavalla Euro Chlorilla on sopimusjärjestely Minas de Almadénin kanssa. Sopimuksen nojalla Minas de Almadén ostaa ylimääräisen elohopean Länsi-Euroopan kloori-alkalilaitoksilta ja saattaa sen markkinoille uuden tuotannon sijasta. Kaikki EU:ssa olevat Euro Chlorin jäsenet ovat sitoutuneet myymään ylimääräisen elohopeansa Almadénille. Euro Chlor uskoo, että asiasta olisi mahdollista sopia myös keski- ja etelä-eurooppalaisten jäsenten kanssa. On huomattava, etteivät kaikki elohopeakennoihin perustuvia kloori-alkalilaitoksia ehdokasmaissa käyttävät yritykset ole Euro Chlorin jäseniä. Espanjalainen kaivos on maailman suurin tuottaja, ja elohopean vuosimyynnin on ilmoitettu olleen 700 ja 1 300 tonnin välillä. [29] Euro Chlorin ja Minas de Almadénin mukaan markkinoille voidaan saattaa Länsi-Euroopan kloori-alkaliteollisuudesta peräisin olevaa elohopeaa noin 400-500 tonnia vuodessa. Nämä luvut perustuvat vaihtoehtoon, jonka mukaan elohopeakennoista luopuminen tapahtuu yli 20 vuoden kuluessa, kuten OSPARIN PARCOM -päätöksen 90/3 tarkistamiseen tähtäävissä keskusteluissa on mainittu. [29] Elohopeatuotteiden käyttöön liittyviä terveys- ja ympäristöhaittoja koskeva Euroopan komission yritystoiminnan pääosastolle laadittu loppuraportti, heinäkuu 2002. Jos taas luopuminen on pakollista ennen vuotta 2020, syntyisi ongelmia, koska markkinat eivät kykenisi ottamaan vastaan kaivokseen vuosittain siirrettäviä elohopeamääriä. Tällöin elohopea olisi siirrettävä varastoon. Euro Chlorin ja Minas de Almadénin välinen sopimus koskee enintään 1 000 tonnin vuosittaista elohopeamäärää. Jos jonakin vuonna saatavana on enemmän elohopeaa, sopimuksen ehtoja on tarkasteltava uudelleen. Vuonna 2000 Länsi-Euroopan kloori-alkalilaitokset siirsivät kaikkiaan 354 tonnia elohopeaa Minas de Almadénille. Vuonna 2001 määrä lisääntyi 506 tonniin, ja vuonna 2002 elohopeaa arvioidaan siirrettävän noin 450 tonnia. Vuonna 2000 Almadén tuotti 236 tonnia [30] elohopeaa ja myi kaikkiaan 1 095 tonnia, mikä osoittaa, että Almadén louhii entistä vähemmän elohopeaa ja myy sen sijaan varastoista ja kloori-alkalilaitoksista peräisin olevaa elohopeaa. [30] Tiedot on Espanjassa Sevillassa sijaitsevalle Euroopan IPPC-toimistolle antanut IGME (Instituto Geológico y Minero de España). On tärkeää huomata, että Länsi-Euroopan kloori-alkaliteollisuudesta peräisin olevan käytöstä poistetun elohopean arvioitu kokonaismäärä (12 000-15 000 tonnia) vastaisi arviolta 7-9 vuoden tuotantoa maailmassa, kun perustaksi otetaan maailmassa vuonna 2000 tuotettu määrä eli 1 650 tonnia elohopeaa. Minas de Almadénin kanssa tehty sopimus on osa Länsi-Euroopan kloori-alkalituottajien strategiaa, joka tähtää käytöstä poistettavista kennoista peräisin olevan metallisen elohopean turvalliseen hävittämiseen. Uudelleenkäyttö Edut // Haitat Uuden louhitun elohopean kysyntä alenisi. Kaivosten lähistöllä ilmenevät ympäristövaikutukset voisivat parantua elohopeamalmien louhimisen vähetessä. Kaivostoiminnan aiheuttama valtiosta toiseen tapahtuva kaukokulkeutuminen vähenisi. Teollisuus hyväksyy ratkaisun, koska se ei lisää elohopeasta luopumisen kustannuksia. // Jäännöselohopeaa koskevaa ongelmaa lykättäisiin tuonnemmaksi tai se siirrettäisiin Euroopan ulkopuolisiin maihin. Sekä paikalliset elohopeapäästöt että niiden kaukokulkeutuminen rajojen yli jatkuisivat. Käytöstä poistetun elohopean kohtalo olisi epävarma. Merkittävä osa elohopeasta päätyisi todennäköisesti maihin, joissa rajoituksia ei ole tai niitä ei valvota, mikä aiheuttaisi suuria terveys- ja ympäristöhaittoja jossakin päin maailmaa. 3.2. Väliaikainen varastointi Elohopea voitaisiin varastoida turvallisesti tuntemattomaksi ajaksi, kunnes käytössä olisi strategia sen uudelleen käyttöä ja/tai turvallista hävittämistä varten. Varastointi voitaisiin tehdä tuotantolaitoksissa, Almadénin kaivoksissa Espanjassa tai muualla, missä varastointi voitaisiin toteuttaa asianmukaisesti. Elohopea voitaisiin lopulta käyttää uudelleen tai hävittää. Ympäristölle turvallista varastointikapasiteettia olisi kasvatettava. Koska tämä olisi väliaikainen ratkaisu, se aiheuttaisi lisäkustannuksia ajaksi, jonka pituutta ei voida ennustaa. Varastointiaikana vastuu olisi varaston omistajalla. Varastoitu elohopea voitaisiin käyttää uudelleen tai hävittää lopullisesti sitten, kun asianmukaisia käyttäjiä tai hävityslaitoksia on tarjolla. Käsittelystä voi aiheutua lisäpäästöjä. Väliaikainen varastointi Edut // Haitat Jos varastointi tapahtuu itse kloori-alkalilaitoksissa, vastuu olisi edelleen niillä. Sekä elohopean uudelleenkäyttö että sen lopullinen hävittäminen säilyisivät mahdollisina vaihtoehtoina. Elohopean kohtalo olisi edelleen julkisessa valvonnassa. // Koska tämä on tilapäinen ratkaisu, se lisäisi lopullisen ratkaisun kustannuksia. Kapasiteettia olisi lisättävä. Käsittelyn ja/tai uudelleenkäytön aiheuttamat päästöt ympäristöön olisivat mahdollisia. Elohopean lopullinen kohtalo olisi edelleen epävarma. 3.3. Lopullinen varastointi Ylimääräisen elohopean lopullinen hävittäminen olisi paras ratkaisu ja ympäristön kannalta kestävä tapa vähentää elohopeapäästöjä. Elohopeakennotekniikasta luopumisen edut ympäristön kannalta ovat ilmeiset. Jos käytöstä poistettu elohopea varastoidaan lopullisesti, sen aiheuttamat päästöt lakkaavat ja kloori-alkaliteollisuuden energiankulutus vähenee. Tarvittavat menetelmät eivät kuitenkaan ole vielä täysin kehittyneitä, ja niihin liittyy suhteellisen korkeita kustannuksia. "Saastuttaja maksaa" -periaatetta voitaisiin soveltaa, mutta tämä saattaisi vaikuttaa Euroopan kloori-alkaliteollisuuden kilpailukykyyn Euroopan ulkopuolisiin kilpailijoihin verrattuna. Elohopea voitaisiin käsitellä liukenemattomaksi yhdisteeksi esimerkiksi sulfidilla ja hävittää tarkoitukseen varatuille kaatopaikoille tai vaaralliselle jätteelle tarkoitetuille kaatopaikoille. Käsittelykapasiteettia EU:ssa täytyisi lisätä ja teknisiä ratkaisuja täytyisi kehittää. Käsittelyn kustannukset ja jäsenvaltioissa käytettävissä oleva kapasiteetti eivät tässä vaiheessa ole tiedossa. Ruotsin viranomaisilla on suunnitelmat, jotka koskevat kaiken elohopean ja elohopeapitoisen jätteen lopullista varastointia syvälle peruskallioon. Viranomaisten arvio menetelmän kustannuksista ilman esikäsittelykustannuksia on 15-22 euroa elohopeakiloa kohden. Länsi-Euroopan 12 000-15 000 käytöstä poistettavaa elohopeatonnia merkitsisi 180-330 miljoonan euron kustannuksia, mitä voitaisiin verrata Länsi-Euroopan kloori-alkalituotannon muuntamisen aiheuttamiin kustannuksiin, jotka arvioidaan 3 100 miljoonaksi euroksi. [31] Näin ollen tämä karkea arvio osoittaa, että Länsi-Euroopassa käytöstä poistetun elohopean lopullinen hävittäminen lisää kustannuksia 6-10 prosentilla. [31] Euro Chlorin mukaan kloorituotantokapasiteetin muuntamisen kustannukset ovat tyypillisesti 530 euroa tonnia kohden, ja elohopeamenetelmään perustuvan kloorin kokonaistuotantokapasiteetti Länsi-Euroopassa vuonna 2001 oli 5 850 000 tonnia, mistä muuntamisen kokonaiskustannuksiksi saadaan 3 100 miljoonaa euroa. Lopullinen varastointi Edut // Haitat Kestävä tapa vähentää elohopeapäästöjä. Elohopeakennotekniikasta luopumisen edut ympäristön kannalta ovat ilmeiset: elohopeapäästöt lakkaavat kokonaan ja kloori-alkaliteollisuuden energiankulutus vähenee. Eurooppa voisi näyttää muille maille hyvää esimerkkiä ja näin nopeuttaa maailmanlaajuista elohopeapäästöjen vähenemistä. // Hävityskapasiteettia ei tällä hetkellä ole käytettävissä. Asianmukaiset menetelmät eivät ole vielä täysin kehittyneitä. Lisää tutkimustyötä tarvitaan. Loppusijoituskustannukset eivät vielä ole tiedossa, mutta muihin vaihtoehtoihin verrattuna sen kustannukset teollisuudelle tai veronmaksajille olisivat selvästi korkeammat. Tämä ratkaisu herättää todennäköisesti vastustusta teollisuudessa, koska se lisäisi elohopean käytöstä poistamisen kustannuksia. 4. Maailmanlaajuinen näkökulma Elohopea ei ole paikallinen ongelma. Elohopean kohonneita taustapitoisuuksia tavataan kaikkialla maailmassa. Kivihiileen perustuvaa energiantuotantoa pidetään nykyisin suurimpana yksittäisenä ilmaan vapautuvien elohopeapäästöjen lähteenä. Muiden fossiilisten polttoaineiden polttaminen on myös suuri tekijä. Toinen maailmanlaajuinen elohopeapäästöjen lähde on elohopean käyttö pienimuotoisessa kultakaivostoiminnassa. Tässä kaivostekniikassa elohopeaa kuumennetaan niin, että se höyrystyy, minkä vuoksi lähes kaikki käytettävä elohopea vapautuu ilmakehään. Kloori-alkaliteollisuus on suuri elohopean käyttäjä, vaikkakin näiden laitosten suorat päästöt ovat suhteellisen vähäisiä. Nämä ja muut lähteet kaikki kerryttävät elohopeaa biosfääriin. Ilmakehästä tulevan elohopean - eli sen ilmasta maahan ja valtameriin siirtymisen - lähteet ovat sekä paikallisia että maailmanlaajuisia. Paikallisten lähteiden, kuten hiilen polttamisen, teollisuuden ja pienimuotoisen kullankaivuun, lisäksi elohopean yleiset taustapitoisuudet ilmassa lisäävät merkittävästi maaperän elohopeakuormitusta kaikkialla maailmassa. Paikalliset lähteet vaikuttavat vuorostaan maailmanlaajuisiin taustapitoisuuksiin. [32] Tämä johtuu siitä, että elohopea on haihtuvaa ja sen päästöt leviävät pitkiä matkoja ilmakehässä ja valtamerissä. [32] Bergan et al (1999); Lindquist et al (1984), lainattu artikkelissa von Rein, K., and Hylander, L.D., "Experiences from phasing out the use of mercury in Sweden", Reg Environ Change, (2000), 1:126-134. Ihmisen aiheuttamat elohopeapäästöt ovat esiteollisista ajoista lähtien kasvattaneet elohopean maailmanlaajuisia laskeuma-arvoja 0,5-3-kertaisiksi. [33] Teollistuneimmilla alueilla, kuten Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Kaakkois-Kiinassa, sekä niiden lähistöllä laskeumat ovat kasvaneet 2-10-kertaisiksi viimeisten 200 vuoden aikana. [33] Position paper on Ambient Air Pollution by Mercury (Hg) (Elohopeasta aiheutuva ilman pilaantuminen), 2001. Asiakirjan on julkaissut komissio ja se on saatavissa ympäristöasioiden pääosaston Internet-sivuilta osoitteesta http://europa.eu.int/comm/environment/air/ambient.htm (vieritä näyttöä alaspäin kohtaan The fourth Daughter Directive ja "Position paper on Mercury"). Elohopean aiheuttaman pilaantumisen vaikutus, jota aluksi pidettiin äkillisenä ja paikallisena ongelmana, ymmärretään nyt myös maailmanlaajuiseksi, diffuusiksi ja krooniseksi. Elohopea on pysyvä ja eliöihin kertyvä aine. Elohopean ja sen yhdisteiden myrkyllisyys on hyvin tunnettua ja dokumentoitua; se haittaa hermoston kehittymistä, aiheuttaa hermostollisia myrkytysoireita sekä vaikuttaa haitallisesti sydämeen ja verenkiertoelimiin, immuunijärjestelmään, lisääntymiselimiin ja munuaisiin. Hermoston kehitysvauriot ja keskushermoston myrkyttymisen merkkinä olevat psykomotoriset oireet ovat helpoimmin syntyviä ja parhaiten dokumentoituja vaikutuksia. Elohopea muuttuu luonnon prosesseissa osittain metyylielohopeaksi ja kertyy ravintoketjuun, mikä aiheuttaa ilmeisiä vaaroja eläimille ja ihmiselle. Paljon kalaa sekä simpukoita, äyriäisiä ja merinisäkkäitä syövät populaatiot ovat erityisen haavoittuvia. [34] Metyylielohopea kulkeutuu sikiöön, siirtyy verenkierrosta aivoihin ja voi jo hyvin pieninä pitoisuuksina hidastaa henkistä kehitystä, eikä äidissä usein näy mitään kliinisiä oireita. [35] [34] Yhdistyneiden Kansakuntien ympäristöohjelman (UNEP) elohopeaa koskevan maailmanlaajuisen arvioinnin (GMA) 25. huhtikuuta 2002 julkaistu ensimmäinen raporttiluonnos. Saatavana UNEPin GMA-sivuilta osoitteesta http://www.chem.unep.ch/mercury/report/1stdraft-report.htm. [35] Toxicologiocal effects of Methylmercury (2000). Raportti laadittiin Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston (USEPAn) toimeksiannosta, ja se on saatavana Internetistä osoitteesta http://www.nap.edu. 4.1. Elohopeaa koskevat strategiat Pohjois-Amerikassa Elohopean vaikutukset ovat olleet suurena huolena Pohjois-Amerikassa useiden vuosien ajan. Kanada, Yhdysvallat ja Meksiko ovat sopineet elohopeaa koskevasta toimintasuunnitelmasta. Yhdysvaltain hallituksella on hallussaan yli 5 000 tonnia elohopeaa. Tätä erää on varastoitu vuodesta 1994, jolloin esille tuotiin pelko niistä ympäristövaikutuksista, joita erän vapauttamisesta maailman hyödykemarkkinoille saattaisi seurata. Väliaikaisena toimintalinjana on sen vuoksi ollut liittovaltion hallussa olevan elohopean pitäminen varastossa ympäristösyiden takia. Meneillään on ympäristövaikutusten kartoitus, jolla haetaan julkisia mielipiteitä siitä, mitä elohopeaerälle pitäisi tehdä. Näistä asioista ollaan varsin huolestuneita, ja niitä käsiteltiin Bostonissa, Massachusettsissa 1.- 3. toukokuuta 2002 järjestetyssä pohjoisamerikkalaisessa konferenssissa, jonka aiheena oli elohopeakierron katkaiseminen ja ylimääräisen ja kierrätetyn elohopean sekä elohopeapitoisen jätteen hallinta pitkällä aikavälillä ja jonka rahoittajana toimivat muun muassa Yhdysvaltain ja Kanadan ympäristöministeriöt. [36] [36] http://www.newmoa.org/Newmoa/htdocs/prevention/mercury/breakingcycle/toc.cfm 4.2. Kansainväliset aloitteet Elohopea on kansainvälinen huolenaihe, ja sen osalta on jo ryhdytty joihinkin kansainvälisiin toimiin. OSPAR-päätöksen 90/3 lisäksi elohopeakennoja käyttäviä kloori-alkalilaitoksia käsitellään Euroopan talouskomission (UNECE) vuonna 1998 laatimassa, valtiosta toiseen tapahtuvasta ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisesta vuonna 1979 tehtyyn yleissopimukseen liittyvässä raskasmetalleja koskevassa pöytäkirjassa. Yleissopimukseen liittyvän raskasmetalleja koskevan pöytäkirjan tavoitteena on rajoittaa ihmisen toiminnan aiheuttamia raskasmetallien päästöjä, jotka kulkeutuvat ilmakehässä valtiosta toiseen joilla voi olla merkittäviä haitallisia vaikutuksia ihmisten terveyteen tai ympäristöön. Elohopeakennoja käyttävä kloori-alkalituotanto on yksi aloista, joka siihen liittyvine elohopeapäästöineen mainitaan pöytäkirjassa. Elohopeaa ja sen yhdisteitä arvioidaan maailmanlaajuisesti myös Yhdistyneiden Kansakuntien ympäristöohjelmassa (UNEP) yhteistyössä IOMC:n (Inter-Organisation Programme for the Sound Management of Chemicals) muiden osanottajien kanssa. Arviointi perustuu hallituksilta, hallitustenvälisiltä elimiltä ja kansalaisjärjestöiltä saatuihin tietoihin. Raportti [37] on tarkoitus esittää UNEPin hallintoneuvostolle sen 22. kokouksessa vuonna 2003. [37] Elohopeaa koskevan maailmanlaajuisen arvioinnin ensimmäinen luonnos lähetettiin lausuntokierrokselle 25. huhtikuuta 2002, ja se on kaikkien saatavana osoitteessa http://www.chem.unep.ch/mercury/Report/1stdraft-report.htm. 5. Päätelmät Neuvosto on kehottanut komissiota selvittämään kloori-alkaliteollisuuden muuntamiseen liittyvät oikeudelliset näkökohdat, ennakoimaan kaikille osapuolille mahdolliset elohopean käyttöä koskevat seuraukset ja toimittamaan sille mieluiten vuoden 2001 loppuun mennessä kertomuksen koordinoidun toiminnan mahdollisesta tarpeesta EU:ssa ja ehdokasmaissa. Vastauksena neuvoston pyyntöön komissio on tehnyt yhteenvedon käytöstä poistetuista kloori-alkalilaitoksista peräisin olevan elohopean nykytilanteesta ja se nostaa esille joukon avainkysymyksiä. Näistä käyvät selville seuraavat seikat: -On ilmeistä, että ympäristön elohopeakuormitus on vielä huomattava ja että se vaatii edelleen vähentämistä. -Elohopea on valtiosta toiseen kaukokulkeutuva ilman epäpuhtaus, ja sen saattaminen takaisin markkinoille johtaa elohopeapäästöihin, jotka lisäävät jo ennestään kohonneita paikallisia ja maailmanlaajuisia ympäristön taustapitoisuuksia. -EU:ssa olevista 47:stä elohopeamenetelmää käyttävästä kloori-alkalilaitoksesta jää niiden käytöstä poistamisen jälkeen jäljelle arviolta 12 000-15 000 tonnia elohopeaa. Lisäksi EFTA- ja ehdokasmaissa toimivista elohopeamenetelmää käyttävistä kloori-alkalilaitoksista arvioidaan jäävän 2 000 tonnia elohopeaa. -Käytöstä poistetuista Euroopan kloori-alkalilaitoksista peräisin oleva elohopea tulee olemaan merkittävä elohopean lähde, ja jollei elohopean loppusijoitusta toteuteta turvallisella ja kestävällä tavalla, se saattaa aiheuttaa huomattavia ympäristövahinkoja Euroopan unionissa, tulevissa jäsenvaltioissa sekä kolmansissa maissa. -Elohopean kysyntä EU:ssa ja Pohjois-Amerikassa on vähäistä, mutta maailmanlaajuista kysyntää on. Ylimääräisen elohopean jatkuva tarjonta pitää hinnan alhaisena, ja elohopean käyttö pysyy houkuttelevana vaihtoehtona. Katsaus elohopeaa käyttävää kloori-alkaliteollisuutta koskevaan lainsäädäntöön on tuonut esille seuraavat seikat: -IPPC-direktiivi on ainoa elohopeakennoista luopumista koskeva oikeudellisesti sitova säädös. Elohopeakennoprosessia ei pidetä parhaana kloori-alkaliteollisuudessa käytettävissä olevana tekniikkana, ja paikallisen toimivaltaisen viranomaisen tehtävänä on päättää laitoskohtaisesti parhaisiin käytettävissä oleviin tekniikkoihin perustuvista luvan myöntämisehdoista. Kaikkien olemassa olevien laitosten on täytettävä parhaisiin käytettävissä oleviin tekniikkoihin perustuvat luvan myöntämisehdot ja laitosten on toimittava direktiivissä esitetyllä tavalla 30. lokakuuta 2007 mennessä. -Käytöstä poistettujen kloori-alkalilaitosten kennoista peräisin olevan elohopean ei voida automaattisesti olettaa kuuluvan jätteen määritelmän piiriin. Se, onko käytöstä poistettu elohopea jätettä, voidaan päättää vain tapauskohtaisesti sen mukaan, hävittääkö laitoksen omistaja elohopean, aikooko tämä hävittää sen tai onko tämä velvollinen hävittämään sen kansallisen lainsäädännön nojalla. Tämän vuoksi EU:n jätelainsäädäntö tai Baselin yleissopimuksen vaatimukset eivät automaattisesti koske käytöstä poistettua elohopeaa. Tämä tarkoittaa, että käsittelyä ja myyntiä EU:ssa ja sen ulkopuolella koskevia yhteisön jätelainsäädännön ja Baselin yleissopimuksen säännöksiä ja määräyksiä ei voida yleisesti soveltaa siihen. Tärkein tavoite käsiteltäessä käytöstä poistetuista elohopeatekniikkaa käyttävistä kloori-alkalilaitoksista peräisin olevia suuria elohopeamääriä on varmistaa ympäristön ja ihmisten terveyden suojelun korkea taso. Jotta valittu ratkaisu olisi tehokas, siinä on otettava huomioon maailmanlaajuinen tilanne, sen on oltava kestävä pitkällä aikavälillä, eikä se saa vääristää sisämarkkinoita. Tämä tavoita voidaan saavuttaa käsittelemällä elohopeaa vastuuntuntoisesti ja varmistamalla, että sitä myytäessä otetaan asiaankuuluvasti huomioon sen kielteiset ympäristövaikutukset. Nykyisten oikeudellisten rajoitusten perusteella on olemassa periaatteessa kaksi tapaa edistyä tämän tavoitteen saavuttamisessa: -Nykyisissä ja tulevissa ehdokasmaissa toimivia elohopeaa käyttäviä kloori-alkalilaitoksia voitaisiin rohkaista noudattamaan samaa käytäntöä kuin Euro Chlorin länsieurooppalaiset jäsenet eli myymään elohopeansa Almadénin elohopeakaivokselle. Tämä tekisi elohopeavirtojen seuraamisen helpommaksi, eikä se edellyttäisi uusia oikeudellisia rajoituksia. -Mikäli metallinen elohopea täyttää asiaankuuluvat vaatimukset, sen sisällyttämistä kansainvälisen kaupan kohteina olevia tiettyjä vaarallisia kemikaaleja ja torjunta-aineita koskevan ilmoitetun ennakkosuostumuksen menettelyä koskevan Rotterdamin yleissopimuksen liitteeseen III voitaisiin ehdottaa; se voitaisiin myös myöhemmin lisätä vaarallisten kemikaalien vientiä ja tuontia koskevan neuvoston asetusehdotuksen liitteeseen I. [38] Tällä pyrittäisiin tilanteeseen, jossa metallisella elohopealla kauppaa käyvät yritykset saisivat entistä enemmän tietoa sen mahdollisista vaikutuksista. Esteenä tarkistuksen läpimenolle on se, että jonkin toisella maantieteellisellä alueella toimivan sopimuspuolen on myös tehtävä ennakkoilmoitus metallisesta elohopeasta. [38] KOM(2001) 803 lopullinen. Ylimääräisen elohopean lopullinen hävittäminen olisi kuitenkin ympäristön kannalta paras ratkaisu, vaikka asianmukaiset menetelmät eivät ole vielä täysin kehittyneitä ja kustannukset ovat suhteellisen korkeita. "Saastuttaja maksaa" -periaatetta voitaisiin soveltaa, mutta tämä saattaisi vaikuttaa Euroopan kloori-alkaliteollisuuden kilpailukykyyn Euroopan ulkopuolisiin kilpailijoihin verrattuna. Johdonmukaisen ja kestävän strategian tulisi kloori-alkaliteollisuudesta peräisin olevan elohopean ongelman ratkaisemisen lisäksi mieluiten myös sisältää toimia, jotka liittyvät uuden elohopean tuotantoon Euroopassa. LIITE I: Elohopeakennoja käyttävät kloori-alkalilaitokset ja kloorin tuotantokapasiteetit Euroopan unionissa, EFTA-maissa ja ehdokasmaissa vuonna 2001 >VIITTAUS KAAVIOON> Elohopeakennoja käyttävien kloori-alkalilaitosten määrä Euroopan unionissa, EFTA-maissa ja ehdokasmaissa vuonna 2001 >TAULUKON PAIKKA>