Ehdotus: neuvoston asetus sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä /* KOM/2000/0604 lopull. - CNS 2000/0250 */



Virallinen lehti nro 029 E , 30/01/2001 s. 0315 - 0351



Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä (komission esittämä) PERUSTELUT 1. NYKYINEN JÄRJESTELMÄ Sokerialan yhteistä markkinajärjestelyä koskee asetus (EY) N:o 2038/1999. Sen tärkeimmät seikat ovat hintoja, kiintiöitä, kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa ja itserahoitusta koskevat säännöt. Nykyistä sokerialan järjestelmää sovelletaan 1. heinäkuuta 2001 asti. Neuvoston on tehtävä päätös 31. joulukuuta 2000 mennessä sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti on antanut lausunnon. Yhteisön tuki sokerialalla sisältää sokerijuurikkaan vähimmäishinnan, joka sokerinvalmistajien on maksettava yhteisön viljelijöille, sekä sokerin interventiohinnan, jolla interventioelimet ostavat kaiken yhteisön tuottajien niille tarjoaman sokerin. Neuvosto vahvistaa nämä hinnat vuosittain komission ehdotuksesta. Hinnat ovat pysyneet muuttumattomina markkinointivuodesta 1984/85 lähtien. Kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa koskevien sääntöjen mukaan kolmansista maista tuotavasta sokerista kannetaan tuontitulleja ja yhteisön kolmansiin maihin viemälle sokerille maksetaan vientitukea. Järjestelmässä otetaan huomioon kansainvälisten ja yhteisön markkinoiden väliset hinnanerot, jotka ovat nykyisellään varsin suuret. Markkinajärjestelylle on ominaista tiukasti kontrolloitu tuotanto, jossa tuottajahinnat ovat taatut maa- ja laitoskohtaisten A- ja B-kiintiöiden ansiosta. A-kiintiö vastaa periaatteessa kysyntää sisämarkkinoilla ja B-kiintiö vientituella viedyn ylijäämäsokerin vientiä. Tuottajat saavat tuottaa A- ja B-kiintiöiden lisäksi ns. C-sokeria, joka on vietävä ilman vientitukea. Kiintiösokerin vienti koostuu kahdesta osatekijästä. AKT-maista ja Intiasta etuusjärjestelmää soveltaen yhteisön takuuhinnoin tuotua sokeria voidaan jälleenviedä yhteisöstä EU-varoin. Nettovienti rahoitetaan tuotantomaksuin, jotka sokerijuurikaan tuottajat ja sokeriteollisuus maksavat kokonaisuudessaan. Markkinajärjestely on täyttänyt useat asetetuista tavoitteista. Sisämarkkinoiden valkoisen sokerin hankinta on ollut vakaata, ja itserahoitusjärjestelmä on rajoittanut talousarvioon kohdistuvaa rasitetta. Lisäksi sokerijuurikaan tuottajien tulot ovat olleet vakaat alalla, jonka maailmanmarkkinahinnat ovat hyvin epävakaiset. Vaikka interventiomahdollisuus on olemassa, siihen ei ole turvauduttu vuoden 1986 jälkeen. Tämä johtuu siitä, että nykyisessä järjestelmässä on mahdollista mukauttaa kiintiötuotantoa maailmanmarkkinahintojen, sisäisen kulutuksen ja tuonnin perusteella. Lisäksi AKT-maat saavat huomattavaa taloudellista etua, sillä hinnat ovat taatut niiden viedessä yhteisöön etuuskohteluun oikeutettua sokeria, vaikka maailmanmarkkinahinnat ovat alhaiset. Järjestelmää on myös arvosteltu monilta osin. Kilpailun puuttumisen katsotaan johtuvan markkinoiden segmentoitumisesta ja teollisuuden keskittymisestä. Kuluttajien kustannuksia pidetään korkeina, sillä korkeiden tariffien vuoksi EU:n hintojen ja maailmanmarkkinahintojen välillä on eroja, ja EU:n markkinoille pääsyä on tarpeen rajoittaa erityisin suojalausekkein. Koska ylituotanto on vietävä vientituella, se vaikuttaa haitallisesti kehitysmaihin maailmanmarkkinahintoihin kohdistuvan paineen ja EU:n markkinoille pääsyn rajoittumisen vuoksi. Voimaperäisen sokerintuotannon katsotaan myös vaikuttavan haitallisesti ympäristöön. On huomattava, että vaikka maailmanmarkkinahinnat nousisivatkin nykyiseltä alhaiselta tasolta, kaikki yhteisön nykyiset sokerintuotantoalueet eivät säilyisi kilpailukykyisinä ilman tukea, mikä vaikuttaisi maataloustuloihin tällaisilla alueilla. 2. UUDISTUSTA KOSKEVAA POHDINTAA Tärkein kysymys on, miten sokerijärjestelmää pitäisi tarkistaa. Kysymys on entistä polttavampi kun otetaan huomioon yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) vuonna 1992 aloitettu muutosprosessi, jota jatkettiin vuonna 1999. Vastaus on esitettävä YMP:n kehittymiseen vaikuttavien kolmen päätekijän puitteissa. Ne ovat -Berliinissä sovitut rahoitusta koskevat puitteet, -uudet maataloutta koskevat WTO-neuvottelut, -unionin tuleva laajentuminen. Tässä vaiheessa esiintyy vielä suuria epävarmuustekijöitä, jotka liittyvät niihin teknisiin seikkoihin, jotka voivat vaikuttaa sokerijärjestelmään tehtäviin perustaviin muutoksiin. Lisäksi nykyinen järjestelmä ja sen mahdolliset muutokset on tutkittava huolellisesti muun muassa punnitsemalla kokonaiskustannuksia ja -etuja sen osalta, miten ne vaikuttavat alaan, vaihtoehtoisten kasvien viljelyyn, teollisuudelle myönnettävään tukeen, työllisyyteen, kuluttajiin, syrjäisimpiin alueisiin, vähiten kehittyneisiin maihin ja kehitysmaihin. Jotta järjestelmää perusteellisesti muuttamalla voitaisiin vastata esitettyihin arvosteluihin, kiintiöjärjestelmää ja interventiohintoja on tarkistettava. Markkinoiden lisääntyvä keskittyminen, kilpailun puuttuminen tai tuottajien saaman ja kuluttajan maksaman hinnan välinen erotus eivät koske ainoastaan sokerialaa vaan myös koko elintarviketeollisuutta. Näiden seikkojen suhteet ovat monimutkaiset, ja ne on analysoitava perusteellisesti. Komissio aikoo toteuttaa tutkimuksen arvioidakseen edellä esitettyjä seikkoja ja kilpailuastetta tärkeimmillä elintarvikealoilla (paitsi sokerialalla myös liha-, maitotuote- ja vilja-alalla). Myös hintamuutosten siirtämistä ja tuottaja- ja kuluttajahintojen välistä eroa on tarpeen tutkia. Niin ikään on tutkittava myös kiintiöiden jatkamisen tai poistamisen vaikutuksia sokeriin ja/tai vaihtoehtoisiin peltokasveihin. Näiden tutkimusten päätelmien (jotka on tehtävä viimeistään heinäkuussa 2002) pitäisi auttaa komissiota kiintiöjärjestelmän tulevaisuutta koskevissa pohdinnoissa. Kun huomioon otetaan vielä WTO-neuvottelujen kehittyminen ja Berliinin sopimuksessa jo päätetyt viljaa ja öljysiemeniä koskevat tarkistukset, on luotu pohja nykyisen järjestelmän pääpiirteiden perusteelliselle tarkistukselle. Komissio on edellä esitetyt seikat huomioon ottaen tutkinut sokerijärjestelmän tulevaisuutta tarkastelemalla kolmea vaihtoehtoa, joissa kiintiöjärjestelmän soveltamista jatketaan. Vaihtoehdot ovat seuraavat: -hintojen alentaminen Agenda 2000 -uudistuksen mallin mukaisesti, jossa tulonmenetys korvataan tuotantotuella, -useammalle vuodelle porrastettu hintojen alentaminen, -nykyisen hintatason jatkaminen ja kiintiöiden tason hienoinen mukauttaminen. Koska kahdessa ensimmäisessä vaihtoehdossa hintoja alennetaan, sokerialan ominaispiirteet on otettava huomioon. Koska (taatun) hinnan alentaminen johtaa tuottajien tulojen pienenemiseen, se on suositeltavaa vain, jos halutusta vaikutuksesta eli tuotannon vähentämisestä on (kuluttajille ja veronmaksajille) etuja, jotka ovat suurempia kuin (tuottajien) kustannukset. Sokerialan vastauksia hinnanmuutoksiin pidetään tarjonnan ja kysynnän osalta hyvin vähäisinä. Lisäksi hinnanmuutoksia siirretään tuottajilta kuluttajille hyvin vähän. Hinnanalennusten pitäisi olla huomattavia (yli 25 prosenttia), jotta niiden vaikutukset tuotantoon näkyisivät. Agenda 2000 -mallin ensimmäisellä vaihtoehdolla, jossa hinnanalennukset korvataan osittain tuottajille, olisi erittäin suuret vaikutukset talousarvioon (25 prosentin hinnanalennuksen osalta 1 125 miljoonaa euroa, jos ainoastaan 50 prosenttia korvattaisiin). Tähän ei ole mahdollisuuksia Berliinissä päätetyissä rahoitusta koskevissa puitteissa. Rahoitusta koskevien puitteiden muuttaminen edellyttäisi Agenda 2000 -päätöksiä koskevien neuvottelujen uudelleen aloittamista neuvostossa. Toisessa vaihtoehdossa hintojen alentamisen asteittain usean vuoden kuluessa olisi edellä esitetyn kaltaisesti oltava suhteellisen merkittävää, jotta sillä olisi tuntuvaa vaikutusta tuotantoon, kilpailukykyyn ja markkinoihin. Vaikka se toteutettaisiin usean vuoden kuluessa, sen kumulatiiviset vaikutukset tuottajien tuloihin olisivat silti huomattavat. Tuottajat vaatisivat korvauksia, kuten Agenda 2000-mallissakin. Vaikutukset talousarvioon jakautuisivat ajallisesti eri tavoin kuin ensimmäisessä vaihtoehdossa, tuotannossa havaittavat vaikutukset toteutuisivat myöhemmin ja kuluttajille tulevat hyödyt olisivat vielä pienemmät. Kaikki vaihtoehdot vaikuttaisivat huomattavasti AKT-mailla nykyisessä järjestelmässä oleviin takeisiin (1,6 miljoonan tonnin tuonti EU:hun yhteisön taatuilla hinnoilla). Hintojen alentaminen 25 prosentilla aiheuttaisi AKT-maille 250 miljoonan euron menetykset. Tämän vuoksi asianmukaisimpana pidetään tällä hetkellä kolmatta vaihtoehtoa, jonka mukaan nykyistä järjestelmää jatketaan vuoteen 2003 ja muutetaan hieman. Tällöin kiintiötä pienennetään 115 000 tonnia, jolloin yhteisö edistyy WTO-velvoitteidensa täyttämisessä. Kuitenkin vahvistamalla kiintiö vuosittain saadaan tarvittavaa joustovaraa muiden, markkinoiden kehityksen vuoksi välttämättömien muutosten tekemiseen. Lisäksi varastointituen poistaminen pienentää menoja 300 miljoonalla eurolla. Samalla kilpailu lisääntyy jalostuksessa. 3. PÄÄTELMÄT Komission tutkimista vaihtoehdoista pidettiin asianmukaisimpana, että nykyistä järjestelmää jatketaan väliaikaisesti markkinointivuoteen 2002/03 ja siihen tehdään muutamia muutoksia. Tällöin -hinnat säilyvät muuttumattomina seuraavien kahden vuoden ajan, -kiintiöitä pienennetään 115 000 tonnia, mikä vastaa 50 prosenttia rakenteellisesta ylijäämästä ottaen huomioon tuotanto, kulutus, tuonti ja yhteisön WTO-vientirajoitukset, -nykyisen järjestelmän joustavuus säilyy, sillä kiintiöitä vähennetään lisää vuosittain maailmanmarkkinahintojen perusteella WTO-rajoitusten noudattamiseksi, ja kehitys sallitaan sekä yhteisössä että yhteisön ulkopuolella, -varastointimaksu/vientitukijärjestelmä poistetaan, jolloin EMOTR:n vuosimenot pienenevät 300 miljoonaa euroa, -vähimmäisvarastot poistetaan, -kemianteollisuuden tuotantotuet katetaan kokonaisuudessaan tuotantomaksuilla. Ehdotuksen vaikutuksena on reaalihintojen vuodesta 1984/85 kestäneen laskun jatkuminen; kilpailun hienoinen lisääntyminen sokerintuottajien kesken varastointimaksun/vientitukijärjestelmän poistamisen vuoksi erityisesti niillä yhteisön alueilla, joilla on useita toimittajia suurten markkinoiden läheisyydessä; ja nykyisen järjestelmän yksinkertaistuminen ja hallinnollisen taakan keventyminen. Vaihtoehtoa voidaan ehdotuksista huolimatta tutkia edellä esitettyjen tutkimusten perusteella. Kyseiset tutkimukset WTO-neuvottelujen kehityksen, YMP:n rahoitustilanteen ja muiden peltokasvijärjestelmien tarkistuksen (Agenda 2000:tta koskevat Berliinin päätökset) kanssa muodostavat hyvän perustan ehdotuksille, jotka komissio tekee sokerijärjestelmän tulevaisuudesta markkinointivuodesta 2003/04 eteenpäin. LIITTEET LIITE I TUOTANTOJÄRJESTELMÄN LUONNE JA KESTO LIITE II TUKITOIMENPITEET (KIINTIÖISTÄ AIHEUTUVAT TAKUUT JA HINTATAKUUT) LIITE III VARASTOINTIKUSTANNUSTEN TASAUSJÄRJESTELMÄ LIITE IV PUHDISTAMOIDEN HANKINNAT LIITE V MUITA KYSYMYKSIÄ LIITE VI EHDOTUKSEN VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON LIITE I TUOTANTOJÄRJESTELMÄN LUONNE JA KESTO Aluksi on tarpeen muistuttaa, että kiintiöjärjestelmän ensisijaiset tavoitteet ovat edelleen tuotannon sopeuttaminen myyntimahdollisuuksiin ja kunkin markkinointivuoden osalta kaikkien yhteisön tuotantoylijäämien kaupaksi saattamisesta aiheutuvien tappioiden kattamiseen tuottajien rahoitusvastuun kautta. Näiden tavoitteiden perusteella on tulevaa tuotantojärjestelmää suunniteltaessa otettava huomioon seuraavat kysymykset: A. TUOTANTOKIINTIÖJÄRJESTELMÄN JATKAMINEN 1. Viimeisin uudistus vuonna 1995 ja sen soveltamisesta saadut kokemukset Uudistus oli tarpeen erityisesti yhteisen markkinajärjestelyn mukauttamiseksi yhteisön GATT-sopimuksessa tekemiin sitoumuksiin, jotka tällä alalla merkitsivät -tuetun viennin vähentämistä määrällisesti 21 prosentilla ja arvon mukaan laskettuna 36 prosentilla markkinointivuosien 1995/96-2000/01 aikana, -tuontitullien alentamista 20 prosentilla kyseisten kuuden markkinointivuoden aikana. Järjestelmään sisällytettiin järjestelyjä takuiden alentamiseksi vuosittain siten, että edellä mainittuja GATT-sitoumuksia voitiin noudattaa. Vuoden 1995 jälkeen saadut kokemukset ovat osoittaneet, että tämän uudistuksen avulla yhteinen markkinajärjestely on onnistunut vastaamaan mainitun sopimuksen asettamiin haasteisiin. Viimeisimpänä, kuudentena markkinointivuonna 2000/01 tuotantokiintiöiden (ja puhdistamojen oletettujen enimmäistarpeiden) alentaminen on osoittautunut välttämättömäksi seuraavista syistä: 1) GATT-sopimukseen sisältyvien vientiä koskevien yhteisön sitoumusten täysimääräinen noudattaminen ilman kiintiöiden siirtojärjestelmän käyttömahdollisuutta, 2) sokerin maailmanmarkkinatilanteen heikkeneminen, joka edellyttää määrällisiä rajoituksia tiukempaa sitoutumista talousarvion tasolla. 2. Maailmanmarkkinoiden kehitys Markkinointivuosi 1995/96, jolloin nykyisen järjestelmän soveltaminen yhteisössä aloitettiin, ajoittui samaan aikaan GATT:n maataloussopimuksen voimaantulon kanssa. Sen jälkeen maailmanmarkkinatilanteelle on ollut ominaista maailmanlaajuisesti huomattava ylijäämäisyys huolimatta kulutuksen jatkuvasta kasvusta. Vaikka tuojakehitysmaat ovat olleet pahan talouskriisin kourissa, vienti on koko ajan kasvanut noin 1,5 miljoonalla tonnilla vuodessa. Sokerin hinta sitä vastoin on jatkuvasti laskenut, ja se on nykyisin alle 50 prosenttia vuoden 1995 tasosta sekä valkoisen sokerin että raakasokerin osalta. Taulukko I: Sokerin maailmanmarkkinoiden kehitys (1) (milj. t) (bruttoarvo elo-syyskuu) >TAULUKON PAIKKA> (1) Lähde: F.O. Licht. Samana aikana kulutuksen kasvu jatkui vuosittain 1,8 prosentilla, mikä on selvästi enemmän kuin 1990-luvun alun 0,5 prosentin kasvuvauhti. Kulutuksen kasvua hillitsee kuitenkin teollisuusmaissa toisaalta väestö- ja suhdannekehitys, toisaalta sokerin korvaaminen isoglukoosilla (esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Japanissa). Varastot ovat kasvaneet voimakkaasti (+30 %), mikä on vaikuttanut epäsuotuisasti maailmanmarkkinahintojen kehitykseen. Ennusteet markkinointivuodelle 2000/01 viittaavat kuitenkin tuotantovajeeseen suhteessa maailmanlaajuiseen kulutukseen ja hintakehityksen suunnan vaihtumiseen ensi kertaa viitejakson aikana. Valkoisen sokerin interventiohinta yhteisössä nykyisen järjestelmän koko soveltamisaikana (1995-2001) on 24,48 cts/lb (ennen tuotantomaksujen vähentämistä) ja kaudelle 1996-2002 vahvistettu juurikassokerin tuettu hinta Yhdysvalloissa 22,90 cts/lb. Japanissa, toisessa suurimpiin perinteisiin tuojamaihin kuuluvassa valtiossa, tuottajien omakustannushinnat ovat vielä huomattavasti Yhdysvaltojen hintoja korkeammat. On pantava merkille, että edellä kuvatusta tilanteesta huolimatta yhteisöllä ei ole viitejakson aikana ollut suurempia vaikeuksia saattaa myyntiin maailmanmarkkinoilla vientikelpoinen valkoisen sokerin ylijäämänsä. 3. Markkinoiden kehitys yhteisössä Tuotoksen jatkuvan paranemisen ja Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen seurauksena yhteisön sokerintuotanto markkinointivuonna 1999/2000 oli poikkeuksellisista ilmasto-oloista johtuen 18,0 miljoonaa tonnia valkoisena sokerina ilmaistuna. Tällainen tuotanto tavanomaisen jalostusvuoden aikana osoittaa, että tekninen tuotantokapasiteetti sekä maataloudessa että teollisuudessa on 15 jäsenvaltion yhteisössä noin 18,0 miljoonaa tonnia. Yhteisön kulutus on pysynyt melko vakaana: 12,75-12,8 miljoonaa tonnia. Markkinointivuoden 2000/01 ennusteiden mukaan tuotannon oletetaan supistuvan huomattavasti kylvettyjen alojen vähenemisen (-7 %) vuoksi ja koska tuotoksen odotetaan asettuvan lähelle edellisten markkinointivuosien keskimääräistä tasoa. Taulukko 2: Sokerin markkinakehitys EY:ssä (1) (1 000 tonnia valkoista sokeria) >TAULUKON PAIKKA> (1) Markkinointivuoden tiedot (EU 15). (2) Ennuste. A- ja B-kiintiöiden rajoissa toteutunut tuotanto on pysynyt vakaana koko jakson ajan, ja se on keskimäärin 14,250 miljoonaa tonnia, mikä vastaa 98 prosenttia myönnettyjen A- ja B-kiintiöiden yhteismäärästä. Sokerin kulutus Euroopan unionissa on samalla tasolla kuin kulutus muissakin teollistuneissa maissa, ja määrältään se on noin 34 kilogrammaa asukasta kohti vuodessa. Myös asukaskohtaisen kulutuksen ja BKT:n välillä on selvä vastaavuussuhde. Kulutuksen kasvu on voimakkaasti hidastunut tai jopa pysähtynyt teollistuneissa maissa, kun taas kehitysmaissa se jatkuu edelleen. Eräs teollistuneiden maiden erityispiirteistä on jalostettujen tuotteiden suuri osuus sokerin kokonaiskulutuksesta. Euroopan unionissa sokeri nautitaan pääosin jalostettuina tuotteina: 73 prosenttia kulutuksesta käytetään ennen muuta makeis- ja suklaavalmisteisiin, virvoitusjuomiin, mehutiivisteisiin, jäätelöön, hedelmämehuihin, kekseihin ja konditoriatuotteisiin. Tämän ns. välillisen kulutuksen osuus on kasvanut 2,4 prosentilla vuodessa vuodesta 1986 alkaen, kun taas sokerin nauttiminen sellaisenaan on vähentynyt 0,7 prosentilla vuodessa. Sokerin osuus jalostettujen tuotteiden hinnasta on noin 5 prosenttia. Taulukko 2 a: Isoglukoosin markkinakehitys EY:ssä (tonneina kuiva-ainetta) >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 2 b: Inuliinisiirapin markkinakehitys EY:ssä (tonneina sokeri/isogukoosiekvivalentteina ilmaistua kuiva-ainetta) >TAULUKON PAIKKA> Inuliinisiirappi otettiin mukaan sokerialan kiintiöjärjestelmään vuonna 1994. Sen tuotanto on vuosien varrella kasvanut, joskaan se ei ole vielä tähän mennessä saavuttanut myönnettyjen kiintiöiden kokonaismäärää. Markkinointivuonna 1999/2000 kuiva-aineen tuotanto tonneina sokeri/isoglukoosiekvivalentteina ilmaistuna oli 73 prosenttia myönnetyistä kiintiöistä. Kulutuksen kehitys yhteisössä johtaa siihen, että tämän markkinointivuoden aikana 11 prosenttia tuotannosta menee vientiin. 4. Sokerin yhteisen markkinajärjestelyn sosiaalis-taloudelliset vaikutukset Euroopan maatalouteen Viimeisimmän käytettävissä olevan rakennetutkimuksen (1997) mukaan Euroopan unionissa on noin 268 000 sokerijuurikkaanviljelijää, joiden käytössä oleva yhteinen viljelypinta-ala on 2 130 000 hehtaaria. Näin sokerijuurikkaan keskimääräinen viljelypinta-ala on noin 8 hehtaaria viljelijää kohti. Sokerijuurikkaasta saadut tulot vastaavat 2,6 prosenttia maataloustuotannon kokonaisarvosta, ja sen viljelyalan osuus on 1,5 prosenttia maatalousmaan kokonaismäärästä. Kyseisen alan ammattienvälisen liiton helmikuussa 1998 tekemän tutkimuksen mukaan sokerijuurikkaan viljely tarjoaa 45 000 täysipäiväistä työpaikkaa maataloudessa ja 100 000 työpaikkaa teollisuudessa ja alkutuotannon jälkeisten palvelujen alalla. Sokerijuurikkaan jalostusteollisuuden käytössä oli saman markkinointivuoden aikana 159 tehdasta, joissa oli yhteensä yli 47 000 työntekijää. Tämän lisäksi Ranskan merentakaisissa departementeissa toimii noin 14 000 sokeriruo'on viljelijää. Sokerijuurikasta viljellään kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa Luxemburgia lukuun ottamatta, ja lajilla on suuri merkitys kyseisten tilojen taloudelle ja viljelykäytännöille. Seuraavassa taulukossa on mainittu alueet, joilla sokerijuurikkaan viljelyn merkitys on erityisen tärkeä koko alueen maataloudelle (yli 10 % sokerijuurikastiloista); ensimmäisessä sarakkeessa on esitetty prosentteina sokerijuurikastilojen osuus alueen kaikista tiloista (a) ja toisessa prosentteina sokerijuurikkaan viljelyalan osuus alueen kokonaisviljelyalasta (b). >TAULUKON PAIKKA> Lisäksi on huomattava, että 20 prosenttia yhteisön sokerijuurikkaan viljelyaloista sijaitsee rakennerahastojen ensisijaisilla kohdealueilla (tavoite 1). Sokerijuurikkaan osuus maatalouden kokonaistuloista vaihtelee luonnollisesti alueen mukaan: >TAULUKON PAIKKA> Seuraavasta taulukosta ilmenee selvästi, että sokerijuurikkaan viljelyllä on tietyillä alueilla erityisen suuri merkitys. >TAULUKON PAIKKA> Lähde : Elaboration of EUROSTAT : (1) 1997 Farm Structure Survey ; (2) REGIO database. 5. Ympäristönäkökohdat Viljelyteknisesti sokerijuurikkaan viljely on tärkeä osa tilojen vuoroviljelyprosessissa, jonka merkitys maaperän tasapainolle ja siten maatalousmaan rakenteen ja tuottavuuden ylläpitämiselle ympäristöystävällisiä tuotantomenetelmiä käyttäen on ensisijainen. Viimeisten 30 vuoden aikana tuottavuus on kasvanut, vaikka käytettyjen tuotantopanosten määrä on vähentynyt. Koska jäsenvaltioiden nykymahdollisuudet toteuttaa erityisiä ympäristötoimenpiteitä ovat rajalliset, ehdotuksen mukaan jokaisen jäsenvaltion olisi voitava ottaa käyttöön asianmukaisia toimenpiteitä sellaisten tuotantomenetelmien kehittämiseksi, joilla voidaan vähentää ympäristölle haitallisia vaikutuksia (esim. eroosiota). Ehdotus siis noudattaa unionin ympäristöön liittyviä yleistavoitteita. Ehdotuksen mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava viimeistään 30. kesäkuuta 2002 komissiolle kertomus alan ympäristötilanteesta. Yhteisön ympäristölainsäädännön soveltaminen velvoittaa sokeriteollisuuden toteuttamaan toimenpiteitä erityisesti jäteveden käsittelyn osalta saastekuormituksen vähentämiseksi, rajoittamaan melua ja päästöjä ilmaan sekä huolehtimaan jätteiden ja sivutuotteiden käsittelystä säädettyjen rajoitusten mukaisesti. Tällä hetkellä ympäristötoimenpiteisiin suunnattujen laiteinvestointien osuus on vuosittain noin 10-15 prosenttia yhteisön sokeriteollisuuden kokonaisinvestoinneista. Näiden tietojen perusteella ja ottaen lisäksi huomioon, että -Euroopan yhteisön on tuotava vuosittain yhteisön hinnoilla 1,3 miljoonaa tonnia sokeria AKT-maista ja Intiasta sekä 83 000 tonnia kolmansista maista puhdistamojensa hankintatarpeita varten, -Berliinin sopimuksessa vahvistetaan rahoitusnäkymät, -erityisesti GATT-sitoumusten noudattamiseksi on tarpeen jatkaa edelleen takuunalaisen tuotannon hallintaa, -alaa on tarpeen arvioida perusteellisesti erityisesti maatalouden raaka-aineita jalostavan teollisuuden keskittymisen ja kiintiöiden mahdollisesta poistamisesta alaan kohdistuvien vaikutusten osalta, -WTO-neuvottelujen kehitys ja unionin tuleva laajentuminen on otettava huomioon. Komission mielestä tuotantokiintiöjärjestelmä on säilytettävä myös markkinointivuosina 2001/02 ja 2002/03. Näin komissio voi toteuttaa tutkimuksia, jotka koskevat maatalouden raaka-aineita jalostavan teollisuuden keskittymistä ja kiintiöiden mahdollisesta poistamisesta alaan kohdistuvia vaikutuksia, kiintiöiden siirtäminen mukaan luettuna, tarkastellakseen eri vaihtoehtoja viimeistään vuoden 2002 heinäkuussa. Kyseisen päivämäärän ansiosta komissio voi myös tehdä YMP:hen kuuluvista tärkeimmistä yhteisistä markkinajärjestelyistä täydellisen arvion välikertomuksena, kuten Berliinissä päätettiin maaliskuussa 1999. Välikertomuksen olisi katettava vilja-, öljykasvi- ja sokeriala sekä mahdollisesti maitoala, ja siihen olisi sisällytettävä vuoteen 2006 voimassa olevat rahoitusnäkymät. B. KIINTIÖIDEN TASO Tarkastelussa on keskityttävä siihen, onko tarpeen pienentää kiintiöitä vai onko perusteltua pitää ne nykyisellä tasollaan. Tämä kysymys liittyy luonnollisesti yhteisen maatalouspolitiikan yleisiin puitteisiin, mutta myös sokerialan erityistilanteeseen ja niihin järjestelyihin, joita on tehty GATT-sopimuksissa tehtyjen sitoumusten noudattamisen varmistamiseksi. 1. Hankintatilanne unionissa Taulukko 3: Takuunalainen tuotanto yhteisössä ja kulutus unionissa voimassa olevienkiintiöiden ja markkinointivuoden 2000/01 näkymien perusteella (1 000 tonnia valkoista sokeria) >TAULUKON PAIKKA> (1) Ennuste, jossa ei ole otettu huomioon takuiden pienentämistä markkinointivuonna 2000/01 noin 500 000 kiintiötonnilta. Taulukosta voidaan todeta, että yhteisön kiintiöiden mukainen tuotanto viimeisimpinä markkinointivuosina Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen jälkeen on pysynyt melko vakaana, ja sen keskimääräinen taso 15 jäsenvaltion EU:ssa on noin 14,250 miljoonaa tonnia. On huomautettava, että tuotantovaje kiintiöihin nähden selittyy pääasiassa tilanteella Portugalissa ja Ranskan merentakaisissa departementeissa. Myös kulutuksen taso on pysynyt vakaana, keskimäärin 12,700 miljoonassa tonnissa. Jakson loppupuolella on kuitenkin havaittavissa lievää kasvua, mikä johtuu erityisesti komission toteuttamista toimista kemianteollisuudelle toimitettavan sokerin tuotantotukien osalta ja taloudellisen tilanteen yleisestä kohenemisesta. Tämän kehityssuuntauksen kestävyyttä on kuitenkin vielä vaikea arvioida. 2. GATT-rajoitukset. Kiintiöiden rakenteellinen ylijäämä Marrakechin maataloussopimuksen 20 artiklassa vahvistetaan käynnistetyn uudistusprosessin jatkuvuus. Siten sopimusten viimeistä soveltamismarkkinointivuotta 2000/01 koskevat WTO:n vientirajoitukset pidetään edelleen voimassa ilman mahdollisuutta turvautua käyttämättä jääneiden sitoumusten siirtojärjestelmään, kunnes WTO:ssa on saatu neuvotelluksi uudet ohjeet. Yhteisön ylijäämän tuettu vienti on rajoitettu 499,1 miljoonaan euroon ja 1,2735 miljoonaan tonniin. Jos kiintiöiden mukaisen tuotannon taso on 14,250 miljoonaa tonnia ja kulutus varovaisesti arvioituna 12,750 miljoonaa tonnia, kolmansiin maihin myytävän yhteisön takuunalaisen tuotannon ylijäämä on 14,250-12,750 miljoonaa tonnia, toisin sanoen 1,500 miljoonaa tonnia. WTO:ssa hyväksyttyyn viennin enimmäismäärään verrattuna rakenteelliseksi ylijäämäksi arvioidaan 1,500-1,273 miljoonaa tonnia eli 0,227 miljoonaa tonnia, toisin sanoen 230 000 tonnia markkinointivuodessa. 3. Päätelmä Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon Berliinissä tehdyssä talousarviota koskevassa sopimuksessa määritellyt tiukat puitteet komissio on huolellisen harkinnan jälkeen päätynyt WTO-sitoumusten noudattamiseksi tarvittavien kiintiöiden vuosittaisen pienentämisen vuoksi ja rajoittamatta varastojen kulutusta ja tuonnin kehittymistä siihen tulokseen, että sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin A- ja B-tuotantokiintiöitä on vähintäänkin supistettava uuden järjestelmän kestoajaksi yhteensä 115 000 tonnilla, mikä vastaa 50 prosenttia edellä mainitusta rakenteellisesta ylijäämästä, rajoittamatta kuitenkaan nykyisen perusasetuksen 26 artiklassa vahvistettujen järjestelyjen soveltamista. Tuotantokiintiöiden ja etuuskohteluun oikeutetun tuonnin järjestelmien välisen tasapainon varmistamiseksi on alennettava vastaavalla määrällä myös yhteisön puhdistamoiden oletettuja raakasokerin enimmäishankintatarpeita nykyisen perusasetuksen 44 artiklan 5 kohdassa vahvistettujen menettelyjen mukaisesti. C. TUOTANTOMAKSUIHIN PERUSTUVAN ITSERAHOITUS JÄRJESTELMÄN JATKAMINEN 1. Periaatteet ja menettelyt Alan itserahoituksen periaatetta yhteisön takuunalaisten tuotantoylijäämien kaupaksi saattamisesta aiheutuviin tappioihin nähden lujitettiin markkinointivuodesta 1981/82 alkaen monivuotiselta pohjalta. Periaatetta tiukennettiin markkinointivuodesta 1986/87 alkaen järjestelmiin tehdyillä mukautuksilla (erityinen poistomaksu markkinointivuosille 1986/87 ja 1987/88 sekä markkinointivuodesta 1988/89 alkaen perittävä lisämaksu) siten, että sitä on sovellettava kaikkien markkinointivuosien osalta. Komissio muistuttaa, että kiintiöt ylittävän yhteisön tuotannon kaupaksi saattaminen on toistaiseksi rahoitettava tuottajilta (viljelijät ja jalostajat) perittävällä maksulla, joka on enintään 2 prosenttia valkoisen sokerin interventiohinnasta ja jota sovelletaan kaikkeen A- ja B-kiintiöiden alaiseen tuotantoon, B-maksulla, joka on enintään 37,5 prosenttia kyseisestä hinnasta ja jota sovelletaan ainoastaan B-sokerin tuotantoon, sekä tarvittaessa A- ja B-maksuja täydentävällä lisämaksulla kunkin markkinointivuoden osalta yhteisön tuotannon ja sen kulutuksen välisestä suhteesta johtuvien ylijäämien kaupaksi saattamisesta aiheutuvien tappioiden kattamiseksi. Tätä järjestelmää sovelletaan kokonaisuudessaan inuliinisiirapin tuotantoon. Isoglukoosin osalta vastaavaa järjestelmää sovelletaan soveltuvin osin, mutta ainoastaan jalostusteollisuudessa. Lisäksi silloin, kun markkinointivuoden tulos syystä tai toisesta on vajeellinen tai ylijäämäinen, kyseinen vaje tai ylijäämä on siirrettävä seuraavalle markkinointivuodelle. Näin itserahoitustavoite on ehdottomasti saavutettava tämän kumulatiivisen järjestelyn avulla viimeistään kiintiöjärjestelmän soveltamisjakson päättymiseen mennessä. Markkinointivuosien 1986/87-1994/95 ja 1995/96-1999/2000 aikana saatu kokemus on osoittanut, että itserahoitustavoite on pystytty saavuttamaan kyseisten jaksojen osalta perusasetuksen 33-36 artiklassa säädettyjen itserahoitusta koskevien menettelyjen avulla. Komission oletuksena on, että olemassa olevien takuiden tasapaino säilytetään myös kahden seuraavan markkinointivuoden aikana huolimatta sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin kiintiöiden kokonaisvaltaisesta alentamisesta perusasetuksen 26 artiklassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti. Tällöin riittää, että annetaan yksi ainoa erityissäännös, jolla mahdollistetaan siirtyminen uudelle kiintiöiden soveltamisjaksolle. 2. Päätelmät Komissio katsoo, että ei ole tarpeen muuttaa tuotantomaksuihin perustuvaa alan itserahoitusjärjestelmää eikä tehdä minkäänlaisia muutoksia kustannusten jakautumiseen, koska aiheutuvat kustannukset määräytyvät suoraan myönnettyjen kiintiöiden perusteella. LIITE II TUKITOIMENPITEET (KIINTIÖISTÄ AIHEUTUVAT TAKUUT JA HINTATAKUUT) 1. Edellä II luvussa esitetyn kiintiöiden alentamisen lisäksi komissio ehdottaa, että säilyttämällä asetuksen (EY) N:o 2038/1999 26 ja 44 artiklassa säädetyt järjestelyt näitä myyntitakuita voidaan alentaa tarpeellisessa määrin yhden tai useamman markkinointivuoden osalta. Tuotantoa, tuontia, kulutusta, varastoja, siirtoja, vietävää ylijäämää ja kyseisen markkinointivuoden vientisitoumuksista johtuvaa itserahoitusjärjestelmän vastuulle ennakoitua keskimääräistä tappiota koskevien ennusteiden perusteella yritysten kiintiöihin sovelletaan kerrointa, jonka avulla voidaan määrittää yritysten tuotannon määrä, jota kyseiset takuut koskevat, WTO-sopimusten mukaisen vietävän enimmäismäärän puitteissa. Nämä kertoimet on määritetty tuotekohtaisesti siten, että kiintiöistä aiheutuvien takuiden vähentäminen jakaantuu tasapainoisesti olemassa olevien takuiden kesken, jotka määräytyvät nykyisten A- ja B-kiintiöiden tason ja itserahoitusjärjestelmästä kullekin kiintiölle aiheutuvien kustannusten mukaan. Näin kyseinen tasapaino säilyy muuttumattomana sekä kussakin jäsenvaltiossa että kussakin saman jäsenvaltion yrityksessä; tämän vuoksi myöskään jäsenvaltioiden kiintiöistä aiheutuvien hinta- ja myyntitakuiden suhde ei muutu. 2. Edellä esitettyjen näkökohtien, edellisessä kohdassa tarkoitettujen myyntitakuiden vähennysten sekä IV luvussa mainittujen toimenpiteiden perusteella komission varovainen kanta on, että järjestelmällä on riittävät valmiudet selviytyä WTO:n aiheuttamista rajoituksista ja Berliinin sopimuksessa vahvistetuista talousarvion tiukennuksista. Komissio ehdottaakin, että hinnat pidetään markkinointivuosina 2001/02 ja 2003/04 markkinointivuodelle 2000/01 vahvistetulla tasolla. Tässä yhteydessä komissio katsoo, että on tarpeen todeta kunkin markkinointivuoden osalta hankintatilanteen kehitys unionin eri alueilla. LIITE III VARASTOINTIKUSTANNUSTEN TASAUSJÄRJESTELMÄ 1. Periaatteet ja menettelyt Järjestelmä on ollut käytössä alan yhteisen markkinajärjestelyn perustamisesta (1968) lähtien. Sen tarkoituksena on vakauttaa yhteisön sokerimarkkinat, joille on ominaista tiettyyn kauteen ajoittuva tuotanto ja koko vuodelle jakautuva kaupaksi saattaminen sekä yhteisön omaan kulutukseen että vientiin. A- ja B-kiintiöiden mukaisesti tuotetun sokerin varastointikustannukset (rahoitus + vuokra + vakuutus) maksetaan ennakkona sokerin valmistajille ja tietyille sokerikauppaan erikoistuneille kauppiaille. Neuvosto vahvistaa vuosittain hintapaketissa kuukausittain maksettavan korvauksen, jonka suuruus on tällä hetkellä 3,3 euroa tonnilta kuukaudessa. Vuodesta 1981 alkaen korvausta on maksettu myös siirretyille C-sokerille. Järjestelmän itserahoituksen varmistamiseksi valmistajilta peritään A- ja B-sokerin kaupaksi saattamisen yhteydessä varastointimaksu, jonka suuruus on nykyisellään 20 euroa tonnilta. Komissio vahvistaa maksun vuosittain siten, että siitä saatavat tulot kattavat kokonaisuudessaan ennakoidut korvausmenot, ottaen huomioon siirrot edellisiltä markkinointivuosilta. Nämä maksut ovat osa yhteisön perinteisiä omia varoja. 2. Nykyinen tilanne Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta 6. toukokuuta 1999 tekemän toimielinten välisen sopimuksen hyväksymisen jälkeen kaikkia yhteisön nykyisiin politiikkoihin ehdotettuja muutoksia on tarkasteltava perinpohjaisesti budjettisäästöjen kannalta. Kun otetaan huomioon varastointimaksun taso suhteessa markkinahintoihin, sen mahdollista vaikutusta kyseisten hintojen vakauttamiseen ei voida enää pitää yhtä tärkeänä tekijänä kuin aikaisemmin. Järjestelmän lakkauttaminen merkitsisi EMOTR:n tukiosaston menoihin vuosittain noin 300 miljoonan euron budjettisäästöä. Lisäksi se olisi hallinnollisten menettelyiden yksinkertaistamista koskevan periaatteen mukaista ja johtaisi säästöihin hallintomenoissa. 3. Siirrot Markkinointivuodesta 1982/82 alkaen on ollut mahdollista myöntää yhteisön varastointikustannusten tasausjärjestelmän mukaista korvausta myös siirretylle C-sokerille. Kun kyseistä korvausta on nyt sovellettu 19 markkinointivuoden ajan, kokemus on osoittanut (ks. taulukko 5), että siirtomahdollisuuden käyttö on markkinointivuoden 1981/82 jälkeen kehittynyt epäsuotuisaan suuntaan eikä enää vastaa alkuperäistä tarkoitustaan. Taulukko 5: C-sokerin siirtojen kehitys (1 000 tonneina) >TAULUKON PAIKKA> Lisäksi tämä lähes järjestelmällinen huomattavien määrien siirtokäytäntö saattaa komission näkemyksen mukaan innostaa C-sokerin tuotantoon ja haitata kiintiöjärjestelmän moitteetonta toimintaa. 4. Päätelmä Edellä sanotun perusteella ja ottaen erityisesti huomioon talousarviota koskevien Berliinin sopimusten mukaisesti saavutettavat säästöt komissio ehdottaa varastointikustannusten tasausjärjestelmän lakkauttamista, mukaan lukien sen soveltaminen C-sokerin siirtoihin. Moitteettoman varainhoidon varmistamiseksi komissio ehdottaa, että järjestelmän markkinointivuoden 2000/01 lopussa osoittama ylijäämä tai vaje siirretään tuotantomaksuihin perustuvan itserahoitusjärjestelmän lukuun. LIITE IV PUHDISTAMOIDEN HANKINNAT Vuonna 1995 toteutetun sokerin yhteisen markkinajärjestelyn viimeisimmän uudistuksen yhteydessä perustettiin uusi etuuskohteluun oikeuttava hankintajärjestelmä puuttuvia määriä varten. Järjestelmän myötä sokerin yhteiseen markkinajärjestelyyn lisättiin ennen muuta seuraavat periaatteet: -kaikkialla yhteisössä sijaitsevien puhdistamojen eri alkuperää olevan raakasokerin saantiedellytysten yhdenmukaistaminen, -jatkuvien hankintojen varmistaminen ottaen huomioon olemassa olevien puhdistamoiden säännöllisen toiminnan edellyttämät tarpeet, -tarpeiden määrittäminen yhteisön tuotantotaseen sekä erityisesti AKT-maiden ja Intian kanssa tehtyjen sopimusten perusteella, -jäsenvaltioiden enimmäismäärinä pidettyjen perinteisten tarpeiden määrittäminen aikaisempia vuosia koskevan viiteaineiston perusteella ja Portugalin ja Suomen osalta liittymisneuvottelujen tulosten perusteella. Näin varmistettiin perinteisten tarpeiden kattaminen kiintiöiden mukaisen tuotantojärjestelmän ehdotettua soveltamisjaksoa vastaavan kauden aikana. Puhdistamoiden hankintojen hallinnointi perustui edelleen yhteisön raakasokerin tuotantotaseeseen ja puuttuvien määrien määrittämiseen saatavissa olevan yhteisön alkuperää olevan sokerin ja etuuskohteluun oikeutetun sokerin sekä vahvistettujen tarpeiden perusteella, ottaen luonnollisesti huomioon myös määrät, jotka eivät olleet puhdistusteollisuuden käytettävissä. Näin määriteltyihin lisätarpeisiin oli vastaisuudessa määrä soveltaa erityistä etuusjärjestelmää, jossa raakaruokosokerista kannetaan alennettua tuontitullia. AKT-maista ja Intiasta peräisin olevan raakasokerin tuonnin osalta järjestelmän soveltamisedellytykset on määritelty kyseisten maiden kanssa tehdyissä sopimuksissa. Puuttuvien määrien hankintojen etuusjärjestelmää on nyt sovellettu viiden markkinointivuoden ajan, ja se on osoittautunut onnistuneeksi ratkaisuksi, jolla voidaan varmistaa puhdistamoiden yhdenmukaiset ja kohtuulliset hankintaedellytykset. Siksi komissio ehdottaakin nykyisen järjestelmän soveltamisen jatkamista myös seuraavalla kaudella, mukaan luettuna mahdollisuus perusasetuksen 43 artiklassa säädettyjen mukautustuen ja lisätuen mukauttamiseen. Tämän vuoksi komissio ilmoittaa jo nyt neuvostolle, samoin kuin vuonna 1995, aikeestaan esittää sille lähiaikoina suositus, jonka mukaisesti neuvosto valtuuttaisi komission neuvottelemaan Cotonoussa hyväksyttyyn AKT-EY-sopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa nro 3 tarkoitettujen AKT-maiden ja Intian kanssa. Neuvotteluohjeisiin, joiden avulla pyritään sopimukseen erityisen etuusjärjestelmän soveltamisesta, voitaisiin sisällyttää muun muassa seuraavaa: -kestoltaan yhteisön sokerin tuotantojärjestelmän soveltamisjaksoa vastaava kahden markkinointivuoden soveltamisaika, -tariffikiintiö näistä maista peräisin olevalle raakasokerimäärälle, joka vahvistetaan ottaen huomioon yhteisön puhdistamojen vuosittaiset arvioidut enimmäistarpeet, joita ei voida kattaa käytettävissä olevalla yhteisön sokerilla tai Cotonoussa hyväksyttyyn AKT-EY-sopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa nro 3 ja Intian kanssa tehdyssä sokeria koskevassa sopimuksessa tarkoitetulla etuuskohteluun oikeutetulla sokerilla, -puhdistamoille asetettu vähimmäisostohinta, joka määritettäisiin suhteessa yhteisön raakasokerin interventiohintaan, -kiintiöiden mukaisille määrille vahvistettava, kyseiselle raakasokerille myönnettyä etuuskohtelua vastaava erityinen alennettu tuontitulli. LIITE V MUITA KYSYMYKSIÄ 1. Kemianteollisuuden tuotteiden valmistuksessa käytettävän sokerin rahoitus Komissio aikoo palata tähän kysymykseen jo aiemmin esitetyistä syistä, koska sen mielestä kemianteollisuuden käyttöön yhteisössä myydyt sokerimäärät pienentävät määrää, joka voidaan viedä yhteisön ulkopuolisiin maihin. Tämän vuoksi komissio pitää aiheellisena, että tällaiseen sokeriin sovellettavasta itserahoitusjärjestelmästä poistetaan asetuksen (ETY) N:o 1010/86 9 artiklassa säädetty 60 000 tonnia ylittävien määrien vapauttaminen tuotantomaksusta. 2. Vähimmäisvarastojärjestelmä Järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1974, kun yhteisön markkinoilla alkoi olla maailmanmarkkinahintojen voimakkaan nousun aiheuttamaa pulaa sokerista. Vähimmäisvaraston prosenttiosuus vahvistettiin alun perin 10 prosentiksi kunkin yrityksen vuosittain tuottamasta/jalostamasta sokerimäärästä. Osuutta on sittemmin vähennetty, ja nykyisin se on 3 prosenttia. Näin vähimmäisvarastointimäärä on noin 400 000 tonnia, mikä vastaa noin 11 päivän tavanomaista sokerinkulutusta yhteisössä. Edellä tarkoitettu 1970-luvun alkupuolella vallinnut tilanne ei ole enää sen jälkeen toistunut, ja kokemus on osoittanut, että valmistajat ja puhdistajat ylläpitävät itse sokerivarastonsa tasolla, joka on tarpeen yhteisön markkinoiden tavanomaisten ympärivuotisten hankintojen varmistamiseksi. Järjestelmää pidetään myös raskaana, ja siitä aiheutuvat hallintokustannukset ovat kohtuuttoman korkeat verrattuna saavutettuun hyötyyn. Kuten varastointikustannusten tasausjärjestelmän yhteydessä, komissio on sitä mieltä, että yhteisön sokerimarkkinoiden nykytilanteen valossa ei ole perusteltua jatkaa enää vähimmäisvarastojärjestelmän soveltamista, ja se ehdottaakin kyseisen perusasetuksen 12 artiklan sekä neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1789/81 säädettyjen yleisten sääntöjen kumoamista. 3. Lainsäädännön yksinkertaistaminen Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1785/81 kodifioitiin vuonna 1999 asetuksella (EY) N:o 2038/1999. Vuoden 2001 uudistus antaa tilaisuuden saattaa voimassa oleva lainsäädäntö ajan tasalle, ottaen huomioon toisaalta yhteisön harjoittama yksinkertaistamispolitiikka ja toisaalta yhteisen markkinajärjestelyn perustamisen jälkeen perustamissopimukseen tehdyistä muutoksista johtuva toimielinten välinen uusi tasapaino. Tämän vuoksi komission ehdotus sisältää näissä perusteluissa esitettyjen uudistusten lisäksi myös seuraavaa: -yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen uudelleenlaatiminen: useiden vanhentuneiden säännösten kumoaminen; kyseiset säännökset olivat aikanaan tarpeen erityisesti sen varmistamiseksi, että yhteistä markkinajärjestelyä voitiin soveltaa toisaalta niihin jäsenvaltioihin, jotka olivat liittyneet yhteisöön yhteisen markkinajärjestelyn perustamisen jälkeen, ja toisaalta uusiin tuotteisiin kuten isoglukoosiin ja inuliinisiirappiin, -niiden säännösten kumoaminen, joissa neuvosto oikeutetaan antamaan asetuksia komission ehdotuksesta ilman Euroopan parlamentin lausuntoa. Komission tässä ehdotuksessa käynnistämä sokerialan lainsäädännön yksinkertaistaminen edellyttää jatkuvaa seurantaa, joka tapahtuu erityisesti uuden perusasetuksen soveltamista koskevien säännösten täytäntöönpanon yhteydessä. LIITE VI EHDOTUKSEN VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON Talousarviolaskelmat perustuvat kaikkiin vuoden 2001 alustavaan talousarvioesitykseen (ATE) sisältyviin seikkoihin lukuun ottamatta vientitukea, joka perustuu maailmanmarkkinahintaan, joka on 195 dollaria tonnilta, jolloin vientituki on 500 euroa tonnilta. Näiden laskelmien mukaan (jotka esitetään yksityiskohtaisesti rahoitusselvityksessä ja sen liitteessä) -menot pienenevät suhteessa vuoden 2001 ATE:een 406,8 miljoonalla eurolla vuonna 2002 ja 389,9 miljoonalla eurolla vuonna 2003 ja -omat varat vähenevät suhteessa vuoden 2001 ATE:een 163,7 miljoonalla eurolla vuonna 2002 ja 148,7 miljoonalla eurolla vuonna 2003. 2000/0250 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [1], [1] EYVL C ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [2], [2] EYVL C ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [3], [3] EYVL C sekä katsoo seuraavaa: (1) Yhteiseen maatalouspolitiikkaan on sisällyttävä sokerialan yhteinen markkinajärjestely, joka koskee erityisesti sokeria sen nestemäisessä muodossa olevia korvaavia tuotteita eli isoglukoosia ja inuliinisiirappia. (2) Olisi säädettävä sokerimarkkinoita vakauttavista toimenpiteistä yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi ja erityisesti yhteisön sokerijuurikkaan- ja sokeriruo'ontuottajien työllisyyteen ja elintasoon liittyvien takeiden säilyttämiseksi. Tämä tavoite voidaan saavuttaa sallimalla interventioelinten ostaa sokeria. Tätä varten on syytä vahvistaa muille kuin alijäämäalueille valkoisen sokerin ja raakasokerin interventiohinta sekä vuosittain kullekin alijäämäalueelle valkoisen sokerin johdettu interventiohinta ja tarvittaessa raakasokerin johdettu interventiohinta. Interventiohinta on vahvistettava tasolle, jolla taataan sokerijuurikkaan- ja sokeriruo'ontuottajille kohtuulliset tulot ja otetaan huomioon kuluttajien edut. Nämä sokerin hintatakuut koskevat myös sakkaroosisiirappeja, isoglukoosia ja inuliinisiirappia, joiden hinnat perustuvat sokerin hintoihin. Ottaen huomioon rahoitusnäkymät ja budjettikuria koskevat säännöt, jotka Eurooppa-neuvosto määritti Berliinissä vuoden 1999 maaliskuussa, tukihinnat sokerialalla on syytä vahvistaa uuden järjestelmän koko voimassaoloajaksi. (3) Interventiohinta on vahvistettava vakiolaatuiselle valkoiselle sokerille ja vakiolaatuiselle raakasokerille. Vakiolaatu on määriteltävä. Vakiolaatujen on vastattava yhteisössä tuotettujen sokerien keskimääräisiä edustavia ominaisuuksia, ja vakiolaadut on määritettävä kaupassa käytettävien perusteiden mukaan. Vakiolaatuja olisi myös voitava tarkistaa kaupallisten vaatimusten ja analyysitekniikan kehittymisen huomioon ottamiseksi. (4) Jotta ei vaarannettaisi edellä mainittuja takuuhintoja, interventioelimet voivat myydä sokeria vain interventiohintaa korkeammalla hinnalla, silloin kun sokeria ei viedä sellaisenaan tai jalostettuina tuotteina tai kun sitä ei ole tarkoitettu eläinten ruokintaan. Mainittu sääntö estää sokerin luovuttamisen tarvittaessa hyväntekeväisyysjärjestöille yhteisössä elintarvikkeena käytettäväksi. Tällainen mahdollisuus on syytä sallia yksittäisissä hätäaputoimissa, joiden avulla varmistetaan hankinnat, jotka edustavat samanaikaisesti humanitaarista toimintaa. Tällaisten toimien tehokkuus riippuu niiden täytäntöönpanon nopeudesta. Tämän vuoksi olisi säädettävä tässä tapauksessa tarkoituksenmukaisemman menettelyn soveltamisesta. (5) Tällä sääntelyllä on tarpeen antaa samanlaiset takeet sekä perustuotteen valmistajalle että tuottajille. Sokerijuurikkaille olisi siis vahvistettava perushinta valkoisen sokerin interventiohinnan ja sellaisten kiinteiden lukujen perusteella, jotka ilmaisevat jalostuskatetta, saantoa, yrityksen melassin myynnistä saamia tuloja ja mahdollisia kustannuksia, jotka johtuvat sokerijuurikkaan toimituksesta yrityksiin. Perushinnan lisäksi olisi vahvistettava A-sokeriksi jalostettavan A-juurikkaan vähimmäishinta ja B-sokeriksi jalostettavan B-juurikkaan vähimmäishinta, joita sokerinvalmistajien on noudatettava ostoja tehdessään. Valmistajien ja maataloustuottajien oikeuksien ja velvollisuuksien oikeudenmukaisen tasapainon varmistamiseksi on myös syytä säätää tällöin tarvittavista välineistä ja erityisesti sokerijuurikkaiden ostajien ja myyjien sopimussuhteita sääntelevien yhteisön kehyssäännösten laatimisesta sekä soveltuvista säännöksistä tämän tavoitteen saavuttamiseksi sokeriruo'on osalta. (6) Syyt, joiden vuoksi yhteisö on tähän saakka ylläpitänyt sokeri-, isoglukoosi- ja inuliinisiirappialalla tuotantokiintiöjärjestelmää, ovat edelleen perusteltuja. Järjestelmää on kuitenkin muutettu tuotannon viimeaikaisen kehityksen huomioon ottamiseksi ja tarvittavien välineiden antamiseksi yhteisölle, jotta varmistettaisiin oikeudenmukaisesti ja tehokkaasti, että tuottajat vastaavat itse kokonaisuudessaan yhteisön tuotannon ja sen kulutuksen välisestä suhteesta johtuvien ylijäämien myyntikustannuksista. Muutoksia on tehty myös päätöksellä 94/800/EY [4] hyväksyttyjen Uruguayn kierroksen monenvälisten kaupallisten neuvottelujen tuloksena syntyneistä sopimuksista, jäljempänä 'GATT-sopimukset', johtuvien velvoitteiden noudattamiseksi. [4] EYVL L 336, 23.12.1994, s. 1. (7) GATT-sopimusten yhteydessä tehdyssä maataloutta koskevassa sopimuksessa, jäljempänä 'sopimus', määrätään yhteisön maataloustuotteiden ja erityisesti tuotantokiintiötakuisen sokerin vientiin myönnettävän tuen erityisestä alentamisesta asteittain. Sopimuksessa määrätään vientituen alentamisesta sekä määrällisesti että määrärahoittain siirtymäkauden ajan. Takuiden mukauttamisen toteuttamiseksi olisi ensisijaisesti jaettava tietyn markkinointivuoden osalta todettu yhteisön vientikelpoisen määrän ja sopimuksessa määrätyn määrän välinen erotus sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin kesken sen mukaan, kuinka monta prosenttia kunkin tuotteen kiintiö muodostaa kaikkien kolmen tuotteen ja yhteisön osalta vahvistettujen kiintiöiden yhteissummasta. Tätä järjestelmää on kuitenkin rajoitettava ajallisesti ja pidettävä väliaikaisena. Kiintiöjärjestelmä on syytä säilyttää markkinointivuosina 2001/02 ja 2002/03 ottaen huomioon erityisesti rahoitusnäkymät ja budjettikuria koskevat säännöt, jotka Eurooppa-neuvosto määritti Berliinissä vuoden 1999 maaliskuussa, sekä tarve ottaa huomioon WTO-neuvottelujen kehitys. (8) Sokerialan yhteinen markkinajärjestely perustuu toisaalta periaatteeseen, jonka mukaan tuottajilla on kunakin markkinointivuonna täysi taloudellinen vastuu kiintiöt ylittävien yhteisön tuotantoylijäämien kaupaksi saattamisesta aiheutuvista tappioista suhteessa sisäiseen kulutukseen, ja toisaalta kullekin yritykselle myönnettyjen tuotantokiintiöiden mukaisesti eriytettyjen hinta- ja myyntitakuiden järjestelmään. Sokerialalla tuotantokiintiöt myönnetään yritykselle määritetyn viiteajanjakson aikana tehokkaan tuotannon periaatteen perusteella. (9) Koska vientituen alentamista koskevat sitoumukset ajoittuvat siirtymäkaudelle, olisi vahvistettava nykyiset sokerin ja isoglukoosin perusmäärät sekä inuliinisiirappikiintiöt ja otettava huomioon samalla, että tilanteeseen liittyviä takuita voidaan tarvittaessa mukauttaa siten, että sopimusvelvoitteita pystytään noudattamaan ottaen huomioon alan tilanteen perustekijät yhteisössä. Alan itserahoitusjärjestelmää ja tuotantotakuujärjestelmää on suotavaa jatkaa. (10) Taloudellisen vastuun periaate taataan edelleen tuottajien osuudesta muodostuvasta, perustuotannosta perittävästä maksusta, jota sovelletaan kaikkeen A- ja B-sokerin tuotantoon, mutta joka rajoitetaan kahteen prosenttiin valkoisen sokerin interventiohinnasta, ja B-maksusta, jota peritään B-sokerin tuotannosta, mutta joka voi olla enintään 37,5 prosenttia viimeksi mainitusta hinnasta. Isoglukoosin ja inuliinisiirapin tuottajat maksavat tietyin edellytyksin osuuden näistä maksuista. Mainituissa olosuhteissa alan itserahoitustavoitetta ei voida saavuttaa näitä prosenttirajoja käyttäen kaikkina markkinointivuosina. Tämän vuoksi olisi säädettävä lisämaksun perimisestä. (11) Kunkin yrityksen lisämaksu on vahvistettava erityisesti samanarvoisen kohtelun varmistamiseksi ottaen huomioon sen osuus kyseisen markkinointivuoden tuotantomaksuista saatavista tuloista. Tätä varten on syytä määrittää koko yhteisössä sovellettava kerroin, joka edustaa samana markkinointivuonna toisaalta todetun kokonaistappion ja toisaalta kyseisistä tuotantomaksuista saatavien kokonaistulojen välistä suhdetta. Lisäksi olisi säädettävä edellytykset sokerijuurikkaan ja -ruo'on myyjien osallistumisesta kyseisen markkinointivuoden kattamatta jääneen tappion poistamiseen. (12) Kullekin sokerialan yritykselle myönnettävät tuotantokiintiöt voivat johtaa määrätyn markkinointivuoden osalta vientimäärään, joka kulutus, tuotanto, tuonti, varastot ja siirrot sekä itserahoitusjärjestelmän vastuulle ennakoitu keskimääräinen tappio huomioon ottaen on suurempi kuin sopimuksessa vahvistettu vientimäärä. Tämän vuoksi olisi säädettävä kiintiöstä aiheutuvien takuiden mukauttamisesta kunkin markkinointivuoden osalta yhteisön antamien sitoumusten noudattamiseksi. (13) Tämän ensimmäisen tuotekohtaisen jaon jälkeen on suoritettava jäsenvaltiokohtainen jako kuhunkin jäsenvaltioon sijoittautuneille tuotantoyrityksille myönnettävistä kiintiöistä aiheutuvien takuiden huomioon ottamiseksi siten, että takuiden mukauttaminen ei vaaranna kiintiöiden ja kustannusosuuden välistä tasapainoa. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden olisi määritettävä A- ja B-takuuta koskeva vähennyskerroin näihin takuisiin liittyvien enimmäiskustannusten mukaan. Lopuksi kunkin jäsenvaltion tehtävänä on suorittaa jako yrityksittäin ottaen huomioon kullekin yritykselle sen omista kiintiöistä aiheutuvat takuut. (14) Koska jalostusteollisuuden sekä sokerijuurikkaan ja -ruo'on viljelyn tietty rakenteellinen mukauttaminen on tarpeen mahdollistaa kiintiöiden soveltamisaikana, olisi säädettävä, että jäsenvaltiot voivat muuttaa yritysten kiintiöitä enintään kymmenellä prosentilla. Ottaen huomioon tämän alan erityistilanne Espanjassa, Italiassa ja Ranskan merentakaisissa departementeissa tätä prosenttirajaa ei pitäisi kuitenkaan soveltaa näihin alueisiin rakenneuudistussuunnitelmia täytäntöönpantaessa. (15) Yrityksille myönnetyt tuotantokiintiöt takaavat tuottajille yhteisön hinnat ja tuotannon myynnin, joten kiintiöitä siirrettäessä on otettava huomioon kaikkien kyseisten osapuolten ja erityisesti sokerijuurikkaan tai sokeriruo'on tuottajien edut. (16) Sokerin ja isoglukoosin markkinoiden laajentumisen mahdollistamiseksi yhteisön markkinoilla olisi lisäksi järjestettävä mahdollisuus siirtää määritettävin edellytyksin tuotannon ulkopuolelle kiintiöjärjestelmän mukaisessa merkityksessä kaikki sokeri tai isoglukoosi, joka on tarkoitettu muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden valmistukseen yhteisössä. (17) Sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin yhteismarkkinoiden toteuttaminen edellyttää yhteisen kauppajärjestelmän toteuttamista yhteisön ulkorajalla. Kauppajärjestelmä sisältää tuontitullin ja vientituen, ja sillä pyritään vakauttamaan yhteisön markkinoita erityisesti estämällä sokerin maailmanmarkkinoiden hintavaihteluiden vaikutus näiden tuotteiden hintoihin yhteisössä. Tämän vuoksi olisi säädettävä tullin kantamisesta kolmansista maista lähtöisin olevasta tuonnista ja vientituen maksamisesta viennille näihin samoihin maihin. Molemmilla tavoilla pyritään tasaamaan yhteisön ulkopuolella ja yhteisössä sokerialalla noudatettavien hintojen eroja, jos maailmanmarkkinahinnat ovat alhaisempia kuin yhteisön hinnat, ja varmistamaan isoglukoosi- ja inuliinisiirappialalla tietty suoja näiden tuotteiden jalostusteollisuudelle yhteisössä. (18) Kyseisen kauppajärjestelmän moitteettoman toiminnan varmistamiseksi olisi lisäksi säädettävä mahdollisuudesta säännellä sisäisen jalostusliikenteen menettelyä tai markkinatilanteen vaatiessa kieltää sen käyttö kokonaan tai osittain. (19) Jos maailmanmarkkinoilla vallitseva pula johtaa yhteisön hintoja korkeampiin hintoihin, tai koko yhteisössä tai jollain sen alueella on tavanomaisiin hankintoihin liittyviä vaikeuksia, olisi vahvistettava aiheellisia säännöksiä hyvissä ajoin sen estämiseksi, että alueellisia ylijäämiä vietäisiin kolmansiin maihin ja että poikkeavan yhteisön hintojen nousun vuoksi kuluttajille ei voitaisi taata tavanomaista hankintaa kohtuuhinnoin. (20) Toimivaltaisten viranomaisten on voitava seurata pysyvästi kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa markkinakehityksen arvioimiseksi ja tarvittaessa tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden toteuttamiseksi. Tätä varten olisi säädettävä tuonti- tai vientitodistusten myöntämisestä, joihin liittyy vakuus, jolla taataan todistushakemuksessa tarkoitettujen toimien toteutuminen. (21) Tullijärjestelmä mahdollistaa luopumisen kaikista muista suojatoimenpiteistä yhteisön ulkorajoilla. Yhteisten hintojen ja maksujen järjestelmä voi poikkeuksellisissa olosuhteissa kuitenkin osoittautua riittämättömäksi. Tällaisissa tapauksissa yhteisön olisi voitava toteuttaa viipymättä kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta yhteisön markkinat eivät jäisi ilman suojaa mahdollisesti aiheutuvia häiriöitä vastaan. Näiden toimenpiteiden on oltava GATT-sopimuksista johtuvien sitoumusten mukaisia, Lisäksi yhteismarkkinoiden hankintoihin liittyvien ongelmien välttämiseksi on sallittava, että tullien soveltaminen tiettyihin sokerialan tuotteisiin lopetetaan. (22) Yhteisö on tutkinut yhteisön puhdistusteollisuuden tilan. Tarkastelu toi esille - erityisesti koko yhteisön puhdistamoiden kannalta säännöllisempien ja yhdenmukaisempien hankintojen varmistamiseksi - tarpeen määrittää selvästi kunkin asianomaisen jäsenvaltion eli Suomen, Ranskan, Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan raakasokeria valkoiseksi sokeriksi jalostavan puhdistusteollisuuden enimmäismääräisinä pidetyt tavanomaiset tarpeet puolueettoman viiteaineiston perusteella ja ottaen huomioon markkinointivuoden 1994/95 osalta todetut suoraan kulutukseen tarkoitetut sokerin määrät. Tämän tavoitteen toteuttamiseksi puhdistusteollisuudelle olisi avattava arvioitujen tarpeiden rajoissa ja tietyin edellytyksin pääsy kaikkeen sekä yhteisön alkuperää että AKT-alkuperää olevaan ja/tai muuta määritettävää tavanomaista alkuperää olevaan raakasokeriin noudattaen seuraavaa järjestystä: yhteisön sokeri, Cotonoussa hyväksytyn AKT-EY-kumppanuussopimuksen liitteessä IV olevassa pöytäkirjassa nro 3 tarkoitettu etuuskohteluun oikeutettu sokeri ja AKT-maista ja/tai muista perinteisistä toimittajamaista tuotu sokeri. On aiheellista säätää yhteisön puhdistusmarkkinoille pääsyä koskevasta erityisestä etuuskohtelujärjestelmästä pöytäkirjassa nro 3 tarkoitetuista AKT-maista ja Intiasta tuodun raakasokerin osalta, joka on muuta kuin varsinaista etuuskohteluun oikeutettua sokeria. Vientituen alentamista koskevien sitoumusten huomioon ottamiseksi on syytä vähentää puhdistusteollisuuden tavanomaisten tarpeiden täyttämiseksi tuotavia määriä. (23) Mainitun pöytäkirjan 1 artiklan sekä Euroopan talousyhteisön ja Intian tasavallan välisen ruokosokeria koskevan sopimuksen mukaisesti näiden etuuskohteluun oikeuttavien tuontijärjestelyjen hallinnointi on varmistettava sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä. (24) On tarpeen luoda keinot sen varmistamiseksi, että mainittujen etuusjärjestelmien mukaisesti tuotu raakaruokosokeri voidaan puhdistaa tasapuolisin kilpailuedellytyksin. (25) Puhdistus on tärkeää toimintaa niin sokerin maailmanmarkkinoilla yleisesti kuin yhteisössäkin ja erityisesti raakasokeria valkoiseksi sokeriksi jalostavissa puhdistamoissa. Tekniseltä kannalta sokeriruo'osta saadaan puhdistamalla korkealaatuisia tuotteita, jotka pystyvät vastaamaan markkinoiden tarpeisiin. Mainitut puhdistamot sijaitsevat lisäksi suurien kulutusalueiden välittömässä läheisyydessä. Satamissa sijaitseva puhdistusteollisuus muodostaa näin yhteisössä lisän sokerijuurikkaan jalostusteollisuudelle erityisesti Suomessa, manner-Portugalissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskan etelä- ja länsiosissa. (26) Yhteisön kaikkien satamissa sijaitsevien puhdistamoiden hankintojen tarkastelun perusteella olisi säädettävä mahdollisuudesta antaa erityinen ja ensisijainen pääsy pöytäkirjan nro 3 osapuolina olevista AKT-maista ja Intiasta peräisin olevan raa'an ruokosokerin tuonnille yhteisön ja pöytäkirjassa nro 3 tarkoitettujen maiden ja/tai muiden maiden välisten erityissopimusten mukaisesti ja yhteisön ennusteen perusteella sen jälkeen kun yhteisössä saatavissa olevat raa'an ruoko- ja juurikassokerin varastot sekä etuuskohteluun oikeutetut sokerit puhdistettu. (27) Markkinointivuoteen 2000/01 asti yhteisön mukautustukea myönnettiin etuuskohteluun oikeutetun raa'an ruokosokerin puhdistusteollisuudelle sekä yhteisössä korjatun raa'an ruokosokerin ja juurikassokerin puhdistukselle. Kokemusten perusteella on aiheellista säilyttää kyseinen tuki ja sallia sen mukauttaminen sokerialan taloudellisen kehityksen huomioon ottamiseksi erityisesti jalostus- ja puhdistuskatteen osalta. (28) Tietyt siirtymätoimenpiteet voivat osoittautua tarpeellisiksi, ja tämä tarve voi esiintyä aina markkinointivuodesta seuraavaan siirryttäessä tai samana markkinointivuonna. Tämän vuoksi olisi säädettävä mahdollisuudesta vahvistaa aiheellisia toimenpiteitä. (29) Tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanon helpottamiseksi olisi säädettävä menettelystä, jolla toteutetaan jäsenvaltioiden ja komission tiivis yhteistyö sokerin hallintokomiteassa. (30) Ympäristötavoitteiden huomioon ottamiseksi jäsenvaltioiden olisi määriteltävä ja toteutettava asianmukaiset ympäristötoimenpiteet 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon tarkoitetun maatalousmaan käytön osalta. Jäsenvaltioiden on tulevaisuudessa otettava käyttöön puolueettomien ympäristökriteerien mukaisesti viljelyä helpottavia toimenpiteitä ja muistutettava tuottajia nykyisen lainsäädännön noudattamisen tarpeesta. Jäsenvaltioiden on laadittava kertomus sokerialalla toteutettujen kansallisten ympäristötoimien vaikutuksista. (31) Tämän asetuksen soveltamisesta johtuvista velvoitteista jäsenvaltioille aiheutuvista menoista vastaa yhteisö yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 2 ja 3 artiklan mukaisesti. (32) Koska tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi vaadittavat toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [5] 2 artiklassa tarkoitettuja hallintotoimenpiteitä, näistä toimenpiteistä olisi päätettävä mainitun päätöksen 4 artiklassa säädettyä hallintomenettelyä noudattaen. [5] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (33) Tällä asetuksella käyttöön otetulla tukijärjestelmällä korvataan sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13 päivänä syyskuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2038/1999 [6] säädetty järjestelmä. Kyseinen asetus on kumottava, samoin kuin sen täytäntöönpanoa koskevista yleissäännöistä annetut asetukset (ETY) N:o 206/68 [7], (ETY) N:o 431/68 [8], (ETY) N:o 447/68 [9], (ETY) N:o 2049/69 [10], (ETY) N:o 793/72 [11], (ETY) N:o 741/75 [12], (ETY) N:o 1358/77 [13], (ETY) N:o 1789/81 [14], (ETY) N:o 193/82 [15], (ETY) N:o 1010/86 [16] ja (ETY) N:o 2225/86 [17]. [6] EYVL L 252, 25.9.1999, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna sellaisenaan vietävän valkoisen sokerin ja raakasokerin vientitukien muuttamisesta 28 päivänä kesäkuuta 2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1381/2000 (EYVL L 156, 29.6.2000, s. 36). [7] Neuvoston asetus (ETY) N:o 206/68, annettu 20 päivänä helmikuuta 1968, juurikasostoista tehtävien sopimusten ja alakohtaisten sopimusten kehyssäännöksistä (EYVL L 47, 23.2.1968, s. 1). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisasiakirjalla (EYVL C 241, 29.8.1994, s. 124). [8] Neuvoston asetus (ETY) N:o 431/68, annettu 9 päivänä huhtikuuta 1968, raakasokerin vakiolaadusta ja yhteisön rajanylityspaikasta sokerialan cif-hintojen laskemiseksi (EYVL L 89, 10.4.1968, s. 3). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 3290/94 (EYVL L 349, 31.12.1994, s. 105). [9] Neuvoston asetus (ETY) N:o 447/68, annettu 9 päivänä huhtikuuta 1968, sokerialan interventio-ostoa koskevista yleisistä säännöistä (EYVL L 91, 12.4.1968, s. 5). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1359/77 (EYVL L 156, 25.6.1977, s. 7). [10] Neuvoston asetus (ETY) N:o 2049/69, annettu 17 päivänä lokakuuta 1969, eläinten ruokintaan tarkoitetun sokerin denaturointia koskevista yleisistä säännöistä (EYVL L 263, 21.10.1969, s. 1). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 260/96 (EYVL L 34, 13.2.1996, s. 16). [11] Neuvoston asetus (ETY) N:o 793/72, annettu 17 päivänä huhtikuuta 1972, valkoisen sokerin vakiolaadusta (EYVL L 94, 21.4.1972, s. 1). [12] Neuvoston asetus (ETY) N:o 741/75, annettu 18 päivänä maaliskuuta 1975, sokerijuurikkaiden ostoa koskevista erityissäännöistä (EYVL L 74, 22.3.1975, s. 2). [13] Neuvoston asetus (ETY) N:o 1358/77, annettu 20 päivänä kesäkuuta 1977, sokerialan varastointikustannusten korvausta koskevista yleisistä säännöistä ja asetuksen (ETY) N:o 750/68 kumoamisesta (EYVL L 156, 25.6.1977, s. 4). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 3042/78 (EYVL L 361, 23.12.1978, s. 8). [14] Neuvoston asetus (ETY) N:o 1789/81, annettu 30 päivänä kesäkuuta 1981, sokerialan vähimmäisvarastojärjestelmää koskevista yleisistä säännöistä (EYVL L 177, 1.7.1981, s. 39). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 725/97 (EYVL L 108, 25.4.1997, s. 13). [15] Neuvoston asetus (ETY) N:o 193/82, annettu 26 päivänä tammikuuta 1982, sokerialan kiintiöiden siirtoja koskevista yleisistä säännöistä (EYVL L 21, 29.1.1982, s. 3. [16] Neuvoston asetus (ETY) N:o 1010/86, annettu 25 päivänä maaliskuuta 1986, tiettyjen kemianteollisuudessa käytettävien sokerialan tuotteiden tuotantotukeen sovellettavista yleisistä säännöistä (EYVL L 94, 9.4.1986, s. 9). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1888/2000 (EYVL L 227, 7.9.2000, s. 15). [17] Neuvoston asetus (ETY) N:o 2225/86, annettu 15 päivänä heinäkuuta 1986, toimenpiteistä Ranskan merentakaisissa departementeissa tuotettujen sokerien myymiseksi ja hintaedellytysten yhtenäistämiseksi etuuskohtelun alaisen raakasokerin kanssa (EYVL L 194, 17.7.1986, s. 7). (34) Asetuksessa (EY) N:o 2038/1999 säädetään varastointikustannusten tasausjärjestelmästä. Koska se ei enää sisälly tällä asetuksella käyttöön otettuun järjestelmään, on syytä vahvistaa siirtymäkauden säännökset uuteen järjestelmään siirtymisen helpottamiseksi. Tässä tarkoituksessa on syytä säätää ensinnäkin, että jos varastointikustannusten tasausjärjestelmän tulos on negatiivinen, se katetaan yhteisön sokerialan tuotteiden ylijäämätuotannon myynnin rahoitusjärjestelmästä, ja jos se on positiivinen, se siirretään tulona kyseiseen rahoitusjärjestelmään. Toiseksi on syytä säätää, että tämän asetuksen voimaantulopäivänä varastoidun sokerin varastointimaksun maksamisen osalta myyntipäivänä pidetään markkinointivuoden 2000/01 viimeistä päivää. (35) On syytä säätää mahdollisuudesta vahvistaa siirtymäkauden sääntöjä asetuksessa (EY) N:o 2038/1999 säädetystä järjestelmästä tässä asetuksessa säädettyyn uuteen järjestelmään siirtymisen helpottamiseksi, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Soveltamisala ja määritelmät 1. Tällä asetuksella käyttöön otettava sokerialan yhteinen markkinajärjestely koskee seuraavia tuotteita: CN-koodi // Tavaran kuvaus a) 1701 // Ruoko- ja juurikassokeri sekä kemiallisesti puhdas sakkaroosi, jähmeät b) 1212 91 1212 92 00 // Sokerijuurikas Sokeriruoko c) 1703 // Sokerin erottamisessa ja puhdistamisessa syntyvä melassi d) 1702 20 1702 60 95 1702 90 99 1702 90 60 1702 90 71 2106 90 59 // Vaahterasokeri ja vaahterasiirappi Muut sokerit ja sokerisiirapit, lisättyä maku- tai väriainetta sisältämättömät, ei kuitenkaan laktoosi, glukoosi, maltodekstriini tai isoglukoosi Keinotekoinen hunaja, myös luonnonhunajan kanssa sekoitettuna Sokeri ja melassi, sokerivärinä, jossa on sakkaroosia vähintään 50 prosenttia kuivapainosta Sokerisiirapit, lisättyä maku- tai väriainetta sisältävät (ei kuitenkaan isoglukoosi-, laktoosi-, glukoosi- ja maltodekstriinisiirappi) e) 2303 20 // Sokerijuurikasjätemassa, sokeriruokojäte ja muut sokerinvalmistuksen jätteet f) 1702 30 10 1702 40 10 1702 60 10 1702 90 30 // Isoglukoosi g) 2106 90 30 // Isoglukoosisiirappi, lisättyä maku- tai väriainetta sisältävä h) 1702 60 80 1702 90 80 // Inuliinisiirappi 2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan a) 'valkoisella sokerilla' maustamatonta, värjäämätöntä ja muita aineita sisältämätöntä sokeria, jonka sakkaroosipitoisuus polarimetrimenetelmällä kuivapainosta määritettynä on vähintään 99,5 prosenttia; b) 'raakasokerilla' maustamatonta, värjäämätöntä ja muita aineita sisältämätöntä sokeria, jonka sakkaroosipitoisuus polarimetrimenetelmällä kuivapainosta määritettynä on vähemmän kuin 99,5 prosenttia; c) 'isoglukoosilla' glukoosista tai sen polymeereistä saatua tuotetta, jonka fruktoosipitoisuus kuivapainosta määritettynä on vähemmän kuin 10 prosenttia; d) 'inuliinisiirapilla' tuotetta, joka on saatu inuliinin tai oligofruktoosien hydrolyysin välittömänä tuloksena ja jonka fruktoosipitoisuus vapaassa muodossa tai sakkaroosina kuivapainosta määritettynä on vähintään 10 prosenttia; e) 'A-sokerilla' tai 'A-isoglukoosilla' sokeri- tai isoglukoosimäärää, joka on tuotettu tiettynä markkinointivuonna kyseisen yrityksen A-kiintiön rajoissa; f) 'B-sokerilla' tai 'B-isoglukoosilla' sokeri- ja isoglukoosimäärää, joka on tuotettu tiettynä markkinointivuonna ja joka on suurempi kuin A-kiintiö, mutta pienempi kuin kyseinen yrityksen A- ja B-kiintiöiden yhteismäärä; g) 'C-sokerilla' tai 'C-isoglukoosilla' sokeri- tai isoglukoosimäärää, joka on tuotettu tiettynä markkinointivuonna ja joka joko on suurempi kuin kyseisen yrityksen A- ja B-kiintiöiden yhteismäärä tai on tuotettu yrityksessä, jolla ei ole kiintiötä; h) 'A-juurikkaalla' kaikkia A-sokeriksi jalostettavia sokerijuurikkaita; i) 'B-juurikkaalla' kaikkia B-sokeriksi jalostettavia sokerijuurikkaita; j) 'A-inuliinisiirapilla' kaikkia sokeri/isoglukoosin ekvivalentteina ilmaistuja inuliinisiirappimääriä, jotka tuotetaan tietyn markkinointivuoden aikana kyseisen yrityksen A-kiintiön rajoissa; k) 'B-inuliinisiirapilla' kaikkia sokeri/isoglukoosin ekvivalenttina ilmaistuja inuliinisiirappimääriä, jotka tuotetaan tietyn markkinointivuoden aikana ja jotka ylittävät kyseisen yrityksen A-kiintiön mutta eivät sen A- ja B-kiintiöiden yhteismäärää; l) 'C-inuliinisiirapilla' kaikkia sokeri/isoglukoosin ekvivalenttina ilmaistuja inuliinisiirappimääriä, jotka tuotetaan tietyn markkinointivuoden aikana ja jotka joko ylittivät kyseisen yrityksen A- ja B-kiintiöiden yhteismäärän tai jotka tuottaa yritys, jolle kiintiötä ei ole myönnetty; m) 'markkinointivuodella' kaikkien 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta kautta, joka alkaa 1 päivänä heinäkuuta ja päättyy seuraavan vuoden 30 päivänä kesäkuuta. I OSASTO SISÄMARKKINAT 1 luku HINTAJÄRJESTELMÄ 2 artikla 1. Markkinointivuosina 2001/02 ja 2002/03 valkoisen sokerin a) interventiohinnaksi vahvistetaan 63,19 EUR 100 kilogrammalta, b) johdettu interventiohinta vahvistetaan kullekin alijäämäalueelle. 2. Markkinointivuosina 2001/02 ja 2002/03 raakasokerin interventiohinnaksi vahvistetaan 52,37 EUR 100 kilogrammalta. Tälle sokerille voidaan vahvistaa johdettu interventiohinta, kun on tarpeen pitää kaupan alijäämäalueella tuotettua raakasokeria. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja interventiohintoja sovelletaan pakkaamattomaan tavaraan vapaasti tehtaalla, lastattuna ostajan valitsemaan kuljetusvälineeseen. Niitä sovelletaan vakiolaatuiseen valkoiseen sokeriin ja raakasokeriin, joiden ominaisuudet vahvistetaan liitteessä I. 4. Komissio vahvistaa vuosittain 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen valkoisen sokerin johdetut interventiohinnat ja tarvittaessa raakasokerin johdetut interventiohinnat. Johdetut interventiohinnat vahvistetaan ottaen huomioon sokerin kuljetuskustannukset ylijäämäalueilta alijäämäalueille. Komissio voi muuttaa liitettä I samaa menettelyä noudattaen. 3 artikla 1. Markkinointivuosina 2001/02 ja 2002/03 vakiolaatuisen sokerijuurikkaan perushinnaksi vahvistetaan 47,67 EUR tonnilta toimitusvaiheessa keräilykeskukseen. Vakiolaatuisen sokerijuurikkaan ominaisuudet vahvistetaan liitteessä II. 2. Komissio voi muuttaa liitettä II noudattaen 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä. 4 artikla 1. Markkinointivuosina 2001/02 ja 2002/03 a) A-juurikkaan vähimmäishinnaksi vahvistetaan 46,72 EUR tonnilta; b) B-juurikkaan vähimmäishinnaksi vahvistetaan 32,42 EUR tonnilta, jollei 15 artiklan 5 kohdan soveltamisesta muuta johdu. 2. Niiden alueiden, joille on vahvistettu valkoisen sokerin johdettu interventiohinta, A-juurikkaan ja B-juurikkaan vähimmäishintoja korotetaan määrällä, joka on kyseisen alueen johdetun interventiohinnan ja interventiohinnan välinen erotus kerrottuna kertoimella 1,30. 5 artikla 1. Rajoittamatta 21 artiklan säännösten ja 14 artiklan nojalla annettujen säännösten soveltamista sokerinvalmistajien on ostaessaan sokerijuurikkaita, a) jotka voidaan jalostaa sokeriksi ja b) jotka on tarkoitettu sokeriksi jalostettaviksi, maksettava vähintään vähimmäishinta, joka on tarkistettu laatueroja suhteessa vakiolaatuun vastaavilla hinnankorotuksilla tai -alennuksilla. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu vähimmäishinta vastaa a) muilla kuin alijäämäalueilla -A-juurikkaan vähimmäishintaa A-sokeriksi jalostettavien sokerijuurikkaiden osalta, -B-juurikkaiden vähimmäishintaa B-sokeriksi jalostettavien sokerijuurikkaiden osalta; b) alijäämäalueilla enintään -A-juurikkaan 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti korotettua vähimmäishintaa A-sokeriksi jalostettavien sokerijuurikkaiden osalta, -B-juurikkaan 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti korotettua vähimmäishintaa B-sokeriksi jalostettavien sokerijuurikkaiden osalta. 3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta sekä hinnankorotukset ja -alennukset vahvistetaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 6 artikla 1. Toimialakohtaisten sopimusten sekä sokerijuurikkaan myyjien ja ostajien tekemien sopimusten on oltava liitteessä III esitettyjen kehyssäännösten mukaisia, erityisesti sokerijuurikkaan osto-, toimitus-, vastaanotto- ja maksuehtojen osalta. 2. Sokeriruo'on ostoehtoihin sovelletaan yhteisön sokeriruo'ontuottajien ja yhteisön sokerinvalmistajien toimialakohtaisia sopimuksia. Inuliinisiirapin valmistuksessa käytettävien maatalouden perustuotteiden ostoedellytyksiä säännellään yhteisön perustuotteiden tuottajien ja inuliinisiirapin valmistajien alakohtaisin sopimuksin. 3. Yksityiskohtaiset säännöt 1 ja 2 kohdan soveltamisesta vahvistetaan tarvittaessa 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 4. Jos toimialakohtaisia sopimuksia ei ole, kyseinen jäsenvaltio voi toteuttaa tarvittavat toimenpiteet kyseisten osapuolten etujen suojaamiseksi tämän asetuksen mukaisesti. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä ensimmäisen alakohdan mukaisesti toteutetut toimenpiteet. 7 artikla 1. Kunkin sokeria tuottavan jäsenvaltion nimeämän interventioelimen on 5 kohdan mukaisesti määritettäviä edellytyksiä noudattaen ostettava sille tarjottu yhteisössä korjatusta sokerijuurikkaasta tai -ruo'osta valmistettu valkoinen sokeri ja raakasokeri koko markkinointivuoden ajan, jos tarjouksen tekijän ja mainitun elimen välillä on tehty ennakolta kyseisen sokerin varastointisopimus. Interventioelinten on tehtävä ostot tapauksen mukaan sillä alueella sovellettavaan interventiohintaan tai johdettuun interventiohintaan, jolla sokeri ostohetkellä on. Jos sokerin laatu eroaa vakiolaadusta, jolle interventiohinta on vahvistettu, interventiohinta tarkistetaan korotuksia ja -alennuksia soveltaen. 2. Palkkioita voidaan päättää myöntää sokerille, joka on jossakin perustamissopimuksen 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa ja on tehty ihmisravinnoksi kelpaamattomaksi. 3. Tuotantotukia voidaan päättää myöntää 1 artiklan 1 kohdan a, f ja h alakohdassa tarkoitetuille tuotteille ja 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetuille siirapeille, jotka ovat jossakin perustamissopimuksen 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa ja joita käytetään tiettyjen kemianteollisuuden tuotteiden valmistuksessa. 4. Ranskan merentakaisissa departementeissa tuotetun sokerin myynnin mahdollistamiseksi on toteutettava sen kuljetuskustannuksia ja tarvittaessa varastointikustannuksia koskevat aiheelliset toimenpiteet. Siinä määrin kuin on tarpeen puhdistamojen hankinnan kannalta, voidaan säätää, että yhteisössä korjatusta sokerijuurikkaasta tuotettuun raakasokeriin sovelletaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä. Tässä artiklassa 'puhdistamolla' tarkoitetaan teknistä yksikköä, jonka ainoa toiminta on raakasokerin tai ennen sokerin jähmettämistä tuotettujen siirappien puhdistaminen. 5. Tämän asetuksen 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja erityisesti -interventioon vaadittavasta vähimmäislaadusta ja määrästä, -interventioon sovellettavista hinnankorotuksista ja alennuksista, -interventioelinten toteuttaman haltuunoton menettelyistä ja edellytyksistä, -palkkioiden myöntämisen edellytyksistä ja palkkioiden määristä, -tuotteista ja tuotantotukien myöntämisen edellytyksistä ja niiden määristä, -edellä 4 kohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä. 8 artikla Komissio vahvistaa 31 artiklaa sovellettaessa 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen erityiset interventiotoimenpiteet hankinnan takaamisen edistämiseksi koko yhteisössä tai jollain sen alueella. Näillä toimenpiteillä ei kuitenkaan saa velvoittaa yhteisön sokerinvalmistajia myymään sokeria interventioelimille. 9 artikla 1. Interventioelimet saavat myydä sokeria vain interventiohintaa korkeammalla hinnalla. Voidaan kuitenkin päättää, että interventioelimet myyvät sokeria korkeintaan interventiohintaan, kun sokeri on tarkoitettu -eläinten ruokintaan, tai -vientiin sellaisenaan tai jalostettuna perustamissopimuksen liitteessä I luetelluiksi tuotteiksi tai tämän asetuksen liitteessä V tarkoitetuiksi tavaroiksi. 2. Poiketen 1 kohdasta voidaan päättää, että interventioelimet luovuttavat sellaisenaan hallussaan pitämäänsä sokeria interventiohintaa alhaisemmalla hinnalla tai ilmaiseksi yhteisön sisämarkkinoilla elintarvikkeena käyttöä varten kyseisen jäsenvaltion tunnustamille hyväntekeväisyysjärjestöille tai, jos tällaisia järjestöjä ei ole tunnustettu kyseisessä jäsenvaltiossa, komission tunnustamille hyväntekeväisyysjärjestöille jaettavaksi ilmaiseksi yksittäisissä hätäaputoimissa. 3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan ja 2 kohdassa tarkoitettua luovuttamista koskeva päätös tehdään 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 2 luku KIINTIÖJÄRJESTELMÄ 10 artikla 1. Tämän asetuksen 2 lukua sovelletaan markkinointivuosiin 2001/02 ja 2002/03. 2. A- ja B-sokerin, A- ja B-isoglukoosin ja A- ja B-inuliinisiirapin perustuotantomäärät ovat 11 artiklan 2 kohdassa vahvistetut määrät. 3. Yhteisön perustamissopimuksen 300 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdyn maataloussopimuksen yhteydessä antamien sitoumusten noudattamiseksi kiintiöiden mukaisesti tuotettujen sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin kaupaksi saattamiseen liittyviä takuita voidaan alentaa yhdeksi tai useammaksi markkinointivuodeksi. 4. Edellä olevan 3 kohdan soveltamiseksi on ennen 1 päivää lokakuuta vahvistettava kunkin markkinointivuoden osalta kiintiöiden taattu määrä tuotanto-, tuonti-, kulutus-, varastointi-, siirto- ja vientiennusteiden perusteella sekä 15 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukainen itserahoitusjärjestelmän ennakoitava keskimääräinen tappio. Jos ennusteissa ilmenee, että vientimäärä on kyseisen markkinointivuoden osalta suurempi kuin sopimuksessa määrätty enimmäismäärä, takuunalainen määrä vähennetään erotuksesta 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. Erotus jaetaan sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin kesken sen mukaan, kuinka monta prosenttia kunkin tuotteen A-kiintiön ja B-kiintiön summa on yhteisössä. Sen jälkeen se jaetaan jäsenvaltioittain ja tuotteittain soveltaen siihen seuraavan taulukon mukaista vastaavaa jakokerrointa. >TAULUKON PAIKKA> 5. Tämän jälkeen jäsenvaltio jakaa omakohtaisen erotuksensa alueelleen sijoittautuneiden tuotantoyritysten kesken niiden kyseisen tuotteen A-kiintiön ja B-kiintiön sekä jäsenvaltion kyseisen tuotteen A-perusmäärän ja B-perusmäärän suhteen perusteella. Taatun määrän ylittävää tuotettua sokeria, isoglukoosia ja inuliinisiirappia pidetään C-sokerina, C-isoglukoosina tai C-inuliinisiirappina. 6. Tämä artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan ja taattua määrää alennetaan sekä tarpeen vaatiessa tarkistetaan seuraavan markkinointivuoden taatun määrän määrittämiseksi 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 11 artikla 1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä tässä luvussa säädetyin edellytyksin A- ja B-kiintiö jokaiselle alueelleen sijoittautuneelle sokerin-, isoglukoosin- ja inuliinisiirapintuotantoyritykselle, jolla on markkinointivuonna 2000/01 ollut A- ja B-kiintiö. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen A- ja B-kiintiöiden myöntämiseksi vahvistetaan seuraavat perusmäärät: 1. A-perusmäärät >TAULUKON PAIKKA> (1) tonneina valkoista sokeria. (2) tonneina kuiva-ainetta. (3) tonneina kuiva-ainetta, sokeri/isoglukoosi ekvivalenttina ilmoitettuna. 2. B-perusmäärät >TAULUKON PAIKKA> (1) tonneina valkoista sokeria. (2) tonneina kuiva-ainetta. (3) tonneina kuiva-ainetta, sokeri/isoglukoosi ekvivalenttina ilmoitettuna. 3. Sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin tuotantolaitosten A- ja B-kiintiöt ovat ne kiintiöt, jotka jäsenvaltiot ovat ennen asetuksen (EY) N:o 2038/01 26 artiklan 5 kohdan soveltamista jakaneet markkinointivuodelle 2000/01 ja jotka on mukautettu 2 kohdassa vahvistettujen perusmäärien mukaan 10 artiklan 5 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan 3-6 kohdan ja 12 artiklan soveltamista. 4. Tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan tarvittaessa 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 12 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat siirtää A- ja B-kiintiöitä yritysten välillä tässä artiklassa säädetyin edellytyksin ja ottaen huomioon kunkin osapuolen edut, erityisesti sokerijuurikkaan- tai sokeriruo'ontuottajien edut. Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta inuliinisiirappiin. 2. Jäsenvaltiot voivat pienentää kunkin alueelleen sijoittautuneen sokerintuotantoyrityksen tai isoglukoosintuotantoyrityksen A- ja B-kiintiöitä kokonaismäärällä, joka on enintään kymmenen prosenttia tapauksen mukaan 11 artiklan mukaisesti määritetystä A-kiintiöstä tai B-kiintiöstä. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua kymmenen prosentin enimmäismäärää ei sovelleta Italiassa, Espanjassa ja Ranskan merentakaisissa departementeissa silloin, kun kiintiöt on siirretty sokerijuurikas- tai sokeriruokoalan ja kyseisen alueen sokerialan rakenneuudistussuunnitelmien perusteella, siinä määrin kuin se on tarpeen näiden suunnitelmien toteuttamisen mahdollistamiseksi. Rakenneuudistussuunnitelmat ja niistä johtuvat A- ja B-kiintiöihin vaikuttavat toimenpiteet on annettava tiedoksi komissiolle viipymättä. 3. Jäsenvaltioiden on myönnettävä peruutetut A- tai B-kiintiöiden määrät sellaisinaan yhdelle tai useammalle muulle yritykselle, jolla on tai ei ole kiintiöitä ja joka on sijoittautunut samalle 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle alueelle kuin yritykset, joilta nämä määrät on peruutettu. Ranska voi kuitenkin pienentää merentakaisiin departementteihin sijoittautuneiden yritysten 11 artiklan mukaisesti määritettyjä A-kiintiöitä määrällä, joka ei ole kokonaisuudessaan suurempi kuin 30 000 tonnia valkoista sokeria, ja myöntää tällä tavoin poistetut määrät yhdelle tai useammalle emämaahan sijoittautuneelle yritykselle. Minkään tällaisen yrityksen A-kiintiö ei voi pienentämisen jälkeen olla pienempi kuin tälle yritykselle sokerin markkinointivuosina 1977/78-1979/80 todettu kiintiön rajoissa toteutettu keskimääräinen sokerintuotanto. 4. Kiintiöiden muuttamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt erityisesti yritysten sulautumisen ja luovuttamisen yhteydessä esitetään liitteessä IV. 5. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta on tarvittaessa vahvistettava 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 13 artikla 1. C-sokeria, jota ei siirretä 14 artiklan mukaisesti, C-isoglukoosia eikä C-inuliinisiirappia saa myydä yhteisön sisämarkkinoilla, vaan ne on vietävä sellaisinaan ennen kyseisen markkinointivuoden päättymistä seuraavan tammikuun 1 päivää. Asetuksen 7, 27 ja 33 artiklaa ei sovelleta C-sokeriin, C-isoglukoosiin eikä C-inuliinisiirappiin. 2. Siinä määrin kuin on tarpeen yhteisön sokerin hankinnan varmistamiseksi voidaan poikkeuksellisesti päättää soveltaa 33 artiklaa C-sokeriin. Tällöin päätetään samanaikaisesti, että kyseisen C-sokerin koko määrä voidaan lopullisesti myydä sisämarkkinoilla perimättä tämän artiklan 3 kohdassa säädettyä maksua. 3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. Näissä yksityiskohtaisissa säännöissä säädetään erityisesti maksun perimisestä C-sokerilta, C-isoglukoosilta ja C-inuliinisiirapilta, jonka vientiä sellaisenaan vaaditussa määräajassa ei ole todistettu erikseen vahvistettavana määräpäivänä. 14 artikla 1. Kukin yritys voi päättää siirtää A-kiintiötä suuremman sokerintuotannon kokonaan tai osittain seuraavan markkinointivuoden tuotantoon. Tämä päätös on peruuttamaton. Kukin yritys voi päättää siirtää 10 artiklan 3-6 kohdan soveltamisen vuoksi A- ja B-sokerin tuotannosta C-sokerin tuotannoksi muuttuneen tuotantonsa kokonaan tai osittain seuraavan markkinointivuoden tuotantomäärään. Myös tämä päätös on peruuttamaton. Tätä määrää ei myöskään koske 4 kohdassa tarkoitettu mahdollinen rajoitus. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen tekevien yritysten on -ilmoitettava siirrettävän tuotetun sokerin määrä tai määrät kyseiselle jäsenvaltiolle ennen 1 päivää helmikuuta ja -sitouduttava varastoimaan siirrettävä määrä tai siirrettävät määrät sellaisen 11 perättäisen kuukauden muodostaman jakson ajan, jonka alkamiskohta on vahvistettava. Ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu päivämäärä 1 päivä helmikuuta korvataan kuitenkin a) Espanjaan sijoittautuneiden yritysten osalta 15 päivällä huhtikuuta, kun on kyse juurikassokerin tuotannosta, ja 20 päivällä kesäkuuta, kun on kyse ruokosokerin tuotannosta; b) Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneiden yritysten osalta 15 päivällä helmikuuta, c) Ranskan Guadeloupen ja Martiniquen departementteihin sijoittautuneiden yritysten osalta 1 päivällä toukokuuta. Jos kyseisen markkinointivuoden lopullinen tuotanto on pienempi kuin tämän siirtopäätöksen tekohetkellä tehty arvio, siirrettyä määrää voidaan muuttaa taannehtivasti ennen seuraavan markkinointivuoden 1 päivää elokuuta. 3. Jos yhteisön aluetta kohtaa kuivuuden tai tulvan kaltainen luonnononnettomuus, voidaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen päättää, että 2 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua pakollista varastointiaikaa lyhennetään sellaisen sokerimäärän osalta, joka mahdollistaa mainitun alueen tavanomaiset sokeritoimitukset. 4. Sellaiset yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta, joilla voidaan säätää siirrettäviksi hyväksyttyjen sokerimäärien rajat, vahvistetaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. Näissä yksityiskohtaisissa säännöissä säädetään erityisesti maksun perimisestä 2 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetusta varastoitavasta määrästä, joka on myyty mainitun varastointijakson aikana. 15 artikla 1. Ennen kunkin markkinointivuoden päättymistä todetaan a) A- ja B-sokerin, A- ja B-isoglukoosin sekä A- ja B-inuliinisiirapin ennakoitava määrä, joka on tuotettu kuluvan markkinointivuoden lukuun; b) sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin ennakoitava määrä, joka on myyty yhteisön sisäiseen kulutukseen kuluvana markkinointivuonna; c) vietävä ylijäämä, joka saadaan vähentämällä b alakohdassa tarkoitetusta määrästä a alakohdassa tarkoitettu määrä; d) ennakoitava keskimääräinen tappio tai ennakoitavat keskimääräiset tulot sokeritonnilta kuluvana markkinointivuonna toteutettavien vientisitoumusten osalta. Keskimääräinen tappio tai keskimääräiset tulot vastaavat tukien kokonaismäärän ja maksujen kokonaismäärän erotuksen suhdetta kyseisten vientisitoumusten kokonaistonnimäärään; e) ennakoitava kokonaistappio tai ennakoitavat kokonaistulot kertomalla c alakohdassa tarkoitettu ylijäämä d alakohdassa tarkoitetulla keskimääräisellä tappiolla tai keskimääräisillä tuloilla. 2. Rajoittamatta 10 artiklan 3-6 kohdan soveltamista ennen markkinointivuoden 2002/03 päättymistä todetaan kumulatiivisesti markkinointivuosien 2001/02-2002/03 osalta a) vietävä ylijäämä, joka vahvistetaan toisaalta A- ja B-sokerin, A- ja B-isoglukoosin ja A- ja B-inuliinisiirapin lopullisen tuotannon ja toisaalta yhteisön sisäiseen kulutukseen myydyn sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin lopullisen määrän perusteella; b) kyseisten vientisitoumusten kokonaismäärästä johtuva keskimääräinen tappio tai keskimääräiset tulot sokeritonnilta laskettuna 1 kohdan d alakohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun laskusäännön mukaisesti; c) kokonaistappio tai kokonaistulot kertomalla a alakohdassa tarkoitettu ylijäämä b alakohdassa tarkoitetulla keskimääräisellä tappiolla tai keskimääräisillä tuloilla; d) perittyjen perustuotantomaksujen ja B-maksujen yhteismäärä. Edellä 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettua ennakoitavaa kokonaistappiota tai ennakoitavia kokonaistuloja tarkistetaan c ja d alakohdassa tarkoitettujen toteamisten erotuksen perusteella. 3. Jos 1 kohdassa tarkoitettujen toteamisten tulokseksi saadaan 2 kohdan mukaisen tarkistuksen jälkeen ennakoitava kokonaistappio, se jaetaan kuluvan markkinointivuoden lukuun tuotetun A- ja B-sokerin, A- ja B-isoglukoosin ja A- ja B-inuliinisiirapin ennakoitavalla määrällä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 18 artiklan 1 kohdan soveltamista. Tulokseksi saatu määrä on perittävä valmistajilta perustuotantomaksuina näiden A- ja B-sokerin, A- ja B-isoglukoosin ja A- ja B-inuliinisiirapin tuotannosta. Tämä maksu ei kuitenkaan saa ylittää -kyseisen sokerin osalta enimmäismäärää, joka on kaksi prosenttia valkoisen sokerin interventiohinnasta, -kyseisen inuliinisiirapin osalta, joka on ilmaistu sokerin/isoglukoosin ekvivalenttina, enimmäismäärää, joka on yhtä suuri kuin valkoiseen sokeriin sovellettava maksu, kun käytetään kerrointa 1,9, -kyseisen isoglukoosin osalta sokerin valmistajien maksettavaksi jäävää perustuotantomaksun osuutta. 4. Kun perustuotantomaksun enimmäistasolla ei voida kokonaan kattaa 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua kokonaistappiota, jäännös jaetaan kyseisen markkinointivuoden lukuun tuotetun B-sokerin, B-isoglukoosin ja B-inuliinisiirapin ennakoitavalla määrällä. Tulokseksi saatu määrä on perittävä valmistajilta B-maksuina näiden B-sokerin, B-isoglukoosin ja B-inuliinisiirapin tuotannosta. Jollei 5 kohdasta muuta johdu, tämä maksu ei saa kuitenkaan ylittää -B-sokerin osalta enimmäismäärää, joka on 30 prosenttia valkoisen sokerin interventiohinnasta, -B-inuliinisiirapin osalta, joka on ilmaistu sokerin/isoglukoosin ekvivalenttina, enimmäismäärää, joka on yhtä suuri kuin valkoiseen B-sokeriin sovellettava maksu, kun käytetään kerrointa 1,9, -B-isoglukoosin osalta sokerin valmistajien maksettavaksi jäävää B-maksun osuutta. 5. Kun 1 kohdassa tarkoitetut toteamukset osoittavat, että 3 kohdassa vahvistetun perustuotantomaksun ja 4 kohdassa vahvistetun B-maksun enimmäismäärän vuoksi kokonaistappiota ei todennäköisesti voida kattaa kokonaan näistä maksuista odotettavissa olevilla tuloilla, 4 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittua enimmäisprosenttiosuutta tarkistetaan siten, että mainittu kokonaistappio katetaan. Prosenttiosuus ei kuitenkaan saa olla suurempi kuin 37,5 prosenttia. B-maksun korjattu enimmäisprosenttiosuus vahvistetaan kuluvaksi markkinointivuodeksi ennen saman vuoden 15 päivää syyskuuta. Tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua B-juurikkaan vähimmäishintaa muutetaan vastaavasti. 6. Kaikki 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tuotantotukien myöntämisestä johtuvat tappiot otetaan huomioon määritettäessä 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettua kokonaistappiota. 7. Jäsenvaltioiden on perittävä tässä artiklassa tarkoitetut maksut. 8. Jäljempänä 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja erityisesti -perittävien maksujen määrä, -tarkistettu B-maksun enimmäisprosenttiosuus, -B-juurikkaan muutettu vähimmäishinta, joka vastaa tarkistettua B-maksun enimmäisprosenttiosuutta. 16 artikla 1. Kun 15 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti todettua markkinointivuoden kokonaistappiota ei voida kattaa kokonaan tämän saman markkinointivuoden tuotantomaksutuloilla 15 artiklan 3, 4 ja 4 kohdan soveltamisen jälkeen, valmistajilta peritään lisämaksu mainituilla tuloilla kattamattomaksi jääneen kyseisen kokonaistappion osan kattamiseksi kokonaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 artiklan soveltamista. 2. Lisämaksu vahvistetaan jokaiselle sokerintuotantoyritykselle, isoglukoosin tuotantoyritykselle ja inuliinisiirapintuotantoyritykselle kertomalla kyseisenä markkinointivuonna yrityksen maksettavaksi kertyneiden tuotantomaksujen kokonaismäärä erikseen määritettävällä kertoimella. Kyseinen kerroin edustaa yhteisölle kyseisenä markkinointivuonna 15 artiklan 1 ja 2 kohtaa soveltaen todetun kokonaistappion sekä sokerin valmistajilta, isoglukoosin valmistajilta ja inuliinisiirapin valmistajilta samana markkinointivuonna perustuotantomaksuina ja B-maksuina saatujen tulojen välistä suhdetta vähennettynä luvulla 1. 3. Kyseisten valmistajien on maksettava lisämaksu ennen sitä markkinointivuotta seuraavan vuoden 15 päivää joulukuuta, jota maksu koskee. Sokerinvalmistajat voivat tapauksen mukaan vaatia yhteisössä tuotetun sokerijuurikkaan ja -ruo'on myyjiltä kyseisen perityn lisämaksun korvaamista osittain. Tämä korvaus voi olla enintään määrä, joka saadaan, kun sokerijuurikkaan tai -ruo'on myyjien kyseistä markkinointivuotta koskevasta perustuotantomaksusta ja B-maksusta maksama, 15 artiklassa säädetty enimmäismäärä kerrotaan tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla kertoimella. Toisessa alakohdassa tarkoitettu korvaus on maksettava kyseisenä markkinointivuonna toimitetuista sokerijuurikkaista. Kyseiset osapuolet voivat kuitenkin sopia, että korvaus maksetaan seuraavana markkinointivuonna toimitetuista sokerijuurikkaista. 4. Edellä 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa toteamuksissa on otettava huomioon 1 kohdassa tarkoitetun lisämaksun tuotto. 5. Tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja erityisesti 2 kohdassa tarkoitettu kerroin vahvistetaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 17 artikla 1. Inuliinisiirapin valmistajat voivat vaatia kyseisen inuliinisiirapin valmistukseen käytetyn maatalouden perustuotteen myyjiä vastaamaan osasta valmistajilta perittyä perustuotantomaksua, B-maksua ja lisämaksua. Tämä osuus ei saa olla suurempi kuin sokerijuurikkaan viljelijöiden vastuulla kyseisenä markkinointivuonna oleva osuus. Osuus on vahvistettava toimialakohtaisin sopimuksin tai sopimuksin tätä tarkoitusta varten kyseiseksi markkinointivuodeksi toimitetun maatalouden perustuotteen ostohintojen perusteella. 2. Yksityiskohtaiset säännöt 1 kohdan soveltamisesta on tarvittaessa vahvistettava 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 18 artikla 1. Jos sen jälkeen kun 15 ja 16 artiklaa on sovellettu markkinointivuoteen 2000/01, todetaan, että kyseisen markkinointivuoden tosiasiallinen kokonaistappio a) ei ole täysin katettavissa tuotantomaksuista saatavien tulojen tai tarvittaessa lisämaksun avulla, syntynyt taloudellinen tappio lisätään 15 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuun sen markkinointivuoden, jonka aikana toteaminen tapahtuu, ennakoitavaan kokonaistappioon; b) on tuotantomaksuista ja tarvittaessa käytettävästä lisämaksusta muodostuvaa summaa pienempi, eroa vastaava summa vähennetään ennakoitavasta kokonaistappiosta tai tarvittaessa se lisätään 15 ja 16 artiklan mukaiseen sen markkinointivuoden, jonka aikana toteaminen tapahtuu, ennakoitavaan kokonaistuloon. 2. Jos perustuotantomaksu on pienempi kuin 15 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu enimmäismäärä tai jos B-maksu on pienempi kuin 15 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu enimmäismäärä, tarvittaessa tarkistettuna 15 artiklan 5 kohdan mukaisesti, sokerinvalmistajien on maksettava sokerijuurikkaan myyjille 60 prosenttia kyseisen maksun enimmäismäärän ja perittävän maksun välisestä erotuksesta. Juurikastonnilta maksettava määrä vahvistetaan vakiolaadulle. Edellä 5 artiklassa tarkoitettuja hinnankorotuksia ja -alennuksia sovelletaan tähän määrään. 3. Yhteisön sokerinvalmistajat voivat vaatia yhteisössä tuotetun sokeriruo'on myyjiltä 60 prosentin suuruista maksun korvausta siitä sokerimäärästä, josta kyseinen maksu peritään. 4. Jäsenvaltioiden on sokerinvalmistajien toimittamien tietojen perusteella huolehdittava siitä, että sokerijuurikkaista suoritettu maksu vastaa asiaa koskevia yhteisön säännöksiä. 5. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 19 artikla 1. Sokerin valmistukseen tarkoitetun sokerijuurikkaan toimitussopimuksissa juurikkaat on eriteltävä sen mukaan, ovatko niistä valmistettavat sokerimäärät a) A-kiintiön sokeria b) B-kiintiön sokeria c) muuta kuin A- tai B-kiintiön sokeria. Sokerinvalmistajien on ilmoitettava kustakin yrityksestä seuraavat tiedot sille jäsenvaltiolle, jossa kyseinen yritys tuottaa sokeria: -edellä a alakohdassa tarkoitettujen sokerijuurikkaiden määrät, joista on tehty sopimukset ennen kylvöä, sekä sokeripitoisuus, johon sopimus perustuu, -vastaava arvioitu saanto. Jäsenvaltiot voivat vaatia lisätietoja. 2. Poiketen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdasta kunkin sokerinvalmistajan, joka ei ole ennen kylvöä tehnyt toimitussopimuksia A-juurikkaan vähimmäishinnalla A-kiintiötä vastaavasta sokerijuurikasmäärästä, on maksettava kustakin kyseisessä yrityksessä sokeriksi jalostettavasta sokerijuurikasmäärästä vähintään mainittu vähimmäishinta. 3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännöksistä voidaan poiketa asianomaisen jäsenvaltion suostumuksella toimialakohtaisessa sopimuksessa. 4. Tämän artiklan soveltamista koskevat yleiset säännöt esitetään liitteessä III. 5. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja tarvittaessa perusteet, joita valmistajien on noudatettava jakaessaan sokerijuurikkaan myyjien kesken sokerijuurikasmääriä, joista sopimukset on tehtävä 1 kohdan mukaisesti ennen kylvöä, vahvistetaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 20 artikla 1. Voidaan päättää, että tiettyjen tuotteiden valmistukseen käytettyä sokeria tai isoglukoosia ei pidetä tässä luvussa tarkoitettuna tuotantona. 2. Tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja erityisesti 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden luettelo vahvistetaan 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 21 artikla 1. Sokerinvalmistajat voivat ostaa C-sokerin tai 20 artiklassa tarkoitetun sokerin tuotantoon tarkoitettuja sokerijuurikkaita kyseiseltä yritykseltä 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja vähimmäishintoja alhaisemmalla hinnalla. 2. Sellaisen ostetun sokerijuurikasmäärän osalta, joka vastaa sokerimäärää, -joka myydään sisämarkkinoilla 13 artiklan 3 kohdan mukaisesti -tai joka siirretään seuraavaan markkinointivuoteen 14 artiklan mukaisesti, kyseisten sokerinvalmistajien on tarvittaessa tarkistettava ostohinta siten, että se vastaa vähintään A-juurikkaan vähimmäishintaa. 3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan tarvittaessa 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. II OSASTO KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA 1 luku YLEINEN JÄRJESTELMÄ 22 artikla 1. Kaikkia 1 artiklan 1 kohdan a, b, c, d, f, g ja h alakohdassa tarkoitettuja tuotteita yhteisöön tuotaessa tai sieltä vietäessä on esitettävä tuonti- tai vientitodistus. Jäsenvaltioiden on myönnettävä todistukset hakemuksesta jokaiselle toimijalle riippumatta siitä, mihin nämä ovat sijoittautuneet yhteisössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 26 ja 27 artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden soveltamista. Tuonti- ja vientitodistukset ovat voimassa kaikkialla yhteisössä. Todistusten myöntämisen edellytyksenä on vakuuden antaminen, jolla taataan tuonti- tai vientisitoumuksen toteutuminen todistuksen voimassaoloaikana. Jollei kysymyksessä ole ylivoimainen este, vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos toiminta ei toteudu tässä määräajassa tai se toteutuu vain osittain. 2. Jäljempänä 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen a) voidaan laajentaa 1 kohdassa säädetty järjestelmä koskemaan 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuja tuotteita; b) vahvistetaan todistusten voimassaoloaika ja muut tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joilla voidaan erityisesti säätää lupien myöntämisen määräajasta. 23 artikla 1. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, 1 artiklassa tarkoitettuihin tuotteisiin sovelletaan yhteisen tullitariffin tulleja. 2. Poiketen 1 kohdasta komissio voi 42 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen suspendoida kokonaan tai osittain tuontitullien soveltamisen näihin tuotteisiin ja antaa yksityiskohtaiset säännöt kaikista tällaisista suspensioista, jotta varmistettaisiin CN-koodeihin 1701 11 10 ja 1701 12 10 kuuluvan puhdistettavan raakasokerin sekä CN-koodiin 1703 kuuluvan melassin riittävä saatavuus yhteisön markkinoilla kolmansista maista tapahtuvan tuonnin avulla. Suspensio voi olla voimassa sen ajan, jonka maailmanmarkkinoiden hinta ja yhteisen tullitariffin tuontitulli yhdessä -ylittävät tuotteen interventiohinnan raakasokerin osalta, -ylittävät melassien hintatason, jonka perusteella lasketaan sokerintuottajien melassista saamat myyntitulot sokerijuurikkaan perushinnan vahvistamiseksi kuluvalle sokerin markkinointivuodelle. 24 artikla 1. Yhden tai useamman yhteisessä tullitariffissa säädetyn tullimaksun alaisen tuotteen tuonnista on kannettava lisätuontitulli tiettyjen maataloustuotteiden tuonnista johtavien epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi tai torjumiseksi yhteisön markkinoilla, jos Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen yhteydessä perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyn maataloussopimuksen 5 artiklassa asetetut ehdot täyttyvät, paitsi jos tuonti ei todennäköisesti häiritse yhteisön markkinoita tai jos vaikutukset ovat epäsuhteessa asetettuih