Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi ympäristöä koskevan tiedon julkisesta saatavuudesta /* KOM/2000/0402 lopull. - COD 2000/0169 */



Virallinen lehti nro C 337 E , 28/11/2000 s. 0156 - 0162



Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI ympäristöä koskevan tiedon julkisesta saatavuudesta (komission esittämä) PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN PERUSTELUT 1.1 Yleiset näkökohdat Tämä ehdotettu direktiivi ympäristöä koskevan tiedon saatavuudesta korvaa sen antamispäivästä lähtien ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY [1]. Ehdotus on laadittu mainitun direktiivin 8 artiklan mukaisesti. Kyseisessä artiklassa komissiota kehotetaan tekemään aiheellisiksi katsomansa muutosehdotukset direktiivin täytäntöönpanosta saadun kokemuksen perusteella. [1] EYVL L 158, 23.6.1990, s. 56. Jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivi 90/313/ETY osaksi kansallista lainsäädäntöä vuoden 1993 tammikuun ensimmäiseen päivään mennessä, ja siitä lähtien saatu kokemus osoittaa, että direktiivi käynnisti avoimemman vaiheen ympäristöä koskevan tiedon saatavuudessa ja vaikutti viranomaisten asenteen muuttumiseen. Yksittäiset henkilöt ja organisaatiot eri puolilla yhteisöä ovat hyödyntäneet sen tarjoamia mahdollisuuksia. Kansalaisten mahdollisuus saada helpommin ympäristöä koskevaa tietoa on lisännyt tietoisuutta ympäristökysymyksistä. Direktiivin käynnistämää avoimuusprosessia on edistettävä ja jatkettava. Direktiivin 90/313/ETY muuttamisella on seuraavat kolme tavoitetta: 1) Korjata direktiivin 90/313/ETY käytännön soveltamisessa havaitut puutteet. 2) Valmistella tietä sille, että Euroopan yhteisö ratifioi tiedon saantia, kansalaisten osallistumisoikeutta sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission yleissopimuksen. Tähän päästään mukauttamalla ehdotus yleissopimuksen asianomaisiin määräyksiin. 3) Mukauttaa direktiivi 90/313/ETY tietotekniikan kehitykseen luomalla "toisen sukupolven" direktiivi, jossa otetaan huomioon tiedon tuottamisessa, keräämisessä, tallentamisessa ja siirtämisessä tapahtuneet muutokset. Direktiivin täytäntöönpanosta saadun kokemuksen perusteella on voitu määrittää tiettyjä puutteita. Direktiivin tarkistuksen tavoitteena on korjata havaitut puutteet sekä selventää ja vahvistaa direktiivin säännöksiä. Direktiivin 90/313/ETY suurimmat puutteet määritettiin jo neuvotteluissa, joita Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission jäsenet kävivät valmistellessaan tiedon saantia, kansalaisten osallistumisoikeutta sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevaa yleissopimusta. Yhteisö ja 14 jäsenvaltiota allekirjoittivat yleissopimuksen (jäljempänä 'Århusin yleissopimus') Århusissa Tanskassa 25 päivänä kesäkuuta 1998 neljännessä eurooppalaisessa ympäristöasioiden ministerikokouksessa. (Saksa allekirjoitti yleissopimuksen 21. joulukuuta 1998.) Direktiivin 90/313/ETY säännökset vaikuttivat suuressa määrin yleissopimuksen ensimmäiseen luonnokseen, joka toimi lähtökohtana neuvotteluille. Neuvottelut tarjosivat jäsenvaltioille (sekä muille Euroopan talouskomission jäseniin kuuluville valtioille ja kansalaisjärjestöille) alustavan tilaisuuden käydä keskustelua kansalaisten tiedon saatavuudesta ympäristöasioissa sen kokemuksen perusteella, jota on saatu tämän alan kansallisen lainsäädännön täytäntöönpanosta. Neuvottelut osoittautuivat siten foorumiksi, jolla voitiin jo keskustella ja sopia monista direktiivin 90/313/ETY tarkistuksen yhteydessä todennäköisesti esiin tulevista asioista. Tavanomaisen käytännön mukaisesti Euroopan yhteisö voi ratifioida yleissopimuksen vasta, kun asiaan liittyvä EY:n lainsäädäntö on yhdenmukaistettu yleissopimuksen määräysten kanssa. Ehdotus direktiiviksi, jolla korvataan direktiivi 90/313/ETY, tarjoaa sopivaan aikaan mahdollisuuden mukauttaa yhteisön lainsäädäntö niihin yleissopimuksen määräyksiin, jotka koskevat ympäristöä koskevan tiedon saantia. Ehdotuksessa otetaan huomioon myös direktiivin täytäntöönpanoa koskeva kertomus [2], jonka komissio antoi direktiivin 8 artiklan perusteella. Kertomus perustuu kertomuksiin, jotka jäsenvaltiot toimittivat komissiolle saman artiklan perusteella. Lisäksi kertomus sisältää kansalaisjärjestöjen ehdotuksia ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsittelemiä direktiiviin liittyviä tapauksia. Kertomuksessa annetaan myös direktiivin täytäntöönpanoa koskevia tietoja, jotka komissio on kerännyt EY:n perustamissopimuksen 211 artiklan mukaisesti suorittamansa direktiivin täytäntöönpanon ja valvonnan yhteydessä. [2] KOM(2000) ... Lisäksi ehdotuksessa otetaan huomioon tietotekniikan kehitys, kuten sähköisten tallenteiden lisääntyvä käyttö tiedon tallentamisessa ja levityksessä. Ehdotuksen tarkoituksena on mukauttaa ympäristötiedon saantia koskeva EY:n lainsäädäntö ns. elektroniseen vallankumoukseen. Koska neuvoston direktiiviin 90/313/ETY ehdotettiin lukuisia muutoksia, avoimuuden varmistamiseksi katsottiin parhaimmaksi korvata direktiivi pikemminkin kuin muuttaa sitä. Näin tahoille, joita asia koskee, ja erityisesti suurelle yleisölle voidaan esittää yksi selkeä ja yhtenäinen säädös sen sijaan, että nykyiseen direktiiviin tehtäisiin irrallisia muutoksia. Alusta alkaen olisi kuitenkin tehtävä selväksi, että alan voimassa olevaa yhteisön säännöstöä ei kyseenalaisteta. Ehdotuksen liitteenä on vastaavuustaulukko. 1.2 Ehdotuksella saavutettavat ympäristötavoitteet Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 2 artiklan mukaan yksi yhteisön päämääristä on edistää ympäristönsuojelun korkeaa tasoa ja ympäristön laadun parantamista. Tätä varten yhteisön toimintaan sisältyy ympäristöpolitiikka (EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan l kohta). Yhteisön ympäristöpolitiikalla myötävaikutetaan seuraavien tavoitteiden saavuttamiseen: - ympäristön laadun säilyttäminen, suojelu ja parantaminen - ihmisten terveyden suojelu - luonnonvarojen harkittu ja järkevä käyttö - sellaisten toimenpiteiden edistäminen kansainvälisellä tasolla, joilla puututaan alueellisiin tai maailmanlaajuisiin ongelmiin. Kansalaisten mahdollisuus saada ympäristöä koskevaa tietoa on edellytys näiden tavoitteiden saavuttamiselle. Tiedon saanti lisää kansalaisten tietoisuutta ympäristöasioista ja heidän kiinnostustaan niihin ja sitä kautta helpottaa kansalaisten tehokkaampaa osallistumista ympäristöä koskevaan päätöksentekoon, joka vaikuttaa heidän elämäänsä. Kun kansalaisilla on enemmän tietoa, he voivat tehokkaammin valvoa viranomaisia näiden suorittaessa tehtäviään ympäristöalalla ja varmistaa siten EY:n ympäristölainsäädännön laajan ja tehokkaan täytäntöönpanon. Koska monet ympäristöongelmat koskevat useampia maita, pidettiin erityisen tärkeänä, että ympäristöä koskeva tiedotus olisi yhdenmukaistettava eri puolilla yhteisöä. Tämä saavutettiin direktiivin 90/313/ETY avulla. Ehdotuksella pyritään edelleen varmistamaan nämä tavoitteet. Lisäksi pyritään direktiivin täytäntöönpanosta saadun kokemuksen perusteella vahvistamaan direktiivillä 90/313/ETY aikaansaatua avoimuutta. Ehdotuksella yhdenmukaistetaan EY:n lainsäädäntöä Århusin yleissopimuksen määräyksiin, ja siten se on osa prosessia, jonka pitäisi johtaa siihen, että yhteisö ratifioi yleissopimuksen. 2. OIKEUSPERUSTAN VALINTA JA PERUSTELUT Kuten edellä on tuotu esiin, ehdotuksen tavoitteena on edistää EY:n perustamissopimuksen 174 artiklassa määritettyjä yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteita. Tämän vuoksi ehdotus perustuu perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohtaan (yhteispäätösmenettely), joka on yhteisön ympäristöpolitiikan erityinen oikeusperusta. 3. TOISSIJAISUUS JA SUHTEELLISUUS 3.1 Mitkä ovat suunnitellun toimen tavoitteet yhteisön velvoitteiden kannalta- Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 2 artiklan perusteella yksi yhteisön päämääristä on edistää ympäristönsuojelun korkeaa tasoa ja ympäristön laadun parantamista. Tämän vuoksi yhteisö on 1970-luvun puolivälistä alkaen laatinut merkittävän määrän ympäristöalan lainsäädäntöä. Jäsenvaltiot ja komissio osallistuvat eri tavoin yhteisön ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoon ja soveltamiseen. Komission tehtävänä on valvoa yhteisön ympäristölainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, sen noudattamista ja tehokasta täytäntöönpanoa. Tässä komissio käyttää erityisiä valtuuksia, jotka perustuvat EY:n perustamissopimuksen 211, 226 ja 228 artiklaan. Yhteisön ympäristölainsäädännön mukaisten vaatimusten täytäntöönpano kuuluu vuorostaan jäsenvaltioille. Kansalaisten mahdollisuus saada ympäristöä koskevaa tietoa on ratkaiseva, jotta varmistetaan yhteisön säännöstön tehokas täytäntöönpano. Ympäristöä koskevan tiedon parempi saanti lisää kansalaisten tietoisuutta ympäristöongelmista ja parantaa siten ympäristönsuojelua ja ympäristön laatua koko yhteisössä. Tämän lisäksi yhteisö allekirjoitti kesäkuussa 1998 Århusin yleissopimuksen. Allekirjoittamalla yleissopimuksen yhteisö osoitti sitoutuneensa edistämään ympäristöpolitiikkansa tehokkuutta, erityisesti lisäämällä kansalaisten tietoisuutta ja saamalla heidät mukaan päätöksentekoon. Århusin yleissopimuksen ratifiointi on komission ensisijainen poliittinen tavoite. Ehdotuksen tavoitteena on yhdenmukaistaa yhteisön lainsäädäntö niiden Århusin yleissopimuksen määräyksien kanssa, jotka koskevat ympäristöä koskevan tiedon saantia. Ehdotuksen avulla yhteisö voi noudattaa kansainvälisiä velvoitteitaan ja valmistella yleissopimuksen ratifiointia. 3.2 Mikä on ongelman ulottuvuus yhteisössä- Yhteisö on antanut huomattavan määrän ympäristölainsäädäntöä saavuttaakseen EY:n perustamissopimuksessa määritetyt yhteisön ympäristölainsäädännön tavoitteet. Direktiivi 90/313/EY oli lähtökohta muutosprosessille, joka liittyi siihen, miten viranomaiset noudattavat avoimuusperiaatetta. Kansalaisten paremmat mahdollisuudet saada ympäristöön liittyvää tietoa ovat lisänneet yleistä tietoisuutta ympäristökysymyksistä. Yleinen huoli ympäristönsuojelusta lisääntyy. Monet ympäristöongelmat koskevat useita maita. Kansalaisilla, kansalaisjärjestöillä ja kansalaisilla yleensä olisi oltava mahdollisuus saada ympäristöä koskevaa tietoa samojen perusehtojen ja edellytysten mukaisesti eri puolilla yhteisöä. Tämän vuoksi yhteisön toimet ovat tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 3.3 Miten asia voidaan ratkaista tehokkaimmin: yhteisön vai jäsenvaltioiden toiminnan avulla- Yhteisön toimia tarvitaan, koska monet ympäristöongelmat koskevat useita maita. Yhteisön toimia tarvitaan myös sen varmistamiseksi, että ympäristöä koskevan tiedon saannin perusehtoja ja edellytyksiä sovelletaan samalla tavalla eri puolilla yhteisöä. Lisäksi niitä tarvitaan, jotta voidaan varmistaa, että ympäristöä koskevaa tietoa annetaan saataville ja levitetään järjestelmällisesti ja tasapuolisesti kansalaisille eri puolille yhteisöä. Tämän lisäksi yhteisön toimia tarvitaan niiden kansainvälisten velvoitteiden noudattamiseksi, joihin yhteisö on sitoutunut allekirjoittamalla Århusin sopimuksen. Lisäksi toimet mahdollistavat sen, että yhteisö voi ratifioida yleissopimuksen. Asettamalla paremmat vähimmäisehdot ja edellytykset oikeudelle saada ympäristöä koskevaa tietoa eri puolilla EY:tä yhteisö vahvistaa perusvälinettä, joka on osoittautunut erittäin tärkeäksi pyrittäessä Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa asetettuihin ympäristötavoitteisiin. Ehdotuksen mukaan on jäsenvaltioiden tehtävä määrittää käytännön järjestelyt, joiden mukaisesti ympäristöä koskevat tiedot annetaan tehokkaasti saataville; tämä on toissijaisuusperiaatteen mukaista. 3.4 Mitä kustannuksia aiheutuisi siitä, että yhteisö ei toimisi- Mikäli yhteisö ei toimisi, se ei voisi ratifioida Århusin yleissopimusta eikä noudattaa kansainvälisiä velvoitteitaan. 3.5 Mitä toimintakeinoja yhteisöllä on käytettävissään- Kun yhteisö aloitti toimet, jotka liittyvät ympäristöä koskevan tiedon saantiin, ainoastaan pieni osa jäsenvaltioista oli antanut kansallista lainsäädäntöä, jolla säädeltiin ympäristöä koskevan tiedon saantia, ja lainsäädäntö oli erilaista eri jäsenvaltioissa. Erojen ja ympäristöongelmien kansainvälisen luonteen vuoksi pidettiin tarpeellisina yhteisön toimia, ja direktiivi katsottiin parhaimmaksi välineeksi tavoitteiden saavuttamiseksi. Direktiivissä 90/313/ETY määritetään perusehdot ja edellytykset sille, mitkä ympäristöä koskevat tiedot olisi tuotava saataville yhteisön kautta - käytännön järjestelyistä päättäminen on jäänyt jäsenvaltioille. Direktiivillä 90/313/ETY käynnistettiin avoimuuden prosessi, jossa perinteiset virka-asioiden salassapitokäytännöt vähitellen korvattiin avoimilla käytännöillä. Itse direktiivissä säädettiin mahdollisuudesta tarkistaa sitä sen soveltamisesta saadun kokemuksen perusteella. Direktiivin 90/313/ETY tarkistus olisi tehtävä uudella direktiivillä, jossa määritetään parannetut vähimmäisehdot ja edellytykset oikeudelle saada ympäristöä koskevia tietoja eri puolilla yhteisöä. Siinä määritetään myös ympäristöä koskevat vähimmäistiedot, jotka olisi järjestelmällisesti annettava saataville ja levitettävä yleisölle. Ehdotus jättää jäsenvaltioiden tehtäväksi määrittää käytännön järjestelyt, joiden avulla tieto annetaan saataville tehokkaasti. 3.6 Suhteellisuus Direktiivin 90/313/ETY antamisen aikaan pidettiin tavoitteeseen suhteutettuna, että tämän alan yhteisön toimet vahvistetaan direktiivin muodossa. Direktiivissä määritetään vähimmäisehdot ja edellytykset, joihin ympäristöä koskevien tietojen saanti perustuu, mutta jäsenvaltioiden tehtäväksi jää määrittää käytännön järjestelyt, joiden avulla tieto annetaan saataville tehokkaasti. Ehdotuksen tavoitteena on korvata direktiivi 90/313/ETY. Oikeudellisesta näkökulmasta direktiivin 90/313/ETY uudelleenmuotoilu olisi tehtävä uuden direktiivin avulla. Direktiivin 90/313/ETY korvaamiseksi tehty ehdotus noudattaa edelleen samoja periaatteita. Siinä määritetään yleinen kehys oikeudelle saada ympäristöä koskevaa tietoa ja ne ympäristöä koskevat tiedot, joiden on järjestelmällisesti oltava yleisesti saatavilla; jäsenvaltioiden tehtäväksi jää päättää varsinaisista käytännön järjestelyistä, joiden avulla näihin tavoitteisiin pyritään. 4. KUSTANNUKSET, JOITA EHDOTUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO AIHEUTTAA JÄSENVALTIOILLE Direktiivin 90/313/ETY 9 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1992. Kansallisten kertomusten perusteella direktiivin 90/313/ETY täytäntöönpano ei ole aiheuttanut merkittäviä rahoitusongelmia. Tämän vuoksi voidaan olettaa, että tämän ehdotuksen hyväksyminen ei aiheuta kustannusten lisääntymistä. Lisäksi on muistettava, että ehdotuksen tavoitteena on mukauttaa EY:n lainsäädäntö Århusin yleissopimuksesta aiheutuviin velvoitteisiin, joihin kaikki jäsenvaltiot sitoutuvat allekirjoittamalla yleissopimuksen. Osa jäsenvaltioista on jo ilmoittanut ratifioivansa yleissopimuksen vuonna 2000. Muut jäsenvaltiot ratifioivat sopimuksen vuosina 2001-2002. Edellä sanotusta huolimatta on todettava, että "tietoyhteiskunnan" kehittymisen huomioon ottamiseksi ehdotuksessa velvoitetaan jäsenvaltiot käyttämään entistä enemmän nykyaikaista tietotekniikkaa yleisessä tiedotuksessa. Vaikka tämä saattaa aiheuttaa ylimääräisiä pääomakustannuksia alkuvaiheessa ja mahdollisesti lisätyövoiman tarvetta järjestelmiä perustettaessa ja ylläpidettäessä, mahdollisten haittojen pitäisi olla pienempiä kuin edut, jotka saadaan, kun viranomaisille osoitetut suorat tietopyynnöt vähenevät ja tarvitaan vähemmän työvoimaa käsittelemään pyyntöjä ehdotuksen vaatimusten mukaisesti. Kun tietoa annetaan yleisön saataville nykyaikaisen tietotekniikan keinoin, tietopyyntöjen esittäjien pitäisi voida toteuttaa monet tietohaut omatoimisesti. Tämän pitäisi vähentää hallintokustannuksia, jotka aiheutuvat yksittäisten kirjallisten ympäristötietopyyntöjen käsittelystä. Lisäksi se lisää yleisön tietoa viranomaisten toiminnasta ja sitä kautta kansalaisten luottamusta julkishallintoon. Toisaalta on myös arveltu, että uusien tiedonlevityskeinojen käyttöönotto lisää tietopyyntöjen määrää, että nämä pyynnöt käyvät yhä monimutkaisemmiksi ja että niitä on lähes mahdoton käsitellä pelkästään tiedot toimittamalla. Jotkin viranomaiset ovat alkaneet tehostaa tiedotusta ympäristöntiedon saatavuudesta tiedotuskampanjoin ja käyttämällä nykyaikaista tietotekniikkaa. Tuloksena on ollut, että yleisön kiinnostus ympäristötietoon ja tietopyyntöjen määrä ovat lisääntyneet. Yhtäältä tämä osoittaa, että ympäristötietojen saannin parantuessa yleisön tietoisuus ympäristöasioista todellakin lisääntyy, mikä on yksi alan lainsäädännön tärkeimmistä tavoitteista. Toisaalta on kuitenkin myös todettava, että tällainen lähestymistapa on lisännyt järjestelmän kustannuksia. Jäsenvaltioille on jo aiheutunut tällaisia lisäkustannuksia, koska useimmat jäsenvaltiot näyttävät hyödyntävän yhä enemmän uutta tietotekniikkaa levittääkseen ympäristötietoa ja tiedottaakseen sen saatavuudesta. Ehdotuksen tavoitteena on mukailla tätä kehityskulkua ja mukauttaa EY:n lainsäädäntö ns. elektroniseen vallankumoukseen. Ehdotuksessa määritetään ympäristötiedon vähimmäismäärä, joka on kaikissa tapauksissa annettava yleisön saataville koko yhteisössä ja levitettävä sille nykyaikaisen tietotekniikan keinoin. Voidaan olettaa, etteivät ehdotuksen hyväksymisestä aiheutuvat lisäkustannukset ylitä lisäkustannuksia, joita on jo aiheutunut niille jäsenvaltioille, joissa on siirrytty käyttämään uutta tekniikkaa ympäristötiedon tallentamiseen ja julkistamiseen. Ehdotuksen soveltamisalaan kuuluu tiettyjä julkisen sektorin ulkopuolella toimivia elimiä, jotka hoitavat yleishyödyllisiä ympäristöön vaikuttavia tehtäviä. Joissain tapauksissa nämä elimet olivat aiemmin osa julkista sektoria, jolloin direktiivin 90/313/ETY velvoitteet koskivat niitä. Toisissa tapauksissa näille elimille on delegoitu tehtäviä viranomaisilta tai elimiltä, joita kyseiset velvoitteet aiemmin koskivat. Näin ollen ei pitäisi syntyä suuria yleisiä lisäkustannuksia, vaikka yleishyödyllisistä ympäristöön vaikuttavista palveluista huolehtivilta elimiltä edellytetään, että niiden on annettava ympäristöä koskevaa tietoa yleisön saataville. Mahdollisista lisäkustannuksista koituvan haitan pitäisi joka tapauksessa olla pienempi kuin hyöty, joka saadaan tiedon avoimuuden lisääntymisestä. Se, mitä edellä todetaan teknologian kehityksestä ja tietoyhteiskunnasta, pätee yhtä lailla sekä julkisen että yksityisen sektorin elimiin. 5. ERI OSAPUOLTEN KANSSA KÄYDYN LAUSUNTOKIERROKSEN TULOKSET EU:n ympäristölainsäädännön voimaan saattamista ja täytäntöönpanoa edistävä verkko (IMPEL) järjesti seminaarin direktiivin täytäntöönpanosta ja soveltamisesta 26. tammikuuta 1998. Seminaariin osallistui edustajia IMPEListä, komissiosta, viranomaiselimistä sekä sellaisista kansalaisjärjestöistä, jotka käsittelevät ympäristöasioita jäsenvaltioissa ja jäsenyyttä hakeneissa maissa. Seminaari tarjosi siten mahdollisuuden keskustella avoimesti kokemuksista, joita osallistujat ovat saaneet direktiivin täytäntöönpanosta. Seminaarin jälkeen laadittiin kertomus, joka perustui käytyihin keskusteluihin mutta myös siihen työhön, jota on tehty viiden vuoden aikana yhdessä jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa. Kertomuksessa tehtiin useita suosituksia direktiivin tarkistamisesta. Ympäristöasioiden pääosasto julkaisi 17. joulukuuta 1999 työasiakirjan periaatteista, joihin direktiivin 90/313/ETY tarkistaminen voisi perustua. Mahdollisimman laajan julkisen kuulemisen varmistamiseksi työasiakirja toimitettiin jäsenvaltioille, IMPEL:in koordinoijille, kansalaisjärjestöille ja teollisuutta edustaville järjestöille. Näiden sidosryhmien kanssa järjestettiin vuoden 2000 alussa epävirallisia kokouksia, joiden tarkoituksena oli laatia lopullinen ehdotusluonnos direktiivin 90/313/ETY tarkistamiseksi. 5.1 Jäsenvaltiot Jäsenvaltioiden edustajien ja IMPEL:in koordinoijien kanssa järjestettiin 31. tammikuuta 2000 epävirallinen kokous. Tällöin keskusteltiin työasiakirjaan sisältyvistä periaatteista, joihin direktiivin 90/313/ETY tarkistaminen voisi perustua. Kokouksen osanottajia pyydettiin toimittamaan kirjalliset kommenttinsa kahden viikon kuluessa. Ehdotuksen laatimishetkellä vain Espanja, Alankomaat, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat esittäneet kirjallisia kommentteja työasiakirjassa esitellyistä ideoista. 5.2 Kansalaisjärjestöt IMPEL järjesti tammikuussa 1998 seminaarin, jossa keskusteltiin direktiivin 90/313/ETY täytäntöönpanosta. Seminaarin jälkeen Alankomaiden luonto- ja ympäristöjärjestö Stichting Natuur en Milieu laati asiakirjan, johon se kokosi suosituksia ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta annetun direktiivin 90/313/ETY tarkistamista varten. Tähän asiakirjaan viitataan komission Euroopan parlamentille ja neuvostolle antamassa kertomuksessa, joka koskee direktiivin 90/313/ETY soveltamisesta saatuja kokemuksia. Kansalaisjärjestöjen kanssa järjestettiin 15. tammikuuta 2000 epävirallinen kokous, jossa keskusteltiin edellä mainitussa työasiakirjassa esitetyistä ideoista direktiivin 90/313/ETY tarkistamiseksi. Kansalaisjärjestöjä pyydetiin toimittamaan kirjallisia kommentteja kolmen viikon kuluessa. Ne esittivät yhden yhteisen asiakirjan, jossa kommentoitiin työasiakirjaan sisältyviä ehdotuksia. 5.3 Teollisuus Useiden teollisuutta edustavien järjestöjen kanssa järjestettiin 15. tammikuuta 2000 epävirallinen kokous, jonka tarkoituksena oli koota yhteen niiden kommentit direktiivin 90/313/ETY tarkistamiseksi ehdotetuista periaatteista. Järjestöjä pyydettiin toimittamaan kirjallisia kommentteja työasiakirjassa esitetyistä ideoista. Kirjallisia kommentteja ei ollut vielä saatu ehdotusta laadittaessa. Ehdotuksessa otetaan asianmukaisesti huomioon eri sidosryhmien esittämät suulliset ja kirjalliset kommentit. 6. YKSITYISKOHTAINEN SELITYS EHDOTUKSESTA Tavoite (1 artikla) Ehdotuksen tavoitteet ovat kahtaalla. Yhtäältä sillä pyritään varmistamaan oikeus saada viranomaisten hallussa olevaa tai niiden puolesta hallussa pidettyä ympäristöä koskevaa tietoa ja määrittämään perusehdot ja edellytykset, joiden perusteella oikeutta voi harjoittaa. Toisaalta tavoitteena on varmistaa, että ympäristöä koskevat tiedot annetaan ja levitetään järjestelmällisesti yleisön saataville erityisesti käytettävissä olevien tietoverkkojen ja/tai muiden sähköisten välineiden avulla. Toisin kuin direktiivissä 90/313/ETY, jossa varmistettiin ainoastaan ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaus, katsottiin asianmukaisemmaksi varmistaa ympäristöä koskevan tiedon saannin oikeus. Varmistamalla tämä oikeus voidaan yhdenmukaistaa yhteisön lainsäädäntö Århusin yleissopimuksen kanssa. Lisäksi ehdotuksella pyritään varmistamaan itsestään selvänä vaatimuksena, että ympäristöä koskeva tieto on yleisön saatavilla ja että sitä levitetään sille. Ehdotuksen tavoitteena on ottaa huomioon tietotekniikan alalla käynnissä olevat tai jo tapahtuneet muutokset, minkä vuoksi siinä esitetään, että tätä tarkoitusta varten olisi hyödynnettävä käytettävissä olevia tietoverkkoja ja/tai muita sähköisiä välineitä. Määritelmät (2 artikla) Ympäristöä koskeva tieto Vaikka direktiivissä 90/313/ETY ympäristöön liittyvä tieto määritettiin jo hyvin laajasti, kokemusten perusteella vaikuttaa siltä, että määritelmän on oltava kattavampi ja selkeämpi, jotta se kattaisi tietyt ympäristöön liittyvät tiedot, jotka ovat jääneet direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle suppean tulkinnan vuoksi. Erityisesti olisi selvennettävä, että määritelmä kattaa erilaisia päästöjä koskevat tiedot sekä geneettisesti muunnetut organismit. Lisäksi määritelmää on selvennetty niin, että siinä viitataan selkeästi ihmisten terveyteen ja turvallisuuteen siltä osin kuin ympäristön tila vaikuttaa tai voi vaikuttaa siihen. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 174 artiklan mukaan ihmisten terveyden suojelu on yksi yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteita. Näin ollen kannattaa hyödyntää tilaisuutta ja sisällyttää tämä tärkeä politiikan osa "ympäristöä koskevan tiedon" määritelmään. Määritelmä sisältää erillisen maininnan kustannus-hyötyanalyysistä ja muista taloudellisista analyyseistä, joita käytetään ympäristöön vaikuttavissa tai siihen todennäköisesti vaikuttavissa toimissa ja toimenpiteissä. Tämä poistaa tarkistusmenettelyn aikana havaitun epävarmuuden siitä, miten pitkälle tämänhetkinen määritelmä koskee taloudellista ja rahoitukseen liittyvää tietoa. Edellä kuvatun muutoksen ansiosta EY:n lainsäädäntö voidaan mukauttaa Århusin yleissopimuksen määritelmään ympäristöön liittyvästä koskevasta tiedosta. Viranomaiset Direktiivin 90/313/ETY soveltamisalaan kuuluvat viranomaiset, joilla on ympäristöön liittyviä tehtäviä ja joilla on hallussaan siihen liittyvää tietoa. Direktiivin 6 artiklan perusteella direktiivin soveltamisalaan kuuluu myös toimielimiä, joilla on yleisiä ympäristöön liittyviä tehtäviä ja jotka ovat viranomaisten valvonnassa. Tämän säännös on annettu, jotta ympäristöä koskevan tiedon saannin esteenä ei voisi olla se, että viranomaiset delegoivat tehtäviä muille elimille. Ilmaisu "joilla on ympäristöön liittyviä tehtäviä" on usein osoittautunut kiistanalaiseksi. Ilmaisun suppea tulkinta on johtanut siihen, että jotkin toimielimet ovat jääneet direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle sillä perusteella, että niiden tehtävät eivät liity ympäristöön vaan esimerkiksi liikenteeseen tai energiaan. Tämän perusteella on argumentoitu, että niiden hallussa oleva tieto ei kuulu direktiivin soveltamisalaan. Tällaisista tilanteista johtuvien ongelmien ratkaisemiseksi on katsottu asianmukaiseksi poistaa ehdotetusta uudesta direktiivistä ilmaisu "joilla on ympäristöön liittyviä tehtäviä" viitattaessa valtion viranomaisiin ja julkishallintoon. Kun on kyse elimistä tai henkilöistä, jotka hoitavat velvollisuuksia tai tehtäviä taikka huolehtivat palveluista valtion viranomaisten tai julkishallinnon valvonnassa, on katsottu asianmukaiseksi ottaa huomioon sekä välittömästi että välillisesti ympäristöön liittyvät velvollisuudet, tehtävät ja palvelut. Edellisessä kappaleessa mainitut muutokset vastaavat myös EY:n perustamissopimuksen 6 artiklaan sisältyvää periaatetta ympäristöasioiden yhdentämisestä. Artiklassa määrätään, että ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen, erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi. Ympäristönsuojelun yhdentämisen periaatteen edistäminen tarkoittaa, että viranomaisilla on yhä enemmän ympäristöä koskevaa tietoa riippumatta siitä, onko niillä välittömästi ympäristöön liittyviä velvoitteita. Yksityistämisestä ja uusista tavoista huolehtia palveluista johtuu, että perinteisesti viranomaisille kuuluneista ympäristöön liittyvistä yleishyödyllisistä palveluista huolehtivat yhä useammin elimet, jotka eivät enää muodosta osaa julkisesta sektorista. Tällaisia palveluja ovat esimerkiksi kaasu-, sähkö-, ja vesihuolto sekä liikennepalvelut. Tilanne onkin tällä hetkellä sellainen, että joissain jäsenvaltioissa näistä palveluista huolehtivat edelleen viranomaiset tai yleishyödylliset laitokset, kun taas muissa jäsenvaltioissa niistä vastaavat nyt yksityisellä sektorilla toimivat elimet. Direktiiviin 90/313/ETY tai Århusin yleissopimuksen 2 artiklan 2 kohtaan sisältyvä 'viranomaisen' määritelmä ei kata näitä elimiä. Suoritetut palvelut ovat kuitenkin olennaisesti edelleen samoja. Myös palveluntarjoajien hallussa oleva tieto on samanlaista riippumatta siitä, toimivatko ne julkisella vai yksityisellä sektorilla. Jos 'viranomaisen' määritelmää ei laajenneta yli sen, mitä Århusin yleissopimuksen ratifiointi edellyttää, yleisöllä olisi oikeus saada yksityisen sektorin elinten hallussa olevaa tietoa vain joissakin jäsenvaltioissa ja muissa jäsenvaltioissa siltä evättäisiin tämä oikeus. Myös yksittäisen jäsenvaltion sisällä voi vallita tilanne, jossa yleishyödyllisestä palvelusta huolehtii maan jossain osassa julkinen viranomainen ja toisessa osassa yksityinen elin. Ympäristönsuojelun kannalta ei ole suotavaa, että käytännöt poikkeavat tällä tavoin jäsenvaltioiden välillä tai yksittäisen jäsenvaltion sisällä vain siitä syystä, että palvelujen suorittaminen on uudelleenorganisoitu. On perusteltua edellyttää, että nyt yksityisellä sektorilla toimivat elimet antavat saataville ympäristöä koskevaa tietoa samoin edellytyksin kuin samanlaisista palveluista huolehtivat julkiset viranomaiset. Niinpä ehdotuksessa esitetty 'viranomaisen' määritelmä kattaa myös oikeushenkilöt, joille on lakisääteisesti tai muiden viranomaisten kanssa toteutettujen järjestelyjen kautta annettu tehtäväksi huolehtia yleishyödyllisistä palveluista, jotka vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat ympäristöön. Useissa tapauksissa kokemus on osoittanut, että ympäristöä koskevaa tietoa, jonka hallussapito kuuluu viranomaisille, pitävät fyysisesti hallussaan muut elimet kyseisten viranomaisten puolesta. Yleisö voi pyytää tällaista tietoa. Viranomaisilla ei pitäisi olla oikeutta evätä tällaista tietopyyntöä vain siitä syystä, ettei tieto ole fyysisesti niiden hallussa. Ehdotuksella varmistetaan, että jos tällaista tietoa on ja jos sitä pitää viranomaisen puolesta hallussaan jokin muu henkilö tai elin, viranomaisen on annettava se saataville tavanomaiseen tapaan. Ehdotukseen sisältyvä 'viranomaisen' määritelmä ei kata elimiä, kun ne käyttävät tuomio- tai lainsäädäntövaltaa tai siltä osin kuin ne käyttävät tuomio- tai lainsäädäntövaltaa. Ehdotukseen on sisällytetty 'pyynnön esittäjän' määritelmä. Ympäristöä koskevan tiedon saanti pyydettäessä (3 artikla) Direktiivin 90/313/ETY mukaisesti viranomaisia vaaditaan saattamaan ympäristöön liittyvät tiedot kaikkien luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden saataville näiden pyynnöstä ja näiden tarvitsematta osoittaa, että asia koskee heitä. Tämän säännöksen takana on ajatus, että pyynnön esittäjän ei tarvitse selittää viranomaiselle, miksi hän on kiinnostunut pyytämästään tiedosta. Direktiivissä käytetty sana "osoittaa" on aiheuttanut joitakin vaikeuksia. Niiden välttämiseksi vaikuttaa paremmalta käyttää sanaa "ilmoittaa". Tämä muutos palvelee paremmin direktiivin perusajatusta ja mahdollistaa samalla Århusin yleissopimuksesta johtuvien velvoitteiden noudattamisen. Määräaikojen osalta direktiivissä 90/313/ETY säädetään, että viranomaisten on "vastattava" tietoja pyytävälle henkilölle viimeistään kahden kuukauden kuluessa. Direktiivissä 90/313/ETY käytetty sana "vastattava" on aiheuttanut joitakin ongelmia. Jotkin jäsenvaltiot ovat katsoneet, että ne voivat direktiivin perusteella reagoida pyyntöön yksinkertaisesti ilmoittamalla kahden kuukauden kuluessa, että tiedot asetetaan saataville, ilmoittamalla kuitenkaan, milloin tiedot varsinaisesti toimitetaan. Komission mielestä oikea tulkinta kuitenkin on, että pyydetyt tiedot joko annetaan saataville tai niiden toimittamisesta kieltäydytään direktiivissä säädetyssä määräajassa. Direktiivin 90/313/ETY tavoitteena on varmistaa ympäristöä koskevan tiedon saanti. Määräajat ovat luonnollisesti erittäin tärkeä osa järjestelmää, jolla varmistetaan viranomaisille asetettujen velvoitteiden tehokkuus. Mikäli direktiiviä tulkitaan niin, että viranomaisen velvollisuutena on määräajassa ainoastaan antaa vastaus, jossa luvataan toimittaa tiedot, järjestelmä on puutteellinen. Pyynnön esittäjällä ei olisi mitään oikeudellista varmuutta siitä, milloin hän varsinaisesti saisi pyytämänsä tiedot. Edellä mainitun perusteella on katsottu tarpeelliseksi selventää säännöstä. Näin ollen ehdotuksessa korvataan sana "vastata" ilmaisulla "antaa saataville", joka palvelee paremmin direktiivin perusajatusta. Tämä muutos on yhdenmukainen Århusin yleissopimuksen kanssa. Pyydetyn ympäristöä koskevan tiedon saanti kohtuullisessa määräajassa on yksi avaintekijöistä, joista ehdotuksessa esitetyn järjestelmän toimivuus riippuu. Ehdotuksen mukaan viranomaisten on toimitettava pyydetyt tiedot mahdollisimman pian ja viimeistään kuukauden kuluessa direktiivissä 90/313/ETY säädetyn kahden kuukauden sijasta. On kuitenkin todettava, että tiedon tallentamisessa ja siirrossa tapahtuneiden vallankumouksellisten muutosten vuoksi viranomaiset voivat vastata tietopyyntöön myös lyhyemmässä ajassa - joissain tapauksissa jopa heti pyynnön saatuaan. Samalla on kuitenkin myös otettava huomioon, että joskus pyydettyä tietoa voi olla niin paljon ja se voi olla niin monimutkaista, että viranomaiset eivät pysty toimittamaan tietoa pyynnön esittäjälle kuukauden määräajassa. Tällaisia tapauksia varten ehdotuksessa esitetään, että kuukauden määräaikaa voidaan pidentää enintään yhdellä kuukaudella. Pyynnön esittäjälle on mahdollisimman pian ilmoitettava tällaisesta määräajan pidentämisestä ja sen syistä. Joissain tapauksissa pyynnön esittäjä voi vapaaehtoisesti ilmoittaa pyytävänsä tietoa johonkin tiettyyn tarkoitukseen. Tällaisissa tapauksissa viranomaisten tulisi huolehtia kohtuullisin toimin siitä, että pyynnön esittäjä voi toteuttaa kyseisen tarkoituksen. Edellisessä kappaleessa tarkoitettua tilannetta kannattaa ehkä valaista käytännön esimerkillä. Pyynnön esittäjä voi pyytää ympäristöä koskevaa tietoa käyttääkseen sitä esimerkiksi julkisen kuulemismenettelyn yhteydessä. Kyseessä voi olla esimerkiksi menettely, josta säädetään tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/337/ETY [3], sellaisena kuin se on muutettuna 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY [4], tai ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/61/EY [5]. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti on jäsenvaltioiden tehtävä vahvistaa määräajat, joihin mennessä yleisön on esitettävä huomautuksensa. [3] EYVL L 175, 5.7.1985. s. 40. [4] EYVL L 73, 14.3.1997, s. 5. [5] EYVL L 257, 10.10.1996, s. 26. Jotta varmistettaisiin, että yleisön osallistuminen on tehokasta ja merkityksellistä, mainituissa direktiiveissä säädetään kuulemismenettelyn kohteena olevaa hanketta koskevasta vähimmäistiedosta, joka on annettava yleisön saataville. Direktiivin 90/313/ETY säännösten nojalla yleisö voi kuitenkin pyytää ympäristöön liittyvää lisätietoa hankkeesta. Kuukauden määräaika, jonka kuluessa viranomaisten on toimitettava pyydetty ympäristöä koskeva tieto, voi merkitä sitä, että pyynnön esittäjän saatua tiedot niistä ei ole enää hyötyä julkisessa kuulemismenettelyssä. Ehdotuksella pyritään puuttumaan tähän tilanteeseen yhtäältä mahdollistamalla, että pyynnön esittäjä voi halutessaan ilmoittaa tietopyyntönsä tarkoituksen, ja toisaalta edellyttämällä, että viranomaiset ryhtyvät kohtuullisiin toimiin antaakseen tiedot tarpeeksi lyhyessä ajassa, jotta pyynnön esittäjä voi täyttää kyseisen tarkoituksen. Direktiivi 90/313/ETY ei sisällä säännöksiä siitä, millaisessa muodossa pyydetyt tiedot olisi toimitettava. Kokemuksen mukaan pyynnön esittäjillä on joskus ollut vaikeuksia saada tietoa kaikkein sopivimmassa muodossa. Ehdotuksen mukaan viranomaisten on sen vuoksi annettava tiedot saataville siinä muodossa kuin niitä on pyydetty, mukaan luettuna jäljennöksen muoto. Tätä velvollisuutta on noudatettava lukuun ottamatta tapauksia, joissa tiedot ovat jo yleisesti käytettävissä muussa muodossa ja helposti pyynnön esittäjän saatavilla tai joissa on perusteltua, että viranomainen antaa tiedot saataville muussa muodossa. Tällöin pyynnön esittäjälle on perusteltava, miksi tiedot annettiin kyseisessä muodossa. Tätä velvoitetta varten viranomaisten on kohtuullisessa määrin pyrittävä säilyttämään hallussaan olevat ympäristöä koskevat tiedot sellaisessa muodossa, että ne voidaan helposti jäljentää tai hakea tietoverkkojen tai muiden sähköisten välineiden avulla. Jäsenvaltioiden on määritettävä käytännön järjestelyt, joiden mukaan ympäristötiedot annetaan tehokkaasti saataville. Ehdotus sisältää ohjeellisen luettelon käytännön järjestelyistä, mutta toissijaisuusperiaatteen mukaisesti on jäsenvaltioiden tehtävä päättää järjestelyistään. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalaisille tiedotetaan riittävästi oikeuksista, jotka kuuluvat heille ehdotetun direktiivin nojalla. Poikkeukset (4 artikla) Direktiivissä 90/313/ETY säädetään yleisestä periaatteesta, joka koskee ympäristöä koskevan tiedon julkista saantia. Tiettyjen perusteltujen etujen suojelemiseksi on annettava säännöksiä, joiden nojalla voidaan tehdä poikkeus tietojen toimittamisesta. Nämä poikkeukset on määritettävä tarkkaan, jotta ei heikennetä tietojen saannin yleistä periaatetta ja mahdollistetaan se, että direktiivin tavoitteet saavutetaan käytännössä. Ehdotukseen sisältyy säännös, jonka nojalla viranomaisten ei tarvitse toimittaa pyydettyjä tietoja, jos tieto ei ole niiden hallussa tai jos muu elin ei pidä sitä hallussaan niiden puolesta. Lisäksi ehdotukseen sisältyy säännös, jonka mukaan viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, on tällöin siirrettävä pyyntö mahdollisimman nopeasti toiselle viranomaiselle, jonka hallussa tiedon uskotaan olevan, ja ilmoitettava tästä pyynnön esittäjälle. Viranomaisilla pitäisi olla oikeus jättää pyydetyt tiedot toimittamatta myös siinä tapauksessa, että pyynnöt ovat selvästi kohtuuttomia tai liian yleisesti muotoiltuja. Selvästi kohtuuttomia pyyntöjä olisivat ne, jotka ovat kansallisen lainsäädännön mukaan sellaisia, että ne on esitetty haitantekotarkoituksessa, tai jotka edustavat oikeuden väärinkäyttöä (vexatious, abus de droit). Lisäksi joidenkin pyyntöjen täyttämisestä voi koitua viranomaiselle kohtuuttomia kustannuksia tai kohtuuton työtaakka tai se voi olla esteenä viranomaisen muiden työtehtävien hoitamiselle tai haitata sitä merkittävästi. Viranomaisten on tällaisissa tapauksissa voitava evätä tiedon saanti varmistaakseen asianmukaisen toimintansa. Lisäksi on todettava, että viranomaisilla tulisi olla riittävät mahdollisuudet häiriöttömään harkintaan. Niinpä viranomaisilla tulisi olla oikeus evätä tiedon saanti, jos pyyntö koskee keskeneräistä aineistoa tai sisäistä viestintää. Tällöin tulee ottaa huomioon yleinen etu, jota tällaisen tiedon julkistaminen palvelisi. Direktiivi 90/313/ETY sisälsi kattavan listan syistä, joiden perusteella viranomaiset voivat kieltäytyä antamasta pyydettyä tietoa. Vaikka jäsenvaltioiden ei tarvinnut mainita kaikkia kieltäytymisperusteita saattaessaan direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöä, miltei kaikki tekivät niin. Direktiivin 90/313/ETY poikkeukset määritettiin väljästi, ja kokemuksen mukaan tämä on aiheuttanut ongelmia. Direktiivin 90/313/ETY perusteella viranomaiset voivat kieltäytyä antamasta ympäristöä koskevaa tietoa silloinkin, kun tiedon antaminen ainoastaan liittyy yhteen 3 artiklassa luetelluista oikeutetuista syistä. Poikkeuksia koskevien säännösten parantamiseksi ehdotuksessa esitetään, että ympäristöä koskevaa tietoa voidaan kieltäytyä antamasta ainoastaan, mikäli tietojen antaminen vaikuttaisi haitallisesti joihinkin mainituista oikeutetuista näkökohdista. Selvää on, että poikkeuksia on yhteisön lainsäädännön vakiintuneen periaatteen mukaisesti tulkittava suppeasti, jotta ei tehtäisi tyhjäksi periaatetta, jonka mukaan yleisöllä on oikeus saada ympäristöä koskevaa tietoa. Lisäksi ehdotukseen on sisällytetty velvoite verrata kussakin tapauksessa tietojen antamisesta aiheutuvaa yleistä etua pyynnön hylkäämisestä saatavaan etuun. Pyydetyt tiedot on toimitettava, jos etujen vertailu osoittaa, että yleinen julkinen etu on suurempi kuin etu, jota pyynnön hylkääminen palvelisi. Ehdotuksessa esitetään kuitenkin nimenomaisesti, että tällaisissa tilanteissa jäsenvaltioiden on varmistettava, että noudatetaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY [6] säännöksiä. [6] EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31. Jos viranomainen, jolle pyyntö on osoitettu, katsoo tietojen antamisesta aiheutuvan julkisen edun henkilötietojen luottamuksellisuutta tärkeämmäksi, sen on ehdottomasti ilmoitettava direktiivin 95/46/EY 28 artiklalla perustetulle kansalliselle tietosuojan valvontaviranomaiselle saamastaan pyynnöstä ja aikeestaan antaa henkilötietoja kolmansille osapuolille. Tällainen ilmoitus kansallisille tietosuojaviranomaisille tehdään tietenkin vain siinä tapauksessa, että pyynnön vastaanottanut viranomainen päättää olevan perusteltua antaa tiedot (myös henkilötiedot). Toisin sanoen ilmoitusta ei tarvitse tehdä, jos pyynnön saanut viranomainen katsoo pyyntöön voitavan soveltaa poikkeussäännöstä tai jos henkilötiedot voidaan erottaa muista tiedoista ja antaa saataville pelkästään nämä muut tiedot. Direktiiviin 90/313/ETY verrattuna suojeltavat oikeutetut näkökohdat on muotoiltu uudelleen niin, että selkeytetään niiden soveltamisalaa Århusin yleissopimuksen määräyksien mukaisesti. Kaupallisen tai teollisen tiedon suojeluun tähtäävän poikkeussäännöksen osalta on huomattava, että ehdotuksen mukaan jäsenvaltiot eivät voi sen nojalla evätä tietopyyntöä, jos pyyntö liittyy tietoihin päästöistä ja muusta levittämisestä ympäristöön, joihin sovelletaan yhteisön lainsäädäntöä. Teollis- ja tekijänoikeuksiin liittyvän poikkeussäännöksen osalta on puolestaan huomattava, että jos pyynnön esittäjälle päätetään antaa tällaisin oikeuksin suojattua tietoa, hänen on kunnioitettava teollis- ja tekijänoikeuksia, jotka kattavat tietojen käyttötarkoituksen. Tämä tarkoittaa yleensä sitä, että pyynnön esittäjä ei voi jäljentää tietoja tai käyttää niitä muihin kaupallisiin tarkoituksiin ilman oikeudenhaltijan ennalta antamaa lupaa. Ehdotuksessa viranomaisia vaaditaan antamaan saataville osa ympäristöä koskevista tiedoista silloin, kun on mahdollista erottaa poikkeuksien kattamat tiedot muista pyydetyistä tiedoista. Silloin kun tietopyyntö evätään, direktiivin 3 artiklan 4 kohdan mukaan kieltäytyminen on perusteltava. Kansalliset kertomukset osoittivat, että useat jäsenvaltiot ovat direktiivin täytäntöönpanemiseksi antamassaan kansallisessa lainsäädännössä säätäneet, että mikäli pyyntöön ei vastata määräajassa, pyyntö katsotaan evätyksi. Tämän perusteena oli yleensä se, että kansallisessa lainkäyttöjärjestelmässä tarvitaan "päätös", vaikka se olisi näennäinenkin, jotta pyynnön esittänyt henkilö voi hakea muutosta määräajan päättymisen jälkeen. Komission mielestä tällaisten oikeudellisten keinojen ei pitäisi vapauttaa viranomaisia ja muita elimiä velvollisuudesta antaa perusteluja pyynnön epäämiselle direktiivissä säädetyssä määräajassa. Tilanteen selventämiseksi ehdotuksessa vaaditaan, että viranomaiset antavat pyynnön esittäjälle edellä mainitussa määräajassa kirjallisen ilmoituksen siitä, että ne eivät anna saataville kaikkia tai osaa pyydetyistä tiedoista. Ilmoituksessa on esitettävä epäämisen syyt ja annettava tiedot kyseisiin tapauksiin sovellettavista uudelleenkäsittelyistä. Maksut (5 artikla) Direktiivin 90/313/ETY mukaan viranomaiset voivat periä maksun tietojen antamisesta, mutta tällainen maksu ei saa olla kohtuuttoman korkea. Kokemuksen mukaan viranomaisten perimät maksut ovat yleensä olleet kohtuullisia. Tiedossa on kuitenkin myös tapauksia, joissa maksut ovat olleet kohtuuttomia. Ehdotus uudeksi direktiiviksi sisältää samankaltaisen säännöksen. Jotta kuitenkin voitaisiin välttää epäselvyys maksujen määrästä, ehdotuksen mukaan viranomaisten on julkistettava ja annettava pyynnön esittäjille luettelo perittävistä maksuista. Lisäksi ehdotuksessa vaaditaan viranomaisia julkistamaan ja toimittamaan tiedot maksun perimisen tai perimättä jättämisen perusteista. Viranomaiset saavat toissijaisuusperiaatteen mukaisesti itse päättää käytännön järjestelyistä, joilla ne panevat tämän säännöksen täytäntöön. Huomattakoon, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti viranomaisilla ei ole oikeutta periä pyynnön esittäjältä maksua siinä tapauksessa, että pyyntö evätään. Lisäksi on huomattava, että ehdotuksen mukaan kaikkia julkisia tietorekistereitä ja -luetteloja on saatava käyttää maksutta. Myös tietojen tutkimisen paikan päällä on oltava maksutonta. Viranomaisten ei myöskään tule vaatia ennakkomaksua ennen tietojen toimittamista. Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus (6 artikla) Ehdotuksessa säädetty oikeus saada ympäristöä koskevaa tietoa ei toteutuisi käytännössä, mikäli pyynnön esittäjillä ei olisi keinoja kyseenalaistaa pyyntöön liittyviä viranomaisten toimia tai laiminlyöntejä. Direktiivissä 90/313/ETY annetaan henkilölle, joka katsoo, että hänen tietopyyntönsä on perusteettomasti hylätty tai jätetty huomiotta taikka että viranomainen on vastannut siihen riittämättömästi, oikeus hakea tuomioistuimelta tai hallintoviranomaiselta muutosta päätökseen kansallisen oikeusjärjestelmän mukaisesti. Ehdotus sisältää samankaltaisen säännöksen, jota on kuitenkin muutettu niin, että se on niiden kansainvälisten velvoitteiden mukainen, joihin on sitouduttu allekirjoitettaessa Århusin yleissopimus. Ehdotetussa 6 artiklassa tuodaan nimenomaisesti esiin se, että kaikki pyynnön esittäjät, jotka katsovat, että heidän tietopyyntönsä on jätetty huomiotta tai perusteettomasti hylätty tai siihen ei ole vastattu riittävällä tavalla taikka sitä ei ole muutoin käsitelty asiaan liittyvien direktiivin säännösten mukaisesti, voivat käynnistää menettelyn tuomioistuimessa tai muussa lakisääteisessä elimessä, jossa viranomaisten toimia tai laiminlyöntejä voidaan käsitellä. Edellä mainitun muutoksenhakumenettelyn lisäksi jäsenvaltioita edellytetään ehdotuksessa varmistamaan, että pyynnön esittäjä voi panna vireille toisen menettelyn, jossa kyseinen viranomainen voi käsitellä toimensa tai laiminlyöntinsä uudestaan tai jokin toinen lakisääteinen elin voi tarkastella niitä uudestaan. Tällaisen menettelyn olisi oltava nopea ja joko edullinen tai maksuton. Tämän vaihtoehdon tarjoamisen perusteluna on se, että oikeudelliset muutoksenhakumenettelyt ovat usein kalliita ja pitkiä. Kaikissa näissä vaihtoehdoissa oikeus hakea muutosta viranomaisen toimeen tai laiminlyöntiin vahvistuu ja palvelee siten paremmin ehdotuksen tavoitetta eli ympäristöä koskevien tietojen saannin tehokkaan oikeuden varmistamista. Ympäristöä koskevien tietojen levittäminen (7 artikla) Direktiivissä 90/313/ETY kyse oli pääasiassa passiivisesta tiedottamisesta eli siitä, että viranomaiset antavat tietoja pyynnöstä. Direktiivi sisälsi yhden ainoan lyhyen säännöksen aktiivisesta tiedottamisesta eli siitä, että viranomaisten olisi annettava tietoja julkisesti saataville osana tavanomaista toimintaansa. Tämän säännöksen perusteella jäsenvaltioiden edellytettiin varmistavan, että yleisölle annetaan yleistä tietoa ympäristön tilasta esimerkiksi määräajoin ilmestyvien kuvaavien kertomusten muodossa. Kuten edellä on jo todettu, yleisön saadessa enemmän ympäristöä koskevaa tietoa myös yleinen tietoisuus ympäristökysymyksistä lisääntyy. Tämän pitäisi parantaa ympäristön suojelua. Tämän vuoksi olisi pyrittävä edistämään sitä, että viranomaiset levittävät aktiivisesti ympäristöä koskevaa tietoa, joka on niiden hallussa tai jota muut elimet pitävät hallussaan niiden puolesta. Tätä varten tulisi hyödyntää käytettävissä olevia tietoverkkoja ja/tai muita sähköisiä välineitä. Jotta varmistettaisiin yleisön informointi yhtä laajalti kaikkialla yhteisössä, ehdotus sisältää ohjeellisen luettelon niistä ympäristöä koskevista tiedoista, jotka vähintään olisi järjestelmällisesti annettava ja levitettävä yleisölle koko yhteisössä. Jotta voitaisiin ottaa huomioon tietoyhteiskunnassa tapahtunut kehitys, ehdotuksessa edellytetään, että viranomaiset toteuttavat kohtuullisia toimia pitääkseen ympäristöä koskevat tiedot, erityisesti luettelossa mainitut tiedot, sellaisessa muodossa, että ne voidaan helposti jäljentää ja hakea tietoverkkojen, kuten Internetin, kautta. Jäsenvaltiot saavat toissijaisuusperiaatteen mukaisesti päättää itse käytännön järjestelyistä (kuten tiedon sijoittamisesta Internet-sivuille), joiden avulla tietoa annetaan saataville ja levitetään tehokkaasti. Mikäli viranomaiset käyttävät huomattavissa määrin uusia viestintävälineitä, kuten Internetiä, ja toimittavat ympäristöä koskevia tietoja näiden välineiden avulla, viranomaisille osoitettujen suorien pyyntöjen määrän pitäisi vähentyä, koska yleisö voi suoraan hakea etsimiään tietoja. Toisaalta on myös pidettävä mielessä (kuten edellä todetaan), että uusien tiedonlevityskeinojen käyttöönotto lisää osaltaan yleisön tietoisuutta ympäristöasioista. Viranomaiset voivat joissain tapauksissa joutua käsittelemään yhä monimutkaisempia tietopyyntöjä, ja tämä voi aiheuttaa käytännön hankaluuksia pyyntöjen käsittelyssä. Ehdotuksessa vaaditaan myös tapauksesta riippuen kansallisten, alueellisten tai paikallisten ympäristön tilaa koskevien kertomusten julkaisemista säännöllisin väliajoin (enintään neljän vuoden välein). Tämä säännös ei rajoita mahdollisten muiden yhteisön lainsäädännössä asetettujen raportointivaatimusten soveltamista. Kertomusten on sisällettävä tietoja ympäristön laadusta ja siihen kohdistuvasta kuormituksesta. Ehdotukseen sisältyy lisäksi säännös, jossa viranomaisia vaaditaan levittämään välittömästi ja viipymättä kaikki hallussaan olevat tiedot, joiden avulla ihmisten terveyteen tai ympäristöön kohdistuvalle välittömälle uhkalle altistuva yleisö voi toteuttaa toimenpiteitä uhkan ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi. Tämä säännös ei rajoita mahdollisten muiden yhteisön lainsäädännössä vahvistettujen velvoitteiden soveltamista tällä alalla. Ehdotuksessa jäsenvaltioita vaaditaan varmistamaan, siinä määrin kuin se on mahdollista, että kaikki uuden 7 artiklan mukaisesti annettavat, levitettävät tai julkaistavat tiedot esitetään selkeästi ja ymmärrettävästi. Tämä on tärkeää sen vuoksi, että yleisö voi ymmärtää, mitkä tiedot ovat kyseessä, mutta olla samalla tietoinen siitä, että jotkin tiedot saattavat olla luonteeltaan hyvin teknisiä. Tässä artiklassa esitettyjä tehtäviä koskevat kuitenkin samat poikkeukset, jotka koskevat 3 artiklan mukaisia tietopyyntöjä. Tarkistusmenettely (8 artikla) Direktiivissä 90/313/ETY säädettiin jo arviointi- ja tarkastusmenettelystä. Se toteutetaan täytäntöönpanosta käytännössä saadun kokemuksen perusteella neljän vuoden kuluttua siitä päivämäärästä, jolloin direktiivi on viimeistään saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tätä varten direktiivi asettaa jäsenvaltioille velvollisuuden laatia komissiolle kertomus direktiivin täytäntöönpanosta. Ehdotus sisältää samankaltaisen säännöksen, joka mahdollistaisi lisäksi uuden tarkistuksen viiden vuoden kuluttua siitä päivästä, jolloin ehdotettu direktiivi on viimeistään saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Täydentävät säännökset (9-12 artikla) Ehdotuksessa vaaditaan jäsenvaltioita toteuttamaan kaikki direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään [ajankohta ilmoitetaan myöhemmin]. Ehdotus sisältää myös säännöksen, jolla kumotaan direktiivi 90/313/ETY kyseisenä päivänä. Lisäksi se sisältää säännöksen, jonka mukaan kaikkia direktiiviin 90/313/ETY kohdistuvia viittauksia on pidettävä viittauksina uuteen direktiiviin. 2000/0169 (COD) Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI ympäristöä koskevan tiedon julkisesta saatavuudesta [ETA:n kannalta merkityksellinen teksti] EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [7], [7] EYVL C ... ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [8], [8] EYVL C ... ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [9], [9] EYVL C ... noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [10], [10] EYVL C ... sekä katsovat seuraavaa: (1) Ympäristöviranomaisten hallussa olevan tiedon julkinen saatavuus lisää tietoisuutta ympäristökysymyksistä ja parantaa siten ympäristön suojelua. (2) Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/313/ETY [11] käynnisti ympäristöä koskevan tiedon julkista saatavuutta koskevan avoimuuden prosessin, jota olisi edistettävä ja jatkettava. [11] EYV L 158, 23.6.1990, s.56. (3) Kyseisen direktiivin 8 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kertomus saadusta kokemuksesta, ja komissio laatii näiden kertomusten perusteella oman kertomuksensa Euroopan parlamentille ja neuvostolle sekä tekee samalla aiheellisiksi katsomansa muutosehdotukset. (4) Kyseisen direktiivin 8 artiklan mukaisessa kertomuksessa [12] määritetään direktiivin käytännön täytäntöönpanossa esiintyneitä ongelmia; komissio antoi kertomuksen ...... [12] KOM(2000) ... (5) Euroopan yhteisö allekirjoitti 25 päivänä kesäkuuta 1998 YK:n Euroopan talouskomission yleissopimuksen tiedon saatavuudesta, kansalaisten osallistumisoikeudesta sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta ympäristöasioissa (Århusin yleissopimuksen), ja yhteisön lainsäädännön säännökset on yhdenmukaistettava yleissopimuksen kanssa, jotta yhteisö voi ratifioida sen. (6) Avoimuuden lisäämiseksi on asianmukaista korvata direktiivi 90/313/ETY pikemmin kuin muuttaa sitä, jotta tahoilla, joita asia koskee, on käytettävissä yksi ainoa selkeä ja yhtenäinen säädös. (7) Jäsenvaltioissa voimassa olevat lait, jotka koskevat viranomaisten hallussa olevien ympäristöä koskevien tietojen saatavuutta, eroavat toisistaan, mikä voi aiheuttaa yhteisössä epätasa-arvoa kyseisten tietojen saatavuuden tai kilpailuedellytysten osalta. (8) On tarpeen varmistaa, että kaikilla luonnollisilla ja oikeushenkilöillä yhteisössä on oikeus saada viranomaisten hallussa olevaa tai niiden puolesta hallussa pidettyä ympäristöä koskevaa tietoa näiden tarvitsematta ilmoittaa, että asia koskee näiden etua. (9) Lisäksi on tarpeen varmistaa, että viranomaiset antavat ympäristöä koskevaa tietoa yleisön saataville ja levittävät sitä järjestelmällisesti erityisesti käytettävissä olevien tietoverkkojen ja/tai sähköisten välineiden avulla. (10) Ympäristöä koskevan tiedon määritelmää olisi laajennettava siten, että se kattaa erityisesti kaikissa muodoissa olevat tiedot, jotka koskevat ympäristön tilaa, ympäristöön vaikuttavia tai todennäköisesti vaikuttavia tai sen suojeluun tarkoitettuja tekijöitä, toimenpiteitä ja toimia, päästöjä tai muuta levittämistä ympäristöön, näiden toimenpiteiden ja toimien yhteydessä käytettäviä kustannus-hyötyanalyysejä ja taloudellisista analyysejä sekä ihmisten terveyden ja turvallisuuden, ihmisten elinolosuhteiden, kulttuurikohteiden ja rakennetun ympäristön tilaa siltä osin, kuin mikä tahansa mainituista seikoista vaikuttaa niihin. (11) Jotta otettaisiin huomioon perustamissopimuksen 6 artiklan mukainen periaate ympäristönsuojelua koskevien vaatimusten sisällyttämisestä yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen, viranomaisten määritelmää olisi laajennettava siten, että se kattaa erityisesti keskushallinnon tai muun julkishallinnon kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla riippumatta siitä, onko sillä erityisesti ympäristöön liittyviä velvollisuuksia, sekä muut henkilöt ja elimet, jotka keskushallinnon tai julkishallinnon valvonnassa hoitavat tehtäviä tai huolehtivat palveluista, jotka liittyvät välittömästi tai välillisesti ympäristöön. (12) Perinteisesti viranomaisille tai yleishyödyllisille laitoksille kuuluneista yleishyödyllisistä palveluista huolehtivat yhä useammin elimet, jotka eivät enää muodosta osaa julkisesta sektorista. Näiden elinten hallussa on ympäristöä koskevaa tietoa, johon yleisöllä pitäisi edelleen olla saantioikeus. Jos asiasta ei säädetä erikseen, yleisöllä ei joissain jäsenvaltioissa ole enää oikeutta saada tällaisten elinten hallussa olevaa ympäristöä koskevaa tietoa. Ympäristönsuojelun kannalta ei ole suotavaa, että jäsenvaltioiden välillä tai jopa yksittäisten jäsenvaltioiden sisällä on tällaisia eroja johtuen pelkästään uudelleenjärjestelyistä, joilla on vaikutusta näiden palvelujen suorittamiseen. Tästä syystä myös sellaisten oikeushenkilöiden pitäisi kuulua direktiivin soveltamisalaan, joille on lakisääteisesti tai muiden viranomaisten kanssa toteutettujen järjestelyjen kautta annettu tehtäväksi huolehtia yleishyödyllisistä palveluista, jotka vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat ympäristöön. (13) Kun otetaan huomioon, millä tavoin ympäristöä koskevaa tietoa fyysisesti säilytetään, myös sellaisen tiedon olisi kuuluttava tämän direktiivin soveltamisalaan, jota jokin muu elin pitää hallussaan viranomaisen puolesta näiden välillä toteutettujen järjestelyjen kautta. (14) Ympäristöä koskevat tiedot olisi annettava pyynnön esittäjien saataville mahdollisimman pian ja kohtuullisessa määräajassa. Erityisissä olosuhteissa, joissa pyynnön esittäjä vapaaehtoisesti ilmoittaa pyytävänsä tietoa erityiseen tarkoitukseen, viranomaisten on toteutettava kohtuudella edellytettävät toimet mahdollistaakseen, että pyynnön esittäjä voi toteuttaa kyseisen tarkoituksen. (15) Viranomaisten olisi annettava ympäristöä koskevat tiedot saataville pyynnön esittäjän pyytämässä muodossa tai formaatissa lukuun ottamatta tiettyjä erityistapauksia, joissa tällainen pyyntö voidaan evätä. (16) Viranomaisia voidaan tätä varten pyytää toteuttamaan kohtuullisia toimia säilyttääkseen hallussaan olevia tai niiden puolesta hallussa pidettyjä ympäristöä koskevia tietoja sellaisessa muodossa tai formaatissa, että ne voidaan helposti jäljentää tai hakea tietoverkkojen kautta. (17) Jäsenvaltioiden olisi määritettävä käytännön järjestelyt, joiden avulla tiedot annetaan tehokkaasti saataville. (18) Viranomaisten olisi voitava evätä pyyntö ympäristöä koskevasta tiedosta tietyissä ja selvästi määritetyissä tapauksissa. Joissakin näistä tapauksista tietojen antamisesta saatavaa yleistä etua olisi verrattava niihin etuihin, joita saavutetaan hylkäämällä pyyntö, ja oikeus saada pyydetyt tiedot olisi myönnettävä, jos tietojen antamisesta saatava yleinen etu on suurempi kuin erityinen etu, joita pyynnön hylkääminen palvelisi. Tällaisissa tilanteissa jäsenvaltioiden on varmistettava, että noudatetaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY [13] vaatimuksia. Hylkäämisen perustelut on toimitettava pyynnön esittäjälle asianmukaisessa määräajassa. [13] EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31. (19) Oikeutta saada tietoja ympäristöön laskettavista päästöistä, joihin sovelletaan yhteisön lainsäädännön vaatimuksia, ei pitäisi evätä kaupallisen tai teollisen tiedon suojelun nojalla. (20) Viranomaisten olisi annettava saataville osa ympäristöä koskevista tiedoista silloin, kun on mahdollista erottaa poikkeuksien kattamat tiedot muista pyydetyistä tiedoista. (21) Viranomaisten olisi voitava periä maksu ympäristöä koskevien tietojen antamisesta, mutta maksun ei tulisi ylittää kohtuullista määrää. Tätä varten olisi julkistettava luettelo maksuista ja annettava se pyynnön esittäjien saataville. Ennakkomaksuja ei pitäisi edellyttää. (22) Pyynnön esittäjien olisi voitava hakea hallintoviranomaiselta tai tuomioistuimelta muutosta pyyntöön liittyvään viranomaisen toimeen tai laiminlyöntiin. (23) Jotta voitaisiin lisätä yleistä tietoisuutta ympäristöasioista ja parantaa siten ympäristön suojelua, viranomaisten olisi järjestelmällisesti levitettävä yleistä tietoa ympäristöstä käytettävissä olevien tietoverkkojen ja/tai sähköisten välineiden avulla. Tätä varten viranomaisia olisi pyydettävä toteuttamaan kohtuullisia toimia pitääkseen hallussaan olevia tai niiden puolesta hallussa pidettyjä tietoja sellaisessa muodossa tai formaatissa, että niitä voidaan helposti jäljentää ja hakea tietoverkkojen kautta. (24) Tätä direktiiviä olisi tarkistettava kokemuksen perusteella. (25) Jäsenvaltiot eivät voi perustamissopimuksen 5 artiklassa määriteltyjen toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti riittävällä tavalla toteuttaa tämän direktiivin tavoitteita, vaan ne voidaan toteuttaa paremmin yhteisön tasolla. Tässä direktiivissä rajoitutaan asettamaan vähimmäisvaatimukset näiden tavoitteiden toteuttamiseksi eikä siinä säädetä tämän tarkoituksen ylittävistä toimista, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Tavoite (1) Tämän direktiivin tavoitteena on (a) antaa oikeus saada viranomaisten hallussa olevaa tai niiden puolesta hallussa pidettyä ympäristöä koskevaa tietoa ja määrittää ne perusehdot ja edellytykset, joiden perusteella kyseistä oikeutta voidaan harjoittaa, ja (b) varmistaa ympäristöä koskevien tietojen järjestelmällinen toimittaminen ja levittäminen yleisölle erityisesti käytettävissä olevien tietoverkkojen ja/tai sähköisten välineiden avulla. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä (1) 'ympäristöä koskevalla tiedolla' tarkoitetaan kirjallisessa, visuaalisessa, kuultavassa, sähköisessä tai muussa saatavilla olevassa muodossa olevaa tietoa (a) sellaisten ympäristön osa-alueiden kuin ilman ja ilmakehän, veden, maaperän, maa-alueiden, maiseman ja luontokohteiden tilasta, biologisesta monimuotoisuudesta ja sen osatekijöistä sekä geneettisesti muunnetuista organismeista ja näiden osa-alueiden välisestä vuorovaikutuksesta (b) erilaisista tekijöistä, kuten aineista, energiasta, melusta, säteilystä ja jätteistä, mukaan luettuna radioaktiivinen jäte, jotka vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat a alakohdassa mainittuihin ympäristön osa-alueisiin ja/tai ihmisten terveyteen ja turvallisuuteen (c) päästöistä tai muusta levittämisestä ympäristöön (d) toimenpiteistä (mukaan luettuina hallinnolliset toimenpiteet), kuten politiikoista, lainsäädännöstä, suunnitelmista, ohjelmista, ympäristösopimuksista, sekä muista toimista, jotka vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat a alakohdassa mainittuihin ympäristön osa-alueisiin, sekä toimenpiteistä ja toimista, jotka on suunniteltu suojelemaan näitä (e) kustannus-hyötysuhdetta koskevista analyyseista ja muista taloudellisista analyyseista ja arvioinneista, joita käytetään d kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden ja toimien yhteydessä (f) ihmisten terveyden ja turvallisuuden, elinolosuhteiden, kulttuurikohteiden ja rakennetun ympäristön tilasta, sikäli kuin a kohdassa mainittujen ympäristön osa-alueiden tila tai näiden osa-alueiden välityksellä mikä tahansa b-d kohdassa mainittu seikka vaikuttaa tai voi vaikuttaa siihen. (2) 'Viranomaisilla' tarkoitetaan: (a) keskushallintoa tai muuta julkishallintoa kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla (b) oikeushenkilöä tai luonnollista henkilöä, joka a alakohdassa tarkoitetun elimen tai henkilön valvonnassa hoitaa julkisia velvollisuuksia tai tehtäviä tai huolehtii julkisista palveluista, jotka liittyvät välillisesti tai välittömästi ympäristöön (c) oikeushenkilöä, jolle on lakisääteisesti tai a tai b alakohdassa tarkoitetun elimen tai henkilön kanssa toteutettujen järjestelyjen kautta annettu tehtäväksi huolehtia yleishyödyllisistä palveluista, jotka vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat ympäristön osa-alueiden tilaan. Tämä määritelmä ei kata elimiä, kun ne käyttävät tuomio- tai lainsäädäntövaltaa ja siltä osin kuin ne käyttävät tuomio- tai lainsäädäntövaltaa. (3) 'Viranomaisen puolesta hallussa pidetyllä tiedolla' tarkoitetaan ympäristöä koskevaa tietoa, jota jokin oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö pitää hallussaan viranomaisen puolesta kyseisen viranomaisen ja henkilön välillä toteutettujen järjestelyjen perusteella. (4) 'Pyynnön esittäjällä' tarkoitetaan luonnollista henkilö tai oikeushenkilöä, joka tekee pyynnön ympäristöä koskevasta tiedosta. 3 artikla Ympäristöä koskevan tiedon saanti pyydettäessä (1) Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viranomaiset antavat tämän direktiivin säännösten mukaisesti hallussaan olevaa tai niiden puolesta hallussa pidettyä ympäristöä koskevaa tietoa pyynnön esittäjälle tämän pyynnöstä ja ilman, että pyynnön esittäjän on ilmoitettava, että asia koskee tämän etua. (2) Jollei 3 kohdan ja 4 artiklan säännöksistä muuta johdu, ympäristöä koskeva tieto on annettava pyynnön esittäjän saataville: (a) mahdollisimman pian tai viimeistään kuukauden kuluessa siitä, kun viranomainen on vastaanottanut pyynnön, tai (b) kahden kuukauden kuluessa siitä, kun viranomainen on vastaanottanut pyynnön, jos a alakohdassa tarkoitettua kuukauden määräaikaa ei voida noudattaa tiedon määrän ja monimutkaisuuden vuoksi. Tällöin pyynnön esittäjälle on ilmoitettava määräajan pidentämisestä ja sen syistä mahdollisimman pian ja joka tapauksessa ennen kyseisen kuukauden määräajan päättymistä. (3) Jos pyynnön esittäjä ilmoittaa pyytävänsä tietoja erityiseen tarkoitukseen, viranomaisen on toteutettava kohtuudella edellytettävät toimet antaakseen tiedot saataville ajassa, joka mahdollistaa sen, että pyynnön esittäjä voi toteuttaa kyseisen tarkoituksen. (4) Mikäli pyynnön esittäjä pyytää viranomaisia antamaan ympäristöä koskevan tiedon tietyssä muodossa tai formaatissa (mukaan luettuna jäljennöksen muoto), viranomaisen on annettava tieto kyseisessä muodossa, paitsi jos (a) tieto on jo yleisön saatavilla toisessa muodossa tai formaatissa, jossa pyynnön esittäjä saa sen helposti käyttöönsä (b) viranomaisen on perusteltua antaa tieto saataville muussa muodossa tai formaatissa, jolloin on ilmoitettava syyt siihen, miksi tieto annetaan saataville kyseisessä muodossa tai formaatissa. Tämän kohdan tarkoituksia varten viranomaisten on toteutettava kohtuullisia toimia hallussaan olevien ja niiden puolesta hallussa pidettyjen tietojen pitämiseksi sellaisessa muodossa tai formaatissa, että ne voidaan helposti jäljentää ja hakea tietoverkkojen tai muiden sähköisten välineiden kautta. Perustelut sille, miksi viranomainen kieltäytyy antamasta tietoja tai osaa niistä pyydetyssä muodossa tai formaatissa on annettava pyynnön esittäjälle 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa määräajassa. (5) Tämän artiklan tarkoituksia varten jäsenvaltioiden on määritettävä käytännön järjestelyt, joiden avulla ympäristöä koskevat tiedot annetaan saataville tehokkaasti. Näihin käytännön järjestelyihin saattaa kuulua: (a) tiedotuksesta vastaavien virkamiesten nimeäminen (b) pyydettyjen tietojen tutkimiseen tarkoitettujen järjestelyjen luominen ja ylläpitäminen; julkisesti saatavilla olevat luettelot viranomaisista sekä rekisterit tai luettelot näiden viranomaisten ja tiedotuspisteiden hallussa olevasta ympäristöä koskevasta tiedosta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viranomaiset tiedottavat yleisölle riittävästi oikeuksista, jotka kuuluvat sille tämän direktiivin nojalla. 4 artikla Poikkeukset (1) Jäsenvaltiot voivat säätää, että ympäristöä koskevan tiedon pyyntö voidaan evätä, mikäli (a) pyydetty tieto ei ole sen viranomaisen hallussa tai sitä ei pidetä hallussa sen viranomaisen puolesta, jolle pyyntö on esitetty. Jos viranomainen tällöin uskoo, että tieto on muun viranomaisen hallussa tai että sitä pidetään hallussa sen puolesta, sen on mahdollisimman nopeasti siirrettävä pyyntö kyseiselle muulle viranomaiselle ja ilmoitettava tästä pyynnön esittäjälle. (b) pyyntö on ilmeisen kohtuuton tai se on esitetty liian yleisessä muodossa (c) pyyntö koskee keskeneräistä aineistoa tai viranomaisten sisäistä viestintää. Tällöin on otettava huomioon yleinen etu, jota julkistaminen palvelisi. (2) Jäsenvaltiot voivat säätää, että ympäristöä koskevien tietojen pyyntö voidaan evätä, jos asiakirjojen julkistaminen vaikuttaa haitallisesti (a) viranomaisten menettelyjen luottamuksellisuuteen (b) kansainvälisiin suhteisiin, yleiseen turvallisuuteen tai kansalliseen puolustukseen (c) oikeusmenettelyn kulkuun, henkilön mahdollisuuteen saada oikeudenmukainen oikeudenkäynti tai viranomaisen mahdollisuuteen suorittaa tutkimus rikosoikeudellisissa tai kurinpitoon liittyvissä asioissa (d) kaupallisiin tai teollisiin salassa pidettäviin tietoihin, kun laki edellyttää tällaista salassapitoa oikeutetun taloudellisen edun suojelemiseksi. Jäsenvaltiot eivät voi tämän alakohdan perusteella säätää, että pyyntö voidaan evätä, mikäli pyyntö liittyy tietoihin päästöistä tai muusta levittämisestä ympäristöön, jotka ovat yhteisön lainsäädännön alaisia. (e) teollis- ja tekijänoikeuksiin (f) yksilöiden suojeluun henkilötietojen käsittelyssä yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY mukaisesti (g) pyydetyt tiedot vapaaehtoisesti toimittaneen henkilön etuun, jos tämä ei ole antanut lupaa tiedon julkaisemiseen (h) ympäristöön, johon tieto liittyy. Tietojen julkistamiseen liittyvää yleistä etua on kussakin tapauksessa verrattava pyynnön hylkäämisestä saatavaan etuun. Oikeus saada pyydetyt tiedot on myönnettävä, jos yleinen etu on suurempi kuin pyynnön hylkäämisestä saatava etu. Tällöin jäsenvaltioiden on varmistettava f alakohdan säännösten soveltamiseksi, että noudatetaan direktiivin 95/46/EY säännöksiä. (3) Viranomaisten hallussa oleva tai niiden puolesta hallussa pidetty ympäristöä koskeva pyydetty tieto on annettava saataville osittain, mikäli on mahdollista erottaa 1 kohdan c alakohdan tai 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvat tiedot muista pyydetyistä tiedoista. (4) Tietopyynnön epäämisestä kokonaan tai osittain on ilmoitettava kirjallisesti 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tai tapauksen mukaan b alakohdassa tarkoitetussa määräajassa. Epäämisilmoituksessa on esitettävä perustelut kieltäytymiselle ja annettava tietoja 6 artiklassa säädetystä muutoksenhakumenettelystä. 5 artikla Maksut (1) Viranomaiset saavat periä maksun tietojen antamisesta, mutta tällainen maksu ei saa olla kohtuuttoman korkea. Tietojen toimittamisen ehtona ei saa olla maksun suorittaminen ennakkoon. (2) Mikäli maksu peritään, viranomaisten on julkistettava ja toimitettava pyynnön esittäjille maksuja koskeva luettelo sekä tietoa olosuhteista, joissa maksu peritään tai jätetään perimättä. (3) Edellä 3 artiklan 4 kohdassa mainittujen julkisesti saatavilla olevien luettelojen ja rekisterien käytön on oltava maksutonta. Myös pyydettyjen tietojen tutkimisen paikan päällä on oltava maksutonta. 6 artikla Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus (1) Jäsenvaltioiden on varmistettava, että pyynnön esittäjä, joka katsoo, että hänen esittämänsä tietopyyntö on (osittain tai kokonaan) jätetty huomiotta tai perusteettomasti hylätty tai että siihen on vastattu riittämättömästi tai sitä ei muuten ole käsitelty 3, 4 tai 5 artiklan mukaisesti, voi panna asian vireille tuomioistuimessa tai muussa lakisääteisessä elimessä, jossa kyseessä olevan viranomaisen toimia tai laiminlyöntejä voidaan tarkastella uudestaan. (2) Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tuomioistuimessa tai muussa elimessä käynnistettävän muutoksenhakumenettelyn lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että pyynnön esittäjä voi panna vireille menettelyn, jossa viranomaiset käsittelevät toimensa tai laiminlyöntinsä uudelleen tai jossa ne käsittelee uudelleen jokin muu lakisääteinen elin; kyseisen menettelyn on oltava nopea ja joko maksuton tai edullinen. (3) Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viranomaiset, joille ympäristöä koskeva tietopyyntö esitetään, toteuttavat tarvittavat toimet noudattaakseen edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetussa menettelyssä tehtäviä päätöksiä. 7 artikla Ympäristöä koskevan tiedon levittäminen (1) Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että viranomaiset toimittavat ja levittävät hallussaan olevaa tai niiden puolesta hallussa pidettyä ympäristöä koskevaa tietoa yleisölle erityisesti käytettävissä olevien tietoverkkojen ja/tai sähköisten välineiden avulla. Viranomaisten antamiin ja levittämiin tietoihin on kuuluttava: (a) ympäristöä koskevien tai siihen liittyvien kansainvälisten sopimusten ja yleissopimusten sekä yhteisön, kansallisten, alueellisten tai paikallisten säädösten tekstit (b) ympäristöä koskevat toimintapolitiikat, suunnitelmat ja ohjelmat (c) a ja b alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden täytäntöönpanoa koskevat katsaukset (d) 2 kohdassa tarkoitetut kertomukset ympäristön tilasta (e) tiedot, jotka on saatu ympäristöön vaikuttavien tai siihen todennäköisesti vaikuttavien toimien seurannasta. Tämän kohdan tarkoituksia varten viranomaiset toteuttavat kohtuullisia toimia säilyttääkseen ympäristöä koskevaa ja erityisesti a-e alakohdassa lueteltua tietoa sellaisessa muodossa, että tiedot voidaan helposti jäljentää ja hakea tietoverkkojen tai muiden sähköisten välineiden avulla. (2) Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että ympäristön tilasta julkaistaan säännöllisin väliajoin, vähintään neljän vuoden välein, kansallisia, alueellisia tai paikallisia kertomuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mahdollisia yhteisön lainsäädännössä vahvistettuja erityisiä raportointivelvoitteita; kertomuksiin on sisällyttävä tietoja ympäristön laadusta ja ympäristöön kohdistuvasta kuormituksesta. (3) Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että silloin, kun on kyseessä ihmisten terveyteen tai ympäristöön välittömästi kohdistuva uhka, joka johtuu joko ihmisen toimintaan tai luontoon liittyvistä syistä, yleisölle levitetään välittömästi ja viipymättä kaikki viranomaisten hallussa olevat tiedot, joiden avulla se väestönosa, johon vaikutus todennäköisesti kohdistuu, voi toteuttaa toimenpiteet uhasta aiheutuvan haitan ehkäisemiseksi tai lieventämiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mahdollisia yhteisön lainsäädännössä vahvistettuja erityisiä velvoitteita. (4) Jäsenvaltioiden on mahdollisuuksien mukaan varmistettava, että kaikki tämän artiklan perusteella saataville annetut tai levitetyt tiedot tai julkaistut kertomukset ovat selkeitä ja helposti ymmärrettäviä. (5) Edellä 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia sovelletaan tämän artiklan mukaisiin velvoitteisiin. 8 artikla Tarkistusmenettely (1) Viimeistään [päivämäärä, joka on viisi vuotta 9 artiklassa tarkoitetusta päivämäärästä] jäsenvaltioiden on laadittava kertomus tämän direktiivin soveltamisesta saadusta kokemuksesta. Niiden on toimitettava kertomukset komissiolle viimeistään [päivämäärä, joka on kuusi kuukautta edellä mainitusta päivämäärästä]. (2) Komissio laatii kokemuksen perusteella kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle sekä tekee samalla aiheellisiksi katsomansa muutosehdotukset. 9 artikla Täytäntöönpano Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään [lisätään päivämäärä]. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 10 artikla Kumoaminen Kumotaan direktiivi 90/313/ETY [lisätään 9 artiklassa mainittu päivämäärä] alkaen. Viittauksia kumottuun direktiiviin on pidettävä viittauksina tähän direktiiviin, ja niitä on luettava liitteessä olevan vastaavuustaulukon mukaisesti. 11 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 12 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE VASTAAVUUSTAULUKKO Direktiivi 90/313/ETY // Tämä direktiivi 1 artikla // 1 artiklan a alakohta 1 artiklan b alakohta 2 artiklan a kohta 2 artiklan b kohta // 2 artiklan 1 kohta 2 artiklan 2 kohta 2 artiklan 3 kohta 2 artiklan 4 kohta 3 artiklan 1 kohta 3 artiklan 2 kohta 3 artiklan 3 kohta 3 artiklan 4 kohta // 3 artiklan 1 kohta + 3 artiklan 5 kohta 4 artiklan 2 kohta + 4 artiklan 3 kohta 4 artiklan 1 kohta 3 artiklan 2 kohta + 4 artiklan 4 kohta 3 artiklan 3 kohta 3 artiklan 4 kohta 4 artikla // 6 artiklan 1 kohta + 6 artiklan 2 kohta 6 artiklan 3 kohta 5 artikla // 5 artiklan 1 kohta 5 artiklan 2 kohta 5 artiklan 3 kohta 6 artikla // 2 artiklan 2 kohta 7 artikla // 7 artikla 7 artiklan 1 kohta 7 artiklan 2 kohta 7 artiklan 3 kohta 7 artiklan 4 kohta 7 artiklan 5 kohta 8 artikla // 8 artikla 9 artikla // 9 artikla 10 artikla // 12 artikla // 10 artikla // 11 artikla //