Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto – Tavoitteena strateginen näkemys biotieteistä ja biotekniikasta: kuulemisasiakirja"



Virallinen lehti nro C 094 , 18/04/2002 s. 0023 - 0033



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto - Tavoitteena strateginen näkemys biotieteistä ja biotekniikasta: kuulemisasiakirja" (2002/C 94/07) Komissio päätti 6. syyskuuta 2001 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 25. tammikuuta 2002. Esittelijä oli Adrien Bedossa. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20. ja 21. helmikuuta 2002 pitämässään 388. täysistunnossa (helmikuun 21. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 83 ääntä puolesta, 2 vastaan 3:n pidättyessä äänestyksestä. 1. Johdanto 1.1. Lissabonissa marraskuussa 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto asetti Euroopan unionille uuden strategisen päämäärän: unionista on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. 1.2. Lissabonin jälkeen Tukholmassa järjestetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa komissio toi esille biotieteiden ja biotekniikan tarjoamat mahdollisuudet talouden, yhteiskunnan ja ympäristön kannalta. Komissio päätti järjestää laajan kuulemisprosessin ja laatia asiaa koskevan tiedonannon, jotta se voisi hahmotella strategisen näkemyksen ja toteuttaa sen vuoteen 2010 mennessä. 1.3. Jotta tätä kattavaa ja kauaskantoista hahmotelmaa voitaisiin mukauttaa ja jotta pystyttäisiin vastaamaan huomisen haasteisiin ja saavuttamaan Lissabonissa asetetut tavoitteet, komissio järjestää yhteisön uuden hallintotavan periaatteiden mukaisesti aiheesta laajan julkisen keskustelun. Tavoitteena on päästä asiasta mahdollisuuksien mukaan yhteisymmärrykseen. 1.4. Aluksi on todettava, että biotekniikan nykyinen nopea kehitys koskee lähes yksinomaan kehittyneitä maita ja on keskittynyt erityisesti Pohjois-Amerikkaan, Eurooppaan ja Japaniin sekä viime aikoina myös Kiinaan ja Australiaan (lähitulevaisuudessa mahdollisesti myös johonkin muuhun osaan Aasiaa). 1.5. Kehitysmaat ovat laajalti sivustakatsojan asemassa, koska niiden käytettävissä ei ole riittävästi tieteellistä tietoa, tarkoitusta varten vaaditaan huomattava määrä varoja ja riskinottoon valmiita yrittäjiä ei ole riittävästi. 1.6. Elintarvikevarojen lisääminen ja ympäristön saastuminen koskevat kaikkia maita ja erityisesti kehitysmaita. On pelättävissä, että kehitysmaat jäävät seuraajan asemaan ilman takeita siitä, että kehiteltäviä tuotteita (esim. lääkkeitä) sovellettaisiin niiden tarpeisiin. Kehitysmaiden rikas geneettinen perintö (eläimet ja kasvit) on osa maapallon biodiversiteettiä. Vaarana onkin, että ulkopuoliset käyttävät ilmaiseksi hyväkseen tätä perintöä tai että se myydään eniten tarjoaville. 1.7. Biotieteet ja bioteknologia herättävät lukemattoman määrän kysymyksiä, joita on käsiteltävä oikealla tasolla läheisyysperiaatteen mukaisesti. Esimerkiksi biotieteiden eettisten periaatteiden määrittely kuuluu jäsenvaltiotasolle. Vaikeuksien välttämiseksi on hahmoteltava yhteiset eurooppalaiset puitteet. Tutkimusneuvosto teki asiasta poliittisen sopimuksen 10. joulukuuta 2001. 1.8. Tämä avoin, kattava ja monialainen kuuleminen koskee kaikkia osapuolia: julkisviranomaisia, tieteenharjoittajia, talouselämän toimijoita, kuluttajia, suurta yleisöä, järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa ja yhteiskuntaelämän toimijoita. 1.9. Keskustelussa on käsiteltävä kaikkia asiaankuuluvia kysymyksiä: - tieteeseen perustuvan tiedon edistäminen - terveydentilan parantaminen ja elintarvikevarojen kasvattaminen - kilpailukyky - tutkimus - innovaatio - mahdollisuudet ja vaarat - yhteiskunnalliset puitteet ja eettinen perusta. Nämä kysymykset muokkaavat yleisön käsityksiä, joten niitä on aiheellista käsitellä selkeästi ja rehellisesti. 2. Yleistä Biotekniikka on kiehtova ala. Alalla on pitkät perinteet, sillä biotieteet kuuluvat ihmiskunnan vanhimpiin tieteenaloihin. Biotieteet ovat mahdollistaneet sen, että on voitu leipoa leipää, valmistaa olutta, viiniä, juustoa ja muita käymiseen perustuvia tuotteita, kasvattaa uusia eläinlajeja, viljellä uudentyyppisiä kasveja, kehittää rokotteita, antibiootteja jne. Terminä "biotekniikka" on ollut muodissa muutaman vuosikymmenen, sillä alan kehitys on ollut nopeaa. 2.1. Mitä biotekniikka on? 2.1.1. Loogisuuden ja kronologian takia on ensinnä syytä tarkastella biotieteitä ja erityisesti genetiikkaa. 2.1.2. Elollisten solujen rakenteen, toiminnan ja lisääntymisen ymmärtämisessä on tapahtunut huomattavaa kehitystä. Geneettisen perinnön käsite on kuitenkin määriteltävä tarkkaan, sillä geneettistä säätelyä ei ole vielä täysin selvitetty. 2.1.3. Geeniperimän ymmärtämiseksi, purkamiseksi ja geenien toiminnallisen vuorovaikutuksen selvittämiseksi on vielä tehtävä paljon, jotta päästäisiin parannuksiin ihmisten terveyden alalla. 2.1.4. Geenitutkimus on kehittynyt äärimmäisen nopeasti muutamassa vuodessa. Nyt on teknisesti mahdollista tunnistaa, eristää ja monistaa geenejä sekä siirtää yksi tai useampia geenejä toiseen elolliseen organismiin. Tätä kutsutaan geenitekniikaksi, johon negatiivisena mielleyhtymänä liittyvät geenimanipulaatiot. 2.1.5. Seuraavan vaiheen muodostavat molekyylibiologian ja geenitieteen käytännön sovellukset erityisesti biotekniikan alalla. Biotekniikan tärkeimmät sovellukset terveydenhuollon alalla koskevat taudin määritystä ja/tai hoitoa ja maatalouden alalla geenitekniikalla muunnettuja organismeja (GMO). Sovelluksia tulisi kehittää uusille aloille, joista voidaan mainita hienokemikaalien tuotanto ja biopuhdistus. 2.2. Biotekniikka jokapäiväisessä elämässä 2.2.1. Biotekniikkaa on sovellettu jo kauan, ja biotieteet ovat tarjonneet ihmisille merkittäviä mahdollisuuksia: mikrobiologian alalla rokotteilla on ehkäisty tauteja, kun taas nykyinen geenitiede ja sen sovellukset muodostavat todellisen käännekohdan, jonka merkityksen yleisö alkaa vasta vähitellen ymmärtää (rokotteet, uudet lääkkeet). 2.2.2. Geenidiagnostiikka on yleistynyt. 2.2.3. GM-elintarvikkeet herättävät kuitenkin voimakkaita reaktioita. 2.2.4. Biotieteiden haasteet ovat nykyään ihmisten terveyden, maailman ruokahuollon ja saastumisen torjunnan aloilla. Biotekniikan merkitys kasvaa jatkuvasti: 25 prosenttia uusista lääkemolekyyleistä on kehitelty biotekniikan avulla, ja osuus kasvaa tulevaisuudessa 50 prosenttiin. 2.2.5. Taloudelliset vaikutukset kilpailukyvyn, talouskasvun ja työllisyyden aloilla ovat merkittävät. 2.2.6. Rahoituskustannukset ovat korkeat ja kestää kauan ennen kuin sijoituksista saadaan tuottoa, joten alalla tarvitaan vahvoja taloudellisia toimijoita samaan tapaan kuin useimmilla muillakin talouden aloilla, jotka käyttävät uutta, lupaavaa teknologiaa. 2.2.7. Biotekniikka muodostaa tietotekniikan tavoin monessa mielessä sellaisen tieteen sovellusalan, joka mullistaa kehittynyttä yhteiskuntaa perusteellisesti seuraavina vuosikymmeninä. 2.2.8. Yleisessä mielipiteessä vallitsee hämmennys, mutta myös entistä suurempi tiedon tarve: ihmisillä on vaikeuksia seurata tieteen kehitystä, mutta he ymmärtävät, että ihmisen geeniperimän kartoitus on suuri tieteellinen läpimurto. Tätä positiivista ja negatiivista kiinnostusta pidetään yllä ei aina niin onnistuneen tiedotuksen ja popularisoinnin avulla. Tietämykselle ja saatavissa oleville tiedoille on yleisesti ominaista se, että tieteen asiantuntijoiden ja suuren yleisön välillä on erittäin suuri kuilu. Komitea on käsitellyt tätä ja muita ongelmia aiheesta "Tiede, yhteiskunta ja kansalaiset Euroopassa" antamansa lausunnon(1) kohdissa 3.1.3, 7.1 ja 7.3. 2.2.9. Reaktiot ovat usein tunneperäisiä, mutta monet pohtivat myös biotekniikan erittäin nopean kehityksen herättämiä eettisiä ja poliittisia kysymyksiä. Tämä ei ole tietenkään uutta terveyttä koskevilla tieteenaloilla, joilla on jo pitkään toteutettu varotoimenpiteitä ja annettu säännöksiä joita tutkijoiden suojeleminen tutkimustoiminnan harjoittamiseen liittyviltä vaaroilta ja ihmiskokeiden tiukka rajoittaminen edellyttävät. 2.2.9.1. Miten näihin kysymyksiin voidaan vastata, ja kenen se tulee tehdä? Kysymystä on käsiteltävä joka kannalta, sillä eettiset pohdinnat saavat uuden ulottuvuuden, kun pyritään oikeutetusti suojelemaan ihmisiä ja ympäristöä. 2.2.10. Geenitekniikan tarjoamat lähes rajattomat mahdollisuudet sekä geenidiagnostiikan huomattava lisääntyminen nostavat esiin äärimmäisen vakavia eettisiä kysymyksiä (esim. kloonaus ja geneettisten poikkeavuuksien ennaltaehkäisy). Miten näihin kysymyksiin voidaan vastata, ja kenen se tulee tehdä? 2.3. Biotekniikan haasteet Euroopassa 2.3.1. Haasteet koskevat biotieteiden tutkimusten laatua ja sitä, miten ne vastaavat yhteiskunnan odotuksiin. Haasteet ovat seuraavat: - tieteenharjoittajien, tiedelaitosten ja koulutusjärjestelmien asiantuntemus ja taso - innovaatioprosessien tehokkuus - julkisen sektorin rooli biotieteiden ja biotekniikan kehittämisessä - "hyödyllisten" tutkimusten määrittely: lääketeollisuus terveydenhuollon alalla ja elintarviketeollisuus GMO-alalla - oikeudellinen ympäristö - sääntöjen määrittäminen kokeille - myyntilupien myöntäminen - teollisoikeudet - yleisölle suunnatun tiedon määrä, yleisön osallistumisaste ja yleisöltä saatava hyväksyntä. Ongelmana on se, miten yleisö hyväksyy kehityksen. Yleinen mielipide käyttäytyy kuin kissa kuumalla katolla: geenitieteen menetelmillä valmistetun insuliinin käyttö hyväksytään innostuneesti, mutta geenimaissijauhon käyttö herättää pelkoja ja harhakuvia, aivan kuin olisi hyväksyttävämpää pistää injektioruiskulla lääkettä kuin syödä hedelmiä tai salaattia. - yhteiskunnalle asetettavat eettiset rajat. 2.3.2. Komitea viittaa myös tässä yhteydessä lausuntoonsa aiheesta "Tiede, yhteiskunta ja kansalaiset Euroopassa"(2). Lausunnon aihealueesta on laadittu toimintasuunnitelma 3. Erityistä 3.1. Tämän komission järjestämän laajan kuulemisen taustalla on 25 vuotta politiikkaa sekä biotieteitä ja biotekniikkaa käsitteleviä tekstejä. Komissio, parlamentti, Euroopan neuvosto, taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö OECD sekä Euroopan eettinen ryhmä ovat laatineet joukon lausuntoja, tekstejä, sääntöjä ja suuntaviivoja, joiden lisäksi myös useat jäsenvaltiot ja alan ammattiryhmät ovat antaneet oman panoksensa. 3.2. Komissio on asettanut käynnistämälleen kuulemisprosessille ja keskustelulle keskeisen tavoitteen. Komissio, jonka useat jäsenet ja yksiköt osallistuvat asian käsittelyyn, kehottaa kansalaisia, kuluttajia, järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa, tieteenharjoittajia, julkista sektoria sekä teollisuuden, maatalouden ja palveluiden alan taloudellisia toimijoita osallistumaan keskusteluun. Suuntaa-antava asiakirja on valmisteilla. 3.3. Euroopan hidas kehitys 3.3.1. Keskustelun avaaminen on tarpeen, koska Eurooppa on jäänyt jälkeen Yhdysvaltoihin verrattuna. 3.3.2. Monilla Euroopan mailla on ollut avainasema molekyylibiologian tärkeimmissä keksinnöissä. Biotieteiden tutkimuksessa ei ole laadullisia tai määrällisiä puutteita, vaikka julkaisuja on hieman vähemmän perustieteiden alalla kuin lääketieteessä. Merkittävä on myös Euroopan osuus kokonaisten genomien sekvensoinnissa. 3.3.3. Suurimman esteen kehitykselle on muodostanut eurooppalainen tutkimuskulttuuri. Esimerkkinä voidaan mainita tietojen jakamisen kulttuuri, joka haittaa patentointia, sekä tiede- ja talousmaailman yhteyksien vähäisyys, joka johtaa keskinäisiin väärinymmärryksiin. 3.3.4. Huomautettakoon vielä, että tiettyjen Euroopan maiden julkisviranomaiset ovat olleet hitaita tiedostamaan biotekniikan vaikutukset kilpailukykyyn, talouskasvuun ja työllisyyteen, kun taas yhteisön toimielimet ovat tiedostaneet asian paljon aikaisemmin. 3.3.5. Näin ollen biotekniikan sovellusten kehittäminen terveydenhuoltoalalla on viivästynyt. Eurooppalaisen lääketeollisuuden kiinnostus biotekniikan avulla kehitettyjen molekyylien käyttöönottoon on myös herännyt hitaasti. 3.3.6. Riskipääomasijoitusten vähäisyys on jarruttanut uuden teknologian ja siten myös biotekniikan kehitystä. 3.4. Euroopan aktivoituminen 3.4.1. Erityisesti on tähdennettävä komission ja sen yksiköiden roolia tietoisuuden herättäjänä. - Vuonna 1970 annettiin ensimmäinen direktiivi sekä siihen liittyvä suositus. - 1978 FAST-ohjelma (Forecasting and Assessment in the field of Science and Technology) - 1982 BEP-ohjelma (Biomolecular-engineering Programme) - 1984 ensimmäinen TTK-puiteohjelma (tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen puiteohjelma), johon liittyi terveydenhuollon, elintarvikealan ja hienokemian erityistoimia. 3.4.2. Näiden toimien tarkoituksena oli tarjota puitteet esittelyhankkeille, jotka helpottavat siirtymää tutkimuksesta kaupallisen hyödyntämiseen. Biotekniikan perustutkimukseen ja -koulutukseen sovelletut toimet olivat monialaisia. Tavoitteena oli poistaa systemaattisesti pullonkaulat, jotka estivät geenitieteen, biokemian ja mikrobiologian sovellusten käyttöönoton maataloudessa ja teollisuudessa. - Standardien ja säännösten laatiminen. - Yhteisön puitteet teollisoikeuksille ja tilaisuus pohtia uudelleen yhteisöpatenttia ja sen etuja verrattuna eurooppapatenttiin. - Jäsenvaltioiden ja yhteisön politiikan yhteensovittaminen erityisessä elimessä. 3.4.3. Jäsenvaltioiden tasolla tiedostaminen on tapahtunut asteittain. Yhdistynyt kuningaskunta on ollut tieteelliseltä kannalta edelläkävijän asemassa. Tähän ovat saattaneet olla syynä henkinen yhteys Yhdysvaltoihin sekä hallituksen erittäin liberaalit poliittiset valinnat. 3.4.4. Biotekniikan edistämiseksi laadittiin ensimmäiset erityisohjelmat: Saksassa vuonna 1972 Dechema-tutkimus, Ranskan erityisohjelma vuonna 1982, Alankomaiden ohjelma Schelperoort-raportin pohjalta ja erityisohjelma Tanskassa vuonna 1987. 3.4.5. Viime aikoina Euroopassa on päästy konkreettisiin tuloksiin ja ero Yhdysvaltoihin on kaventumassa. - Biotekniikkayritykset ovat kehittyneet nopeasti. Kyseisten yritysten ja niiden työntekijöiden määrä on kaksinkertaistunut vuodesta 1995 vuoteen 1997, ja niillä on hallussaan yhä enemmän markkina-alueita. - On perustettu riskipääomayhtiöitä ja luotu huipputeknologiayrityksille soveltuvia markkinoita. - Yhteisön ja/tai jäsenvaltioiden tasolla on luotu asianmukaiset oikeudelliset puitteet markkinoille saattamista koskevien lupien ja teollisoikeuden alalla. 3.5. Yhteisön tutkimusalan tukipolitiikka - Yhteisön toimien ja TTK-puiteohjelmien säädösperusta Euroopan yhtenäisasiakirjassa vuonna 1989 annettiin ensimmäistä kertaa yhteisölle toimivalta tutkimuksen alalla, kun toimintasäännöt ja -periaatteet kodifioitiin ja toimintamekanismit sovitettiin yhteen. Näin laadituissa puiteohjelmissa asetetaan tieteelliset ja teknologiset tavoitteet ja hahmotellaan laajat toimintalinjat tavoitteiden saavuttamiseksi. Toimintalinjojen tulee täydentää jäsenvaltioissa käynnistettyjä toimia. - Biotekniikalla oli tärkeä asema Euroopan yhteisön neljännessä ja viidennessä TTK-puiteohjelmassa (tutkimus, teknologinen kehittäminen ja esittely). Biotekniikka on tärkeä teema myös kuudetta TTK-puiteohjelmaa koskevassa ehdotuksessa. Komitea katsoo kuitenkin, ettei tutkimusalaa tule rajata liikaa esimerkiksi ainoastaan lääketieteellisiin sovelluksiin, vaan että tutkimuksessa tulee käsitellä myös elintarvikkeita, hienokemian tuotteita ja ympäristöä. Neljännessä TTK-puiteohjelmassa oli tarkoitus keskittyä eläviä organismeja koskevien biologisten perustietojen parantamiseen (solutehdas, genomien sekvensointi). Osassa hankkeita on yhteisrahoitus ja osa kuuluu yhdenmukaistetun toiminnan piiriin. Pk-yrityksillä on alalla keskeinen asema, joten niitä on kannustettu. - Arvioinnin osatekijät Ohjelmien toteuttaminen on antanut sysäyksen teollisuuden yhteistyöyksiköiden syntymiselle. Nämä yksiköt ovat erityisten teknologiahankkeiden ympärille muodostuneita yritysryhmittymiä. Tämä on edistänyt tutkimuksen ja teollisuuden yhteistyötä, helpottanut pk-yritysten ja tutkijoiden yhteyksiä, auttanut erittelemään tiettyjä teollisuuden kannalta kiinnostavia aloja ja lisännyt yritysten osallistumista TTK-puiteohjelmiin. Näiden riskialttiiden ja joskus suurta voittoa tekevien yritysten kilpailukykyä ovat haitanneet useat eri tekijät, sillä oikeudelliset ja sosiaaliset puitteet eivät ole olleet suotuisat riskinotolle ja yritysten perustamiselle. - Tutkimuksen alalle on laadittu yhteisön tason asialista. 3.6. Biotekniikan kehittämisen oikeudelliset puitteet - Mihin varotoimenpiteisiin ja rajoituksiin on ryhdyttävä, jotta tutkimuksista ei olisi vaaraa tutkijoille ja/tai ihmisille ja ympäristölle? - Mitä erityisrajoituksia tarvitaan ihmis- ja eläinkokeille? - Mihin asetetaan raja uusien tietojen vapaalle saatavuudelle ja mistä alkavat keksijän oikeudet keksintöjensä oikeudelliseksi suojaamiseksi? - Nämä kysymykset ovat erittäin tärkeitä, koska kyseessä on hyvin arkaluonteinen aihe. Kasvien, eläinten ja ihmisten perimä on osa lajien muistia ja historiaa. - Koska manipulointimahdollisuuksien ja siten myös sovellusten kehitys on erittäin nopeaa, tietoon tai kokeiluun perustuvan toiminnan välistä rajaa on vaikea vetää. - Alan taloudelliset ja rahoitukselliset panokset ovat suuret. Sama pätee kaikkiin teollisoikeutta koskeviin kysymyksiin. - Tautia aiheuttavat mikro-organismit, niiden manipulaatio ja väestön suojelu muodostavat erillisen kysymyksen. - Nämä tekijät selittävät biotekniikkaan liittyvien eettisten haasteiden painoarvon. Eettisissä pohdinnoissa pyritään määrittelemään viitekehys. Lisäksi niissä arvioidaan, mikä on moraalisesti oikein tai väärin. 3.7. In vivo -kokeet ja markkinoille saattamista koskevat luvat 3.7.1. Julkisen sektorin tehtävänä on varmistaa ohjeiden ja soveltamissäännösten avulla tutkimuksen ja tutkijoiden turvallisuus, pitää huolta siitä, ettei ympäristöön pääse leviämään myrkyllisiä aineita tai taudinaiheuttajia, ja varmistaa, että kliinisten kokeiden kehittämisessä edetään tietyissä tapauksissa varovasti. 3.7.2. On yleisesti suositeltavaa noudattaa hyviä teollisia tuotantotapoja, kun käytetään ns. vähäriskisiä rekombinanttiorganismeja. Nämä periaatteet ovat olleet perustana useimpien OECD-maiden turvallisuussäännöille. 3.7.3. Tätä lähestymistapaa on noudatettu suurelta osin terveydenhuollon alalla. Maatalouden sovellusten eli geenitekniikalla muunnettujen organismien osalta tarvitaan varotoimenpiteitä ja erityisrajoituksia heti kun niitä käsitellään suljetun tilan ulkopuolella, jolloin vaarana on niiden leviäminen ympäristöön. Euroopan unionissa annetut direktiivit ovat kahdentyyppisiä: toisissa määritellään puitteet laboratorioiden ja teollisuuden turvallisuustoimenpiteille ja toiset koskevat erityisesti geenitekniikalla muunnettuja organismeja. Direktiivit heijastelevat hallitusten ja yleisön mielipide-eroja sekä objektiivisia eroja riskien tasolla. Terveysalalla biotekniikka on Euroopassa "banalisoitunut" suhteessa ei-geneettisiin tekniikoihin. Tilanne on täysin toinen geneettisesti muunnettujen organismien kohdalla. Ongelmana on se, että Yhdysvalloissa tällaista eroa ei ole: geenitekniikan sovelluksiin kiinnitetään erityistä huomiota tieteellisten ja taloudellisten mahdollisuuksien takia tai niiden aiheuttamien vaarojen arvioimiseksi, mutta ne kuuluvat kaikki yleisen oikeuden ja liittovaltiotason keskushallinnon piiriin (FDA - Food and Drugs Administration, EPA - Environment Protection Agency, maatalousministeriö, NIH - National Institute of Health). Tilanne on sama Japanissa. 3.8. Markkinoille saattamista koskevat luvat Kliinisissä kokeissa on kaikissa maissa kolme pitkää ja hankalaa vaihetta. Tämä selittää sen, että uuden molekyylin tutkimiseen ja kehittämiseen tarvitaan pitkäaikaisia riski-investointeja. Se merkitsee myös sitä, että on suhtauduttava varauksin biotekniikkayritysten joskus liian aikaisessa vaiheessa tekemiin ilmoituksiin uusista läpimurroista. 3.9. Teollisoikeudet ja elävien organismien patentoiminen 3.9.1. Tieteiden ja tekniikan nopea kehitys sekä tutkimusten ja keksintöjen suuri määrä vaikuttavat teollisoikeuden kehitykseen, sillä perinteisten kysymysten lisäksi on pohdittava myös innovaatioiden luonnetta sekä sitä, onko moraalisesti oikein vai väärin patentoida tiettyjä keksintöjä. 3.9.1.1. Teollisoikeudet on tarkoitettu kansainvälisiksi, jotta keksintöjä voitaisiin suojella tehokkaasti. Teollis- ja tekijänoikeuksien alan kaupallisia sopimuksia varten annetaan sääntöjä, joista osa koskee nimenomaan biotekniikkaa. 3.9.2. Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) lisäksi Euroopassa on Euroopan patenttivirasto, joka tarjoaa kuitenkin vain yhteisen patentinhakumenettelyn, kun taas sovellusmenettelyt kuuluvat edelleenkin jäsenvaltioille. 3.9.2.1. On ehdottoman tärkeää, että käyttöön saataisiin vihdoinkin yksi, yhtenäinen yhteisöpatentti. 3.9.3. Perusero amerikkalaiseen patenttioikeuteen verrattuna on se, että Yhdysvalloissa patenttioikeuden saa ensimmäinen keksijä, ei ensimmäinen patentinhakija. 3.9.4. Aineellinen oikeus ja patentoitavuus biotekniikan alalla Tarkastelussa on otettava huomioon kolme tasoa: kansallinen, yhteisön ja maailmanlaajuinen taso. Lainsäädännön hierarkiassa yhteisö on ylimmällä tasolla, sillä yhteisön direktiivi on jäsenvaltion lainsäädännön yläpuolella ja edellyttää kansallisen lainsäädännön mukauttamista yhteisön direktiivin mukaisesti. 3.9.5. On selvää, että yhtäältä Yhdysvalloissa tehdyt päätökset ja toisaalta Euroopan patenttisopimuksen määräyksiin perustuvan Euroopan patenttiviraston asenne ovat mutkistaneet tilannetta talouskilpailun kiihtyessä. Vertailu osoittaa, että Yhdysvaltojen asema on parempi. Tämä saattaa haitata innovaation kehitystä Euroopassa tai jopa kiihdyttää tutkimustoiminnan siirtymistä Euroopasta muualle. Amerikkalaisten ja eurooppalaisten tutkimuslaboratorioiden välinen kilpailu on kovaa biotieteiden alalla, ja keksinnöt pyritään suojaamaan mahdollisimman nopeasti. Tämä käy ilmi Euroopan patenttivirastoon jätettyjen patenttihakemusten tarkastelusta. 3.10. Yhteisön direktiivi Heinäkuun 6. päivänä 1998 annettiin lopulta monien muutosten ja takaiskujen jälkeen Euroopan parlamentin direktiivi 98/44/EY. Siinä tehdään selkeä ero sellaisten keksintöjen välillä, joita ei voida luonteensa vuoksi patentoida, ja sellaisten, jotka taas puolestaan voidaan patentoida. Lisäksi siinä säädetään, että ihmiskeho kaikissa muodostumisensa ja kehityksensä vaiheissa, mukaan lukien sukusolut, ei ole patentoitavissa. Direktiivissä luetellaan keksintöjä, jotka eivät ole patentoitavissa yleisen järjestyksen ja hyvien tapojen noudattamisen perusteella. Näitä ovat: - ihmisen kloonaamismenetelmät - menetelmät, joilla muutetaan ihmisen sukusolujen geneettistä identiteettiä - ihmisalkioiden käyttö teollisiin tai kaupallisiin tarkoituksiin - menetelmät, joilla muutetaan eläinten geneettistä identiteettiä ja jotka todennäköisesti aiheuttavat eläimille tarpeettomia kärsimyksiä. Direktiivissä annetaan etiikkaa käsittelevän eurooppalaisen työryhmän tehtäväksi arvioida kaikkia bioteknologiaan liittyviä eettisiä näkökohtia määrittelemällä muun muassa suojan laajuuden. Näin siinä otetaan huomioon Euroopan parlamentin esittämiä huolenaiheita. Direktiivi tuli saattaa osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä 30. päivään heinäkuuta 2000 mennessä. Koska direktiivi on sitova, sillä on monenlaisia vaikutuksia sekä Euroopan patenttisopimukseen että kansainväliseen toimintaan. 3.11. Biotekniikka ja bioetiikka Komitea viittaa tässäkin lausuntoonsa aiheesta "Tiede, yhteiskunta ja kansalaiset Euroopassa"(3). 3.11.1. Vuonna 1975 järjestetyn Asilomarin konferenssin jälkeen on perustettu useita bioeettisiä komiteoita, joissa käsitellään kaikkia biotieteiden kokeellisia ja lääketieteellisiä sovelluksia, jotka saattavat aiheuttaa ongelmia yksilöiden suojan, vapaata tahtoa koskevan oikeuden ja henkilöiden välisen syrjimättömyyden suhteen. Näillä komiteoilla on merkittävä vaikutus aineellisen oikeuden alalla, sillä ne vastaavat yleisön usein huolestuneena esittämiin kysymyksiin. Lisäksi ne on muodostettu konsensuksen hengessä, joten ne tuovat esille kollektiivisen käsityksen bioetiikan ongelmista. 3.11.2. Kansainvälinen bioetiikkakomitea laati vuonna 1997 ihmisen geeniperimää ja ihmisoikeuksia koskevan yleismaailmallisen julistuksen. Euroopan neuvosto hyväksyi vuonna 1997 yleissopimuksen ihmisoikeuksien ja ihmisarvon kunnioittamisesta biologian ja lääketieteen sovelluksissa eli yleissopimuksen ihmisoikeuksista ja biolääketieteestä. 3.11.3. Etiikkaa käsittelevä eurooppalainen työryhmä on antanut vuodesta 1998 säännöllisesti lausuntoja yhteisön direktiiveistä ja asetuksista. Lausunnoissa hahmoteltu linja on yhtenäinen Euroopan neuvoston linjan kanssa: ihmisarvo asetetaan etusijalle, ihmisruumiiseen kohdistuvat patentit kielletään eikä niihin voi saada teollis- ja tekijänoikeuksia, ihmisen kloonaus kielletään jne. 3.11.4. Bioetiikkaan liittyvien kysymysten käsittely kansainvälisellä tasolla takaa sen, että tietoisuus näistä lukuisista ja hankalista kysymyksistä kehittyy asteittain kansainvälisesti ja etenkin Euroopan tasolla. 3.11.5. On kuitenkin aiheellista pohtia sellaisen bioetiikan oikeuden kehittämistä, jossa otettaisiin huomioon nykyiset arvojärjestelmät sekä tarve hillitä tieteellistä kehitystä. 3.11.6. Etiikkaa käsittelevän eurooppalaisen työryhmän puheenjohtaja kysyi äskettäin, eikö taistelu alaa valtaavan ja menestyvän, vaikkakin kiistanalaisen tieteenalan ja toisaalta periksiantavan ja epävarman, mutta poliittisessa keskustelussa paljon tilaa saaneen etiikan välillä ole epätasainen(4) 3.12. Biotekniikka ja yleinen mielipide 3.12.1. On vaikea nähdä yleisessä mielipiteessä mitään maailmanlaajuisesti yhtenäistä suhtautumista biotekniikan vaikutuksiin. Esimerkkinä voidaan mainita amerikkalaisten ja eurooppalaisten kuluttajien erilainen suhtautuminen geenitekniikalla muunnettuihin organismeihin. 3.12.2. Suhtautuminen vaihtelee maasta toiseen filosofisen ja uskonnollisen perinnön ja historiallisen taustan mukaan: vrt. esimerkiksi Pohjoismaita ja Välimeren maita. 3.12.3. On kuitenkin useita yhteisiä piirteitä: - Biotekniikan sovelluksista ollaan kiinnostuneita ja niitä seurataan tarkkaan. Yleinen mielipide suhtautuu aiheeseen Euroopassa yhtäältä suurin odotuksin ja toisaalta pelokkaana. - Eurooppalaiset katsovat, että biotekniikan kehitykseen terveydenhuollon sekä geenidiagnostiikan alalla liittyy enemmän etuja kuin vaaroja. Yleinen mielipide suhtautuu sen sijaan kielteisesti siirtogeenisiin elintarvikkeisiin. Muut sovellukset, esimerkiksi hienokemikaalien tuotanto ja biopuhdistus, eivät herätä niin paljon kysymyksiä. - Euroopassa ollaan yleisesti yhtä mieltä myös siitä, että tavallisille kansalaisille on tarjolla heikosti valistusta ja tietoa. Tilannetta pahentaa tutkijoiden enemmistön välttelevä ja ylivarovainen asenne ja vaikeaselkoinen tapa esittää asioita sekä epäonnistuneet popularisointiyritykset. - Ainoastaan jos kaikki kansalaiset saadaan mukaan biotekniikkaa koskevaan eettiseen ja poliittiseen keskusteluun, alalla voidaan edetä rauhassa ja välttää sellainen poukkoileva ja voimakkaita tunteita herättävä keskustelu, jota Euroopassa on käyty muun muassa geneettisesti muunnetuista organismeista. 4. Erityistä 4.1. Haasteet 4.1.1. Tutkimusta on edistettävä, jotta uuden ja vanhan tekniikan tarjoamia mahdollisuuksia voidaan hyödyntää. 4.1.1.1. Geeninsiirrot kasveihin ovat lupaavia: sovellukset ovat monipuolisia, niillä tyydytetään uusia tarpeita, kasvinsuojeluaineiden käyttö vähenee ja saadaan uusia tuotteita. 4.1.2. On osallistuttava geenitekniikalla muunnettujen organismien taloudelliseen kehittämiseen yhteisön maatalousmallin mukaisesti. 4.1.2.1. On varmistettava, että maanviljelijät saavat käyttöönsä uutta tekniikkaa ja että he säilyttävät tietyn riippumattomuuden suhteessa maatalousalan kemianteollisuuden yrityksiin. Maanviljelijöiden tulee kuitenkin kantaa heille kuuluva vastuu. 4.1.3. Eurooppalaisten kuluttajien ja kansalaisten oikeutettuihin huolenaiheisiin on vastattava. Julkisessa keskustelussa on erotettava toisistaan tekniset näkökohdat ja tutkimuksesta ja sen tuloksista johtuvat taloudelliset näkökohdat. 4.1.3.1. Euroopan unionin tulee tarjota eurooppalaisille kuluttajille tilaisuus hyödyntää geeninsiirtojen tarjoamia mahdollisuuksia ja antaa heille takeet elintarvikkeiden vaarattomuudesta, alkuperästä ja luonteesta. 4.2. Strategia 4.2.1. On luotava olosuhteet, joissa on mahdollista saavuttaa kuluttajien luottamus. 4.2.1.1. Strategiaan kuuluvat perusteettomien pelkojen häivyttäminen, mahdollisuus tuotteiden valintaan sekä kuluttajien ja kansalaisten osallistuminen keskusteluun. 4.2.2. Biotekniikan käyttöä tulee ohjata. 4.2.2.1. Euroopan unionissa tulee hallita geenitekniset tiedot, jotta geenitekniikkaa voidaan hyödyntää ihmisen kannalta parhaalla mahdollisella tavalla. 4.2.3. Alan toimijoille on jaettava tietoja, joita he tarvitsevat tehtäviensä täyttämisessä. 4.2.3.1. Julkisviranomaisten, yritysten, maanviljelijöiden ja kuluttajien tulee kantaa vastuu heille kuuluvilla aloilla. Etusijalle on asetettava ennalta varautumisen periaate.(5) 4.2.4. Strategista näkemystä biotieteistä ja biotekniikasta tulee kehittää tietojen ja taitojen Euroopassa. 4.2.4.1. Komitean mielestä on ensisijaisen tärkeää perehdyttää Euroopan yhteisön kansalaisia säännöllisesti ja luovasti biotieteiden ja biotekniikan kehitykseen ja nopeaan kehityskulkuun. Tämä perehdyttäminen on epäilemättä sekä keskipitkällä että pitkällä aikavälillä yhdenmukainen yhteisön keskeisen tavoitteen eli osaamiseen perustuvan yhteiskunnan luomisen kanssa. 4.2.4.2. Näissä puitteissa tulee luoda yhteys eurooppalaisen yhteiskunnan ja biotieteiden ja biotekniikan suhteiden käsittelytavan sekä opetuksen alalle hahmoteltavan yhteisön toimintasuunnitelman välille. Toimintasuunnitelman taustalla ovat elinikäisen oppimisen periaate ja tietotekniikan hyödyntäminen elinikäisen oppimisen kehittämiseksi. 4.2.4.3. Toimintasuunnitelma edellyttää, että opetuksen alalla nivotaan yhteen useita yhteisön toimintalinjoja, joista komitea pitää erityisen tärkeinä seuraavia: - toimet, joiden tavoitteena on lisätä koulujen valmiuksia biotieteiden ja biotekniikan opetukseen - pyrkimykset poistaa esteet, jotka haittaavat kansalaisten tiedonsaantia, sekä tähän liittyvä etiikka. 4.2.4.4. Komitea katsoo, että esteiden poistamisessa on mahdollista ja tarpeen tukeutua elinikäiseen oppimiseen, joka kehittää yksilöille mekanismit tietojen selkiyttämiseksi ja niiden paikkansapitävyyden tarkistamiseksi(6). Näin Euroopan kansalaiset voisivat tietojen vastaanottamisen ja hankkimisen lisäksi osallistua myös - asiaan liittyvien tietojen paikkansapitävyyden arviointiin - hyödyntämisalojen ja -tahdin valvontaan - bioetiikan määrittelyyn. 4.2.4.5. Komitea katsoo joka tapauksessa, että komission strategian tulisi sisältää seuraavat näkökohdat: - sellaisten kokeiluluonteisten koulutusohjelmien kehittäminen, joiden avulla biotieteiden ja biotekniikan kehitystä sekä kehityksen avaamia mahdollisuuksia voitaisiin esitellä kansalaisille - minimivaatimus kansallisten ja yhteisön tason toimien koordinoinnista tiettyjen sääntöjen luomiseksi ja niiden soveltamiseksi tutkimuksessa sekä julkisella että yksityisellä sektorilla. 4.3. Yleiset periaatteet - Ennalta ehkäiseminen ja ennalta varautumisen periaate: ennalta varautumisen periaate on asetettava etusijalle ja sitä on sovelleltava kaikissa vaiheissa myös biovalvonnan yhteydessä. Periaate on tunnustettava, ja sitä on sovellettava kansainvälisesti. - Tiedottaminen ja avoimuus: avoimuus kaikissa vaiheissa sekä tietojen tarjoaminen auttavat hälventämään pelkoja ja antavat kansalaisille mahdollisuuden demokraattiseen osallistumiseen. - Vastuullistaminen: on ryhdyttävä toimiin, jotta sallittujen, geenitekniikalla muunnettujen organismien tuotannon valitsevat tahot saataisiin vastaamaan vahinkojen ja haittojen aiheuttamista kustannuksista. 4.4. Ehdotukset 4.4.1. Arviointi 4.4.1.1. Ennalta varautumisen periaate on määriteltävä kansainvälisesti hyväksyttävällä ja tunnustetulla tavalla. 4.4.1.1.1. Ennalta varautumisen periaatteen merkitystä tulee selkiyttää yhteisön tasolla ja se on pyrittävä määrittelemään yhtenäisesti, jolloin sen soveltaminen helpottuu ja pystytään välttämään riitojen syntymistä sekä ongelmia, joita aiheutuu jäsenvaltioiden, yhteisön ja kansainvälisen oikeuden yhteensovittamisesta. 4.4.1.2. On varmistettava komiteoiden ja yhteisön asiantuntijaryhmien oikeutus eli taattava niiden riippumattomuus, monitieteellisyys ja avoimuus. 4.4.1.2.1. Asiantuntijaryhmien henkilöstöresursseja ja rahoitusta sekä materiaalisia ja logistisia resursseja on vahvistettava, jotta ne voivat toimia asianmukaisesti. Asiantuntijatyö on riippumatonta, jos siinä tuodaan avoimesti esiin eri näkökohdat ja se on kollektiivista. Yhteiskuntaelämän eri ryhmiä edustavien tahojen osallistuminen keskusteluun varmistaa menettelyt ja erityisesti asiantuntijoiden nimittämisen. 4.4.1.3. Arviointimenetelmiä on parannettava ja tutkimuksia täydennettävä: - ympäristövaikutukset: asiantuntijoille tulee antaa tarkka kuvaus ympäristöstä, jossa geenitekniikalla muunnettuja organismeja otetaan käyttöön, jotta voidaan korjata ympäristökysymyksissä havaitut puutteet - elintarvikealan ja teollisuuden menetelmät. 4.4.1.4. Asiantuntijaryhmien tekemien arviointien alaa on laajennettava. 4.4.1.4.1. Kansalaisyhteiskunta haluaa tietoja geenitekniikalla muunnettujen organismien vaikutuksista ympäristöön, luonnonvaraisiin eläimiin ja karjaan sekä niihin liittyvistä ravintoriskeistä ja todellisesta taloudellisesta hyödystä. 4.4.1.5. On luotava maailmanlaajuinen ja monialainen lähestymistapa. 4.4.1.6. Arvioita on tehtävä säännöllisesti ja päätöksiin tulee voida palata myöhemmin. 4.4.1.7. Eri komiteoiden tulee olla yhteydessä toisiinsa ja niiden työn yhteiskunnallista validointia varten on luotava järjestelmä. 4.4.1.8. Arviointi- ja lupamenettelyt tulee yhdenmukaistaa, ja on varmistettava niiden välinen täydentävyys. 4.4.1.8.1. On ehdottoman tärkeää päästä sopimukseen arviointitavoista, välttää epäjohdonmukaisuutta sekä varmistaa arviointi- ja päätöskriteerien yhteensopivuus. 4.4.1.9. Ministerineuvoston roolia lopullisen päätöksen tekemisessä on vahvistettava. 4.4.2. Kannustus 4.4.2.1. On varmistettava, että Euroopan unioni on mukana GMO-tutkimuksessa. 4.4.2.1.1. Siirtogeenit ja genomitutkimus muodostavat tieteellisen ja taloudellisen haasteen julkisen ja yksityisen sektorin tutkimukselle, maataloudelle sekä elintarvikealalle ja edustavat riippumattomuutta kansainvälisistä ryhmittymistä. 4.4.2.2. On aiheellista käynnistää tutkimusta uusilla aloilla. - On pyrittävä vastaamaan geenitekniikalla muunnettuja organismeja koskeviin kysymyksiin: GMO-jäljitys ja siihen liittyvä yhteisön tason standardointi sekä ympäristötutkimukset. - Laadun tavoitteluun perustuvat toimet on asetettava etusijalle: Euroopassa tulee asettaa etusijalle strategiat, joilla pyritään parantamaan ravinnon laatua, jotta Eurooppa säilyttäisi omavaraisuutensa, valinnan mahdollisuutensa sekä ravintovaransa. 4.4.2.3. Euroopan yhteisön asema ja riippumattomuus on taattava siten, että pyritään edistämään tasapainoa tutkimuksen alalla. 4.4.2.3.1. Euroopan unionin on pyrittävä tasapainoon perinteisen tutkimuksen, vaihtoehtoisten ratkaisujen ja genomitutkimuksen välillä sekä syvennyttävä biotekniikan turvallisuutta koskeviin kysymyksiin. 4.4.2.4. Kehitysmaiden tulee saada osansa geeninsiirtojen tarjoamista mahdollisuuksista. 4.4.2.5. On myös suojeltava eurooppalaisia teollis- ja tekijänoikeuksia. 4.4.3. Seuranta, vastuullistaminen ja valvonta 4.4.3.1. Biovalvonta on käynnistettävä ja sitä on vahvistettava. 4.4.3.1.1. Biovalvonta tarkoittaa markkinoille saatettujen, geenitekniikalla muunnettuja organismeja sisältävien kasvien viljelyn biologista valvontaa. 4.4.3.2. Tulee luoda välivaihe kentällä tehtävien koejärjestelyiden ja kansallisen tason viljelylupajärjestelmien välille valitsemalla määriteltyjä maantieteellisiä alueita geenitekniikalla muunnettujen organismien vaikutusten arvioimiseksi todellisissa olosuhteissa. - Kerätään ja yhdistetään maataloutta ja ympäristöä koskevia perusasiakirjoja. - Ryhdytään erityistoimenpiteisiin. - Määritellään viljelytavoille uudet hallintamenettelyt. - Tutkitaan geenitekniikalla muunnettujen organismien vaikutuksia ympäristöön, terveyteen ja viljelytapoihin. 4.4.3.3. On varmistettava, että maanviljelijät voivat käyttää sekä uutta että perinteistä tekniikkaa ja että he voivat säilyttää riippumattomuuden suhteessa rahoittajiin. 4.4.4. Vastuualueiden määrittely - yhteisön toimielimet - valtiot: julkisen sektorin tulee määritellä vastuualueensa päätösten valmistelussa sekä kantaa vastuunsa sen jälkeen kun päätökset on tehty - asiantuntijat, joihin turvaudutaan päätöksentekoprosessin yhteydessä - teollisuus, jonka tulee vastata kansalaisten odotuksiin laatimalla strategioita, toimimalla avoimesti ja antamalla takeita - maanviljelijät: asioita on pohdittava kokonaisvaltaisesti ja on päätettävä lainsäädäntätoimista, joiden avulla voidaan selkiyttää tuottajien vastuuta - kuluttajat: jotta kuluttajat pystyisivät tekemään valintoja heitä on koulutettava ja heille on annettava tietoa geenitekniikalla muunnetuista organismeista ja niiden käytöstä. 4.4.5. Tiedottaminen ja valintojen tekeminen - Pyritään avoimuuteen: tämä koskee tutkimuksen kaikkia vaiheita aina elintarvikesovelluksiin asti. - Varmistetaan Euroopan unionissa kaikkien geeniteknisesti muunnettuja organismeja sisältävien maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden jäljitettävyys sekä selkeät ja ymmärrettävät merkinnät. - Huolehditaan jäljitettävyydestä: jäljitettävyys on osa turvallisuutta, ja se tulee ottaa huomioon kaikissa tuotantovaiheissa. - Otetaan käyttöön lainsäädännössä määrätyt merkinnät: - määritellään raja sille, milloin tuote luokitellaan GM-tuotteeksi ja milloin ei - vahvistetaan kansainvälisesti hyväksytyt ja yhdenmukaistetut analyysimenettelyt. - Täydennetään yhteisön lainsäädäntöä: - annetaan yhteisön säädökset - siemenalalle - geenitekniikalla muunnettuja organismeja sisältävälle rehulle - tehdään pakkausmerkinnät välituotteisiin. - Pohditaan aloja, joilla ei käytetä geenitekniikalla muunnettuja organismeja. - Tunnustetaan kuluttajien odotukset kansainvälisesti: Euroopan tulee vaatia kaikissa neuvottelutilanteissa - Codex Alimentarius -komissiossa, Maailman kauppajärjestössä, bioturvallisuuspöytäkirjaneuvotteluissa - että riskeille ja hyödyille hyväksytään kriteerit. - Keskustelun edistäminen: - käynnistetään jatkuva keskustelu tieteen kehityksestä - määritellään tiedotusstrategia tiedotuspolitiikan yhdenmukaisuuden ja selkeyden lisäämiseksi - käynnistetään ja laajennetaan keskusteluita - annetaan nuorille valistusta ja koulutusta biotieteissä - tarjotaan objektiivista tietoa: julkisen vallan tulee taata keskusteluiden monipuolisuus. 5. Päätelmät 5.1. Biotekniikan sovelluksiin liittyy lukuisia tieteellisiä, rahoituksellisia, oikeudellisia, eettisiä ja poliittisia haasteita. - Nykyinen nopea kehitys koskee ainoastaan kehittyneitä maita. Yhdysvallat, Eurooppa, Japani ja tulevaisuudessa osa Aasia kilpailevat keskenään. - Kehitysmaat ovat jääneet sivustakatsojan asemaan syistä, jotka johtuvat ennemminkin tarvittavan rahoituksen määrästä kuin tieteellisestä osaamisesta. Tilanne on erityisen huolestuttava, kun otetaan huomioon, että elintarvikevarojen kasvattaminen, terveydenhoidon tarpeet ja ympäristön saastuminen koskevat myös kehitysmaita. - On erittäin tärkeää, ettei biotekniikan haasteiden maailmanlaajuista ulottuvuutta unohdeta kehittyneiden maiden välisissä keskusteluissa. Etiikan taustalla on ennen kaikkea yksilöiden suojelu tieteen kehittyessä ja taloudellisen kilpailun kiihtyessä. Etiikan tärkeäksi osatekijäksi on otettava myös solidaarisuus rikkaiden ja köyhien maiden välillä ja solidaarisuus yhteisesti sovitun ympäristönsuojeluvastuun yhteydessä. Köyhyyden torjuntaan ja ravinnon saannin varmistamiseen tarvitaan entistä enemmän julkisia varoja. 5.2. EU:lla on vaativa tehtävä. EU ei saa ääntään kuuluville, ellei se saavuta tärkeän toimijan asemaa biotekniikan alalla. EU:n on tiedostettava entistä paremmin alan vaikutukset kilpailukykyyn, kasvuun ja työpaikkojen luomiseen. Eri toimijoiden on pyrittävä vahvaan ja jatkuvaan yhteistyöhön. Lisäksi on otettava käyttöön yhteinen strategia ja yhteiset välineet, erityisesti yhteisöpatentti. Tarvitaan entistä enemmän luovuutta edistämis- ja kannustustoimien ja helpotusten toteuttamiseksi. Toiminnan tulee olla entistä päättäväisempää ja kestävämpää, jotta EU voisi varmistaa asemansa biotekniikan alalla. 5.3. Komitea on valmis osallistumaan toimintaan jakamalla tietoa, käynnistämällä jatkuvan keskustelun, valikoimalla rationaalisia tavoitteita uusien työpaikkojen ja uusien yritysten syntymisen helpottamiseksi sekä varmistamalla yhteydet kansalaisyhteiskuntaan. Bryssel 21. helmikuuta 2002. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) EYVL C 221, 7.8.2001, s. 1. (2) EYVL C 221, 7.8.2001, s. 1. (3) EYVL C 221, 7.8.2001, s. 1. (4) Etiikkaa käsittelevän eurooppalaisen työryhmän puheenjohtaja Noëlle Lenoir, ryhmän lausunto 1998.. (5) Ks. TSK:n lausunto, EYVL C 268, 19.9.2000, s. 6. (6) EYVL C 157, 25.5.1998 (kohta 2.3.8).