EU:n vuodeksi 2020 asettamien tavoitteiden myötä uusiutuvan energian osuus kasvaa. Jokainen jäsenvaltio on hyväksynyt uusiutuvaa energiaa koskevan tavoitteen lämmityksen ja jäähdytyksen osalta kansallisessa uusiutuvaa energiaa käsittelevässä toimintasuunnitelmassaan. Useimmat jäsenvaltiot ovat saavuttamassa tavoitteensa, ja joissakin muutos on tapahtumassa jopa suunniteltua nopeammin. Uusiutuvien energialähteiden osuus lämmitykseen käytetystä energiasta on suurin Baltian maissa ja Pohjoismaissa (vaihdellen Viron 43 prosentista Ruotsin 67 prosenttiin). Biomassa on nykyisin yleisimmin lämmitykseen käytetty uusiutuva energialähde. Sen osuus kaikesta uusiutuvaan energiaan perustuvasta lämmityksestä on noin 90 prosenttia. Komissio aikoo tehdä vuoden 2016 lopussa ehdotuksen bioenergian käytön kestävyyttä koskevaksi toimintapolitiikaksi, jossa otetaan huomioon bioenergian vaikutus ympäristöön, maankäyttöön ja elintarviketuotantoon.

Tämä on visio pidemmälle aikavälille, mutta jo välittömästi on mahdollista saavuttaa suuria hyötyjä.

Hiilestä irtautumista koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi EU:ssa on vähennettävä rakennusten hiilen kulutusta. Tämä edellyttää nykyisen rakennuskannan kunnostamista ja samalla voimakkaampia toimia energiatehokkuuden parantamiseksi ja uusiutuvan energian käytön lisäämiseksi, ja näitä toimia on tuettava vähähiilisellä sähkö- ja kaukolämmityksellä. Rakennuksissa voidaan käyttää automatiikkaa ja ohjausta, joiden avulla asukkaiden tarpeet voidaan täyttää paremmin ja jotka tarjoavat sähköjärjestelmälle joustavuutta vähentämällä ja siirtämällä kysyntää sekä hyödyntämällä lämmön varastointia.

Lämmityksen ja jäähdytyksen älykkäämpi ja kestävämpi käyttö on mahdollista, sillä tarvittava teknologia on käytettävissä. Toimia voidaan toteuttaa nopeasti ilman investointeja uuteen infrastruktuuriin, ja niillä saadaan aikaan merkittävää hyötyä niin talouden kuin yksittäisten kuluttajien kannalta edellyttäen, että (kotitalouksien) kuluttajilla on varaa sijoittaa tarvittaviin toimiin tai saada niitä varten rahoitusta.

Lähes puolessa EU:n rakennuksista on ennen vuotta 1992 asennettu yksittäinen lämpökattila, jonka hyötysuhde on 60 prosenttia tai vähemmän. Yksittäisistä kaasulla toimivista kattiloista 22 prosenttia, suoran sähköjärjestelmän lämmityslaitteista 34 prosenttia, öljykattiloista 47 prosenttia ja hiilikattiloista 58 prosenttia on teknistä käyttöikäänsä vanhempia.

Julkinen rahoitus ei kuitenkaan voi eikä sen pidä olla pääosassa. Energiatehokkuusmarkkinoiden on kehityttävä ja niistä on tultava täysin investointikelpoiset. Kuten Energy Efficiency Financial Institutions Group asiantuntijaryhmän (EEFIG) raportista käy ilmi, hankkeiden toteuttajat ja sijoittajat eivät vielä tarpeeksi hyvin tiedosta sitä eivätkä luota siihen, että energiakustannusten säästöt lisäävät käytettävissä olevia kassavirtoja ja parempi energiatehokkuus nostaa omaisuuserien arvoa. Komissio käsittelee näitä kysymyksiä ”Älykästä rahoitusta älykkäille rakennuksille” -aloitteessa yhteistyössä EEFIG-ryhmän kanssa, kuten energiaunionistrategiassa ilmoitettiin.

EU lisäsi vuosien 2014–2020 talousarviossaan merkittävästi sen tarjoamaa rahoitusta. Euroopan rakenne- ja investointirahastoista (ERI-rahastot) osoitetaan noin 19 miljardia euroa energiatehokkuuteen ja 6 miljardia euroa uusiutuvaan energiaan erityisesti rakennussektorilla ja kaukolämmityksessä ja -jäähdytyksessä, noin 1 miljardi euroa älykkäisiin jakeluverkkoihin sekä rahoittamaan tutkimusta ja innovointia, myös kansallisten tai alueellisten älykkään erikoistumisen strategioiden mukaisesti valittujen painopisteiden perusteella. Tutkimuksen ja innovoinnin Horisontti 2020 puiteohjelmasta osoitetaan 2,5 miljardia euroa energiatehokkuuden parantamiseen ja 1,85 miljardia euroa uusiutuviin energialähteisiin. Lisäksi on odotettavissa, että EU:n takuuseen perustuvan Euroopan strategisten investointien rahaston avulla saadaan liikkeelle vähintään 315 miljardin euron lisäinvestoinnit. Kestävän energian hankkeisiin tehtävien investointien vauhdittaminen on yksi ERI-rahastojen strategisista painopisteistä, ja osa hankkeista on jo hyväksytty.

Palvelusektorin rakennukset, kuten pankit, toimistot ja kaupat, muodostavat neljänneksen rakennuskannasta. Niiden energiankulutus neliömetriä kohti on keskimäärin 40 prosenttia suurempi kuin asuinrakennuksissa. Erityisen paljon sähköä kuluttavat monimutkaiset valaistus-, ilmastointi- ja ilmanvaihtojärjestelmät. Tämä sektori käyttää myös suurimman osan sisätilan jäähdytyksestä EU:ssa. Jäähdytyksen kysyntä on runsasta supermarketeissa (joissa sen osuus energiankulutuksesta on tyypillisesti yli 40 prosenttia) ja datakeskuksissa (25–60 prosenttia käyttökustannuksista).

Suurimpana haasteena julkisten rakennusten saneeraukselle on varojen puute. Energiatehokkuussopimukset ja energiapalveluyritykset (ESCO) voivat tarjota teknistä tukea, asiantuntemusta ja rahoituksen saantia. Yhdysvalloissa on yleisenä käytäntönä ottaa energiapalveluyritykset mukaan julkisen sektorin rakennusten kunnostamiseen, ja alan tulot ovat yli 6 miljardia Yhdysvaltain dollaria. EU:ssa nämä markkinat ovat kehittymättömät.

Yksityisomistuksessa olevissa vuokratuissa rakennuksissa – joita on eräissä maissa suuri osuus – suurimmat haasteet ovat ristiriitaiset kannustimet, vuokraehdot ja rahoitus. Kannustimet ovat ”ristiriitaisia” siinä mielessä, että kiinteistöjen omistajilla ei ole juurikaan investointimotivaatiota, jos vuokralainen maksaa energialaskun. Joissakin maissa on käytössä järjestelmä, jonka mukaan energiatehokkuuden parannuksilla aikaan saatuja pienempiä energiakustannuksia voidaan käyttää perusteena vuokran korottamiseen.

Noin 70 prosenttia EU:n väestöstä asuu yksityisomistuksessa olevissa asuinrakennuksissa. Usein omistajat eivät ryhdy kustannustehokkaisiin korjaustöihin, koska he eivät ole perillä saavutettavista eduista, heiltä puuttuu neuvontaa teknisistä toteutusmahdollisuuksista, heidän kannustimensa ovat ristiriitaisia (esimerkiksi moniasuntoisissa rakennuksissa) tai heillä on rahoitusvaikeuksia.

Joissakin osissa Eurooppaa jopa kolme neljäsosaa ulkoilman pienhiukkaskuormituksesta on peräisin kotitalouksien lämmitykseen käytettävistä kiinteistä polttoaineista (kuten kivihiilestä ja biomassasta). Komissio käynnisti vuonna 2015 ilmanlaatua koskevan rikkomusmenettelyn useita jäsenvaltioita vastaan ja nosti kahdessa tapauksessa, joissa pienhiukkastasot ovat pysyneet jatkuvasti korkeina, kanteen Euroopan unionin tuomioistuimessa. Komissio varoittaa hiilen (ruskohiilen) käytön sekä päästöstandardeiltaan heikkojen lämmityskattiloiden ja uunien käytön kielteisistä vaikutuksista ilmanlaatuun. Terveellisempiä ratkaisuja on olemassa ja helposti saatavilla, ja ne ovat pitkällä aikavälillä tehokkaampia ja edullisempia.

Tila- ja vedenlämmittimiä koskevia ekosuunnittelu- ja energiamerkintävaatimuksia alettiin soveltaa vuonna 2015. Heikkotehoisten kattiloiden myynti on nyt kielletty. Energiatehokkuusluokat ovat kuluttajien nähtävissä – sekä yksittäisten teknologioiden että uusiutuvien energialähteiden käyttöä sisältävien lämmityskokoonpanojen osalta. Näillä toimenpiteillä on tarkoitus edistää energiakäännettä, jonka myötä voitaisiin säästää energiaa vuosittain 600 terawattituntia ja vähentää hiilidioksidipäästöjä 135 miljoonaa tonnia vuoteen 2030 mennessä. Samalla myös ilman epäpuhtauspäästöt vähenevät.

Myös fluoratuista kasvihuonekaasuista annettu uusi asetus nopeuttaa lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmien kunnostamista. Ilmastoystävälliset kylmäaineet tarjoavat paljon energiansäästömahdollisuuksia, mutta niiden turvallinen käyttö edellyttää joidenkin sovellusten osalta nykyisten standardien päivittämistä. Tätä varten komissio on käynnistänyt asiaankuuluvien eurooppalaisten standardien tarkistamisprosessin.

Hyvä aika vanhan lämmitysjärjestelmän korvaamiseen on silloin, kun rakennusta kunnostetaan. Rakennuksen muuttaminen energiatehokkaammaksi tarjoaa tilaisuuden siirtymiselle lämpöpumppujen, aurinko- tai maalämmityksen tai hukkalämmön talteenoton hyödyntämiseen. Tällaiset laitteet säästävät rahaa. Lämpöpumput voivat muuttaa yhden yksikön sähköä tai kaasua kolmeksi tai useammaksi yksiköksi lämmitystä tai jäähdytystä, ja aurinkolämmöllä lämmittämiseen ei tarvita polttoainetta. Lisäksi on olemassa useita innovatiivisia erittäin tehokkaita teknologioita, jotka ovat nopeasti kypsymässä markkinavalmiiksi, kuten kiinteät polttokennot.

Kuva 3: Uusien tilalämmittimien tehokkuusluokat

Monenlaisia uusiutuvaan energiaan perustuvia lämmitys- ja jäähdytysratkaisuja on saatavilla, ja markkinoiden kasvaminen alentaisi niiden hintaa. Energiamerkintädirektiivissä (2010/30/EU) säädetään, että jos jäsenvaltiot tarjoavat tuotteita – esimerkiksi lämmittimiä – koskevia kannustimia, niiden on asetettava tavoitteet korkeimman suoritustason mukaisiksi. Tehottomia fossiilisten polttoaineiden tukia koskevan G20-maiden 2020-julkilausuman mukaisesti komissio kehottaa jäsenvaltioita kohdentamaan kannustimet muihin kuin fossiilisiin polttoaineisiin perustuviin lämmitys- ja jäähdytystekniikoihin.

Jäähdytys hoidetaan yleensä sähkölaitteilla, mutta nykyisin on jo olemassa lupaavia innovatiivisia, vähän energiaa kuluttavia jäähdytystekniikoita. Äskettäin hyväksytty ekosuunnitteluasetus, joka kattaa myös jäähdytyslaitteet, täydentää lämmitykseen ja jäähdytykseen sovellettavat vaatimukset. Sen ansiosta polttoainetta säästetään 5 Mtoe vuodessa vuonna 2030, mikä vastaa 9 miljoonaa tonnia hiilidioksidia.

Teollisuus

Teollisuuden osuus energian loppukulutuksesta EU:ssa oli neljäsosa vuonna 2012. Siitä 73 prosenttia käytetään lämmitykseen ja jäähdytykseen. Euroopan teollisuus on pienentänyt energiaintensiteettiään kaksi kertaa nopeammin kuin Yhdysvallat vuodesta 2000 alkaen. Parannusvauhti on nopeampi energiaintensiivisillä aloilla. Syy on selvä: energia on merkittävä kustannuserä. EU:n päästökauppajärjestelmä, jolla hiilidioksidipäästöille on määritelty hinta, on tarjonnut kannustimen vähähiilisten polttoaineiden käytölle ja energiatehokkuuteen investoinnille.

Merkittävää potentiaalia on vielä hyödyntämättä. Olemassa olevan teknologian avulla on mahdollista vähentää teollisuuden energiakustannuksia 4–10 prosenttia investoinneilla, jotka maksavat itsensä takaisin alle viidessä vuodessa. Kuitenkin energiansäästöjen näkyvyys on heikko.

Pk-yritysten yhdistetty energiankysyntä on huomattava. Niillä on usein vähemmän resursseja ja huonommat mahdollisuudet saada rahoitusta parannusten tekemiseen. Niillä voi olla puutteelliset valmiudet toteuttaa tällaisia hankkeita, ja koska niillä ei ole hiilen hintaan liittyvää suoraa kannustinta, ne harvoin pitävät energiatehokkuutta prioriteettina, varsinkaan alkuvuosina.

Rahoituslaitokset ovat usein haluttomia tarjoamaan rahoitustuotteita, koska ne pitävät sitä riskialttiina.

Uusiutuvan energian käyttö teollisuudessa on vähäistä. Se on lähes kokonaan biomassaa huolimatta siitä, että lämpöpumput ja aurinkolämpö- ja maalämpöjärjestelmät – ainakin matalalämpötilaista lämpöä varten – ovat markkinavalmiita. Tekniikan kehittymisen myötä useammista keskilämpötilan lämpöä (enintään 250 °C) tuottavista sovelluksista tulee markkinakelpoisia.

Hukkalämpö ja hukkakylmä

Jotkin tuotannonalat tuottavat lämpöä sivutuotteena. Paljon suurempi osa siitä voitaisiin käyttää uudelleen tuotantolaitosten sisällä tai myydä lähellä sijaitsevien rakennusten lämmittämiseen. Sama koskee voimaloiden, palvelualan ja infrastruktuurin kuten metrojen hukkalämpöä.

Hukkakylmää syntyy esimerkiksi nesteytetyn maakaasun terminaaleissa ja kaasuverkoissa. Sitä käytetään harvoin uudelleen, vaikka tarvittava teknologia on jo kaupallisessa käytössä joissakin kaukojäähdytysjärjestelmissä. Integroimalla hukkakylmän tuotanto, kulutus ja uudelleenkäyttö saadaan aikaan ympäristö- ja taloushyötyä ja vähennetään jäähdyttämiseen tarvittavan primäärienergian kysyntää.

Esteenä näiden voimavarojen käytölle ovat asian riittämätön tiedostaminen ja vähäiset tiedot käytettävissä olevista resursseista, puutteelliset liiketoimintamallit ja kannustimet, lämpöverkkojen puuttuminen ja riittämätön yhteistyö teollisuuden ja kaukolämpöyhtiöiden välillä.

4.Synergiat energiajärjestelmässä

Sähköverkkoon yhdistetään tulevaisuudessa enemmän uusiutuvaa energiaa, erityisesti tuuli- ja aurinkoenergiaa, jota toimitetaan myös hajautetusti. Tarjonnan ja kysynnän joustavuutta on siksi lisättävä käyttämällä nykyistä enemmän kysynnän vähentämistä, kysynnänohjausmekanismeja ja energian varastointia.