EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 06.03 1996 
KOM(96)86 lopull. 
TALOUDELLINEN KERTOMUS VUODELLE 
1996 
(kommission esittämä) 

TALOUDELLINEN KERTOMUS VUODELLE 
1996 
OSAA: YHTEISÖN LAAJUISET SUUNTAUKSET 
YHTEENVETO JA JOHTOPÄÄTÖKSET i 
LUKU 1: TALOUDEN ELPYMISEEN HAETAAN UUTTA VOIMAA 1 
1.1. KASVU HIDASTUI SELVÄSTI VUONNA 1995 1 
/././. Tärkeimmät suuntaukset 1 
1.1.2. Hidastumiseen vaikuttaneet tekijät ; 2 
1.2. TOIMINNAN ODOTETAAN VILKASTUVAN VUONNA 1996 7 
1.2.1. Talouden peruslähtökohdat ovat suotuisat 7 
1.2.2. Tärkeitä lyhyen aikavälin uhkia ja epävarmuutta synnyttäviä tekijöitä 13 
1.3. EDISTYMINEN NIMELLISTÄ LÄHENTYMISTÄ KOHTUATKUi 14 
1.3.1. Historiallisesti alhaiset ja lähentyvät hintojen nousut 15 
1.3.2. Riittämätöntä edistystä budjettivajeiden pienentämisessä 16 
1.4. KANGERTELEVIA PARANNUKSIA TYÖMARKKINAOLOISSA 19 
1.4.1. Viimeaikainen kehitys 19 
1.4.2. Pidemmän aikavälin suuntauksia yhteisössä luoduissa työpaikoissa 20 
1.4.3. Työttömyyden kohdintuminen yhteisössä 22 
1.5. VALKOISEN KIRJAN KESKIPITKÄN AIKAVÄLIN TAVOITTEET VAARASSA 25 
KEHYS 1: VUODEN 1995 VALUUTTAKURSSIMYLLERRYKSEN VAIKUTUS TALOUSKASVUUN 5 
KEHYS 2: NYKYISET NÄKYMÄT HISTORIALLISTA TAUSTAA VASTEN 12 
KEHYS 3: TYÖTTÖMYYDEN TALOUDELLINEN KOOSTUMUS 24 
LUKU 2: KASVUUN JA TYÖLLISYYTEEN TÄHTÄÄVÄT TALOUSPOLITIIKAT 28 
2.1. TOIVOTTU POLITIIKKOJEN YHDISTELMÄ 28 
2.2. RAHAPOLITIIKKA 29 
2.2.1. Inflaatio ja rahapolitiikka keskipitkällä aikavälillä 29 
2.2.2. Sisäisten ja ulkoisten tekijöiden vaikutus rahan vakauteen vuonna 1995 33 
2.2.3. Rahapolitiikassa on höllentämisen varaa 36 
2.3. BUDJETTIPOLITIIKKA 39 
2.3.1. Viimeaikainen kehitys ja lyhyen aikavälin näkymät 39 
2.3.2. Jatkuvan ja tehostetun tasapainottamisen hyödyt keskipitkällä aikavälillä 42 
2.3.3. Julkisen talouden tasapainottaminen ja lyhyen aikavälin kasvunäkymät 48 
2.3.4. Tasapainottamisen ensisijaiset osa-alueet 49 
2.4. PALKKOJEN KEHITYS 53 
2.4.1. 1 Ilkkoihin liittyvät tarkoituksenmukaiset suuntaukset 53 
2.4.2. Palkkojen sopeuttaminen Euroopan yhteisössä vuoden 1980 jälkeen 56 
2.4.3. Palkkojen odotettu kehitys 58 
2.5. RAKENNEPOLITIIKKA 59 
2.5.1. Elintärkeä täydennys makrotalouden politiikkojen yhdistelmään 59 
2.5.2. Vuonna 1995 tehdyt aloitteet tuotemarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi 67 
2.5.3. Työmarkkinauudistukset: paljon on vielä tekemättä 69 
KEHYS 4: DOLLARI JA ERM 35 
KEHYS 5 : ESIMERKKEJÄ ONNISTUNEISTA PONNISTELUISTA JULKISYHTEISÖJEN TALOUDEN 
TASAPAINOTTAMISEKSI 51 
KEHYS 6: TUOTTAVUUDEN JA TYÖLLISYYDEN PARANEMINEN 61 
KEHYS 7: YHTEISÖ OSANA MAAILMANTALOUTTA 63 
6.03.96 
,1*. 
OSA B: TALOUDELLINEN TILANNE JA TALOUSPOLIITTISET KYSYMYKSET 
YKSITTÄISISSÄ JÄSENVALTIOISSA 
BELGIA 73 
TANSKA 77 
SAKSA 80 
KREIKKA 85 
ESPANJA 89 
RANSKA 94 
IRLANTI 98 
ITALIA 102 
LUXEMBURG 107 
ALANKOMAAT 110 
ITÄVALTA 113 
PORTUGALI 117 
SUOMI r .*. 121 
RUOTSI 125 
YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA 129 
6.03.96 
OSAA 
YHTEISÖN LAAJUISET SUUNTAUKSET 
6.03.96 
'C 
Yhteenveto ja johtopäätökset 
Vuoden 1996 taloudellisessa vuosittaisessa kertomuksessa esitellään komission näkemykset 
nykyisestä taloudellisesta tilanteesta, ja sen tarkoituksena on käynnistää keskustelu niistä 
politiikan vaihtoehdoista, joita harkitaan vuoden 1996 laajoja suuntaviivoja laadittaessa. 
Unionin tärkein sosiaalinen, taloudellinen ja poliittinen tavoite on työpaikkojen luominen, ja sen 
saavuttaminen edellyttää monenlaisia toimenpiteitä. Tässä kertomuksessa keskitytään 
makrotalouden politiikkoihin ja käsitellään myös rakenteellisia, etenkin yhteisön tasolla 
käynnistettyjä ja hyväksyttyjä politiikkoja. Nämä politiikat esitellään yksityiskohtaisesti useissa 
kertomuksissa, mukaan lukien Madridin huippukokouksen joulukuussa 1995 hyväksymä yhteinen 
työllisyyskertomus. 
Yhteisön on säilytettävä oikea kurssi 
Suurin yksittäinen haaste, joka yhteisöllä nyt on vastassaan, liittyy työpaikkojen luomiseen ja 
työttömyyden vähentämiseen. Yhteisön politiikan laatijat ovat tilanteessa, jossa lyhyellä aikavälillä 
tehdyt päätökset vaikuttavat ratkaisevasti yhteisön tulevaan kehitykseen kasvun, työllisyyden ja 
lähentymisen alueilla. Suhdanteisiin liittyvien vaikeuksien ja hitaan etenemisen rinnastaminen 
rakenteellisiin uudistuksiin on synnyttänyt epävarmuutta talouden mahdollisuuksista lyhyellä 
aikavälillä ja osoittanut, että yhteisön hallitusten politiikkojen tehokkuutta ja terveitä lähtökohtia on 
vahvistettava. Tässä tilanteessa poliittiset aikomukset on selvästikin jäsennettävä tehokkaammin 
odotusten vakiinnuttamiseksi ja poliittisen tuen kohdentamiseksi ilmoitettuihin tavoitteisiin. Tämä on 
sitäkin olennaisempaa, jotta voitaisiin välttyä tarkoituksenmukaisen viitekehyksen täytäntöönpanoon 
liittyvän määrätietoisuuden heikkenemiseltä nykyisissä, kaikkea muuta kuin ihanteellisissa 
olosuhteissa. 
Nykyisellä tilanteella on selvästi yhteyksiä 1980-luvun alkupuoliskolla vallinneisiin oloihin, mutta 
päättäväinen ja yhdistetty toiminta oli tuolloin avaimena muutokseen yleisessä taloudellisessa 
ilmapiirissä ja toiminnassa. Siten politiikan laatijoiden haasteena on: 
• käynnistää elpyminen ryhtymällä kansallisiin ja yhteisön laajuisiin 
yhtyeensovitettuihin toimenpiteisiin, joilla pyritään palauttamaan luottamus, ja 
• samanaikaisesti tukea yhteisön politiikan keskipitkän aikavälin suuntausta, jonka 
tavoitteena on noususuhdanteen muuntaminen voimakkaaksi ja jatkuvaksi 
kasvukehitykseksi, jota tuetaan kapasiteettia kasvattavilla ja työpaikkoja 
synnyttävillä investoinneilla sekä tarvittavalla edistymisellä kohti nimellistä 
lähentymistä. 
Tämä keskipitkän aikavälin suuntautumisen säilyttäminen on elintärkeää yhteisön politiikan kahden, 
toisiaan täydentävän tavoitteen saavuttamiseksi. Tavoitteet ovat 
• työttömyyden tason huomattava alentaminen; ja 
• onnistunut siirtyminen talous-ja rahaunioniin 1 päivänä tammikuuta 1999. 
Vuoden 1995 kasvukehityspetti odotukset.. 
Yhteisön talous on selvässä laskusuhdanteessa. Vastoin vuoden 1995 alussa vallinneita odotuksia, 
jotka perustuivat tuotannon kasvuun 3 prosentilla vuonna 1995 ja 1996, talouden kasvu hidastui 
vuonna 1995 huomattavasti ja käytännöllisestä katsoen pysähtyi vuoden viimeisten kuukausien 
aikana. Tulos oli kaiken kaikkiaan pettymys sekä toteutuneen keskimääräisen kasvun osalta 
(käytettävissä olevat tiedot viittaavat bruttokansantuotteen noin 2,5 prosentin kasvuun), mutta 
erityisesti siksi, ettei kasvuvauhti riittänyt estämään työttömyyden kasvua eräissä jäsenvaltioissa 
viime vuoden lopulla, ja koska valtiontalouden tasapainottaminen jäi vaatimattomaksi. Yhteisön 
keskipitkän aikavälin pyrkimysten uskottavuuden säilyminen vaatii parempia tuloksia kummallakin 
rintamalla. 
Laskusuhdanne sai alunperin alkunsa sisäänrakennetuista suhdannetekijöistä mukaan lukien 
varastojen kasvattamisesta johtuneen, suhdanteen alkuvaiheessa tapahtuneen vilkastumisen 
päättyminen. Näitä tekijöitä pahensi pitkien korkojen nousu vuonna 1994, kevään 1995 
kurssimyllerrys ja niitä seurannut yksityisen sektorin luottamuksen heikkeneminen. Äkilliset ja 
voimakkaat valuuttakurssien heilahtelut, jotka johtuivat heikosta dollarista ja rahamarkkinoiden 
finanssi- ja rakennepolitiikan uskottavuuteen kohdistuvista epäilyksistä monissa maissa, kasvattivat 
taloudellista epävarmuutta ja synnyttivät epävarmuutta sisämarkkinoiden moitteettomasta 
toiminnasta. Nämä tapahtumat ja riittämätön edistyminen taistelussa työttömyyttä vastaan ovat 
osaltaan heikentäneet luottamusta sekä siirtäneet kulutus-ja työhönottopäätöksiä. 
... ja heikentää luottamusta yhteisöön 
Näin ollen vuosi 1996 aloitetaan yhteisössä vähemmän luottavaisin mielin. Vaikka taloudellisen 
toiminnan voimistuminen onkin vielä todennäköistä, liike-elämän ja kuluttajien mielialan nykyinen 
huononeminen osoittaa, että luottamuksen palauttamiseen tähtäävä toiminta on edelleen olennaista, 
ettei taloudellisen toiminnan nykyinen pysähdys pitkittyisi. Talouden toimijoiden kasvava 
epävarmuus johtuu monista tekijöistä. Ulkoisesti siihen vaikuttavat sekä maailmanlaajuinen 
teknologinen vallankumous, pienin kustannuksin toimivien tuottajien kasvava kilpailu sekä yhä 
nopeampi rakennemuutos kaikilla talouden alueilla. Sisäisesti suuren työttömyyden riittämätön 
pieneneminen ja epävarmuus tärkeimpiin taloudellisiin ja poliittisiin tavoitteisiin tähtäävien 
toimenpiteiden täytäntöönpanosta vaikuttavat kielteisesti sekä investoijien että kuluttajien 
keskipitkän aikavälin odotuksiin. 
6.03.96 
- UI -
Pessimismi on liioiteltua talouden lähtökohtien ollessa suotuisia... 
Vaikka maailmanlaajuisten ja yhteisön laajuisten ilmiöiden synnyttämät pelot ovat ymmärrettäviä, 
huoli osoittautunee suurelta osin lyhytaikaiseksi. Yhteisön talouden peruslähtökohdat ovat melko 
suotuisat. Yhteisön ulkopuolinen tuontikysyntä on hyvässä kasvussa, investointien kannattavuus on 
paranemassa ja on kaiken kaikkiaan parempi kuin 1980-luvun loppupuoliskolla, inflaatio on 
alhaisempi kuin koskaan, korot ovat laskeneet huomattavasti, ja liian korkeat valuuttakurssit ovat jo 
osittain laskeneet. Lisäksi nimellisessä lähentymisessä on edistytty. Yhteisön tilanne on siten 
paradoksaalinen. Vallitseva varovaisuuden ja päättämättömyyden ilmapiiri on ristiriidassa talouden 
perustekijöiden ja pitkälle edistyneen lähentymisen kanssa, joka pohjautuu hallitusten tavoitteisiin ja 
keinoihin saavuttaa ne. 
... mutta luottamusta lisääviä toimenpiteitä tarvitaan 
Komission vuonna 1993 julkaisemassa kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä käsittelevässä 
valkoisessa kirjassa asetetun poliittisen viitekehyksen puitteissa, josta neuvoston vuodesta 1993 
hyväksymät perättäiset laajat talouspoliittiset suuntaviivat ovat ilmauksia, luottamusta kasvattavia 
toimenpiteitä tarvitaan vallitsevien lyhyen aikavälin pelkojen ja huolien voittamiseksi. Kansallisella 
ja/tai yhteisön tasolla käynnistettävillä toimenpiteillä olisi oltava sellainen vakuuttava ja rauhoittava 
vaikutus, jota elpymiskehityksen uudelleen käynnistäminen ja siten suotuisten peruslähtökohtien 
hyödyntäminen edellyttävät. Tämä on peruslähtökohta komission puheenjohtajan hiljattaisen, 
työllisyyttä koskevaan eurooppalaiseen luottamussopimukseen liittyvän ehdotuksen taustalla. Tässä 
yhteydessä komissio on ehdottanut, että Euroopan laajuisten verkostojen (TEN) onnistunutta 
toteutusta varten sekä tutkimus- ja kehittämisponnisteluille määrättäisiin ylimääräisiä voimavaroja. 
Komissio on Madridin huippukokouksen johtopäätösten mukaisesti ehdottanut toimintasuunnitelmaa 
pienten ja keskisuurten yritysten tukemiseksi. Yhteisen toiminnan osoittaminen näillä alueilla 
synnyttää luottamusta jäsenvaltioiden ja yhteisön kykyyn saavuttaa yhteisiä tavoitteita. Lisäksi 
työmarkkinaosapuolten ja hallitusten välinen yhteistyö laajamittaisen vakaus- ja työllisyysohjelman 
puitteissa saattaisi herättää luottamusta ja parantaa sijoitustoiminnan ilmapiiriä. Tällaisia 
sopimuksia ei pidä tarkastella ainoastaan lyhyen aikavälin näkökohtien valossa, vaan myös osana 
kattavaa keskipitkän aikavälin toimenpidekokonaisuutta. Jotta laajamittainen onnistuminen 
voitaisiin varmistaa, tällaisten politiikkojen yhdistelmien on oltava uskottavia, niissä on selvästi 
ilmaistava politiikan suunta, niiden on oltava yhteensopivia makrotalouden strategian kanssa, niiden 
on sisällettävä yksityiskohtaisia aloitteita koskien keinoja, joilla rakenneuudistuksiin pyritään, ja 
niille on pyrittävä saamaan laaja hyväksyntä yhteiskunnan eri mielipiteitä edustavien tahojen 
parissa. 
6.03.96 
IV 
Makrotalouden politiikkojen yhdistelmää koskevan "liennytyksen" 
toteuttaminen... 
Politiikan tavoitteena on oltava elpymiskehityksen käynnistäminen uudelleen ja samanaikaisesti 
vakauteen tähtäävän keskipitkän aikavälin poliittisen viitekehyksen uskottavuuden säilyttäminen. 
Useimpien jäsenvaltioiden budjettipolitiikoissa ei käytännöllisesti katsoen näytä olevan 
liikkumavaraa nykyisessä tilanteessa. Tulevaisuuteen suuntautuneiden raha- ja 
valuuttamarkkinoiden kielteisten reaktioiden takia pienelläkin haparoinnilla valtiontalouden 
tasapainottamiseen tähtäävissä ponnisteluissa olisi kielteisiä vaikutuksia. Päinvastoin 
makrotalouden politiikkojen tärkein panos olisi nyt jatkuvan "liennytyksen" tuominen politiikkojen 
yhdistelmiin. Rahapolitiikan tärkein tavoite on inflaation alentaminen ja alhaisen inflaation 
ylläpitäminen. Mutta jos budjettien tasapainottamisponnisteluja jatketaan määrätietoisesti, ja 
edellyttäen, että palkkojen kehitys pysyy sopivana, voidaan luoda olosuhteet, joissa voidaan 
pysyvästi toteuttaa entistä vapaampaa rahapolitiikkaa. Liitteenä olevassa kertomuksessa 
korostetaan, että tällaisen liennytyksen esti viime vuonna poliittisten aikomusten epätäydellinen 
soveltaminen eräissä jäsenvaltioissa. Siten avain pitkittyneen taantuman välttämiseen liittyy 
ensisijaisesti kaikkien jäsenvaltioiden innostuneisuuteen ja sitoutuneisuuteen saattaa oma poliittinen 
kokonaisviitekehyksensä uskottavalle pohjalle. 
... riippuu budjettien uskottavasta tasapainottamisesta... 
Huolimatta viime vuosien lupaavasta suuntauksesta kohti yhä tiukempaa valtiontaloutta 
kohtuuttomat budjettivajeet huonontavat sekä yhteisön nykyistä että tulevaa elintasoa. Eräissä 
jäsenvaltioissa talousarvion huomattava epätasapaino synnyttää inflaatio-odotuksia ja johtaa 
korkojen suuriin riskipreemioihin. Yleisemmin suuret budjettivajeet pienentävät kansallista 
säästämistä, johtavat odotuksiin ankarammasta verotuksesta, haittaavat muuta työttömyyden 
pienentämiseen tähtäävää toimintaa, estävät tuotannon ja työllistämismahdollisuuksien 
kasvattamiseen tähtääviä ponnisteluja sekä huonontavat budjettipolitiikan mahdollisuuksia vastata 
talouden laskusuhdanteisiin. Kaikissa jäsenvaltioissa tunnustetaan, että on pikaisesti ryhdyttävä 
ponnisteluihin valtiontalouden tasapainottamiseksi. 
Hallitukset voivat keskipitkän aikavälin myönteisistä vaikutuksista huolimatta olla haluttomia 
jatkamaan budjettiuudistuksia peläten niiden vaikutuksia lyhyellä aikavälillä. Riippuen maan 
senhetkisistä erityisolosuhteista vaikutukset voivat kuitenkin olla rajoitettuja tai jopa myönteisiä 
maissa, joissa korkojen riskipreemiot ovat suuria ja joissa finanssipolitiikka ei ole uskottavaa. 
Talouden peruslähtökohdat ovat kohdallaan johtaakseen yksityisen kysynnän voimakkaaseen 
kasvuun. Vaikutukset riippuvat myös kaikista niistä toimenpiteistä, joista on päätetty, sekä tavasta, 
jolla täytäntöönpano toteutetaan. Ratkaisevin vaatimus on, että talousarvion tasapainottamisen on 
oltava osa uskottavaa kokonaistaloudellista lähestymistapaa. 
6.03.96 
T 
... ja palkkojen sopivasta kehittymisestä. 
Makrotalouden viitekehyksessä työmarkkinaosapuolilla on elintärkeä vastuu, joka liittyy sopivien 
suuntausten säilyttämiseen palkkojen kehityksessä. Talouden laajoissa suuntaviivoissa korostetaan, 
että nimellisten palkankorotusten on oltava yhteensopivia rahaviranomaisten inflaatiotavoitteiden 
kanssa. Lisäksi reaalipalkkojen kehittymisen olisi varmistettava investointien kannattavuuden 
jatkuva elpyminen sekä samanaikaisesti mahdollistettava elintason paraneminen. 
Makrotalouden näkökulmasta palkkojen viimeaikainen kokonaiskehitys ei useimmissa 
jäsenvaltioissa vakavasti rajoita talouskasvua. Eräissä jäsenvaltioissa palkkojen kehityssuunta ei 
kuitenkaan ole ollut täysin yhteensopiva rahaviranomaisten vakaustavoitteen ja/tai talouden 
kasvumahdollisuuksien parantamista ja turvaamista koskevan tarpeen kanssa. Mikrotaloudessa 
työvoimakustannusten taso ei usein vastaa tuottavuuden tasoa. Siten osaamiseen liittyviä, alueellisia 
ja alakohtaisia palkkakustannusten eroja on kasvatettava, jotta voidaan varmistaa enemmän 
työpaikkoja luova talouskasvu. 
Makrotalouden politiikkoja on täydennettävä rakenneuudistuksilla. 
Elpymiskehityksen uudelleen käynnistämisen olisi edettävä yhdessä yhteisön tärkeimpien, 
työttömyyteen ja yhteiseen rahayksikköön siirtymiseen liittyvien keskipitkän aikavälin tavoitteiden 
saavuttamisen kanssa. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi makrotalouden politiikkoja on 
täydennettävä rakenteellisilla toimilla, joilla on pohjimmiltaan kolme tavoitetta: (i) jännitteistä 
vapaan makrotalouden kasvukehityksen varmistaminen turvautumalla toimenpiteisiin, joilla pyritään 
tuote- ja palvelumarkkinoiden parempaan toimintaan sekä joustaviin työmarkkinoihin; (ii) 
sisäänrakennettujen kasvutekijöiden tehostaminen toimilla, joilla tähdätään innovaatioiden ja 
kilpailun edistämiseen sekä henkisen pääoman parantamiseen, ja (iii) talouskasvun 
työvoimavaltaisuuden kasvattaminen laajentamalla palkkakustannusten haitaria, erityisesti 
vähentämällä välillisiä työvoimakustannuksia alemmissa palkkaluokissa sekä järjestämällä työoloja 
uudelleen. 
Rakennepoliittiset toimet ovat pitkälti kansallisten viranomaisten vastuualuetta, mutta niiden 
vaikutuksen kasvattamiseksi ja tehostamiseksi kansalliset toimet olisi sovitettava yhteen ja niitä olisi 
täydennettävä erityistoimilla yhteisön tasolla silloin, kun se on tarkoituksenmukaista. Nykyisin 
yhteisön toimiin kuuluu joukko kilpailukykyyn ja työvoimamarkkinoihin liittyviä aloitteita, joissa 
kohdistetaan erityistä huomiota sisämarkkinoihin, Euroopan laajuisiin verkostoihin (TEN) ja 
Madridissa viime vuoden joulukuussa järjestetyssä huippukokouksessa hyväksytyn yhteisön 
työllisyysstrategian täytäntöönpanon seurantaan. Tässä strategiassa keskitytään toimintaan viidellä 
avainalueella, jotka määriteltiin Essenin huippukokouksessa: (i) työvoiman työtilaisuuksien määrän 
6.03.96 
L 
- VI -
kasvattaminen edistämällä sijoituksia ammatilliseen koulutukseen; (ii) entistä 
työvoimavaltaisemman kasvun edistäminen (joustava työorganisaatio, sopivat palkkasopimukset, 
ympäristöön ja sosiaalipalveluihin liittyvä toiminta); (iii) muiden työvoimaan liittyvien kustannusten 
kuin palkkakustannusten pienentäminen riittävästi, jotta voidaan taata selvä vaikutus etenkin 
vähemmän ammattitaitoisten työntekijöiden työhönottopäätöksiin; (iv) työmarkkinapolitiikan 
tehostaminen välttämällä käytäntöjä, jotka vaikuttavat kielteisesti valmiuteen tehdä työtä, ja 
siirtymällä passiivisesta työmarkkinapolitiikasta aktiiviseen politiikkaan; ja (v) sellaisten 
toimenpiteiden laatiminen, joilla autetaan työttömyyden erityisesti koettelemia ryhmiä. 
Avaimena on talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täysimittainen 
soveltaminen 
Kaiken kaikkiaan avaimena yhteisön nykyisten lyhyen aikavälin vaikeuksien ratkaisemiseen ja 
keskipitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamiseen on talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa 
asetetun viitekehyksen sekä Essenin huippukokouksen ja sitä seuranneiden huippukokousten 
hyväksymän työllisyysstrategian uskottava soveltaminen. Nämä viitekehykset sisältävät 
vaikutuksiltaan toisiaan täydentäviä, makrotalouteen ja työmarkkinoihin liittyviä sekä rakenteellisia 
osatekijöitä; näiden yhteisvaikutus on elintärkeä pyrittäessä samanaikaisesti edistämään kasvua ja 
työpaikkojen luomista sekä Euroopan talous-ja rahaliiton toteutumista 1 päivänä tammikuuta 1999. 
6.03.96 
Luku 1 : Talouden elpymiseen haetaan uutta voimaa 
1.1. Kasvu hidastui selvästi vuonna 1995 
1.1.1. Tärkeimmät suuntaukset 
Kuvio 1 
BKT.n neljännesvuosittainen kasvu, EUR 9* 
ReaaHVo vuosivauhtina Yhteisön talouden elvyttyä yllättävän 
voimakkaasti vuonna 1994 
kasvuvauhti hidastui selvästi vuonna 
1995. Tuottavuuden kasvu hidastui 
asteittain vuoden 1994 3,5 - 4 
prosentista (vuosittainen kasvu) noin 
2 prosenttiin vuoden 1995 toisen ja 
kolmannen neljänneksen aikana 
(Kuvio 1). Viimeisten käytettävissä 
olevien osoittimien perusteella 
yhteisön talouden voidaan katsoa 
olleen käytännöllisesti katsoen 
pysähdyksissä vuoden viimeisellä neljänneksellä. Tuotanto saattoi jopa laskea joissakin maissa, 
muun muassa Saksassa ja Ranskassa. Jos nämä odotukset osoittautuvat oikeiksi, yhteisön tuotannon 
kokonaiskasvu vuonna 1995 olisi ollut hieman pienempi kuin komission marraskuussa 1995 
julkaisemissa taloudellisissa ennusteissa odotettu 2,7 prosenttia, todennäköisesti noin 2.5 prosenttia. Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 
92 I 93 I 94 I 95 
EUR 9=D,F,I,UK,E,NL,SAFIN 
Taulukko 1 : 
Yhteisön talous : 
tavaroiden ja palvelujen käyttö ja tarjonta 
(todellinen vuosittainen muutos prosenteissa) 
Yksityinen kulutus 
Julkinen kulutus 
Kiinteä pääoman brutto-
muodostus, josta 
- laitteet 
- rakentaminen 
Varastot (kontribuutio%BKT) 
Kotimainen kysyntä (sis. 
varastot) 
Tavaroiden ja palvelujen vienti b) 
Tavaroiden ja palvelujen tuonti b) 
Bruttokansantuote 1986-
90 
3.7 
2.0 
5.7 
7.1 
4.8 
0.1 
3.9 
VA 
6 
33 1991-
92 
1.8 
1.9 
-1.3 
-2.3 
-0.5 
-0.2 
1.0 
3% 
4 
1.2 1993 
-0.3 
1.1 
-6.6 
0.7 
-3.3 
-0.7 
-2.0 
8 
-3 
-0.6 1994 
1.6 
1.0 
2.5 
2.6 
2.4 
0.9 
2.5 
10 
4% 
2.8 1995 
a) 
1.9 
1.0 
4.5 
8.0 
1.9 
0.1 
2.3 
81/2 
51/2 
2.7 
a) Marraskuun 1995 ennusteet. Kasvulukuja korjataan todennäköisesti 
alaspäin. 
b) Ainoastaan yhteisön ulkopuolelle suuntautuva kauppa (arvio) Vaikka Euroopan yhteisön 
ulkopuolelle suuntautuva vienti 
vuonna 1995 edelleen vilkastutti 
taloudellista toimintaa, 
kotimainen kysyntä yhteisön 
maissa pieneni. Vuoden 
ensimmäisen puoliskon aikana 
varastojen kasvattamisen ja 
talonrakennusinvestointien osuus 
tuotannon kasvusta pieneni 
yllättäen: investoinnit laitteisiin 
kasvoivat tasaisesti, mutta 
yksityisen kulutuksen kasvu oli 
hidasta. Vuoden toisen 
2-
puoliskon aikana sekä investoinnit että yksityinen kulutus pienenivät selvästi. 
Kasvun dynamiikan heikkeneminen on erityisen selvää niissä maissa, joiden valuutan arvo nousi 
merkittävästi kevään 1995 aikana, mutta kasvu hidastui käytännöllisesti katsoen kaikissa 
jäsenvaltioissa. Ensin mainitussa rylimässä vienti yleensä tasaantui ja investoinnit kasvoivat 
odotettua hitaammin. Vaikka yksityinen kulutus aluksi kehittyikin suotuisasti, 
työvoimamarkkinoiden heikentyneet näkymät johtivat kulutusmenojen pienenemiseen vuoden 
loppupuoliskon aikana. Niissä maissa, joiden valuutan arvo laski selvästi, myönteistä vaikutusta 
vientimarkkinaosuuksiin heikensi tietyssä määrin vientimarkkinoiden kasvun hidastuminen, ja 
kotimarkkinoiden kysyntää rajoittivat korkeat reaalikorot ja ulkomaankaupan huonon vaihtosuhteen 
kielteiset vaikutukset. 
1.1.2. Hidastumiseen vaikuttaneet tekijät 
Kangertelevan elpymiskehityksen taustalla näyttää olleen ennen kaikkea kahdenlaisia tekijöitä. 
Ensinnäkin tuotannon kasvun hidastuminen johtui niin kutsutuista sisäänrakennetuista 
suhdannetekijöistä, joihin kuuluu suhdanteen alkuvaiheessa varastojen kasvattamisesta johtuneen 
nopean kasvun päättyminen ja elpymisen taustalla olevien voimien asteittainen muutos. Tällaiset 
tekijät ovat myös aikaisempien noususuhdanteiden yhteydessä aiheuttaneet lyhytaikaisen 
pysähdyksen. Toiseksi tätä suhdanteisiin liittyvää pysähdystä pahensi joukko toisiinsa liittyviä 
tekijöitä: vuonna 1994 tapahtuneen pitkien korkojen nousun viivästyneet vaikutukset, kevään 1995 
valuuttakurssimyllerrys ja osittain näistä johtunut yksityisen sektorin luottamuksen heikkeneminen. 
Kasvun väliaikainen pysähtyminen ei itses, 
Sisäänrakennettujen suhdannetekijöiden 
merkitys korostuu verrattaessa viimeaikaisen 
elpymiskehityksen kasvukäyrää ja varastojen 
vaikutusta elpymisessä aikaisempiin 
vastaaviin tilanteisiin. Vuonna 1994 
varastojen kasvattaminen edisti 
voimakkaasti talouden elpymistä ja vastasi 
lähes 1 prosenttiyksikköä 
bruttokansantuotteen 2,7 prosentin kasvusta, 
mutta vuoden 1994 elpyminen ei perustunut 
varastojen kasvattamiseen aikaisempia 
noususuhdanteita enempää. Myös kahteen 
aikaisempaan noususuhdanteeseen liittyi 
varastojen väliaikainen kielteinen vaikutus, 
joka johti kasvun lyhytaikaiseen 
pysähdykseen (Kuvio 2). Näin ollen tällainen 
sisäänrakennettu,ennen kaikkea varastojen sään ole epätavallista 
Kuvio 2 Varastojen osuus elpymisessä, 
EUR 4* 
1975 Q3 -1977 Q4 
Vafastojen<*uus 
Q2 Q3 Q4 Q5 Q6 Q7 Q8 Q9 Q10 
1981 Q1 -1983 Q2 
todartteart ôKTîrt kasvtr 
Q1 Q2 Q3 Q4 Q5 Q6 Q7 Q8 Q9 Q10 
1993 Q2 - 1995 Q3 
Tode0i«n ÖKT:n K*svt» 
6.03.96 
-3 
Taulukko 2 
Pitkät korot 
D 
E 
F 
1 
S 
UK 
EUR Joulu­
kuu 
1993 
5.5 
8.1 
5.8 
9.2 
7.6 
6.3 
6.8 Joulu­
kuu 
1994 
7.3 
11.1 
8.3 
11.8 
10.9 
8.6 
9.0 Huhti­
kuu 
1995 
6.8 
11.8 
7.7 
12.8 
11.4 
8.4 
8.8 Tam­
mikuu 
1996 
5.3 
9.1 
6.3 
10:0 
8.3 
7.8 
7.4 kierrosta johtuva suhdanteiden sisäänrakennettu pysähdys ei ole epätavallinen eikä siten välttämättä 
huolestuttava. Nykyinen kasvun hidastuminen voi kuitenkin osoittautua aikaisempia pysähdyksiä 
voimakkaammaksi ja pidemmäksi johtuen rahoitusmarkkinoiden epäsuotuisasta kehityksestä. 
Pitkät korot nousivat selvästi vuonna 1994 
Ensin maailman ja yhteisön rahoitusmarkkinoiden pitkät 
korot nousivat vuonna 1994. Joulukuun 1993 ja 
joulukuun 1994 välisenä aikana pitkien velkakirjojen 
tuotto kasvoi yhteisössä keskimäärin noin 225 pisteellä, ja 
inflaatio hidastui yleisesti. Tämä kasvu oli osittain 
Yhdysvaltojen vastaavien velkakirjojen kohdalla 
tapahtuneen kasvun "tartuntavaikutusta", osittain se 
osoitti Euroopan talouden noususuhdanteen yllättävän 
voimakkuuden; noususuhdanne näytti johtavan joko 
aikaisessa vaiheessa tiukempaan rahapolitiikkaan tai 
mahdollisesti inflaatiopaineisiin. Tuottojen kasvu vaihteli kuitenkin huomattavasti Euroopan 
yhteisön jäsenvaltioiden välillä kuvastaen muun muassa niiden taloudellista suoritusta, poliittista 
lähtökohtaa ja uskottavuutta. Erityisesti pitkät korot nousivat merkittävästi niissä maissa, joissa oli 
paljon epävarmuutta uusista talouspolitiikoista ja joiden julkista taloutta ei markkinoiden silmissä 
vielä ollut selvästi saatettu kestävälle pohjalle. 
Pitkien korkojen nousun odotettiin hidastavan taloudellista toimintaa vuonna 1995 kysyntää ja 
erityisesti talonrakennusinvestointeja pienentävän vaikutuksensa takia, mutta käynnissä olevan 
elpymisen ansiosta vaikutusten oletettiin jäävän kohtuullisiksi. Jälkeenpäin katsoen näyttää siltä, 
että korkeammat pitkät korot yhdessä muiden tekijöiden kanssa jarruttivat yritysten ja kotitalouksien 
kulutuspäätöksiä vuonna 1995 odotettua voimakkaammin. 
Valuuttakurssimyllerrys ja luottamuksen heikkeneminen 
Tärkein näistä muista tekijöistä oli keväällä 1995 puhjennut valuuttakurssimyllerrys. Äkilliset ja 
suuret valuuttakurssien heilahtelut kasvattivat rahoitukseen liittyvää epävarmuutta ja heikensivät 
luottamusta rauhalliseen elpymiskehitykseen. Myllerryksen taustalla näyttää olleen pääasiassa kaksi 
tapahtumaa. Ensinnäkin dollari heikkeni merkittävästi Meksikon pesoon liittyneen kriisin 
seurauksena ja johtuen markkinoiden ilmapiirin vaihteluista, jotka liittyivät tärkeimpien 
kansainvälisten valuuttojen suhteelliseen vahvuuteen. Toiseksi heikon dollarin jo Euroopan sisäisiin 
valuuttakursseihin kohdistama paine vahvistui siitä epävarmuudesta, joka liittyi julkisen talouden 
6.03.96 
-4-
tulevaan tasapainottamiseen eräissä jäsenvaltioissa ja/tai uusiin inflaatiopaineisiin kohdistuneista 
peloista. Siten valuuttakurssien heilahteluilla, jotka useissa tapauksissa tulivat aikaisempien 
kurssimuutosten päälle, oli merkittävä vaikutus sekä vahvistuvien että heikkenevien valuuttojen 
maiden talouksiin, ja ne olivat avainasemassa yhteisön talouden kokonaiskasvun hidastumisessa 
(katso kehys 1). 
Kuvio 3 
Valuuttakurssimyllerrys ja luottamus 
EUR 
mHpwnWiwiyi 
K^tWIfémbwUmys 
.<...>•...<... j. h...,t. i i. 
2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 
| 92 | 93 | 94 | 95 
Saksa 
pj&äftttärtäftltfcsi N*meH»wr«fe*räivttieri väluottafciittj;» 
luottamus-| 
•*•:•:•:•>:•: i : :•:•:{•:• 
2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 
| 92 | 93 | 94 | 95 
Italia 
* Indeksi: 1987Q1 =100 Vaikka 
luottamus 
heikentynyt 
maaliskuuta teollisuuden 
oli hieman 
ennen 
1995, 
valuuttakurssimyllerrys 
heikensi teollisuuden 
tuotanto-odotuksia ja johti 
kuluttajien luottamuksen 
heikkenemiseen (kuvio 3). 
Teollisuuden luottamus 
heikkeni yleisesti selvemmin 
vahvistuvan valuutan maissa 
(kuviossa esimerkkinä on 
Saksa) kuvastaen huolta 
kilpailukyvyn 
heikkenemisestä; kuluttajien 
luottamuksella oli puolestaan 
taipumus heiketä 
heikkenevän valuutan maissa 
(erityisesti Italiassa), joissa 
kuluttajat ennakoivat 
ostovoimansa heikkenevän 
tilanteessa, 
joutuisivat 
korkeampien 
kanssa. jossa he 
vastatusten 
korkojen 
Hyvin 
samantapainen kaava oli havaittavissa syyskuun 1992 valuuttakurssikriisin yhteydessä, jolloin 
Yhdistyneen kuningaskunnan punta ja Italian liira irrottautuivat ERM.stä. Myös silloin 
taloudellinen ilmapiiri oli alkanut huonontua ennen valuuttakriisiä, joka kuitenkin selvästi nopeutti 
luottamuksen heikkenemistä etenkin vahvistuvan valuutan maiden yrityksissä ja heikkenevän 
valuutan maiden kuluttajien parissa. 
Vuoden 1995 alun tapahtumat mukaan lukien Saksan tilanteeseen sopimattomat palkkajärjestelyt 
yhdessä Saksan markan arvon nousun kanssa huononsivat teollisuuden kilpailukykyä ja 
kannattavuutta. Ne myös saivat yritykset alentamaan myyntiennusteitaan, leikkaamaan toivottujen 
varastojen tasoa ja lykkäämään menoja koskevia päätöksiään. Tämä ensimmäinen ostojen pienennys 
johti liike-elämän luottamuksen heikkenemiseen entisestään, mikä puolestaan vaikutti edelleen 
6.03.96 
menoja ja työhönottoa koskeviin päätöksiin. Liike-elämän luottamus heikkeni heikkenemistään koko 
vuoden, mutta tämä kehitys näyttää hiljattain pysähtyneen. Kun luottamus talouden jatkuvaan 
elpymiseen väheni ja työmarkkinoiden parannukset kangertelivat, kuluttajien luottamus heikkeni 
asteittain vuoden loppupuoliskon aikana. 
Kaiken kaikkiaan taloudellisen toiminnan asteittainen heikkeneminen viime vuoden aikana johtui 
pitkälti noidankehästä, jossa heikkenevä luottamus vuorotteli yhä varovaisempien menoja ja 
työhönottoa koskevien päätösten kanssa. Tämä oli suurelta osin tulosta 
valuuttakurssimyllerryksestä, mutta talouden pohjavoimat eivät tosiasiassa olleet huonontuneet siinä 
määrin, että näin selvä hidastuminen yhteisön talouskasvussa olisi ollut välttämätön tai perusteltu. 
Tämä viittaa siihen, että Euroopan yhteisön talouspolitiikkojen on oltava uskottavampia ja että 
kansainvälisellä tasolla on ryhdyttävä yhä suurempiin ponnisteluihin tärkeimpien kansainvälisten 
valuuttojen suurten ja yhtäkkisten kurssiheilahtelujen välttämiseksi. 
Kehys 1: Vuoden 1995 valuuttakurssimyllerryksen vaikutus talouskasvuun 
Joulukuun 1994 ja huhtikuun 1995 välisenä aikana Yhdysvaltain dollarin arvo laski 12 prosenttia 
Saksan markkaan nähden, lisäyksenä 10 prosentin 
kokonaislaskuun vuonna 1994. Dollarin heikkeneminen ja 
budjetti-/inflaationäkymiin liittyvä epävarmuus eräissä 
jäsenvaltioissa laukaisivat yhdessä merkittäviä 
heilahteluja Euroopan sisäisissä valuuttakursseissa. 
Joulukuun 1994 ja huhtikuun 1995 välisenä aikana Italian 
liiran efektiivinen nimellisarvo putosi noin 13 prosenttia, ja 
Yhdistyneen kuningaskunnan punta ja Ruotsin kruunu 
heikkenivät merkittävästi. ERM:ssa Espanjan pesetan ja 
Portugalin escudon keskuskurssien arvoa alennettiin 
maaliskuussa. Saksan markan ja siihen läheisesti liittyvien 
valuuttojen kauppaosuuksilla painotettu arvo vahvistui 
huomattavasti joulu- ja huhtikuun välisenä aikana, jopa 6 
prosenttia. Taulukko B1.1 
Nimelliset efektiiviset 
valuuttakurssit 
Indeksi, elokuu 1992=100 
B 
D 
F 
I 
E 
S 
UK Jou­
lukuu 
1993 
99.9 
100.8 
100.9 
75.1 
78.4 
74.6 
88.7 Jou­
lukuu 
1994 
103.3 
103.1 
102.4 
72.7 
78.2 
77.5 
87.1 Huh­
tikuu 
1995 
107.9 
109.3 
106.3 
63.2 
77.1 
73.0 
83.1 Tam-
miku 
u199 
6 
105.9 
106.7 
106.7 
71.7 
80.6 
83.2 
82.1 
Neljän tärkeimmän EY-maan vienti 
Indeksi: 1992 Q3 • 100 Suuret valuuttakurssien heilahtelut 
johtivat suhteellisten hintojen ja 
kilpailukyvyn huomattaviin 
muutoksiin. Kuten syyskuun 1992 
valuuttakurssien heilahtelujen 
yhteydessä tällä oli selvä, jopa 
kiistaton vaikutus jäsenvaltioiden 
suhteelliseen vientiin. Syyskuun 
1992 tapahtumien seurauksena 
Italian ja Yhdistyneen 
kuningaskunnan vienti kasvoi 
Saksan ja Ranskan vientiin nähden 
lähes 10 prosentilla kahden tai 
kolmen vuosineljänneksen kuluessa 
(katso kuvio). Sen jälkeen viennin 
kasvu pysyi suurin piirtein samana vuoden 1994 loppuun asti, jolloin vahvempi Saksan markka 
kasvatti Saksan vientiä hitaammin ja Italian vienti hypähti heikomman liiran ansiosta. Ranskan ja 
6.03.96 
- 6 
Yhdistyneen kuningaskunnan valuuttojen efektiivisten nimelliskurssien vähemmän selvien 
muutosten vuoksi valuuttakurssien muutoksilla oli pienempi, joskin havaittava vaikutus näiden 
maiden viennin kasvuun. 
Vuoden 1995 alun valuuttakurssien muutokset vaikuttivat yhteisön makrotalouden kehitykseen 
monella tavalla. Ensinnäkin Euroopan valuuttojen arvo nousi keskimäärin yhteisön kansainvälisiin 
kilpailijoihin nähden, mistä seurasi, että hintakilpailukyky laski maailmanmarkkinoilla. Toiseksi 
niissä maissa, joiden valuuttojen arvo laski merkittävästi, lyhyen aikavälin myönteistä vaikutusta 
vientimarkkinaosuuksiin pienensi tietyssä määrin vientimarkkinoiden hitaampi kasvu, nousevat 
korot ja kuluttajien ostovoiman heikkeneminen johtuen kotimarkkinoiden korkeasta inflaatiosta. 
Kolmanneksi niissä maissa, joiden valuutan arvo nousi merkittävästi, kielteiset vaikutukset 
vientiin ja pienempien voittojen epäsuorat seurannaisvaikutukset ulottuivat investointeihin, jotka 
kasvoivat vähemmän kuin mitä ne olisivat erilaisissa oloissa voineet. Neljänneksi kaikki nämä 
tekijät vaikuttivat osaltaan siihen, että kurssimyllerrys heikensi sekä teollisuuden että kuluttajien 
luottamusta, mikä johti kulutushalukkuuden jyrkkään laskuun. 
Kokonaisvaikutuksia taloudelliseen toimintaan voidaan arvioida määrällisesti ainoastaan tiettyjen 
erityisten olettamusten perusteella. Vaikutusten laajuus voidaan osoittaa komission yksiköiden 
käyttämään Quest-malliin perustuvien simulaatioiden avulla. Näissä simulaatioissa oletetaan, että 
korot pysyvät samalla tasolla (huolimatta rahapolitiikan tiukentamisesta niissä maissa, joiden 
valuutan arvo laskee inflaation kasvua enemmän), eikä niissä oteta huomioon autonomista 
luottamuksen heikkenemistä, jonka myllerrys on 
saattanut aiheuttaa. Taulukosta B1.2 näkyy 
ensinnäkin joulukuun 1994 ja huhtikuun 1995 
välisten valuuttakurssien muutosten ja toiseksi 
huhti- ja joulukuun 1995 välisen osittaisen 
käänteen simuloitu vaikutus talouskasvuun 
vuonna 1995 ja 1996. Ensimmäisen arvonnousun 
simuloitu vaikutus Saksan talouskasvuun (ja 
yleensä muiden sellaisten maiden talouskasvuun, 
joiden valuutat seurasivat tiiviisti Saksan markan 
perässä) on 1 prosenttiyksikön luokkaa 
ensimmäisenä ja noin 0,5 prosenttiyksikköä 
toisena vuonna. Vastaavasti Italian tuotanto 
kasvoi noin 0,5 prosentilla; suurin osa kasvusta 
tapahtui ensimmäisenä vuonna. Taulukko B1.2 
Simuloitu vaikutus BKT:n kasvuun 
(prosenttiyksiköissä) 
D 
F 
I 
UK 
EUR Kevään 
kurssimyllerrys 
(joulukuu 94 -
huhtikuu 95) 
1995 
-1.1 
-0.3 
0.4 
0.1 
-0.4 1996 
-0.4 
-0.1 
0.2 
0.0 
-0.2 Myöhemmin 
tapahtunut osittainen 
käänne 
(huhtikuu - joulukuu 
1995) 
1995 
0.1 
0.0 
-0.1 
0.0 
0.0 1996 
0.3 
0.1 
-0.3 
0,0 
0.2 
Mallisimulaatiot osoittavat, että kurssimyllerrys on saattanut johtaa koko Euroopan yhteisön 
tuotannon supistumiseen lähes 0,5 prosenttiyksikköä vuonna 1995. On kuitenkin todennäköistä, 
että myllerryksen epäsuorat seurannaisvaikutukset luottamukseen ja korkopoikkeamiin Saksan 
markkaan nähden itse asiassa johtivat suurempaan kielteiseen vaikutukseen. Nousevien 
valuuttakurssien osittaisella suunnanmuutoksella loppuvuodesta 1995 on todennäköisesti ollut 
myönteinen vaikutus vuoden 1996 talouskasvuun sekä vahvistuvien valuuttojen maissa että koko 
yhteisössä, ja se on siten tasoittanut keväisen myllerryksen vaikutuksia jälkimmäiseen vuoteen. 
Tässäkin luottamukseen liittyvien vaikutusten ja pienempien korkopreemioiden vuoksi 
myönteinen vaikutus on todennäköisesti suurempi kuin mitä mallisimulaatio osoittaa. 
6.03.96 
1.2. Toiminnan odotetaan vilkastuvan vuonna 1996 
Koska taloudelliset olosuhteet huononivat, ennen kuin komission yksiköiden marraskuussa 1995 
julkaistut ennusteet valmistuivat, vuoden 1996 kasvunäkymät ovat ennakoitua epäsuotuisammat. 
Yhteisön kokonaistuotannon oli ennustettu kasvavan 2,6 prosenttia vuonna 1996, mutta nyt se 
näyttää jäävän alle 2 prosenttiin. Tämä odotusten tarkistaminen alaspäin kuvastaa ennen kaikkea 
sitä, että lähtökohdat ovat huonompia ja että heikon toiminnan odotetaan jatkuvan vuoden 1996 
ensimmäisinä kuukausina. 
Laadulliselta kannalta marraskuun 1995 ennusteiden taustalla olevat johtopäätökset ovat kuitenkin 
päteviä. Edellyttäen, ettei talouspolitiikkojen uskottavuus heikkene, tärkeimmät Euroopan 
kasvunäkymiä määrittävät tekijät puhuvat uuden nousun ja taloudellisen toiminnan kiihtyvän 
kasvun puolesta vuonna 1996. Näissä olosuhteissa on todennäköistä, että tuotannon kasvu kiihtyy 
vuoden alun vaatimattomasta kasvusta noin 3 prosentin vuosittaiseen kasvuun loppuvuoden aikana. 
Vaikka vuoden keskimääräinen kasvu todennäköisesti on vuoden 1995 vastaavaa lukua pienempi, 
pohjasuunta olisi sitävastoin myönteinen. 
Laajenevan taloudellisen toiminnan moottorina olisi todennäköisesti kasvavat investoinnit laitteisiin; 
investointeja tukisivat yhteisön viennin jatkuva kasvu ja asteittain elpyvä kulutus, jota tehostaa 
todellisten palkkojen ja työllisyyden vaatimaton, mutta myönteinen kasvu. Asuntorakentaminen ja 
muu kuin talonrakennus elpyy todennäköisesti uudelleen, ja varastojen pienenemisen aiheuttama 
rasite päättyy, kun varastojen ylijäämiä pienennetään, minkä jälkeen varastonkierrolla voi jälleen 
olla kasvua edistävä vaikutus. 
1.2.1. Talouden peruslähtökohdat ovat suotuisat 
Tärkeimpiin kasvua edistäviin tekijöihin voidaan lukea seuraavat: 
i. Euroopan yhteisön ulkopuolinen maailmantalouden kasvuvauhti on todennäköisesti 
jatkossakin huomattava ja hyvässä kasvussa; 
ii. Euroopan talouden peruslähtökohdat ovat suotuisat, toisin sanoen inflaatio on alhainen, 
palkkapaineet kohtuulliset ja terveiden investointien kannattavuus on hyvä; 
iii. Rahapolitiikkoja on höllennetty, pitkät korot ovat laskeneet, ja kevään 1995 
valuuttakurssien epätasapainoisuus on osittain korjaantunut. 
6.03.96 
uusien markkinoiden nopeasta Kuvio 4 - 8-
Maailmantalouden kasvuvauhti on edelleen huomattava 
Yhteisön ulkopuolisen taloudellisen 
toiminnan kasvuvauhti on vuodesta 1992 
ollut voimakas, ja maailmankaupan kasvu 
on ollut kahden viimeisen vuosikymmenen 
keskimääräistä kasvua selvästi nopeampaa 
(kuvio 4). Muiden kuin Euroopan yhteisön 
maiden tuonti kasvoi vuosina 1993-1995 
jopa nopeammin kuin mitä havaitun 
tuotannon kasvun perusteella olisi voitu 
olettaa. Tämä selittyy osittain 
maailmanlaajuisen, ei vähiten 
Yhdysvaltojen, kysynnän koostumuksella 
viime vuosina; se on painottunut 
investointeihin ja varastoihin, joissa tuonnin 
osuus on tyypillisesti suuri. Lisäksi 
maailmankaupan uusi dynaamisuus on 
seurausta Aasian ja Keski- ja Itä-Euroopan Maailman* BKT:n kasvu ilman Europari 
yhteisöä 
Keskimäärin jâfcéôlt» 
m%m*' — 
/ 
Maailman tuonnin*1 kasvu ilman Euroopan 
yhteisöä 
••Hn«n r«aaMfc«wu 
yhdentymisestä maailmantalouteen sekä GATTin Uruguayn kierroksella hyväksytyistä, kaupan 
vapauttamiseen tähtäävistä toimenpiteistä. 
Taulukko 3 
Kansainvälinen talousympäristö 
(todellinen vuosittainen muutos prosenteissa) 
Maailma ilman 
Euroopan yhteisöä 
Yhdysvallat 
Japani 
DAEa) 
CEEC ja FSU b) 
Maailma ilman 
Euroopan yhteisöä 
Yhdysvallat 
Japani 
DAEa> 
CEEC and FSU b> 
Markkinat Euroopa 
yhteisön ulkopuolella 
Vienti Euroopa 
yhteisön ulkopuolelle 1993 | 1994 | 1995 | 1996 
Todellinen BKT 
3.0 
3.4 
-0.2 
6.8 
-8.4 3.8 
4.1 
0.5 
7.9 
-7.4 3.6 
2.1 
0.4 
7.9 
-4.3 4.4 
2.3 
2.3 
7.4 
4.0 
Tuonti 
10.1 
11.9 
7.0 
13.4 
4.6 
6.8 
9V2 11.4 
15.0 
13.3 
15.8 
7.0 
10.2 
10% 10.8 
123 
11.4 
14.4 
7.3 
9.2 
9 9.2 
7.7 
10.5 
12.4 
9.0 
8.5 
6% 
a' Aasian kehittyvät taloudet. 
b* Keski- ja Itä-Euroopan maat ja entisen Neuvostoliiton 
alue 
Lähde: Komission yksiköiden arviot ja ennusteet Vientimarkkinoiden kasvun lisäksi yhteisön 
kilpailuasema on huomattavasti parantunut vuosien 
1992 ja 1994 välisenä aikana johtuen 
yksikkötyövoimakustannusten pienestä kasvusta ja 
Euroopan yhteisön kaupalla painotetun 
valuuttakurssin huomattavasta laskusta. Näiden 
tekijöiden seurauksena Euroopan yhteisön 
ulkopuolelle suuntautunut vienti kasvoi vuosina 
1993-1995 voimakkaasti; keskimääräinen 
vuosittainen kasvu oli 9,5 prosenttia (taulukko 3). 
Yhteisön vienti kasvoi nopeasti useimmilla tärkeillä 
markkinoilla mukaan lukien Yhdysvallat, Japani, 
Kaakkois-Aasia sekä Etelä-ja Itä-Euroopan maat. 
Vientimarkkinoiden nopea kasvu näyttää tietyssä 
määrin hidastuneen, ja vientimarkkinaosuuksien 
kasvu on todennäköisesti päättynyt yhteisön 
6.03.96 
kaupalla painotettujen valuuttojen vahvistuttua. Siitä huolimatta ulkoinen ympäristö näyttää melko 
suotuisalta. Yhdysvaltain taloudellisen toiminnan kasvu hidastui alle 3 prosenttiin vuonna 1995. 
Ellei inflaatiopaineita muodostu, tuotannon odotetaan kasvavan lähelle potentiaalista tasoa vuonna 
1996 (taulukko 3). Japanissa jenin arvon alennuksen ja merkittävien raha- ja talouspoliittisten 
kiihokkeiden odotetaan yhdessä johtavan kauan odotettuun elpymiskehitykseen tämän vuoden 
kuluessa. Muissa kuin OECD-maissa kasvun odotetaan hieman kiihtyvän vuosina 1996-1997, kun 
jo pitkään Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Itä-Euroopassa jatkuneen tuotannon kasvun 
vaikutukset yhdistyvät entisessä Neuvostoliitossa vallinneen tuotannon jyrkän supistumiskehityksen 
päättymiseen. Huolimatta taloudellisen toiminnan kasvusta yhteisön ulkopuolella maailman tuonnin 
kasvun odotetaan vähenevän hieman vuonna 1996, sillä viime vuosien korkean tuontijouston ei 
odoteta jatkuvan vaan heikkenevän. Euroopan yhteisön ulkopuolella sijaitsevien vientimarkkinoiden 
kasvun (toisin sanoen yhteisön kauppakumppanien painotettu tuonnin kasvu) odotetaan pysyvän 
historiallisesti katsoen voimakkaana vuonna 1996. Vaikka yhteisön viejien kilpailukyky on hinnoilla 
mitattuna keskimäärin huonontunut valuuttakurssien muutoksista johtuen, yhteisön kolmansiin 
maihin suuntautuvan viennin odotetaan jatkossakin kasvavan melko huomattavaa vauhtia. 
Tarjontapuolen terveet peruslähtökohdat 
Yhteisön talouden tarjontapuolella 
vallitsevat olosuhteet ovat jo suotuisat; 
niitä ovat alhainen inflaatio, 
käytettävissä olevat voimavarat sekä 
hyvä ja kasvava kannattavuus, jotka 
kaikki tukevat uutta kysynnän 
kasvukehitystä. Yksityisen kulutuksen 
deflaattorilla mitattu yhteisön inflaatio 
laski vuonna 1995 noin 3 prosentin 
tasolle. Nykyisin inflaatio on kaikissa 
jäsenvaltioissa joko alle 3 prosenttia tai 
alenemassa. Kaiken kaikkiaan yhteisön Kuvio 5 
Inflaatio ja palkat Euroopan yhteisössä 
prosenttia/vuosi 
Nimellinen korvaus ^> lyöftteföäfi RbM 
~Yfcsftyiswi kulutuksen 
j i , 1 t- _J L_ 
60 62 64 66 70 72 74 76 78 80 82 84 86 
inflaatiolukuja voidaan verrata 1960-luvun parhaisiin vuosiin (kuvio 5). Vaikka vuoden 1995 alussa 
käydyt palkkaneuvottelut eräissä maissa lisäksi johtivat valitettavan korkeisiin palkkoihin, 
viimeaikainen kehitys viittaa siihen, että palkankorotukset pysyvät maltillisina lähitulevaisuudessa. 
Näin ollen vaikuttaa siltä, että hintojen vakauteen liittyvät hyödyt on yhteisössä turvattu, ja että ne 
jatkossakin muodostavat suotuisan taustan rahapolitiikan toteuttamiselle. 
6.03.96 
Kuvio 6 
Investointien kannattavuus Euroopan yhteisössä 
(nettopääomakannan nettotuotto) 
60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 90 92 94 Pääoman kannattavuus on 
yhteisössä edelleen 
keskimäärin hyvä ja noussut 
melkein 1960-luvun tasolle 
heikennyttyään pitkään ja 
jyrkästi 1970-luvulla ja 1980-
luvun alussa. Jos vuosien 1961 
ja 1973 välisen ajanjakson 
kannattavuutta merkitään 
indeksillä 100, investointien 
kannattavuus vastaa nyt 
indeksin arvoa 96 (Euroopan 
unionin 15 jäsenvaltiossa vuonna 1995) oltuaan alimmillaan eli vastattuaan indeksin arvoa 65 
vuonna 1981. Pääoman tuotto on tänään parempi kuin vuosina 1986-1990 vallinneen voimakkaan 
taloudellisen nousukauden aikana, jolloin investoinnit laitteisiin kasvoivat noin kaksi kertaa 
nopeammin kuin BKT. Hyvä kannattavuus tukee todennäköisesti investointien kasvua parantamalla 
odotettua pääoman tuottoa, mutta lisäksi vaikuttamalla myönteisesti yritysten taseisiin ja siten 
rahoitusmahdollisuuksiin. 
Raha- ja talouspolitiikan paremmat olosuhteet 
Kevään 1995 kurssimyllerryksen jälkeen monet hallitukset ovat vuonna 1996 ryhtyneet 
toimenpiteisiin tukeakseen ja tietyissä tapauksissa vahvistaakseen valtiontalouden tasapainottamista. 
Tästä on ollut merkittävää hyötyä. 
Ensinnäkin Yhdysvaltain dollarin vaatimaton vahvistuminen on edesauttanut osittaista käännettä 
valuuttakurssien keväällä 1995 tapahtuneessa nousussa. Saksan markan ja siihen läheisesti 
liittyvien valuuttojen kauppapainotettu arvo on jonkin verran heikentynyt, ja useiden sellaisten 
maiden valuutat, jotka ovat onnistuneet lisäämään finanssipolitiikkansa uskottavuutta, muun 
muassa Italia ja Ruotsi, vahvistuivat merkittävästi siihen arvoon nähden, joka niillä oli alimmillaan 
huhtikuussa 1995. Toiseksi pitkät korot alenivat huomattavasti yhteisössä vuonna 1995; tähän 
kehitykseen myötävaikutti Yhdysvaltain pitkäaikaisten tuottojen samanaikainen aleneminen. Aivan 
kuten korkeammilla pitkillä koroilla oli vuonna 1994 tärkeä osuus yhteisön taloudellisen toiminnan 
supistumisessa vuonna 1995, niiden jälkeisen korkojen alenemisen olisi vuonna 1996 merkittävästi 
edistettävä taloudellista toimintaa. 
Näiden tekijöiden lisäksi on todennäköistä, että tapa, jolla rahapolitiikkaa hoidettiin vuoden 
1995 jälkimmäisellä puoliskolla yhteisössä, vaikuttaa myönteisesti vuoden 1996 taloudelliseen 
toimintaan. Kuten luvussa 2 yksityiskohtaisesti kuvaillaan, lyhyet korot alenivat Saksassa ja niissä 
6.03.96 
maissa, joiden valuutat ovat läheisessä yhteydessä Saksan markkaan (Ranskassa tämä toteutui vasta 
tasapainottamiseen tähtäävien toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen marraskuussa 1995) sekä 
maissa, jotka olivat joutuneet nostamaan korkoja kevään valuuttakurssimyllerryksen yhteydessä 
valuuttakurssinsa puolustamiseksi ja valuutan arvon alenemisesta johtuvien inflaatiovaikutusten 
välttämiseksi. 
Vaikka rahapolitiikka ei missään 
tapauksessa ole ainoa taloudelliseen 
toimintaan vaikuttava tekijä, lyhyiden 
korkojen ja niistä johtuvan tuotannon 
kasvun (neljän seuraavan 
vuosineljänneksen aikana) välillä on ollut 
läheinen yhteys yhteisössä kahden 
viimeisen vuosikymmenen aikana (kuvio 
7, yläosa). Nimellisten korkojen taso on 
ainoastaan yksi rahapolitiikan tilan 
mittareista. Yksityiskohtaisessa arviossa 
olisi otettava huomioon myös muita 
mittareita, kuten reaaliset lyhyet korot, 
korkojen aikarakenne, rahavarannon ja 
luottojen kasvu ja niin edelleen (katso 
luku 2). Kuvion 7 alaosassa esitetään 
yhteisön tuottokäyrän (pitkien ja lyhyiden 
korkojen välinen erotus) ja sitä seuraavan 
tuotannon kasvun välinen suhde. 
Tuottokäyrä kuvastaa osittain 
rahapolitiikan senhetkistä tilaa, osittain 
rahoitusmarkkinoiden odotuksia liittyen 
kasvuun, inflaatioon ja talouspolitiikan 
tuleviin lähtökohtiin. Kuvio 7 
Rahamarkkinoiden tila ja tuotanto, EUR4 
15 Lyhyet korot 
(4 VUo*toei$ittnâk*en| 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 
15 
10 Tuottokäyrä 
{4 vuaslnel]än*»elcsett viive, oifcea astefldco} 
(vlidilttâth, VâiSèn asteikko) 
In,,,,,),,,,,,,! I I , „„<• 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 90 92 94 96 
Ottaen huomioon viimeaikainen korkojen aleneminen rahapolitiikan nykyisenä suuntauksena näyttää 
olevan pyrkimys uuden, mutta maltillisen kasvun vahvistaminen koko yhteisössä vuonna 1996. 
Edellyttäen, että politiikan kokonaisviitekehyksen uskottavuutta vahvistetaan, alhaisista 
inflaatiopaineista ja suuremmista ponnisteluista valtiontalouden tasapainottamiseksi useissa maissa 
seuraa, että olosuhteet sallivat keskuspankkien enenevässä määrin alentaa korkoja ja/tai pitää ne 
alhaisina vakaustavoitetta vaarantamatta. 
6.03.96 
- 12 
Kehys 2: Nykyiset näkymät historiallista taustaa vasten 
Tässä kehyksessä mainitaan kolme ajanjaksoa, joilla on yksittäisiä yhteisiä piirteitä nykyisen 
tilanteen kanssa ja jotka voivat valaista ennustetta, jonka mukaan talous vahvistuu uudelleen 
vuonna 1996. 
1980-luvun alun elpyminen - Vertailu nykyisen tilanteen ja 1980-luvun alun elpymiskehityksen 
välillä paljastaa sekä yhteisiä piirteitä että tärkeitä eroja. Myös 1980-luvun alussa elpyminen 
pysähtyi selvästi ensimmäisen, varastojen kasvattamisesta johtuvan vaikutuksen heiketessä. 
Tuotanto jopa supistui väliaikaisesti vuoden 1982 kolmannella neljänneksellä. Lisäksi 1980-luvun 
alun elpymisen taustalla oli suuret budjettivajeet, ja talouspolitiikkaa tiukennettiin lähes yhtä 
voimakkaasti kuin nyt suhdannekorjatun budjettivajeen vuosittaisilla vähennyksillä mitattuna. 
Olosuhteissa on kuitenkin kolme ratkaisevaa eroa, jotka puhuvat suotuisien taloudellisten 
näkymien puolesta. Ensinnäkin maailmankaupan kasvu oli vuosina 1980-1983 hyvin hidasta, 
mutta vuosina 1993-1995 ulkoiset olosuhteet sitävastoin olivat suotuisat, minkä odotetaan 
jatkuvan vuonna 1996. Toiseksi investointien kannattavuus pieneni vähemmän viimeisen 
taantuman aikana, ja niiden paraneminen alkaa suhteellisen korkealta tasolta. Kolmanneksi 
inflaatio on paljon alhaisempi nyt (3 prosenttia) kuin 1980-luvun alussa (jolloin, se vielä vuonna 
1982 oli yli 10 prosenttia). Nämä tekijät muodostavat paljon suotuisamman taustan rahapoliittisten 
ja taloudellisten olosuhteiden rauhoittumista ajatellen. 
Yhdysvaltain dollarin alamäki vuosina 1985-1986 -- Yliarvostetun 3,3 Saksan markan arvoisen 
dollarin kurssin jyrkällä alenemisella helmikuussa 1985 ei aluksi ollut suurtakaan vaikutusta 
teollisuuden luottamukseen yhteisössä; kehitys ei nimittäin ollut aivan odottamatonta, ja dollari 
pysyi suhteellisen hyvällä tasolla. Mutta dollarin vuonna 1986 jatkunut alamäki johti teollisuuden 
luottamukseen huomattavaan heikkenemiseen vuoden ensimmäisen puoliskon aikana, ja sen 
kielteinen vaikutus investointeihin oli välitön ja merkittävä. Tämän reaalitalouden huononemisen 
vaikutukset olivat lyhytaikaisia, ja investoinnit elpyivät rahapolitiikan höllentämisen ansiosta 
nopeasti. Samaan aikaan talous hyötyi huomattavasti öljyn hinnan jyrkästä alenemisesta ja 
kuluttajien kasvaneesta luottamuksesta. Myös nykyisessä tilanteessa näyttäisi olevan olemassa 
useimmat edellytykset nopealle elpymiselle. 
Vuoden 1987 pörssiromahdus -- Syyskuussa 1987 maailmanmarkkinoiden osakkeiden hinnat 
romahtivat noin kolmanneksella muutamassa päivässä, ja liike-elämän luottamus heikkeni 
jyrkästi. Osittain talouden toimijoiden varovaisuudesta johtuen tuotannon kasvu hidastui 
yhteisössä vuoden 1987 lopussa. Rahaviranomaiset ryhtyivät kuitenkin nopeisiin ja voimakkaisiin 
toimiin alentamalla korkoja pörssiromahduksen jälkeen. Rahapolitiikan höllentäminen vaikutti 
osaltaan siihen, että taloudellisen myllerryksen aiheuttamasta järkytyksestä selvittiin ja että 
talouden suunta onnistuttiin muuttamaan yhden tai kahden vuosineljänneksen kuluessa. 
Taaksepäin katsottaessa on kuitenkin todettava, että rahapolitiikan höllentäminen ja liian höllä 
talouspolitiikka osoittautuivat liian ekspansiivisiksi. Kasvun kiihtyessä nopeasti ja voimakkaasti 
yhteisön tuotanto kasvoi 4,2 prosenttia vuonna 1988 jäätyään vuosina 1986-1987 2,9 prosenttiin. 
Tästä johtuva ylikuumentuminen yhteisön taloudessa, jota Saksan yhdistymisen vaikutukset 
pahensivat, johti inflaatiopaineisiin, jotka vuorostaan aiheuttivat pitkittyneen ja tuskallisen 
taantuman, ennen kuin hinnat onnistuttiin vakauttamaan. 
6.03.96 
- 13-
1.2.2. Tärkeitä lyhyen aikavälin uhkia ja epävarmuutta synnyttäviä 
tekijöitä 
Odotusten kohdistuttua taloudellisen toiminnan uuteen voimistumiseen viimeistään vuoden 1996 
jälkimmäisen puoliskon aikana viime kuukausien huonontuneet taloudelliset olosuhteet ovat 
synnyttäneet huolta hitaan kasvun pitkittymisestä. 
Olennaisin välitön uhka on, että talouden itseään ruokkiva, luottamusta ja kulutusta heikentävä kehä 
voimistuu. On todennäköistä, että tuotanto kasvaa lähitulevaisuudessa lopullista kysyntää 
hitaammin (kunnes varastojen sopeuttaminen on toteutettu); tästä seuraa vaara, että työpaikkojen 
lisääntyminen käytännöllisesti katsoen pysähtyy tai että työpaikat eräissä maissa tai eräillä 
teollisuuden aloilla jopa vähenevät. Erityisesti ympäristöissä, joissa yritykset joutuvat toimimaan 
ankarissa maailmanlaajuisissa kilpailuolosuhteissa, yritykset odottavat todennäköisesti vakaampaa 
kysyntää ennen kuin ne ovat valmiita palkkaamaan lisää työvoimaa. Kuluttajien on lyhyellä 
aikavälillä arvioitava epävarmaan työllisyyteen ja tuloihin liittyviä näkymiä sekä eräissä maissa 
pidemmällä aikavälillä tarpeellisten sosiaalisten ja eläkkeisiin liittyvien uudistusten vaikutuksia. 
Tämä voi saada kotitaloudet varovaisuussyistä kasvattamaan säästämistään; tämä puolestaan johtaa 
yksityisen kulutuksen pienenemiseen edelleen. Jos tämä uhka toteutuu, taantuma voi paremmista 
raha-ja finanssiolosuhteista huolimatta olla ennakoitua vakavampi ja mahdollisesti pidempi. 
Kasvun hidastuminen on herättänyt joissakin tarkkailijoissa epäilyksiä siitä, onko niitä jäsenvaltioita 
riittävästi, jotka ovat valmiita osallistumaan Euroopan talous- ja rahaunioniin sen Maastrichtin 
sopimuksessa vahvistettuna alkamispäivänä, 1 päivänä tammikuuta 1999, sillä heikentynyt 
taloudellinen toiminta haittaa välttämätöntä etenemistä lähemmäs terveempää julkisen talouden 
rahoitusasemaa. Pitkittynyt hitaan kasvun jakso todennäköisesti kasvattaisi näitä 
epävarmuustekijöitä. Tämä voi vuorostaan johtaa epävakaisiin rahoitusmarkkinoihin, jotka 
entisestään huonontavat yhteisön kasvunäkymiä. 
Erilaiset, joskin edellä mainittuihin liittyvät uhat varjostavat talouspolitiikkojen hoitoa. Elpymisen 
etenemiseen kohdistuva kärsimättömyys ja sosiaaliseen rauhattomuuteen liittyvä pelko voivat 
heikentää hallitusten ponnistuksia tarpeellisten budjetti- ja rakenneuudistusten toteuttamiseksi tai 
jopa lamauttaa ne. Kuitenkin lyhytaikainen hyöty, joka höllennetyn talouspolitiikan avulla voidaan 
toivoa saavutettavan, osoittautunee harhaksi. Jos hallitusten määrätietoisuus ja kyky panna 
täytäntöön valtiontalouden tasapainottamiseen tähtääviä suunnitelmia herättää epävarmuutta, tämä 
kuvastuu asianomaisissa maissa pitkien korkojen korkeampina riskipreemioina ja pakottaisi 
keskuspankit todennäköisesti nostamaan lyhyitä korkoja oman valuuttansa vahvistamiseksi 
ulkomaisilla valuuttamarkkinoilla ja liittyisi pyrkimykseen säilyttää kokonaispolitiikkansa 
uskottavuus. Valtiontalouden tasapainottamiseen tähtäävien ponnistelujen höllentyminen yhteisössä 
6.03.96 
- 14-
on vaarassa johtaa uusiin, mahdollisesti laajoihin jännitteisiin ulkomaisilla valuuttamarkkinoilla. 
Tällaisen epäsuotuisan korko- ja valuuttakehityksen yhteisvaikutuksella olisi vakavia ja tuhoisia 
seurauksia yksityisen alan luottamukseen ja sen myötä uuteen ja kestävään elpymiseen. 
On yhtälailla tärkeää säilyttää yhteisön poliittinen yksimielisyys koskien maltillisen 
palkkakehityksen toivottavuutta. Kaikki yritykset virkistää kulutuskysyntää rohkaisemalla 
suurempia palkkoja on todennäköisesti tuomittu epäonnistumaan. Tällainen politiikka ainoastaan 
lisäisi Euroopan pitkäaikaisia ongelmia, jotka liittyvät riittämättömään kansainväliseen 
kilpailukykyyn, ali-investointeihin ja liian suuriin työvoimakustannuksiin suhteessa 
tuotannontekijöiden muihin kustannuksiin. Lyhyelläkin aikavälillä näiden tekijöiden kielteiset 
vaikutukset olisivat ilmeisiä. Heikentynyt kilpailukyky, houkuttelevuuden väheneminen tuotannon 
sijaintipaikkana ja pääoman huonontunut kannattavuus vaikuttaisivat kielteisesti vientiin ja 
sijoitustoimintaan. Kuluttajan kannalta yksittäiselle työntekijälle maksetun suuremman palkan 
vastapainona olisi korkeammat hinnat, yritysten heikentynyt kyky työllistää työvoimaa 
kannattavasti, itsensä työllistävien pienemmät tulot sekä pienemmät pääomatulot. Ehkä tärkein 
seuraus palkkojen kasvattamisesta rahaviranomaisten vakaustavoitteita vastaamattomalla tavalla 
olisi raha- ja talouspolitiikan tiukentuminen, jolla varmasti olisi kielteinen kokonaisvaikutus 
kysyntään ja työllisyyteen. 
Tietyt talouden näkymiin liittyvät epävarmuustekijät voivat kuitenkin viitata myönteiseen 
kehitykseen. Yhteisön taloudelliset olosuhteet ovat suotuisimmat sitten 1960-luvun, ja taloudellinen 
toiminta voi luottamuksen palauduttua elpyä yllättävänkin nopeasti. Tämä edellyttää muun muassa 
sitä, että hallitukset ryhtyvät kaikkiin mahdollisiin toimiin vakuuttaakseen talouden toimijat 
päättäväisyydestään toteuttaa ilmoittamansa tavoitteet. 
1.3. Edistyminen nimellistä lähentymistä kohtijatkui 
Vuonna 1995 edistyttiin lähentymiskriteerien täyttämisessä, vaikka eteneminen ei kaikissa 
tapauksissa ollutkaan riittävän nopeaa. Inflaation ja korkojen osalta lähentyminen eteni suurelta osin 
tyydyttävästi; myös julkisen talouden tasapainottamisessa tapahtui etenemistä, mutta 
talouspolitiikkaan liittyvät ponnistukset eivät tuottaneet yhtä tyydyttäviä tuloksia useissa 
6.03.96 
15 
jäsenvaltioissa; tilanne ulkomaiden valuuttamarkkinoilla vakiintui oltuaan huomattavien 
heilahtelujen huonontama saman vuoden kevään aikana . 
1.3.1. Historiallisesti alhaiset ja lähentyvät hintojen nousut 
Vuonna 1995 yhteisön keskimääräinen inflaatio 
yksityisen kulutuksen deflaattorilla mitattuna aleni 
juuri ja juuri 3,1 prosenttiin. Hintojen lähentyminen 
voimistui, ja yhdentoista jäsenmaan inflaatio oli joko 
Maastrichtin inflaatiokriteerin edellyttämän viitearvon 
tasolla tai tätä alhaisempi. Inflaation lähentyminen 
säilyi niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat jo pitkään olleet 
ERM:ssa ja joiden inflaatio oli pysytellyt sillä kapealla 
vaihteluvälillä, joksi se oli asetettu ennen vaihteluvälin 
laajentamista elokuussa 1993 (Belgia, Tanska, Saksa, 
Ranska, Irlanti ja Alankomaat). Niiden lisäksi 
Yhdistyneen kuningaskunnan ja kolmen uuden 
jäsenvaltion (Itävalta, Suomi ja Ruotsi) inflaatio oli 
viitearvoa alhaisempi. Itävallan valuuttakurssi on 
pitkään ollut vakaa Saksan markkaan nähden, ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ruotsissa ja 
Suomessa keskuspankin politiikalle on asetettu 
inflaatiotavoite. Jäljellä olevista maista Italian inflaatio 
nopeutui 5,5 prosenttiin pääasiassa liiran arvon 
alenemisen vuoksi. Espanjassa inflaatio pysytteli 5 
prosentin tuntumassa, Portugalissa se hidastui noin 4,5 
prosenttiin ja Kreikassa inflaatio hidastui 
merkittävästi, yli 1,5 prosentilla, vaikka olikin yhteisön 
keskimääräistä inflaatiota nopeampaa. Taulukko 4 
Inflaatiokehitys 
(muutos prosenteissa, yksityisen kulutuksen deflaattori) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A' 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR15 
Viitearvo 1992 
2.0 
1.8 
4.8 
15.1 
6.4 
2.4 
2.5 
5.4 
0.1 
3.1 
3.9 
11.1 
4.1 
2.2 
4.7 
4.6 
2.8 1993 
3.1 
1.0 
3.9 
13.6 
5.5 
2.2 
1.7 
5.1 
4.4 
2.3 
3.4 
7.1 
4.2 
5.8 
3.5 
4.0 
3.1 1994 
3.0 
1.0 
2.7 
10.8 
4.9 
1.8 
2.7 
4.8 
2.6 
2.4 
3.0 
5.5 
1.3 
3.0 
2.4 
3.2 
2.9 1995 
1.5 
2.0 
2.0a 
9.2 
4.9 
1.9 
2.5 
5.6 
1.9 
1.6 
2.4 
4.1a 
1.1a 
2.8 
3.0 
3.1 
3.0 
Lähde: komission ennusteet, marraskuu 1995. Viitearvo 
on kolmen parhain suoriutuneen maan keskiarvo, johon 
lisätään 1,5 prosenttiyksikköä. 
a) Viimeisimmät tiedot huomioon ottaen. 
Kuvio 8 
Inflaation lähentyminen Kreikassa, 
Espanjassa ja Italiassa* 
993 1994 1996 
* Yksityisen kukituksen deflaattori, viitearvo, on 3 parhain 
suoriutuneen maan keskiarvo • 1 5 prosenttia 
1 YLsityiskohtainen analyysi Euroopan komission marraskuussa 1995 julkaistusta, lähentymistä Euroopan 
unionissa vuonna 1995 käsittelevässä kertomuksessa. Tässä kertomuksessa lähentymistä tarkastellaan 
ainoastaan suhteessa hintojen vakauteen ja terveeseen julkiseen talouteen. 
6.03.96 
Yleisesti hyvän inflaatiotilanteen taustalla on useita tekijöitä: 
useissa maissa keskuspankin uusi riippumaton asema on lisännyt hintojen 
vakaustavoitteiden uskottavuutta, ja alhaiset inflaatio-odotukset on yhä useammin 
sisäänrakennettu osa odotuksia; 
keskuspankkien toimet, erityisesti niissä maissa, joiden valuutan arvo oli laskenut 
merkittävästi tai joissa palkkaneuvottelut olivat johtaneet suhteelliseen korkeaan 
palkkatasoon, vahvistivat käsitystä inflaation vastaisen taistelun määrätietoisuudesta ja 
uskottavuudesta; 
BKT:n hitaasta kasvusta seurasi, että tuotanto jäi täyttä tuotantokapasiteettia vastaavan 
tason alle; 
ottamatta huomioon käydyistä palkkaneuvotteluista johtuneita odotettua korkeampia 
palkkoja eräissä maissa vuoden alussa, nimellinen korvaus työntekijää kohden kasvoi koko 
yhteisössä suhteellisen vaatimattomat 3,75 prosenttia; tuottavuuden kasvun ollessa 2 
prosenttia tämä johti työvoiman yksikkökustannusten vaatimattomaan 1,75 prosentin 
kasvuun; 
raaka-aineiden hinnat laskivat vuoden 1995 ensimmäisen puoliskon aikana ja pysyivät 
alhaisina. 
Koska kehityksen näiden tekijöiden osalta ja erityisesti inflaation vastaisen tavoitteen kasvaneen 
uskottavuuden koko yhteisössä odotetaan jatkuvan, hintojen lähentymiseen liittyvät näkymät ovat 
melko suotuisat. Eräiden sellaisten maiden valuuttojen vahvistuminen, joissa inflaatio on ollut 
verrattaen voimakas, edesauttanee tätä tapahtumasarjaa. Jatkossakin vaaditaan kuitenkin valppautta 
uusien inflaatiopaineiden muodostuessa. Tämä koskee erityisesti maita, joiden valuuttojen arvo on 
lähimenneisyydessä heikentynyt huomattavasti johtuen erilaisista viiveistä, jotka liittyvät 
siirtymiseen tällaisista valuuttaheilahteluista kotimarkkinoiden inflaatioon. 
1.3.2. Riittämätöntä edistystä budjettivajeiden pienentämisessä 
Jäsenvaltioiden budjettiasema parani yleisesti vuonna 1995. Useimmissa jäsenvaltioissa julkisen 
talouden alijäämät pienenivät, mutta tästä oli huomattavia poikkeuksia. Julkisen velan osuus 
BKT:sta kasvoi useimmissa jäsenvaltioissa edelleen, mutta muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta 
velkaantuminen oli aikaisempia vuosia hitaampaa. 
Komission yksiköiden viimeisimmät käytettävissä olevat arviot budjettikehityksestä yhteisössä ovat 
peräisin syksyllä 1995 laadituista taloudellisista ennusteista (katso taulukko 5). Eräissä 
6.03.96 
- 17-
jäsenvaltioissa vuoden 1995 lopussa tapahtunut odottamattoman jyrkkä laskusuhdanne ja ainakin 
muutaman jäsenvaltion budjettivaje viittaavat yhdessä siihen, että useiden maiden budjettivajeet 
todennäköisesti jäävät näiden ennusteiden lukuja suuremmiksi. Erityisesti pettymyksiä aiheuttaa 
Saksan odotettua merkittävästi suurempi julkisen talouden alijäämä (3,6 prosenttia BKT:sta 
ennakoidun 2,9 prosentin sijasta), joka siis on suurempi kuin Maastrichtissa vahvistettu viitearvo. 
Näin ollen koko yhteisön yleinen julkisen talouden vaje 
vuonna 1995 osoittautuu lähes varmasti yli 4,7 
prosentiksi BKT:sta, joksi se viimeisimmissä 
ennusteissa ennakoitiin, mutta jää todennäköisesti noin 
5 prosenttiin BKT:sta. Verrattuna vuoteen 1993, jolloin 
taantuma oli voimakkaasti huonontanut julkisen 
talouden asemaa useimmissa maissa, julkisen talouden 
kokonaisvaje on kuitenkin pienentynyt noin 1,5 
prosentilla BKT:sta. Vapaaharkintaiset poliittiset 
toimet vastasivat enemmän kuin puolesta tästä 
parannuksesta, ja muu parannus johtui vuoden 1994 ja 
1995 elpymisen myönteisistä vaikutuksista. 
Huolimatta eräiden maiden odotettua huonommasta 
budjettiasemasta useimmat jäsenvaltiot onnistuivat 
pienentämään budjettivajettaan vuonna 1995. 
Voimakkaimmin sitä paransi Ruotsi (yli 3 prosenttia 
BKT.sta): Tanskan, Kreikan, Ranskan, Italian ja 
Yhdistyneen kuningaskunnan odotetaan pienentävän 
vajettaan 1 -2 prosenttiyksikköä. Muiden maiden vajeet 
pienenivät alle 1 prosentilla BKT:sta. Saksan, Irlannin ja Itävallan vajeen ja BKT:n välinen 
suhdeluku kuitenkin huononi, osittain odotettua hitaamman talouskasvun takia (Saksa ja Itävalta), 
osittain budjettipolitiikan höllentämisen vuoksi. 
Yhteisön keskimääräinen velan suhde BKT:een kasvoi vuonna 1995 noin 3 prosenttiyksiköllä 
yhteensä 71 prosenttiin. Tämä johtui suurelta osin Saksan liittohallituksen maan yhdistymiseen 
liittyvistä velkaolettamuksista (erityisesti Treuhandanstalt), mutta velkaantuminen olisi lisääntynyt 
ilmankin tätä tekijää. Tosiasiassa velan suhde BKT:een huononi 11 jäsenvaltioissa. Myönteisempää 
oli, että suhdeluku pieneni muissa jäsenvaltioissa Italian 0,5 prosenttiyksiköstä Irlannin yli 5 Taulukko 5 
Julkisen talouden alijäämä 
(prosenttia BKTista) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1992 
-7.1 
-2.9 
-2.8 
-11.7 
-4.2 
-4.0 
-2.4 
-9.5 
0.8 
-3.9 
-2.1 
-3.3 
-5.9 
-7.8 
-6.3 
-5.2 1993 
-6.7 
-4.5 
-3.5 
-12.1 
-7.5 
-6.1 
-2.4 
-9.6 
1.8 
-3.2 
-4.3 
-7.1 
-8.0 
-13.4 
-7.8 
-6.3 1994 
-5.3 
-3.8 
-2.6 
-11.4 
-6.6 
-6.0 
-2.1 
-9.0 
2.2 
-3.2 
-4.4 
-5.7* 
-5.8 
-10.4 
-6.8 
-5.5 1995 
-4.5 
-2.0 
-3.6b 
-9.3 
-5.9 
-5.0 
-2.5a 
-7.2b 
0.4 
-3.1 
-5.5 
-5.2b 
-5.6fc 
-7.0 
-5.1 
-4.7 
Lähde: komission ennusteet, marraskuu 1995 
a) Luku sisältää tasa-arvoista kohtelua koskeva 
direktiivin mukaiset erääntyneide 
sosiaaliturvamaksujen suoritukset ja siinä o 
otettu huomioon Irlaanin talousarviossa olle 
tuoreemmat tiedot. 
b) Ottaen huomioon viimeaikaisimmat tiedot. 
6.03.96 
18 
Taulukko 6 
Julkisen talouden bruttovelka 
(prosenttia BKT:sta) 
B 
DK1 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
s 
UK 
EUR Taso 
1993 
137.5 
80.3 
48.2 
114.5 
60.4 
45.3 
97.4 
119.4 
6.3 
81.3 
62.8 
67.2 
57.3 
76.2 
48.5 
66.2 1994 
136.0a 
75.6 
50.2 
113.0 
63.0 
48.4 
91.1 
125.4 
5.9 
78.0 
65.2 
69.4 
59.8 
79.3 
50.3 
68.1 1995 
133.8a 
73.6 
58.8 
114.4 
64.8 
51.5 
85.9 
124.9 
6.3 
78.4 
68.0 
70.5 
60.3a 
81.4 
52.5 
71.1 Muutos 
95/94 
-2.2a 
-2.0 
8.6 
1.4 
1.8 
3.1 
-5.2 
-0.5 
0.4 
0.4 
2.8 
1.1 
0.5a 
2.1 
2.2 
3.0 95/93 
-3.7a 
-6.7 
10.6 
-0.1 
4.4 
6.2 
-11.5 
5.5 
0.0 
-2.9 
5.2 
3.3 
3.0a 
5.2 
4.0 
4.9 
Lähde: komission ennusteet, marraskuu 1 995 
1) Valtion keskuspankkitalletukset, valtion 
hallussa olevat muut kuin valtion 
joukkovelkakirjat ja julkinen, yrityksiin liittyvä 
velka oli vuonna 1995 noin 20 prosenttia. 
a) Ottaen huomioon viimeisimmät tiedot. prosenttiyksikköön. Useimmissa jäsenvaltioissa 
elpymisen ajan jatkunut velkaantumisasteen 
kasvu osoittaa, että julkisen talouden osuutta on 
leikattava useissa maissa. 
Lyhyellä aikavälillä tuotannon hitaampi kasvu 
vuonna 1996 vaikeuttaa itsessään 
budjettivajeiden pienentämistä. Toisaalta useat 
hallitukset ovat hiljattain ryhtyneet merkittäviin, 
jopa rohkeisiin toimenpiteisiin julkisen talouden 
saattamiseksi terveemmälle pohjalle. Nykyisestä 
taantumasta huolimatta edistyminen 
rakenteellisten vajeiden pienentämisessä säilyy 
koskemattomana ja tukevoittaa siten perustaa, 
jonka pohjalta Euroopan talous- ja rahaunionin 
tavoitteet voidaan saavuttaa suhdanneoloista 
riippumatta. 
On ensisijaista, etteivät hallitukset käytä huonoja suhdanteita tekosyynä rakenteellisten, 
valtiontalouden tasapainottamiseen tähtäävien ponnistelujen höllentämiseksi. Ainoastaan tiukalla 
talouspolitiikalla voidaan palauttaa luottamus ja alhaiset korot, jotka ovat välttämättömiä 
taloudellisen toiminnan vilkastamiseksi uudelleen. Vaikka onkin ilmeistä, että monien maiden on 
vielä pystyttävä pienentämään vajettaan huomattavasti voidakseen noudattaa Euroopan talous- ja 
rahaunioniin liittyviä sitoumuksia, vaadittava edistyminen ei kuitenkaan ole niin suurta, että sitä 
olisi pidettävä epärealistisena. Useiden jäsenvaltioiden odotetaan ottavan käyttöön ylimääräisiä 
leikkaustoimenpiteitä ennen vuotta 1997, mikä entisestään kasvattaisi lähentymistä talousarvion 
alueella. 
6.03.96 
- 19-
1.4. Kangertelevia parannuksia työmarkkinaoloissa 
1.4.1. Viimeaikainen kehitys 
Kuvio 9 Työllisyys ja työttömyys Euroopan yhteisössä" 
prosenttia työvoimasi 
12 
10 
Muutokset työssakäyviett määrässä 
(oikeanpuoleinen asteikko) 
78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 
mukaan lukien Saksan 5 uutta Landeria vuodesta 1991 Työllisyys 
Voimakkuus, jolla nykyinen 
elpyminen käynnistyi, johti 
ensimmäistä kertaa vuoden 1991 
jälkeen työmarkkinaolojen ja 
työllisyyden tiettyyn paranemiseen 
vuonna 1994. Vuoden 1995 kolmen 
ensimmäisen neljänneksen kuluessa 
kokonaisuustyöllisyys kasvoi edelleen 
hieman, mutta taloudellisen toiminnan 
hidastuessa myönteinen kehitys taittui 
vuoden lopussa. Näin ollen työllisyys 
nousi todennäköisesti huomattavasti 
vähemmän kuin marraskuussa 1995 
laadituissa ennusteissa ennakoitu 0,75 prosenttia, eikä uusien työpaikkojen nettomäärä yltänyt 
aikaisemmin toivottuun 1,1 miljoonaan työpaikkaan. 
Nopean tuottavuuden hyötyjä huomioon ottamatta 
työllisyyden kasvu oli vuonna 1995 voimakkainta Irlannissa 
(aikaisemmin ennakoitu 3,5 prosentin suuruiseksi), ja sen 
voimanlähteenä oli taloudellisen toiminnan vilkas, noin 7 
prosentin kasvu. Työllisyys kasvoi voimakkaasti myös 
Tanskassa, Luxemburgissa, Ruotsissa ja Suomessa 
(todennäköisesti 1,5-3 prosenttia) johtuen keskimääräistä 
voimakkaammasta talouskasvusta sekä yritysten työhönoton 
vilkastumisesta, mikä johtui työtuntien määrän kasvusta 
työntekijää kohden vuoden 1994 nousukauden aikana. 
Espanjassa joustavampiin työjärjestclyihin tähtäävät 
toimenpiteet saattoivat edesauttaa talouskasvuun liittyvän 
työllisyyskynnyksen alentumista. Työssäkäyvien määrä 
kasvoi 2,5 prosenttia tuotannon kasvun ollessa noin 3 
prosenttia. Sitävastoin työllisyys laski tai pysyi vuonna 
1995 parhaassa tapauksessa samalla tasolla Belgiassa, 
Saksassa, Italiassa, Itävallassa ja Portugalissa. Monissa 
näistä maissa viimeaikaisimmat suuntaukset ovat olleet huonompaan päin. Muissa jäsenvaltioissa 
työllisyyden kasvu hidastui vuoden loppua kohti. Taulukko 7 
Työllisyyden kasvu 
(prosenttia/vuosi) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
s 
UK 
EUR 1992 
-0.4 
0.1 
-1.9 
1.5 
-2.1 
-0.7 
0.4 
-0.6 
2.5 
2.0 
1.8 
-1.8 
-7.1 
-4.3 
-2.0 
-1.3 1993 
-1.4 
-2.3 
-1.8 
0.9 
-4.4 
-1.0 
0.6 
-6.8 
1.8 
-0.1 
0.6 
-1.9 
-6.1 
-5.5 
-1.5 
-2.5 1994 
-0.7 
-0.2 
-0.7 
1.9 
-0.9 
0.1 
2.6 
-1.6 
1.3 
0.1 
0.3 
-0.2 
-1.3 
-1.0 
0.7 
-0.4 1995 
0.4a 
2.1 
-0.2a 
1.0 
2.7a 
1.1 
3.5 
0.1 
2.5 
1.2 
0.2 
-0.6 
2.2a 
1.7 
0.8 
0.7 
a) Huomioon ottaen viimeisimmät tiedot. 
Lähde: komission ennusteet, marraskuu 1995 
6.03.96 
20 
Työttömyys 
Uusien työpaikkojen lisääntyminen vuonna 1994 johti 
ensin työttömyyden pienenemiseen 10,6 prosenttiin 
syyskuussa 1995, kun se suurimmillaan eli keväällä 1994 
oli ollut 11,3 prosenttia työvoimasta. Mutta johtuen 
työllisyyden kasvun hidastumisesta vuoden 1995 kuluessa 
myönteinen kehitys kääntyi työllisyyden laskuun, ja 
työttömyys kasvoi 10,9 prosenttiin joulukuussa 1995. 
Työttömyys pieneni edelleen Tanskassa, Espanjassa, 
Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Irlannissa 
ja Kreikassa uusien työpaikkojen merkittävästä 
lisääntymisestä huolimatta ei työttömien määrää työvoiman 
kasvun takia onnistuttu pienentämään huomattavasti. 
Vuoden 1995 viimeisinä kuukausina työttömyys kasvoi 
Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Ruotsissa. Taulukko 8 
Työttömyys 
(prosenttia työvoimasta) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
s 
UK 
EUR 1992 
7.3 
9.2 
6.6 
7.9 
18.5 
10.4 
15.4 
9.0 
2.1 
5.6 
3.6 
4.2 
13.1 
5.8 
10.1 
9.3 1993 
8.9 
10.1 
7.9 
8.6 
22.8 
11.7 
15.7 
10.3 
2.7 
6.6 
4.2 
5.7 
17.9 
9.5 
10.4 
10.9 1994 
10.0 
8.2 
8.4 
8.9 
24.1 
12.3 
15.1 
11.4 
3.5 
7.0 
4.4 
7.0 
18.4 
9.8 
9.6 
11.3 1995 
10.2 
6.9 
8.3 
8.9 
22.5 
11.5 
14.9 
11.7 
3.8 
6.7 
4.5 
7.2 
17.2 
9.1 
8.5 
10.7 
Lähde: komission ennusteet, marraskuu 1995. 
Jos viimeisimmät arviot alkuvuoden 1996 heikosta taloudellisesta toiminnasta saadaan vahvistettua, 
työmarkkinoiden lyhyen aikavälin näkymät ovat odotettua epäsuotuisammat. Ellei työllisyyden 
voida kaiken kaikkiaan odottaa paranevan yhteisössä, työttömyys kasvaisi erittäin lyhyellä 
aikavälillä. Jos talous kuitenkin kääntyy nousuun, työttömyyden pienenemiskehityksen voidaan 
olettaa jatkuvan vuoden jälkimmäisellä puoliskolla. 
1.4.2. Pidemmän aikavälin suuntauksia yhteisössä luoduissa työpaikoissa 
Työpaikkojen määrä yhteisössä väheni 
huomattavasti 1980-luvun alun 
talouden laskusuhdanteen aikana. Sitä 
seurannut talouskasvun voimistuminen 
keskimäärin 2,8 prosentin vuosittaiseen 
kasvuun vuosina 1984-1991 johti 
nettomääräisesti 10,5 miljoonaan 
uuteen työpaikkaan yhteisössä. Kun 
yksityisen alan työllisyyden kasvu 
ensin oh pysähdyksissä ja työpaikkojen 
määrä sitten ajanjaksona 1975-1983 
selvästi väheni samaan aikaan, kun 
julkisen alan työllisyys parani, vuosina 1984-1991 luodut uudet työpaikat olivat pääasiassa 
yksityisellä alalla. Tässä suhteessa pienten ja keskisuurten yritysten panos oli Taulukko 9 
Luodut työpaikat Euroopan yhteisössä 
(ESA:n perusteella,miljoonaa työpaikkaa) 
Koko talous, EUR15-
Koko talous, EUR13-a 
josta 
- yksityisiä 
- julkisia 1976 
1980 
2,9 
2,8 
0,0 
2,8 1981 
1983 
-3.0 
-3,1 
-4,1 
1,0 1984-
1991 
10.4 
10,0 
7.4 
2.6 1992-
1994 
-4.4 
-4.4 
-3.4 
-1.0 1995 
l.lb> 
l.lb> 
1.2b> 
-0.1 b> 
a' EUR15 lukuun ottamatta Portugalia ja Kreikkaa 
' Ennusteet, marraskuu 1995; mukaan lukien Saksan uudet Länderit 
iMhde: kansalliset selvitykset ja komission yksiköiden arviot. 
6.03.96 
merkittävä. Vuosina 1988-90 pk-yritysten osuus työpaikoista kasvoi 2,5 prosenttia suurempien 
yritysten osuuden vuosittaisen kasvun ollessa 0,75 prosenttia. Vuosien 1984 ja 1991 välinen jakso 
osoitti selvästi Euroopan talouden kyvyn luoda uusia työpaikkoja niin kauan, kuin pystyttiin 
säilyttämään voimakas kasvu ilman inflaatiota. Seuraavan talouden laskusuhdanteen aikana vuosina 
1992-19942 menetettiin kuitenkin 4,5 miljoonaa työpaikkaa. Vaikka taantuman vaikutukset 
ulottuivat sekä pk-yrityksiin että suuriin yrityksiin, työpaikkojen määrän väheneminen ei ollut yhtä 
selvää pk-yrityksissä kuin suuremmissa yrityksissä. 
Työllisyyden kehitys 
tämänhetkisessä elpymisessä ei 
näyttäisi vahvistavan usein 
esiintynyttä pelkoa, joka liittyy 
kasvuun ilman työpaikkoja. 
Teollisuuden alan ankarasta 
kilpailuympäristöstä ja huolimatta 
siihen liittyneistä pyrkimyksistä 
vähentää kustannuksia Euroopan 
yhteisön talous kykeni kasvattamaan 
työpaikkojen nettomäärää vuoden 
1995 kolmen ensimmäisen 
neljänneksen aikana, ja 
talouskasvuun liittyvä 
työllisyyskynnys, toisin sanoen se 
tuotannon kasvun taso. jonka 
ylittävä kasvu lisää työllisyyttä, oli 
sama kuin yhteisön keskimääräinen 
luku kahden viime vuosikymmenen 
aikana. Työllisyyskynnyksellä on 
kuitenkin ollut taipumus vaihdella 
jäsenvaltioiden välillä ja heilahdella 
eri ajanjaksoina yksittäisissä 
jäsenvaltioissa. 
Työpaikkojen määrän hidas kasvu tai 
jopa väheneminen tietyillä nopean 
tuottavuuden kasvun aloilla voi 
välillisesti edesauttaa työpaikkojen 
luomista muilla talouden aloilla 
laskemalla ensin mainitun alan 
tuotteiden suhteellisia hintoja, minkä 
ansiosta kaikkien kuluttajien 
ostovoima ja sen myötä tuotteiden ja Kuvio 10 
BKT:n kasvu Euroopan yhteisössä 
k8stcirn$ä*}rt 
77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Työllisyyden kasvu Euroopan yhteisössä 
75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Työn tuottavuuden kasvu Euroopan 
yhteisöissä 
?4<$4 fea$kHttföri& 
75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Työllisyyden kehittyminen 
aloittain 
Indeksi 1970=100 
L hiin : OECD (vuodnn 1994 tiodot ptmistuvat Eucoitatin i 
Lisäksi Saksan uusissa Ländereissä meneteltiin noin miljoona työpaikkaa rakennemuutosten seurauksena. 
6.03.96 
-22-
palvelujen kokonaiskysyntä kasvaa mukaan lukien niiden työvoimavaltaisten alojen tuotteet ja 
palvelut, joilla tuottavuus kasvaa hitaasti. Pk-yritykset, joiden osuus vähemmän pääomavaltaisten 
alojen työllisyydessä on yleensä suurempi, ovat avainasemassa työllistämismahdollisuuksien 
luomisessa. Viimeisen 25 vuoden kuluessa työllisyys on ollut laskussa talouden voimakkaan 
tuottavuuden kasvun aloilla, nimittäin maataloudessa ja tehdasteollisuudessa (katso taulukko 11). 
Tehdasteollisuudessa, jossa työllisyyden suhdannevaihtelut ovat selvempiä, on ollut voimakkaan 
työllisyyskasvun jaksoja, etenkin 1980-luvun lopun nopean kasvun ajanjakson aikana. 
Tehdasteollisuuden ja maatalouden työllisyyden aleneva suunta on kuitenkin rakenteellinen ilmiö, 
jota talouden palvelualan kasvanut työllisyys on tasapainottanut. Tämä kasvava suuntaus katkesi 
väliaikaisesti viime taantuman aikana, jolloin palvelualan työllisyys kääntyi laskuun johtuen osittain 
esimerkiksi rahoituspalvelujen ankarammasta kilpailuympäristöstä ja monien, taantumaa edeltäneen 
nopean kasvun aikakauden aikana perustettujen pk-yritysten haavoittuvuudesta. 
Yhteisön menestyminen työpaikkojen luomisessa 1980-luvulla sekä työllisyyden paraneminen 
uudelleen vuoden 1994 puolivälistä vuoden 1995 puoliväliin viittaavat siihen, ettei epäonnistuminen 
työttömyyden merkittävässä vähentämisessä ole johtunut ensisijaisesti kyvyttömyydestä luoda 
työpaikkoja oikeissa olosuhteissa, vaan enemmmänkin kyvyttömyydestä ylläpitää työpaikkoja 
synnyttävää kasvua törmäämättä makrotalouden esteisiin tai työmarkkinoiden rakenteellisiin 
esteisiin. 
1.4.3. Työttömyyden kohdintuminen yhteisössä 
Euroopan rakenteelliseen työttömyyteen liittyvien ongelmien vakavuutta korostaa se, kuinka 
tavallista on, että työttömyys koskee tiettyjä työntekijäryhmiä, etenkin ammattitaidottomia ja 
kokemattomia työntekijöitä, ja kuinka usein se muuttuu pitkäaikaistyöttömyydeksi. 
Ammattitaitoa silmälläpitäen Euroopan taloudessa meneillään oleva teknologiseen kehitykseen, 
uusiin organisaatiorakenteisiin sekä lisääntyneeseen kilpailuun ja maailmanlaajuistumiseen liittyvä 
nopea muutos on osaltaan vähentänyt ammattitaidottoman työvoiman kysyntää Euroopassa. Näitä 
kysyntäpuolen nopeita muutoksia ei kuitenkaan ole vastannut yhtä nopea edistyminen 
työmarkkinoiden tarjontapuolella, joka ilmenisi uudenlaisena ammattitaitona, uusina kykyinä sekä 
työhön liittyvänä ja maantieteellisenä liikkuvuutena. 
Lisäksi ammattitaidoton ja kokematon työvoima hinnoitellaan usein ulos markkinoilta, koska 
tällaisen työvoiman tuottavuuden ei katsota vastaavan työvoiman kokonaiskustannuksia mukaan 
lukien verot. Muut kuin palkkakustannukset vastaavat monissa Euroopan maissa huomattavaa osaa 
palkan kokonaiskustannuksista, ja yleensä ne ovat suurimpia alhaisemmissa palkkaluokissa. 
6.03.96 
-23-
Lisäksi toimeentulotukijärjestelmien antaman 
turvan ansiosta työssäkäyvien ja työttömien 
käytettävissä olevien tulojen ero on tietyissä 
tapauksissa hyvin pieni. Tällä tavalla 
sosiaalisten etuisuuksien järjestelmä voi 
hyödyllisyydestään huolimatta asettaa 
vähimmäistason ammattitaidottoman ja 
kokemattoman työvoiman palkoille, mikä 
myötävaikuttaa tällaisen työvoiman 
uloshinnoitteluun työmarkkinoilta. 
Nämä järjestelmät kasvattavat kokemattomien 
nuorten ja niiden pitkäaikaistyöttömien, joiden 
ammattitaito on ruostunut, vaikeuksia saada 
jalansija aktiivisilla työmarkkinoilla ja pysyä 
niillä. 
Työttömyys koskettaa edelleen erityisesti 
nuoria, ja he näyttävät viimeaikaisen 
laskusuhdanteen aikana kantaneen 
suhteettoman suuren osan kasvaneesta 
työttömyysuhasta. Lisäksi työttömyys on 
edelleen huomattavasti yleisempää naisten kuin 
miesten keskuudessa, vaikka epätasapaino 
onkin pienentynyt viime vuosina. Talouden 
laskusuhdanteen aikana miesten työttömyys 
lisääntyi enemmän kuin naisten, mikä osittain 
johtuu siitä, että miesten osuus 
suhdanneherkkien alojen työvoimasta on 
suurempi kuin naisten. Taulukko 10 
Työttömyyden ominaispiirteitä, 1994 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
1RL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
A 
S 
FIN 
EUR Työttö­
myys Nuoriso­
työttö­
myys 
Prosenttia 
10.0 
8.2 
8.4 
8.9 
24.3 
12.3 
14.7 
11.4 
3.5 
7.0 
7.0 
9.6 
9.8 
18.4 
11.2 24.1 
10.7 
8.6 
27.7 
45.3 
29.1 
23.3 
32.3 
7.7 
10.7 
15.1 
17.0 
22.6 
33.6 
21.8 Pitkäaikai­
styöttö­
myys 2) Ammatti-
taidotto-man 
työvoiman 
työmyys ' 
Osuus koko­
naistyöttömyydestä 
58 
32 
44 
51 
53 
38 
59') 
62 
30 
49 
43 
45 
101) 
21 
48 52 
31 
22 
40 
68 
46 
64 
59 
63 
32 
79 
58 
50 
1) 1993 2) Ollut työttömänä 3) Alle yläasteen koulutus; 
osuus laskettu 15-59-vuotiaille 
Lähde : Työvaimaa koskeva tutkimus, EUROSTAT 
1994, ja kansalliset tilastokeskukset (S, FIN) 
Kuvio12 
Työttömyys Euroopan yhteisössä4 
(iän mukaan) 
,jtëa*\etttA»Lw,,, 
83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 
(sukupolen mukaan) 
83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 
'EUR 12 
Lähde: Eurostatin yhdenmukaistetut työttömyysluvut 
6.03.96 
24-
Kehys 3: Työttömyyden taloudellinen koostumus 
Taloudelliselta näkökannalta työttömyys voidaan jakaa suhdannetyöttömyyteen ja suhdanteista 
riippumattomaan työttömyyteen . Suhdannetyöttömyys on seurausta kokonaiskysynnän 
supistumisesta suhteessa käytettävissä olevaan tuotantokapasiteettiin. Koska osa työttömästä 
työvoimasta on välittömästi palkattavissa, kasvanut kysyntä voi kumota suhdannetyöttömyyden 
elpymisen ensimmäisessä vaiheessa, joka vastaa paluuta olemassa olevan kapasiteetin 
tavanomaiseen käyttöön. Koska suhdannetyöttömyyden on vuonna 1994 arvioitu vastanneen vain 
vähän yli 2 prosenttia työvoimasta, sen poistaminen ei riitä saattamaan työttömyyttä 
hyväksyttävälle tasolle. 
Työttömyyden taloudellinen koostumus Euroopan 
yhteisössä* 
(prosenttia työvoimasta) 
Kokonaistyöttömyys 
Suhdannetyöttömyys 
Suhdannetyöttömyys, 
(tarkkaan ottaen) 
72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 : 
'EUR 12 i 87 88 89 90 91 92 93 94 Suhdanteista riippumaton työttömyys 
liittyy ensisijaisesti työpaikkojen 
riittämättömään määrään tietyllä 
työvoiman reaalisella kustannustasolla, 
toisin sanoen sellaisen kapasiteetin 
puutteeseen, joka voidaan työllistää 
kannattavasti tietyllä palkka- ja 
hintatasolla. Tällaisissa olosuhteissa 
suurempi kysyntä johtaisi inflaatioon eikä 
työllisyyden kestävään kasvuun. Osa 
suhdanteista riippumattomasta 
työttömyydestä voidaan kumota 
voimakkaalla investointiperäisellä 
kasvulla, jolloin investointien parempi 
kannattavuus edistää tuotantokapasiteetin kasvua. Näin saadut työpaikat voidaan täyttää niillä, 
jotka ovat edelleen läsnä työmarkkinoilla ja jotka voidaan työllistää vähäisellä koulutuksella. 
Osa suhdanteista riippumattomasta työttömyyudestä vastaa sellaista työvoiman osaa, jolla ei 
helposti voida täyttää kasvukehityksen synnyttämiä työpaikkoja. Tarkkaan ottaen tämä 
päällekkäisyys vastaa rakenteellista työttömyyttä. Päällekkäisyyden suuruutta on vaikea 
arvioida, mjutta komission yksiköiden arvioiden mukaan se on vähintään 4 prosenttia 
työvoimasta . Myös pitkäaikaistyöttömyyden osuutta työttömyydestä (noin 5,5 prosenttia 
aktiivisesta väestöstä) voidaan käyttää karkeana mittarina. Rakenteellista työttömyyttä tarkasti 
ottaen on vähennettävä aktiivisilla työmarkkinapolitiikoilla, jotka on räätälöitävä erikseen 
ongelmaryhmille ja pitkäaikaistyöttömille. Tällaisilla politiikoilla on tärkeä sosiaalinen tavoite, ja ne 
estävät osaltaan sosiaalista syrjäytymistä. Mutta ellei sopivia työpaikkoja kyetä luomaan, näistä 
politiikoista ei saada täyttä hyötyä, ja tällaiset toimenpiteet uhkaavat jäädä pettymyksiksi niille, 
joiden oli tarkoitus hyötyä niistä, elleivät he, kuten aikaisemmin, pysty saamaan työtä. 
Toiselta näkökannalta työmarkkinoilla voi esiintyä jännitteitä jo ennen kuin rakenteellisen 
työttömyyden tasoa on tarkkaan ottaen saavutettu. Työllisyyden selvää paranemista voi rajoittaa 
NAlRUun (vähimmäistyöttömyysprosentti, joka on sopusoinnussa hintojen vakauden kanssa) 
liittyvä raja, joka ilmenee palkkainflaation nopeutumisena, ennen kuin työttömyyttä on onnistuttu 
vähentämään riittävästi. Kun työttömyys pienenee, työssäkäyvien parantunut neuvotteluasema tai 
alueelliset ja ammattialakohtaiset pullonkaulat sekä jäykät palkkarakenteet voivat yhdessä johtaa 
palkkojen nopeampaan kasvuun. NAIRUa on kuitenkin vaikea arvioida kokemusperäisesti osittain 
siksi, että se ei ole yleismaailmallinen vakio, vaan taloudellisen ja palkanmuodostukseen liittyvän 
järjestelmän rakenteellinen ja sisäänrakennettu muuttuja. Eräässä viimeaikaisessa arviossa3 
vuoden 1994 NAIRU arvioitiin koko Euroopan yhteisössä juuri ja juuri 6 prosentin yläpuolelle, 
mutta tästä on paljon epävarmuutta. Uuden työpaikkojen luomista jarruttavaa palkkainflaation 
uhkaa voidaan pienentää rakenteellisilla työmarkkinauudistuksilla Essenin ja Madridin 
huippukokouksissa asetettujen ensisijaisuusjärjestysten mukaisesti. 
"Työttömyyden rakenne taloudelliselta näkökannalta", European economy n:o 59, 1995. 
6.03.96 
-25-
1.5. Valkoisen kirjan keskipitkän aikavälin tavoitteet vaarassa 
Komission vuonna 1993 kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä käsittelevän valkoisen kirjan 
julkaisemisen jälkeen yhteisössä on vallinnut laaja yksimielisyys siitä, että voimakas kasvu on 
keskipitkällä aikavälillä edellytys työttömyyden tason merkittävälle alentamiselle. Nykyinen 
talouden laskusuhdanne on synnyttänyt epäilyksiä mahdollisuuksista tällaiseen voimakkaaseen 
kasvuun ja työpaikkojen synnyttämiseen yhteisössä tulevan 4-5 vuoden aikana ja erityisesti 
mahdollisuuksista puolittaa työttömyys vuosien 1994 ja 2000 välisenä aikana. 
Valkoiseen kirjaan liittyi keskipitkän aikavälin ennusteita ajanjaksolle 1994-2000. "Viite-ennuste" 
oli esimerkki mahdollisesta lopputuloksesta, jos jäsenvaltiot heti taloutensa elvyttyä pitäytyisivät 
toivotun lähentymiskehityksen mukaisissa budjettipolitiikoissa, ja jos palkkakehitys onnistutaan 
säilyttämään sopivana. Näissä olosuhteissa rahapolitiikka voitaisiin pitää vähemmän tiukempana 
kuin muutoin, ja valuuttakurssit pystyttäisiin vakauttamaan. 
Tämän ennusteen kasvukäyrä perustui 
melko hitaaseen elpymiseen vuosina 
1994-1995, jota seuraa nopeamman 
kasvun kausi 1996-97 sekä yhteisön 
keskimääräisen vuosittaisen kasvun 
vakiintuminen 3,5 prosentin tasolle sitä 
seuraavina vuosina. Vuosittainen kasvu 
olisi vuosina 1994-2000 keskimäärin 2,9 
prosenttia eli juuri ja juuri alle vuosina 
1984-1990 toteutuneen 3 prosentin. 
Tässä ennusteessa kasvun 
voimanlähteenä olisi sijoitusten voimakas 
kasvu, joka johtuu lopullisen kysynnän 
tyydyttävästä kasvusta sekä hyvästä ja 
kasvavasta kannattavuudesta Siten 
tuotantokapasiteetti kasvaisi samassa 
tahdissa tuotannon kanssa, eikä vuosien 
1988-1990 talouden ylikuumentumiseen 
liittyneet ongelmat ennusteen mukaan 
toistuisi (katso kuvio 13). Kuvio 13 
Toteutunut ja potentiaalinen tuotanto Euroopan 
yhteisössä jaksolla 1983-2000 (valkoisen kirjan ennuste) 
BKT ja tuotantokapasiteetti 
prosenttia/vuosi ; 1989 1992 1995 
BKT ja tuotantokapasiteetti 
1989 1992 1995 
Tuotannon erotus (*) 
6.03.96 
-26 
Kuvio14 
Marraskuussa 1995 laadittu ennuste ja valkoisen kirjan 
viite-ennuste 
(Keskimääräinen vuosittainen kasvu prosenteissa) 
a. Todellisen BKT:n kasvu 
vjtte*nhusiè. 
1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 
c. Työllisyys 
15 
1 
05 
0 
-05 
-1 
•1 5 
-2 l «nrsu*te 
Vlttènènnustè 
1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 Tosiasiassa elpyminen oli vuonna 1994 
huomattavasti voimakkaampaa, ja se oli 
vuoden aikana voimistuneesta 
taantumasta huolimatta keskimäärin 
odotettua parempi vuonna 1995 (kuvio 
14). Siten valkoisen kirjan kasvuennuste 
näytti mahdolliselta toteuttaa komission 
marraskuussa 1995 julkaistuja 
ennusteita laadittaessa. Vuoden 1996 
näkymien huononnuttua valkoisen kirjan 
ennusteet on vaikeampia toteuttaa, 
vaikka se ei vielä olekaan kokonaan 
poissuljettu. 
Koko yhteisössä voidaan odottaa talouskasvun terveisiin lähtökohtiin perustuvaa voimakasta 
elpymistä jos ja ainoastaan jos luottamus palautuu nopeasti. On totta, että kasvu saattaa vuoden 
1996 toisella puoliskolla ja vuonna 1997 olla jopa 3 prosenttia tai enemmän. Tämä olisi perusta 
voimakkaalle, sijoitusperäiselle ja kestävälle kasvukehitykselle vuosina 1998-2000. Liian voimakas 
kasvu vuodesta 1997 eteenpäin tarkoittaisi uutta, tuotantokapasiteetin käyttöön liittyvien 
jännitteiden uhkaa. Politiikan laatijoiden olisi pysyteltävä valppaina välttääkseen ylikuumenemista, 
joka liittyi melko samantapaisiin olosuhteisiin vuosina 1988/1989. 
6.03.96 
27 
Kuvio 15 Valkoisen kirjan ennuste ja 
kasvuodotukset vuodelle 1997 
Valkoisen kirjan 
errnmttf 
1993 1995 1996 2000 Jos kasvu elpyy voimakkaasti vuoteen 
1997 mennessä, se mahdollistaisi paluun 
valkoisen kirjan kasvuennusteeseen 
(kuvio 15), ja tämä voisi johtaa 
työttömyyden huomattavaan 
vähenemiseen. Voimakkaampi 
kasvukehitys ei juurikaan näytä 
mahdolliselta ilman, että se synnyttäisi 
jännitteitä. Mutta paluu valkoisen kirjan 
kasvuennusteeseen ja sellaiset 
jännitteistä vapaan kasvukehityksen 
turvaamiseen tähtäävät rakenteelliset 
politiikat, jotka parantavat työvoiman työllistettävyyttä ja muuttavat talouskasvun enemmän 
työpaikkoja synnyttäväksi, ovat välttämättömiä, jotta voitaisiin edetä lähemmäs valkoisessa kirjassa 
asetettuja, työttömyyteen liittyviä tavoitteita. 
Komission makrotalouteen liittyvien ja rakenteellisten politiikkojen kasvavan yhteensovittamisen 
vastavuoroisesti vahvistavia vaikutuksia käsittelevässä, Madridin huippukokoukselle luovutetussa 
kertomuksessa todettiin lopuksi, että "mikään voimakas kasvukehitys eikä työttömyyden 
huomattava väheneminen ole mahdollinen Euroopan unionissa, ellei talouspolitiikan laajoja 
suuntaviivoja sovelleta määrätietoisesti ja asianmukaisesti yhteensovitetulla tavalla. Suurin uhka, 
joka koettiin kevään 1995 valuuttamyllerryksen yhteydessä, on uskottavuuden puute, joka liittyy 
yhteisen strategian soveltamiseen tietyissä jäsenvaltioissa; sillä on kaikkien kannalta kielteisiä 
seurauksia. Siinä tapauksessa tulos ei kenenkään kanna/ta ole ihanteellinen. Siksi kaikkien 
maiden politiikan laatijoiden ja työmarkkinaosapuolien olisi huolehdittava talouspolitiikan 
laajojen suuntaviivojen määrätietoisesta täytäntöönpanosta. " Tämä olisi toteutettava tämän 
kertomuksen jäljellä olevassa osassa esitettyjen suuntaviivojen mukaisesti. 
6.03.96 
-28-
Luku 2: Kasvuun ja työllisyyteen tähtäävät 
talouspolitiikat 
2.1. Toivottu politiikkojen yhdistelmä 
Makrotalouden politiikkojen toivottu yhdistelmä määräytyy suurelta osin kolmen tekijän, 
rahapolitiikan, budjettipolitiikan ja palkkakehityksen perusteella; näistä kolmesta vastaa kolme 
toimijoiden ryhmää. Rahapolitiikkaa harjoittavat yhä riippumattomammat keskuspankit, joiden 
ensisijaisena tavoitteena on hintojen vakaus. Budjettipolitiikasta kantavat vastuun itsenäiset 
hallitukset ja parlamentit, joiden toimintavapautta perustamissopimuksen määräykset ja kipeästi 
tarvittava julkisentalouden tasapainottaminen rajoittavat. Palkkaneuvottelut ovat yleensä 
työmarkkinaosapuolien vastuulla, mutta palkkojen muodostukseen liittyvä tapahtumasarja vaihtelee 
merkittävästi jäsenvaltioiden välillä. Palkkojen kehityksen olisi noudatettava hintojen vakaudelle 
asetettuja ehtoja ja osaltaan edistettävä työpaikkoja synnyttäville investoinneille asetettujen 
kannattavuusvaatimusten täyttymistä. Politiikan eri toimijoiden välinen yhteensovittaminen on 
olennaista, jotta vältytään samantapaisilta poliittisilta ristiriidoilta, joita nähtiin 1980-luvun lopussa 
ja 1990-luvun alussa; ne olivatkin tärkeimpiä tekijöitä vuosien 1992/1993 taantuman taustalla. 
Tärkein keino, jolla näiden kolmen tekijän avulla voidaan käynnistää elpyminen uudelleen, saavuttaa 
laaja ja pysyvä lähentyminen sekä vähentää hälyttävän suurta työttömyyttä merkittävästi ja 
pysyvästi, on kasvattaa makrotalouden politiikkojen yhdistelmän liennytystä. Yhteisössä on 
mahdollisuus höllentää rahapolitiikkaa entisestään. Tämän mahdollisuuden järkevä ja tehokas 
käyttö vaatii kuitenkin, että yhdistelmän kahden muun tekijän toiminnassa noudatetaan hintojen 
vakaustavoitetta. Useissa jäsenvaltioissa pystytään määrätietoisempien ja uskottavampien 
talouspoliittisten ponnistusten avulla sekä jatkuvan ja sopivan palkkakehityksen ansiosta 
pienentämään lyhyitä ja pitkiä korkoja. 
Nykyisestä kasvun pysähdyksestä selviytymiseksi ja yhteisön talouden saattamiseksi vahvalle, 
inflaation vastaiselle ja työpaikkoja luovalle keskipitkän aikavälin pohjalle näin saavutetun 
makrotaloudellisen politiikan tasapainottamista on tuettava ja yhteensovitettava laajalla 
rakennepolitiikkojen valikoimalla. Ne edistävät osaltaan kokonaisstrategiaa, pääasiassa kolmen 
kanavan kautta: (i) turvaamalla jännitteistä vapaa makrotalouden kasvukehitys toimenpiteillä, joiden 
tarkoituksena on parantaa tuote- ja palvelumarkkinoiden toimintaa ja kasvattaa myönteistä 
työvoimamarkkinajoustoa; (ii) tehostamalla sisäänrakennettuja kasvutekijöitä toimilla, joilla 
tähdätään innovaatioiden, kilpailun ja inhimillisen pääoman edistämiseen, sekä (iii) kasvattamalla 
6.3.96 
29-
kasvun työvaltaisuutta laajentamalla palkkakustannusten haitaria, erityisesti pienentämällä 
epäsuoria työvoimakustannuksia alhaisemmissa palkkaluokissa, organisoimalla työoloja uudelleen 
ja niin edelleen. 
2.2. Rahapolitiikka 
2.2.1. Inflaatio ja rahapolitiikka keskipitkällä aikavälillä 
Yhteisön tavoitteena on 1980-luvun alusta yhä enenevässä määrin ollut hintojen vakaus. Tämän 
rahapolitiikan uuden strategisen suuntauksen taustalla oli pettymys yhteisön makrotalouden 
saavutuksiin 1970-luvulla; ne osoittivat, ettei alhaiseen työttömyyteen voida päästä pelkästään 
hyväksymällä korkea inflaatio, ja ettei matalan työttömyyden ja alhaisen inflaation välillä ole 
pysyvää suoraa yhteyttä. Lisäksi hallitukset ja talouden toimijat olivat yhä vakuuttuneempia nopean 
inflaation haitoista ja sopeuttivat käyttäytymisensä sen mukaan. 
Nopeaan inflaatioon liittyy tyypillisesti suurempi hintaepävarmuus. Tällä on taipumus kuvastua 
korkeampina pitkinä reaalikorkoina kuin muutoin (korkoihin lisätyistä riskipreemioista johtuen), ja 
se johtaa suurempaan epävarmuuteen pitkäaikaisiin investointeihin ja säästämiseen liittyvissä 
päätöksissä, koska tulojen ja omaisuuden todellista arvoa on vaikeampi säilyttää, kun tulevaa 
hintatasoa ei tunneta. Nämä johtavat investointien ja säästämisen optimaalista alhaisempaan tasoon 
ja siten pienempään potentiaaliseen tuotantoon kuin muutoin. Nopea ja vaihteleva inflaatio myös 
vääristää hintaviestejä ja voi osaltaan johtaa voimavarojen väärään kohdentamiseen. Lisäksi 
nopealla inflaatiolla on kielteisiä vaikutuksia tulonjakoon, koska alemman tulotason kotitalouksilla 
on pienemmät mahdollisuudet hankkia kestokulutushyödykkeitä tai tehdä rahoitusinvestointeja, 
joilla on hyvä reaaliarvo. Lopuksi odottamaton inflaatio johtaa voimavarojen siirtymiseen 
lainanantajien ja -ottajien välillä. Julkisesta sektorista tuli 1970-luvulla tärkeä lainanottaja, jonka 
varat liian usein kulutettiin senhetkiseen kulutukseen investointien sijaan. Höllä rahapolitiikka edisti 
tätä varojen kanavoimista julkiselle sektorille. 1980-luvulla inflaation hidastuminen ja korkeat 
reaalikorot kasvattivat julkisen sektorin velkataakkaa, jonka osuus BKT:sta kasvoi merkittävästi. 
Sen oivaltaminen, että vakaat hinnat edistävät pysyvää kasvua, johti rahapolitiikan yhä 
menestyksekkäämpään määrittämiseen tämän tavoitteen perusteella. Jäsenvaltioiden inflaatio 
hidastui huomattavasti 1980-luvun alkupuoliskolla ja on sen jälkeen pysytellyt hitaampana kuin 
1970-luvulla. Yhteisön keskimääräinen inflaatio (yksityisen kulutuksen deflaattorilla mitattuna) 
6.3.96 
-30 
KUVIO 1^nf|aatio ja työvoimakustannukset yksikköä kohti 
prosenttia/vuo* Euroopan yhteisössä 
14 
12 
10 
8 
6 
4 
2 
0 
-2 
-4 TyöyoJijpakustannukset yK? 
kontt^MY/BKT, t . ^ i 
1980 aleni 1980-luvun alun yli 12 
prosentista vuoden 1987 3,6 
prosenttiin (kuvio 16). Vaikka 
toisen öljykriisin jälkeinen 
pyrkimys hintojen vakauteen ja 
yhteisön kauppakumppanien 
taantuma olivat tärkeimmät 
tekijät 1980-luvun alun 
laskusuhdanteen taustalla, 
inflaation aleneminen edelleen 
vuosien 1983-1987 jälkeen 
saavutettiin rinnan uusien 
työpaikkojen ja kiihtyvän 
taloudellisen kasvun kanssa. 
Vakaaseen nimelliseen perustaan kytketyn ERM:n uskottavuus edisti osaltaan tätä myönteistä 
kehitystä merkittävällä tavalla. 
Inflaation hidastumiskehitys keskeytyi väliaikaisesti 1980-luvun lopulla, kun liian voimakkaaseen 
talouskasvuun tähtäävä raha- ja talouspolitiikan yhdistelmä aiheutti yhteisön talouden 
ylikuumenemisen. Siitä seurasi inflaation nopeutuminen ja kasvavat inflaatio-odotukset, joihin vielä 
liittyi Saksan yhdistyminen ja öljyn hinnan voimakas nousu Persianlahden sodan takia. 
Rahapolitiikassa alettiin uudelleen noudattaa tiukkaa inflaation vastaista linjaa vuoden 1990 lopulla, 
ja inflaatio laski asteittain vähän yli 3 prosentin tasolle vuonna 1995 oltuaan korkeimmillaan 5,5 
prosenttia vuonna 1991. Samanaikaisesti rahapolitiikan tiukentaminen Saksassa ja muussa 
yhteisössä Saksan yhdistymisen seurauksena edisti valuuttakurssimyllerrystä ERM:ssä, sillä 
monissa jäsenvaltioissa huonontunut taloudellinen tilanne vaati markkinoiden mielestä eriytettyä 
talouspoliittista vastausta. Siksi vuoden 1993 taantuma, jonka aikana yhteisön BKT supistui 0,6 
prosentilla, oli erityisen jyrkkä. 
Huomattava edistyminen kohti vakaampia hintoja johtuu useita tekijöistä. 
Kuvioi 7 Kysyntäpaineet ja inflaatio Euroopan yhteisössä 
prosenttia/vuosi 
1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 Ensinnäkin rahaviranomaiset 
tulivat yhä tietoisemmiksi alhaisen 
inflaation merkityksestä ja 
ryhtyivät sen mukaisiin toimiin. 
Vaikka nimelliset lyhyet korot 
laskivat yhteisössä keskimäärin 
tasaisesti koko 1980-luvun ajan, 
mikä oh yhteensopiva koko 
yhteisöä koskevan trendin mukaisen 
rahavarannon hitaamman kasvun 
kanssa, lyhyet reaalikorot nousivat 
vuosiin 1986-1987 asti. Vuoden 
6.3.96 
31 
1987 lopussa korkoja alennettiin osakkeiden hintojen romahdettua maailmanlaajuisesti; tämä 
synnytti pelkoa uhkaavasta taantumasta. Sen sijaan talous ylikuumeni, ja vuodesta 1989 vuoteen 
1992 korot nousivat huomattavasti. Sekä nimelliset korot että reaalikorot saavuttivat huippunsa elo­
syyskuussa 1992, jolloin ne olivat 12,4 prosenttia ja vastaavasti noin 7,75 prosenttia. 
Rahavarannon kasvu hidastui jo vuonna 1989, inflaatio puolestaan vuoteen 1991 mennessä. Eräissä 
jäsenvaltioissa raliavarantoon liittyvät tavoitteet ylitettiin 1990-luvun alussa, ja siten keskuspankit 
pystyivät vasta vuoden 1993 jälkeen merkittävästi höllentämään rahapolitiikkaansa talouskasvun 
hidastuttua. Vuoden 1995 lopussa nimellinen lyhyt korko oli yhteisössä keskimäärin 6,4 prosenttia 
eli alhaisempi kuin milloinkaan 1980-luvulla, ja reaalikorko, joka oli 3,5 prosenttia, oli ollut yhtä 
alhaisella tasolla viimeksi vuonna 1983. Korkojen alentamisesta huolimatta rahavarannon kasvu 
hidastui merkittävästi vuosina 1994-1995, ja tavoitteet alitettiin (taulukko 11), mikä viittaa siihen, 
että rahapolitiikkaa olisi voitu höllentää vaarantamatta hintojen vakautta. Sen esteenä oli 
rahavarantoon liittyvien tavoitteiden ylittyminen eräissä jäsenvaltioissa ja valuuttakurssiin liittyvä 
rauhattomuus toisissa. 
Toiseksi, ja ensimmäiseen tekijään liittyen, palkkojen kasvu hidastui huomattavasti. Yksikkö-
työvoimakustannukset, jotka ovat yhdessä voittojen, tuontihintojen ja välillisten verojen ohella 
tärkeimpiä inflaatioon vaikuttavia tekijöitä, pienenivät voimakkaasti 1980-luvun ensimmäisellä 
puoliskolla ja kasvoivat yleensä inflaatiota hitaammin. Vuosien 1989-1990 voimakkaan 
kasvuvaiheen jälkeen yksikkötyövoimakustannukset alenivat jälleen vuosien 1991 ja 1994 välisenä 
aikana (kuvio 16). Yksikkötyövoimakustannusten kehitystä voidaan verrata M2:n suhteeseen 
reaaliseen BKT:een. Yhdessä sopivan rahan kiertonopeuteen liittyvän oletuksen kanssa tämä 
suhdeluku osoittaa, paljollako rahavaranto on kasvanut sen yli, mitä reaalisten liiketoimien 
rahoittamiseksi vaaditaan. M2/reaalinen BKT suhteen pieneneminen 1980-luvulla kuvastaa 
maksuvalmiuden huononemista nimellisten liiketoimien rahoittamiseksi. Kasvanut ero M2:n ja 
reaalisen BKT:n välisen suhteen ja yksikkötyövoimakustannusten muutoksen välillä viittaa siihen, 
että rahapolitiikka sopeutuu palkkapaineisiin; eron pieneneminen kertoo, että rahapolitiikka on 
suhteellisen tiukkaa kuten 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussakin. Ero supistui jälleen vuosina 
1994-1995. Tämä voi johtua joko rahan kiertonopeuden kasvusta tai siitä, että rahapolitiikka oli 
melko tiukkaa vuonna 1995 maltillisiin palkkapaineisiin nähden. 
Lopuksi, 1980-luvun puolivälistä alkaen sisämarkkinoiden luominen (mukaan lukien 
pääomaliikkeiden vapauttaminen) johti yhdessä markkinoiden sääntelyn purkamiseen liittyvän 
yleisemmän suuntauksen kanssa kilpailun voimistumiseen ja voimavarojen parempaan 
kohdentamiseen. Nämä vaikuttivat osaltaan siihen, että hintojen nousu pysyi kohtuullisena. 
6.3.96 
32 
Vaikka kaikki jäsenvaltiot 
pyrkivät hintojen vakauteen, 
yksittäisten jäsenvaltioiden 
raha-politiikan viitekehyksissä 
keskitytään eri muuttujiin. 
Nämä yhteisön alueella 
noudatettavat viitekehykset 
ovat eriytyneet viime vuosina 
(taulukko 11); taustalla on 
pyrkimys muotoilla sopivin ja 
uskottavin vastaus talouden ja 
rahoituksen muuttuviin 
olosuhteisiin. ERM:ssa 
keskitytään valuutta-kurssiin, 
mutta vaihtelevassa määrin. 
Siten valuuttakurssitavoite on 
ollut sitovin Belgiassa. 
Alankomaissa ja Itävallassa, 
kun Espanjassa ja 
Portugalissa on korostettu 
vähemmän valuuttakurssin 
vakautta. Espanjassa ja 
Ranskassa 
valuuttakurssitavoitetta on 
täydennetty inflaatio­
tavoitteella ja vastaavasti 
rahavarantotavoitteella. Saksa 
on ainoa maa, joka edelleen pa 
Suomen, Ruotsin ja Yhdisty 
inflaatiotavoitteeseen. Taulukko 11 I 
Rahaan, luottoihin ja inflaatioon liittyvät tavoitteet ja 
tulokset 
(prosenttia/vuosi) 
zzzzzzzzzzz ip-24 1995 ~ 
Tavoitteen Tavoite Tulos Tavoite Tulos 
muuttujaa (keskipitkä (keskipitkä 
aikaväli) aikaväli) 
Saksa M3 4-6 4.9 4~6 2.5 (jou) 
Ranska M3 (noin 5) 1.1 (noin 5 ) 3.9 (mar) 
ElTa 4.2 4.8 (lok) 
Espanja M3 - 8.2 10.7 (mar) 
ALP + CP - 7.6 9.2 (lok) 
ALP 4.5-7.5 8.2 9.7 (lok) 
KPIb 4.7 (<3) 4.3 Gou) 
Italia M2 5-7 1.6 5 2.2 Gou) 
Yhdistynyt M4 3-9 4.5 9.3 (jou) 
kuningas­
kunta 
MO 0-4 6.7 5.6 (jou) 
RPlXb 1-4 2.4 1-4 3.0 Gou) 
(<2.5) 
Suomi KPIYb - 1.3 2 -0.6 (mar) 
(2) 
Ruotsi KPIb -(2) 2.4 2+1 2.6 Gou) 
| 1 (2±1) 
a Raliavarantoon liityvät tavoitteet: MO, M2, M3, M4; ALP; luottotavoitteet: 
EIT 
h Inlaatiotavoitteet: CPI, CPIY (CP1 miinus välilliset verot; tukipalkkiot ja 
asuntojen pääomakustannukset, RPIX (vähittäishintaindeksi miinus 
kiinnelainojen korkomaksut) " | 
inottaa voimakkaasti rahavarannon valvontaa. ERM n ulkopuolella 
noen kuningaskunnan politiikan laatijat keskittävät huomionsa 
6.3.96 
33 -
2.2.2. Sisäisten ja ulkoisten tekijöiden vaikutus rahan vakauteen 
vuonna 1995 
Vuosien 1992 ja 1993 valuuttakurssimyllerryksen jälkeen Euroopan unionin maiden valuuttakurssit 
kokivat rauhallisen ajanjakson, jota kesti vuoden 1994 loppuun. Sen jälkeen jäsenvaltioiden 
valuutoissa esiintyi jälleen voimakasta heilahtelua, erityisesti vuoden 1995 maalis- ja huhtikuussa. 
Väliaikaisista keskeytyksistä huolimatta rauha palautui markkinoille vuoden 1995 lopussa (kuvio 
18). Vastaavasti lyhyissä ja pitkissä koroissa esiintyi vuonna 1995 huomattavaa heilahtelua ja ne 
kehittyivät eri suuntiin (kuvio 19), mikä tietyssä määrin kuvasti valuuttamarkkinoiden jännitteitä, 
mutta oli myös reaktio inflaatioon ja taloudelliseen toimintaan liittyviin odotuksiin ja kehitykseen. 
Vuoden 1995 alussa tasapainoisemman rahapolitiikan esteenä olivat sisäiset ja ulkoiset tekijät, jotka 
myös viivästyttivät rahapolitiikan välttämätöntä höllentämistä. 
Kansainvälisellä tasolla Meksikon 
talouskriisiin liittyvät valuuttakurssien 
jännitteet, jotka erityisesti vaikuttivat 
dollarin valuuttamarkkinoihin, johtivat 
vuoden alussa useisiin Euroopan 
valuuttoihin kohdistuviin paineisiin (katso 
kehys 4). Italian liira kärsi 
kurssimyllerryksestä eniten menettäen yli 
16 prosenttia arvostaan DM:aan nähden 
loppuvuoden 1994 ja vuoden 1995 
huhtikuun välisenä aikana. Poliittinen 
epävarmuus ja budjetin tasapainottamista 
koskevaan sitoutumiseen kohdistuvat 
epäilykset vaikuttivat huomattavasti 
valuutan heikentymiseen. Samantapaisista 
vaikeuksista kärsivät Ruotsin kruunu ja 
ERM:n sisällä Espanjan peseta, joka 
devalvoitiin 6 päivänä maaliskuuta 7 
prosentilla, sekä Portugalin escudo, joka 
devalvoitiin 3,5 prosentilla. Tiettyjen 
yhteisön valuuttojen voimakas 
vahvistuminen ja samaan aikaan korkojen 
nousu maissa, joiden valuuttoihin 
kohdistui painetta, johtivat rahapolitiikan 
huomattavaan tiukkenemiscen Euroopassa. Kuvio 18 
Eräiden EU-valuuttojen kehitys 
suhteessa Saksan markkaan 
Indeksi tammikuun 1994 alussa= 100 
MAA KES SYY JOU HEL TOU ELO MAR TAM 
1994 I 1995 I1996 
75 
TAM MAA KES SYY JOU HEL TOU ELO MAR TAM 
1994 I 1995 I1996 
Saksassa rahavarannon hidas kasvu ja paremmat inflaationäkymät saivat Bundesbankin maaliskuun 
lopussa laskemaan virallisia korkoja; tämän jälkeen korkoja laskettiin vielä kahdesti (elo- ja 
joulukuussa). Tämä antoi muille jäsenvaltioille riittävästi liikkumatilaa oman rahapolitiikkansa 
höllentämiseksi. Tämä toteutettiin eri tavoin ja eri nopeudella, jonka määräsi sitä edeltänyt 
6.3 .96 
-34-
inflaatiokehitys ja valuuttamarkkinoilla vallinnut tilanne, jotka kuvastivat muun muassa hallitusten 
uskottavuutta niiden noudattaessa vakauteen tähtäävää talouspolitiikkaa. 
Kuvio 19 
Lyhytaikaisten korkojen ja Saksan 
markan välinen erotus Lähes kaikki ERM.n jäsenet saattoivat 
alentaa korkojaan. Alankomaiden ja 
Itävallan rahamarkkinoilla korot 
noudattivat tarkasti Saksan kehitystä, 
vaikka lyhyiden korkojen väliset erot 
viimeksi mainitussa maassa 
kasvoivatkin. Belgiassa DM:n korkoero 
kasvoi maaliskuussa väliaikaisesti lähes 
2 prosenttiin, mutta hävisi 
myöhemmin, ja Belgian korot seurasivat 
Saksan lyhyiden korkojen kehitystä. 
Tanskassa, Ranskassa ja Irlannissa 
edistyttiin huomattavasti vuoden 
loppupuoliskolla, kun valuuttakurssien 
jännitteet helpottivat. Ranskassa tämä 
kehitys keskeytyi lyhyesti syksyllä, 
mutta uskottavien valtiontalouden 
tasapainottamiseen tähtäävien 
ponnistelujen seurauksena ero pieneni 
merkittävästi. Lyhyiden korkojen erot 
Saksaan pysyivät suurempina 
verrattuna alkuvuoden tilanteeseen 
Ranskassa ja Irlannissa. Espanjan 
tilanne ei sallinut korkojen merkittävää 
alentamista johtuen markkinoiden epäilyksistä, jotka kohdistuivat poliittiseen vakauteen 
budjettitilanteeseen, ja Portugalin korot ovat edelleen yli 5 prosenttia korkeammat kuin Saksassa. TAMMI HELMI KESÄ SYYS JOULU HELMI TOUKO ELO MARRAS TAMMI 
1994 I 1995 11996 
-2 
TAMMI HELMI KESÄ 
1994 SYYS JOULU HELMI TOUKO ELO MARRAS TAMMI 
I 1995 I 1996 
ja 
ERM:n ulkopuolella niissä maissa, joissa keskuspankki pyrkii toiminnallaan välittömämmin 
hallitsemaan kotimaan inflaatiokehitystä, rahapolitiikkaa tiukennettiin asteittain Ruotsissa ja 
Italiassa inflaationäkymien huononnuttua. Rahamarkkinoiden korot pysyivät suhteellisen vakaina 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa ne vaihtelivat 6,5 ja 6,75 prosentin välillä. Kreikassa 
korkoja saatettiin alentaa merkittävästi valoisampien inflaationäkymien ansiosta, ja Suomessa 
korkoja alennettiin niiden yhtäkkiä noustua voimakkaasti maaliskuussa monessa eri vaiheessa 
syksystä alkaen, ja lyhyiden korkojen erot supistuivat jälleen 70 pisteeseen. 
Vuoden 1995 lopussa rahapoliittinen tilanne on talouden laajoihin suuntaviivoihin nähden 
myönteinen. Valuuttakurssien vakaus on palautumassa (kuvio 18), ja 11 jäsenvaltiossa on 
saavutettu 2-3 prosentin inflaatiotavoite, joka on askel kohti vakautta. Tämä kehitys on rohkaiseva 
6.3.96 
35 
pyrittäessä pysyvään alhaiseen inflaatioon. Edistystä tapahtui eniten niissä jäsenvaltioissa, joissa 
inflaatio oli jo aiemmin ollut hidas, ja niiden lisäksi Kreikassa ja Portugalissa. Italiassa inflaatio 
nopeutui 2 prosenttiyksikköä eli 6,0 prosenttiin, Espanjassa inflaatio pysyi kaiken kaikkiaan 
samana. Rahapolitiikka myötävaikutti merkittävästi myönteiseen kokonaiskehitykseen, mutta johti 
toisinaan jännitteisiin, kun valtiontaloutta johdettiin höllästi tai kun liialliset palkkavaatimukset 
johtivat suurempiin inflaatio-odotuksiin. 
Kehys 4: Dollari ja ERM 
Vaikka kotimaiset, poliittiseen epävarmuuteen tai julkisen talouden tasapainottamista koskevaan 
sitoutumiseen liittyvät syyt selittävät osittain ERM:n valuuttakurssien heilahtelun, ulkoisten 
tekijöiden vaikutus oli merkittävä. Jäljempänä oleva kuvio kuvastaa ERM:n herkkyyttä ulkoisen 
kehityksen vaikutuksille; se esittää USD:n/DM:n valuuttakurssin vaikutuksen ERM:n jännitteisiin, 
mikä näkyy kuvion vahvimman ja heikoimman valuutan välisenä erotuksena. On havaittavissa, 
että Saksan markan vahvistumisella dollariin nähden on taipumus kasvattaa eroa. Tässä 
suhteessa on selvästi havaittava muutos 6 päivänä maaliskuuta toteutetun 
valuuttakurssitarkistuksen jälkeen. 
Tätä ilmiötä selittävä siirtymävaikutus on seuraava. Dollarin heikentyessä pääomia virtaa Saksan 
markkaan enemmän kuin muihin eurooppalaisiin valuuttoihin, koska markkinat uskovat, että 
eräiden maiden on suhteellisesti vaikeampi hyväksyä vahvempaa dollaria. Tämä johtaa ERM:ssä 
Saksan markan korottamispaineisiin, jolloin ero kasvaa. Tämäntapainen Euroopan sisäinen 
heilahtelu häviää luonnostaan EMUn jäsenien välillä. Vaikka Yhdysvaltain dollari näyttää tiettyinä 
hetkinä voimakkaasti laukaisevan myllerrystä ERM:ssä, sitä ei voida pitää myllerryksen ainoana 
syynä; itse asiassa kahdenvälinen valuuttakurssin ero ei monien muiden valuuttojen kohdalla 
kasva dollarin heikennyttyä DM:aan nähden. 
USD:n kehitys sekä ERM:n 
vahvimman ja heikoimman 
valuutan välinen ero vuonna 
1995 
ERM :n ero (oikea 
r K/M'H' T1 K1 hl E1 USD:n vaikutus ERM:ään vuonna 
1995 
päivän maaliskuuta 
jälkeen 
-i—i—i i i i i t i—i i i •H—I—I—I—( 
1.36 1.40 1.44 1.48 1.52 1.56 
Valuuttakurssi DM/USD 
6.3.96 
36-
2.2.3. Rahapolitiikassa on höllentämisen varaa 
Vuoden 1995 alussa ERJVLään kuuluvat jäsenvaltiot suhtautuivat varovaisesti rahapolitiikan 
höllentämiseen vakauden säilyttämiseksi. Tämä politiikka oli menestyksekästä asetettuun 
tavoitteeseen nähden (alhainen inflaatio, rahavarannon hidas kasvu tai vakaa valuuttakurssi), mutta 
tiukemman valtiontalouden ja heikon dollarin taustaa vasten se näyttää olleen melko tiukkaa vuoden 
1995 ensimmäisen puoliskon aikana. Myöhemmin samana vuonna, kun oli ilmeistä, että taloutta 
koetteli selvä taantuma, jäsenvaltiot saattoivat vaihtelevassa määrin höllentää rahapolitiikkaansa. 
Tämä johti tasapainoisempaan politiikkojen yhdistelmään. Pitkien korkojen noustua jyrkästi vuonna 
1994 johtuen paremmista kasvunäkymistä, kansainvälisistä arbitraasivirroista ja epävarmemmista 
inflaationäkymistä, mutta myös siksi, että budjettitilanne esti riittävän höllän rahapolitiikan 
harjoittamisen, pitkät korot käänsivät kehityksen suunnan lähes päinvastaiseksi vuonna 1995. 
Pitkien korkojen alentuessa vuoden aikana lyhyitä korkoja nopeammin korkojen aikarakenne 
tasoittui (kuvio 20). Kun 3 kuukauden korkoja 10 vuoden joukkovelkakirjan tuotto oli tammikuussa 
yhteisössä keskimäärin 2,5 prosenttia, se pieneni joulukuuhun 1995 mennessä 1,2 prosenttiin. 
Tuottokäyrän jyrkkyyden kuvastaessa osittain tuleviin inflaatiopaineisiin liittyviä odotuksia tämä 
tasoittuminen viittaa siihen, että inflaatio-odotukset pienenivät. Se viittaa myös siihen, että viralliset 
korkoleikkaukset ovat keskimäärin olleet uskottavia. Nämä korkoleikkaukset eivät kuitenkaan ole 
siirtyneet talouteen täysimääräisinä, sillä pankkien antolainauskorot ovat edelleen korkeita (kuvio 
20), mikä viittaa siihen, etteivät luottolaitosten asiakkaat ole täysimääräisesti päässeet nauttimaan 
hyödystä, vaan että laitokset ovat samalla kasvattaneet voittomarginaalcjaan. Tämä on erityisen 
tärkeää pienten ja keskisuurten yritysten kannalta, sillä niiden on vaikeampi hyödyntää pääoma-ja 
rahamarkkinoita, joilla korot laskivat selvästi, ja sen sijaan ne joutuvat useammin turvautumaan 
pankkilainoihin. Sama pätee kotitalouksiin, ja tämä voi rajoittaa yksityistä kulutusta. Toimiva ja 
kilpailukykyinen siirtymävaikutus on olennainen vaatimus sille, että alhaisempien korkojen tuoma 
hyöty voidaan hyödyntää täysimääräisesti. 
ERM:n ulkopuolella rahapolitiikka säilyi yleensä kokonaisuudessaan tiukkana vastauksena 
syntyviin inflaatiopaineisiin. Italiassa lyhyet korot nousivat 1,5 prosenttia vuoden 1995 ensimmäisen 
neljänneksen aikana ja pysyivät korkeina. Valuuttakurssin reaktiolla mitattuna tämä politiikka 
osoittautui erityisen uskottavaksi Ruotsissa ja Suomessa. Viimeksi mainitussa maassa lyhyiden 
korkojen eroja DM:ään nähden pystyttiin pienentämään merkittävästi (kuvio 19). 
Nykyisin inflaatio näyttää useimmissa jäsenvaltioissa olevan hyvin hallinnassa, ja 
tarkoituksenmukaisiin toimiin ryhdyttiin tarvittaessa, pääasiassa heikomman valuuttakurssin 
maissa. Myös suotuisan suunnan keskeytymisen uhka vaikuttaa pieneltä. Tällaiset uhat voivat 
tulevaisuudessa liittyä positiivisen tuotannon eron syntymiseen ja/tai yksikkökohtaisten 
6.3.96 
37 
työvoimakustannusten voimakkaampaan kasvuun. Pitkät korot, jotka oli korjattu (nykyistä) 
inflaatiota vastaavaksi, säilyivät vuonna 1995 huomattavan korkeina. Tämä saattaa kuvastaa 
sijoitusten reaalisten tuottojen yleistä kasvua, mikä olisi myönteinen kehitys. Pääomaliikkeiden 
vapauttaminen ja rahamarkkinoiden sääntelyn purkaminen eli siirtyminen säännellyistä 
valuuttakursseista markkinoiden määräämiin kursseihin edisti jo 1980-luvulla reaalikorkojen 
nousua. Toisaalta nykyiset korkeat reaalikorot voivat tietyssä määrin myös kuvastaa riskipreemiota, 
jolla tasapainotetaan tulevaisuuden nopeampaa ja/tai nopeammin muuttuvaa inflaatiota. Tällainen 
hintoihin liittyvä epävarmuus näyttää perustuvan enemmän väliaikaisiin markkinoiden epäilyksiin, 
jotka kohdistuvat EMU-tavoitteiden saavuttamiseen liittyvään sitoutumiseen kohtuuttomien 
palkkavaatimusten sijasta. Nämä uhat tiukentavat rahapolitiikkaa enemmän, kuin mitä vakauden 
säilyttäminen edellyttäisi. 
Kuvio 20 
KOROT JA KORKO-ODOTUKSET EUROOPAN UNIONISSA 
Keskimääräisten korkojen kehitys EU 15 
10 
:Aflta(«>ra«sK»rt«j Tässä yhteydessä markkina-analyytikot viittaavat usein Saksan pitkäaikaisten joukkovelkakirjojen 
riskipreemioon, koska he olettavat EMUn rahapolitiikan olevan Saksan nykyistä rahapolitiikkaa 
höllempää. Tämä tulkinta 
perustuu tuottokäyrän 
jyrkkyyteen verrattuna 
Yhdysvaltain suhteelliseen 
tasaiseen käyrään ja 
Saksan Yhdysvaltoja 
korkeampiin pitkiin 
korkoihin. Toinen tulkinta 
on kuitenkin yhtä pätevä. 
Nykyinen korkoasetelma on 
yhteensopiva odotusten 
kanssa, jotka liittyvät 
Yhdysvaltain dollarin 
vahvistumiseen Saksan 
markkaan nähden sen 
nykyiseen alhaiseen tasoon 
verrattuna. 3 Kuukatweifttatt6tuks«t 
Kolmen kuukauden futuurit joulkuussa 1995 ja tammikuussa 1996 
T@ 
I "KL I Nykyiset kasvunäkymät 
huomioon ottaen sekä 
rahapolitiikan onnistuneen 
höllentämisen ja epäta­
sapainoisten valuut­
takurssien asteittaisen, 
maaliskuun 1995 jälkeisen 
6.3.96 
-38 
suunnanmuutoksen valossa alhainen inflaatiotavoite näyttää yhteensopivalta entistä höllemmän 
rahapolitiikan kanssa. Tämä edellyttää, että palkkapaincet ja valuuttakurssijännitteet pystytään 
välttämään, ja että talousarvion tasapainottaminen säilyttää uskottavuutensa. Mahdollisuudet 
politiikan höllentämiseen säilyvät ennallaan, vaikka Saksan ja tiettyjen muiden maiden lyhyet korot 
ovat lähellä matalaa tasoa. Aikaisemmin korot ovat olleet matalammatkin. Saksan diskonttokorko 
oli alhaisempi vuonna 1959 ja vuoden 1987 lopussa/vuoden 1988 alussa eli lokakuun 1987 
pörssiromahdusta seuranneen jakson aikana (2,75 prosenttia ja vastaavasti 2,5 prosenttia). Futuurit 
ovat mittari, joka kuvastaa markkinoiden tulevien korko-odotusten yleistä suuntaa (kuvio 20). 
Korko-odotuksia on korjattu alaspäin, mikä kuvastuu futuureihin perustuvien korkojen laskuna; 
tämä viittaa siihen, että markkinoiden odotukset ovat yhteensopivia entistä höllemmän rahapolitiikan 
kanssa. Ranskassa ja Italiassa lyhyiden korkojen odotettu lasku on suurempi kuin Saksassa, joten 
lyhyiden korkojen väliset erot saattavat supistua; tämä on osoitus valuuttamarkkinoiden vakaudesta. 
Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa joulukuun 1996 futuureihin perustuva korko on 
korkeampi kuin tiettyihin aikaisempiin futuureihin penistuva korko, mikä viittaa siihen, että lyhyet 
korot saattavat laskea pohjalukemiin vuoden 1996 aikana Vuoden 1996 odotettu korko on kuitenkin 
alhaisempi kuin tammikuun keskimääräinen korko 
Maltillisena jatkuva palkkakehitys ja valtiontalouden tasapainottamisen kasvava uskottavuus 
muodostanevat olosuhteet, joissa rahapolitiikkaa voidaan pysyvästi höllentää Euroopassa. 
6.3.96 
39 
2.3. Budjettipolitiikka 
2.3.1. Viimeaikainen kehitys ja lyhyen aikavälin näkymät 
Julkisen talouden epätasapainon viimeaikaista taustaa 
Yleisesti huolestuttavat julkisyhteisöjen rahoitusasemat, jotka yhteisöllä kokonaisuudessaan ja 
suurimmalla osalla jäsenvaltioita on vastassaan, ovat kolmen tärkeän tekijän yhteisvaikutusta, 
ensinnäkin jäsenvaltioiden yleinen kykenemättömyys hyödyntää 1980-luvun jälkipuoliskon 
voimakasta talouskasvua suurten rakenteellisten epätasapainoa aiheuttavien tekijöiden 
pienentämiseksi; toiseksi epätasapainon jyrkkeneminen 1990-luvun alussa Saksan (maan 
yhdistymiseen liittyvän) tilanteen ja monien muiden jäsenvaltioiden tilanteen pahetessa; ja lopuksi 
suhdanteisiin liittynyt talouden jyrkkä huononeminen vuosina 1992/1993. 
Laskusuhdanteen saavutettua aallonpohjansa 1980-luvun alussa yhteisön budjetin kokonaisvaje 
kasvoi uuteen ennätykseen ja oli noin 5 prosenttia BKT;sta. Huolimatta politiikan laatijoiden 
laajamittaisesta yksimielisyydestä siitä, että finanssipolitiikalla olisi tähdättävä keskipitkän aikavälin 
tasapainottamiseen, rakenteellisen epätasapainon pienentämiseen tähdänneet ponnistelut 1980-
luvulla osoittautuivat riittämättömiksi. Yhteisön julkisen talouden kokonaisvaje pieneni 
vuosikymmenen lopussa 2,5 prosenttiin BKT:sta, mutta kehitys oli pääasiassa parempien 
suhdanteisiin liittyvien olosuhteiden ansiota. Rakenteellinen vaje pysyikin samana eli noin 3,5 
prosenttina BKT.sta 1980-luvun kestäneen pitkän ja terveen talouskasvun ajan (kuvio 21). 
Kuvio 21 
Tuotantokuilu ja budjettivajeen kehitys, EUR 
prosenttia BKTsta 
Tuotehtofctilfu 1990-luvun alussa rahoitusasema 
huononi merkittävästi ja nopeasti 
johtuen sekä vapaaharkintaisista 
talouspoliittisista toimista että 
suhdanteisiin liittyneistä tekijöistä. 
Yhteisön julkisen talouden 
alijäämä kasvoi neljän vuoden 
aikana lähes 4 prosenttiyksikköä 
ennätysmäiseen 6,3 prosenttiin 
BKT:sta vuonna 1993. Alunperin 
koko yhteisön suhdannckorjattu 
rahoitusalijäämä huononi 
voimakkaasti. Tämä johtui suurelta 
osin Saksan yhdistymisen vaikutuksista maan julkiseen talouteen. Se kuvasti kuitenkin myös eräiden 
jäsenvaltioiden pyrkimystä ekspansiiviseen finanssipolitiikkaan (taulukko 12), mikä puolestaan 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 
6.3.96 
40 
kertoi pyrkimyksistä tasoittaa tämän kanssa rinnan kulkevan rahapolitiikan tiukkenemisen 
kasvuvaikutuksia. 
Taantuman alettua vuoden 1992 jälkipuoliskolla 
laskusuhdanne kuvastui täysimääräisenä koko 
yhteisön budjettiaseman jyrkkänä huononemisena. 
Tätä tasapainotti osittain suppeaksi jäänyt mutta 
niissä oloissa välttämätön pyrkimys rakenteellisen 
epätasapainon korjaamiseksi. 
Eri maat vastasivat hyvin eri tavoin syvenevään 
taantumaan. Saksassa yhdistymisestä johtuvan 
pahenevan epätasapainon korjaamiseen tähtäävä 
tapahtumasarja käynnistettiin vuosina 1992-1993. 
Samaten budjettipolitiikkaa tiukennettiin 
merkittävästi Belgiassa, Irlannissa, Italiassa ja 
Alankomaissa, ja näin taantuman kielteisiä 
budjettivaikutuksia pystyttiin suurelta osin 
tasapainottamaan. Kaikkien näiden maiden 
talousarvio oli merkittävässä epätasapainossa 
1990-luvun alussa. Monissa maissa (Tanska, 
Ranska. Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt 
kuningaskunta) talouden taantumaa sitävastoin 
pyrittiin lieventämään talouspoliittisilla 
kiihokkeilla. Näiden maiden rakenteelliset vajeet kasvoivat vähintään 1 prosenttiyksikköä vuosina 
1992/1993. Taulukko12 
Suhdannekorjatut vajeet 1985-1995 
(prosenttia BKT:sta) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1985 
-7.6 
3.4 
-0.3 
-13.7 
-4.8 
-1.8 
-10.3 
-11.9 
7.7 
-2.4 
-1.9 
4.8 
2.9 
-3.7 
-1.7 
-3.5 1989 
-7.2 
-0.5 
0.5 
-15.5 
-4.9 
-2.4 
-1.4 
-10.9 
-5.2 
-2.9 
-3.6 
1.2 
2.2 
-3.3 
-3.7 1991 
-8.2 
-1.4 
-5.2 
-12.0 
-7.3 
-3.1 
-2.3 
-10.9 
-4.5 
-3.4 
-8.3 
-0.7 
-2.4 
-2.6 
-5.4 1993 
-5.9 
-2.4 
-3.3 
-11.7 
-6.4 
-5.0 
-1.1 
-8.3 
2.8 
-2.7 
-3.6 
-6.7 
-2.4 
-9.3 
-5.8 
-5.1 1995* 
-4.0 
-2.2 
-3.2 
-8.9 
-4.9 
-4.5 
-3.3 
-6.8 
0.6 
-3.0 
-5.4 
-4.6 
-3.5 
-5.4 
-4.5 
-4.2 
a) ennusteet, marraskuu 199; EUR mukaan 
lukien Saksan viisi uutta Länderiä vuodesta 1991 
eteenpäin. 
Huomautus: komissionyksiköiden arviot. 
Menetelmä on selostettu European Economy, 
julkaisussa no 60, 1995, ss. 35-90. 
Silmäys taaksepäin osoittaa, ettei pyrkimys tiukemman rahapolitiikan tasapainottamiseen 
budjettipolitiikan avulla ollut toteuttamiskelpoinen eikä onnistunut. Lisäksi yhteisö oli jättäessään 
korjaamatta julkisen talouden epätasapainon edellisen noususuhdanteen aikana menettänyt vuosien 
1992-1993 taantuman kannalta potentiaalisesti tärkeän politiikan välineen hallinnan. 
Riittämättömiä tasapainottamiseen tähtääviä ponnisteluja vuosina 1994-1995 
Näin ollen useimmat jäsenvaltiot sitoutuivat elpymisen alettua kunnianhimoisiin valtiontalouden 
tasapainottamista koskeviin suunnitelmiin keskipitkällä aikavälillä. Valtion vuoden 1995 netto-
ottolainauksen arvioitiin marraskuun 1995 ennusteissa kaiken kaikkiaan pienentyneen 4,7 
prosenttiin BKT:sta oltuaan vuonna 1993 ylimmillään 6,3 prosenttia BKTsta; tämä johtui 
paremmista suhdanneoloista sekä supistamiseen tähdänneistä ponnisteluista. Tästä parannuksesta 
huolimatta valtionvelan suhde BKT.een kasvoi koko yhteisössä selvästi noin 5 prosenttiyksikköä 
6.3.96 
41 
vuosina 1994-1995. Vaikka kehitys johtui osittain poikkeuksellisista tekijöistä, siinä korostuu 
perusjäämän riittämätön sopeuttaminen. 
Yhteisössä kahden vuoden aikana eli vuosina 1994 ja 1995 toteutetun vapaaharkintaisen 
tiukentamisen osuus on arvioitu juuri ja juuri alle 1 prosentiksi BKT:sta. Viimeisen kahden vuoden 
aikana puolessa jäsenvaltioita - mukaan lukien ne, joiden budjettitilanne oli huolestuttavin -
ryhdyttiin merkittäviin tasapainottamiseen tähtääviin toimenpiteisiin, jotka johtivat rakenteellisten 
vajeiden pienenemiseen 1 prosenttiyksikköä BKT:sta tai tätä enemmän. Siitä huolimatta useimmissa 
jäsenvaltioissa rakenteellinen vaje oh vuoteen 1996 siirryttäessä edelleen yli 3 prosenttia BKT:sta. 
Kahden maan (Irlanti ja Itävalta) talouden rakenteen on arvioitu huonontuneen merkittävästi 
tarkastelujakson aikana. Irlannissa julkisen talouden epätasapaino (yli 2 prosenttia BKT:sta vuosina 
1994-1995 ) on tietyssä määrin huolestuttava, vaikka lähtötaso olikin alhainen. Itävallan 
alkuperäinen rahoitusasema huononi selvästi (1,75 prosenttiyksikköä); Euroopan unionin 
jäsenyyteen liittyvät kustannukset olivat vuonna 1995 vain osasyy tähän huononemiseen. 
On selvää, että monet maat jättivät hyödyntämättä täysimääräisesti julkisen talouden 
tasapainottamiseen tähtääviin toimenpiteisiin liittyvät mahdollisuudet vuonna 1994 ja vuoden 1995 
alussa vallinneissa, suhteellisen hyvissä taloudellisissa oloissa. Näin ollen erot pitkien korkojen 
kasvussa vuonna 1994, vuoden 1995 alun valuuttamyllerrys ja siihen liittyvä rahapolitiikan 
tiukentuminen useissa maissa liittyivät osittain rahamarkkinoilla vallinneeseen käsitykseen, jonka 
mukaan tasapainottamiseen tähdänneet ponnistelut olivat olleet toivottua pienempiä ja hitaampia. 
Tällä tavoin talouspolitiikkojen riittämättömällä uskottavuudella oli merkittävä yhteisön talouden 
laskusuhdannetta kiihdyttävä vaikutus vuoden 1995 kuluessa. 
1996: voimakkaampia ponnisteluja valtiontalouden tasapainottamiseksi 
Useat jäsenvaltiot ovat vuonna 1996 ryhtyneet merkittäviin, jopa rohkeisiin ponnisteluihin 
budjettivajeensa pienentämiseksi. Komission yksiköiden suhdannekorjattuja vajeita koskevien 
arvioiden mukaan yhteisössä vuonna 1996 toteutettavat vapaaharkintaiset tasapainottamiseen 
tähtäävät toimenpiteet johtavat vuonna 1996 rakenteellisen kokonaisvajeen pienenemiseen 4,2 
prosentista BKT:sta 3,4 prosenttiin. Tämän vapaaharkintaisen tiukentamisen vaikutus on karkeasti 
kaksi kertaa suurempi kuin vuonna 1995 toteutettujen ponnistelujen vaikutukset. Kaikkien 15 
4 Noin 0,5 prosentin BKT.sta arvioidaan johtuvan poikkeuksellisista tekijöistä (katso taulukossa 5 oleva 
huomautus luvussa 1). 
6.3.96 
-42-
jäsenvaltion rakenteellisen vajeen odotetaan pienenevän tänä vuonna. Erityisen suuriin 
ponnisteluihin ollaan ryhtymässä maissa, joiden nykyiset vajeet tai velkaantumisongelmat ovat 
suuria. 
Vaikka vuoden 1996 huonontuneet kasvunäkymät eivät vaikuta rakenteellisiin budjettitaseisiin 
itseensä, huonot suhdanneolot uhkaavat kasvattaa nykyisiä budjettivajeita. Ei kuitenkaan olisi 
viisasta sallia irtautumista ilmoitetuista tavoitteista. Pienimmätkään markkinoiden epäilyt hallitusten 
määrätietoisuudesta toteuttaa julkisen talouden tasapainottamiseen tähtääviä ohjelmia uhkaavat 
kääntää monissa jäsenvaltioissa vallitsevan lyhyiden ja pitkien korkojen myönteisen kehityksen 
suunnan. Lisäksi alhaisemmista koroista johtuva velanhoitokustannusten pieneneminen 
tasapainottaa näissä maissa vuonna 1996 toteutuneen taloudellisen toiminnan odotettua 
alhaisemman tason kielteisiä vaikutuksia budjettiasemiin. Tämä vaikutus riippuu muun muassa 
maksamattoman velan suuruudesta ja sen erääntymiseen liittyvästä aikarakenteesta. Esimerkiksi 
Belgiassa ja Italiassa, joiden julkinen velka on suuri, myös vaikutus on merkittävä: korkojen 
laskiessa 1 prosenttiyksikön budjettivajeen on arvioitu pienenevän ensimmäisenä vuonna 0,3-0,4 
prosenttia BKT:sta ja vastaavasti 0,5-0,8 prosenttia BKT:sta (kumulatiivisesti) toisena vuonna. 
On rohkaisevaa, että yhteisössä tunnustetaan yleisesti, ettei ilmoitetuista tasapainottamiseen 
tähtäävistä keinoista irtautumista voida sallia. Vaikka valtiontalouden tasapainottamiseen tähtääviä 
ponnisteluja selvästi tarvitaan, ilmoitetut tavoitteet ovat saavutettavissa edellyttäen, että elpyminen 
voimistuu 1996 ja että se jatkuu entistä voimakkaampana vuonna 1997. 
2.3.2. Jatkuvan ja tehostetun tasapainottamisen hyödyt keskipitkällä 
aikavälillä 
Yhteisön julkisen talouden saattamisen järjestykseen voidaan keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä 
odottaa tuottavan hyvät tulokset. Useimmissa jäsenvaltioissa valtiontalouden tasapainottamiseen 
tähtäävät uskottavat toimenpiteet ovat edellytys: 
i. julkisen talouden saattamiselle kestävälle pohjalle, taloudellisen tehokkuuden 
kasvattamiselle ja kestävän kasvukehityksen toteutumiselle keskipitkällä aikavälillä; 
ii. rahapolitiikan taakan keventämiselle ja mahdollisuuksien palauttamiselle 
suhdanteita tasapainottaville taloustoimille; 
iii. EMUn jäsenyydelle. 
Julkisen talouden saattaminen kestävälle pohjalle 
Sitkeät ja merkittävät budjettivajeet (yli 3 prosenttia BKT:sta suurimpana osana ensimmäistä 
öljykriisiä seuranneelta ajanjaksoa) ovat johtaneet valtionvelan osuutta BKT.sta kuvaavan 
6.3.96 
43 -
Kuvio 22 
Julkisyhteisöjen sulautettu bruttovelka, EUR* 
• 1970-1977: EUR11 (OK. F, NL ja Portugali poisluettu»*). 
Julkisyhteisöjen nettoluotonanto, EUR* 
% BKTsta 
71 73 75 77 79 61 93 85 67 Hl 
'1970-1978: EUR11 ( GR, LUX, P ja S poisluettuna). 91 9J 95 suhdeluvun jyrkkään nousuun; koko yhteisön 
vastaava suhdeluku oli vuonna 1995 yli 70 
prosenttia BKT:sta (kuvio 22) Valtionvelan 
osuuden jatkuva kasvua on seurannut 
velanhoitokulujen jyrkkä nousu; olemassa 
olevan velan korkokulut ovat kasvaneet vuoden 
1973 1,8 prosentista BKT:sta nykyiseen 5,5 
prosenttiin BKT:sta. Tähän kehitykseen liittyy 
vaara, että valtiontalous edelleen jää 
kestämättömälle pohjalle, mikä estää 
tuottavammat julkiset menot. 
Vaikka julkisyhteisöjen velka on kasvanut 
pysyvästi useimmissa jäsenmaissa, kasvu oli 
erityisen merkittävää Belgiassa (1980-luvulla), 
Kreikassa, Espanjassa ja Italiassa (1980- ja 
1990-luvuilla) sekä Suomessa ja Ruotsissa 
(1990-luvulla). Tämän kehityksen seurauksena 
velan korkomenot ovat kasvaneet nopeasti, ja 
kolmessa velkaantuneimmassa jäsenmaassa (Belgia. Kreikka ja Italia) ne ovat joko lähes tai vii 10 
prosenttia BKT:sta. 
Perusvaje on tärkein velkaantumisasteen 
muutokseen vaikuttava politiikkamuuttuja. 
Perusjäämän paraneminen vuodesta 1982 
vuoteen 1989 (1,3 prosenttia BKT:sta 
olevasta vajeesta 2,2 prosenttia BKT.sta 
olevaan ylijäämään) tapahtui liian hitaasti 
pysäyttääkseen velkaantumisasteen kasvun, 
sillä reaalisen tuotannonkasvun yli menevät 
reaalikorot kasvattivat lumipallovaikutusta 
(kuvio 23). 1990-luvun alussa 
velkaantuneisuusaste nousi jyrkästi 
(velkaantuneisuusaste nousi vuoden 1990 
55 prosentista BKT:sta 68 prosenttiin 
BKT:sta vuonna 1994) ennen kaikkea 
tiukan talousarvion höllentämisen takia, 
mikä johti perusjäämän huononemiseen 
Koska vuoden 1995 0,75 prosenttia 
BKT:sta oleva perusylijäämä ei riittänyt Kuvio 23 
Julkisyhteisöjen bruttovelan dynamiikka, EUR* 
% BKT sta A - Bruttovelkasuhteen vuosimuutos 
Osuus bruttovelkasuhteen muutoksesta 
% BKT:sta B - Perusjaàmà 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 
1970-1978: EUR11 (DK, F, NL ja P poisluettuna). 88 90 92 
6.3.96 
44-
vakauttamaan yhteisön keskimääräistä velkaantuneisuusastetta, perusjäämien ylijäämiä on 
kiireisesti ja määrätietoisesti pyrittävä kasvattamaan. 
Taloudellisen tehokkuuden kasvattaminen 
Budjettiepätasapainon kehittymiseen on yleensä liittynyt julkisen talouden BKT-osuuden kasvu. 
Julkisen talouden tulot ja menot, jotka vuonna 1961 olivat 34 prosenttia BKT:sta, olivat vuoteen 
1995 mennessä kasvaneet 46 prosenttiin ja vastaavasti 51 prosenttiin BKT:sta. Valtion menojen 
osuuden BKT.sta trendin mukainen kasvu johtuu suhdannevaihtelujen aikana toteutetusta 
epäsymmetrisestä politiikasta. Menojen kasvaessa selvästi jokaisen taloudellisen taantuman aikana 
niitä seuranneiden elpymisen jaksojen yhteydessä tilannetta ei korjattu kuin osittain. Tuloastetta ei 
tyypillisesti sopeutettu uuteen menoja koskevaan tilanteeseen kuin osittain, ja siinäkin oli tietty 
aikaviive. 
Taulukko13 
Julkisentalouden tulot ja menot - EURa 
(prosenttia BKT:sta) 
Taso Muutos 
1961 1973 1985 1989 1993 1995 1961 1973 1985 1989 1993 
73 85 89 93 95 
Tulot, joista 34.3 37.6 45.2 44.8 46.2 46.2 3.3 7.6 0.4 1.4 0.0 
1. Välilliset, verot 13.9 12.7 135 13.4 13.6 13.9 -1.2 0.8 -0.1 0.2 0.3 
2. Välittömät verot 8 7 10.2 12.9 13 3 12 9 12.8 1.5 2.7 0.4 -0.4 -0.1 
3. Sosiaaliturvan 10.2 12.0 14.9 14.6 15.9 16.0 1.8 2.9 -0.3 1.3 0.1 
maksuosuudet 
4. Muut kassatulot Ib 2.7 4.1 3.4 3./ 3.4 12 14 0.7 0.3 0 3 
Kokonaismenot, joista 33.6 38.5 49.4 46.8 52.5 50.9 4.9 10.9 2.6 5.7 -1.6 
5. Tulonsiirot 11.5 16.1 21.8 20 7 23.7 23.4 4.6 5.7 -11 3.0 -0.3 
5b. joista kotitalouksille 13.1 17.9 17.1 20.0 19.8 4.8 -0.8 2.9 -0.2 
6. Korkomenot 3.1 1.8 5.0 4.6 5.5 5.4 -1.3 3.2 -0.4 0.9 -0.1 
7. Julkinen kulutus 13.7 16.1 19.2 18.2 19.5 18.9 2.4 3.1 -1.0 1.3 -0.6 
8. Nettopääoman siirrot 0.8 0.9 1.0 0.9 1.0 0.6 0.1 0.1 -0.1 0.1 -0.4 
9.Pääoman bruttomuodostus 4.5 3.6 2.9 2.8 2.8 2.6 -0.9 -0.7 -0.1 0.0 -0.2 
Muut 
10. Bruttosäästäminen 6.0 3.7 -0.6 1.2 -2.5 -1.6 -2.3 -4.3 1.8 -3.7 0.9 
11. Nettoluotonanto)+ ) / 0.7 -0.9 -4.5 -2.4 -6.3 -4.7 -1.6 -3.6 2.1 -3.9 1.6 
nettoluotonotto(-) 
12. Julkinen bruttovelka6 65.2 36.8 53.9 54.1 66.2 71.0 -28.4 17.1 0.2 12.1 4.8 
a 1961 ja 1973 : EUR 15 lukuun ottamatta Kreikkaa. Portugalia, Itävaltaa, Ruotsia ja Suomea 
1961 ja 1973 : EUR 15 lukuun ottamatta Ranskaa, Alankomaita, Kreikkaa, Portugalia, Itävaltaa, Ruotsia ja Suomea 
Menopuolella julkisyhteisöjen kasvaneeseen osuuteen BKTsta vaikuttivat ennen kaikkea suuremmat 
tulonsiirrot kotitalouksille - ne olivat vuonna 1973 12 prosenttia BKT:sta, mutta kasvoivat vuoteen 
1995 mennessä 20 prosenttiin -, jotka liittyvät etenkin suurempiin työttömyyslukuihin ja 
lisääntyneisiin eläkemaksuihin sekä kasvaneisiin julkisyhteisöjen velan korkomaksuihin (3,5 
prosenttiyksikön kasvu). Kotitalouksille kohdistuneiden tulonsiirtojen voimakasta kasvua vastasi 
ainoastaan osittain sosiaaliturvan maksuosuuksien kasvu, minkä seurauksena kasvava osuus 
tulonsiirroista (nykyisin noin 3 prosenttia BKT:sta) on rahoitettava verotuloilla. Vaikka välillisten 
6.3.96 
-45 
verojen osuus on kahden viimeisen vuosikymmenen säilynyt suurin piirtein samana, yhteisön 
keskimääräinen verorasite on kasvanut 4 prosenttiyksikköä. 
Yhä useammat merkit viittaavat siihen, että 
julkisyhteisöjen tulojen ja menojen nykyinen 
osuus ja rakenne haittaavat yhteisön talouden 
tehokkuutta ja joustavuutta vaikeuttamalla 
yksityisen alan toimintaa, lisäämällä 
verorasitetta, kasvattamalla 
työvoimakustannusten ja nettopalkan välistä eroa 
sekä pienentämällä työmarkkinoiden 
joustavuutta. Näitä haittavaikutuksia koskevan 
tietoisuuden kasvaessa julkisyhteisöjen osuuden 
pienentämisestä taloudessa on muodostunut 
tärkeä tavoite yhteisön budjettipolitiikassa. Tulonsiirrot kotitalouksille ja 
työttömyysaste, EUR 
TufeBSttftöt 
jr y*" Se*faa8fc«vamatesafc, 
jf** f (proSBittös ökf-sta} 
TyflttetByysw&f mi 111 m. 1 
^frftserttöa) wÊm 11111 m..jmi 
^ JIII 
^^^^^g^^^^^ —» J.jffi^^^m^^^^^^^^p 
i r!7«niSt<iÊ^!^tiSES3SaÊS^ÊSSISSSi^êi --
77 79 81 113 Hfi K7 H9 91 93 95 
Kestävän ja voimakkaan kasvun edistäminen keskipitkällä aikavälillä 
Tarpeesta saavuttaa pysyvä ja terve talouskasvu keskipitkällä aikavälillä seuraa, että terveempään 
julkiseen talouteen tähtäävät toimet ovat ratkaisevia, sillä niiden avulla voidaan kasvattaa 
kansallista säästämistä, pienentää reaalikorkoja ja tehdä yksityiset investoinnit houkutteleviksi. 
Vaikka investointien korkea taso voidaan saavuttaa ulkomaisten säästöjen turvin, tällainen tilanne ei 
ole pitkällä tähtäyksellä kestävä ja tämä olisi yhteisölle kokonaisuudessaan sopimaton johtuen sen 
koosta maailmantaloudessa ja sen taloudellisen kehityksen tasosta. Viimeaikaisissa 
kokemusperäisissä analyyseissä ollaan yksimielisiä siitä, että julkisyhteisöjen talouden pitkittynyt 
epätasapaino ja pienenevä kansallinen säästäminen (yhteisössä ja muualla) ovat merkittävästi 
myötävaikuttaneet yhteisössä ja maailmanlaajuisesti 1980-luvulta alkaen esiintyneiden pitkien 
reaalikorkojen korkeaan tasoon ja investointien laskevaan käyrään. 
Siten korkean kansallisen säästämisen 
on kuljettava käsi kädessä niiden 
yhteisön pyrkimysten kanssa, joilla 
pyritään saavuttamaan korkeampi 
investointien taso; nämä ovat 
puolestaan elintärkeitä tyydyttävän 
keskipitkän aikavälin talouskasvun 
tukemiseksi. Yksityisessä saamisessa 
havaitun pitkän aikavälin vakauden 
perusteella ollaan laajalti yksimielisiä Kansallinen, yksityinen ja valtion säästäminen, EUR 
prosenttia BKT:sta 
60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 •J^.:.vl^,^:-. •>,•••, ^: 
90 92 94 
6.3.96 
46 
siitä, että suorin ja toivottavin tapa kasvattaa kansallista säästämistä on kasvattamalla 
julkisyhteisöjen säästämistä. Julkisyhteisöjen positiivisen säästämisen on siten oltava olennainen osa 
budjettistrategiaa. 
Rahapolitiikan taakan keventäminen 
Pieni budjettivaje ja julkisyhteisöjen velka helpottavat alhaisia ja vakaita inflaatio-odotuksia 
edistämällä rahapolitiikan ensisijaista tehtävää, nimellisen vakauden saavuttamista ja säilyttämistä. 
Etenkin maissa, joissa lyhyet korot määräytyvät pitkälti valuuttakursseihin liittyvien näkökohtien 
perusteella, talouspolitiikan uskottavuudella on ratkaiseva tehtävä vakauteen tähtäävän 
rahapolitiikan tiukkuutta määriteltäessä. Viime vuosien toistuvat valuuttamyllerrykset ovat useasti 
osoittaneet tämän oletuksen paikkansapitäväksi. Rahoitusmarkkinoiden huoli tiettyjen hallitusten 
määrätietoisesta sitoutumisesta budjettivajeiden pysyvään pienentämiseen johti valuuttapaineisiin, 
jotka pakottivat kyseiset maat jaksoittain alentamaan korkojaan. Lisäksi pitkien korkojen 
riskipreemiot ovat useissa maissa merkittäviä huolimatta selvästä edistymisestä kohti alhaisempaa 
inflaatiota ja suhteellisen suuresta höllentämisvarasta. Vaikka tämä tietyssä määrin kuvastaakin 
vakauteen liitettyjä vaaroja, jotka liittyvät näiden valuuttojen arvon laskuun viime vuosina, 
julkisyhteisöjentalouden suuri epätasapaino näyttää eräissä jäsenmaissa myös vaikuttaneen tuleviin 
inflaatio-odotuksiin. Lopuksi terve julkinen talous pienentää myös todennäköisyyttä, että hiljattain 
itsenäistyneiden keskuspankkien inflaation vastaista uskottavuutta testataan markkinoilla, ja tästä 
johtuvia taloudellisia kustannuksia. 
Seuraus on, että terve talouspolitiikka yhdessä vähemmän tiukan rahapolitiikan kanssa johtaa 
todennäköisesti sellaiseen talouskasvun koostumukseen, jonka ansiosta investoinnit lisääntyvät, ja 
siten potentiaalisen tuotannon nopeampaan ja kestävään kasvuun, kuin höllät talouspolitiikat, joissa 
reaalikorot pysyvät korkeina. 
Suhdanteita tasapainottavien taloudellisten toimien liikkumavaran palauttaminen 
Budjetin suuri epätasapaino pienentää mahdollisuuksia suhdanteita tasapainottaviin taloudellisiin 
toimiin. Kun budjettiasema on perimmältään terveellä pohjalla, automaattisilla vakauttajilla on 
itsessään taipumus pienentää taloudellisen toiminnan suhdannevaihteluja, ja mahdollisuus turvautua 
talouspolitiikan toimiin saattaa olla tärkeä suoja jyrkän epäsuotuisan kehityksen yhteydessä. 
Budjettiaseman ollessa suuressa epätasapainossa budjettipolitiikan suhdanteita tasoittava käyttö voi 
kuitenkin vakauttamisen sijasta heikentää talouden vakautta, jos rahoitusmarkkinoilla pelätään 
kestävyyteen liittyviä ongelmia, jotka saattavat johtaa pitkien korkojen nousemiseen tai valuutan 
epävakauteen. Siten vakautuspyrkimystä ei voida tarkastella irrallaan muista tekijöistä. 
6.3.96 
-47 
Kuvio 26 Julkisyhteisöjen vajeen suhdannekomponentti 
piojmitiia BKT:-
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
* Enintään (vähintään) - kayra kertoo jäsenvaltion suhteen korkeimpaan 
(alimpaan) 15 arvosta kunakin vuonna Yhteisön budjettivajeessa 
suhdannevaikutus on melko suuri, 
mutta se vaihtelee huomattavasti 
ajallisesti ja jäsenvaltioiden välillä. 
Automaattisten vakauttajien 
kielteinen vaikutus oli vähintään 
yhdessä jäsenvaltiossa vähintään 2 
prosenttia BKT:sta noin puolet ajasta 
kahden viime vuosikymmenen aikana 
(kuvio 26). Lisäksi 
suhdannevaikutuksen suuruuden ja 
maan koon välillä näyttää olevan 
melko selvä suhde: pienillä avoimilla talouksilla, jotka ovat suhteellisesti haavoittuvampia ulkoisiin 
kehityskulkuihin nähden ja yleensä vähemmän eriytyneitä, on usein oltava suurempi liikkumavara. 
Muita automaattisten vakauttajien kokoon vaikuttavia tekijöitä ovat julkisen alan koko, 
verojärjestelmän progressiivisuus, työmarkkinatukijärjestelmien avokätisyys ja tuotannon 
vaihtelujen vaikutus työttömyyteen. 
Keskimäärin suhdannevaikutus budjettivajeeseen on vaihdellut yhteisössä hieman vähemmän kuin ± 
2 prosenttia BKT:sta kahden viime vuosikymmenen aikana. Jotta koko yhteisön todellinen 
budjettivaje pystyttäisiin taloudellisten taantumien aikana säilyttämään pienempänä kuin 3 
prosenttia BKT:sta, on olennaista, että rakenteellinen vaje saadaan lähelle tasapainoa (verrattuna 
arvioituun tasoon, joka vuonna 1995 oli 4 prosenttia BKTsta) 
EMU n jäsenyys 
Maastrichtin sopimuksessa asetetut budjettin lähentymiskriteerit muodostavat tehokkaan 
tukiviitekehyksen jäsenvaltioiden ponnisteluille pitämällä olemassa olevat liialliset vajeet ja 
velkaantumisasteet hallinnassa. Tämän epätasapainon tervehdyttäminen takaa kolmannessa 
vaiheessa tarpeellisen taloudellisen kurinalaisuuden ja tukee tulevan Euroopan keskuspankin 
sitoutumista inflaation vastaiseen taisteluun, joka on olennainen politiikkojen optimaalisen 
yhdistelmän varmistamiseksi kolmannessa vaiheessa. 
Siten yhteisön budjettipolitiikkojen on käsitettävä Maastrichtin sopimuksen lähentymisvaatimukset 
keskipitkän aikavälin tasapainoa lähentelevän budjettipolitiikan kokonaistavoitteen puitteissa, kuten 
neuvoston heinäkuussa 1995 hyväksymissä talouden laajoissa suuntaviivoissa ilmoitetaan. Tästä 
6.3.96 
48 
näkökulmasta katsottuna sopiva mittapuu lienee "rakenteellisen" budjettitaseen kokonaistasapaino, 
mutta samanaikaisesti todellisen taseen on annettava vaihdella tämän arvon molemmin puolin 
taloudellisen suhdanteen mukaisesti. Näin ollen budjettipolitiikka voisi toteuttaa symmetristä 
vakauttaniistehtävää talouden kasvukausina ja taantumien aikana vaarantamatta palautetun kasvun 
pysyvyyttä. Tämän budjettipolitiikan puskuriaseman merkitys on entistä suurempi, kun yhteinen 
rahayksikkö on käytössä, jolloin se helpottaa maakohtaisten talouden häiriöiden sopeuttamista. 
2.3.3. Julkisen talouden tasapainottaminen ja lyhyen aikavälin 
kasvunäkymät 
Hallitukset tunnustavat, että keskipitkällä aikavälillä toteutettavat julkisyhteisöjentalouden 
tasapainottamiseen tähtäävät ponnistelut voivat olla laajamittaisia. Siksi kaikki jäsenvaltiot ovat 
sitoutuneet tavoitteeseen, joka liittyy terveeseen julkiseen talouteen. Siitä huolimatta hallitukset 
usein epäröivät suunniteltujen leikkaustoimenpiteiden täytäntöönpanoa, koska ne lyhyellä 
aikavälillä rajoittavat taloudellista toimintaa ja huonontavat työmarkkinatilannetta. On selvää, että 
julkisyhteisöjen talouden tasapainottamisen välittömillä vaikutuksilla on taipumus pienentää 
kysyntää ja kasvua supistamalla julkisia hankintoja tai yksityisen alan käytettävissä olevia tuloja. 
Siksi nykyisen kasvussa tapahtuneen pysähdyksen perusteella on ymmärrettävää, että ti et vt 
jäsenvaltiot ovat huolissaan mahdollisista kielteisistä vaikutuksista kasvuun, joita niiden olemassa 
olevien, tasapainottamiseen liittyvien suunnitelmien noudattamisesta saattaa seurata. 
Useat epäsuorat vaikutukset voivat kuitenkin tasapainottaa tätä kysyntää rajoittavaa vaikutusta. 
Budjettivajeen pieneneminen tekee todennäköisesti vakauteen pyrkivälle rahapolitiikalle 
helpommaksi osaltaan edistää parempaa politiikkojen yhdistelmää. Lisäksi julkisyhteisöjen talouden 
tasapainottaminen saattaa pienentää kielteisiä vaikutuksia kysyntään alentamalla pitkiä korkoja. 
Tulevaisuuteen tähyävien rahoitusmarkkinoiden muodostamassa ympäristössä, jossa keskitytään 
yhä enemmän finanssipolitiikan kestävyyteen, korkeat ja kasvavat julkisen velkaantumisen asteet 
edistävät korkeita korkojen riskiprcemioita. Sillä edellytyksellä, että rahoitusmarkkinat pitävät 
ilmoitettuja tervehdyttäviä toimenpiteitä uskottavina ja että ne poistavat pelon julkisen velan 
rahoittamisesta seteleitä painamalla, mikä nopeuttaisi inflaatiota, julkisyhteisöjen talouden 
tasapainottaminen voi etenkin hyvin velkaantuneissa maissa, joiden taloutta rasittavat korkeat 
riskipreemiot, alentaa pitkiä korkoja merkittävästi, mikä vuorostaan kannustaa sijoituksia ja 
keventää velanhoitotaakkaa. Höllempi rahapolitiikka ja alhaisemmat pitkät korot suosivat sijoituksia 
ja tasapainottavat vaikutusta yksityiseen kulutukseen Tämä voi hyvinkin tasoittaa taloudellisten 
kiihokkeiden poistamisesta johtuvan vaikutuksen, jopa lyhyellä aikavälillä. 
6.3.96 
49-
Investointeja kannustetaan kuten nykyisinkin hyvillä kannattavuuden tasoilla, ja asteittainen paluu 
positiiviseen julkiseen säästämiseen edistää terveellä tavalla niiden rahoittamista. Investointien 
nopea ja merkittävä lisääntyminen on olennaista ei ainoastaan tulevan tuotantokapasiteetin 
kasvattamiseksi, vaan myös inflaation vastaisten odotusten tukemiseksi. 
Lisäksi julkisyhteisöjen talouden leikkaamisella voi herättämiensä odotusten välityksellä olla 
suotuisa vaikutus kuluttajien käyttäytymiseen. On laajaa teoreettista ja kokemusperäistä 
todistusaineistoa siitä, että jos budjettileikkaukset viittaavat julkisyhteisöjen menojen ja verojen 
pysyviin leikkauksiin keskipitkällä aikavälillä, kuluttajilla on taipumus vastata nopeasti 
pienentämällä säästöjään. 
Laajasti ottaen uskottavalla tasapainottamiseen tähtäävällä toimenpidepaketilla ei välttämättä ole 
merkittäviä kielteisiä vaikutuksia edellyttäen, että tietyt tekijät on tarkoituksenmukaisella tavalla 
otettu huomioon. Tasapainottaminen on ajoitettava oikein, se on toteutettava kerralla, ja 
ensisijaisuusjärjestyksessä on painotettava menoja. Näiden perusvaatimusten lisäksi on tärkeää, että 
budjettin tasapainottaminen nähdään osana tasapainoista ja johdonmukaista talouden 
kokonaislähestymistapaa. Näissä oloissa talouden kokonaislähcstymistapa edustaisi eräänlaista 
siirtymistä uuteen järjestelmään (katso kehys 5). 
2.3.4. Tasapainottamisen ensisijaiset osa-alueet 
On selvää, että keskipitkän aikavälin voimakkaat julkisyhteisöjen talouden tasapainottamiseen 
tähtäävät ponnistelut edellyttävät perustavia budjettiuudistuksia, jotka voivat synnyttää kielteisiä 
poliittisia reaktioita. Siksi on elintärkeää, että välttämättömät ponnistelut jaetaan tasaisesti vaaditun 
sosiaalisen hyväksynnän varmistamiseksi; hyväksynnällä on ratkaiseva merkitys koko 
tervehdyttämiselle. 
Vaikka toteutettavat erityistoimenpiteet on räätälöitävä yksittäisissä jäsenmaissa vallitsevien 
tilanteiden mukaan, lähes kaikissa jäsenmaissa ensisijainen tehtävä on julkisyhteisöjen talouden 
tasapainottaminen rakenteellisia vajeita pienentämällä, kuten vuoden 1995 talouden laajoissa 
suuntaviivoissa on vahvistettu. Vaikka epäsuotuisampi taloudellinen ympäristö voi todellisilla 
budjettivajeilla mitattuna peittää julkisyhteisöjen talouden tervehdyttämistoimien laajuuden, 
merkittäviä tasapainottamisen tuloksia voitaneen havaita keskipitkällä aikavälillä suhdanteiden 
parantuessa. 
6.3.96 
so 
Julkisyhteisöjen menojen valvonta on laajalti tunnustettu parhaaksi lähestymistavaksi. Yhteisön 
kokonaisverotaakka on jo korkea etenkin verrattuna yhteisön tärkeimpiin kauppakumppaneihin, ja 
veronkorotukset kasvattaisivat sen vääristäviä vaikutuksia. Lisäksi ankarammalla verotuksella on 
vastassaan laaja ja voimakas poliittinen vastarinta. Sitävastoin toimet, joilla pyritään pienentämään 
julkisyhteisöjen menoja ja muuttamaan niiden rakennetta, saattavat merkitä julkisen alan 
tehostumista. Keskipitkällä aikavälillä ne avaisivat mahdollisuuksia uusille ja tuottavammille 
aloitteille, jotka voisivat liittyä esimerkiksi ylimääräisiin menoihin taistelussa 
pitkäaikaistyöttömyyttä vastaan, koulutuksen parantamiseksi tai julkisten investointien laskevan 
kehityksen suunnan kääntämiseksi. Se auttaa myös valmistautumaan väestön ikääntymiseen 
liittyvien, pidemmän aikavälin haasteita varten; tämä synnyttää väistämättä uusia rasitteita jo 
tiukalle sosiaalibudjetille. Lopuksi julkisyhteisöjen menojen osuuden pienentäminen mahdollistaa 
kokonaisverotaakan pienentämisen, kun budjettivajeet saadaan pysyvästi pieneneviksi ja lähelle 
tasapainoa. 
Useita vuosia jatkuneiden julkisyhteisöjen menojen valvomiseen tähtäävien pyrkimysten jälkeen, 
joiden vaikutukset suuren ja kasvavan työttömyyden Iumivyöryvaikutus teki tyhjäksi, useimpien 
jäsenvaltioiden mahdollisuudet helppoihin ja tuskattomiin ratkaisuihin ovat pieniä, jos niitä 
ylipäänsä on. Näillä mailla on vastassaan pelottavampi tehtävä, joka liittyy julkisyhteisöjen menoja 
koskevien perusohjelmien uudistamiseen perustavalla tavalla. Käsiteltävien asioiden joukossa on 
muun muassa eläkkeiden saattaminen kestävälle pohjalle, terveydenhoitokustannusten 
pienentäminen, vääristyneiden ja kalliiden tukien leikkaaminen, sosiaalisten tulonsiirtojen 
tehostaminen ja julkisten palvelujen toiminnan ja tehokkuuden parantaminen. 
Lopuksi niissä maissa, joiden budjettia rasittaa suuri epätasapaino, budjettivajetta näyttää 
mahdotonta pienentää merkittävästi ilman, että verorasite kasvaa jossakin määrin. Tällöin välillisten 
verojen nostaminen saattaa olla suositeltavampaa kuin välittömien verojen kasvattaminen, sillä 
välillisten verojen vääristävät vaikutukset ovat todennäköisesti pienempiä. Lisäksi jäsenmaat 
saattavat hyötyä veropohjan laajenemisesta, liian korkeiden marginaaliverojen alenemisesta ja 
verorakenteiden muuttumisesta tavoilla, jotka todennäköisesti edistävät kasvua ja työllisyyttä, sekä 
verohallinnon parantamiseen tähtäävien toimenpiteiden käyttöönotosta. Jäsenmaiden olisi erityisesti 
kiinnitettävä huomiota työnantajien sosiaalisiin maksuosuuksiin alemmissa palkkaluokissa ja 
mahdollistettava vaihtoehtoisia rahoitusmuotoja tai menojen tiukempi rajoittaminen, jotta 
tiukemman budjettipolitiikan kokonaistavoite ei vaarantuisi. 
6.3.96 
-51 
Kehys 5: Esimerkkejä onnistuneista ponnisteluista julkisyhteisöjen 
talouden tasapainottamiseksi 
Yhteisössä vallitsee laaja yksimielisyys julkisyhteisöjen talouden tasapainottamisen 
tarpeellisuudesta, ja kaikki hallitukset ovat sitoutuneet julkisyhteisöjen talouden 
tasapainottamiseen tähtääviin, keskipitkän aikavälin politiikkoihin. Vaikka monet politiikan laatijat 
allekirjoittavatkin uskottavien, liiallisten budjettivajeiden pienentämiseen tähtäävien ponnistelujen 
yksiselitteiset myönteiset vaikutukset makrotalouteen keskipitkällä aikavälillä, monet pelkäävät, 
että laajalle ulottuvat julkisyhteisöjen talouden leikkaamiseen tähtäävät ponnistelut vaikuttavat 
lyhyellä aikavälillä kielteisesti kokonaiskysyntään vaarantaen siten tuotannon kasvun ja 
kasvattaen työttömyyttä. 
Viimeaikainen talousanalyysi ja historiallinen todistusaineisto osoittavat, ettei tämä huoli aina ole 
perusteltua, etenkään maissa, joiden budjettivajeet ovat kohtuuttomia. Useiden jäsenmaiden 
kokemukset 1980-luvulta viittaavat siihen, että julkisyhteisöjen talouden merkittävä supistaminen 
voi kulkea käsi kädessä voimakkaan talouskasvun ja uusien työpaikkojen luomisen kanssa. 
Tanskan vuonna 1983 toteuttama julkisyhteisöjen talouden sopeuttamisohjelma ja Irlannin 
vuoden 1987 vajeen pienentämiseen tähdännyt ohjelma ovat kuvaavia esimerkkejä. Heikon 
talouskasvun ajanjakson jälkeen molemmat maat ryhtyivät erittäin vaativiin toimenpiteisiin, jotka 
osoittautuivat hyvin menestyksekkäiksi pyrittäessä muuttamaan nopeasti huononevan 
budjettikehityksen suuntaa ja samalla huomattavasti parantamaan taloudellista suoritusta lyhyellä 
aikavälillä. 
Tanska muutti vuosien 1982 ja 1986 
välisellä jaksolla 9,1 prosenttia BKT:sta 
olevan vajeen ylijäämäksi, joka oli 3,4 
prosenttia BKT:sta; parannus oli toisin 
sanoen 12,5 prosenttia BKT:sta. 
Politiikan muutoksen uskottavuus 
kuvastui pitkien korkojen 
puoliintumisena ja inflaation selvänä 
alenemisena. Julkisyhteisöjen talouden 
sopeuttaminen ei johtanut taantumaan, 
vaan siihen liittyi voimakas talouskasvu 
huolimatta epäsuotuisasta 
kansainvälisestä ympäristöstä jakson 
alussa. BKT:n keskimääräinen kasvu oli 
jakson aikana 3,5 prosenttia, lähes 
kaksinkertainen yhteisön keskiarvoon 
verrattuna. Kasvun voimanlähteenä oli 
ennen kaikkea yksityisten investointien 
lisääntyminen; yksityinen kulutus ja 
etenkin investoinnit kasvoivat 
voimakkaasti. Vilkkaan taloudellisen 
toiminnan tuloksena työttömyys pieneni 
vuoden 1982 8,9 prosentista 5,2 
prosenttiin vuoteen 1986 mennessä. 
Tämä kukoistava jakso päättyi yhtäkkiä 
1980-luvun loppupuoliskolla. Talouden 
ylikuumeneminen ja suuret 
palkankorotukset, jotka kuvastivat 
jännittyneitä työmarkkinaoloja, johtivat 
rahapolitiikan tiukkenemiseen ja odotusten huononemiseen. Tästä seurasi vuorostaan pitkittynyt 
heikon talouskasvun kausi, julkisen talouden huononeminen ja kasvava työttömyys. Tanska 
Budjettitase 
(prosenttia BKT:sta) 
Perusjäamä 
(prosenttia BKTsta) 
Julkisyhteisöjen velka 
(prosenttia BKTsta) 
BKT (reaalinen vuosikasvu) 
Kotimainen kysyntä 
(reaalinen vuosikasvu) 
josta investoinnit (vuosikasvu) 
Pitkät korot(prosenttia) 
Inflaatio (prosenttia/vuosi) 
Työllisyys (prosenttia/vuosi) 
Työttömyys (prosenttia) 1982 
•9.1 
•3.1 
63.9 
3.0 
3.5 
7.1 
20.5 
10.2 
0.2 
8.9 1983 
•7.2 
0.9 
73.4 
2.5 
1.4 
1.9 
14.4 
6.8 
0.7 
9.0 1984 
•4.1 
5.5 
75.1 
4.4 
5.1 
12.9 
14.0 
6.4 
2.9 
8.5 1985 
-2.0 
7.8 
72.0 
4.3 
5.4 
12.6 
11.6 
4.3 
2.6 
7.1 1986 
3.4 
12.2 
63.7 
3.6 
6.1 
17.1 
10.6 
2.9 
4.3 
5.4 
Julkinen verlka (prosenttia BKTsta) Tanska 
Suhdannekonattu budjettivaje (prosenttia BKTsta) 
6.3.96 
52 
Irlanti 
1986 1987 1988 1989 
Budjettitase 
(prosenttia BKT:sta) 
Perusjäamä 
(prosenttia BKT:sta) 
Julkisyhteisöjen velka 
(prosenttia BKTsta) 
BKT (reaalinen vuosikasvu) 
Kotimainen kysyntä 
(reaalinen vuosikasvu) 
josta investoinnit (vuosikaszvu) 
Pitkät korot(prosenttia) 
Inflaatio (prosenttia/vuosi) 
Työllisyys (prosenttia/vuosi) 
Työttömyys (prosenttia) 9 
0.3 6.1 
7.6 
-2.3 
11.3 
0.2 
16.8 
Irlanti 
Julkinenvertka(prosenttia BKTsta) 1990 
7.8 
5.7 
2.0 
4.2 Irlannissa vuoden 1987 budjettin 
sopeuttamissuunnitelma johti 
julkisyhteisöjen ottolainauksen 
nettomääräiseen pienenemiseen vuoden 
1987 10,5 prosentista BKT:sta vuoden 
1989 1,8 prosenttiin BKT.sta, mikä 
kuvastui julkisen velan ja BKT:n suhdetta 
kuvaavan luvun huomattavana 
pienenemisenä 15 pisteellä jakson 
aikana. Julkisyhteisöjen talouden tasapai­
nottaminen ei estänyt voimakasta 
talouskasvua reaalisen BKT.n kasvun 
nopeutuessa 6 prosenttiin vuonna 1989 
oltuaan lähes pysähdyksissä vuonna 
1986. Vaikka parantunut kilpailukyky ja 
myönteinen ulkoinen kehitys 
osoittautuivat olennaisiksi sekä tuotannon 
että budjettiaseman suunnan 
muuttamiseksi, myös kotimainen kysyntä 
reagoi myönteisesti politiikan muutokseen; 
aikaisemman voimakkaasti heikentyneen 
kotimaisen kysynnän sijasta investoinnit ja 
kulutus vilkastuivat huomattavasti. Lisäksi 
työttömyys pieneni, vaikkakin vähemmän 
merkittävästi, vuoden 1987 16,6 
prosentista 14,7 prosenttiin vuoteen 1989 
mennessä. Irlantilaisen lähestymistavan 
tärkeimpiä ominaispiirteitä oli, että 
julkisyhteisöjen talouden 
tasapainottamiseen liittyi 
työmarkkinaosapuolien kanssa tehty laajaa sopeuttamisohjelmaa koskeva sopimus, jonka 
elintärkeänä osana oli pitäytyminen maltillisissa palkankorotuksissa. Toisin kuin Tanskassa 
tuotanto jatkui vilkkaana myös tätä seuranneella jaksolla, ja julkinen velkaantuminen pieneni 
tasaisesti huolimatta tasapainottamiseen tähtäävien ponnistelujen hidastumisesta. 123456789 11 
Suhdanrtekorjattu budjettjva|e (prosenttia BKTsta) 
Tanskan ja Irlannin tasapainottamiseen tähdänneiden ponnistelujen onnistuminen eroaa kuitenkin 
jyrkästi monen muun maan kokemuksista. Sekä Tanskan että Irlannin tapauksissa oli tärkeitä 
piirteitä, jotka erottivat ne vähemmän onnistuneista ponnisteluista: 
Kummassakin maassa julkisyhteisöjen talouden leikkaaminen oli osa talouspolitiikkaan 
perustuvan järjestelmän muutosta. Järjestelmän muutos merkitsi uutta sitoutumista 
vakaisiin valuuttakursseihin ja alhaiseen inflaatioon, joita tuettiin budjettin 
tasapainottamisella ja tarkoituksenmukaisella palkkapolitiikalla. Asiaan vaikutti myös 
muita tekijöitä (parantunut kilpailuasema; pääomaliikkeiden vapauttaminen), mutta 
epäilemättä politiikan muutoksen myönteinen vaikutus odotuksiin teki taloudelle 
mahdolliseksi korjata tämän kehityksen hedelmät. 
Vaikka julkisten menojen kasvun hidastumisella oli selvästi kielteinen välitön vaikutus, 
sillä oli ilmeisiä ja merkittäviä odotuksia kasvattavia vaikutuksia, jotka näkyivät pitkien 
korkojen merkittävänä alenemisena ja yksityisen alan luottamuksen lisääntymisenä. 
Tanskan ja Irlannin kokemusten ja muiden vähemmän onnistuneiden 
leikkausponnistelujen välinen ero ei liity ainoastaan sopeuttamistoimien laajuuteen, vaan 
myös yksityisen alan luottamukseen ulottuviin myönteisiin vaikutuksiin, jotka ovat tulosta 
uskottavasta sitoutumisesta budjettin sopeuttamiseen keskipitkällä aikavälillä. Vaikka 
verorasite kasvoikin tietyssä määrin, sopeuttamisella pyrittiin ensisijaisesti valvomaan 
julkisten menojen kasvua, jonka tuloksena julkisyhteisöjen talouden osuuden pysyvään 
pienenemiseen liittyvät myönteiset odotukset kasvoivat. 
6.3.96 
53 -
2.4. Palkkojen kehitys 
2.4.1. Palkkoihin liittyvät tarkoituksenmukaiset suuntaukset 
Kun yhä riippumattomammat keskuspankit vastaavat rahapolitiikasta ja riippumattomat hallitukset 
vastaavat budjettipolitiikasta, palkkojen kehitys on yleensä tulosta työmarkkinaosapuolien välisistä 
neuvotteluista. Palkkoihin liittyvät suuntaukset ovat siitä huolimatta avaintekijöitä makrotalouteen 
liittyvissä ja rakenteellisissa politiikoissa. Makrotalouden palkkasumma (mukaan lukien kaikki 
sosiaaliturvamaksut) vastaa noin 50 prosenttia yhteisön BKT:sta ja on suurin piirtein yhtä suuri 
kuin julkisyhteisöjen kokonaismenojen osuus taloudesta. Näin ollen kokonaispalkkojen ja 
palkkaerojen kehityksellä on huomattava vaikutus inflaatioon, kasvuun, työllisyyteen ja kasvun 
työllisyysvaikutukseen. Palkkojen kehityksen taloudellisen merkityksen takia on perusteltua, että 
politiikan laatijat työmarkkinaosapuolien itsenäisyyttä kunnioittaen samanaikaisesti seuraavat 
läheltä palkkojen kehitystä ja valmistavat tietä tekemällä tarkoituksenmukaisia palkkasopimuksia 
julkisella alalla. 
Palkkojen kehityksen tarkoituksenmukaisuutta koskevan arvioinnin helpottamiseksi yhteisön tasolla 
on laadittu tiettyjä laajoja yleisohjeita taloudellisen suorituksen ja talouspolitiikan valvonnan 
viitekehyksessä. Makrotalouden tasolla kaksi kysymystä vaatii erityistä huomiota. Ensinnäkin on 
elintärkeää, että palkkajärjestelyjen taustalla havaitut inflaatio-odotukset ovat mahdollisimman 
yhteensopivia keskuspankin hintojen vakauteen liittyvän tavoitteen kanssa. Jos tämä ehto toteutuu, 
palkkojen kehittyminen ei tosiasiallisesti aseta kohtuutonta taakkaa rahapolitiikan toteuttamiselle. 
Jos palkankorotusten kasvu sitävastoin on yhteensopimaton alhaisen inflaation saavuttamisen ja/tai 
säilyttämisen kanssa, seurauksena on samantapainen vakauteen liittyvä ristiriita kuin 1990-luvun 
alussa. 
Toiseksi on tärkeää, että reaalisten palkkojen kehityksessä makrotalouden tasolla otetaan huomioon 
tarve, joka liittyy investointien kannattavuuden turvaamiseen ja tarpeen vaatiessa parantamiseen. 
Tähän liittyen komissio asetti vuonna 1993 julkaisemassaan valkoisessa kirjassa nyrkkisäännön: 
muutaman seuraavan vuoden kuluessa reaalisten palkkojen olisi noustava noin 1 prosenttiyksikköä 
työn kokonaistuottavuutta vähemmän. Tällaisen säännön pätevyys tunnustetaan nyt laajalti. Se 
sisällytettiin neuvoston vuonna 1994 antamiin laajoihin suuntaviivoihin ja Essenin huippukokouksen 
päätöslauselmaan. Tämä sääntö perustuu sekä saatuihin kokemuksiin että sen tajuamiseen, että 
investointien parempi kannattavuus on yhteisön keskipitkän aikavälin olosuhteiden kannalta tärkeä 
pyrittäessä tuotantokapasiteetin voimakkaaseen kasvuun ja työpaikkoja synnyttävään 
talouskasvuun. Vuosina 1982-1989, jolloin investointien kannattavuus parani tasaisesti, todelliset 
6.3.96 
54 
palkat kasvoivat vuosittain keskimäärin 1 prosenttiyksikköä vähemmän kuin tuottavuuden kasvu. 
Tämä kannattavuuden selvä parantuminen edisti erityisesti laitteisiin tehtyjen investointien nopeaa 
kasvua ja sekä reaalisen että potentiaalisen kasvun nopeutumista 1980-luvun jälkimmäisellä 
puoliskolla. 
Tämän säännön noudattaminen mahdollistaa yhdessä työllisyyden kasvun kanssa kulutuksen ja 
kokonaiskysynnän riittävän kasvun, joka on välttämätön sijoituksille ja sopivan tasapainon 
saavuttamiseksi pääoman hajauttamiseen ja keskittämiseen perustuvien investointien välillä. Lisäksi 
tarkoituksenmukaiset palkkoihin liittyvät suuntaukset edistävät talouden ulkoista 
kustannuskilpailukykyä ja vaikuttavat myönteisesti yrittäjien sijoittautumispäätöksiin. 
Tässä yhteydessä on huomionarvoista, että voittojen osuus on jo 1960-luvulla kirjattua tasoa 
korkeampi. Tämä on kuitenkin välttämätöntä verraten korkean pääoman ja tuotannon välisen 
suhteen tasapainottamiseksi. Lähivuosina kannattavuus saattaa kasvaa lähelle lähes täystyöllisyyden 
jaksona saavutettua tasoa. Mutta valtavan pääomatarpeen takia ja suhteellisesti korkeamman 
korkotason tasapainottamiseksi (verrattuna 1960-luvun tasoihin) kannattavuuden on parannuttava 
edelleen. Koska laajemman pääomakannan käyttö parantaa työn keskimääräistä tuottavuutta, 
työntekijöiden elintaso nousee keskipitkällä aikavälillä. 
Työllisyyden kehityksen kannalta myös palkkojen tarkoituksenmukainen eriytyminen on tietenkin 
erittäin olennaista. Politiikoilla olisi kuitenkin pyrittävä alentamaan palkkojen kokonaiskustannuksia 
alemmissa palkkaluokissa pienentämättä matalapalkkaisten palkansaajien käytettävissä olevia 
tuloja. Pyrittäessä korkeaan työllisyyteen palkkajärjestelyjen olisi mahdollistettava palkkojen 
eriyttäminen sekä eri pätevyyksien että maantieteellisten alueiden ja alojen ja yritysten välillä. 
Markkinavoimat ajavat kehitystä tähän suuntaan. Mutta vero- ja sosiaaliturvajärjestelmien välinen 
vuorovaikutus luo monissa maissa näkymättömän palkkojen vähimmäistason, joka estää 
tuottavuuteen suhteutettujen palkkojen merkittävät korjaukset alaspäin. Palkkajakauman 
laajentaminen alemmissa palkkaluokissa kasvattaisi kasvun työllisyysvaikutusta, mutta 
sosiaaliset/poliittiset vaatimukset eurooppalaisen sosiaalisen mallin säilyttämiseksi rajoittavat 
tällaisia toimia. Mitä läheisempi tietyn työtehtävän palkka- ja tuottavuustason välinen yhteys on, 
sitä enemmän toimintoja, joiden tuottavuus on alle keskimääräisen, voitaisiin rakentaa (uudelleen) 
sisään tuotantoprosessiin. Näin joko virallisilta markkinoilta uloshinnoiteltu tuotantotoiminta tai 
ulkomaisille matalapalkkaisille tuottajille siirretty toiminta voitaisiin saada kannattavaksi. Samaan 
tapaan se auttaisi rajoittamaan työvoiman osien korvaamista pääomasijoituksilla. 
6.3.96 
55 
Tällainen alaspäin suuntautuva laajeneminen voidaan saavuttaa kahdella tavalla. Markkinavoimien 
voidaan antaa merkittävästi alentaa matalapalkkaisten työntekijöiden palkkoja, kuten 
Yhdysvalloissa on tapahtunut. Äärimmäisyyksiin vietynä tämä vaihtoehto johtaa vakaviin 
taloudellisiin ja sosiaalisiin seurauksiin (työssäkäyviin köyhiin liittyvä ilmiö). On kuitenkin 
olemassa tiettyjä mahdollisuuksia laajentamiseen, jotka ovat sopusoinnussa eurooppalaisen 
sosiaalisen mallin uudistamisen kanssa. Työvoiman bruttokustannuksia voidaan pienentää 
alentamalla työnantajien sosiaaliturvan maksuosuuksia tai alentamalla samanaikaisesti palkkoja ja 
matalien palkkojen verotusta nettotuloihin vaikuttamatta. Ensimmäistä lähestymistapaa noudatetaan 
nykyisin useissa jäsenmaissa (mukaan lukien Ranska, Belgia, Alankomaat, Irlanti ja Yhdistynyt 
kuningaskunta). Vaikka kansallisella tasolla onkin nähtävissä tiettyjä myönteisiä tuloksia, ne eivät 
vielä näytä riittäviltä, jotta niillä olisi havaittavaa vaikutusta yhteisön makrotalouden tasolla. 
Budjettivajeisiin liittyvän vaikutuksen tasapainottamiseksi ja taloudellisten haittavaikutusten 
välttämiseksi on olennaista, että tällaiset toimenpiteet suunnitellaan huolellisesti ja että ne 
kohdistetaan alhaisiin palkkaluokkiin. 
Tarkoituksenmukaista palkkajoustoa koskevaan vaatimukseen liittyy myös tärkeitä alueellisia 
näkökohtia. Yhteisössä tiiviisiin alueiden välisiin kauppayhteyksiin on liittynyt alueellisten 
palkkatasojen ja tuottavuuden tasojen välisten erojen pieneneminen. Siitä huolimatta jäsenvaltioiden 
ja alueiden väliset, työntekijäkohtaisten kokonaiskorvausten tasojen erot ovat edelleen suuria, ja 
työn kokonaistuottavuuden tasossa on lähes yhtä suuria eroja. Tulos on, että työn 
yksikkökustannukset ovat yhtä suuret eri jäsenvaltioissa On oleellista, että reaalipalkkojen kasvu 
suhteessa tuottavuuden muutoksiin pysyy tarkoituksenmukaisena, jotta yhteisön heikommin 
kehittyneet alueet voivat täysimääräisesti hyötyä palkkoihin ja muihin työvoimakustannuksiin 
liittyvästä kilpailuedustaan. Tämä antanee näille alueille mahdollisuuden edetä dynaamisemman 
kasvun, tuottavuuden ja työllisyyden tiellä, ja se saattaa lopulta mahdollistaa reaalipalkkojen 
suhteellisesti suuremmat korotukset ja siten edesauttaa näitä maita saavuttamaan muiden maiden 
tason. 
Palkkojen, kannattavuuden, investointien ja työllisyyden muodostamassa ketjussa on oma paikkansa 
palkoille, joissa joustavuudella ja voittoon liittyvällä osatekijällä on suurempi merkitys. Tällainen 
palkkajousto on erityisen toivottavaa ala-/yritystasolIa, jotta taloudellisten olojen 
alakohtaisiin/yrityskohtaisiin muutoksiin pystyttäisiin vastaamaan tarkoituksenmukaisella tavalla. 
Tässä yhteydessä kokemus on osoittanut, että tällaisen jouston puuttuessa sopeutuminen kielteisiin 
tapahtumiin tapahtuu menettämällä suhteeton määrä työpaikkoja. 
Nämä palkkoihin liittyvän tarkoituksenmukaisen toiminnan välttämättömyyttä korostavat 
näkökohdat ovat sitäkin olennaisempia meneillään olevaa Euroopan taloudellista yhdentymistä 
6.3.96 
-56-
ajatellen. Pääomaliikkeiden täyden vapauttamisen seurauksena investoinnit kohdistuvat niihin 
maantieteellisiin alueisiin, joilla tuotto-odotukset ovat korkeimmat. Vaikka tämä määräytyykin 
useiden rakenteellisten ja mikrotalouden tekijöiden perusteella, palkkojen kehitys on tärkeä 
osatekijä. EMUssa, jossa raha- ja valuuttakurssipolitiikka on yhteinen ja budjettipolitiikan vapautta 
on rajoitettu, palkkojen merkitys vastauksena taloudellisen tilanteen muutoksiin kasvaa. Tämän 
takia on olennaista, että työmarkkinaosapuolet osoittavat tarpeellista joustavuutta 
palkkaneuvotteluissa. Kaikki nämä asiat ovat tärkeitä aiheita työmarkkinaosapuolien välisessä 
vuoropuhelussa. 
2.4.2. Palkkojen sopeuttaminen Euroopan yhteisössä vuoden 1980 jälkeen 
Työvoimakustannukset ja inflaatio - EUR 
prosentuaalinen muutos/vuosi 
TyoWwrtttkufifartnuktettyotttekijaâ kohti 
t Yksityisen kulutuksen 
deflaattori 
••'. Yfc Kikkotyovoimakustanrjukset 
~i.— i.— Viimeisen 15 vuoden aikana nimellisten 
palkkojen kehitys yhteisössä ei ole 
ainoastaan liittynyt inflaatioon huomattavaan 
pienenemiseen, vaan on myös osaltaan 
helpottanut sitä. Kuten kuviosta 27 käy ilmi, 
palkkojen merkittävä sopeuttaminen edisti 
melko voimakkaasti inflaation huomattavaa 
pienenemistä, joka saavutettiin 1980-luvulla 
pitkään jatkuneen talouden kasvuvaiheen 
aikana. Nimellisten yksikkökohtaisten 
tvövoimakustannusten kasvu hidastui vuosikymmenen alusta voimakkaasti ja oli itse asiassa 
inflaatiota nopeampi. Onnistuminen palkkoihin liittyvien suuntausten sopeuttamisessa vuosina 
1989-90 oli alkuvuosina sitäkin silmäänpistävämpää, koska sen taustalla oli tuontihintojen 
epäsuotuisa ja voimakas nousu. 
Maltillisiin palkankorotuksiin liittynyt lupaava suuntaus keskeytyi vasta 1980-luvun loppupuolella, 
jolloin palkkoihin liittyvät järjestelyt muuttuivat selvästi yhteensopimattomiksi rahaviranomaisten 
vuosille 1990-1992 asettaman vakaustavoitteen kanssa. Politiikan aiheuttama yhteisön talouden 
ylikuumeneminen vuosina 1988-1989 johti inflaation ja inflaatio-odotusten selvään kasvuun. 
Palkkojen suuntaus reagoi nopeutuvaan inflaatioon, vaikkakin tietyllä aikaviiveellä: nimelliset 
palkat henkeä kohti kasvoivat vuonna 1990 7,4 prosenttia, kun kasvu vuonna 1987 oli ollut 5,4 
prosenttia. Tämän kehityksen perusteella rahapolitiikkaa tiukennettiin loppuvuodesta 1988, ja 
vuosina 1991-1992 se muuttui hyvin tiukaksi. Vakauteen liittyvää ristiriitaa pahensi Saksan 
yhdistymistä seurannut noususuhdanne Länsi-Saksassa, mikä synnytti pullonkauloja 
työmarkkinoille ja johti jyrkkiin palkankorotuksiin. Vuonna 1993 alkaneella jaksolla palkkojen 
6.3.96 
-57 
kehitys on parantunut merkittävästi. Nimelliset palkankorotukset hidastuivat huomattavasti ja 
edesauttoivat paluuta vakaisiin hintoihin tähtäävään suuntaukseen yhteisössä. 
Kuvio 28 
Reaalipalkat ja työn tuottavuus - EUR 
vuosimuutos prosenttia 
Työ tuottavuuden kasvu 
Reaaliset työvoiroakustartfiuksotvtyorttokijä 
• > ' : i i u-i I i > i ' 
80 81 82 83 84 85 86 87 
* vuosimuutos prosenttia 89 90 91 92 93 94 95 
ReaaSset yks&kotyxwoimakustarmulcsei 
80 81 82 83 84 85 86 87 89 90 91 92 93 94 95 Reaalipalkkojen sekä työn 
tuottavuuden ja investointien 
kannattavuuden välisen suhteen 
pitkän aikavälin kehitys 
makrotalouden tasolla 
noudattaa samantapaista 
kaavaa kuin nimelliset mittarit. 
1980-luvulla reaalipalkkojen 
kasvu säilyi positiivisena, mutta 
jäi selvästi työn tuottavuuden 
kasvua pienemmäksi, minkä 
tuloksena reaaliset 
yksikkötyövoimakustannukset 
pienenivät huomattavasti. Tämä 
palkkojen selvä kehitys oli avaintekijöitä investointien kannattavuuden kasvussa; kannattavuus 
kasvoi vuoden 1980 aallonpohjasta, vuosien 1961-1973 noin 65 prosentin keskimääräisestä 
kannattavuudesta lähelle 90 prosenttia vuonna 1989 (katso kuvio 6 luvussa 1). Tämä kasvukehitys 
keskeytyi 1990-luvun alun laskusuhdanteen aikana reaalisten palkkojen reagoidessa tietyllä 
aikaviiveellä työn tuottavuuden suhdanteista johtuneeseen hitaampaan kasvuun. Koska työllisyys 
reagoi herkemmin talouden suuntauksiin, huononeminen oli siitä huolimatta selvästi pienempi kuin 
aikaisempien taantumien yhteydessä. Huomionarvoisia ovat tässä yhteydessä vuoden 1992 
tapahtumat, jolloin työn tuottavuuden kasvu ylitti pitkän aikavälin trendin suurten työvoiman 
leikkausten vuoksi. Näin saavutettua tuottavuuden kasvua ei pitäisi jakaa työpaikkansa 
säilyttäneiden kesken. Kahden viime vuoden aikana palkkoihin liittyvät suuntaukset ovat yleisesti 
olleet linjassa neuvoston antamien talouden laajojen suuntaviivojen suositusten kanssa. Tuotannon 
nopea kasvu ja rakenneuudistuksiin tähtäävien toimenpiteiden vaikutukset ovat johtaneet 
reaalipalkkoja suurempaan työn tuottavuuden kasvuun, vaikka reaalipalkkojen kasvu onkin 
nopeutumassa. Tämä asettaa perustan investointien kannattavuuden uudelle elpymiselle vuodesta 
1994 eteenpäin. 
Mitä tulee työmarkkinoiden suurempaan joustavuuteen työttömyyteen nähden kokemusperäinen 
todistusaineisto näyttää viittaavan siihen, että palkkajoustot heikkenivät yhteisössä 1980-luvun 
alkupuolella vakautuakseen sitten uudelleen. Palkkojen eriytymisen osalta yhteisön kokonaiskuva ei 
ole selkeä. Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on 1980-luvulla havaittavissa selvä 
suuntaus kohti palkkojen suurempaa hajaantumista, kun hajaantuminen säilyi lähes 
muuttumattomana Italiassa ja pieneni tietyssä määrin Saksassa . 
5 "The OECD jobs study, Implementing the strategy" -julkaisussa, 1995, s. 14, olevien tietojen 
perusteella. 
6.3.96 
58 
2.4.3. Palkkojen odotettu kehitys 
Vuoden 1994 hitaan kasvun nopeuduttua hieman nimellisten palkkojen odotetaan komission 
marraskuussa 1995 julkaiseman ennusteen mukaisesti kasvavan yhteisössä keskimäärin noin 3,75 
prosenttia kuluvana ja ensi vuonna. Reaalipalkat saattavat kasvaa jopa 1 prosenttia pysyttyään 
kahden vuoden ajan lähes samoina; työn tuottavuuden kasvun odotetaan palaavan pitkän aikavälin 
trendin tasolle eli noin 2 prosenttiin. Tämä viimeaikainen ja tuleva kehitys viittaavat siihen, että 
palkkojen kehitys on makrotalouden näkökulmasta yhteisössä kokonaisuudessaan keskimäärin 
sopivaa, ja että se saattaa osaltaan edistää vakaiden hintojen saavuttamista ja säilyttämistä, 
voimakkaan ja työpaikkoja luovan talouskasvun saavuttamista ja yhteisön parantunutta ulkoista 
kilpailuasemaa. Tuottavuuden vuosittaista 2 prosentin kasvua vastaavan pitkän aikavälin trendin 
perusteella laajat suuntaviivat viittaavat siihen, että työntekijöiden nimellistä korvausta henkeä 
kohti, joka olisi yhteisössä keskimäärin 3,5 prosentin suuruinen, voidaan pitää askeleena vakautta 
kohti ja siten yhteensopivana väliaikaisen, 2-3 prosentin suuruisen hintojen inflaatiotavoitteen 
kanssa, investointien kannattavuuden jatkuvan paranemiseen liittyvän tarpeen kanssa sekä 
kotimaisen kysynnän tarkoituksenmukaisen ja välttämättömän kasvun kanssa. 
Vaikka palkkojen kehitys useimmissa jäsenmaissa onkin sopusoinnussa hintojen vakauteen ja 
investointien kannattavuuden palauttamiseen liittyvien tavoitteiden kanssa, on havaittavissa tiettyjä 
tärkeitä yksittäisille maille ominaisia suuntauksia. Eräissä maissa, joissa inflaatio on jo alhainen, 
suhteellisen heikko kysyntä ja sitäkin tärkeämpi valuutan arvonnousuun liittyvä kilpailukyvyn 
heikkeneminen ovat rajoittaneet palkkakustannusten ja yksikkötyövoimakustannusten siirtämistä 
hintoihin. Tämä pitää erityisesti paikkansa Saksassa, jossa palkkojen asettaminen suhteellisen 
korkeiksi viime vuoden alussa ja DM.n voimakas efektiivinen arvonnousu johtivat vientialojen 
katteiden merkittävään pienenemiseen. On selvää, etteivät palkkoihin liittyvät suuntaukset pysty 
välittömästi sopeutumaan valuuttakurssien muutoksiin, ja kun kyseessä on selvä nousu, 
valuuttakurssien korjaaminen markkinoiden keinoin on varmasti paras vaihtoehto. Kuitenkin maan 
kilpailuaseman ja houkuttelevuuden turvaamiseksi yksityisen alan investointipäätöksiä ajatellen on 
olennaista, että Saksa mutta myös eräät muut maat jarruttavat palkkaneuvotteluja ja panevat 
täytäntöön toimenpiteitä tuottavuuden ja työllisyyden parantamiseksi. Tämäntapaisista ehdotuksista 
käydään parhaillaan keskustelua eräiden maiden työmarkkinaosapuolien välillä, toisinaan 
yhteistyössä hallituksen kanssa. 
Sitävastoin eräissä maissa, joiden valuutan arvo on laskenut, kuten Espanjassa ja Italiassa, 
todellinen inflaatio osoittautui viime vuoden palkkaneuvotteluissa asetettua tavoitetta 
6.3.96 
59-
korkeammaksi. Tämän seurauksena reaalipalkat pienenivät kahtena perättäisenä vuotena. 
Ennusteiden mukaan nimelliset palkankorotukset voivat kasvaa jonkin verran, 4,5-5 prosentin 
tuntumaan. Molemmissa maissa on olennaista, etteivät palkansaajat pyri tasoittamaan edellisenä 
vuonna kärsimäänsä ostovoiman menetystä korkeammilla palkkavaatimuksilla, sillä tämä saattaisi 
johtaa hinta- ja palkkakierteeseen. Sen sijaan palkkojen tarkoituksenmukaisen kehityksen 
jatkuminen yhdessä uskottavan ja tiukan talouspolitiikan kanssa johtanee näiden valuuttojen arvon 
nousuun ja vähentänee siten inflaatiopaineita. Tällainen kehitys näyttää alkaneen Espanjassa ja 
Italiassa, ja tällainen politiikkojen yhdistelmä pantiin viime vuonna onnistuneesti täytäntöön 
Ruotsissa. Viimeksi mainitussa maassa ennusteiden mukaiset palkkajärjestelyt näyttävät tänä 
vuonna kuitenkin johtavan nimellisten palkkojen selvästi nopeampaan kasvuun, mikä saattaa olla 
ristiriidassa vakaustavoitteen kanssa ja saattaa yhdessä kruunun voimakkaan arvon nousun kanssa 
vaarantaa maan ulkoisen kilpailuaseman. Lopuksi muutamassa muussa jäsenmaassa, esimerkiksi 
Kreikassa, inflaation pienentämiseen tähtäävän tapahtumasarjan loppuun saattamiseen on vielä 
pitkä matka. 
2.5. Rakennepolitiikka 
2.5.1. Elintärkeä täydennys makrotalouden politiikkojen yhdistelmään 
Edellisissä jaksoissa kuvatun halutun makrotalouden politiikkojen yhdistelmän laatimiseen liittyvä 
tavoite on oleellisesti kaksiosainen, ensinnäkin pyritään voittamaan elpymisen nykyinen pysähdys ja 
toiseksi saattamaan yhteisön talous tukevasti kestävään keskipitkän aikavälin kasvuun. Viimeksi 
mainittua tavoitetta ajatellen makrotalouden politiikat ovat olennainen viitekehys, jossa tällainen 
tuotantokapasiteettia kasvattavien ja työpaikkoja luovien investointien tukema voimakas, perinteinen 
kasvu voi alkaa. Tätä tarvitaan varmistamaan merkittävästi suurempi sekä efektiivinen että 
potentiaalinen kasvu yhteisössä Kun oletuksena on, että trendin mukainen tuottavuuden kasvu on 2 
prosentin luokkaa, tämä mahdollistaisi työllisyyden voimakkaan kasvun. Jotta tällainen 
kasvukehitys olisi kestävä ja jotta se siten mahdollistaisi työllisyyden kasvun, makrotalouden 
politiikkoihin on yhdistyttävä ja niitä on tuettava rakenteellisilla toimenpiteillä sekä tuote- ja 
palvelumarkkinoilla että työmarkkinauudistusten alueella. 
Rakennepoliittiset toimet ovat elintärkeitä yhteisön kasvu- ja työllisyysstrategian onnistumiselle 
ennen kaikkea kolmesta syystä. Ensinnäkin rakennepoliittiset toimet luovat välttämättömät 
edellytykset suuremmalle talouskasvulle synnyttämättä negatiivisia inflaatiopaineita. Toiseksi ne 
kasvattavat sisäänrakennettuja kasvuvoimia parantamalla talouden tehokkuutta ja 
kokonaiskilpailukykyä. Kolmanneksi niillä on ratkaiseva tehtävä parannettaessa kasvun 
6.3.96 
60 
työllisyysvaikutusta ja pienennettäessä työttömyyttä. Lisäksi rakennepohittississa toimissa on myös 
otettava huomioon tarve säilyttää terve ympäristö. 
(i) Jännitteettömän makrotalouden kasvukehitykscn varmistaminen — Hyvin toimivat tuote-
ja palvelumarkkinat edistävät osaltaan suurempaa kasvua ja työllisyyttä sallimalla 
suhteellisten hintojen nopeasti sopeutua muuttuviin taloudellisiin olosuhteisiin. Lisäksi 
työmarkkinajouston kasvattamiseen tähtäävien toimien taloudellinen hyöty liittyy siihen, 
että niiden avulla voidaan välttyä työmarkkinoiden pullonkauloilta ja palkkainflaation 
jatkumiselta työttömyyden pienentyessä. Siten ne ovat ratkaisevia NAIRUn 
pienentämiseksi. Työmarkkinoiden avoimuuden parantamiseen, ammatilliseen ja 
maantieteelliseen liikkuvuuteen liittyvän joustavuuden kasvattamiseen taikka syrjäytymisen 
tai teollisuuden rakennemuutoksen kohteeksi joutuneiden kohderyhmien 
uudelleenkoulutukseen tähtäävät toimenpiteet helpottavatkin työttömien työntekijöiden 
sulauttamista yhteiskuntaan työvoiman kysynnän vilkastuessa. Näillä alueilla on 
kansallisella tasolla jo ryhdytty tiettyihin toimenpiteisiin, joita tuetaan yhteisön ohjelmilla 
rakennerahastojen viitekehyksessä. Tällaiset toimenpiteet eivät kuitenkaan itsessään luo 
uusia työpaikkoja. 
(ii) Yhteisön sisäänrakennettujen kasvuvoimien vahvistaminen — Erityiset kilpailukyvyn ja 
innovaatioiden parantamiseen tähtäävät toimenpiteet ovat merkittäviä edistysaskeleita 
tuottavuuden kasvussa, minkä seurauksena todellinen elintaso nousee ja vauraus kasvaa. 
Kaikille niille politiikoille, jotka tähtäävät sisämarkkinoiden avaamien mahdollisuuksien 
täyteen hyödyntämiseen, kilpailun kasvattamiseen, uuteen teknologiaan kohdistuvien 
investointien lisäämiseen, Euroopan laajuisten infrastruktuuriverkostojen nopeampaan 
toteuttamiseen, pk-yritysten kannustamiseen, inhimillisen pääoman tason nostamiseen ja 
investointien kasvattamiseen heikommilla alueilla, on yhteistä se, että niillä pyritään 
vahvistamaan yhteisön talouden sisäänrakennettuja kasvuvoimia kokonaistuottavuutta 
kasvattamalla. Kokonaisuutena nämä politiikat voivat uusien kasvuteorioiden mukaan 
johtaa yhteisön kasvun nopeutumiseen kasvattamalla sen talousrakenteen 
kokonaistuottavuutta. 
Näiden politiikkojen verovaikutukset riippuvat lopulta siitä, miten tasaisesti tuottavuuden 
kasvun ja kehityksen synnyttämä työvoiman kysyntä jakautuu eri alojen välillä (katso kehys 
6). Jotta tämä tapahtumasarja toimisi tehokkaasti, on sallittava suhteellisten hintojen 
joustavat muutokset, tämän kehityksen synnyttämien alakohtaisten muutosten on nautittava 
suurta taloudellista ja sosiaalista hyväksyntää, ja lopuksi kasvun on oltava riittävän nopeaa, 
jotta työpaikkojen määrä lisääntyy eri aloilla. Siksi uudella kilpailuun ja tuottavuuteen 
liittyvää potentiaalia on hyödynnettävä tehokkaalla kasvulla, jotta se kantaisi hedelmää 
nettotyöM isyyden kasvun muodossa. Ellei hyödyntämistä pystytä toteuttamaan, 
6.3.96 
61 
Kehys 6: Tuottavuuden ja työllisyyden paraneminen 
Kuten kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä käsittelevässä valkoisessa kirjassa painotettiin ja kuten 
työmarkkinaosapuolet ovat korostaneet, tuottavuuden kasvun parantamiseen ja /lerfotyöllisyyden 
kasvattamiseen tähtäävät toimenpiteet eivät ole keskenään ristiriitaisia edellyttäen, että niiden 
alojen synnyttämä vauraus, joilla tuottavuuden kasvu on suuri, jakaantuu taloudessa 
tarkoituksenmukaisella tavalla mahdollistaen uusien työpaikkojen synnyttämisen aloilla, joilla 
tuottavuuden kasvu on hidasta. Eräs tärkeä tapa tuottavuuden kasvun jakamiseksi on korkean 
tuottavuuden alojen pienenevät suhteelliset hinnat, mikä kasvattaa kaikkien kuluttajien 
ostovoimaa ja siten tavaroiden ja palvelujen kysyntää yleensä ja erityisesti työvoimavaltaisilla 
aloilla, joilla tuottavuus kasvaa hitaasti ja suhteelliset hinnat ovat nousussa. Kuten alla olevassa 
taulukossa osoitetaan, tällainen koneisto toimi yhteisössä hyvin 1960-luvulla ja vuosina 1986-90. 
Tärkeimpien alojen työllisyys, tuottavuus ja suhteelliset hinnat 
(EUR5, prosenttia/vuosi)3 
Mittari Jakso 
Arvonlisäys 
Työllisyys 
Tuottavuus 
Suhteellinen 
hinta Jakso 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 Yhteensä 
4.9 
2.1 
3.1 
0.3 
0.2 
1.0 
4.6 
1.9 
2.1 Maatalous 
1.8 
1.7 
1.7 
-4.6 
-2.9 
-3.1 
6.5 
4.7 
4.9 
-0.4 
-2.5 
-2.0 Teollisuus 
5.5 
1.0 
2.4 
0.5 
-1.4 
0.3 
5.0 
2.4 
2.1 
-1.0 
-0.4 
-0.4 Markkina­
palvelut 
5.6 
3.5 
4.0 
1.6 
1.7 
2.4 
4.0 
1.5 
. 1-6 
0.7 
0.5 
0.4 Muut kuin 
markkina­
palvelut 
3.7 
2.3 
1.4 
2.2 
2.0 
1.0 
1.5 
0.3 
0.4 
3.4 
3.5 
2.9 
a) Vertailukelpoiset tiedot koko jaksolle saatavissa ainoastaan B, D, F, I ja NL. 
Lähde: Eurostat ja komission yksiköt. 
Jotta tällainen järjestelmä olisi tehokas, kolmen olennaisen ehdon on toteuduttava 
samanaikaisesti: 
• eri alojen tuotteiden suhteellisten hintojen on annettava muuttua oikeaan suuntaan ilman 
keinotekoista jäykkyyttä. Sisämarkkinoiden täysimittainen toiminta ja lähentymisen 
toteutuminen ja avoimemman maailmantalouden synnyttämä ankarampi kansainvälinen 
kilpailu takaavat yhdessä, että markkinoiden välttämätön joustavuus säilyy ja vahvistuu 
koko unionissa. On olemassa tilastollisia todisteita siitä, että tämä tapahtumasarja on 
toiminut ja että se toimii edelleen; 
• alakohtaisten muutosten on oltava taloudellisesti perusteltuja ja sosiaalisesti 
hyväksyttäviä. On olemassa myös alakohtaiseen muutoskehitykseen liittyviä selviä 
todisteita siitä, että se on voimakasta. Edistymistä tapahtuu Essenin huippukokouksen 
tunnistamalla viidellä avainalueella, erityisesti työmarkkinapolitiikkojen uudelleen 
suuntaamisessa passiivisesta toimeentulotuesta aktiivisempiin toimenpiteisiin, kuten 
uudistuksiin ja koulutusjärjestelmiin ja ammatillisiin koulutusjärjestelmiin, ja tämä 
edistyminen on ratkaisevaa tällaisen muutoskehityksen tukemiseksi sekä mahdollisten 
kielteisten sosiaalisten kustannusten tasoittamiseksi; 
• ennen kaikkea kasvun on oltava riittävän nopeaa luotujen ja menetettyjen työpaikkojen 
välisen taseen säilyttämiseksi positiivisena eri alojen välillä. Tämän toteutuessa kehitys edistää 
merkittävästi unionin työllisyystavoitteiden saavuttamista. Nykyisin kasvuehdot eivät täyty, mikä 
korostaa tarvetta määrätietoisesti ja uskottavasti panna täytäntöön talouden laajoissa poliittisissa 
suuntaviivoissa sovittuja politiikkoja. 
6.3.96 
-62 
työmarkkinoihin kohdistuvat ponnistelut synnyttävät turhautumista ammattitaitoisemmissa 
ryhmissä, mutta pitkäaikaistyöttömyys jatkaa inhimillisen pääoman tuhoamista. 
(iii) Kasvun työllisyysvaikutuksen kasvattaminen — Talouskasvun työllisyysvaikutuksen 
kasvattaminen tarkoittaa ennen kaikkea sitä, että tiettyä BKT:n kasvuvauhtia vastaava 
uusien työpaikkojen määrä kasvaa. Tällainen tulos tarkoittaa tilastollisesti sitä, että 
työvoiman havaittavan yleistuottavuuden kasvu hidastuu. On tietenkin itsestäänselvää, ettei 
tähän tulokseen pidä pyrkiä vaikuttamalla tuottavuuteen kielteisesti yksittäisten yritysten tai 
alojen tasolla. Teoreettisesti kasvun työllisyysvaikutusta voidaan kasvattaa vaikuttamalla 
tuotannontekijöiden suhteellisiin hintoihin makrotalouden tasolla, mikä suosii työvoiman 
käyttöä pääoman sijasta. Tällainen tuotannontekijöiden suhteellisten hintojen kehitys lisää 
kannattavuutta parantamalla ensisijaisesti perinteistä talouskasvua, jonka voimanlähteenä 
toimivat tuotantokapasiteettia kasvattavat ja työpaikkoja luovat investoinnit. Tämän 
kehityksen havaittava vaikutus kasvun työllisyysvaikutukseen vaatii todennäköisesti 
kuitenkin huomattavan ajan. 
Tätä makrotalouden korvaavaa kehitystä huomioon ottamatta kasvun työllisyysvaikutuksen 
kasvattaminen perustuu ensisijaisesti palkkahaitarin laajentamiseen sekä muutoksiin 
työajoissa ja työhön liittyvissä järjestelyissä. Eurooppalaisessa sosiaalisessa mallissa 
ensimmäinen vaihtoehto voidaan toteuttaa ainoastaan rajoitetusti pienentämällä 
nettopalkkoihin perustuvia tuloja alemmissa palkkaluokissa (katso edempänä). Lupaavampi 
keino on muiden kuin palkkoihin liittyvien työvoimakustannusten pienentäminen näissä 
luokissa. Toinen lähestymistapa, joka perustuu suurempaan joustavuuteen 
työaikajärjestelyissä, jotka toisinaan voidaan yhdistää lyhyempään työaikaan, johtaa 
parempaan kiinteän pääoman käyttöön ja synnyttää sekä uusia työpaikkoja että suurempaa 
osallistumista työmarkkinoihin, jos toimenpiteet räätälöidään yritysten ja yksilöiden 
erityistarpeisiin. Näiden lähestymistapojen lisäksi paikallisten ja alueellisten aloitteiden 
edistäminen esimerkiksi sosiaalisten palvelujen alueilla saattaa merkittävästi edistää 
talouskasvun työllisyysvaikutuksen kasvua. Tämä pätee myös ympäristönsuojeluun 
liittyviin teollisuudenaloihin ja palveluihin, joissa työpaikkoja on luotu paljon enemmän 
kuin muilla talouden aloilla. 
Siten on olemassa keinoja talouskasvun työllisyysvaikutuksen kasvattamiseksi asettamatta 
kyseenalaiseksi perustavanlaatuisia sosiaalisia arvoja. Näiden toimenpiteiden 
täytäntöönpanossa on huolellisesti varmistettava, että ne eivät vääristä kustannuksia tai 
valtioiden budjettiita. Näillä oletuksilla on selvää, että näillä toimenpiteillä on merkittävä 
työllisyyspotentiaali. Niitä käytetään vaihtelevassa määrin eri jäsenvaltioissa. Nykyisin 
niiden toimenpiteiden määrä, joihin on ryhdytty oikealla tavalla, on kuitenkin liian pieni, 
jotta niillä olisi saavutettu merkittäviä tuloksia yhteisön tasolla. 
6.3.96 
63 
Kehys 7: Yhteisö osana maailmantaloutta 
Taulukko B7.1 
Kaupan ja BKT:n kasvu 
(vuosittainen prosentuaalinen muutos) 
Maailman-
kauppaa) 
Maailman 
BKT 
EY:n BKT 1970-79 
7 
4 
3.4 1980-89 
4 Vi 
3% 
2.2 1990-95 
6 
2% 
1.7 
a) tavaroiden keskimääräinen vienti ja tuonti Maailmantalous on muuttumassa yhä maailmanlaajuisemmaksi. Teollistuneiden maiden välinen 
kauppa yhdentyy yhä enemmän, ja Aasian ja Keski- ja Itä-Euroopan kehittyvistä talouksista 
muodostuu yhä tärkeämpiä kauppakumppaneita. Lisäksi kansainväliset pääomavirrat ovat tulleet 
yhä liikkuvimmiksi, ja sekä rahoitusvirrat että ulkomaiset sijoitusvirrat ovat kasvaneet selvästi 
(vaikka bruttovirrat ovat kasvaneet voimakkaasti, sama ei yleensä päde pääoman nettomääräisiin 
virtoihin sellaisina, kuin ne näkyvät vaihtotaseissa). Markkinoiden maailmanlaajuistumisen 
voimanlähteenä on ollut liikenne- ja viestintäteknologioiden eteneminen, kaupan ja investointien 
vapauttaminen ja muutokset yritysten organisaatioissa ja strategioissa6. 
Näillä tapahtumilla on suuri merkitys 
yhteisön taloudelle. Nykyisin Euroopan 
yhteisön ulkopuolelle suuntautuva 
tavaroiden ja palvelujen vienti vastaa noin 
10 prosenttia yhteisön tuotannosta 
(EUR15). BKT:n osuus on kasvanut 
vaatimattomasti kahden viime 
vuosikymmenen aikana, mutta koska 
kansainvälisen kaupan tuotteiden hinnat 
ovat nousseet kokonaishintatasoa 
hitaammin, tämä naamioi tosiasian, että 
kansainvälisen kaupan volyymi on 
kasvanut huomattavasti nopeammin kuin tuotannon kokonaiskasvu. 
Yhteisö on tärkeä tekijä 
maailmankaupassa. Taulukko B7.2 
osoittaa, että yhteisön osuus maailman 
tavaroiden viennistä (lukuun ottamatta 
Euroopan yhteisön sisäistä kauppaa) on 
edelleen korkea, 23 prosenttia, mutta 
1970-luvun alusta tämä osuus on 
pienentynyt jonkin verran. Tämä lasku 
selittyy tietyssä määrin yhteisön verraten 
alhaisella vientiosuudella Yhdysvaltoihin 
ja Japaniin liittyvillä voimakkaan 
kysynnän, korkean teknologian aloilla 
(Euroopan yhteisön kokonaisvienti on 26 
prosenttia Yhdysvaltojen viennin ollessa 
30 ja Japanin 35 prosenttia7). Lisäksi 
yhteisön osuus nopeasti kasvaneille markkinoille suuntautuvasta viennistä on pieni, mikä johtuu 
osittain maantieteellisistä tekijöistä. Esimerkiksi vienti Japaniin, hiljattain teollistuneisiin maihin 
(NIC) ja Kiinaan, joissa tuonnin kasvua osoittavat luvut näyttäisivät keskipitkällä aikavälillä 
erityisen lupaavilta, vastaavat ainoastaan 14 prosenttia Euroopan yhteisön ulkopuolelle 
suuntautuvasta viennistä, kun se Yhdysvalloissa on 23 ja Japanissa 27 prosenttia . Yhteisössä on 
kuitenkin hyvät mahdollisuudet hyötyä Keski- ja Itä-Euroopan maiden (CEEC) kanssa käytävän 
kaupan odotetusta voimakkaasta kasvusta tulevina vuosina. Vuonna 1994 noin 9 prosenttia 
Euroopan yhteisön ulkopuolelle suuntautuneesta viennistä kohdistui CEEC-maihin ja entisen 
Neuvostoliiton alueella sijaitseviin maihin, ja tämä vienti kasvoi vuosina 1994-1995 noin 15-20 
prosentilla (kaupan arvolla mitattuna). Taulukko B7.2 
Osuudet maailmankaupasta (tavarat)9' 
(prosenttia) 
EUR12 
Yhdysvallat 
Japani 
DAEb> 
Maailma 
yhteensä 1972-74 
25.3 
19.0 
10.6 
5.6 
100.0 1982-84 
23.2 
17.6 
12.5 
10.9 
100.0 1992-94 
23.5 
18.4 
14.2 
15.1 
100.0 
a) Vienti; maailman ja EY:n kauppa lukuun ottamatta EY:n 
sisäistä kauppaa 
b) Aasian kehittyvät taloudet 
On huomionarvoista muistaa, että talouksien kansainvälistymisen aste mitattuna kaupan osuudella 
kokonaisbruttokansantuotteesta ei monien maiden osalta ole tänään korkeampi kuin ennen vuotta 1914 
ajanjaksona, jolloin kauppa oli vapaata ja valuuttakurssit oli sidottu kultaan. Samaan tapaan pääoman liikkuvuus 
ei nettovinoilla niitattuna näytä olevan suurempi kuin silloin 
/.. Kuiopean ( 'oinpetitiveness in (lie Triad", huomautus | |'( ' Ile, komission yksiköt l°°S 
6.3.96 
64 
Taulukko B7.3 
Ulkomaiset suorat sijoitusvirrat, EUR12 
(miljardia ecua) 
FDI EY:öön 
- OECD-maista 
-Yhdysvalloista 
- Japanista 
FDI EY:stä 
- OECD-maihin 
-Yhdysvaltoihin 
- Japaniin 
-muihin Aasian 
maihin 
-Itä- ja Keski-
Euroopaan 
Ulkomaiset 
nettoinvestoinn 
it 1984 
6.2 
5.0 
3.0 
0.4 
17.4 
13.0 
11.5 
0.3 
n.a. 
n.a. 
-11.2 1989 
27.9 
23.0 
9.8 
4.4 
33.3 
26.8 
24.1 
0.7 
n.a. 
n.a. 
-5.4 1993 
21.0 
16.0 
9.0 
1.7 
21.9 
13.4 
10.2 
-1.2 
1.8 
2.4 
-0.8 
Lähde: Eurostat. FDI lukuun ottamatta uudelleen 
sijoitettuja tuottoja. Kasvaneen kaupan rinnalla myös suorat 
ulkomaiset investoinnit (FDI) ovat 
kasvaneet. Suorat ulkomaiset investoinnit 
sekä yhteisöön että yhteisöstä kasvoivat 
selvästi 1980-luvun toisella puoliskolla. 
Ulkomaiset investoinnit Euroopan yhteisöön 
kasvoivat voimakkaasti ulkomaisten 
sijoittajien pyrkiessä valmistautumaan 
sisämarkkinoita varten, ja yhteisön 
ulkopuolelle suuntautuvien suorien 
investointien määrä pieneni huomattavasti. 
Vuodesta 1989 vuoteen 1993, joka on 
viimeinen vuosi, jolta tietoa on saatavissa, 
sekä yhteisöön että yhteisön ulkopuolelle 
suuntautuvat suorat investoinnit vähenivät 
jonkin verran taantuman vaikutuksesta, 
mutta taso pysyi historiallisesti katsoen 
suhteellisen korkeana. Suorat ulkomaiset 
sijoitusvirrat olivat yhteisössä (EUR12) 
vuonna 1993 kaiken kaikkiaan suurin 
piirtein tasapainossa. 
Ainakin viime aikoihin saakka suurin osa ulospäin suuntautuneista sijoitusvirroista on kohdistunut 
muihin teollistuneisiin maihin; investoinnit alhaisen palkkatason maihin ovat olleet toissijaisia. 
Useimmilla aloilla ulospäin suuntautuvien suorien ulkomaisten investointien tarkoituksena on 
varmistaa pääsy paikallisille tuote- tai palvelumarkkinoille. Palvelualojen osuus suorista 
ulkomaisista sijoituksista on lähes yhtä suuri kuin tehdasteollisuuden alan osuus; monilla 
palvelualoilla yrityksiltä vaaditaan tosiasiallista läsnäoloa paikallisilla markkinoilla. Alhaisen 
palkkatason maihin tehdyt suorat ulkomaiset investoinnit vastaavat ainoastaan pientä vaikkakin 
kasvavaa osaa Euroopan yhteisön sisäisistä sijoituksista. 
Vaikka vallitseekin laaja yksimielisyys siitä, että yhteisön talous samoin kuin sen 
kauppakumppaneiden taloudet voivat kokonaisuudessaan hyötyä kasvavasta kansainvälisestä 
yhdentymisestä, kannetaan edelleen huolta siitä, että yksittäiset ryhmät yhteisössä saattavat 
hävitä tässä kehityksessä (elleivät niiden menetyksiä korvata tavalla tai toisella). Erityisesti 
matalien palkkojen alentamispaineiden ja/tai useimmissa Euroopan maissa ammattitaidottoman 
työvoiman kasvavan työttömyyden on katsottu johtuvan alhaisen palkkatason maiden kasvavasta 
kilpailusta. On kuitenkin hyvin vaikeaa erottaa toisistaan kasvavan kansainvälisen kaupan 
vaikutukset ja teknologisista muutoksista johtuvat vaikutukset, jotka myös näyttävät vähentäneen 
ammattitaidottoman työvoiman kysyntää. Viimeaikaiset tutkimukset eivät ole pystyneet antamaan 
yksiselitteistä aineistoa näiden vaikutusten suuruudesta. Eräässä hiljattain suoritetussa, 
saatavissa olevaan aineistoon perustuvassa tarkastelussa päädyttiin siihen, että alhaisen 
palkkatason maiden kilpailulla on ollut kielteinen vaikutus Euroopan yhteisön työllisyyteen tietyillä 
aloilla, mutta että vaikutus ei ole ollut erityisen suuri. Sitä saattaa hyvinkin tasapainottaa muiden 
alojen kasvava työllisyys. Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta Euroopan unionissa 
alhaisen palkkatason kilpailijamaiden kasvava tuonti on johtanut ammattitaidottoman työvoiman 
työllisyyden pienenemiseen, mutta Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tuloksena 
on ollut ruumiillisen työn tekijöiden palkkojen aleneminen. 
Aktiivinen osallistuminen maailmanlaajuistumiskehitykseen on yhteisölle olennainen keino, jolla 
elintasoa ja työmahdollisuuksia kokonaisuudessaan voidaan jatkuvasti parantaa. Hyötyäkseen 
täysimittaisesti tällaisesta kansainvälisestä yhdentymistä yhteisön on ryhdyttävä ankariin ja 
laajamittaisiin toimiin rakenteellisten sopeutusten ja uudelleenkoulutukseen liittyvien ponnistelujen 
helpottamiseksi. 
6.3.96 
65-
(iv) Ympäristön kannalta kestävän talouskasvun aikaansaaminen — Nykyisin tunnustetaan 
yhä yleisemmin, ettei talouskasvun ja ympäristöön kohdistuvien paineiden välillä ole suoraa 
lineaarista yhteyttä. Vaikka tavaroiden ja palvelujen tuotannon kasvu ensi näkymältä johtaa 
lisääntyneeseen voimavarojen käyttöön ja saastumiseen, vastavoimilla on usein taipumus 
tasapainottaa tätä kasvua; niitä ovat tekninen edistys, rakenteelliset muutokset ja puhtaan 
ympäristön arvostuksen kasvaminen. Siksi voidaan sanoa, edellyttäen, että poliittinen 
viitekehys on tarkoituksenmukainen, että taloudellisen kehityksen ja ympäristön välillä ei 
ole sisäänrakennettua ristiriitaa. Itse asiassa taloudellinen vauraus riippuu todennäköisesti 
pitkällä aikavälillä terveestä ympäristöstä. 
Yksi taloudellisen toiminnan ja ympäristön sopusointuisen kehityksen tärkeimmistä ehdoista 
on saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti se, että markkinoiden toimijat saavat oikeita 
hintaviestejä. Ainoastaan jos markkinahinnat kuvastavat yksityisiä mutta myös ympäristöön 
liittyviä kustannuksia, voidaan päästä ympäristön kannalta kestävään talouskasvuun. 
Vaikka onkin korostettava, että ympäristöpolitiikkoja olisi noudatettava niiden itsensä takia, 
niillä voidaan myös luoda työpaikkoja. Tärkein kanava työpaikkojen luomiseksi 
ympäristöpolitiikkojen avulla perustuu ympäristöön liittyvien verotulojen käyttöön; niillä 
korvataan ennen kaikkea matalapalkkaiselta työvoimalta perittyjen sosiaalimaksujen 
leikkauksia. On noudatettava varovaisuutta arvioitaessa sekä tällaiseen verouudistukseen 
perustuvan, työllisyyden mahdollisen paranemisen suuruutta että tällaisille etuuksille 
asetettavia ehtoja. Kaiken kaikkiaan suurin osa aineistoa viittaa siihen, että hyvin laadituilla 
ympäristöpolitiikoilla saattaa olla myönteisiä vaikutuksia työllisyyteen, mutta että ne 
todennäköisesti ovat hyvin kohtuullisia eivätkä varmasti tarjoa täydellistä ratkaisua 
Euroopan nykyiseen työttömyysongelmaan. Myös energia-ala voi osaltaan edistää 
talouskasvua ja työllisyyttä kasvattamalla kilpailukykyään. Yhtenäisten 
energiamarkkinoiden toteutuminen kaasu- ja sähköalojen yhdentymisen myötä on tällöin 
tärkein edellytys. 
Aktiivisilla työmarkkina- ja koulutuspolitiikoilla voidaan parantaa työmarkkinoiden tehokkuutta 
sovittamalla yhteen työvoiman kysyntä ja tarjonta. Lisäksi rakenteelliset uudistukset pyrkivät 
työntekijöiden, erityisesti rakenteellisen työttömyyden loukkuun joutuneiden ryhmien, 
työllistettävyyden parantamiseen tähtääviin ponnisteluihin keskittymällä puuttumaan tiettyihin 
sosiaalisen syrjäytymisen avaintekijöihin. Siksi näillä politiikoilla on tärkeä sosiaalinen ulottuvuus, 
sillä ne edistävät osaltaan yhteenkuuluvuuden ja sosiaalisen yksimielisyyden ylläpitämistä ja 
vahvistamista unionissa. 
6.3.96 
-66 
Ennen näkemättömän nopea teknologinen muutos, uusien valmistajien syntyminen perinteisille 
tuotteille, ja maailmanlaajuistumiskehityksen nopeutuminen johtavat ankarampaan kilpailuun sekä 
maailmanmarkkinoilla että kotimaisilla markkinoilla. Tämä synnyttää vuorostaan 
perustavanlaatuisia ala- ja yrityskohtaisia sekä taitoihin liittyviä muutoksia talouksissa. Taloudet 
ovat nopeasti siirtymässä eriytyneeseen ja tietopohjaiseen tavaroiden tuotantomalliin, jossa yritykset 
on järjestetty vähemmän porrasteisiksi ja hajautetummiksi, ja tämä lisää korkeaa ammattitaitoa 
vaativiin työpaikkoihin ja siten toimintojen lisääntyneeseen monimutkaisuuteen liittyviä 
mahdollisuuksia. Vaikka tämä rakennemuutokseen liittyvä kehitys epäilemättä synnyttää uusia 
mahdollisuuksia, sen sivuvaikutus on, että se myös vaatii syvällisiä, ei ainoastaan työn 
järjestämiseen vaan myös tarvittavan ammattitaidon tasoon liittyviä muutoksia. 
Tätä maailmanlaajuistumiskehitystä ei kuitenkaan tule pitää kielteisenä ilmiönä, koska siitä lopulta 
seuraa voimavarojen tehokkaampi maailmanlaajuinen kohdentuminen. On myös korostettava, että 
maailmanlaajuistumisesta seuraavaan kasvavaan kilpailukykyyn ei pidä vastata sopimattomilla 
protektionistisia toimenpiteitä tai ankaria palkkatason leikkauksia koskevilla vaatimuksilla. Siihen 
olisi kuitenkin vastattava politiikoilla, joilla pyritään tehostamaan yhteisön, erityisesti hyvin 
ammattitaitoiseen, korkeasti koulutettuun työvoimaan liittyviä suhteellisia etuja. Monenvälisen 
kaupan vapauttaminen ja yhteisön tuottajien parempi pääsy kolmansien maiden markkinoille ovat 
selvästi yhteydessä yhteisön parempaan kasvuun ja työllistymismahdollisuuksiin. Komissio on 
hiljattain laatinut strategian paremman markkinoille pääsyn varmistamiseksi , jossa hyödynnetään 
täysimääräisesti WTO:n kauppaa koskevia velvoitteita ja oikeuksia samanaikaisesti jatkaen yhä 
suurempaan vapauttamiseen tähtääviä ponnisteluja. 
Siksi johtopäätös on, että makrotalouteen liittyviä ja rakenteellisia politiikkoja olisi selvästi 
sovellettava rinnakkain yhä suuremman luottamuksen ja sosiaalisen yksimielisyyden hengessä. 
Euroopan työmarkkinaosapuolet tukevat tätä näkemystä . Ilman kasvua rakennepolitiikkojen 
täytäntöönpano vaikeutuu ja niillä voi jopa olla ei-toivottuja vaikutuksia. Siten tavaroiden ja 
palvelujen markkinoiden toiminnan parantamiseen tähtäävät politiikat saattavat johtaa 
kokonaistuottavuuden kasvuun ilman uusia työpaikkoja. Vastaavasti työmarkkinapolitiikkojen 
tavoitteet voidaan useimmin saavuttaa ainoastaan, jos talouskasvu takaa, että riittävä määrä 
työpaikkoja tulee luoduksi, ja tarjoaa tarvittavan rahoituskapasiteetin. Samanaikaisesti 
kilpailukyvyn paraneminen ja työmarkkinoiden toiminnan parannukset ovat välttämättömiä kestävän 
H Kansainvälisen kaupan maailmanlaajuinen haaste: markkinoille pääsyyn liittyvä strategia Buroopan unionille, 
komission tiedonanto, 19%, KOM(96) 53. 
9 Työmarkkinaosapuolien suuntaviivat elpymisen muuttamiseksi kestäväksi ja työpaikkoja luovaksi 
kasvukehitykseksi. Sosiaalisen vuoropuhelun makrotalousryhmä, 16 päivänä toukokuuta 1995. 
6.3.96 
-67-
kasvun ylläpitämiseksi keskipitkällä aikavälillä rajoittamalla tuottajahintoihin ja palkkoihin liittyviä 
inflaatiopaineita. 
2.5.2. Vuonna 1995 tehdyt aloitteet tuotemarkkinoiden toiminnan 
tehostamiseksi 
Sellaisten uudistusten täytäntöönpano, joilla pyritään vahvistamaan sisäänrakennettuja 
kasvutekijöitä ja parantamaan yhteisön talouksien dynamiikkaa ja kilpailukykyä, on hyvällä syyllä 
toistettu yhteisön asiakirjoissa kautta vuosien. Tässä yhteydessä on erityisesti painotettu 
sisämarkkinoiden avaamien mahdollisuuksien täysimääräisen hyödyntämisen merkitystä. 
Madridissa joulukuussa 1995 pidetyssä huippukokouksessa Euroopan neuvosto vahvisti jälleen, että 
se pitää hyvin tärkeänä tämän jo hyvin menestyneen aloitteen loppuun saattamista, korostamalla, 
että monilla aloilla on saatava aikaan tiukempi kilpailu kilpailukyvyn parantamiseksi työpaikkojen 
luomista silmälläpitäen. Jäsenvaltioiden sisämarkkinadirektiivien täytäntöönpanoa ajatellen tällä 
alueella nämä direktiivit oli marraskuun 21 päivänä 1995 saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä 
93,2 prosenttisesti, ja erot kansalliset erot olivat 87,8 prosentista 99,1 prosenttiin. Ongelmat, jotka 
liittyivät direktiivien saattamiseen osaksi lainsäädäntöä (toisin sanoen aikaviiveet, osittainen 
saattaminen osaksi lainsäädäntöä, direktiivien noudattamatta jättäminen) koskivat seuraavia aloja: 
julkiset hankinnat, vakuutukset, ihmisten vapaa liikkuvuus, uudet teknologiat ja audiovisuaaliset 
palvelut sekä henkiset oikeudet ja teollisoikeudet. 
Ponnisteluja parempien olosuhteiden varmistamiseksi eurooppalaisten yritysten toiminnalle ja 
kilpailukyvylle jatkettiin vuonna 1995. Heinäkuussa 1995 lainsäädännöstä ja hallinnollisesta 
yksinkertaistamisesta vastaava riippumattomien asiantuntijoiden ryhmä luovutti lopullisen 
kertomuksensa, ja komissio ilmoitti esittävänsä käytännön toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että 
tällainen yksinkertaistamiskehitys toteutetaan. Tässä yhteydessä Madridin huippukokous viittasi 
komission kertomukseen riippumattomien asiantuntijoiden tutkimuksesta ja vetosi komissioon, jotta 
se luetteloisi uudet ehdotuksensa yhteisön lain koontamiseksi, ja pyysi neuvostoa toimimaan 
mahdollisimman nopeasti tällä alueella. Neuvosto antoi tukensa komission teollisuuden 
kilpailukykyä käsittelevälle toimintaohjelmalle, ja komissio nimitti kilpailukyvystä vastaavan 
neuvoa-antavan työryhmän, jonka puheenjohtajana toimii herra Ciampi ja joka koostuu korkean 
tason asiantuntijoista ja teollisuusjohtajista. Ryhmä esitteli kilpailukykyä käsittelevän 
kertomuksensa Madridin huippukokoukselle, ja tämä määräsi neuvoston tarkistamaan 
suosituksensa. 
6.3.96 
68-
Mitä tulee tietoyhteiskuntaan, komissio esitti vuonna tärkeitä aloitteita televiestinnän alalla. Näiden 
ennen kaikkea infrastruktuureja ja maailmanlaajuista palvelujen tarjoamista koskevien aloitteiden 
tavoitteena oli varmistaa, että sääntely viitekehystä vapautetaan entisestään. 
Liittyen pk-yritysten alueeseen Madridin huippukokous pani merkille komission kertomuksen, jossa 
käsiteltiin komission tehtävää työpaikkojen, kasvun ja kilpailukyvyn lähteenä. Komissio painotti 
kertomuksessaan, että on tärkeää yksinkertaistaa pk-yrityksiin liittyviä hallinnollisia 
muodollisuuksia, poistaa niiden toimintaa sisämarkkinoilla vaikeuttavia esteitä, parantaa niiden 
rahoitusympäristöä ja varmistaa pk-yrityksille parempi pääsy tietoon, koulutukseen ja tutkimukseen. 
Euroopan neuvosto vetosi komissioon, että se toimisi mahdollisimman pikaisesti tämän kertomuksen 
mukaisesti ja panisi käytäntöön sen suositukset. Tämän pyynnön vastapainoksi komissio odottaa 
voivansa hyväksyä maaliskuussa uuden monivuotisen pk-yrityksiä koskevan ohjelman ja luovuttaa 
sen neuvostolle. Myös seuraava pk-yrityksiä koskeva ohjelma on valmisteilla. 
Euroopan laajuisten verkostojen (TEN) osalta tapahtui tiettyä edistystä vuonna 1995. Kaikilla 
alueilla, liikenteessä, televiestinnässä ja energiassa, edistyttiin eri ehdotusten tarkastelussa. Mitä 
energia-alaan tulee, neuvosto hyväksyi yhteisen suuntaviivoja koskevan kannan. Tavoite oli 
kaksiosainen: edistää verkostojen kehitystä yleensä ja helpottaa Essenin huippukokouksen 
joulukuussa 1994 tunnistamien ensisijaisten hankkeiden toteuttamista. Syksyllä neuvosto hyväksyi 
muodollisesti TEN:ien rahoitukseen liittyvän varainhoitoasetuksen, ja sen varausten puitteissa 
komissio pystyi joulukuussa päättämään useiden energia-alan toteutettavuustutkimusten 
yhteisrahoituksesta. Madridin huippukokous vahvisti TEN:ien olennaisen tehtävän liittyen 
kilpailukyvyn parantamiseen, työpaikkojen luomiseen ja unionin yhteenkuuluvuuden 
vahvistamiseen. Se toivotti tervetulleeksi tällä alueella hiljattain tapahtuneen edistymisen ja vetosi 
neuvostoon ja parlamenttiin, jotta ne saattaisivat lainsäädännöllisen viitekehyksen päätökseen 
pikaisesti. Se pyysi jäsenvaltioita asettamaan etusijalle etenkin erityisen tärkeiksi tunnustettujen 
hankkeiden tehokkaan täytäntöönpanon. Viimeiseksi huippukokous pyysi EcoFin-neuvostoa 
antamaan komission ehdottamat tarpeelliset päätökset näiden verkostojen tällä hetkellä käytettävissä 
olevien rahoitusvoimavarojen täydentämiseksi. Odotetaan, että tämä ehdotus luovutetaan 
neuvostolle pian. 
Rakenne- ja yhteenkuuluvuusrahastot olivat edelleen tärkeitä Euroopan unionin tasapainoisen 
kehityksen kannalta. Itse asiassa 22 miljardia ecua käytettiin heikommilla alueilla 
rakennerahastojen alaisuudessa; painopiste oli tuotantokapasiteetissa, fyysisessä infrastruktuurissa 
ja inhimilliseen pääomaan tehdyissä sijoituksissa. Yhteenkuuluvuusrahastojen puitteissa käytettiin 
6.3.96 
-69 
yli 2 miljardia köyhemmissä maissa; rahat jaettiin liikenteeseen ja ympäristöön liittyvien 
toimenpiteiden välillä. 
Ympäristöön liittyen Madridin huippukokous toivotti lopuksi tervetulleeksi sen selvän ja tärkeän 
ympäristönsuojeluun liittyvän tehtävän, joka yhteisöllä on kansainvälisellä tasolla. Tavoitteenaan 
käynnistää taloudellisesti tehokkaita toimenpiteitä auttaakseen yhteisöä noudattamaan 
kansainvälisiä, kasvihuonekaasupäästöjen vakiinnuttamiseen liittyviä sitoumuksiaan komissio 
esitteli toukokuussa 1995 tarkistetun hiilidioksidi-/energiaveroa käsittelevän luonnosdirektiivin. 
Tämä luonnosdirektiivi sisälsi suuntaviivoja, jotka sallivat jäsenvaltioiden ottaa kansallisella tasolla 
käyttöön hiilidioksidi-/energiaveroja, jotka ovat yhteensopivia yhteisön lainsäädännön kanssa. Myös 
muilla alueilla tarvitaan oikeudenmukaisia ja tehokkaita lähestymistapoja hinnoitteluun yhteisön 
saattamiseksi kestävän kehityksen tielle. Joulukuussa 1995 komissio julkaisi vihreän kirjan, jonka 
tavoitteena oli käynnistää laaja keskustelu politiikan vaihtoehtoista liikenteen ulkoisten kustannusten 
mukaanlaskemiseksi. Lisäksi neuvoston LIFE II -ohjelman hyväksymisen jälkeen otetaan käyttöön 
rahoituksellisia kannustimia sellaisia koehankkeita varten, jotka edistävät kestäviä 
tuotantotekniikoita, maankäytön kehittämistä ja muita toimenpiteitä. Komissio ilmoitti vuonna 1995 
myös kasvua ja ympäristöä koskevasta koehankkeesta, jonka puitteissa pienille yrityksille tarjotaan 
lainatakuiden muodossa rahoitustukea sellaisia investointeja varten, jotka joko edistävät energian 
säästöä tai muita ympäristöön liittyviä parannuksia. Lopuksi komissio julkaisi joulukuussa 1995 
Euroopan unionin energiapolitiikkaa käsittelevän valkoisen kirjan, jossa korostettiin 
markkinoiden yhdentymistä komission energiapolitiikan keskeisenä ja määräävänä tekijänä. Panos, 
jonka energia-ala voi antaa Euroopan talouden kilpailukyvyn parantamiseksi, liittyy pyrkimyksiin 
tehostaa energiajärjestelmien organisaatiota ja energiapalvelujen toimittamista. Valkoisessa kirjassa 
ehdotetaan yhteistoimintaan perustuvaa lähestymistapaa asettamalla viitekehys, joka tukee 
vuoropuhelua, avoimuutta ja energiapolitiikan aiheiden yhteistä analyysiä, joiden avulla voidaan 
tunnistaa yhteisen energiapolitiikan tavoitteet. 
2.5.3. Työmarkkinauudistukset: paljon on vielä tekemättä 
Työpaikkojen luominen ja työttömyyden vastainen taistelu ovat Euroopan yhteisön tärkein 
taloudellinen ja sosiaalinen päämäärä. Tässä suhteessa on rohkaisevaa, että yhteisöllä on nyt 
ensimmäistä kertaa yhteinen, vakauteen tähtäävään makrotalouden politiikkaan perustuva 
työllisyysstrategia, jolla pyritään talouskasvun voimistamiseen ja rakenteelliseen sopeuttamiseen. 
Rakenteelliseen sopeuttamiseen liittyvät aloitteet käsittävät sekä tuote- ja palvelumarkkinoiden 
toiminnan jatkuvat parannukset luvussa 2.5.2. esitettyjen suuntaviivojen mukaisesti että 
6.3.96 
70-
työmarkkinapolitiikat, joilla tähdätään ammattitaidon ja pätevyyksien parantamiseen, samoin kuin 
kokonaisjoustavuuden parantamisen, joka on elintärkeää talouden kasvukapasiteetin 
voimistamiseksi. 
Vaikka ongelman luonteen ja oikean poliittisen lähestymistavan selvittäminen on tärkeä osa 
kokonaisratkaisua, suurin haaste liittyy kuitenkin täytäntöönpanovaiheeseen. Essenin 
huippukokouksen joulukuussa 1994 hyväksymän laajan työllisyysstrategian seurauksena 
jäsenvaltiot ovat alkaneet uudistaa ja tehostaa olemassa olevia työllisyyspolitiikkojaan 
huippukokouksessa hyväksytyn ja Cannesissa kesäkuussa 1995 tämän perusteella laaditun viiden 
laajan tavoitteen mukaisesti. 
Essenin strategian käynnistämisen jälkeen useissa jäsenvaltioissa on vaihtelevassa määrin otettu 
käyttöön suuri valikoima toimenpiteitä, joilla tähdätään työvoiman kokonaiskustannusten 
pienentämiseen, aktiivisten työmarkkinapolitiikkojen tehostamiseen ja työvoiman paremman 
liikkuvuuden helpottamiseen. Komissio, EcoFin-neuvosto, työ- ja sosiaaliministerien neuvosto ja 
työmarkkinaosapuolet esittivät ensimmäisen arvion käynnistetyistä ponnisteluista valmistellessaan 
joulukuussa 1995 pidettyä Madridin huippukokousta. Näissä eri kertomuksissa korostettiin, että 
siihen mennessä toteutetuille ponnisteluille on annettava tunnustusta. Niissä kuitenkin painotettiin, 
että työmarkkinauudistuksiin on kiinnitettävä huomiota merkittävän edistymisen saavuttamiseksi 
yhteisön työllisyystilanteessa. Tätä silmälläpitäen yksilöitiin eri alueita, joilla uudistuksia on 
jatkettava tai vahvistettava kansallisella tasolla. 
Nämä suositukset otettiin käyttöön neuvoston ja komission (EcoFin ja työ- ja sosiaaliasiat) 
Madridin huippukokoukselle luovuttamassa yhteisessä kertomuksessa; huippukokous hyväksyi 
kertomuksen ja vahvisti jälleen päättäväisyytensä asettaa työpaikkojen luomiseen liittyvä tavoite 
ensi sijalle Euroopan unionissa tulevina vuosina. Se ilmaisi tyytyväisyytensä siihen, miten kaikkien 
eturyhmien väliseen läheiseen yhteistyöhön perustuvan Essenin strategian täytäntöönpano oli 
toteutettu käytännössä vuonna 1995, ja korosti, että tämä strategia edelleen on viitekehys 
jäsenvaltioiden monivuotisten ohjelmien ja niiden työllisyyspolitiikan kehittämisen taustalla. 
Käytännössä jäsenvaltioita pyydettiin asettamaan seuraavat toiminta-alueet etusijalle monivuotisissa 
työllisyysohjelmissaan ja soveltamaan ohjelmia erityisesti tiettyihin heikommassa asemassa oleviin 
ryhmiin, kuten ensimmäistä työpaikkaansa hakeviin, pitkäaikaistyöttömiin ja työttömiin naisiin: 
• erityisesti työttömille tarkoitetut ylimääräiset koulutusohjelmat; 
6.3.96 
71 
• liikestrategioiden saattaminen joustavammiksi tietyillä alueilla kuten työn organisoiminen ja 
työajat; 
• sellaisen, muita kuin palkkaan liittyviä työvoimakustannuksia koskevan mallin 
varmistaminen, joka edistää työttömyyden vähentämiseen liittyvien tavoitteiden 
saavuttamista; 
• jatkamalla nykyistä palkkojen rajoittamista liittämällä se tuottavuuteen; tämä on olennainen 
osatekijä työvoimavaltaisen kasvun edistämisessä; 
• sosiaaliturvajärjestelmien mahdollisimman pitkälle viety tehostaminen niin, että samaan 
aikaan kun saavutettu taso säilytetään aina kun se on mahdollista, ne eivät koskaan 
kannusta olemaan hakematta työtä; 
• pyrkimään sopeuttamaan passiiviset työttömiä suojelevat työmarkkinapolitiikat aktiivisiksi 
työpaikkoja luoviksi toimenpiteiksi; 
• merkittävästi parantamaan työtä tarjoavien ja työtä hakevien välistä tiedonvälitystä; 
• edistämään paikallisia työllistämisaloitteita. 
Lopuksi Madridin huippukokous pyysi neuvostoa (EcoFin ja työ- ja sosiaaliasiat) ja komissiota 
jatkuvasti seuraamaan ja arvioimaan jäsenvaltioiden edistymistä niiden soveltaessa monivuotisia 
työllisyysohjelmiaan ja luovuttamaan toisen yhteisen vuosittaisen kertomuksen joulukuussa 1996 
pidettävälle kokoukselle. Tällä tavalla Euroopan neuvosto vahvisti uudelleen määrätietoisuutensa, 
joka liittyy työpaikkojen luomiseen tähtäävän strategian tulevan menestyksen varmistamiseen; 
strategia keskittyy tarpeeseen varmistaa enemmän työpaikkoja synnyttävä kasvun malli, jota tuetaan 
rakenteellisilla uudistuksilla; näiden tavoitteena on olemassa olevien jäykkyyksien poistaminen ja 
tehokkaamman toiminnan saavuttaminen kansallisten ja yhteisön työmarkkinoiden välille. 
6.3.96 
72-
OSAB 
TALOUDELLINEN TILANNE JA TALOUSPOLIITTISET 
KYSYMYKSET YKSITTÄISISSÄ JÄSENVALTIOISSA 
6.3.19% 
-73-
BELGIA 
Heikko kulutuskysyntä hidastaa kasvua 
Vuonna 1995 Belgian talouden kasvun arvioidaan olevan 1,9 prosenttia, noin V* 
prosenttiyksikköä alhaisempi kuin vuonna 1994. Vilkkaan taloudellisen toiminnan jälkeen 
vuoden 1994 viimeisellä ja vuoden 1995 ensimmäisellä neljänneksellä taloudellisen toiminnan 
taso laski toisella ja kolmannella vuosineljänneksellä 1995. Työttömyysaste (Eurostatin 
määrittelemänä) nousi koko vuoden 1995 aikana vuoden 1994 10,0 prosentista 
10,2 prosenttiin. Vuonna 1995 Belgia edistyi merkittävästi kohti nimellistä lähentymistä: 
(i) inflaatio laski VA prosenttiin ja pysyi unionin alhaisimpien joukossa; ja (ii) julkisen talouden 
alijäämä laski 5,3 prosentista BKT:sta arviolta 4!/2 prosenttiin. 
Vuonna 1995 reaalisen BKT:n 
kasvu hidastui vuoden 1994 
2,2 prosentista 1,9 prosenttiin. 
Kehityksen avaintekijöinä ovat 
olleet alhainen yksityinen kulutus, 
jonka reaalikasvu oli vain 
1,4 prosenttia vuoden 1995 
aikana (käytännöllisesti katsoen 
sama kasvuvauhti kuin edellisenä 
vuonna), ja neutraaliksi arvioitu 
varastojen vaikutus 
talouskasvuun (vuonna 1994 
varastojen muutokset olivat tuottaneet 0,3 prosentin nettolisäyksen). Vaikka kotitalouksien 
säästämisaste laski sekä 1994 että 1995, se pysyi noin 19 prosenttina käytettävissä olevasta 
tulosta, mikä on Euroopan mittakaavassa suhteellisen korkea taso. Yksityisen kulutuksen 
jähmeys heijastaa lähinnä kolmea tekijää, (i) hidasta käytettävissä olevan tulon kasvua; 
(ii) työmarkkinoiden epäsuotuisia kehitysnäkymiä; ja (iii) epävarmuutta valtiontalouden 
lisäsäästötoista, yhdessä suunnitteilla olevan sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksen vaikutusten 
kanssa. 
Investoinnit, erityisesti tehdasteollisuuden alalla, vaikuttivat erityisen suotuisasti talouden 
kasvuun vuonna 1995. Yritysten investoinnit kasvoivat noin 5 prosenttia vuonna 1995, mikä 
osoittaa tehdasteollisuuden korkeaa kapasiteetin käyttöastetta vuodesta 1994 sekä 
kannattavuuden kohenemista Asuntotuotannon arvioidaan lisääntyneen noin 1 prosentin 
vuonna 1995. Viennin kasvu vuonna 1995 jäi suunnilleen samalle tasolle kuin edellisenä Taulukko 1 I 
Belgia: Makrotalouden suorituskyky | 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
BKT :n kasvuvauhti 3.0 0.8 22 1.9 + 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 3.8 0.8 1.4 15 * 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 1.1 -0.6 -0.7 0.4 * 
Työttömyysaste (prosenttia) 8.7 7.6 10.0 102 
Inflaatio (muutos prosentteina) 2.3 25 3.0 1.5 
Vaihtotase 1.4 2.6 4.3 5.0 
(prosenttia BKT:sta) j 
Se litteet taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisimmät tiedot otettu huomioon 
6.3.1996 
-74-
vuonna, huolimatta ulkomaisen kysynnän hidastumisesta ja Belgian frangin efektiivisen 
reaaliarvon kohoamisesta. Reaalipalkkojen jäädytyksestä yksityisellä sektorilla ja niin kutsutun 
"terveysindeksin" käyttöön otosta palkkojen tarkistuksissa1 johtuvan maltillisen 
palkkakehityksen pitäisi parantaa maan kilpailukykyä. 
Nimellinen lähentyminen edistyy 
Belgiassa viime vuosina vallinnut erinomainen rahapoliittinen vakaus jatkui vuonna 1995. 
Inflaatio (kuluttajahintaindeksillä mitattuna) aleni 2,4 prosentista vuonna 1994 noin 
1V2 prosenttiin vuonna 1995, mikä on unionin alhaisimpia. Vuonna 1996 inflaation odotetaan 
pysyvän alhaisena. 
Taulukko 2 
Belgia: Talouspolitiikan osoittimet 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamäärän kasvu 9.1 -4.8 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä -7.2 -6.8 -5.3 -45 
(prosenttia BKT:sta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 131.4 133.0 136.0* 133.8 * 
(prosenttia BKT:sta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 3.8 5.7 4.9 2.7 
(muutosprosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 1.5 3.1 1.8 1.1 
(muutos prosentteina) | 
luth de: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeuimmiit tiedot otettu huomioon 
Työttömyysaste: yhdenmukaistettu Iiurostatin määritelmä,paitsi Itävallan osalta,jossa on 
käytetty OECDn tietoja. 
Inflaatiovauhti:yksityisen kulutuksen deflaation. 
Rahamäärän kasvu: lavea raha (M2/M3). 
[Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä:juIkisyhteisojen nettolainananto/nettolainanotto 
Nimellispalkat: työvoimakustannukset työntekijää kohden. 
Reaalipalkat: nimellispalkat deflatoituna yksityisen kulutuksen hinnoilla Vuonna 1995 julkisyhteisöjen 
rahoitusepätasapainon poistaminen 
edistyi huomattavan myönteisesti, 
rahoitusalijäämä supistui vuoden 1994 
5,3 prosentista suhteessa BKT:een noin 
4!/2 prosenttiin, mikä johtui pääasiassa 
reaalisten perusmenojen alenemisesta 
noin XA prosentilla yhdistyneenä 
korkomenojen laskuun, joka johtui sekä 
alemmista koroista että paremmasta 
velanhoitotekniikasta. Julkisen talouden 
bruttovelkaantumisaste aleni toisena 
perättäisenä vuotena, ja oli vuonna 
1995 133,8 prosenttia BKT:sta 
(137,9 prosenttia vuonna 1993). 
Nämä molemmat toimet toteutettiin "yleissuunnitelman" puitteissa marraskuussa 1993. "Terveysindeksi" on 
virallinen kuluttajahintaindeksi (CPI) ilman tupakkaa, alkoholituotteita, bensiiniä ja dieseliä. Itse asiassa 
"terveysindeksi" jättää CPI:n ulkopuolelle tuotteet, jotka ovat suoremmin alttiita valmisteverojen 
(korotusten) vaikutuksille ja siten käytännössä osaltaan vahvistavat hinnankorotusten ja automaattisten 
indeksiin sidottujen palkankorotusten välistä yhteyttä. 
6.3.1996 
-75-
Lähentymisohjelman aloittamisesta 1992 lähtien hallitus on hyväksynyt useita talouspaketteja. 
Liittovaltion vuoden 1996 talousarvio on uusin toimenpidekooste, jonka tarkoituksena on 
alentaa julkisen talouden alijäämää 3 prosenttiin suhteessa BKT:een vuonna 1996 118 miljardin 
Belgian frangin (1,4 prosenttia BKT:sta) kokonaissäästöjen avulla, joista noin kolmannes on 
kertaluontoisia toimenpiteitä. Julkisen talouden alijäämän on suunniteltu supistuvan vuoden 
1995 4,5 prosentista noin 3 prosenttiin vuonna 1996. 
Vuoden 1993 lopun jälkeen Belgian frangi on kuulunut EMS:n vahvimpiin valuuttoihin. 
Vuoden 1995 aikana lyhyiden korkojen ero Saksaan verrattuna on asteittain pienentynyt ja se 
katosi vuoden 1995 lopussa. Myös pitkien korkojen ero verrattuna Saksan korkoihin on 
kaventunut merkittävästi. Korkojen kehitys heijastaa pitkälle kohentuneita arvioita Belgian 
talouden perusteiden kestävyydestä ja uskottavuuden parantumista valtiontalouden muuttuessa 
vakaammaksi. 
Työmarkkinoiden epätasapaino jatkuu 
Vuodesta 1993 Belgian vaihtotase on ollut huomattavan ylijäämäinen yli 4 prosentilla BKT:sta. 
Belgia on kuitenkin menettänyt hintakilpailukykyään vuoden 1990 jälkeen, vuosina 1990-1995 
työntekijöiden suhteelliset yksikkökustannukset yhteisessä valuutassa laskettuna kohosivat 
lähes 13 prosenttia enemmän kuin 19 kilpailijamaan ryhmässä. Ottaen huomioon nimellisen 
efektiivisen vaihtokurssin vahvistuvan trendin, joka johtuu vahvan frangin (franc fort) 
politiikasta, Belgian on pidettävä tuotantokustannustensa kasvu kauppakumppaneidensa 
keskimääräistä kustannusten kasvua hitaampana. Tämä voidaan saavuttaa joko: (i) pitämällä 
omassa valuutassa laskettujen työvoimakulujen kasvu suhteellisesti alhaisempana, ja/tai 
(ii) saavuttamalla parempi tuottavuuden kasvu. 
Maltillisen palkkakehityksen riittämättömyydestä 1990-luvun alkupuoliskolla johtuu, että 
belgialaiset yritykset joutuvat lisäämään työn tuottavuutta säilyttääkseen kilpailukykynsä 
käyttäen tuotannossa pääomavaltaisia keinoja, jotka eivät luo uusia työpaikkoja. 
Vuosina 1985-1995 tuotanto kasvoi noin 25 prosenttia, kun työvoiman määrä kasvoi vain 
3 Vi prosenttia. Työmarkkinapolitiikkaa on mahdollista arvioida uudelleen vuonna 1996, kun 
voimassa oleva reaalipalkkojen jäädytys päättyy vuoden 1997 alussa ja laaja sosiaalinen ja 
6.3.1996 
76-
poliittinen konsensus tarpeesta uudistaa "kilpailukyvyn turvaamista"2 koskevaa lakia näyttää 
olevan olemassa. 
Kuvio 1 - Belgia 
Työvoiman osallistumisaste Belgiassa ja EUR3:ssa (D*, F, NL) 
työvoima prosentteina 15-64 vuotiaasta väestöstä erotus prosenttiyksikköinä 
70 
66 
60 Belgia EUR3 EUR3:n ja Belgian välinen erotus 
(oikeanpuoleinen asteikko) 
Ifc^MHlH Työllisyys on 
Belgiassa suhteellisen 
alhaisella tasolla ja 
työttömyyskauden 
keskimääräinen kesto 
on pitkä. Tämä viittaa 
siihen, että 
suhteellisen väljillä 
erilaisiin 
työmarkkinatukeen ja 
työelämästä 
vetäytymiseen 
liittyviin ohjelmiin 
mukaanpääsyvaatimu 
ksilla ja alhaisella työllisyysasteella on yhteyttä keskenään. Työmarkkinoiden ulkopuolelle 
jättäytymisen houkuttelevuuden vähentämistoimet voisivat tuottaa huomattavia tuloksia 
keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä vähentämällä työmarkkinoiden epätasapainoa ja 
helpottamalla sosiaaliturvan rahoitusta. 1970 1972 1974 1976 1978 1980 
* Yhdistynyt Saksa vuodesta 1991 eteenpäin 
Lähde: komission yksiköt 1982 J.984 1986 1988 1990 1992 1994 
Vuoden 1996 talousarvioon sisältyi joukko toimia uusien työpaikkojen luomisen edistämiseksi, 
eli työn jakamista, sosiaaliturvamaksujen väliaikaista alentamista matalapalkka-aloilla sekä 
joidenkin ongelmaryhmien auttamiseksi suunnattuja toimia (esimerkiksi nuoret työttömät, 
pitkäaikaistyöttömät jne). 
Belgia on saavuttanut viime vuosien aikana huomattavaa edistystä kohti nimellistä 
lähentymistä. Kuitenkin samaan aikaan on syntynyt suurta työmarkkinoiden epätasapainoa, 
mikä vaatii lisää korjaavia toimia työmarkkinoiden toimivuuden parantamiseksi ja 
työttömyyden vähentämiseksi merkittävästi keskipitkällä aikavälillä. 
"Kilpailukyvyn turvaamista" koskevalla lailla (31.1.1989) määriteltiin joukko objektiivisia perusteita 
kilpailukyvyn kehityksen arvioimiseksi ja tarvittavien korjaavien toimenpiteiden toteuttamiseksi. 
6.3.1996 
77 
TANSKA 
Voimakasta kasvua tasapainoisen talouspolitiikan tukemana 
Elpyminen alkoi Tanskassa jo vuonna 1993, hieman aikaisemmin kuin muissa Manner-
Euroopan jäsenvaltioissa, ja se voimistui seuraavana vuonna, jolloin tuotannon ennätyksellisen 
voimakas kasvuvauhti oli 4,4 prosenttia. Vuosi 1995 oli kokonaisuutena jälleen hyvän kasvun 
ja työttömyyden jatkuvan alenemisen vuosi. Kuitenkin kausivaihtelu alkoi vuoden kuluessa 
muistuttaa enemmän muiden Euroopan maiden kehitystä, kasvu oli voimakasta vuoden 1995 
ensimmäisinä kuukausina mutta on heikentynyt sen jälkeen. 
Samoin kuin useimmissa muissa jäsenmaissa, Tanskan talouden perusta on terve ja on syytä 
uskoa, että nykyinen kasvun hidastuminen on väliaikaista. Kannattavuus on hyvä, pitkät ja 
lyhyet korot ovat alhaalla ja kuluttajien luottamus pysyy korkealla tasolla, mitkä kaikki tekijät 
viittaisivat kasvun uuteen voimistumiseen. 
Yksityinen kulutus jäi vaatimattomaksi vuoden 1995 jälkimmäisellä puoliskolla. Tätä on 
kuitenkin tarkasteltava vuoden 1994 hyvin voimakkaan kasvun ja säästämistä edistäneen 
pitkien korkojen suhteellisen korkean tason luomaa taustaa vasten. 
Laiteinvestoinnit lisääntyivät 
voimakkaasti vuonna 1995, 
pääasiassa teollisuuden kapasiteetin 
korkean käyttöasteen ja 
tehdasteollisuuden hyvän 
kannattavuuden ansiosta. 
Rakentaminen lisääntyi kuitenkin vain 
vähän vuoden alkupuolen korkean 
korkotason vuoksi. Rakentamisen 
tunnusluvut vuoden 1995 lopulla 
viittaavat maltilliseen kasvuvauhdin Taulukko 1 
Tanska: Makrotalouden suorituskyky 
1986-90 1991-93 1994 1995 
BKT ai kasvuvauhti 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (muutos prosentte ha) 
Työttömyysaste (prosenttia) 
Inflaatio (muutos prosentteina) 
Vaihtotase 
(prosenttia BKTsta) 1.4 
0.9 
6.4 
3.7 
-2.1 12 
-1.1 
9.2 
1.8 
2.2 4.4 
5.2 
-0.2 
82 
1.0 
2.0 3.4 
45 
2.1 
6.7 
2.0 
1_5 
SelitteetBelgian taulukossa 2 
Lähde : kormssion ennusteet marraskuussa 1W5 
kiihtymiseen. Kun aikaisemmat investoinnit ovat lisänneet tuotantokapasiteettia ja uusien 
tilauksien määrä näyttää jääneen paikalleen, uusien laiteinvestointien määrä ei liene jatkanut 
kasvuaan vuoden 1995 toisella puoliskolla. 
6.3.1996 
-78-
Taulukko 2 
Tanska: Talouspolitiikan osoittimet 
________________________ 1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamäärän kasvu 6.3 6.8 -5.6 3.9 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 0.9 -3.2 -3.X -2.0 
(prosenttia BKTsta) I 
Julkisyhteisöjen bruttovelka ' 60.7 71.3 75.6 73.6 J 
(prosenttia BKT:sta) | 
Nimellispalkattyöntekijää kohden 5.1 3.4 3.2 3.3 j 
(muutos prosentte ina) 0 
Reaalipalkat työntekijää kohden 1.4 1.6 1.1 1.3 I 
(muutosprosentteina) | 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
1 Julkisyhteisöjen talletuksetkesktispankissa, julkisyhteisöjen hallussa olevat 
julkisyhteisöjen ulkopuoliset arvopaperit ja julkisiin yrityksiin liittyvät vc kit olivat 
määrältään noin 23 prosenttia BKT:sta vuonna 1994 Hidastunut kasvu tärkeimmillä 
vientimarkkina-alueilla on 
vaikuttanut kielteisesti Tanskan 
vientilukuihin, ja Tanskan kruunun 
revalvoituminen vuoden 1995 
alkupuoliskolla on saattanut 
edelleen lamauttaa vientiä. 
Tuonnin kasvu heikkeni vuoden 
1994 kaksinumeroisiin 
kasvuprosentteihin verrattuna, ja 
vaihtotaseen ylijäämä säilyi 
vakaana. Tähän vaikuttivat 
osaltaan ulkomaanvelan alentuneet 
korkomenot velan määrän 
vähenemisen ja korkotason laskun vuoksi. Tanskan seuraavan vuoden vientinäkymiä voisi 
parantaa vakaampi valuuttakurssitaso kun taas vientimarkkinoiden kasvuennusteet ovat viime 
aikoina heikentyneet. 
Voimakkaasta kasvusta ja tilastoidun työttömyyden jyrkästä alentumisesta huolimatta Tanskan 
inflaatio pysyy alhaisena. Vuonna 1995 kuluttajahinnat nousivat 2 prosenttia. Suotuisan 
inflaatiokehityksen Kuvio 1 - Tanska 
Diskontto- ja repo-korkoaste vuosina 1994 ja 1995 
5,5 
5 
4,5 —Diskonttokorko 
—Repo-korko 
j i L_J i i J l_J L 
) V M A M 1 I A S O N I) J !•' M A M J J A S o N I) 1 
1994 1W 1996 
Lähde: komission yksiköt osaselityksenä voi 
olla Tanskan kruunun 
revalvoituminen. 
Näyttää myös siltä, 
että palkkojen 
tarkistukset 
Tanskassa on 
sopeutettu Tanskan 
kuluttajahintojen 
vähäiseen nousuun, 
mikä vähentää 
epäsuotuisan 
hinta/palkka kehityksen vaaraa. 
Finanssipolitiikan tiukentamisen myötä lyhyet ja pitkät korot ovat laskeneet kuten useimmissa 
muissa maissa (kuvio 1). Tärkeimmät korot nousivat keväällä 1995 Tanskan kruunun ollessa 
paineen alaisena. Sittemmin kruunu on vahvistunut muiden ydinvaluuttojen tavoin useimpiin 
6.3 1996 
-79-
muihin valuuttoihin verrattuna, ja rahapolitiikasta vastaavat viranomaiset alensivat 
kansainvälistä kehitystä seuraten diskonttokorkoa ja muita tärkeitä korkoja. Pitkät korot ovat 
myös laskeneet vuonna 1995. 
Tilastoitu työttömyys oli lisääntynyt Tanskassa vuodesta 1987 alkaen. Tilanne muuttui vuonna 
1994, kun työttömyys kääntyi laskuun. Työttömyysasteen myönteinen kehitys jatkui vuonna 
1995, kun työllisyys kasvoi työvoiman määrää voimakkaammin ja kun aktiiviset 
työmarkkinatoimet (sapattivapaajärjestelyt, varhaiseläkejärjestelyt ja erityiset työharjoittelu- ja 
koulutusohjelmat) alensivat lisää tilastollista työttömyyttä. Parantunut työllisyystilanne ei ole 
johtanut jyrkkään palkkojen nousuun, vaikka tilastoitu työttömyysaste lähestyy nyt tasoa, joka 
voisi johtaa jonkinlaisiin inflaatiopaineisiin. 
Jatkuvaa talouspolitiikan tiukentamista ja rakenteellisia uudistuksia 
Taisteltuaan vuosien 1992/93 taantumaa vastaan keventämällä finanssipolitiikkaa väliaikaisesti, 
Tanskan hallitus on tiukentanut finanssipolitiikkaansa vuodesta 1995 alkaen. Tämä johtui muun 
muassa vuoden 1993 verouudistuksesta, joka toteutetaan kaudella 1994-98 ja jonka mukaan 
henkilökohtainen tulovero korvataan osittain ympäristöveroilla. Vapaavalintaiset talousarvioon 
liittyvät toimet yhdessä tehokkaiden automaattisten vakautustoimenpiteiden kanssa ovat 
merkittävästi vahvistaneet julkisen talouden tilaa. Vuonna 1995 julkisen talouden 
nettolainanoton arvioidaan olleen 2 prosenttia BKT:sta ja julkistalouden 
bruttovelkaantumisaste on todennäköisesti jatkanut laskevaa suuntaustaan. Lyhyen aikavälin 
näkymät viittaavat vajeen ja velan jatkuvaan pienenemiseen. 
Rakennepolitiikka, eikä vähiten edelleen korkean työttömyysasteen vuoksi, säilyttää 
jatkossakin tärkeytensä. Koko vuosi 1995 oli koulutuksen parantamiseen ja työvoiman 
liikkuvuuden lisäämiseen tähtäävää kasvavaa ponnistelua työmarkkinoilla esiintyvien 
jännitteiden ehkäisemiseksi. Lisää rakenteellisia parannuksia sisältyy vuoden 1996 
talousarvioon, jonka tavoitteena on nuorisotyöttömyyden ehkäisy, työmarkkinatukien 
määräytymisehtojen kiristäminen, valtion tukemien työpaikkojen ja ammatillisen koulutuksen 
edistäminen sekä työpaikkojen luominen ikääntyneille tai vammaisille henkilöille. Lisäksi 
enimmäisaika työttömyysetujen saamiselle on alennettu seitsemästä viiteen vuoteen. Nämä 
kipeästi kaivatut rakenteelliset toimet saavuttavat täyden vaikutuksensa lähivuosien aikana. 
Talouden kiristämistoimet ja jatkuvat rakenteelliset uudistukset ovat tärkeitä poliittisia keinoja 
oikeansuuntaisen kehityksen aikaansaamiseksi. Tehostettuja ponnistuksia kaivataan kuitenkin 
makrotalouden myönteisen kehityksen takaamiseksi keskipitkällä aikavälillä, erityisesti 
lisäämällä työmarkkinajoustoja ja koulutusta. 
6.3.1996 
80 
SAKSA 
Elpymisvauhti hidastui vuonna 1995 
Vuonna 1994 Saksa pääsi taantumasta suhteellisen voimakkaan elpymisen myötä: sen BKT 
kasvoi 2,9 prosenttia. Nousuun johti etupäässä viennin ja investointien, erityisesti rakentamisen 
vilkas kasvu. Elpymisen vauhti hidastui jossain määrin vuoden 1994 toisella puoliskolla ja 
huomattavammin vuonna 1995 niin, että talouskasvu saavutti jälkimmäisenä vuonna noin 
2 prosentin vauhdin, joka oli alun perin ennustettua huomattavasti alhaisempi. 
Yksi hidastumiseen vaikuttaneista päätekijöistä oli investointien vedon asteittainen hiipuminen: 
kun vuoden 1994 viimeisellä neljänneksellä kiinteän pääoman muodostus kasvoi yhä lähes 
7 prosentin vuosivauhdilla, vuoden 1995 kolmannella neljänneksellä se oli pudonnut 
edellisvuoden tason alapuolelle. Ei yksin rakentaminen, vaan myös laiteinvestoinnit hidastuivat, 
huolimatta suhteellisen korkeasta kapasiteetin käyttöasteesta. Myös vienti hidastui asteittain, 
osaksi vientimarkkinoiden vuotta 1994 hitaamman kasvun vuoksi. Toisaalta kotimainen 
kulutus, vaikkakaan se ei ollut erityisen voimakasta, oli hitaan nousujohteista oltuaan melko 
vähäistä vuonna 1994. 
Kuvio 1 - Saksa 
Luottamusosoittimet liukuvat ja investoinnit heikkenevät 
Teollisuustuotanto Talonrakennus 
vuosittainen muutosprosentti Indeksi 1985 = 100 
130 
120 
100 vuosittainen muutosprosentti Indeksi 1985 -•= 100 
'0 130 
^ luottamusosoilin, liukuva keskiarvo (vasemmanpuoleinen asteikko) 
• laiteinvestoinnit (oikeanpuoleinen asteikko) 
Kolmen kuukauden liukuva keskiarvo 
KO U J J l i i.-j.i. i .i .i i i i i i i i i i i i i i 
| |<W4 | \W> 
Lähde: Statistisches Bundesamt, komission yksiköt 120 
110 
100 Kolmen kuukauden 
liukuva keskiarvo 
—luotlaniiiKosoillli. katlsilasoilettll (vasatitiaiipunlrmni asteikko) 
OiaknuHisinveftoiiKut (oikeanpuoleinen asteikko) 
I 1 I I I .1 _L l L —1 ._!_ 1 1- 1 1 l_ l_l__l L_l l_ 
1W4 I 19<>5 io H 
Investointien hidastumista edelsi vuoden alussa taloudellisen ilmapiirin huonontuminen. 
Teollisuuden luottamus, joka oli noussut korkealle aikaisemman elpymisen aikana, laski 
6.3.1996 
dramaattisesti tammikuun 1995 jälkeen. Talonrakennusalalla hidastumista oli laajalti odotettu 
pääasiassa talouspoliittisten kiihokkeiden asteittaisen ehtymisen vuoksi (kuvio 1). 
Taulukko 1 
Saksa: Makrotalouden suorituskyky 
19X6-90 1991-93 1994 1995 
BKT TI kasvuvauhti 
(miutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (miutos prosentteina) 
Työttömyysaste (proseunia) 
Intlaatio (muutos prosentteina) 
Vaihtotase 
(prosenttia BKTista) 2.9 
2.H 
-0.7 
8.4 
2.7 
-1.3 -0.2 
K.3 
2.0 
-0.X 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Iàhde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viime isimmät tic dot ote tni huomioon Luottamuksen menetys liittyi 
uudistuneeseen huoleen Saksan 
teollisuuden kilpailukyvystä, joka oli 
jo aiemmin kärsinyt vahvan Saksan 
markan ja suurien palkankorotusten 
yhdistelmästä (kuvio 2). Tiukka 
kulukontrolli, rakenneuudistus, 
laajat työntekijämääriän leikkaukset 
ja maltillinen palkkakehitys alkoivat 
jälleen korjata kehityssuuntaa 
vuonna 1994, kunnes Saksan 
markan revalvoituminen saman vuoden kesällä, suhteellisen suuret palkkojen korotukset 
vuoden 1995 alussa ja lopulta Saksan markan huomattava revalvoituminen uudelleen 
maaliskuussa 1995 pahensivat merkittävästi tilannetta. Silloin Saksan markan nimellinen 
efektiivinen vaihtokurssi oli noussut 8,3 prosenttia kahdessatoista kuukaudessa3. Kotimaassa 
veronkorotukset vaikuttivat kielteisesti myyntinäkymiin. 
Kuvio 2 - Saksa 
Kansainvälisen hintakilpailukyvyn osoittimet 
Indeksi 1987= 100 
120 (Saksa 20 teollisuusmaahan verrattuna) 
115 
110 
105 
100 
95 — nimellinen efektiivinen valuuttakurssi 
—• reaalinen efektiivinen valuuttakurssi (kokonaisviennin deflaatton) 
IIII I I I I I I 1 L J I I L 
1991 I 
Lähde: komission yksiköt 1992 1993 1994 1995 Laskeva mieliala sai 
yritykset hyvin 
varovaisiksi henkilöstön 
palkkauksen suhteen. 
Läntisessä Saksassa 
työllisyys jatkoi 
alamäkeään pitempään 
nousukäänteen jälkeen 
kuin edellisen 
nousukauden aikana. 
Kaiken kaikkiaan 
työllisyys ei osoittanut 
vuonna 1995 
parantumisen merkkejä vuoteen 1994 nähden, työpaikkojen syntyminen itäisessä Saksassa 
nopean taloudellisen lähentymisen ansiosta ei pystynyt täysin korvaamaan lännessä tapahtuneita 
Efektiivinen kurssi verrattuna 18 teollisuusmaan valuuttoihin. 
6.3.1996 
- 82 
menetyksiä. Työttömyysaste kasvoi vähitellen vuoden aikana. Huolimatta kuluttajien 
luottamuksen heikkenemisestä säästämisaste säilyi suurin piirtein muuttumattomana. 
Vuoden lopulla oli havaittavissa vain vähän merkkejä tilanteen parantumisesta, vaikka joillakin 
aloilla oli näköpiirissä muutamia merkkejä myönteisemmästä kehityksestä. Kuitenkaan vuoden 
1995 aikana todetun kasvun hidastumisen ei tarvitse jatkua vuoden 1996 aikana. Useat 
negatiiviset tekijät ovat poistumassa tai menettämässä merkitystään, joten kasvunäkymien tulisi 
asteittain parantua vuoden kuluessa. 
Erityisesti vuoden 995 aikana tapahtunut voimakas korkojen aleneminen vilkastuttaa 
taloudellista toimintaa, aivan 
kuten niiden nousu vuonna 1994 
oli hidastumisen taustatekijänä. 
Lyhyet nimelliskorot laskivat yli 
200 pistettä vuonna 1995 ja 
lyhyet reaalikorot ovat tällä 
hetkellä juuri 2 prosentin 
yläpuolella. Lyhyiden korkojen 
alenemisesta edelleen on 
olemassa mahdollisuuksia. 
Saksan markan revalvoituminen 
näyttää päättyneen niin, että 
ulkomaisten kilpailijoiden taholta 
kohdistuvat paineet 
helpottunevat jossain määrin. Taulukko 2 
Saksa: Talouspolitiikan osoittimet 
|| 1986-90 1991-93 1994 1995 ~ 
Rahamäärän kasvu 8.3 1.6 2.3 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen Rihoilus^iännii ' -3.2 -2.6 -3.6 + 
(prosenttia H KT :sta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 44.r> 502 58.8 
(prosenttia BKT:sta) 
Nint-llispalkat työntekijää kohden i.2 3.7 + 
(muutos prosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 0.5 1.7 • 
(muutos prosentteina) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisimmät tiedot otettu huomioon 
1 Yhdistymiseen liittyvä liittohallituksen ottolainaus vuonna 1995 (Treuhand 
ja itäosan asutusyhtiöt), yhteensä 235 miljardia (6,75 prosenttia BKT:sta),ei sisälly. 
Liittotasavallan hallitus on tiedostanut nykyisen kasvun keskeytymisen vuosikatsauksessaan ja 
on alentanut vuoden 1996 kasvuodotuksiaan P/2 prosenttiin. Odotukset sisältävät sen 
oletuksen, että toimeliaisuus pääsee jälleen vilkastumaan vuoden 1996 aikana. Vuoden 
hiljaisesta alusta kuitenkin johtuu, että vuotuisen kasvun suuremmat luvut pysyvät 
epätodennäköisinä, ja hallitus odottaa kokonaistyöllisyyden jatkavan laskuaan ja työttömyyden 
lisääntyvän edelleen vuonna 1996 sekä saavuttavan noin 10 prosenttia Saksan työvoimasta eli 
lähes neljän miljoonan työttömän määrän 
Tilanne työmarkkinoilla on saanut työmarkkinaosapuolet, liittohallitus mukaan luettuna, 
tekemään työllisyyttä koskevan yhteistyösopimuksen. Kunnianhimoinen tavoite tilastoidun 
työttömyyden puolittamisesta vuosikymmenen loppuun mennessä hyväksyttiin yhteisesti. 
Tämän päämäärän saavuttamiseksi tarvitaan päättäväisiä toimia Saksan talouden tarjonta 
6.3.1996 
-83-
puolta koskevien ehtojen kehittämiseksi keskipitkällä aikavälillä, ja vuotuisessa 
talouskatsauksessaan hallitus esitti tätä tarkoitusta varten 50-kohtaisen ohjelman. 
Itä-Saksa: lähentyminen edistyy, mutta syvälle juurtuneet ongelmat jatkuvat 
Aikaisempien vuosien huomattavan kasvun jälkeen itäisen Saksan BKT kasvoi jälleen 
voimakkaasti 6 prosentilla vuonna 1995. Teollisuustuotanto jatkoi kasvuaan vielä nopeammin, 
kun uudet tai uudenaikaistetut tuotantolaitokset aloittivat tuotantonsa, samalla kun 
huippukausi hiipui talonrakennusalalla, jossa toimeliaisuus oli kasvanut 21 prosenttia vuonna 
1994. Vuonna 1995 työllisyys kasvoi toisena peräkkäisenä vuotena ja työttömyys laski 
edelleen. Viimeksi mainittu on kuitenkin hivuttautunut korkeammalle viime kesän jälkeen 
merkkinä hidastuvasta kasvusta ja vähenevistä työmarkkinapoliittisista tukitoimista. 
Koska itäosan (nimelliset) työvoiman yksikkökustannukset yhä ylittävät Länsi-Saksan tason 
noin kolmanneksella, vuonna 1995 saavutettiin vähän edistystä kustannuskilpailukyvyn 
parantamiseksi. Palkkojen nousu hidastui, mutta tuottavuuden kasvu hidastui myös. 
Tehdaslaitosten taso on kirjavampi kuin muualla: jotkut ovat teknisesti hyvin pitkälle 
edistyneitä ja selviytyvät läntisellä palkkatasolla, monet ovat huonommin tuottavia, ja niillä on 
vaikeuksia tulla toimeen jopa alhaisempien Itä-Saksan palkkojen kanssa. Yksi tapa tämän 
ongelman hoitamiseksi olisi sopia yhteisesti suhteellisen alhaisista palkoista ja jättää tilaa 
palkkojen muutoksille positiivisen palkkaliukumien muodossa olosuhteiden niin salliessa. 
Itäisen osan hyvin heikko kilpailutilanne on yhä monessa suhteessa nähtävissä. Vaikka 
modernien tuotantolaitosten määrä onkin nousussa ja itäisen Saksan vienti Euroopan unioniin 
lisääntyi noin 30 prosenttia vuonna 1995, idän vienti on yhä vain 2 prosenttia Saksan 
kokonaisviennistä, kun taas sen osuus BKT:sta on 11 prosenttia. Ottaen huomioon nykyinen 
tuottavuuden keskimääräinen taso jakauman sopeuttaminen lännessä tavanomaisiin 
suhdelukuihin tulee kestämään huomattavan kauan. Tuotot ovat yhä alhaisia ja yritykset alttiita 
vastoinkäymisille. Alue on edelleen riippuvainen läntisistä pääomansiirroista, jotka vastaavat 
tällä hetkellä noin 4!/2 prosenttia Saksan BKT:sta. 
Julkinen rahoitustilanne: tasapainottuminen ei jatkunut vuonna 1995 
Julkisen talouden nettolainanottotarve oli 3,5 prosenttia BKT:sta vuonna 1993 ja se laski 
2,6 prosenttiin vuonna 1994. Vuoden 1995 alussa vajeen odotettiin pienenevän edelleen. 
6.3.1996 
-84-
Sittemmin vajenäkymät ovat synkistyneet, ja ennakkotieto virallisesta lainanottotarpeesta 
vuonna 1995 oli 3,6 prosenttia4. 
Tämä käänne johtui pääasiassa verotulojen odottamattomasta vähyydestä. Vuoden 1995 
odotettua hitaamman kasvun seurausten lisäksi välittömän verotuksen tuotossa oli ennalta 
arvioitua suurempia vajauksia, jotka johtuivat useista erityisistä, lähinnä väliaikaisesti 
vaikuttavista tekijöistä, esimerkiksi vuoden 1993 taantuman vaikutuksista kyseisen vuoden 
viime vuonna päätettyyn lopulliseen verotukseen. Joka tapauksessa, veroaste suhteessa 
BKT.een pysyi kaikkien aikojen ennätyslukemissa 433/4 prosenttia BKT:sta, missä näkyi 
7,5 prosentin solidaarisuuslisän liittäminen taas tuloveroon. 
Julkisen talouden menot kasvoivat, erityisesti sosiaaliturva-alalla. Terveydenhoitomenot 
osoittautuivat suuremmiksi kuin oli odotettu ja uusi pitkäaikaishoitoa koskeva vakuutus 
otettiin käyttöön. Alueellisten viranomaisten menot jäivät kuitenkin alkuperäisiä suunnitelmia 
pienemmiksi. Alun alkaen liittovaltion budjetin toimeenpanon aloittaminen myöhästyi lokakuun 
1994 vaalien vuoksi, ja kun verotulojen vajaus alkoi olla ilmeinen, menoja käsiteltiin 
yksinomaan tapauskohtaisesti kaikilla hallinnon tasoilla. Ottolainauksesta johtuva nopea 
korkomenojen nousu aiheutti sen, että muun kuin sosiaalisektorin perusmenoissa ei juuri 
tapahtunut reaalista nousua. 
Valtion velka lisääntyi noin 59 prosenttiin BKT:sta vuoden 1995 loppuun mennessä 
Pelkästään Treuhandin ja itäosan asutusyhtiöiden velanotto aiheuttivat velkaosuuden 
hyppäyksen 63/4 prosenttiyksiköllä. Nyt yhdistymiseen liittyvät velvoitteet, jotka on osittain 
rahoitettu budjetin ulkopuolisilla varoilla, kuuluvat jo käytännöllisesti katsoen kaikki 
liittohallituksen rahoittamiin menoihin. Ne ovat vaikuttaneet suuresti velkaosuuden nousuun 
vain 41,5 prosentin tasolta vuonna 1991. 
Luku on Saksan viranomaisten vuoden 1996 alussa julkaisema. Siihen eivät sisälly Treuhandin ja itäosan 
asutusyhtiöiden ottolainaus, joka on 6,75 prosenttia BKTsta. 
6.3.1996 
85 
KREIKKA 
Makrotalouden sopeuttamisessa edistystä vuonna 1995 
Makrotalouden kehityssuunnalle olivat ominaisia vuonna 1995 kaksi avaintekijää: inflaation 
vastaisen kehityksen edistyminen ja jatkuvat ponnistukset julkisen talouden 
tasapainottumuuksien korjaamiseksi. Samaan aikaan reaalikorot, jotka pysyivät korkealla 
tasolla, osoittivat joitakin alenemisen merkkejä ja tapahtunut maan valuutan arvon lasku on 
ollut pitkälle Kreikan keskuspankin rahapoliittisten päämäärien mukaista. Vuonna 1996 
talouskasvun odotetaan kiihtyvän lähinnä kasvavan kotimaisen kysynnän tuella. 
Taloudellinen toimeliaisuus alkoi vilkastua Kreikassa vuonna 1994 lähinnä parantuvan ulkoisen 
taloudellisen ympäristön ansiosta samalla, kun kotimainen kysyntä pysyi heikkona. Kasvu 
kiihtyi edelleen vuonna 1995. Kotimainen kysyntä, ja erityisesti kiinteät bruttoinvestoinnit, 
alkoivat voimistua, kun taas yksityinen kulutus jäi alhaiseksi. Julkisten investointien määrä oli 
melko korkea, suureksi osaksi yhteisön rakennerahaston tuella. Kotimaisen toimeliaisuuden 
elpymistä seurasi myös vähäinen ulkomaankaupan alijäämän kasvu. 
Yksityisen kulutuksen kasvu, 
joka oli määrällisesti 
1,4 prosenttia vuonna 1995, 
jatkui heikkona lähinnä 
reaalitulojen vaatimattoman 
kasvun vuoksi. Reaalipalkat 
kasvoivat 0,5 prosenttia vuonna 
1995, kun taas vuonna 1994 
kasvu oli ollut 1,3 prosenttia. 
Käytettävissä olevat reaalitulot 
säilyivät kuitenkin vuonna 1995 
käytännöllisesti katsoen ennallaan. Tämän kehityksen ratkaisevia tekijöitä olivat vuoden 1994 
verolakien toteutuminen, mikä johti välittömien verojen kertymän kohoamiseen ja korkojen 
alenemiseen, seurauksena muiden kuin työtulojen nousun rajoittuminen. Yksityistä kulutusta 
virkisti kuitenkin säästämisasteen lasku 18,9 prosentista vuoden 1994 käytettävissä oleviin 
bruttotuloihin verrattuna 17,9 prosenttiin vuonna 1995. Tämä säästämisasteen lasku johtuu 
todennäköisesti reaalikorkojen laskun ja verotukseen kohdistuvan epävarmuuden osittaisen 
hälvenemisen yhteisvaikutuksesta. Lisäksi tilanne työmarkkinoilla on alkanut parantua; Taulukko 1 
Kreikka: Makrot al ou (km suorituskyky 
| | 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BKT :n kasvuvauhti 1.7 1.0 1.5 1.7 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 2.4 1-5 1.3 22 
(miutos prosentteina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 0.7 0.0 1.9 1.0 
Työttömyysaste (prosenttia) I 6.6 7.8 8.9 8.9 
Inflaatio (muutos prosentteina) 17.0 15.8 10.8 92 
Vaihtotase -4.8 -45 -2.6 -2.7 
(prosenttia BKT:sta) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
6.3.1996 
86-
työttömyys, joka kohosi huippuunsa taantuman aikana, on vakiintunut 9,5 prosentiksi 
työvoimasta. 
Taulukko 2 
Kreikka: Talouspolitiikan osoittimet 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamäärän kasvu 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 
Oprosentna BKT:sta) 
J ulkisyhte isöje n bruttove lka 
(prosenttia BKT:sta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 
(muutos prosentteina) 
ReaalipaDcattyöntckyää kohden 
(muutos prosentteina) 21.1 13.9 8.9 10.4 
-13.0 -11.7 -11.4 -9.3 
66.6 97.1 113.0 114.4 
16.7 10.7 12.8 9.8 
-0.3 -4.4 I.» o.6 
Se litte e t B e lg ian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 Kreikan suhteellisen korkea 
inflaatioon ollut laskussa vuoden 
1993 puolivälistä alkaen, ja 
ensimmäistä kertaa yli 22 vuoteen 
kuluttajahintainflaatio pysyi 
yksinumeroisena lähes koko vuoden 
1995. Yksityisen kulutuksen 
deflaattorin mukaan keskimääräinen 
inflaatio oli 9,2 prosenttia vuonna 
1995, kun se vuosikymmenen 
kolmena ensimmäisenä vuotena oli 
keskimäärin lähes 16 prosenttia. 
Parantuvaa inflaatiokehitystä on tukenut useampi tekijä: ensinnäkin talouspolitiikka on 
muuttunut kahden viimeksi kuluneen vuoden aikana asteittain aikaisempaa rajoittavammaksi, 
toiseksi raha- ja valuuttakurssipolitiikka on ollut luonteeltaan rajoittavaa vuodesta 1991. 
Tämän vuoksi tuonnista johtuvaa inflaatiota on pienennetty rajoittamalla useita kertoja 
drakman arvon laskua, ja inflaatioeron ali-indeksointi suhteessa Kreikan Yhteisö-kumppaneihin 
on johtanut reaalisen valuuttakurssin kohoamiseen. Tästä seuraa, että koska suhteellinen 
hintakehitys on suosinut tuontitavaroita, inflaatio-odotukset ovat samalla pysähtyneet ja 
julkisen talouden vahvistuessa kotimainen hinnoittelukäytäntö on muuttunut 
kurinalaisemmaksi. Lisäksi onnistuminen inflaation alentamisessa on nähtävästi alentanut 
inflaatio-odotuksia tuote- ja työmarkkinoilla (viime vuosina nimellispalkkasopimukset on tehty 
kaksivuotiskaudeksi, ja yhdessä odottamatonta inflaatiota vastaan suojaavien pykälien kanssa 
ne ovat osaltaan yleisesti helpottaneet kulujen noususta johtuvia hintapaineita). 
Inflaation vastainen strategia perustuu lähinnä talouspoliittiseen sääntelyyn ja sen estämiseen, 
että drakman ecu-vaihtokurssiarvon alentuisi täysin Kreikan inflaatiokehitystä vastaavasti; 
tähän liittyen valuuttakurssitavoitetta on tukenut talouden vakautumis- ja valuutan arvon 
alenemisodotuksia koskeva toiveikkuus. Vuoden 1994 puolivälissä tapahtuneen, jäljellä olevien 
pääomaliikkeiden rajoitusten purkamisen jälkeen uhanneen valuuttakurssikriisin torjunnan 
herättämän myönteisen reaktion jälkeen Kreikan valuuttavaranto on kasvanut odottamattoman 
korkeaksi ja suuri vapaan pääoman nettovirtaus maahan tukee drakman ulkoista arvoa. 
Syyskuun 1995 lopussa Kreikan valuuttavaranto oli 16,1 miljardia Yhdysvaltain dollaria. 
Maahan virrannut pääoma on suureksi osaksi neutraloitu sen estämiseksi, että kotimainen 
6.3.1996 
-87-
likviditeetti paisuisi Kreikan keskuspankin rahapoliittiselle ohjelmalleen vuodelle 1995 
asettamien tavoitteiden yli. 
Reaalikorot, jotka osoittivat joitakin laskun merkkejä 1995, ovat yhä korkealla. Edelleen 
korkea inflaatio sekä epävarmuus niin inflaation kuin budjetin tasapainottamisen osalta 
saavutettujen menestysten kestävyydestä säilyvät korkotason määrittelyyn vaikuttavina 
riskitekijöinä. 
Epätasapainon korjaamista ja lähentymistä edistävät politiikat 
Kreikan budjetin epätasapaino on alkanut korjautua vuodesta 1994, jolloin julkisen talouden 
budjettitavoitteet pitkälti toteutuivat. Vuonna 1995 valtiontalouden epätasapaino jatkoi 
pienentymistään ja velkaantumisen kasvua hillittiin edelleen. Julkisen talouden vaje on 
pienentynyt vuosikymmenen tähänastisista huippulukemistaan, vuoden 1993 luvusta 
12,1 prosenttia BKT:sta vuoden 1995 9,3 prosenttiin BKT.sta5. Vastaavasti on perusjäamä 
ollut vuositasolla positiivinen vuodesta 1992 alkaen; vajeen odotetaan supistuvan edelleen 
vuonna 1996 ja perusyhjäämän lisääntyvän edellisvuoteen verrattuna. Budjettipolitiikkaa 
rajoittavat kuitenkin edelleen suuret korkomenot, jotka olivat vuonna 1995 13,4 prosenttia 
BKT:sta ja vastasivat melkein 35 prosenttia julkisen talouden tulokertymästä. 
Korkomenojen suuruus on merkki Kreikan raskaasta velkaantumisesta ja valtion velan 
korkealla pysyttelevästä korkotasosta. Itsepintaisen suurena jatkuvasta inflaatiosta huolimatta 
velkaantuneisuusaste saavutti 114,4 prosenttia vuoden 1995 BKT:sta, kun vuoden 1990 taso 
oli 82,6 prosenttia. Näin suuri lisääntyminen johtuu enimmäkseen julkisen talouden 
ulkopuolella olleiden velkojen sisällyttämisestä sen tilinpitoon. On selvää, että viime vuosina 
kirjatut perusylijäämät eivät vielä ole riittäviä velkaantuneisuusasteen tasapainottamiseksi, vaan 
niillä pystytään ainoastaan osittain hidastamaan sen kasvua. 
Budjettia sopeutettaessa on turvauduttu verotulojen kasvattamiseen taistelemalla veronkiertoa 
vastaan, laajentamalla veropohjaa ja tehostamalla verotusjärjestelmää sekä myös rajoittamalla 
perusmenojen kasvua. Julkisen talouden tulokertymä on noussut 32 prosentista vuoden 1990 
BKT:sta laskettuna 36,4 prosenttiin vuoden 1995 BKT:sta, ja suureksi osaksi tämä kehitys on 
ilmennyt huhtikuussa 1994 annettujen verolakien astuttua voimaan. Perusmenojen kasvun 
5 Kesällä 1995 Kreikan viranomaiset ottivat valtiontalouden tilinpitoon mukaan sellaisia lukuja, jotka oli 
aiemmin jätetty pois tai otettu huomioon vain osittain; nyt käytössä olevien korjattujen tietojen ansiosta 
julkisen talouden vaje on pienentynyt vuodesta 1992 alkaen. Korjaus ei ole muuttanut talouspolitiikan 
sopeuttamisnopeutta vuosina 1993-1995 kuvaavia vajesuhteen muutosta osoittavia lukuja, vaikka vajesuhde 
on nyt yli prosenttiyksikön verran alhaisemmalla tasolla vuoden 1993 BKTsta laskettuna. 
6.3.1996 
-88-
rajoittaminen ei ole onnistunut yhtä hyvin; ne olivat melkein 31 prosenttia BKT:sta vuonna 
1995 oltuaan vuonna 1992 29,4 prosenttia. 
Kuvio 1 - Kreikka 
Talouspolitiikan sopeuttaminen (julkinen talous) 
Suhdannekorjatut muuttujat prosentteina trendi BKT.sta 
— Perusmenot (vasemmanpuoleinen asteikko) » Tulot (vasemmanpuoleinen asteikko) 
|G3 Vaje (oikeanpuoleinen asteikko) H Perusjäamä (uikeaii)Hlolciiicii asteikko) 
-10 
-12 
-H 
-16 
1988 1989 
Lähde: komission yksiköt Kuvio 1 esittää viime 
vuosikymmenen lopun 
jälkeistä valtiontalouden 
sopeuttamista 
kokonaisuudessaan 
vertaamalla tuloja ja 
perusmenoja 
suhdannevaihtelujen 
mukaan korjattuina ja 
suhteutettuina vallitsevaan 
BKT:een; siten tietojen 
voidaan katsoa kuvaavan 
päämäärätietoista 
politiikkaa. Perusvaje on alentunut vuodesta 1992 alkaen ja se on saavutettu pääasiassa 
korottamalla määrätietoisesti verotuloja suhteessa BKT:een, ne ovat nousseet vuoden 1990 
suhdeluvusta 32,3 prosenttia 38,0 prosenttiin vuonna 1995; toisaalta suhdannevaihtelujen 
mukaan korjatut perusmenot ovat pysyneet laajasti ottaen ennallaan lähellä 34 prosenttia 
BKT:sta. 
Politiikan avainkysymys on turvata ja edistää saavutuksia inflaation vastaisessa ja budjettia 
tasapainottavassa toiminnassa; nämä ovat perusedellytyksiä reaalikorkokannan alentamiseksi ja 
talouskasvun edistämiseksi sekä sen kestävyyden turvaamiseksi. Samalla kun 
perustamissopimuksen konvergenssikriteerien täyttämistä kohti on tapahtunut viimeksi 
kuluneiden kahden vuoden aikana edistystä, vielä olemassa olevan etäisyyden kurominen 
umpeen edellyttää sopeuttamista edistävien politiikkojen virheetöntä noudattamista. 
6.3.1996 
89-
ESPANJA 
Talous tervehtymässä, joskin epävarmuustekijöiden ympäröimänä 
Huolimatta taloudellisen toimeliaisuuden hidastumisesta keväästä alkaen Espanjan BKT nousi 
3 prosenttia vuonna 1995. Työllisyys kohentui jyrkästi vuonna 1995 (2,7 prosenttia) 
talouskasvun, maltillisen palkkakehityksen ja suurempien työmarkkinajoustojen seurauksena. 
Työttömyysaste laski kuitenkin vain lievästi koska työmarkkinoille osallistuvien osuus 
väestöstä kasvoi. Inflaatio alkoi jälleen laskea toukokuussa 1995, kun taas julkisen talouden 
vaje oli lähentymisohjelman tavoitteiden mukainen vuonna 1995. Vaikka tuonti jälleen kasvoi 
vientiä nopeammin vuonna 1995, kauppatase pysyi lähes tasapainossa, osittain 
ulkomaankaupan parantuneen vaihtosuhteen vuoksi. 
Vuoden 1993 puolivälistä alkaen jatkuvassa kasvussa ollut taloudellinen toimeliaisuus 
Espanjassa alkoi hidastua vuoden 1995 viimeisellä neljänneksellä. Tästä huolimatta 
2 prosentilla vuonna 1994 kasvanut BKT on noussut arviolta 3 prosenttia vuonna 1995. 
Osaksi pesetan arvon laskusta johtuva nettovienti oli kasvua vauhdittava tekijä kahden vuoden 
ajan, mutta vuonna 1995 kasvun moottorina oli kotimainen kysyntä samalla, kun 
ulkomaankaupan vaikutus BKT:n kasvuun oli negatiivinen. Kotimaan markkinoiden elpyminen 
vuonna 1995 perustui voimakkaaseen investointien kasvuun sekä talonrakennuksen että 
laitteiden osalta, samalla kun yksityinen kulutus pysyi verkkaisena. 
Laskettuaan kumulatiivisesti 
14 prosenttia vuosina 1992 ja 
1993 investoinnit alkoivat elpyä 
vuonna 1994 loppukäyttäjien 
kysynnän virkistyessä, aluksi 
voimakkaan viennin kasvun, 
liiketoiminnan kannattavuuden 
paranemisen, muiden kuin 
rahoitusalaan kuuluvien yritysten 
velkaantuneisuuden laskun ja 
korkeamman kapasiteetin 
käyttöasteen vuoksi. Kuitenkin 
yksityisen kulutuksen vähäisyyden ja ulkomaisen kysynnän kasvun osittaisen hidastumisen 
vuoksi investointien määrä alkoi vähentyä vuoden 1995 puolivälissä. Taulukko 1 
Espanja: Makrotalouden suorituskyky 
| || 1986-90 1991-93 199* 1995 
BKT:n kasvuvauhti 4.5 0.6 2.1 3.0 
(miutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 6.6 -02 1.1 3.3 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (miutos prosentteina) 3.2 -2.1 -0.9 2.7 + 
Työttömyysaste (prosenttia) 18.9 192 24.3 22.7 
Inflaatio (muutos prosentteina) 6.0 6.1 4.9 4.9 
Vaihtotase -l.i -2.7 -12 -1.3 
(prosenttia BKT.sta) | 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viime isimmät uedot otettu huomioon 
6.3.1996 
90 
J Kuvio 1 - Espanja 
Yksityinen kulutus, työllisyys ja säästämisastc 
Vuosittainen muutos prosentteina 
•Kokonaistyöllisyys 
—Yksityinen kulutus 
•"Kotitalouksien saAslämisastc (oikeanpuoleinen asteikko) 
1986 1987 1988 
Lähde: konussion yksiköt Yksityisen kulutuksen 
arvioidaan kasvaneen 
1,6 prosenttia vuonna 1995, 
mikä on suhteellisen vähän 
ottaen huomioon jyrkän 
kasvun työllisyyden 
(kuvio 1) ja reaalisten 
käytettävissä olevien 
bruttotulojen 
(3,1 prosenttia) määrässä. 
Kotitalouksien 
säästämisasteen arvioidaan 
kohonneen 12,8 prosenttiin vuonna 1995 tulevaan ansiokehitykseen liittyvän kasvavan 
epävarmuuden vuoksi. Tämä voi johtua suuremmasta työpaikkojen säilyvyyteen kohdistuvasta 
epävarmuudesta vuoden 1994 työmarkkinauudistuksen jälkeen, vuosien 1992-93 äkillisen 
laman muistamisesta, työttömyyden sattuessa myönnettävien etujen saamiseen liittyvistä 
koventuneista ehdoista ja eläkejärjestelmän tulevaisuuteen kohdistuvasta epävarmuudesta, joka 
on myös vauhdittanut yksityisten eläkejärjestelmien kysyntää. Siten Espanjan taloudellisen 
toimeliaisuuden kehitykseen liittyvä suuri kysymysmerkki, kuten muissakin jäsenvaltioissa, on 
yhteydessä kotitalouksien kulutushalukkuuteen. 
Taulukko 2 
Espanja: Talouspolitiikan osoittimet 
~| 1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamäärän kasvu 
(miutos prose ntte ina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 
(prosenttia BKTsta) 
J ulkisy hte isöje n b ruttov e Ika 
(prosenttia BKTsta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 
(miutos prosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 
(miutos prosentteina) 14.5 7.5 7.6 
-3.8 -5.5 -6.6 -5.9 
44.1 51.5 63.0 64.8 
8.2 3.1 3.9 
1.(1 2.0 -1.7 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 Vienti ja tuonti ovat hidastuneet 
osoitettuaan hyvin jyrkkää nousua 
vuonna 1994. Viennin määrä 
kuitenkin laskenut tuontia enemmän 
aiemmin tapahtuneen pesetan arvon 
alenemisen vaikutuksen haihduttua 
ja kotimaisen kysynnän virkistyttyä. 
Espanjan kauppatase on kohentunut 
merkittävästi muutaman viimeksi 
kuluneen vuoden aikana pesetan 
arvon alenemisen vuoksi vuosina 
1992-94 ja EU.n kokonaistilanteeseen verrattuna syvemmän taantuman vuoksi. Tavaroiden ja 
palvelusten tase vaihtui 3,2 prosentin vajeesta vuoden 1991 BKT:sta laskettuna tasapainoon 
vuonna 1994. Vaikka reaalinen tuonnin kasvu oli vuonna 1995 jälleen suurempi kuin reaalinen 
6.3.1996 
viennin kasvu, kauppaehtojen muuttuminen edullisemmiksi mahdollisti tavaroiden ja 
palvelusten taseen pysymisen tasapainossa. 
Työllisyys nousi merkittävästi vuonna 1995 tasaisen talouden kasvun, maltillisen 
palkkakehityksen ja suurempien työmarkkinajoustojen seurauksena, ja kaksi viimeksi mainittua 
tekijää johtivat työpaikkojen luomiskynnyksen madaltumiseen ja havaittavaan tuottavuuden 
kasvuun. Työttömyysaste on kuitenkin laskenut suhteellisen vähän ja pysyi selvästi 
20 prosentin yläpuolella vuonna 1995 työmarkkinoille osallistumisasteen jatkuvan kohoamisen 
vuoksi, mikä on yhteydessä naisten työmarkkinoille osallistumisen jatkuvaan lisääntymiseen. 
Julkisen talouden vajeen ja BKT:een välisen suhteen arvioidaan pienentyneen edelleen 
5,9 prosenttiin vuonna 1995, kun se oli 6,6 prosenttia vuonna 1994 ja 7,5 prosenttia vuonna 
1993. Mainitusta pienentymisestä huolimatta julkisen talouden velkaantuneisuussuhde 
kuitenkin kohosi yhä, vaikkakin hidastuvalla vauhdilla, ja saavutti vuoden 1995 loppuun 
mennessä 64 prosenttia BKT:sta. 
Kuluttajahintaindeksin mukainen inflaatio (verrattuna edelliseen vuoteen) on hidastunut 
toukokuusta 1995 alkaen. Kuitenkin keskimääräinen inflaatioprosentti pysyi 1995 ennallaan 
vuoteen 1994 verrattuna, pääasiassa tammikuussa 1995 toteutetun välillisten verojen 
korotuksen vaikutuksesta, mikä nosti inflaatioprosenttia vuoden 1995 ensimmäisinä 
kuukausina. Inflaatioprosentin suuntausta alaspäin tukevat maltillisen palkankorotukset, vakaa 
valuutta, tuontihintojen nousun hidastuminen ja Espanjan keskuspankin inflaationvastainen 
asenne. 
Vuoden 1994 lopussa Espanjan keskuspankki otti käyttöön uuden rahapoliittisen strategian 
keskipitkän aikavälin inflaatioprosenttiin liittyvine perustavoitteineen, jonka saavuttamiseksi 
valuuttakurssin vakauden katsotaan olevan erityisen tärkeässä asemassa. Merkit kovista 
inflaatiopaineista saivat Espanjan keskuspankin korottamaan korkoja yhteensä 190 pistettä 
vuoden 1995 ensimmäisellä puoliskolla. Parantuneet inflaationäkymät vuoden toisella 
puoliskolla liittyneenä pesetan vahvuuteen tasoittivat tietä korkojen alennukselle joulukuussa 
25 pisteen verran. Pitkien korkojen erot Saksaan nähden kapenivat jossain määrin vuoden 
kuluessa, mutta jäivät 390 pisteeseen joulukuussa. Valuuttakuohunta vuoden 1995 alkupuolella 
johti pesetan arvon voimakkaaseen laskuun, joka huipentui 6 päivänä maaliskuuta pesetan 
ERM-keskuskurssin alentamiseen 7 prosentilla. Valuutta elpyi sen jälkeen suhteessa Saksan 
markkaan, ja asettui nopeasti lähelle uutta keskuskurssiaan. Vuoden viimeisellä neljänneksellä 
peseta vahvistui edelleen, siirtyi vähitellen valuuttakurssimekanismissa ylöspäin ja päätti 
vuoden asteikon toiseksi vahvimpana valuuttana. 
6.3.1996 
92 
Talouden perusteet näyttävät nyt tarjoavan terveemmän pohjan Espanjan vakaammalle 
talouskasvulle kuin aikaisempien nousukausien aikana, erityisesti 1980-luvun lopulla. 
Elpyminen on ollut vienti- ja investointivetoista, ja yksityisen kulutuksen kasvulle on jonkin 
verran tilaa ilman, että ulkomaankauppataseet aiheuttaisivat suurempia jännitteitä. 
Joustavammat työmarkkinat, jotka ovat osaltaan johtaneet myös maltilliseen 
palkkakehitykseen, muodostavat paremman pohjan tasapainoisemmalle taloudelliselle kasvulle. 
Nykyisen elpymisen kestävyyden suhteen vallitsevat tärkeimmät epävarmuustekijät liittyvät 
ulkopuolisten markkinoiden kehitykseen ja kuluttajien käyttäytymiseen, joka heijastuu 
kotitalouksien säästämisasteena. 
Korkea julkisen talouden vaje ja työttömyys ovat yhä kaksi tärkeintä haastetta 
Espanjan talouspolitiikkaa on ohjannut vuonna 1994 tarkistettu lähentymisohjelma, jonka 
tavoitteena oli EMU-kriteerien mukaisuus rakenteellisten uudistusten ja tasapainoisemman 
politiikkojen yhdistelmän avulla. Avainasemassa on talouden sopeuttamisen eteneminen, minkä 
avulla olisi päästävä 3 prosentin julkisen talouden vajeeseen suhteessa BKT.een vuonna 1997. 
Kuvio 2 - Espanja 
Julkisen talouden muuttujat (prosentteina BKT: s ta) 
• Bruttovelka (oikeanpuoleinen asteikko) 
Pcrusvaje 
••• Korkomenot 
—Kokonaisvaje 
1990 1991 
Lähde konussion yksiköt Espanjan viranomaiset ovat 
lisänneet uskottavuuttaan 
saavuttamalla 
lähentymisohjelmalle/budjet 
tivajeelle asetetut tavoitteet 
vuosina 1994 ja 1995. 
Tämä on saavutettu 
pääasiassa leikkaamalla 
perusvajetta (ilman 
korkomenoja), kuten 
kuviosta 2 ilmenee. 
Päinvastoin kuin aikaisempi 
suuntaus osoitti, 
vuosimenot ilman korkomenoja laskivat 39,1 prosentista BKTsta laskettuna vuonna 1993 
37,3 prosenttiin 1995, mikä enemmän kuin korvasi vuositulojen laskun 41,8 prosentista 
BKT.sta laskettuna vuonna 1993 40,7 prosenttiin vuonna 1995. 
6.3.1996 
-93-
Valtiontalouden sopeuttaminen oli kuitenkin suureksi osaksi painotettu vuosille 1996 ja 1997 
lähentymisohjelman mukaisesti. Talousarviolakiesitys vuodelle 1996 asetti vajesuhteen 
lähentymisohjelmassa olevalle tasolle: 4,4 prosenttia BKT:sta, mutta parlamentti äänesti sitä 
vastaan. Niinpä vuoden 1995 talousarviolakia on jatkettu vuodelle 1996 tekemällä joitakin 
talouspoliittisia tarkistuksia, joiden vaikutuksen vajeeseen pitäisi olla samankaltainen kuin 
talousarviolakiesityksen. Vuoden 1996 budjettisäästöjen odotetaan johtavan perusylijäämään 
ensimmäistä kertaa tällä vuosikymmenellä. Budjettitavoitteiden tiukka noudattaminen on 
olennainen edellytys korkojen laskun mahdollistamiseksi edelleen ja siten, talouden 
vauhdittuessa, jo yli 5 prosenttia BKT:sta muodostavan korkomenojen kasvavan taakan 
helpottamiseksi. 
Työllisyys on kehittynyt hyvin suotuisasti vuoden 1994 alkupuolelta lähtien. Vaikka sen kasvu 
hidastui vuoden 1994 viimeisellä neljänneksellä, kokonaistyöllisyys nousi silti samaan aikaan 
3,2 prosenttia (edellisvuoteen verrattuna) ja keskimäärin 2,7 prosenttia koko vuonna. Tämä on 
mahdollistanut perinteisesti hyvin alhaisen työmarkkinoille osallistumis- ja työllisyysasteen 
kohoamisen. Parannuksista huolimatta työttömyysaste oli kuitenkin edelleen 22,8 prosenttia 
vuoden 1995 viimeisellä neljänneksellä ja määräaikaisten työsuhteiden osuus 
kokonaistyöllisyydestä oli 34,5 prosenttia. Espanjan työmarkkinoiden suurten 
epätasapainotekijöiden korjaamiseksi tavaroiden ja palvelusten markkinoilla kaivataan, 
erityisesti kilpailulta suojatuilla aloilla, lisäuudistuksia, jotka voivat auttaa pienentämään 
inflaatiota ja parantamaan tehokkuutta, tuottavuutta ja työllisyyttä. 
6.3.1996 
94 
RANSKA 
Talouskasvu hidastuu kotimaisen kysynnän heikentyessä 
Ranskan talouskehitys alkoi hidastua aikaisin vuonna 1995 ennen äkillistä vauhdin pudotusta 
BKT.n kasvun (edellisvuoteen verrattuna) pudotessa ensimmäisen vuosineljänneksen yli 
4 prosentista viimeisen neljänneksen alle 1 prosenttiin. Varastojen erittäin huomattava merkitys 
talouskasvulle vuonna 1994 oli jossain määrin kätkenyt toiminnallisuuden puutteen muiden 
kotimaisen kysynnän tekijöiden osalta, joiden ei onnistunut saavuttaa tarpeellista vauhtia 
vuonna 1995. 
Kulutus ei ole päässyt entiseen 
tahtiinsa ja vuoden 1994 
tukitoimia on jatkettu vuonna 
1995. Selkeä henkilökohtaisten 
käytettävissä olevien tulojen 
ostovoiman lisääntyminen, joka 
johtuu korkeammasta 
työllisyydestä ja henkilöä kohti 
laskettujen palkkojen 
edullisemmasta kehityksestä, 
aiheutti kulutuksen kääntymisen 
vähäiseen kasvuun vuonna 1995, koska säästämisaste nousi huomattavasti. Kotitalouksien 
odotukset työttömyyden ja tulojen suhteen kääntyivät laskuun kesän jälkeen, mikä vaikutti 
kielteisesti kulutukseen ja yleiseen taloudelliseen toimeliaisuuteen. 
Tuotannollisten investointien elpyminen, joka alkoi keväällä 1994, jatkuu todennäköisesti myös 
1995 jälkeen. Vaikka kapasiteetin käyttöaste on laskenut vuoden 1995 puolivälin jälkeen ja 
kysyntänäkymät ovat vähemmän ruusuisia, aikaisempien vuosien alhainen investointien taso 
merkitsee, että patoutuneita investointeja on runsaasti olemassa. Tuottavuus on myös 
parantunut kahden viimeksi kuluneen vuoden aikana. Merkittävää rahoituskapasiteettia on 
kehittynyt viimeisten vuosien aikana ja korkean reaalikorkotason rajoite on osittain poistunut 
vuoden 1996 alussa. 
Vienti oli poikkeuksellisen vilkasta ja vaikutti suuresti kasvuun vuonna 1994 sekä vuoden 1995 
ensimmäisellä neljänneksellä, mutta keväästä alkaen on ollut havaittavissa hiljenemistä. Vaikka 
yritykset ovat hyötyneet työn alemmista yksikkökustannuksista, efektiivisen valuuttakurssin 
kohoaminen on haitannut hintakilpailukykyä ja pakottanut ne pienentämään voittojaan. Taulukko 1 
Ranska: Makrotalouden suorituskyky 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BKT :n kasvuvauhti 32 02 2.7 2.8 
(miutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 3.8 -03 2.9 2.4 
(miutos prosentteina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 1.1 -03 0.1 12 
Työttömyysaste (prosenttia) 9.8 103 12.3 11.5 
Inflaatio (muutos prosentteina) 2.9 2.6 1.8 1.9 
Vaihtotase -0.3 02 1.1 1.4 
(prosenttia BKT:sta) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
6.3.1996 
-95 -
Ranskan vaihtotase on nyt terveellä pohjalla; vuoden 1991 BKT.sta laskettuna 0,5 prosentin 
vajetta seurasi vuoden 1994 0,6 prosentin ylijäämä ja vuodelle 1995 odotetaan noin 
1,0 prosentin ylijäämää BKT:sta laskettuna. 
Inflaatio on hyvin hallinnassa, mutta työmarkkinatilanne tuottaa huolta 
Taulukko 2 
Ranska: Talouspolitiikan osoittimet 
Rahamäärän kasvu 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisojen rahoitusjäämä 
Oprosenttia BKT:sta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 
(prosenttia BKTsta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 
(muutos prosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 
(muutos prosentte ma) 
Selitteet BeIgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1<)')5 I08(V"0 
8.9 1991-93 
1.4 
-4.1 1994 
.9 
51.5 Kuluttajahintojen nousu jäi alle 
2 prosentin vuonna 1995. Tavallisen 
arvonlisäveron kahden 
prosenttiyksikön noususta huolimatta 1 
päivänä elokuuta 1995, vähittäishinnat 
nousivat vuonna 1995 samaan tahtiin 
kuin 1994. Teollisuustuotteiden 
myyntihinnat ovat laskeneet vuoden 
1995 alun jälkeen ja kuluttajien 
varovaisuus aiheuttaa todennäköisesti 
paineita vähittäiskauppiaiden 
voittomarginaaleja kohtaan. 
Yksikkötyökustannusten arvioidaan kasvaneen noin 1 prosentin vuona 1995 tuottavuuden 
alhaisemman kasvun ja nousevien palkkojen vuoksi. Näiden kulujen saamisesta hallintaan on 
tullut inflaation vastaisen taistelun avaintekijä. Kansallisessa valuutassa ilmaistuna 
yksikkötyökustannukset laskivat noin 10 prosenttia muihin teollistuneisiin maihin verrattuna 
vuosien 1987-1995 aikana, samalla kun ne nousivat yhteisöä kokonaisuutena tarkasteltaessa 
noin 5 prosenttia. 
Kuvio 1 - Ranska 
Arvonlisäys, palkansaajien työllisyys ja tuottavuus toimialoilla ilman 
maataloutta (kausikorjattuna) 
Arvoiinsaysjatyotosyys (neljännesvuosittainen muutos prosentteina) Tuottavuus ( 19XX I neljännes- 100) 
-OS 
J L_J L_.1..J...L_J...J 1,1 .1-J—-1..1 I .1 1J.IJX1.I J .1 1.1.1 1 1.1 
| 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 
Lähde: komission yksiköt, INSEE Työllisyyden muutokset 
ovat vastanneet 
tuottavuuden 
standardikehitystä. 
Työllisyyden kasvu, joka 
oli rajallista elpymisen 
alkuaikoina jo johti siten 
tuottavuuden jyrkkään 
nousuun vuoden 1994 
ensimmäisellä 
puoliskolla, kasvoi 
myöhemmin 
6.3.1996 
96-
0,4 prosentin vauhdilla vuosineljännestä kohti maatalouden ulkopuolisilla markkina-aloilla. 
Uusia työpaikkoja syntyi suureksi osaksi yrityspalveluja tarjoavilla aloilla, joihin kuuluu 
määräaikaisia työsuhteita välittävien toimistojen toiminta, sekä kotitalouksien palvelualoilla. 
Työllisyys jatkoi kasvuaan vuoden 1995 puoliväliin saakka, kun taas BKT jäi paikalleen ja 
aiheutti tuottavuuden laskun. Oltuaan tasaisessa laskussa kesästä 1994 asti työllisyys alkoi 
kuitenkin nousta alkaen syksystä 1995. Vuonna 1996, samoin kuin vuonna 1995, tuottavuuden 
kasvu voi olla hieman normaalikehitystä alhaisempi, koska työllisyyttä tukevan politiikan tulisi 
aiheuttaa työpaikkojen määrän suhteettoman suurta kasvua taloudelliseen kasvuun verrattuna. 
Julkistalouden vajeen leikkauksia, työpaikat ja kasvu etusijalla 
Talouden vakauttaminen on kasvua ja työllisyyttä edistävän vakaan makrotalousympäristön 
elinehto. Sen tulisi mahdollistaa rahaolojen vakauden päämäärää haittaamaton rahapolitiikan 
helpottaminen, minkä tulisi poistaa budjetin kiristämisestä johtuva taloudellisen toimeliaisuuden 
vähentyminen. Hallitus on myös käynnistänyt rakenteellisia aloitteita työmarkkinoiden 
toiminnan tehostamiseksi. 
Julkisen talouden nettoluotonotto lisääntyi jyrkästi vuoden 1991 jälkeen, ja saavutti 
6 prosenttia BKT:sta vuonna 1994. Julkinen vaje tulee mahdollisesti olemaan 5 prosenttia 
BKT:sta vuonna 1995 ja tulee silloin vastaamaan hallituksen tavoitteita. Julkisen rahoituksen 
saamiseksi hallintaan vuonna 1995 toteutetut toimenpiteet kohdistuivat pääosaltaan 
valtiontalouden vajeeseen, joka oli tarkoitus supistaa 4,9 prosentista 4,2 prosenttiin BKT:sta. 
Veronkorotukset ja menoleikkaukset sisältyivät elokuussa 1995 hyväksyttyyn 
lisätalousarvioon, joka mahdollisti lisävarojen käytön työllistämiseen samalla kun 
alkuperäisessä talousarviossa määriteltyä vajetavoitetta noudatettiin. Lisätoimenpiteitä 
toteutettiin kuitenkin vuoden lopulla odotettua vähäisempien verotulojen korvaamiseksi. 
Kuvio 2 - Ranska 
Julkisen talouden nettoluotonoton jaottelu 
Prosenttia BKTsta 
1987 1988 1989 
Lähde: komission yksiköt, INSEE Valtion rahoitustilanteen 
vakauttaminen jatkuu 
vuonna 1996 ja 
ponnisteluja jatketaan 
sosiaaliturvan toistuvan 
alijäämäisyyden 
korjaamiseksi, mikä 
muodostaa pääasiallisen 
esteen 
lähentymiskriteerien 
täyttämiselle. Käynnissä 
6.3.1996 
-97-
oleva sosiaaliturvajärjestelmän uudistus tähtää vajeen alentamiseen 0,8 prosentista vuoden 
1995 BKT.sta 0,2 prosenttiin vuonna 1996 ja ylijäämän saavuttamiseen vuonna 1997. 
Vakautus perustuu terveydenhuoltokulujen rajoittamiseen ja verojen ja sosiaaliturvamaksujen 
korotuksiin. 
Hallituksen tavoite on vähentää nettoluotonottoa 1 prosentilla BKT.sta joka vuosi niin, että se 
laskee 3 prosenttiin tai alemmaksi vuoteen 1997 mennessä. Ellei kasvu kuitenkaan kääntyisi 
taas nousuun, lisätoimet voisivat olla tarpeellisia hallituksen talouspoliittisten tavoitteiden 
saavuttamiseksi. 
Rahapolitiikan kaksi rinnakkaista tavoitetta ovat kotimaisen hintavakauden turvaaminen ja 
frangin EMS-keskuskurssin tason säilyttäminen. Nämä tavoitteet saavutettiin vuonna 1995. 
Korkotasoja sen ero Saksaan nähden olivat kuitenkin Ranskassa korkealla vielä vuoden 1995 
aikana. Suuri julkisen talouden vaje ja korkea työttömyys ovat kaksi tekijää, jotka vähentävät 
frangin uskottavuutta sillä tuloksella, että korkoihin sisältyy vielä riskilisää. Samalla kun pitkät 
korot olivat laskussa koko vuoden, lyhyet korot nousivat jyrkästi maaliskuussa, kun Saksan 
markan merkitys korostui muihin Euroopan valuuttoihin nähden. Kesäkuun jälkeen poliittisten 
ja budjettiin liittyvien epävarmuustekijöiden vähitellen hälvetessä Ranskan keskuspankki pystyi 
helpottamaan rahapolitiikkaansa. 
Rakenteelliset toimenpiteet ovat tarpeellisia työmarkkinoiden toiminnan parantamiseksi. 
Esimerkiksi tänä vuonna Ranska aloitti monivuotisen työllistämisohjelman Eurooppa-
neuvoston Essenin kokouksen toivomuksesta. Viime aikoina on toteutettu toimenpiteitä 
neuvoston asettamilla painopistealueilla. Vuonna 1995 politiikan päätavoitteena oli 
ammattitaidottomasta työvoimasta aiheutuvien kulujen vähentäminen ja nuorten ihmisten ja 
pitkäaikaistyöttömien työllistäminen. Hallitus päätti tehostaa -heinäkuussa 1993 aloitettuja-
toimiaan matalapalkkaisista työntekijöistä maksettavien sosiaaliturvamaksujen alentamiseksi. 
Kaikkiaan budjettitoimenpiteiden ammattitaidottomasta työvoimasta aiheutuvien kulujen 
vähentämiseksi tulisi kohota 0,6 prosenttiin BKT:sta vuonna 1996 ja merkitä 9 prosenttia 
kokonaispalkkakuluista alle 1,3 kertaa minimipalkkatason (SMIC) verran ansaitsevien osalta 
Uutta kasvun elpymistä vuonna 1996 voisi edistää kotitalouksien luottamuksen palautuminen 
budjettipolitiikkaan kohdistuvien epävarmuustekijöiden vähetessä. Lisäksi talouspoliittisen 
vakautumisen ja inflaatiopaineiden puuttumisen tulisi luoda suotuisaa ilmapiiriä korkokannan 
laskemiselle edelleen. 
6.3.1996 
98 
IRLANTI 
Laaja-alainen kasvu jatkui vuonna 1995 
Nykyinen Irlannin talouden toimeliaisuus pohjautuu joukkoon sekä vakautta että kasvua 
tukevia eri tekijöitä. Kuluttajien ja liike-elämän luottamus pysyy korkealla toivuttuaan vuoden 
1995 ensimmäisellä neljänneksellä väliaikaisesti kohonneen korkotason aiheuttamasta 
takaiskusta. Sitä seurannut nimelliskorkojen lasku suhteellisen alhaiselle tasolle ja yleisesti 
katsoen vilkas kotimainen kysyntä tarjoavat investoinneille suotuisa ilmapiirin. Nimellisen 
vakauden taustaa on myös tukenut jatkuvasti tiukka budjettipolitiikka ja sitä vastaava 
velkataakan keveneminen. Hintojen pysymistä vakaina on auttanut myös 
työmarkkinaosapuolten jatkuvasti noudattama palkkasopimuksesta kiinni pitäminen, mikä sallii 
inflaatio-odotusten mukaiset mutta odotettavissa olevan tuottavuuden nousun alapuolelle 
jäävät kumulatiiviset palkankorotukset. Tuloksena oleva kilpailukyvyn parantuminen ja 
kansainvälisen kaupan kehitystä koskevat myönteiset näkymät ovat antaneet aiheen luottaa 
nettoviennin pysyvän myönteiseen vaikutukseen BKT:n kokonaiskasvuun. 
Irlannin talous oli voimakkaassa 
kasvussa vuonna 1995, mikä oli 
vuonna 1994 alkaneen laaja-
alaisen kasvun jatkoa. Samoin 
kuin vuonna 1994, BKT:n 
odotetaan kohoavan yli 
6 prosentilla 1995, mutta 
aikaisempien vuosien 
suuntauksesta poiketen, jolloin 
kasvua ruokki enimmäkseen 
nettovienti, kotimaisen kysynnän 
odotetaan vaikuttavan kasvuun eniten. Kotimaisen kysynnän vilkkaus on vaikuttanut 
suotuisasti maalle tyypillisiin työvoimavaltaisempiin talouden aloihin ja johtanut työllisyyden 
voimakkaaseen kasvuun 49 000:11a työpaikalla vuoden alusta huhtikuun puoliväliin 1995 
(+4,1 prosenttia). Tämä voimakas työllisyyden kasvu ei ole kuitenkaan tuonut mukanaan 
vastaavaa työttömyyden laskua. Työmarkkinoille osallistumisen voimakas kasvu suhteellisen 
alhaiselta tasolta, erityisesti naisten osuuden huomattava nousu, selittää tämän eron 
suurimmaksi osaksi. Koska tämän suuntauksen odotetaan olevan keskipitkällä aikavälillä 
jatkuvaa samalla, kun työikäisen väestön osuuden nähdään kasvavan, on tehtävä se 
johtopäätös, että ellei maastamuutto lisäänny, työmarkkinoiden voimakasta kasvua on kyettävä 
sietämään useiden vuosien ajan työttömyysasteen nykyistä merkittävämmän alenemisen Taulukko 1 
Irlanti: Makrotalouden suorituskyky 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
BKT:n kasvuvauhti 4.6 3.1 6.7 6.7 
(muutosprosentteina) » 
Kotimainen kysyntä yhteensä 3.3 -02 42 5.9 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (miutos prosentteina) 1.0 0.4 2.6 33 
Työttömyysaste (prosenttia) 153 15.3 14.7 14.4 
Inflaatio (muutos prosentteina) 32 2.4 2.7 23 
Vaihtotase -12 3.4 5.1 6.0 
(prosenttia BKTsta) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
6.3.1996 
-99-
mahdollistamiseksi. Työllisten määrän kasvu yhdessä reaalipalkkojen jatkuvasti maltillisten 
korotusten kanssa on kuitenkin vaikuttanut yksityistä kulutusta lisäävästi. Lisäksi budjetin 
laatimisen jälkeen ilmenneet ennalta odottamattomien satunnaiserien maksut vuoden 1995 
loppupuolella nostivat kotitalouksien tuloja samalla, kun luottamuksen lisääntymisestä johtuvan 
kotitalouksien säästöasteen laskun arvellaan edelleen lisänneen yksityistä kulutusta, jonka 
odotetaan kasvaneen yli 4 prosenttia vuonna 1995. Korkokannan alhaisuus, teollisuuden 
jatkuva luottamus, tuotannon lisääntyminen ja terveellä tasolla oleva säästämisaste sallivat 
vuonna 1994 alkanutta elpymistä edistäneen investointien kasvun, joka oli tuolloin 
7,3 prosenttia. Investointien elpymisen odotetaan saavuttavan noin 8 prpsentin vauhdin vuonna 
1995, mikä on osittain yksityisen sektorin toimeliaisuuden ansiota, mutta heijastaa osittain 
myös julkisten investointien osalta tapahtunutta hienoista käännettä nousuun. Julkisten 
investointien elpyminen johtuu osittaisesta nopeuden palautumisesta vuoden 1994 melko 
alhaiselta tasolta, jolloin rakennerahaston maksusuoritusten viivästymiset rajoittivat pääomien 
käyttöohjelman toteuttamista. Irlannin talouden tasaisesti parantuva kilpailukyky auttoi 
lisäämään vientimääriä noin 10 prosenttia vuonna 1995 tukien edelleen merkittävästi kasvua, 
joka kuitenkin jäi edellisvuosia alhaisemmaksi. Julkinen rahoitustilanne jatkuu terveenä ja 
vaikka vuonna 1995 esiintyi vajeen nousupaineita, sen arvioidaan pysyvän tyydyttävissä 
3 prosentin puitteissa BKT.sta. Elpymistä ei siis ole mitenkään seurannut huomattava 
hintapaineiden lisääntyminen, ja kuluttajahintaindeksi osoittaa vuoden 1995 viimeisellä 
neljänneksellä edellisvuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna vain 2,4 prosentin nousua. 
Valuuttamarkkinoille oli vuoden 1995 ensimmäisellä neljänneksellä ominaista Yhdysvaltain 
dollarin heikkeneminen, Saksan markan vahvistuminen ja ERM:n sisällä jälleen ilmenevät 
jännitteet. Näiden jännitteiden vallitessa Irlannin punnan vaihtokurssi laski jyrkästi vuoden 
alkupuolella. Irlannin keskuspankki vastasi valuuttamarkkinoiden jännitteisiin turvautumalla 
ulkopuoliseen apuun valuutan arvon vakauttamiseksi. Virallisen lyhyen aikavälin korkokannan 
korottaminen 1 prosenttiyksiköllä maaliskuun alussa auttoi myös valuutan arvon tukemisessa. 
Maaliskuussa valtiovarainministeri ilmaisi toivovansa Irlannin punnan nostamista korkeammalle 
valuuttajärjestelmässä, vaikka se merkitsi kaupankäyntiä Iso-Britannian punnan nimellisarvoa 
korkeammalla tasolla. Irlannin punta ylitti äkillisesti nimellisarvon ja siirtyi nopeasti Iso-
Britannian puntaan nähden tasolle 1,02-1,03 Myös Saksan markkaan nähden Irlannin punnan 
arvo aloitti noususuuntauksen huhtikuusta alkaen, vaikka lyhytaikaisia laskuja on tapahtunut 
Iso-Britannian punnan heikkousjaksoina. Vuoden jälkimmäisellä puoliskolla, kun 
inflaatiopaineet pysyivät hallinnassa, Irlannin keskuspankki seurasi Saksan keskuspankin 
virallisen korkokannan leikkauksia elokuussa ja joulukuussa, ja tuolloin Irlannin virallinen 
korkokanta aleni yhteensä 75 pistettä. Vuoden lopulla Irlannin punta oli edelleen vahvistunut 
Iso-Britannian puntaan nähden sekä kaventanut eroaan ERM-asteikon vahvimpaan valuuttaan 
nähden. 
6.3.1996 
Keskipitkän aikavälin näkymät suotuisia - 100 
Inflaation kiihtymättä jatkuvan 
kasvun näkymät ovat edelleen 
suotuisia, vaikka vuosien 1994 ja 
1995 hyvin korkeisiin lukuihin 
verrattuna on odotettavissa 
laantumista. Yleinen näkymä 
viittaa kasvun hidastumiseen 
keskimääräisen kehityssuuntansa 
mukaiseksi vuosien 1994 ja 1995 
nopean nousun jälkeen. 
Kulutuksen kasvun odotetaan 
erityisesti laimenevan kasvettuaan 
poikkeuksellisen voimakkaasti 
vuonna 1995. Tätä odotetaan 
osittain sen vuoksi, koska vuonna 
1995 tapahtuneita huomattavia budjettisiirtoja ei ole, ja koska työllisyyden kasvun odotetaan 
heikentyvän. Investointeja on erityisesti hyödyttänyt talouden tasapainoisempi kasvu, ja liike-
elämän vallitseva ilmapiiri viittaa investointien jatkumiseen vilkkaina. Investointien kasvun 
odotetaan Taulukko 2 
Irlanti: Talouspolitiikan osoittimet 
\_ | 1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamäärän kasvu 7.3 11.8 9.7 14.0 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä ' -5.5 -2.3 -2.1 -2.5 * j 
(prosenttia BKT:sta) I 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 108.1 96.2 91.1 85.9 I 
(prosenttia BKT:sta) j 
Nimellispalkat työntekijää kohden 6.0 5.2 3.2 2.7 
(muutos prosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 2.7 2.8 0.4 0.2 
(muutosprosentteina) 
I " 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisimmät tie dot otettu huomioon 
1 Vuoden 1995 lukuun sisältyvät rästiin jääne iden tasa-arvoista kohtelua koskevan 
direktiivin mukaisten sosiaaliavustusten maksut ja siinä on otettu huomioon Irlannin 
talousarviossa esitetytuusimmattiedot. 
Kuvio 1 - Irlanti 
BKT:n kasvutekijät 
Vuosittainen muutos prosentteina kuitenkin 
laantuvan vuoden 1995 
vauhdistaan noin 
6-7 prosenttiin kahtena 
seuraavana vuonna. 
Kotimaisen kysynnän 
osatekijöistä julkisen 
kulutuksen odotetaan 
kasvavan vähiten, kun 
viranomaiset pyrkivät 
rajoittamaan julkisten 
menojen kasvua. 
Ulkomaankaupan kannalta kilpailukyvyn parantuessa edelleen vientimäärien pitäisi jatkaa 
vuoden 1995 voimakasta kasvuaan ja johtaa jatkuvasti merkittäviin kauppataseen ylijäämiin. 1 •»•>! 
Lähde: komission yksiköt 
6.3.1996 
- 101 -
Kasvun ja korkokannan suotuisien näkymien pitäisi yhdessä julkisia menoja tiukasti rajoittavan 
politiikan kanssa johtaa julkisen vajeen kääntymiseen laskuun. Suotuisat suhdanneolosuhteet ja 
tarve pienentää velkasuhdetta edelleen antavat aiheen tehostaa budjettialijäämän 
pienentämispyrkimyksiä. Inflaatiopaineiden pysyminen edelleen poissa on rohkaisevaa, ottaen 
erityisesti huomioon muutoksen vientivetoisesta kasvusta (jolloin kansainväliset tekijät pyrkivät 
säätelemään hintoja) kohti kotimaan kaupasta johtuvaa kasvua. Työmarkkinaosapuolten 
onnistuminen palkankorotusten pitämisessä maltillisina ja valuutan vaihtoarvon pysyminen 
vakaana ovat inflaation vastaisen politiikan kulmakiviä. Näiden politiikkojen noudattamisen 
jatkossakin pitäisi johtaa yksityistä kulutusta mittaavan deflaatiokertoimen pysymiseen noin V/2 
prosentissa. 
6.3.1996 
102 
ITALIA 
Taloudellista elpymistä alhaisen työllisyyden ja korkean inflaation vallitessa 
Taulukko 1 
Halia: Makrotalouden suorituskyky 
| | 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BKT:n kasvuvauhti 3.0 0.2 2.2 3.2 
(miutos prose n lie nia) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 3.6 -1.1 1.4 1.9 
(muutos prose nttc ota) 
Työllisyys (miutos prosentteina) 0.6 -2.3 -1.7 0.1 
Työttömyysaste (prosenttia) 9.6 9.4 11.4 11.9 
Inflaatio (muutos prosentteina) 5.9 5.8 4.8 5.6 
Vaihtotase -0.6 -1.0 1.8 1.9 * 
(prosenttia BKTsta) 
Seliieet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimekiinriittiedolotettu huomioon Liiran arvon alennuttua Italia pääsi 
nauttimaan vientivetoisesta talouden 
elpymisestä muita maita aiemmin. 
Talouden nousu jatkoi kiihtymistään 
vuonna 1995 rahoitus- ja 
valuuttamarkkinoiden paineista sekä 
vakiintumattomasta poliittisesta 
tilanteesta huolimatta. Inflaatio kiihtyi 
vuoden aikana mutta saavutti 
huippunsa marraskuussa 1995, kun 
taas uusien työpaikkojen syntyminen 
oli hidasta. Italian talouden suhdannekehitys saavutti kuitenkin ehkä huippunsa vuonna 1995. 
Taloudellinen elpyminen sai alkunsa vuoden 1993 viimeisinä kuukausina ja on noudattanut 
tähän saakka perinteistä kaavaa liikkeelle panevana voimanaan vilkas vientitoiminta, jota seuraa 
tasainen laiteinvestointien kasvu. Viimeksi mainittu kiihtyi voimakkaasti vuonna 1995 
vankkana jatkuvan ulkomaisen kysynnän, huomattavien voittojen ja ennennäkemättömiä 
korkeuksia tavoittelevien kapasiteetin käyttöasteiden ruokkiessa sitä edelleen, samalla kun 
talonrakennus pysyi vähäisenä sekä julkisia urakoita vaikeuttavan epävarmuuden että korkea 
korkotason vuoksi. Yksityinen kulutus, aikaisemmista talouden elpymiskausista poiketen, 
hidastui jatkuvasti edellisvuoteen verrattuna. Tiukka talouspoliittinen tilanne ja 
palkkakehityksen maltillisuus aiheutti jossain määrin kotitalouksien käytettävissä olevien 
reaalisten bruttotulojen kaventumista. Lisäksi kuluttajien luottamus osoitti laskua lähes koko 
vuoden 1995 uusien työpaikkojen luomisen tarjoamista joistakin myönteisistä merkeistä 
huolimatta. Talousarvion tasapainottamisen nopeuteen liittyvä epävarmuus, julkisten 
eläkeohjelmien uudistaminen ja uusien työpaikkojen turvattomuus näyttävät saaneen 
kotitaloudet varovaisemmiksi. Ulkomaankaupan nettotulos vaikutti myönteisesti BKTn 
kasvuun ja sekä kauppa- että vaihtotaseen ylijäämät kasvoivat vuoteen 1994 verrattuna. 
Nykyisen suhdannevaiheen erityispiirre verrattuna aikaisempiin kulutusvetoisiin nousukausiin 
oli, että vuoden 1995 lopulla yksityinen kulutus ei saavuttanut johtoasemaa ja noussut kasvun 
6.3.1996 
103 
päätekijäksi aikana, jolloin viennin vauhti alkoi laantua ja laiteinvestoinnit olivat 
todennäköisesti lähestymässä huippuaan. 
Kuvio 1 - Italia 
Työllisyys aloittain 
T h- u- (Absoluuttiset muutokset kauden lopun tietojen mukaan, kausikorjattuna) 
100 
50 
-50 
-100 
-150 
-200 1 1 ] 1 1 B CUMaatalous 
OToollisuus 
KaPalvelut 
—Yhteensä 
1 1 1 1 1 1 1 sara 
1 1 1 1 1 1 1 
| 1991 | 1992 | 1993 | 
Huomautus: Ilmaistu miestyövuosina kansallisten määritelmien mukaisesti 
Lähde: komission yksiköt, ISTAT 1994 1995 
Työpaikkojen syntyminen vuonna 1995 oli pettymys (kuvio I) ja sillä oli vähäinen merkitys 
työttömyysasteeseen, joka saavutti huippunsa 12,2 prosenttia tammikuussa 1995. Ilman 
työvoiman merkittävää vähentymistä luopumisilmiön vuoksi tämä luku olisi voinut olla jopa 
korkeampi. 
Kuvio 2 - Italia 
Inflaatio-osoittimet 
Vuosittainen muutos prosentteina 
10 
—Tuottajahinnat 
—Kuluttajahinnat 
IIII I I I 1 L J I I I I I l l i 
1994 
Lähde: komission yksiköt, ISTAT 1995 Vuonna 1995 työllisyyden 
nettokasvu oli hyvin 
marginaalinen (81 000 
yksikköä) ja vain 
huhtikuun ja heinäkuun 
työvoimatutkimukset 
osoittivat työpaikkojen 
lisääntyneen. Keskimäärin 
työllisyysaste oli 
0,5 prosenttia alhaisempi 
vuonna 1994 keskimäärin 
vallinneeseen tasoon 
verrattuna. Lokakuun 
työvoimatutkimus osoitti ensimmäistä kertaa käännettä sitten lokakuun 1993, ja 
6.3.1996 
104 
kokonaistyöllisyys kasvoi 0,4 prosenttia edellisvuoteen verrattuna (vahvistaen huhtikuun ja 
heinäkuun tutkimuksista aikaisemmin saadut myönteiset merkit). Suurin osa tästä kasvusta 
johtui itse itsensä työllistäneistä työntekijöistä. Palvelualojen työllisyys kasvoi erityisesti 
2 prosentin vuosivauhdilla, kun taas maatalouden ja teollisuuden aloilla se laski 5,4 ja 
1,1 prosentilla samassa järjestyksessä ilmaistuna. Elpymisen varhaisessa vaiheessa italialaiset 
yritykset tehostivat työvoiman käyttöä ennen uusien työntekijöiden palkkaamista, koska ne 
halusivat mieluummin palkata uudelleen aikaisemmassa vaiheessa lomautettuja ja väliaikaisesti 
palkkatukirahaston varaan siirrettyjä sekä lisätä ylitöiden osuutta. Kun työvoiman käytön 
tehostamisvara kuitenkin vähitellen kapeni, yritykset alkoivat palkata uusia työntekijöitä. 
Taloudellisen nousun työllistämisvaikutukset olivat pienempiä kuin aikaisempina nousukausina. 
Lisäksi nykyisen taloudellisen elpymisen heikko vaikutus työllisyyteen ja vastaavasti korkealla 
pysyvä työttömyysaste voi olla merkkinä tarpeesta jatkaa yhä olemassa olevien 
työmarkkinoiden rakenteellisten rasitteiden poistamista. 
Kuluttajahintaindeksin mukaan mitattu inflaatio lisääntyi vuonna 1995 huomattavasti 
(5,4 prosenttia) edellisvuoteen (3,9 prosenttia) verrattuna. Joukko tekijöitä vaikutti 
kuluttajahintojen äkilliseen nousuun (kuvio 2) helmikuusta 1995 alkaen. Helmikuun lisäbudjetin 
aiheuttaman hintatason mekaanisen nousun lisäksi liiran arvon suurimman osan vuotta jatkunut 
heikkous antoi mahdollisuuden voittomarginaalien kasvattamiseen ja ruokki sekä tuontihintoja 
että tuottajien ulosmyyntihintoja. Lisäksi tehdasteollisuuden kapasiteetin käyttöaste kohosi 
nopeaan tahtiin ja sekä liike-elämän että kuluttajien hintaodotukset synkkenivät. Inflaatio 
saattoi kuitenkin saavuttaa huippunsa marraskuussa 1995: sekä tuottaja- että tukkuhinnat 
olivat korkeimmillaan heinäkuussa, helmikuun 1995 välittömien verojen korotus on ohi ja 
valuutta vahvistui vuoden loppuun tultaessa. Lisäksi palkkakehitykset eivät aiheuta 
inflaatiopaineita siksi, että vuoden 1995 nousujohteisuus ei näytä vaikuttaneen palkkojen 
määräytymiseen. 
Taulukko 2 
Italia: Talouspolitiikan osoittimet 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamäärän kasvu 8.7 7.3 1.9 2.1 
(muutos prose ntte ina ) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä -10.8 -9.8 -9.0 -7.2 • 
(prosenttia BKT:sta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 92.6 109.7 125.4 124.9 
(prosenttia BKTista) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 8.8 5.9 3.4 4.7 
(muutos prose ntte ina ) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 2.7 0.1 -1.3 -0.9 
(muutosprosentteina) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisimmät tiedot otettu huomioon Rahapolitiikan merkitys inflaation 
vastustamisessa on ensiarvoisen 
tärkeä. Keskuspankki on ottanut 
rahapolitiikkaan ja antolainaukseen 
liittyvät kokonaisuudet tiukasti 
ohjaksiinsa. Virallista korkokantaa 
nostettiin kaksi kertaa vuoden 1995 
ensimmäisellä neljänneksellä, eikä 
Italian keskuspankki seurannut 
myöhemmin vuoden aikana 
tapahtunutta virallisen korkojen 
6.3.19% 
- 105 -
euroopanlaajuista leikkausta. Lyhyen aikavälin reaalikorkokanta pysyi hyvin korkealla tasolla 
(5 prosentin yläpuolella) suurimman osan vuodesta 1995. Liira, joka oli alimmillaan 
maaliskuussa tasolla 1 275 liiraa yhtä Saksan markkaa kohti, elpyi huomattavasti toukokuusta 
alkaen. Jännitteiden hetkellisen ilmaantumisen jälkeen lokakuussa sen selkeä suuntaus ylöspäin 
jatkui vuoden 1995 loppuun saakka, jolloin sen kurssi Saksan markkaan nähden oli juuri yli 
1 100 liiraa. Liiran viimeaikainen edelleen vahvistuminen tietää hyvää inflaation vastaiselle 
taistelulle. 
Talousarvion tasapainottaminen edistyi merkittävästi mutta on edelleen tulevaisuuden 
päähaaste 
Vuonna 1995 valtion velanottotarve pieneni 7,4 prosenttiin BKT:sta oltuaan edellisvuonna 
9,5 prosenttia. Perusjäamä saavutti 3,5 prosenttia BKT:sta, huomattavasti enemmän kuin 
vuonna 1994 kirjattu 1,1 prosentin perusjäamä. Julkisen alan velka on todennäköisesti 
vähentynyt, tosin marginaalisesti, BKT:een verrattuna ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1980. 
Toimenpiteet talousarvion tasapainottamiseksi toteutettiin kahdessa osassa. Vuoden 1995 
talousarviolaissa päätettiin talouspoliittisesta paketista, joka merkitsi 2,7 prosenttia BKT:sta. 
Tämä paketti ei kuitenkaan epäedullisen korkokehityksen vuoksi ollut riittävä aiottujen 
tavoitteiden saavuttamiseksi. Siksi viranomaiset päättivät toteuttaa maaliskuussa 1995 
lisätoimenpiteitä sisältävän paketin, jonka arvo oli 1,2 prosenttia BKT:sta ja joka koostui 
pääasiassa välillisten verojen korotuksista. Lisätoimenpiteet aiheuttivat osaltaan hintojen 
nousua, mutta niistä oli se etu, että niiden vaikutus budjettiin oli välitön ja varma. Vaje - myös 
BKT.n voimakkaan nimelliskasvun ansiosta - pieneni lopulta alkuperäistä tavoitetta enemmän. 
Talouspolitiikan päämääriin kuului vuonna 1995 myös eläkejärjestelmän uudistaminen ja valton 
omistamien yritysten yksityistämisen edistäminen. Kokonaisvaltainen eläkeuudistus 
hyväksyttiin elokuussa, ja sen aikaisemmin ansiosidonnainen järjestelmä muuttui 
eläkemaksusidonnaiseksi. Uusi järjestelmä on avoimempi ja tasapuolisempi kuin vanha, vaikka 
sen rahoituksellista tasapainoisuutta ei ehkä vielä ole taattu. Uusien säännöksien pitäisi 
kuitenkin mahdollistaa ongelman ratkaiseminen tulevaisuudessa. Yksityistäminen on edistynyt 
merkittävästi, lainsäädännölliset puitteet julkisten laitosten myyntiä varten luotiin ja ENl.n, 
energiayhteenliittymän yksityistämisen ensimmäinen vaihe on aloitettu noteeraamalla se 
pörssissä ja asettamalla myyntiin 15 prosenttia sen osakkeista. Vuonna 1995 8,3 triljoonaa 
liiraa kerääntyi valtion kassaan yksityistämistuottoina, mikä tulos ei jää kauas asetetusta 
10 triljoonan tavoitteesta. 
6.3.1996 
- 106 
Tulevaisuutta ajatellen Italian parlamentti hyväksyi heinäkuussa 1995 kolmivuotisen talous- ja 
rahoitussuunnitelman, joka tavoittelee 5,9 prosentin yleistä valtiontalouden vajetta vuoden 
1996 BKT:sta, 4,4 prosentin vajetta 1997 ja 2,6 prosentin vajetta 1998. Näiden tavoitteiden 
saavuttamiseksi vuoden 1996 talousarviolakiin sisältyy aikaisempien neljän vuoden paketteja 
määrällisesti alhaisempi toimenpidepaketti (1,7 prosenttia BKT:sta). 
Muutamana aikaisempana vuotena toteutetut budjettitoimenpiteet ovat pienentäneet uusia 
toimia varten olemassa olevaa liikkumavaraa verojen korotuksia tai julkisten laitosten menojen 
leikkauksia ajatellen. Joka tapauksessa yksityisille yrityksille ja laitoksille myönnettyjä 
tulonsiirtoja, tukia ja verohuojennuksia tulisi pienentää taloudellisen elpymisen nykyisessä 
vaiheessa. Mikä on vielä tärkeämpää, uudistustoimia tulisi suunnata julkishallinnon toiminnan 
tehostamiseen, veronkierron vastaiseen toimintaan ja paikallisviranomaisten budjettikurin 
parantamiseen. Tämän vuoden talousarviolaissa määritellyt toimenpiteet näyttävät tähtäävän 
näihin asioihin. Niihin kuuluu rakenteellisia muutoksia ja ne ovat usein riippuvaisia 
julkishallinnon virkamiesten ja/tai veronmaksajien käyttäytymisen muutoksesta, mikä 
vaikeuttaa joko niiden onnistumisasteen ennustamista tai niiden budjettiin kohdistuvan 
määrällisen vaikutuksen arvioimista. 
6.3.1996 
!07 
LUXEMBURG 
Luxemburgin talous yhä kestävän kasvun tiellä 
Luxemburgin talous jäi suureksi osaksi vuosien 1992-93 taantuman ulottumattomiin, ja on 
toipunut samaan aikaan vallinneesta maailmanlaajuisesta teräskriisistä. Vuodesta 1994 alkaen 
se on hyötynyt naapurimaidensa elpymisestä ja kasvatti reaalista BKT:aan noin 3 prosenttia 
vuonna 1995. Taloudellista toimeliaisuutta vauhditti vuonna 1995 sekä kotimainen kysyntä että 
vienti. Yksityinen kulutus kasvoi suhteellisen suurten palkankorotusten tukemana yli 
2 prosenttia. Sijoitukset elpyivät alennuttuaan vuonna 1994. Viennin vaikutus kasvuun oli 
myönteinen efektiivisen valuuttakurssin noususta huolimatta. Työllisyysasteen noususuuntaus 
jatkui, ja nousua tapahtui yli 2,5 prosenttia vuonna 1995 samalla, kun teollisuustuotannon 
lasku ei täysin korvautunut palvelualan kasvulla. 
Taulukko 1 
lAixemhurg: Makrotalouden suorituskyky 
BKT:n kasvuvauhti 
(muutos prose ntte ina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 
(muutos prose ntte ina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 
Työttöniyysaste (prosenttia) 
Inflaatio (muutos prosentteina) 
Vaihtotase 
(p rose nttia B KT sta ) 1W(>MI 
4 6 
5.5 
3.1 
2.1 
3.5 
28.1 1991 91 
16 
2.7 
2.8 
1.1 
3.7 
21.6 n 
15 
3.5 
2.4 
15.9 1995 
\ I 
2.5 
15 
3.9 
1.9 
29.6 Lyhyen vuonna 1993 tapahtuneen 
inflaatioaallon jälkeen, jolloin hinnat 
nousivat 3,6 prosenttia suureksi 
osaksi mekaanisesti valmisteverojen 
nousun vuoksi, kuluttajahinnat 
palautuivat 2,2 prosenttia alaspäin 
vuonna 1994 ja pysynevät suurin 
piirtein muuttumattomina vuonna 
1995. 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
Tämä suotuisa kehityssuunta 
jatkunee vuonna 1996, vaikka viennin vilkkaus on laantunut Luxemburgin frangin arvon 
nousun ja Luxemburgin pääkauppakumppaneiden suhdannelaskun vuoksi, koska kasvun pitäisi 
yhä pysyä yllä kotimaisen kysynnän, erityisesti yksityisen kulutuksen ja investointien varassa 
Työllisyyden pitäisi siksi jatkaa tasaista kohentumistaan. 
Julkinen talous oli kokonaisuutena ylijäämäinen noin 0,4 prosenttia BKT:sta vuonna 1995; 
pieni valtion ja paikallishallinnon vaje korvautui runsaasti sosiaaliturvarahastojen ylijäämällä 
Julkinen bruttovelka, joka oli noin 6,3 prosenttia BKT:sta, on lisääntynyt jonkin verran viime 
vuosina, kun taas julkinen nettovelka on laskenut sosiaaliturvarahastojen kerättyä huomattavat 
rahavarat. Myönteisten kasvunäkymien vallitessa julkistalouden rahatilanne tulee tuskin 
huononemaan ennustettavissa olevan tulevaisuuden aikana. 
6.3.1996 
Taulukko 2 
Luxemburg: Talouspolitiikan osoittimet 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 1.5 1:1 0.4 
(prosenttia BKT sta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 8.8 5.2 5.9 6.3 
(prosenttia BKTsta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 5.2 5.7 3.4 3.7 
(muutos prosentteina) 
Reaalipalkattyöntekijää kohden 1.7 1.9 1.0 1.7 
(muutos prosentteina) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
ljihde: komission ennusteet marraskuussa 1995 - 108-
Tämä yleinen positiivinen suuntaus 
kätkee kuitenkin eri alojen välisiä 
markkinaeroja. Kun 
rahoitustoiminnan kasvu jatkui 
vahvistaen roolinsa Luxemburgin 
talouden liikkeelle panevana 
voimana, terästeollisuus joutui 
käymään läpi lisää 
rakennemuutoksia. Lähes 18 000 
ihmisen työllistäjänä rahoitusala 
työllistää nyt noin 10 prosenttia kotimaisesta työvoimasta, mutta tasapainottumisen aika on nyt 
odotettavissa viime vuosien hyvin nopean laajenemisen jälkeen. 
Työttömyys, joskin Euroopan unionin alhaisin, on kasvanut jyrkästi vuoden 1990 jälkeen 
Kotimaisen työllisyyden laajeneminen oli hyvin nopeaa vuosien 1980 ja 1994 välillä, 
keskimäärin 1,8 prosenttia vuodessa Euroopan unionin 0,2 prosentin kokonaiskehitystä 
vastaan. Tämän laajenemisen pääosa johtui enimmäkseen ulkomaalaisten työntekijöiden 
lisääntymisestä, jotka joko asuivat maassa tai, kuten useimmissa tapauksissa, kävivät 
rajatyöntekijöinä 
työssä rajojen takaa. 
Vuonna 1994 maassa 
asuvat ulkomaalaiset 
ja rajatyöntekijät 
muodostivat 
28 prosenttia ja 
25 prosenttia, samassa 
järjestyksessä, koko 
kotimaisesta 
työllisyydestä, kun 
Luxemburgin 
kansalaisten osuus oli 
vain noin 47 Kuvio 1 - Luxemburg 
Työllisyys, työttömyys ja vierasmaalaiset työntekijät 
Tuhatta (vuosittainen absoluuttinen muutos) 
0 EJKokonaistyöllisyys 
• Vierasmaalaiset työntekijät 
•Työttömyys 
ti Ë 1 
7X X0 K2 84 
Lähde: komission yksiköt ja ST ATKC i 
XX I 
90 1 I 
94 
prosenttia. Huomattavinta kasvu oli rajatyöntekijöiden määrässä, joka kasvoi yli 
kolminkertaiseksi vuosien 1985 ja 1994 välisenä aikana Luxemburgissa maksettavien 
korkeiden palkkojen ansiosta. 
6.3.1996 
-109-
Tästä hyvin edullisesta työmarkkinasuuntauksesta huolimatta työttömyys on viime vuosina 
kasvanut jyrkästi, vuoden 1990 1,7 prosentista vuoden 1995 3,8 prosenttiin (Eurostatin 
määritelmän mukaan).Vaikka tämä luku on Euroopan unionin alhaisin ja sitä pidettäisiin 
useimmissa jäsenmaissa hyvin tyydyttävänä, se on suuriruhtinaskunnassa historiallisen korkea. 
Koska tätä, vaikkakin maltillista, työttömyyden lisääntymistä voidaan tuskin pitää 
epätyydyttävän hitaasta kasvusta tai olemassa olevien työpaikkojen määrän riittämättömästä 
lisäyksestä johtuvana, se näyttäisi merkitsevän, että käytettävissä oleva työvoima ei enää 
sovellu Luxemburgin aivan erikoislaatuiseen talouden rakenteeseen. 
6.3.1996 
10 
ALANKOMAAT 
Tasainen kasvu jatkui vuonna 1995 
Suhteellisen vähäisen taantuman jälkeen, jonka aikana bruttokansantuote ei kertaakaan 
laskenut määrällisesti edellisvuoteen verrattuna, nousukausi alkoi odotettua aikaisemmin eli 
vuoden 1993 lopussa. Kasvu oli suhteellisen voimakasta vuonna 1994, noin 3,5 prosenttia, ja 
hieman alle 3 prosenttia vuonna 1995. 
Toiminnallisuuden kääntyminen nousuun oli aluksi pääasiassa viennin ansiota; vuonna 1995 
viennin kasvu kiihtyi, samalla kun kotimaiset investoinnit, erityisesti yritysten tekeminä, 
osoittivat uutta vilkkautta. Kotimaista kysyntää vahvisti myös yksityisen kulutuksen 
lisääntyminen, joka jatkui vuonna 1994 kirjattuun vaatimattomaan tahtiin, toisin sanoen noin 
2 prosentilla. Hieman merkittävämpi reaalisen käytettävissä olevan tulon lisääntyminen ja 
työmarkkinatilanteen parantuminen tuki kotitalouksien rahankäyttöä ja paransi niiden 
odotuksia. Kotimaisen kysynnän laajetessa tuonnin suuri kasvuvauhti säilyi. Vuonna 1996 
toimeliaisuus todennäköisesti laskee erityisesti Alankomaiden tärkeimpien kauppakumppanien 
suhdanteiden hidastumisen vuoksi. 
Työllisyys, joka oli käytännöllisesti katsoen polkenut paikallaan vuosina 1993 ja 1994, osoitti 
melko jyrkkää käännöstä nousuun vuonna 1995; kokonaistyöllisyys kasvoi 1,2 prosenttia ja 
tasoitti tietä työvoiman määrästä mitatulle suhteellisen työttömyysasteen alenemiselle 
7 prosentista vuonna 1994 6,7 prosenttiin vuonna 1995. 
Inflaatio jäi alhaiseksi jatkuvan 
palkkasäännöstelyn ja 
valuuttakurssin vahvistumisen 
vuoksi; kuluttajahinnat nousivat 
vuonna 1995 vain noin 
1,9 prosenttia. Ulkomaankaupan 
ja vaihtotaseen ylijäämät kasvoivat 
jälleen, ja niistä jälkimmäinen 
saavutti 4,8 prosentin tason 
BKT:sta vuonna 1995, kun se oli 
ollut vuonna 1994 4,4 prosenttia. Taulukko 1 
Alankomaat: Makrotalouden suorituskyky 
| | 19X6-90 1991-93 1994 1995 | 
BKT :n kasvuvauhti 3.1 1.5 2.7 3.0 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 3.0 0.7 3.3 3.0 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 2.3 1.5 0.1 1.2 
Työttömyysaste (prosenttia) 7.4 6.0 7.0 6.7 
Inflaatio (muutosprosentteina) 0.9 2.9 2.4 1.6 
Vaihtotase 3.0 3.7 4.4 4.X 
(prosenttia BKTsta) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
Rahapolitiikan päätavoite on säilyttää vakaa kahdenvälinen kurssisuhde guldenin ja Saksan 
markan välillä. Guldenin vahvan aseman takia EMS: n valuuttakurssimekanismissa 
Alankomaiden keskuspankki on pystynyt alentamaan vakuudellisten lainojensa korkokantaa 
6.3.1996 
2,75 prosenttiin vuoden 1995 lopussa. Pitkät korot ovat seuranneet läheisesti Saksan 
korkokantaa, samalla kun lyhyet korot ovat olleen jatkuvasti Saksan tasoa alempana, erotuksen 
ollessa -0,25 prosenttia vuoden 1995 lopussa. 
Talouspolitiikan päätavoitteet: julkinen rahoitus ja työllisyys 
Kaksi Alankomaiden talouden tämänhetkistä pääongelmaa, jotka muodostavat joulukuussa 
1994 hyväksytyn viimeisen lähentymisohjelman ja nykyisen hallituksen ohjelman tärkeimmät 
painopistealueet, ovat taistelu työttömyyttä vastaan ja julkinen rahoitustilanne. 
Taulukko 2 
Alankomaat: Talouspolitiikan osoittimet 
Rahamäärän kasvu 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 
(prosenttia BKTsta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 
(prosenttia BKTsta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 
(muutos prosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 
(muutos prosentteina) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 19<)5 1986-90 1991-93 1994 1995 
1.7 6.4 
79.9 
1.2 -A.5 
-3.2 
78.0 
2.3 -3.1 
78.4 
3.2 
1.5 Toisin kuin useimmat muut 
jäsenvaltiot, Alankomaat onnistui 
1990-luvun alun taantuman aikana 
rajoittamaan korkeimmillaan 
3,9 prosenttia BKT:sta vuonna 1992 
saavuttaneen julkishallinnon vajeen 
kasvua. Kuitenkin vaje aleni vain 
hitaasti, koska se on vielä 
3,1 prosentin tasolla vuonna 1995, 
ja sen pitäisi aleta 2,8 prosenttiin 
vuonna 996, 
perustamissopimuksen 3 prosentin 
viitearvon alapuolelle. Ottaen huomioon taloudellisen tilanteen parantuminen vuoden 1994 
alusta lähtien tämä merkitsee sitä, että rakenteellinen lama on väistynyt vain hieman. Julkisen 
vajeen vähentyminen ei ole ollut riittävä aiheuttaakseen huomattavaa laskua valtion bruttovelan 
ja BKT:n suhteessa, joka on heilahdellut 80 prosentin tienoilla vuodesta 1988 alkaen ja oli yhä 
78,4 prosentissa vuonna 1995. Alankomaiden nykyinen talouspolitiikka tähtää samanaikaisesti 
valtion velan ja budjettivajeen suhteen alentamiseen BKT:een verrattuna sekä kasvun ja 
työllisyyden tukemiseen alentamalla veroja ja sosiaaliturvamaksuja, erityisenä tavoitteena 
muiden työvoimakustannusten kuin palkkojen leikkaaminen 
Toisesta öljykriisistä alkaen Alankomaat on onnistunut pienentämään työttömyyttä nopeammin 
ja jyrkemmin kuin useimmat muut jäsenvaltiot, työvoiman määrän lähes kaksi kertaa yhteisön 
keskimäärää nopeammasta kasvusta huolimatta. Samoin työttömyys lisääntyi vain melko 
maltillisesti viime laskusuhdanteen aikana ja jäi selvästi 80-luvun alussa kirjatun tason 
alapuolelle, kun taas monissa muissa jäsenvaltioissa se saavutti ennätyslukemia. Tämä 
Alankomaiden hyvä tulos johtuu osaksi hyvin alhaisesta työmarkkinoille osallistumisasteesta, 
mikä on seurausta järjestelmällisestä turvautumisesta varhaiseläkejärjestelmään ja 
6.3.1996 
12 
Kuvio 1 - Alankomaat 
Työmarkkinoiden kehityssuunnat 
Työttömyysaste (prosenttia) Työllisyys ( 1970 = 100) 
(vasemmanpuoleinen asteikko) (oikeanpuoleinen asteikko) 
70 72 74 76 7X 80 82 X4 86 XX 90 <J2 94 
Huomautus: Yhdistynyt Saksa vuodesta 1991 eteenpäin 
Nimellisansiot työntekijää kohden 
suhteessa EUR 15:een (EUR 15 = 100), 1980 = 100 
70 72 74 76 7X X0 X2 
EUT4-B DK. WD F 
lAhde: komission yksiköt poikkeuksellisen korkeasta 
määrästä lääketieteellisistä syistä 
työkyvyttömiksi todettuja 
henkilöitä. Alankomaiden 
työttömyysasteen myönteinen 
kehitys johtuu kuitenkin myös 
työllisyyden voimakkaasta 
kasvusta toisen öljykriisin jälkeen, 
joka johti erityisesti osa-aikatyön 
merkittävään lisääntymiseen, 
varsinkin palvelualalla 
työskentelevien naisten osalta. 
Tämä työllisyyden kasvu johtuu 
siitä tosiasiasta, että lähes 
15 vuoden ajan palkkojen nousu 
on ollut Alankomaissa 
vähäisempää kuin yhteisössä 
kokonaisuutena ja erityisesti sen 
pääkauppakumppanimaissa, 
mitattuna joko nimellis- tai 
reaalipalkkoina tai ilmaistuna joko 
kansallisessa tai yhteisessä 
valuutassa. 
Alankomaiden viime vuosien taloudellinen tulos ja sen onnistunut nousu taantumasta 
vertautuvat menestyksekkäästi muihin maihin, mikä sijoittaa sen selvästi niiden jäsenvaltioiden 
joukkoon, jotka täyttävät lähentymiskriteerit erittäin tyydyttävässä määrin. Lisäponnistuksia 
tarvitaan kuitenkin perusratkaisun saamiseksi aikaan sekä työllisyyttä että julkisen talouden 
rahoitusta koskevissa ongelmissa. 
6.3.1996 
113 
ITÄVALTA 
Kasvu oli tasaista, joskin hidastuvaa vuonna 1995 
Pienenä, avoimena taloutena Itävalta on hyvin altis kansainvälisen kehityksen vaikutuksille. 
Kuitenkin erityisen talouspolitiikan yhdistelmän avulla se on onnistunut aikaisemmin osittain 
tasoittamaan ulkopuolelta aiheutuneet kielteiset vaikutukset. Muun muassa vahvan 
valuuttakurssipolitiikan ja tuottavuuteen tähtäävän tulopolitiikan yhdistelmä on auttanut 
pitämään sekä inflaation että työttömyyden matalana, samalla kun BKT:n kasvuluvut olivat 
yleensä EU:ssa tapahtunutta keskimääräistä kasvua korkeammalla. 
Taulukko 1 
Itävalta: Makrotaloutta) suorituskyky 
BKT:n kasvuvauhti 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 
Työttömyysaste (prosenttia) 
Inflaatio (muutos prosentteina) 
Vaihtotase 
(prosenttia HKT:sta) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisimmät tiedot otettu huomioon Viime vuosina Itävallan talous on 
hyötynyt huomattavista 
tuottavuuden kasvuista ja 
viennistään Euroopan 
autoteollisuudelle. Matkailu on 
toinen perinteisistä Itävallan 
erikoisaloista. Tämän alan ylijäämä 
on korvannut suuret tavarakaupan 
alijäämät, varsinkin kaupassa Saksan 
kanssa. Itä-Euroopan avautuminen 
lisäsi kilpailua, mutta toi mukanaan 
myös uusia mahdollisuuksia: Itävallan itäiset naapurit ovat osoittaneet voimakasta 
mielenkiintoa itävaltalaisia kulutus- ja investointitavaroita kohtaan, ja Itävallan rakenteellisen 
sopeuttamisen edistymistä on nopeuttanut jossain määrin työvaltaisen valmistuksen siirtäminen 
naapurimaihin, joissa palkkakulut ovat huomattavasti alhaisempia. 
Vuonna 1995 reaalinen BKT on kasvanut ehkä noin 214 prosenttia, jonkin verran vähemmän 
kuin edellisvuotena (3 prosenttia). Hidastuminen johtui pääasiassa shillingin arvon nousun 
kielteisistä vaikutuksista ja rakennusalan kysynnän suurimmaksi osaksi laskusuhdanteen vuoksi 
vähentyneestä kysynnästä Myönteinen vientitulos ja investointilaitteiden voimakas kysyntä 
tukivat kuitenkin vakaata reaalisen BKT:n kasvua. Yksityinen kulutus kehittyi hyvin vuonna 
1995, erityisesti käytettävissä olevien reaalitulojen, mutta myös helpompien mahdollisuuksien 
tehdä ostoksia ulkomailla kiihdyttämänä. Laiteinvestoinnit kasvoivat voimakkaasti suurimmaksi 
osaksi osoituksena kasvaneesta rakennemuutoksen ja tuottavuuden parantamisen tarpeesta 
kilpailukyvyn säilyttämiseksi Euroopan unionissa. Julkinen kulutus lisääntyi vain vähän. 
Samaan aikaan talonrakennusalan investoinnit vähenivät pääasiassa rakennusalan 
yrityssuhdanteiden normaalin vaihtelun vuoksi. Viime vuosista poiketen budjettirajoitukset 
6.3.1996 
- 114-
alentavat julkisen sektorin mahdollisuuksia tehdä lisää investointeja infrastruktuurin 
kehittämiseksi. 
Vaihtotase huononi merkittävästi, pääasiassa matkailualan perinteisen ylijäämän jyrkän laskun 
vuoksi jo toisena peräkkäisenä vuotena. Itävallan shillingin vaihtokurssin todellisesta noususta 
huolimatta yhteisövienti saavutti varsin hyvän tuloksen, osittain tuloksena parantuneesta 
markkinoille pääsystä EU-jäsenyyden myötä, mutta myös hyötyneenä voimakkaasta 
kansainvälisestä laiteinvestointikysynnästä, ei ainoastaan Euroopan unionissa, vaan myös 
Keski- ja Itä-Euroopassa. Vienti oli tuontia suurempaa, ja auttoi siten parantamaan hiukan 
kauppatasetta. Shillingin vaihtokurssin nousu kiihdytti kuitenkin myös tuontia, eikä vähiten 
ulkomaanmatkailun ja siellä tehtyjen ostosten muodossa. Alhaiset lentomatkojen hinnat 
edistivät osaltaan tätä suuntausta. Samanaikaisesti Itävallan matkailuvienti koki kysynnän 
laskun. Erityisesti saksalaiset matkailijat, joiden osuus Itävallan ulkomaisista vieraista on noin 
60 prosenttia, suuntasivat muihin kohteisiin. Kun suhteellisen vakaalla hintatasolla toimiva 
talvimatkailu saavutti hyvän tuloksen, kesämatkailun tuotto oli vähäisempää valuuttakurssista 
johtuvien hintakilpailukyvyn menetysten ja satunnaisten laadukkaassa tarjonnassa esiintyneiden 
puutteiden vuoksi. Itävallan matkailu ei ole ainoastaan pitkälle erikoistunut saksalaisiin ja 
alankomaalaisiin matkailijoihin, vaan sillä on myös ongelmana huomattava ylitarjonta samalla, 
kun vähäiset pääomavarat lisäävät haavoittuvuutta kysynnän vaihdellessa. Matkailutuottojen 
kasvun pysähtyminen korostaa rakennemuutosten tarvetta. 
Nämä kehityssuunnat johtivat vaihtotaseen merkittävään huononemiseen. Lisäksi Itävalta 
osallistui ensimmäistä kertaa EU:n budjetin rahoittamiseen, mikä heikensi edelleen 
vaihtotasetta noin 0,7 prosentilla BKT:sta. Huolimatta hallituskoalition hajoamisesta kesken 
talousarvion laatimista vuodelle 1996, valuuttakurssitason uskottavuus Saksan markkaan 
nähden ei kuitenkaan kärsinyt. 
Hintainflaatio laantui huomattavasti vuonna 1995. Maatalouden tuottajahinnat laskivat 
siirryttäessä yhteiseen maatalouspolitiikkaan; shillingin vahvistuminen edelleen helpotti 
tuontikuluja. Huolimatta suuremmista kilpailupaineista vei kuitenkin aikansa, ennen kuin hinta-
ja kustannusedut siirtyivät kuluttajille. EU-jäsenyyden vaikutuksen arvioidaan alentaneen 
kuluttajahintoja % prosenttiyksikköä vuoden 1995 loppuun mennessä. 
6.3.1996 
15 
Työmarkkinoiden suorituskyky heikkenee ja budjettivaje kasvaa 
Taulukko 2 
Itävalta: Talouspolitiikan osoittimet Viime aikoina tapahtunut tuotannon 
kasvu ei ole johtanut riittävässä 
määrin työllisyyden kasvuun. Päin 
vastoin, erityisesti valmistavassa 
teollisuudessa lisääntyneet 
laiteinvestoinnit vähensivät tarvetta 
palkata lisätyövoimaa lisääntyneen 
tuotannon aikaansaamiseksi. 
Aikaisemmin saaduista 
kokemuksista poiketen 
teollisuustuotannosta vähentyneet 
työtilaisuudet eivät korvaudu 
uusilla palvelualan työpaikoilla. Matkailuteolhsuus on itse kriisissä, kun taas talonrakennusala 
kärsii vähentyneestä kysynnästä erityisesti infrastruktuuri-investointien osalta. Tätä kehitystä 
korvaa osittain voimakkaampi työvoimapoistuma varsinkin varhaiseläkkeelle siirtymisen 
vuoksi, mikä kuitenkin pahentaa rahoitukseen liittyviä ongelmia eläkeläisten määrän 
voimakkaan kasvun ja työntekijöiden pienenevän rahoitusosuuden vuoksi Itävallan 
eläkejärjestelmässä. Rahamäärän kasvu 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 
(prosenttia BKT:sta) 
Julkisyhteisöjen Imittovelka 
(prosenttia HKT:.sta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 
(muutos prose ntte ina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 
(miutos prose ntte ina) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Ijihde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
Kuvio 1 - Itävalta 
Julkisen talouden nettoluotonotto 
Prosenttia BKTsta 
7 
* EUR4. Neljä jäsenmaata, joilla olivat pienimmät vajeet vuosina 1993 ja 1994 (Saksa, Irlanti, Luxemburg ja Alankomaat) 
yhdistynyt Saksa vuodesta 1991 eteenpäin 
Lähde: komission yksiköi 
6.3.1996 
Oltuaan pitkään niiden maiden joukossa, joiden julkisen talouden vaje on EU:n alhaisimpia, 
Itävallan julkinen rahoitustilanne huononi nopeasti vuodesta 1993 eteenpäin ja johti julkisen 
talouden nettomääräisen ottolainauksen yli kaksinkertaistumiseen 2,1 prosentista BKT:sta 
vuonna 1992 4,4 prosenttiin vuonna 1994. Tämä johtui osittain automaattisista tasaajista ja 
verouudistuksen toisesta vaiheesta, jotka molemmat lievensivät vuoden 1993 taantuman 
haittavaikutuksia, loinen tärkeä tekijä oli järjestelmällinen sosiaalipolitiikkaan liittyvien 
menojen aliarviointi. Vuonna 1995 Itävallan liittymien EU.hun lisäsi julkistalouden 
kokonaismenoja jälleen 2 prosenttia BKT:sta. Noin puolet näistä kuluista oli sisäisiä maksuja 
siirtymäajan lieventämiseksi maataloudelle ja muille kovasti kärsimään joutuneille aloille. Nämä 
siirtymäkauden tuet poistuvat lähimmän neljän vuoden aikana ja helpottavat talousarviolle 
aiheutuvaa taakkaa alle V/2 prosenttiin BKT:sta. Julkistalouden vajeen saamiseksi hallittavalle, 
ennen vuotta 1993 vallinneelle tasolle, päättäväisiin tasapainotustoimenpiteisiin on pakko 
ryhtyä. 
6.3.1996 
17 
PORTUGALI 
Kotimainen kysyntä jatkoi vahvistumistaan vuoden alkupuolella 
Portugalissa vuonna 1994 pääasiassa vientivetoisena alkanut taloudellisen toimeliaisuuden 
kääntyminen nousuun edistyi vuonna 1995 dynaamisen investointitoiminnan ja elpyvän 
yksityisen kulutuksen avulla. Vielä alkuvuodesta laimea yksityinen kulutus on asteittain 
voimistunut reaalitulojen ja kuluttajien luottamuksen kasvaessa. Yksityisen kulutuksen 
myöhäinen elpyminen johtui sekä aiemmin kahtena peräkkäisenä vuotena tapahtuneesta 
kotitalouksien reaalisten käytettävissä olevien tulojen laskusta että pitkään jatkuneesta 
kuluttajien luottamuksen pessimistisyydestä. Vuonna 1995 edellisvuosia alhaisempi inflaatio ja 
hitaampi nimellispalkkojen lasku mahdollisti reaalitulojen kasvun ja jätti tilaa yksityisen 
kulutuksen elpymiselle. Investoinnit vilkastuivat vuoden aikana, joiden merkittävänä 
sysäyksenä olivat osittain EU:n rahastojen rahoittamat julkiset hankkeet, mutta yksityiset 
investoinnit ovat myös virkistyneet liike-elämän luottamuksen ja taloudellisen toimeliaisuuden 
parannuttua. Vuoden toisella puoliskolla tämä kysynnän alue menetti kuitenkin merkitystään 
ulkopuolisen ympäristön heikkenevän tilanteen mukana. Talonrakennus ja koneet olivat 
vilkkaimpia investointikohteita vuonna 1995, samalla kun kuljetusvälineiden kauppa laski 
merkittävästi lisäännyttyään poikkeuksellisen paljon vuoden 1994 loppupuolella. 
Vienti jatkoi johtoasemassaan 
taloudellisen nousun tekijänä 
vuonna 1995, ja markkinaosuuksia 
arvioidaan saadun joillakin 
ulkomaisilla markkinoilla. Sekä 
vientihintojen että arvioitujen 
tuotantokulujen suuntaus osoittaa, 
että viejien voitot lisääntyivät 
myös. Vienti alkoi kuitenkin 
hidastua vuoden toisella 
puoliskolla, mutta suuren 
autotehdashankkeen valmistuminen 
auttoi kokonaisvientiä pitämään yllä vuositasolla tarkasteltuna huomattavaa kasvuvauhtia 
Tuonti kasvoi myös merkittävästi ja vastasi kokonaiskysynnän laajenemista; seurauksena oli, 
että kauppatase heikkeni huomattavasti vuonna 1995. Taulukko 1 
Portugali: Makrotalouden suorituskyky 
| f~ 19X6-90 1991-93 1994 1995 
BKT:n kasvuvauhti 5.1 0.7 1.1 2.5 + 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 7.6 2.6 1.7 i,} 
(miutos prosentteina) 
Työllisyys (muutosprosentteina) ix -0J -0.2 -0 6 
Työttömyysaste (prose nttia) 6 1 4.6 7.0 7.2 
Inflaatio (muutosprosentteina) 11.7 10.2 5.5 4.1 • 
Vaihtotase -03 -2.0 -1.4 -1.4 
(prosenttia BKT:sta) 
Selitteet Belgian taulukossa 1 
I' aliilc: komission ciitmstet't nuirriiskuussii l'i')S 
* Viime isimmäl tie dot ote tiu huomioon 
6.3.1996 
Taulukko 2 
Portugali: Talouspolitiikan osoittimet 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamäärän kasvu 17.0 12.5 9.4 
(muutos prose ntte ina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä -4.7 -5.6 -5.7* -5.2* 
(prosenttia BKTsta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 64.4 66.6 69.4 70.5 
(prosenttia BKT :sta) 
Nimellispalkattyöntekijää kohden 16.4 ll.l) 4.X 6.0 
(muutos prose ntte ina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 4.2 0.7 -0.7 1.7 
(muutos prosentteina) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viinv isimmät tic dot otettu huomioon Kotimaisen kysynnän elpymisen 
viivästymisestä johtui, että tilanne 
työmarkkinoilla jatkoi 
huononemistaan vuonna 1995. 
Kokonaistyöllisyys laski 
keskimäärin 0,6 prosenttia, mikä on 
edellisvuotta enemmän. Tämä 
johtuu kuitenkin yksityisyrittäjien 
määrän hitaammasta kasvusta. Itse 
asiassa yksityisyrittäjyys, joka oli 
30 prosenttia 
kokonaistyöllisyydestä vuonna 
1995, lisääntyi vain hieman (0,3 prosenttia) kasvettuaan edellisvuonna yli 5 prosenttia. 
Merkittävä kasvu johtui osaksi yritysten lisääntyvästä halusta siirtyä käyttämään pysyvien 
työsopimusten sijaan "ulkoistamista" vähentääkseen palkkakustannuksiaan. Palkansaajien 
lukumäärä vuorostaan väheni 1 prosentilla vuonna 1995. Kun vähennys oli 2 prosenttia 
edellisvuotena (-2,8 prosenttia vuonna 1993). Kokonaistyötuntimäärä alentui vähemmän, 
0,3 prosenttia (vuonna 1994 ja 1993 ne olivat alentuneet samassa järjestyksessä 0,4 prosenttia 
ja 2,2 prosenttia). Työttömyysaste (joka on seurannut taloussuhdanteita vuoden viiveellä) 
kohosi keskimäärin 7,2 prosenttiin oltuaan vuonna 1994 6,8 prosenttia ja vuonna 1993 
5,5 prosenttia; kuitenkin se jäi selvästi useimpien EU-maiden alapuolelle, mikä johtui 
Portugalin joustavammista työmarkkinoista. Pitkäaikaistyöttömyys lisääntyi kuitenkin 
huomattavasti, ja oli noin 40 prosenttia kokonaistyöttömyydestä (34,2 prosenttia vuonna 
1994); nuorisotyöttömyys kasvoi myös kokonaistyöttömyyttä nopeammin; nämä molemmat 
seikat viittaavat rakenteellisen työttömyyden lisääntymiseen. Työmarkkinoilla tapahtuvan 
kehityksen mukaisesti ja inflaation laskusuuntauksen tukemana nimellispalkkojen kasvu jatkoi 
hidastumistaan vuonna 1995, vaikkakaan ei niin huomattavasti kuin aikaisempina vuosina. 
Julkista alaa lukuunottamatta palkkaosuus keskitetyissä sopimuksissa kasvoi 4,8 prosenttia 
vuonna 1995 vastaavan kasvun oltua 5,1 prosenttia 1994 ja 7,3 prosenttia 1993. 
Inflaatio jatkoi hidastumistaan 
Valuuttakurssin vakaus, maltillinen palkkakehitys ja kulutuskysynnän hidas elpyminen 
mahdollistivat inflaation laskusuuntauksen jatkumisen vuonna 1995. Tämä suuntaus on säilynyt 
tasaisena vuoden 1990 lopusta saakka, jolloin valuuttakurssipolitiikkaa muutettiin vakaaseen 
escudoon pyrkiväksi. Vuonna 1995 kuluttajahintaindeksi (ilman vuokria) kohosi keskimäärin 
4,1 prosenttia oltuaan 5,2 prosenttia edellisenä vuonna, ja poikkeama kolmeen parhaiten 
suoriutuneeseen EU-maan kansantalouteen nähden kapeni 2,7 prosenttiyksikköön vuoden 
6.3.1996 
119 
1994 3,6 prosenttiyksiköstä. Arvonisäveron korotus tammikuussa 1995 16 prosentista 
17 prosenttiin vaikutti vuoden ensimmäisen neljänneksen hintakehitykseen; työnantajien 
sosiaaliturvamaksujen alentaminen 0,75 prosentilla, alenevat työkustannukset ja 
vähittäishintojen voittomarginaalien aleneminen jonkin verran ovat ehkä kuitenkin osittain 
tasoittaneet tämän toimenpiteen inflaatiovaikutusta. Kaava ei kuitenkaan ollut sama 
Kuvio 1 - Portugali Inflaation kehitys 
( 12 kuukauden liukuva keskiarvo, muutos prosentteina) 
20 
»Tavarat 
-Muut kuin tavarat 
Poikkeama (prosenttiyksiköissä) -Poilupill 
il IR-keskiaivo 
Poikkeama kolmeen parhaaseen maahan verrattuna ' 
* (piosenthyksiköissa) 
Q Imiit^:,:{i:w ra:<i^ l iti >:t m-KiI >:iimw»:<n:Ml:i«:(li:i>:i:«:i:iiiii >:Q ):< i I:<-I •:!:< i :i:<>:<:< -il \ >:i.-:i -i c 
1990 | 1991 | 1992 
iJihde: komissionjksiköt 1993 1994 1995 1990 1991 1992 1993 1994 1995 
vaihdettavien ja ei-vaihdettavien tuotteiden kohdalla: ensin mainitut säilyttivät 
laskusuuntauksensa vuoden aikana escudon suhteellisen vakauden ja tuontihintojen maltillisen 
kohoamisen avulla; jälkimmäiset, jotka olivat erityisesti auttaneet yleisen inflaation 
hidastamisessa vuonna 1993 ja 1994, osoittivat vaatimattomampaa parantumista hitaammin 
edistyvän palkkakehityksen maltillistumisen ja kulutuskysynnän elpymisen vuoksi. 
Kevään 1995 valuuttakurssikuohunta vaikutti erityisesti Espanjan pesetan vaihtelevuuteen ja 
vähemmässä määrin Portugalin escudoon. Voimakkaat paineet markkinoilla johtivat Espanjan 
pesetan keskuskurssin muuttamiseen Euroopan valuuttakurssimekanismissa 6 päivänä 
maaliskuuta 1995; escudo seurasi perässä, ja sen keskuskurssia alennettiin 3,5 prosenttia. 
Efektiivisesti escudon arvo kuitenkin nousi vuoden aikana keskimäärin noin 2 prosenttia. 
Huolimatta escudon suhteellisesta vakaudesta kurssi myllerryksen jälkeen ja nimellisen 
lähentymisen vakaasta edistymisestä, korkoerot Saksan markkaan nähden jäivät suuriksi. 
6.3.1996 
- 120-
Valtiontalouden vaje jäi alle budjettitavoitteen, mutta nopeampaa edistymistä tarvitaan 
Julkisen talouden vaje väheni vuonna 1995 5,2 prosenttiin BKTsta6, kun se oli ollut 
edellisvuotena 5,7 prosenttia. Tämä kehitys johtui pääasiassa välittömistä veroista saatujen 
tulojen kasvusta, minkä sai aikaan verotuksen tehokkuuden parantaminen edelleen. Perusjäamä 
koheni hieman ja siirtyi täpäräst- ylijäämäiseksi; kuitenkin vuodesta 1992 lähtien laskeneet 
korkokulut lisääntyivät, vaikkakin hitaammin kuin muut juoksevat menot. Julkiset investoinnit 
kasvoivat huomattavasti, 20 prosentilla, käytettävissä olevia EU:n rakennerahaston 
määrärahoja myötäillen Valtion velkasuhde lisääntyi hieman ja kohosi 70,5 prosenttiin 
BKT:sta oltuaan 69.4 prosenttia BKTsta vuonna 1994 
Julkisen talouden vajetta on pienennettävä edelleen lähentymisohjelman päämäärien mukaisesti. 
Tiukkaa talousarviopolitiikkaa on noudatettava, koska investointimenojen olisi sallittava 
kasvaa EU:n rakennerahastoista myönnettäviä varoja vastaavalla tavalla. Taipumattoman 
talouspolitiikan tulisi auttaa vakiinnuttamaan viranomaisten noudattaman politiikan 
uskottavuutta ja mahdollistaa si en kotimaisten korkojen lasku, mikä kaventaisi yhä suuria 
eroja parhaiten suoriutuneiden EUn jäsenvaltioiden talouksiin nähden 
6 Tämä luku vastaa Portugalin viranomaisten viimeisintä, helmikuussa 1996 parlamentille jätettyyn vuoden 
1996 talousarvioehdotukseen sisältyvää arviota. Syksyn ennusteiden laatimisen aikoihin virallinen arvio 
julkisen talouden vajeeksi vuonna 1995 oli 5,4 prosenttia BKT:sta. 
6.3.1996 
12 
SUOMI 
Syvästä taantumasta vakaalla pohjalla olevaan elpymiseen 
Suomi on elpymässä 1990-luvun alun hyvin syvästä taantumasta, mutta korkean 
työttömyysasteen ja julkisen sektorin velkaantuneisuuden alentaminen vievät aikaa. 
Rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen ja ulkomaankaupan vaihtosuhteen suotuisa kehitys 
1980-luvun toisella puoliskolla johtivat luottojen nopeaan kasvuun, josta puolestaan seurasi 
omaisuusarvojen nousu kestämättömän korkealle tasolle, investointien ylikuumentuminen ja 
yksityisen sektorin ylivelkaantuminen 1980-luvun lopulla. Tätä seurannut kotimaisen kysynnän 
heikkeneminen johtui pitkälle omaisuusarvojen kääntymisestä jyrkkään laskuun ja tästä 
seuranneista velkaongelmista. Taantuman vakavuutta pahensivat itäisten vientimarkkinoiden 
luhistuminen ja ulkomaankaupan vaihtosuhteen heikkeneminen, mitkä kaikki tekijät johtivat 
korkeaan korkotasoon markkaan kohdistuneen luottamuksen heikettyä. 
Kuvio 1 - Suomi 
Taantumasta elpymiseen 
1990 1. neljännes 100. kausikorjatluna 
[50 
125 
100 -fjiKT 
— Kotimainen kysyntä 
•Vienti 
—Tuonti 
1990 j 199! j 
Lähde: komission yksiköt, Tilastokeskus 992 1993 I 994 995 
Kasvun hienoisesta hidastumisesta huolimatta Suomen BKT kasvoi ennakkoarvioiden mukaan 
4,4 prosenttia vuonna 1995. Talouden elpyminen perustui vuoden 1991 toiselta puoliskolta 
lähtien nopeasti kasvavaan vientiin, käänne kotimaisessa kysynnässä tapahtui selvästi 
myöhemmin ja on ollut paljon vaatimattomampi (kuvio 1) Viennin kasvu hidastui vuoden 1995 
toisella puoliskolla, ja tuonnin lisääntyessä nettoviennin vaikutus BKT:n kasvuun on 
kääntymässä negatiiviseksi. Ulkomaankaupan vaihtosuhteen merkittävästä paranemisesta 
johtuen vaihtotase oli vuonna 1995 kuitenkin ennätysmäisen ylijäämäinen. 
6.3.1996 
- 122-
Yksityinen kulutus piristyi vuoden 1993 toisella puoliskolla, kun kotitaloudet alensivat 
säästämisalttiuttaan; kulutuksen elpyminen pysyi kuitenkin vaatimattomana vuoden 1994 
puoliväliin saakka, jolloin lamavuosien aikana patoutunut kestokulutustavaroiden kysyntä alkoi 
muuttua tehokkaaksi kysynnäksi. Kuluttajien luottamus on elpynyt kohentuvan työllisyyden ja 
kasvavien reaalitulojen mukana, ja kotitalouksien velkaantumisaste on jo palautunut 
luottohuumaa edeltäneelle tasolleen, mutta kotitaloudet ovat yhä varovaisia lainanotossaan. 
Vuonna 1995 yksityinen kulutus kasvoi lähes 5 prosenttia 
Taulukko 1 
Suomi: Makrotalouden suorituskyky Talouskasvu perustui ensisijaisesti investointeihin vuonna 1995. Kone- ja laiteinvestoinnit, 
jotka vähenivät yli 60 prosenttia laman aikana, piristyivät vuoden 1994 kuluessa ja-lisääntyivät 
voimakkaasti vuonna 1995. Erityisesti vientiteollisuuden investoinnit lisääntyivät nopeasti: 
investointien lähtötaso oli 
alhainen, kapasiteetin 
käyttöaste korkea, yritysten 
kannattavuus hyvä ja niiden 
taseet suhteellisen vahvat. Sen 
sijaan talonrakentaminen pysyi 
vähäisenä koko vuoden 1995: 
julkiset investoinnit vähenivät 
edelleen ja vanhojen 
liiketilojen ja asuntojen 
ylitarjonta piti yksityisen 
rakennustoiminnan matalana. BKT ai kasvuvauhti 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 
Työttömyysaste (prosenttia) 
Inflaatio (muutos prosentteina) 
Vaihtotase 
(prosenttia BKTsta) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisimmät tiedot otettu huomioon 
Työllisyys väheni voimakkaasti vuosina 1991-94 (19 prosenttia) ja alkoi kohentua vasta 
vuoden 1994 toisella puoliskolla nopeutuen 3 prosentin vuotuiseen vauhtiin vuoden 1995 
ensimmäisellä puoliskolla, huolimatta joillakin kotimarkkinoiden palvelualoilla edelleen 
tapahtuneista työpaikkojen menetyksistä. Työpaikkojen lisääntyminen ei kuitenkaan johtanut 
vastaavaan työttömyyden laskuun, koska työvoimaan osallistumisaste kohosi 
taantumaperäiseltä matalalta tasoltaan. Suomen perinteisesti alhainen työttömyysaste kohosi 
jyrkästi 90-luvun alussa ja saavutti 19 prosenttia vuoden 1994 alussa, minkä jälkeen se laski 
keskimäärin 17,2 prosenttiin vuonna 1995. 
Ennen lamaa Suomen julkinen talous oli yleisesti terveempi kuin useimpien EU-maiden julkiset 
taloudet, ja julkinen talous oli yleensä ylijäämäinen. Julkisen bruttovelan taso oli alhainen, ja 
eläkerahastojen suurten ylijäämien vuoksi nettosaatava-asema oli vahva. Talouden taantuma 
johti kuitenkin julkisyhteisöjen rahoitusalijäämien jyrkkään kasvuun valtiontalouden 
heikentymisen vuoksi, kunnallistalous ja sosiaaliturvarahastot olivat sen sijaan ylijäämäisiä. 
Talouden elpyminen on jo kääntänyt rahoitusalijäämät alenevalle uralle, vaikkakin joukko sekä 
6.3 1996 
23 
Taulukko 2 
Suonii: Talouspolitiikan osoittimet 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
Raitamäärän kasvu 13.5 3.5 6.1 
(muutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 4.0 -5.1 -6.3* -5.6 * 
(p ro se nttia B KT :sta ) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 16.5 40.6 59.8 60.3 + 
(p ro se nttia BKTrsta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 8.8 2.8 2.5 53 * 
(muutos prosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 4.1 -1.7 1.2 42 + 
(muutos prosentteina) 
I » I 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisiiririät tiedot otettu huomioon tuloihin että menoihin 
vaikuttavia väliaikaisia ja 
poikkeuksellisia tekijöitä 
(esimerkiksi veronpalautusten 
ajoitus, siirtymävaiheen 
vaikutukset siirryttäessä 
liikevaihtoverosta 
arvonlisäveroon sekä EU:hun 
liittymisen siirtymäkauden 
menot) peitti tätä kehityssuuntaa 
vuonna 1995; valtiontalouden 
vaje pysyi suurena vuonna 1995 
(10 prosenttia BKTsta). 
Toistaiseksi nousukausi ei ole osoittanut merkkejä inflaatiopaineiden kasvamisesta. Vuonna 
1995 yksityisen kulutuksen hinta nousi vain 1,1 prosenttia; joulukuussa 1995 
kuluttajahintaindeksin nousu edellisvuoteen verrattuna oli vain 0,3 prosenttia. Tuontihinnat 
pysyivät vakaina koko vuoden 1995 markan vahvistumisen vuoksi, ja ruuan hinta aleni 
kymmeneksen Suomen EU.hun liittymisen seurauksena. Syyskuussa 1995 allekirjoitettu 
keskitetty kaksivuotinen tulosopimus on vähentänyt edelleen inflaatio-odotuksia. Sopimus 
rajoittaa palkankorotukset noin 2 prosenttiin kumpanakin vuonna. 
Rahapolitiikan tavoitteena on edelleen matala inflaatio. Raha-aggregaattien kasvu on ollut 
hyvin maltillista. Inflaatiopaineiden vuoksi Suomen Pankki korotti yhden kuukauden 
huutokauppakorkoaan ensin helmikuussa ja sitten kesäkuussa 1995, jolloin se saavutti 6 
prosenttia. Syyskuun 1995 jälkeen huutokauppakorkoa on kuitenkin laskettu neljä kertaa 
yhteensä \3A prosenttiyksikköä 4% prosenttiin vuoden 1995 loppuun mennessä. Matala 
inflaatio, suotuisat inflaationäkymät ja, myöhemmässä vaiheessa, talouden kasvun hidastuminen 
olivat perusteina korkojen leikkauksille. Vuoden 1995 loppuun mennessä korkoerot Saksaan 
nähden olivat kaventuneet yhteen prosenttiyksikköön pitkissä koroissa ja puoleen 
prosenttiyksikköön lyhyissä koroissa. 
6.3.1996 
- 124 -
Korkea työttömyys ja valtion velkaantuneisuus suurimmat haasteet 
Vaikka talouden elpyminen näyttää olevan terveehä pohjalla, korkea työttömyys ja 
valtiontalouden korkea velkaantuneisuus pysyvät talouspolitiikan päähaasteina. 
Finanssipolitiikka vuoteen 1999 saakka perustuu syyskuussa 1995 annettuun 
lähentymisohjelmaan ja lokakuussa 1995 annettuun monivuotiseen työllisyysohjelmaan. 
Talouspolitiikan kaksi pääavoitetta ovat siten valtion nettoluotonoton vähentäminen ja 
talouden joustavuuden lisääminen. 
Talouspolitiikan julkilausuttu tavoite on talous- ja rahaliiton kaikkien lähentymiskriteerien 
täyttäminen määräajassa. Hallitus on sitoutunut pitämään pysyvästi voimassa aikaisemmin 
väliaikaisina hyväksytyt säästöt, jotka ovat yhteensä noin 6,5 prosenttia BKT:sta; lisäksi 
hallitus on päättänyt uusista menoleikkauksista, jotka vastaavat 3,5 prosenttia BKT:sta ja joista 
suurin osa toteutetaan vuoteen 1997 mennessä Säästötoimenpiteet kohdistuvat kuntien 
valtionapuihin, teollisuuden ja maatalouden tukiin, lapsilisiin, opintotukiin, kansaneläkkeisiin ja 
muihin sosiaaliavustuksiin. 
Valtiontalouden rahoitusasemaa vahvistetaan veroastetta korottamatta, mutta verotuksen 
rakennetta uudistetaan työntekoa ja työllisyyttä suosivaan suuntaan. Ansiotulojen verotusta 
kevennetään, kun taas pääomatulojen veroaste ja yritysverotus on korotettu 25:stä 
28 prosenttiin. Myös ympäristöveroja ja välillisiä veroja korotetaan. 
Työttömyys on edelleen Suomen talouden suurin ongelma. Monivuotisen työllisyysohjelman 
hyvin kunnianhimoinen tavoite on työttömyysasteen alentaminen 8-9 prosenttiin vuoteen 1999 
mennessä. Rakenteelliset ongelmat, joista merkkinä on pitkäaikaistyöttömien osuuden kasvu, 
vaikeuttavat kuitenkin tähän tavoitteeseen pääsemistä. Vaikka työmarkkinoiden joustavuutta 
aiotaan jonkin verran lisätä, valtiontalouden tasapainottamistarve rajoittaa verotuksellisten 
kannustimien käyttömahdollisuuksia ja estää esimerkiksi verokiilan merkittävän kaventamisen. 
6.3.1996 
125 
RUOTSI 
Taloudellinen tilanne parantunut 
Pahimman taantuman jälkeen sitten 30-luvun ja BKT:n laskettua noin 5 prosenttia BKT:sta, 
Ruotsin talous on elpymässä. BKT kasvoi 2,6 prosenttia vuonna 1994 ja vuoden 1995 
ensimmäisellä puoliskolla kasvu kiihtyi edelleen. Elpymistä vauhdittaa vienti, joka on 
aiheuttanut teollisuustuotannon ja investointien voimakkaan kasvun. Tämä on johtanut 
teollisuussektorin suhteelliseen kasvuun Ruotsin taloudessa ja kääntänyt viime 
vuosikymmeninä vallinneen suhteellisen laskusuuntauksen päinvastaiseksi. Vuonna 1995 
BKT.n kasvun odotetaan olevan keskimäärin 3,7 prosenttia 
Vuoden 1995 aikana julkisen 
talouden rahoitustilanne oli Ruotsin 
talouspolitiikan ydinkysymys. 
Ilmoitetuista julkisen talouden vajeen 
supistamistoimenpiteistä huolimatta 
luottamuksen puute johti vuoden 
alussa kruunun arvon alentumiseen 
edelleen ja korkoeron kasvuun 
Saksaan verrattuna. Lisätalousarvio 
uusine toimenpiteineen julkistettiin 
huhtikuussa 1995, mutta tämä ei 
estänyt kruunua laskemasta kaikkien aikojen alhaisimpaan arvoonsa Saksan markkaan nähden, 
ja pitkän aikavälin korkokannan ero Saksaan verrattuna kasvoi noin 4,5 prosenttiyksikköön. 
Tämän jälkeen talouden voimakas kasvu, julkisen talouden huomattava kohentuminen ja 
laskevat inflaatio-odotukset ovat kuitenkin lisänneet luottamusta Ruotsin talouteen ja 
talouspolitiikkaan. Kruunu on vähitellen vahvistunut ja korot ovat laskeneet. Oltuaan 
alimmillaan huhtikuussa kruunun arvo oli noussut vuoden 1995 loppuun mennessä yli 
15 prosenttia Saksan markkaan nähden, ja pitkien korkojen ero Saksaan verrattuna oli 
kaventunut noin 2,5 prosenttiyksikköä. 
Talouden elpyminen on ollut vientivetoista teollisuuden vahvan kilpailuaseman ansiosta 
Määrällisesti tavaroiden vienti lisääntyi lähes 16 prosenttia vuonna 1994 ja sen odotetaan 
lisääntyvän vielä 13 prosenttia vuonna 1995. Samaan aikaan Ruotsin tärkeiden 
vientiartikkeleiden kuten paperin ja selluloosan maailmanmarkkinahinnat nousivat jyrkästi 
vuonna 1995 johtaen ulkomaankaupan vaihtosuhteen suureen paranemiseen. Niinpä nettovienti 
on antanut BKT:n kasvulle voimakkaan sysäyksen sekä vuonna 1994 että 1995. Viennin Taulukko 1 
Ruotsi: Makrotalouden suorituskyky 
| | 19X6-90 1991-93 1994 1995 | 
BKT 11 kasvuvauhti 13 -1.6 2.6 3 7 
(muutos prosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 2.9 1.9 IX 1.5 
(muutos prosentteina) 
Työllisyys (nitutos prosentteina) O.X -3.9 -0.9 1.7 
Työttömyysaste (prosenttia) 2.1 6.2 9.x 9.2 
Inflaatio (muutos prosentteina) 6.6 6.1 3.1 2.x 
VafliUita.se -0.9 -2.6 0.3 1.6 
(prosenttia BKT:sta) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde:komission ennusteet marraskuussa 1995 
6.3.1996 
126 -
voimakas kasvu on johtanut teollisuustuotannon nopeaan lisääntymiseen. Tämän vuoksi 
kapasiteetin käyttöaste nousi jyrkästi nousukauden alkuvaiheessa, mikä aiheutti pelkoja 
inflaation lähtemisestä nopeaan kasvuun. Investointien voimakas kasvu erityisesti 
teollisuudessa on kuitenkin saanut aikaan tuotantokapasiteetin nopean laajenemisen ja 
huolimatta teollisuustuotannon jatkuvasta kasvusta vuonna 1995 kapasiteetin käyttöaste säilyi 
suurin piirtein muuttumattomana koko vuoden. 
Kuvio 1 - Ruotsi 
Tavaravienti ja teollisuustuotanto 
Mâârtimtcksil. 1990 100. kausikona"""» 
| — Vienti —Tuotanto] 
I I I I I I I I I I I I I I i I I I i I I I I i I I I I I I I I i I-J. i i I I I I I 
19X1 | I9K6 | 19X7 
Lähde: komission yksiköt 19XX | 19X9 1991 | 1992 | 1991 | 1994 | 1991 Vuoden 1995 jälkimmäisellä 
puoliskolla todettiin viennin 
ja teollisuustuotannon 
kasvun hidastumista 
viimeaikaisten talouden 
osoittimien mukaan. Tämä 
voi johtua osittain muiden 
Euroopan maiden 
heikentyneestä kysynnästä. 
Se voi myös osittain johtua 
kruunun vahvistumisesta. 
mikä on jossain määrin rapauttanut aiemmin erittäin vahvaa kilpailuasemaa. 
Taulukko 2 
Ruotsi: Talouspolitiikan osoittimet 
| | 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
Rahamäärän kasvu 7.4 6.1 4.5 
(miutos prosentteina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä 32 -7.1 -10.8 -7.0 
(prosenttia BKT:sta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka ' 51.H 65.4 79.3 81.4 
(prosenttia BKT:sta) 
Nimellispalkat työntekijää kohden 8.3 4.3 3.3 32 • 
(miutos prosentteina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden 1.6 -12 0.2 0.4 • 
(miutos prose ntte ina) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marraskuussa 1995 
* Viimeisimmät tiedot otettu huomioon Vuonna 1995 talouspolitiikan 
tiukka linja on vaikuttanut 
kotitalouksien käytettävissä 
oleviin tuloihin. Vuoden 1995 
erilaisten talouden 
tasapainottamistoimenpiteiden 
tuloksena käytettävissä olevat 
tulot alenivat yli 
5 prosenttiyksikköä. Yhdessä 
vuoden 1995 melko 
vaatimattomien palkankorotusten 
ja työllisyyden nousun kanssa 
saatiin lopputulokseksi 
6.3.1996 
- 127 -
käytettävissä olevien tulojen lasku 1,5 prosentilla. Yksityinen kulutus lisääntyi kuitenkin 
hieman ja kotitalouksien säästämisaste aleni jonkin verran vuoteen 1994 verrattuna. 
Kasvun odotetaan hidastuvan vuonna 1996. Kotimaisen kysynnän odotetaan pysyvän melko 
vaatimattomana osaksi tulevina vuosina koko ajan vallitsevan tiukan talouspoliittisen linjan 
vuoksi, mikä rajoittaa kotitalouksien käytettävissä olevien tulojen kasvua. Tällaisessa 
tilanteessa viennin voimakasta kasvua tarvitaan talouden kasvuvauhdin ylläpitäjänä. Tässä 
suhteessa ulkomaisen kysynnän hidastumiseen viittaava suuntaus vuoden 1995 toisella 
puoliskolla voi aiheuttaa huolta. 
Tuottajahinnat nousivat nopeasti vuoden 1995 alussa osittain kruunun arvon heikkouden 
vuoksi. Toinen tekijä oli selluloosan ja paperin hinnankorotukset. Nämä hinnankorotukset 
herättivät pelkoja inflaation lähtemisestä nousuun, mikä oli tapahtunut Ruotsissa aikaisempien 
valuutan arvon laskusta johtuneiden nousukausien aikana. Myös kuluttajahintaindeksin nousu 
kiihtyi vuoden 1995 alussa ja edellisvuoteen verrattuna nousu ylitti Ruotsin keskuspankin 
inflaatiotavoitteeksi asettaman ylärajan. Tämä nousu oli kuitenkin vain väliaikainen ja kruunun 
arvon nousua seuraten inflaatiovauhti on sittemmin vähitellen laantunut ja oli vuoden 1995 
lopussa jälleen selkeästi sietorajojen sisäpuolella. 
Talouspolitiikan tulevien vuosien suurimmat haasteet 
Työttömyysasteen alentaminen on tällä hetkellä Ruotsin viranomaisten tärkeimpiä haasteita. 
Huolimatta työllisyyden lisääntymisestä jonkin verran vuonna 1995, työttömyys on pysynyt 
historiallisesti hyvin korkealla tasolla. Tässä suhteessa vuoden 1995 palkkasopimusten tulos, 
joka johtaa tulevina vuosina kilpailijamaita korkeampiin palkankorotuksiin, ei ole rohkaiseva 
merkki. Tämä on erityisen huolestuttavaa siksi, että palkankorotukset talouden suojatulla 
alueella olivat teollisuuden palkankorotuksia suurempia. Tämä osoittaa tarvetta lisätä 
ponnisteluja työmarkkinoiden toimivuuden parantamiseksi. Muuten on olemassa vaara, että 
tuloksena on kilpailukyvyn huononeminen ja inflaation kasvu, mikä voi olla työllisyysnäkymien 
kannalta vahingollista. 
Toinen tärkeä haaste on julkisen talouden rahoitusaseman saaminen terveelle pohjalle 
1990-luvun alun taantuman aikana tapahtuneen vakavan heikkenemisen jälkeen. Tässä 
suhteessa talouspolitiikka on toistaiseksi ollut menestyksekästä ja julkisen talouden 
rahoitustilanne on parantunut huomattavasti siitä kun budjettivaje oli huipussaan 
13,3 prosenttia BKT:sta vuonna 1993. Vajeen odotetaan päätyvän noin 7 prosenttiin BKT:sta 
vuonna 1995 ja sen ennustetaan jatkavan tulevina vuosina vähenemistään. Samaan aikaan 
julkisen velan nopea kasvu on miltei päättynyt Tämä olisi edellä kesäkuussa julkistettuun 
6.3.1996 
- 128-
lähentymisohjelmaan sisältyvää suunnitelmaa, joka ennusti huomattavasti korkeampaa 
budjettivajetta vuodelle 1995 ja myös yleisen julkisen velan tasapainottumista vasta 
myöhemmin kuin miten nyt näyttäisi tapahtuvan. 
Julkisen talouden rahoitustilanteen parantuminen johtuu hallituksen 118 miljardin kruunun 
vakautusohjelmasta, joka vastaa noin 7,5 prosenttia BKT:sta ja on lähentymisohjelman 
kulmakivi. Voimakkaampi taloudellinen toimeliaisuus on myös vaikuttanut paljon tilanteen 
paranemiseksi. Julkistalouden tulojen ja menojen korkean tason vuoksi Ruotsin talousarvio on 
hyvin herkkä suhdannevaihteluille. Tilanteen paraneminen johtuu sekä tulojen kasvusta että 
menojen laskusta, joiden vaikutus on ollut suunnilleen samansuuruinen. Merkittävä talouden 
hidastuminen tulevina vuosina voisi sen vuoksi aiheuttaa työllisyysnäkymiin ja julkiseen 
rahoitustilanteeseen liittyviä pelkoja. 
Rahapolitiikan osalta julkistettiin selkeä inflaatiotavoite sen jälkeen, kun kruunu oli päästetty 
kellumaan, ja sen mukaan kuluttajahintaindeksin vuotuinen kasvu saa olla 2 prosenttia 
1 prosenttiyksikön liikkumavaralla kumpaankin suuntaan. Elokuusta 1994 alkaen 
rahapolitiikkaa kiristettiin korkeampiin inflaatio-odotuksiin ja -paineisiin viittaavien merkkien 
vuoksi asteittain. Inflaation pääasiallinen alkusysäys oli heikko kruunun arvo, vaikka vuoden 
1995 loppupuolella tapahtunut kruunun vahvistuminen ja kotimaisen kysynnän vähäisyys auttoi 
pitämään inflaation sietorajojen sisäpuolella. Inflaatio-odotukset myös laskivat vähitellen 
vuoden 1995 aikana. Tammikuussa 1996 virallista repo-korkoa laskettiin kahdesti, yhteensä 
0,46 prosenttiyksikköä. 
6.3.1996 
29 
YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA 
Elpyminen jatkuu vaikka kasvu hidastuu 
Elpyminen on nyt jatkunut hyvän matkaa neljättä vuotta ja se on kestänyt pitempään kuin 
muissa EU-maissa, joiden elpyminen alkoi myöhemmin. Vuodelta 1995 odotettiin kasvun 
hidastumista kestävämmälle tasolle kuin vuoden 1994 3,9 prosenttia, mutta todellisuudessa 
kasvu oli odotettua vähäisempää. Samalla kun BKT.n kokonaiskasvu oli vuonna 1995 
2,6 prosenttia, vuoden toisen, kolmannen ja neljännen neljänneksen kasvu oli keskimäärin juuri 
alle 2 prosenttia vuodessa. 
Taulukko 1 
Yhdistynyt kuningaskunta: Makrotalouden suorituskyky 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
BKT n kasvuvauhti 3.3 -0.1 3.X 2.6 
(muutosprosentteina) 
Kotimainen kysyntä yhteensä 4.0 -0.3 3.3 2.0 
(muutos prose ntte ina) 
Työllisyys (muutos prosentteina) 1.9 -2.3 0.0 0.8 
Työttömyysaste (prosenttia) 9.0 9.8 9.6 8.8 
Inflaatio (muutos prosentteina) 5.0 5.2 2.5 3.0 
Vaihtotase -3.8 -2.6 -2.1 -2.1 
(p rose nttia B KT sta ) 
Selitteet Belgian taulukossa 2 
Ixihde: komission ennusteet marraskuussa 1 ')95 Vuonna 1994 teollinen tuotanto 
kasvoi 5,1 prosenttia, osaksi 
öljytuotannon voimakkaan kasvun 
tuloksena, kun vastikään käyttöön 
otetut kentät tulivat mukaan 
tuotantoon. Tehdasteollisuuden ja 
talonrakennusalan tuotanto kasvoi 
myös voimakkaasti - 4,3 ja 4,4 
prosentilla samassa järjestyksessä. 
Palvelujen tuotanto kasvoi 
3,6 prosenttia. Vuonna 1995 
teollisuustuotantoa laimensi 
kuitenkin öljyntuotannon kääntyminen laskuun; lisäksi tehdasteollisuuden tuotanto oli suureksi 
osaksi tasaista koko vuoden ja talonrakennustuotanto laski. Suurin osa BKT:n noususta 
vuoden 1995 aikana oli palvelualan ansiota. 
Näiden tuotantosuuntausten syyt näyttävät liittyvän lopullisen kysynnän kasvukäyttäytymiseen. 
Nettoviennin vaikutus kasvuun oli vuonna 1995 huomattavasti pienempi kuin vuonna 1994. 
Yksityinen kulutus kasvoi kuitenkin, vähittäiskaupan heikkoudesta huolimatta, 2Vi prosenttia 
vuonna 1995 palvelujen kysynnän kasvun ansiosta. Reaaliset käytettävissä olevat tulot olivat 
alhaalla näiden vuosineljännesten aikana vähäisen palkkojen nousun ja joidenkin 
henkilöverotukseen liittyvien korotusten vuoksi, tästä syystä kulutuksen kasvu oli yhteydessä 
säästämisasteen laskuun. Samalla kun talouden elpyminen jatkuu pitkällä neljättä vuottaan, 
kiinteät investoinnit odottavat vielä normaalisti suhdannekierron tässä vaiheessa havaittavan 
kasvun alkua, ja vuonna 1995 sen kasvu oli vain VA prosenttia Kuvio 1 esittää nykyisen 
investointikäyttäytymisen eron verrattuna edelliseen nousukauteen Investoinnit eivät 
kuitenkaan ole olleet täydellinen pettymys. Vaikka rakennuksiin ja tuotantolaitoksiin tehdyt 
investoinnit jäivät alhaisiksi, laiteinvestoinnit kasvoivat vuoden kolmena ensimmäisenä 
6.3.1996 
- 130-
Kuvio 1 - Yhdistynyt kuningaskunta 
Kiinteät investoinnit yhteensä - elpymisten vertailu 
(kausikorjattuna) HKI :n alin taso 100 
Ml 
Ml) 
131 
BO 
121 
120 
111 — 1992 2. neljänneksestä 1995 3. neljännekseen 
— 19X5 4. neljänneksestä 1990 1. neljännekseen neljänneksenä 14 prosentin 
vuosivauhtia. Varastojen 
määrä jatkoi kasvuaan 
suurimman osan vuodesta 
1995 ja se voi olla osittain 
tahatonta rajallisen 
loppukysynnän vuoksi. 
Tavaroiden vienti kasvoi 
10 prosenttia vuonna 1994 
ja vaikutti merkittävästi 
BKT:n vahvuuteen. Vuonna 
1995 viennin kasvu 
kuitenkin hidastui - osittain vähentyneen öljynviennin vuoksi ja osittain muiden EU:n 
jäsenvaltioiden kasvun väliaikaisen pysähtymisen vuoksi, joihin 59 prosenttia Yhdistyneen 
kuningaskunnan tavaraviennistä suuntautuu. Vaikka öljy jätetään laskujen ulkopuolelle, vienti 
kasvoi vain 2'/2 prosentin vuosivauhdilla vuoden 1994 viimeisen ja vuoden 1995 kolmannen 
neljänneksen välisenä aikana, huolimatta punnan arvon laskun aiheuttamasta kilpailukyvyn 
parantumisesta. .1 t 1 o 7 N ') 1(1 11 i: \\ 14 11 ](, |7 
Vuosineljännekset HKT:n alimmasta tasosta 
Lähde: komission yksiköt 
Taulukko 2 
Yhdistynyt kuningaskunta: Talouspolitiikan osoittimet 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Rahamääriin kasvu 16.3 4.6 3.5 10.1 
(miutos prose ntte ina) 
Julkisyhteisöjen rahoitusjäämä -1.1 -5.6 -6.8 -5.1 
(prosenttia BKTsta) 
Julkisyhteisöjen bruttovelka 43.5 42.0 50.3 52.5 
(prosentti;! BKT:sta) 
N ime llispalkat työntekijää kohtien 8.3 6.0 3.5 3.2 
(miutos prose ntte ina) 
Reaalipalkat työntekijää kohden .yi 0.8 1.0 0.2 
(miutos prosentteina) 
Selitteet Helium taulukossa 2 
Lähde: komission ennusteet marrask luissa !<>'>s Viimeisimmät talouden osoittimet 
antavat ristiriitaisia tuloksia, vaikka 
ne eivät viittaa siihen, että nykyinen 
toimeliaisuuden kasvu poikkeaisi 
paljoa suurimman osan vuotta 1995 
vallinneesta suuntauksesta. 
Vähittäismyynti kasvoi 
voimakkaasti, 3A prosenttia vuoden 
1995 viimeisellä neljänneksellä, 
oltuaan tasaista suurimman osan 
vuolta 1995. Vientimäärät 
kasvoivat 1 prosentin marraskuuta 
edeltävänä kolmena kuukautena samalla, kun tuonti laski '/• prosenttia. Sen sijaan 
teollisuustuotanto jäi ennalleen, ja talouden sekä lyhyen että pitemmän aikavälin osoittimet 
jatkoivat laskuaan viitaten siihen sekä vahvistaen, että hidastuminen on tosiasia. Kuitenkin 
6.3.1996 
13 
tulevaisuuteen suuntautuvat indikaattorit viittaavat tehdasteollisuuden virkistymiseen ja 
tilausten määrän kasvuun vuoden 1996 ensimmäisellä neljänneksellä. 
Vähittäishintojen kasvusta ilman kiinnelainojen korkomaksuja mitattu taustainflaatio kiipesi 
ylöspäin hyvin hitaasti koko vuoden ja päätyi keskimäärin 2,9 prosenttiin vuoden 1995 
viimeisellä neljänneksellä, joskin tämä on turvallisesti hallituksen, asettaman 1-4 prosentin 
tavoitteen sisäpuolella. Tämä lisäys liittyi kyseisen kauden aikana esiintyneeseen 
tuottajahintojen vuosi-inflaation kohoamiseen. Se puolestaan johtui aikaisemmista raaka-
aineiden maailmanmarkkinahintojen aiheuttamista hankintahintojen voimakkaista nousuista. 
Vuotuinen hankintahintainflaatio aleni huomattavasti vuoden 1995 viimeisinä kuukausina. 
Lisäksi palkkainflaatio pysyi alhaisena työmarkkinatilanteen kiristymisestä huolimatta: piilevä 
ansioiden kasvu oli vain VA prosenttia vuoden 1995 kolmannella neljänneksellä - alimmillaan 
kahteen vuoteen. Nämä suuntaukset näkyvät kuviosta 2. 
Rahapolitiikalla pyritään pitämään taustainflaation suuruus 1-4 prosenttina tavoitteena saada se 
pysyvästi 1-1XA prosentin haarukkaan nykyisen parlamenttikauden loppuun (viimeistään 
toukokuuhun 1997) mennessä ja siitä edelleen. Peruskorkojen peräkkäiset nostamiset 
5'/4 prosentista 63/4 prosenttiin syyskuun 1994 ja helmikuun 1995 välisenä aikana varmistivat 
sen, että inflaatio pysyi hyvin laajemmalla vaihteluvälillä punnan arvon noin 7 prosentin 
alentumisesta huolimatta vuonna 1995. Kuitenkin, kuten edellä on kuvattu, taloudellinen 
toimeliaisuus pysyi verkkaisena koko vuoden 1995 ja sille olivat ominaisia tukahdutetut 
inflaatiopaineet. Peruskorkoja alennettiin 6V2 prosenttiin 13 päivänä helmikuuta 1995 ja 
6!/4 prosenttiin tämän vuoden tammikuun 18 päivänä. Hallituksen haasteena on saada 
taustainflaatio kapeampaan vaihteluväliin mainitun lyhyen ajan kuluessa ja saada se pysymään 
siellä, mutta tuottaa samalla riittävä talouskasvu. 
Kuvio 2 - Yhdistynyt kuningaskunta 
Kuluttajahintojen taustainflaatio (kuluttajahintaindeksi*) ja palkat 
Muutos prosentteina edellisvuoteen nähden Vaikka talouskasvu hidastui, työllisyys jatkoi kasvuaan vuonna 1995, joskin hitaasti. 
Työnantajien keskuudessa 
tehty tutkimus osoitti 
vuotuisen kasvun olevan 
0,9 prosenttia vuoden 1995 
ensimmäisten kolmen 
neljänneksen aikana, samalla 
kun kotitalouksista tehty 
työvoimatutkimus viittasi 
siihen, että työllisyyden 
kasvun olisi nopeampaa. On 
1 ,w 1 ,«*, 1 ,,9, mahdollista, että ensin 
Kuluttajahintaindeksi ilman kiinnclainakultija mainittu tUtkimUS ei ännä 
Lähde: komission yksiköt \ «—Kuluttajahintaindeksi 
\ —Palkat 
I I I I I I I I I T I _J | 
6.3.1996 
- 132-
oikeaa tulosta vasta perustettujen yritysten uusista työpaikoista tai talonrakennusalan joillakin 
alueilla kasvavasta työllisyydestä. Työttömyys jatkoi laskuaan vuoden 1995 lopussa se oli juuri 
yli 8 prosenttia työvoimasta: yli 2 prosenttiyksikköä alhaisempi kuin EU:n keskiarvo. Vuoden 
1995 toisen puoliskon laskut olivat kuitenkin yleensä pienempiä kuin aikaisemmin samana 
vuonna, koska kasvu oli merkittävästi hidastunut. 
Työllisyyden kasvu, joka liittyy viimeaikaiseen BKT:n kasvuun, johti tuottavuuden 
lisääntymiseen 2,5 prosentin vuosivauhdilla vuoden 1995 kolmen ensimmäisen neljänneksen 
aikana -jossain määrin hitaammin kuin vuoden 1994 3,3 prosentin vauhti. Palkkainflaatio, 
kuten edellä on todettu, pidettiin alhaisena ja palkkakustannukset yksikköä kohti nousivat 
vuoden 1995 kolmen ensimmäisen neljänneksen aikana vain 2,1 prosentin vuosivauhdilla. 
Tilanne on kuitenkin varsin erilainen tehdasteollisuudessa, missä kasvu on viime aikoina ollut 
olematonta ja vuoden 1995 kolmannen neljänneksen taustalla oleva palkkainflaatio oli 
4Vi prosenttia - selvästi korkeammalla kuin kokonaistalouden keskimääräinen VA prosenttia. 
Vastaavasti tehdasteollisuuden tuottavuus vuoden 1995 kolmannella neljänneksellä oli vain 
0,7 prosenttia korkeampi kuin vuotta aiemmin, kun taas palkkakustannukset yksikköä kohti 
olivat noin 3,7 prosenttia korkeammat. 
Kasvu jatkuu kestävällä tasolla 
Kasvunäkymät osoittavat kasvun jatkumista kestävällä tasolla. Talous näyttäisi varmasti voivan 
kasvaa lähitulevaisuudessa tuotantopotentiaalin 2Vz prosenttia vauhdilla - hieman nopeammin 
kuin nykyiset kasvuluvut osoittavat - koska näköpiirissä ei ole juuri puutetta pääomasta tai 
työvoimasta ja inflaatiopaineet pysyvät alhaisina. 
Yksi tekijä, jonka odotetaan vaikuttavan kasvuun, on pitkään odotettu kiinteiden investointien 
elpyminen, vaikka se jää vähäisemmäksi julkisen talouden investointien alenemisten vuoksi. 
Näkymät viittaavat siihen, että inflaatio pysyy alhaisena. Vallitsevan kasvun maltillisuuden 
odotetaan pitävän palkkainflaation kurissa lyhyellä aikavälillä ja odotettavissa oleva kasvu 
johtaa tuskin palkkainflaation huomattavaan nousuun tulevien kahden vuoden aikana. 
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus esitti maaliskuussa 1995 ajantasaistetun 
lähentymisohjelman, joka perustuu marraskuun 1994 talousarviossa esitettyihin toimenpiteisiin. 
Erityisesti esitettiin aikaisemmissa suunnitelmissa olevien kassamenojen vähennyksiä, jotka 
olivat mahdollistuneet odotettua edullisemman inflaatiokehityksen vuoksi. Valtion 
rahoitustilanteen odotettiin sen vuoksi parantuvan nopeammin. Loppujen lopuksi kehitys 
osoittautui verkkaiseksi, ja vaikka tämä ei olisi yksin vaikuttanutkaan asiaan, odottamattoman 
vähäiseksi jääneet vuoden 1995 verotulot hidastivat valtiontalouden tasapainottamista. Tämän 
yhtälön olemassaolo todettiin talousarviossa vuosille 1996-97, joka esitettiin marraskuussa 
1995 ja jonka vaikutus julkiseen rahoitustilanteeseen oli suurin piirtein neutraali. 
6.3.1996 
ISSN 1024-4492 
KOM(96) 86 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 10 
Luettelonumero : CB-CO-96-105-FI-C 
ISBN 92-78-01363-3 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg