(...PICT...) SISÄLLYSLUETTELO KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE Direktiivin 98/34/EY tÄYTÄNTÖÖNPANOSTA vuosina 2009 JA 2010 Tiivistelmä 3 OSA I: STANDARDOINTI 4 1. Johdanto 4 2. Tiedotusmenettely 4 2.1. Menettelyn soveltaminen vuosina 2009–2010 4 2.2. Päätelmät 5 3. Toimeksiannot 5 3.1. Toimeksiantomenettely vuosina 2009–2010 5 3.2. Toimeksiantojen kehitys 6 3.3. Päätelmät 7 4. Viralliset vastalauseet 8 4.1. Menettelyn soveltaminen vuosina 2009–2010 8 4.2. Päätelmät 8 OSA II: TEKNISET MÄÄRÄYKSET 9 1. Kehitys 2009–2010 9 1.1. Menettelyn käyttö säädöskäytännön parantamisen yhteydessä 9 1.2 Ilmoitus- eli 98/34-menettelyn hallintoon liittyvät parannukset 10 2. 98/34-menettelyn soveltaminen 10 2.1 Tehokkuus: Yleistä 10 2.2 Kiireellisen menettelyn käyttö 14 2.3 Komission reaktioiden johdosta toteutetut toimet 14 2.4 Vuoropuhelu jäsenvaltioiden kanssa 14 2.5 Direktiivin vaatimusten rikkominen 15 2.6 Päätelmät 15 KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE DIREKTIIVIN 98/34/EY TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA VUOSINA 2009 JA 2010 Tiivistelmä Tässä kertomuksessa analysoidaan teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevassa direktiivissä 98/34/EY [1] säädettyjen menettelyjen soveltamista vuosina 2009–2010. Kertomuksessa tuodaan esiin se arvokas panos, jonka standardointi ja teknisten määräysten ilmoitusmenettely antavat yhtenäismarkkinoiden toimivuudelle ja säädöskäytännön parantamista koskevalle toiminnalle [2]. Standardointia käsittelevässä osassa aiheina ovat standardeja koskevien tietojen ilmoittamismenettely, komission Euroopan standardointijärjestöille [3] antamat standardointitoimeksiannot ja standardeista esitetyt viralliset vastalauseet. Kukin mainituista toiminnoista on osoittautunut yhtenäismarkkinoiden toiminnan kannalta merkittäväksi tekijäksi. Tiedotusmenettely on tehnyt standardeista avoimempia kansallisella tasolla ja sitä myötä myös Euroopan tasolla. Lisäksi se on rohkaissut kansallisia standardointielimiä tekemään jatkossakin aloitteita Euroopan tasolla, mikä puolestaan on edistänyt Euroopan tason harmonisointitoimia. Virallisten vastalauseiden ansiosta jäsenvaltiot ja komissio ovat pystyneet varmistamaan, että standardit täyttävät sääntelyn tavoitteet, kun niitä käytetään ns. uuden lähestymistavan mukaisissa säädöksissä. Toimeksiannoilla määritellään komission yksiköiden ja standardointielinten suhde, ts. poliittisen tason ja sen teknisen ilmiasun kohtaamispiste. Menettely, jossa jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle teknisistä määräyksistään ennen niiden vahvistamista, on osoittautunut tehokkaaksi kaupan esteiden syntymisen ehkäisemisessä, ja lisäksi ilmoitusmenettely on tehostanut komission ja jäsenvaltioiden välistä ja jäsenvaltioiden keskinäistä yhteistyötä ja parantanut sääntelypuitteita. Ilmoitusmenettely on siten ollut tärkeä väline kansallisen sääntelytoiminnan ohjaamisessa tietyillä uusilla aloilla ja kansallisten teknisten määräysten laadun – avoimuuden, ymmärrettävyyden ja tehokkuuden – parantamisessa aloilla, joilla yhdenmukaistamistoimia ei ole toteutettu lainkaan tai vain osittain. Kun jäsenvaltioiden sääntelypuitteista on tehty selkeämmät, talouden toimijoille aiheutuu vähemmän kustannuksia määräysten hankkimisesta ja niiden moitteettomasta soveltamisesta. OSA I: STANDARDOINTI 1. Johdanto Tässä osassa kuvataan direktiivin 98/34/EY standardointiin liittyvää osuutta, johon kuuluu kolme keskeistä toiminta-aluetta: standardeihin liittyvä tiedotusmenettely, komission Euroopan standardointijärjestöille antamat standardointitoimeksiannot [4] sekä standardeista esitetyt viralliset vastalauseet, jotka liittyvät uuden lähestymistavan mukaisiin direktiiveihin. Lisäksi esitetään vuosia 2009–2010 koskevia selvennettyjä tilastoja. 2. Tiedotusmenettely Standardien alalla noudatettavan tiedotusmenettelyn tavoitteena on valvoa uutta standardointitoimintaa, jonka kansalliset (direktiivissä mainitut) standardointielimet ovat panneet vireille. Tiedotusjärjestelmä on vahvistettu pääasiassa, jotta muut elimet voivat esittää kommenttejaan, osallistua kyseiseen toimintaan tai pyytää EU:n tason aloitteen tekemistä (ks. liite 1). 2.1. Menettelyn soveltaminen vuosina 2009 ja 2010 Menettely toimi sujuvasti myös vuosina 2009 ja 2010. CENin ja CENELECin vuotuisista raporteista käy ilmi, että ilmoitettujen kansallisten toimenpiteiden vuotuinen määrä (keskiarvo) kasvoi merkittävästi vuonna 2010. Tämän kasvun aiheuttaa lähinnä ELOT [5], jonka ilmoitusten vuotuinen keskiarvo kasvoi vuosien 2006–2009 1,25:stä 464:ään vuonna 2010, ja UNI [6], joka kaksinkertaisti ilmoitusten määränsä vuonna 2010. Liitteessä 2 esitetään ilmoitusten tilanne maittain. Kun jätetään huomiotta ELOT:n vuonna 2010 tekemien ilmoitusten epätavanomaisen suuri määrä ja verrataan vuosien 2009–2010 tilastotietoja edelliseen kauteen, EU-15-maiden tekemien ilmoitusten määrä on pysynyt vakaana eli vuodessa on tehty noin 1 500 ilmoitusta, ja EU-12-maiden tekemien ilmoitusten määrä on vähentynyt 400:sta 230:een (ks. liite 3). ELOT:n tekemien ilmoitusten poikkeuksellinen määrä johtuu Kreikan julkisista hankinnoista vastaavan ministeriön päätöksestä muuttaa noin 460 teknistä (julkista ja yksityistä) eritelmää kansalliseksi tekniseksi eritelmäksi. Tässä mittavassa hankkeessa ELOT muotoili voimassa olleet tekstit uudelleen asianmukaisiksi kansallisiksi teknisiksi eritelmiksi sekä tarkisti ja päivitti kaikki viittaukset eurooppalaisiin standardeihin. ELOT ilmoitti toimista direktiivin 98/34/EY mukaisten menettelyjen avulla. UNI:n vuonna 2010 tekemien ilmoitusten määrän kasvu johtuu lähinnä UNI:n standardien laadinta- ja julkaisumenettelyihin tehdyistä parannuksista. Tämän kasvusuuntauksen ansiosta UNI kykeni hallinnoimaan paremmin olemassa olevien kansallisten standardien tarkistusta, ja myös niihin sovelletaan ilmoitusmenettelyä. Vuonna 2010 yli 60 prosenttia UNI:n tekemistä ilmoituksista koski Italian olemassa olevien standardien tarkistuksia. Alakohtaisesta jaottelusta (liite 4) ilmenee, että kansallisia ilmoituksia tehdään eniten rakennusalasta – laajasti ymmärrettynä – ja että rakenteita ja palontorjuntaa koskevat ilmoitukset ovat yleisimpiä. Myös elintarviketuotteet ovat olleet merkittävä ala. Komission yksiköt joutuvat edelleen pyytämään menettelyllä toimitettujen tietojen täydennykseksi lisätietoja, ja samoin on tehtävä tiedusteluja, jotka koskevat ilmoituksista tai muista lähteistä johtuvia odotusaikoja (7 artikla). Vuoden 2010 poikkeuksellista tilannetta lukuun ottamatta ilmoitusten määrä on vähentynyt vuodesta 2006 lähtien. EU-12-maissa ilmoitusten määrä vähentyi vuosina 2009–2010, ja sitä voitaisiin tulkita siten, että se on merkki hyvästä yhteensovittamisesta järjestelmään, sillä eurooppalaisia standardeja laaditaan yhä enemmän kansallisiin standardeihin verrattuna. Menettelyä on sovellettu yleisesti hyvin ja se toimii oikein. Vuoden 2010 muuttuneen suuntauksen ei odoteta jatkuvan vuonna 2011, sillä sen taustalla on erityinen tilanne. 2.2. Päätelmät Ilmoitusmenettelyllä on edelleen tärkeä asema sikäli, että sillä kannustetaan kansallisia standardointielimiä tuomaan aloitteensa Euroopan tasolle, jolla edistetään siten yhtenäismarkkinoita ja Euroopan tason harmonisointitoimia. Uusien jäsenvaltioiden ilmoitusten määrä on pysynyt vakaana, mitä voidaan pitää hyvänä merkkinä niiden yhdistämisestä järjestelmään. 3. Toimeksiannot Standardointitoimeksiannot ovat vakiintunut keino, jolla komissio hankkii teknisiä eritelmiä EU:n tason lainsäädännön ja politiikan tueksi. Ne ovat Euroopan standardointielimille osoitettuja standardointipyyntöjä ja ja toimien viitekehys (ks. liite 1). Ne ovat välttämättömiä silloin, kun lainsäädännön tukena on standardeja, kuten on laita esimerkiksi uuden lähestymistavan mukaisten direktiivien yhteydessä. 3.1. Toimeksiantomenettely vuosina 2009 ja 2010 Tarkastelujaksolla Euroopan standardointijärjestöille annettiin yhteensä 41 toimeksiantoa ja neljä muutostoimeksiantoa. Muutostoimeksiantojen suhteellinen määrä on sama kuin aiempina vuosina (ks. liite 5). Uuden lähestymistavan mukaisia direktiivejä koskevien toimeksiantojen määrä (9 plus 4 muutostoimeksantoa) on pudonnut verrattuna aiempaan kauteen. Toimeksiantomenettely toimii hyvin. Toimeksiannosta järjestetään epävirallinen kuulemiskierros ennen kuin asiakirjat toimitetaan komitean jäsenille, joten siitä on tavallisesti päästy sopuun jo ennen virallista kuulemista. Eurooppalaiset standardointiin liittyvät sidosryhmät – ANEC (European association for the co-ordination of consumer representation in standardisation), ECOS (European Environmental Citizens Organisation for Standardisation), NORMAPME (European Office of Crafts, trades and Small and Medium-sized Enterprises for Standardisation) ja ETUI-REHS (European Trade Union Institute – Research, Education, Health and Safety) – oli integroitu hyvin menettelyyn. Se tekee epävirallisesta kuulemisesta avoimemman. Toimeksiantotietokanta Komission yritystoiminnan pääosasto on avoimuuden lisäämiseksi perustanut toimeksiannot sisältävän tietokannan, jossa toimeksiannoilla on sarjanumero tyyppiä M/xxx. Tietokanta avattiin vuonna 2005 yleisölle Internetissä osoitteessa http://ec.europa.eu/enterprise/standards_policy/mandates/index.htm Komitea on koko tarkastelujakson ajan pidetty päivitettävän luettelon avulla ajan tasalla niistä toimeksiannoista, joista sitä on kuultu. Eurooppalaisten standardien laatiminen Direktiivin 98/34/EY ja tämän kertomuksen soveltamisala rajoittuu toimeksiantoihin, eivätkä ne kata standardien laatimismenettelyä. On kuitenkin tärkeää mainita, että koko järjestelmä perustuu eurooppalaisten standardointijärjestöjen valmiuksiin laatia korkealaatuisia standardeja hyvässä yhteisymmärryksessä ja ajantasaisesti. Euroopan komissio hyväksyi hiljattain standardointipaketin [7], joka koostuu lainsäädäntöehdotuksesta, strategisesta tiedonannosta ja vaikutusten arvioinnista. Yksi tavoitteista on uudenaikaistaa eurooppalaista standardointijärjestelmää siten, että parannetaan sen nopeutta, tehokkuutta, kattavuutta ja avoimuutta. Eurooppalaisten standardointijärjestöjen viime vuosien edistyksestä huolimatta komissio on asettanut tavoitteeksi lyhentää laatimisaikaa 50 prosentilla vuoteen 2020 mennessä. Esimerkiksi vuonna 2005 standardin keskimääräinen laatimisaika oli CENillä 6,20 vuotta, CENELECillä 3,45 vuotta ja ETSIllä vain 1,08 vuotta. Vuonna 2009 keskimääräiset laatimisajat olivat seuraavat: CEN 2,42 vuotta, CENELEC 2,34 vuotta ja ETSI 1,79 vuotta. Jotta toimeksiannetut standardit tulisivat aiemmin saataville, komissio tarkistaa parhaillaan sisäisiä menettelyjään toimeksiantomenettelyn nopeuttamiseksi ja sen avoimuuden lisäämiseksi, jolloin eurooppalaiset standardointijärjestöt ja muut osapuolet, joita asia koskee, voivat ennakoida paremmin tulevia standardointitoimia. Jotta kannustetaan eurooppalaisia standardointijärjestöjä jatkamaan toimiaan prosessiensa parantamiseksi, komissio neuvottelee niiden kanssa suorituskykyindikaattoreista, joita ovat ”ajantasainen laatiminen”, ”kattavuus” ja ”laatu”, jotka ovat komission tulevaisuudessa antaman taloudellisen tuen perusteita. Komissio aikoo toteuttaa myös standardointijärjestelmän riippumattoman uudelleentarkastelun arvioidakseen kehitystä strategisia tavoitteita vasten ja Euroopan standardointijärjestelmän nykyisen hallinnon suorituskykyä viimeistään vuonna 2013. 3.2. Toimeksiantojen kehitys Toimeksiantojen aihealue jatkaa laajentumistaan. Uuden lähestymistavan direktiivejä varten annettujen toimeksiantojen osuus on 31 prosenttia, mikä on vähemmän kuin edellisellä raportointikaudella. Muilla politiikan alueilla toimeksiannot ovat edelleen moninaisia, etenkin kuluttajansuoja-, ympäristö- ja energiapolitiikan alalla. Lainsäädäntöä tukevat standardit Tarkastelujaksolla on annettu toimeksiantoja useita eri aloja koskevan lainsäädännön tueksi. Esimerkkejä tästä ovat rakennustuotteita, ekosuunnittelua, yleistä tuoteturvallisuutta tai matalajännitealueella toimivia laitteita koskeva lainsäädäntö. Lainsäädäntöalojen kattavuus osoittaa, että malli koetaan tärkeäksi. Eurooppalaisen politiikan aloja tukevien toimeksiantojen määrä on vähentynyt hieman verrattuna edelliseen tarkastelukauteen. Matkapuhelinlatureja tai sähköajoneuvojen latureja koskevat toimeksiannot ovat hyviä esimerkkejä toimeksiannoista, joilla edistetään yhteentoimivuutta. Muihin kuin uuden lähestymistavan mukaisiin säädöksiin (ks. liite 5) liittyvien toimeksiantojen vuotuinen keskiarvo on kasvanut merkittävästi viime tarkastelujaksoon verrattuna (35 %:sta 54 %:iin), mikä osoittaa, että kyseistä yhteissääntelymallia käytetään jatkossakin laajasti komission eri yksiköissä. Tämä kasvu johtuu etenkin ekosuunnitteludirektiiviä tukevien toimeksiantojen määrän kasvusta. Ajanjaksolla 2009–2010 annettiin yhdeksän ekosuunnitteludirektiiviä tukevaa toimeksiantoa [8]. Nämä toimeksiannot koskevat astianpesukoneiden, kotitalouksien kylmäsäilytyslaitteiden, kiertovesipumppujen ja sähkömoottoreiden kaltaisia tuotteita. Tarkastelujaksolla ei annettu yhtään palvelualaa koskevaa standardointitoimeksiantoa. Toimeksiantojen käyttäminen uuden lähestymistavan ulkopuolisen lainsäädännön tukemiseen ja uusilla politiikanaloilla osoittaa, että eurooppalaista standardointia käytetään yhä enemmän tukemaan paremman säädöskäytännön politiikkaa. Asia vahvistettiin ja menettelyn käyttöä itse asiassa suositeltiinkin vuonna 2004 annetussa komission tiedonannossa eurooppalaisen standardoinnin asemasta yhteisön politiikassa ja lainsäädännössä [9]. 3.3. Päätelmät Toimeksiantomenettely on vakiinnuttanut asemansa, mutta sen toimivuus on varmistettava jatkossakin. Siinä suhteessa Euroopan standardointijärjestöjen ja kaikkien intressitahojen, etenkin tulevien standardien käyttäjiä edustavien eurooppalaisten sidosryhmien, epävirallinen kuuleminen ennen komitean kuulemista on olennaista, ja tätä olisikin jatkettava. Jotta komitean toiminnasta saataisiin avoimempaa, komission yksiköt ovat vuodesta 2006 lähtien kutsuneet eurooppalaiset standardointialan sidosryhmät (ANEC, ECOS, ETUI-REHS ja NORMAPME) komitean laajennettuun kokoukseen. Avoimuuden vuoksi ja CIRCA-järjestelmään [10] sisällytettävien teknologisten edistysten ansiosta komission yksiköt harkitsevat tulevaisuudessa mahdollisuutta järjestää kirjallinen menettely internet-foorumeiden mallin mukaisesti. Tavoitteena on varmistaa, että kaikki komitean jäsenet voivat lukea muiden jäsenten huomautukset, jolloin tämäntyyppisestä kuulemisesta tulisi samanlainen kuin mitä käytetään komitean kokouksissa. Toimeksiantomenettely on osoittautunut olennaiseksi keinoksi laajentaa standardointia uusille aloille EU:n lainsäädännössä ja politiikassa. Se näkyy myös siinä, että erinäisissä uusissa EU-säädöksissä viitataan standardointidirektiiviin. Jotta toimeksiantoja voitaisiin käyttää laajemmin ja tehokkaammin politiikan välineenä, toimeksiantomenettelyn olisi oltava mukautuvampi – eurooppalaisten standardointijärjestöjen olisi reagoitava nopeammin, jos pyydetyt eurooppalaiset standardit ovat tärkeitä markkinoille, ja ilmoitettava hyväksyvätkö ne toimeksiannon ja millä ehdoilla. Siksi toimeksiantomenettelyyn tehtävillä muutoksilla olisi varmistettava, että eurooppalaisten standardointijärjestöjen vastauksille asetetaan selvät määräajat, jotta komission yksiköillä on riittävästi aikaa laatia vaihtoehtoisia ratkaisuja, jos eurooppalaiset standardointijärjestöt eivät kykene tai ovat haluttomia laatimaan eurooppalaisia standardeja. Eurooppalaisen standardointityön käsikirja Eurooppalaisen standardointityön käsikirjassa Vademecum on European standardisation kuvataan toimeksiantojen käsittelymenetelmää, yhdenmukaisista standardeista esitettäviä virallisia vastalauseita sekä yhdenmukaistettujen standardien tietojen julkaisemista. Käsikirja sisältää joukon muitakin asian kannalta tärkeitä asiakirjoja. Ennen käsikirjan julkaisemista komissio kuuli siitä komiteaa ja muita intressitahoja. Käsikirja on saatavissa Europa-verkkosivuilla osoitteessa http://ec.europa.eu/enterprise/standards_policy/vademecum/index.htm 4. Viralliset vastalauseet Uuden lähestymistavan mukaisissa direktiiveissä on turvalauseke siltä varalta, ettei yhdenmukaistetun standardin avulla saada tuotteita täyttämään kyseisen direktiivin olennaisia vaatimuksia. Silloin jäsenvaltiot tai komissio voivat esittää kyseisestä standardista virallisen vastalauseen, josta kuullaan komiteaa (menettelystä tarkemmin liitteessä 1). 4.1. Menettelyn soveltaminen vuosina 2009 ja 2010 Vastalauseita, jotka antoivat aihetta komission päätökselle, oli tarkastelujakson aikana keskimäärin sama määrä vuodessa kuin viime jaksolla eli yhteensä 7. Kolmessa tapauksessa päätöksellä pidettiin vaatimustenmukaisuusolettama voimassa, neljässä sitä rajoitettiin tai se poistettiin (ks. liite 6). 4.2. Päätelmät Siitä huolimatta, että menettely vastalauseen vastaanottamisesta päätöksen tekemiseen vie sangen pitkään, menettely on yleisesti ottaen toiminut tyydyttävästi. Avoimuuden nimissä komissio julkistaa toimeksiantojen tapaan myös vastalauseista tehdyt päätökset yhtenäisellä tavalla. Lisäksi se antaa komitealle sen kaikissa kokouksissa ajantasaisen luettelon vastalauseisiin liittyvistä toimenpiteistä. OSA II: TEKNISET MÄÄRÄYKSET 1. Kehitys vuosina 2009 ja 2010 Kansallisten teknisten määräysten ilmoitusmenettelyn (jäljempänä ”menettely”) avulla komissio ja EU:n jäsenvaltiot voivat tarkastella ennakkoon niitä teknisiä määräyksiä, joita jäsenvaltiot aikovat ottaa käyttöön tuotteitten (teollisuus-, maatalous- ja kalastustuotteitten) ja tietoyhteiskunnan palvelujen osalta (ks. liite 7). Menettelyä sovelletaan yksinkertaistettuna niihin Efta-maihin, jotka ovat Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolia, ja Sveitsiin ja Turkkiin (ks. liite 10). Menettelyn tarjoamat keskeiset edut · Menettelyn ansiosta voidaan havaita uudet sisämarkkinoiden toimintaa haittaavat esteet ennen kuin ne ovat aiheuttaneet haittoja, jolloin vältetään pitkät ja kalliit rikkomismenettelyt. · Sillä voidaan havaita suojatoimenpiteet, joita jäsenvaltiot saattaisivat suunnitella poikkeustilanteissa, kuten talous- ja rahoituskriisin aikana. · Sen avulla jäsenvaltiot voivat tarkistaa, missä määrin ilmoitetut määräysluonnokset ovat Euroopan unionin lainsäädännön mukaisia. · Se mahdollistaa tehokkaan vuoropuhelun jäsenvaltioiden ja komission välillä ilmoitettujen luonnosten arvioimisen yhteydessä. · Sitä voidaan käyttää vertailuanalyysina, jonka avulla jäsenvaltiot voivat hyödyntää kumppaneidensa ideoita ratkaistakseen teknisiin määräyksiin liittyviä yhteisiä ongelmia. · Sen avulla talouden toimijat saavat äänensä kuuluviin ja voivat mukauttaa toimintaansa hyvissä ajoin tulevien teknisten määräysten mukaiseksi. Talouden toimijat käyttävät laajasti tätä mahdollisuuttaan tiedonsaantiin, mikä auttaa komissiota ja kansallisia viranomaisia havaitsemaan kaupan esteitä. · Sillä edistetään toissijaisuusperiaatteen soveltamista. · Se on sääntelyväline, jonka avulla voidaan tunnistaa alat, joilla tarvitaan yhdenmukaistamistoimia. · Sitä voidaan käyttää teollisuuspolitiikan välineenä. 1.1. Menettelyn käyttö säädöskäytännön parantamisen yhteydessä Komissio on korostanut tiedonannossaan "Parempaa sääntelyä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi Euroopan unionissa" [11], että direktiivin 98/34/EY mukainen ennaltaehkäisevä valvontamenettely on tärkeä tuotteita ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevien kansallisten määräysten parantamiseksi. Komission toimintasuunnitelmassa sääntely-ympäristön yksinkertaistamiseksi ja parantamiseksi [12] jäsenvaltioita on pyydetty toimittamaan luonnosten mukana mahdollisesti tehdyt sisäiset vaikutustenarvioinnit (tai niiden päätelmät). Vaikutustenarviointien analyysi saa jäsenvaltiot miettimään jo etukäteen kulloinkin parhaiten soveltuvaa toimenpidettä, ja komissio voi tarkastella ehdotettujen toimenpiteiden tarpeellisuutta ja oikeasuhtaisuutta. Komission ja jäsenvaltioiden välinen yhteistyö direktiivin 98/34/EY mukaisessa ilmoitusmenettelyssä auttaa parantamaan ilmoitettujen kansallisten säädösluonnosten selkeyttä ja yhdenmukaisuutta. Tätä yhteistyötä on tarkoitus syventää, jotta varmistetaan, että taloudellisiin toimijoihin sovellettava sääntelykehys on selkeä ja helposti ymmärrettävä, ja taataan kansanterveyden, kuluttajien ja ympäristön suojelun korkea taso. Jäsenvaltioiden viranomaisia on kehotettu kiinnittämään huomiota erityisesti seuraaviin seikkoihin: · luonnosten sanamuoto: selkeys, johdonmukaisuus, avoimuus ja oikeusvarmuus tekstien soveltamisessa · tekstikoonnosten julkaiseminen sekä paperi- että verkkoversiona, jotta käyttöön voitaisiin saada kaikki kulloistakin alaa koskevat määräykset · sellaisten menettelyjen kartoittaminen ja välttäminen, jotka aiheuttavat talouden toimijoille tarpeettoman monimutkaisia ja työläitä hallinnollisia tehtäviä, etenkin kun kyse on jonkin tuotteen saattamisesta markkinoille. 1.2. Ilmoitus- eli 98/34-menettelyn hallintoon liittyvät parannukset Komissio järjesti myös vuosina 2009 ja 2010 erinäisiä kampanjoita, joilla pyrittiin lisäämään toiminnan avoimuutta ja vuoropuhelua kansallisten viranomaisten kanssa. TRIS-tietokannan (Technical Regulations Information System) toiminta on parantunut jatkuvasti, ja vuonna 2010 otettiin käyttöön uusi versio TRIS v2.0, jolla pyritään lyhentämään ilmoitusten ja viestien käsittelyaikaa ja mahdollistamaan suora yhteys TRIS-tietokannan ja kansallisten tietokantojen välillä. Komissio julkaisee ilmoitukset EU:n 23 virallisella kielellä verkkosivuilla osoitteessa http://ec.europa.eu/enterprise/tris/index_fi.htm, josta löytyvät myös olennaiset menettelyn etenemiseen liittyvät tiedot. Sivuston kävijämäärä kasvaa koko ajan: haut lisääntyivät vuosien 2009 ja 2010 välillä 23,4 prosenttia niin, että vuonna 2010 hakuja oli noin 192 000 (ks. liite 11). 2. 98/34-menettelyn soveltaminen 2.1. Tehokkuus: Yleistä ► Ilmoitusten määrä ja alat Vuosina 2009 ja 2010 ilmoitettujen luonnosten kokonaismäärä kasvoi edelliseen tarkastelujaksoon verrattuna (vuosina 2009 ja 2010 ilmoitusten määrä oli 1 525, kun vuosina 2006, 2007 ja 2008 niitä tehtiin 1 979). Tarkastelujakson aikana eniten ilmoituksia tehtiin jälleen rakennusalalla. Monet toimista liittyivät rakennusten energiatehokkuuteen ja rakennus- ja sisustustuotteiden haihtuvien epäpuhtauksien päästöjä koskeviin merkintöihin. Rakennusalan jälkeen seuraavina tulivat maataloustuotteet ja elintarvikkeet. Näillä aloilla monet toimenpiteet liittyivät elintarvikehygieniaan, muuntogeenisiin organismeihin sekä elintarvikkeiden ja juomien koostumukseen ja merkintöihin. Ilmoitukset lisääntyivät merkittävästi kuljetusalalla, ja monet niistä koskivat liikennevaloja, ajoneuvojen turvallisuutta, traktoreita ja moottoriajoneuvolaitteita. Ilmoituksia tehtiin runsaasti televiestinnän alalla, ja ne koskivat lähinnä radiorajapintoja, sekä ympäristöalalla (muovipussien ympäristömaksu, käytettyjen paristojen ja akkujen jätehuolto ja uudelleenkäytettävien juomapakkausten merkintä) (ks. liite 9.3). ► Tarkastellut kysymykset Kun kyse oli aloista, joilla ei ole toteutettu yhdenmukaistamistoimia ja joilla on noudatettava Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 34–36 artiklaa (tavaroiden vapaa liikkuvuus) ja 49 ja 56 artiklaa (sijoittautumisen ja palvelujen tarjoamisen vapaus), komissio halusi varoittaa jäsenvaltioita mahdollisista kaupan esteistä, joita voisi syntyä tarpeettomasta ja tavoitteeseensa nähden suhteettomasta toimenpiteestä. Komissio varmisti siten, että näitä periaatteita noudatetaan, ja kehotti edelleen jäsenvaltioita sisällyttämään vastavuoroista tunnustamista koskevan lausekkeen kuhunkin teknisen määräyksen luonnokseen aloilla, joita ei ole yhdenmukaistettu. Yhdenmukaistetuilla aloilla taas pyrittiin varmistamaan, että kansalliset toimenpiteet olivat tarpeellisia, perusteltuja ja EU:n johdetun oikeuden mukaisia. · Vuodesta 2009 lähtien jäsenvaltiot ovat tehneet lukuisia ilmoituksia rakennusalaa koskevista teknisistä määräysluonnoksista. Nämä luonnokset liittyivät erityyppisiin rakennustuotteisiin (vaaralliset aineet, puumateriaalit, palontorjuntalaitteet, betonista valmistetut tukirakenteet, teräsbetoni, lämmönkehittimet jne.), niiden ominaisuuksiin (mekaaninen lujuus ja vakavuus, tulenkestävyys, eristysominaisuudet jne.) ja niiden merkintään (etenkin haihtuvien epäpuhtauksien päästöjä koskevat merkinnät). Ilmoituksia analysoitiin pääasiassa rakennustuotteista annetun direktiivin 89/106/ETY [13] ja kyseisen direktiivin puitteissa hyväksyttyjen yhdenmukaistettujen standardien mukaisesti sekä direktiivillä 2010/31/EU [14] kumotun, rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin 2002/91/EY [15] mukaisesti. Komissio esitti yksityiskohtaisia lausuntoja ja huomautuksia rakennus- ja sisustustuotteiden haihtuvien epäpuhtauksien päästöjen merkintöjä koskevista teknisistä määräysluonnoksista. Ilmoitettuja luonnoksia tarkasteltiin vaarallisten valmisteiden luokituksesta, pakkaamisesta ja merkinnöistä annetun direktiivin 1999/45/EY [16] sekä aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1272/2008 [17] valossa. Useat jäsenvaltiot vastasivat näihin luonnoksiin esittämällä yksityiskohtaisia lausuntoja, joissa tarkasteltiin ilmoitettujen toimenpiteiden ja tavaroiden vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla koskevien periaatteiden yhteensopivuutta. · Jäsenvaltiot ilmoittivat useista muuntogeenisiä organismeja (GMO) koskevista luonnoksista. Nämä ilmoitukset liittyivät etenkin oikeuteen saattaa muuntogeenisiä organismeja markkinoille, niiden viljelyn kieltämistä tai rajoittamista ja niiden leviämistä ympäristöön. Niitä on analysoitu muuntogeenisten organismien tarkoituksellisesta levittämisestä annetun direktiivin 2001/18/EY [18], muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista annetun asetuksen (EY) N:o 1829/2003 [19] sekä muuntogeenisistä organismeista tuotettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä ja direktiivin 2001/18/EY muuttamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1830/2003 [20] sekä rinnakkaiselotoimenpiteistä annetun komission suosituksen (2010/C 200/01 [21]) valossa. · Vuosina 2009 ja 2010 jäsenvaltiot ilmoittivat luonnoksista, joiden aiheita olivat ravintolisät, elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvat materiaalit (säiliöt, pakkaukset ja ruostumattomasta teräksestä valmistetut välineet, kullattujen, hopeoitujen ja vastaavien tuotteiden merkinnät), mineraalit, lähde- ja juomavesi, ihmisten käyttöön tarkoitetun veden puhdistuslaitteet, elintarvikehygienia. Jotkin jäsenvaltiot ilmoittivat määräysluonnoksista, jotka koskivat bisfenoli A:n käytön rajoittamista tai kieltämistä tuttipulloissa ja pikkulapsille suunnatuissa materiaaleissa ja tuotteissa, joiden on tarkoitettu joutuvan kosketuksiin elintarvikkeiden kanssa. Tässä yhteydessä on tärkeää korostaa, että direktiivi 2011/8/EU [22], jolla muutetaan direktiiviä 2002/72/EY [23] siltä osin kuin on kyse bisphenoli A:n käyttörajoituksesta imeväisten muovisissa tuttipulloissa, hyväksyttiin tammikuussa 2011, ja sillä kielletään imeväisten muovisten tuttipullojen valmistus 1 päivästä maaliskuuta 2011 ja niiden markkinoille saattaminen ja unioniin tuominen 1 päivästä kesäkuuta 2011. · Tietoyhteiskunnan palvelujen alalla tehtiin useita radiorajapintoihin liittyviä ilmoituksia; toiset koskivat muun muassa on-line-rahapelejä, digitaalisten kirjojen hinnoittelua, sähköistä verorekisteriä, sähköisiä maksupäätteitä (Electronic Point of Sale, EPoS) ja tietojärjestelmien yhteentoimivuutta. · Ympäristöalalla komissio tutki etenkin määräysluonnoksia, joiden aiheita olivat juomapakkausten, paristojen ja muovipussien merkinnät sekä PVC-pakkaukset. Ilmoituksia on analysoitu pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62/EY [24] ja paristoista ja akuista sekä käytetyistä paristoista ja akuista annetun direktiivin 2006/66/EY [25] valossa. · Menettelyn ansiosta on voitu puuttua myös aloihin, joille on suunniteltu unionin tason yhdenmukaistamista, ja näin on estetty jäsenvaltioita ottamasta käyttöön toisistaan eroavia kansallisia toimenpiteitä. Tällaisia aloja ovat nestemäisellä biomassalla tuotetun sähkön edistäminen, elintarvikkeiden alkuperän pakollinen merkintä, hyljetuotteiden maahantuonti ja kauttakulku, rumpujarruja koskevien koepenkin laitteiden hyväksyminen sellaisia ajoneuvoja varten, joiden kokonaispaino on yli 3,5 tonnia, elintarvikkeiden merkinnät ja esillepano, pöytäviinirypäleiden laatu, käytettyjen lyijyhappoparistojen ja -akkujen kierrätys, muut käymisteitse valmistetut juomat kuin olut ja viini, polttolaitokset ja kaukolämpövoimalaitokset. ► Reaktiot Komissio antoi yksityiskohtaisen lausunnon 105 ilmoituksesta eli noin 7 prosentista 27 jäsenvaltion tarkastelukaudella ilmoittamista toimenpiteistä. Komission esittämien yksityiskohtaisten lausuntojen määrä on laskenut edeltävään tarkastelukauteen verrattuna, mikä vaikuttaisi osoittavan, että jäsenvaltiot ottavat lainsäädäntöä antaessaan yhä paremmin huomioon Euroopan unionin lainsäädännön ja periaatteet sekä tehokkaasti toimivien sisämarkkinoiden vaatimukset. Jäsenvaltiot puolestaan antoivat 130 yksityiskohtaista lausuntoa. Tarkastelukaudella annetusta 616 huomautuksesta komissio teki 262 ja jäsenvaltiot 354 (ks. liite 9.4 ja 9.6). 11 tapauksessa komissio kehotti jäsenvaltioita lykkäämään ilmoittamansa määräyksen vahvistamista vuodella ilmoituksen vastaanotosta, jottei määräys haittaisi alalla tehtäviä Euroopan unionin yhdenmukaistamistoimia (ks. liite 9.5). Lisäksi komissio muistutti jäsenvaltioita siitä, että niiden on varmistettava yhteensopivuus kaupan teknisiä esteitä koskevan sopimuksen kanssa, jos asianomaisista toimenpiteistä on ilmoitettu myös Maailman kauppajärjestölle WTO:lle. 2.2. Kiireellisen menettelyn käyttö Jäsenvaltiot tekivät yhteensä 1 525 ilmoituksesta 52 pyyntöä, että ilmoitetun toimenpiteen yhteydessä sovellettaisiin kiireellistä menettelyä. Komissio vahvisti tulkitsevansa vaadittuja poikkeuksellisia edellytyksiä tiukasti: kyseessä on oltava vakava ja ennakoimaton tilanne, joka liittyy etenkin terveyden ja turvallisuuden suojeluun. Niinpä kiireellisen menettelyn soveltamisesta kieltäydyttiin, jos perustelut olivat pelkästään taloudellisia tai tarkoituksena oli paikata hallintomenettelyjen viivästymistä. Kiireellistä menettelyä pidettiin perusteltuna 29 tapauksessa, jotka koskivat lähinnä psykotrooppisia aineita, huumausaineiden valvontaa, epäpuhtauksia, rahapelejä, turvalaukkuja ja yksityisiä turvallisuuspalveluja (vaarallisten tavaroiden kuljetus, aseet, kassakaapit, hälytysjärjestelmät, rahat ja arvokkaat esineet) (ks. liite 9.7). 2.3. Komission reaktioiden johdosta toteutetut toimet Jäsenvaltioiden jatkotoimien ja komission antamien yksityiskohtaisten lausuntojen välinen suhde oli vuosina 2009–2010 tyydyttävä (keskimäärin 89,5 %). Tämä prosenttiosuus on tärkein indikaattori, jota käytetään arvioitaessa, miten sitoutuneita jäsenvaltiot ovat noudattamaan velvoitteitaan menettelyn mukaisesti. Komissio panee merkille, että tyydyttävien jatkotoimien määrä ei ollut suuri (keskimäärin 32,5 % raportointikaudella) (ks. liite 9.8). 2.4. Vuoropuhelu jäsenvaltioiden kanssa Yleisesti kiinnostavista seikoista ja menettelyyn liittyvistä erityisistä näkökohdista voitiin vaihtaa näkemyksiä säännöllisesti järjestetyissä standardeja ja teknisiä määräyksiä käsittelevän komitean kokouksissa. Keskustelut koskivat etenkin uuden TRIS-tietokannan kehittämistä, ilmoitettujen tekstien käännösten laatua, direktiivin 98/34/EY nojalla ilmoitettavia verotustoimenpiteitä talous- ja rahoituskriisin ratkaisemiseksi, tiettyjen ilmoitettujen luonnosten luottamuksellisuutta sekä tiettyjen kansallisten teknisten määräysten soveltamisesta toisessa jäsenvaltiossa laillisesti kaupan pidettyihin tuotteisiin koskevista menettelyistä 9. heinäkuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 764/2008 [26] ja direktiivin 98/34/EY välisiä yhteyksiä. Komissio esitteli direktiivin 98/34/EY 9 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitettua lykkäystä ja 9 artiklan 7 kohdassa säädettyä kiireellistä menettelyä koskevat suuntaviivat. Lisäksi komissio esitteli uuden TRIS v2.0 -tietokannan, ”yhden luukun järjestelmän” (EU:n jäsenvaltioiden ilmoitusten keskitetty asiointipiste – myös silloin, kun ne ovat velvollisia ilmoittamaan asiakirjoista muiden EU:n säädösten nojalla) ja tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten soveltamisoppaan. Useissa jäsenvaltioissa järjestettiin myös seminaareja, jotka antoivat tilaisuuden komission ja menettelyssä mukana olevien kansallisten viranomaisten väliseen suoraan vuoropuheluun. Tätä kautta viranomaiset saivat tietoa menettelyn erittäin teknisistä osatekijöistä. Jäsenvaltiot ja taloudelliset toimijat tekivät ilmoitusmenettelyn toimintaa koskevia ehdotuksia direktiivin 98/34/EY 25-vuotispäivän kunniaksi marraskuussa 2008 järjestetyssä seminaarissa. Näiden pyyntöjen kannustamana ja komission aloitteesta päätettiin perustaa direktiivin 98/34/EY toimintaa tarkasteleva työryhmä. Tämän työryhmän tehtävänä on tarkastella, miten ilmoitusmenettely on tähän asti toiminut ja olisiko sen toimintaa parannettava hallinnollisilla mukautuksilla tai tarvittaessa tekemällä muutoksia voimassa olevaan direktiiviin. Ryhmä muodostuu 12 jäsenvaltion edustajista (direktiivin 98/34/EY Itävallan, Tšekin tasavallan, Tanskan, Ranskan, Saksan, Maltan, Alankomaiden, Puolan, Portugalin, Romanian, Slovakian ja Yhdistyneen kuningaskunnan yhteyspisteet), ja sen puheenjohtajana toimii direktiivin 98/34/EY mukaisen ilmoitusmenettelyn hallinnoinnista vastaava komission yksikkö. Työryhmän ensimmäinen kokous järjestettiin 12.4.2010, ja tuolloin keskusteltiin ongelmista, jotka liittyvät yhtäältä ilmoitettujen määräysluonnosten kolmen kuukauden odotusaikaan ja sen mahdolliseen lyhentämiseen sekä toisaalta Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa CIA Security ja Unilever omaksuman oikeuskäytännön seurauksiin (ilmoittamattomien määräysten täytäntöönpanokelvottomuus), jotka koskevat kansallisia tekstejä, jotka ovat sisällöltään EU:n lainsäädännön mukaisia mutta jotka on hyväksytty ilman direktiivin 98/34/EY mukaista ilmoitusmenettelyä tai jotka on hyväksytty odotusaikana tai joita on mukautettu merkittävästi odotusaikana. Toisessa, 29.6.2010 järjestetyssä kokouksessa työryhmä käsitteli alkuperäisen odotusajan pidentämistä kolmella lisäkuukaudella (yhdellä kuukaudella, jos kyse on tietoyhteiskunnan palveluista) edellyttäen, että komissio (eivät muut jäsenvaltiot) esittää yksityiskohtaisen lausunnon. Työryhmä keskusteli myös mahdollisuudesta säätää minimiodotusajasta, jota sovellettaisiin verotuksellisiin, taloudellisiin ja kiireellisiin toimenpiteisiin, jotta niiden asianmukaiseen tutkimiseen on riittävästi aikaa. Kolmas kokous järjestettiin 27.10.2010, ja siinä käsiteltiin yleisön oikeutta tutustua direktiivin 98/34/EY mukaisen menettelyn yhteydessä vaihdettuihin asiakirjoihin ja direktiivin toiminnan ”yhden luukun järjestelmän” kehittämistä. 2.5. Direktiivin vaatimusten rikkominen Menettelyjä, joita aloitettiin jäsenvaltioita vastaan direktiivin vaatimusten rikkomisen vuoksi (SEUT:n 258 artikla), oli tälläkin kaudella vähän: kolme vuonna 2009 ja seitsemän vuonna 2010. 2.6. Päätelmät Vuosina 2009 ja 2010 menettelyn hyödyllisyys vahvistui jälleen niin tehokkuuden, avoimuuden kuin hallinnollisen yhteistyönkin suhteen. Ehkäiseviin toimenpiteisiin ja verkostoitumiseen perustuvan direktiivin 98/34/EY mukaisen menettelyn avulla on varmistettu, etteivät kansalliset sääntelytoimet aiheuta teknisiä esteitä kaupalle ja että unionin tason yhdenmukaistamistoimiin ryhdytään – tiukasti toissijaisuusperiaatetta noudattaen – vain silloin kun niitä todella tarvitaan. Se, että rikkomismenettelyjen määrä pysyi pienenä tarkastelukaudella, osoittaa, että direktiivi 98/34/EY on tärkeä väline Euroopan unionin lainsäädännön oikean soveltamisen varmistamiseksi. Soveltaessaan direktiiviä 98/34/EY komissio ottaa edelleen tarkasti huomioon paremman sääntelyn periaatteet ja tarpeen tukea Euroopan talouden kilpailukykyä suosivaa ympäristöä. Ilmoitetut toimenpideluonnokset ovat edelleen saatavana maksutta sähköisessä muodossa ja kaikilla EU:n virallisilla kielillä. Taloudellisilla toimijoilla on siten mahdollisuus esittää niistä huomautuksia. Talouden toimijoille pyritään tarjoamaan jatkossakin selkeät lainsäädäntöpuitteet, joilla tähdätään eurooppalaisten yritysten kilpailukyvyn parantamiseen EU:ssa ja muualla ottaen huomioon direktiivin 98/34/EY mukaisen menettelyn sekä WTO:n kaupan teknisiä esteitä koskevassa sopimuksessa vahvistetun menettelyn väliset yhteydet. [1] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/34/EY, annettu 22. kesäkuuta 1998, teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä (EYVL L 204, 21.7.1998), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, 5.8.1998). [2] Lainsäädännön yksinkertaistamista ja parantamista koskeva toimintasuunnitelma, KOM(2002) 278 lopullinen. Ks. myös Parempaa sääntelyä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi Euroopan unionissa, KOM(2005) 97 lopullinen; Yhteisön Lissabon-ohjelman toteuttaminen – strategia sääntely-ympäristön yksinkertaistamiseksi, KOM(2005) 535 lopullinen; Strateginen katsaus: sääntelyn parantaminen Euroopan unionissa, KOM(2006) 689; Sääntelyn parantamista Euroopan unionissa koskeva toinen strateginen katsaus, KOM(2008) 32 ja Kolmas strateginen katsaus: sääntelyn parantaminen Euroopan unionissa, KOM(2009) 15. [3] Euroopan standardointikomitea CEN, Euroopan sähkötekniikan standardointikomitea CENELEC ja Euroopan telealan standardointilaitos ETSI. [4] Toimeksiannot ovat standardointielimille esitettäviä pyyntöjä, jotka voidaan hyväksyä tietyin edellytyksin. [5] ELOT – Hellenic Organisation for Standardisation [6] UNI – Ente Nazionale Italiano di Unificazione [7] KOM(2011) 311 lopullinen (1.6.2011), KOM(2011) 315 lopullinen (1.6.2011) ja SEC(2011) 671 final (1.6.2011). [8] Toimeksiannoissa M450 M451, M458, M459, M462, M469, M470, M476 ja M477 viitataan direktiiviin 2005/32/EY [9] KOM(2004) 674, 18.10.2004. [10] CIRCA on yhteistyöjärjestelmä, jonka kumppaneita ovat eurooppalaiset järjestöt. Lisätietoa saa osoitteesta: http://circa.europa.eu/ [11] Ks. edellä alaviite 2. [12] Ks. edellä alaviite 2. [13] Neuvoston direktiivi 89/106/EEC, annettu 21 päivänä joulukuuta 1988, rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 40, 11.2.1989, s. 12–26). [14] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/31/EU, annettu 19 päivänä toukokuuta 2010, rakennusten energiatehokkuudesta (EUVL L 153, 18.6.2010, s. 13–35). [15] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/91/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, rakennusten energiatehokkuudesta (EYVL L 1, 4.1.2003, s. 65–71). [16] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/45/EY, annettu 31 päivänä toukokuuta 1999, vaarallisten valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä (EYVL L 200, 30.7.1999, p. 1–68). [17] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1272/2008, annettu 16 päivänä joulukuuta 2008 , aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta sekä direktiivien 67/548/ETY ja 1999/45/EY muuttamisesta ja kumoamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1907/2006 muuttamisesta (EUVL L 353, 31.12.2008, s. 1–1355). [18] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/18/EY, annettu 12 päivänä maaliskuuta 2001, geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön ja neuvoston direktiivin 90/220/ETY kumoamisesta - Komission julistus (EYVL L 106, 17.4.2001, s. 1–39). [19] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1829/2003, annettu 22 päivänä syyskuuta 2003, muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista (EUVL L 268, 18.10.2003, p. 1–23). [20] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1830/2003, annettu 22 päivänä syyskuuta 2003, muuntogeenisten organismien jäljitettävyydestä ja merkitsemisestä ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä sekä direktiivin 2001/18/EY muuttamisesta (EUVL L 268, 18.10.2003, s. 24–28). [21] Komission suositus, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2010, ohjeista kansallisten rinnakkaiselotoimenpiteiden kehittämiseksi muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisesti tai luonnonmukaisesti viljeltävien kasvien seassa (EUVL C 200/1, 22.7.2010). [22] Komission direktiivi 2011/8/EU, annettu 28 päivänä tammikuuta 2011, direktiivin 2002/72/EY muuttamisesta siltä osin kuin on kyse bisfenoli A:n käyttörajoituksesta imeväisten muovisissa tuttipulloissa (EUVL L 26, 29.1.2011, s. 11–14). [23] Komission direktiivi 2002/72/EY, annettu 6 päivänä elokuuta 2002, elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvista muovisista tarvikkeista (EUVL L 220, 15.8.2002, s. 18–58). [24] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/62/EY, annettu 20 päivänä joulukuuta 1994, pakkauksista ja pakkausjätteistä (EYVL L 365, 31.12.1994, s. 10–23). [25] Oikaistaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/66/EY, annettu 6 päivänä syyskuuta 2006, paristoista ja akuista sekä käytetyistä paristoista ja akuista ja direktiivin 91/157/ETY kumoamisesta (EUVL L 266, 26.9.2006, s. 1–14). [26] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 764/2008, annettu 9 päivänä heinäkuuta 2008, tiettyjen kansallisten teknisten määräysten soveltamista toisessa jäsenvaltiossa laillisesti kaupan pidettyihin tuotteisiin koskevista menettelyistä sekä päätöksen N:o 3052/95/EY kumoamisesta (EUVL L 218, 13.8.2008, s. 21–29). --------------------------------------------------