Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Neuvoston asetus lampaan- ja vuohenliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä"

(2002/C 36/10)

Neuvosto päätti 22. toukokuuta 2001 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 36 ja 37 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut "maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö" -jaosto antoi lausuntonsa 27. syyskuuta 2001. Esittelijä oli José Manuel de las Heras Cabañas.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 17. ja 18. lokakuuta 2001 pitämässään 385. täysistunnossa (lokakuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 75 puolesta 10:n pidättyessä äänestämästä.

1. Komission ehdotuksen pääsisältö

1.1. Asetusehdotus koskee YMJ:hin tehtäviä erittäin merkittäviä muutoksia, joista tärkein on tuottajatuen perustana olevan ajattelutavan muuttaminen. Ehdotuksessa käsiteltävällä palkkiolla ei enää alenneta tai poisteta tuottajien tulonmenetystä, vaan tuottajille maksetaan markkinointivuoden kehityksestä riippumaton kiinteämääräinen palkkio.

1.2. Tärkeimmät muutokset ovat seuraavat:

1.2.1. Määrätään yksittäispalkkio, joka on 21 euroa raskaasta uuhesta ja 16,8 euroa kevyestä uuhesta sekä lihaksi kasvatettavasta vuohesta. Säilytetään palkkioiden välinen ero 20 prosenttina.

1.2.2. Maaseutupalkkiota(1) aletaan nyt kutsua lisäpalkkioksi ja se korotetaan 7 euroon. Samalla poistetaan raskaiden ja kevyiden karitsojen tuottajien välinen ero. Lisäpalkkiota voivat hakea epäsuotuisilla alueilla toimivien karjankasvattajien lisäksi sellaiset karjankasvattajat, jotka siirtävät eläimensä vuodenaikojen mukaisesti laitumelta toiselle tietyissä olosuhteissa.

1.2.3. Poistetaan mahdollisuus, jonka mukaan maitoa ja maitotuotteita kaupan pitävät tuottajat voivat saada raskaasta karitsasta maksettavaa palkkiota, vaikka he lihottaisivat ainakin 40 prosenttia tilallaan syntyvistä karitsoista.

1.2.4. Asetetaan jäsenvaltiokohtainen vähimmäistakuumäärä, joka perustuu ennen uudistusta voimassa olleiden tilakohtaisten oikeuksien yhteenlaskettuun määrään.

1.2.5. Säilytetään yksityisen varastoinnin tuki interventiotoimenpiteenä.

2. Yleistä·

Yleiskatsaus markkinoihin

2.1. Ulkoinen ulottuvuus - Lampaan- ja vuohenlihan omavaraisuusaste on EU:ssa noin 80 prosenttia, minkä vuoksi kysyntää tyydytetään myös jonkin verran tuonnilla. Valtaosa tuonnista on tullitonta. Mainittakoon erityisesti, että lihaa voidaan kiintiöiden puitteissa tuoda tullitta Uudesta-Seelannista enintään 226700 tn, Argentiinasta 23000 tn ja Australiasta 18650 tn. Itä-Euroopan maiden liittyminen unioniin ei vääristä merkittävästi YMJ:tä, sillä ne ovat vähentäneet tuotantoaan tuntuvasti eivätkä ne sitä paitsi Romaniaa ja Bulgariaa lukuun ottamatta kuluta lampaan- eivätkä vuohenlihaa. Liittymisprosessissa otetaan huomioon kunkin ehdokasvaltion nykyinen tuotanto. YMJ:hin vaikuttanevat eniten Bulgaria ja Romania, sillä vain ne käyttävät nykyisin kokonaan vientikiintiönsä, jonka puitteissa ne voivat tuoda lihaa tullitta EU:hun (Romania 8050 tn ja Bulgaria 7000 tn). Muillakin ehdokasmailla on tullikiintiönsä, mutta ne eivät käytä sitä kokonaan: Puolalla 9200 tn, Unkarilla 14832,5 tn ja Tsekin tasavallalla 2150 tn.·

Euroopan unionissa vallitseva tilanne

2.2. Nykyisessä YMJ:ssä lampaan- ja vuohenlihan tuottajille myönnetään tukea kunkin markkinointivuoden tulonmenetyksen ja EU:n markkinahinnan perusteella. Tuessa on tärkeintä sen taustalla oleva ajattelutapa, sillä nykyinen palkkio korvaa lampaan- ja vuohenlihan tuottajille ostovoiman ja tulon mahdollisen menetyksen markkinahinnan laskiessa. Uuden ehdotuksen tarkoituksena on asettaa kiinteämääräinen 21 euron suuruinen uuhipalkkio, joka ei riipu alalla mahdollisesti vallitsevasta myönteisestä tai kielteisestä tilanteesta. TSK katsoo nyt ehdotetun määrän olevan täysin riittämätön, koska lampaan- ja vuohenlihan tuottajat eivät sen avulla yllä samalle tulotasolle kuin muut karjankasvattajat.

2.3. Lampaan- ja vuohenlihan tuottajien tulotaso on viimeisten kymmenen vuoden aikana laskenut lampaan- ja vuohenlihan nykyisen YMJ:n täytäntöönpanosta huolimatta. Alan karjankasvattajien tulot ovat edelleen muiden karjankasvattajien keskituloa alhaisemmat. Tulotason menetys ei johdu siitä, ettei tulokorvaus ole ajatuksena onnistunut, vaan siitä, ettei sitä ole toteutettu asianmukaisin välinein.

2.3.1. Perushinta lasketaan nykyisin vuosittain siten, että laskennassa otetaan huomioon kyseisen vuoden markkinatilanne sekä lampaan- ja vuohenlihan tuotannon ja kulutuksen kehitysnäkymät, tuotantokustannukset, muiden eläinsektoreiden, erityisesti naudanliha-alan markkinatilanne sekä saadut kokemukset. Perushintaa ei ole tarkistettu sen jälkeen kun YMJ hyväksyttiin vuonna 1998, ja se on itse asiassa pysynyt samana vuodesta 1993 lähtien. Lampaan- ja vuohenlihan tuottajien tulotaso on kärsinyt siitä, ettei perushintaa ole ajantasaistettu, koska alan tuottavuus ei ole noussut samaan tapaan kuin muilla aloilla, mikä olisi korvannut ainakin osittain kustannusnousun. Tuottajien tulotaso ei ole lähentynyt muiden tuotannonalojen tulotasoa, vaan ero on päinvastoin kasvanut.

2.3.2. Kun perushinnan supistuskerroin on pysynyt tähän asti 7 prosenttina, karjankasvattajien saamaa lopullista palkkiota on leikattu noin 25 prosenttia.

2.3.3. Jos komission suunnittelemaa kiinteää palkkiota verrataan euromääräiseen emolehmäpalkkioon nautayksiköltä (NY), havaitaan, että vuonna 2002 lampaan- ja vuohenlihan tuottajien saama palkkio olisi 30 prosenttia pienempi kuin emolehmäpalkkio. Vertailu on tehty siksi, että emolehmien tuotantomenetelmä on pitkälti samankaltainen kuin uuhien ja kuttujen. Jos tilanne ei muutu, lampaan- ja vuohenlihan tuottajien tulotasoa on erittäin vaikea nostaa samalle tasolle kuin muiden karjankasvattajien.

2.4. Myös teollisuus ja kauppa hyötyvät siitä, että tuotannosta maksetaan asianmukainen palkka ja estetään tulotason laskeminen, sillä ne saavat työstettäväkseen tuotteita, jotka täyttävät varmasti kuluttajien ja koko yhteiskunnan jatkuvasti yhä ponnekkaammin esittämät vaatimukset.

2.5. TSK:n mielestä kevyiden karitsoiden tuottajien (jotka pitävät kaupan maitoa) ja vuohenlihan tuottajien tulee saada palkkio raskaiden karitsojen tuottajien tapaan 100-prosenttisena. Palkkio maksetaan 100-prosenttisena myös emolehmän kasvattajille, ja näin karjankasvattaja saa palkkion aina siihen asti kun tila ylittää tietyn vuotuisen maitomäärän. Tilakohtaisesta kiintiöstä päättää jäsenvaltio. Maidontuotantoon tarkoitetuille uuhille on luotava samantapainen toimenpide ja tuottajille on maksettava palkkio tiettyyn tilakohtaiseen päälukuun asti ilman että heidän tarvitsee supistaa lainkaan tuotantoa. Näin tällaisten karjatilojen myönnetään olevan monitoimisia.

2.6. Koska ala on herkkä, palkkion määrä on aiheellista tarkistaa säännöllisesti ja mukauttaa alalla vallitsevaan tilanteeseen. Palkkion suuruutta ei ole syytä määrätä vuoteen 2006 asti, sillä näin pienennettäisiin jälleen tuottajien tuloja.

2.7. Ehdotuksessa esitetään niin ikään yksityisen varastoinnin tuen säilyttämistä interventiotoimenpiteenä. Se ei tähän asti ole juurikaan vaikuttanut alaan. Toimenpiteen budjettiosuus on ollut yleensä noin 0,15 prosenttia. Tilanteeseen saattaa vaikuttaa suurelta osin omavaraisuusaste, joka on 80 prosenttia, ja se, ettei ala ole suoranaisesti sekaantunut yhteenkään elintarvikekriisiin.

2.8. Kiinteän palkkion käyttöönotto ottamatta huomioon kunkin markkinointivuoden tulonmenetystä merkitsee sitä, että ala ajetaan hyvin hankalaan tilanteeseen, jos markkinat kehittyvät kielteisesti, sillä käyttöön otettava palkkio ei riipu hintojen vaihtelusta. Viimeaikaisia elintarvikekriisejä on aina seurannut markkinoiden jyrkkä lasku. Niinpä on otettava käyttöön komission tekemän ehdotuksen 26 artiklassa tarkoitettua toimenpidettä laajempi, automaattisesti käynnistyvä mekanismi, jolla täydennetään nykyistä palkkiota markkinahintojen laskiessa alle kynnys- tai viitehinnan.

2.9. Olisi vielä tutkittava sitä, miten eläimet voidaan tulevaisuudessa tunnistaa ja rekisteröidä yksitellen siten, että ne ovat jäljitettävissä tuottajalta kuluttajalle. Tuotanto-olosuhteet sekä lampaan- ja vuohenlihan markkinointi on pyrittävä saamaan avoimiksi, jotta kulutukseen vaikutetaan myönteisesti lujittamalla kuluttajien luottamusta ja välttämällä mahdollisia petoksia tai harhaan johtamista. TSK on todennut tuoreimmissa elintarvikkeiden turvallisuutta ja jäljitettävyyttä käsitelleissä lausunnoissaan, että asetetun tavoitteen saavuttaminen edellyttää eläinten tunnistamisen ja rekisteröinnin lisäämistä. Komitea katsookin, että on erittäin tärkeää panna täytäntöön eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä annettu direktiivi 92/102/ETY(2), joka yhdessä uuden tekniikan kehittymisen myötä edistää eläinten tunnistamista ja rekisteröintiä, mikä puolestaan on välttämätöntä, jotta eläimet voidaan jäljittää aukottomasti (esimerkiksi elektronisten tunnistimien avulla).

2.10. TSK ehdottaa, että tuottajaryhmittymien roolia vahvistetaan lampaan- ja vuohenlihan YMJ:ssä rohkaisemalla karjankasvattajia markkinoimaan tuotteitaan tuottajajärjestöjen kautta. Tuottajaryhmittymät voivat vaikuttaa myönteisesti tuotteiden laadun parantamiseen tähtäävien toimintaperiaatteiden soveltamiseen, helpottaa tuotteen jäljitettävyyttä, edistää ympäristömyötäisiä käytänteitä ja parantaa eläintautien ehkäisemistä.·

Maaseudun kehittäminen

2.11. Vaikka lampaan- ja vuohenlihalla ei ole lihan kokonaistuotannon kannalta kovin suurta painoarvoa (10 prosenttia sianlihan tuotannosta ja 12 prosenttia naudanlihantuotannosta), se on komission mukaan hyvin tärkeää maaseudulla, jossa lampaita ja vuohia kasvatetaan etupäässä vuoristoalueilla ja epäsuotuisilla alueilla. Komitea yhtyy komission toteamukseen. Noin 80 prosenttia tukihakemuksista keskittyy epäsuotuisille alueille. TSK katsookin olevan välttämätöntä korottaa lisäpalkkiota ehdotettua enemmän, jotta tuottajia rohkaistaan pysymään kyseisillä seuduilla.

2.12. Kasvattaessaan lampaita ja vuohia epäsuotuisilla alueilla lihantuottajat ovat vastuussa väestön säilymisestä maaseudulla, niin että maaseutu pysyy elinkelpoisena. Tämä on pelkkää tuotantoa kauaskantoisempi sosiaalinen funktio. Tällaisen tuotantojärjestelmän ansiosta maaseudulle ominainen rakenne säilyy alueilla, joilla autioitumisen uhka on todellinen. Näiden EU-alueiden väestötiheys on alle 80 asukasta/km2, mutta Välimeren vyöhykkeellä (jossa tuotetaan 90 prosenttia vuohenlihasta ja Yhdistynyt kuningaskunta mukaan lukien 80 prosenttia lampaanlihasta) väestötiheys on alle 25 asukasta/km2. Alan väestörakennetta koossa pitävä funktio on tunnustettava ja lisäpalkkiota, jota aiemmin kutsuttiin maaseutupalkkioksi, on nostettava. Lampaan- ja vuohenkasvatus tukee sitä paitsi näillä alueilla maaseudun muita, täydentäviä elinkeinoja kuten maatilamatkailua.·

Ympäristö

2.13. Ympäristön säilyttäminen on laajaperäisillä tuotannonaloilla ensiarvoisen tärkeää. Niinpä lampaan- ja vuohenlihan tuottajat tekevät yhteiskunnalle palveluksen, joka on korvattava asianmukaisesti, koska sillä on huomattavaa ekologista arvoa ja palvelus on ympäristön säilyttämisen kannalta erittäin arvokas. Eläinten laiduntaminen vuorten alarinteillä ja vuoristoalueilla hillitsee maastopaloja ja edistää metsien uusiutumista, eikä luonto näin kadota monimuotoisuuttaan. Järkiperäinen laiduntaminen torjuu lisäksi eroosiota ja maan tiivistymistä, mikä estää maaperän kulumisen.

2.13.1. Laajaperäiselle tuotannolle on ympäristöä säästävän tuotannon lisäksi ominaista elintarvikkeiden turvallisuus ja eläinten hyvinvointi, koska niitä ruokitaan luonnonlaitumilla. Tämä puolestaan merkitsee sitä, ettei karitsojen eikä vohlien ruokinnassa käytetä lainkaan keinotekoisia lihotusaineita. Tuotantomallin jatkaminen edellyttää, että tuottajat saavat suorittamastaan tehtävästä asianmukaisen palkan.

2.13.2. Jos nyt tehty ehdotus hyväksytään sellaisenaan, on olemassa suuri vaara, että nykyinen tuotantojärjestelmä vaihdetaan voimaperäiseen tuotantoon, jonka ensisijaisena päämääränä on kustannusten alentaminen ja jossa kaikki edellä kuvatut tavoitteet jätetään taka-alalle.

3. Erityistä

3.1. Karjankasvattajien tulonmenetyksen pohjalta määräytyvän nykyisen palkkion korvaaminen kiinteällä palkkiolla ei ole aivan yksinkertaista, koska nykyisessä järjestelmässä karjankasvattajille on taattu kohtuullinen tulotaso. Nykyistä järjestelmää olisi parannettava ja sen soveltamisessa vuosien mittaan ilmenneet puutteet olisi korjattava. Tulonmenetyksiä on erittäin vaikea kompensoida pelkästään siten, että otetaan käyttöön kiinteä palkkio, ellei palkkio ole riittävän suuri ja ellei sitä yhdistetä kriisitilanteen varalta turvaverkkoon.

3.2. Kiinteän palkkion käyttöönotto saattaisi vähentää byrokratiaa, ja sen avulla toimivaltaiset hallintotahot voisivat lisätä valvontaansa. Lisäksi päästäisiin eroon monimutkaisesta laskutavasta, ja karjankasvattajat voisivat tehdä markkinointivuodeksi etukäteissuunnitelmia. Eduista huolimatta on luotava turvaverkko, jolla karjankasvattajien tulot korvataan kriisitilanteessa. Palkkion määrääminen ottamatta huomioon markkinakiintiöitä saattaa kriisitilanteessa vaikuttaa erittäin kielteisesti karjankasvattajien lopullisiin tuloihin.

3.3. Uudistuksen mukaiset palkkiot ovat lampaan- ja vuohenliha-alan nykyiseen tilanteeseen nähden riittämättömiä. Palkkiot on asetettava niin suuriksi, että tuottajat yltävät samalle tulotasolle kuin muut karjankasvattajat ja pystyvät ajan mittaan säilyttämään tulotasonsa. Tämä auttaisi omalta osaltaan saavuttamaan koheesiopolitiikan yleistavoitteen epäsuotuisilla maaseutualueilla.

3.4. Vaikka Maailman kauppajärjestö ei katso aiheelliseksi myöntää kohdennettua hinta- tai tuotantotukea, sitä ei saa käyttää tekosyynä, jonka vuoksi lampaan- ja vuohenlihan YMJ:tä muutetaan. Ennen YMJ:n muuttamista kyseisten tuottajien tulotaso on saatava kohtuulliseksi.

4. Päätelmät

4.1. TSK katsoo, että lampaan- ja vuohenliha-ala reagoi hyvin herkästi markkinatilanteeseen ja muihin ensiarvoisen tärkeisiin seikkoihin, kuten ympäristöön, maaseudun kehittämiseen, elintarvikkeiden turvallisuuteen ja eläinten hyvinvointiin. Nämä ovat kaikki erittäin tärkeitä arvoja, joita on tuettava yhteisen maatalouspolitiikan avulla paljon joustavammin ja tehokkaammin kuin tähän asti.

4.2. TSK katsoo siis, että lampaan- ja vuohenlihan YMJ:tä uudistettaessa on korotettava komission ehdottamia kiinteitä palkkioita - mikä kasvattaa vastaavasti talousarviota - jotta ne vastaisivat alan nykytilannetta ja jotta palkkiot kannustaisivat tuottajia jatkamaan tähänastista työtään. Palkkioilla on siis korvattava tuottajien tulojen pienuus suhteessa heidän tekemäänsä yhteiskunnalliseen työhön.

4.3. Lisäksi olisi luotava turvaverkko, josta tuottajille maksettaisiin kriisitilanteessa automaattisesti tulokorvaus, ja sisällytettävä se neuvoston asetukseen. Turvaverkko on tarpeen, sillä kriisitilanne saattaisi merkitä herkästi reagoivalla alalla monien tuottajien katoamista maaseudulta, millä olisi puolestaan tuntuvia kerrannaisvaikutuksia.

Bryssel 17. lokakuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3493/90 mukaan kyseessä on epäsuotuisilla alueilla toimiville tuottajille maksettava tuki.

(2) EYVL L 355, 5.12.1992, ja Komission kertomus eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä (KOM (98) 207 lopullinen).