EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 24.3.2017 COM(2017) 147 final KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Pääomamarkkinaunionin vauhdittaminen: pääomavirtojen kansallisten esteiden poistaminen



1.Johdanto EU:n ja sen jäsenvaltioiden kollektiivisesta valmiudesta poistaa rajat ylittävien investointien esteitä riippuu osittain se, onnistuuko Euroopan investointiohjelma kohdentamaan rahoitusta hankkeisiin, joilla on lisäarvoa Euroopan taloudelle. Sen vuoksi komissio sitoutui nopeuttamaan pääomamarkkinaunionin luomista osana investointiesteiden poistamiseen keskittyvän investointiohjelman kolmatta pilaria. Yhdennettyjen rahoitusmarkkinoiden luominen osana pääomamarkkinaunionia edellyttää tärkeitä päätöksiä EU:n tasolla, mutta myös sitä, että jäsenvaltiot sitoutuvat määrätietoisesti poistamaan kansallisia esteitä. Tarvitaan kansallisen tason toimenpiteitä sellaisen selkeän, ennustettavan ja vakaan ympäristön luomiseksi, jonka avulla on mahdollista lisätä investointeja ja kohdentaa pääomaa tehokkaammin ja lopulta edistää liiketoimien ja infrastruktuurin rahoitusta. Ecofin-neuvoston kesäkuussa 2015 antaman kehotuksen jälkeen komissio ja jäsenvaltioiden edustajien asiantuntijaryhmä ovat tehneet yhteistyötä, johon Euroopan parlamentti on osallistunut tarkkailijana, kartoittaakseen rajat ylittävien pääomavirtojen kansalliset esteet ja löytääkseen parhaat tavat poistaa esteet, joita ei voida perustella yleistä etua koskevilla näkökohdilla tai jotka ovat kohtuuttomia. Yhteistyön tavoitteena on esteiden poistamista koskeva yhteinen suunnitelma, joka täydentäisi muita nykyisiä komission eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä yksilöimiä investointiesteitä koskevia aloitteita ja pääomamarkkinaunioniin liittyvää työtä, jonka tavoitteena on kehittää pääomamarkkinoita rakenneuudistusten tukipalvelun tarjoaman tuen avulla. Komissio uskoo, että tämä yhteistyöjärjestely jäsenvaltioiden kanssa voi kansallisten vaatimusten yhteisen arvioinnin, vertaisarvioinnin ja parhaiden käytäntöjen vaihdon perusteella tuoda merkittäviä etuja. Näin ollen asiantuntijaryhmä on alkanut poistaa monia lähinnä kansallisiin valmiuksiin liittyviä esteitä, jotka valittiin jäsenvaltioiden palautteen ja sidosryhmien pääomamarkkinaunioniin liittyviin lukuisiin kuulemisiin antamien vastausten perusteella. Tämä raportti on komission tulkinta jäsenvaltioissa vallitsevasta oikeudellisesta tilanteesta käytettävissä olevan näytön ja tietojen pohjalta. Kun raportin ensimmäinen versio julkaistiin 27. helmikuuta 2017, komission tietoon tuotiin tiettyjä, etupäässä tietojen epätäydellisyydestä tai epäjohdonmukaisuudesta johtuvia epätarkkuuksia, minkä vuoksi komissio päätti antaa nyt käsillä olevan tarkistetun version. Asiantuntijaryhmän yksilöimiin ensimmäisiin esteisiin kuuluvat kysymykset, jotka estävät sijoittajien rajat ylittäviä toimia koko investointisyklin aikana. Kertomuksessa tehdään ero toimia edeltävien (ex ante) esteiden (jotka aiheuttavat välittömästi huolta, kun sijoittajat harkitsevat rajat ylittäviin toimiin osallistumista), toimien aikaisten (in itinere) esteiden (jotka estävät sijoittajia ottamasta tai lisäämästä rajat ylittäviä riskejä) ja toimien jälkeisten (ex post) esteiden (jotka johtavat vaikeuksiin investointiprosessin loppupuolella) välillä. Edellä mainittujen osalta tämä kertomus perustuu asiantuntijaryhmän keskusteluihin, ja siinä ehdotetaan jatkotoimia ilman, että jäsenvaltiot olisivat välttämättä yksimielisiä kaikilla aihealueilla. Komissio odottaa, että jäsenvaltiot sopivat ehdotetusta suunnitelmasta ja ryhtyvät tarvittaviin toimiin. Se aikoo seurata suunnitelman toteutusta jatkaen yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa tyhjentävien ja ajantasaisten tietojen keräämiseksi ja kehottaa asiantuntijaryhmää tunnistamaan muita esteitä pääomamarkkinaunioniin liittyvillä aloilla. Suunnitelmaa on tarkoitus jatkuvasti päivittää lisätoimilla, jotka on toteutettava ennen vuotta 2019 ja joilla poistetaan esteitä, jotka mahdollisesti määritetään toisessa vaiheessa. 2.Toimia edeltävät (ex ante) esteet 2.1.Sijoitusrahastojen rajat ylittävää markkinointia koskevat esteet EU:n markkinointilupa – jonka piiriin kuuluu 80 prosenttia siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten rahastoista ja 40 prosenttia vaihtoehtoisista sijoitusrahastoista, joita markkinoidaan rajojen yli – on edistänyt menestyvien rajat ylittävien markkinoiden luomista. Rahastojen markkinointia on kuitenkin edelleen rajoitettu maantieteellisesti. Kolmannes rahastoista, joita markkinoidaan rajojen yli, myydään vain yhdessä toisessa jäsenvaltiossa ja toinen kolmannes enintään neljässä muussa jäsenvaltiossa. Syitä tähän voivat olla keskitetyt rahasto-osuuksien jakelukanavat yksittäisissä jäsenvaltioissa, kulttuurisidonnaiset mieltymykset ja rajatylittävää kilpailua koskevien kannustinten puuttuminen. Lukuisiin kuulemisiin annetuissa vastauksissa viitataan myös kansallisiin lisävaatimuksiin, jotka jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön, kun ne saattoivat vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajia koskevan direktiivin ja yhteissijoitusyrityksiä koskevan direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Asiantuntijaryhmän tätä alaa koskevassa työssä keskityttiin kansallisista säädöksistä tai käytännöistä johtuvien esteiden tunnistamiseen ja poistamiseen. Tämän lisäksi, ja kun otetaan huomioon tarve toimia EU:n tasolla, komissio käynnisti investointirahastojen rajat ylittävää markkinointia koskeviin esteisiin liittyvän julkisen kuulemisen, jossa myös tarkastellaan näitä aiheita. Komission kuulemisen aiheuttamista jatkotoimista, joissa otetaan huomioon tämä kertomus, ilmoitetaan myöhemmin. 2.1.1.Markkinointivaatimukset Useat jäsenvaltiot totesivat, että suuret erot kansallisissa säännöissä ja erilaiset valvontatavat olivat merkittävä este täysin toimivalle EU:n toimiluvalle varainhoitoalalla. Oikeudellinen epävarmuus on erityisen suuri i) rahaston elinkaaren varhaisissa vaiheissa, kuten sen perustamista edeltävässä vaiheessa, jolloin omaisuudenhoitajien on testattava mahdollisten sijoittajien sijoitushalukkuutta; ja ii) rahaston perustamisen jälkeen, kun mahdolliset asiakkaat voivat ottaa yhteyttä rahastonhoitajiin. Rahastoyhtiöille aiheutuu kustannuksia tutkimuksista sekä kansallisten markkinointijärjestelmien, rahoituksen markkinointijärjestelmien ja kuluttajasuojajärjestelmien noudattamisesta. Myös aikaavievät käännökset ja markkinointiaineistoihin tehtävät muutokset aiheuttavat kuluja. Selkeyden parantamiseksi asiantuntijaryhmään kuuluvat jäsenvaltiot keskustelivat myös siitä, voidaanko ennakkomarkkinointia ja mahdollisten ammattimaisten asiakkaiden aloitteesta tehtyjä yhteydenottoja (reverse solicitation) pitää jonain muuna kuin rahaston osuuksien tai osakkeiden markkinointina, jolloin niihin ei sovellettaisi kansallisia markkinointivaatimuksia. Asiantuntijaryhmä katsoi, että ennakkomarkkinointi voisi koskea tilanteita, joissa rahastoa koskevia asiakirjaluonnoksia, mutta ei merkintäaineistoa, tarjotaan vain joillekin mahdollisille ammattimaisille asiakkaille ilman mahdollisuutta tehdä merkintää koskevaa valintaa.

Reverse solicitation -tilanteessa ammattimainen asiakas esittää erikseen nimetyn rahaston osuuksia tai osakkeita koskevan pyynnön ilman rahastoyhtiön tekemää tai sen lukuun tehtyä edeltävää suoraa tai välillistä tarjoamista tai kohdentamista (ns. solicitation). Yhteydenotto tapahtuu ainoastaan sijoittajan aloitteesta, eikä se voi olla vastaus aikaisempaan tarjoamiseen tai kohdentamiseen. Komissio on tyytyväinen asiantuntijaryhmään kuuluvien jäsenvaltioiden työhön saada aikaan yhteinen käsitys ennakkomarkkinoinnista ja reverse solicitation -käytännöistä ja kehottaa jäsenvaltioita tarkistamaan edelleen kansallisia sääntöjään tämän alan lähentymisen edistämiseksi. Komissio kehottaa myös jäsenvaltioita tekemään edelleen yhteistyötä Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (ESMA) kanssa valvonnan lähentämiseksi tällä alalla. 2.1.2.Hallinnolliset järjestelyt Vaikka yhteissijoitusyrityksiä koskevassa direktiivissä tämä sallitaan, vastaanottavan jäsenvaltion asettamia poikkeavia kansallisia hallinnollisia järjestelyjä voidaan pitää esteenä rahastojen rajat ylittävälle markkinoinnille, eikä niitä voida aina perustella paikallisille sijoittajille tuomalla lisäarvolla erityisesti, kun otetaan huomioon uusien tekniikoiden kehittyminen. Useimmat jäsenvaltiot edellyttävät, että niiden alueella on asetettava saataville järjestelyjä, jotka koskevat lunastusta, merkintöjen tekemistä ja maksujen saamista. Monet jäsenvaltiot soveltavat samaa vaatimusta vaihtoehtoisiin sijoitusrahastoihin, joita markkinoidaan yksityissijoittajille, tai vaativat, että paikallinen luottolaitos suorittaa maksuasiamiehen tehtävät kuluttajien suojeluun liittyvistä syistä. Muutamat jäsenvaltiot edellyttävät myös, että paikallinen jakelija nimitetään heti, kun yhteissijoitusyrityksiä tai vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja markkinoidaan yksityissijoittajille. Tulevia aloitteita rajoittamatta komissio kehottaa jäsenvaltiota kartoittamaan edelleen jäsenvaltioiden lainsäädännössä käyttöön otettuja hallinnollisia järjestelyjä tarpeettoman hallinnollisen rasituksen poistamiseksi vuoteen 2019 mennessä. 2.1.3.Rajat ylittävän markkinoinnin lakisääteiset maksut Kaikkien EU:n sijoitusrahastojen EU:n laajuisiin toimilupiin sovelletaan muodollista ilmoitusmenettelyä, ja monissa tapauksissa kansalliset toimivaltaiset viranomaiset perivät niistä maksun. Järjestelyt vaihtelevat suuresti sekä maksujen absoluuttisen tason että niiden laskentamenetelmän osalta, ja niissä otetaan huomioon seuraavat tekijät: rahaston lakisääteinen muoto, kohdemarkkinat (ammattimaiset tai yksityiset markkinat), alarahastojen määrä ja hoidettavat varat. Esimerkiksi itsenäisen yhteissijoitusyrityksen kertaluonteinen rekisteröintimaksu voi olla 115–1 100 euroa, kun taas itsenäisen vaihtoehtoisen sijoitusrahaston kertaluonteinen rekisteröintimaksu voi olla 200–2 520 euroa. Itsenäisten yhteissijoitusyritysten ja vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen vuosimaksut voivat vaihdella 200 eurosta yli 4 000 euroon. Vastaanottavien jäsenvaltioiden veloittamien lakisääteisten maksujen suuruus, avoimuuden puute niiden laskentamenetelmissä tai sovellettavat sääntelykehykset estävät rahastojen rajat ylittävän markkinoinnin kehittämistä EU:ssa. Rahastoja koskevien eri säädösten ilmoitusmenettelyissä ei tällä hetkellä ole viittausta lakisääteisiin maksuihin. Joissakin tapauksissa, kuten eurooppalaisten riskipääomarahastojen (EuVECA) ja eurooppalaisten yhteiskunnalliseen yrittäjyyteen erikoistuneiden rahastojen (EuSEF) tapauksessa, kaikki valvontavaltuudet on annettu kotijäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ja vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisia on nimenomaisesti kielletty asettamasta minkäänlaisia markkinointiin liittyviä vaatimuksia tai hallinnollisia menettelyjä. Komissio on jo ehdottanut EuVECA-asetusta ja EuSEF-asetusta koskevissa muutosehdotuksissa, että rahastonhoitajille aiheutuvia kustannuksia vähennetään kieltämällä nimenomaisesti vastaanottavan jäsenvaltion kansallisten toimivaltaisten viranomaisten määräämät maksut. Asiantuntijaryhmä korosti kansallisten valvontajärjestelyjen eroja yhteissijoitusyrityksiä koskevan direktiivin ja vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajia koskevan direktiivin yhteydessä ja totesi, että maksujen voidaan joko katsoa kattavan kansallisten toimivaltaisten viranomaisten ilmoituksen käsittelyyn liittyviä valvontakuluja ja hallinnollisia kuluja ja/tai niitä voidaan pitää toimenpiteinä, joilla luodaan tasapuoliset toimintaedellytykset kotimaisten ja ulkomaisten toimijoiden välillä ja estetään sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttö. Vaikka hallinnolliset maksut eivät ehkä absoluuttisesti tarkasteltuina ole merkittäviä esteitä, yhdessä eri kansallisilla markkinoilla toimimiseen liittyvien lakisääteisten ja konsultointikustannusten kanssa ne ovat kuitenkin merkittävä rasite etenkin pienille rahastonhoitajille. Näin ollen jäsenvaltiot tunnistivat tarpeen parantaa kansallisten maksujen selkeyttä, avoimuutta ja ennustettavuutta. Rajoittamatta muita tätä alaa koskevia aloitteita komissio kehottaa jäsenvaltioita hyödyntämään asiantuntijaryhmän keskusteluja ja sitoutumaan lakisääteisten maksujen järjestelmän selkeyden ja avoimuuden parantamiseen. Jäsenvaltioiden pitäisi julkaista tietoa kaikista rahastojen ilmoituksiin liittyvistä maksuista riippumatta siitä, ovatko ne kertaluonteisia tai vuotuisia, kattavasti ja käyttäjäystävällisesti keskitetyllä julkisella kansallisella verkkosivustolla. Osana rahastojen rajat ylittävää markkinointia koskevaa kuulemista komissio arvioi ilmoitusmaksujen yhteensopivuutta tehokkaan ilmoitusmenettelyn kanssa, lainsäädännössä säädettyä EU:n laajuista toimilupaa ja, mikäli maksut sallittaisiin, sitä, miten varmistetaan, että ne ovat kohtuullisia eivätkä liian korkeita. Mikäli maksut sallitaan, komissio aikoo edelleen tarkastella yhdessä jäsenvaltioiden ja ESMA:n kanssa, mitä hyötyä saadaan, jos maksuja koskevat tiedot asetetaan keskitetysti julkisesti saataville vertailevalle sivustolle tai keskustietokantaan. 2.2.Eläkerahastojen investointivaatimukset Asiantuntijaryhmä tarkasteli eläkerahastoinvestointien kansallisista rajoituksista johtuvaa mahdollista kotimarkkinakeskeisyyttä investointien valinnassa. Tällä voi olla merkitystä niin sanotun ensimmäisen pilarin toisen kerroksen rahastoille (toimivat sosiaaliturva-alalla, mutta ovat yksityisesti hallinnoituja) ja toisen pilarin rahastoille (ammatilliset lisäeläkejärjestelmät). Kolmanteen pilariin (yksilölliset eläkejärjestelmät) sovelletaan lähinnä vakuutussäännöksiä, ja on vähemmän todennäköistä, että tämäntyyppiset rajoitukset koskevat sitä. Tähän mennessä tehty työ on vahvistanut, että monet jäsenvaltiot soveltavat rajoituksia eri omaisuusluokkiin, osakkeisiin, joista käydään kauppaa sääntelemättömillä markkinoilla, tai noteeraamattomiin osakkeisiin tehtäviin investointeihin. Suuri osa maantieteellisistä rajoituksista koskee ainoastaan EU:n, ETA:n ja/tai OECD:n ulkopuolella tehtäviä investointeja. Ne kaikki näyttävät olevan perusteltuja yleisten vakavaraisuussääntöjen nojalla eivätkä ole merkittävä este rajat ylittäville investoinneille EU:ssa. Jotkin eläkerahastot voivat olla jonkin verran kotimaakeskeisiä, mikä voidaan selittää pikemminkin kansallisilla sääntelyrajoituksilla kuin muilla tekijöillä, jotka vaikuttavat niiden sijoituspäätöksiin, kuten liiketoimintaympäristö, hankkeisiin liittyvät vakuudet ja hallinnolliset ja verotukselliset esteet. Jotkin eläkerahastot sijoittavat rajojen yli, mutta näyttää siltä, että suuri osa sijoituksista suuntautuu EU:n ulkopuolelle. Euroopan investointiohjelmassa annetaan Euroopan investointirahaston ja Euroopan strategisten investointien rahaston (EFSI) välityksellä mahdollisuus lisätä eläkerahastojen rajat ylittäviä investointeja EU:ssa. Copenhagen Infrastructure II on yksi esimerkki eläkerahastojen yhteisestä investoinnista uusiutuvia energialähteitä koskeviin hankkeisiin Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa Euroopan strategisten investointien rahaston tuella. Komissio on äskettäin käynnistänyt yleiseurooppalaisen rahasto-osuusrahastoa koskevan aloitteen, jonka tarkoituksena on houkutella lisää yksityisiä yhteisösijoituksia, myös eläkerahastoista. Komissio kehottaa jäsenvaltioita alaryhmän puitteissa keskittymään onnistuneisiin esimerkkeihin sellaisista rajat ylittävistä investoinneista EU:ssa, joihin eläkerahastot ovat osallistuneet, jotta

i) tunnistetaan keskeiset tekijät, joilla edistetään eläkerahastojen investointipäätöksiä ja edistetään parhaita käytäntöjä; ja ii) lisätään tietoisuutta investointiohjelman mukaisista uusista mahdollisuuksista infrastruktuuri-investointien houkuttelevuuden ja saatavuuden parantamiseksi yhteisösijoittajien kannalta. Komissio kehottaa jäsenvaltioita i) edistämään Euroopan investointineuvontakeskuksen ja Euroopan investointihankeportaalin tarjoamia mahdollisuuksia; ii) vahvistamaan kansallisten kehityspankkien roolia ja julkisten ja yksityisten rahastojen täydentävyyttä; ja iii) tukemaan kansallisten kehityspankkien verkoston perustamista yhteistoiminnassa Euroopan investointipankin kanssa, yhdenmukaistamaan toimia, joilla tuetaan omaa pääomaa ja riskipääomaa, sekä saavuttamaan kaikilta osin EFSI 2.0 -ohjelman tavoitteet. 2.3.Erilaisia kansallisia lähestymistapoja joukkorahoitukseen Komissio tarkastelee tällä hetkellä investointi- ja lainanantopohjaisen joukkorahoituksen kehitystä ja toteaa, että käytettävissä olevien tutkimusten mukaan rajat ylittävä toiminta on edelleen vähäistä. Näyttää siltä, että muun muassa erilaiset kuluttajan- tai sijoittajansuojaa koskevat säännöt johtavat siihen, että monet järjestelmät eivät tarjoa palvelujaan ulkomailla asuville ja laajentavat toimintaansa uusille markkinoille mahdollisesti ainoastaan uusien yritysten kautta. Muita mahdollisia kansallisia esteitä rajat ylittävälle toiminnalle ovat erot joukkorahoituksen määritelmissä ja investointipohjaisten mallien toiminta-alassa; lainanantopohjaisten mallien lainojen välitystä koskevissa kansallisissa säännöissä; toimiluvan ehdoissa (esimerkiksi pääomavaatimukset); ja liiketoimintavaatimuksissa (kuten ammatilliset pätevyysvaatimukset, tiedottaminen ja riskivaroitukset, huolellisuusvelvollisuus, eturistiriidat, sijoitusrajoitukset). Nämä erot herättävät huolta siitä, onko järjestelmillä pääsy muille kuin kansallisille markkinoille ilman, että niiden täytyy sijoittautua näille markkinoille, miten kuluttajia suojellaan, kun palveluja tarjotaan tilapäisesti rajojen yli, ja voivatko viranomaiset ottaa huomioon, noudatetaanko muiden jäsenvaltioiden vaatimuksia (esimerkiksi vähimmäispääomaa tai organisaatiorakennetta koskevia vaatimuksia). On myös ilmaistu huolta siitä, että joissakin jäsenvaltioissa vaatimuksena on, että investointipohjaisilla järjestelmillä on oltava kansallisen järjestelmän mukainen toimilupa, vaikka niiden pitäisi voida tarjota rajat ylittäviä investointipalveluja rahoitusmarkkinadirektiivin rahoitusvälineisiin nähden niiden rahoitusmarkkinadirektiivin mukaisen toimiluvan perusteella. Komissio seuraa tarkkaan asian kehittymistä. Komissio arvioi näitä kysymyksiä ja keskustelee niistä joukkorahoitusjärjestelmien, Euroopan valvontaviranomaisten ja jäsenvaltioiden kanssa. Komissio kehottaa jäsenvaltioita arvioimaan, antaako kansallinen joukkorahoituslainsäädäntö tehokasta ja oikeasuhteista sijoittajan- ja kuluttajansuojaa samalla, kun se sallii rajat ylittävät toimet. 3.Esteet toimien aikana (in itinere)

3.1.Rahoitusmarkkinatoimijoiden johdon asuinpaikkaa ja sijaintia koskevat vaatimukset Se, että tiettyihin tehtäviin nimittäminen edellyttää maassa asumista, haittaa paikallisia yrityksiä, jotka yrittävät houkutella ulkomaisia asiantuntijoita. Se vaikuttaa myös ulkomaisiin yrityksiin, jotka haluavat, että niiden oma henkilöstö osallistuu tytäryhtiön hallintoon. Komission käytettävissä olevien tietojen perusteella tällaisia vaatimuksia on asetettu muutamissa jäsenvaltioissa lainsäädännössä tai valvontakäytännöissä. Ne voivat vaikuttaa enemmistöön hallintoelimen jäsenistä tai ainoastaan yhteen tai kahteen. Niitä voidaan soveltaa kaikenlaisiin rahoituspalveluihin tai ainoastaan joihinkin, kuten kyseisiin maihin sijoittautuneisiin vakuutuspalveluihin, pankkeihin tai rahastonhoitajiin. Muutamat jäsenvaltiot edellyttävät, että johtava henkilöstö, joka vastaa päivittäisestä hallinnosta, on pysyvästi läsnä yksikön kansallisissa tiloissa. Vaikka tällaiset vaatimukset eivät ehkä aiheuta erityisiä ongelmia suurille pankeille tai vakuutusyhtiöille, niiden sopivuus on kyseenalainen, ja ne voivat vaikuttaa kielteisesti pienempiin rahoituspalvelujen tarjoajiin sekä kyseisten henkilöiden henkilökohtaiseen vapauteen. Jäsenvaltiot esittivät lukuisia syitä näille vaatimuksille, kuten valvonnan helpottaminen, tehokkaan hallinnon varmistaminen, maantieteelliset erityispiirteet ja petosten ehkäiseminen. Nämä sisämarkkinoiden perusvapauksia koskevat rajoitukset eivät kuitenkaan näytä olevan perusteltuja, sopivia ja tarvittavaan laajuuteen rajattuja, koska ne on muotoiltu yleisluontoisesti. Lisäksi on huomattava, että nykyaikaisia viestintätapoja voidaan useimmissa tilanteissa pitää riittävinä joidenkin näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tästä huolimatta kansalliset toimivaltaiset viranomaiset voivat vaatia, että johtajat käyttävät tarpeeksi aikaa tehtäviensä hoitamiseen, että he ovat läsnä, kun heitä tarvitaan, ja että heillä on tarvittavat tiedot, taidot ja kokemus tehtäviensä hoitamiseen. Asuinpaikka voisi olla yksi huomioon otettava seikka tältä osin, mutta sen ei kuitenkaan pitäisi yksin olla ratkaiseva. Komissio kehottaa jäsenvaltioita poistamaan asuinpaikkaa koskevat vaatimukset finanssialan yritysten johtajilta, jotka asuvat EU:ssa, jos ne eivät ole perusteltuja, sopivia tai oikeasuhteisia. 3.2.Riittämätön finanssiosaaminen Rahoitustuotteiden monimutkaistuessa yhä enemmän kuluttajat ja pk-yritykset saattavat tehdä huonoja taloudellisia ratkaisuja ymmärtämättä kunnolla asiaan liittyviä riskejä tai menettää parhaat investointi- tai rahoitusmahdollisuudet, erityisesti rajat ylittävät mahdollisuudet. Jäsenvaltiot ovat hyväksyneet lukuisia finanssiosaamiseen liittyviä ohjelmia. Useimmissa toimissa keskitytään antamaan rahoitusalan peruskoulutusta keskeisille yhteiskuntaryhmille (kuten nuorille aikuisille tai eläkeläisille) ja haavoittuville ryhmille (esimerkiksi maahanmuuttajille tai nuorille äideille) ilman, että välttämättä mainitaan rajat ylittäviä vaihtoehtoja, joita koskevat julkiset tiedot ovat epäjohdonmukaisia ja puutteellisia. Useimmat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet erityisiä aloitteita pk-yritysten auttamiseksi. Pääomamarkkinaunionin edistämiseksi on näin ollen keskeistä täydentää pk-yrityksille tarkoitettua EU:n rahoitusta ja antaa tehokasta tukea niille, jotka etsivät markkinapohjaista rahoitusta, myös toisista jäsenvaltioista, tunnistamalla ja jakamalla innovatiivisia (lähinnä verkko) ratkaisuja. Tässä yhteydessä Yritys-Eurooppa-verkosto tarjoaa neuvontapalveluja eurooppalaisille pk-yrityksille eri aiheista, myös finanssiosaamisen parantamisesta. Tällaisissa ratkaisuissa pitäisi ottaa huomioon rahoitusalan koulutuksen suuret tasoerot jäsenvaltioiden välillä ja niiden sisällä. Niissä olisi huomioitava epävirallinen oppiminen ja jätettävä tilaa käytännön kokemusten innovatiivisille muodoille. Komissio on tyytyväinen jäsenvaltioiden yhteisymmärrykseen jatkaa työtä finanssiosaamisen parantamiseksi vaihtamalla parhaita käytäntöjä tietyille kohderyhmille tarkoitettujen finanssiosaamista koskevien ohjelmien suunnittelusta, toteutuksesta ja arvioinnista sekä rahoitustuotteista ottaen huomioon rajat ylittävä ulottuvuus. Asiantuntijaryhmä voisi edistää mahdollisia pääomamarkkinaunioniin liittyviä aloitteita, joilla kehitetään innovatiivisia ratkaisuja pk-yritysten osaamisen parantamiseksi ja autetaan niitä saamaan pääomamarkkinoiden rahoituslähteitä. 3.3.Muut asiat Komissio toteaa, että jotkin jäsenvaltiot ovat viitanneet pankkitoimintaan liittyviin esteisiin, myös rajatylittävien pankkiryhmittymien – jotka kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ovat asettaneet nykyisten vakavaraisuusvaatimusten kärkeen – likviditeetin mahdollisiin esteisiin. Tällaisten kysymysten pitäisi poistua viimeistään 1. tammikuuta 2018, jolloin otetaan kaikilta osin käyttöön 100 prosentin maksuvalmiusvaatimus, jota Euroopan pankkiviranomainen valvoo säännöllisesti. Jotkin jäsenvaltiot ovat myös maininneet kansallisten valvontaviranomaisten vaikeudet myöntää laitoksille ja niiden EU:ssa toimiville tytäryhtiöille rajat ylittäviä vapautuksia maksuvalmiusvaatimuksista ja valvoa niitä yhtenä maksuvalmiusalaryhmänä. Tästä kysymyksestä keskustellaan muilla foorumeilla. 4.Toimien jälkeiset (ex post) esteet 4.1.Kansallisten maksukyvyttömyysjärjestelyjen erot Viimeisimmässä pääomamarkkinaunionia koskevassa tiedonannossa korostettiin, että joidenkin kansallisten maksukyvyttömyysjärjestelyjen tehottomuus ja järjestelyjen väliset erot aiheuttavat kielteisiä vaikutuksia rajat ylittäviin investointeihin ja luottoihin. Nämä luovat oikeudellista epävarmuutta, lisäkustannuksia ja esteitä elinkelpoisten yritysten, myös rajojen yli toimivien konsernien, tehokkaalle uudelleenjärjestelylle EU:ssa.

Komissio kehottaa jäsenvaltioita ja Euroopan parlamenttia tukemaan hiljattain annettua komission ehdotusta uudelleenjärjestelyistä ja uudesta mahdollisuudesta ja harkitsemaan sen säännöksiä sovittujen sisämarkkinoiden syventämistä koskevien tavoitteiden valossa. Nämä kansalliset erot vaikuttavat myös pankkien luotonantoon, kun otetaan huomioon niiden kohtaamat erilaiset tilanteet, jotka liittyvät viivästyksiin, kustannuksiin ja arvon takaisinsaantiin. Yksityiskohtaisen ja luotettavan kuvan saamiseksi komissio on käynnistänyt aloitteen, jossa vertaillaan kansallisia lainaehtojen noudattamisen valvontajärjestelyjä, myös maksukyvyttömyyteen liittyviä järjestelyjä. Vertailuanalyysin avulla, jonka tuloksia odotetaan kesällä 2017, jäsenvaltiot voivat parantaa maksukyvyttömyys- ja lainan takaisinsaantijärjestelyjensä tehokkuutta ja avoimuutta. 4.2.Syrjivät ja työläät lähdeveron alentamiseen sovellettavat menettelyt Pääomamarkkinasijoittajat ja jäsenvaltiot ovat toistuvasti tunnistaneet lähdeveron alentamiseen sovellettavat menettelyt merkittäväksi esteeksi rajat ylittäville investoinneille. Kuten Ecofin-neuvosto totesi marraskuussa 2015, pääomamarkkinaunionia koskevien aloitteiden tukemiseksi tarvitaan käytännön ratkaisuja pitkäaikaisten veroesteiden, kuten lähdeverojärjestelmään liittyvän kaksinkertaisen verotuksen, poistamiseksi. Tämän poliittisen valtuutuksen pohjalta asiantuntijaryhmä keskusteli ongelman luonteesta ja nykyisistä parhaista käytännöistä. Se pani merkille näkemyksen, jonka mukaan hyvin toimivassa pääomamarkkinaunionissa on ratkaistava tämä kysymys, ja myönsi samalla, että merkittävien esteiden ja hyvien käytäntöjen kartoittamista pidemmälle menevät mahdolliset toimenpiteet pitäisi toteuttaa asianmukaisessa verotyöryhmässä. Rajat ylittävien sijoitusten kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi useimmissa kahdenkeskisissä sopimuksissa sovitaan lähdeveron palautuksista. Käytännössä sijoittajat joutuvat noudattamaan monimutkaisia, vaativia, resursseja kuluttavia ja kalliita menettelyjä. EU:ssa aktiivisesti toimivien sijoittajien on paitsi todistettava asuinpaikkansa noudattamalla monimutkaisia asiakirjavaatimuksia myös täytettävä jopa 56 erillistä kansallista lomaketta. Monissa jäsenvaltioissa ei ole mahdollista saattaa menettelyä päätökseen verkossa. Lisäksi sijoittajien on hakemusten käsittelyn yhteydessä käytettävä säännöllisesti paikallista asiamiestä, ja kansalliset käytännöt estävät heitä saamasta apua kotijäsenvaltion rahoituslaitoksilta. Näin ollen useilta jäsenvaltioilta voi mennä vuosia maksaa veronpalautukset, mikä ei ole hyväksyttävää, kun otetaan huomioon, että jotkin jäsenvaltiot onnistuvat tässä muutamassa viikossa. Työläiden lähdeveron palautusmenettelyjen poistaminen on erityisen kiireellistä, sillä ne vaikuttavat kaikkiin rahoitusvälineisiin (joukkolainoihin, osakkeisiin ja johdannaisiin) ja sidosryhmiin. Vaatimusten noudattamisesta aiheutuvat kohtuuttomat kustannukset estävät yksityissijoittajia hakemasta palautuksia ja aiheuttavat merkittäviä hallinnollisia menoja yhteisösijoittajille. Tammikuussa 2016 lähdeveron palautusmenettelyjen kokonaiskustannuksiksi arvioitiin 8,4 miljardia euroa vuodessa menetettyinä verohelpotuksina (monimutkaisten vaatimustenmukaisuusmenettelyjen ja kalliiden asiantuntijaneuvojen takia), palautusmenettelyjen kustannuksina ja laskennallisina menoina (viivästyneet palautukset tarkoittavat, että rahaa ei voida käyttää muuhun tarkoitukseen). Lähdeveron alentamiseen sovellettavista menettelyistä vuonna 2009 annetussa suosituksessa komissio kehotti kaikkia jäsenvaltioita ottamaan käyttöön hyvin toimivia lähdeveron alentamiseen sovellettavia menettelyjä tai, jos tämä ei ole mahdollista, luomaan nopeat ja yhdenmukaiset palautusmenettelyt. Vuoden 2009 suositukseen liitetyssä tutkimuksessa osoitettiin, että lähdeveron alentamiseen sovellettavien menettelyjen yksinkertaistamisella on myönteisiä heijastusvaikutuksia. Suomi ja Irlanti vahvistivat, että kun veroa alennettiin tulon lähteellä, palautusmenettely toimi luotettavammin ja tehokkaammin, vähensi hallinnollista taakkaa ja vapautti resursseja – sekä verohallinnon että rahoituksen välittäjien resursseja. Vastaavasti Saksa ja Alankomaat ilmoittivat, että uudet sähköiset järjestelmät ovat parantaneet valvontamekanismien tehokkuutta ja vähentäneet veropetoksia merkittävästi lähdevaltioissa. Vaikka parannuksia on tehty, yleinen tilanne on yhä epätyydyttävä, sillä ratkaisut ovat tiedossa ja ne on toteutettu onnistuneesti joissakin jäsenvaltioissa. Asiantuntijaryhmän kartoitustyön perusteella jäljempänä olevassa kaaviossa esitetään luettelo yhdeksästä parhaasta käytännöstä (lähdeveron alentamisen lisäksi) ja yksi jäsenvaltio, joka on onnistunut erityisen hyvin, voi jakaa kokemuksiaan muille jäsenvaltioille. Nopea palautus Parhaat käytännöt Jäsenvaltio Nopea palautusmenettely käytössä Alankomaat Hoidetaan palautukset tehokkaasti lyhyessä ajassa (alle 6 kuukaudessa) Slovenia (7 – 30 päivää) Perinteinen palautusmenettely Parhaat käytännöt Jäsenvaltio Yksinkertaistetaan asiakirjavaatimuksia (esim. hyväksytään muutakin näyttöä kuin verotuksellista kotipaikkaa koskeva todistus, pidennetään todistuksen voimassaoloaikaa yli vuoteen) Ruotsi (lisätietoja ei tarvita, mutta tarkastusmenettelyjä on otettu käyttöön) Luodaan keskitetty yhteyspiste palautushakemusten käsittelyä varten Yhdistynyt kuningaskunta (suurille yrityksille) Korvataan hakemuslomakkeet yhdellä asiakirjalla Kypros Asetetaan hakemuslomakkeet saataville verkossa Portugali Sallitaan koko palautusprosessin päätökseen saattaminen verkossa Suomi Sallitaan ulkomaisten rahoituslaitosten hoitaa lähdeveromenettely (ts. paikallista asiamiestä ei tarvita) Viro Sallitaan ulkomaisten rahoituslaitosten hakea alennusta asiakkaiden puolesta. Liettua Komissio kehottaa jäsenvaltioiden veroasiantuntijoita arvioimaan ja tarvittaessa vahvistamaan yhteisessä suunnitelmassa määriteltyjen lähdeveroa koskevan yhdeksän parhaan käytännön merkityksellisyyden. Kunkin jäsenvaltion odotetaan tämän jälkeen määrittelevän, mitkä parhaat käytännöt se haluaa toteuttaa vuoteen 2019 mennessä. Kunkin valtion edistystä voitaisiin seurata tulostaulussa, josta keskusteltaisiin jäsenvaltioiden kanssa.