Komission kertomus yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21. toukokuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 27. helmikuuta 1998 annetulla komission direktiivillä 98/15/EY, täytäntöönpanosta /* KOM/2001/0685 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21. toukokuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 27. helmikuuta 1998 annetulla komission direktiivillä 98/15/EY, täytäntöönpanosta 1. JOHDANTO 2. DIREKTIIVISSÄ ASETETTAVAT TÄRKEIMMÄT VELVOITTEET JA MÄÄRÄAJAT 3. HAAVOITTUMISELLE ALTTIIDEN ALUEIDEN MÄÄRITTELY 4. TILANNE 31. JOULUKUUTA 1998 TAAJAMISSA, JOIHIN HAAVOITTUMISELLE ALTTIIT ALUEET VAIKUTTAVAT 5. KUORMITUSTA KESTÄVÄT ALUEET 6. TILANNE 31. JOULUKUUTA 1998 EU:N KAUPUNGEISSA 7. TILANNE JÄSENVALTIOITTAIN 7.1. Belgia 7.1.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.1.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.1.3. Käsittely kaupungeissa 7.2. Tanska 7.2.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.2.2. Yli 10 000 avl:n taajamat 7.2.3. Käsittely kaupungeissa 7.3. Saksa 7.3.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.3.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.3.3. Käsittely kaupungeissa 7.4. Kreikka 7.4.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.4.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.4.2.1. Ensimmäinen versio 7.4.2.2. Toinen versio 7.4.5. Käsittely kaupungeissa 7.5. Espanja 7.5.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.5.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.5.3. Käsittely kaupungeissa 7.5.4. Kuormitusta kestävät alueet 7.6. Ranska 7.6.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.6.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.6.3. Käsittely kaupungeissa 7.7. Irlanti 7.7.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.7.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.7.3. Käsittely kaupungeissa 7.8. Italia 7.8.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.8.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.8.3. Käsittely kaupungeissa 7.9. Luxemburg 7.9.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.9.2. Taajamat 7.9.3. Käsittely kaupungeissa 7.10. Alankomaat 7.10.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.10.2. Taajamat 7.10.3. Käsittely kaupungeissa 7.11. Itävalta 7.11.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.11.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.11.3. Käsittely kaupungeissa 7.12. Portugali 7.12.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.12.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.12.3. Käsittely kaupungeissa 7.12.4. Kuormitusta kestävät alueet 7.13. Suomi 7.13.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.13.2. Yli 10 000 avl:n taajamat 7.13.3. Käsittely kaupungeissa 7.14. Ruotsi 7.14.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.14.3. Käsittely kaupungeissa 7.15. Yhdistynyt kuningaskunta 7.15.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely 7.15.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat 7.15.3. Käsittely kaupungeissa 7.15.4. Kuormitusta kestävät alueet 8. RIKKOMISMENETTELYT 9. KOMISSION SEURAAVAT TEHTÄVÄT 10. PÄÄTELMÄT Yhteenvetokertomus Jäsenvaltioiden haavoittumiselle alttiiksi määrittelemät alueet äsenvaltioiden toteuttamat toimenpiteet määräaikaan 31. joulukuuta 1998 mennessä Jätevesien käsittely suurimmissa kaupungeissa Komission suorittama tarkistus haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelemisestä 1. JOHDANTO Tammikuussa 1999 Euroopan komissio julkaisi ensimmäisen kertomuksen [1] yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21. toukokuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY [2], sellaisena kuin se on muutettuna 27. helmikuuta 1998 annetulla komission direktiivillä 98/15/EY [3], täytäntöönpanosta. Direktiivi on yksi yhteisön vesilainsäädännön peruspilareista, ja sen tavoitteena on suojella ympäristöä yhdyskuntajätevesien haitallisilta vaikutuksilta. [1] KOM(1998) 775 lopull., 15.1.1999. [2] EYVL L 135, 30.5.1991, s. 40. [3] EYVL L 67, 7.3.1998, s. 29. Komission ensimmäisessä kertomuksessa annettiin tietoja yhdyskuntajätevesien aiheuttamasta pilaantumisesta, luotiin alustava tilannekatsaus direktiivin täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa sekä yhteenveto niiden täytäntöönpano-ohjelmista. Siinä tuotiin esiin etenkin jäsenvaltioiden merkittävimmät toimenpiteet, direktiivin täytäntöönpanon todennäköisesti aiheuttamat huomattavat kustannukset (yhteensä 130 miljardia euroa 14 jäsenvaltiolle, Italiaa lukuun ottamatta) sekä huolestuttavat viiveet Brysselin ja Milanon kaupungeissa. Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetussa direktiivissä asetettiin joulukuu 1998 tärkeäksi määräajaksi. Tähän ajankohtaan mennessä jäsenvaltioiden oli varmistettava muun muassa, että kaikissa taajamissa, joiden asukasvastineluku oli yli 10 000 ja joista jätevettä johdettiin haavoittumiselle alttiille alueille, oli jätevedenpuhdistamot (lisätietoja jäljempänä). Koska jäsenvaltioiden ei virallisesti edellytetty esittävän kertomuksia joulukuun 1998 määräajan noudattamisesta, komissio päätti oma-aloitteisesti pyytää jäsenvaltioilta tietoja. Muodolliset tietopyynnöt lähetettiin jäsenvaltioille huhtikuussa 1999 ja muistutukset maaliskuussa 2000. Paitsi tietoja jätevedenkäsittelystä haavoittumiselle alttiilla alueilla, jäsenvaltioilta pyydettiin tietoja myös suurimpien taajamien jätevedenkäsittelystä, vaikka jätevettä ei niissä johdettaisikaan haavoittumiselle alttiille alueille. Tämä kertomus perustuu jäsenvaltioiden toimittamiin tietoihin ja komission teettämään tutkimukseen [4], joka koskee haavoittumiselle alttiita alueita. Jäsenvaltioista ainoastaan 13 toimitti kaikki komission pyytämät jätevedenkäsittelyä haavoittumiselle alttiilla alueilla koskevat tiedot. [4] ERM-Study: "Verification of Vulnerable Zones under the Nitrates Directive and Sensitive Areas under the Urban Waste Water Treatment Directive", Environmental Resource Management (ympäristön resurssihallinto). Kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden tietojen keräämiseen liittyneet viiveet, on selvää, että kertomuksessa esitettävä tilanne on muuttunut niiden kahden vuoden aikana, jotka ovat kuluneet pyynnön esittämisestä. Komissio jatkaa täytäntöönpanon seuraamista kaikissa jäsenvaltioissa. Ensimmäinen kertomusluonnos lähetettiin jäsenvaltioille joulukuussa 2000 lopullisia kommentteja varten. Jäsenvaltioiden 15. helmikuuta 2001 mennessä toimittamat kommentit on otettu huomioon tässä versiossa. Kertomuksessa esitellään myös komission tulevien vuosien hankkeet. Komissio aikoo erityisesti jatkaa sen varmistamista, että täytäntöönpano on direktiivin säännösten mukaista, sekä antaa neuvoja säännösten noudattamisen varmistamiseksi. Komissio lisää tukeaan etenkin jäsenvaltioiden pienille ja keskisuurille taajamille, joille asetettu määräaika on 31. joulukuuta 2005, sekä Euroopan unionin jäsenyyttä hakeville maille auttaakseen niitä noudattamaan direktiiviä. 2. DIREKTIIVISSÄ ASETETTAVAT TÄRKEIMMÄT VELVOITTEET JA MÄÄRÄAJAT Direktiivissä asetettava tärkein velvoite on, että jäteveden keräys ja käsittely on järjestettävä seuraaviin määräaikoihin mennessä: * 31. joulukuuta 1998: määräaika, johon mennessä kaikissa taajamissa, joiden asukasvastineluku (avl) [5] on yli 10 000 ja jotka johtavat päästöjä jäsenvaltioiden haavoittumiselle alttiiksi määrittelemille alueille sekä näiden alueiden valuma-alueille, on oltava tehokkaat keräys- ja käsittelyjärjestelmät (biologinen käsittely [6] + jälkikäsittely [7]). Tämän määräajan noudattamista koskevan komission tarkistuksen tulokset on esitetty jäljempänä tässä kertomuksessa. [5] Asukasvastineluku (avl) on biologisesti hajoavien epäpuhtauksien mittayksikkö, joka vastaa yhden henkilön vuorokaudessa tuottamaa keskimääräistä kuormitusta. Direktiivissä määritetään, että tämän kuormituksen viiden vuorokauden biokemiallinen hapenkulutus (BOD5) on 60 grammaa happea vuorokaudessa. Asukasvastinelukuna ilmaistu taajaman koko vastaa orgaanista kuormitusta, jonka taajama aiheuttaa keskimäärin päivässä sen viikon aikana, jolloin tuotanto on suurimmillaan. Se lasketaan kyseisen päivän orgaanisen kuormituksen kokonaismäärästä, joka sisältää pysyvän asutuksen ja loma-asutuksen sekä palvelujen aiheuttaman kuormituksen ja teollisuusjätevesien aiheuttaman kuormituksen, joka on kerättävä keräysjärjestelmällä. [6] Biologinen käsittely: käsittely menetelmällä, johon sisältyy yleensä biologisen käsittelyn lisäksi jälkiselkeytys, tai vastaavalla menetelmällä. [7] Jälkikäsittely: biologisen käsittelyn lisäksi typelle (nitrifikaatio ja denitrifikaatio) ja/tai fosforille ja/tai jollekin muulle sellaiselle epäpuhtaudelle tehtävä käsittely, joka vaikuttaa veden laatuun tai erityiseen käyttöön, esim. mikrobiologiseen pilaantumiseen, väriin jne. Direktiivin 5 artiklan 3 ja 4 kohdassa ja liitteessä I olevassa taulukossa 2 (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/15/EY) vahvistetaan haavoittumiselle alttiille alueille johdettavan jäteveden käsittelyvaatimukset, jotka ilmaistaan kokonaisfosforikuormituksen ja kokonaistypen poistamisen vähimmäisprosenttilukuina, ja määritellään kummankin muuttujan pitoisuusnormit. * 31. joulukuuta 2000: määräaika, johon mennessä kaikissa taajamissa, joiden avl on yli 15 000 ja jotka eivät johda päästöjä haavoittumiselle alttiiksi määritellyille alueille tai näiden alueiden valuma-alueille, on oltava biologinen käsittely [8] ja keräysjärjestelmä. Tämä määräaika koskee myös direktiivissä lueteltujen elintarviketeollisuuden alojen biologisesti hajoavia teollisuusjätevesiä, jotka johdetaan suoraan purkuvesistöihin. Komissio on aloittanut tämän määräajan noudattamista koskevan tarkistuksen, ja sen tulokset esitetään direktiivin täytäntöönpanosta annettavassa kolmannessa kertomuksessa. [8] Käsittely voi olla lievempien vaatimusten mukainen komission ja neuvoston sallimissa poikkeustapauksissa, kun on kyse päästöistä rannikkovesiin tai suistoihin, jotka jäsenvaltio on määritellyt kuormitusta kestäviksi alueiksi. * 31. joulukuuta 2005: määräaika, johon mennessä kaikissa taajamissa, joiden avl on 2000-10 000 ja jotka johtavat päästöjä haavoittumiselle alttiiksi määritellyille alueille tai näiden alueiden valuma-alueille, on oltava biologinen käsittelyjärjestelmä tai muu asianmukainen käsittelyjärjestelmä [9] sen mukaan, onko kyse päästöistä sisävesiin, suistoihin tai rannikkovesiin. Samaa edellytetään taajamilta, joiden avl on 2 000-15 000 ja jotka eivät johda päästöjä tällaisille alueille. Pienimmissä taajamissa, joissa on jo keräysjärjestelmä, on oltava samaan määräaikaan mennessä asianmukainen käsittelyjärjestelmä. [9] Asianmukainen käsittely: mikä tahansa käsittely ja/tai järjestelmä, jonka ansiosta purkuvesistö täyttää johtamisen jälkeen direktiivin 91/271/ETY tai muiden yhteisön direktiivien asiaa koskevat laatutavoitteet ja säännökset. Muut direktiivissä asetetut tärkeimmät velvoitteet ja määräajat ovat: * 30. kesäkuuta 1993: direktiivin velvoitteet oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tähän päivämäärään mennessä jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan. Komission ensimmäisessä kertomuksessa huomautettiin, että monissa jäsenvaltioissa direktiivin velvoitteiden saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä oli asetetusta määräajasta jäljessä. Nyt kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin velvoitteet osaksi kansallista lainsäädäntöään, viimeisenä Italia vuonna 1999. * 31. joulukuuta 1993: teollisuusjätevesien, jotka johdetaan yhdyskuntien jäteveden keräysjärjestelmiin ja puhdistamoihin, ja biologisesti hajoavan teollisuusjäteveden, joka johdetaan suoraan purkuvesistöön, oli täytettävä ennen vesistöön johtamista säädöksissä vahvistetut ja/tai toimivaltaisen viranomaisen tai asianomaisen toimielimen asettamat ehdot. Jäsenvaltiot ovat hyväksyneet kaikki toimenpiteet näiden velvoitteiden täyttämiseksi. * 31. joulukuuta 1993: jäsenvaltioiden oli laadittava ohjelma direktiivin täytäntöön panemiseksi. Kaikki jäsenvaltiot ovat antaneet komissiolle tiedon tästä ohjelmasta, eri pituisten viiveiden jälkeen. Useat jäsenvaltiot ovat toimittaneet komissiolle myös ajan tasalle saatettua tietoa ohjelmista. Belgian ja Italian ohjelmat eivät ole direktiivin säännösten mukaisia tai ohjelmilta edellytetyn mallin mukaisia. * 31. joulukuuta 1993: jäsenvaltioiden oli määriteltävä haavoittumiselle alttiit alueet. Lisätietoja tästä tärkeästä kohdasta, jonka perusteella edellytetty yhdyskuntajätevesien käsittelymenetelmä ja määräaika määräytyy, annetaan jäljempänä. * 30. kesäkuuta 1995 ja sen jälkeen joka toinen vuosi: asianomaisten viranomaisten tai toimielinten on julkaistava joka toinen vuosi tilannekatsaus yhdyskuntajätevesien ja lietteen päästämisestä alueillaan. Jäsenvaltioiden on toimitettava nämä kertomukset komissiolle heti julkaisun jälkeen. Vuonna 1999 työryhmä, jossa oli jäsenvaltioiden ja komission edustajia, laati tilannekatsausmallin helpottaakseen katsauksia laativien viranomaisten työtä sekä yhtenäistääkseen katsausten sisältöä. Komissio ei ole vielä saanut tilannekatsauksia Kreikalta ja Italialta. Saksalta komissio on saanut katsauksen, joka koskee vain osaa maan alueista. Useimmat jäsenvaltiot eivät ole myöskään julkaisseet katsausta ja toimittaneet sitä komissiolle joka toinen vuosi, kuten direktiivissä edellytetään. * 31. joulukuuta 1998: lietteen päästämistä yhdyskuntien jätevesipuhdistamoista edellytettiin säädeltävän yleisin ohjein, ilmoitusmenettelyin tai luvin. Komission tekemät tarkistukset osoittavat, että kaikki jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön tällaisia lietteen loppusijoitusta koskevia toimia. Lisäksi lietteen päästäminen pintavesiin laivoista, putkissa johtamalla tai muilla keinoin oli lopetettava samaan päivämäärään mennessä. Näin on menetelty säännöllisesti ainoastaan Espanjassa, Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytäntö kiellettiin vuoden 1998 jälkeen säännöksissä, jotka saattoivat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä. Irlanti on ilmoittanut komissiolle, että lietteen päästäminen laivoista mereen oli sallittua kansallisen lainsäädännön mukaan 31. joulukuuta 1998 asti, minkä jälkeen siitä tuli rikos. Irlanti on kuitenkin myöntänyt, että lietteen päästäminen mereen päättyi vasta syyskuussa 1999. Lisäksi Irlanti ei pitänyt tarpeellisena kieltää lietteen päästämistä muihin pintavesiin kuin mereen, koska tällaista menetelmää ei käytetä Irlannissa. Espanja ei ole ilmoittanut komissiolle mistään toimenpiteistä, joilla kiellettäisiin lietteen päästäminen pintavesiin. * Lisäksi on muistettava direktiivin säädös, jonka mukaan yhdyskuntajätevesien johtamista puhdistamolta on säädeltävä säädöksin ja erityisluvin ja että näitä päästöjä on tarkkailtava direktiivin säännösten mukaisesti. Edellä mainittu työryhmä on laatinut tietokonepohjaisen kyselylomakkeen, jolla voidaan kerätä tietoja päästöjen tarkkailusta. Komissio lähetti lomakkeen kaikille jäsenvaltioille syyskuussa 2000 ja pyysi niitä keräämään tietoja vuonna 1999 tehdystä sellaisia taajamia koskevasta tarkkailusta, joiden oli noudatettava määräaikaa 31. joulukuuta 1998. Jäsenvaltioiden on toimitettava nämä tiedot komissiolle kesäkuun 2001 loppuun mennessä. Komissio tekee yhteenvedon tuloksista täytäntöönpanoa koskevassa kolmannessa kertomuksessaan. 3. HAAVOITTUMISELLE ALTTIIDEN ALUEIDEN MÄÄRITTELY Direktiivin 5 artiklan mukaan jäsenvaltioiden oli määriteltävä haavoittumiselle alttiit alueet 31. joulukuuta 1993 mennessä direktiivin liitteessä II vahvistettujen arviointiperusteiden mukaisesti. Perusteissa mainitaan kolme haavoittumiselle alttiiden alueiden ryhmää: * sisävesistöt, suistot ja sellaiset rannikkovedet, jotka ovat rehevöityneitä [10] tai jotka saattavat rehevöityä, jollei suojelutoimiin ryhdytä; [10] Rehevöitymiselle alttiita: rehevöitymisellä tarkoitetaan sellaista ravinteiden, erityisesti typpi- ja fosforiyhdisteiden veteen rikastumista, joka aiheuttaa levien ja korkeampien kasvilajien kasvua ja aiheuttaa veden eliötasapainon häiriintymistä ja veden laatuvaihteluja. * juomaveden valmistukseen käytettävät sisävesien pintavedet, joiden nitraattipitoisuus on tai voi olla yli 50 mg/l; * alueet, joilla muiden neuvoston direktiivien noudattamiseksi tarvitaan yhdyskuntajätevesidirektiivissä säädettyä tehokkaampaa käsittelyä. Tällaisia muita direktiivejä ovat esimerkiksi kalavesien, uimavesien ja simpukanviljelyvesien laadusta sekä luonnonvaraisten lintujen ja luontotyyppien suojelusta annetut direktiivit. Vesistön määrittelemiseksi haavoittumiselle alttiiksi riittää yksi näistä perusteista. Vesistön määritteleminen haavoittumiselle alttiiksi alueeksi oli välttämätöntä direktiivin käytännön soveltamisen kannalta. Yli 10 000 avl:n taajamissa oli oltava käytössä biologista käsittelyä tehokkaampi keräys- ja käsittelyjärjestelmä 31. joulukuuta 1998 mennessä, jos yhdyskuntajätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueelle tai valuma-alueelle, joka vaikuttaa osaltaan näiden alueiden pilaantumiseen. Näitä vaatimuksia ei kuitenkaan tarvitse soveltaa haavoittumiselle alttiilla alueilla, jos voidaan osoittaa, että typen ja fosforin kokonaiskuormituksesta poistetaan kummastakin vähintään 75 prosenttia. Direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaan jäsenvaltion ei tarvitse määritellä haavoittumiselle alttiita alueita, jos se soveltaa tehokkaampaa käsittelyä (jälkikäsittelyä) koko alueellaan. Viisi jäsenvaltiota on päättänyt käyttää tätä mahdollisuutta: Tanska, Luxemburg, Alankomaat, Suomi ja Ruotsi. Yhdeksän muuta jäsenvaltiota - Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Kreikka, Irlanti, Italia, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta - ovat määritelleet tietyt alueensa osat haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Alueet määriteltiin, enemmän tai vähemmän myöhässä säädetystä aikataulusta, vuosina 1994-1999. Itävalta ei katsonut minkään alueensa vesistön täyttävän haavoittumiselle alttiin alueen perusteita. [11] Itävallan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että Itävallassa on annettu direktiivin säännöksiä tiukempia määräyksiä, sillä siellä edellytetään biologista käsittelyä vedenpuhdistamoissa myös alle 10 000 avl:n taajamissa. [11] Liitteenä olevissa kartoissa on jäsenvaltioiden haavoittumiselle alttiiksi määrittelemät vesistöt merkitty tummanvihreällä ja valuma-alueet tai valuma-alueiden osat, joissa jäsenvaltiot ovat päättäneet soveltaa haavoittumiselle alttiita alueita koskevia direktiivin säännöksiä, vaaleanvihreällä. Jotkut jäsenvaltiot, esimerkiksi Belgia, Espanja, Ranska ja Italia eivät katsoneet, että taajamissa, jotka sijaitsevat haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla, olisi tarpeen käyttää tehokkaampaa käsittelyä (jälkikäsittelyä) [12]. Tässä suhteessa komissio uskoo, että typpi ja fosfori eli yhdyskuntajätevesien sisältämät epäpuhtaudet, jotka aiheuttavat haavoittumiselle alttiiden alueiden määritysperusteiden kahden ensimmäisen kohdan mukaista pilaantumista, ovat hyvin pysyviä. Haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla sijaitsevista yli 10 000 avl:n taajamista peräisin olevasta typestä ja fosforista pääsee näihin vesistöihin huomattava osa. Komissio katsoo, että jos tällaista tehokkaampaa käsittelyä ei käytetä aluetta pilaavien ravinteiden vähentämiseksi tietyissä yli 10 000 avl:n taajamissa, jotka sijaitsevat haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla, direktiiviä ei noudateta. Näin on tapahtunut erityisesti seuraavissa maissa: Espanjassa, missä tehokkaammasta käsittelystä ei ole huolehdittu haavoittumiselle alttiiden jokien alajuoksujen valuma-alueilla, esim. Ebron ja Guadalquivirin alueilla; Italiassa, erityisesti Po-joen valuma-alueella, missä joen suisto ja läheiset hyvin rehevöityneet rannikkovedet on määritelty haavoittumiselle alttiiksi alueiksi; ja Belgiassa, jossa Vallonian alueen päästöt vaikuttavat osaltaan haitallisesti Flanderin alueen sisävesistöihin ja Pohjanmeren rannikkovesiin, jotka molemmat on määritelty haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. [12] Valuma-alueiden osat, joita jäsenvaltiot eivät ole määritelleet haavoittumiselle alttiiksi, ovat kartassa vaaleanpunaisia ja viivoittamattomia. Saksassa nämä alueet käsittävät Sachsenin ja Sachsen-Anhaltin alueet. Nämä kaksi aluetta päättivät kuitenkin heinäkuussa 2000 ottaa käyttöön typelle ja fosforille tehtävän tehokkaamman käsittelyn koko alueellaan torjuakseen Pohjanmeren ja Itämeren rannikkovesien rehevöitymistä. Edellä mainittujen kymmenen jäsenvaltion, jotka ovat päättäneet olla toteuttamatta tehokkaampaa käsittelyä koko alueellaan, on varmistettava, että ne ottavat haavoittumiselle alttiiksi määriteltyjen alueiden luettelon tarkasteltavaksi vähintään neljän vuoden välein. Näin ollen luettelo olisi pitänyt tarkistaa 31. joulukuuta 1997, ja se on tarkistettava taas 31. joulukuuta 2001 mennessä jne. Ainoastaan Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat tarkistaneet alkuperäisen haavoittumiselle alttiiden alueiden luettelonsa, Ranska vuonna 1999 ja Yhdistynyt kuningaskunta vuonna 1998. Itävalta on ilmoittanut, ettei sen tekemässä tarkistuksessa ole ilmennyt vesistöjä, jotka olisi määriteltävä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Vuosina 1998-2000 komissio palkkasi konsultin tarkistamaan edellä mainitun kymmenen jäsenvaltion määrittelemät haavoittumiselle alttiit alueet. [13] Tutkimuksessa paljastui alueiden määrittelyä koskevia puutteita [14], ja siinä määriteltiin lisää alueita, jotka olivat mahdollisesti haavoittumiselle alttiita rehevöitymisen ja juomaveden valmistamiseen käytettävän pintaveden suuren nitraattipitoisuuden perusteella. Tutkimuksessa korostettiin, että monissa jäsenvaltioissa ei ollut otettu riittävästi huomioon vesien rehevöitymisastetta. Tällaisia alueita ovat Pohjanmeri (Pohjois-Ranskan rannikkovesistä Ruotsiin), Itämeri ja Adrianmeri, joissa kaikissa on huomattavia rehevöitymisongelmia. Komission mielestä Belgia, Ranska, Italia, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole toteuttaneet jätevesihuollossa kaikkia ravinteiden (typen ja fosforin) vähentämiseksi ja tilanteen korjaamiseksi tarvittavia toimenpiteitä. Lisäksi komissio katsoo, että Espanja, Kreikka, Ranska, Irlanti, Italia, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole toteuttaneet kaikkia tarvittavia toimenpiteitä vähentääkseen yhdyskuntajätevesien päästöjä, jotka aiheuttavat osaltaan paikallista rehevöitymistä Atlantin, Englannin kanaalin, Pohjanmeren, Irlanninmeren ja Välimeren rannikoilla. [13] Nitraattidirektiivin mukaisten pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden sekä yhdyskuntajätevesidirektiivin mukaisten haavoittumiselle alttiiden alueiden tarkistaminen - ERM:n kertomukset maaliskuussa 1999-kesäkuussa 2000. [14] Vesistöt, jotka komission mielestä olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi, on merkitty karttaan vaaleanpunaisella. Vastaavat valuma-alueet, joissa tehokkaampi käsittely (biologinen käsittely ja jälkikäsittely) olisi pitänyt toteuttaa, on merkitty vaaleanpunaisella ja viivoitettu. Lisäksi komissio on teettänyt rehevöitymisestä kaksi kertomusta, joissa kuvaillaan jäsenvaltioiden rehevöityneiden tai rehevöitymiselle alttiiden vesistöjen määrittelemiseksi käyttämiä menetelmiä ja tehdään suosituksia menetelmien yhtenäistämiseksi nykyisen tieteellisen tutkimuksen perusteella. Toisessa kertomuksessa käsitellään rannikkovesiä, [15] toisessa sisävesiä. [16] [15] Criteria used for the definition of eutrophication in coastal/marine waters - ERM - huhtikuu 2000. [16] Criteria for the identification of freshwaters subject to eutrophication - Euroopan komissio - Yhteinen tutkimuskeskus - tammikuu 2001. Komissio on myös tietoinen puutteista, joita joillakin jäsenvaltioilla on kolmannen perusteen mukaisten haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelyssä. Jälkikäsittelyä tarvitaan etenkin useiden uimavesien ja simpukanviljelyvesien suojelemiseksi, jotta voidaan vähentää mikrobiologisten epäpuhtauksien määrää näihin vesiin vaikuttavien yhdyskuntajätevesien päästöissä. Kuitenkin ainoastaan Espanja, Ranska, Portugali ja Italia ovat ottaneet huomioon tämän perusteen uimavesien ja simpukanviljelyvesien suojelussa määritellessään haavoittumiselle alttiita alueita ja nekin ainoastaan joidenkin rannikkovesiensä osalta. 4. TILANNE 31. JOULUKUUTA 1998 TAAJAMISSA, JOIHIN HAAVOITTUMISELLE ALTTIIT ALUEET VAIKUTTAVAT [17] [17] Tässä kertomuksessa tarkoitetaan "taajamilla, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat" sellaisia taajamia, jotka sijaitsevat haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueella ja jotka vaikuttavat osaltaan näiden alueiden pilaantumiseen (ks. direktiivin 91/271/ETY 5 artikla). "Taajama"-käsite on määritelty direktiivin 91/271/ETY 2 artiklan 4 kohdassa. Jäsenvaltiot ovat toimittaneet komissiolle tietoja tilanteesta taajamissa, joita haavoittumiselle alttiiden alueiden säännökset heidän mielestään koskevat. Komissio pyysi tietoja kirjeitse 23. huhtikuuta 1999. Jäljempänä esitettävässä tilannekatsauksessa ei näin ollen oteta huomioon taajamia, jotka sijaitsevat haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla, joita jäsenvaltiot eivät ole katsoneet haavoittumiselle alttiiksi (kartan vaaleanpunaiset alueet), eikä komission mahdollisesti haavoittumiselle alttiiksi määrittelemien alueiden valuma-alueilla (vaaleanpunaiset viivoitetut alueet) sijaitsevia taajamia. Jäljempänä olevan taulukon ensimmäisessä osassa esitetään sellaisten yli 10 000 avl:n taajamien lukumäärä ja orgaaninen kuormitus, joissa jäsenvaltioiden mielestä olisi oltava biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely (jälkikäsittely) haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelemiseksi. Maissa, jotka ovat päättäneet soveltaa tehokkaampaa käsittelyä koko alueellaan, tällainen kuormitus vastaa suurta prosenttiosuutta jäsenvaltion kokonaiskuormituksesta [18] (Tanska, Luxemburg, Alankomaat, Suomi ja Ruotsi) tai suurta osaa siitä (Saksa). Sitä vastoin muut jäsenvaltiot (Kreikka, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Portugali) katsovat, että tehokkaampaa käsittelyä tarvitaan haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelemiseksi alle 10 prosentille jäsenvaltion kokonaiskuormituksesta, ja näin ollen ainoastaan muutamissa taajamissa. Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tehokkaampaa käsittelyä edellyttää hieman suurempi osa jäsenvaltion kokonaiskuormituksesta: Ranskassa 25 % ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 18 %. [18] Lisäksi katsottiin, että Belgiassa kaikissa yli 10 000 avl:n taajamissa olisi oltava tehokkaampi käsittely, vaikkei Vallonian alue ole virallisesti päättänyt valita tätä menetelmää. Arvioinnissa, jossa tarkastellaan direktiivin noudattamista näissä 3 247 taajamassa direktiivin piiriin kuuluvan 20 000 taajaman kokonaismäärästä, otetaan huomioon sekä keräysjärjestelmät että jätevedenpuhdistamot. Mitä tulee purkuvesistön rehevöitymisen vähentämiseksi tai estämiseksi tarvittavaan käsittelyyn, komissio uskoo sekä typpi- että fosforipäästöjen aiheuttavan rehevöitymistä niin sisävesistöissä, merivesissä kuin suistoissakin. Tieteellisten tutkimusten mukaan rannikkovesissä rehevöitymistä aiheuttaa yleensä typpi ja sisävesistöissä fosfori. Arvioidessaan, onko käsittely direktiivin säännösten mukaista, komissio katsookin, että elleivät tieteelliset tutkimukset tiettyjen vesistöjen osalta muuta osoita, niin sisävesistöjen rehevöitymistä olisi estettävä vähintäänkin poistamalla jätevesistä fosforia ja rannikkovesien sekä suistojen rehevöitymistä poistamalla jätevesistä typpeä. Viimeisimmät tutkimukset osoittavat kuitenkin, että sekä sisävesistöissä että merivesissä typpi ja fosfori voivat molemmat olla rajoittavia tekijöitä, joko yhdessä tai vuorotellen, levälajin ja vuodenajan mukaan, ja että usein on tarpeen vähentää molempien ravinteiden määrää. Yksittäisiä puhdistamoja koskevien toimenpiteiden lisäksi useat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimenpiteitä fosforin vähentämiseksi detergenteissä. Tällaisilla toimenpiteillä on epäilemättä merkittävä vaikutus kuormituksen pienenemiseen. Ranska ja Saksa eivät ole toimittaneet komission pyytämiä tietoja taajamista, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat. Luxemburg ja Alankomaat ovat huomauttaneet, etteivät ne ole tarkistaneet, noudattaako jäteveden käsittely direktiiviä jokaisessa taajamassa, jota säännökset koskevat, vaan ne ovat tarkastelleet direktiivin 5 artiklan 4 kohdan sallimalla tavalla typpi- ja fosforikuormituksen kokonaisvähennystä alueellaan. Nämä kaksi jäsenvaltiota ilmoittivat kuitenkin 31. joulukuuta 1998, etteivät ne olleet saavuttaneet direktiivissä edellytettävää 75 prosentin vähennystä typpi- ja fosforikuormituksesta. Myös Saksa ilmoitti komissiolle tammikuussa 2001, että se aikoo käyttää mahdollisuutta arvioida typpi- ja fosforikuormituksen kokonaisvähennystä kaikissa haavoittumiselle alttiiden alueiden taajamissa. Niissä 13 jäsenvaltiossa, jotka ovat toimittaneet riittävästi tietoja taajamista, joita haavoittumiselle alttiiden alueiden säännökset niiden mukaan koskevat, vain Tanskassa ja Itävallassa tilanne näyttää komission mielestä olevan lähes direktiivin mukainen. Tanskassa oli ainoastaan kaksi taajamaa, jotka eivät olleet direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. Itävallassa tällaisia taajamia oli vain yksi. Kaikissa muissa jäsenvaltioissa tätä määräaikaa ei selvästikään ole noudatettu. Useimmat jäsenvaltiot aikovat saattaa tilanteen direktiivin säännösten mukaiseksi vuosina 1999-2005. >TAULUKON PAIKKA> (1) Osuus jäsenvaltion orgaanisesta kokonaiskuormituksesta. (2) Ensimmäinen versio. (3) Toinen versio. (4) Luxemburg ja Alankomaat sovelsivat direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa, jonka mukaan 5 artiklan 2 ja 3 kohdassa asetettuja yli 10 000 avl:n taajamia koskevia laitoskohtaisia vaatimuksia ei tarvitse soveltaa, jos voidaan osoittaa, että alueen kaikille yhdyskuntien jätevedenpuhdistamoille tulevasta fosforin ja typen kokonaiskuormituksesta poistetaan kummastakin vähintään 75 %. 5. KUORMITUSTA KESTÄVÄT ALUEET Haavoittumiselle alttiiden alueiden määritteleminen on pakollista, mutta kuormitusta kestävien alueiden määritteleminen on jäsenvaltioille annettu mahdollisuus tietynlaisten rannikko- ja suisto-alueiden osalta, jotka voivat täyttää tarvittavat pinnanmuodostukseen liittyvät sekä hydrologiset ja hydrauliset edellytykset. Edellytysten täyttyessä näille alueille voidaan johtaa biologista käsittelyä vähemmän tehokkaalla käsittelyllä (mekaanisella käsittelyllä) käsiteltyjä yhdyskuntavesiä ilman, että ympäristölle aiheutetaan haittaa. Espanja, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat määritelleet tällaisia kuormitusta kestäviä alueita. Komissio korostaa, että haavoittumiselle alttiiden tai mahdollisesti haavoittumiselle alttiiden alueiden rannikkovedet ja suistot sekä niihin rajoittuvat vesistöt eivät täytä kuormitusta kestävien alueiden määrittelyn edellytyksiä, jos päästöt voivat aiheuttaa haittaa alueilla. Etenkään uima- ja simpukanviljelyvesiä, jotka ovat hyvin herkkiä ja haavoittumiselle alttiita, tai niiden välittömässä läheisyydessä olevia vesistöjä, joihin päästöt voivat vaikuttaa, ei saa määritellä kuormitusta kestäviksi alueiksi. Komissio kyseenalaistaakin sen vuoksi eräät kuormitusta kestäviksi alueiksi määritellyt alueet Pohjois-Irlannissa, Portugalin länsirannikolla, Madeiralla, Azoreilla ja Kanariansaarilla sekä Andalusian rannikolla. Andalusian osalta komissio katsoo lisäksi, että erityisesti pienen vuorovesivaihtelun vuoksi Välimeren alue ei täytä kuormitusta kestävien alueiden määrittelyn hydrologisia eikä hydraulisia perusteita. On tärkeää muistaa, että jokaiselle tapaukselle, jossa käytetään biologista käsittelyä tehottomampaa käsittelyä ennen jätevesien johtamista kuormitusta kestävälle alueelle, on haettava poikkeuslupaa: jäsenvaltion on toimitettava komissiolle tiedot monipuolisista tutkimuksista, joissa osoitetaan, ettei jätevesistä aiheudu ympäristöhaittoja (6 artiklan 2 kohta), ja kun on kyse poikkeuksellisista oloista ja yli 150 000 avl:n taajamista, ettei tehokkaammasta jäteveden käsittelystä ole ympäristölle hyötyä (8 artiklan 5 kohta). Komissio tarkastelee näitä tutkimuksia ja toteuttaa tarpeelliset toimenpiteet esitettyään asian direktiivin 18 artiklan mukaiselle komitealle ja tarvittaessa neuvostolle. Vuonna 1999 Portugali haki poikkeuslupaa Lissabonin lähellä sijaitsevalle Costa do Estorilin taajamalle (avl 720 000). Päätös asiasta on tehtävä vuonna 2001. Joulukuussa 2000 Yhdistynyt kuningaskunta lähetti komissiolle 6 artiklan 2 kohdassa edellytetyt tutkimukset, jotka koskivat skotlantilaisia Stornowayn (avl 53 000) ja Lerwickin (avl 30 000) taajamia. Espanja ei ole hakenut poikkeuslupia. Näin ollen komissio katsoo, että näitä kolmea taajamaa lukuun ottamatta kaikissa EU:n yli 15 000 avl:n taajamissa on oltava vähintään biologinen käsittely 31. joulukuuta 2000 lähtien, myös niissä, jotka laskevat jätevetensä kuormitusta kestäviksi määritellyille alueille. 6. TILANNE 31. JOULUKUUTA 1998 EU:N KAUPUNGEISSA Komissio halusi arvioida tilannetta direktiivin säännösten noudattamisen kannalta 31. joulukuuta 1998 sekä laatia EU:n kansalaisille pikakatsauksen yhdyskuntajätevesien käsittelyn tasosta kaikissa Euroopan tärkeimmissä kaupungeissa kyseisenä päivänä tiedottaakseen asiasta ja varmistaakseen avoimuuden. Komissio pyysi nämä tiedot kirjeitse 22. maaliskuuta 2000. Jäsenvaltioilta saadut tiedot esitetään jäljempänä olevissa kartoissa. Ainoastaan Saksa ja Ranska [19] eivät ole vastanneet komission pyyntöön. Jokaisesta kaupunkikeskuksesta ilmoitetaan käsittelyn kokonaistaso, vaikka keskus koostuisi useista direktiivin määritelmän mukaisista taajamista [20]. Komissio esittää tiedot tässä muodossa, jotta ne on helpompi ymmärtää. Ainoastaan Italia on antanut tiedot taajamittain, joiden nimet eivät useinkaan vastaa keskuksen tärkeimmän kaupungin nimeä. [19] Ranskan osalta komissio käytti tietoja, jotka on julkaissut Réseau National de Données sur l'Eau (RNDE) ja jotka kuvaavat vuoden 1996 tilannetta, sekä eräitä kaupunkeja koskevia ajan tasalle saatettuja tietoja. [20] Taajamalla tarkoitetaan direktiivissä aluetta, jossa on niin tiheä asutus ja/tai niin runsaasti yritystoimintaa, että jätevedet on viemäröitävä ja johdettava jätevedenpuhdistamoon tai purkupaikkaan. Tilanne 527 kaupungissa, joiden asukasvastineluku on yli 150 000, oli 31. joulukuuta 1998 [21] seuraava: [21] Tilanne Ranskassa vuonna 1996, Espanjassa vuonna 2000. - 78 kaupungissa oli biologinen käsittely ja täydellinen jälkikäsittely (kartan siniset pisteet); - 221 kaupungissa oli täydellinen biologinen käsittely, tai täydellinen biologinen käsittely ja epätäydellinen jälkikäsittely (vihreät pisteet); - 57 kaupungissa oli epätäydellinen biologinen käsittely tai mekaaninen käsittely kaikelle tai osalle jätevedestä (keltaiset pisteet); - 37 kaupungissa ei ollut lainkaan käsittelyä (punaiset pisteet); - 134 kaupungista komissio ei saanut riittävästi tietoja (oranssit pisteet). Huomattakoon, että useimmissa niistä 37 kaupungista, joissa ei ollut lainkaan käsittelyä, tai niistä 57 kaupungista, joissa käsittely oli epätäydellistä, 31. joulukuuta 1998, oli tehty suunnitelmat epätyydyttävän tilanteen korjaamiseksi tarvittavista investoinneista. Osa näistä hankkeista oli saatu päätökseen jo helmikuussa 2001, mutta useissa suurkaupungeissa työ kestää vielä 5-10 vuotta. 7. TILANNE JÄSENVALTIOITTAIN 7.1. Belgia Belgiassa direktiivin täytäntöönpanosta vastaavat alueet: Flanderi, Vallonia ja Brysselin alue. 7.1.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Flanderi määritteli vuonna 1992 ja 1995 rannikkovetensä ja kaikki muut vesistönsä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Brysselin alue määritteli vuonna 1994 kaupungin halki virtaavan Senne-joen haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Vallonia määritteli vuonna 1995 tiettyjä osuuksia joistaan haavoittumiselle alttiiksi alueiksi lähinnä suojellakseen juomaveden valmistukseen käytettäviä vesistöjä. Vallonia ei näin ollen ole ottanut huomioon sitä, että sen vedet kulkevat Flanderiin, jonka vesistöt on määritelty haavoittumiselle alttiiksi, ja laskevat Pohjanmereen, jonka rannikkovedet on määritelty haavoittumiselle alttiiksi. Kesäkuussa 2000 Vallonian viranomaiset ilmoittivatkin, että he aikovat katsoa edellä mainituista syistä koko alueensa haavoittumiselle alttiiksi. Komissio ei ollut kuitenkaan saanut tästä määrittelystä muodollista ilmoitusta 15. helmikuuta 2001 mennessä. 7.1.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Arvioitaessa sitä, noudattavatko taajamat haavoittumiselle alttiita alueita koskevia säännöksiä, on otettu huomioon 189 taajamaa, joissa asukasvastineluku on yli 10 000, mukaan lukien Vallonian alueen taajamat, joissa biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä edellyttävä laki ei ole vielä tullut voimaan. Jäljempänä olevassa taulukossa esitettävä yhteenveto tuloksista osoittaa, että 31. joulukuuta 1998 ainoastaan 6 % taajamista täytti direktiivin velvoitteet. Flanderin alue ja Brysselin alue aikovat saattaa tilanteen direktiivin mukaiseksi vuosina 2004-2005. Viive on todennäköisesti pitempi Valloniassa, koska siellä tarvitaan suurempia investointeja. >TAULUKON PAIKKA> 7.1.3. Käsittely kaupungeissa Flanderin kaupungeissa oli biologinen käsittely 31. joulukuuta 1998, mutta niissä pitäisi olla sen lisäksi jälkikäsittely. Valloniassa tilanne on erilainen: Monsissa on biologinen käsittely ja jälkikäsittely, kun taas Charleroissa ja Liègessä ei ole lainkaan käsittelyä suurelle osalla yhdyskuntajätevedestä. Myöskään Brysselin kaupungilla ei ollut lainkaan jäteveden käsittelyä 31. joulukuuta 1998. Ensimmäinen rakennettavista puhdistamoista on käsitellyt biologisella menetelmällä kolmasosan jätevedestä syksystä 2000 lähtien eli tehottomammin kuin direktiivissä edellytetään. Brysselin toinen puhdistamo on suunnitteilla, ja se otetaan käyttöön vasta vuosina 2004-2005. 7.2. Tanska 7.2.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Tanska on päättänyt toteuttaa koko alueellaan biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä (typelle ja fosforille tehtävää jälkikäsittelyä) direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti. Näin ollen sen ei tarvitse määritellä haavoittumiselle alttiita alueita direktiivin noudattamiseksi. 7.2.2. Yli 10 000 avl:n taajamat Tanskassa on 125 taajamaa, joiden asukasvastineluku on yli 10 000. Tanskan viranomaiset ovat ilmoittaneet komissiolle, että niistä 123:ssa oli biologista käsittelyä tehokkaampi keräys- ja käsittelyjärjestelmä (biologinen käsittely sekä typelle ja fosforille tehtävä jälkikäsittely) 31. joulukuuta 1998. Ainoastaan Asån ja Tangen taajamat eivät olleet direktiivin mukaisia kyseiseen päivämäärään mennessä. Tanska noudattaa direktiiviä jäsenvaltioista parhaiten, ja lähes kaikki maan alueen yli 10 000 avl:n taajamat ovat direktiivin mukaisia. >TAULUKON PAIKKA> 7.2.3. Käsittely kaupungeissa Viiden tanskalaisen kaupungin asukasvastineluku on yli 150 000. Nämä ovat Ålborg, Århus, Fredericia, Kööpenhamina ja Odense. Kuten edellä mainittiin, näissä viidessä kaupungissa on jäteveden biologinen käsittely sekä täydellinen typelle ja fosforille tehtävä jälkikäsittely. 7.3. Saksa 7.3.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Saksassa direktiivin täytäntöönpanosta vastaavat 16 aluetta, ja niiden on ollut määriteltävä haavoittumiselle alttiit alueensa. Alueet ovat määrittelyssä päättäneet, että Pohjanmeren ja Itämeren valuma-alueilla olevissa taajamissa on oltava biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely (jälkikäsittely). [22] Baijeri ja Baden-Württemberg ovat päättäneet samoin Bodenjärven, Baijerin järvien ja Tonavan yläjuoksun osalta. Suurinta osaa Saksassa sijaitsevasta Tonavan jokialtaasta ei pidetä haavoittumiselle alttiin alueen valuma-alueena. [22] Sachsenia ja Sachsen-Anhaltia ei ole kartoissa merkitty haavoittumiselle alttiin alueen valuma-alueeksi, koska näiden alueiden päätökset olivat myöhässä (heinäkuu 2000). 7.3.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Saksan viranomaiset ovat laatineet luettelon, joka käsittää 1 685 haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueella sijaitsevaa yli 10 000 avl:n taajamaa. Näiden asukasvastineluku on yhteensä 110 miljoonaa eli 78 % direktiivin piiriin Saksassa kuuluvasta asukasvastineluvusta. [23] Viranomaiset ovat myös ilmoittaneet, että kaikissa näissä taajamissa oli direktiivin säännösten mukainen keräysjärjestelmä 31. joulukuuta 1998. He eivät kuitenkaan ole antaneet tietoja siitä, täyttääkö käsittely direktiivin vaatimukset kyseisenä ajankohtana. Näin ollen komissiolla ei ole tietoja, joiden perusteella se voisi arvioida käsittelyn tasoa ja sitä, noudattaako Saksa määräaikaa 31. joulukuuta 1998. Saksan viranomaiset ilmoittivat kirjeessään komissiolle tammikuussa 2001, että he ovat lopulta päättäneet arvioida säännösten noudattamista direktiivin 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti ottamalla huomioon fosforin ja typen kokonaiskuormituksen vähennyksen kaikilla haavoittumiselle alttiilla alueilla eivätkä laitoskohtaisesti. [23] Luvut eivät sisällä Sachsenin ja Sachsen-Anhaltin tietoja. 7.3.3. Käsittely kaupungeissa Saksa ei ole lähettänyt komissiolle tilannekatsausta jäteveden käsittelystä kaupungeissa. Komissiolle tammikuussa 2001 lähettämässään kirjeessä Saksa ainoastaan kuvaili tilannetta noin kymmenessä niistä maan 129 kaupungista, joissa asukasvastineluku on yli 150 000. 7.4. Kreikka 7.4.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Kreikka oli huomattavasti myöhässä aikataulusta määritellessään haavoittumiselle alttiit alueensa elokuussa 1999, viisi ja puoli vuotta direktiivissä asetetun määräajan jälkeen sekä tarvittavien toimenpiteiden täytäntöönpanolle asetetun määräajan 31. joulukuuta 1998 jälkeen. Haavoittumiselle alttiiksi alueiksi on rehevöitymisen perusteella määritelty 34 järveä, jokea, suistoa ja rannikkovesialuetta. Komission toimeksiannosta vuonna 2000 määrittelyä tarkastellut konsultti oli sitä mieltä, että 16 muutakin vesistöä (rannikkovesistöä, järveä ja jokea) olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi rehevöitymisen perusteella sekä juomaveden valmistukseen käytettävän vesistön suojelemiseksi. Tutkimus osoittaa erityisesti, että Saroninlahden eteläosa, johon lasketaan Ateenan jätevedet, ja Salonikinlahti, joka ottaa vastaan Thessalonikin jätevedet, olisi rehevöitymisen perusteella pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Kreikan viranomaisten ja komission on vielä keskusteltava haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelemisestä Kreikassa. 7.4.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Kreikan viranomaisten ensimmäisen kesäkuussa 2000 lähetetyn kirjeen mukaan 33 taajamaa, joiden asukasvastineluku on yli 10 000, sijaitsee haavoittumiselle alttiin alueen valuma-alueella, ja niissä on oltava biologinen käsittely ja jälkikäsittely 31. joulukuuta 1998. Toisessa, tammikuussa 2001 päivätyssä kirjeessään Kreikan viranomaiset ilmoittivat, että näitä taajamia onkin ainoastaan 16, koska taajamien koko oli aluksi arvioitu liian suureksi paikallishallinnon uudistuksen vuoksi. Molemmissa tapauksissa näyttää siltä, että Kreikassa biologista käsittelyä ja jälkikäsittelyä tarvitaan ainoastaan 6-8 prosentissa direktiivin piiriin kuuluvista taajamista orgaanisen kuormituksen mukaan laskettuna. Säännöksiä ei juurikaan noudatettu 31. joulukuuta 1998: Komission arvioinnin mukaan vain 4 taajamaa 16:sta (tai 33:sta) oli säännösten mukaisia. Nämä olivat Levádhia, Karpenision, Komotini ja Arta. 7.4.2.1. Ensimmäinen versio >TAULUKON PAIKKA> 7.4.2.2. Toinen versio >TAULUKON PAIKKA> Lisäksi Kreikan viranomaiset antoivat tietoja samoista taajamista 31. joulukuuta 2000. Tilanne on edennyt tyydyttävästi, sillä kymmenen taajaman katsottiin olevan säännösten mukaisia kyseisenä päivänä. 7.4.5. Käsittely kaupungeissa Kreikassa on kuusi kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000: Ateena, Thessaloniki, Iraklion, Elefsina Aspropyrgos, Metamorphosis ja Patras. Ateenan ja Thessalonikin asukasvastineluku on yhteensä yli 4 miljoonaa, mikä vastaa lähes puolta Kreikan väestöstä. Tilanne 31. joulukuuta 1998 oli seuraava: Iraklionissa ja Metamorphosissa oli jäteveden biologinen käsittely, Ateenassa mekaaninen käsittely, Thessalonikissa epätäydellinen biologinen käsittely, ja Patraksessa sekä Elefsina Aspropyrgosissa ei ollut lainkaan käsittelyä. Tilanne oli parantunut 31. joulukuuta 2000 mennessä Thessalonikissa, jossa otettiin kyseisen vuoden lopussa käyttöön täydellinen biologinen käsittely sekä typelle tehtävä jälkikäsittely. Patraksessa, Elefsina Aspropyrgosissa ja Ateenassa on meneillään erilaisia jätevesihankkeita. Patraksen puhdistamon on tarkoitus olla käytössä vuonna 2001. Ateenassa päätettiin vuonna 2000 rakentaa biologinen käsittelylaitos, jossa on myös typelle tehtävä käsittely. 7.5. Espanja 7.5.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Espanjassa laadittiin 25. toukokuuta 1998 annetulla asetuksella luettelo haavoittumiselle alttiista alueista, jotka käsittävät useaan alueeseen kuuluvat "yhteisöjen väliset vesistöt". Alueen sisällä sijaitsevien haavoittumiselle alttiiden alueiden eli "yhteisöjen sisäisten" alueiden määrittelystä vastaavat alueelliset viranomaiset. Espanjasta toimitetuissa asiakirjoissa viitataan joidenkin alueellisten viranomaisten määrittelemiin haavoittumiselle alttiisiin alueisiin erityisesti Kataloniassa, Galiciassa ja Baleaareilla, mutta näitä alueita ei ole ilmoitettu virallisesti komissiolle. Ainoastaan Andalusia on määritellyt virallisesti haavoittumiselle alttiit ja kuormitusta kestävät alueet maaliskuussa 1999 antamallaan asetuksella. Tosin Espanjan marraskuussa 2000 lähettämissä asiakirjoissa mainitaan vain kaksi Andalusian vuonna 1999 määrittelemistä haavoittumiselle alttiista alueista. Espanja on soveltanut haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelemisessä kolmea direktiivissä esitetyistä perusteista: rehevöitymisen torjumista, juomaveden valmistukseen käytettävien vesien suojelua ja uimavesien suojelua. Tammikuussa 2000 valmistuneessa tutkimuksessa, jossa tarkistetaan Espanjan haavoittumiselle alttiiksi alueiksi määritellyt alueet, osoitetaan, että Espanjassa olisi 44 muutakin vesistöä, jotka olisi rehevöitymisen perusteella pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi. Näitä ovat lähinnä sisävesistöjen valuma-alueet sekä rannikkovedet ja suistot Andalusiassa, Asturiassa, Baleaareilla, Kantabriassa, Galiciassa ja Baskimaassa. 7.5.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Espanjan viranomaisten komissiolle lähettämät asiakirjat osoittivat, että 120 taajamassa katsottiin biologinen käsittely ja jälkikäsittely tarpeelliseksi haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelemiseksi. Näiden taajamien osuus direktiivin piiriin kuuluvasta kuormituksesta on vain 8 %. Toimitettu luettelo ei kuitenkaan sisältänyt jätevesiä, jotka taajamat purkavat edellä mainittuihin 44:ään mahdollisesti haavoittumiselle alttiiseen vesistöön. Luettelo ei sisällä myöskään useita sellaisia taajamia, jotka sijaitsevat mahdollisesti haavoittumiselle alttiiksi määriteltyjen alueiden valuma-alueilla. Esimerkiksi Ebron alajuoksu Kataloniassa on Espanjasta toimitetuissa asiakirjoissa määritelty haavoittumiselle alttiiksi, mutta jokialueen yläjuoksun alueiden taajamilla ei ole biologista käsittelyä ja jälkikäsittelyä. Samoin on asian laita Guadalquivirin, Guadianan ja Júcarin, Tajon ja Dueron jokialueilla. Komissio katsookin, että kun otetaan huomioon suojelemista edellyttävien vesistöjen suuri määrä sekä niiden valuma-alueet, suurella osalla Espanjan taajamista olisi oltava biologinen käsittely ja jälkikäsittely. Espanjan viranomaiset edellyttävät luettelon 120 taajamalta typelle, fosforille ja mikrobiologisille epäpuhtauksille tehtävää käsittelyä tai näiden yhdistelmää. Näistä 120 taajamasta 35:n katsottiin olevan direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. >TAULUKON PAIKKA> 7.5.3. Käsittely kaupungeissa Marraskuussa 2000 Espanja kuvaili tilannetta kaupungeissaan vuonna 2000, muttei 31. joulukuuta 1998 vallinnutta tilannetta. Vuonna 2000 tilanne 72 kaupungissa, joiden asukasvastineluku on yli 150 000, oli seuraava: - seuraavassa 8 kaupungissa on biologinen käsittely ja jälkikäsittely: Alméria, Bilbao, Calvia, Oviedo, Valladolid, Vitoria-Gasteiz, Xirivella ja Saragossa. - 39 kaupungissa, esimerkiksi Madridissa, Sevillassa ja Valenciassa, on täydellinen biologinen käsittely. - 18 kaupungissa on epätäydellinen biologinen käsittely tai mekaaninen käsittely. Näihin lukeutuu myös Barcelona, jossa tilanne on hyvin epätyydyttävä. Puolella kaupungista eli lähes 1,7 miljoonan avl:n alueella on mekaaninen käsittely, ja toinen puoli kaupungista purkaa jätevetensä mereen ilman minkäänlaista käsittelyä. - seuraavissa 7 kaupungissa jätevettä ei käsitellä lainkaan: La Coruña, Alginet, Cadiz, Donostia-San Sebastian, Gijon, Logroño ja Tui. Espanjan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että rakennustyöt ovat käynnissä useimmissa niistä kaupungeista, joissa ei ole käsittelyä tai joissa käsittely on riittämätön, esimerkiksi Alginetissa, San Sebastianissa, Logroñossa ja Barcelonassa, ja että nämä kaupungit olisivat säännösten mukaisia kahden tai kolmen vuoden kuluessa. Muissa kaupungeissa, joissa ei ole käsittelyä tai joissa käsittely on riittämätön, puhdistamot ovat suunnitteilla tai niiden rakennussopimuksia tehdään parhaillaan. 7.5.4. Kuormitusta kestävät alueet Espanja on yhdessä Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa yksi niistä kolmesta jäsenvaltiosta, joka on määritellyt rannikkovetensä kuormitusta kestäviksi alueiksi. Espanja katsoo, että näille kuormitusta kestäville alueille johdetut pelkästään mekaanisesti käsiteltävät jätevedet eivät vaikuta haitallisesti ympäristöön. Espanjassa kuormitusta kestävien alueiden määrittelystä vastaavat alueet. Vuodesta 1997 alkaen Espanja on määritellyt tällaisia kuormitusta kestäviä alueita Välimeren rannikolla, Atlantin valtameressä ja Kanariansaarilla. Alueista kuitenkin ainoastaan Andalusia on määritellyt virallisesti kuormitusta kestävät alueet koko rannikollaan maaliskuussa 1999 antamallaan asetuksella [24]. Marraskuussa 2000 Espanjan kansalliset viranomaiset ilmoittivat alueita kuultuaan komissiolle, että ainoastaan Kanariansaarilla on kuormitusta kestäviä alueita, joita tutkitaan parhaillaan. Komissiolle ei kuitenkaan ole ilmoitettu, että Andalusiassa maaliskuussa 1999 annetun asetuksen 3 artiklan 2 kohta, jossa kuormitusta kestävät alueet määritellään, olisi kumottu. [24] Andalusian viranomaiset määrittelevät 2. maaliskuuta 1999 antamalla asetuksella kuormitusta kestäviksi alueiksi seuraavat alueet: Kuten tämän kertomuksen luvussa 5 kerrotaan, komissio kyseenalaistaa suuren määrän Kanariansaarilla ja Andalusiassa määritellyistä kuormitusta kestävistä alueista. Komissio nimittäin katsoo, että pelkästään mekaanisesti käsitellyt jätevedet voivat vaikuttaa useiden uimavesien laatuun näillä kahdella alueella. Lisäksi komissio katsoo, että määritellessään kuormitusta kestäviä alueitaan Andalusia ei ole ottanut huomioon sitä, että päästöt voivat vaikuttaa läheisiin vesistöihin, jotka on määritelty haavoittumiselle alttiiksi alueiksi joko Andalusiassa tai Algarvessa Portugalissa. Yleisesti komissio on sitä mieltä, kuten luvussa 5 todettiin, että Välimeren vedet eivät hydrodynaamisten ominaisuuksiensa vuoksi täytä direktiivissä kuormitusta kestäville alueille asetettuja perusteita. Espanja ei ole hakenut komissiolta poikkeuslupaa, jotta se voisi laskea biologista käsittelyä vaatimattomammalla menetelmällä käsiteltyä jätevettä kuormitusta kestäville alueille. Näin ollen komissio katsoo, että kaikilla Espanjan taajamilla, joiden asukasvastineluku on yli 15 000, on oltava 31. joulukuuta 2000 lähtien vähintään biologinen käsittely, myös niillä taajamilla, jotka johtavat jätevetensä Espanjan viranomaisten kuormitusta kestäviksi määrittelemille alueille. 7.6. Ranska 7.6.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Ranska laati ensimmäisen virallisen luettelon haavoittumiselle alttiista alueista marraskuussa 1994 käyttäen direktiivin kolmea perustetta. Ranska tarkisti luettelon elokuussa 1999 ja lisäsi siihen muutamia alueita. Jäljempänä olevassa kartassa on otettu tämä tarkistus huomioon. Ranskan viranomaiset eivät ole ilmoittaneet komissiolle perustetta tai perusteita kunkin haavoittumiselle alttiin alueen määrittelylle, vaikka komissio on sitä pyytänyt. Ranska ei myöskään ole erottanut toisistaan rehevöityneitä tai rehevöitymiselle alttiita vesistöjä ja näiden vesistöjen valuma-alueita, joissa on myös toteutettava suojelutoimenpiteitä. Nämä eri tyyppiset alueet on kaikki määritelty "haavoittumiselle alttiiksi". Tämän johdosta komissio katsoo, että Ranskan tavoitteet haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelussa ovat epäselvät. Lisäksi komission vuonna 1999 tietojen tarkistamiseksi teettämässä tutkimuksessa osoitetaan, että myös muita vesistöjä olisi pitänyt rehevöitymisen perusteella määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Nämä ovat Artois-Picardien alueen sisävedet ja rannikkovedet, Seinenlahti ja sen alajuoksu, Bretagnen joet ja rannikkovedet, Vendéen virrat, Vistre-joki ja Etang de Thaun laguuni. 7.6.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Ranskan viranomaiset eivät ole toimittaneet komissiolle tämän kirjeissään 23. huhtikuuta 1999 ja 22. maaliskuuta 2000 pyytämiä tietoja. He lähettivät joulukuussa 2000 ainoastaan luettelon vuonna 1994 määritellyistä haavoittumiselle alttiista alueista. Luettelon mukaan alueilla sijaitsee 281 taajamaa. Liitteenä olleesta luettelosta käy ilmi, että taajamista 151 oli direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998 ja 130 säännösten vastaisia. Mukana olleessa muistiossa Ranskan viranomaiset ilmoittavat, että näiden taajamien on määrä olla säännösten mukaisia kahden tai kolmen vuoden kuluessa. Réseau National de Données sur l'Eau -laitoksen (RNDE) aineistoon perustuvan komission arvioinnin mukaan taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat, vastaavat 25 prosenttia Ranskassa direktiiviin piiriin kuuluvien taajamien kokonaiskuormituksesta. Useimmat Ranskan kaupungeista eivät sijaitse Ranskan haavoittumiselle alttiiksi määrittelemillä alueilla. Edellä mainitun haavoittumiselle alttiiden alueiden tarkistamiseksi teettämänsä tutkimuksen perusteella komissio katsoo kuitenkin, että esimerkiksi Lillessä ja Pariisissa olisi oltava typelle ja fosforille tehtävä jälkikäsittely niistä alajuoksuun olevien sisä- ja merivesien rehevöitymisen vähentämiseksi. Eräässä ranskalaisessa lehdessä huhtikuussa 1999 julkaistussa yleiskirjeessään Ranskan ympäristöministeri totesi, että ainoastaan 38 % taajamista, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat, täyttäisi määräajan 31. joulukuuta 1998, 27 % olisi 1-3 vuotta ja 35 % yli 4 vuotta jäljessä aikataulusta. 7.6.3. Käsittely kaupungeissa Ranska ei ole vastannut komission pyyntöön, joka koski yli 150 000 avl:n kaupunkien tilannetta. RNDE:n ja muiden komission keräämien tietojen mukaan Ranskassa on 61 kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. Esimerkiksi seuraavissa kaupungeissa on jäteveden biologinen käsittely ja jälkikäsittely: Angers, Besancon, Cholet, Colmar, Douai, Metz, Nantes ja Royan. Monissa muissa kaupungeissa on täydellinen biologinen käsittely, mutta eräissä suurkaupungeissa, kuten Lillessä, Marseillessa ja Bordeaux'ssa käsittely on selvästi riittämätön (mekaaninen tai erittäin epätäydellinen biologinen käsittely). 7.7. Irlanti 7.7.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Vuonna 1994 Irlanti määritteli neljä järveä sekä kuusi jokiosuutta rehevöitymisen perusteella haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Järvet ovat Lough Derg, Lough Leane, Lough Oughter ja Lough Ree ja joet Boyne, Camlin, Castlebar, Liffey, Nenagh ja Tullamore. Komission vuonna 1999 teettämä tutkimus osoittaa, että Irlannin viranomaiset eivät ole määritelleet haavoittumiselle alttiiksi alueiksi mitään suistoja tai rannikkovesiä. Siitä käy myös ilmi, että 14 rannikkovesi- ja suistoaluetta, esimerkiksi Dublininlahti ja Corkin suisto- ja satama-alue, kärsivät rehevöitymisestä, joten ne olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Tutkimuksen mukaan myös kuusi jokea (Proules, Dodder, Tolka, Cavan, Brosna ja Blackwater) ja kolme järveä (Muckno, Monalty ja Ennell) olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi. Irlanti ei ole tarkistanut haavoittumiselle alttiiden alueiden luetteloaan direktiivin edellyttämällä tavalla. 7.7.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Irlannin viranomaiset ovat ottaneet käyttöön fosforin poistamiseksi tehtävän jälkikäsittelyn 11 taajamassa, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat. Näiden taajamien osuus direktiivin piiriin Irlannissa kuuluvien taajamien kokonaiskuormituksesta on ainoastaan 6 %. Komissio katsoo, että jäteveden biologista käsittelyä ja jälkikäsittelyä olisi sovellettava Irlannissa laajemmin, etenkin typelle ja joissakin tapauksissa fosforille tehtävää jälkikäsittelyä. Tämä olisi tarpeen Dublinin ja Corkin kaltaisissa kaupungeissa rannikkovesien ja suistojen rehevöitymisen torjumiseksi. Niistä 11 taajamasta, joissa Irlannin mukaan on oltava jälkikäsittely fosforille: - 7:n katsotaan olevan direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. Nämä ovat Athlone, Castlebar, Killarney, Mullingar, Nenagh, Roscrea ja Tullamore. - loput 4 - Cavan, Longford, Navan ja Osberstwon - eivät olleet säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998, mutta Irlannin viranomaiset ovat ilmoittaneet, että ne noudattaisivat säännöksiä viimeistään vuonna 2001. >TAULUKON PAIKKA> 7.7.3. Käsittely kaupungeissa Irlannissa on kolme yli 150 000 avl:n kaupunkia. - Dundalkissa (avl 180 000) ei ollut minkäänlaista jäteveden käsittelyä 31. joulukuuta 1998, mutta biologisen käsittelylaitoksen on määrä olla toimintakunnossa vuoden 2000 lopussa. - Myöskään Corkissa (avl 302 000) ei ollut jäteveden puhdistamoa 31. joulukuuta 1998. Biologisen käsittelylaitoksen suunnitellaan valmistuvan vuoden 2003 loppuun mennessä. Rannikkovesien ja suistojen rehevöitymisen torjumiseksi komissio katsoo, että Corkissa olisi otettava käyttöön typelle ja fosforille tehtävä jälkikäsittely. - Dublinissa (avl 1 437 000) oli ainoastaan 1 000 000 avl:n kuormitusta vastaava mekaaninen käsittely 31. joulukuuta 1998. Biologinen käsittely aiotaan ottaa käyttöön vuonna 2002. Komissio katsoo, että ainakin typelle tehtävä jälkikäsittely olisi tarpeen Dublininlahden rehevöitymisen torjumiseksi. 7.8. Italia 7.8.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Toukokuussa 1999 Italia määritteli joukon haavoittumiselle alttiita alueita asetuksessaan, jolla direktiivi saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä. Nämä alueet käsittivät alle 1 000 metriä merenpinnan yläpuolella olevat järvet ja niihin liittyvät joet enintään 10 km:n etäisyydellä rannikosta. Italian tammikuussa 2000 komissiolle toimittamien tietojen liitteenä olleissa kartassa ja taulukoissa mainitaan seitsemän haavoittumiselle altista järveä: Iseo, Garlate Olginate, Como, Lugano, Maggiore, Trasimeno ja San Giovanni-Fiume Naro. Muita haavoittumiselle alttiita alueita ovat Ortobellon laguunialue Välimeren rannikolla sekä seuraavat Adrianmeren rannikon alueet: luoteisrannikko Adigen suusta Pesaroon ja siihen liittyvät joet enintään 10 km:n etäisyydellä rannikosta, Ravennan ja Piallassa-Baionan laguunit, Venetsian laguuni, Pon suisto, Commaccion laaksot ja murtovesijärvet. Lisäksi haavoittumiselle alttiiksi on määritelty Ramsarin sopimuksessa [25] määritellyt kosteikot. Perusteina on käytetty direktiivissä annettuja kolmea perustetta. [25] Kosteikkojen suojelua koskeva kansainvälinen sopimus. Tammikuussa 2001 Italian viranomaiset lähettivät komissiolle uuden luettelon 187:stä haavoittumiselle alttiista alueesta; sen mukaan kyseisten alueiden piiriin ei kuulu yhtään yli 10 000 avl:n taajamaa. Komissio huomauttaa, että yli 10 000 avl:n taajamiin, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat, kuuluvat paitsi jätevetensä suoraan näille haavoittumiselle alttiille alueille johtavat taajamat myös taajamat, jotka sijaitsevat näiden alueiden valuma-alueilla ja vaikuttavat osaltaan näiden alueiden pilaantumiseen. Lisäksi komissio huomauttaa, ettei ole tarkoituksenmukaista määritellä direktiivin mukaisia haavoittumiselle alttiita alueita, jos säännösten piiriin kuuluvia yli 10 000 avl:n taajamia ei ole. Vuonna 2000 komissio tarkistutti Italian toukokuussa 1999 määrittelemät haavoittumiselle alttiit alueet. Tarkistus käsitti rehevöitymisen torjumisen sekä juomaveden valmistamiseen käytettävien vesien suojelun nitraateilta. Tarkistuksen mukaan Italian viranomaisten olisi pitänyt määritellä seuraavat alueet haavoittumiselle alttiiksi: Garda- ja Idro-järvet, [26] Po-joen sivujoet Sarca-Minco, Oglio, Adda, Lambro-Olona-Meridion ja Ticino, Arno-joen alajuoksu Firenzestä eteenpäin sekä sen sivujoki Greve, Gulfo di Castellammarre Sisiliassa ja Pohjois-Adrianmeren rannikkovedet. [26] Nämä kaksi järveä ovat Italian viranomaisten tammikuussa 2001 lähettämässä 187:n haavoittumiselle alttiin alueen luettelossa. 7.8.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Italian viranomaisten tammikuussa 2000 lähettämien tietojen mukaan ainoastaan 51 taajamassa, joiden asukasvastineluku on yli 10 000, tarvitaan jäteveden biologinen käsittely ja jälkikäsittely haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelemiseksi. Näiden osuus kaikkien Italiassa direktiivin piiriin kuuluvien taajamien orgaanisesta kokonaiskuormituksesta on ainoastaan 3 %. Komissio katsoo, että Italian viranomaiset eivät ole ottaneet riittävästi huomioon vaatimusta, jossa edellytetään biologista käsittelyä tehokkaampaa menetelmää (jälkikäsittelyä) yli 10 000 avl:n taajamilta, jotka sijaitsevat näiden haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla ja jotka vaikuttavat osaltaan näiden alueiden pilaantumiseen. Erityisen vakava tämä puute on järvien suojelussa sekä Po-joen suistossa ja läheisissä rannikkovesissä, jotka on määritelty haavoittumiselle alttiiksi. Näiden vesien suojelemisessa Italia on ottanut huomioon päästöt ainoastaan 10 km:n matkalla rannikosta lähtien. Komission mukaan kaikilla valuma-alueilla olevilla taajamilla, jotka vaikuttavat näiden vesien pilaantumiseen, esimerkiksi Po-joen valuma-alueella sijaitsevilla ja jokisuiston sekä läheisten rannikkovesien tilaan vaikuttavilla Milanolla ja Torinolla, olisi oltava riittävä jäteveden biologinen käsittely ja jälkikäsittely. Lisäksi taajamilla, jotka kuuluvat komission tutkimuksen mukaisiin mahdollisesti haavoittumiselle alttiisiin alueisiin, esimerkiksi Firenzellä, olisi oltava biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely (jälkikäsittely). Mitä tulee niihin 51 taajamaan, joita haavoittumiselle alttiiden alueiden säännökset Italian viranomaisten mukaan koskevat, Italian viranomaisten tammikuussa 2000 ja tammikuussa 2001 lähettämät tiedot eivät ole riittäviä säännösten noudattamisen arvioimiseksi 31. joulukuuta 1998. Erityisesti tiedoista puuttuvat päivämäärät, jolloin säännöstenmukaisuus eri taajamissa saavutettiin. Toimitettujen tietojen mukaan komissio on laskenut, että 16 taajamaa oli direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. Italian viranomaiset ilmoittavat 5. tammikuuta 2001 lähettämässään kirjeessä määräksi 43. >TAULUKON PAIKKA> 7.8.3. Käsittely kaupungeissa Italiassa on 72 kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. Italian viranomaisten tammikuussa 2001 lähettämän aineiston mukaan jäteveden käsittelyn tilanne oli näissä kaupungeissa 31. joulukuuta 1998 seuraava: - 30 kaupungissa, esimerkiksi Barissa, Bergamossa, Bresciassa, Livornossa, Messinassa, Palermossa, Parmassa, Ravennassa, Roomassa ja Veronassa, oli biologinen käsittely ja jälkikäsittely. - 29 kaupungissa, esimerkiksi Bolognassa, Cagliarissa, Cataniassa, Genovassa, Modenassa, Monzassa, Napolissa, Paduassa, Riminissä, Torinossa ja Venetsiassa, oli täydellinen biologinen käsittely. Torinossa typelle tehtävä jälkikäsittely on määrä ottaa käyttöön vuonna 2001. Riittävää biologista käsittelyä ja jälkikäsittelyä ei ole suunnitteilla esimerkiksi Paduaan tai Venetsiaan, jotka vaikuttavat haavoittumiselle alttiiden alueiden pilaantumiseen. - 3 kaupungissa eli Firenzessä, Reggio Calabriassa ja Triestessä ei ollut ollenkaan käsittelyä osalle jätevedestä. Firenzeen suunnitellaan täydellistä biologista käsittelyä vuoden 2001 loppuun mennessä, muttei typelle tehtävää jälkikäsittelyä, jonka komissio uskoo olevan välttämätön Arno-joen suojelemiseksi. Reggio Calabriassa otettiin käyttöön täydellinen biologinen käsittely vuoden 2000 loppuun mennessä. Triesteä varten on suunniteltu biologisen käsittelyn ja jälkikäsittelyn kattava järjestelmä, mutta sen käyttöönoton päivämäärää ei ole vielä määritelty. - 7 kaupungissa eli Foce Sarnossa, Imperia Foce Imperossa, Medio Sarnossa, Meranossa, Milanossa, Misterbiancossa ja Tarantossa ei ollut ollenkaan puhdistamoa 31. joulukuuta 1998. Tarantossa ja Meranossa otettiin käyttöön täydellinen biologinen käsittely ja jälkikäsittely vuonna 2000. Muiden kaupunkien pitäisi annettujen tietojen mukaan olla säännösten mukaisia viimeistään vuoteen 2004 mennessä. - Comoa, Salernoa ja Rosolina-Donada-Cantarinaa koskevat tiedot ovat puutteellisia. 7.9. Luxemburg 7.9.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Luxemburg on päättänyt toteuttaa biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä (typelle ja fosforille tehtävää jälkikäsittelyä) koko alueellaan direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti. Näin ollen Luxemburgin ei tarvitse määritellä haavoittumiselle alttiita alueita direktiivin noudattamiseksi. 7.9.2. Taajamat Luxemburgissa on 11 taajamaa, joiden asukasvastineluku on yli 10 000. Näissä taajamissa tilanne oli 31. joulukuuta 1998 direktiivin säännösten noudattamisen kannalta seuraava: - 3 taajamaa eli Mamer, Pétange ja Uebersyren olivat säännösten mukaisia. Näiden kolmen taajaman osuus Luxemburgin yli 10 000 avl:n taajamien orgaanisesta kuormituksesta on 15 prosenttia. - Seuraavat 8 taajamaa eivät olleet säännösten mukaisia: Bettembourg, Bleesbruck, Differdange, Echternach, Esch-Schifflange, Luxembourg-Beggen, Luxembourg-Bonnevoie ja Mersch. Niissä kaikissa oli kyseisenä ajankohtana biologinen käsittely, muttei typelle tehtävää käsittelyä. Kolmessa ei ollut fosforille tehtävää käsittelyä. Luxemburg aikoo saavuttaa säännösten mukaisuuden kaikissa taajamissa viimeistään vuonna 2005. Lisäksi Luxemburg on päättänyt soveltaa toistaiseksi direktiivin 5 artiklan 4 kohdan mukaista käytäntöä, jonka mukaan taajamakohtaisia vaatimuksia ei tarvitse noudattaa, jos kaikille yhdyskuntien jätevedenpuhdistamoille tulevasta fosforin ja typen kokonaiskuormituksesta poistetaan tietty osuus. Tämän osuuden on oltava vähintään 75% kokonaistypestä ja kokonaisfosforista kummastakin, ja huomioon on otettava kaikki taajamat, joissa on oltava puhdistamo, eikä ainoastaan yli 10 000 avl:n taajamat. Tätä prosenttiosuutta ei ole vielä saavutettu ainakaan typen osalta. Luxemburg on todennut, että koska se on valinnut tämän vaihtoehdon, päästöjä koskevat vaatimukset ovat uusien puhdistamojen rakentamisen sekä muutostöiden aikana direktiivissä määritellyt, mutta kun 75 prosentin osuus typestä ja fosforista on saavutettu, vaatimuksia voidaan lieventää. 7.9.3. Käsittely kaupungeissa Ainoastaan Luxemburgin kaupungissa asukasvastineluku on yli 150 000 (avl 360 000). Luxemburgissa on biologinen käsittely sekä fosforille tehtävä jälkikäsittely. Direktiivissä edellytetty jälkikäsittely typelle ja fosforille on suunnitteilla vuodeksi 2005. 7.10. Alankomaat 7.10.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Alankomaat on päättänyt toteuttaa biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä (typelle ja fosforille tehtävää jälkikäsittelyä) koko alueellaan direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti. Näin ollen Alankomaiden ei tarvitse määritellä haavoittumiselle alttiita alueita direktiivin noudattamiseksi. 7.10.2. Taajamat Alankomaat on päättänyt soveltaa direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa. Näin ollen direktiivin vaatimus, että kaikissa puhdistamoissa on oltava biologinen käsittely ja jälkikäsittely, ei koske Alankomaita. Alankomaiden viranomaisten on osoitettava, että maan kaikille puhdistamoille, eikä vain yli 10 000 avl:n taajamien puhdistamoille, tulevasta fosforin ja typen kokonaiskuormituksesta poistetaan kummastakin vähintään 75 %. Komissiolle lähettämissään tiedoissa Alankomaiden viranomaiset toteavat, että 75 prosentin vähimmäisvaatimus oli saavutettu 31. joulukuuta 1998 fosforin poistossa, muttei typen poistossa. Typen poistossa vähennys oli 60 %. Alankomaat korostaa, että 27 "toimivaltaisesta vesiviranomaisesta" 7 oli säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998 ja täytti vaatimuksen vähintään 75-prosenttisesta typen ja fosforin poistosta. Nämä vastaavat 54:stä yli 10 000 avl:n puhdistamosta. Muut 20 vesiviranomaista, jotka vastaavat 209 puhdistamosta, olivat säännösten mukaisia fosforin, mutta eivät typen osalta. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan noudattamista on kuitenkin tarkasteltava koko maan kannalta eikä alueellisten vesiviranomaisten mukaan. Komissio katsookin, että 31. joulukuuta 1998 yhdyskuntajätevesien päästöt eivät olleet Alankomaissa säännösten mukaisia. Alankomaiden viranomaisten toimittamien tietojen mukaan päästöjen on määrä olla säännösten mukaisia vuonna 2005. 7.10.3. Käsittely kaupungeissa Alankomaissa on 23 kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. Ainoastaan Haarlemin kaupungissa oli 31. joulukuuta 1998 biologinen käsittely sekä täydellinen typelle ja fosforille tehtävä jälkikäsittely. Muissa 22 kaupungissa, esimerkiksi Amsterdamissa, Eindhovenissa, Haagissa ja Rotterdamissa, oli biologinen käsittely ja fosforille tehtävä jälkikäsittely. Näistä 22 kaupungista ainoastaan Arnhemissa ja Rotterdamissa oli myös osittainen typelle tehtävä jälkikäsittely kyseisenä päivänä. Kuten edellä mainittiin, Alankomaat aikoo saattaa tilanteen direktiivin säännösten mukaiseksi vuonna 2005. 7.11. Itävalta 7.11.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Itävalta ei katsonut minkään alueensa vesistön täyttävän haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelyperusteita. Se vahvisti tämän kannan uudelleen vuonna 1998 ilmoittaessaan komissiolle, ettei direktiivin edellyttämässä tarkastelussa havaittu yhtään aluetta, joka täyttäisi haavoittumiselle alttiille alueelle asetetut perusteet. Komission aloitteesta vuonna 1999 tehdyssä tutkimuksessa osoitettiin kolme jokea, jotka olisi pitänyt määritellä rehevöitymisvaaran perusteella haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Nämä ovat March, Antiesen ja Donaukanal. Tammi- ja helmikuussa 2001 Itävallan viranomaiset lähettivät komissiolle lisätietoja näiden jokien laadun tarkkailusta sekä Itävallassa käytettävistä rehevöitymisen arviointiperusteista. Komissio tutkii näitä asiakirjoja parhaillaan. 7.11.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Itävallassa on 13 yli 10 000 avl:n taajamaa, jotka sijaitsevat Itävallan alueella olevalla Reinin valuma-alueella, ja yksi yli 10 000 avl:n taajama Itävallan alueella olevalla Elben valuma-alueella. Nämä kaksi jokea laskevat Pohjanmeren ja Itämeren rannikkovesiin, jotka ovat rehevöityneitä ja jotka on määritelty haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Lisäksi Itävallan taajamista 11 sijaitsee haavoittumiselle alttiiksi määriteltyjen Saksan järvien valuma-alueilla. Itävallan viranomaiset ovat edellyttäneet riittävää jäteveden biologista käsittelyä ja jälkikäsittelyä 24:ssä näistä 25 taajamasta, vaikkei Itävalta komissiolle tammikuussa 2001 lähettämässään muistiossa hyväksykään sitä näkemystä, että sen taajamat vaikuttaisivat osaltaan Pohjanmeren ja Itämeren rannikkovesien pilaantumiseen. Komissio katsoo, että ainoastaan Reinin valuma-alueella sijaitseva Bregenz-Kennelbachin taajama ei ole haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelua koskevien direktiivien säännösten mukainen. Tässä taajamassa ei ollut typelle tehtävää jälkikäsittelyä 31. joulukuuta 1998. Itävallan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan työt tilanteen korjaamiseksi ovat käynnissä. >TAULUKON PAIKKA> 7.11.3. Käsittely kaupungeissa Itävallassa on 20 kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. - Niistä 10:ssä eli Bregenzissa, Dornbirnissa, Feldkirchissa, Hohenemsissa, Innsbruckissa, Lenzingissa, Salzburgissa, Schwazissa, St Pöltenissä ja Steyermühlissä oli jo biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely (jälkikäsittely) 31. joulukuuta 1998. - Lopuissa 10:ssä eli Grazissa, Klagenfurtissa, Kremsissa, Linzissä, Pölsissä, Raum Gratkornissa, Villachissa, Welser Heidessa, Wienissä ja Wien Neustadtissa oli täydellinen biologinen käsittely kyseisenä päivänä. Komissiolle tammikuussa 2001 lähettämässään muistiossa Itävallan viranomaiset ilmoittivat, että näihin kaupunkeihin suunniteltiin typelle ja fosforille tehtävää jälkikäsittelyä, vaikkei direktiivissä tätä velvoitetakaan. 7.12. Portugali 7.12.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Portugali määritteli kesäkuussa 1997 virallisesti 41 vesistöä haavoittumiselle alttiiksi. Määrittelyperusteina olivat rehevöitymisen torjuminen sekä mikrobiologisille epäpuhtauksille tehtävän biologisen käsittelyn ja jälkikäsittelyn tarve etenkin uimavesien suojelemiseksi. Komission vuosina 1999-2000 teettämä tutkimus haavoittumiselle alttiiksi määriteltyjen alueiden tarkistamiseksi osoittaa, että neljä muutakin vesistöä olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi. Rehevöitymisen perusteella tällaisia ovat Tajon suiston Cala do Norte -osa ja Mirandan pato Dueron valuma-alueella lähellä Espanjan rajaa. Näiden kahden tutkimuksessa mahdollisesti haavoittumiselle alttiiksi määritellyn alueen suojelemiseksi komissio katsoo, että riittävä biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely (jälkikäsittely) olisi otettava käyttöön Tajon ja sen suiston koko valuma-alueella, erityisesti Lissabonissa, sekä Dueron valuma-alueella. Kaksi muuta vesistöä, joihin tutkimuksessa viitataan juomaveden valmistukseen käytettävän veden suojelemisen yhteydessä, ovat Marachãossa Cávado-joen varrella ja Ponte Canassa lähellä Lissabonia. Niiden suojelu edellyttäisi maantieteellisesti paljon suppeampia toimenpiteitä. 7.12.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Lokakuussa 1999 Portugalin viranomaiset lähettivät komissiolle luettelon 27:stä yli 10 000 avl:n taajamasta, jotka sijaitsevat Portugalin haavoittumiselle alttiiksi määrittelemien alueiden valuma-alueilla. [27] Näiden taajamien osuus Portugalissa direktiivin piiriin kuuluvien taajamien kokonaiskuormituksesta on ainoastaan 8 %. Edellytetty jälkikäsittely on typelle, fosforille, ja mikrobiologisille epäpuhtauksille tehtävä käsittely tai näiden yhdistelmä. Huomattakoon, että joissakin näistä taajamissa käytettävä biologinen käsittely ja (typelle ja/tai fosforille tehtävä) jälkikäsittely rehevöitymisen torjumiseksi ei vastaa tämän kertomuksen luvun 4 kolmannessa kappaleessa esitettyä komission tulkintaa. Lisäksi on korostettava, että niistä Portugalin 27 taajamasta, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat, 24:ssä on mikrobiologisille epäpuhtauksille tehtävä jälkikäsittely, 17:ssä typelle tehtävä käsittely ja 4:ssä fosforille tehtävä käsittely. [27] Useilla Portugalin haavoittumiselle alttiiksi määrittelemien alueiden valuma-alueilla ei ole yli 10 000 avl:n taajamia. Komissio huomauttaa, ettei alueita kannata määritellä haavoittumiselle alttiiksi, jos valuma-alueella ei ole otettava käyttöön biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä direktiivin 5 artiklan mukaisesti. Näistä 27 taajamasta viisi oli direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. Nämä ovat: Faro, Olhão Nascente, Olhão Poente, Tavira ja Amarante. Portugalin viranomaiset aikovat saattaa tilanteen säännösten mukaiseksi muissa taajamissa viimeistään vuonna 2003. >TAULUKON PAIKKA> 7.12.3. Käsittely kaupungeissa Portugalissa on 14 kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. Jäteveden käsittelyn tilanne näissä kaupungeissa 31. joulukuuta 1998 oli seuraava: - Faro, Sistema de Alcanena ja Vilamoura: jälkikäsittely; - Loures/Frielas ja São João de Talha: biologinen käsittely; - Aveiro ja Lissabon: epätäydellinen biologinen käsittely; - Barreiro, Costa do Estoril, Cova da Beira, Matosinhos, Porto, Setúbal ja Vila Nova de Gaia: ei lainkaan käsittelyä. Jätevedenkäsittelyhankkeita tai rakennustöitä on käynnissä kymmenessä näistä 14 kaupungista. Portugali on ilmoittanut, että suunnitellut puhdistamot ovat toiminnassa viimeistään vuonna 2005. 7.12.4. Kuormitusta kestävät alueet Vuonna 1997 Portugalin kansalliset viranomaiset määrittelivät kaikki rannikkovetensä Algarven rannikkoa lukuun ottamatta kuormitusta kestäviksi alueiksi. Azorien ja Madeiran paikallisviranomaiset katsoivat kaikkien rannikkovesiensä olevan kuormitusta kestäviä. [28] [28] Tammikuussa 1996 Portugalin viranomaiset lähettivät komissiolle Azorien ja Madeiran itsehallintoalueiden päätökset, joissa kaikki rannikkovedet määritellään kuormitusta kestäviksi alueiksi. Kuten tämän kertomuksen luvussa 5 todetaan, komissio katsoo, että jotkut Portugalin viranomaisten kuormitusta kestäviksi määrittelemistä alueista eivät täytä direktiivissä asetettuja perusteita, etenkään jos otetaan huomioon useiden uima- ja simpukanviljelyvesien saastumisriski. Vuonna 1999 Portugali esitti Lissabonin lähellä sijaitsevaa Costa do Estorilin taajamaa (avl 720 000) koskevan poikkeuspyynnön. Komissio päättää asiasta vuonna 2001. Komissio katsoo, että kaikissa Portugalin yli 15 000 avl:n taajamissa edellä mainittua taajamaa lukuun ottamatta olisi oltava vähintään biologinen käsittely 31. joulukuuta 2000, myös niissä taajamissa, jotka johtavat jätevetensä Portugalin viranomaisten kuormitusta kestäviksi määritellyille alueille. 7.13. Suomi 7.13.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Suomi on päättänyt toteuttaa biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä (jälkikäsittelyä) direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti koko alueellaan. Näin ollen sen ei tarvitse määritellä haavoittumiselle alttiita alueita direktiivin noudattamiseksi. 7.13.2. Yli 10 000 avl:n taajamat Komissiolle lähetettyjen tietojen mukaan Suomen viranomaiset ovat edellyttäneet fosforille tehtävää jälkikäsittelyä kaikissa yli 10 000 avl:n taajamissa, mutta eivät typelle tehtävää jälkikäsittelyä. Komissiolle helmikuussa 2001 lähettämässään muistiossa Suomen viranomaiset perustelevat tätä lähestymistapaa toteamalla, että kun direktiivi saatettiin osaksi Suomen lainsäädäntöä vuonna 1994, tutkijat olivat yksimielisiä siitä, että Suomen sisävesistöjen ja Itämeren rannikkovesien rehevöitymisen pääaiheuttaja oli fosfori. Komissio ei hyväksy tätä tulkintaa. Vuosina 1995 ja 1996 julkaistuissa tutkimuksissa [29], joissa viitataan aikaisempiin havaintoihin ja artikkeleihin, osoitetaan, että jo tuolloin sekä typpi- että fosforipäästöt olivat merkittäviä tekijöitä Itämeren rehevöitymisen kannalta, ja todetaan, että paikallisten olosuhteiden mukaan fosfori näyttää olevan syynä rehevöitymiseen toisilla alueilla ja typpi toisilla. Komissiolle helmikuussa 2001 lähettämässään muistiossa myös Suomen viranomaiset huomauttavat, että vuosina 1995-1996 ilmeni, että fosforin lisäksi myös typpi saattoi aiheuttaa rehevöitymistä tietyillä Itämeren alueilla. [29] Nitrogen and phosphorus as production limiting factors in the estuarine waters of the eastern Gulf of Finland, in Marine Ecology Progress Series, vol 129: 283-294, 1995. Lisäksi on muistettava, että päästöt jossakin päin Itämerta kulkeutuvat sen muihin osiin, joissa päästöt aiheuttavat todennäköisesti haittaa ympäristölle. Näin ollen komissio katsoo, että sekä typelle että fosforille tehtävä jälkikäsittely on välttämätön direktiivin noudattamiseksi niissä yli 10 000 avl:n taajamissa, jotka sijaitsevat Itämereen laskevien vesistöjen valuma-alueilla. Lisäksi komissio katsoo, että Suomen viranomaiset eivät ole kyenneet osoittamaan, ettei typen poistolla olisi vaikutusta Itämeren rehevöitymiseen. Tämän perusteella komissio arvioi, että ainoastaan 11 Suomen 85:stä yli 10 000 avl:n taajamasta oli direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. Suomen viranomaiset ovat ilmoittaneet, että he aikovat parantaa näiden taajamien jäteveden käsittelyä ja erityisesti typelle tehtävää jälkikäsittelyä lähivuosina. >TAULUKON PAIKKA> 7.13.3. Käsittely kaupungeissa Suomessa on kuusi kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. Nämä ovat Espoo, Helsinki, Jyväskylä, Lahti, Tampere ja Turku. Vuoden 1998 lopussa kaikissa näissä kaupungeissa oli biologinen käsittely ja fosforille tehtävä jälkikäsittely. Komissio katsoo kuitenkin, että näistä kuudesta Itämeren valuma-alueella sijaitsevasta kaupungista puuttuu typelle tehtävä jälkikäsittely. 7.14. Ruotsi 7.14.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Vuonna 1994 Ruotsi määritteli kaikki vesistönsä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Kesäkuussa 1998 Ruotsi vahvisti uudelleen tämän määrittelyn komissiolle ilmoittaen, että määrittelyperusteena oli käytetty rehevöitymistä ja että tarvittava biologinen käsittely ja jälkikäsittely riippuu kyseessä olevasta vesistöstä. 7.14.2. Yli 10 000 avl:n taajamat Ruotsi katsoo, että fosforille tehtävä jälkikäsittely on tarpeen kaikissa sen yli 10 000 avl:n taajamissa rehevöitymisen torjumiseksi ja rehevöitymisriskin pienentämiseksi sisävesistöissä, suistoissa ja rannikkovesissä. Lisäksi Ruotsi on ilmoittanut, että Pohjanmeren ja Itämeren rannikkovedet, Norjan rajalta Norrtäljen kuntaan asti, Öölannin itäpuoliset rannikkovedet ja Gotlantia ympäröivät vedet mukaan lukien, ovat haavoittumiselle alttiita typpipäästöjen osalta. Näin ollen Ruotsin viranomaiset katsovat, että yli 10 000 avl:n taajamista peräisin olevat päästöt, jotka johdetaan Itämereen Norrtäljen kaupungin pohjoispuolella, eivät edellytä typelle tehtävää jälkikäsittelyä. Lisäksi he katsovat, että typen päästöt maan keskiosan yli 10 000 avl:n taajamista etelään eivät aiheuta rannikkovesien rehevöitymistä, koska typpeä pidättyy luonnostaan jätevedestä sen siirtyessä valuma-alueella päästölähteeltä mereen. Niiden syiden perusteella, jotka esitetään Suomesta kertovassa luvussa, komissio ei ole samaa mieltä Ruotsin kanssa siitä, että tietyt typpipäästöt eivät aiheuttaisi rehevöitymistä. Komissio katsoo, että koska sekä typpi- että fosforipäästöt vaikuttavat merien rehevöitymiseen ja päästöt kulkeutuvat rannikolta muille läheisille rannikkoalueille, kaikissa Ruotsin yli 10 000 avl:n taajamissa olisi pitänyt olla typelle tehtävä jälkikäsittely 31. joulukuuta 1998. Lisäksi komissio katsoo, että etelässä maan keskiosissa sijaitsevien taajamien typpipäästöt vaikuttavat osaltaan haavoittumiselle alttiiden alueiden pilaantumiseen, vaikka osa typestä pidättyisi luonnostaan valuma-alueilla. Näin ollen komissio katsoo, että Ruotsin 144:stä yli 10 000 avl:n taajamasta ainoastaan 34 oli direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. Näissä oli jäteveden biologinen käsittely ja sekä typelle että fosforille tehtävä täydellinen jälkikäsittely. Näiden taajamien osuus Ruotsin yli 10 000 avl:n taajamien kokonaiskuormituksesta oli 34 %. >TAULUKON PAIKKA> 7.14.3. Käsittely kaupungeissa Ruotsissa on seitsemän kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. - Niistä neljässä eli Tukholmassa, Kristianstadissa, Malmössä ja Helsingborgissa oli biologinen käsittely sekä typelle ja fosforille tehtävä jälkikäsittely 31. joulukuuta 1998 (Malmössä 1. syyskuuta 1999). - Kolmessa muussa taajamassa eli Göteborgissa, Lidingössä ja Linköpingissä oli biologinen käsittely ja fosforille tehtävä jälkikäsittely kyseisenä päivänä. Niissä on suunnitteilla typelle tehtävä jälkikäsittely. 7.15. Yhdistynyt kuningaskunta 7.15.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Yhdistyneessä kuningaskunnassa haavoittumiselle alttiit alueet määriteltiin rehevöitymisen perusteella alustavasti vuosina 1994 ja 1995. Näitä olivat 33 sisävesistöä Englannissa ja Walesissa, kolme Skotlannissa ja kaksi Pohjois-Irlannissa. Vuonna 1998 rehevöitymisen perusteella haavoittumiselle alttiiksi alueiksi määriteltiin vielä 47 muuta vesistöä Englannissa ja Walesissa ja laajennettiin kolmea aikaisemmin määriteltyä aluetta. Skotlannin viranomaiset ilmoittivat vuonna 2000, että Ythanin suisto on määritelty rehevöitymisen perusteella haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Lisäksi helmikuussa 1997 kolme Englannin jokea määriteltiin haavoittumiselle alttiiksi juomaveden valmistukseen käytettävien vesien suojelemiseksi typeltä. Pohjois-Irlannin haavoittumiselle alttiiksi määrittelemiä alueita ei ole vielä otettu tarkasteltavaksi. Komission vuonna 1999 tietojen tarkistamiseksi teettämä tutkimus osoittaa, että myös eräitä muita vesistöjä olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Sen mukaan tietyt suistot ja rannikkovedet, erityisesti Thamesin, Washin, Humberin, Debenin ja Colnen suistot, Southamptonin vesistöt sekä Pohjois-Walesin, Luoteis-Englannin ja Lounais-Skotlannin rannikkovedet eivät täytä direktiivissä asetettuja rehevöitymisriskiä koskevia perusteita. Toisen vuonna 2000 Pohjois-Irlannissa tehdyn tarkistuksen mukaan myös seuraavat rannikkovedet olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi: Bannin suisto, Carlingford Lough, Belfast Lough ja Lough Foyle. Lisäksi komissio katsoo, että Yhdistyneen kuningaskunnan olisi pitänyt määritellä uima- ja simpukanviljelyvesiä haavoittumiselle alttiiksi, koska osan näistä vesistöistä tiedetään olevan yhdyskuntajätevesien pilaamia ja mikrobiologisille epäpuhtauksille tehtävän jälkikäsittelyn olevan tarpeen yhteisön lainsäädännön noudattamiseksi. 7.15.2. Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet vaikuttavat Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan maassa on 207 yli 10 000 avl:n taajamaa, joita haavoittumiselle alttiiden alueiden säännökset heidän mielestään koskevat ja joissa sen vuoksi pitäisi olla jäteveden jälkikäsittely. Nämä vastaavat 13 386 805 avl:n orgaanista kuormitusta. Komission arvioinnin mukaan ainoastaan 19 taajamaa oli direktiivin säännösten mukaisia 31. joulukuuta 1998. Tässä arvioinnissa otettiin erityisesti huomioon se seikka, että suuri osa taajamista sijaitsee sellaisten sisävesistöjen valuma-alueilla, jotka on määritelty rehevöitymisen perusteella haavoittumiselle alttiiksi ja joissa Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan edellytetään fosforille tehtävää jälkikäsittelyä, mutta myös sellaisten rannikkovesien ja suistojen valuma-alueilla, jotka komission näkemyksen mukaan olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi. Näin ollen komissio katsoo, että näissä taajamissa on oltava typelle tehtävä jälkikäsittely suistojen ja rannikkovesien suojelemiseksi. Taajamista 150 ei näin ollen komission mukaan vastaa direktiivin säännöksiä. Lisäksi komissio katsoo, että 43 taajaman on vuoteen 2004 mennessä saatettava tilanne direktiivin säännösten mukaiseksi. Näitä ovat taajamat, jotka kuuluvat Yhdistyneen kuningaskunnan vuonna 1998 määrittelemien uusien haavoittumiselle alttiiden alueiden piiriin ja joita ei määritelty alun perin. Lopuksi on huomattava, että Yhdistyneen kuningaskunnan haavoittumiselle alttiiksi määrittelemien alueiden arvioinnissa ei oteta huomioon kaikkia taajamia, jotka sijaitsevat sellaisten vesistöjen valuma-alueilla, jotka komission mielestä pitäisi määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Tämän vuoksi komissio katsoo, että esimerkiksi Lontoossa, Leedsissä, Hullissa ja Southamptonissa olisi pitänyt olla biologinen käsittely ja jälkikäsittely 31. joulukuuta 1998 mennessä. Nämä taajamat eivät sisälly jäljempänä olevaan yhteenvetotaulukkoon. >TAULUKON PAIKKA> 7.15.3. Käsittely kaupungeissa Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten tammikuussa 2001 toimittamien tietojen ja komission arvion mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa on 97 kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000. Jätevedenkäsittelyn tilanne näissä kaupungeissa oli 31. joulukuuta 1998 seuraava: - seuraavassa kahdessa kaupungissa oli biologinen käsittely ja täydellinen jälkikäsittely: Milton Keynes ja Coventry. - 61 kaupungissa oli täydellinen biologinen käsittely tai osittainen jälkikäsittely. Kuten edellä todettiin, komissio katsoo, että monissa näistä kaupungeista, esimerkiksi Lontoossa, olisi oltava jälkikäsittely rannikkovesien ja suistojen rehevöitymisen torjumiseksi. - 12 kaupungissa oli epätäydellinen biologinen käsittely tai mekaaninen käsittely (Aberdeen, Glasgow, Edinburgh, Newcastle upon Thyne, Liverpool, Great Yarmouth, Cardiff, Bristol, Sandown, Worthing, Gillingham, Eastbourne ). - 11 kaupungissa jätevettä ei käsitelty ollenkaan (Dundee, Sunderland/Whitburn, Middlesborough, Hull, Bedington, Port Talbot, Torbay, Portsmouth, Brighton, Hastings, Dover/Folkesstone). - Lopuista 11 kaupungista saadut tiedot olivat puutteellisia. 7.15.4. Kuormitusta kestävät alueet Alun perin, vuosina 1994 ja 1995, Yhdistynyt kuningaskunta määritteli kuormitusta kestäviksi alueiksi 49 rannikkovettä ja suistoa Englannissa, 9 Walesissa, 24 Skotlannissa ja 3 Pohjois-Irlannissa. Näille alueille voitiin johtaa biologista käsittelyä tehottomammalla käsittelyllä puhdistettua yhdyskuntajätevettä. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset tekivät vuosina 1998 ja 2000 useita päätöksiä vähentääkseen kuormitusta kestävien alueiden määrää huomattavasti. Nyt helmikuussa 2001 Yhdistyneessä kuningaskunnassa on viisi kuormitusta kestävää aluetta: kolme Skotlannissa eli Lerwick, Strang (Kirkwall) ja Minch (Stornoway) sekä kaksi Pohjois-Irlannissa eli Bangor ja Portrush/Portstewart. Kuten tämän kertomuksen luvussa 5 todettiin, komissio sai joulukuussa 2000 tutkimustuloksia Skotlannissa sijaitsevista Stornowaysta ja Lerwickista kahdelle kuormitusta kestävälle alueelle johdetuista päästöistä. Näitä tutkimuksia arvioidaan parhaillaan. Komissio katsoo, että yli 15 000 avl:n taajamilla, jotka johtavat jätevetensä kuormitusta kestäville alueille, olisi pitänyt olla biologinen käsittely 31. joulukuuta 2000 alkaen. 8. RIKKOMISMENETTELYT Euroopan yhteisön perustamissopimuksen konsolidoidun version 226 artiklan mukaisesti komissio voi aloittaa rikkomismenettelyn niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät ole noudattaneet direktiivin mukaisia velvoitteita. Kesäkuussa 2001 tilanne oli se, että rikkomismenettely on meneillään yhdeksän jäsenvaltiota vastaan. Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin rikkomisesta johtuvia menettelyjä on käynnissä kaiken kaikkiaan 14, ja uusia menettelyjä valmistellaan parhaillaan. Perusteltu lausunto on jo lähetetty Belgialle, Ranskalle, Saksalle, Kreikalle, Irlannille, Espanjalle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Belgiaa koskevassa asiassa (C-236/99) on annettu tuomio 6. heinäkuuta 2000 sillä perusteella, että kahta kolmasosaa Brysselin jätevesistä ei edelleenkään käsitellä jäteveden käsittelylaitoksessa. Italiaa koskeva asia (C-396/00) - 2,7 miljoonan asukkaan Milanossa ei ole jäteveden käsittelylaitosta - on parhaillaan tuomioistuimen käsiteltävänä. Rikkomismenettelyt on aloitettu seuraavista syistä: Belgia: Direktiivin 3, 5 ja 17 artiklan rikkominen johtuu siitä, että haavoittumisella alttiit alueet on määritelty liian myöhään, eli Belgia ei noudata haavoittumiselle alttiita alueita koskevia säännöksiä eikä ole pannut ohjelmaa täytäntöön kaikilta osin. Ranska: Ranska rikkoo 5 artiklaa, sillä se ei ole määritellyt haavoittumiselle alttiita alueita eikä näin ollen noudata haavoittumiselle alttiita alueita koskevia säännöksiä. Saksa: Saksa rikkoo 5 ja 15 artiklaa, sillä se on määritellyt haavoittumiselle alttiit alueet epätäydellisesti eikä sen lainsäädäntö ole direktiivin säännösten mukaista. Kreikka: Kreikka rikkoo 3 ja 5 artiklaa, sillä käsittely on riittämätöntä Thriassionin ja Ateenan alueilla sijaitsevilla haavoittumiselle alttiilla alueilla. Irlanti: Irlanti rikkoo 3, 5, 14 ja 19 artiklaa, sillä se ei ole määritellyt haavoittumiselle alttiita alueita, ei ole tehnyt toteuttanut haavoittumiselle alttiita alueita koskevaa tarkistusta eikä ole antanut vaadittavaa lainsäädäntöä. Italia (Milano): Italia rikkoo 5 artiklaa, sillä se ei ole määritellyt haavoittumiselle alttiita alueita eikä noudata haavoittumiselle alttiita alueita koskevia säännöksiä. Espanja: Espanja rikkoo 5 artiklaa, sillä se ei ole määritellyt haavoittumiselle alttiita alueita eikä noudata haavoittumiselle alttiita alueita koskevia säännöksiä. Yhdistynyt kuningaskunta: Yhdistynyt kuningaskunta rikkoo 5 ja 6 artiklaa, sillä se ei ole määritellyt haavoittumiselle alttiita alueita, erityisesti liitteessä II olevan A kohdan nojalla, eikä määritellyt kuormitusta kestäviä alueita liitteessä II olevan B kohdan nojalla eikä ole toteuttanut kyseisiä alueita koskevaa tarkistusta. 9. KOMISSION SEURAAVAT TEHTÄVÄT Vuoden 2001 alussa komissio alkoi tarkistaa, ovatko jäsenvaltiot noudattaneet määräaikaan 31. joulukuuta 2000 liittyviä direktiivin säännöksiä. Tähän päivämäärään mennessä yli 15 000 avl:n taajamissa, jotka eivät johda jätevesiään haavoittumiselle alttiille alueille tai niiden valuma-alueille, oli oltava viemäröintijärjestelmä ja biologinen käsittely. Lisäksi sellaisten biologisesti hajoavien teollisuusjätevesien johtamisessa purkuvesistöihin, jotka ovat peräisin direktiivissä luetelluilta elintarviketeollisuudenaloilta vähintään 4 000 avl:n laitoksista ja joita ei johdeta jätevedenpuhdistamoihin, oli noudatettava säädöksissä vahvistettuja ja/tai toimivaltaisen viranomaisen tai asianomaisen toimielimen asettamia ehtoja. Komissio on myös alkanut tarkistaa niiden taajamien päästöjen tarkkailusta saatuja tuloksia, joita koski määräaika 31. joulukuuta 1998. Komissio esittää tarkistusten tulokset seuraavassa direktiivin täytäntöönpanosta annettavassa kertomuksessa. Lisäksi komissio on huolissaan direktiivin täytäntöönpanon tilanteesta, kuten edellä kerrottiin, ja kehottaa jäsenvaltioita nopeuttamaan direktiivin noudattamiseksi tarvittavia investointeja. Komissio pyrkii edistämään kehitystä rikkomismenettelyjen ja taloudellisen tuen avulla sekä lisäämällä päättäjiin kohdistuvia paineita parantamalla kansalaisten tietoisuutta asiasta. * Tilannetta tarkkaillaan ja rikkomismenettely aloitetaan, jos direktiivin vaatimuksia ei noudateta. Näin tehdään myös, jos jäsenvaltio ei toimita komissiolle tietoja, joita komissio tarvitsee tarkistaakseen noudatetaanko määräaikoja, tai jos jäsenvaltio ei anna avoimuuden varmistamiseksi kansalaisille tietoja direktiivissä säädetyllä tavalla, erityisesti tilannekatsausta direktiivin 16 artiklan mukaisesti. * Yhteisön tuen saanti ja maksaminen rakennerahastoista ja koheesiorahastosta edellyttää direktiivin vaatimusten tiukkaa noudattamista, erityisesti jäteveden käsittelytasoon ja puhdistamojen toimintaan hankkeen valmistuttua liittyvissä asioissa. * Entistä enemmän huomiota on kiinnitettävä päättäjiin sekä paikallisiin ja alueellisiin viranomaisiin ja organisaatioihin tietoisuuden lisäämiseksi ja heidän kannustamisekseen toimimaan tavalla, joka edistää direktiivin noudattamista heidän tasollaan. Tähän päästään lisäämällä yleisön tietoisuutta, toimimalla kuntien ja kaupunkien välisten viestintäverkostojen kautta sekä järjestämällä jäsenvaltion ja komission välisiä kahdenkeskisiä kokouksia, joihin kutsutaan alueellisia ja paikallisia edustajia. Tutkimusta, teknologista kehittämistä ja esittelyä koskevassa viidennessä puiteohjelmassa (1998-2002) on edistetty yhdyskuntajätevesien käsittelyä koskevaa tutkimusta avaintoiminnossa "Kestävä vesihuolto ja veden laatu". Käynnistetyt tutkimushankkeet koskevat erityisesti puhdistamolietteen vähimmäistämistä, uusia prosesseja typen poistamiseksi, yksinkertaistettuja prosesseja (rakennettuja kosteikkoja) pieniä ja keskisuuria yhteisöjä ja turistialueita varten ja reaaliaikaisia valvontajärjestelmiä jäteveden käsittelyn optimoimiseksi. Käynnissä olevista tutkimushankkeista saa tietoa komission tutkimuksen pääosaston yksiköstä I/3 (sähköpostiosoite: eesd@cec.eu.int) sekä suoraan tutkimuksen pääosaston Internet-sivuilta osoitteesta http://www.cordis.lu/eesd/kal/home.html. Lisäksi on annettava teknistä tukea pienille ja keskisuurille taajamille, jotta ne pystyisivät noudattamaan direktiiviä vuoteen 2005 mennessä. Tarvittavista investoinneista vastaavat kunnat ja paikalliset yhteisöt eivät ole yhtä hyvin organisoituja eikä niillä ole yhtä hyviä resursseja kuin kaupungeilla valita ja rakennuttaa tarpeitaan vastaavia jätevedenpuhdistamoja. Komissio haluaa lisätä tukeaan pienten ja keskisuurten taajamien jäteveden käsittelyteknologian kehittämiselle, erityisesti myöntämällä tukea LIFE-Ympäristö-rahoitusvälineestä innovatiivisille toimille ja esimerkkihankkeille sekä julkaisemalla alaa koskevan oppaan vuonna 2001 ja järjestämällä konferensseja investoinneista päättäville tahoille. Lisää apua on annettava EU:n jäsenyyttä hakeville maille, jotta ne voisivat noudattaa direktiiviä. Tämä on perusteltua, koska jäteveden viemäröinti- ja käsittelyjärjestelmät ovat näissä maissa yleensä hyvin heikkotasoisia. Komissio ymmärtää, että direktiivin noudattaminen aiheuttaa näissä maissa huomattavia kustannuksia. Kustannuksia lisää se, että useissa näistä maista taajamilta edellytetään hyvin tehokasta käsittelyä, koska jätevedet lasketaan rehevöitymisen kannalta hyvin haavoittumiselle alttiisiin meriin: Pohjanmereen, Itämereen, Adrianmereen ja Mustaanmereen. Kaikki hakijamaat ovat pyytäneet siirtymäaikaa direktiivin täytäntöönpanolle. Seuraavina vuosina komission on jatkettava teknisen avun järjestelmien tukemista, etenkin jäsenvaltioiden ja hakijamaiden välisten ystävyyskaupunkijärjestelmien tukemista, jotta hakijamaat saavat yhteisön sääntöjen noudattamiseksi tarvitsemaansa teknistä ja hallinnollista tukea. Yhteisön tukea annetaan edelleen myös tarvittaviin investointeihin, erityisesti liittymistä valmistelevasta rakennepolitiikan välineestä. 10. PÄÄTELMÄT Jäsenvaltioiden komissiolle toimittamat tiedot tilanteen todentamiseksi 31. joulukuuta 1998 osoittavat, että direktiivin noudattamiseksi on tehty huomattavia ponnisteluja. Nämä ovat jo parantaneet merkittävästi useiden Euroopan jokien ja järvien laatua. Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annettu neuvoston direktiivi on keskeinen säädös, jolla vaikutetaan veden laatuun Euroopan unionissa. Sen säännöksissä edellytetään huomattavia infrastruktuuriin liittyvien toimenpiteiden toteuttamista, mikä vaatii jäsenvaltioilta merkittäviä investointeja. Jäteveden käsittelylaitoksia koskevat jäsenvaltioiden velvoitteet ja määräajat tulivat voimaan vuonna 1998, ja niiden täytäntöönpanoa koskevat säännökset on määrä panna täytäntöön vuonna 2000 ja 2005. Ympäristöasioiden pääosasto työskentelee tiiviissä yhteistyössä Euroopan ympäristökeskuksen kanssa saadakseen tietoa, jotta se voi seurata veden laadun kehityssyyntauksia ja arvioida direktiivin vaikutuksia. Euroopan ympäristökeskuksen kertomusten perusteella näyttää siltä, että kun direktiivi on pyritty panemaan täytäntöön tarmokkaasti, useiden Euroopan jokien ja järvien veden laatu on parantunut merkittävästi. Direktiivin odotetaan vaikuttavan vielä edelleenkin merkittävästi veden laatuun EU:ssa. Komission tekemä tarkistus on kuitenkin paljastanut useissa jäsenvaltioissa myös huomattavia puutteita direktiivin noudattamisessa, erityisesti seuraavissa kahdessa asiassa: * Useissa taajamissa, joskus jopa hyvin suurissa kuten Lontoossa ja Pariisissa, vaadittava jäteveden käsittelyn taso on arvioitu liian alhaiseksi. Monet jäsenvaltiot eivät ole tunnustaneet jätevesiä vastaanottavan vesiympäristön haavoittumiselle altista luonnetta. Sen lisäksi, että jäteveden purkupaikan läheisiä haavoittumiselle alttiita vesistöjä ei ole osattu määritellä oikein, jotkin jäsenvaltiot eivät ole ottaneet huomioon, että ilman asianmukaista käsittelyä vesistöön johdetun jäteveden sisältämät epäpuhtaudet voivat kulkeutua jokialtaan kautta meriympäristöön. Näissä jäsenvaltioissa ei tämän vuoksi ole otettu käyttöön asianmukaisia käsittelyjä. Niitä tarvitaan suistojen ja jokien alajuoksujen pilaantumiseen liittyvien sellaisten ongelmien ratkaisemiseksi, joita kaukana jokialtaiden yläjuoksulla sijaitsevat kaupungit aiheuttavat, tai sellaisen yleisen merien rehevöitymisen vähentämiseksi, jota lisäävät kaikki päästöt suoraan tai välillisesti meriin vi