KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä annetun asetuksen (EU) N:o 1007/2011 soveltamisesta /* COM/2014/0633 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä annetun asetuksen (EU) N:o 1007/2011 soveltamisesta 1. JOHDANTO Tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä 27. syyskuuta 2011 annetun asetuksen (EU) N:o 1007/2011,[1] jäljempänä ’tekstiiliasetus’, 23 artiklassa edellytetään, että komissio toimittaa viimeistään 8. marraskuuta 2014 Euroopan parlamentille ja neuvostolle asetuksen täytäntöönpanosta kertomuksen, joka painottuu uusia tekstiilikuitujen nimityksiä koskeviin hakemuksiin ja näiden nimitysten hyväksymiseen. Artiklassa edellytetään lisäksi, että komissio esittää tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksen. Tässä kertomuksessa esitetään katsaus tekstiiliasetuksen soveltamiseen unionissa 8. toukokuuta 2012 ja kesäkuun 2014 lopun välisenä aikana. Siinä tarkastellaan uusia tekstiilien nimityksiä koskevia hakemuksia ja niiden hyväksymistä ja muita keskeisiä soveltamiseen liittyviä kysymyksiä, joista jäsenvaltiot ja sidosryhmät ovat ilmoittaneet komissiolle. Lisäksi esitetään sidosryhmien käsityksiä asetuksen vaikutuksista. Lopuksi hahmotellaan mahdollisia tulevia toimia. Kertomuksen pohjaksi on kuultu jäsenvaltioiden ja tuotannonalan asiantuntijoita ja muita sidosryhmiä erityisesti tekstiilien nimityksiä ja merkintöjä käsittelevän komission asiantuntijaryhmän, jäljempänä ’tekstiilialan asiantuntijaryhmä’, kautta.[2] Lisäksi otetaan huomioon tiedot, jotka saatiin vastauksena jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja muille sidosryhmille lähetettyihin kyselylomakkeisiin. 2. YLEISKATSAUS ASETUKSEEN 2.1. Tekstiiliasetuksen tavoitteet ja uudet elementit Tekstiiliasetuksella kumottiin ja korvattiin 8. toukokuuta 2012 lähtien seuraavat kolme tekstiilidirektiiviä: tekstiilien nimityksistä annettu direktiivi 2008/121/EY, kahden tekstiilikuidun sekoitteisiin sovellettavista tietyistä kvantitatiivisista analyysimenetelmistä annettu direktiivi 96/73/EY ja kolmen tekstiilikuidun sekoitteisiin sovellettavia kvantitatiivisia analyysimenetelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettu direktiivi 73/44/ETY. Tekstiilituotteita, jotka ovat direktiivin 2008/121/EY mukaisia ja jotka saatettiin markkinoille ennen 8. päivää toukokuuta 2012, voidaan edelleen asettaa saataville markkinoilla 9. marraskuuta 2014 saakka. Asetuksessa on samat yleiset tavoitteet kuin aiemmissa tekstiilidirektiiveissä: poistaa mahdolliset sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan esteet sekä antaa kuluttajille tarkoituksenmukaista ja relevanttia tietoa. Lisäksi pyritään lisäämään joustavuutta, jotta lainsäädäntöä voidaan mukauttaa alalla odotettuun teknologiseen kehitykseen. Asetuksessa tarjottiin myös mahdollisuus yksinkertaistaa ja parantaa uusien kuitujen kehittämiseen ja käyttöönottoon liittyvää sääntelykehystä ja sen menettelyn avoimuutta, jolla uusia kuituja lisätään kuitujen nimien luetteloon. Asetuksella tarkistettiin tekstiilidirektiivien keskeisiä säännöksiä tuoreiden lainsäädäntönormien mukaisesti, jotta sitä olisi helpompi soveltaa suoraan ja voitaisiin varmistaa, että kansalaiset, talouden toimijat ja viranomaiset voivat vaivatta päästä perille oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan. Useimmat säännökset ovat pysyneet asiasisällöltään ennallaan, mutta joissakin tapauksissa artiklojen sanamuotoa tai numerointia on muutettu (ks. asetuksen liite IX). Asetuksessa on kuitenkin joitakin merkittäviä uusia elementtejä: · yleinen velvollisuus ilmoittaa tekstiilituotteiden täysi kuitukoostumus sekä selvennys sääntöihin, joita sovelletaan kuitukoostumusten selosteisiin ja merkintöihin · tekniset vähimmäisvaatimukset uusia kuitujen nimityksiä koskeville hakemuksille · vaatimus ilmoittaa eläinperäiset osat, jotka eivät ole tekstiiliosia · selvennys vapautukseen, joka koskee tilaustyönä tehtyjä tekstiilituotteita, jotka on valmistanut itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiva räätäli, ja · vallan antaminen komissiolle hyväksyä delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan asetuksen teknisiä liitteitä. 2.2. Soveltamisala, kohde ja raportointisäännökset Tekstiiliasetusta sovelletaan tekstiilituotteisiin[3] sekä tuotteisiin tai tekstiiliosiin, joissa on vähintään 80 painoprosenttia tekstiilikuituja.[4] Siinä on sääntöjä, joita sovelletaan seuraaviin: - tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteiden ja merkintöjen käyttö - muuta kuin tekstiiliä olevien eläinperäisten osien seloste tai merkintä ja - tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen määrittäminen kahden tai kolmen tekstiilikuidun sekoitteiden kvantitatiivisen analyysin avulla. Asetuksella ei säännellä muunlaisia merkintöjä, kuten koko- tai hoitomerkintöjä. Asetuksen 24 artiklassa säädetään kuitenkin, että komissio antaa viimeistään 30. syyskuuta 2013 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen unionissa mahdollisesti käyttöön otettavista uusista merkintävaatimuksista, jotta kuluttajat saavat oikeaa, relevanttia, helppotajuista ja vertailukelpoista tietoa tekstiilituotteiden ominaisuuksista. Asetuksen 25 artiklassa säädetään lisäksi, että komissio toteuttaa tutkimuksen sen arvioimiseksi, onko allergisten reaktioiden ja tekstiilituotteissa käytettyjen kemiallisten aineiden tai sekoitteiden välillä syy-yhteys. Näin ollen komissio antoikin 25. syyskuuta 2013 kertomuksen[5] mahdollisista tekstiilituotteiden uusista merkintävaatimuksista ja tekstiilituotteiden sisältämiä allergisoivia aineita koskevasta tutkimuksesta. Kertomuksessa todettiin, että tekstiilituotteiden nykyiset merkintävaatimukset ovat asianmukaiset. Tekstiilien valmistuksessa käytettävien allergisoivien aineiden merkintävaatimuksista komissio katsoi, että on tärkeää tehdä lisätutkimuksia ja ottaa käyttöön vaihtoehtoisia ja allergisoimattomia aineita. Komissio ilmoitti myös mahdollisista tähän liittyvistä toimista. 2.3. Delegoidut säädökset, joilla muutetaan tiettyjä asetuksen liitteitä Asetuksen 21 artiklassa siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitteitä II, IV, V, VI, VII, VIII ja IX teknisen kehityksen huomioon ottamiseksi. Delegoiduilla säädöksillä voidaan lisäksi muuttaa liitettä I uusien tekstiilikuitujen nimitysten sisällyttämiseksi luetteloon tekstiilikuitujen nimityksistä. Delegoituja säädöksiä voidaan antaa 22 artiklassa tarkoitettujen teknisten perusteiden ja menettelysääntöjen mukaisesti viiden vuoden ajan 7. päivästä marraskuuta 2011 lukien. Asetuksen 22 artiklan mukaisesti komissio laatii siirrettyä säädösvaltaa koskevan kertomuksen viimeistään yhdeksän kuukautta ennen kauden päättymistä eli 7. helmikuuta 2016 mennessä. Säädösvallan siirtoa jatketaan ilman eri toimenpiteitä viideksi vuodeksi, jollei Euroopan parlamentti tai neuvosto vastusta sitä viimeistään kolme kuukautta ennen kauden päättymistä. Parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa säädösvallan siirron. 3. ASETUKSEN TOIMIVUUS 3.1. Tässä kertomuksessa käytetty lähestymistapa ja menetelmä Kertomusta laatiessaan komissio arvioi asetuksen käytännön toimivuutta ja sen päätavoitteiden toteutumista. Se pyrki myös kartoittamaan mahdollisuudet parantaa asetuksen soveltamista. Aiheesta järjestettiin selvitys sekä kuulemiset, joiden kohderyhmänä olivat jäsenvaltioiden asiantuntijat, toimialan ja vähittäiskaupan järjestöt, ammattiliitot, kuluttajajärjestöt, eurooppalaiset standardointielimet ja muut sidosryhmät. Kuulemiset järjestettiin etenkin tekstiilialan asiantuntijaryhmän kautta. Komission selvityksessä kerättiin jäsenneltyjä tietoja jäsenvaltioiden viranomaisilta ja sidosryhmiltä. Sen pohjana oli kaksi kyselylomaketta, jotka julkaistiin komission verkkosivustolla ja joita jaettiin Yritys-Eurooppa-verkoston ja pk-yritysten verkostojen kautta.[6] Yksi kysymyslomake oli suunnattu viranomaisille ja toinen muille intressitahoille. Vastaukset esitettiin tekstiilialan työryhmälle keskusteltavaksi.[7] Ensimmäiseen kyselylomakkeeseen saatiin täydet tai osittaiset vastaukset 27 jäsenvaltiolta ja Norjalta.[8] Toiseen lomakkeeseen saatiin 29 vastausta 15 jäsenvaltiosta (ja yksi Sveitsistä). Vastauksista yhdeksän tuli yrityksiltä ja 14 toimialajärjestöiltä. Vastausprosenttia pidetään hyvänä, kun otetaan huomioon aiheen erittäin erityinen luonne. Osoittautui vaikeaksi saada tietoja kustannuksista, joita toimivaltaisille viranomaisille tai toimijoille koituu lakisääteisten vaatimusten täytäntöönpanosta. Syynä lienee se, että kustannuksia on vaikea arvioida määrällisesti. Seuraavassa esitetään arvioinnin päähavainnot. Ne perustuvat keskusteluihin viranomaisten ja sidosryhmien kanssa sekä kahden kyselylomakkeen kautta kerättyihin tietoihin ja komission tekemään loppuarviointiin. 3.2. Mukautuminen uuteen säädöskehykseen 3.2.1. Kansallisen lainsäädännön mukauttaminen Tekstiiliasetusta sovelletaan sellaisenaan, joten sen säännöksiä ei tarvitse saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jäsenvaltioiden on kuitenkin varmistettava, että niiden oikeusjärjestelmät ovat uuden lainsäädännön mukaisia, esimerkiksi kumoamalla toimenpiteitä, joilla aiemmat tekstiilidirektiivit oli saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tätä kertomusta varten tietoja toimittaneet jäsenvaltiot ovat kertomansa mukaan ryhtyneet toimiin asetuksen asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Yleensä kyse on ollut kansallisten asetusten ja päätösten kumoamisesta tai muuttamisesta taikka uusien säädösten antamisesta. Muutoksilla on pääasiassa pyritty antamaan toimivaltaisille viranomaisille, myös markkinavalvontaviranomaisille, toimivaltaa ja määrittämään seuraamuksia siitä, että asetuksen vaatimusten suhteen on toimitettu harhaanjohtavia tai puutteellisia tietoja. Useimmat jäsenvaltiot toteuttivat tarvittavat mukautukset määräajassa, mutta osa vasta asetuksen voimaantulon (8. toukokuuta 2012) jälkeen. Kertomuksen laatimisen aikaan eräät jäsenvaltiot olivat edelleen mukauttamassa lainsäädäntöään tai aikeissa toteuttaa muutoksia piakkoin. 3.2.2. Tekstiiliasetusta koskevien tietojen levittäminen Asetuksessa ei vaadita tiedotuskampanjoiden järjestämistä, mutta useimmat jäsenvaltiot olivat toteuttaneet toimia, joilla asetuksen vaikutuksista tiedotetaan asianomaisille talouden toimijoille ja sidosryhmille. Kampanjoiden järjestäjinä toimivat joko viranomaiset tai ammattialajärjestöt, kauppakamarit ja kuluttajajärjestöt usein yhteistyössä viranomaisten kanssa. Järjestely oli usein sellainen, että ministeriöt antoivat tietoja ammattialajärjestöille ja nämä sitten jäsenilleen. Kanavina käytettiin seminaareja ja kiertokirjeitä, taustamateriaalia, verkkosivustoja, ammattilehtiä, valtakunnallisia sanomalehtiä ja radiota. Monien sidosryhmien mukaan tarvittaisiin lisätoimia, jotta asetus tunnettaisiin paremmin etenkin pk-yrityksissä. EU:n tasolla ei järjestetty tiedotuskampanjaa. Suurin osa jäsenvaltioiden vastaajista ilmoitti lähinnä yritysten esittämien tietopyyntöjen lisääntyneen asetuksen antamisen jälkeen.[9] Eniten kysymyksiä herättänyt säännös oli 12 artikla, jolla otettiin käyttöön muuta kuin tekstiiliä olevien eläinperäisten osien ilmoittamisvaatimus. Kysymyksiä esitettiin paitsi uusista myös vanhoista säännöksistä. Taustalla olivat mahdollisesti tiedotuskampanjat, jotka saivat sidosryhmät (joista osa ei täysin tuntenut voimassa ollutta lainsäädäntöä) taas kiinnostumaan tekstiilituotteiden merkinnöistä, ja toisaalta joidenkin vanhojen säännösten sanamuodon tai numeroinnin muuttuminen, joka sai ne vaikuttamaan erilaisilta. Taustalla saattoivat olla myös markkinoille tulleet tulokkaat, uudet tuotetyypit tai uudet liiketoimintamallit ja jakelu- ja myyntistrategiat, kuten pelkästään sähköisesti tapahtuva online-vähittäiskauppa. Lisäksi pantiin merkille, että aina kun lainsäädäntöön tehdään muutoksia, tietopyynnöt lisääntyvät siitä riippumatta, kuinka monta säännöstä muuttuu. Komissio ja jotkin jäsenvaltiot huomasivat, että tietopyynnöt vähenivät, kun asetusta oli sovellettu jo useampia kuukausia. 3.3. Keskeiset havaitut vaikutukset Sen ansiosta, että tekstiiliasetusta sovelletaan sellaisenaan, oli helpompi varmistaa, että yrityksillä (tuottajilla, maahantuojilla, vähittäismyyjillä jne.) on täytettävänään yhdenmukaistetut ja selkeät vaatimukset ja että kuluttajat saavat asianmukaiset tiedot, joiden avulla he voivat tehdä päätöksiä luottavaisemmin. Jäsenvaltiot ja sidosryhmät olivat samaa mieltä siitä, että asetuksen soveltaminen sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa lisäksi kevensi unionin lainsäädännön täytäntöönpanoa, joka on usein pitkä ja työläs prosessi. Useimmat jäsenvaltioiden viranomaisista eivät ilmoittaneet erityisistä hankaluuksista tai nimenomaisista ongelmista – ehkä siksi, että asetuksen soveltaminen oli alkanut vasta hiljattain. Eräät muut jäsenvaltiot ja sidosryhmät kertoivat joistakin huolta aiheuttavista seikoista, joista osa liittyi ennalleen jätettyihin säännöksiin. Eniten ongelmia (sekaannusta, turhaa monimutkaisuutta ja kustannuksia) aiheuttivat eräiden jäsenvaltioiden ja sidosryhmien mukaan muuta kuin tekstiiliä olevien eläinperäisten osien ilmoittamisvaatimus (12 artikla) ja vaatimus, jonka mukaan tekstiilituotteiden selosteiden tai merkintöjen on oltava niiden jäsenvaltioiden kielillä, joissa tuotteita markkinoidaan (16 artiklan 3 kohta). Asetuksen 12 artiklan mukaan muuta kuin tekstiiliä olevien eläinperäisten osien esiintyminen tekstiilituotteissa on ilmoitettava tällaisia osia sisältävän tuotteen selosteessa tai merkinnässä käyttämällä ilmausta ”sisältää muuta kuin tekstiiliä olevia eläinperäisiä osia”. Yritykset esittivät sekä komissiolle että jäsenvaltioiden asianomaisille viranomaisille useita selvennyspyyntöjä siitä, onko myös erittäin pienet eläinperäiset osat kuten luut, helmet tai sarvet (niiden osat) ilmoitettava (kyllä on). Asetuksen 16 artiklan 3 kohdan mukaan selosteiden tai merkintöjen on oltava sen jäsenvaltion virallisella kielellä tai virallisilla kielillä, jonka alueella tuotteet asetetaan kuluttajan saataville, jollei kyseinen maa toisin säädä. Eräiden sidosryhmien mukaan vaatimus lisää kustannuksia – kuitenkin vaihtelevasti: joidenkin mukaan lisäkustannukset olivat merkittäviä, toisten mukaan taas melko vähäisiä. Myös muiden säännösten soveltamisessa tai ymmärtämisessä ilmoitettiin olevan ongelmia. Näitä säännöksiä olivat seuraavat: i) 14 artiklan 2 kohta, jonka mukaan toimitusketjuun kuuluvat talouden toimijat voivat käyttää selosteiden tai merkintöjen asemesta mukana olevia kauppa-asiakirjoja, ii) 19 artiklassa oleva viittaus liitteeseen VII (osat, joita ei oteta huomioon kuitukoostumuksen määrittämisessä), iii) liitteeseen V perustuvat poikkeukset (tuotteet, joissa seloste tai merkintä ei ole pakollinen) ja iv) liitteessä IV olevat tiettyjä tekstiilituotteita koskevat erityissäännökset. Vaikka joitakin uusia säännöksiä (etenkin 12 artiklaa ja 16 artiklan 3 kohtaa) pidettiin monitulkintaisina, työläinä ja kustannuksia aiheuttavina sidosryhmien kannalta, niiden katsottiin myös parhaiten varmistavan, että kuluttajille annetaan enemmän tietoja. Perusteltuna pidettiin myös sitä, että kuluttajille annetaan tietoja heidän omalla kielellään. Lisäksi yritykset voivat vapaasti antaa hyödyllisiksi katsomiaan lisätietoja, kunhan niillä ei johdeta kuluttajia harhaan. 3.4. Markkinavalvontatoimet Tekstiilien markkinavalvonta perustuu samoihin periaatteisiin kuin muillakin tuotealoilla. Tekstiiliasetuksessa ei säädetä markkinavalvontamekanismeista, jotka tulisivat jäsenvaltioissa sovellettavien yleisten mekanismien lisäksi. Jotta henkilöstön, laitteiden sekä kuljetus- ja testausresurssien käyttö olisi mahdollisimman tehokasta, viranomaiset perustavat työnsä vuotuisiin tarkastusohjelmiin, jotka ilmoitetaan komissiolle ja joissa otetaan huomioon aiemmat kokemukset ja havainnot, RAPEX-järjestelmän[10] kautta toistuvasti ilmoitetut tuotteet ja kuluttajavalitukset. Ohjelmissa priorisoidaan kulutustavararyhmiä, jotka toistuvasti vaarantavat kuluttajien terveyden ja turvallisuuden. Perustana käytetään usein kuluttajilta, yrityksiltä ja muista lähteistä saatuja tietoja. Prioriteetit voivat vaihtua vuosittain, jos uusia ongelma-alueita ilmenee. Lisäksi jäsenvaltioiden viranomaiset tekevät tarvittaessa (esim. hätätilanteissa) tarkastuksia ja testejä, jotka eivät välttämättä kuulu niiden ohjelmiin. Vain muutamat maat[11] ovat sisällyttäneet tekstiilit nimenomaisesti markkinavalvontaohjelmiinsa. Vaikka tekstiilituotteisiin viitattaisiinkin nimenomaisesti, markkinavalvontatarkastuksissa tehdään yleisesti vaatimustenmukaisuustestejä, jotka eivät kuulu asetuksen soveltamisalaan: testataan esimerkiksi turvallisuusseikkoja, kuten nauhojen pituutta, nappeja ja mahdollisen tukehtumisriskin aiheuttavien pienten osien irtoamista. Yleisten markkinavalvontaviranomaisten lisäksi on muitakin elimiä, jotka pyrkivät suojelemaan yrityksiä ja kuluttajia epäreilulta kilpailulta ja harhaanjohtavalta mainonnalta.[12] Näihin elimiin voivat ottaa yhteyttä kaikki, jotka epäilevät tällaisten menettelyjen käyttöä. Tekstiiliasetukseen liittyvien erityyppisten tarkastusten käyttöön ei ole yhtenäistä mallia, koska jäsenvaltiot painottavat eri tarkastustyyppejä hieman eri tavoin. Kansallisten viranomaisten parissa tehty selvitys osoitti, että säännölliset määräaikaistarkastukset ja pistotarkastukset ovat useimmissa jäsenvaltioissa yleisimmät tarkastusmuodot. Suoria yhteydenottoja valmistajiin ja muihin talouden toimijoihin on vähemmän. Selvityksessä tuli esiin kahdenlaisia ongelmia, joita markkinavalvontaviranomaiset ilmoittivat esiintyvän asetuksen soveltamisessa. Ne liittyivät seuraaviin: - yritysten vaatimustenvastaiset menettelyt: käytettiin liitteen I luetteloon kuulumattomia tekstiilikuitunimityksiä, laiminlyötiin kuitukoostumuksen ilmoittaminen sen maan virallisella kielellä, jossa tuotetta markkinoidaan, ilmoitettiin kuitukoostumus virheellisesti selosteessa tai merkinnässä, ei selostetta eikä merkintää - välineet: kansallisten viranomaisten markkinavalvontaa ja testausta haittasi sekä henkilö- että taloudellisten resurssien vähäisyys, mikä vähensi testattavien näytteiden määrää. Vaikka unionin tasolla ei ole tilastoja tekstiilituotteiden vaatimustenmukaisuudesta suhteessa asetukseen, vaikuttaa yleisesti ottaen siltä, etteivät markkinavalvonta- tai tulliviranomaiset ole rekisteröineet vakavia ongelmia. Tämä voi johtua siitä, etteivät ne aina pidä tekstiilien kuitukoostumusta suuririskisenä prioriteettina. Näyttää kuitenkin siltä, ettei vaatimustenmukaisuus ole aina tyydyttävää.[13] Koska tekstiilituotteiden kuitukoostumusta ei tarkasteta riittävästi, kuluttajat saattavat lisäksi erehtyä ostamaan tuotteita, joissa merkintöjen mukaan on kalliita kuituja (esim. kashmiria tai silkkiä) mutta jotka on todellisuudessa tehty halvemmista kuiduista. Komissio kehottaakin jäsenvaltioita lisäämään osallistumistaan yhteisiin täytäntöönpanotoimiin, joissa kansalliset viranomaiset voivat jakaa resursseja, asiantuntemusta ja tuloksia ja samalla varmistetaan täytäntöönpanon koordinoitu ja yhdenmukainen valvonta. Komissio voi antaa osarahoitusta tällaisiin yhteistoimiin myös tekstiilien kuitukoostumuksen tapauksessa.[14] 3.4.1. Seuraamukset tekstiiliasetuksen rikkomisesta Jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön runsaasti erilaisia tekstiiliasetuksen rikkomiseen liittyviä seuraamuksia, sekä hallinnollisia että oikeudellisia. Ankarin hallinnollinen seuraamus näyttäisi olevan vaatimustenvastaisen tuotteen poistaminen markkinoilta. Sitä kuitenkin ilmeisesti käytetään vain poikkeustapauksissa. Seuraamusten taso vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen, ja jotkin sidosryhmät ehdottavatkin, että olisi otettava käyttöön asetukseen perustuva yhdenmukaistettu eurooppalainen järjestelmä. (Tiedonannossaan Visio teollisuustuotteiden sisämarkkinoista[15] komissio ilmoitti aikovansa harkita lainsäädäntöehdotusta, joka sisältäisi yhdenmukaisen lähestymistavan taloudellisiin seuraamuksiin teollisuustuotteiden sisämarkkinoilla.) Komission tutkimusten mukaan sidosryhmien tuntemus ja tiedot seuraamuksista ovat varsin vähäisiä. Eräiden mielestä seuraamukset eivät ole tarpeeksi ankaria, koska sakot eivät toimi varoittavasti. 3.5. Komission ohjeet Komissio on laatinut asetuksen täydennykseksi luettelon usein esitetyistä kysymyksistä, joiden kautta yritykset saavat vastauksia asetuksen soveltamiseen liittyviin kysymyksiinsä. Luetteloa päivitetään säännöllisesti, ja se on julkisesti saatavilla komission verkkosivustolla.[16] Vastaukset eivät kuitenkaan edusta tulkintaa asetuksen säännöksistä, koska EU-lainsäädännön sitova tulkitseminen kuuluu unionin tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan. Usein esitetyistä kysymyksistä saatujen kokemusten ja sidosryhmien ja jäsenvaltioiden kuulemisten perusteella on muodostunut yhteinen käsitys, jonka mukaan usein esitettyjen kysymysten luettelo olisi korvattava tai sitä olisi täydennettävä jäsennetymmällä ja kattavammalla ohjeistuksella, jossa esitetään yleiskatsaus keskeisiin kysymyksiin, jotka liittyvät asetuksen ymmärtämiseen. Siinä ei kuitenkaan esitettäisi tulkintaa asetuksen säännöksistä, koska – kuten edellä todettiin – EU-lainsäädännön sitova tulkitseminen kuuluu unionin tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan. Tekstiilialan asiantuntijaryhmä voisi osallistua asiakirjan käsittelyyn ja muotoiluun. Asiantuntijaryhmällä on tärkeä rooli asetuksen soveltamisessa. Se otti hoitaakseen aiemman työryhmän tehtävät lukuun ottamatta niitä, jotka liittyvät asetuksen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä. Se ei näet koske (sellaisenaan sovellettavaa) asetusta. Asiantuntijaryhmä keskustelee ja vaihtaa näkemyksiä asetuksen soveltamisesta, kerää tietoja, joiden avulla saataisiin parempi käsitys ongelmista, ja muotoilee yhteisen tulkinnan asetuksen säännöksistä. Ryhmä koostuu jäsenvaltioiden edustajista, ja sidosryhmien asiantuntijat osallistuvat kokouksiin tarkkailijoina tarpeen mukaan. 3.6. Standardointi Asetuksen 19 artiklan mukaan tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen määrittämiseksi tehtävät tarkastukset on suoritettava liitteessä VIII säädettyjen, kahden ja kolmen tekstiilikuidun sekoitteisiin sovellettavien kvantitatiivisten analyysimenetelmien taikka yhdenmukaistettujen standardien mukaisesti. Mitä tulee standardien mahdolliseen käyttöön, komissio kaavailee standardointipyynnön esittämistä Euroopan standardointikomitealle (CEN). Pyyntöön voisi mahdollisesti sisältyä - kvantifiointimenetelmien (liite VIII ja EN ISO -standardit) seulonta - vaatimusten ja mahdollisten korjaavien toimien erojen kartoittaminen - yhdenmukaistettujen standardien laatiminen kahden ja kolmen tekstiilikuidun sekoitteista koostuvien tekstiilituotteiden analysointiin. Useat jäsenvaltiot ovat huomauttaneet, ettei kuitujen tunnistamiseen ole olemassa yhtä ainoaa vakiintunutta menetelmää. Kuitujen tunnistamiseen käytettävien optisten, kemiallisten ja infrapunamenetelmien eduista ja haitoista on erilaisia näkemyksiä. 4. UUDET TEKSTIILIKUITUJEN NIMITYKSET 4.1. Asetuksen säännökset Uuden kuidun lisääminen aiempien tekstiilidirektiivien liitteisiin vaati pitkällistä menettelyä uutta kuitua koskevan hakemuksen esittämisestä sen oikeudelliseen hyväksymiseen Euroopan tasolla,[17] minkä jälkeen EU:n jäsenvaltioiden oli vielä mukautettava lakejaan. Tämä aiheutti hallinnollista rasitetta viranomaisille, tulonmenetyksiä yrityksille ja viivästyksiä uuden kuidun tuomisessa markkinoille – etenkin sen kehittäneelle yritykselle. Viivästysten katsottiin muodostavan esteen ja haittaavan innovointia. Tekstiiliasetuksen mukaisesti uusia kuitunimityksiä voidaan lisätä komission delegoiduilla säädöksillä, joita sovelletaan sellaisenaan ja jotka eivät edellytä jäsenvaltioilta täytäntöönpanomenettelyä. Asetuksen 5 artiklan mukaisesti ainoastaan liitteessä I lueteltuja tekstiilikuitujen nimityksiä saadaan käyttää tekstiilituotteiden kuitukoostumusta kuvaavissa selosteissa ja merkinnöissä. Liitteessä I on tällä hetkellä kaksi kuitunimitysryhmää: taulukko 1 sisältää luonnonkuituja (numerot 1–18), kuten villa, silkki, puuvilla ja pellava, ja taulukko 2 tekokuituja (numerot 19–49),[18] kuten viskoosi, nailon, polyesteri ja elastaani. Kunkin nimityksen rinnalla annetaan kuidun kuvaus. Tekstiiliasetukseen otettiin myös uusi säännös (6 artikla), jonka mukaan mikä tahansa valmistaja tai valmistajan puolesta toimiva henkilö voi tehdä komissiolle hakemuksen uuden tekstiilikuidun nimityksen lisäämiseksi liitteeseen I. Hakemukseen on sisällyttävä tekninen tiedosto,[19] joka sisältää vähintään seuraavat: - tiedot tekstiilikuidulle ehdotetusta nimityksestä ja määritelmästä - tunnistus- ja kvantifiointimenetelmät - tietyt kuidun parametrit ja ominaisuudet - tuotantoprosessi ja merkitys kuluttajille. Hakijan on toimitettava komissiolle edustavia näytteitä uudesta puhtaasta tekstiilikuidusta ja relevanteista tekstiilikuitusekoitteista, jotta ehdotetut tunnistus- ja kvantifiointimenetelmät voidaan validoida. 4.2. Uudet tekstiilikuitujen nimitykset Tätä kertomusta varten on tarkasteltu kolmea hakemusta uusien tekstiilikuitujen nimitysten hyväksymiseksi. Hakemuksista kaksi jätettiin ennen tekstiiliasetuksen voimaantuloa, mutta asetusta oli jo ryhdytty soveltamaan, kun niihin liittyvien teknisten tietojen arviointi saatiin päätökseen. Asiakirjoissa annettuja tietoja pidettiin kuitenkin riittävinä siihen, että niiden perusteella voitiin tehdä päätös suhteessa asetuksen vaatimuksiin. Ensimmäisen hakemuksen kohteena oli polypropeeni/polyamidi-kaksikomponenttikuitu, ja hakemus toimitettiin komissiolle vuonna 2005 vanhojen tekstiilidirektiivien mukaisesti. Nimitys lisättiin liitteen I luetteloon uuden tekstiiliasetuksen mukaisesti komission delegoidulla asetuksella (EU) N:o 286/2012.[20] Toisen hakemuksen kohteena oli yleisnimi ”triexta” (eräs polyesterikuitutyyppi), ja hakemus toimitettiin komissiolle alkuvuodesta 2011. Tutkittuaan hakemukseen liittyvän teknisen tiedoston yhdessä tekstiilialan asiantuntijaryhmän kanssa komissio katsoi, että hakemus voidaan hyväksyä käsiteltäväksi. Tämän jälkeen tehtiin perusteellinen tekninen analyysi, jotta voitiin validoida ehdotettu määritelmä, tarkastaa kuidun ominaisuudet ja varmentaa ne parametrit, joiden perusteella se voitaisiin erottaa muista kuiduista. Analyysin tulokset esitettiin jäsenvaltioiden ja sidosryhmien asiantuntijoille, ja niistä keskusteltiin heidän kanssaan. Tulokset ovat julkisesti saatavilla.[21] Tämäntyyppinen kuitu, josta käytetään kaupallisissa ja teknisissä asiakirjoissa yleisesti nimitystä PTT (polytrimetyleenitereftalaatti), patentoitiin ensimmäisen kerran 1940-luvulla, ja se on asetettu kaupallisesti saataville polyesterinä. Kuidun kemialliset ominaisuudet eivät poikkea olennaisesti muiden polyesterikuitujen ominaisuuksista, joten siitä voidaan käyttää nimitystä polyesteri. Lopullisen arvioinnin valmistuttua toukokuun 2014 lopussa komissio ilmoitti hakijalle, ettei kuitua ”triexta” lisätä asetuksen liitteessä I olevaan luetteloon. Kolmannen hakemuksen aiheena oli yleisnimi ”polyakrylaatti”, ja komissio vastaanotti sen tammikuussa 2014 eli asetuksen hyväksymisen jälkeen. Kun tekninen tiedosto oli tutkittu, katsottiin, että hakemus voidaan hyväksyä käsiteltäväksi. Menettely on vielä meneillään, ja lopullinen päätös tehtäneen ensi vuonna. 4.3. Uutta kuitunimitystä koskevien hakemusten käsittely Yksikään edellä mainituista uutta kuitunimitystä koskevista hakemuksista ei käynyt läpi tekstiiliasetuksessa säädettyä koko arviointimenettelyä hakemuksen jättämisestä Euroopan tason hyväksymiseen. Niiden perusteella ei siksi voida täysin arvioida asetuksen vaikuttavuutta ja tehokkuutta sen menettelyn yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi, jolla liitettä I muutetaan lisäämällä siihen uusia kuitujen nimityksiä. Voidaan kuitenkin odottaa, että komission asetuksen käyttäminen direktiivien ja komiteamenettelyn sijaan on selvästi nopeuttanut menettelyä, jolla lisätään uusi kuitunimitys luettelossa I olevaan luetteloon. Vuodesta 2011 lähtien jätettyjen hakemusten yhteydessä toimitetut tiedot ovat täyttäneet liitteessä II vahvistetut vähimmäisvaatimukset. Lisäksi hakijoita on pyydetty esittämään kuidun ominaisuudet tekstiilialan asiantuntijaryhmän kokouksessa lisätietojen antamiseksi komission yksiköille. Vaikka uudesta hakemuksia ja uusien kuitunimitysten hyväksymistä koskevasta prosessista ei ole vielä paljon kokemuksia, komissio katsoo, että sekä menettelyt että perusteet ovat tässä vaiheessa tasapainoisia ja relevantteja. Kunnioittaen täysin nykyistä sääntelykehystä voidaan kuitenkin sanoa, että varaa käytännön parannuksiin on. Etenkin voitaisiin laajentaa sidosryhmien kuulemista. 5. PÄÄTELMÄT JA NÄKYMÄT Asetuksessa annettiin sen soveltamisen arvioimiseen suhteellisen vähän aikaa (2012–2014), eikä sen puitteissa pystytty vielä kartoittamaan kaikkia lainsäädännön vahvuuksia ja heikkouksia. Selvityksen ja jäsenvaltioiden ja sidosryhmien asiantuntijoiden kuulemisten yleisten tulosten perusteella vaikuttaisi siltä, että asetus on toiminut voimaantulostaan lähtien hyvin. Asetuksessa säädetään asianmukaisista toimenpiteistä, joilla on määrä toteuttaa sen tavoitteet eli sisämarkkinoiden moitteeton toiminta, oikeiden tietojen antaminen kuluttajille, lisäjoustavuus lainsäädännön mukauttamisessa teknologisiin muutoksiin sekä sääntelykehyksen yksinkertaistaminen. Siirtyminen kolmesta direktiivistä yhteen asetukseen on vähentänyt byrokratiaa ja tuonut lisää varmuutta yrityksille ja kuluttajille. Niitä käytäntöön ja vaatimustenmukaisuuteen liittyviä seikkoja, jotka vielä herättävät kysymyksiä alan toimijoiden keskuudessa, voidaan selkeyttää eri tavoin, etenkin antamalla teknisiä ohjeita. Uudet säännökset ovat saattaneet lisätä yritysten kustannuksia, mutta voidaan hyvin ajatella, että kuluttajille tarjottavien tietojen parantuminen tarjoaa niille hyvän vastineen. Vaikka nykyisen lainsäädännön tiettyjen säännösten soveltamiseen liittyykin käytännön ongelmia, esiin ei näin ollen ole tullut merkittäviä puutteita, epäjohdonmukaisuuksia tai hallinnollista rasitetta, joiden vuoksi asetusta olisi muutettava. Edellisen perusteella ja nykyisen sääntelykehyksen parantamiseksi komissio katsoo, että voitaisiin kaavailla seuraavia toimenpiteitä: - Laaditaan ohjeet, jotka perustuvat nykyisiin usein esitettyihin kysymyksiin ja joilla selvennetään tekstiiliasetuksen eri osa-alueita. - Selvitetään käytännön mahdollisuuksia parantaa uutta kuitunimitystä koskevien hakemusten käsittelyä. - Harkitaan standardointitoimeksiannon antamista asianomaisille eurooppalaisille standardointielimille, etenkin CENille. Lisäksi komissio jatkaa asetuksen jatkuvaa seurantaa jäsenvaltioiden ja asianomaisten sidosryhmien avulla. Jäsenvaltioita kehotetaan lisäksi harkitsemaan tekstiilituotteiden tarkastamisen ja valvonnan lisäämistä markkinavalvontaohjelmissaan. [1] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1007/2011, annettu 27. syyskuuta 2011, tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä (EUVL L 272, 18.10.2011, s. 1). [2] Lisätietoja tekstiilialan asiantuntijaryhmän kokouksista: http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/textiles/documents/index_en.htm. [3] Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan määritelmän mukaan ’tekstiilituotteella’ tarkoitetaan jalostamatonta, osittain tai täysin jalostettua, osittain tai kokonaan viimeisteltyä, puolivalmista tai valmiiksi ommeltua tuotetta, joka koostuu yksinomaan tekstiilikuiduista niiden sekoitus- ja sitomistavoista riippumatta. [4] Tekstiilituotteisiin rinnastetaan myös muihin tuotteisiin olennaisina osina sisältyvät tekstiilit, jos niiden koostumus ilmoitetaan (2 artiklan 2 kohdan d alakohta). [5] Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle mahdollisista tekstiilituotteiden uusista merkintävaatimuksista ja tekstiilituotteiden sisältämiä allergisoivia aineita koskevasta tutkimuksesta, COM(2013) 656 final, 25.9.2013. [6] Kyselylomakkeista sovittiin jäsenvaltioiden asiantuntijoiden ja komission kesken. [7] Kyselylomakkeisiin saadut vastaukset esitetään tiivistetysti osoitteissa http://ec.europa.eu/DocsRoom/documents/5710 ja http://ec.europa.eu/DocsRoom/documents/5711. [8] Alankomaat ei toimittanut vastausta. [9] Osa tietopyynnöistä liittyi asetuksen soveltamisalaan kuulumattomiin seikkoihin, kuten koko- tai hoitomerkintöihin. [10] RAPEX-järjestelmä perustettiin yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin pohjalta. Aluksi sen piiriin kuuluivat yhdenmukaistetut ja yhdenmukaistamattomat kulutustavarat ja sittemmin asetuksen (EU) N:o 756/2008 myötä kaikki yhdenmukaistetut tuotteet. Komissio julkaisee kaikki RAPEX-ilmoitukset viikoittain internetissä osoitteessa http://ec.europa.eu/consumers/safety/rapex/index_en.htm. [11] Seitsemän jäsenvaltiota (Bulgaria, Kroatia, Latvia, Liettua, Portugali, Ranska ja Romania) ja Norja. [12] Esimerkiksi Saksan Wettbewerbszentrale, joka on riippumaton ja ei-kaupallinen tarkkailija. [13] Eräässä jäsenvaltiossa noin 35 prosentissa testatuista tuotteista oli väärä kuitukoostumus ja noin 33 prosentissa virheellinen seloste. [14] Lisätietoja: www.prosafe.org. [15] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Visio teollisuustuotteiden sisämarkkinoista (COM(2014) 25 final), 22. tammikuuta 2014). [16] http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/textiles/files/regulation-1007-2011-faq_en.pdf. [17] Aiemmassa järjestelmässä uudet kuitunimitykset lisättiin komiteamenettelyllä. [18] Asetuksen nojalla annetun ensimmäisen delegoidun säädöksen myötä. [19] Vähimmäisvaatimukset hakemukseen sisällytettävälle tekniselle tiedostolle esitetään asetuksen liitteessä II. [20] Komission delegoitu asetus (EU) N:o 286/2012, annettu 27. tammikuuta 2012, tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1007/2011 liitteen I muuttamisesta uuden tekstiilikuitunimityksen sisällyttämiseksi siihen sekä liitteiden VIII ja IX muuttamisesta niiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen (EUVL L 95, 31.3.2012, s. 1). [21] Tutkimus on saatavilla osoitteessa https://ec.europa.eu/jrc/sites/default/files/ptt_final_report_revision_1_v_14_03_05.pdf.