EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 27.11.1996 
KOM(96)583 lopull. 
VIHREÄ KIRJA 
JULKISET HANKINNAT 
EUROOPAN UNIONISSA: 
TULEVAISUUDEN KYSYMYKSIÄ 
(kommission esittämä) 

SISÄLLYSLUETTELO 
1. JOHDANTO 
2. KESKUSTELUN TAUSTA 
I. Unionin julkisia hankintoja koskevan politiikan tavoitteet 
H. Tähänastinen vaikutus 
ITI. Kysymykset 
3. JULKISIA HANKINTOJA KOSKEVAN OIKEUDEN 
SOVELTAMINEN: NYKYTILANNE JA KEHITYSSUUNTAUKSET 
I. Johdanto 
H. Velvollisuus saattaa direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä 
III. Velvollisuus soveltaa julkisia hankintoja koskevaa oikeutta oikein 
A Direktiivien virheellisestä soveltamisesta johtuvat ongelmat 
a) Direktiiveihin sisältyvät perusmääritelmät 
b) "Neuvottelumenettelyn" liiallinen käyttö 
c) Ilmoitusten puutteellisuus 
d) "Nopeutetun menettelyn" liiallinen käyttö ja liian 
lyhyet osallistumisajat 
e) Valintaperusteet ja sopimuksen tekemisen perusteet 
B Direktiivien soveltamisalaan kuulumattomiin tapauksiin 
liittyvät ongelmat 
a) Toimiluvat tai vastaavat sopimukset 
b) Direktiiveissä säädetyt kynnysarvot alittavat julkiset 
hankinnat 
c) Sääntöjen muuttaminen menettelyn aikana 
C Alustavat päätelmät 
K 
TV. Julkisia hankintoja koskevan oikeuden soveltamisen valvonta 
A "Valvon tad irektiivit" 
B Asianmukaiset seuraamukset 
C Valitukset 
a) Yhteisön taso 
b) Kansallinen taso 
D Muut erimielisyyksien ratkaisumenetelmät 
a) Tarkastusmenettely 
b) Sovittelu 
V. Kysymykset 
4. OSALLISTUMISMAHDOLLISUUKSIEN EDISTÄMINEN 
JULKISISSA HANKINNOISSA 
HANKINTOJEN SEURANTA, TIEDOTUS, KOULUTUS JA 
SÄHKÖINEN TIEDONSnRTO HANKINNOISSA 
I. Julkisten hankintojen seuranta 
H. Tiedotus 
a) Oikeudellisen kehyksen selventäminen 
b) Ilmoitusten levittäminen 
HI. Koulutus 
IV. Sähköinen tiedonsiirto hankintamenettelyissä 
a) Nykytilanne 
b) Sähköinen ilmoitus 
c) Ilmoitusten sähköinen levittäminen 
d) Täysin sähköinen hankintajärjestelmä 
e) Kokemukset Euroopan unionin ulkopuolelta 
f) Päätelmät 
V. Kysymykset 
/ b 
5. JULKISET HANKINNAT JA MUUT YHTEISÖN POLITIIKAT 
I. Pienet ja keskisuuret yritykset 
II. Standardisointi 
m. Euroopan laajuiset verkot ja erityisesti liikenne 
a) Tarjouskilpailua edeltävä vaihe 
b) Toimilupien myöntäminen konsortiolle 
c) Neuvottelumenettelyn käyttö 
TV. Unionin rahoitusta sisältävät hankinnat 
a) Rakennerahastot ja koheesiorahasto 
b) Eurooppalaisten toimielinten tekemät tai yhteisön 
varoista rahoitettavat hankinnat 
V. Julkiset hankinnat ja sosiaaliset näkökohdat 
VI. Julkiset hankinnat ja ympäristö 
VH. Puolustusalan julkiset hankinnat 
VITI. Julkiset hankinnat ja kuluttajapolitiikka 
IX. Kysymykset 
6. JULKISET HANKINNAT KOLMANSISSA MAISSA 
I. Mahdollisuus osallistua julkisiin hankintoihin maailmanlaajuisesti 
- Euroopalle edullinen uusi asema 
H. Perustan luominen hankintojen avautumiselle Keski- ja Itä-
Euroopan maissa sekä Välimeren maissa 
HI. Kysymykset 
/ c 
1. JOHDANTO 
1.1 Tehokas julkisia hankintoja koskeva politiikka on välttämätön koko 
sisämarkkinoiden onnistumiselle. Euroopan unionin viranomaiset käyttävät vuosittain 
noin 720 miljardia ecua eli 11 prosenttia unionin bruttokansantuotteesta tavaroiden ja 
palvelujen ostamiseen. Nyt kun yhteisön julkisia hankintoja koskeva oikeudellinen 
kehys on vahvistettu, on tärkeää ryhtyä pohtimaan asiaa ja keskustelemaan siitä 
käyttäen kaikki sen tarjoamat mahdollisuudet hyödyksi parhaalla mahdollisella tavalla 
ja kutsuen jäsenvaltiot, Euroopan parlamentin sekä hankintayksiköt ja -viranomaiset 
sekä itse toimittajat - joiden kaikkien panos on olennaisen tärkeä - osallistumaan tähän 
keskusteluun. 
1.2 Euroopan unioni on jo saavuttanut merkittävää edistystä julkisia hankintoja 
koskevan politiikkansa toteuttamisessa. Lainsäädännöllinen kehys, jonka tarkoituksena 
on avata nämä sopimukset kilpailulle, on nyt vahvistettu, ja sitä saatetaan parhaillaan 
osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Eri toimijat sopeutuvat vähitellen uuteen 
tilanteeseen. Tämän kehyksen avulla muutetaan perinteisiä kansallisia ostokäytäntöjä ja 
edistetään siten talouden kehitykselle suotuisan ympäristön luomista koko 
Euroopassa. Julkiset hankinnat ovat jo nyt avoimempia kilpailulle kuin koskaan 
aiemmin. Laajentuneet mahdollisuudet päästä osallistumaan muiden maiden julkisiin 
hankintoihin, myös Euroopan unionin ulkopuolella, tarjoavat jo nyt uusia, merkittäviä 
markkina-alueita. 
1.3 Vaikka unionin julkisia hankintoja koskeva politiikka avaa uusia 
mahdollisuuksia, se on myös valtava haaste. Uusien sääntöjen käyttöönotto edellyttää 
ponnisteluja perinteisten työtapojen sopeuttamiseksi. Hankintayksikölle tai -
viranomaiselle tämä kehitys merkitsee sitä, että niiden on muun muassa neuvoteltava 
uusien, usein toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden yritysten kanssa. Toimittajalle 
muutos tarkoittaa lisäätyvää kilpailua toimintaympäristössä sekä tarvetta uskaltautua 
uusille markkinoille ja kykyä säilyttää kilpailukyky myös kansainvälisellä tasolla. Myös 
jäsenvaltioiden hallituksille tämä on todellinen haaste. Niiden on tärkeimpinä ostajina 
noudatettava sääntöjä, vastattava järjestelmän avoimuudesta sekä varmistettava 
direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöään poliittisten sitoumustensa 
mukaisesti. 
1.4 On tullut aika katsoa, mitä olemme saavuttaneet ja mitä on vielä tehtävä. 
Muutos on parhaillaan meneillään. Yhteisön julkisia hankintoja koskevien direktiivien 
voimaansaattamien kansallisella tasolla on vain osa muutosta, mutta siitä huolimatta se 
on omiaan edesauttamaan olennaisten kaupankäyntiin liittyvien tekijöiden 
yhdenmukaistamista ja suojaamaan tehokkaasti eri tahojen intressejä tasavertaisesti. 
Tehokkaan hankintapolitiikan olennaiset osatekijät ovat asettumassa paikoilleen, mutta 
tämä kehitys on vaikea ja joskus tuskallinen, erityisesti siellä, missä ennen vallitsivat 
tottumuksiin ja etuoikeuksiin sekä kansallisiin mieltymyksiin perustuvat suhteet. 
Syvälle juurtuneita mutta tehottomia hankintakäytäntöjä hylätään. Jotkut 
hankintayksiköt ovat jo voineet todeta, että yhteisön sääntöjä noudattamalla ne ovat 
saaneet parasta laatua edullisimpaan hintaan. Muiden jäsenvaltioiden julkiset hankinnat 
alkavat avautua, kilpailu voimistuu, yhteisön yritykset ovat entistä paremmin 
oL 
valmistautuneet kohtaamaan kansainvälisen tason haasteet. On kuitenkin vielä 
ponnisteltava, jos halutaan saada täysi hyöty yhteisön julkisia hankintoja koskevasta 
politiikasta. 
1.5 Selvää on, että vastuu käynnissä olevan kehityksen onnistumisesta lankeaa ensi 
sijassa hankintayksiköille ja toimittajille niiden koosta riippumatta, mutta myös 
komissio ja jäsenvaltiot ovat tärkeässä asemassa. Niiden on tehtävä yhteistyötä 
luodakseen olosuhteet, joilla voidaan taata kilpailun toimivuus julkisten hankintojen 
alalla ja yritysten vauraus. Jollei valtioiden rajat ylittävän tavaroiden ja palvelujen 
tarjoamisen esteitä poisteta, jäävät tämän kehityksen taloudellista kasvua ja viime 
kädessä työllisyyttä lisäävät kerrannaisvaikutukset paljolti hyödyntämättä. 
Yhtenäismarkkinoiden toimivuus julkisten hankintojen alalla liittyy siten myös 
parhaillaan käytävään työllisyyden luottamussopimusta koskevaan keskusteluun. 
1.6 Tämän vihreän kirjan tarkoituksena on toimia laajan keskustelun kehyksenä. 
Seuraavissa luvuissa esitellään ne perusasiat, joiden perusteella komissio on kehitellyt 
alustavia ajatuksiaan joistakin unionin nykyisen ja tulevan julkisia hankintoja koskevan 
politiikan keskeisistä kysymyksistä. Käsiteltävät aiheet ovat seuraavat: lainsäädännön 
tehokas saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sen täytäntöönpano, julkisiin 
hankintoihin osallistumisen helpottaminen tiedotus- ja koulutuskeinoin sekä sopimusten 
tekoon liittyvien tietokoneistettujen menettelyjen avulla ja tapa, jolla julkisia hankintoja 
koskevaa lainsäädäntöä sovelletaan oikein yhdessä yhteisön muiden politiikkojen 
kanssa. Tällöin erityisen keskeisiä ovat politiikat, jotka koskevat pieniä ja keskisuuria 
yrityksiä, Euroopan laajuisia verkkoja, standardointia, koheesiorahastoa ja 
rakennerahastoja, eurooppalaisten toimielinten tekemiä tai yhteisön rahastoista 
rahoitettavia sopimuksia, sosiaali- ja ympäristöaloja, kuluttajapolitiikkaa ja lopulta 
pääsyä osallistumaan muiden maiden julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin. Lukijan 
auttamiseksi on jokaisen luvun alussa lyhyt tiivistelmä ja lopussa luettelo tärkeimmistä 
keskustelun kohteena olevista kysymyksistä. 
1.7 Komissio kehottaa kaikkia asianomaisia osapuolia (mukaan lukien neuvosto, 
Euroopan parlamentti, talous- ja sosiaalikomitea, alueiden komitea, kaupalliset ja 
ammatilliset järjestöt, kansalliset hankintayksiköt ja -viranomaiset sekä toimittajat ja 
kuluttajat) esittämään näkökantansa. Vastaukset kaikkiin tai osaan vihreän kirjan 
kysymyksistä on osoitettava kirjallisina viimeistään maaliskuun 1997 loppuun mennessä 
seuraavaan osoitteeseen: 
Pääjohtaja - PO XV 
Sisämarkkinat ja rahoituspalvelut 
Rue de la Loi 200 
B-1049 Bryssel 
Telekopio: (+32 2) 295.65.00 
Sähköposti: John.MOGG@DG15.cec.be 
Heti tämän kirjallisen kuulemisen jälkeen komissio määrää kuulemistilaisuuden 
järjestämisestä asianomaisten osapuolten kanssa. 
1.8 Saamiensa vastausten ja sisämarkkinoiden toimivuutta koskevan analyysin1 
perusteella komissio laatii julkisia hankintoja koskevan tiedonannon. Tämän 
toimintasuunnitelman sisältävän tiedonannon tehtävänä on määrittää ne toimenpiteet, 
jotka on toteutettava oikeudellisen kehyksen tehostamiseksi sekä julkisia hankintoja 
koskevan yhteisön politiikan tavoitteiden toteuttamiseksi paremmin noudatettaessa tätä 
politiikkaa. 
Asiakirja COM (96) 520. 
2. KESKUSTELUN TAUSTA 
Unionin julkisia hankintoja koskevan politiikan tavoitteena on luoda tälle alalle rehellinen ja 
avoin kilpailu, joka mahdollistaa toimittajille pääsyn yhtenäismarkkinoille ja antaa 
hankintaviranomaisille mahdollisuuden valita parhaiden käytettävissä olevien tarjousten 
joukosta kokonaistaloudellisesti parhaan. Näiden tavoitteiden saavuttamisen kannalta 
välttämätön oikeudellinen kehys on jo luotu: se edustaa oikeudenmukaista tasapainoa 
oikeusturvan ja joustavuuden vaatimusten välillä. Avoimuuden tasolla on jo saatu hyvin 
rohkaisevia tuloksia. Taloudellisen vaikutuksen tasolla saavutetut tulokset ovat kuitenkin 
vähemmän myönteisiä ja osoittavat, että käytännön lainsäädännön tehokkuuteen liittyy 
edelleen ongelmia, vaikka myös myönteistä kehitystä on saavutettu. 
I. Unionin julkisia hankintoja koskevan politiikan tavoitteet 
2.1 Julkisten hankintojen avautumista koskevat yhteisön säännöt perustuvat 
perustamissopimukseen ja erityisesti määräyksiin, joilla taataan tavaroiden, palvelujen 
ja pääomien vapaa liikkuvuus ja luodaan perusperiaatteet (yhdenvertainen kohtelu, 
avoimuus ja vastavuoroinen tunnustaminen) sekä kielletään kaikki kansallisuuteen 
perustuva syrjintä. Jotta perustamissopimuksen määräykset saatiin tehokkaammiksi, 
tarvittiin yksityiskohtaista johdettua oikeutta (direktiivien muodossa). Näillä 
direktiiveillä säännellään viranomaisten (perinteisten alojen) sekä vesi- ja 
energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan aloilla toimivien hankintayksiköiden 
(peruspalvelusektorin) julkisia rakennusurakoita, tavaranhankintoja ja palveluja 
koskevien sopimusten tekemistä, ja niissä säädetään lisäksi toimittajien käytössä 
olevista muutoksenhakukeinoista (ks. lisätietoja liitteessä 1). 
2.2 Ennen yhteisön nykyisen oikeudellisen kehyksen luomista jäsenvaltioiden 
julkiset hankinnat keskittyivät yleensä kansallisille markkinoille. Kotimaisia toimittajia 
suojattiin joskus erittäin voimakkaasti, ja näille annettiin huomattava osuus julkisia 
hankintoja koskevista sopimuksista, ottamatta useimmiten paljoakaan huomioon 
edellytyksiä parhaan hinta-laatu-suhteen saavuttamiseen. Nämä olosuhteet eivät juuri 
kannustaneet kotimaisia julkisen alan toimittajia parantamaan kilpailukykyään. 
Hankintapolitiikassa kiinnitettiin aivan liian harvoin riittävästi huomiota kaupallisiin 
seikkoihin, joten veronmaksajat joutuivat - luultavasti tietämättään - kantamaan 
tällaisten käytäntöjen aiheuttamat lisäkustannukset. 
2.3 Julkisia hankintoja koskevan politiikan perustavoitteet ovat pysyneet ennallaan 
yhteisössä ja kansallisella tasolla: luodaan tarvittavat kilpailun edellytykset, jotta 
julkiset hankinnat voidaan jakaa syrjimättä, jotta julkisia varoja käytetään järkevästi 
valitsemalla esitetyistä tarjouksista paras, jotta toimittajat pääsevät 
yhtenäismarkkinoille, jotka tarjoavat tärkeitä markkina-alueita, ja jotta eurooppalaisten 
yritysten kilpailukyky vahvistuu. On olennaisen tärkeää toteuttaa tehokasta 
eurooppalaista politiikkaa julkisten hankintojen alalla, jos yhtenäismarkkinoiden 
halutaan synnyttävän kestävää, pitkäaikaista kasvua ja luovan työpaikkoja sekä 
suosivan sellaisten yritysten kehitystä, jotka kykenevät hyödyntämään maailman 
suurimpien sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia ja tukevan tehokkaasti 
maailmanlaajuisten markkinoiden kilpailua sekä tarjoavan veronmaksajille ja kuluttajille 
mahdollisimman hyvälaatuiset ja edulliset julkiset palvelut. Euroopan unionin 
viranomaiset ja peruspalvelusektorinyksiköt käyttävät joka vuosi noin 720 miljardia 
ecua tavaroihin ja palveluihin, joka oli vuonna 1994 11,5 % 15 jäsenvaltion BKT:sta, 
ts. esimerkiksi Belgian, Tanskan ja Espanjan yhteenlaskutettujen talouksien suuruinen 
määrä eli lähes 2 000 ecua unionin kansalaista kohti. Tehokkaan hankintajärjestelmän 
toteuttaminen voi täten tuoda merkittäviä säästöjä hallituksille ja siten myös 
veronmaksajille. Nämä seikat ovat erityisen tärkeitä pyrittäessä Maastrichtin 
lähentymisperusteissa määriteltyyn talousarvioalijäämien alentamiseen. 
2.4 Avoimempi julkisia hankintoja koskeva politiikka sisältää luonnollisesti monia 
muitakin etuja, jotka eivät ehkä ole yhtä ilmeisiä. Rehelliset, syrjimättömät ja avoimet 
julkisten hankintojen tekomenettelyt vähentävät petosten vaaraa ja lahjontaa 
hallinnossa. Jos avoimuus sinänsä ei riitä poistamaan petoksia ja lahjontaa, 
menettelyjen valvontamekanismi auttaa torjumaan ennakolta mahdolliset yleistä etua 
uhkaavat vaarat. Lisäksi on otettava huomioon, että petokseen ja lahjontaan liittyvät 
yleiset torjuntakeinot on jo toteutettu2 mukaan lukien yhteisön rahastoihin liittyvät 
toimenpiteet. Kyseisten seikkojen pohjalta voisi olla syytä myös syvällisempään 
keskusteluun. 
II. Tähänastinen vaikutus 
2.5 'Toistaiseksi toteutumattomasta yhtenäisestä markkina-alueesta nimeltään 
Eurooppa (non-Europe) aiheutuvia kustannuksia" arvioineen Cecchinin kertomuksen3 
mukaan voivat avoimuuden lisäämisellä ja julkisten hankintojen laajemmalla 
avaamisella saavutettavat säästöt nousta noin 22 miljardiin ecuun. Sama koskee 
hintojen lähentymistä ja yhteisön sisäisten kauppavirtojen kasvua herkkien alojen 
julkisissa hankinnoissa. Yhteistyössä Eurostatin kanssa ollaan saatu aikaiseksi 
vertailukelpoisia tietoja ja menetelmiä eri jäsenmaihin liittyvien julkisten hankintojen 
vaikutusten arvioimiseksi. Kaksi jäsenmaata (Portugali4 ja Kreikka5 ) ovat jo 
vapaaehtoisesti testanneet kyseisiä menetelmiä ottaen huomioon julkisiin hankintoihin 
liittyviä erilaisia seikkoja (tarjousten määrät ja rahalliset arvot, menettelyn luonne, 
hankintatuotteiden luonne, tarjouskilpailussa pärjänneiden yhteisöjen luonne). 
Vastaavanlaisia selvityksiä on tarkoitus toteuttaa myös Saksassa ennen vuoden loppua. 
Ks. Yhteisön hallinnolliset rangaistukset, Asetus No 2988/95 EYVL C 312, 8.12.1995, s. 1. 
Sopimus 26.7.1995, EYVL No C 316, 27 11.1995, s. 48, 27.9.1995, EYVL C 313, 
23.10.1996, s. 1. 
"The cost of non-Europe in Public Sector Procurement" WS Atkins Management 
Consultants, 1987 
Instituto Nacional de Estatistica, Portugal, maaliskuu 1995 
National Statistical Service of Greece, helmikuu 1995 
2 6 Komissio on toteuttanut myös tutkimuksen, jossa arvioidaan 
yhtenäismarkkinoita koskevan lainsäädännön vaikutusta ja tehokkuutta ("1996 
Review")6. Julkisten hankintojen vapauttaminen on yksi käsitellyistä aiheista. 
Tutkimuksessa on määritelty, onko alalla saavutettu tiettyä odotettua hyötyä, ja 
analysoitu erityisesti lainsäädännön vaikutuksia kysyntään ja tarjontaan, tuonnin 
osuuteen, hintojen kehitykseen sekä arvioitujen säästöjen toteutetumiseen. Tutkimus 
tulokset osoittavat Euroopan julkisten hankintojen kehittyvän merkittävästi, vaikka 
julkisten hankintojen politiikka ei olekaan vielä tuonut kaikkia etuja erityisesti siitä 
syystä, että jäsenvaltiot eivät ole voimaansaattaneet direktiivejä kansallisessa 
lainsäädännössä. 
2.7 Direktiivien näkyvin vaikutus on epäilemättä lisääntynyt avoimuus julkisten 
hankintojen sopimuksentekomenettelyissä. Virallisen lehden liitteessä (ja sen 
elektronisessa toisinnossa Tenders Electronic Dailyssa) hankintatarjouksista julkaistut 
ilmoitukset lisääntyvät jatkuvasti. Esimerkiksi hankintailmoitusten määrä on noussut 
vuoden 1987 luvusta 12.000 vuoden 1995 lukuun 95.000. Kahdeksi seuraavaksi 
vuodeksi tehdyt ennusteet lupaavat uutta kasvua, joka nostanee ilmoitusten määrän 
200 000:een. Nämä luvut ovat itsessään hyödyllinen osoitus siitä, että toimittajat 
alkavat vähitellen tiedostaa suurten eurooppalaisten markkinoiden tarjoamat 
mahdollisuudet. Yhteensä 1.600 yrityksen keskuudessa suoritettu kysely osoittaa myös 
uusista liiketoimintamahdollisuuksista (kaikkiaan 90 % paikallisista markkinoista ja 70 
% muista markkinoista on tullut menettelyn piiriin). Kaikesta huolimatta on todettava, 
että yhteensä 110.000 hankintayksiköstä ja -viranomaisesta, joita direktiivit koskevat, 
yhteensä 85 %, erityisesti paikallisviranomaiset eivät vieläkään kaikilta osin menettele 
direktiivien edellyttämällä tavalla esimerkiksi ilmoitusmenettelyn osalta. 
2.8 Yritykset, jotka toimittavat laitteita liikenteen, teletoiminnan, sähköhuollon tai 
terveydenhuollon alalle - jotka kaikki ovat julkisen alan suuria asiakkaita - ovat 
kokeneet monista tekijöistä johtuvia rakenteellisia muutoksia, joiden joukkoon myös 
julkisten hankintojen sopimusmenettelyjä koskevien sääntöjen voidaan katsoa 
kuuluvan. On osallistuttu yhteisyritysten perustamiseen ja fuusioihin eli toimiin, joiden 
avulla tutkimus- ja kehittämistyötä voidaan tehdä yhdessä. Yleisenä tuloksena on 
epäilemättä syntynyt suorituskykyisempi eurooppalainen teollisuus, jolla on paremmat 
valmiudet hyötyä yhtenäismarkkinoiden suomista mittakaavaeduista sekä kestää 
paremmin maailmanlaajuinen kilpailu. 
2.9 Joistakin rohkaisevista merkeistä huolimatta suurena ongelmana on edelleen se, 
ettei sääntöjä noudateta julkisissa hankinnoissa. Ainoastaan kolme jäsenvaltiota on 
kokonaisuudessaan saattanut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lienee 
tarpeetonta korostaa sitä, että komissio on tehnyt aloitteen yhteensä 39 
rikkomusmenettelyn aloittamisesta julkisten hankintojen säännösten perusteella. 
Seuraavassa luvussa pohditaan keinoja, joiden avulla viranomaiset saadaan paremmin 
noudattamaan lainsäädäntöä. 
Ks. alaviite 1 edellä 
2.10 Joidenkin alojen hankintayksiköt ja -viranomaiset eivät ymmärrä sitä hyötyä, 
joka direktiiveissä säädettyjä velvoitteita noudattamalla voidaan saavuttaa, vaan 
väittävät, että mahdolliset (etenkin muiden jäsenvaltioiden) toimittajat ovat haluttomia 
tekemään tarjouksia näiden yksiköiden ja viranomaisten julkisissa hankinnoissa. Tämä 
tarkoittaa ehkä sitä, että taloudelliset toimijat tarvitsevat tietyn ajan sopeuttaakseen 
menettelynsä uusiin sääntöihin ja hyötyäkseen uusista markkina-alueista. On myös 
mahdollista, että jotkut taloudelliset toimijat ovat reagoineet kilpailun uhkaan 
puolustautumalla pikemminkin kuin luomalla kehitysstrategian päästäkseen muiden 
jäsenvaltioiden markkinoille ja vallatakseen osuuden niistä. 
2.11 Lopuksi on syytä todeta, että rajat ylittävien julkisten hankintojen osuus 
Euroopassa on edelleen vaatimaton: vuonna 1987 1,4 % hankinnoista tehtiin toisesta 
maasta, vuonna 1995 vastaava luku oli 3 %. Yleensä maahantuojien osalta luku kasvoi 
vuoden 1987 4 %:sta vuoden 1995 7 %:iin. 
III. Kysymykset 
1. Onko tiedossanne muita taloutta koskevia lukuja, joiden perusteella 
voidaan arvioida direktiivien yleistä vaikutusta ja niiden vaikutusta 
työllisyyteen? 
2. Miksi taloudelliset toimijat ovat haluttomia vastaamaan rajat ylittävistä 
julkisista hankinnoista? 
3. JULKISIA HANKINTOJA KOSKEVAN OIKEUDEN 
SOVELTAMINEN: 
NYKYTILANNE JA KEHITYSSUUNTAUKSET 
Julkisia hankintoja varten on laadittu lainsäädännöllinen kehys. Komissio pitää 
välttämättömänä säilyttää tämä kehys muuttumattomana jonkin aikaa, eikä se sen 
vuoksi suunnittele muuttavansa sen perustaa. Komissio ei luonnollisestikaan luovu 
aloiteoikeudestaan vaan on valmis toteuttamaan tai ehdottamaan 
tarkoituksenmukaisempia toimenpiteitä, jos tämä osoittautuu tarpeelliseksi. 
Komissio korostaa, että ponnistukset oikeudellisen kehyksen saattamiseksi osaksi 
kansallista lainsäädäntöä sekä sen soveltamiseksi olisi kaksinkertaistettava, jotta 
voitaisiin mahdollistaa kaikkien unionin toimijoiden yhdenvertainen osallistuminen. 
Valvoessaan tehtävänsä mukaisesti yhteisön oikeuden täytäntöönpanoa komissio on 
todennut, että ongelmia esiintyy niin saatettaessa direktiivejä osaksi kansallista 
lainsäädäntöä kuin sovellettaessa sääntöjä hankintaviranomaisten ja -yksiköiden 
toiminnassakin. Kyse on perusasioista, jotka on kytkettävä voimassa olevien sääntöjen 
soveltamista koskevaan erityistarkasteluun, joka direktiiveillä on säädetty komission 
velvollisuudeksi. 
Jotta lainsäädännön tarkoituksenmukainen soveltaminen julkisten hankintojen alalla 
voidaan taata, tarvitaan nopeita ja tehokkaita muutoksenhakukeinoja, joiden on 
toimittava moitteettomasti sekä yhteisön tasolla että kansallisella tasolla. 
Muutoksenhakukeinojen täytäntöönpanomenetelmät eivät aina täytä näitä edellytyksiä. 
Nyt, kun "muutoksenhakudirektiivit" ovat olemassa, tulisi suurin osa ongelmista 
ratkaista kansallisella tasolla. Käsiteltäviin peruskysymyksiin kuuluvat myös 
attestaatiomenettelyn käytön edistäminen sekä sovittelumenettelyn käytön 
helpottaminen. 
I. Johdanto 
3.1 Unionin julkisten hankintojen lainsäädännöllinen kehys on nyt luotu (ks. liite 1). 
Nykyisessä vaiheessa komissio pitää välttämättömänä säilyttää tämä kehys 
muuttumattomana jonkin aikaa, sillä kaikki sen vaikutukset eivät ole vielä toteutuneet. 
Tämän muuttumattomuuden vaiheen pitäisi taata kaikille asianomaisille toimijoille 
riittävästi aikaa sopeutua uusiin sääntöihin ja käytäntöihin julkisten hankintojen alalla. 
Aloiteoikeudestaan luopumatta komissio ei näin ollen aio tehdä muutoksia olemassa 
olevan järjestelmän perustaan, vaan vahvistaa haluavansa jatkaa toimia tällä alalla 
perustaen ne jo vakiintuneisiin, valittua menetelmää ja sääntelyn asiasisältöä koskeviin 
periaatteisiin. Jos uusi tilanne kuitenkin aiheuttaa ongelmia erityisaloilla tai osoittaa 
puutteita voimassa olevissa säännöksissä, komissio on luonnollisesti valmis 
toteuttamaan tarkoituksenmukaisempia toimenpiteitä, jotta eurooppalaiset toimittajat 
hyötyvät myös tulevaisuudessa avoimesta ja keskenään kilpailevasta tarjonnasta ja jotta 
toimittajilla on edelleen tosiasialliset mahdollisuudet saada julkisia hankintoja koskevia 
sopimuksia ja vahvistaa näin kilpailukykyään. Parhaillaan liberalisoidaan telealan 
palveluita. On myös huomattava, että komissio on lähes kaikkien direktiivien mukaan 
velvollinen tarkastelemaan uudelleen lainsäädännön täytäntöönpanoa. Komission on 
lähitulevaisuudessa perehdyttävä yksityiskohtaisesti direktiivien täytäntöönpanoon. 
Tämän vihreän kirjan synnyttämä keskustelu tuonee esiin hyödyllisiä näkökohtia tätä 
tehtävää varten. 
3.2 Yhteisön direktiivit on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Soveltavatpa 
niitä kansalliset, alueelliset tai paikalliset viranomaiset taikka peruspalvelualojen 
hankintayksiköt, niitä ei saa soveltaa vastoin sitä yleistä tavoitetta, että samoja julkisia 
hankintoja koskevia sääntöjä sovelletaan kaikkiin koko unionin alueella. Ajatus siitä, 
etteivät säännöt ole kaikille samat, voi jarruttaa voimakkaasti julkisten hankintojen 
avautumista. 
II. Velvollisuus saattaa direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä 
3.3 Direktiivit muodostavat unionin julkisia hankintoja koskevan järjestelmän 
perustan. Ne ovat luotu talouden tehokkuuden parantamiseksi ja sisämarkkinoiden 
moitteettoman toiminnan mahdollistamiseksi. Komissio julkaisee säännöllisesti 
yhtenäismarkkinoita koskevan lainsäädännön täytäntöönpanon edistymisestä 
kertomuksia, joita tarkastellaan yhdessä jäsenvaltioiden kansssa, myös ministeritasolla. 
Komissio on useaan otteeseen ilmaissut huolestuneisuutensa siitä, ettei julkisia 
hankintoja koskevaa lainsäädäntöä ole riittävästi saatettu osaksi kansallisia 
lainsäädäntöjä (taulukko 1). Yhtenäismarkkinoiden aloista juuri julkisten hankintojen 
alalla esiintyy eniten sellaisia ongelmia, jotka liittyvät ilmoittamiseen kansallisen 
lainsäädännön osaksi saattamisen toimenpiteistä sekä kansallisen lainsäädännön osaksi 
saattamisen laatuun. Eniten ongelmia esiintyy "palveluhankintadirektiivin" sekä 
muutettujen "tavaranhankintadirektiivin" ja "peruspalvelualojen direktiivin" yhteydessä. 
3.4 Vaikka suurimmalla osalla direktiivien säännöksistä on suora vaikutus 
oikeudellisella tasolla, niiden puuttuva ja/tai puutteellinen saattaminen osaksi 
kansallista lainsäädäntöä estää yhteisön kansalaisia ja yrityksiä saamasta täysimittaisesti 
näille kuuluvaa hyötyä julkisten hankintojen alan yhtenäismarkkinoiden toteutumisesta. 
Esimerkinomaisesti voidaan todeta, että joidenkin jäsenvaltioiden, jotka eivät ole 
asianmukaisesti saattaneet direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöä, suhteellinen 
osuus yhteisön bruttokansantuotteesta on huomattavassa epäsuhdassa niiden 
julkaisemien ilmoitusten osuuteen koko yhteisössä julkaistuista ilmoituksista. Toisin 
sanoen näiden jäsenvaltioiden julkaisemien ilmoitusten määrä on pieni verrattuna niiden 
taloudelliseen merkitykseen. Tästä syystä komissio kehottaa uudelleen jäsenvaltioita 
huolehtimaan siitä, että julkisia hankintoja koskeva lainsäädäntö saatetaan ensi tilassa 
osaksi kansallista lainsäädäntöä. Itse asiassa, jos kansallisen lainsäädännön osaksi 
saattamisen toimenpiteet puuttuvat täydellisesti, tämä voi antaa hankintaviranomaisille 
ja -yksiköille helpon syyn jättää noudattamatta olemassa olevia sääntöjä. 
3.5 Lisäksi on olennaisen tärkeää, että jäsenvaltiot muotoilevat kansalliset 
säännöksensä mahdollisimman huolellisesti saattaakseen yhteisön lainsäädännön osaksi 
kansallista lainsäädäntöään niin korkeatasoisesti, että yhteisön lainsäädännön tavoitteet 
toteutuvat täysimittaisesti. Epäonnistunut kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen 
voi joissakin tapauksissa toisaalta heikentää toimijoille direktiivien mukaan kuuluvia 
oikeuksia ja toisaalta pakottaa nimetyt elimet soveltamaan sääntöjä tilanteessa, jossa 
yhteisön lainsäädäntö ja kansallinen lainsäädäntö ovat keskenään ristiriidassa, ja jolloin 
nämä elimet siis joutuvat soveltamaan voimassa olevaa yhteisön lainsäädäntöä väärällä 
tavalla. Tämä tilanne on aivan yhtä vakava kuin se, ettei yhteisön lainsäädäntöä ole 
saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, sillä asian vaikutus on käytännössä sama 
Riippumatta siitä, millä menetelmällä jäsenvaltiot liittävät direktiivien säännökset 
kansalliseen oikeusjärjestelmäänsä, niiden on myös pyrittävä poistamaan kaikki 
ristiriidat olemassa olevien kansallisten määräysten ja yhteisön periaatteiden ja 
määräysten väliltä sen varmistamiseksi, että toimijat tulkitsevat ja soveltavat niitä 
oikein. Lisäksi komissio kehottaa jäsenvaltioita selkiyttämään mahdollisuuksien 
mukaan niitä kansallisia lainsäädäntökehyksiään, joihin direktiivit lisätään, esimerkiksi 
rajoittamalla viittauksia muihin määräysteksteihin sekä pyrkimällä sisällyttämään kaikki 
yksittäistä asiaa koskevat säännökset yhteen tekstiin. Tällä tavoin tehdään sääntöjen 
soveltaminen helpommaksi hankintoja tekeville elimille ja helpotetaan asiasta 
kiinnostuneiden toimijoiden mahdollisuuksia päästä osallisiksi julkisista hankinnoista. 
3.6 Komissio on tietoinen yhteisön tekstien monimutkaisuudesta. Tämä 
monimutkaisuus saattaa olla syynä tiettyihin ongelmiin, joita esiintyy saatettaessa 
yhteisön säännöksiä osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja ennen kaikkea 
soveltamisongelmiin Tämä on kuitenkin välitöntä seurausta siitä, että myös 
tavoitteiden saavuttamiseksi ratkaistavat kysymykset ovat monimutkaisia. Komissio 
tarjoutuu pyydettäessä antamaan jäsenvaltioille kaiken tarvittavan avun helpottaakseen 
direktiivien ymmärtämistä ja saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
3.7 Tietyt komission käytössä olevat tiedot osoittavat kuitenkin, että kansallisen 
lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen tekstien vahvistaminen viivästyy ilman 
selvää syytä, vaikka niiden luonnokset on valmisteltu ajoissa. Joissakin tapauksissa taas 
voidaan todeta kieltäydytyn saattamasta tiettyjä yhteisön oikeuden säännöksiä osaksi 
kansallista lainsäädäntöä. Komissio epäilee näiden syiden oikeutusta ja on joka 
tapauksessa kiinnostunut mahdollisista muista ongelmia aiheuttaneista syistä. 
3.8 Euroopan yhteisön tuomioistuin on tehnyt päätöksiä useissa asioissa, jotka ovat 
koskeneet yksityishenkilöiden oikeuksien suojaamista yhteisön oikeuden nojalla 
tapauksissa, joissa jäsenvaltiot eivät ole täyttäneet velvollisuuksiaan, erityisesti 
velvollisuuksiaan saattaa direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä. Francovich-
tuomiolla7 tuomioistuin vahvisti periaatteen, että jäsenvaltiot ovat vastuussa 
vahingoista, jotka aiheutuvat yksityishenkilöille siitä, että direktiivi, jonka sisältämiin 
säännöksiin yksityishenkilö voi vedota, vaikkei säännöksillä välttämättä olisikaan 
suoraa vaikutusta, on jätetty saattamatta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Brasserie du 
Pêcheur-Faciortame-tuomïossâ2 tuomioistuin meni vielä pitemmälle todetessaan, että 
Ratkaisu 19.11.1991, yhdistetty tapaus C-6/90 ja C-9/90 [1991] ECR 1-5403. 
Ratkaisu 5.3.1996, yhdistetty tapaus C-46/93 ja C-48/93 [1996] ECR 1-1029. Ks. myös 
ratkaisu 26.3.1996, tapaus C-392/93 British Telecom [1996] ECR 1-1631. 
joissakin tapauksissa valtio voi joutua vastaamaan mistä tahansa yhteisön oikeuden 
rikkomisesta johtuvasta haitasta riippumatta siitä, minkä julkisen elimen toimi tai 
laiminlyönti on aiheuttanut rikkomisen. On mahdollista, että yksityishenkilöt voivat 
saada korvausta kärsimistään haitoista, myös ansionmenetyksistä, ja siten hyötyä 
oikeuksiensa tehokkaasta suojaamisesta kansallisissa tuomioistuimissa. 
III. Velvollisuus soveltaa julkisia hankintoja koskevaa oikeutta oikein 
3.9 On tärkeää varmistaa lainsäädännöllisen kehyksen toimivuus saattamalla 
direktiivit uskollisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä, mutta on myös olennaisen 
tärkeää, että hankintaviranomaiset ja -yksiköt soveltavat niitä oikein. 
3.10 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 155 artiklan mukaisessa tehtävässään 
yhteisön oikeuden noudattamisen valvojana komissio on havainnut joukon tapauksia, 
jotka osoittavat ongelmia esiintyvän hankintayksiköiden soveltaessa julkisia hankintoja 
koskevia sääntöjä. Tyhjentävään esitykseen pyrkimättä seuraavassa käsitellään 
tiivistäen joitakin esimerkkejä yhteisön oikeuden virheellisen soveltamisen 
aiheuttamista ongelmista. 
A Direktiivien virheellisestä soveltamisesta johtuvat ongelmat 
a) Direktiiveihin sisältyvät perusmääritelmät 
3.11 Ensimmäisenä ongelmatyyppinä on direktiiveissä käytettyjen erilaisten 
käsitteiden merkityksen oikea tulkinta. Tuomioistuin on puuttunut esimerkiksi 
direktiivien sisältämään "hankintaviranomaisen" käsitteeseen sen määrittelyn 
tarkentamiseksi (Beentjes-tuomio9) todeten, että käsitteestä on laadittava 
tarkoituksenmukainen tulkinta. Lisäksi käytäntö on osoittanut, että on vaikeaa rajata 
direktiiveissä esiintyvää "hankintayksikön" käsitettä peruspalvelusektoreilla, sillä se 
viittaa samalla sekä itse hankintayksikön luonteeseen että peruspalvelusektorilla 
harjoitettavaan toimintaan. Kyseinen direktiivi määrittelee suuren joukon 
erityistapauksia, joissa hankintoja tekevät elimet eivät kuulu direktiivin 
soveltamisalaan, vaikka hankintayksikön määritelmä ne kattaisikin. 
3.12 Lisäksi on useissa tapauksissa osoittautunut vaikeaksi rajata "julkisten 
hankintojen" käsite. Se määritellään direktiivissä varsin laajasti ymmärrettävin termein, 
siten että yhteisön järjestelmään kuuluvat kaikki hankintaviranomaisen ja toimittajan 
väliset kirjalliset ja vastikkeelliset sopimukset. Huolimatta tästä laajasta määritelmästä 
ovat jotkut hankintaviranomaiset pyrkineet välttämään direktiiveissä säädettyjä 
menettelyjä. 
Ratkaisu 20.9.1988, tapaus 31/87 [1988] ECR 4635. 
11 
3.13 Vastaavat näkökohdat koskevat myös muita direktiivien sisältämiä käsitteitä, 
kuten "rakennusurakan" käsitettä. Sille on säädösteksteissä esitetty joitakin 
tulkintaperusteita, jotka kuitenkin joissakin yksittäistapauksissa on mahdollista tulkita 
eri tavoin. Muiden käsitteiden kuten "tavaranhankintojen" ja "palvelujen" osalta 
komissio toteaa, että eräät osatajat pyrkivät välttämään direktiivien sääntöjen 
noudattamista käsitteiden liukuvuuden avulla jakamalla erilaisia kokonaisuuden 
muodostavia hankintoja keinotekoisesti osiin. 
3.14 Näiden käsitteiden jonkinasteinen yleisluonteisuus johtuu väistämättä siitä, että 
niitä on sovellettava hyvin erilaisissa tapauksissa ja kansallisissa oikeusjärjestelmissä. 
Yhteisön lainsäätäjät ovat joutuneet ponnistelemaan voidakseen ottaa huomioon nämä 
erilaisuudet. Kyseisiä käsitteitä tulkittaessa on siis huolehdittava siitä, että noudatetaan 
uskollisesti lainsäätäjien tarkoitusta ja saavutetaan niiden asettamat tavoitteet. 
b) "Neuvottelumenettelyn" liiallinen käyttö 
3.15 Toinen ongelmatyyppi liittyy sopimuksentekomenettelyn valintaan, erityisesti 
neuvottelumenettelyn käyttöön. Perinteisiä aloja koskevien direktiivien soveltamisalalla 
neuvottelumenettelyn käyttö erityisesti julkaisematta ennalta tarjouskilpailua koskevaa 
ilmoitusta on poikkeuksellista ja mahdollista ainoastaan tyhjentävästi luetelluissa 
tapauksissa. Tuomioistuin on täsmentänyt (asiassa komissio/Italia annetussa 
tuomiossa10 ), että tätä menettelyä säänteleviä säännöksiä on tulkittava ankarasti ja 
sillä, joka aikoo käyttää kyseistä menettelyä, on todistustaakka siitä, että tähän 
poikkeukseen oikeuttavat poikkeukselliset olosuhteet ovat tosiasiallisesti olemassa. 
Useat komission toteuttamat sääntöjen rikkomisesta johtuvat menettelyt ja 
tuomioistuimen antamat tuomiot osoittavat kuitenkin hankintaviranomaisten tätä 
menettelyä käyttäessään huomattavasti ylittäneen olemassa olevat tiukat rajoitukset, 
erityisesti vetoamalla syihin, jotka perustuivat olemattomaan pakottavaan kiireeseen tai 
johtuivat hankintaviranomaisista itsestään, tai väittämällä perusteettomasti, että on 
olemassa ainoastaan yksi yrittäjä, joka voi toteuttaa kyseisen sopimuksen. 
3.16 Niissä tapauksissa, joissa neuvottelumenettelyn käyttö hyväksytään, sen avulla 
näytetään voitavan saavuttaa taloudellisesti parempi tulos kuin perinteisellä 
kilpailuttamisella, ja se on myös järkevä keino vähentää julkisen hankinnan tekijän 
kustannuksia toteuttaen kuitenkin asetetut tavoitteet. Hankintojen avoimuuden 
kannalta neuvottelumenettely ei kuitenkaan ole kovin edullinen. 
c) Ilmoitusten puutteellisuus 
3.17 Kolmas ongelmatyyppi liittyy julkisten hankintojen julkistamiseen. 
Huomattavan monista Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistuista julkisia 
hankintoja koskevista ilmoituksista puuttuu tietyt direktiivien sisältämien 
ilmoitusmallien mukaiset tiedot. Lisäksi on ristiintarkastusten avulla voitu todeta, että 
velvollisuutta julkaista ennakkotietoilmoitus sekä jälki-ilmoitukset tehdyistä 
sopimuksista laiminlyödään edelleen suurelta osin. 
ratkaisu 10.3.1987, tapaus 199/85 [1987] 1039. 
12 
3.18 Avoimuus, joka on välttämätöntä julkisten hankintojen avaamiseksi, edellyttää 
täydellisiä ilmoituksia julkisista hankinnoista. Julkistamatta jättäminen tekee 
tosiasiallisen kilpailun ja kaiken siitä saatavan hyödyn mahdottomiksi. Kaikki 
direktiiveissä määrätyt ilmoitusten luokat noudattavat tarkkaa johdonmukaisuutta. 
Ennakkoilmoitusten (tai peruspalveludirektiivin mukaisten kausi-ilmoitusten) 
tarkoituksena on tehdä yrityksille, erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille, 
mahdolliseksi tunnistaa riittävän ajoissa hankintayksiköiden tarpeet ja valmistautua 
siten tekemään paras mahdollinen tarjous. Varsinaisten tarjouskilpailujen tarkoituksena 
on antaa taloudellisille toimijoille kaikki tiedot, joita nämä tarvitsevat päättääkseen, 
osallistuvatko ne tiettyyn julkiseen hankintaan ja millä tavoin. Jälki-ilmoitukset tekevät 
toisaalta menettelyyn osallistuneille yrityksille mahdolliseksi tarkistaa tietyllä tavalla, 
onko niiden oikeuksia kunnioitettu, ja toisaalta ne antavat hyödyllistä tietoa eri alojen 
markkinasuuntausten tutkimista varten. 
d) "Nopeutetun menettelyn" liiallinen käyttö ja liian lyhyet osallistumisajat 
3.19 Neljäs ongelmatyyppi liittyy lyhennettyjen määräaikojen käyttöön nopeutetussa 
menettelyssä. Tutkittaessa Euroopan yhteisöjen virallisen lehden täydennysosassa S 
julkaistuja direktiivin 92/50/ETY mukaisia ilmoituksia on todettu, että huomattava osa 
näiden ilmoitusten kohteena olevista hankinnoista on tehty nopeutetulla menettelyllä, 
jolloin osallistumishakemusten ja tarjousten vastaanottoaikaa on huomattavasti 
lyhennetty. Näiden määräaikojen ollessa tällöin 15 tai 10 päivää on muiden 
jäsenvaltioiden yritysten erittäin vaikea osallistua näihin menettelyihin. Perinteisiä aloja 
koskevat direktiivit, toisin kuin peruspalvelusektoria koskevat, mahdollistavat 
rajoitetussa menettelyssä ja neuvottelumenettelyssä määräaikojen lyhentämisen 
ainoastaan tapauksissa, joissa tavanomaisten määräaikojen käyttö on kiireen vuoksi 
mahdotonta. Tämä merkitsee siis sitä, että nopeutettu menettely on poikkeuksellinen. 
Edellä esitetyn perusteella eivät hankintaviranomaiset kuitenkaan näytä pitävän sitä 
poikkeuksellisena menettelynä. 
3.20 Samankaltainen, mutta vielä vakavampi ongelma, liittyy niihin verrattain moniin 
tapauksiin, joissa ostavat elimet määräävät menettelyihin osallistumiselle määräajat, 
jotka ovat direktiiveissä säädettyjä vähimmäisaikoja lyhyemmät. On selvää, että tämä 
voimassa olevan lainsäädännöllisen kehyksen kanssa ristiriitainen menettely 
huomattavasti rajoittaa tosiasiallista kilpailua asiasta kiinnostuneiden toimittajien välillä 
tai jopa estää sen täysin. 
e) Valintaperusteet ia sopimuksen tekemisen perusteet 
3.21 Viides ongelmatyyppi liittyy hankintaviranomaisten käyttämiin perusteisiin, 
joilla ne tarkistavat sopimuksentekomenettelyihin osallistuvien ehdokkaiden 
kelpoisuuden ja joilla ne tekevät hankintoja koskevat sopimukset, toisin sanoen 
valintaperusteisiin ja sopimusten tekemisen perusteisiin. 
13 
3.22 Joissakin tapauksissa komissio on asettanut kyseenalaiseksi ja tuomioistuin on 
tuominnut (Transporoute-tuomlo11) sen, että hankintaviranomaiset ovat käyttäneet 
muita kuin direktiiveissä tyhjentävästi lueteltuja ehdokkaiden teknistä suorituskykyä 
koskevia perusteita. Lisäksi on todettu, että ehdokkaiden kelpoisuutta on joissakin 
sopimuksentekomenettelyissä tutkittu sellaisten ehtojen perusteella, joita ei voida pitää 
valintaperusteina. 
3.23 Lisäksi, vaikka tuomioistuin on selvästi ilmoittanut kantanaan, että 
valintavaiheen ja sopimuksen tekemisvaiheen välillä on selvä ero, eikä näissä kahdessa 
vaiheessa sovellettavia sääntöjä ja perusteita sen vuoksi pidä sekoittaa (Beenijes-
tuomio12), käytäntö on osoittanut, että monet hankintaviranomaiset soveltavat 
sopimuksen tekemisvaiheessa edelleen valintaperusteita, mikä voi joissakin tapauksissa 
johtaa siihen, ettei sopimusta tehdä sen tarjoajan kanssa, jonka tarjous vaikuttaa 
parhaalta kyseistä sopimusta varten, vaan sellaisen ehdokkaan kanssa, jolla on 
enemmän kokemusta tai taloudellista painoarvoa kuin muilla. Samankaltaisia ongelmia 
esiintyy, kun hankintayksiköt joskus yhteisön oikeuden kanssa ristiriitaisten kansallisten 
määräysten perusteella soveltavat hankintojen perusteita, jotka perustuvat muihin kuin 
direktiiveissä säädettyihin näkökohtiin eivätkä siten ole hyväksyttäviä. Tapaukset, 
joissa hankintojen perusteet perustuvat täsmentämättömiin alueellisiin, sosiaalisiin tai 
ympäristöön liittyviin näkökohtiin, kuvaavat hyvin kyseistä ongelmaa.13 
B Direktiivien soveltamisalaan kuulumattomiin tapauksiin liittyvät ongelmat 
3.24 Julkisia hankintoja koskeva lainsäädäntö perustuu joukkoon sääntöjä ja 
periaatteita, joihin kuuluvat muun muassa syrjimättömyyden periaatteet, 
yhdenvertainen kohtelu, avoimuus ja vastavuoroinen tunnustaminen. Kuten 
tuomioistuin on todennut (asiassa komissio/Italia annettu tuomio14), direktiivien 
tarkoituksena on ainoastaan taata näiden periaatteiden toteutuminen, mutta on selvää, 
että nämä periaatteet soveltuvat luonteensa vuoksi kaikkiin julkisiin hankintoihin ja 
vastaaviin sopimuksiin liittyviin tapauksiin, erityisesti niihin, joita direktiivit eivät 
koske. Seuraavassa mainitaan esimerkinomaisesti joitakin tapauksia, jotka ovat 
erityisen merkittäviä. 
a) Toimiluvat tai vastaavat sopimukset 
3.25 Suurten infrastruktuurien toteuttamista ja/tai hallintoa sekä tiettyjen palvelujen 
suorittamista varten hankintayksiköt ja -viranomaiset turvautuvat yhä useammin 
oikeudellisiin järjestelmiin, kuten toimilupiin tai vastaaviin sopimuksiin taikka muihin 
erityis- tai yksinoikeuksia antaviin keinoihin. Näiden keinojen käyttö johtuu useissa 
tapauksissa hankintaviranomaisten talousarvioon liittyvistä rajoituksista, mutta se 
auttaa niitä myös varmistamaan kyseisten palvelujen paremman hallinnon. Tästä ovat 
esimerkkinä lukuisat Euroopan laajuisia verkkoja koskevat hankkeet.15 Joka 
ratkaisu 10.2.1982, tapaus 76/81 |1982] ECR 471. 
ks. alaviite 9. 
ks. myös kappale 5. 
ks. alaviite 10. 
ks. myös kappale 5, kohta III 
14 
tapauksessa useat komissiolle esitetyt valitukset koskevat toimilupia tai vastaavia 
sopimuksia ja muita erityis- tai yksinoikeuksia antavia järjestelmiä. 
3.26 Hankintaviranomaiset näyttävät katsovan, ettei yhteisön oikeus koske 
tämäntyyppisten sopimusten tekemistä tai oikeuksien myöntämistä, ja useissa 
tapauksissa ne jättävät toteuttamatta avoimuuden ja hankintojen kilpailulle avaamisen 
edellyttämät toimenpiteet. Näissä tapauksissa hankintaviranomaisten on kuitenkin 
tosiasiallisesti noudatettava Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräyksiä, 
erityisesti tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevia sääntöjä, sekä 
perusperiaatteiksi vahvistettuja syrjimättömyyttä, yhdenvertaista kohtelua, avoimuutta 
ja vastavuoroista tunnustamista. Toimilupia käytettäessä jäsenvaltioita koskevat myös 
"rakennusurakkadirektiivin" julkistamissäännöt. Komissio katsoo, ettei näiden 
perustamissopimuksessa vahvistettujen perusperiaatteiden noudattamatta jättäminen 
ole hyväksyttävää, sillä se haittaa sisämarkkinoiden toimivuutta. Tällöin hankinnat (tai 
oikeudet) eivät avaudu kilpailulle, ja tärkeät taloudelliset edut vaarantuvat. 
3.27 Tulevaisuutta ajatellen ja hankintojen avaamiseksi kilpailulle nykyistä 
täydellisemmin voitaisiin harkita kilpailuttamisen muotoja koskevia sääntöjä, joiden 
perusteella myönnettäisiin toimilupajärjestelmässä yksinoikeuksia julkisten palvelujen 
suorittamiseen. Sääntöjen käyttöönoton tarkoituksena olisi helpottaa uusien julkisten 
tai yksityisten toimijoiden pääsyä osallistumaan palvelujen julkisiin hankintoihin sekä 
luoda nykyisille toimijoille toimintadynamiikka, joka vastaa nykyistä paremmin 
käyttäjien tarpeita. Samalla kuitenkin säilytettäisiin mahdollisuus yksinoikeuksien 
myöntämiseen tapauksissa, joissa ne ovat tarpeen yleistä taloudellista etua edistävän 
palvelun ylläpitämiseksi. Tällainen lähestymistapa tekisi jäsenvaltioille mahdolliseksi 
valita kansalaisilleen niin kannattavuuden kuin laadun kannalta mahdollisimman 
tehokkaat julkisten palvelujen suorittajat. Maantiekuljetusten alalla komissio on jo 
esitellyt tämän lähestymistavan "Kansalaisten verkkoa" koskevassa vihreässä kirjassa16 
ja tuoreessa valkoisessa kirjassa 'Yhteisön rautatiestrategia", joka tarkastelee 
markkinavoimien käyttöä sisäisessä henkilöliikenteessä rautateillä.. 
b) Direktiiveissä säädetyt kynnysarvot alittavat julkiset hankinnat 
3.28 Yhteisön direktiiveissä määrättyjä menettelyjä sovelletaan ainoastaan niihin 
julkisiin hankintoihin, joiden arvioitu arvo on vahvistettuja kynnysarvoja suurempi. 
Jotkut hankintaviranomaiset olettavat, ettei nämä kynnysarvot alittaviin julkisiin 
hankintoihin sovelleta mitään yhteisön määräyksiä, ja näistä hankinnoista tehdään 
joskus sopimuksia kilpailuttamatta niitä. Nämä hankinnat ovat usein erittäin 
merkittäviä erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille. Kuten toimilupia 
myönnettäessä ja vastaavia sopimuksia tehtäessä, on myös näitä sopimuksia tehtäessä 
noudatettava tavaroita ja palveluja koskevia Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 
määräyksiä, samoin kuin määräysten perustan muodostavia syrjimättömyyden, 
yhdenvertaisen kohtelun ja avoimuuden perusperiaatteita. 
COM (95) 601 final - 29.11.1995 
15 
c) Sääntöjen muuttaminen menettelyn aikana 
3.29 Useat komission käsiteltäviksi annetut tapaukset osoittavat, että tehdessään 
direktiivien kynnysarvot ylittäviä julkisia hankintoja hankintaviranomaiset ja -yksiköt 
noudattavat menettelyjä tai tekevät päätöksiä, jotka ovat yhteisön oikeuden vastaisia, 
vaikkei noudatettavaa sääntöä tai kieltoa nimenomaisesti mainita direktiiveissä. 
Menettelyn aikana saatetaan esimerkiksi tehdä huomattavia muutoksia 
sopimusasiakirjoihin. Tällä tavoin eräs hankintaviranomainen vaihtoi rakennusurakan 
suorituspaikkaa kesken sopimuksentekomenettelyn. Toisessa tapauksessa 
hankintaviranomainen poisti merkittävän osan alun perin tarkoitetuista 
rakennusurakoista. Kolmannessa tapauksessa muutettiin rahoitusehtoja. Komissio piti 
näitä eri muutoksia niin merkittävinä, että niiden vuoksi olisi pitänyt lopettaa käynnissä 
oleva menettely ja aloittaa uusi menettely julkaisemalla uusi sopimusta koskeva 
ilmoitus. Jotkut tapaukset ovat tuoneet esiin toisen ongelman, neuvottelun yhden tai 
useamman ehdokkaan kanssa avoimessa tai rajoitetussa menettelyssä. Komissio 
katsoo, ettei tällainen neuvotteleminen ole sallittua, koska se on yhdenvertaisen 
kohtelun periaatteen vastaista. On huomattava, että yhteisön tuomioistuimen 
oikeuskäytäntö on vahvistanut komission tulkintoja kyseisestä lainsäädännöstä17 . 
Myös näitä tapauksia koskevat edellä esitetyt toimilupiin ja kynnysarvot alittaviin 
hankintoihin liittyvät näkökohdat, sillä vaikka kyseisiä tapauksia ei ole säännelty 
direktiiveillä, niihin sovelletaan samalla tavoin yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. 
C Alustavat päätelmät 
3.30 Edellä mainitut esimerkit osoittavat, ettei yhteisön oikeudellista kehystä vielä 
sovelleta jäsenvaltioissa yhdenmukaisesti. Ensisijaisesti olisi selitettävä ja selvennettävä 
sovellettavia sääntöjä. Tästä syystä komissio katsoo, että on tullut aika selkiyttää 
tiettyjä edellä mainittuja seikkoja antamalla tulkitsevia tiedonantoja ja/tai suuntaviivoja 
sulkematta pois muita soveltuvia keinoja (tai uusia sääntöjä). 
3.31 On selvää, ettei tämä tilanne ole tyydyttävä, sillä huolehtiminen direktiivien 
täydellisestä saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden laadun 
takaamisesta on turhaa, jollei niitä käytännössä sovelleta tyydyttävällä tavalla. 
Komissio ei aio jäädä passiiviseksi näiden ongelmien edessä. Jäljempänä tässä vihreässä 
kirjassa (erityisesti tässä ja seuraavassa luvussa) ehdotetaan joitakin valinnaisia keinoja 
julkisia hankintoja koskevien sääntöjen soveltamiseksi paremmin. Komissiolle on 
tärkeää tietää, katsovatko ne, joita asia koskee, että näillä valinnaisilla keinoilla voidaan 
tyydyttävästi ratkaista edellä kuvattuja ongelmia, vai onko käytettävissä muita 
ratkaisuja. 
ks. ratkaisu 22.6.1993, tapaus C-243/89 komissio / Tanska (1993] ECR 1-3385 ja tapaus 
25.4.1996, tapaus C-87/94 komissio /Belgia (ei vielä julkaistu). 
16 
IV. Julkisia hankintoja koskevan oikeuden soveltamisen valvonta 
3.32 Jotta saataisiin selvitetyksi ne ongelmat, joita ilmenee saatettaessa yhteisön 
oikeutta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettaessa sitä, ja jotta saavutettaisiin 
asetetut tavoitteet, on kaikkien asianomaisten osapuolten hoidettava tehtävänsä ja 
tehtävä sopivia aloitteita ensisijaisena tarkoituksena kehittää hankintaviranomaisten ja -
yksiköiden menettelyjen valvonta- ja tarkastusjärjestelmiä ja nopeita toimenpidekeinoja 
lainmukaisen toiminnan palauttamiseksi . Nämä järjestelmät ja keinot ovat jo olemassa 
sekä yhteisön tasolla että kansallisella tasolla, mutta niitä on vahvistettava. 
3.33 Jäsenvaltioiden ja Euroopan komission on hoidettava tehtävänsä. 
Jäsenvaltioiden on varmistettava yhteisön lainsäädäntöön perustuvien velvoitteiden 
noudattaminen erityisesti sellaisten valvonta- ja seuraamusjärjestelmien avulla, jotka 
ovat tehokkaita käytännössä ja joilla on varoittava vaikutus (Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 5 artikla). Komissio on osaltaan Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 155 artiklan mukaan velvollinen huolehtimaan siitä, että 
kyseiset jäsenvaltiot noudattavat näitä velvoitteita ja panevat ne täytäntöön ottaen 
huomioon paitsi lain määräykset myös siitä ilmenevät tavoitteet. 
Täytäntöönpanotoimenpiteiden on parannettava sääntöjen noudattamista ja saatava 
toimittajat luottamaan järjestelmän toimivuuteen. 
A "Valvontadirektiivit" 
3.34 Toimittajien reaktiot ovat selvästi varmin keino taata, että hankintaviranomaiset 
käyttävät avoimia ja kilpailuun perustuvia sopimuksentekomenettelyjä. Toimittajilla on 
parhaat mahdollisuudet todeta, noudatetaanko julkisia hankintoja koskevia sääntöjä vai 
ei, ja ne voivat tarvittaessa nopeasti ilmoittaa sääntöjen rikkomisista hankintayksiköille. 
Toisinaan sääntöjen rikkomiset korjataan välittömästi sen jälkeen, kun niistä on 
ilmoitettu hankintayksikölle tai -viranomaiselle. Päinvastaisessa tapauksessa voidaan 
käyttää virallisia muutoksenhakukeinoja, oikeudenkäynti mukaan lukien. 
3.35 Valvontadirektiivien antamisen ansiosta taloudelliset toimijat voivat kaikissa 
jäsenvaltioissa käynnistää muutoksenhaun kansallisessa tuomioistuimessa - tai elimessä, 
jonka päätöksiin voidaan hakea muutosta oikeusteitse - hankintayksiköiden rikottua 
direktiivien säännöksiä. Valvontadirektiiveissä vaaditaan, että kyseisillä elimillä on 
oltava valtuudet toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä (esimerkiksi 
sopimuksentekomenettelyn keskeyttämiseksi), ilmaista näkemyksensä sopimusten 
sääntöjenmukaisuudesta ja tarvittaessa kumota laittomat päätökset tai saattaa ne 
kumottaviksi, vaatia tiettyjen tarjouspyyntöihin sisältyvien ehtojen poistamista ja 
myöntää vahingonkorvauksia. Koska valvontadirektiiveillä säädetään toimittajien 
käyttöön laaja keinovalikoima, niiden soveltamisen pitäisi olla varmin keino turvata 
julkisiin hankintoihin osallistuvien oikeudet. 
3.36 Toimittajien on saatava kaikki tarvittavat tiedot niistä valvontadirektiiveihin 
perustuvista oikeuksistaan, jotka liittyvät sopimuksentekomenettelyihin muissa 
jäsenvaltioissa. Komissio julkaisee ohjeet tiedottaakseen taloudellisille toimijoille niistä 
muutoksenhakukeinoista, joita voidaan käyttää, jos sääntöjä oletetaan rikotun muissa 
17 
jäsenvaltioissa, mukaan lukien käytettävissä olevat menettelyt ja tavat, joilla niitä 
käytetään, sekä vahinkoa kärsineiden toimittajien mahdolliset oikeudet saada 
korvausta. Tässä yhteydessä on syytä viitata myös yhteisön tuomioistuimen 
viimeaikaisen oikeuskäytännön tarjoamiin mahdollisuuksiin tapauksissa, joissa 
jäsenvaltiot ovat loukanneet yksityishenkilön oikeuksia jättämällä noudattamatta 
yhteisön oikeutta (katso 3.8 kohta edellä). 
B Asianmukaiset seuraamukset 
3.37 Kansallisten viranomaisten toteuttaessa julkisten hankintojen oikeudellista 
kehystä on olennaisena osatekijänä asianmukaisten seuraamusten käyttöönotto. 
Komissio esitti jo seuraamusten tehtävästä neuvostolle ja Euroopan parlamentille 
annetussa tiedonannossaan18 , että julkiset hankinnat ovat yksi niistä alueista, joilla 
voitaisiin harkita mahdollisuutta ottaa käyttöön yhteisten seuraamusten järjestelmä 
lainsäädännön yhdenmukaisuuden säilyttämiseksi, sillä erilaisten seuraamusten 
määrääminen yhteisön oikeuden rikkomisesta eri jäsenvaltioissa voi haitata tiettyjen 
menettelytapojen tehokkuutta. Myös neuvosto tunnusti osaltaan tämän kysymyksen 
tärkeyden yhteisön oikeuden loukkaamiseen sovellettavista seuraamuksista 29 päivänä 
kesäkuuta annetussa päätöslauselmassaan19 Neuvosto kannusti komissiota 
huolehtimaan siitä, että yhteisön lainsäädäntö pannaan tosiasiallisesti ja tehokkaasti 
täytäntöön myös seuraamusten osalta, ja tarvittaessa sisällyttämään tuleviin 
säädösehdotuksiinsa seuraamuksia koskevat säännökset. Lisäksi neuvosto kehotti 
jäsenvaltioita tukemaan aktiivisesti yhteisön toimia tällä alalla. 
3.38 Komissio on huolestunut siitä, että käytännössä valvontadirektiivien 
soveltaminen voi vaihdella huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen ja joskus jopa 
yksittäisessä jäsenvaltiossa. Se on kiinnittänyt huomiota myös jäsenvaltioiden välisiin 
huomattaviin eroihin, jotka koskevat erityisesti kantajan velvollisuutta todistaa 
määräysten rikkominen saadakseen vahingonkorvausta sekä myönnettävien korvausten 
määrää. Joissakin tapauksissa tuomioistuimet ovat myöntäneet oikeuskäsittelyn 
voittaneelle osapuolelle ainoastaan täysin symbolisen korvaussumman. Toisissa 
tapauksissa kantajat ovat saaneet korvauksen, joka vastaa tarjouksen tekemisestä 
aiheutuneita kustannuksia (nämä kustannukset voivat olla huomattavan suuret, mutta 
niiden takaisinmaksu ei mitenkään kokonaan korvaa sitä vahinkoa, jonka sopimuksen 
menetys kantajalle aiheuttaa). Komissio kehottaa jäsenvaltioita ja muita asianomaisia 
osapuolia esittämään huomautuksensa jäsenvaltioiden nykyisten 
muutoksenhakukeinojen tehokkuudesta ja kaikista mahdollisista sovellettavien 
seuraamusten eroista. Komissio toivoo lisäksi vastauksia kysymykseen, onko 
vahingonkorvaukseksi määrätyllä maksulla odotettu estävä vaikutus. 
18 COM (95) 162 final, 3.5.1995 
19 EYVL No C 188, 22.7.1995 
18 
C Valitukset 
a) Yhteisön taso 
3.39 Perustamissopimuksen noudattamisen valvojana komissio tutkii valitukset, 
jotka näkemyksensä mukaan vahinkoa kärsineet toimijat esittävät sille, ja pyrkii 
ratkaisemaan ilmenneet ongelmat. Siten monta tapausta on ratkaistu komission 
toimenpitein viemättä asiaa tuomioistuimeen. Niissä tapauksissa, joissa komissio 
kuitenkin on joutunut saattamaan asian tuomioistuimen käsiteltäväksi, kokemus on 
osoittanut, ettei Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen 
velvollisuuden täyttämättä jättämisestä johtuva menettely voi taata tilanteen nopeaa ja 
tehokasta korjausta. Vaikka komissio on sitoutunut nopeuttamaan sisäisiä 
menettelyjään, voivat tuomioistuimen tuomioon johtavan menettelyn (johon kuuluu 
ensiksi kirjelmän lähettäminen kyseisen jäsenvaltion viranomaisille ja toiseksi lausunnon 
antaminen perusteluineen) eri vaiheet kestää jopa kolme vuotta ja jossain tapauksissa 
vielä kauemmin. Julkisten hankintojen alalla on usein olemassa vaara, että näin pitkät 
menettelyt ovat tehottomia. 
3.40 Kuten komissio ilmoitti hallitusten välistä konferenssia koskevassa 
lausunnossaan "Unionin politiikan lujittaminen ja valmistautuminen laajentumiseen", se 
katsoo, että olisi tehostettava keinoja varmistaa erityisesti yhteismarkkinoita koskevan 
yhteisön lain soveltaminen. Komissio katsoo myös, että yhteisön tuomioistuimen 
asemaa olisi vahvistettava, erityisesti sen päätösten täytäntöönpanon osalta. 
3.41 Tämän vuoksi jotkut kirjoittajat katsovat, että mahdollisuuksia näiden 
tavoitteiden saavuttamiseksi voitaisiin tutkia. Yhtenä mahdollisuutena voitaisiin 
komissiolle antaa nykyistä tehokkaammat tutkintavaltuudet, sillä sen nykyiset valtuudet 
rajoittavat huomattavasti sen toimien tehokkuutta ja nopeutta julkisten hankintojen 
alalla. Kilpailua koskevaan asetukseen N.o (ETY) 17/62 perustuva järjestelmä voisi 
olla hyvä esimerkki tästä lähestymistavasta. Samalla ovat eräät tarkkailijat pitäneet 
harkitsemisen arvoisena sitä, että asetukseen 2185/9620 (Euratom, ETY) sisältyvät 
taloudellisten intressien suojamuodot ulotettaisiin koskemaan myös julkisia hankintoja 
yleisesti. Näitä säännöksiä tosin sovelletaan jo esimerkiksi taraneurooppalaisiin 
infrastruktuurihankkeisiin (TEN) ja Euroopan rakennerahastoon liittyvissä 
hankintamenettelyissä (ks. kappale 5). 
b) Kansallinen taso 
3.42 Komissiolla ei ole tarvittavia voimavaroja ja tietoja, joilla se voisi paljastaa ja 
ratkaista kaikki yhteisön oikeuden rikkomiset koko Euroopan unionin alueella. 
Käytännön näkökulmasta katsoen suurin osa taloudellisten toimijoiden kohtaamista 
ongelmista olisi ratkaistava kansallisella tasolla. On kuitenkin selvää, ettei komissio 
epäröi puuttua asiaan aina, kun se on välttämätöntä julkisia hankintoja koskevan 
yhteisön lainsäädännön yhdenmukaisuuden säilyttämiseksi. Komissio vahvistaa myös 
aikovansa vakaasti hoitaa tehtävänsä lainsäädännön täytäntöönpanijana täysimittaisesti 
erityisesti sellaisten tapausten ratkaisemisessa, joissa ovat kyseessä merkittäviä 
taloudelliset edut ja/tai oikeudelliset kysymykset. 
EYVL 15.11.1996 
19 
3.43 Komission pyrkimys korostaa julkisia hankintoja koskevan lainsäädännön 
täysimittaista ja tehokasta soveltamista kansallisella tasolla on jo saanut vastakaikua 
joistakin jäsenvaltioista. Siten esimerkiksi Ruotsi on antanut hankintaviranomaisten 
valvonnan riippumattoman viranomaisen tehtäväksi. Saadun kokemuksen mukaan tämä 
viranomainen paitsi käsittelee valituksia, saa pelkällä olemassaolollaan estetyksi 
valituksiin johtavia toimia ja vähentää siten kansallisten tuomioistuinten ja yhteisön 
toimielinten mahdollista työtaakkaa. Voisi olla kiintoisaa kokeilla muissa 
jäsenvaltioissa samaa mallia sääntöjen soveltamisen valvonnan parantamiseksi. 
3.44 Ollakseen tehokkaita (ja tehokkaiksi tunnustettuja) tällaisten viranomaisten olisi 
oltava tosiasiallisesti riippumattomia ja niillä olisi oltava valtuudet velvoittaa ostavat 
elimet korjaamaan kaikki menettelyvirheet. Näiden viranomaisten mahdollisia 
saavutuksia ei kuitenkaan pitäisi arvioida ensisijaisesti paljastettujen virheiden 
perusteella vaan julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyihin 
aikaansaatujen parannusten perusteella. Niiden ensisijaisena tehtävänä voisi olla 
sopimustentekojärjestelmien pai antaminen: ne voisivat antaa hyödyllisiä neuvoja 
ostaville elimille, tarkastaa sopimustentekokäytäntöjä niiden tehostamiseksi ja huolehtia 
pakollisesta ilmoitusjärjestelmästä, jonka avulla jäsenvaltiot voivat toimittaa 
komissiolle kaikki tarvittavat tilastotiedot. Lisäksi voisi olla hyödyllistä järjestää 
säännöllinen tiedonvaihto toisiaan vastaavien elinten välille. Näin jäsenvaltioiden välille 
saataisiin muodostetuksi pysyvä hallinnollinen verkosto. Tällaisten viranomaisten 
perustaminen ei voi haitata nykyistä valtuuksienjaon järjestelmää, olipa kyse komission 
valtuuksista perustamissopimuksen noudattamisen valvojana tai niiden kansallisten 
tuomioistuinten valtuuksista, jotka valvontadirektiivien mukaan vastaavat yritysten 
oikeuksien turvaamisesta. Yhteisön tuomioistuimen pitäisi ratkaista kaikki mahdolliset 
komission ja näiden viranomaisten väliset erimielisyydet, sillä Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 164 artiklan mukaan sen tehtävänä on varmistaa, että yhteisön 
oikeutta tulkitaan yksiselitteisesti ja sovelletaan oikein. 
3.45 Komissio kehottaa jäsenvaltioita tutkimaan mahdollisuutta perustaa tai nimetä 
riippumaton viranomainen. Komissio katsoo, että joissakin tapauksissa olemassa olevat 
elimet voisivat täyttää tämän tehtävän. Tämän viranomaisen tehtävät voisivatkin 
kuulua jäsenvaltion tilintarkastustuomioistuimen tai vastaavan tosiasiallisesti ja 
kiistattomasti riippumattoman viranomaisen toimintaan. Komissio kiinnittää erityistä 
huomiota siihen, miten kaikki asianomaiset osapuolet suhtautuvat riippumattomien 
kansallisten julkisia hankintoja valvovien viranomaisten nimeämiseen. Komissio 
kehottaa kaikkia jäsenvaltioita, joita asia koskee, käynnistämään kokeiluhankkeen 
järjestelmän toteuttavuuden selvittämiseksi. 
D Muut erimielisyyksien ratkaisumenetelmät 
a) Tarkastusmenettely 
3.46 Tutkittuaan toimenpiteitä, joilla voitaisiin parantaa voimassa olevien sääntöjen 
soveltamista, komissio katsoo, että olisi käytettävä nykyistä enemmän kahta 
menettelyä: tarkastusmenettelyä ja sovittelua, joista on jo määrätty erityisaloja 
koskevassa valvontadirektiivissä, mutta joita ei vielä toistaiseksi ole käytetty. 
20 
3.47 Niillä hankintayksiköillä, jotka soveltavat parhaita julkisten hankintojen 
käytäntöjä ja luovat järkiperäiset sisäiset menettelyt, on parhaat mahdollisuudet hyötyä 
kaikin mahdollisin tavoin Euroopan unionin julkisia hankintoja koskevasta yhteisön 
menettelystä. Tämän vuoksi peruspalvelusektoria koskevassa valvontadirektiivissä 
määrätään tarkastusjärjestelmästä, jonka avulla hankintayksiköt voivat tutkituttaa 
sopimuksentekomenettelynsä riippumattomalla tarkastuselimellä, jonka tehtävänä on 
tarkistaa, että menettelyt ovat direktiivin mukaiset ja että julkisia varoja suunnataan 
niiden avulla järkiperäisesti. Kuten rahoitusta valvottaessa, tutkimuksen suorittaa 
riippumaton, pätevä ja tähän tarkoitukseen hyväksytty elin. Perinteisiin aloihin 
sovellettava valvontadirektiivi ei sisällä vastaavaa säännöstä. 
3.48 Saadakseen todistuksen hyvästä julkisten hankintojen käytännöstä on 
hankintayksiköiden osoitettava, että ne soveltavat menettelyjä, jotka kokemus on 
osoittanut sääntöjen mukaisiksi. Vaikka aikaisempien sopimuksentekomenettelyjen 
tutkiminen ei anna minkäänlaisia takuita tulevista hankinnoista, se kuitenkin antaa 
hankintayksikölle tietyn luottamuksen menettelyjenpä lainmukaisuuteen. Todistuksen 
julkaiseminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä voi auttaa vakuuttamaan 
mahdolliset toimittajat siitä, että tarjous kannattaa tehdä, koska kyseinen 
hankintayksikkö on pystynyt todistamaan, että se on käyttänyt julkisissa 
hankinnoissaan avoimia ja kilpailukykyisiä sopimuksentekomenettelyjä. 
Hankintayksiköt, jotka hyväksyvät asetetut vaatimukset ja noudattavat niitä, pääsevät 
näin ollen hyötymään suuremmasta toimittajien valikoimasta ja kilpailukykyisemmistä 
tarjouksista sekä saamaan siten parasta mahdollista laatua maksamaansa hintaa 
vastaan. 
3.49 Komission Euroopan standardointijärjestöille, CENille ja CENELECille, 
antamien valtuuksien mukaisesti hyväksyttiin kesäkuussa 1995 tarkastusmenettelyä 
koskeva eurooppalainen standardi. Jäsenvaltioiden on nyt toteutettava tarvittavat 
toimenpiteet, jotta tarkastuselimet voidaan nimetä ja nämä voivat aloittaa työnsä 
Komissio pitää hyvin tärkeänä, että peruspalvelusektorin hankintayksiköt hakevat 
todistusta. Lisäksi komissio katsoo näiden todistusmenettelyjen edut huomioon ottaen, 
että olisi hyödyllistä ulottaa tällaisten määräysten soveltaminen myös 
peruspalvelusektorin ulkopuolisiin hankintaviranomaisiin, ja se pitää keskustelua tästä 
asiasta suotavana. Lisäksi komissio aikoo ensisijaisena tehtävänä soveltaa 
todistusmenettelyä hankintaviranomaisiin, jotka tekevät sopimuksia osittain yhteisön 
rahastoista rahoitettavista julkisista hankinnoista (katso 5 luku jäljempänä). 
b) Sovittelu 
3.50 Kiistojen ratkaiseminen sovinnollisesi on aina suotavaa. Peruspalevlusektoria 
koskevassa valvontadirektiivissä säädetään myös sovittelumenettelystä, jossa 
toimittajat ja hankintayksiköt sopivat, että kaikki niiden väliset yhteisön lain 
soveltamiseen liittyvät kiistat tutkitaan ja ratkaistaan kääntymällä riippumattomien 
sovittelijoiden puoleen. Tämän menettelyn kolmen olemassaolovuoden aikana sitä ei 
kuitenkaan koskaan ole käytetty. Tämä voi osittain johtua siitä, että toimittajilta ja 
hankintayksiköiltä puuttuu tietoa menettelyn toimintatavasta. Komissio pitää suotavana 
Määräys EN 45503, 1996, CEN/CENELEC, 24.1.1996 
21 
keskustelun käynnistämistä jäsenvaltioiden, kokeneiden sovittelijoiden, 
hankintayksiköiden ja yritysten kanssa sovittelumenettelyn kehittämisestä ja tavasta, 
jolla siitä saataisiin käyttökelpoisempi ja toimivampi. 
V. Kysymykset 
1. Onko teillä huomautettavaa siitä, kuinka tehokkaasti direktiivit on saatettu 
osaksi kansallista lainsäädäntöä jäsenvaltioissa? Mitkä ovat mielestänne 
perimmäiset syyt niihin vaikeuksiin, joita jäsenvaltiot ovat kohdanneet 
saattaessaan direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöään? 
2. Hyväksyttekö esitetyn luettelon yhteisön lainsäädännön täytäntöönpano-
ongelmista? Olisiko otettava huomioon muita täytäntöönpanovirheitä? Onko 
mielestänne olemassa muita kuin tekstissä esitettyjä syitä todettujen ongelmien 
syntyyn? 
3. Mitä sovellettavien sääntöjen kohtia olisi mielestänne hyödyllistä selittää ja 
selventää tulkitsevien tiedonantojen tai suuntaviivojen avulla? 
4. Mikä on jäsenvaltioiden nykyisten muutoksenhakukeinojen tehokkuuden taso? 
Oletteko todenneet seuraamusten soveltamisessa jäsenvaltioiden sisäisiä tai 
niiden välisiä eroja, jotka voivat vaikuttaa yhteismarkkinoiden toimivuuteen 
tällä alalla? Jos näin on, tarvitaanko toimenpiteitä? 
5. Olisiko vahingonkorvauksella oltava ennalta estävä vaikutus ja olisiko se millä 
tavalla hyödyllinen? 
6. Onko komissiolla mielestänne oltava tehokkaampi valvontavalta kuin sillä 
nykyisin on kilpailua koskevan asetuksen 17/62 mukaan, jotta se voi 
tehokkaammin ja nopeammin täyttää tehtävänsä yhteisön oikeuden 
noudattamisen valvojana? 
7. Voisiko riippumattoman valvontaviranomaisen perustaminen jokaiseen 
jäsenvaltioon parantaa julkisten hankintojen sopimuksentekojärjestelmiä ja 
edistää sääntöjen tehokasta täytäntöönpanoa? Pitäisikö komission luoda 
yhteisön tasolla kyseisten itsenäisten viranomaisten yhteistoimintaa tukevia 
menettelymuotoja, jotka turvaisivat muun muassa yhdenmukaisten säännösten 
tulkinnan kansallisella tasolla? 
8. Katsotteko, että tarkastusjärjestelmän käyttöä pitäisi edistää tehokkaana 
keinona taata järkiperäiset julkisten hankintojen sopimuksentekomenettelyt? 
Pitäisikö tarkastusjärjestelmä laajentaa koskemaan peruspalvelusektorin 
ulkopuolisia hankintaviranomaisia? Jos vastaus on myönteinen, mikä olisi paras 
tapa sen käyttöönottoon (voisiko se esimerkiksi perustua vapaaehtoisuuteen)? 
9. Mikä on näkemyksenne syistä, joiden vuoksi peruspalvelusektorille 
valvontadirektiivissä säädettyä sovittelumenettelyä ei ole vielä käytetty? 
22 
4. OSALLISTUMISMAHDOLLISUUKSIEN EDISTÄMINEN 
JULKISISSA HANKINNOISSA 
HANKINTOJEN SEURANTA, TIEDOTUS, KOULUTUS JA 
SÄHKÖISET MENETTELYT 
Nyt, kun julkisten hankintojen raamit aina lainsäädäntöä myöten on luotu, 
hankintaviranomaisten ja toimittajien on hyödynnettävä niiden tarjoamia 
mahdollisuuksia ja etuja mahdollisimman tehokkaasti. 
Hankintojen seurannan avulla on pystyttävä keräämään ne tarvittavat tiedot, joiden 
perusteella voidaan arvioida tällä hetkellä sovellettavan hankintajärjestelmän 
taloudellisia vaikutuksia, ja joiden perusteella toimittajatkin voivat analysoida julkisten 
hankintojen kysynnän erityispiirteitä koko unionin alueella. Toisaalta hankintojen laaja 
ja tehokas seuranta on edellytyksenä sille, että komissio voi johdonmukaisesti valvoa 
sääntöjen soveltamista. 
Tiedotuksella ja koulutuksella voidaan ratkaisevasti parantaa julkisissa hankinnoissa 
noudatettavien menettelyjen optimaalisia tehokkuus- ja kustannusedellytyksiä. On 
kuitenkin huomattu, ettei useilla julkisilla ostajilla näytä olevan tarkkaa tietoa 
oikeudellisista velvoitteistaan, ja etteivät toimittajat, erityisesti pienet ja keskisuuret 
yritykset, useinkaan ole tietoisia hankinnan tarjoamista mahdollisuuksista. Juuri näillä 
tasoilla on koulutuksen ja tiedotuksen tarjoamia mahdollisuuksia hyödynnettävä 
täysimittaisesti. Koulutuksen avulla voidaan julkisen hallinnon vanhoja ajattelu- ja 
toimintatapoja muuttaa kohti kulttuuria, jota julkisten hankintojen alalla jo pitäisi 
noudattaa: avoimuus toimittajien valinnassa sekä mahdollisimman hyvät kaupalliset 
ehdot hankkijan kannalta. Tieto on tehokkuuden ydin: jos tiedon laatua parannetaan, 
hankintaviranomaisten ja toimittajien on helpompi hyödyntää tarjoutuvia 
mahdollisuuksia. 
Tulevaisuutta ajatellen elektronisten menettelyjen kehittäminen on avainasemassa 
julkisten hankintojen avoimuuden ja osallistumismahdollisuuksien tehostamisen 
kannalta. 
I Julkisten hankintojen seuranta 
4.1 Voimassa olevien sääntöjen moitteettoman soveltamisen valvontaa on 
täydennettävä julkisten hankintojen jatkuvalla seurannalla on tarpeellista tuntea 
hankintojen taustalla olevat taloudelliset tosiasiat perusteellisesti. Yhteisön yhtenäisiä 
sääntöjä sovelletaan yhä erilaisempiin hankintoihin. Erityisen tarpeellinen tällainen 
seuranta on julkisten palveluhankintojen alalla, jolla yhteisön sääntöjä on sovellettu 
vasta vähän aikaa. Tällä alalla seuranta voisi pitää sisällään esimerkiksi säännöllisen 
tietojen keruun palveluhankintasopimusten luokittelusta direktiivin 92/50/ETY 
liitteiden IA ja IB mukaisesti sekä hankintaviranomaisten menettelystä 
palveluhankintojen yhteydessä. Jotta tämän seurannan perusteella voitaisiin arvioida 
julkisia hankintoja koskevien yhteisön sääntöjen taloudellista vaikutusta, on 
23 
analysoitava toisaalta kilpailua ja hankintaviranomaisten maksamia hintoja ja toisaalta 
ymmärrettävä paremmin kysynnän ja tarpeiden laajuutta ja rakennetta. Tämän 
perusteella on mahdollista tarkastella, miten nykyinen järjestelmä palvelee 
hankintayksiköiden ja taloudellisten toimijoiden tarpeita. 
4.2 Komissio aikoo luoda julkisia hankintoja koskevien taloudellisten vaikutusten 
seurantajärjestelmän ja on parhaillaan selvittämässä mahdollisuuksia hyödyntää eri 
lähteisiin kerättäviä tietoja (mm. TED, EUROSTAT). Tältä pohjalta pitäisi olla 
mahdollista luoda indikaattoreita erilaisten tavaroiden ja palveluiden julkisten 
hankintojen hinnoittelun arvioinnille. Kuten aikaisemmin on jo todettu, vain paras ja 
kilpailukykyisin toimittaja antaa hankintayksikölle mahdollisuuden tarjota parasta 
mahdollista palvelua yleisölle. 
4.3 Komission vahvistaa edelleen, että se tulee aikaisempien sitoumustensa 
mukaisesti ja perustamissopimuksen asettamissa rajoissa valvomaan, että yhteisön 
direktiivejä noudatetaan jokapäiväisessä toiminnassa. Taloudellisten vaikutusten 
arvioinnin pitäisi pystyä mahdollistamaan sektorikohtaiset markkina-analyysit eri 
jäsenmaissa. Tältä pohjalta komissio tulee systemaattisesti tunnistamaan ongelma-alat 
ja ohjaamaan säännösten noudattamista toiminnassa toisin kuin ainoastaan pelkästään 
yksittäisiin valituksiin reagoimalla. Tietopankit (TED mukaan lukien) ovat arvokkaita 
välineitä kerätä, analysoida ja jalostaa tietoa. Ne voivat myös omalta osaltaan 
edesauttaa valvonnassa. Tietyn ajan kestävien tutkimusten kautta pyritään myös 
nostamaan esille tapauksia, joissa hankijat eivät ole käynnistäneet ilmoitusmenettelyä. 
Kuitenkin jo erilaisten julkisiin hankintoihin liittyvien seikkojen lukematon määrä tekee 
mahdottomaksi sen, että komissio yksin vastaisi valvonnasta. Tämä on koskee 
erityisesti hankintayksikköjen velvollisuutta julkaista hankintailmoitus kaikista eri 
tarjouskilpailuista. Tästä syystä komissio olisi kiinnostunut kuulemaan ehdotuksia 
niistä toimenpiteistä, joilla voidaan parantaa julkisiin hankintoihin liittyvien 
menettelyjen valvontaa niin yhteisön tasolla kuin kansallisessa tasolla. Samoin halutaan 
kommentteja, pitäisikö komission tutkia jälleen mahdollisuuksia hyödyntää ns. 
"Euroopan Observatory" toimintaa komiteoiden puitteissa. Tämä kyseinen toimintahan 
syntyi julkisten hankintojen neuvoa-antavan komitean työn yhteydessä, mutta se ei ole 
ollut vielä täydessä toiminnassa. Siitä huolimatta, että sitä ei tosin ole tarkoitus kehittää 
mitään varsinaista teknistä avustusosastoa tai toimistoa komission toimintojen oheen. 
Tässä yhteydessä olisi ehkä syytä mahdollista hyödyntää myös ajatusta erilaisista 
päälekkäis- ja ristikkäistarkastuksista. 
H Tiedotus 
4.4. Tieto - ei ainoastaan julkisten hankintojen juridiikkaan tai sopimuksiin liittyvä, 
vaan myös säännösten ja hyvän hallinnon noudattamisen ongelmallisuuteen liittyvä - on 
avainasemassa taattaessa menettelyn tehokkain ja rehellisin noudattaminen kaikilla 
alueilla. 
(a) Oikeudellisen kehyksen selvittäminen 
4.5 Hankintamenettelykäytäntöjen kehittäminen edellyttää myös riittävästi tiedon 
jakamista. Komissio on jo aloittanut useita toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan 
24 
laadullisesti ja määrällisesti toimittajien oikeuksista ja hankintayksiköiden 
velvollisuuksista yhteisön säännösten valossa kertovaa tietoa. Vaikka kaikki julkisten 
hankintojen direktiivit on esimerkiksi julkaistu yhtenä niteenä, niin niitä olisi ehkä 
helpompi ymmärtää kokonaisuutena, jos ne koottaisiin yhteen muiden julkisiin 
hankintoihin liittyvien säännösten kanssa. Tietyistä direktiiveistä on olemassa viralliset 
kokoelmat, mutta niiden päivittäminen ei välttämättä ole aina yksinkertaista, kun 
säännöstä muutetaan. Tällöin täytyy harkita muita keinoja tiedon lisäämiseksi. 
4.6 Komissio aikoo julkaista soveltamisohjeita lisätäkseen julkisia hankintoja 
koskevien säännösten soveltamisen ymmärtämistä. Näissä ohjeissa on tarkoitus 
selvittää direktiivien soveltamiseen liittyviä kysymyksiä. Nämä soveltamisohjeet 
korvaavat ne ohjeet, jotka on alunperin julkaistu 1987 (rakennusurakka- ja 
tavarahankintadirektiivit) ja tarjoavat vastaavat ohjeet koskien palveluhankinta- ja 
peruspalveludirektiivejä. Komissio aikoo myös varmistaa, että laaditaan oppaita 
kansallisista muutoksenhakumenettelyistä ja niistä keinoista, joiden avulla toimittajat 
voivat perätä oikeuksiaan. 
(b) Ilmoitusten levittäminen 
4.7 Julkisten hankintojen oikeudellisen perustan ja kehyksen selventäminen on 
tärkeätä. Yhtä tärkeätä on, että toimittajat saavat tietoa hankinnoista voidaakseen 
osallistua menettelyihin. Hyvä ja helposti saatavilla oleva tieto on elintärkeä perusta 
luoda uusia mahdollisuuksia. Nykyisin toimittajien tulisi seurata yli 130.000 ilmoitusta 
vuosittain pystyäkseen tunnistamaan itsensä kannalta olennaiset menettelyt ja 
hankinnat. Komissio on tietoinen virallisiin julkaisuihin ja ilmoituksiin liittyvistä 
ongelmista. Kirjallisten menettelyjen lisäksi myös muita keinoja harkitaan parhaillaan. 
4.8 Komissio suorittaa parhaillaan markkinatutkimusta yhteisön virallisen lehden ja 
TED-tietokannan käyttäjien keskuudessa niistä mahdollisista parannuksista, joita 
tietoihin ja niiden esittämiseen tarvitaan. Tämä tutkimus on jo osoittanut, että vain 
vähäinen osa tilaajista on tyytyväisiä nykyisiin tietokanaviin. Suurin osa pitäisi 
parempana mahdollisuutta etsiä tietoa myös World Wide Web tai CD-ROM -
muodossa. Erilaiset erityistoimitukset erikoisryhmille ovat todennäköisesti mahdollisia 
keinoja saattaa julkisten hankintojen menettelyjä vain sellaisten tahojen tietoon, ketä 
asia kulloinkin koskettaa. Koska näiden muutosten johdosta julkisia hankintoja 
koskevat tiedot tavoittaisivat yhä useampia toimittajia, on tämän tiedon laatuun ja 
teknologisiin keinoihin tiedon saatavuuden kehittämiseksi pantava erityistä painoa. 
4.9 Tämän päivän ongelmiin kuuluu myös hankintailmoitusten laadulliset puutteet. 
Vaikka useat direktiivit vaativat jo yhteisten nimikkeiden (CPA tai CPC) käyttöä, vain 
muutamat yksiköt käyttävät todellisuudessa näitä nimikkeitä. Tämä aiheuttaa turhia 
kustannuksia veronmaksajille. Komissio on kehittänyt yhtenäisen hankintanimikkeistön 
(CPV), joihin muun muassa CPA-nimikkeet perustuvat, mutta jota voidaan soveltaa 
myös erityistapauksiin. Kyseinen CPV-nimikkeistö on äskettäin ollut uudistettavana.22 
Sen tarkoituksena on yhdessä annetun suosituksen23 kanssa rohkaista yksikköjä 
22 EYVL S 169, 3.9.1996 
23 EYVL L 222, 3.9.1996 
25 
käyttämään vastaavia CPV-termejä aina kyseisten hankintamenettelyjen yhteydessä. 
CPV-nimikkeiden laaja käyttö kaikkien asianosaisten toimesta olisi omiaan 
edesauttamaan julkisiin hankintoihin liittyvän avoimuuden lisääntymistä ja säästäisi 
veronmaksajien varoja tehdessään menettelytapoja, mukaan lukien kääntämisen kaikille 
II kielelle, entistä yksinkertaisemmiksi. Komissio pyytää kommentteja siitä, pitäisikö 
kyseinen CPV-nimikkeistö tehdä pakolliseksi. Vaihtoehtoisesti CPV-nimikkeistön ja 
muiden esimerkiksi sähköisten ja yhdenmukaistettujen mallien käyttämättä jättämisestä 
voitaisiin langettaa jonkinlainen sakkomaksu, joka olisi verrannollinen näiden 
ilmoitusten käsittelystä aiheutuneisiin lisäkuluihin. 
III Koulutus 
4.10 Perinteisten hankintamenettelytapojen muuttaminen onnistuu ainoastaan, jos 
muutetaan perinteistä ajattelumallia kansallisten ja paikallisten toimittajien suosimisesta 
kohti avoimempaa, markkinatalouteen perustuvaan malliin, jossa hankinnat ovat 
laajasti toimittajien saatavilla ja jossa rahalle saatava paras mahdollinen arvo on 
keskeinen tavoite. Hankintamenettelyyn ja niitä koskeviin sääntöihin kohdistuva 
koulutus saattaa olla yksi parhaista ja edullisimmista keinoista pyrkiä edellä 
mainittuihin päämääriin. Jotkut tahot pitävät tätä liian kalliina ja ylellisenä 
lähestymistapana, ja ovat ensimmäisenä karsimassa tämän laatuiseen koulutukseen 
varattuja varoja budjettikurin nimissä. Kuitenkaan uudet hankintamenettelytavat 
sähköisine ilmoituksineen ja kaupankäyntipaikkoineen eivät tule tehokkaimmalla 
mahdollisella tavalla hyödynnettyä, mikäli hankinnoista vastaavilla ei ole riittävästi 
tietoa näistä mahdollisuuksista. 
4.11 Tervetulleita muutoksia on jo nyt nähtävissä. Parhaillaan käytävä keskustelu 
Euroopan kilpailukyvystä on lisännyt kiinnostusta korostaa jatkuvan koulutuksen 
merkitystä käytössä olevan tiedon soveltamisen turvaamiseksi parhaalla mahdollisella 
tavalla. Julkisten hankintojen puolella tämä tarkoittaa yhä suurempia panostuksia 
järjestelmällisen ja tunnollisen koulutuksen tarjoamiseen hankinnoista vastaaville, jotta 
näille voidaan antaa riittävät tiedot ja taidot hankintojen mahdollisimman tehokkaalle 
toteuttamiselle. 
4.12 Kuitenkaan ei tule odottaa, että kaikki muuttuisi käden käänteessä. Julkisten 
hankintojen politiikan tavoitteiden saavuttaminen edellyttää, että ollaan todella 
tietoisia, mitä hankintamenettelyt edellyttävät parhaan mahdollisen taloudellisen 
tuloksen saavuttamiseksi. Komission mielestä nyt olisikin korkea aika panostaa 
uudenlaiseen koulutukseen, jossa pyritään hankinnoista vastaavat saamaan tietoiseksi 
heidän merkittävästä roolistaan. Mikäli halutaan merkittäviä tuloksia, niin koulutuksen 
pitää laajasti kattaa unionin alueen ja sen pitää keskittyä nimenomaisesti käytännön 
läheisiin seikkoihin parhaan mahdollisen tuloksen turvaamiseksi. Millään yhden päivän 
tilaisuuksilla ei muutoksia saada aikaan. Koulutuksen pitäisi kattaa laajasti muun 
muassa uuden teknologian soveltamisen hankintamenettelyissä ja tiedonvälityksessä. 
Kyseisen kaltaisten tilaisuuksien järjestäminen vaatii usean eri tahon yhteistyötä; ts. 
komissio, jäsenvaltiot, kansalliset toimialajärjestöt, elinkeinoelämä, yliopistot ja muut 
asianosaiset. 
26 
IV Sähköinen tiedonsiirto hankintamenettelyssä 
4.13 Nykyinen hankintamenettelysäännöstö perustuu pcrinleiseen 
hallintomenettelyyn ja tiedottamiseen. Kyseessä on lähinnä kirjallinen ilmoitus- ja 
tarjousmenettely. Nykyisin kuitenkin tietokoneet ja tietoliikenne ovat muuttaneet 
tilannetta. Tästä syystä julkisten hankintojenkin osalta olisi harkittava tulevaisuuden 
kysymyksiä, jotta ennen kaikkea uuden teknologian mukaan tuomista eduista voitaisiin 
nauttia myös julkisten hankintojen kehittämisessä. Lyhyellä tähtäimellä tietotekniikka 
auttaisi meitä kehittämään sähköiseen ilmoitus- ja tarjousmenettelyyn liittyviä 
toimenpiteitä. Samoin tietoa voitaisiin välittää toimittajille sähköisesti entistä 
helpommin. Pitkällä aikavälillä tietokoneiden ja tietotekniikan kehitys tulee 
mullistamaan muun muassa julkisten hankintojen kohteena olevaa kaupankäyntiä aina 
sopimuksia myöten. Sähköisten kauppapaikkojen kautta julkisia hankintoja 
ilmoitettaisiin ja tarjouksia tehtäisiin sekä mahdollisia sopimuksia syntyisi. 
Käsityksemme mukaan tämä uudenlainen sähköinen kaupankäynti lisäisi myös 
menettelyn avoimuutta ja vastavuoroisuutta suhteessa toimittajiin ja olisi mahdollisesti 
huomattavasti tehokkaampi kuin kirjallinen menettely. 
4.14 Euroopan unionilla ei ole varaa jäädä jälkeen kehityksestä tällä alueella. Ns. 
Bangemannin työryhmän raportissakin24 korostettiin julkisten hankintojen olevan yksi 
kymmenestä painopistealueesta, joilla tietotekniikkaa tulee julkisella sektorilla 
hyödyntää. Raporttin ehdotuksen mukaan tavoitteena tulisi olla, että vähintään 10 % 
kaupankäynnistä pitäisi tapahtua parin kolmen vuoden sisällä elektronisessa muodossa. 
Nyt kaksi vuotta raportin jälkeen voidaan todeta, että merkittäviä toimenpiteitä 
tarvitaan tavoitteen saavuttamiseksi. Tietotekniikan ja tietoliikenteen hyödyntämistä 
korostettiin myös yksityisen sektorin verkostojen kehittämisessä vuonna 1995 
johtavien teollisuusmaiden päämiesten ns. G7 huippukokouksessa, jossa käsiteltiin 
tietoyhteiskuntahanketta. 
(a) Nykytilanne 
4.15 Hankintailmoitusten ja niihin liittyvien tarjousten välitys on nimenomaisesti 
alue, johon teknologian tarjoamia mahdollisuuksia tulisi soveltaa julkisissa 
hankinnoissa. Direktiivit vaativat edelleen virallisia ilmoituksia yhteisön virallisessa 
lehdessä (EYVL). Kyseisessä julkaisussa onkin päivittäin yli 300 sivua ja määrä on 
kasvussa. Tästä syystä ei olekaan mitenkään merkillistä, että toimittajat kokevat 
vaikeuksia yrittäessään etsiä kiinnostavia hankintamenettelyjä. Sen sijaan menetelmän 
pitäisi olla mahdollisimman yksinkertainen, tehokas ja helppokäyttöinen. 
4.16 Jotain harkinnan arvoisia askeleita on jo otettu eteenpäin. Muun muassa TED-
tietokanta esiteltiin jo vuosikymmen sitten ja se on päivitetty äskettäin lisäämällä 
käyttäjäystävällisempi perustiedosto, CPV-hankintanimikkeistö sekä mahdolliset 
yhteydet Internetiin. Muita muutoksia harkitaan.25 
Europe and Global Information Society, Eurooppaneuvoston Korfun huippukokouksessa 
esittämät suositukset, Bryssel 26.5.1994 
ks. myös kohdat 4.7-4.9 
27 
(b) Sähköinen ilmoitus 
4.17 Tämän päivän teknologia tarjoaa yhä avoimempia, taloudellisempia ja 
nopeampia menetelmiä. Tämän johdosta komissio on aloittanut kunnianhimoisen 
ohjelman nimikkeellä SIMAP (Système d'Information pour les Marchés Publics eli 
julkisten hankintojen tiedotusjärjestelmä), joka perustuu TED-tietokannasta saatuihin 
kokemuksiin. SLMAP-hanke kattaa useita yksittäisiä projekteja. Välittömänä 
tavoitteena on lisätä mahdollisuuksia hallita yhä kasvavia ilmoitusmääriä entistä 
paremmin. SIMAP-hankkeen ansiosta ilmeisesti pystytään antamaan ilmoitus- ja 
tarjousmenettelystä yhä nopeammin tietoa, mikä on välttämätön muutos nykyisen 
järjestelmään, mikäli Euroopassa halutaan kehittää avoimempaa hankintamenettelyä. 
SIMAP-hankkeen myötä tarjoutuu parempia seuranta ja markkina-analyysijärjestelmiä 
sekä ennen kaikkea tiedonvaihtoa edistäviä järjestelmiä, jotta toimittajat voivat 
yksinkertaisemmin hahmottaa mahdollisuuksiaan. 
4.18 SIMAP-hankkeen pilottiprojekteihin on jo otettu mukaan rajallinen määrä 
hankintayksiköitä ja niihin liittyvää tietoa. Tavoitteena on kohdistaa huomiota 
hankintailmoitusten sähköiseen välittämiseen ja luoda muun muassa on-line palveluja 
toimittajille. Jos nämä pilottihankkeet ovat olleet menestyksellisiä, ja ainakin 
ensimmäiset kokemukset ovat rohkaisevia, niiden avulla voidaan mahdollisesti kehittää 
sähköiseen ilmoitusmenettelyyn ja muunkin tiedonvälitykseen liittyviä sähköisiä 
järjestelmiä, joihin kaikilla asianosaisilla olisi yhteys. 
4.19 Kyseisten järjestelmien johdosta hankintayksiköt voisivat välittää ilmoituksia 
nykyisen kirjallisen muodon sijasta sähköisesti. Avainkysymys vain on se, kuinka 
muutos kirjallisesta muodosta sähköiseen voidaan parhaiten toteuttaa. Viimeisimmissä 
lainsäädännön muutoksissa on jo ehdotettu muutoksia siten, että myös sähköinen 
ilmoitusmenettely sallittaisiin. Todennäköisesti usean vuoden ajan kirjallinen ja 
sähköinen ilmoitusmalli tulevat säilymään rinnakkain. Tästä syystä olisikin ratkaistava, 
miten hankintayksiköt ohjataan käyttämään sähköisiä malleja - tapahtuuko se pakollisin 
määräyksin vai esimerkiksi asteittain ottaen keskushallinnon hankintayksiköt ensiksi 
velvollisuuden piiriin. Sähköisen menettelyn kautta voitaisiin mahdollisesti lyhentää 
menettelyyn liittyviä määräaikoja. Komission haluaisi kuulla näkemyksiä edellä 
mainituista seikoista. 
(c) Ilmoitusten sähköinen levittäminen 
4.20 On selvää, että ilmoitusten määrän kasvaessa ja teknologian kehittyessä 
yhteisön virallisen lehden kirjallinen versio tulee jäämään sähköisen version jalkoihin 
ajan myötä. Markkinatutkimusten perusteella enemmistö tilaajista olisivat valmiita 
etsimään vastaavia tietoja World Wide Webin kautta tai kiinnostuneita esimerkiksi CD-
ROM-versiosta. Lehden CD-ROM-version on harkittavana samoin kuin TED-
tietokantaan liittyvät muutokset esimerkiksi Internet-yhteyksien luomiseksi. 
4.21 Tällä hetkellä yhteisön virallista lehteä tilataan noin 13.000 kappaletta. Tämän 
määrän täytyy olla vain pieni osa mahdollisista toimittajakandidaateista. Tästä syystä 
sähköisen version tulisi olla sellainen, että se kiinnostaisi myös laajemmin uusia 
asiakkaita kuin tyydyttäisi ainoastaan lehden nykyiset tilaajat tarpeineen. 
28 
4.22 Kun aikanaan siirtyminen kirjallisesta järjestelmästä sähköiseen järjestelmään on 
tapahtunut ja hyväksytty myös lukijoiden keskuudessa, niin virallisen lehden julkaisu 
julkisten hankintojen osalta voisi siirtyä sähköiseen muotoon, jolloin kirjallisesta 
versiosta voitaisiin vaiheittain luopua sitä mukaan kun sen kysyntä alenee. 
4.23 Markkinatutkimuksen perusteella komissio harkitsee mahdollisuutta toimittaa 
lyhyitä kirjallisia yhteenvetoa virallisen lehden S-versiosta, jolloin sähköinen versio olisi 
ainoastaan kaiken kattava. Samoin CD-ROM ja Internet -vaihtoehdot ovat saatavilla. 
Harkittavana on myös vaihtoehto, jonka mukaan vain tietokantaversio toimitetaan tai 
tiedonvälitys saatetaan sopimusjärjestelyin kolmannen tahon vastuulle. 
4.24 Komissio haluaisi kuulla näkemyksiä edellä esitetyistä seikoista. 
(d) Täysin sähköinen hapkintamenettelyjärjestelmä 
4.25 Teknologian tarjoamat mahdollisuudet eivät toki rajoitu ainoastaan sähköisessä 
muodossa tapahtuvaan ilmoitusmenettelyyn. Pitkällä tähtäimellä koko tarjousmenettely 
tapahtunee elektronisessa muodossa. Tämä voisi kattaa direktiiveissä asetetut 
ilmoitusvelvollisuudet, mutta myös muita hankintamenettelyyn liittyviä vaiheita. 
Täydellisesti sähköisessä muodossa tapahtuvan hankintamenettelyn kautta voitaisiin 
ilmoitus- ja tarjousmenettelyjen lisäksi jatkaa hankinnan vaiheiden seurantaa aina 
laskutusta ja maksumenettelyjä myöden. Sähköinen kaupankäynti kattaisi 
kokonaisuudessaan julkisen hankinnan menettelyn vaiheet. Kuitenkin on syytä pitää 
mielessä, että edellä mainitun kaltainen menettely ei enää kokonaisuudessaan kuuluisi 
esimerkiksi direktiivien soveltamisalueeseen eikä yhteisöllä olisi sitä koskevaa 
toimivaltaa. Kysymys menetelmän kehittämisestä mainittuun suuntaan jäisi lähinnä 
sopijapuolten oman aktiivisuuden varaan. Komissio voi kuitenkin aktiivisesti osallistua 
kyseisen kaltaisten menetelmien edistämiseen, koska niillä on laajempaa merkitystä 
julkisia hankintoja koskevien menettelytapojen kehitykselle ja koska on vaarana, että 
hyvin erilaiset kansalliset järjestelmät voisivat lopulta muodostua uusiksi kaupan 
esteiksi sisämarkkinoilla. 
4.26 Yhteisön lainsäädännön täytyy vastata muuttuvan toimintaympäristön 
haasteisiin. Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä ei ole mitään erityisiä 
säännöksiä informaatioteknologian hyödyntämismahdollisuuksista. Nykyisiä säännöksiä 
voidaan kuitenkin pitkälti tulkita siten, että ne eivät aiheuta esteitä teknologian 
hyödyntämiselle julkisissa hankinnoissa. Vaikka komissio lähtee siitä olettamuksesta, 
etteivät lainsäädännölliset toimenpiteet ole välttämättömiä, niin se ei kuitenkaan epäröi 
ryhtyä säännöshankkeisiin, joita esimerkiksi kehittyvän teknologian hyödyntäminen 
julkisissa hankinnoissa edellyttäisi. 
29 
26 (e) Kokemukset Euroopan unionin ulkopuolelta 
4.27 Tietoteknologian kehitystä on vaikeata arvioida, mutta merkittäviä viitteitä 
tulevasta kehityksestä on jo olemassa. Yhdysvaltojen hallinto on sopimusjärjestelyin 
antanut 12 yksityiselle yritykselle vastuun kehittää hankintamenettelyyn liittyvää ns. 
lisäarvoverkostoa (value-added networks). Tämä verkosto tarjoaa korkealaatuista 
tietoa hankintamenettelyistä Yhdysvalloissa ja muualla. Vastaavanlainen järjestelmä on 
toiminnassa Kanadassa. Kyseisten järjestelmien kaupallisesta merkityksestä johtuen 
eurooppalaisten yritysten voisi olettaa olevan kiinnostuneita kyseisistä tiedoista. Tältä 
osin komissio haluaisi kuulla yksityisen sektorin näkemyksiä asiasta. Huomiota on 
kiinnitettävä ennen kaikkea siihen, miten tiedon saatavuutta varsinaisten toimittajien 
keskuudessa voidaan lisätä, ja miten teollisuus pystyy vastaamaan kehittyvän 
tietotekniikan avulla järjestelmien luomiin uusiin vaatimuksiin. Kaikkien asianosaisten 
olisi syytä harkita, millä eri keinoilla tavoitteisiin voidaan päästä. 
4.28 Sähköinen hankintamenettely on maailmanlaajuinen ilmiö. Meidän 
kansainväliset kauppakumppanimme ovat jo luomassa kunnianhimoisia hankkeita 
kehittääkseen pääsyä sähköisesti tiedostoihin ja hankintamenettelyihin. Kuten kaikessa 
uudessa ja kehittyvässä, tiellä on edessä mahdollisuuksia ja uhkia. Mahdollisuutena 
voidaan mainita esimerkiksi pitkälle kehittyneet tietokonejärjestelmät, jotka pystyvät 
toimittamaan yhdellä napin painalluksella toimittajalle tämän tarvitsemia tietoa 
maantieteellisestä sijainnista huolimatta. Uhkana voidaan mainita kansallisiin 
intresseihin liittyvät vaarat. Ne, saattavat johtaa huonosti yhteensopiviin kansallisiin 
järjestelmiin, joista ei ole hyötyä sähköisen kaupankäynnin kehittämisessä eikä 
teknologian suomia mahdollisuuksia päästä hyödyttämään. Komission tukemana 
WTO:n alainen julkisten hankintojen komitea, joka käsittelee lähinnä GPA-sopimuksiin 
liittyviä asioita, on jo aloittanut keskustelun tietoteknologian soveltamisesta julkisiin 
hankintoihin. Teollisuus on myös kehoittanut aloittamaan tutkimuksen sähköisten 
kanavien hyödyntämisestä tiedotuksessa esimerkiksi unionin ja Yhdysvaltojen välillä. 
Nämä WTO:n komiteassa käydyt keskustelut pyrkivät yhteisymmärryksen 
saavuttamiseen yhteensopivien järjestelmien omaksumiseksi kaikissa GPA-sopimuksen 
allekirjoittaneissa maissa. Maailmanlaajuiset standardit ja tekniset menetelmät ovat 
käsittelyn kohteena. 
(f) Päätelmät 
4.29 Ottaen huomioon tämän vihreän kirjan aikaansaaman palautteen komissio 
julkaisee strategian siitä, miten sähköisiä menettelyjä tulisi kehittää sähköisen 
kaupankäynnin ja tiedonvälityksen kehittämiseksi. Jäsenvaltioiden avustamana 
komissio pyrkii luomaan toimintasuunnitelman, jonka pohjalta sähköistä 
hankintamenettelyä kehitetään seuraavan viiden vuoden aikana. Tämän strategian 
tiimoilta komissio järjestää myös konferenssin, jossa on tarkoitus keskustella yksityisen 
sektorin osallistumisesta sähköiseen menettelyyn. 
ks. kappale 6. 
30 
V Kysymykset 
1. Onko huomiota suunnattava menettelytapojen valvontaan rikkomusten ennalta 
ehkäisemiseksi? Miten yhteisö ja jäsenvaltiot voisivat parantaa seurantaa? Mitä etuja 
näette päällekkäisten / ristikkäisten seurantajärjestelmien kehittämisessä ottaen 
huomioon esimerkiksi tähän mennessä kehitetyt valvontamenettelyt esimerkiksi 
erilaisten komiteoiden ja muiden yhteydessä? 
2. Myönteiset kannustimet ovat tärkeitä. Onko sellaisia kannustimia joita voitaisiin 
käyttää kansallisella tasolla seurannan ja menettelytapojen noudattamisen 
edistämiseksi? 
3. Oletteko tyytyväisiä yhteisön ja jäsenvaltioiden antamaan tietoon julkisista 
hankinnoista? Tarvittaisiinko säännöllistä julkaisua, jossa esiteltäisiin julkisten 
hankintojen puolella tapahtunutta kehitystä sekä ajatustenvaihtoa erilaisista 
hankkeista? 
4. Mitä muita tietolähteitä kaivattaisiin? Millaista tilastollista tietoa kaivataan? 
5. Yhteisön säännökset kattavat nykyisin lähinnä yleisiä petosten ja yhteisön varojen 
väärinkäytösten ehkäisemiseen taloudellisten etuuksien suojelemiseksi tarkoitettuja 
keinoja. Nämä velvoitteet saattavat ulottua myös julkisiin hankintoihin, mikäli 
yhteisö on rahoittajana hankkeissa. Voitaisiinko näitä väärinkäytöksiin ja petosten 
torjuntaan liittyviä menettelytapoja soveltaa laajemmin julkisiin hankintoihin? 
6. Millaisia koulutushankkeita on kansallisella tasolla? Onko erityistä huomiota annettu 
teknologian hyödyttämiselle julkisissa hankinnoissa? 
7. Tarvittaisiinko koko yhteisön kattavaa ohjelmaa aktivoimaan koulutusta ja 
edesauttamaan parempia hallintokäytäntöjä julkisten hankintojen osalta? Millaisia 
muotoja ja kestoa kyseisiltä hankkeilta vaadittaisiin? Miten jäsenvaltiot, alan 
ammattilaiset, yliopistot ja elinkeinoelämä omalta osaltaan osallistua näihin 
hankkeisiin? 
8. Miten yhteisön virallisen lehden julkisia hankintoja koskevaa liitettä sekä TED-
tietokantaa tulisi kehittää? 
9. Tekevätkö sähköinen ilmoitusmenettely ja tarjousmenettely julkisista hankinnoista 
tehokkaampia ja helpommin lähestyttäviä toimittajien kannalta? Lisäävätkö nämä 
toimet menettelyn avoimuutta? 
lO.Miten parhaiten voitaisiin edistää sitä, että asianosaiset siirtyisivät käyttämään 
sähköisiä menetelmiä ilmoitusten yms. osalta? Tarvitaanko kannustimia ja millaisia? 
11 .Mitä pidätte olennaisena seikkana julkisten hankintojen tarjousmenettelyn sähköisen 
muodon kehittämisessä? Miten komission, jäsenvaltioiden, hankintayksiköiden, 
toimittajien ja tietotekniikan toimittajien tulisi osallistua näihin hankkeisiin? 
12.Onko yksityinen sektori kiinnostunut tuottamaan julkisiin hankintoihin liittyvää 
tietoa unionissa? 
13.Millainen painoarvo olisi kehitystyössä annettava sille, että ratkaisu sovitaan 
yhteisymmärryksessä tärkeimpien kauppakumppaneiden kanssa? 
31 
5. JULKISET HANKINNAT JA MUUT YHTEISÖN POLITIIKAT 
Julkisia hankintoja koskevalla politiikalla on ollut myönteisiä vaikutuksia myös muihin 
yhteisön politiikoihin. Esimerkiksi avoimemmat markkinamenettelyt ovat lisänneet pk-
yritysten mahdollisuuksia päästä aikaisemmin tavoittamattomissa olleille markkinoilla. 
Kaikesta huolimattta pk-yritykset kohtaavat edelleen vaikeuksia tarjouskilpailujen 
voittamisessa, joten tässä kappaleessa käsitellään komission mahdollisia toimia 
tilanteen korjaamiseksi. 
Yhteistyössä elinkeinoelämän kanssa komission tarkoituksena on edistää yhteisten 
eurooppalaisten standardien käyttöä, sillä ne ovat omalta osaltaan lisäämässä julkisten 
hankintojen avoimuutta. 
Euroopan laajuisten tieto- ja liikenneverkostohankkeiden (TEN) osalta on syytä 
muistaa, että merkittäviä pääomia on tarkoitus sijoittaa niihin. Täten muun muassa 
julkisten hankintojen menetttelytapojen avulla voidaan turvata, että sijoittajien intressit 
otetaan hankkeiden taloudellisuudessa huomioon. Komissio on valmis selventämään 
lainsäädäntöä tältä osin niin, että julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyö voisi tapahtua 
ongelmattomasti näissä hankkeissa. 
Julkisiin hankintoihin liittyvien periaateiden soveltaminen on omalta osaltaan 
edistämässä yhteisön alue- ja rakennepolittiisten toimenpiteiden mahdollisimman 
tehokasta hyödyntämistä. Komissio onkin tältä pohjalta valmis ehdottamaan 
toimenpiteitä, joilla saatetaan julkisten hankintamenettelyjen piiriin hankkeet, joista 
vain osa rahoitetaan yhteisön toimesta. Vihreässä kirjassa käsitellään hankkeita, jotka 
perustuvat yhteisön toimielinten osallisuuteen hankkeissa tai jotka liittyvät myös 
kolmansien maiden saamiin etuihin yhteisön varoista. 
Julkisten hankintojen puolella on huomiota kiinnnitettävä myös sosiaali- ja 
ympäristöpoliittisiin aspekteihin. Nykyisten direktiivien suomista mahdollisuuksista on 
selvitys tässä kappaleessa. Vihreän kirjan pohjalta käydyn keskustelun perusteella 
komissio aikoo harkita sitä, miten sosiaali- ja ympäristöpoliittiset tekijät voitaisiin 
paremmin ottaa huomioon julkisia hankintoja koskevia säännöksiä sovellettaessa. 
Lopuksi komissio kehoittaa esittämään mahdollisia näkemyksiä siitä, miten 
puolustusalan hankinnoissa voitaisin lisätä kilpailua ottaen huomioon Euroopan omat 
puolustus- ja turvallisuuspoliittiset tavoitteet sekä eurooppalaisen teollisuuden 
kilpailukyvyn vahvistamisen. 
I PIENET JA KESKISUURET YRITYKSET 
5.1 Suurin osa unionin suuryrityksistä on jo saanut merkittävää kokemusta 
julkisista hankinnoista ulkomailla. Näillä yrityksillä on yleensä hyvät mahdollisuudet 
hankkia tietoja eri tarjouskilpailuista ja riittävä kokemus osallistuakseen niihin. 
Suuryritykset tekevät edelleen usein tarjouksia sellaisten tytäryhtiöidensä tai 
32 
konsortioiden välityksellä, joiden johto on samasta jäsenvaltiosta kuin ostava elin. 
Siten mahdollisuudet päästä suoraan osallistumaan toisen jäsenvaltion julkisiin 
hankintoihin ovat vähäiset. Tämä koskee myös pieniä ja keskisuuria yrityksiä (pk-
yrityksiä), joille koituu enemmän hankaluuksia kokonsa vuoksi. Vaikka 
euroneuvontakeskusten vuonna 1994 tekemän pk-yrityksiä koskevan tutkimuksen27 
perusteella on voitu määrittää sellaiset yritykset, jotka ovat saaneet julkisia hankintoja 
koskevia sopimuksia toisista jäsenvaltioista, kyseessä ovat ainoastaan 
yksittäistapaukset, eikä niiden perusteella voida tehdä yleistyksiä. 
5.2 Pk-yritysten laajempi osallistuminen julkisiin hankintoihin olisi kuitenkin 
tarpeen, koska niillä on suuri merkitys Euroopan taloudessa: nämä yritykset tuottavat 
itse asiassa enemmän kuin 65 prosenttia unionin yksityisen sektorin liikevaihdosta. 
Laajemman osallistumisen seurauksena muodostuisi ydinjoukko pk-yrityksistä, jotka 
pystyvät käyttämään hyväkseen julkisten hankintojen avautumisen tarjoamat 
mahdollisuudet paitsi unionin alueella myös niissä maissa, jotka kuuluvat GATTin 
julkisia hankintoja koskevan sopimuksen alaan (ks. 6 luku), ja samalla nämä yritykset 
voisivat pitemmällä aikavälillä osaltaan edistää kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä. 
Yhtenäismarkkinoiden perustavoitteina julkisten hankintojen alalla on lisätä päteviä 
toimittajia, joiden puoleen hankintaviranomaiset voivat kääntyä, sekä lujittaa yhteisön 
teollisuuden kilpailukykyä. Nämä tavoitteet voidaan saavuttaa ainoastaan, jos myös pk-
yritykset pääsevät tosiasiallisesti osallistumaan eurooppalaisiin julkisiin hankintoihin. 
5.3 Erilaisten pk-yrityksiä ja sisämarkkinoita koskevien tiedonantojen ja 
päätöslauselmien perusteella käynnistettyjen toimien avulla on voitu määrittää useita 
esteitä28 , joita pk-yritykset kohtaavat paitsi sopimuksentekomenettelyjen aikana myös 
ennen niitä ja niiden jälkeen. 
5.4 Näin ollen pk-yrityksillä on jo toimintansa suunnitteluvaiheessa vaikeuksia 
järjestäytyä siten, että ne pystyvät osallistumaan tehokkaasti niitä kiinnostaviin 
hankintoihin. Tämä johtuu yritysten vaikeuksista sopeuttaa toimintojaan hankintojen 
markkinoiden tarpeisiin, koska niillä ei ole tarpeeksi käytännön tietoa alan 
markkinoista eikä riittävää määrää koulutettua henkilöstöä ja sitä teknistä tukea, jota 
tarvitaan kelpuuttamismenettelyihin varsinkin erityisaloilla, ja tapauksen mukaan 
tarjousten laatimiseen, laadunvarmentamisvaatimusten täyttämisessä ilmenevien 
ongelmien ratkaisemiseen sekä sen ongelman ratkaisemiseen, että näiden yritysten 
koon ja direktiivien soveltamisalaan kuuluvien, yhteisönlaajuisesti kilpailutettavien 
hankintojen koon välillä vallitsee usein liian suuri epäsuhta. Viimeksi mainittuun 
ongelmaan liittyy vielä vaikeus toteuttaa tehokkaasti ja hyödyllisesti erilaisia pk-
yritysten välisen kumppanuuden muotoja. 
Tutkimus "Survey on the impact of the Internal Market on Business" koskien yli 140 pk-
yritystä 12 jäsenvaltiossa. Ks. komission tiedote IP (95) 364, 10.4.1995. 
ks. esim. komission tiedonannot koskien pk-yritysten osallistumista ja asemaa julkisissa 
hankinnoissa 7.5.1990 (COM (90) 166); 1.6.1992 SEC (92) 722); 3.6.1992 (SEC (92) 
1052); 18.11.1992 (SEC (92) 2214); 22.12.1993 (COM (93) 632); 3.6.1994 (COM (94) 
207); EYVL No C 326/1; 22.4.1996 (EYVL NO C 130/1) ja 21.4.1993 (EYVL NO C 
150/71). 
33 
5.5 Myös tarjousten tekovaiheessa pk-yritykset kohtaavat tiettyjä ongelmia. Niiden 
on esimerkiksi vaikea saada nopeasti tarjousten valmistelemiseksi tarvittavia tietoja, 
erityisesti tietoja, jotka liittyvät mahdollisesti kiinnostavia hankintoja koskevien 
ilmoitusten, hankintojen tarkoituksen, sovellettavien sääntöjen (myös kansallisten 
sääntöjen) sekä noudatettavien standardien ja teknisten eritelmien määrittämiseen ja 
tulkitsemiseen Äskettäin tehty selvitys29 osoittaa erityisesti, että 
hankintaviranomaisten myöhäinen sopimusasiakirjojen toimittaminen on tosiasiallinen 
este pk-yritysten osallistumiselle julkisiin hankintoihin, koska se tekee useissa 
tapauksissa (yli 50 prosentissa tutkituista tapauksista) mahdottomaksi esittää pätevää 
tarjousta määräajassa. Myös tarjousten tekemisen kustannukset sekä hinnaltaan 
kilpailukykyisten rahoitustakuiden etsiminen muodostavat yrityksille huomattavia 
esteitä. 
5.6 Myös sopimusten toteuttamisvaiheessa pk-yritykset kohtaavat erityisiä 
ongelmia esimerkiksi joutuessaan vastaamaan sopimuksentekovaiheessa hyväksymiinsä 
vaatimuksiin moitteettoman toteuttamisen takaamisesta, yrittäessään saada 
viivytyksettä maksun palveluistaan ja tavaroistaan, selvittäessään mahdollisia kiistoja 
nopeiden ja vähän kustannuksia aiheuttavien menettelyjen avulla tai pyrkiessään 
alihankkijoina saamaan asianmukaisen suojan. 
5.7 Yhteisön tasolla on jo käynnistetty toimet näiden ongelmien ratkaisemiseksi. 
Tiedotuksen osalta tietyt yhteisön tukemat verkostot (mukaan lukien joukko julkisiin 
hankintoihin erikoistuneita euroneuvontakeskuksia) tarjoavat jo tiedotus- ja 
tukipalveluja yhteistyössä yksityisten konsulttien kanssa. Nämä verkostot - joita 
täydentävät muutamat paikalliset, alakohtaiset ja kansalliset verkostot - jakavat tietoa 
myös sellaisista hankinnoista, joiden arvo on direktiivien mukaisia kynnysarvoja 
alhaisempi, sekä lisätietoa tiettyjen hankintaviranomaisten julkisia hankintoja 
koskevista suunnitelmista. Lisäksi Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä päivittäin 
julkaistavien tarjouskilpailuilmoitusten uudistettu esitystapa tekee varmasti lehteä 
seuraaville pk-yrityksille helpommaksi saada riittävästi tietoa mahdollisuuksista 
osallistua erityisesti muiden jäsenvaltioiden hankintoihin. 
5.8 Komissio on myös toteuttanut tiettyjä toimenpiteitä tietojen ja teknisen avun 
antamiseksi epäsuotuisten alueiden pk-yrityksille, jotta nämä voisivat osallistua 
Euroopan julkisiin hankintoihin. Näitä toimenpiteitä ovat olleet vuoteen 1994 asti 
jatkunut PRISMA-aloite30 (yritysten valmistelu yhtenäismarkkinoita varten), uudet 
PME-aloite31 ja INTERREG II -aloite32 , joihin sisältyvät myös eri jäsenvaltioiden pk-
yritysten välisen kumppanuuden edistäminen sekä erikoiskoulutus. 
5.9 Komissio katsoo, että myös muita aloitteita on tehtävä, ja ottaa vastaan 
kommentteja jäljempänä esitellyistä toimintamahdollisuuksista tällä alueella. 
Euro Info Centre Aarhus County, Analysis of irregularities occuring in tender notices 
published in the Official Journal of the European Communities 1990-93; Selvityksen esitellyt 
komissio vuonna 1996. 
PRISMA (9l/C 33/05), EYVL No C 33/9, 8.2.1991. 
PME-aloite, (94/C 180/13), EYVL No C 180/10, 1.7.1994. 
INTERREG II, (94/C 180/13), EYVL NO C 180/60, 1.7.1994. 
34 
5.10 Yleistiedon antamiseksi olisi hyödyllistä laatia käytännön ohjekirja, jossa 
selvitetään pk-yrityksille keinoja valmistautua julkisiin hankintoihin osallistumiseen, 
sekä tulkitsevia asiakirjoja näitä yrityksiä erityisesti kiinnostavista direktiivien 
soveltamisen näkökohdista, kuten hankintojen jakamisesta osiin, ennakkotietoja 
sisältävien ilmoitusten julkaisemisesta ja hankintoja koskevien asiakirjojen 
toimittamiseen liittyvistä määräaikaongelmista. 
5.11 Erityishankinnoista tiedottamista varten voitaisiin harkita TED-tietokannan 
mukauttamista pk-yritysten erityistarpeisiin. Toinen mahdollisuus olisi hyödyntää 
Internet- ja World Wide Web -tietoverkkojen kasvavaa suosiota, jotta huomattavasti 
nykyistä suurempi yleisö saisi nämä tiedot käyttöönsä. Teknisesti tähän ei ole 
minkäänlaisia esteitä, mutta tällaisten aloitteiden onnistuminen edellyttää epäilemättä 
tiettyä Euroopan laajuista yhteensovittamista. Lisäksi voisi olla hyödyllistä vaatia 
hankintaviranomaisilta lisää avoimuutta kannustamalla näitä mahdollisuuksien mukaan 
käyttämään hankinnoissaan yhteistä hankintasanastoa (CPV) sekä menettelyasiakirjojen 
vakiolomakkeita. Tämä helpottaisi elektronisten tietojen vaihtoa.33 
5.12 Pk-yritysten osallistuminen julkisiin hankintoihin helpottuisi, jos 
sopimuksentekomenettelyjen valmisteluun liittyviä hankintaviranomaisten käytäntöjä 
avattaisiin ja yksinkertaistettaisiin kouluttamalla julkisten hankintojen alalla 
työskenteleviä toimihenkilöitä, järjestämällä virkamiesvaihtoa ja vaihtamalla alan 
parhaita käytäntöjä koskevaa tietoa. 
5.13 Pk-yritysten koon vuoksi niiden tehokas osallistuminen yhä kansainvälisempiin 
hankintoihin helpottuisi, jos näiden yritysten välille luotaisiin erilaisia yhteistyömuotoja. 
Sen vuoksi olisi hyödyllistä syventyä kysymykseen eurooppalaisen taloudellisen 
etuyhtymän (ETEY) kehittämisestä edelleen, jotta pk-yritysten välistä yhteistyötä 
erityisesti valtioiden rajat ylittävissä julkisissa hankinnoissa edistettäisiin. 
5.14 Eräs pk-yrityksille hyvin tärkeä näkökohta, jota direktiiveissä ei suoranaisesti 
käsitellä, on alihankinta. On muistettava, että komissiota on kehotettu "jatkamaan 
yhdessä jäsenvaltioiden kanssa yleistä tehtäväänsä sellaisten toimenpiteiden 
käynnistäjänä, aloitteentekijänä ja yhteensovittajana, joiden tarkoituksena on luoda 
alihankinnoille suotuisa toimintaympäristö".34 Tätä varten alalla voitaisiin käynnistää 
toimia esimerkiksi nykyisten alihankintaa koskevia tietoja sisältävän 
tietokantaverkoston parantamiseksi ja hyväksytyn hyvien käytäntöjen säännöstön sekä 
sopimusten malliehtojen laadinnan edistämiseksi. Alihankkijoiden taloudellinen 
merkitys on käynyt ilmi pilottihankkeissa, joita on toteutettu 10 jäsenmaassa Eurostatin 
kehittämien menetelmien pohjalta. Näissä hankkeissa on tutkittu alihankintoja muun 
muassa kolmella taloudellisella sektorilla (ajoneuvot, elektroniikka, tekstiilit/vaatetus) 
ja tulokset on tarkoitus julkaista vuoden 1996 lopussa. 
33 ks. kappaleessa 4 esitetyt näkemykset. 
34 ks. neuvoston päätös, 29.9.1989, EYVL No C 254/1, 7.10.1989. 
35 
5.15 Toinen pk-yrityksiä erityisesti kiinnostava asia on maksujen määräajat. 
Komissio onkin laajojen neuvottelujen jälkeen antanut asiasta suosituksen 35 
jäsenvaltioille. Komissio kehottaa jäsenvaltioita varmistamaan, että niiden 
hankintaviranomaiset noudattavat tiettyä kurinalaisuutta maksujen suhteen. Maksuille 
määrätään esimerkiksi tietty määräaika ja viivästyskorot. Jäsenvaltioiden on annettava 
kertomus tämän suosituksen täytäntöönpanosta vuoden 1997 lopussa. Komissio 
vastaanottaa kuitenkin jo nyt asianomaisten toimijoiden näkemyksiä asiasta. 
5.16 Yleisesti ottaen komissio katsoo, että pk-yritysten tosiasiallinen osallistuminen 
julkisiin hankintoihin voidaan toteuttaa tietyillä käytännön toimenpiteillä, jotka 
perustuvat näiden yritysten tarpeiden ja käytännön mahdollisuuksien perusteelliseen 
selvittämiseen, sekä kehittämällä palveluverkostot, jotka tukevat pk-yritysten toimintaa 
antamalla näille tarvittavia tietoja, teknistä apua sekä asianmukaista koulutusta. Tämän 
vihreän kirjan perusteella käytävien neuvottelujen pohjalta komissio aikoo antaa 
tiedonannon alalle ehdottamistaan toimenpiteistä.. 
II Standardointi 
5.17 Keskeisinä välineinä julkisten hankintojen avaamisessa ovat standardit ja 
tekniset eritelmät, joilla kuvaillaan hankintojen kohteena olevien rakennusurakoiden, 
tavaroiden ja palvelujen ominaisuuksia. Kansallisten standardien käyttö voi 
voimakkaasti rajoittaa ulkomaisten toimittajien osallistumista näihin hankintoihin. 
Direktiivejä laadittaessa tämä ongelma on pyritty ratkaisemaan velvoittamalla 
hankintaviranomaiset käyttämään olemassa olevia eurooppalaisia standardeja. 
Neuvosto antoi vuonna 1985 päätöslauselman teknisen yhdenmukaistamisen ja 
standardoinnin uudesta lähestymistavasta.36 Komission tämän päätöslauselman 
mukaisesti antamin valtuuksin eurooppalaiset standardointielimet (CEN, CENELEC, 
ETSI) ovat kehittäneet useita eurooppalaisia standardeja, jotka on saatettu osaksi 
kansallisia määräyksiä. Vastaavia toimintavaltuuksia on annettu myös tietyissä julkisiin 
hankintoihin liittyvissä tapauksissa. Tällaisia ponnisteluja on jatkettava, sillä jotkut 
hankinnat ovat edelleen tosiasiallisesti suljettuja pääasiassa standardointitoimien 
riittämättömyyden vuoksi. Komissio tutkii parhaillaan yhdessä yritysten kanssa, millä 
aloilla olisi annettava uusia toimintavaltuutuksia. Komissio vastaanottaa kaikkia 
mahdollisia asianomaisten osapuolten huomioita julkisten hankintojen alan 
standardoinnista ja teknisistä eritelmistä yleensä sekä erityisesti sellaisia huomioita, 
joilla voidaan määrittää, millä aloilla eurooppalaisen standardin puuttuminen 
hankaloittaa julkisten hankintojen avaamista. 
Komission suositus maksuajoista kaupallisissa suhteissa, (EYVL No L 127/19, 10.6.1995 ja 
EYVL No C 144/3, 10.6.1995) 
36 Päätöslauselma, 7.4.1985, EYVL C 136/1, 4.6.1985 
36 
III Euroopan laajuiset verkot (TEN) ja erityisesti liikenne 
5.18 Maastrichtin sopimuksessa määrätään, että Euroopan unionin on edistettävä 
Euroopan laajuisten verkkojen toteuttamista liikenteen, energian ja teletoiminnan 
aloilla. Hoitamalla tämä tehtävä hyvin edistetään yhtenäismarkkinoiden tarjoamien 
mahdollisuuksien hyödyntämistä parhaalla mahdollisella tavalla: sijoitus Euroopan 
laajuisiin verkkoihin on sijoitus tulevaisuuteen. Tämä politiikka on erittäin tärkeää 
unionin talouden kilpailukyvylle yleensä ja samalla kertaa sekä suoraan että välillisesti 
työpaikkojen luomiselle. Useita mittavia hankkeita on jo käynnistetty, kuten Tanskan ja 
Ruotsin yhdistävä Juutinrauman rautatie- ja tieverkko, Milanon Malpensan 
lentoaseman uudenaikaistaminen sekä Corkin ja Stranraerin välisen rautatieyhteyden 
rakentaminen. Muiden ensisijaisten hankkeiden kehittäminen ön kuitenkin ollut hidasta. 
5.19 Kansallisten hallitusten tiukentaessa jatkuvasti talousarvioitaan Eurooppa­
neuvosto on painottanut yksityisen rahoituksen tärkeyttä unionin ponnisteluissa 
Euroopan laajuisten verkkojen infrastruktuureihin tehtävien investointien lisäämiseksi. 
On yhä epätodennäköisempää, että investointihankkeita rahoitetaan ainoastaan 
paikallisen tai kansallisen hallinnon myöntämällä tuella. Koska hankkeet vaativat 
huomattavia taloudellisia sitoumuksia, on löydettävä uusia keinoja pääomien 
hankkimiseksi. Monet yksityisen sektorin elimet ovat selvästi ilmoittaneet pystyvänsä 
yhä paremmin investoimaan huomattavia summia Euroopan laajuisia verkkoja 
koskeviin hankkeisiin ja olevansa valmiita investoimaan riskipääomalla, mutta joitakin 
esteitä on vielä ylitettävä. 
5.20 Eurooppa-neuvoston Madridin-kokoukselle (joulukuussa 95) antamassaan 
kertomuksessa komissio esittää keinoja, joilla Euroopan laajuisten verkkojen yksityisen 
rahoituksen esteitä voitaisiin poistaa. Hyväksyttävän kannattavuuden 
takaamisvaikeuksien lisäksi kertomuksessa mainitaan muut kuin kaupalliset riskit, jotka 
liittyvät julkisen vallan politiikan muutokseen. Komissio tutkii parhaillaan tätä 
kysymystä. Yksityinen sektori on osaltaan osoittanut huolestumista julkisia hankintoja 
koskevien yhteisön sääntöjen soveltamisesta, ja jotkut tahot katsovat direktiivien 
voivan vaikeuttaa yksityisen sektorin osallistumista hankintoihin. 
5.21 Julkisia hankintoja koskevien yhteisön direktiivien lopullisena tavoitteena on 
luoda rehellisen ja avoimen kilpailun edellytykset, jotta yritykset pääsevät osallistumaan 
yhtenäismarkkinoiden julkisiin hankintoihin. Direktiivien tarkoituksena on helpottaa 
eikä vaikeuttaa yksityisen sektorin osallistumista näihin hankkeisiin. Komissio katsoo, 
että julkisia hankintoja koskevat unionin säännöt ovat omiaan helpottamaan yksityisen 
sektorin osallistumista Euroopan laajuisiin verkkoihin tarvitsematta nykyisessä 
tilanteessa muuttaa olemassa olevaa oikeudellista kehystä. Jos kehystä on tarpeen 
selkiyttää, komissio on valmis käsittelemään esille tulevia kysymyksiä asianomaisten 
osapuolten kanssa varmistaakseen, ettei julkisen ja yksityisen sektorin välistä 
yhteistyötä millään tavoin vaikeuteta. Kuten komissio toteaa kertomuksessaan 
Madridin Eurooppa-neuvostolle, se on lisäksi perustanut erityisen Euroopan laajuisten 
verkkojen tietotoimiston, joka pystyy vastaamaan kaikkiin Euroopan laajuisten 
verkkojen yksityisten osallistujien kysymyksiin. 
37 
5.22 Tähän mennessä yritykset ovat määrittäneet kolme suurta ongelmaa, jotka eivät 
liity yksinomaan Euroopan laajuisia verkkoja koskeviin hankkeisiin, mutta ovat 
varmasti hyvin merkittäviä juuri tällä erityisalalla. Ongelmat liittyvät tarjouskilpailujen 
julkistamista edeltävään vaiheeseen, toimilupien myöntämiseen konsortioille ja 
neuvottelumenettelyn käyttöön.37 
a) Tarjouskilpailuja edeltävä vaihe 
5.23 Peläten, ettei yhdenvertaisen kohtelun periaatetta välttämättä noudateta, 
yksityinen sektori on ilmoittanut olevansa haluton sitoutumaan mihinkään 
tarjouskilpailujen julkistamista edeltävään selvitykseen tai keskusteluun ennen kuin on 
varmaa, ettei sitä sopimuksentekomenettelyjen vuoksi jätetä kilpailun ulkopuolelle. 
Komissio myöntää, että useimpien hankkeiden - joista jotkut saattavat edellyttää aivan 
uusia ratkaisuja - monimutkaisuuden vuoksi tekninen vuoropuhelu 
hankintaviranomaisten ja asianomaisten yksityisten osallistujien välillä voi olla tarpeen 
ennen tarjouskilpailujen julkistamista. Jos hankintaviranomaiset ottamalla käyttöön 
erityisiä sekä taustaedellytyksiin että menettelyihin liittyviä rajoituksia välttävät 
sellaisten tietojen pyytämistä tai hyväksymistä, jotka voivat rajoittaa kilpailua, 
yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei rikota. 
b) Toimilupien myöntäminen konsortioille 
5.24 Kuten edellä todettiin (katso 3 luku), toimiluvan myöntäminen julkisia 
rakennusurakoita varten on tavanomainen keino mahdollistaa yksityisen sektorin 
osallistuminen omalla riskillään infrastruktuurien rakentamiseen ja hyödyntämiseen 
yhdessä julkisen sektorin kanssa. Komissio muistuttaa, että asiaa koskevien yhteisön 
sääntöjen mukaan omalla riskillään osallistuvien konsortioiden on voitava tehdä 
tarjouksia toimiluvan saadakseen tietoisina siitä, että ne voivat tehdä jäsentensä kanssa 
sopimuksia tarvittavista tavarahankinnoista tai palveluista ja rakennusurakoista. 
Julkisten liikenteen infrastruktuurien rakentamiseen myönnettäviin toimilupiin 
sovellettavat "rakennusurakkadirektiivin" määräykset mahdollistavat sopimuksen 
saaneelle konsortiolle tällaisen menettelyn. 
c) Neuvottelumenettelyn käyttö 
5.25 Tietyissä tapauksissa monimutkaisten rakennusurakka- ja palveluhankintojen 
tekemisessä voidaan käyttää neuvottelumenettelyä. Peruspalvelusektorin direktiivin 
mukaan hankintayksiköt voivat jo vapaasti valita kolmesta menettelystä (avoimesta, 
rajoitetusta tai neuvottelumenettelystä), jotka edellyttävät sopimuksentekoa edeltävää 
kilpailuttamista. Perinteisillä aloilla sen sijaan, kuten edellä jo mainittiin (katso 3 luku), 
neuvottelumenettelyä voidaan käyttää ainoastaan tarkoin määritellyissä ja tyhjentävästi 
luetteluissa tapauksissa. Esimerkiksi palveluhankintadirektiivin mukaan hankintaa 
koskeva sopimus voidaan tehdä neuvottelumenettelyllä, jos palvelu on monimutkainen 
eikä sitä voida eritellä riittävän tarkasti, kuten erityisesti henkisten palvelujen alalla. 
Rakennusurakkadirektiivissä taas sallitaan neuvottelumenettelyn käyttö tietyissä 
poikkeustapauksissa, jos kyseessä ovat esimerkiksi rakennusurakat, joiden luonne tai 
epävarmuus eivät ilman muuta mahdollista kokonaishinnan määrittämistä. 
37 ks. kappale 3. 
38 
IV. Unionin rahoitusta sisältävät hankinnat 
a) Rakennerahastot ja koheesiorahasto 
5.26 Viimeisten kahden vuoden aikana rakennerahastot ja koheesiorahasto ovat 
osallistuneet julkisen sektorin investointeihin jäsenvaltioissa yli 50 miljardilla eculla. 
Muiden rahoitusvälineiden kautta (Euroopan investointipankin lainoilla ja muiden 
yhteisön lähteiden tuella) on saatu 34 miljardia ecua lisää. Unioni suunnittelee lisäksi 
käyttävänsä 57 miljardia ecua yhteisön rahastojen varoista kahden seuraavan vuoden 
kuluessa. Jäsenvaltioiden on luonnollisesti voitava luottaa siihen, että sääntöjä 
noudatetaan, että veronmaksajien rahat käytetään mahdollisimman tehokkaasti ja että 
petosten vaara on mahdollisimman pieni. Julkisia hankintoja koskevat yhteisön säännöt 
ovat tässä avainasemassa, ja tuolloin on syytä muistaa, ettei eri hankkeita voida asettaa 
eriarvoiseen asemaan siitä riippuen, onko niiden rahoituslähde kansallinen vai 
esimerkiksi Euroopan rakenne- ja aluerahastoihin liittyvä. 
5.27 Nykyinen rakennerahastojen valvontajärjestelmä perustuu komission 
neuvostolle vuonna 1989 antamaan tiedonantoon38 , jossa määritellään jäsenvaltioiden 
velvollisuus tarkistaa järjestelmällisesti, että julkisia hankintoja koskevia sääntöjä on 
noudatettu, sekä vahvistaa, että näin on menetelty jokaisen komissiolle osoitetun 
maksatushakemuksen osalta. Kuitenkin ainoastaan muutamalla jäsenvaltiolla on 
tällainen järjestelmällinen ja täydellinen valvontajärjestelmä. Komissio ei omasta 
puolestaan voi myöntää rahoitusta ennen kuin on saanut nimenomaisen vahvistuksen 
näiden sääntöjen noudattamisesta. Jos näin ei tapahdu (esimerkiksi jos tarjouskilpailuja 
ei ole asianmukaisesti julkistettu), voidaan käynnistää sääntöjen rikkomisesta johtuvat 
menettelyt ja peruuttaa rahoitus. On syytä mainita, että koheesiorahastossa tehdään 
järjestelmällinen ennakkotarkastus tutkittaessa yhteisrahoituksen myöntämiseen 
liittyviä asiakirjoja. 
5.28 Komission on yhä useammin kehotettava jäsenvaltioita noudattamaan 
velvollisuuksiaan etenkin yksittäisten hankkeiden määrän jatkuvan kasvun vuoksi. 
Ongelma on vaikeutunut, ja se on ratkaistava. Rakennerahastojen uudistuksesta lähtien 
varojen hallinto (erityisesti rahoitettavien hankkeiden valinta ja seuranta) on kuulunut 
jäsenvaltioille. On kuitenkin selvää, että tämä rahastojen hallinnoinnin laajentaminen 
edellyttää suurempaa vastuuta julkisten hankintojen sääntöjen noudattamisesta. On siis 
erittäin tärkeää tehostaa nykyisiä valvontajärjestelmiä jäsenvaltioiden tasolla. On myös 
tärkeätä ottaa huomioon SEM 2000 -hankkeen yhteydessä käyty keskustelu tarpeesta 
parantaa rakennerahastojen toiminnan suurempaa läpinäkyvyyttä ja kurinalaisuutta. 
Tässä yhteydessä on syytä kiinnittää huomiota ehdotuksiin, jotka tullaan Dublinin 
huippukokouksen yhteydessä antamaan Eurooppaneuvostolle. Ehdotusten 
tarkoituksena on selventää niitä kriteereitä sekä edistää yhteistyötä, mitä liittyy 
jäsenvaltioiden väliseen sekä myös suhteessa komissioon käytävään yhteistyöhön 
rakennerahastoihin liittyvän yhteistoiminnan ja taloudellisen toiminnan tehostamiseksi. 
Toimenpiteisiin kuuluu muun muassa petosten torjuntaan liittyviä seikkoja. Kyseinen 
työ tulee jatkumaan vuonna 1997. Samalla on tarkoitus yleisemminkin pistää painoa 
petosten ja väärinkäytösten vastaiseen toimintaan. 
COM (88) 2510 ja EYVL No C 22, 28.1.1989. 
39 
5.29 Vaikka jäsenvaltiot ovat viime kädessä vastuussa menettelyjen parantamisesta, 
komissio tekee kaikkensa, jotta saataisiin aikaan parhaat mahdolliset 
valvontajärjestelmät mahdollisimman nopeasti. Ratkaisut eivät saa olla ainoastaan 
yksittäisten hankkeiden asettamien erityisongelmien määrittämistä, vaan tavoitteena on 
oltava lisäarvoa tuottavan järjestelmän luominen. Rakennerahastojen hallinnon 
avainkäsitteinä on pidettävä varojen käytön oikeutusta, tehokkuutta ja tuloksia. Tästä 
saatava hyöty on ilmeinen: huomattavat säästöt kaikilla tasoilla, rajallisten varojen 
tehokkaampi käyttö, kyseisten alueiden työllisyystilanteen paraneminen, kansalaisten 
suurempi luottamus yhteisön varojen oikeaan käyttöön, hankkeisiin tyytyväiset 
käyttäjät. Komissio katsoo, että julkisten varojen käyttämiseksi moitteettomasti ja 
kansalaisten luottamuksen saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on jokaisen hankkeen 
yhteydessä todistettava, että varat on käytetty parhaalla mahdollisella tavalla. 
5.30 Itse järjestelmää voitaisiin parantaa verrattain vähäisillä menettelyjen 
muutoksilla. Jokaisen hankkeen yhteydessä voitaisiin esimerkiksi määrätä, että siitä 
vastaava kansallinen virkamies allekirjoittaa vakuutuksen, jossa todistetaan, että 
unionin julkisia hankintoja koskevia sääntöjä on noudatettu. Tällaista henkilökohtaisen 
vastuun vakuutusta on jo käytetty muilla aloilla myös yhteisön ulkopuolisissa maissa, 
erityisesti Yhdysvalloissa. Se on osoittautunut yhdeksi tehokkaimmista keinoista 
parhaan hinta-laatu-suhteen saavuttamiseksi ja petosten torjumiseksi. Yleisesti ottaen 
voitaisiin harkita otettaviksi käyttöön hyvän menettelyn sääntöjä, joita kansalliset 
virkamiehet sitoutuisivat noudattamaan. Tällaisten toimenpiteiden toteutettavuutta olisi 
luonnollisesti tutkittava erilaisten virkamiesten asemaa koskevien kansallisten 
määräysten perusteella. 
5.31 Ajatus henkilökohtaisesta vastuusta perustuu ennaltaehkäisyn käsitteeseen. 
Rakennerahastojen hallinnossa unionin politiikan on oltava ennaltaehkäisevää, on 
parempi katsoa kuin katua. Todistusjärjestelmän (katso 3 luku) soveltaminen yhteisön 
varoja saaviin hankintaviranomaisiin parantaisi tilannetta huomattavasti ja vakuuttaisi 
siitä, että varojen saajilla on käytettävissään menetelmiä, jotka samalla tavoin kuin 
yksityisellä sektorilla osoittaisivat, että varat on käytetty parhaalla mahdollisella tavalla. 
Tämä on yleisen edun mukaista. Todistusmenettelyyn perustuva vakuutus tehokkaan 
sopimuksentekomenettelyn olemassaolosta vaatii julkiselta vallalta vain pieniä 
ponnistuksia verrattuna saavutettaviin etuihin, kuten yhteisön varojen huomattavaan 
säästymiseen. 
5.32 Suurisuuntaisempi vaihtoehto olisi itsenäisten viranomaisten (katso 3 luku) 
asettaminen valvomaan julkisia hankintoja koskevien sääntöjen noudattamista yhteisön 
rahastojen toiminnassa. Tällaiset elimet voisivat komission toimivaltaan puuttumatta 
olla merkittävässä asemassa paitsi julkisen vallan menettelyjen valvonnassa myös niiden 
parantamisessa. Nämä tehtävät voitaisiin antaa myös kansalliselle 
tilintarkastustuomioistuimelle tai vastaavalle riippumattomalle viranomaiselle. 
5.33 Pelkästään järjestelmän soveltamista käsittelevät ehdotukset eivät tee 
mahdolliseksi ratkaista kaikkia esille tulleita ongelmia. Yhteisön rahoitusta sisältävien 
julkisten hankintojen tekomenettelyjä voidaan muuttaa pysyvästi ja rakenteellisesti 
ainoastaan liittämällä esitettyihin erityisratkaisuihin jatkuva mukauttaminen tiiviissä 
yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Tosiasiallisten ja kestävien muutosten 
aikaansaamiseksi voi olla tarpeen virallistaa nämä aloitteet (esimerkiksi 
40 
vastuuperiaatteen käyttöönottamiseksi). Tämän hengen mukaisesti ja 'hyvän hallinnon 
tavoitteiden" edistämiseksi on parhaillaan meneillään hankkeita (mm. SEM 2000) 
joiden avulla komissio yhteistyössä jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa pyrkii 
toteuttamaan Madridin huippukokouksessa 1995 Eurooppaneuvoston asettamia 
tavoitteita. Käynnissä olleiden hankkeiden perusteella voidaan todeta vahvistuneen 
tarpeen tehostaa toimenpiteiden läpinäkyvyyttä ja kurinalaisuutta ottaen huomioon 
tavoitteet yhdenmukaisesta soveltamisesta ja toisaalta jaetusta vastuusta näillä alueilla. 
Kyseisiä seikkoja tullaan esittelemään joulukuussa 1996 Dublinin huippukokouksessa. 
5.34 Kun kansallisella tasolla on saatu aikaan tehokkaampi valvontajärjestelmä, 
komissio voi osaltaan keskittää ponnistuksensa hankkeiden jälkikäteisvalvontaan 
(esimerkiksi tiiviissä yhteistyössä kussakin jäsenvaltiossa nimetyn riippumattoman 
elimen kanssa). Komissiota voi myös pyytää tarkastamaan kunkin maan 
valvontajärjestelmiä. Lisäksi komissio pyrkii parantamaan erityisesti tietotekniikan 
avulla yksiköidensä ja jäsenvaltioidensa välistä tietojenvaihtoa käynnissä olevista 
hankkeista. 
b) Eurooppalaisten toimielinten tekemät tai yhteisön varoista rahoitettavat 
hankinnat 
5.35 Eurooppalaisten toimielinten tehdessä sopimuksia hankinnoista, joita ne tekevät 
toimintaansa varten, ja niiden toteuttaessa yhteisön eri politiikkoja niiden on 
varainhoitoasetuksen 56 artiklan mukaan noudatettava jäsenvaltioiden yksiköille 
"julkisten hankintojen direktiivien" mukaan kuuluvia velvoitteita. Lisäksi ainoastaan 
neuvoston ja komission tekemiin hankintoihin sovelletaan julkisia hankintoja koskevaa 
sopimusta (katso 6 luku). Poikkeukset näiden asiakirjojen mukaisista velvoitteista 
koskevat: a) julkisia hankintoja koskevan sopimuksen osalta elintarvikeapuun liittyviä 
hankintoja, b) varainhoitoasetuksen 56 artiklan mukaisten velvoitteiden osalta samoja 
tapauksia kuin direktiiveissä säädetyt poikkeukset sekä lisäksi varainhoitoasetuksen IX 
luvun mukaan yhteisön talousarviosta rahoitettavan ulkopuolisen tuen alalla tehtäviä 
hankintoja, lukuun ottamatta komission eduksi tehtäviä julkisia palveluhankintoja, 
joihin sovelletaan tavanomaista järjestelmää.39 Luonnollisesti kaikkiin niihin yhteisön 
varoista (yleisestä talousarviosta, Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastosta, 
Euroopan kehitysrahastosta) ja yhteisön ohjelmista (kuten PHARE-, TACIS- ja 
MEDA-ohjelmista ja vastaavista) rahoitettaviin hankintoihin, joihin ei sovelleta 
direktiivejä, sovelletaan julkisten hankintojen tekemisen erityissääntöjä ja 
pääperiaatteita, erityisesti avoimuuden sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteita. 
5.36 Näitä hyvin laajoja velvoitteita täsmennettiin äskettäisillä varainhoitoasetuksen 
muutoksilla, ja niitä täsmennetään edelleen muilla muutoksilla, joita komissio aikoo 
esittää edellä mainittujen poikkeuksien kartoittamiseksi niiden tulkinnan rajaamista 
varten. Komission toimien tavoitteena on tehostaa varainhoitoa ottaen huomioon 
hankkeen SEM 2000 yhteydessä annetut suuntalinjat. 
Päätöslauselma 21.12.1977 yhteisön talousarviosta neuvoston asetuksella muutettuna, No 
2335/95, 18.9.1995 (EYVL No L 240, 7.10.1995) 
41 
5.37 Tämän oikeudellisen kehyksen tarkoituksena on kilpailua edistämällä tehostaa 
yhteisöjen ja yhteistyörahastojen yleisen talousarvion käyttöä. Siten asianomaisten 
yksiköiden on pyrittävä noudattamaan sitä mahdollisimman tarkasti. Komissio haluaa 
tietää, riittävätkö suunnitellut toimenpiteet takaamaan yhdenvertaiset mahdollisuudet 
osallistua sekä toimielinten että muiden elinten tai kolmansien maiden yhteisön 
ohjelmien perusteella ja yhteisön varoin tekemiin hankintoihin. Tässä yhteydessä, on 
syytä kiinnittää huomiota siihen, että yhteisön budjettiin liittyvän, kolmansiin maihin 
kohdistuvan taloudellisen avun tulisi myös olla samalla tavalla tiettyjen vaatimusten 
alaisuudessa, kuten esimerkiksi mahdollisuudet pistokokein ja viime kädessä 
rangaistuksin ehkäistä muita väärinkäytöksiä. 
V Julkiset hankinnat ja sosiaaliset näkökohdat 
5.38 Euroopan unionin sosiaalipolitiikalla edistetään työllisyyden ja sosiaalisen 
suojelun korkeaa tasoa (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 2 artikla), 
työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, miesten ja naisten välistä tasa-arvoa, taloudellisen 
ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamista, elinolojen ja työolojen parantamista, 
terveydenhuollon korkeaa tasoa, hyvälaatuista opetusta ja koulutusta sekä vammaisten 
ja muiden epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien sosiaalista sopeutumista. 
5.39 Hankintaviranomaiset ja -yksiköt saattavat joutua hankintoja tehdessään 
toteuttamaan erilaisia sosiaalipoliittisia näkökohtia, jolloin julkiset hankinnat voivat olla 
merkittävä taloudellisen toiminnan ohjauskeino. Tätä tilannetta kuvaavina esimerkkeinä 
voidaan mainita työllisyyden ja työolojen suojaamiseen liittyvät oikeudelliset 
velvoitteet, joiden soveltaminen on pakollista rakennusurakkasopimuksen 
toteuttamispaikassa, sekä niin sanotut "myönteiset toimet" eli julkisen hankinnan 
käyttö keinona saavuttaa asetettu tavoite, esimerkiksi antamalla suppea 
hankintasopimus suojatyöpajalle, jonka ei voida kohtuullisesti olettaa pystyvän 
kilpailemaan perinteisten kaupallisten, tavanomaisen tuottavuustason omaavien 
yritysten kanssa. 
5.40 Näissä tilanteissa sovelletaan sekä Euroopan yhteisön perustamissopimukseen 
että direktiiveihin perustuvaa oikeudellista kehystä. Sen vuoksi julkisia hankintoja 
koskevien direktiivien voimaantulosta alkaen on jatkuvasti kysytty, voidaanko ja 
pitääkö näihin sosiaalisiin tavoitteisiin pyrkiä, ja kuinka laajasti, kun otetaan huomioon 
ne erityisrajoitukset, joita direktiiveissä on asetettu, jottei sosiaalisten tavoitteiden 
olemassaoloa kyseenalaistettaisi. 
5.41 Tietyt kaikkiin direktiiveihin sisältyvät määräykset antavat ensimmäisen 
mahdollisuuden edistää sosiaalisia tavoitteita, koska niiden perusteella voidaan estää 
hankintoihin osallistuminen sellaisilta yrittäjiltä, jotka on tuomittu niiden 
ammattimoraalia heikentävästä rikkomuksesta ja jotka ovat toiminnassaan tehneet 
vakavaan virheen. Sama koskee luonnollisesti rikkomusta tai vakavaa virhettä, joka 
johtuu sosiaalisia tavoitteita edistävän lainsäädännön rikkomisesta. Näissä tapauksissa 
edellä mainitut määräykset antavat siis hankintaviranomaisille välillisesti 
mahdollisuuden edistää sosiaalisia tavoitteita jättämällä sopimuksentekomenettelyjen 
ulkopuolelle ne ehdokkaat, jotka eivät ole noudattaneet asianmukaista lainsäädäntöä. 
42 
5.42 Toinen mahdollisuus toteuttaa sosiaalisia tavoitteita on asettaa tehtyjä julkisia 
hankintoja koskevien sopimusten toteuttamisen edellytykseksi sellaisten sosiaalisten 
velvoitteiden noudattaminen, joiden tarkoituksena voi olla esimerkiksi naisten 
työllisyyden edistäminen tai tiettyjen epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien 
suojaaminen. Tätä varten kyseisen edellytyksen täyttyminen olisi tarkistettava 
sopimuksentekomenettelyn ulkopuolella (katso tuomioistuimen Beentjes-tuonûo sekä 
komission tiedonanto julkisten hankintojen sosiaalisista ja alueellisista näkökohdista40 ). 
Luonnollisesti sallitaan ainoastaan sellaiset toteuttamisedellytykset, jotka eivät suoraan 
tai välillisesti syrji muiden jäsenvaltioiden tarjoajia. Lisäksi on taattava asianmukainen 
avoimuus mainitsemalla näistä edellytyksistä hankintoja koskevissa ilmoituksissa tai 
sopimusasiakirjoissa. 
5.43 Sen sijaan direktiivien määräysten perusteella ei voida nykyisin ottaa huomioon 
sosiaalisia kysymyksiä tarkasteltaessa tarjoajien tai ehdokkaiden sopivuutta 
taloudellisia, rahoituksellisia tai teknisiä ominaisuuksia koskevilla valintaperusteilla eikä 
tehtäessä sopimuksia sellaisilla hankintaperusteilla, joiden on vastattava hankinnan 
kohteena olevaan suoritteeseen kiinteästi kuuluvia taloudellisia ominaisuuksia. On vielä 
syytä mainita direktiivien soveltamisen kynnysarvon alittavista hankinnoista, että 
ostavat elimet voivat asettaa etusijalle sosiaalisia sopimuksentekoperusteita, jos ne 
laajennetaan koskemaan syrjimättömästi kaikkia yhteisön oikeussubjekteja, joilla on 
samat ominaisuudet. 
5.44 Tässä yhteydessä on pohdittava ensinnäkin sitä, onko tarpeen selkiyttää 
tulkitsevilla tiedonannoilla niitä mahdollisuuksia yhteisön tason ja kansallisen tason 
sosiaalipoliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi, joita julkisia hankintoja koskeva oikeus 
antaa asianomaisille ryhmille . Sen jälkeen on mietittävä, vastaavatko nämä 
mahdollisuudet esille tulleita tarpeita riittävästi, vai tarvitaanko muita toimenpiteitä 
julkisia hankintoja koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiselle asetettujen tavoitteiden 
saavuttamiseksi ja samalla rehellisen kilpailun takaamiseksi. 
VI Julkiset hankinnat ja ympäristö 
5.45 Ympäristönsuojelupolitiikasta on tullut yksi tärkeimmistä politiikoista yhteisön 
tasolla, ensiksi Euroopan yhtenäisasiakirjalla Euroopan yhteisön 
perustamissopimukseen tehtyjen muutosten ja sitten Maastrichtin sopimuksen kautta. 
On annettu enemmän kuin 200 säädösasiakirjaa, jotka koskevat muun muassa 
ilmakehän, vesien ja maaperän saastumisen torjuntaa, jätehuoltoa, tuotteiden 
turvallisuusstandardeja, toimintojen ympäristöllisten vaikutusten arviointia sekä 
luonnonsuojelua. Lisäksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 r artiklassa 
määrätään, että ympäristönsuojelun vaatimukset on sisällytettävä muiden yhteisön 
politiikkojen määritelmiin ja toteuttamiseen. Jotkut jäsenvaltiot ovat osaltaan 
kehittäneet jo hyvin pitkälle kehittyneitä ympäristönsuojelupolitiikkoja. 
Komission tiedonanlo, 22.9.1989, COM (89) 400 final, EYVL No C 311, 12.12.1989. 
43 
5.46 Tällä erityisalalla on huomattu, että jäsenvaltioissa (ja niiden 
päästömääräyksissä) ollaan liittämässä ympäristönsuojelunäkökohdat yhä tiiviimmin 
osaksi julkisten hankintojen käytäntöjä. Näillä hankinnoilla voi suuruutensa vuoksi olla 
hyvin merkittäviä vaikutuksia tiettyihin taloudellisiin toimintoihin ja jopa ratkaiseva 
merkitys tiettyjen tuotteiden kaupalliselle kehittämiselle. Tanskan hallitus on 
esimerkiksi äskettäin vahvistanut toimintasuunnitelman julkisten hankintojen alan 
"vihreää" politiikkaa varten. Myös muut jäsenvaltiot tutkivat mahdollisia toimenpiteitä 
"vihreiden" tuotteiden ja palvelujen ostamisen edistämiseksi. Lisäksi OECD on 
äskettäin antanut hallitusten suoritusten parantamista ympäristönsuojelun alalla 
koskevan suosituksen, jonka mukaan jäsenvaltioiden ja erityisesti hallitusten on 
otettava käyttöön ja toteutettava ympäristöä suojelevia tavaroiden ja palveluiden 
ostopolitiikkoja.41 
5.47 Julkisten hankintojen alan direktiivien soveltaminen jättää viranomaisille 
liikkumavaraa ympäristösuojelun edistämiseksi. Tätä varten on epäilemättä aiheellista 
selventää nykyisen lainsäädännön yleisten määräysten tarjoamia mahdollisuuksia siten, 
että ympäristönäkökohdat otetaan huomioon, samalla tarkentaen näiden 
mahdollisuuksien rajoja. 
5.48 Ensinnäkin, kuten myös sosiaalisten näkökohtien toteuttaminen, 
ympäristönsuojelu voidaan taata erityislainsäädännöllä, jota rikkova yrittäjä syyllistyy 
ammatillista moraaliaan heikentävään rikkomukseen tai vakavaan virheeseen 
ammattitoiminnassaan. Näissä tapauksissa hankintaviranomaiset ja -yksiköt voivat 
direktiivien mukaan jättää hankintojen ulkopuolelle kaikki sääntöjä rikkoneet yrittäjät. 
5.49 Toiseksi ympäristöarvojen suojelu voi perustua teknisiin eritelmiin, jotka 
koskevat hankintojen kohteena olevien rakennusurakoiden, tavaranhankintojen ja 
palvelujen ominaisuuksia, eli niihin teknisiin eritelmiin, jotka ostavien elinten on 
mainittava hankintojen yleisissä asiakirjoissa ja joita tarjoajien on direktiivien 
mukaisesti noudatettava. On siis pyrittävä kehittämään yhteisiä eurooppalaisia 
standardeja tai teknisiä eritelmiä, joiden tarkoituksena on ottaa huomioon ja edistää 
ympäristönäkökohtia samalla välttäen ottamasta käyttöön liian erilaisia perusteita, 
joilla voi olla kielteisiä vaikutuksia sisämarkkinoiden toimintaan. Esimerkkinä voidaan 
mainita yhteisön ekomerkintä yhteisine sääntöineen. Joka tapauksessa ostavat elimet 
voivat jo nyt kannustaa yrityksiä aktiivisiin toimiin ympäristön hyväksi siten, että nämä 
sisällyttävät hankintoihinsa - eivätkä jätä niiden ulkopuolelle, kuten joskus on tehty -
sellaisia tarjottuja tuotteita, jotka sisältävät kierrätettäviä osia tai materiaaleja silloin, 
kun näiden tuotteiden tekniset ominaisuudet vastaavat sopimusasiakirjojen 
vaatimuksia. 
5.50 Kolmanneksi direktiivien määräysten perusteella voidaan tietyissä tapauksissa 
sisällyttää ympäristösuojelun tavoite sopimuksen saajaehdokkaiden valintaperusteisiin. 
Näiden perusteiden tarkoituksena on selvittää ehdokkaiden taloudellisia, 
rahoituksellisia ja teknisiä ominaisuuksia, ja siten niihin voidaan sisällyttää 
ympäristönäkökohtia yksittäisten hankintojen edellytysten mukaan. 
OECD neuvoston suosilus C (596) 39/final, 20.2.1996. 
44 
5.51 Neljänneksi ympäristönäkökohdat voisivat sopimuksentekovaiheessa vaikuttaa 
taloudellisesti edullisimman tarjouksen määrittämiseen. Tämä on kuitenkin mahdollista 
ainoastaan silloin, kun viittaus näihin ympäristönäkökohtiin mahdollistaa hankinnan 
kohteena olevan suoritteen taloudellisen edullisuuden mittaamisen ja kun 
hankintaviranomaiset tai -yksiköt hyötyvät siitä suoraan. Direktiivien mukaiset 
kynnysarvot alittavissa hankinnoissa sopimukset voidaan tehdä ympäristönäkökohtien 
perusteella, jos nämä hankinnat ovat syrjimättömästi avoimet kaikille yhteisön 
tarjoajille vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti. 
5.52 Viidenneksi voivat ostavat elimet taata ympäristönäkökohtien huomioon 
ottamisen sopimuksen saajille sopimuksessa määrättyjen toteuttamisehtojen avulla. 
Toisin sanoen hankintaviranomainen voi pyytää toimittajalta, jonka tarjouksen se on 
hyväksynyt, että sopimuksen kohteena oleva suorite toteutetaan noudattaen tiettyjä 
ympäristön suojelemiseksi tarkoitettuja vaatimuksia. Nämä edellytykset eivät 
tietenkään saa olla syrjiviä eivätkä vaikuttaa mitenkään sisämarkkinoiden järjestelmien 
moitteettomaan toimintaan. Lisäksi on varmistettava, että hankintoihin osallistujat ovat 
hankinnoista julkaistujen ilmoitusten tai sopimusasiakirjojen kautta saaneet riittävästi 
tietoa näiden ehtojen olemassaolosta. Lopuksi tarjoajan valmiudet toteuttaa sopimus 
näiden ehtojen mukaisesti olisi tarkastettava erillään sopimuksentekomenettelyistä. 
5.53 Edellä esitettyjen mahdollisuuksien rajoissa komissio pitää erittäin suotavana, 
että jäsenvaltiot tai hankintaviranomaiset antavat sille tietoja kokemuksistaan siitä, 
miten nämä ottavat ympäristönäkökohdat huomioon hankinnoissaan. Komission 
viidennessä ympäristöohjelmassaan on todettu tarvittavan toimenpiteitä 
ympäristöseikkojen nivomiseksi osaksi julkisia hankintoja ilman, että samalla 
aiheutetaan häiriöitä sisämarkkinoiden joustavalle toiminnalle. 
VII Puolustusalan julkiset hankinnat 
5.54 Vuonna 1990 Euroopan unionin puolustusministeriöiden puolustushankintoihin 
käyttämä rahasumma nousi 65 miljardista yhteensä 70 miljardiin ecuun. Vaikka suuri 
osa hankinnoista (noin kolmannes) kuuluu jo julkisia hankintoja koskevien direktiivien 
soveltamisalaan, tämän alan hankintojen avautumisen tarjoamia etuja ei vielä ole 
täysimittaisesti hyödynnetty. Komissio teki vuonna 1992 selvityksen toistaiseksi 
toteutumattomien sisämarkkinoiden johdosta Euroopassa aiheutuvista 
puolustushankintojen kustannuksista, mukaan lukien sotilaallista varustautumista 
koskevat hankinnat. Selvitys osoitti, että alalla voidaan päästä huomattaviin säästöihin 
(5-11 miljardia ecua vuonna 1990 tilanteen mukaan). Komissio suhtautuu myönteisesti 
kaikkiin aloitteisiin, joiden tavoitteena on edistää kilpailua puolustushankintojen alalla. 
Suorien säästöjen lisäksi tämä kilpailu tuo tuotantosarjojen pidentyessä mittakaavaetuja 
ja vahvistaa pitkällä aikavälillä eurooppalaisen teollisuuden kilpailukykyä 
puolustushankintojen alalla. Keskustelun edistämiseksi komissio on julkaissut äskettäin 
tiedonannon otsikolla "Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden haasteet - toimet 
Euroopan tasolla"42 . Koska puolustusteollisuus on lähes yksinomaan riippuvainen 
julkisesta vallasta, tämä tiedonanto käsittelee laajasti julkisten hankintojen ongelmaa. 
Komission tiedonanto 24.1.1996, COM (96) 10 final. 
45 
Kilpailukykyinen Euroopan puolustusteollisuus on kuitenkin välttämätön 
eurooppalaisen identiteetin takaamiseksi turvallisuus- ja puolustuspolitiikassa. Siksi on 
tarpeen ottaa huomioon alan erityisluonne. Tämä saattaa aiheuttaa tiettyjä muutoksia 
"julkisten hankintojen direktiivien" menettelyihin. Lisäksi on otettava huomioon Länsi-
Euroopan Unionin sekä muiden vastaavien asevarusteluyhteistyön alalla toimiva elinten 
aloitteet. 
VIII Julkiset hankinnat ja kuluttajapolitiikka 
5.55 Julkisiin hankintoihin liittyvien sääntöjen tehokas ja johdonmukainen 
soveltaminen on omiaan parantamaan kaikin puolin sisämarkkinoiden toimintaa ja tätä 
kautta hyödyntämään myös kuluttajia, jotka entistä edullisemmin pääsevät nauttimaan 
parempilaatuisista palveluista ja muista hankintojen avulla luotavista hankkeista. Tässä 
yhteydessä onkin syytä kiinnittää myös kuluttajan asemaan julkisissa hankinnoissa ja 
siihen liittyvässä politiikassa. Parempi vuorovaikutus kuluttajajärjestöjen kanssa olisikin 
paikallaan julkisia hankintoja kehitettäessä. 
XI Kysymykset 
1. Pitääkö mielestänne yleistä tiedonsaantia varten laatia käytännön ohjekirja, 
jossa pk-yrityksille selvitetään keinoja valmistella osallistumista julkisiin 
hankintoihin, sekä tulkitsevia asiakirjoja näitä yrityksiä erityisesti kiinnostavien 
direktiivien soveltamisesta? Mitä aiheita näissä asiakirjoissa olisi mielestänne 
erityisesti käsiteltävä? 
2. Koska jotkut komission tukemat verkostot antavat jo lisätietoa julkisista 
hankinnoista erityisesti pk-yrityksille, pitäisikö näiden verkostojen toimintaa 
vahvistaa, ja jos pitäisi, miten? 
3. Mitä mieltä olette suunnitelluista vaihtoehdoista (TED-tietokannan 
mukauttaminen sekä Internetin, julkisten hankintojen alan yhteisen sanaston ja 
vakiolomakkeiden käyttö), joilla voitaisiin tehostaa pk-yrityksille suunnattua 
tiedottamista erityishankinnoista? Onko tähän tarkoitukseen mielestänne 
olemassa muita vaihtoehtoja, joita voitaisiin selvittää? 
4. Onko ETEY tarkoituksenmukainen väline pk-yritysten välisen yhteistyön 
edistämiseksi, erityisesti valtioiden rajat ylittävien julkisten hankintojen osalta? 
5. Onko mielestänne muiden yhteisön tason toimien käynnistäminen tarpeen 
erityisesti alihankinnan ja maksujen määräaikojen suhteen, jotta pk-yritykset 
osallistuisivat laajemmin julkisiin hankintoihin? Jos on, mitä nämä toimet ovat? 
Esimerkiksi pitäisikö harkita pakollisia maksumääräaikoja, jonka jälkeen seuraa 
suoraan velvollisuus korvata vahingot ja muut menetetyt taloudelliset intressit? 
46 
6. Mitkä ovat mielestänne parhaat keinot pk-yritysten tukipalveluverkostojen 
kehittämiseksi? Minkälaisia palveluja näiden verkostojen olisi erityisesti 
tarjottava? 
7. Missä määrin komission antamiin valtuuksiin perustuva eurooppalaisten 
standardointielinten (CENin, CENELECin ja ETSIn) standardointipolitiikka on 
mielestänne auttanut poistamaan esteitä julkisten hankintojen avaamiselta? 
8. Mille tuotealoille olisi annettava etusija päätettäessä uusien eurooppalaisten 
standardien antamisvaltuuksista? 
9. Tiettyjä yksityisen sektorin ilmaisemia huolenaiheita käsiteltiin jo tämän luvun 
Euroopan laajuisia verkkoja koskevassa osassa. Ovatko kyseisiä määräyksiä 
koskevat selvennykset riittäviä, vai tarvitaanko uusia kirjallisia suuntaviivoja 
(esimerkiksi tulkitseva tiedonanto) direktiivien soveltamisesta Euroopan 
laajuisia verkkoja koskeviin hankintoihin tai muihin suuriin hankkeisiin? 
10. Onko tiedossanne muita sopimuksentekomenettelyihin liittyviä kysymyksiä, 
jotka vaativat selventämistä tai ratkaisuja, jotta voitaisiin helpottaa yksityisten 
yritysten osallistumista Euroopan laajuisiin verkkoihin tai muihin julkisen ja 
yksityisen sektorin kumppanuusjärjestelyihin? 
11. Katsotteko, että rakennerahastojen hallinnon tehostamiseksi jäsenvaltioiden ja 
hankintaviranomaisten olisi julkistettava suhteellisen laajalti tiedot siitä, että 
Euroopan unionin yhteisrahoittamien hankkeiden hankinnoissa on saavutettu 
paras hinta-laatu-suhde? 
12. Olisiko hyödyllistä vaatia toimivaltaisia kansallisia virkamiehiä allekirjoittamaan 
henkilökohtainen vakuutus siitä, että tietyssä hankkeessa on saavutettu paras 
hinta-laatu-suhde ja että julkisten hankintojen sopimuksentekosääntöjä on 
noudatettu? 
13. Onko olemassa muita tapoja tehostaa julkisten hankintojen ja 
rakennerahastojen käytön tehokasta valvontaa? 
14. Katsotteko, että unionin varoja vastaanottavat hankintaviranomaiset olisi 
alistettava todistusmenettelylle, jotta voidaan taata sopimuksentekojärjestelmän 
tehokkuus? 
15. Katsotteko, että olisi tarpeen ja tehokasta, että riippumaton kansallinen 
viranomainen valvoisi hankintaviranomaisten menettelyjä sellaisissa 
hankinnoissa, joihin myönnetään yhteisön varoja, ja tarvittaisiinko tätä 
tarkoitusta varten tukea? 
47 
16. Millä muilla keinoin voitaisiin tehostaa julkisten hankintojen 
sopimuksentekomenettelyjä koskevien sääntöjen soveltamista? Millä tasolla 
(yhteisön tasolla, kansallisella tasolla vai hankintaviranomaisten tasolla) näitä 
keinoja olisi toteutettava? Riittävätkö yhteisön toimielinten tai muiden elinten 
tekemiä taikka kolmansien maiden eri ohjelmien perusteella ja yhteisön varoin 
tekemiä hankintoja koskevat määräykset mielestänne takaamaan, että kaikki 
näistä hankinnoista kiinnostuneet pääsevät tasapuolisesti osallistumaan niihin? 
17. Onko mielestänne tarpeen selventää esimerkiksi tulkitsevalla tiedonannolla 
julkisia hankintoja koskevan oikeuden tarjoamia mahdollisuuksia yhteisön tason 
ja kansallisen tason sosiaalipoliittisten tavoitteiden toteuttamiseksi? 
18. Ovatko nämä mahdollisuudet riittävät olemassa oleviin tarpeisiin vastaamiseksi? 
Jos eivät, mihin toimenpiteisiin pitäisi mielestänne ryhtyä, jotta taattaisiin 
sosiaalipolitiikan tavoitteiden toteuttaminen sovellettaessa julkisia hankintoja 
koskevia yhteisön sääntöjä, taaten samalla rehellinen kilpailu? 
19. Onko mielestänne työturvallisuus- ja työterveysvelvoitteet otettu riittävästi 
huomioon valmisteltaessa hankintailmoituksia ja sopimusasiakirjoja? Mitä 
parannuksia ehdotatte? 
20. Mitä kokemuksia teillä on kannustamisesta yhteisön direktiivien mukaisiin 
"vihreiden" tuotteiden ja palvelujen hankintoihin? Pidättekö tarpeellisena, että 
komissio selventää mahdollisuuksia sisällyttää ympäristönsuojelunäkökohtia 
"julkisten hankintojen direktiivien" soveltamiseen (esimerkiksi komission 
tiedonannolla)? 
21. Riittävätkö tarjotut mahdollisuudet mielestänne asetettujen tavoitteiden 
saavuttamiseen? Jos eivät, mitä toimenpiteitä voitaisiin mielestänne harkita, 
jotta julkisia hankintoja koskevia yhteisön sääntöjä sovellettaessa parhaiten 
taattaisiin ympäristönsuojelu ja samalla rehellinen kilpailu? Voitaisiinko tässä 
yhteydessä harkita tarkoituksenmukaisena toimenpiteenä, että 
ympäristömerkki sisällytettäisiin julkisten hankintojen yleisissä asiakirjoissa 
mainittaviin teknisiin eritelmiin tai että "Environmental Management and Audit 
Scheme" -järjestelmään rekisteröinnin hakeminen sisällytettäisiin 
valintaperu stei siin? 
22. Pitäisikö puolustusalan hankinnat saattaa julkisten hankintojen piiriin? 
48 
6. JULKISET HANKINNAT KOLMANSISSA MAISSA 
Maailman kauppajärjestön WTO:n uuden julkisia hankintoja koskevan sopimuksen 
(GPA) tultua voimaan julkisten hankintojen globalisoituminen on päässyt hyvään 
vauhtiin. Yhteisön yritysten on pystyttävä määrätietoisesti vastaamaan tähän 
haasteeseen. Koska kansainvälinen kilpailu kovenee koko ajan, onnistuminen riippuu 
innovatiivisuudesta ja kilpailupanosten kansainvälisyydestä. Hankintojen avautumista 
on aktiivisesti edistettävä: on välttämätöntä luoda jatkuva ja rakentava vuoropuhelu 
yhteisön asianomaisten tahojen kanssa, jotta löydettäisiin uusia kaupallisia markkina-
alueita ja pystyttäisiin määrittämään myöhempien neuvottelujen tavoitteet. Tätä varten 
komissio kehottaa jäsenvaltioita ja asianomaisia tahoja ilmoittamaan komissiolle 
kaikista niistä mahdollisista ongelmista, joita havaitaan tietyissä hankinnoissa. 
Komissio kehottaa myös esittämään ratkaisuja erityisesti niiden hankintojen osalta, 
joiden avaamista koskevista sopimuksista neuvotellaan parhaillaan. 
Assosioituneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden valmistaminen unionin jäsenyyttä 
varten on yksi ensisijaisimmista tavoitteista. Komission valkoisessa kirjassa esitetään 
sisämarkkinoiden suuret poliittiset linjat, erityisesti julkisten hankintojen osalta. 
Komissio ja jäsenvaltiot ovat jo työskennelleet ahkerasti luodakseen perustan 
tehokkaalle julkisten hankintojen sopimuksentekojärjestelmälle. Nämä ponnistelut on 
moninkertaistettava. On erittäin tärkeää varmistaa parhaita käytäntöjä koskeva 
koulutus julkisten hankintojen alalla sekä vaivaton oikeudellisten neuvojen saanti. 
Yhdenmukaisesti komissio pyrkii kehittämään yhteyksiä Välimeren maiden kanssa 
sekä myös sopimuskumppaneiden Turkin, Marokon ja Tunisian kanssa, ottaen 
huomioon mahdollisuudet saattaa julkiset hankinnat osaksi yhteistyötä. 
I. Mahdollisuus osallistua julkisiin hankintoihin maailmanlaajuisesti -
Euroopalle edullinen uusi asema 
6.1 Euroopan unionin hankintojen lisättyä vapauttamista on mahdollisimman 
pitkälle pidettävä mallina kaikissa muissa maissa, jotta saadaan maksimoitua se hyöty, 
jonka yhteisön yritykset saavat julkisten hankintojen avaamisesta kilpailulle. Euroopan 
unioni on edistänyt julkisten hankintojen vapauttamista tärkeimpien 
kauppakumppaniensa kanssa, ensiksi allekirjoittamalla ensimmäisen GATTin julkisia 
hankintoja koskevan sopimuksen vuonna 1979 ja sen jälkeen sopimuksen Euroopan 
talousalueesta (ETA), Eurooppa-sopimukset ja viimeksi WTO:n sopimuksen julkisista 
hankinnoista Uruguayn kierroksen yhteydessä. 
6.2 WTO:n julkisia hankintoja koskeva sopimus tuli voimaan 1 päivänä 
tammikuuta 1996. Euroopan unionin lisäksi sopimuksen osapuolina ovat Yhdysvallat, 
Kanada, Japani, Israel, Etelä-Korea, Norja ja Sveitsi. Aruba ja Liechtenstein ovat 
äskettäin liittyneet sopimukseen. Singaporen liittymistä valmistellaan parhaillaan. 
49 
Julkisia hankintoja koskevan sopimuksen soveltamisala ulottuu alempien hallinnon 
tasojen (kuten liittovaltioiden osavaltioiden, maakuntien ja kaupunkien) sekä tietyillä 
erityisaloilla (sähkö- ja vesihuollon, kaupunkiliikenteen, satamien ja lentoasemien 
ylläpidon alalla) toimivien hankintayksiköiden tekemiin sopimuksiin. Kun vuoden 1979 
sopimuksen soveltamisala rajoittui vain tavarahankintoihin, kuuluu uuden GPA-
sopimuksen soveltamisalaan myös rakennusurakat ja palveluhankinnat. Merkittävää on 
myös toimittajille annettu mahdollisuus kysenalaistaa sellaiset sopimusmenettelyt, 
joissa heitä on syrjitty. Komissio arvioi, että uusi GPA-sopimus avaa kansainväliselle 
kilpailulle vuosittain n. 450 miljardin ecun arvoiset markkinat. Nämä markkinat ovat 
lähes kymmenkertaiset vuoden 1979 sopimukseen verrattuna. 
6.3 Tämän vuoden alussa on kumottu useita sellaisia kolmansien maiden 
syrjiviä määräyksiä, jotka jättivät yhteisön yritykset ulkopuolelle valtavien summien 
arvoisista julkisista hankinnoista. Alalla on avautunut uusia markkina-alueita, kuten 
pankkipalvelut ja raskas tekniikka. Yhdysvalloissa liittovaltion hallitus ja 39 osavaltiota 
50:stä (muun muassa Kalifornia, New York, Teksas, Illinois ja Florida) ovat 
kumonneet suurimman osan lainsäädännön syrjivistä, kotimaisuutta suosivista "Buy 
American" -määräyksistä, joista osa oli peräisin 1930-luvulta. Euroopan unionin 
yrityksille on siten avautunut uusia markkina-alueita vuosittain noin 100 miljardin ecun 
arvosta. Sopimus julkisista hankinnoista merkitsee myös huomattavaa etenemistä kohti 
Kaakkois-Aasian julkisten hankintojen avautumista. Japani on hyväksynyt sen, että 
sopimuksen alaan kuuluvat sen 47 prefektuurin tekemät hankinnat, jotka muodostavat 
suurimman osan julkisista hankinnoista, erityisesti rakennusalalla sekä tie- ja 
vesirakennusalalla. Etelä-Korea alkaa soveltaa sopimusta vuonna 1997. Siellä yhteisön 
yritykset voivat tehdä tarjouksia koko julkisen sektorin alalla ilman aiemmin vaadittuja 
pakollisia sopimuksia teknologian siirrosta, vastakaupoista tai paikallisten 
voimavarojen käytöstä. 
6.4 Vielä riittää kuitenkin tehtävää. Vaikka tähän päivään mennessä on jo 
saavutettu merkittäviä edistysaskelia, kaikkia tarjouksen tekemisen rajoituksia ei vielä 
ole poistettu: julkisia hankintoja koskevan sopimuksen allekirjoittaneissa maissa on 
vielä jäljellä huomattavia rajoituksia, minkä vuoksi yhteisö on joutunut soveltamaan 
vastavuoroisuusperiaatetta. Lisäksi nykyinen useammankeskinen julkisia hankintoja 
koskeva sopimus halutaan muuttaa yleiseksi monenväliseksi sopimukseksi. Tämä 
edellyttää sitä, että useiden maiden on vielä liityttävä sopimukseen. Siltä osin kuin 
Euroopan unioni yleensä on avoin kolmansien maiden toimittajille, on yhteisön 
yritysten edun mukaista, että Euroopan unioni pyrkii neuvotteluissa näiden maiden 
kanssa sopimaan hankintojen täydellisestä ja vastavuoroisesta vapauttamisesta . 
6.5 Ensisijaisena tavoitteena on siten avata hankintoja lisää 
maailmanlaajuisesti. Tämä toteutetaan ensinnäkin WTO:n monenvälisessä kehyksessä 
laajentamalla julkisia hankintoja koskevan sopimuksen soveltamisalaa sen 
allekirjoittajina olevien maiden välillä ja siten, että muut maat liittyvät tähän 
sopimukseen. Periaatteeksi olisi otettava, että WTO:n tulevien jäsenehdokkaiden, 
kuten Kiinan ja Taiwanin, on liityttävä julkisia hankintoja koskevaan sopimukseen, 
tarvittaessa siirtymäkauden jälkeen (Taiwan on jo jättänyt ehdokashakemuksen). 
Komissio kannustaa voimakkaasti nykyisiä WTO:n jäseniä ja erityisesti sopimuksen 
tarkkailijajäseniä liittymään julkisia hankintoja koskevaan sopimukseen. Vaikka 
toimenpiteet ensisijaisesti perustuvat WTO:n monenväliseen lähestymistapaan, on 
50 
otettava huomioon myös kahdenväliset neuvottelut. Kahdenkeskisin neuvotteluin tulisi 
pyrkiä sattaamaan läpinäkyvyys, avoimuus ja muutoksenhakumenettelyt myös osaksi 
näitä sopimuksia. Lopullisena tavoitteen on pidettävä yhdenvertaisen kansallisen 
kohtelun saavuttamista sekä suosittuimmuuslausekkeiden tehokasta soveltamista 
kaikkin sopimuksiin kaikkien WTO:n jäsenmaiden välillä. Komissio pyrkii 
hyödyntämään mainitun kansainvälisen sopimuksen tarjoamia mahdollisuuksia, ja on jo 
aloittanut hankkeet kaikenlaisten syrjivien toimenpiteiden yms. ehkäisemiseksi. Tällä 
tasolla komissio on jo käynnistänyt neuvottelut Sveitsin ja Etelä-Korean kanssa. 
Komissio pyrkii samoin takaamaan Euroopan unionin toimittajille pääsyn osallistumaan 
Välimeren alueen hankintoihin. Jatkettaessa yhteisön ja Välimeren maiden välisen 
vapaakauppa-alueen perustamiseksi 2000-luvun alusta lukien annetun Barcelonan 
julistuksen voimassaoloa tehtiin WTO:n sopimuksen 24 artiklan mukainen assosiointia 
koskeva Euro-Välimeri-sopimus Israelin kanssa. Tätä sopimusta täydentää kaksi muuta 
julkisia hankintoja koskevaa sopimusta, joita ei vielä ole vahvistettu, mutta joiden 
tavoitteena on laajentaa julkisia hankintoja koskevaan sopimukseen perustuvan 
vastavuoroisuusperiaatteen mukaisesti tehtävien tarjousten määrää ia avata 
allekirjoittajaosapuolen teletoiminnan alan hankinnat. Lisäksi on tehty Turkin kanssa 
tulliliittoa koskeva sopimus, jonka tavoitteena on tulevaisuudessa avata julkisia 
hankintoja vastavuoroisuusperiaatteen mukaisesti. Myös Marokon ja Tunisian kanssa 
tehdyt assosiointia koskevat Euro-Välimeri-sopimukset perustuvat tähän 
lähestymistapaan. 
6.6 Eurooppalaiset yritykset ovat jo hyvin tietoisia niistä vaikeuksista, joita 
esiintyy tehtäessä tarjouksia kolmansiin maihin. Kuten komission tiedoksiannossa43 on 
jo todettu, hankintojen avaamisen tehokkaan strategian määrittämiseksi komissiolla on 
oltava käytössään tuoretta ensi käden tietoa toimittajien kolmansissa maissa 
kohtaamista vaikeuksista sekä siitä, miten Euroopan etua eniten haittaavista esteistä 
päästään eroon. Olisi hyödyllistä saada täsmällisiä esimerkkejä yritysten käytännön 
kokemuksista. Uusi interaktiivinen tietokanta Internetin yhteydessä avaa komissiolle 
mahdollisuuksia saada suoraan yrityksiltä tietoja markkinoille pääsyyn liittyvistä 
ongelmista. Tämä parantaa komisison mahdollisuuksia puuttua ongelmiin entistä 
paremmin. Osallistumisvaikeuksien kartoittamiseksi ja kolmansien maiden kanssa 
käytävien seuraavien neuvottelujen tavoitteiden määrittämiseksi komissio on aloittanut 
laajan selvityksen julkisten hankintojen sopimuksentekojärjestelmistä 19:ssä Aasian, 
Lähi-Idän ja latinalaisen Amerikan maassa. Tämän selvityksen tulokset julkistetaan 
pian. Kaikkeen asianomaisten eurooppalaisten tahojen osallistumiseen suhtaudutaan 
myönteisesti. 
6.7 Hankintojen avautuminen tällä tavalla on kuitenkin vasta puoli voittoa. 
Sopimukset ovat hyödyllisiä vasta, kun niitä tosiasiallisesti sovelletaan. Komissio 
ryhtyy siis toimenpiteisiin huolehtiakseen julkisia hankintoja koskevan sopimuksen 
tosiasiallisesta toteuttamisesta Tukenaan tässä tehtävässä komissiolla on sen 
edustustoverkosto kolmansissa maissa. Tarvittaessa komissio ei epäröi turvautua 
julkisia hankintoja koskevan sopimuksen mukaisiin neuvottelumenettelyihin. Jos 
neuvottelut epäonnistuvat, yhteisö voi joutua käyttämään WTO:n menettelyjä 
erimielisyyksien ratkaisemiseksi. 
dok. COM (96) 53 final 
51 
6.8 Kilpailu ei kuitenkaan ole yksipuolista ponnistelua. Yhteisö ja jäsenvaltiot 
voivat osaltaan asettaa kilpailun toimimiseksi tarvittavia edellytyksiä, mutta myös 
eurooppalaisten yritysten on oltava valmiit kohtaamaan kova kilpailu jo nyt julkisia 
hankintoja koskevan sopimuksen määräyksiä soveltavien kolmansien maiden 
toimittajien taholta, jotta ne saisivat sopimuksia Euroopan unionin alueella. 
Toimittajien olisi ajoissa pyrittävä mahdollisimman monille julkisia hankintoja koskevan 
sopimuksen niille avaamille kaupallisille markkina-alueille voidakseen lisätä vientiään 
kolmansiin maihin ja vahvistaa osuuttaan näissä maissa tehtävistä julkisista 
hankinnoista. Onnistuvat yritykset ovat siten loogisesti ajatellen niitä, jotka pystyvät 
sopeutumaan muutokseen ja etsimään uusia markkina-alueita, kun taas paikoilleen 
jäävät yritykset ovat huonommassa asemassa. 
II. Perustan luominen hankintojen avautumiselle Keski- ja Itä-
Euroopan maissa sekä Välimeren maissa 
6.9 Eurooppa-sopimusten voimaantulosta lukien ovat WTO:n sopimuksen 24 
artiklan mukaisesti Unkarin, Puolan, Tsekin tasavallan, Slovakian tasavallan, 
Bulgarian, Romanian, Slovenian (ja pian myös Baltian maiden) toimittajat päässeet 
osallistumaan Euroopan unionin tarjouskilpailuihin. Kymmenen vuoden siirtymäkauden 
jälkeen Euroopan unionin alueelle sijoittautuneet toimittajat voivat osallistua myös 
assosioituneiden maiden tarjouskilpailuihin. On siis ehdottoman tärkeää, että 
assosioituneiden maiden toimittajat vastaavat Euroopan unionin julkisiin hankintoihin 
osallistumisen asettamaan haasteeseen. Assosioituneiden maiden on myös edistettävä 
kilpailukykyään kyetäkseen siirtymäkauden jälkeen tosiasialliseen kilpailuun yhteisön 
yritysten kanssa kansallisten tarjouskilpailumenettelyjen mukaisesti. Komissio 
ponnistelee myös suhteiden tiivistämiseksi Välimeren ympäristön maiden kanssa. Tässä 
yhteydessä se tutkii Turkin, Marokon ja Tunisian kanssa tehtyjen sopimusten 
mukaisesti keinoja, joiden avulla näitä maita voidaan auttaa kehittämään julkisten 
hankintojen tekemiseen liittyviä käytäntöjään. 
6.10 Yksi Euroopan unionin tärkeimmistä haasteista on auttaa Keski- ja Itä-
Euroopan maita (KIE-maita) valmistautumaan unionin jäsenyyteen. Yksi jäsenyyttä 
edeltävän vaiheen keskeisistä keinoista on velvoittaa KIE-maat mukauttamaan 
lainsäädäntönsä sisämarkkinoita koskevaan yhteisön lainsäädäntöön. Essenin 
Eurooppa-neuvoston pyynnöstä komissio on luonut strategialleen perustan valkoisessa 
kirjassa "Unionin sisämarkkinoihin liittymisen valmistelu: Keski- ja Itä-Euroopan 
assosioituneet maat".44 Valkoinen kirja esiteltiin Cannesin Eurooppa-neuvostolle 
kesäkuussa 1995. Siinä annetaan suosituksia sellaisista lainsäädännöllisistä 
toimenpiteistä, joiden avulla näissä maissa voitaisiin luoda tarvittava sääntelyjärjestelmä 
ennen maiden liittymistä Euroopan unioniin. Valkoisessa kirjassa täsmennetään, että on 
säädettävä asianmukaisista hallintomenettelyistä julkisten hankintojen alalle, jotta 
voidaan edistää julkisten hankintojen sopimuksentekomenettelyjen avaamista kilpailulle 
ja toimittajien välistä kilpailua näiden osallistuessa kyseisiin hankintoihin. 
COM (95) 163,3, 10.5.1995. 
52 
6.11 Avoimet ja kilpailuun perustuvat julkisten hankintojen 
sopimuksentekomenettelyt ovat kuitenkin melko uusi asia useimmille KIE-maiden 
toimittajille ja hankintayksiköille. Näiden maiden kansallisten lainsäädäntöjen 
mukauttaminen sisämarkkinoita koskevaan lainsäädäntöön ei yksin riitä saamaan 
aikaan muutoksia, jotka tarvitaan, jotta toimittajat ja hankintaviranomaiset voivat 
toteuttaa tehokkaan julkisten hankintojen sopimuksentekojärjestelmän. Parhaillaan 
luotavaa lainsäädännöllistä kehystä on vahvistettava asianmukaisella ja kohdennetulla 
teknisellä avulla. Julkisista hankinnoista vastaavien on saatava asianmukaista 
koulutusta pystyäkseen mahdollisimman tehokkaasti sekä asian taloudelliset ja 
rahoitukselliset vaikutukset täysin ymmärtäen määrittämään ne tuotteet ja palvelut, 
joiden hankkimista suunnitellaan. Tällaisen koulutuksen tarkoituksena on myös edistää 
hankinnoista vastaavien hallinnollista ja työnjohdollista pätevyyttä, jotta nämä pystyvät 
hallinnoimaan tehokkaasti julkisten hankintojen sopimuksentekojärjestelmää ja siinä 
tehtäviä sopimuksia. Myös toimittajien on sopeuduttava ajatukseen sellaisten 
tuotteiden ja palvelujen toimittamisesta, jotka vastaavat näiden julkisen sektorin 
asiakkaiden odotuksia, sekä tarjousten valmisteluun ja tekemiseen liittyvän 
pätevyytensä parantamisesta. 
6.12 Euroopan unioni tukee jo KIE-maita näiden alustavissa pyrkimyksissä 
luoda tehokkaat ja avoimet julkisten hankintojen sopimuksentekojärjestelmät. Siten 
näille maille annetaan arvokasta apua erityisesti lainvalmistelussa ja hallinnollisten 
kehysten luomisessa PHARE-ohjelman ja erityisesti OECD:n alaisen, suurelta osin 
PHAREn varoista rahoitettavan SIGMA-ohjelman45 perusteella. Lisäksi komissio on 
perustanut uudeksi monikansalliseksi välineeksi teknisen avun tietojenvaihtotoimiston, 
joka toimii komissiolle osoitettuja avun- ja neuvonpyyntöjä käsittelevänä 
keskustoimistona. Komissio on myös nimennyt "yhteyspisteen" sisämarkkinoihin 
liittyvää teknistä apua koskevien tietojen tarjoamista ja vaihtoa varten. 
in Kysymykset 
1. Mitkä ovat olleet julkisia hankintoja koskevan sopimuksen vaikutukset 
hankintojen avautumiseen? Ovatko muut aloitteet tarpeen? 
2. Millä mailla (tai maaryhmillä) ja toiminnan aloilla on yritysten 
näkökulmasta oltava etusija julkisten hankintojen avautumista 
käsittelevissä tulevissa aloitteissa? 
3. Riittääkö mielestänne sarja yhteisiä periaatteita (kuten avoimuus ja 
syrjimättömyys) takaamaan tulevaisuudessa julkisten hankintojen 
tosiasiallisen avautumisen kehitysmaissa? 
4. Onko olemassa muita (sääntelyyn perustuvia tai muita) esteitä, jotka 
haittaavat onnistunutta osallistumista kolmansien maiden julkisiin 
hankintoihin eivätkä kuulu julkisia hankintoja koskevan sopimuksen 
alaan? 
45 Support for Governance and Management in Central and Eastern European Countries. 
53 
5. Olisiko hyödyllistä asettaa asianomaisten osapuolten edustajista koostuva 
neuvoa-antava komitea avustamaan komissiota kysymyksissä, jotka 
koskevat mahdollisuuksia osallistua kolmansien maiden julkisiin 
hankintoihin? 
6. Mitä muita toimenpiteitä yhteisö tai jäsenvaltiot voisivat toteuttaa 
auttaakseen toimittajia noudattamaan julkisia hankintoja koskevan 
sopimuksen määräämiä oikeuksia ja taatakseen sen, että muut 
sopimuksen osapuolet noudattavat sovittuja sääntöjä? 
7. Pitäisikö yhteisön mielestänne antaa etusija KDE-maiden avustamiselle 
auttaakseen niitä kehittämään valmiuksiaan julkisten hankintojen alalla? 
Jos pitäisi, mitkä olisivat tehokkaimmat koulutuskeinot näitä maita 
varten? 
8. Ovatko julkisten hankintojen asiantuntijat valmiita osallistumaan 
aktiivisesti KIE-maiden avustamiseen ja välittämään näille tarvittavia 
tietoja julkisista hankinnoista? Oletteko jo osallistuneet johonkin 
koulutusohjelmaan? Jos olette, mitä päätelmiä tekisitte kokemuksistanne 
tulevia ohjelmia varten? 
9. Komissio pohtii keinoja tukea julkisten hankintojen tekomenettelyjen 
kehittämistä Välimeren maissa. Mistä aloitteista voisi mielestänne olla 
hyötyä tällä alalla? 
54 
Liite I 
Ensimmäisillä yhteisön direktiiveillä julkisista hankinnoista eli 
"rakennusurakkadirektiivillä" (71/305/ETY) ja 
"tavaranhankintadirektiivillä" (77/62/ETY) edistettiin myönteisesti mutta 
rajoitetusti julkisten hankintojen avautumista kilpailulle. Näiden 
direktiivien soveltamisala oli liian rajoitettu, koska kokonaiset julkiset 
hankintojen alat, kuten vesi- ja energiahuolto, liikenne ja teletoiminta, 
jäivät niiden ulkopuolelle. Myöskään muutoksenhakumenettelyjä ei ollut 
yhdenmukaistettu, ja siten niillä toimittajilla, jotka oli jätetty hankintojen 
ulkopuolelle direktiivien määräysten vastaisesti, ei ollut mitään keinoa 
valittaa epäilyttävistä sopimuksentekopäätöksistä eikä vaatia 
vahingonkorvauksia. Yhteisön määräykset sisälsivät myös liian monia 
aukkoja, joita hankintaviranomaiset hyödynsivät välttääkseen avoimia 
menettelyjä syistä, joita ei puolueettomasti perusteltu. Tämän vuoksi 
yhteisön määräyksiä julkisista hankinnoista muutettiin siten, että otettiin 
huomioon asianomaisten poliittisten ja muiden tahojen reaktiot 
aikaisempiin väärinkäytöksiin ja järjestelmässä havaittuihin 
puutteellisuuksiin. 
Yhteisön julkisiin hankintoihin sovellettavaa oikeudellista kehystä 
täydennettiin vuosina 1987-1993 sisämarkkinoiden toteuttamista vuonna 
1985 koskevassa ohjelmassa. "Tavaranhankinta-" ja 
"rakennusurakkadirektiivit" saatettiin ajan tasalle vuosina 1988 ja 1989, 
ja niistä laadittiin koonnelma vuonna 1993 (direktiiveillä 93/36/ETY ja 
93/37/ETY). Julkiset palvelujen hankinnat sisällytettiin yhteisön julkisten 
hankintojen avoimien menettelyjen järjestelmään direktiivillä 92/50/ETY, 
joka tuli voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1993. Neuvosto antoi vuonna 
1990 vesi-ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan aloilla toimivien 
yksiköiden tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskevan direktiivin 
("erityisalojen direktiivin" 90/531/ETY), joka käsittää samalla sekä 
julkiset yritykset että yritykset, joille jäsenvaltiot myöntävät erityis- tai 
yksinoikeuksia. Direktiivi tuli voimaan vuonna 1993. Direktiivistä 
laadittu koonnelmatoisinto (direktiivi 93/38/ETY), joka sisältää 
palvelujen hankinnat, annettiin vuonna 1993. Tällä direktiivillä korvattiin 
sen voimaantulosta 1 päivänä heinäkuuta 1994 lukien direktiivi 
90/531/ETY (Espanjan osalta direktiivi tulee voimaan 1 päivänä 
tammikuuta 1997 sekä Kreikan ja Portugalin osalta 1 päivänä 
tammikuuta 1998). On annettu myös kaksi muutoksenhakukeinoja 
koskevaa erityisdirektiiviä, toinen "perinteisille" aloille (direktiivi 
89/665/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna "palveludirektiivillä" 
92/50/ETY) ja toinen "erityisaloille" (direktiivi 92/13/ETY). 
"Muutoksenhakudirektiiveissä" jäsenvaltiot velvoitetaan järjestämään 
hallinnolliset tai oikeudelliset muutoksenhakukeinot toimittajille, joille on 
aiheutunut haittaa, kun julkisten hankintojen avautumiseen liittyviä 
positiivisia oikeuksia koskevia määräyksiä on jätetty noudattamatta. 
55 
Direktiiveissä säädetään, että jäsenvaltioiden on valvottava tietyn 
kynnysarvon ylittävien hankintojen sopimuksentekomenettelyjen 
avoimuutta ja avaamista kilpailulle. Direktiivit sisältävät määräyksiä 
hankintoja koskevien ilmoitusten julkaisemisesta, 
sopimuksentekomenettelyistä (teknisissä eritelmissä on esimerkiksi 
viitattava olemassa oleviin eurooppalaisiin standardeihin, tai jos tällaisia 
standardeja ei ole, kansallisiin standardeihin, joissa vuorostaan viitataan 
kansainvälisiin standardeihin) sekä sovellettaviksi kelpaavista valinta- ja 
sopimuksentekoperusteista. Direktiivien soveltamisalaan kuuluvat 
sellaiset julkiset hankinnat, joiden arvo ylittää 200 000 ecun kynnysarvon 
tavaranhankintojen ja palvelujen osalta (400 000 ecua erityisalojen 
julkisissa hankinnoissa ja lähes 130 000 ecua keskushallintojen julkisissa 
hankinnoissa WTO:n julkisia hankintoja koskevan sopimuksen mukaan) 
sekä 5 miljoonan ecun kynnysarvon rakennusurakoita koskevissa 
hankinnoissa. Nämä kynnysarvot on asetettu siten, että kilpailulle 
avointen julkisten hankintojen määräyksiä sovelletaan muiden 
jäsenvaltioiden toimittajia mahdollisesti kiinnostaviin hankintoihin, ja 
siten, etteivät ne lisää arvoltaan pienempien hankintojen hallinnollisia 
kustannuksia tai menettelykustannuksia. 
56 
JULKISTEN HANKINTOJEN DIREKTIIVIEN VOIMAANSAATTAMISTA 
KOSKEVA TILANNE 
DIRECTIVES 
89/440/EEC 
Works (18 7.1989) 
In force since 19.7 1990 
GR.E.P 1.3.1992 
AT.FI.SE 1.1.1994 
replaced by 93/37/EEC 
88/295/EEC 
Supplies (2.3.1988) 
In force since 1.1.1989 
OR. E, P 1.3 1992 
AT. FI. SE 1.1.1994 
89/6A5/EEC 
Remedies (21 12.1989) 
In force since 21.12.1991 
AT, FI. SE: 1.1.1994 
90/531/EEC 
Utilities (17.9.1990) 
In force since 1.1.1993 
E: 1.1.1996 
GR.P: 1.1.1998 
AT, FI, SE: 1.1.1994 
92/13/EEC 
Remedies for Utilities 
(25.2.1992) 
In force since 1,1.1993 
AT, FI, SE: 1.7.1994 
E: 30.6.1995 
GR.P: 30 6.1997 
92/50/EEC 
Services (18.6.1992) 
In force since 1 7.1993 
AT.FI.SE- 1.7.1994 
93/36/EEC 
Supplies(l4.6.1993) 
In force since 14 6 1994 
AT.FI.SE: 1.7.1994 
93/38/EEC 
Utilities (14.6.1993) 
In force since 1.7 1994 
AT.FI.SE: 1.7.1994 
E: 1.1.1997 
GR. P: 1.1.1998 B 
; DK D GR 
/, 
D 
D 
D E 
-
D F 
' 'j IRL 
! ' ''" I 
SL., 
> 
1 L NL P 
-
D 
D 
D UK 
"î AT FI SE 
Key / tunnukset: 
National implementing measures not communicated or only partly communicated / kansallista 
voimaan saattamista ei ole kokonaisuudessa ilmoitettu tai se on tapahtunut vain osittain. 
National implementing measures communicated and checked; infringement proceedings for non­
compliance under way / kansalliset voimaansaattamistoimet ilmoitettuja tarkistettu; 
rikkomismenettely aloitettu jäsenvaltiota vastaan. 
National implementing measures communicated / kansalliset voimaansaattamistoimet ilmoitettu 
Derogation granted to Member State /jäsenvaltiolle annettu poikkeus D 
57 
SELVITYS TALOUDELLISISTA JA MUISTA VAIKUTUKSISTA 
1. TOIMENPIDE 
Vihreä kirja "Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden 
kysymyksiä" 
2. BUDJETTILUOKKA 
ks. kappale 10 jäljempänä 
3. OIKEUDELLINEN PERUSTA 
Direktiivit 92/50/ETY, 93/36/ETY, 93/38/ETY, 89/665/ETY, 92/13/ETY 
4. TOIMENPITEEN KUVAUS 
4.1 Toimenpiteen yleiset tavoitteet 
Edellä mainitut direktiivit, jotka ovat myös vihreän kirjan oikeudellinen 
perusta, ovat luoneet oikeudellisen kehyksen julkisille hankinnoille. 
Yksinomaan näiden direktiivien soveltamisen kautta ei saavuteta riittävän 
tehokasta keinoa tavoitteiden täyttämiseksi. Julkiset hankinnat ovat 
jäsenmaissa useilta osin avautuneet, kilpailu on lisääntynyt ja sopijapuolet 
ovat saavuttaneet yhä parempia tuloksia. Tästä huolimatta kaikki tahot pitävät 
tarpeellisena toimia yhteisön politiikan kautta edesauttaa kaikkien 
mahdollisten hyötyjen saavuttamista. 
Tämän vihreän kirjan tarkoituksena on kannustaa laajaan keskusteluun. 
Komission on siinä esitelly aloitevaihtoehtoja nykyistä ja tulevaa tilannetta 
silmälläpitäen ja on myös kehoittanut kaikkia asianosaisia (valtioiden 
viranomaiset, yhteisön toimielimet, ammatilliset organisaatiot, 
hankintayksiköt ja toimittajat) esittämään näkemyksiään. 
Vihreän kirjan ehdotuksilla ei ole välittömiä vaikutuksia talousarvioon. Useilta 
osin komissio ilmoittaa vain omalta osaltaan kannustavan tai tukevansa niitä 
intressitahoja, joiden toimenpiteiden kautta esitettyjä keinoja on käytössä 
toteutettava. 
Ainoastaan yhdellä ehdotuksella on suora vaikutus talousarvioon: mahdollisen 
keskustelutilaisuuden järjestäminen Brysselissä asianosaisten kesken saadun 
palautteen perusteella. 
4.2 Toimenpiteen määräaika ja sen mahdollinen jatkaminen 
Kohdassa 4.1 (keskustelutilaisuus) mainittua toimenpidettä koskevat 
kustannukset kohdistuvat vuoteen 1997. 
# 
5. KUSTANNUSTEN LUOKITTELU 
5.1 ei-pakolliset kulut (DNO) 
5.2 erityisluotot(CD) 
5.3 ei mitään 
6. KUSTANNUSTYYPPI 
Tilaisuuden järjestämistä koskevat, tarkemmat kustannukset on mahdollista 
määritellä saadun palautteen perusteella, koska tällöin on parempi 
mahdollisuus arvioida osallistujien määrää, matkakuluja (ja tarvittaessa 
majoituskustannuksia). 
7. TALOUDELLISET SEURAAMUKSET 
Ei lainkaan 
8. VÄÄRINKÄYTÖSTEN ENNALTAEHKÄISY 
Kohdassa 4.1 mainitun tilaisuuden järjestämisestä vastaa suoraan komission 
yksiköt. Ne soveltavat tällöin matkustus- ja majoitussäantöjä kuten myös 
ulkopuolisia asiantuntijoita koskevia sääntöjä. 
9. KUSTANNUSANALYYSI 
9.1 Erityiset ja määrälliset tavoitteet, kohderyhmä 
Erityistavoitteena on saada kaikki asianosaiset tietoiseksi asiasta sekä pyytää 
näiltä myös palautetta julkista hankinnoista. Mikäli tarpeellista tilaisuus 
voitaisiin järjestää Brysselissä kun kirjallinen kommunikointi on suoritettu. 
Kyseisessä tilaisuudessa asiasta kiinnostuneet intressitahot voisivat esittää 
tarkemmin näkemyksiään ja auttaa näin komissiota löytämään parhaita 
ratkaisuj a vihreän kirj an pohj alta. 
Asianosaisia ovat lähinnä kansallisella tasolla julkisten hankintojen sektorilla 
vaikuttavat hankintayksiköt, järjestöt ja yritykset. 
9.2 Toimenpiteen perustelut 
Yhteisön velvollisuutena on toteuttaa sisämarkkinoihin liittyviä kysymyksiä 
julkiset hankinnat mukaan lukien. Vihreä kirja pyrkii herättämään keskustelua 
siitä, miten yhteisön politiikkaa tällä sektorilla voitaisiin parhaiten toteuttaa. 
Kirjaan sisältyvät aloitteet ovat komission hallinnoitavissa. 
Vihreän kirjan tarkoituksena on nostaa esille kysymyksiä ja saada niihin 
vastauksia. 
P? 
Yhteisön tasolla eikä kansallisella tasolla ole toteutettu toimia, jotka 
vastaisivat tätä. 
Tämän toimenpiteen; ts. vihreän kirjan on aikaansaanut useilta eri tahoilta eri 
tavoin saadut näkemykset asioiden tilasta. Tästä vihreän kirjan olettaisi saavan 
hyvän vastaanoton asianosaisten keskuudessa. 
9.3 Toimenpiteen seuranta ja toteutus 
Toimenpiteen menestyminen edellyttää seuraavien seikkojen toteutumista: 
(a) laaja keskustelu vihreän kirjan teemoista alkaa; 
(b) julkisia hankintoja koskevaa oikeutta sovelletaan entistä paremmin; 
(c) syvällisempää tietoa julkisten hankintojen kehityslinjoista leviää; 
(d) nykyiset säännökset toteutuvat entistä tehokkaammin. 
Osasto XV-B aikoo ryhtyä toimenpiteisiin vihreän kirjan saaman vastaanoton 
ja palautteen perusteella. Mahdollinen kuulemis-/keskustelutilaisuus 
järjestetään asianosaisille. 
Saadun palautteen perusteella komission aikoo laatia tiedonannon julkisista 
hankinnoista, jotta nykyinen oikeudellinen kehys tarjoaisi paremmat 
mahdollisuudet ja yhteisön politiikan tayoitteet toteutuisivat tehokkaammin. 
10. HALLINNOLLISET KULUT (Osasto II, osa A budjetissa) 
Tarvittavat hallinnolliset voimavarat otetaan ottaen huomioon komission vuosittainen 
päätös voimavarojen kohdentamisesta ja budjetti viranomaisen kanssa sovitut määrät 
henkilöstökuluista sekä lisäkuluista. 
10.1 Henkilöstöresurssit 
Laji 
Vak. tai määräaik. A 
B 
C 
Muut 
Yhteensä Tarvittava henkilöstö 
Vakinaiset 
2 
1 
1 
4 Määräaik. Olemassa olevat 
komission 
resurssit 
2 
1 
1 
4 Lisäresurssit esto 
lv 
1 V 
lv 
to 
10.2. Lisähenkilöstön aiheuttamat taloudelliset vaikutukset 
Määrä Laskentamenetelmä 
Virkamies ei 
Määräaikainen 
Muut resurssit 
Yhteensä ei 
Kustannukset saadaan peitettyä uudelleen järjestelyjen kautta 
Virkamiehet (A1,A2,A4 ja A5): 400.000 ecu/vuosi 
10.3 Ohjelman aiheuttamat muut hallintokustannukset 
Talousarvio nimikkeet Määrä Laskentamenetelmä 
ei 
Yhteensä ei 
A250 yleinen kokous 22.000 ecu - budjettivuosi 1997 
(+/- 30 osanottajaa +/- 695/osanottaja) 
A3410 vihreän kirjan julkaisu 
(+/- 9.300 kpl) 12.130 ecu - budjettivuosi 1996 
Tarvittavat resurssit saadaan uudelleenjärjestelyin eikä uusia menoeriä vaadita). 
G/ 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 583 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 08 10 
Luettelonumero : CB-C0-96-627-FI-C 
ISBN 92-78-12860-0 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
(*<L