KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE kolmansille maille myönnetyn makrotaloudellisen rahoitusavun toteutuksesta vuonna 2003

Lyhenneluettelo

CAMEL // Capital, assets, management, earnings, liquidity (pankkien kansainvälisessä luokitusjärjestelmässä käytetyt muuttujat)

CBA // Valuuttakatejärjestelmä

KIE // Keski- ja Itä-Euroopan maat

CPI // Kuluttajahintaindeksi

DEM // Saksan markka

EY // Euroopan yhteisö

EFF // Laajennettu rahoitusjärjestely (Extended Fund Facility)

EIP // Euroopan investointipankki

ESAF // Tehostettu rakennesopeutusohjelma (Enhanced Structural Adjustment Facility)

EU // Euroopan unioni

EUR // Euro

FDI // Ulkomaiset suorat sijoitukset

FESAL // Rahoitus- ja yritysalan rakennesopeutuslaina

FOREX // Foreign Exchange

FRY // Jugoslavian liittotasavalta

EJTM // Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia

BKT // Bruttokansantuote

KRL // Kansainväliset rahoituslaitokset

IMF // Kansainvälinen valuuttarahasto

MFA // Makrotaloudellinen rahoitusapu

UIV // Uudet itsenäiset valtiot

PRGF // Köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestely (aiemmin ESAF)

VAS // Vakautus- ja assosiaatiosopimus

SAF // Rakennesopeutusohjelma

SBA // Stand-by Arrangement (valmiusluottojärjestely)

SOE // Valtionyritys

USD // Yhdysvaltain dollari

alv // Arvonlisävero

WTO // Maailman kauppajärjestö (WTO)

I. JOHDANTO

Tässä kertomuksessa arvioidaan makrotaloudellisen rahoitusavun ohjelmista vuonna 2003 rahoitusapua saaneiden maiden talouden tilaa, uudistusten etenemistä ja tulevaisuudennäkymiä. Erityistä huomiota kiinnitetään rahoitusapuun liittyvien talous- ja rakenneuudistusten ehtojen täyttymiseen.

Toisessa luvussa luodaan yleiskatsaus EY:n kolmansille maille myöntämään makrotaloudelliseen rahoitusapuun ja sen historialliseen taustaan, esitetään tiivistelmä vuonna 2003 toteutetuista toimenpiteistä ja analysoidaan rahoitusvastuun jakautumista kansainvälisen rahoittajayhteisön kesken.

Seuraavissa luvuissa käsitellään talouden tilaa niissä maissa, joille neuvosto on päättänyt myöntää uutta makrotaloudellista rahoitusapua tai joille on vuonna 2003 maksettu tai yhä maksamatta eriä aiemmin myönnetystä avusta.

Tilintarkastustuomioistuimen maaliskuussa 2002 julkaisemaan erityiskertomukseen sisältyvien suositusten mukaisesti tässä kertomuksessa on kiinnitetty erityistä huomiota rahoitusavun kannalta tärkeisiin siirtymävaiheen näkökohtiin ja rakenneuudistusten täytäntöönpanoon edunsaajamaissa. Näissä asioissa saavutettu edistys kertoo myös siitä, kuinka hyvin niitä vastaavat EY:n makrotaloudelliselle rahoitusavulle asetetut talouspoliittiset ehdot on täytetty.

Tilintarkastustuomioistuin on antanut suosituksen varainhoidon hallinnasta edunsaajamaissa, ja komissio aikoo tehdä operatiivisen arvion kyseisten maiden rahoitusketjuista ja valvontajärjestelyistä, jotka liittyvät makrotaloudelliseen rahoitusapuun. Tätä tehtävää suorittamaan valittiin avoimella tarjouskilpailulla tilintarkastusyhteisö, jonka kanssa tehtiin puitesopimus vuonna 2003.

Lisäksi ulkopuoliset konsultit suorittavat valikoidusti yksityiskohtaisia jälkiarvioita, joilla mitataan makrotaloudellisen rahoitusavun vaikutuksia kyseisissä maissa.

Kertomus annetaan kolmansille maille myönnettävää yhteisön makrotaloudellista tai poikkeuksellista rahoitusapua koskevien neuvoston päätösten mukaisesti, ja se on jatkoa aiempina vuosina esitetyille kertomuksille. [1]

[1] Ks. seuraavat komission tiedonannot neuvostolle ja Euroopan parlamentille otsakkeenaan "Kertomus kolmansille maille myönnettävän makrotaloudellisen rahoitusavun toteuttamisesta": KOM(1992) 400, 16.9.1992. KOM(1994) 229, 7.6.1994. KOM(1995) 572, 27.11.1995. KOM(1996) 695, 8.1.1997. KOM(1998) 3, 13.1.1998. KOM(1999) 580, 15.11.1999. KOM(2000) 682, 27.10.2000. KOM(2001) 288, 1.6.2001. KOM(2002) 352, 11.7.2002. KOM(2003) 444, 24.7.2003.

Liitteessä 1 esitetään täydellinen luettelo neuvoston päättämistä makrotaloudellisen rahoitusavun toimista sekä niihin liittyvistä maksuista vuoden 2003 loppuun. Liitteessä 2 tehdään yhteenveto kahdenvälisten ja monenvälisten lainanantajien antamasta makrotaloudellisesta rahoitusavusta EY:n makrotaloudellista rahoitusapua saaville maille. Liitteessä 3 esitellään tiivistetysti rahoitusapua saaneiden maiden makrotalouden indikaattoreita.

II. YLEISKATSAUS

1. Tausta

Makrotaloudellisen rahoitusavun toimilla tuetaan edunsaajamaiden poliittisia ja taloudellisia uudistuksia, ja toimia toteutetaan yhdessä IMF:n ja Maailmanpankin tukiohjelmien kanssa. Rahoitusavussa noudatetaan edelleen neuvoston 8. lokakuuta 2002 tekemissä päätelmissä vahvistettuja periaatteita, joissa korostetaan avun poikkeuksellisuutta, siihen liittyviä makrotaloudellisia ehtoja ja sitä, että se täydentää kansainvälisten rahoituslaitosten rahoitusta. Yhteisön makrotaloudellisella rahoitusavulla on tuettu erityisesti edunsaajamaiden toimia talousuudistusten ja rakennemuutosten toteuttamiseksi. Rahoitusapua on toteutettu tiiviissä yhteistyössä IMF:n ja Maailmanpankin kanssa, ja sillä on edistetty toimia, jotka on suunniteltu kunkin maan erityistarpeiden mukaisiksi ja joiden yleistavoitteena on vakauttaa rahoitustilannetta ja luoda markkinatalouteen suuntautuneita talousjärjestelmiä. Komissio kuulee avun toteuttamisessa talous- ja rahoituskomiteaa.

2. Makrotaloudellinen rahoitusapu vuonna 2003

Balkanin maille myönnetyn makrotaloudellisen rahoitusavun määrä kasvoi jo edellisinä vuosina, kun toteutettiin kahdeksan erillistä toimenpidettä, joista neuvosto päätti vuosina 2000-2002. Toimenpiteet koskivat entistä Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa, Kosovoa, Montenegroa, Bosniaa sekä Serbiaa ja Montenegroa. Tätä suuntausta vahvisti Serbialle ja Montenegrolle vuonna 2003 myönnetty täydentävä makrotaloudellinen rahoitusapu. Balkanin maat ovat makrotaloudellisen rahoitusavun pääasiallisia edunsaajia. Uusilla päätöksillä myönnettiin yhteensä enintään 708 miljoonaa euroa rahoitusapua vuosille 2000-2003.

A) Uudet päätökset

a. Neuvosto päätti 25. marraskuuta 2003 myöntää Serbialle ja Montenegrolle täydentävää makrotaloudellista rahoitusapua enintään 70 miljoonaa euroa. Rahoitusapu muodostuu enintään 25 miljoonan euron lainasta ja enintään 45 miljoonan euron avustuksesta. Neuvoston päätöksellä 2002/882/EY myönnetty enimmäismäärä nousee näin ollen 200 miljoonaan euroon (josta 120 miljoonaa euroa on avustuksia).

b. Komissio hyväksyi 23. joulukuuta 2003 ehdotuksen enintään 25 miljoonan euron makrotaloudellisen rahoitusavun myöntämisestä Albanialle (lainaosuus enintään 9 miljoonaa euroa ja avustus enintään 16 miljoonaa euroa). Neuvoston odotetaan hyväksyvän ehdotuksen vuoden 2004 toisella neljänneksellä.

c. Neuvosto ei tehnyt uusien itsenäisten valtioiden osalta päätöksiä vuonna 2003.

B) Maksut

Makrotaloudellista rahoitusapua maksettiin yhteensä 203 miljoonaa euroa, josta 85 miljoonaa euroa avustuksina ja 118 miljoonaa euroa lainana.

Avustuksista 7 miljoonaa euroa myönnettiin Tadzikistanille, 25 miljoonaa euroa Bosnialle (josta 15 miljoonaa euroa maksettiin vuonna 2002 aloitettujen ja alkuvuodesta 2003 päätökseen saatettujen menettelyjen perusteella), 18 miljoonaa euroa entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle ja 35 miljoonaa euroa Serbialle ja Montenegrolle.

Lainoista maksettiin 50 miljoonaa euroa Romanialle, 28 miljoonaa euroa entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle ja 40 miljoonaa euroa Serbialle ja Montenegrolle.

C) Takaisinmaksut ja maksamatta olevat toimet

Joitakin 1990-luvun alkupuoliskolla päätettyjä makrotaloudellisia rahoitusaputoimia ei ole vielä maksettu täysimääräisinä alkuperäisen suunnitelman mukaisesti. Näin on tapahtunut, jos ulkoiset rahoitusolot ovat parantuneet (kuten Unkarissa, Baltian maissa, Slovakiassa ja Algeriassa) tai jos taloudellinen tai poliittinen ilmapiiri on ollut epäsuotuisa (kuten Albaniassa ja Valko-Venäjällä). Näiden toimenpiteiden jäljellä olevia eriä ei ole tarkoitus maksaa. Hiljattain päätettyjen toimien toteutus on joissakin tapauksissa viivästynyt uudistusten hidastumisen vuoksi (kuten Romaniassa ja Georgiassa). Moldovan ja Ukrainan osalta komissio on olosuhteiden muuttumisen vuoksi harkinnut uudelleen nykyisten tukitoimien ehtoja ja uudistanut niitä vuonna 2002 viime vuoden kertomuksessa kuvatulla tavalla. Myös Albanian osalta on ehdotettu sovellettavaksi samanlaista lähestymistapaa.

Määrät, joita ei ole maksettu tai joiden maksaminen on keskeytetty tai peruttu, on ilmoitettu liitteen 1 viimeisessä sarakkeessa.

3. Makrotaloudellisen rahoitusavun suuntauksia ja maantieteellinen jakautuminen

Yhteisön makrotaloudellisella rahoitusavulla on tarkoitus tukea edunsaajamaiden makrotaloudellista vakauttamista ja lievittää niiden maksutaseongelmia (ja talousarvio-ongelmia). Se on myös suureksi hyödyksi rakenneuudistusten edistämisessä. Vuosien kuluessa niiden maiden määrä, joille yhteisön oli tarkoituksenmukaista myöntää kyseistä tukea, kasvoi, kun yhä useammassa unionin naapurimaassa oli maksutaseongelmia ja yhä useampi niistä sitoutui toteuttamaan tiukkoja talousuudistusohjelmia. Tämä johti avun maantieteellisen tasapainon muuttumiseen alkuvuosista, jolloin suurin osa edunsaajamaista oli Keski- ja Itä-Euroopan maita. Länsi-Balkanin selkkausten ja erityisesti Kosovon vuoden 1999 kriisin sekä Serbian ja Montenegron (entisen Jugoslavian liittotasavallan) poliittisten muutosten jälkeen voidaan havaita selvä suuntaus, jonka mukaan Balkanin maiden osuus myönnettävästä makrotaloudellisesta rahoitusavusta on kasvanut, mikä ilmenee neuvoston vuosina 1999-2003 tekemistä päätöksistä.

Vuosina 2002-2003 tehdyt viisi makrotaloudellista rahoitusapua koskevaa päätöstä olivat perinteisiä maksutaseen tasapainoa tukevia toimia, joista neljään sisältyi avustuksia.

Vuosina 2000-2003 tehdyille päätöksille oli tunnusomaista avustusten merkittävä osuus rahoitusavun kokonaismäärästä: osuus oli 42 prosenttia, kun se oli vuosina 1990-1999 ollut ainoastaan 6 prosenttia. Avustusten ja lainojen uusi jakautuminen tukipaketeissa perustuu EU:n toimielinten tekemiin arvioihin edunsaajamaiden suhteellisesta köyhyydestä ja niiden heikosta velanhoitokyvystä. Kuten vuosina 2000 ja 2001 jo todettiin, makrotaloudellisen avun tarkoituksena on edistää makrotaloudellista vakauttamista, mutta sillä on lisäksi merkittävä tehtävä edunsaajamaiden hallitusten rakenneuudistusohjelmien tukemisessa. Siten sitä on tehokkaasti yhdistetty Phare-/Ispa-, Tacis- ja Cards-ohjelmien apuun, joilla pyritään parantamaan rakenneuudistusohjelman onnistumisen kannalta keskeisten hallintoelinten toimintavalmiuksia.

Taulukot 1 ja 2 sekä niihin liittyvät kuviot 1a ja 2a korostavat EU:n myöntämän makrotaloudellisen rahoitusavun poikkeuksellisuutta. Päätettyjen ja maksettujen makrotaloudellisten tukitoimien määrät olivat suurimpia Keski- ja Itä-Euroopan poliittisten ja taloudellisten järjestelmien muutoksia seuranneina vuosina. Makrotaloudellisen rahoitusavun määrien myöhemmät vaihtelut ovat seurausta tapauskohtaisista päätöksistä, jotka perustuvat mahdollisten tuensaajamaiden makrotalouden kehityksestä ja niillä edelleen olevasta ulkoisesta rahoitustarpeesta tehtyihin arvioihin. Kuviossa 1a on esitetty koko ajanjaksolla 1990-2003 päätettyjen tukitoimien nettomäärät (yhteensä noin 6 miljardia euroa), ja kuviossa 2a on esitetty tosiasiassa maksetut määrät (yhteensä yli 5 miljardia euroa). Ne osoittavat tuen huomattavan keskittymisen liittymiseen valmistautuviin KIE-maihin (joiden osuus 14:n viime vuoden makrotaloudellisesta rahoitusavusta on noin 55 prosenttia). Näille maille osoitettua makrotaloudellista rahoitusapua on kuitenkin vähennetty asteittain sitä mukaa, kun ne ovat edistyneet taloutensa sopeuttamisessa ja uudistamisessa. Uusissa päätöksissä makrotaloudellista rahoitusapua on myönnetty pääasiassa Länsi-Balkanin maille (63,5 prosenttia vuosina 1999-2002 ja 83 prosenttia vuosina 2000-2003 päätetyistä toimista) ja joillekin uusille itsenäisille valtioille, joiden tulot ovat pienet. Välimeren maiden suhteellisen alhaisia määriä (12 prosenttia myönnetyn avun kokonaismäärästä; uusia päätöksiä ei kuitenkaan ole tehty vuoden 1996 jälkeen) selittää se, että näille maille on myönnetty muunlaista makrotaloudellista tukea (ennen kaikkea MEDA-ohjelman rakennesopeutustukia).

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

4. Vastuun jakaminen

Euroopan komissio on tarvittaessa järjestänyt KIE-maille ja Länsi-Balkanin maille suunnatun avun koordinoinnin yhteydessä rahoittajien konferensseja yhteistyössä Maailmanpankin kanssa. Näissä konferensseissa arvioidaan edunsaajamaiden ulkopuolisen rahoituksen tarve ja sovitaan kansainvälisten rahoituslaitosten ja kahdenvälisten lainanantajien (EY mukaan luettuna) mahdollisista osuuksista. Muihin mahdollisiin edunsaajamaihin on sovellettu Maailmanpankin aloitteesta koolle kutsuttavissa neuvoa-antavan ryhmän kokouksissa samanlaista lähestymistapaa.

Eri lainanantajilta saatavat varat EY:n makrotaloudellisen rahoitusavun saajamaiden muun ulkoisen rahoitustarpeen täyttämiseksi esitetään liitteessä 2. Liitteessä 2.1 käsitellään erikseen jokainen avunsaajamaa vuonna 2003.

Makrotaloudellisen rahoitusavun käynnistämisestä lähtien EY:n myöntämän rahoituksen kokonaismäärät ovat vaihdelleet merkittävästi samoin kuin kansainvälisen yhteisön tarjoama rahoitustuki (ks. liite 2 ja makrotaloudellista rahoitusapua koskevien edeltävien kertomusten vastaavat taulukot).

Vuonna 1990 yhteisön apu oli tuntuva verrattuna kansainvälisten rahoituslaitosten antamaan rahoitukseen. Yhteisöllä oli keskeinen tehtävä sekä näiden varojen tärkeimpänä lähteenä että G-24-maiden kautta KIE-maille myönnettävän kahdenvälisen avun koordinoijana. Kansainväliset rahoituslaitokset pystyivät kuitenkin vähitellen myöntämään enemmän varoja uusien välineiden avulla, ja niiden osuus rahoituksesta on kasvanut merkittävästi vuosia 2000 ja 2001 lukuun ottamatta.

Samalla otettiin käyttöön muiden julkisten ja yksityisten ulkoisten lainanantajien rahoitusta velanhuojennusten ja velan vähentämistoimien muodossa. Nämä toimet käynnistettiin vuonna 1991, ja ne olivat erityisen merkittäviä vuosina 1994, 1995 ja 2001. EY:n makrotaloudellista rahoitusapua saavien maiden joukossa velanhuojennuksista ja muista vastaavista toimista pääsivät osallisiksi Algeria vuosina 1991 ja 1994, Bulgaria vuosina 1991, 1994 ja 1997, Moldova vuonna 1996, Ukraina vuosina 1994, 1995 ja 1999 sekä entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia, Bosnia ja Hertsegovina sekä Albania vuonna 1999. Vuonna 2000 velanhuojennuksia ei myönnetty makrotaloudellista rahoitusapua saaville maille. Vuonna 2001 Serbialle ja Montenegrolle (silloiselle Jugoslavian liittotasavallalle) myönnettiin huomattava velanhuojennusjärjestely, josta oli sovittu Pariisin klubissa. Vuonna 2002 velanhuojennuksia myönnettiin aiempaa vähemmän, ja niistä pääsivät Pariisin klubin kautta osallisiksi Serbia ja Montenegro sekä Ukraina. Serbia ja Montenegro hyötyi myös vuonna 2003 enintään 61 miljoonan euron korkojen maksun lykkäyksestä, jonka myönsivät Pariisin ja Lontoon klubit.

III. Armenia

1. Tiivistelmä

Armenian talous jatkoi vuonna 2003 ennätyksellisen nopeaa kasvua, jonka vetureina olivat pääasiassa tehdasteollisuus ja rakennusala. Kokonaistuotanto kasvoi 13,9 prosenttia huolimatta siitä, että huonot ilmasto-olot vaikuttivat maataloustuotantoon. Koska tiettyjä elintarvikkeita ei ollut ajoittain saatavilla, inflaatio kiihtyi vuoden jälkipuoliskolla (inflaatio oli vuonna 2003 keskimäärin 4,7 prosenttia, kun se oli 1,1 prosenttia vuonna 2002). Armenia liittyi WTO:hon helmikuussa 2003. Avoimesta kauppapolitiikastaan huolimatta Armenia ei ole pystynyt täysin hyödyntämään parantuneita kaupankäyntimahdollisuuksia, koska sen sijainti on syrjäinen, kuljetuskustannukset ovat korkeat ja tullimenettelyissä on puutteita.

Rakenneuudistukset ovat edistyneet vähitellen erityisesti rahoitussektorilla. Hallitus hyväksyi marraskuussa korruption vastaisen strategian sekä toimintasuunnitelman vuosiksi 2004-2006.

Armenia on toteuttanut tyydyttävällä tavalla IMF:n tukeman talousohjelman. IMF:n johtokunta saattoi huhti- ja toukokuussa päätökseen köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelyllä tuetun kolmevuotisen ohjelman kolmannen ja neljännen tarkastelun. Joulukuussa 2003 tehdyn virkamatkan jälkeen komission yksiköt totesivat, että Armenia on myös täyttänyt tyydyttävällä tavalla poikkeukselliseen rahoitusapuun kuuluvan viidennen avustuserän (5,5 miljoonaa euroa) maksamisen edellytykset.

2. Talouden kehitys

Kokonaistuotannon kasvu kiihtyi ennätykselliseen 13,9 prosenttiin vuonna 2003 (12,9 prosenttia vuonna 2002). Kasvun vetureina olivat pääasiassa tehdasteollisuus ja rakennusala. Timanttien jalostusteollisuus on kasvanut voimakkaasti muutaman vuoden ajan, minkä lisäksi teollisuustuotantoa tukivat viime vuonna kaivos- ja tekstiiliteollisuus sekä metallurgia. Koko tuotantoteollisuus kasvoi 14,9 prosenttia. Rakennusala hyötyi American Armenian Lincy Foundationin kautta tulleesta yksityisestä ulkoisesta rahoituksesta, joka kohdistettiin asuinrakentamiseen, teihin ja kulttuurikohteisiin tehtäviin investointeihin (yhteensä 2-3 prosenttia suhteessa BKT:hen sekä 2002 että 2003). Maataloustuotantoon vaikuttivat kasvukauden alussa esiintyneet hallat, joiden vuoksi alan kasvu jäi 4 prosenttiin. Vahvana pysyneestä talouskasvusta huolimatta virallinen työttömyysaste oli 10 prosenttia eli suunnilleen vuoden 2002 tasolla.

Finanssipolitiikka on pysynyt varovaisena, ja hallitus pystyi vuonna 2003 poistamaan kotimaiset menorästit lähes kokonaan. Verotulot ovat edelleen varsin alhaisella tasolla suhteessa BKT:hen. Veronkannon nimellinen tavoite saavutettiin vuonna 2003, mutta verotulojen arvioidaan vähentyneen 14,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, mikä johtuu osittain siitä, että verotuksen ulkopuolelle jäävä avustuksilla rahoitettava taloudellinen toiminta on kasvanut voimakkaasti. Julkisen talouden alijäämän arvioidaan olevan 2-2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2003 ja 2004. Aiempien vuosien tapaan alijäämä katetaan pääasiassa edullisin ehdoin saatavalla ulkoisella rahoituksella.

Vuotuinen inflaatiovauhti kiihtyi keskimäärin 4,7 prosenttiin vuonna 2003 (vuonna 2002 se oli 1,1 prosenttia), mikä ylitti Armenian keskuspankin asettaman 3 prosentin tavoitteen. Inflaation kiihtyminen johtui pääasiassa leivän ja eräiden muiden elintarvikkeiden hintojen nopeasta noususta vuoden 2003 aikana. Joulukuussa 2003 12 kuukauden inflaatiovauhti oli 8,6 prosenttia. Armenian valuutan dramin nimellisarvo on pysynyt melko vakaana suhteessa Yhdysvaltain dollariin, mutta suhteessa euroon se on heikentynyt. Reaalisesti dramin arvioidaan vahvistuneen aavistuksen verran vuonna 2003, kun vuonna 2002 sen arvo laski.

Yksityisten ja virallisten varainsiirtojen ansiosta vaihtotase on kohentunut asteittain viime vuosina. Kauppatase heikkeni vuonna 2003. Tämä johtui rakennusalan voimakkaan kasvun aiheuttamasta kasvaneesta tuontikysynnästä sekä raaka-aineiden ja elintarvikkeiden kohonneista tuontihinnoista. Vaikka suuremmat yksityiset siirrot ovat osittain tasapainottaneet kauppataseen heikentymistä, vaihtotaseen vajeen arvioidaan kasvaneen 7,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun se oli 6,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002. Armenian keskuspankin kokonaisvaluuttavaranto (526 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuoden 2003 lopussa) on hyvällä tasolla ja se riittää kattamaan noin neljän kuukauden tuonnin.

Venäjän kanssa toteutettu 94 miljoonan dollarin velan vaihtaminen osakkeiksi hillitsi ulkomaanvelan nimellismäärän kasvua vuonna 2003, ja se pysyi noin 1 020 miljoonassa dollarissa. Suhteessa BKT:hen velka on laskenut alle 40 prosenttiin.

Armenia on myös maksanut erääntyneen velkansa (11 miljoonaa dollaria) Turkmenistanille luontoissuorituksena. Toisaalta viennin voimakkaan kasvun, joka muodostuu pääasiassa hiotuista timanteista, arvioidaan alentaneen ulkomaanvelan nykyarvoa suhteessa viennin arvoon vuoden 2002 lopun noin 130 prosentista 94 prosenttiin vuonna 2003.

Armenia on toteuttanut tyydyttävällä tavalla IMF:n tukeman talousohjelman. IMF:n johtokunta saattoi huhtikuussa 2003 päätökseen köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelyllä tuetun kolmevuotisen ohjelman kolmannen tarkastelun. Neljäs tarkastelu tehtiin marraskuussa 2003, ja köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelyn mukaisten maksujen kokonaismääräksi tuli 50 miljoonaa erityisnosto-oikeutta (72 miljoonaa dollaria). Maailmanpankki hyväksyi maaliskuussa 2003 viidennen rakennesopeutusluoton (SAC5), jonka suuruus on 30,2 miljoonaa erityisnosto-oikeutta. Luotto maksettiin Armenialle kahdessa erässä vuoden aikana.

3. Rakenneuudistukset

Hallitus hyväksyi elokuussa 2003 köyhyyden vähentämisstrategiaa koskevan asiakirjan, jonka IMF ja Maailmanpankki myöhemmin vahvistivat edullisin ehdoin tulevaisuudessa saatavan rahoituksen perustaksi. Asiakirjassa määritetyt prioriteetit (terveydenhuolto, koulutus ja sosiaaliturva) sisältyivät pääosin myös vuosia 2004-2006 koskevaan keskipitkän aikavälin menostrategiaan, jonka hallitus esitti lokakuussa 2003. Talousarviojärjestelmälakia muutettiin huhtikuussa 2003, jotta keskipitkän aikavälin menokehys voidaan sisällyttää jatkuvaan budjettikiertoon. Ulkoisen rahoituksen arvioidaan vähenevän tulevina vuosina, ja tämä on korvattava suuremmilla verotuloilla, joihin päästään julkista taloutta vakauttamalla. Samalla on noudatettava vakaata menopolitiikkaa, jossa sosiaali- ja infrastruktuurimenot ovat etusijalla. Viimeaikaisen hajauttamisen ja organisaatiouudistuksen jälkeen suuri osa terveydenhuolto- ja koulutussektorin menoista syntyy vastaperustetuissa yleishyödyllisissä yrityksissä, joihin kuuluu muun muassa sairaaloita ja kouluja. Varojen käytön avoimuudesta ja tehokkuudesta näissä yrityksissä on kuitenkin esitetty epäilyjä. Hallituksen odotetaan ottavan näissä yrityksissä käyttöön asianmukaiset raportointivaatimukset ja kattavat tilintarkastukset vuonna 2004.

Armenian keskuspankki antoi toukokuussa säännöt talletusvakuutusjärjestelmästä, johon pankit alkoivat suorittaa maksuja heinäkuussa. Luonnollisten henkilöiden talletusvakuusjärjestelmä on täydessä toimintakunnossa vuonna 2005. Nykyisten pankkien vähimmäispääomavaatimuksia korotettiin viittä miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vastaavaan summaan heinäkuussa 2003. Pankkien lukumäärä on laskenut 20:een (kaikki yksityisomistuksessa) selvitystilamenettelyjen, rakenneuudistusten sekä sulautumisten ja yrityskauppojen kautta. Kotimaisten luottojen määrä suhteessa BKT:hen pysyi edelleen alhaisella tasolla eli noin 10 prosentissa suhteessa BKT:hen.

Kaikkiaan 124 yritystä yksityistettiin vuonna 2003 (vuonna 2002 yksityistettiin 93 yritystä). Itsenäisyyden aikana on yksityistetty yhteensä yli 9 000 yritystä, joista noin 7 200 on pieniä yrityksiä. Keskisuurille ja suurille yrityksille yksityistämisohjelmassa vuosille 2001-2003 asetettuja tavoitteita ei ole kuitenkaan vielä saavutettu. Toisaalta elinkelvottomien valtionyritysten selvitystilamenettelyjä on nopeutettu.

Sen jälkeen, kun sähkönjakeluyritys yksityistettiin vuonna 2002, sähkön siirrosta ja jakelusta kerättävien maksujen perintä on tehostunut kotimaisen laskutuksen osalta 90 prosentista 98 prosenttiin. Lisäksi tekniset ja muut tappiot ovat vähentyneet selvästi. Kaikki energiantuotantoalalla viime vuoden aikana tapahtuneet merkittävät muutokset ovat liittyneet valtion pyrkimyksiin maksaa erääntyneet velkansa. Näihin toimiin kuuluivat kahden voimalaitoksen siirtäminen venäläisomistukseen ja Medzamor NPP:n toimintaan liittyvä hallintosopimus.

Hallitus esitti pitkällisen valmistelun jälkeen marraskuussa 2003 korruption vastaisen strategian ja täytäntöönpanosuunnitelman vuosiksi 2004-2006.

Vaikka rahoittajayhteisön ensimmäiset reaktiot ovat olleet varsin positiivisia, hallitusta kehotetaan laajentamaan strategian soveltamisalaa ja antamaan kansalaisyhteiskunnan edustajille selkeä mahdollisuus osallistua strategian täytäntöönpanon seurantaan.

Armenia liittyi WTO:hon helmikuussa 2003. Avoimesta kauppapolitiikastaan huolimatta Armenia ei ole pystynyt täysin hyödyntämään parantuneita kaupankäyntimahdollisuuksia, koska sen sijainti on syrjäinen, kuljetuskustannukset ovat korkeat ja tullimenettelyissä on puutteita.

4. Makrotaloudellisen rahoitusavun toteutus

Armenialle on myönnetty Euroopan yhteisön poikkeuksellista rahoitusapua, joka muodostuu 28 miljoonan euron lainasta, joka maksettiin joulukuussa 1998, ja yhteensä 30 miljoonan euron avustuksesta. Neljä avustuspakettiin kuuluvaa erää, joiden kokonaismäärä on 23 miljoonaa euroa, maksettiin vuosina 1998-2003. Joulukuun loppuun 2003 mennessä Armenia oli vähentänyt yhteisöltä saamiensa lainojen määrää pääoman ennenaikaisella maksamisella 9 miljoonaan euroon.

Viidennen avustuserän (enintään 5,5 miljoonaa euroa) maksamisen erityisehdoista sovittiin Armenian viranomaisten kanssa komission edustajien Jerevaniin heinäkuussa 2002 tekemän virkamatkan aikana. Armenian viranomaisten kanssa Jerevanissa joulukuussa 2003 käytyjen neuvottelujen jälkeen komission yksiköt tarkastelivat kyseisten erityisehtojen täyttämistä ennen avustuserän maksamista. Komission yksiköt totesivat, että Armenian talous on kehittynyt tyydyttävällä tavalla vuosina 2002 ja 2003. Hallitus on toteuttanut menestyksekkäästi IMF:n kanssa sovittua talousohjelmaa, mikä käy ilmi IMF:n johtokunnan marraskuussa 2003 suorittamasta neljännestä tarkastelusta. Rakenneuudistusten osalta komission yksiköt totesivat, että 11:stä erityisehdosta 10 täyttyy. Vuoden 2003 ennätysnopeaan talouskasvuun ja vuodelle 2004 suunniteltuihin veropoliittisiin toimiin liittyvien syiden vuoksi luovuttiin yhdestä ehdosta, joka liittyi verotulojen ja BKT:n suhteeseen. Koska viidenteen avustuserään liittyvät ehdot oli täytetty tyydyttävällä tavalla, komission yksiköt katsoivat, että 5,5 miljoonan euron avustuserä voidaan maksaa heti, kun Armenia on maksanut velkapääomastaan yhteisölle sovitulla tavalla aikaistetun 7 miljoonan euron erän.

Kolmansille maille myönnettävästä makrotaloudellisesta rahoitusavusta ja Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta uudesta varainhoitoasetuksesta annettuun tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen nro 1/2002 sisältyviin suosituksiin liittyen komission yksiköt tarkastelivat IMF:n, Maailmanpankin ja kansallisten viranomaisten antamien tietojen pohjalta rahoitusapuun liittyvää julkista varainhoitoa. Tarkastelun tulosten perusteella yhteistyössä Armenian viranomaisten kanssa otetaan käyttöön eräitä lisäraportointivaatimuksia, jotta rahoitusavun käytön seurantaa voidaan tehostaa. Komissio aikoo sisällyttää kyseiset vaatimukset niiden ehtojen luetteloon, jotka on täytettävä ennen kuudennen avustuserän maksua.

Talousuudistusten tila

1. Hintojen vapauttaminen

Ainoastaan yleishyödyllisten palvelujen hintoja säännellään. Säänneltyjen hintojen osuus on noin 8 ½ prosenttia kuluttajahintaindeksistä.

2. Kaupan vapauttaminen

Vapaa kauppapolitiikka. Yksinkertainen ja suhteellisen avoin tuontijärjestelmä ja alhaiset keskimääräiset tariffit. Ei määrällisiä rajoituksia. Hyväksyttiin WTO:n jäseneksi helmikuussa 2003.

3. Valuuttajärjestelmä

Dramilla on kelluva valuuttakurssi. Keskuspankin interventiot rajoitettuja. Ulkomaanvaluuttaa hallitsevat pankkien väliset markkinat. IMF:n sopimusartiklojen VIII artiklan mukaisesti kansainvälisiin juokseviin valuuttatoimiin liittyville maksuille tai siirroille ei saa asettaa rajoituksia.

4. Ulkomaiset suorat sijoitukset

Ulkomaisiin suoriin sijoituksiin suhtaudutaan liberaalisti. Voittojen ja pääomien kotiuttamista ei rajoiteta. Maahan suuntautuvien ulkomaisten suorien sijoitusten osuus oli 4,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002.

5. Rahapolitiikka

Hidas inflaatio Armenian keskuspankin harjoittaman varovaisen rahapolitiikan vuoksi.

6. Julkinen talous

Julkisen talouden kokonaistulot (avustukset mukaan luettuina) olivat vuonna 2003 noin 18 ½ prosenttia suhteessa BKT:hen, ja verotulot noin 14 ½ suhteessa BKT:hen. Kokonaismenojen arvioidaan olleen noin 20 ½ prosenttia suhteessa BKT:hen. Keskipitkän aikavälin menokehys on luotu ja sitä ollaan liittämässä vuotuiseen talousarvioprosessiin.

7. Yksityistäminen ja yritysten rakenneuudistukset

Kolmivuotinen yksityistämisohjelma (2001-2003) kohdistuu yli 900 keskisuureen ja suureen yritykseen, joista vain noin kolmasosa on yksityistetty. Toimenpiteet on aloitettu elinkelvottomien valtionyritysten selvitystilamenettelyjen kiihdyttämiseksi.

8. Rahoitusalan uudistus

Nykyisten pankkien vähimmäispääomavaatimuksia korotettiin 2 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin heinäkuussa 2003, ja sitä on tarkoitus korottaa vuoteen 2005 mennessä 5 miljoonaan dollariin, jota sovelletaan jo uusiin pankkeihin. Pankkien lukumäärä aleni 20:een (vuonna 2001 niitä oli 30) sulautumisten, yrityskauppojen, rakenneuudistusten ja selvitystilamenettelyjen kautta.

IV. Bosnia ja Hertsegovina

1. Tiivistelmä

Vuonna 2003 Bosnia ja Hertsegovinan talous kehittyi vakaasti, inflaatio oli hidas ja maa jatkoi julkisen talouden vakauttamista. Viimeisimpien arvioiden mukaan kokonaistuotannon kasvu on hidastunut 3,5 prosenttiin (vuonna 2002 se oli 5,5 prosenttia). Kasvua ovat hidastaneet epäsuotuisa ulkoinen ympäristö ja kuivuus, mutta myös heikko kotimainen kasvu. Maan ulkoinen asema on edelleen heikko, koska vaihtotaseen alijäämä on suuri ja virallisen tuen määrä on vähenemässä.

Komission marraskuussa esittämässä toteutettavuustutkimuksessa nimetään 16 prioriteettia, joiden osalta Bosnia ja Hertsegovinan on edistyttävä merkittävästi vuoden 2004 aikana, ennen kuin neuvotteluja vakautus- ja assosiaatiosopimuksesta voidaan jatkaa. Viranomaiset ovat sitoutuneet saavuttamaan merkittävää edistystä jo ennen vuoden 2004 puoliväliä, mikä voisi tehostaa selvästi uudistusohjelman toteuttamista. Talouden alalla painopistealueita ovat muun muassa julkisen talouden uudistus, johdonmukainen kauppapolitiikka ja pyrkimykset kohti yhtenäistä talousaluetta. IMF:n ohjelmaa toteutettiin suunnitelmien mukaan vuonna 2003, ja toinen ja kolmas tarkastelu tehtiin kesäkuussa 2003. Ohjelman voimassaoloaikaa jatkettiin helmikuun loppuun 2004, johon mennessä se arvioitiin saatavan päätökseen.

Neuvoston marraskuussa 2002 tekemän päätöksen täytäntöönpanoa jatketaan. Sen mukaan Bosnialle ja Hertsegovinalle myönnetään makrotaloudellista lisärahoitusapua enintään 60 miljoonaa euroa (josta enintään 20 miljoonaa lainaa ja 40 miljoonaa avustusta). Ensimmäinen 15 miljoonan euron avustuserä maksettiin helmikuussa 2003 sen jälkeen, kun IMF:n toteuttama tarkastelu oli tuottanut positiivisen lopputuloksen. Koska rahoitusavun ehdot oli täytetty tyydyttävällä tavalla, komissio maksoi toisen 10 miljoonan euron avustuserän marraskuussa 2003 ja 10 miljoonan euron lainan tammikuussa 2004.

2. Talouden kehitys

Epäsuotuisa ulkoinen ympäristö (hidas talouskasvu Euroopassa) ja kuivuus hidastivat kokonaistuotannon kasvun 3,5 prosenttiin, kun se oli ollut 5,5 prosenttia vuonna 2002. Virallisten tietojen mukaan Bosnia ja Hertsegovinan liittovaltion teollisuustuotanto laski tammi-syyskuussa 2003 keskimäärin 0,3 prosenttia. Bosnian serbitasavallassa lasku oli 2,4 prosenttia. Virallinen työttömyysaste oli molemmissa entiteeteissä noin 40 prosenttia vuonna 2003, mutta todellinen työttömyysaste on epävirallisten arvioiden mukaan noin 20 prosenttia.

Valuuttakatejärjestelmän tiukka noudattaminen on hillinnyt inflaatiota, joka oli vuoden 2003 tammi-syyskuussa keskimäärin 0,6 prosenttia. Inflaatiovauhdin ennustetaan pysyneen lähellä nollaa vuoden loppuun asti. Vaihdettavan markan (KM), joka on ollut sidottuna euroon kiinteällä kurssilla siitä lähtien, kun EU:n valuutta otettiin käyttöön tammikuussa 1999, valuuttakurssi on pysynyt vakaana. Virallinen valuuttavaranto on hyvällä tasolla, ja se vastaa 4,5 kuukauden tuontia (vuoden 2002 lopussa valuuttavaranto vastasi 4,6 kuukauden tuontia).

Vaikka julkiset menot pysyvät edelleen suurina, niiden arvioidaan vähentyneen 47 prosenttiin suhteessa BKT:hen verrattuna 51 prosenttiin vuonna 2002. Koska tulojen kehitys oli parempi vuonna 2002 ja konsolidoitua julkisen talouden alijäämäarviota oli tarkistettu alaspäin 7,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen (2,2 prosenttia avustusten jälkeen), viranomaiset ovat asettaneet vuoden 2003 alijäämätavoitteeksi 6,4 prosenttia suhteessa BKT:hen (2,2 prosenttia avustusten jälkeen). Koska tulot ovat kasvaneet pitkään ja menopuolella (erityisesti velanhoidossa) on saavutettu säästöjä, tavoite on ylitetty ja julkisen talouden alijäämän arvioidaan olevan 3,4 prosenttia suhteessa BKT:hen (avustusten jälkeen julkinen talous on lievästi ylijäämäinen).

Viranomaiset esittivät joulukuun puolivälissä IMF:n ohjelman mukaisesti kattavan kotimaista velkaa koskevan suunnitelman. Velan määrän arvioidaan olevan noin 70 prosenttia suhteessa BKT:hen. Suunnitelman mukaan 4 prosenttia velasta maksetaan käteisellä, 31 prosenttia hoidetaan laskemalla liikkeeseen pitkäaikaisia joukkovelkakirjoja ja loput 35 prosenttia mitätöidään.

Maan ulkoisesta asemasta voidaan todeta, että sekä kauppa- että vaihtotase ovat merkittävästi alijäämäisiä. Koska rahapolitiikkaa on tiukennettu luottojen voimakkaan kasvun vuoksi, vaihtotaseen vajeen arvioidaan supistuneen hieman ja alittavan niukasti 18 prosenttia suhteessa BKT:hen (vuonna 2002 se oli 18,5 prosenttia). Sijoitusympäristöä pyritään edelleen parantamaan. Avoimuutta lisänneiden ja hallinnollisia esteitä vähentäneiden toimien (joita toteutettiin erityisesti korkean edustajan toimiston perustaman bulldozer-komitean kautta) seurauksena ulkomaiset suorat sijoitukset Bosnia ja Hertsegovinaan melkein kaksinkertaistuivat noin 244 miljoonaan euroon vuonna 2002. Tämän positiivisen suuntauksen arvioidaan jatkuneen vuonna 2003, jolloin ulkomaiset suorat sijoitukset olivat noin 280 miljoonaa euroa.

Julkinen ulkoinen velka oli noin 2,3 miljardia dollaria eli 45 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002 (aiempi ennuste oli 52 prosenttia), ja sen arvioidaan vähentyneen edelleen vuonna 2003 noin 37 prosenttiin. Velanhoito suhteessa tavaroiden ja palveluiden vientiin alkoi nopeutua vuonna 2002, jolloin se oli 8,5 prosenttia pääasiassa IMF:lle ja Maailmanpankille suoritettujen lyhennysten vuoksi. Suhteen ennustetaan pysyvän samalla tasolla vuonna 2003 ja laskevan sen jälkeisinä vuosina.

3. Rakenneuudistukset

Komissio saattoi marraskuussa 2003 päätökseen toteutettavuustutkimuksen, joka koski neuvottelujen aloittamista vakautus- ja assosiaatiosopimuksesta. Tutkimuksessa nimetään 16 prioriteettia, joiden osalta Bosnia ja Hertsegovinan on edistyttävä merkittävästi vuoden 2004 aikana, ennen kuin komissio voi suositella neuvostolle neuvottelujen aloittamista. Viranomaiset ovat sitoutuneet saavuttamaan merkittävää edistystä jo ennen vuoden 2004 puoliväliä, mikä voisi tehostaa selvästi uudistusohjelman toteuttamista. Talouden alalla painopistealueita ovat muun muassa julkisen talouden uudistus, johdonmukainen kauppapolitiikka ja pyrkimykset kohti yhtenäistä talousaluetta. Bosnia ja Hertsegovina hyväksyi lisäksi joulukuussa 2003 keskipitkän aikavälin kehitysstrategian.

Julkisen talouden uudistaminen on edennyt tasaista vauhtia. Valtionkassajärjestelmä otettiin vuoden 2002 alussa käyttöön molemmissa entiteeteissä ja valtionhallinnossa. Sen täytäntöönpano on sujunut ongelmitta, ja se aiotaan ottaa käyttöön myös alemmilla tasoilla (kantoneissa ja kunnissa). Kaikki talousarvion toteuttamiseen osallistuvat tahot on sisällytetty järjestelmään, ja nykyään käytetään ainoastaan yhtä valtionkassaa aiempien 60:n sijaan.

Vero- ja tullihallinnon merkittävä uudistaminen on käynnissä. Korkean edustajan toimiston helmikuussa 2003 perustama välillisen verotuksen komissio on luonnostellut lain, jossa säädetään välillisestä verotuksesta vastaavan keskusviranomaisen perustamisesta. Hallitus ja parlamentti hyväksyivät lain vuoden 2003 aikana. Keskusviranomainen on vastuussa välillisten verojen kannosta valtion tasolla, ja sen on perustettava yhtenäinen tullihallinto sekä valmisteltava yleisen arvonlisäveron käyttöönottoa. Lisäksi sen johtokunnan on osallistuttava valtion edustajana veropolitiikan laatimiseen. Tällä alueella saavutettua edistystä valvotaan myös toteutettavuustutkimuksessa asetettujen painopisteiden näkökulmasta.

Pienten ja keskisuurten yritysten yksityistäminen on loppusuoralla molemmissa yhteisöissä, mutta ulkomaisia sijoittajia mahdollisesti houkuttelevien "strategisesti tärkeiden" yritysten (esim. kaivostoiminta, jalostamot, tupakkatehtaat, auton osia valmistava teollisuus) myynnissä on jääty jälkeen tavoitteista. Heikko poliittinen sitoutuminen, sosiaaliset ongelmat sekä johtamis- ja hallintojärjestelmiin (corporate governance), velkaantumiseen ja korruptioon liittyvät vaikeudet vähentävät maan houkuttelevuutta ulkomaisten sijoittajien silmissä. Viranomaiset yrittivät nopeuttaa yksityistämisprosessia vuoden 2003 loppua kohti ja aloittivat kampanjan, jolla hallituksen toimille yritettiin saada laajempi tuki. Joulukuusta 2003 alkaen on aloitettu lukuisia tarjouskilpailuja, ja lisää edistystä odotetaan vuoden 2004 alussa.

Liiketoimintaympäristön yleisen kehittämisen vuoksi bulldozer-komitea, jonka korkea edustaja perusti marraskuussa 2002 purkamaan yritysten perustamisen ja liiketoiminnan hallinnollisia esteitä, ajoi läpi 50 talousuudistusta toukokuussa, ja uudistusten toista kerrosta valmistellaan. Molempien yhteisöjen hallitukset hyväksyivät vuonna 2003 yhdenmukaisen konkurssilainsäädännön, joka oli vuoden lopussa vielä parlamentin käsiteltävänä. Ulkomaiset sijoittajat pitävät kuitenkin toimintaympäristöä epävarmana, riskejä suurina, liiketoimintamenettelyjä kalliina ja politiikkaa vaikeaselkoisena.

Pankkien yksityistäminen on saatu päätökseen molemmissa yhteisöissä, ja pankkialalla on merkittävästi ulkomaista pääomaa. Pankkialan valvontaa on tehostettu valvomalla voimassa olevien vakavaraisuussäännösten noudattamista (esim. korotetut vähimmäispääomavaatimukset). IMF:n ohjelman mukaisesti viranomaiset ovat toteuttaneet muitakin pankkialan uudistuksia (erityisesti valuuttariskejä, maksuvalmiutta ja peruspääomaa koskevat uudistukset), joilla alan sääntely on saatu lähemmäksi kansainvälisiä standardeja. Suuri osa pankeista noudattaa valtion talletusvakuutusviraston vaatimuksia.

4. Makrotaloudellisen rahoitusavun toteutus

Marraskuussa 2002 neuvosto myönsi Bosnia ja Hertsegovinalle 60 miljoonan euron yhteisön rahoitusavun (päätös 2002/883/EY), joka koostuu enintään 20 miljoonan euron lainasta ja enintään 40 miljoonan euron avustuksesta. Järjestely on jatkoa joulukuussa 2001 päätökseen saatetulle ensimmäiselle makrotaloudelliselle rahoitusaputoimelle (päätös 1999/325/EY). Uudella apupaketilla on tarkoitus tukea kattavaa talous- ja rakennesopeutusohjelmaa elokuussa 2002 hyväksytyn IMF:n valmiusluottojärjestelyn yhteydessä. Ensimmäisen apupaketin tavoin tämän avun toteutus on kytketty tiettyjen talouspolitiikan edellytysten osalta saavutettuun edistykseen.

Kun yhteisymmärryspöytäkirja oli allekirjoitettu joulukuun lopussa 2002 ja IMF:n ensimmäinen tarkastelu oli tuottanut positiivisen lopputuloksen, ensimmäinen 15 miljoonan euron avustuserä maksettiin helmikuussa 2003. Aiemman makrotaloudellisen rahoitusavun tapaan 25 prosenttia (3,75 miljoonaa euroa) maksettiin suoraan valtiolle ja jäljelle jääneistä varoista kolmasosa maksettiin Bosnian serbitasavallalle ja kaksi kolmasosaa Bosnia ja Hertsegovinan liittotasavallalle.

Komission edustajat tekivät virkamatkan Bosnia ja Hertsegovinaan kesäkuun alussa 2003, ja täydentävä yhteisymmärryspöytäkirja allekirjoitettiin viranomaisten kanssa heinäkuun lopussa. Täydentävän yhteisymmärryspöytäkirjan mukaan toinen maksuerä on suuruudeltaan 20 miljoonaa euroa (10 miljoonan euron avustus ja 10 miljoonan euron laina), ja kolmannen erän maksamisen edellytyksenä on useiden talouspoliittisten ehtojen täyttäminen. Siinä määritetään myös osa-alueet, joilla on edistyttävä, jotta toisen maksuerän talouspoliittiset ehdot täyttyvät. Ehtojen mukaan molempien yhteisöjen on hyväksyttävä yhtenäiset konkurssi- ja selvitystilalait, valtion on päätettävä kilpailuneuvoston perustamisesta ja vakuutuslainsäädännön antamisessa on edistyttävä. IMF saattoi kesäkuussa päätökseen toisen ja kolmannen tarkastelunsa, joissa todettiin, että ohjelman toteutus on edennyt suunnitellusti. Komissio aloitti maksatusmenettelyt joulukuussa 2003 todettuaan, että i) täydentävän yhteisymmärryspöytäkirjan edellä mainittujen ehtojen täyttäminen on edennyt suunnitellulla tavalla, ii) Bosnia ja Hertsegovinan viranomaiset ratifioivat lainasopimuksen joulukuun alussa ja iii) Bosnia ja Hertsegovina on hyväksynyt lukuisia säännöksiä (jotka koskevat tarkastuksia, petostentorjuntaa, tilintarkastuksia sekä varojen takaisinperintää petos- ja korruptiotapausten yhteydessä), joilla täytetään uuden varainhoitoasetuksen mukaiset velvoitteet. Toinen 10 miljoonan dollarin avustuserä maksettiin joulukuussa 2003 ja 10 miljoonan laina tammikuussa 2004.

Avustuksesta 50 prosenttia (5 miljoonaa euroa) maksettiin suoraan valtiolle ja jäljelle jääneistä varoista kolmasosa maksettiin Bosnian serbitasavallalle ja kaksi kolmasosaa Bosnia ja Hertsegovinan liittotasavallalle.

Talousuudistusten tila

1. Hintojen vapauttaminen

Useimmat hinnat on vapautettu joitakin julkisia palveluja lukuun ottamatta.

2. Kaupan vapauttaminen

Alueellisten vapaakauppasopimusten verkko on saatu valmiiksi Kaakkois-Euroopassa, ja Bosnia ja Hertsegovina soveltaa niitä jo Kroatian (1.1.2001 alkaen), entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian (1.7.2002 alkaen) sekä Serbian ja Montenegron (1.6.2002 alkaen) kanssa. WTO:hon liittyminen edistyy hitaasti ja sen on suunniteltu tapahtuvan vuoden 2004 aikana.

3. Valuuttajärjestelmä

Bosnia ja Hertsegovina on soveltanut valuuttakatejärjestelmää kesäkuusta 1998. Yhteinen valuutta - KM - on sidottu euroon kiinteällä kurssilla 1,96 KM.

4. Ulkomaiset suorat sijoitukset

Liiketoimintaympäristöä pyritään kehittämään: ulkomaisista sijoituksista vastaavan viraston (Foreign Investment Promotion Agency, FIPA) perustamisen lisäksi korkean edustajan virasto perusti loppuvuodesta 2002 bulldozer-komitean purkamaan yritysten perustamisen ja liiketoiminnan hallinnollisia esteitä. Komitea ajoi läpi 50 talousuudistusta toukokuussa 2003, ja uudistusten toista kerrosta valmistellaan. Ulkomaiset sijoittajat pitävät kuitenkin toimintaympäristöä epävarmana, riskejä suurina ja politiikkaa vaikeaselkoisena.

5. Rahapolitiikka

Bosnia ja Hertsegovinan keskuspankki on vastuussa valuuttakatejärjestelmän toiminnasta. Keskuspankki ja muut pankit eivät saa lainata rahaa valtiolle.

6. Julkinen talous

Julkisen kulutuksen osuus BKT:sta on supistumassa, mutta se oli edelleen 47 prosenttia vuonna 2003. Kyseisestä määrästä 39 prosenttia käytetään palkkoihin, ja julkisen sektorin katsotaan käyttävän varoja hyvin tehottomasti. Julkista taloutta on kuitenkin saatu merkittävästi vakautettua ja molempien yhteisöjen verotusta yhdenmukaistettua. Käynnissä on merkittävä tulli- ja verojärjestelmän uudistus (ml. arvonlisäveron käyttöönotto), joka on osittain seurausta kansainvälisestä painostuksesta.

7. Yksityistäminen ja yritysten rakenneuudistukset

Pienten ja keskisuurten yritysten yksityistäminen on saatettu lähes päätökseen molemmissa entiteeteissä, mutta ulkomaisia sijoittajia mahdollisesti houkuttelevien suurten, "strategisesti tärkeiden" yritysten myynnissä on jääty jälkeen tavoitteista.

8. Rahoitusalan uudistus

Pankkien yksityistäminen on saatu päätökseen, ja pankkialalla on merkittävästi ulkomaista pääomaa. Pankkialan valvontaa on tehostettu valvomalla voimassa olevien vakavaraisuussäännösten noudattamista (esim. korotetut vähimmäispääomavaatimukset). Viranomaiset ovat IMF:n ohjelman mukaisesti muuttaneet pankkien valuuttariskisäännöksiä kansainvälisen käytännön mukaisiksi.

V. Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia

1. Tiivistelmä

Entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kokonaistuotanto kasvoi 3 prosenttia vuonna 2003, mikä vastaa lähes alkuperäisiä ennusteita. Julkisen talouden alijäämä oli 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja se supistui yli 4 prosenttiyksikköä edellisvuodesta. Kauppataseen alijäämä oli 17 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003, kun se oli ollut yli 20 prosenttia vuonna 2002. Vaihtotaseen vajeen (ennen avustuksia) arvioidaan olleen 8,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Raha- ja valuuttakurssipolitiikka on pysynyt vakaana. IMF:n johtokunta hyväksyi huhtikuussa 2003 myönnetyn 14 kuukauden valmiusluottojärjestelyn ensimmäisen tarkastelun lokakuussa 2003.

Rakenneuudistusprosessin eteneminen nopeutui vuoden 2003 aikana. Viranomaiset edistyivät jonkin verran tappiollisten suuryritysten selvitystilamenettelyissä, julkishallinnon uudistamisessa ja julkisen talouden tehostamisessa. Parlamentti antoi syyskuussa 2003 lain, jossa säädetään yrittäjyyttä edistävän viraston perustamisesta. Liiketoimintaympäristö on kuitenkin edelleen alikehittynyt. Pankkien lainanantoa haittaa erityisesti sopimusehtojen noudattamisen ja velkojien oikeuksien heikko valvonta, mikä puolestaan vaikuttaa negatiivisesti investointeihin ja talouden kehitykseen.

Komissio maksoi viimeisen erän EY:n makrotaloudellisesta rahoitusavusta (80 miljoonaa euroa), josta neuvosto oli tehnyt päätöksen marraskuussa 1999, ja jota korotettiin 18 miljoonalla eurolla joulukuussa 2001. Rahoitusavun kolmas erä (10 miljoonan euron avustus ja 10 miljoonan euron laina) maksettiin touko-kesäkuussa 2003 sen jälkeen, kun IMF:n uusi valmiusluottojärjestely oli hyväksytty. Neljäs ja viimeinen erä (18 miljoonan euron laina ja 8 miljoonan euron avustus) maksettiin joulukuussa 2003 sen jälkeen, kun entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia oli täyttänyt Euroopan yhteisön kanssa syyskuussa 2002 allekirjoitettuun täydentävään yhteisymmärryspöytäkirjaan sisältyvät talouspoliittiset ehdot.

2. Talouden kehitys

(1) Entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kokonaistuotanto kasvoi 3 prosenttia vuonna 2003, mikä vastaa lähes alkuperäisiä ennusteita. Kasvu on kiihtynyt vuodesta 2001, jolloin se oli -4,5 prosenttia ja vuodesta 2002 , jolloin se oli 0,7 prosenttia. Alustavien tietojen mukaan teollisuustuotanto kasvoi 4,7 prosenttia vuoteen 2002 verrattuna. Talouden toimeliaisuuden elpyminen ei ole kuitenkaan riittänyt nostamaan kokonaistuotantoa kriisiä edeltävälle vuoden 2000 tasolle, vähentämään työttömyyttä eikä nostamaan merkittävästi elintasoa. Virallisten tilastojen mukainen työttömyys kasvoi noin 37 prosenttiin työvoimasta vuonna 2003, kun se oli edellisenä vuonna 32 prosenttia. Jos epävirallinen sektori otetaan huomioon, todelliset työttömyysluvut ovat kuitenkin todennäköisesti virallisia lukuja alhaisemmat.

(2) Inflaatio pysyi hitaana vuonna 2003. Kuluttajahinnat nousivat keskimäärin 1,2 prosenttia, mikä alitti selvästi 3,0 prosentin ennusteen. Vuonna 2002 jyrkästi laskeneiden elintarvikkeiden hintojen lisäksi inflaation hidastuminen johtui dollarin heikkenemisestä, koska Makedonian dinaari on käytännössä sidottu euroon (yksi euro on noin 61 dinaaria). Keskuspankin vekselien - jotka ovat likviditeetin hallinnan keskeinen väline - keskimääräinen korko laski vuonna 2003 tammikuun 14,7 prosentista 6 prosenttiin vuoden lopussa. Liikepankit eivät kuitenkaan siirtäneet koron laskua kokonaan asiakkailleen. Keskimääräinen lainan korko oli joulukuussa vielä 14,6 prosenttia, kun keskimääräinen talletuskorko oli noin 7 prosenttia.

(3) Julkinen talous kehittyi vuonna 2003 selvästi edellisvuotta paremmin. Julkisen talouden alijäämä oli noin 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, kun se oli 5,7 prosenttia vuonna 2002. Julkisen talouden raju sopeuttaminen neljällä prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen vuoden aikana johtuu julkisten menojen merkittävästä supistamisesta 41:stä prosentista 36 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tämä on seurausta eräiden merkittävien ei-toistuvien menojen supistamisesta tai poistumisesta (esimerkiksi turvallisuuteen liittyvät menot ja kertaluonteinen korvaus TAT-pyramidirahastoihin osallistuneille tallettajille) sekä siitä, että osa budjetoiduista pääomamenoista jäi toteutumatta. Julkiset kokonaismenot (34,5 prosenttia suhteessa BKT:hen) ovat pysyneet ennusteiden mukaisina, koska sosiaalivakuutusmaksujen, tullien ja muiden kuin verotulojen perinnässä on onnistuttu odotuksia paremmin, mikä kompensoi arvioitua alhaisempia alv-tuloja.

Maan ulkoinen asema heikkeni hieman vuonna 2003, kun nimellisin (euromääräisin) luvuin laskettu kaupankäynti väheni. Vienti pysyi suunnilleen vuoden 2002 tasolla, mutta tuonti supistui 5 prosenttia. Kauppataseen alijäämä oli yli 700 miljoonaa euroa (17,2 prosenttia suhteessa BKT:hen) vuonna 2003. Alijäämä väheni vuoteen 2002 verrattuna sekä euromääräisesti että suhteessa BKT:hen, mutta kasvoi dollarimääräisesti valuuttakurssien muutosten vuoksi. Vaihtotaseen alijäämän (ennen avustuksia) arvioidaan olevan 8,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Kun ulkomainen rahoitusapu (2,1 prosenttia suhteessa BKT:hen) lasketaan mukaan, alijäämä on 6,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Valuuttavaranto vastasi vuonna 2003 noin neljän kuukauden tuontia ja oli näin ollen IMF:n tukemassa ohjelmassa asetetun tavoitteen mukainen. Ulkomaanvelka väheni merkittävästi ja oli 33 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoden 2003 lopussa. Velka on varsin alhaisella tasolla alueen muihin maihin verrattuna.

Kauan odotettu 20 miljoonan erityisnosto-oikeuden (noin 25 miljoonaa euroa) arvoinen valmiusluottojärjestely IMF:n kanssa hyväksyttiin 30. huhtikuuta 2003, ja sen puitteissa muut rahoittajat saattoivat maksaa suuret määrät rahoitusapua. Valmiusluottojärjestelyn ensimmäinen tarkastelu saatettiin onnistuneesti päätökseen lokakuussa 2003.

3. Rakenneuudistukset

Hintojen vapauttaminen on saatu suurelta osin päätökseen lukuun ottamatta pääosaa yleishyödyllisistä palveluista ja erinäisiä tuotteita, kuten öljyä ja öljyn sivutuotteita.

Pienten ja keskisuurten yritysten yksityistäminen on saatu lähes päätökseen. Syyskuun 2003 loppuun mennessä oli yksityistetty 1 683 yritystä, ja vain 81 sellaista valtionyhtiötä, jotka kuuluvat vuonna 1993 käynnistettyyn yksityistämisohjelmaan, oli enää myymättä. Vuonna 2000 käynnistetty toimintasuunnitelma, jonka tavoitteena oli 40 tappiollisen suuryrityksen rakenneuudistus, selvitystila tai yksityistäminen, saatiin vihdoin päätökseen. Viranomaiset keskittyvät nyt yksityisen sektorin kehittämiseen. Parlamentti antoi syyskuussa 2003 lain, jossa säädetään yrittäjyyttä edistävän viraston perustamisesta. Liiketoimintaympäristö on kuitenkin yleisesti alikehittynyt. Pankkien lainanantoa haittaa erityisesti sopimusehtojen noudattamisen ja velkojien oikeuksien heikko valvonta, mikä puolestaan vaikuttaa negatiivisesti investointeihin ja talouden kehitykseen.

Viranomaiset edistyivät vuonna 2003 myös julkishallinnon uudistamisessa ja julkisen talouden tehostamisessa, aloittivat useimmissa hallintoyksiköissä toiminnan analysoinnin, kehittivät pääsihteeristön toimintaa, perustivat keskitetyn valtionkassan, tehostivat arvonlisäverotusta sekä esittivät suunnitelman valtion liikkeeseen laskemien arvopaperien markkinoiden kehittämiseksi. Hallitus antoi lisäksi pitkällisten neuvottelujen jälkeen joulukuussa 2003 lakiesityksen paikallishallinnon rahoituksesta. Esityksen on vielä saatava parlamentin hyväksyntä. Edellä mainituilla osa-alueilla on kuitenkin vielä paljon parantamisen varaa. Hallintoyksiköiden toiminnan analyysi on saatava päätökseen, julkishallinnon palkkajärjestelmä on uudistettava, talousarvion ulkopuolisia menoja on valvottava tehokkaammin, kaikilla hallinnon aloilla on tehtävä sisäisiä tarkastuksia ja valtion arvopapereille on luotava todelliset markkinat. Suuria haasteita ovat julkishallinnon hajauttamisprosessin toteuttaminen sekä erityisesti paikallishallinnon menojen hallinta- ja tulojen keräyskyvyn parantaminen.

Rahoitusalaa hallitsevat pankit, ja muilla rahoituslaitoksilla on hyvin vähäinen merkitys. Pankkisektorin toiminta on tullut vakaammaksi viime vuosina. Kolme suurinta pankkia, joiden osuus varojen ja vastuiden kokonaismäärästä on noin kaksi kolmasosaa, soveltavat toiminnassaan varsin varovaisia ja vakaita käytänteitä. Joulukuussa 2003 julkistetussa rahoitusjärjestelmän vakautta arvioivassa IMF:n raportissa kuitenkin todetaan, että rahoitusjärjestelmän vakautta haittaavat pienempien pankkien heikot hallinto- ja valvontajärjestelmät sekä pankkien heikot taseet, joissa on paljon järjestämättömiä luottoja (16 prosenttia sijoitusomaisuuden kokonaismäärästä vuoden 2003 puolivälissä). Keskuspankin tehostetussa valvonnassa oli vuonna 2003 kuusi pankkia, mutta niiden pienen koon vuoksi tämä ei vaikuttanut juurikaan koko rahoitusjärjestelmän vakauteen.

Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia allekirjoitti EY:n kanssa vakautus- ja assosiaatiosopimuksen huhtikuussa 2001. Kauppaa ja kaupan liitännäistoimenpiteitä koskeva väliaikainen sopimus tuli voimaan kesäkuussa 2001. Vakaus- ja assosiaatiosopimuksen ratifiointi saatiin päätökseen vuoden 2003 aikana, ja sopimus tuli voimaan 1. huhtikuuta 2004. Entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta tuli 4. huhtikuuta 2003 WTO:n 146. jäsen. Maa oli jo tehnyt vakaussopimuksen tuella vapaakauppasopimukset naapurimaidensa kanssa.

4. Makrotaloudellisen rahoitusavun toteutus

Neuvosto päätti 8. marraskuuta 1999 myöntää entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle täydentävää makrotaloudellista rahoitusapua enintään 80 miljoonaa euroa. Apu muodostuu enintään 50 miljoonan euron lainasta ja enintään 30 miljoonan euron avustuksesta. Alkuperäistä neuvoston päätöstä tarkistettiin 10. joulukuuta 2001 siten, että sen voimassaoloa jatkettiin vuoden 2003 loppuun ja avustusosuutta lisättiin 18 miljoonaa euroa (näin avustuksen osuus on yhteensä 48 miljoonaa euroa 98 miljoonan euron kokonaisavusta).

Ensimmäinen 30 miljoonan euron erä (20 miljoonan euron avustus ja 10 miljoonan euron laina) oli maksettu jo joulukuussa 2000 ja tammikuussa 2001. Tammikuussa 2002 maksettiin toinen 22 miljoonan euron erä (johon sisältyi 10 miljoonan euron avustus) poikkeuksellisesti IMF:n valvoman ohjelman pohjalta, koska maassa vallitsi vaikea poliittinen ja taloudellinen tilanne kevään 2001 etnisten ristiriitojen jäljiltä.

Komissio saattoi vuonna 2003 päätökseen vuonna 1999 myönnetyn ja vuonna 2001 laajennetun makrotaloudellisen rahoitusavun toteutuksen maksamalla kolmannen ja neljännen erän. Kolmas 20 miljoonan euron erä (10 miljoonan euron avustus ja 10 miljoonan euron laina) maksettiin touko-kesäkuussa 2003 sen jälkeen, kun IMF:n uusi valmiusluottojärjestely oli hyväksytty (ks. edellä). Neljäs ja viimeinen 26 miljoonan euron erä (18 miljoonan euron laina ja 8 miljoonan euron avustus) maksettiin joulukuussa 2003 sen jälkeen, kun entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia oli: i) täyttänyt Euroopan yhteisön kanssa syyskuussa 2002 allekirjoitettuun täydentävään yhteisymmärryspöytäkirjaan sisältyvät talouspoliittiset ehdot; ja ii) hyväksynyt lukuisia säännöksiä (jotka koskevat tarkastuksia, petostentorjuntaa, tilintarkastuksia sekä varojen takaisinperintää petos- ja korruptiotapausten yhteydessä), joilla täytetään uuden varainhoitoasetuksen mukaiset velvoitteet.

Viimeiseen neljänteen maksuerään liittyvät ehdot koskivat edistymistä julkishallinnon uudistamisessa, julkisten menojen hallinnassa, verouudistuksessa, yritysten rakenneuudistuksessa, yksityisen sektorin kehittämisessä sekä rahoitussektorin uudistuksessa.

Talousuudistusten tila

1. Hintojen vapauttaminen

Hintojen vapauttaminen on saatu suurelta osin päätökseen lukuun ottamatta useimpia yleishyödyllisiä palveluja ja erinäisiä tuotteita, kuten öljyä ja öljyn sivutuotteita.

2. Kaupan vapauttaminen

Kauppaa ja kaupan liitännäistoimenpiteitä koskeva väliaikainen sopimus EY:n kanssa, joka tuli voimaan kesäkuussa 2001 vakautus- ja assosiaatiosopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, tarjoaa EU:n tuotteille vapaamman pääsyn markkinoille ja laskee vaiheittain tärkeimpien tuotteiden tulleja. Entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta tuli 4. huhtikuuta 2003 WTO:n 146. jäsenvaltio. Maa on tehnyt vakaussopimuksen tuella vapaakauppasopimukset naapurimaidensa kanssa.

3. Valuuttajärjestelmä

Dinaari on vuoden 1994 alkupuolelta ollut käytännössä sidottu Saksan markkaan ja 1. tammikuuta 2002 lähtien euroon. Heinäkuun 1997 devalvaation jälkeen yksi euro on noin 61 dinaaria.

4. Ulkomaiset suorat sijoitukset

Tietyille ulkomaisille suorille sijoituksille tarvitaan hallituksen hyväksyntä, ja ulkomaisten suorien sijoitusten maahantuloa vaikeuttaa toimivien maamarkkinoiden puuttuminen. Ulkomaisia suoria sijoituksia on tehty vaihtelevasti viime vuosina, ja ne ovat useimmiten muodostuneet muutamasta suuresta sijoituksesta. Ulkomaisten suorien sijoitusten yhteismäärä oli vuosina 2002 ja 2003 alle 2 prosenttia suhteessa BKT:hen.

5. Rahapolitiikka

Keskuspankki on lain mukaan riippumaton hallituksesta. Keskuspankki ei saa myöntää hallitukselle muuta lainaa kuin uusiutumattomia yli yön -luottoja. Rahapolitiikan lakisääteisenä päätavoitteena on hintatason vakaus. Valuuttakurssiankkurina on keskuspankin asettama keskipitkän aikavälin tavoite.

6. Julkinen talous

Alv otettiin käyttöön huhtikuussa 2000, ja se on merkittävä tulonlähde. Viranomaiset muuttivat talousarviolakia ja julkisista hankinnoista annettua lakia vuonna 2003, ja keskittivät talousarvion toteutuksen yhteen valtionkassaan, joka on toiminnassa. Valtiovarainministeriössä tehdään sisäisiä tarkastuksia ja tilintarkastuksia, mutta niitä on tehostettava ja ulotettava koskemaan koko julkista hallintoa.

7. Yksityistäminen ja yritysten rakenneuudistukset

Vuonna 1993 alkanut yksityistämisohjelma on saatu lähes päätökseen, ja melkein 1 700 pk-yritystä on yksityistetty. Yritykset ja organisaatiot, jotka hoitavat erityisten kansallisten etujen mukaisia toimintoja sekä julkisia ja yleishyödyllisiä palveluja, eivät kuulu ohjelmaan. Kansallinen teleoperaattori myytiin vuonna 2001 unkarilaiselle Matav-yhtiölle. Vuonna 2003 saatiin vihdoin päätökseen selvitystilamenettely 40:ssä tappiollisessa suuryrityksessä, jotka nimettiin vuoden 2000 toimintasuunnitelmassa.

8. Rahoitusalan uudistus

Vuoden 2000 uudella pankkilailla luotiin oikeudellinen kehys nykyaikaiselle ja vahvistetulle pankkialalle. Rahoitusalaa hallitsevat pankit, ja muilla rahoituslaitoksilla on hyvin vähäinen merkitys. Pankkisektori on suurelta osin yksityistetty ja hyvin keskittynyt. Kolmella suurimmalla pankilla on noin kaksi kolmasosaa varojen ja vastuiden kokonaismäärästä.

VI. Georgia

1. Tiivistelmä

Parlamenttivaalien aikaan vallinnut poliittinen epävarmuus, joka johti lopulta presidentti Shevardnadzen eroon marraskuussa 2003, ei vaikuttanut Georgian talouskasvuun. Kokonaistuotanto kasvoi 8,6 prosenttia, mikä on nopein kasvuvauhti vuoden 1997 jälkeen. Kasvu oli nopeaa useilla sektoreilla mukaan lukien rakennusala, maatalous ja tehdasteollisuus. Keskimääräinen inflaatio hidastui 4,8 prosenttiin. Koska tuontikysyntä kasvoi voimakkaasti BTC-öljyputken (Baku-Tbilisi-Ceyhan) rakentamisen takia, vaihtotaseen alijäämän arvioidaan kasvaneen noin 10 prosenttiin. Rakenneuudistuksissa saavutettiin joitakin positiivisia tuloksia vuonna 2003 erityisesti rahoitussektorilla ja yksityistämishankkeissa, mutta uuden hallituksen tärkeimmät haasteet ovat energiasektorilla, julkisen talouden hallinnossa ja virkamieskunnan uudistamisessa.

Koska finanssipoliittisia tavoitteita ei saavutettu, Georgia ei saanut uusia lainoja IMF:ltä, ja köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestely keskeytettiin syyskuussa 2003. Julkisia mielenilmauksia seurannut marraskuinen vallanvaihto loi mahdollisuuden suhteiden palauttamiseen IMF:n kanssa, ja keskustelut köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelyn seuraajasta ovat käynnissä. Näissä olosuhteissa Georgialle ei maksettu EY:n poikkeukselliseen rahoitusapuun kuuluvia avustuksia vuoden 2003 aikana.

2. Talouden kehitys

Kokonaistuotannon kasvu kiihtyi 8,6 prosenttiin vuonna 2003, mikä on nopein kasvuvauhti vuoden 1997 jälkeen. Tämä johtuu pääosin rakennusalan ja maatalouden nopeasta kasvusta. BTC-öljyputken rakennustyöt alkoivat Georgian alueella huhtikuussa ja jatkuvat vuoteen 2005 saakka. Maatalous on kansantalouden suurin sektori (20 prosenttia BKT:sta), ja vuonna 2003 maataloustuotanto kasvoi noin 10 prosenttia muun muassa suotuisien sääolojen ansiosta. Maatalouden ja rakennustoiminnan lisäksi kasvu on ollut nopeaa myös kaivannaisteollisuudessa (alumiini, metalliseokset, kupari, kulta ja romumetallit) ja tehdasteollisuudessa (viinit, lannoitteet, kivennäisvedet). Teollisuustuotanto kasvoi 10,6 prosenttia vuonna 2003. Virallinen työttömyysaste oli 11,8 prosenttia eli se laski hieman vuoden yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana.

Suuri osa taloudellisesta toiminnasta tapahtuu harmaalla sektorilla ja salakuljetus on yleistä. Tämän vuoksi useilla talouden aloilla havaittu nopea kasvu ei lisännyt verotuloja odotetulla tavalla. Marraskuussa 2003 pidettyjen vaalien aikana ja heti niiden jälkeen, kun uusi hallitus ei vielä ollut vallassa, veronkanto loppui käytännössä kokonaan erityisesti arvonlisäveron osalta. Lisäksi Adjaran autonominen provinssi piti edellään itsellään verotulot, jotka oli kerätty sen alueella valtion talousarvioon. Julkisen talouden alijäämä oli sitoumusten perusteella noin 3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003 (vuonna 2002 se oli 2 prosenttia). Kassaperusteinen alijäämä on itse asiassa hieman vuotta 2002 alhaisempi menorästien nettomääräisen kasvun vuoksi. Poliittinen epävarmuus vaikeutti entisestään julkisen talouden hoitoa marras-joulukuussa, mutta hallitus sai rahoitusapua joihinkin välttämättömiin tarkoituksiin. Uusi hallitus otti uudelleen tarkasteltavaksi vuoden 2004 talousarvioluonnoksen, joka oli toimitettu parlamentille lokakuussa 2003. Finanssipoliittisen ohjelman sisällöstä keskustellaan IMF:n kanssa alkuvuodesta 2004.

Georgian keskuspankki on ylläpitänyt johdonmukaisesti varovaista rahapolitiikan viritystä. Muun muassa maatalousalan positiivisen kehityksen ansiosta inflaatio hidastui keskimäärin 4,8 prosenttiin vuonna 2003, kun se oli ollut 5,6 prosenttia vuonna 2002. Marras-joulukuussa 12 kuukauden jaksolta laskettu inflaatiovauhti kuitenkin kiihtyi 7 prosenttiin. Tämä johtui pääasiassa vaaleja seuranneesta poliittisesta epävarmuudesta. Georgian valuutta lari on pysynyt yleisesti ottaen vakaana suhteessa Yhdysvaltain dollariin (myös marras-joulukuussa), mutta suhteessa euroon se on heikentynyt. Reaalisesti larin arvioidaan vahvistuneen hieman vuonna 2003.

Vaihtotaseen alijäämä kasvoi vuonna 2003 nopeasti 10 prosenttiin (vuonna 2002 se oli 6 prosenttia), mikä johtui pääasiassa pääoman tuonnista BTC-öljyputken rakentamista varten. Tuonti rahoitetaan öljyputkeen tehtävillä suorilla ulkomaisilla sijoituksilla. Georgian keskuspankin kokonaisvaluuttavaranto laski vuoden 2003 lopussa noin 190 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin, mikä vastaa 1,5 kuukauden tuontia (pl. öljyputkeen liittyvä tuonti). Georgian dollarimääräinen ulkomaanvelka jatkoi vuonna 2003 kasvuaan ja oli noin 1,85 miljardia dollaria, mutta nimellisen velan määrä suhteessa BKT:hen laski 48 prosenttiin. Georgia ei pystynyt neuvottelemaan Pariisin klubin kautta kahdenvälisten velkojiensa kanssa velkojensa eräpäivien muuttamisesta, kuten vuonna 2001 tehdyssä Pariisin klubin sopimuksessa oli sovittu, koska Georgian järjestelyt IMF:n kanssa keskeytettiin syyskuussa 2003. Uudelleenjärjestelyn viivästyessä Georgia on periaatteessa jättänyt kahdenväliset velkansa hoitamatta, ja Pariisin klubin velkojien osalta pääomista kertyi rästejä noin 50 miljoonaa dollaria vuonna 2003.

3. Rakenneuudistukset

Hallitus hyväksyi kesäkuussa 2003 talouden kehitystä ja köyhyyden vähentämistä koskevan ohjelman, jonka IMF ja Maailmanpankki myöhemmin vahvistivat edullisin ehdoin tulevaisuudessa saatavan rahoituksen perustaksi. Ohjelman laadinta ei ollut yhteydessä talousarvion suunnitteluprosessiin, joten keskipitkän aikavälin menopuitteet on laadittava erikseen. Talousarvion laadintamenettelyjen ja varainhoidon käynnissä olevissa uudistuksissa on saavutettava edistystä huhtikuussa 2003 hyväksytyn uuden talousarviojärjestelmälain puitteissa, jotta voidaan helpottaa talouden kehitystä ja köyhyyden vähentämistä koskevan ohjelman toteuttamista. Presidentti Shevardnadzen eron jälkeen valta vaihtui, ja uuden hallituksen odotetaan uudistavan talouden kehitystä ja köyhyyden vähentämistä koskevaa ohjelmaa, mikäli se katsotaan tarpeelliseksi.

Hallitus hyväksyi elokuussa 2003 uuden verosäännöstön, johon sisältyy alv-velvollisuuden raja-arvon merkittävä korotus, pieniltä yrityksiltä perittävän veron käyttöönotto ja useiden haittaverojen kumoaminen. Näillä uudistuksilla ei oleteta olevan välittömiä vaikutuksia verotulojen kokonaismäärään. Arvonlisäveron palautusjärjestelmä on myös vastikään uudistettu kokonaan. Useat tahot hyötyvät edelleen lukuisista yritysvero- ja alv-vapautuksista. Valtio saisi lisäksi huomattavat lisätulot, jos laajamittaista polttoaineiden valmisteveron ja tullimaksujen kiertoa torjuttaisiin tehokkaammin.

Suuryritysten yksityistämisessä edistyttiin jonkin verran vuonna 2003 erityisesti Azotin kemiantehtaan ja Zestafonin rautaseostehtaan osalta. Potin sataman tiettyihin osiin myönnettiin toimilupia, ja hallinnointisopimuksia tehtiin lentokoneteollisuudessa, sähkön siirrossa ja jakelussa (United Distribution Company). Yksityisten toimijoiden suurempi rooli energia-alalla ei ole vielä vaikuttanut maksujen perintäasteeseen, joka on noin 70 prosenttia pääkaupungissa ja selvästi heikompi muilla alueilla. Valtionyhtiöiden johtamista kehittämään on perustettu talousministeriön alainen yritysten hallintovirasto.

Hallitus on käynnistänyt yhteistyössä IMF:n kanssa kattavat tilintarkastukset kolmessa suuressa valtionyhtiössä, mutta säännöllisiä tarkastuksia ei toistaiseksi vaadita kaikilta valtionyhtiöiltä.

Georgian keskuspankki on edistynyt pankkialan valvonnan ja sääntelyn tehostamisessa ottamalla vuonna 2003 muun muassa käyttöön uudet analyyttiset puitteet maksukyvyttömien pankkien purkamiseksi sekä soveliaisuus- ja luotettavuuskriteerit pankkien johdolle ja omistajille. Rahanpesun vastainen lainsäädäntö hyväksyttiin vuonna 2003, mutta sen ei katsota olevan aivan kansainvälisten vaatimusten mukainen.

4. Makrotaloudellisen rahoitusavun toteutus

Komission edustajat tekivät virkamatkan Tbilisiin joulukuussa 2002, jonka jälkeen Georgian viranomaisten kanssa tehtiin alustava sopimus EY:n poikkeukselliseen rahoitusapuun kuuluvan neljännen avustuserän (6,5 miljoonaa euroa) maksamisesta. Komission yksiköt asettivat kuitenkin avustuserän maksamisen ehdoksi sen, että IMF:n johtokunta saattaa onnistuneesti päätökseen Georgian köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelyyn kuuluvan kolmannen tarkastelun. Georgialla oli koko ajan enemmän vaikeuksia täyttää järjestelyn mukaiset rakenteelliset ehdot vuoden 2003 alkupuoliskolla, mikä johtui merkittävästä poikkeamasta julkisen talouden tavoitteista. Syyskuussa 2003 oli selvää, että viranomaiset eivät saisi parlamentin tukea vuoden 2003 tarkistetulle talousarviolle, jolla syntymässä oleva julkisen talouden alijäämä olisi saatu korjattua. Tämän vuoksi IMF ei saattanut päätökseen köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelyn mukaista kolmatta tarkastelua, ja järjestelyn voimassaoloaika päättyi tammikuussa 2004. Näissä olosuhteissa Georgialle ei maksettu EY:n poikkeukselliseen rahoitusapuun kuuluvia varoja vuoden 2003 aikana.

Marraskuun 2003 parlamenttivaaleja ja presidentti Shevardnadzen eroa seurannut vallanvaihdos antoi mahdollisuuden luoda uudelleen suhteet IMF:ään, ja Georgian uusi hallitus käy neuvotteluja uudesta köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelystä. Georgialle voidaan myöntää yhteisön poikkeuksellista rahoitusapua vasta sitten, kun IMF:n johtokunta on hyväksynyt uuden rahoitusjärjestelyn.

EY:n poikkeuksellista rahoitusapua on myönnetty Georgialle 110 miljoonan euron lainana (maksettiin heinäkuussa 1998) ja yhteensä 65 miljoonan euron avustuksena, joka oli tarkoitus maksaa useassa erässä. Koska viranomaiset eivät edistyneet tasaisesti avustusten maksuun liittyvien ehtojen noudattamisessa, vuosina 1998-2003 maksettiin ainoastaan kolme avustuserää (yhteensä 25 miljoonaa euroa). Vuoden 2003 loppuun mennessä Georgia oli vähentänyt yhteisöltä saamiensa lainojen määrää pääoman ennenaikaisella maksamisella 92 miljoonaan euroon (sama määrä kuin vuoden 2002 lopussa).

Talousuudistusten tila

1. Hintojen vapauttaminen

Ainoastaan yleishyödyllisten palvelujen hintoja säännellään. Säänneltyjen hintojen osuus on noin 3 prosenttia kuluttajahintaindeksistä.

2. Kaupan vapauttaminen

Vapaa kauppapolitiikka. Georgiasta tuli WTO:n jäsen kesäkuussa 2002. WTO:hon liittymisen yhteydessä sallittujen vaihteluvälien mukaisesti Georgia on lisännyt tulliasteikkojen lukumäärää ja korottanut enimmäistulleja, minkä seurauksena tullitariffien painotettu keskiarvo on noussut noin 11,3 prosenttiin. Tullien ulkopuoliset esteet sallitaan ainoastaan ympäristö-, turvallisuus- tai terveyssyistä.

3. Valuuttajärjestelmä

Larilla on kelluva valuuttakurssi. Keskuspankin interventiot rajoitettuja. Ulkomaan valuuttaa hallitsevat pankkien väliset markkinat. IMF:n sopimusartiklojen VIII artiklan mukaisesti kansainvälisiin juokseviin valuuttatoimiin liittyville maksuille tai siirroille ei saa asettaa rajoituksia.

4. Ulkomaiset suorat sijoitukset

Riittävä yleislainsäädäntö. Pääoman ja voittojen kotiuttamista ei rajoiteta. Maahan suuntautuvien ulkomaisten suorien sijoitusten osuus oli 3,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002.

5. Rahapolitiikka

Varovainen rahapolitiikka on auttanut pitämään inflaation hitaana. Dollaritalous on edelleen yleistä (noin 80 prosenttia pankkien varoista ja lainanannosta on ulkomaanvaluutassa).

6. Julkinen talous

Julkisen talouden kokonaistulot (avustukset mukaan luettuina) olivat vuonna 2003 arviolta 15,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja verotulot 14,4 prosenttia. Kokonaismenojen ja nettoantolainauksen määrä on noin 18,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Talousarviomenettelyihin on tehty lukuisia muutoksia huhtikuussa 2003 annetulla talousarviojärjestelmälailla, joka tuli voimaan 1. tammikuuta 2004 mutta ei kuulu ns. perustuslailliseen lainsäädäntöön (organic law).

7. Yksityistäminen ja yritysten rakenneuudistukset

Pk-yritysten yksityistäminen on suurelta osin saatettu päätökseen. Valtionyhtiöiden yksityistäminen on ollut pysähdyksissä, mutta vuonna 2003 edettiin jonkin verran. Valtion omaisuudesta vastannut ministeriö lakkautettiin vuonna 2003. Sen tehtävät on jaettu talousministeriön ja uuden yritysten hallintoviraston kesken, minkä uskotaan nopeuttavan jäljellä olevien valtionyhtiöiden rakenneuudistusta.

8. Rahoitusalan uudistus

Useita toimia on käynnistetty viime vuosina pankkien sääntelyn ja valvonnan vahvistamiseksi. Tällä hetkellä maassa toimii 25 pankkia. Alan konsolidointia pyritään edistämään jatkossakin korottamalla vähimmäispääomavaatimusta asteittain 5 miljoonaa euroa vastaavaan määrään.

VII. Moldova

1. Tiivistelmä

Vuonna 2000 alkanut noususuhdanne jatkui vuonna 2003, kun kokonaistuotanto kasvoi vuositasolla 6,3 prosenttia, vaikka keskeisessä asemassa oleva maataloustuotanto supistui jyrkästi (14,1 prosenttia) huonojen sääolojen vuoksi. Viennin kasvu ja ulkomailla työskentelevien moldovalaisten rahalähetysten voimakas kasvu ylläpitivät talouskasvua. Kotimainen kysyntä on vahvaa ja teollisuustuotannon elpyminen jatkuu.

Vaikka vienti kasvoi nopeasti, tuonti oli niin korkealla tasolla, että Moldovan ennestään suuri kauppataseen alijäämä jatkoi kasvuaan. Tämän seurauksena vaihtotaseen alijäämä kasvoi myös ja nousi 8 prosenttiin suhteessa BKT:hen.

Inflaatio kiihtyi jyrkästi rahan tarjonnan jatkuvan kasvun vuoksi. Kuluttajahintaindeksi nousi 15,7 prosenttia, kun vuonna 2002 hinnat olivat nousseet vain 4,4 prosenttia.

Finanssipolitiikka pysyi tiukkana vuonna 2003, mutta suunnitelmien mukaan sitä kevennetään vuonna 2003. Rahoitusvajetta saattaa syntyä, koska talousarvioon liittyvät oletukset näyttävät optimistisilta. Vuonna 2002 toteutetun velkojen uudelleenjärjestelyn ja kirjanpidosta poistamisen vuoksi julkinen velka on supistunut huomattavasti eli 52 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tästä huolimatta velanhoidon kustannukset ovat edelleen suuret, ja kaikkien velkojen hoitaminen ajallaan veisi yli kolmanneksen valtion tuloista. Näin ollen monen- ja kahdenvälisiltä luotonantajilta tulevat pääomavirrat pysyvät korkealla tasolla keskipitkällä aikavälillä. Moldovalle kertyi vuonna 2003 edelleen maksurästejä erityisesti venäläisen kaasuntuottajan Gazpromin ja Venäjän valtion myöntämistä lainoista. Moldova yritti turhaan tehdä sopimusta velkojen uudelleenjärjestelystä Pariisin klubin kanssa vuonna 2003.

Rakenneuudistukset alkoivat lupaavasti 1990-luvun alussa, mutta uudistusten eteneminen on hidastunut. Markkinatalouteen siirtymisessä on vielä paljon tekemistä. Vaikka maauudistus on edennyt, talouden keskeisten alojen uudistamisessa ei ole juuri edistytty (Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) arvion mukaan 50 prosenttia taloudesta on yhä valtion hallinnassa). Epäsuotuisa liiketoimintaympäristö ja valtion liian suuri rooli ovat tehneet yksityistämisen erittäin monimutkaiseksi.

Moldova ei saanut EY:n makrotaloudellista rahoitusapua vuonna 2003. Joulukuussa 2002 hyväksytyn 15 miljoonan euron avustuksen maksamista ei ole voitu aloittaa, koska IMF:n kanssa ei ole toimivaa rahoitusjärjestelyä.

2. Talouden kehitys

Moldovan talous on jatkanut elpymistä, ja kokonaistuotanto kasvoi 6,3 prosenttia vuonna 2003 edelliseen vuoteen verrattuna. Talouskasvun veturina on nopeasti kasvava teollisuustuotanto (14 prosenttia vuositasolla). Kasvua kiihdyttää myös kysyntä Venäjältä ja Ukrainasta sekä kasvava kotimainen kysyntä.

Vuonna 2002 kuluttajahintaindeksin nousu hidastui 5 prosenttiin vuositasolla mitattuna, mutta vuonna 2003 inflaatio kiihtyi taas selvästi. Kuluttajahintaindeksi nousi vuositasolla 12 prosenttia, mikä johtui pääasiassa rahan määrän nopeasta kasvusta, jonka suurin syy olivat ulkomaanvaluutan rajoittamattomat ostot. Moldovan keskuspankki on ilmoittanut aikovansa tiukentaa rahapolitiikkaansa, koska vuonna 2003 toteutettu korkojen nosto ei estänyt inflaatiopaineiden kasvua.

Alijäämän rahoittamiseen kohdistuu suuria rajoitteita, ja julkisen talouden kassaperusteinen alijäämä oli 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoden 2003 kolmen ensimmäinen neljänneksen aikana. Tämä toteutuma johtui kuitenkin paitsi alv:n ja tullien tehokkaasta perinnästä myös suurelta osin ulkomaisista velkarästeistä, joita kertyi 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Julkisen sektorin palkkoja korotetaan vuonna 2004, mutta hallituksen talousarviosuunnitelmien mukaan julkiset menot suhteessa BKT:hen eivät muutu, kun taas veroleikkaukset supistavat tuloja suhteessa BKT:hen. Vuotta 2004 koskevien ennusteiden mukaan julkisen talouden kassaperusteinen alijäämä on noin ¾ prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä osoittaa finanssipolitiikan virityksen keventyneen yli 1 prosentin suhteessa BKT:hen. IMF:n mukaan nykyinen finanssipolitiikka saattaa johtaa uusien maksurästien syntymiseen (rahoitusvaje ilman maksurästejä saattaa nousta 2 prosenttiin suhteessa BKT:hen).

Moldovan julkisen ulkomaanvelan kokonaismäärä on noin 52 prosenttia suhteessa BKT:hen (koko muu kuin valtion takaama ulkomaanvelka on vielä paljon suurempi). Velan määrä on alentunut selvästi vuodesta 1999, koska useat uudelleenjärjestelyt ovat alentaneet maksamatta olevan velan määrää. Velanhoito on jatkossakin vaikea haaste: vuonna 2003 erääntyneet maksut olivat kokonaismäärältään yli 36 prosenttia valtion tuloista. Moldova ei ole aloittanut maksujen suorittamista venäläiselle kaasuntoimittajalle Gazpromille (maksut keskeytettiin vuonna 2001) eikä muille kahdenvälisille velkojille (maksut keskeytettiin elokuussa 2003). Vuoden 2003 ensimmäisten kolmen neljänneksen aikana Moldovan uusien ulkomaisten maksurästien arvo oli 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Moldovan ennustetaan jatkossakin olevan riippuvainen kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta ja kahdenvälisiltä rahoittajilta saatavasta tuesta, koska maan valuuttavaranto on vähäinen (se vastaa alle kahden kuukauden tuontia) ja vaihtotaseen rakenteellinen alijäämä on merkittävä. Suuret viralliset varojen siirrot, jotka muodostuvat pääasiassa teknisestä tuesta ja humanitaarisesta avusta, ja ulkomailta tulevat suuret rahalähetykset voivat vain osittain supistaa jatkuvasti korkealla tasolla pysyvää kauppataseen alijäämää.

3. Rakenneuudistukset

Moldova sai rakenneuudistukset hyvään alkuun 1990-luvun alussa (mikä johti muun muassa WTO:n aikaistettuun jäsenyyteen), mutta uudistusten eteneminen on sittemmin hidastunut eikä lainsäädäntöä ole onnistuttu täytäntöönpanemaan asianmukaisella tavalla, minkä vuoksi liiketoimintaympäristö ei käytännössä toimi tyydyttävästi. Korruptio ja yleisesti puutteellinen oikeudellinen kehys haittaavat selvästi yksityisen sektorin kasvua. Lisäksi suuri osa taloudesta on edelleen valtion omistuksessa tai hallinnassa (50 prosenttia EBRD:n siirtymäraportin mukaan). Vuonna 2002 hallituksen yksityistämissuunnitelma kattoi 450 yritystä, joista 22 suurinta yritystä yksityistetään yksittäin (kaksi sähköverkkoa, Moldtelecom, tupakkamonopoli, kahdeksan viinitarhaa ja lukuisia teollisuuslaitoksia). Yksityistämisestä saatavat tulot ovat kuitenkin jääneet selvästi alle tavoitteen.

Deloitte & Touche, joka toimii hallituksen neuvonantajana sähköverkkojen yksityistämisessä, suositteli yksityistämisen lykkäämistä epäsuotuisien markkinaolojen takia. Tupakkamonopolin yksityistämistä on taas lykätty toimialan vapauttamiseen asti. Tähän mennessä suurin yksityistämishanke on ollut se, kun puolet maan sähkönjakeluverkosta myytiin vuonna 1998 espanjalaiselle Union Fenosalle EBRD:n tuella. Espanjalainen sijoittaja on kuitenkin ajautunut Moldovan hallituksen kanssa kiistaan sähkön hinnoittelusta ja väittää, että hallitus ja liike-elämä yrittävät haitata sen toimintaa. Nämä olosuhteet saivat ulkomaiset yksityiset sijoittajat epäröimään, mikä on johtanut ulkomaisten suorien sijoitusten vähenemiseen. Moldovaan suuria sijoituksia tekevät tahot ovat pääasiassa julkisyhteisöjä, kuten EBRD ja Yhdysvaltojen tukema Western Newly Independent States Enterprise Fund (WNISEF), jotka joutuvat usein paikkaamaan markkinoilta poistuvia yksityisiä länsimaisia sijoittajia.

4. Makrotaloudellisen rahoitusavun toteutus

Euroopan yhteisö myönsi Moldovalle 1990-luvulla kaksi makrotaloudellista rahoitusapupakettia, joiden arvo oli 15 miljoonaa ja 45 miljoonaa euroa. Moldova on tähän asti hoitanut tunnollisesti ulkoiset rahoitusvelvoitteensa yhteisölle.

Neuvosto teki 19. joulukuuta 2002 päätöksen, jonka mukaan Moldovalle myönnetään lisää makrotaloudellista rahoitusapua. Avustuksen muodossa myönnetty uusi 15 miljoonan euron rahoitusapu korvaa ja mitätöi vastaavan suuruisen lainan, jonka neuvosto myönsi vuonna 2000 ja jota ei ole koskaan maksettu takaisin, koska IMF:n kanssa ei ole ollut toimivaa rahoitusjärjestelyä. Komission edustajat tekivät maaliskuussa 2003 Chisinauhun virkamatkan, jonka aikana keskusteltiin avustuksen ensimmäiseen maksuerään liittyvistä ehdoista. Näitä keskusteluja ei kuitenkaan saatu päätökseen vuonna 2003, koska IMF:n kanssa ei ole toimivaa rahoitusjärjestelyä.

Moldovan kolmivuotinen köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestely, jonka IMF:n johtokunta hyväksyi joulukuussa 2000, jäi jälkeen aikataulusta alkuvuodesta 2003. Ohjelman voimassaolo lakkasi joulukuussa 2003, koska sovittuja rakenneuudistuksia ei toteutettu ja osa niistä jopa kumottiin. Köyhyyden vähentämis- ja kasvujärjestelyllä tuettuun ohjelmaan sisältyvien makrotaloudellisten tavoitteiden täytäntöönpano on myös sujunut yleisesti ottaen tyydyttävästi. Rakenneuudistusten heikon toteuttamisen vuoksi myöskin Maailmanpankin rakennesopeutusluoton (SAC3), jonka voimassaoloaika päättyi syyskuussa 2003, mukaiset maksut Moldovalle jäivät suurelta osin suorittamatta.

Talousuudistusten tila

1. Hintojen vapauttaminen

Suurin osa hinnoista on vapautettu.

2. Kaupan vapauttaminen

Kauppapolitiikka on teoriassa suhteellisen vapaata, mutta tiettyjen hyödykkeiden osalta sovelletaan virallisia tai epävirallisia rajoituksia (erityisesti auringonkukansiemenet ja romumetalli). Moldovasta tuli WTO:n jäsen kesäkuussa 2000.

3. Valuuttajärjestelmä

Lei on täysin vaihdettava vaihtotaseen erien osalta. Kelluva valuuttakurssi.

4. Ulkomaiset suorat sijoitukset

Pääoman ja voittojen kotiuttamista sekä valuuttatilien pitämistä ei rajoiteta. Yleislainsäädäntö on riittävä, mutta sen täytäntöönpano tuottaa ongelmia, mikä heikentää liiketoimintaympäristöä. Ulkomaisten sijoittajien ongelmat viranomaisten kanssa näyttävät lisääntyneen erityisesti energia-alalla. Ulkomaisten suorien sijoitusten määrä on laskussa.

5. Rahapolitiikka

Rahan tarjonta on kasvanut voimakkaasti, mikä johtuu suurelta osin rajoittamattomien valuuttavarantojen kertymisestä. Tämä on johtanut inflaation nopeaan kiihtymiseen. Rahapoliittisten korkojen nosto ei ole toistaiseksi juurikaan hillinnyt inflaatiota. Keskuspankki on ilmoittanut aikovansa tiukentaa finanssipolitiikkaa.

6. Julkinen talous

Hallitus on pyrkinyt kasvattamaan julkisia tuloja ja tiukentamaan julkisen talouden kurinalaisuutta. Verojen ja tullien periminen on tehostunut, mutta tulliuudistus on edelleen yksi prioriteeteista. Julkinen talous oli kassaperusteisesti hieman ylijäämäinen vuonna 2003, mutta ylijäämä oli pääosin seurausta maksurästien kertymisestä. Viranomaisten arvioiden mukaan julkisen talouden kassaperusteinen alijäämä on 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Julkisen talouden suunnitelmat vaikuttavat kuitenkin optimistisilta, ja rahoitusvaje saattaa nousta 2 prosenttiin suhteessa BKT:hen (pl. maksurästien takaisinmaksu). Julkisen ulkomaanvelan määrä on noin 52 prosenttia suhteessa BKT:hen. Velanhoito veisi yli kolmanneksen valtion tuloista vuonna 2004.

7. Yksityistäminen ja yritysten rakenneuudistukset

Rakenneuudistusten eteneminen on hidastunut. Markkinatalouteen siirtymisessä on vielä paljon tekemistä. Talouden keskeisten alojen yksityistäminen on viivästynyt, ja sitä vaikeuttaa huono mieliala markkinoilla.

8. Rahoitusalan uudistus

Rahoitusalan tilanne on melko hyvä, mutta sitä on vielä vahvistettava säästöjen kartuttamiseksi ja sijoitusten edistämiseksi. Luottotappioiden osuus on ollut laskussa luottokannan kasvaessa nopeasti, mutta markkinoiden heikkouksiin on puututtava ajoissa.

VIII. Romania

1. Tiivistelmä

Talouskehitys oli suotuisaa vuonna 2003 investointien ja kotitalouksien kulutuksen kasvaessa kestävästi ja inflaation hidastuessa edelleen. Vaihtotaseen vaje kuitenkin paisui, koska tavaroiden tuonti kasvoi jyrkästi. Tämän vuoksi viranomaiset ilmoittivat tiukentavansa politiikkaansa ja seuraavansa tarkasti maan ulkoisen aseman kehittymistä vuonna 2004.

Talouspolitiikkayhdistelmä, joka muodostuu melko varovaisesta finanssipolitiikasta ja inflaatiota hidastavasta mutta samalla ulkoisen kilpailukyvyn säilyttävästä rahapolitiikasta, tuki yleistä positiivista kehitystä ja edisti inflaation hidastumista.

Rakenneuudistusten täytäntöönpanossa edistyttiin useilla aloilla ja varsinkin valtionyhtiöiden yksityistämisessä, julkisen sektorin palkkakehityksen hillinnässä sekä hintojen ja energiasektorin rakenteiden mukauttamisessa.

Vielä on ratkaisematta, kuinka yritysten rahoituskuria parannetaan. Toimenpiteiden pitäisi kohdistua perussyihin, joiden vuoksi maksut talousarvioon ja yleishyödyllisille yhteisöille ovat jatkuvasti rästissä. Liiketoimintaympäristöä on pyritty parantamaan useilla hankkeilla, mutta julkishallinnon ja oikeusjärjestelmän tehokkuutta on parannettava huomattavasti, jotta kilpailuolosuhteet tasapuolistuvat eikä markkinoille pääsylle tai sieltä poistumiselle ole esteitä.

Romaniaa voidaan pitää toimivana markkinataloutena vasta sitten, kun hyvään alkuun päässeitä uudistuksia pystytään jatkamaan päättäväisesti. Romanian on toteutettava rakenneuudistusohjelmansa päättäväisesti ja kestävällä tavalla, jotta se selviytyy lähitulevaisuudessa unionin aiheuttamista kilpailupaineista ja markkinavoimista.

EU:n neuvosto teki tammikuussa 2002 periaatepäätöksen 100 miljoonan euron myöntämisestä Romanialle neuvoston päätöksen 99/732/EY mukaisesti kahdessa erässä. Maksaminen oli sidottu silloisen valmiusluottojärjestelyn tyydyttävään toteutukseen sekä maan rakenneuudistuksen asianmukaiseen edistymiseen. Ensimmäisen 50 miljoonan euron erän maksamisen edellytykset täyttyivät vuoden 2003 alkupuoliskolla, ja maksu suoritettiin 17. heinäkuuta 2003.

2. Talouden kehitys

Romanian talous on elpynyt kestävällä tavalla vuodesta 2001. Talouskasvu on ollut nopeaa, inflaatio on hidastunut selvästi ja avoimuus ja kilpailu ovat lisääntyneet talouselämässä. Tämä on hyvä saavutus, kun otetaan huomioon 1990-luvun jälkipuoliskon levottomuudet, joiden aikana talouden vakauttaminen epäonnistui jatkuvasti, pitkittynyt siirtymäkauden lama sekä hieman vastahakoinen suhtautuminen hintojen ja markkinoiden vapauttamiseen.

EU:n taantuma ei vaikuttanut Romanian talouden neljä vuotta kestäneeseen elpymiseen vaan kasvu pysyi voimakkaana vuonna 2003. Alustavien lukujen mukaan kokonaistuotannon kasvu oli 4,8 prosenttia vuonna 2003. Kasvu ei ollut kuitenkaan tasapainoista, vaan sen veturina oli ainoastaan kotimainen kysyntä. Erityisesti kotitalouksien kulutus kasvoi jyrkästi, koska kulutusluottojen määrä ja palkat nousivat nopeasti. Julkinen kulutus sitä vastoin kasvoi vain vähän. Koska verotulot kasvoivat selvästi ja korkomenoissa saavutettiin lisäsäästöjä, julkisen talouden alijäämä jäi hieman tavoitetta pienemmäksi vuonna 2003.

Yksityisen sektorin investoinnit lisääntyivät nopeasti, mikä viittaa siihen, että Romanian pääomakanta uusiutuu. Lisäksi tuonti on kasvanut jatkuvasti. Viennin kasvu hidastui vuonna 2003. Viennin dynamiikka onkin heikentynyt selvästi vuodesta 2000. Tämä heijastui myös teollisuustuotantoon, jonka kasvuvauhti hidastui selvästi aiempiin vuosiin verrattuna. Tämän seurauksena kauppataseen vaje syveni merkittävästi. Nettovienti vaikutti talouskasvuun positiivisesti vuonna 2002, mutta kääntyi selvästi negatiiviseksi vuoden 2003 aikana.

Vaihtotaseen alijäämä kasvoi huomattavasti vuonna 2003 ja saavutti 6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vaihtotaseen alijäämä ei välttämättä ole syvään juurtunut ongelma, mutta sen kehitystä on seurattava tarkasti. Politiikkayhdistelmä muodostuu melko varovaisesta finanssipolitiikasta ja inflaatiota hidastavasta mutta samalla ulkoisen kilpailukyvyn säilyttävästä rahapolitiikasta. Se on edelleen asianmukainen, mutta politiikan sopeuttaminen saattaa olla tarpeen ulkoisen kehityksen vuoksi. Vuonna 2004 aiotaan soveltaa alkuperäisiin suunnitelmiin verrattuna rajoittavampaa finanssipolitiikkaa. Pankkijärjestelmässä toteutettiin 1. helmikuuta 2004 toimia, joilla pyritään rajoittamaan luottojen kasvu tasolle, joka auttaa pitämään vaihtotaseen alijäämän kestävällä tasolla.

Inflaation hidastuminen jatkui vuonna 2003. Kuluttajahintainflaatio oli keskimäärin 15,3 prosenttia. Joulukuussa vuositasolla mitattu inflaatiovauhti hidastui 14,1 prosenttiin huolimatta vuoden aikana voimaan tulleista energian hinnan korotuksista, joten hallituksen tavoite saavutettiin vuonna 2003. Reaalipalkkojen nousu kiihtyi vuoden alkupuoliskolla vähimmäispalkkojen merkittävien korotusten ansiosta, mutta vuoden jälkipuoliskolla nousu hidastui. Reaalipalkat nousivat keskimäärin lähes 9 prosenttia vuonna 2003.

Työvoimatutkimukseen perustuva yhdenmukaistettu työttömyysaste oli 6,6 prosenttia vuonna 2003. Työttömyysaste on pysytellyt 7 prosentin tuntumassa vuodesta 1999. Virallinen työttömyysaste on laskenut vuodesta 1999, ja se oli keskimäärin 7,6 prosenttia vuonna 2003. Molempien mittaustapojen vertailukelpoisuutta heikentävät pidemmällä aikavälillä menetelmien muuttuminen ja sosiaaliturvaetuuksien myöntämisehtojen uudelleenmäärittely. Alhainen työttömyysaste saattaa myös merkitä sitä, että talouden rakennemuutosta on syvennettävä entisestään.

Ulkomaisten suorien sijoitusten arvo ylitti miljardin euron rajan vuonna 2003, ja niiden määrä kasvoi hieman aiempiin vuosiin verrattuna. Sijoitusten määrä ei kuitenkaan kasvanut yhtä nopeasti kuin vaihtotaseen alijäämä syveni. Romaniaan tehtävien ulkomaisten suorien sijoitusten määrä on toistaiseksi kasvanut hitaasti eikä tilanne muuttunut myöskään vuonna 2003. Vuotuisten nettosijoitusten määrä on vuodesta 1999 ollut noin 2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja henkeä kohti laskettu pääomavirta on Romaniassa edelleen alhaisella tasolla verrattuna edistyneempiin siirtymätalouksiin. Kestävä talouskasvu, makrotalouden suurempi vakaus ja markkinamekanismien toiminnassa saavutettu edistys saattavat kuitenkin merkitä sitä, että sijoitusten määrä kasvaa tulevaisuudessa.

Valuuttamarkkinoiden suuri kysyntä ja keskuspankin pyrkimykset rajoittaa lein heikentymistä johtivat siihen, että Romanian virallinen valuuttavaranto supistui vuoden 2003 loppua kohti. Valuuttavaranto oli kuitenkin edelleen hyvällä tasolla ja vastasi 3,7 kuukauden tavara- ja palvelutuontia. Tätä makrotalouden yleistä myönteistä kehitystä heijastaa se, että ulkoiset rahoitusedellytykset ovat parantuneet. Nopeampi kasvu, parantuneet uudistusnäkymät ja yhteistyön jatkaminen IMF:n kanssa auttoivat Romaniaa täyttämään ulkoiset rahoitustarpeensa vuonna 2003. Useat luokituslaitokset nostivat Romanian valtion velkaluokitusta joulukuussa 2003 sekä kansallisessa että ulkomaanvaluutassa. Ulkomaanvelka kasvoi vuonna 2003, mutta velan suhde BKT:hen pysyi varsin alhaisella tasolla eli 20,5 prosentissa vuoden 2003 lopussa.

Suuri osa viime vuosien edistyksestä johtuu Romanian uudesta sitoutumisesta talouden kestävään vakauttamiseen ja uudistuksiin. Nämä pyrkimykset liittyvät Romanian neuvotteluihin EU-jäsenyydestä ja Kööpenhaminan taloudellisten kriteerien täyttämiseen sekä kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa sovittaviin järjestelyihin. Romania sai lokakuussa 2002 päätökseen IMF:n järjestelyn viimeisen tarkastelun ensi kertaa kommunismin jälkeisellä kaudella.

3. Rakenneuudistukset

Romania edistyi vuonna 2003 merkittävästi yksityistämisessä. Talouskuri oli tiukkaa ja yritykset joutuivat markkinamekanismien armoille, mikä on tehostanut markkinoilta poistumista ja tehostanut kilpailua. Yksityistäminen on edennyt yksityistämisviraston johdolla teollisuudessa, ja suuri osa valtionyhtiöistä on myyty. Yleishyödyllisissä palveluissa yritysten myynnin alkuvaihe on saatu päätökseen, joskin hitaammin kuin alun perin suunniteltiin. Joissakin suurimmissa valtionyhtiöissä on irtisanottu työntekijöitä, sillä tavoitteena on parantaa kannattavuutta ja helpottaa yksityistämistä.

Kannustimia resurssien tehokkaampaan käyttöön on myös lisätty pyrkimällä parantamaan yritysten talouskuria ja kehittämällä markkinatalouden institutionaalisia puitteita. Maksurästien kertyminen on yksi Romanian talouden suurista ongelmista, joita ei ole kyetty ratkaisemaan. Talousarvioon ja energian käyttöön kohdistuvia maksuja jäi edelleen rästiin vuonna 2002 ja 2003. Seurannassa olleiden valtionyhtiöiden maksurästit valtiolle kasvoivat vuoden 2001 lopun 4,0 prosentista suhteessa BKT:hen 4,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoden 2002 loppuun mennessä. Maksurästien kasvu jatkui vuoden 2003 alkupuoliskolla. Maksurästit kasvoivat, vaikka yritysten rakenneuudistusten ja yksityistämisen yhteydessä toteutettiin lukuisia velkojen uudelleenjärjestelyjä ja poistamisia kirjanpidosta.

Energiasektorin toiminta on erityinen ongelma sekä makro- että mikrotasolla. Energia-alan uudistaminen on edennyt epätasaisesti. Yksityistämistä hidastavat useat monimutkaiset kysymykset kuten yritysten suuret maksurästit, hinnoittelujärjestelmä ja aikaisempien ympäristövastuiden arvostaminen. Yrityssektorilla on ollut jatkuvasti vaikeuksia saada energian loppukäyttäjät maksamaan laskujaan, joten maksurästejä on kertynyt kaikilla tasoilla. Lisäksi talousarviosta on maksettu valtionyhtiöiden ytimen muodostavien yritysten energialaskuja ennen niiden yksityistämistä. Yksityisen kulutuksen puolella kolme neljäsosaa kaukolämpöä käyttävistä kotitalouksista kuluttaa yli 10 prosenttia tuloistaan lämmitykseen. Kotitalouksista suuri osa ei maksa lämmityslaskujaan, vaikka pienituloisten kotitalouksien hyväksi on tehty suuria tulonsiirtoja.

Viime aikoina on kuitenkin ryhdytty toimiin, joilla energiasektoria varten pyritään muodostamaan uskottava keskipitkän aikavälin strategia. Viranomaiset ovat tehostaneet maksuvelvoitteiden noudattamisen valvontaa ja lopettaneet energiantoimitukset jatkuvasti maksunsa laiminlyöneille. Tämä on tehostanut maksujen perintää. Lisäksi energiatariffien mukauttamista on nopeutettu asteittain, jotta voidaan varmistaa kustannusten kattaminen ja riittävät voittomarginaalit pitkän aikavälin investointien rahoittamiseen. Uusia hinnoittelumenetelmiä on kehitetty ja niiden käyttöönoton suunnitellaan alkavan vuonna 2005. Valmistelut energialaitosten myymiseksi ovat edenneet, mutta hitaammin kuin alun perin suunniteltiin. Kahden sähkönjakelijan ja kahden kaasunjakelijan yksityistämistä koskevat neuvottelut ovat käynnissä. Lisäksi viranomaiset ovat aloittaneet kahden muun sähkönjakelijan yksityistämisprosessin. Kansallista öljy-yhtiötä kohtaan on esitetty kiinnostuksenilmaisuja.

Lämpö- ja vesivoimalaitosten myynnin valmistelu on alkanut. Yksityistämiseen valmistautuvien yritysten rakenneuudistus helpottaa myös energiamarkkinoiden avaamista kilpailulle. Tuotannon, jakelun ja kuljetusten eriyttämisen kaltaiset alkuvaiheen toimet on toteutettu, ja hallitus on ilmoittanut avaavansa sekä kaasu- että sähkömarkkinat 40-prosenttisesti vuonna 2004.

Lukuisien viivästysten jälkeen Romania on edistynyt merkittävästi pankkijärjestelmän vakauttamisessa, ja rahoitussektorilla näyttää olevan riittävästi pääomaa ja likviditeettiä. Myös valvonta on hyvin järjestetty. Vakavaraisuussuhde pysyi selvästi yli 20 prosentissa vuonna 2003, ja luottotappioiden osuus koko lainakannasta oli alle 10 prosenttia. Antolainaus- ja talletuskorkojen välinen ero on kuitenkin 10-15 prosenttia, mikä viittaa siihen, että rahoituksen välityksestä aiheutuvat kulut ovat suuret ja alan kilpailu on vähäistä.

Järjestelmä on tästä huolimatta edelleen haavoittuvainen. Lainananto yritys- ja yksityissektorille kasvoi kaksinumeroista vauhtia vuonna 2003. Erityisesti kulutusluotot olivat jyrkässä kasvussa, kun pankit kohdistivat huomionsa autojen ja kiinteistöjen ostajiin. Luottojen määrä uhkaa kasvaa liian nopeasti ennen kuin rahoituksen välittäjien asiantuntemusta sekä sääntely- ja valvontapuitteita ehditään kehittää. Romanian keskuspankki on viime aikoina nostanut useaan otteeseen ohjauskorkoaan osittain lieventääkseen lainakannan räjähdysmäisen kasvun aiheuttamia makrotaloudellisia ja vakavaraisuuteen liittyviä riskejä. Ohjauskorko oli 21,25 prosenttia helmikuussa 2004. Korko oli ollut 17,4 prosenttia huhtikuussa 2003, jolloin pankki ensimmäisen kerran muutti korkojen progressiiviseen alentamiseen perustuvaa politiikkaansa.

Useiden epäonnistuneiden tarjouskilpailujen jälkeen hallitus onnistui syyskuussa 2003 myymään neljäsosan maan suurimmasta pankista (BCR) Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankille (EBRD) ja Maailmanpankin alaiselle IFC:lle (International Finance Corporation). Kaupan myötä valtion omistusosuus pankissa putosi alle 50 prosenttiin. Koska BCR:llä on hallussaan noin kolmannes Romanian pankkitoiminnan kokonaisvarallisuudesta, sen yksityistämisen ja rakenneuudistuksen jatkamista pidetään keskeisen tärkeänä pyrittäessä lisäämään rahoitusmarkkinoiden dynamiikkaa.

Pankkien ulkopuolisen rahoitusalan kehitys on vasta alkuvaiheessa. Viranomaiset ovat laatineet oikeudellisen kehyksen kolmen pilarin eläkejärjestelmän käyttöönottoa varten. Uusi järjestelmä voisi ajan mittaan syventää arvopaperimarkkinoita ja edistää vakuutusalan kehittämistä. Suunnitellun eläkeuudistuksen tärkeimpinä tavoitteina on perustaa toisen pilarin pakollinen eläkejärjestelmä, jota rahoittavat sekä työntekijät että työnantajat, ja vapaaehtoinen kolmannen pilarin työeläkejärjestelmä. Uudistuksella pyritään ajan mittaan helpottamaan riittämättömästi rahoitettuun ensimmäiseen pilariin kohdistuvaa taakkaa. Uudistus toteutetaan kolmivuotisella toimintasuunnitelmalla, jota Maailmanpankki tukee rasitusta ja jonka täytäntöönpanon odotetaan päättyvän vuonna 2007.

Liiketoiminta- ja investointiympäristöä haittasi edelleen julkishallinnon ja oikeusjärjestelmän tehottomuus. Monimutkaiset hallinnolliset menettelyt vaikeuttavat edelleen markkinoille pääsyä ja niiltä poistumista. Investointiympäristön kehittämistä tosin tehostettiin vuonna 2003. Byrokratiaa pyrittiin vähentämään perustamalla keskitettyjä toimipisteitä yritysten rekisteröintiä ja toimilupien hakemista varten sekä ottamalla käyttöön hiljaiseen hyväksymiseen perustuva menettely myönnettäessä ja uusittaessa suurta osaa julkishallinnon myöntämistä käyttöluvista. Tämän lisäksi muutettiin konkurssimenettelyjä, ja tämä on jo lisännyt sekä uusia konkurssitapauksia että menettelyjen loppuunsaattamista.

Verotuksessa otettiin vuonna 2003 käyttöön uudet verolait ja niiden täytäntöönpanosäännökset, joiden pitäisi varmistaa verolainsäädännön parempi avoimuus ja vakaus. Myös alv-järjestelmää on uudistettu muun muassa ottamalla käyttöön voimassa olevan EU-lainsäädännön mukaiset alennetut verokannat ja poistamalla lukuisia verovapautuksia.

Myös verohallintoa kehitettiin lukuisilla hallinnollisilla toimilla vuonna 2003 muun muassa perustamalla suurten veronmaksajien yksikkö Bukarestiin. Vuonna 2004 useat paikalliset verovirastot muutetaan "osaamiskeskuksiksi". Viranomaiset yhdistävät lisäksi vuoden aikana terveydenhuolto-, eläke- ja työttömyysvakuutusmaksujen keräämis-, tarkastus- ja valvontatoiminnot. Viimeksi hallitus on ilmoittanut muuttavansa henkilöverotusta siten, että aiemman 18-40 prosentin progressiivisen veroasteikon sijaan aletaan soveltaa 23 prosentin tasaverokantaa. Hallitus toivoo, että korkeimpien veroluokkien poistaminen ja järjestelmän yksinkertaistaminen johtavan veronkierron vähenemiseen ja työpaikkojen lisääntymiseen virallisilla työmarkkinoilla.

4. Makrotaloudellisen rahoitusavun toteutus

EU on tukenut Romanian siirtymistä markkinatalouteen vuodesta 1991 alkaen neljän makrotaloudellisen rahoitustoimen avulla. Niistä viimeisin hyväksyttiin marraskuussa 1999, kun neuvosto myönsi Romanialle maksutaselainaa yhteensä enintään 200 miljoonaa euroa 400 miljoonan erityisnosto-oikeuden valmiusluottojärjestelyn yhteydessä (neuvoston päätös 99/732/EY). Sen jälkeen, kun ensimmäinen 100 miljoonan euron erä oli maksettu kesäkuussa 2000, IMF:n ohjelma jäi kuitenkin jälkeen aikataulusta ja lopulta raukesi. EU:n makrotaloudellista rahoitustukea ei siis voitu maksaa enempää.

Lokakuussa 2001 IMF:n johtokunta hyväksyi kuitenkin uuden 18 kuukauden valmiusluottojärjestelyn 300 miljoonalle erityisnosto-oikeudelle (noin 383 miljoonaa dollaria). Pitkälliset neuvottelut Maailmanpankin kanssa toisesta yksityisen sektorin sopeuttamiseen tähtäävästä 300 miljoonan dollarin PSAL-lainasta saatiin myös päätökseen vuonna 2002. IMF:n ohjelman toteuttaminen sujui epätasaisesti, ja vuoden 2002 lopussa kolmannen tarkastelun loppuunsaattamista oli lykättävä. Lykkäys johtui palkkakehityksessä ja yksityistämisessä aiheutuneista poikkeamista. Ohjelman voimassaoloa jouduttiin myös pidentämään kuudella kuukaudella, koska Romanian suurimmalle pankille BCR:lle ei löytynyt sopivaa strategista sijoittajaa. Tästä huolimatta Romania sai järjestelyn toteutettua lokakuussa 2003. Ohjelma tuotti hyvät tulokset talouspolitiikan vakauden ja rakenneuudistusten etenemisen osalta. Erityisen hyvin onnistuttiin inflaation hillinnässä, energiatariffien yhdenmukaistamisessa ja finanssipolitiikassa.

Sittemmin loppuun saatetun valmiusluottojärjestelyn ja Romanian viranomaisten esittämän pyynnön perusteella EU:n neuvosto teki tammikuussa 2002 periaatepäätöksen 100 miljoonan euron myöntämisestä Romanialle neuvoston päätöksen 99/732/EY mukaisesti kahdessa erässä. Maksaminen sidottiin valmiusluottojärjestelyn ty