Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ilmaa pilaavia, maastokäyttöisiin koneisiin asennettavista polttomoottoreista peräisin olevien kaasumaisten ja hiukkasmaisten aineiden päästöjä vastaan kohdistuvia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä



Virallinen lehti nro C 328 , 07/12/1995 s. 0001



Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ilmaa pilaavia, maastokäyttöisiin koneisiin asennettavista polttomoottoreista peräisin olevien kaasumaisten ja hiukkasmaisten aineiden päästöjä vastaan kohdistuvia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (95/C 328/01) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) KOM(95) 350 lopull. - 95/0209 (COD) (Komission esittämä 7 päivänä syyskuuta 1995) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, toimivat sopusoinnussa sopimuksen 189 b artiklan määräämän menettelyn kanssa, sekä katsovat, että sisämarkkinoiden puitteissa tulisi päättää toimenpiteistä; sisämarkkinat käsittävät alueen ilman sisäisiä rajoja, jolla varmistetaan tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaa kulku; 5. ympäristötoimintaohjelma(1) tunnustaa perusperiaatteeksi, että kaikkia ihmisiä tulee suojata tehokkaasti tunnustettuja ilman pilaantumisen aiheuttamia terveysriskejä vastaan ja että tämä vaatii erityisesti valvomaan typpidioksidien (NO2), hiukkasten (PT), mustan savun ja muiden ilmaa pilaavien aineiden, kuten hiilimonoksidin (CO) päästöjä; ottamalla huomioon troposfäärisen otsonin (O3) muodostumisen ja siihen liittyvien terveydellisten ja ympäristöllisten vaikutusten estämisen, typpioksidien (NO) ja hiilivetyjen (HC) emänuklidien päästöjä on vähennettävä; happamoitumisen aiheuttamat ympäristölliset vahingot vaativat myös vähentämistä, koskien mm. NOx- ja HC-päästöjä; Euroopan yhteisö allekirjoitti huhtikuussa 1992 YK- ECE-pöytäkirjan VOC-vähennyksistä ja liittyi pöytäkirjaan NOx-vähennyksistä joulukuussa 1993 (lisäys), jotka molemmat koskevat vuoden 1979 sopimusta pitkän aikavälin yli rajojen tapahtuvasta ilman pilaantumisesta; sopimus hyväksyttiin heinäkuussa 1982; komissio sitoutui maaliskuussa 1991 pidetyssä 1477. ympäristöneuvoston kokouksessa jatkamaan tutkimuksia maatalouden, metsäteollisuuden ja teollisuuden dieselmoottorien ilman pilaamiskysymyksestä; neljän jäsenvaltion muistiolla komissiota pyydettiin kesäkuussa 1993 aloittamaan tämän direktiivin valmistelu; yksittäiset jäsenvaltiot eivät pysty riittävällä tavalla pääsemään tavoitteeseen, joka koskee liikkuvien, maastokäyttöisten koneiden moottorien ilmaa pilaavien päästöjen tason alentamista ja sisämarkkinoiden perustamista ja toimintaa moottoreita ja koneita varten, ja se on paremmin saavutettavissa lähentämällä jäsenvaltioiden lakeja, jotka koskevat toimenpiteitä maastokäyttöisiin liikkuviin koneisiin asennettavien moottorien ilman pilaamista vastaan; perustamisopimuksen 100 a 3 kohta artiklan vaatii mm. korkeatasoista suojaa terveydelle ja ympäristölle; näiden moottoreiden päästöjen valvontaa koskeva lainsäädäntö puuttuu nykyisin sekä yhteisön että useimpien jäsenvaltioiden tasolta; komission tekemät viimeaikaiset tutkimukset(2) osoittavat, että maastokäyttöisten liikkuvien koneiden moottorien päästöt muodostavat merkittävän osuuden ihmisen aiheuttamista määrättyjen haitallisten ilmaa pilaavien aineiden kokonaispäästöistä; puristussytytyksellä toimivien moottorien luokka, jota tällä ehdotuksella säännellään, on vastuussa huomattavasta NOx- ja PT-peräisestä ilman pilaantumisen osuudesta, varsinkin kun sitä verrataan maantiekuljetussektorin vastaavaan; merkittävä määrä lainsäädäntöä on olemassa Euroopan yhteisön tasolla, koskien maantieajoneuvojen ja raskaiden maantieajoneuvojen dieselmoottoreiden päästövaatimuksia (esim. direktiivi 88/77/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/542/ETY(4) ja direktiivillä 70/220/ETY(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/12/ETY(6); päästöt maastokäyttöisistä liikkuvista koneista, jotka on varustettu puristussytytysmoottoreilla, varsinkin NOx- ja PT-päästöt, muodostavat huolestuneisuuden ensisijaisen syyn; nämä lähteet tulisi säännellä ensi tilassa ja on paikallaan säilyttää mahdollisuus laajentaa sen jälkeen direktiivi sisältämään myös muiden maastokäyttöisten koneiden moottorien päästöjen valvontaa, koskien myös muiden laitteiden yhteydessä käytettyjä, kuten esim. kaasuöljymoottorilla varustettuja laitteita; kaikki ponnistelut on kohdistettava näiden ilmaa pilaavien aineiden ympäristöön pääsyn vähentämiseksi kustannuksiltaan mahdollisimman tehokkaalla tavalla; lisäksi näiden päästöjen valvonta ja päästönormeista päättäminen täten ilmakehän pilaamislähteellä edustaa kustannuksiltaan tehokasta vaihtoehtoa verrattuna näiden ilmaa pilaavien aineiden muiden lähteiden valvonnan tiukentamiseen; direktiivin taloudellinen vaikutus on rajoitettu ja vaiheen II entistä tiukempien vaatimusten täytäntöönpanon aikataulu on väljä; mitä tulee todistusmenettelyihin, tyyppihyväksynnän lähestymistapa on otettu esiin eurooppalaisena menetelmänä, joka on kestänyt ajan haasteet hyväksyttäessä maantieajoneuvoja ja niiden komponentteja; perusmoottorin hyväksyminen samanlaisia osia käyttävän ja samojen rakenneperiaatteiden mukaan valmistetun moottoriryhmän (moottoriperheen) puolesta on otettu käyttöön uutena osana; vaatimuksia noudattaen tuotetut moottorit merkitään asianmukaisesti ja niistä ilmoitetaan hyväksyntäviranomaisille; hallinnollisten rasitteiden pitämiseksi alhaisina ei ole katsottu tarpeelliseksi perustaa mitään suoraa viranomaisen moottorien valmistuspäivämäärään kohdistamaa valvontaa tehostettujen vaatimusten vuoksi; tämä valmistajille jätetty vapaus vaatii heitä helpottamaan viranomaisten pistekohtaisten tarkastusten valmisteluja ja antamaan käyttöön olennaista tuotantosuunnittelutietoa säännöllisin väliajoin; tämän menettelyn mukaisesti annetun huomautuksen ehdoton noudattaminen ei ole pakollista, mutta tehokas noudattaminen helpottaisi hyväksyntäviranomaisten arviointisuunnittelua ja auttaisi valmistajien ja tyyppihyväksyntäviranomaisten välisen luottamussuhteen parantamisessa; direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, ja YK/ECE määräyksen 49 sarjan 02, kuten se on luetteloituna direktiivin 92/53/ETY(7) liitteen IV lisäohjeessa IV, mukaisesti myönnetyt hyväksymiset tunnustetaan samanarvoisiksi tämän direktiivin vaatimien kanssa; moottoreita, jotka ovat vaatimusten mukaisia ja kuuluvat tähän piiriin, tulee sallia myydä ja käyttää jäsenvaltioissa; näitä moottoreita ei saa alistaa minkään muun kansallisen päästövaatimuksen alaiseksi; hyväksymisiä myöntävä jäsenvaltio ryhtyy välttämättömiin valvontatoimenpiteisiin; laadittaessa uusia koemenettelyjä ja raja-arvoja on välttämätöntä ottaa huomioon tämän tyyppisten moottorien erityiset käyttötavat; komission tällä alueella tekemä työ on osoittanut, että yhteisön moottoriteollisuudella on ollut jo jonkin aikaa käytössään tai se on parhaillaan täydentämässä tekniikkaa, joka sallii huomattavan parannuksen päästöjen kannalta; on paikallaan ottaa nämä normit käyttöön noudattaen koettua kahden vaiheen lähestymistavan periaatetta; toisen vaiheen voimaan saattaminen täyttä tehokkuutta varten todellisessa käytössä vaatii määrättyjen ehtojen täyttämistä, koskien vähärikkisen kaasuöljyn saatavuutta tämän luokan maastokäyttöisille liikkuville koneille kaikissa jäsenvaltioissa; suuritehoisten moottorien olennaiseen päästöjen vähentämiseen pääseminen näyttää muita helpommalta, koska niiden yhteydessä voi käyttää maantieajoneuvojen moottoreita varten kehitettyä, olemassa olevaa tekniikkaa; tämä huomioon ottaen on edellytetty vaatimusten porrastettua käyttöönottoa alkaen vaiheella I tarkoitettuna kolmen teholuokan korkeimmasta; tätä periaatetta noudatetaan myös vaiheessa II, poikkeuksena uusi neljäs teholuokka, jota vaihe I ei kata; tällä säännellyllä maastokäyttöisten koneiden käytön sektorilla, joka on maataloustraktoreiden ohella tärkein, jos sitä verrataan maantiekuljetuksen aiheuttamiin päästöihin, voi tämän direktiivin käyttöönoton jälkeen odottaa huomattavaa päästöjen vähenemistä; mikäli kaikki kysymykseen tulevat moottorit noudattavat sitä, vaiheen I laskettu päästöjen väheneminen olisi noin 23 % NOx:lle, 11 % HC:lle ja 27 % hiukkaspäästöille, vaiheessa II noin 67 % hiukkaspäästöille, 29 % HC:lle ja 42 % NOx:lle; johtuen dieselmoottorien CO- ja HC-päästöjen yleensä erittäin hyvistä suoritusarvoista, päästöjen kokonaismäärän paranemismarginaalit ovat hyvin pieniä; CO- ja HC-päästöjen huomattavaan vähenemiseen voi päästä tämän direktiivin suunnitellulla lisäyksellä, koskien kaasuöljyllä käyvien moottorien aluetta; pitkälle kehitetyn päästötekniikan varhaisen käyttöönoton rohkaisemiseksi on laadittu sopimusehto taloudellisten välineiden käyttämistä varten; poikkeuksellisten teknisten tai taloudellisten olosuhteiden tapaukseen varautumiseksi on integroitu sellaisia menettelyjä, jotka voisivat vapauttaa valmistajat direktiiviin liittyvistä velvoitteista; "Tuotannon yhdenmukaisuuden" (COP, Conformity of Production) varmistamiseksi valmistajia vaaditaan tekemään vastaavat järjestelyt heti moottorin hyväksymisen saatuaan; havaittuja noudattamattajättämistapauksia varten on laadittu sopimusehdot, joissa esitetään tiedottamismenettelyt, korjaavat toimenpiteet ja yhteistyömenettely, joiden tehtävänä on sallia mahdollisten jäsenvaltioiden välisten mielipide-erojen sovittelu todistuksen saaneiden moottorien noudattamiskysymyksissä; teknisiä sopimusehtoja tulee täydentää ja sovittaa tarpeen mukaan teknisen edistymisen mukaisiksi; tätä tarkoitusta varten on laadittava sopimusehto "Tekniseen edistykseen sovittamisen komitean" perustamiseksi direktiivin liitteiden sovittamista varten, ja moottorien koestamisen varmistamiseksi hyvän laboratoriokäytännön sääntöjen mukaisesti on laadittu sopimusehdot, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Alue Tämä direktiivi koskee moottoreita, jotka on tarkoitettu asennettaviksi maastokäyttöisiin koneisiin, poikkeuksina - ajoneuvot, jotka on tarkoitettu neuvoston direktiivin 70/156/ETY(8), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 93/81/ETY(9), ja direktiivin 92/61/ETY(10) määrittämiin matkustajien tai tavaroiden kuljetuksiin maantiellä, - direktiivin 74/156/ETY(11), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 88/297/ETY(12), määrittelemät maataloustraktorit, - ne koneet, joita ei ole katettu tämän direktiivin liitteen I osan 1 määrittelyllä. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan - liikkuvalla maastokoneella kaikkia liikkuvia koneita tai ajoneuvoja, varustettuna korilla tai ilman sitä, joiden voimanlähteenä on polttomoottori, - tyyppihyväksynnällä menettelyä, jonka mukaan jäsenvaltio todistaa, että polttomoottorityyppi, joka voi olla moottoriperheen edustaja koskien moottori(e)n aiheuttamien ilmaa pilaavien kaasu- ja hiukkaspäästöjen tasoa, täyttää tämän direktiivin asiaa koskevat tekniset vaatimukset, - moottorityypillä moottoriluokkaa, jossa ei ole moottorien ominaisuuksien sellaisia olennaisia eroavuuksia, jotka on määritelty tämän direktiivin liitteen II lisäyksen 1 kappaleissa 1 4, - moottoriperheellä valmistajan sellaisten moottorien ryhmitystä, joilla oletetaan rakenteensa vuoksi olevan samanlaiset pakokaasupäästöjen ominaisuudet, jolloin jokainen tämän ryhmän moottori noudattaa tämän direktiivin vaatimuksia ja voi olla alistettavissa 12 artiklan kuvaamille toimenpiteille, koskien sen perusmoottorin hyväksymistuloksia, - perusmoottorilla moottoria, joka on valittu moottoriperheestä siten, että se noudattaa tämän direktiivin liitteen I osissa 6 ja 7 asetettuja vaatimuksia, - valmistajalla henkilöä tai elintä, joka on vastuussa hyväksyntäviranomaiselle kaikista tyyppihyväksyntämenettelyn näkökohdista ja tuotannon yhdenmukaisuuden varmistamisesta; sillä ei ole olennaista merkitystä, onko henkilö tai elin suoraan mukana kaikissa moottorin valmistusvaiheissa, - hyväksyntäviranomaisella jäsenvaltion valtuudet omaavaa viranomaista, joka on vastuussa moottorin tai moottoriperheen tyyppihyväksynnän kaikista näkökohdista, hyväksyntätodistusten myöntämisestä ja peruuttamisesta, toimimaan yhteyspisteenä muiden jäsenvaltioiden hyväksyntäviranomaisia varten ja olemaan vastuussa valmistajan tuotantojärjestelyjen yhdenmukaisuuden tarkastamisesta, - teknisellä palvelulla organisaatiota tai elintä, joka on nimetty koestuslaboratorioksi suorittamaan kokeita tai tarkastuksia jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen puolesta; hyväksyntäviranomainen voi itsekin suorittaa tätä tehtävää, - tiedotusasiakirjalla tämän direktiivin liitteen II esittämää asiakirjaa, joka määrää hakijan toimitettavaksi jäävästä tiedosta, - tiedotuskansiolla kaikkia hakijan tekniselle palvelulle tai hyväksyntäviranomaiselle toimittamia esite- tai arkistotietoja, piirroksia, valokuvia ym., kuten tiedotusasiakirjassa on määrätty, - tiedotuspaketilla tiedotuskansiota sekä kaikkia niitä koestusraportteja tai muita asiakirjoja, jotka tekninen palvelu tai hyväksyntäviranomainen on lisännyt tiedotuskansioon toimintansa suorittamisen kuluessa, - tiedotuspaketin sisällysluettelolla asiakirjaa, johon on luetteloitu tiedotuspaketin sisältö sopivalla tavalla numeroituna tai muulla tavalla merkittynä kaikkien sivujen selvää tunnistamista varten. 3 artikla Tyyppihyväksynnän hakeminen 1. Valmistajan tulee alistaa hakemus moottorin tai moottoriperheen tyyppihyväksynnästä jäsenvaltion hyväksyntäviranomaiselle. Hakemukseen tulee liittää tiedotuskansio, jonka sisältö on esitetty tämän direktiivin liitteen II tiedotusasiakirjassa. 2. Jos hyväksyntäviranomainen päättelee, ettei jätetty hakemus vastaa täysin liitteen II lisäyksen 2 kuvaamaa moottoriperhettä, koskien valittua perusmoottoria, kappaleen (1) tarkoittamaa hyväksyntää varten on toimitettava vaihtoehtoinen tai, mikäli tarpeen, lisäperusmoottori, joka hyväksyntäviranomaisen tulee määrittää. 3. Mitään yhtä moottorityyppiä tai moottoriperhettä koskevaa hakemusta ei saa jättää useammalle kuin yhdelle jäsenvaltiolle. Jokaisesta hyväksyttäväksi tarkoitetusta tyypistä (perhe) tulee jättää erillinen hakemus. 4 artikla Tyyppihyväksyntämenettely 1. Jokaisen jäsenvaltion tulee myöntää tyyppihyväksyntä kaikille moottorityypeille tai moottoriperheille, jotka ovat tiedotuskansiossa esitettyjen yksityiskohtien mukaiset ja täyttävät tämän direktiivin vaatimukset. 2. Jokaisen jäsenvaltion tulee täyttää kaikki asiaan kuuluvat tyyppihyväksyntätodistuksen kohdat (malli on kuvattu tämän direktiivin liitteessä VI) jokaisen hyväksymänsä moottorityypin tai moottoriperheen osalta ja koota tai todentaa tiedotuspaketin sisällysluettelon sisältö. Hyväksyntätodistukset on numeroitava noudattaen liitteessä VII kuvattua mentelmää. Täytetty hyväksyntätodistus liitteineen on toimitettava hakijalle. 3. Silloin, kun hyväksyttävä moottori täyttää tehtävänsä tai tarjoaa erityisen ominaisuuden ainoastaan maastokäyttöisen koneiston muiden osien yhteydessä ja yhden tai useamman vaatimuksen noudattaminen on todennettavissa ainoastaan silloin, kun hyväksyttävä moottori toimii koneen muiden osien yhteydessä, joko todella tai simuloituna, moottori(e)n tyyppihyväksynnän kattamaa aluetta on rajattava vastaavasti. Moottorityypin tai moottoriperheen tyyppihyväksyntätodistuksen tulee tällöin sisältää kaikki sen käyttöön kohdistuvat rajoitukset, ja siinä on todettava kaikki sen asentamiseen kohdistuvat ehdot. 4. Jokaisen jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen on lähetettävä kuukausittain muiden jäsenvaltioiden hyväksyntäviranomaisille luettelo (joka sisältää liitteen VIII esittämät yksityiskohdat) kaikista antamistaan moottorin (perheen) tyyppihyväksynnöistä, hylkäämisistä tai peruuttamisista kyseisen kuukauden aikana; lisäksi sen tulee lähettää, saadessaan toisen jäsenvaltion hyväksyntäviranomaiselta pyynnön, heti kopio moottorin (perheen) tyyppihyväksyntätodistuksesta mukana (ilman) tiedotuspaketti(a) kustakin hyväksymästään tai hylkäämästään tai peruuttamastaan moottorityypistä (perheestä) ja/tai luettelo annetun tyyppihyväksynnän mukaisesti tuotetuista moottoreista, kuten 6 artiklan 3 kohdassa on kuvattu, sisältäen liitteen IX esittämät yksityiskohdat ja/tai kopion 6 artiklan 4 kohdassa kuvatusta julistuksesta. 5. Jokaisen jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen tulee lähettää vuosittain, tai lisäksi vastaavan hakemuksen saatuaan, komissiolle kopio liitteen X mukaisesta tietoliuskasta koskien viimeksi annetun muistion jälkeen hyväksyttyjä moottoreita. 5 artikla Hyväksyntöihin tehdyt korjaukset 1. Tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion tulee ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen, että se on tietoinen kaikista tiedotuspaketissa oleviin yksityiskohtiin tulevista muutoksista. 2. Hakemuksen tyyppihyväksymiseen tehtävästä korjauksesta tai laajennuksesta saa jättää ainoastaan sille jäsenvaltiolle, joka on antanut alkuperäisen tyyppihyväksymisen. 3. Jos tiedotuspaketissa olevat yksityiskohdat ovat muuttuneet, kysymyksessä olevan jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen tulee - julkaista tarpeen mukaan korjattu sivu tai korjatut sivut tiedotuspaketista, jossa jokaiselle korjatulle sivulle on merkitty selvästi muutoksen luonne ja uudelleenjulkistamisen päivämäärä; aina kun korjattuja sivuja julkaistaan, tiedotuspaketin (joka on liitettynä hyväksyntätodistukseen) sisällysluettelokin tulee korjata esittämään korjattujen sivujen viimeisimmät tiedot, ja - julkaista korjattu hyväksyntätodistus (jatkonumerolla merkittynä), jos joku siinä oleva (liitteet mukaan luettuina) tieto on muuttunut tai jos direktiivin normit ovat muuttuneet voimassa olevan hyväksynnän päivämäärän jälkeen; korjatusta todistuksesta tulee näkyä selvästi korjauksen syy ja uusi julkaisupäivämäärä. Jos kysymyksessä olevan jäsenvaltion hyväksyntäviranomainen havaitsee, että tiedotuspaketin tuleva korjaus vaatii tuoreita koestuksia tai tarkastuksia, sen tulee ilmoittaa tästä valmistajalle ja julkaista edellä mainitut asiakirjat vasta sen jälkeen kun uudet kokeet tai tarkastukset on saatu menestyksellisesti tehdyiksi. 6 artikla Yhdenmukaisuusjulistus 1. Valmistajan tulee liittää jokaiseen hyväksynnän saaneen tyypin kanssa yhdenmukaisesti valmistettuun yksikköön tämän direktiivin osan 3 liitteen I määrittelemän mukaiset merkinnät, mukaan luettuna tyyppihyväksyntänumero. 2. Siinä tapauksessa, että tyyppihyväksyntätodistuksessa on 4 artiklan 3 kohdan edellyttämän mukaisia, käyttöön kohdistuvia rajoituksia, valmistajan on toimitettava jokaisen valmistetun yksikön mukana yksityiskohtaiset tiedot näistä rajoituksista ja ilmoitettava kaikista ehdoista, jotka koskevat sen asentamista. Kun moottorityyppisarja toimitetaan yhdelle ainoalle koneiden valmistajalle, riittää, että tälle toimitetaan yksi tällainen tiedotusasiakirja - viimeistään ensimmäisen moottorin toimituspäivänä - jossa on lisäksi lueteltu kysymyksessä olevan moottorin tunnistusnumerot. 3. Valmistajan tulee pyynnöstä lähettää vastuulliselle hyväksyntäviranomaiselle viimeistään 45 päivän kuluttua kunkin kalenterivuoden päättymisestä ja viivytyksettä jokaisen hakemuspäivämäärän jälkeen, kun tämän direktiivin vaatimukset muuttuvat, ja välittömästi kunkin lisäpäivämäärän jälkeen, jonka viranomainen voi määrätä, luettelo, joka sisältää tunnistusnumeroiden alueen kutakin moottorityyppiä varten, jotka on tuotettu tämän direktiivin vaatimusten mukaisesti viimeksi esitetyn raportin jälkeen tai sen jälkeen, kun tämän direktiivin vaatimukset olivat ensimmäistä kertaa voimassa. Ellei moottorin koodausjärjestelmässä ole tätä selvitetty, tässä luettelossa tulee eritellä tunnistusnumeroiden viittaus vastaaviin moottorityyppeihin tai moottoriperheisiin ja tyyppihyväksyntänumeroihin. Tämän luettelon tulee lisäksi sisältää erityiset tiedot, jos vamistaja lopettaa kokonaan hyväksytyn moottorityypin tai perheen tuottamisen. Kun tämän luettelon lähettämistä säännöllisesti vastaavalle hyväksyntäviranomaiselle ei vaadita, valmistajan tulee säilyttää nämä tiedot vähintään 30 vuoden ajan. 4. Valmistajan tulee lähettää vastuulliselle hyväksyntäviranomaiselle viimeistään 45 päivän kuluttua kunkin kalenterivuoden päättymisestä ja jokaisen hakemuksen päivänä julistus, jossa määritellään moottorityypit ja moottoriperheet yhdessä asianomaisine moottorin tunnistuskoodeineen niitä moottoreita varten, joita tämä aikoo tuottaa tästä päivämäärästä eteenpäin. 7 artikla Samanarvoisten hyväksyntien hyväksyminen 1. Parlamentti ja neuvosto, jotka käsittelevät hyväksytyllä enemmistöllä komissiolta tullutta ehdotusta, voivat hyväksyä tämän direktiivin moottorien tyyppihyväksynnän ja kansainvälisten säännösten tai kolmansien maiden säännösten mukaan perustettujen menettelyjen välisen samanarvoisuuden monenvälisten tai kahdenvälisten sopimusten puitteissa yhteisön ja kolmansien maiden välillä. 2. Kansainvälisen säännöstön, joka on mukana direktiivin 88/77/ETY liitteen I osan 1 alaviitteessä 1, samanarvoisuus tulee tunnustaa. Jäsenvaltioiden hyväksyntäviranomaisten tulee hyväksyä tällaisten säännöstöjen mukaan päätetyt hyväksynnät ja soveltuvin osin niihin kuuluvat hyväksyntämerkinnät direktiivin mukaisten vastaavien hyväksyntöjen ja/tai merkintöjen sijasta. 8 artikla Rekisteröinti ja myynti 1. Kukin jäsenvaltio saa sallia vain sellaisten moottorien myynnin tai käyttöönoton, jotka kuuluvat tämän direktiivin kattamaan alueeseen, jos ne on tuotettu tämän direktiivin vaatimusten mukaisesti. 2. Tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion tulee ryhtyä välttämättömiin toimenpiteisiin tätä hyväksyntää koskien, rekisteröidäkseen ja valvoakseen, jos tarpeen, yhteistyössä toisten jäsenvaltioiden hyväksyntäviranomaisten kanssa, yhteisön vaatimusten kanssa yhdenmukaisesti tuotettujen moottoreiden tunnistusnumeroita. 3. Tunnistusnumeroiden valvonta voi olla lisäkohteena niiden toimenpiteiden yhteydessä, jotka koskevat 12 artiklassa kuvattua tuotannon yhdenmukaisuuden valvontaa. 4. Koskien tunnistusnumeroiden valvomisen edellyttämiä toimenpiteitä valmistajan on pyydettäessä viipymättä annettava vastaavalle hyväksyntäviranomaiselle kaikki tarvittavat tiedot, koskien suoria ostajia, yhdessä niiden moottorien tunnistusnumeroiden kanssa, jotka on ilmoitettu tuotetuiksi 6 artiklan 3 kohdan ehtojen mukaisesti. Tämän tulee myös velvoittaa omat välittäjänsä samaan. Kun moottoreita myydään koneiden valmistajille, mitään lisätietoja ei vaadita. 5. Jos valmistaja ei pysty, hyväksyntäviranomaisen niin määrätessä, todentamaan 6 artiklan erittelemiä vaatimuksia, varsinkin tämän artiklan 4 kohdan yhteydessä, hyväksyntä, joka on annettu koskien tämän direktiivin mukaista vastaavaa moottorityyppiä tai moottoriperhettä, voidaan peruuttaa. Silloin tiedotusmenettely tulee suorittaa kuten 13 artiklan 4 kohdassa on kuvattu. 9 artikla Hakemuspäivämäärät 1. Tyyppihyväksyntien hyväksyminen 31. joulukuuta 1996 lähtien yksikään jäsenvaltio ei saa perustein, jotka koskevat moottorista tulevia, ilmaa pilaavia kaasupäästöjä tai hiukkaspäästöjä - kieltäytyä antamasta kansallista tyyppihyväksyntää moottorikäyttöiselle liikkuvalle maastokoneelle, eikä - kieltää tällaisen moottorikäyttöisen uuden koneen ottamista palvelukseen tai käyttöön, eikä - kieltäytyä antamasta EU-tyyppihyväksyntää moottorityypille ja julkaisemasta tämän direktiivin lisäyksessä VI kuvatun mukaista asiakirjaa, eikä antamasta kansallista tyyppihyväksyntää moottorityypille, eikä - kieltää tämän direktiivin määritelmien mukaisten uusien moottorien myyntiä tai käyttöä, joiden kohdalla tämän direktiivin ja sen lisäysten vaatimukset on täytetty. 2. Tyyppihyväksynnät, vaihe I (moottoriluokat A/B/C) Jäsenvaltioiden tulee kieltäytyä kansallisesta tyyppihyväksynnästä, koskien päästöjä, moottorityypeille ja moottorikäyttöisille liikkuville maastokoneille - A: 31. maaliskuuta 1997 alkaen moottoreille, joiden teho on 130 kW ≤ P ≤ 560 kW, - B: 30. kesäkuuta 1997 alkaen moottoreille, joiden teho on 75 kW ≤ P < 130 kW, - C: 31. joulukuuta 1997 alkaen moottoreille, joiden teho on 37 kW ≤ P < 75 kW, jos ne eivät täytä tämän direktiivin ja sen liitteiden erittelemiä vaatimuksia ja kun moottorista tulevat ilmaa pilaavat kaasupäästöt ja hiukkaspäästöt eivät ole yhdenmukaisia tämän direktiivin liitteen I osan 4.2.1. taulukon asettamien raja-arvojen kanssa. Mitään päästöjä koskevia lisävaatimuksia ei saa asettaa voimaan. 3. Vaiheen II tyyppihyväksynnät [moottoriluokat D, E (vaiheessa I A), F (vaiheessa I B), G (vaiheessa I C)] Jäsenvaltioiden tulee kieltäytyä antamasta EU-tyyppihyväksyntää, koskien päästöjä, moottorityypille ja julkaisemasta tämän direktiivin liitteen VI kuvaamaa asiakirjaa ja kieltäytyä antamasta tyyppihyväksyntää, koskien päästöjä, moottorikäyttöisille liikkuville maastokoneille - D: 31. joulukuuta 1999 alkaen moottoreille, joiden teho on 18 kW ≤ P < 37 kW, - E (= A I): 31. joulukuuta 2000 alkaen moottoreille, joiden teho on 130 kW ≤ P ≤ 560 kW, - F (= B I): 31. joulukuuta 2001 alkaen moottoreille, joiden teho on 75 kW ≤ P < 130 kW, - G (= C I): 31. joulukuuta 2002 alkaen moottoreille, joiden teho on 37 kW ≤ P < 75 kW, jos ne eivät täytä tämän direktiivin ja sen liitteiden erittelemiä vaatimuksia ja kun moottorin ilmaa pilaavat kaasupäästöt ja hiukkaspäästöt eivät ole yhdenmukaisia tämän direktiivin liitteen I osan 4.2.3. taulukon asettamien raja-arvojen kanssa. Mitään päästöjä koskevia lisävaatimuksia ei saa asettaa. 4. Moottoreilta vaadittava yhdenmukaisuus Poikkeuksena kolmansiin maihin suuntautuvaan vientiin tarkoitetut koneet ja moottorit jäsenvaltioiden tulee sallia uusien moottorikäyttöisten liikkuvien maastokoneiden rekisteröinti, myynti, palvelukseen otto ja käyttö tai uusien moottorien myynti tai käyttö vain, jos moottori on hyväksytty yhdenmukaiseksi yhden kohdissa 2 ja 3 määritellyn luokan kanssa. Seuraavan taulukon tulee olla voimassa. Siinä tapauksessa, että moottorit on tuotettu ennen ilmoitettua hakemuspäivämäärää, asiaa koskevan hyväksynnän vaatimusta tulee siirtää suluissa olevaan päivämäärään. Vaiheen I moottoreille annetun luvan tulee päättyä vaiheen II vaatiman hakemuksen tullessa voimaan: Vaiheen I soveltaminen - luokka A alkaen 30. kesäkuuta 1997 (31. joulukuuta 1998), - luokka B alkaen 31. joulukuuta 1997 (31. joulukuuta 1999), - luokka C alkaen 31. joulukuuta 1998 (31. joulukuuta 2000), Vaiheen II soveltaminen - luokka D alkaen 31. joulukuuta 2000 (31. joulukuuta 2002), - luokka E alkaen 31. joulukuuta 2001 (31. joulukuuta 2003), - luokka F alkaen 31. joulukuuta 2002 (31. joulukuuta 2004), - luokka G alkaen 31. joulukuuta 2003 (31. joulukuuta 2005). Päästöjä koskevia lisävaatimuksia ei saa esittää. 10 artikla Taloudelliset keinot Jäsenvaltiot voivat tehdä varauksia verokannustimia varten ainoastaan koskien moottoreita, jotka ovat yhdenmukaisia tämän direktiivin vaatimusten kanssa. Tällaisten kannustimien tulee olla yhdenmukaisia perussopimuksen ehtojen kanssa ja niiden on täytettävä seuraavat ehdot: - niiden tulee koskea kaikkia uusia moottoreita, joita tarjotaan myytäväksi jäsenvaltion markkinoilla ja jotka ovat etukäteen yhdenmukaisia tämän direktiivin vaatimusten kanssa, - niiden tulee päättyä 9 artiklan kohdassa 4 äskettäin tuotetuille moottoreille asetettujen päästöarvojen pakollisen soveltamisen astuessa voimaan, - niiden tulee olla jokaista moottorityyppiä kohden vastaavan summan verran alempia kuin lisäkustannukset teknisistä ratkaisuista, jotka on otettu käyttöön asetettujen yhdenmukaisuusarvojen varmistamiseksi, sekä niiden asennuksesta moottoriin. Komissiolle tulee ilmoittaa riittävän ajoissa suunnitelmista perustaa tai muuttaa ensimmäisessä kappaleessa mainittuja verokannustimia siten, että se voi esittää niitä koskevat huomautuksensa. 11 artikla Vapautukset ja vaihtoehtoiset menettelyt 1. 8 artiklan 1 kohdan vaatimukset eivät koske - moottoreita, jotka on tuotettu suoraan tai epäsuorasti asevoimien puolesta tai pelkästään niiden käyttöön, - moottoreita, jotka on hyväksytty kappaleen 2 mukaisesti. 2. Jokainen jäsenvaltio voi valmistajan pyynnöstä antaa vapautuksen sarjan loppupuolen moottoreille, joita on vielä varastossa, tai maastokäyttöisille liikkuville koneille niiden moottorien osalta tämän direktiivin 9 artiklan 4 kohdan mukaista myyntiä tai käyttöä koskevasta aikarajasta, noudattaen seuraavia ehtoja: - Valmistajan tulee alistaa pyyntö sen jäsenvaltion valtuudet omaavalle viranomaiselle, joka on hyväksynyt vastaavan moottorityypin tai tyypit tai moottoriperheet, ennen aikarajan tai aikarajojen voimaantuloa - Valmistajan hakemukseen tulee sisällyttää 6 artiklan 3 kohdan määrittelemän mukainen luettelo niistä uusista moottoreista, jotka jäävät myymättä tai käytettäviksi aikarajan tai aikarajojen puitteissa - Pyynnössä tulee eritellä ne tekniset ja/tai taloudelliset syyt, joihin se perustuu - Moottorien on oltava yhdenmukaisia sen tyypin tai moottoriperheen kanssa, jonka osalta tyyppihyväksyntä ei enää ole voimassa, mutta joka on tuotettu aikarajan tai aikarajojen mukaisesti. Yleisesti ottaen, tämä menettely koskee myös tämän direktiivin ensimmäistä kertaa kattamia moottoreita, paitsi tyyppihyväksyntätodistusta, joka ei enää ole voimassa - Moottorien tulee olla fyysisesti varastoituina Euroopan yhteisön alueella aikarajan tai aikarajojen puitteissa - Yhtä tai useampaa tyyppiä koskeva uusien moottorien myynnin tai käytön suurin määrä tätä vapautusta sovellettaessa ei saa ylittää 10 %:a edellisenä vuonna siinä jäsenvaltiossa myytyjen tai käytettyjen kaikkien tyyppien uusien moottorien määrää - Jos jäsenvaltio hyväksyy pyynnön, sen tulee lähettää yhden kuukauden kuluessa valtuudet omaaville toisten jäsenvaltioiden viranomaisille yksityiskohtaiset tiedot sekä syyt valmistajalle annetuista vapautuksista - Vapautukset tämän artiklan mukaan antavan jäsenvaltion tulee olla vastuussa siitä, että valmistaja noudattaa kaikkia vastaavia velvoitteita - Pätevän viranomaisen tulee julkaista kustakin kysymyksessä olevasta moottorista yhdenmukaisuustodistus, johon on tehty erityinen lisämaininta. Mikäli sovellettavissa, voi käyttää koottua asiakirjaa, joka sisältää kaikki kysymyksessä olevien moottorien tunnistusnumerot. - Jäsenvaltioiden tulee lähettää komissiolle vuosittain luettelo annetuista vapautuksista syiden erittelyineen. Tämä valinnan mahdollisuus rajoitetaan 12 kuukaudeksi alkaen siitä päivämäärästä, jona moottorit tulivat ensimmäistä kertaa myynti- tai käyttöaikarajoituksen piiriin. 12 artikla Tuotantojärjestelyjen yhdenmukaisuus 1. Tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion tulee ryhtyä välttämättömiin toimenpiteisiin todentaakseen, koskien liitteen I osan 5 asettamia erittelyjä, tarpeen vaatiessa yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden hyväksyntäviranomaisten kanssa, että riittävät järjestelyt on toteutettu tuotannon yhdenmukaisuuden tehokkaan valvonnan varmistamiseksi ennen tyyppihyväksynnän antamista. 2. Tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion tulee ryhtyä välttämättömiin toimenpiteisiin todentaakseen, koskien liitteen I osan 5 asettamia erittelyjä, tarpeen vaatiessa yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden hyväksyntäviranomaisten kanssa, että kappalessa 1 mainitut järjestelyt ovat edelleen riittäviä ja että jokainen tuotantomoottori, jolla on tämän direktiivin mukainen EY-tyyppihyväksyntänumero, on edelleen yhdenmukainen sen kuvauksen kanssa, joka on annettu hyväksymistodistuksessa ja sen lisäyksissä hyväksytylle moottorityypille tai moottoriperheelle. 13 artikla Hyväksytyn tyypin tai perheen yhteensopimattomuus 1. Hyväksytyn tyypin noudattamatta jättäminen tapahtuu silloin, kun tyyppihyväksynnän ja/tai tiedotuspaketin yksityiskohdista poikkeamisen todetaan olevan olemassa ja kun tyyppihyväksynnän antanut jäsenvaltio ei ole valtuuttanut poikkeamia 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti. 2. Jos tyyppihyväksynnän antanut jäsenvaltio toteaa, että yhdenmukaisuustodistuksen saaneet moottorit tai ne, joilla on hyväksymismerkintä, eivät ole yhdenmukaisia sen hyväksymän tyypin tai perheen kanssa, sen tulee ryhtyä välttämättömiin toimenpiteisiin varmistaakseen, että tuotannossa olevat moottorit ovat jälleen yhdenmukaisia hyväksytyn tyypin kanssa. Sen jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisten tulee ilmoittaa muiden jäsenvaltioiden vastaaville viranomaisille toimenpiteistä, joihin on ryhdytty ja jotka saattavat, tarpeen vaatiessa, laajentua tyyppihyväksynnän peruuttamiseen. 3. Jos jäsenvaltio osoittaa, että EY-tyyppihyväksyntänumeron omaavat moottorit eivät ole yhdenmukaisia hyväksytyn tyypin tai perheen kanssa, se voi pyytää tyyppihyväksynnän antanutta jäsenvaltiota todentamaan, että tuotannossa olevat moottorit ovat yhdenmukaisia hyväksytyn tyypin tai perheen kanssa. Tällaiseen toimeen on ryhdyttävä kuuden kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä. 4. Jäsenvaltioiden hyväksymisviranomaisten on ilmoitettava toisilleen yhden kuukauden kuluessa tyyppihyväksynnän peruuttamisesta ja tällaisen toimenpiteen syistä. 5. Jos tyyppihyväksynnän antanut jäsenvaltio kiistää sille ilmoitetun yhdenmukaisuuden puuttumisen, kysymyksessä olevien jäsenvaltioiden tulee pyrkiä sovittamaan ristiriita. Komissio tulee pitää tietoisena asiasta ja sen tulee tarpeen vaatiessa hakea sopivaa konsultointia sovitteluratkaisuun pääsemiseksi. 14 artikla Päätöksistä ja käytettävissä olevista apukeinoista ilmoittaminen Kaikissa päätöksissä, jotka on tehty tämän direktiivin täytäntöönpanon hyväksymisestä johtuvista ehdoista sekä tyyppihyväksynnän hylkäämisestä tai peruuttamisesta tai rekisteröinnin tai myynnin kieltämisestä, on ilmoitettava yksityiskohtaisesti ne syyt, joihin päätökset perustuvat. Kaikista päätöksistä on ilmoitettava asianomaiselle osapuolelle, jonka tulee samalla saada tiedot tämän käytettävissä olevista apukeinoista jäsenvaltion voimassa olevien lakien mukaan sekä aikarajoista, jotka näiden apukeinojen käyttämiseen on suotu. 15 artikla Sovittaminen tekniseen edistykseen 1. Komissio, jota avustaa ympäristön ilmanlaadun arvioinnista ja hoidosta annetun neuvoston direktiivin . . ./. . ./EY. . . artiklan mukaisesti perustettu komitea(13) ja joka noudattaa tämän direktiivin 16 artiklassa säädettyä menettelyä, antaa tarvittavat muutokset tämän direktiivin liitteiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen, lukuun ottamatta liitteessä I olevassa 4.2.1 ja 4.2.3 osassa määritettyjä vaatimuksia. 16 artikla Komiteamenettely 1. Komission edustajan tulee jättää komitealle luonnos toimenpiteistä, joihin on ryhdyttävä. Komitean on ilmoitettava lausuntonsa luonnoksesta puheenjohtajan ilmoittaman aikarajan puitteissa, asian kiireisyyden mukaisesti, tarpeen vaatiessa äänestämällä. 2. Lausunto tulee kirjata pöytäkirjaan; jokaisella jäsenvaltiolla tulee lisäksi olla oikeus pyytää oman käsityksensä kirjaamista pöytäkirjaan. 3. Komission on otettava komitean esittämä lausunto mitä suurimmassa määrin huomioon. Sen on ilmoitettava komitealle tavasta, jolla sen esittämä lausunto on otettu huomioon. 17 artikla Hyväksyntäviranomaiset ja tekniset palvelut Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille niiden hyväksyntäviranomaisten ja teknisten palvelujen nimi ja osoite, jotka ovat vastuussa tämän direktiivin tarkoittamista asioista. Ilmoitettujen palvelujen tulee täyttää ne vaatimukset, jotka on esitetty direktiivin 70/156/ETY artiklassa 14. 18 artikla Voimaantulo 1. Jäsenvaltioiden tulee saattaa voimaan lait, säännökset ja hallinnolliset ehdot, jotka ovat välttämättömiä tämän direktiivin noudattamiseksi, viimeistään 1. heinäkuuta 1996. Kun jäsenvaltiot hyväksyvät nämä toimenpiteet, niiden tulee sisällyttää niihin viittaus tähän direktiiviin tai niiden liitteenä tulee olla tällainen viittaus niiden virallisen julkistamisen yhteydessä. Jäsenvaltiot laativat itse menetelmänsä tällaisten viittausten esittämiseksi. 2. Jäsenvaltioiden tulee ilmoittaa komissiolle tämän direktiivin hallitsemaa aluetta kattavan kansallisen lain ehtojen teksteistä. 19 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 20 artikla Kohde Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. (1) Neuvoston päätös 1.2.1993, EYVL N:o C 138, 17.5.1993, s. 1 (2) Loppuraportti syyskuussa 1994 (sitä ei ole vielä julkaistu EYVL:ssä) (3) EYVL N:o L 36, 9.2.1988, s. 33 (4) EYVL N:o L 295, 25.10.1991, s. 1 (5) EYVL N:o L 76, 6.4.1970, s 1 (6) EYVL N:o L 100, 19.4.1994, s. 42 (7) EYVL N:o L 225, 10.8.1992, s. 1 (8) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1 (9) EYVL N:o L 264, 23.10.1993, s. 49 (10) EYVL N:o L 225, 10.8.1992, s. 72 (11) EYVL N:o L 84, 28.3.1974, s. 10 (12) EYVL N:o L 126, 20.5.1988, s. 52 (korvataan käsittelyssä olevalla korjausehdotuksella sen jälkeen, kun neuvosto ja parlamentti ovat sen hyväksyneet). (13) Komission ehdotus ympäristön ilmanlaadun arviointia ja hoitoa direktiiviksi KOM(94) 109 lopullinen 94/0106 (SYN) (EYVL N:o C 216, 6.8.1994, s. 4) LIITE I TARKOITUKSEN, MÄÄRITELMIEN JA LYHENTEIDEN, MOOTTORIMERKINTÖJEN, VAATIMUSTEN JA KOKEIDEN ERITTELY, TUOTANNON ARVIOINNIN YHDENMUKAISUUDEN ERITTELY JA PARAMETRIT MOOTTORIPERHEEN MÄÄRITTELEMISEKSI 1. TARKOITUS Tämä direktiivi koskee ilmaa pilaavia kaasu- ja hiukkaspäästöjä moottoreista, joita käytetään 2 artiklan määrittelemien liikkuvien maastokoneiden voimanlähteenä, sekä kannettavia teollisia laitteita ja lisäksi A: jotka on tarkoitettu ja jotka sopivat liikkumaan tai liikutettaviksi maanpinnalla, tiellä tai ilman sitä, polttomoottoriin 2 kohdan (2.4.) mukaisesti asennetun nettotehon ollessa yli 18 kW, mutta ei yli 560 kW(1), ja sitä käytettäessä pikemminkin epäsäännöllisellä kuin samalla pysyvällä nopeudella. Kriteereihin moottoreita varten, joita tämä määritelmä koskee, kuuluvat seuraavat, niiden kuitenkaan rajoittumatta vain näihin - teollisuuden porauslaitteet, kompressorit jne., - rakennuskalusto, mukaan luettuina pyöräkuormaimet, maansiirtokoneet, telatraktorit, telakuormaimet, kuorma-autotyyppiset kuormaimet, maastokuorma-autot, hydrauliset kaivimet jne., - maatalouskoneet, pyörivät maanmuokkauskoneet, - metsäkoneet, - omalla moottorilla kulkevat maatalousajoneuvot (paitsi 1 artiklan määrittelemät traktorit), - materiaalinkäsittelykalusto, - haarukkanosturitrukit, - tienkunnossapitokalusto (moottoroidut tiehöylät, tiejyrät, asvalttikoneet), - lumiaurakalusto, - lentokentän huoltokalusto, - ilmahissit, - liikkuvat nosturit. B: Tämä direktiivi ei koske laivoja, C: vetureita, D: lentokoneita. 2. MÄÄRITELMÄT JA LYHENTEET Tässä direktiivissä tarkoitetaan 2.1. Puristussytytysmoottorilla (C.I.) moottoria, joka toimii puristussytytysperiaatteella (esim. dieselmoottori). 2.2. Ilmaa pilaavilla kaasuilla hiilimonoksidia, hiilivetyjä (oletussuhde C1H1,8) ja typen oksideja, viimeksi mainitun ollessa ilmaistuna typpidioksidin (NO2) ekvivalenttina. 2.3. Ilmaa pilaavilla hiukkasilla mitä tahansa ainetta kerättynä eriteltyyn suodinvälineeseen sen jälkeen, kun puristussytytysmoottorin pakokaasua on laimennettu puhtaalla suodatetulla ilmalla siten, ettei lämpötila ylitä arvoa 325 K (52 °C). 2.4. Nettoteholla tehoa ilmaistuna "ETY kW:na" ja saatuna koepenkissä kampiakselin tai vastaavan päästä, mitattuna ETY:n maantieajoneuvojen polttomoottorin tehonmittausmenetelmällä, kuten direktiivissä 80/1269/ETY(2), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 89/491/ETY(3), on määrätty, paitsi että moottorin jäähdytystuulettimen teho on jätetty pois ja tämän direktiivin koeolosuhteita ja sen erittelemää vertailupolttoainetta on käytetty. 2.5. Nimelliskierrosnopeudella suurinta rajoittimen sallimaa täyden tehon kierrosnopeutta valmistajan erittelyn mukaan. 2.6. Prosenttikuormituksella osaa tietyllä kierrosnopeudella käytettävissä olevasta suurimmasta vääntömomentista. 2.7. Suurimmalla vääntömomenttinopeudella sitä moottorin käyntinopeutta, jolla moottorista saadaan valmistajan erittelyn mukaan suurin vääntömomentti. 2.8. Välinopeudella sitä moottorin pyörimisnopeutta, joka täyttää yhden seuraavista vaatimuksista: - Moottoreilla, jotka on suunniteltu toimimaan pyörimisnopeusalueella täyden kuormituksen vääntömomenttikäyrällä, välinopeuden tulee olla ilmoitetun suurimman vääntömomentin pyörimisnopeus, jos se on 60 75 % nimellispyörimisnopeudesta; - Jos ilmoitettu suurimman vääntömomentin pyörimisnopeus on alle 60 % nimellispyörimisnopeudesta, välinopeus on 60 % nimellispyörimisnopeudesta; - Jos ilmoitettu suurimman vääntömomentin nopeus on suurempi kuin 75 % nimellisnopeudesta, välinopeuden tulee olla 75 % nimellisnopeudesta. 2.9. Symbolit ja lyhenteet 2.9.1. >TAULUKON PAIKKA> 2.9.2. >TAULUKON PAIKKA> 2.9.3. >TAULUKON PAIKKA> 3. MOOTTORIMERKINNÄT 3.1. Tekniseksi yksiköksi hyväksytyssä moottorissa tulee olla merkittynä 3.1.1. moottorin valmistajan tavaramerkki tai kauppanimi, 3.1.2. moottorin tyyppi, moottoriperhe (jos soveltuu) sekä moottorin ainutkertainen tunnistusnumero, 3.1.3. liitteen VII kuvauksen mukainen EY:n tyyppihyväksyntä. 3.2. Näiden merkintöjen tulee kestää moottorin käyttökelpoisen iän ajan, ja niiden on oltava selvästi luettavissa ja poistamattomia. Jos käytetään tarroja tai kilpiä, niiden on oltava kiinnitettyinä siten, että myös kiinnitys kestää moottorin käyttökelpoisen iän ajan eika tarroja/kilpiä voi irrottaa tuhoamatta niitä tai niiden pintaa. 3.3. Merkintä on kiinnitettävä moottorin normaalin käytön kannalta välttämättömään moottorin osaan, joka ei normaalisti vaadi uusimista moottorin kestoiän aikana. Sen on sijaittava siten, että se on helposti keskimääräisen henkilön lukemisen kannalta näkyvissä sen jälkeen, kun moottori on asennettu laitteistoon. Jos kannet joudutaan mahdollisesti purkamaan, tämän vaatimuksen katsotaan olevan tyydytetty, jos tämä on helposti mahdollista ilman työkalujen käyttöä. Jos tämän vaatimuksen täyttäminen on epävarmaa, sen voi harkita täytettäväksi käyttämällä lisämerkintää, joka sisältää ainakin moottorin ainutkertaisen tunnistusnumeron ja valmistajan tavaramerkin, kauppanimen tai logon. Tämän lisämerkinnän tulee sijaita joko jossakin tärkeässä sellaisessa osassa tai sen vieressä, joka ei normaalisti vaadi uusimista moottorin kestoiän aikana, johon on helppo pääsy rutiinihuollon suorittamiseksi ilman työkalujen käyttöä, tai se tulee kiinnittää huomattavan etäisyyden päähän alkuperäisestä merkinnästä moottorin kampikammioon. Sekä alkuperäisen että lisämerkinnän (jos kysmyksessä) tulee olla helposti keskimääräisen henkilön näkyvissä sen jälkeen kun moottori on koottu valmiiksi kaikkine moottorin käytölle välttämättömine apulaitteineen. Edellä määritelty edeltävä mahdollisten kansien purkaminen on sallittu. Lisämerkintä tulee tehdä suoraan moottorin pintaan käyttämällä jotakin kestävää menetelmää, kuten painamista tai kiinnittämistä tarralla/kilvellä, joka täyttää edellä olevan kohdan 3.2 vaatimukset. 3.4. Moottorien koodaamisen tunnistusnumeroiden kanssa tulee tapahtua siten, että sen avulla voi määrittää ilman epäilyksen sijaa tuotannon peräkkäisyyden. 3.5. Moottoreissa on oltava kaikki merkinnät ennen kuin ne poistuvat tuotantolinjalta. 3.6. Moottorin merkintöjen tarkka sijainti tulee ilmoittaa osan 1 liitteessä VI. 4. ERITTELYT JA KOKEET 4.1. Yleistä Ne osat, jotka ovat alttiita vaikuttamaan ilmaa pilaaviin kaasu- ja hiukkaspäästöihin, on suunniteltava, rakennettava ja koottava siten, että moottori pystyy normaalikäytössä, huolimatta värinöistä, joiden vaikutukseen se voi joutua, noudattamaan tämän direktiivin ehtoja. Valmistajan teknisten toimenpiteiden tulee olla sellaisia, että mainittuja päästöjä rajoitetaan tehokkaasti, noudattaen tätä direktiiviä, moottorin koko kestoiän aikana ja normaaleissa käyttöolosuhteissa. Nämä ehdot katsotaan täytetyiksi, jos kohtien 4.2.1., 4.2.3. ja 5.3.2.1. ehtoja noudatetaan. Jos käytetään katalysaattorimuunninta ja/tai hiukkasloukkua, valmistajan on todistettava kestävyyskokeilla, joita tämä voi itse tehdä, hyvää tekniikan tapaa noudattaen ja vastaavilla muistiinpanoilla, että jälkikäsittelylaitteiden voi odottaa toimivan kunnolla moottorin koko kestoiän ajan. Muistiinpanot on tuotettava noudattaen kohdan 5.2 ja etenkin kohdan 5.2.3 vaatimuksia. Asiakkaalle on annettava vastaava takuu. Järjestelmällinen laitteen uusiminen moottorin määrätyn käyttöajan jälkeen on sallittu. Kaikenlaiset säädöt, korjaukset, purkamiset, puhdistukset tai moottorin määrätyn käyttöajan jälkeen on sallittu. Kaikenlaiset säädöt, korjaukset, purkamiset, puhdistukset tai moottorin osien tai järjestelmien uusimiset, jotka tehdään määräaikojen perusteella moottorin huonon toiminnan estämiseksi jälkikäsittelylaitteen yhteydessä, saa tehdä vain siinä laajuudessa kuin se on teknisesti välttämätöntä päästöjenhallintajärjestelmän kunnollisen toiminnan kannalta. Näin ollen aikataulun mukaiset huoltovaatimukset on sisällytettävä asiakkaan käsikirjaan ja edellä mainittujen takuuehtojen on katettava ne. Ne on myös hyväksyttävä ennen hyväksynnän antamista. Vastaava ote käsikirjasta, koskien käsitellylaitte(id)en huoltoa ja uusimista sekä takuuehtoja on sisällytettävä tämän direktiivin liitteen II mukaiseen tiedotusasiakirjaan. 4.2. Ilmaa pilaavia päästöjä koskevat erittelyt Koestukseen alistetun moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt tulee mitata liitteen V kuvaamilla menetelmillä. Muutkin järjestelmät tai analysaattorit ovat hyväksyttävissä, jos ne tuottavat samanarvoisia tuloksia kuin seuraavat vertailujärjestelmät: - raakapakokaasusta mitattuja kaasupäästöjä varten, liitteen V kuvion 2 esittämä järjestelmä, - täysvirtalaimennusjärjestelmän laimennetusta pakokaasusta mitattuja kaasupäästöjä varten, liitteen V kuvion 2 esittämä järjestelmä, - hiukkaspäästöjä varten, täysvirtalaimennusjärjestelmä, toimien joko kutakin tapaa varten, erillisellä suotimella tai liitteen V kuvion 13 esittämällä yhden suotimen menetelmällä. Järjestelmien samanarvoisuuden määrittämisen tulee perustua seitsemän (tai sitä useamman) kokeen sarjan korrelointitutkimukseen harkittavan järjestelmän ja yhden tai useamman edellä mainitun järjestelmän välillä. Samanarvoisuuskriteeri määritellään ± 5 %:n yhteneväisyytenä keskiarvoilla, jotka on laskettu painotetuista jaksojen päästöarvoista. Käytettävä jakso on sama kuin liitteen III kappaleessa 3.6.1 ilmoitettu. Uuden järjestelmän ottamiseksi mukaan direktiiviin samanarvoisuuden määrittämisen tulee perustua normin ISO 5725 kuvaamaan toistuvuuden ja toistettavuuden laskemiseen. 4.2.1. Todetut hiilimonoksidipäästöt, hiilivetypäästöt, typen oksidipäästöt ja hiukkaspäästöt eivat saa ylittää vaiheen I aikana seuraavan taulukon esittämiä määriä: >TAULUKON PAIKKA> 4.2.2. Kappaleessa 4.2.1. esitetyt päästörajat ovat moottorin ulostulorajoja, ja ne on saavutettava ennen minkäänlaista jälkikäsittelylaitetta. 4.2.3. Todetut hiilimonoksidipäästöt, hiilivetypäästöt, typen oksidipäästö ja hiukkaspäästöt eivät saa vaiheessa II ylittää seuraavan taulukon esittämiä määriä: >TAULUKON PAIKKA> 4.2.4. Silloin kun yksi moottoriperhe kattaa enemmän kuin yhden teholuokan, kuten liitteen II lisäyksen 2 yhteydessä olevassa kohdassa 6 on määritelty, perusmoottorin (tyyppihyväksyntä) ja kaikkien samaan perheeseen kuuluvien moottorityyppien (COP) on täytettävä korkeamman teholuokan tiukemmat vaatimukset. Hakija voi valita vapaasti, miten moottoriperheet rajoitetaan yhteen teholuokkaan, ja hakea vastaavaa todistusta. 4.3. Asentaminen liikkuvaan koneeseen Moottorin asentamisen liikuvaan koneeseen on noudatettava niitä rajoituksia, joita tyyppihyväksynnän puitteissa on asetettu. Koskien moottorin hyväksyntää, seuraavat ominaisuusvaatimukset on lisäksi täytettävä: 4.3.1. Imualipaine ei saa olla suurempi kuin hyväksytylle moottorille liitteen II lisäyksen 1 tai 3 mukaan spesifioitu alipaine. 4.3.2. Pakojärjestelmän vastapaine ei saa olla suurempi kuin hyväksytylle moottorille liitteen II lisäyksen 1 tai 3 mukaan spesifioitu vastapaine. 5. TUOTANNON ARVIOINTIEN YHDENMUKAISUUDEN ERITTELY 5.1. Mitä tulee tyydyttävien järjestelyjen ja menettelyjen olemassaolon todistamiseen tuotannon yhdenmukaisuuden tehokkaan tarkastuksen varmistamiseksi ennen tyyppihyväksynnän antamista, hyväksyntäviranomaisen tulee hyväksyä myös valmistajan rekisteröinti yhdenmukaistettuun normiin EN 29002 (jonka alue kattaa kysymyksessä olevat moottorit) tai samanarvoiseen hyväksymisnormiin, joka täyttää vaatimukset. Valmistajan on toimitettava rekisteröintiä koskevat yksityiskohtaiset tiedot ja sitouduttava ilmoittamaan hyväksyntäviranomaiselle kaikista sen voimassaoloon tai laajuuteen liittyvistä korjauksista. Kappaleen 4.2 vaatimusten jatkuvan täyttämisen tarkastamiseksi on tehtävä sopivia tuotantoon kohdistuvia tarkastuksia. 5.2. Hyväksynnän haltijan tulee etenkin 5.2.1. varmistaa tuotteen laadun tehokkaan tarkastuksen menettelyjen tarjollaolo, 5.2.2. pitää sellainen pääsy vapaana ohjauslaitteistoon, joka tarvitaan tuotteen laadun tehokkaaksi tarkastamiseksi, 5.2.3. varmistaa, että koetulosten tiedot kirjataan muistiin ja että liiteasiakirjat ovat käytettävissä hyväksyntäviranomaisen kanssa määritettävän ajan, 5.2.4. analysoida kunkin koetypin tulokset moottorin ominaisuuksien vakaana pysymisen tarkastamiseksi, ottaen huomioon teollisen tuotantoprosessin vaihtelut, 5.2.5. varmistaa, että jokainen moottoreita tai osia koskeva näytteidenotto, joka kertoo yhteensopimattomuudesta kysymyksessä olevan koetyypin kanssa, johtaa toiseen näytteenottoon ja toiseen kokeeseen. Kaikkiin toimenpiteisiin on ryhdyttävä yhdenmukaisuuden palauttamiseksi vastaavan tuotannon kanssa. 5.3. Valtuudet omaava viranomainen, joka on antanut hyväksynnän, voi milloin tahansa tarkastaa kutakin tuotantoyksikköä koskevien valvontamenetelmien yhdenmukaisuuden. 5.3.1. Kunkin tarkastuksen yhteydessä vierailevalle tarkastajalle on esitettävä koekirjat ja tuotantokatsausmuistiinpanot. 5.3.2. Kun laatutaso osoittautuu tyydyttämättömäksi tai kun näyttää välttämättömältä tarkastaa esitetyt tiedot kappaleen 4.2 mukaisesti, on noudatettava seuraavaa menettelyä: 5.3.2.1. Moottori otetaan sarjavalmistuksesta ja alistetaan liitteen III kuvaamaan kokeeseen. Näin saadut hiilimonoksidipäästöt, hiilivetypäästöt, typen oksidien päästöt ja hiukkaspäästöt eivät saa ylittää kappaleen 4.2.1 taulukon esittämiä määriä, kappaleen 4.2.2 vaatimusten mukaisesti, tai vastaavasti kappaleen 4.2.3 taulukon esittämiä määriä. 5.3.2.2. Jos sarjavalmistuksesta otettu moottori ei täytä kappaleen 5.3.2.1 vaatimuksia, valmistaja voi pyytää mittaukset tehtäväksi saman erittelyn mukaisista, sarjavalmistuksesta otettavista moottoreista, mukaan luettuna alkuperäinen moottori.Valmistajan tulee määrittää näytteen koko n yhteisymmärryksessä teknisen palvelun kanssa. Muut kuin alkuperäiseksi näytteeksi otetut moottorit tulee alistaa kokeeseen. Näytteistä saatujen tulosten aritmeettinen keskiarvo (x ) on sen jälkeen määritettävä kullekin pilaavalle aineelle. Sen jälkeen sarjan tuotanto tulee katsoa vahvistetuksi, jos seuraava ehto täytetään: >VIITTAUS KAAVIOON> + k . St ≤ L(4) jossa L on kullekin kysymyksessä olevalle pilaavalle aineelle kappaleessa 4.2.1/4.2.3 asetettu raja-arvo, k on tilastollinen kerroin, joka riippuu n:stä ja on esitetty seuraavassa taulukossa: >TAULUKON PAIKKA> jos n ≥ 20, k = >NUM>0,860 >DEN>√n 5.3.3. Hyväksyntäviranomaisen tai tuotannon yhdenmukaisuuden tarkastamisesta vastuullisen teknisen palvelun tulee tehdä kokeet moottoreilla, jotka on ajettu sisään joko osittain tai kokonaan, valmistajan spesifikaation mukaan. 5.3.4. Valtuudet omaavan viranomaisen valtuuttama tarkastusten taajuus tulee olla 1 vuodessa. Ellei kappaleen 5.3.2 vaatimuksia täytetä, valtuudet omaavan viranomaisen tulee varmistaa, että kaikkiin välttämättömiin toimenpiteisiin on ryhdytty tuotannon saamiseksi uudelleen yhdenmukaiseksi mahdollisimman nopeasti. 6. MOOTTORIPERHEEN MÄÄRITTELEVÄT PARAMETRIT Moottoriperheen voi määritellä perusrakenteen parametreillä, joiden tulee olla samalle perheelle yhteisiä. Joissakin tapauksissa parametrien välillä saattaa olla keskinäistä toimintaa. Nämä vaikutukset on otettava huomioon sen varmistamiseksi, että ainoastaan samanlaisin pakokaasupäästöominaisuuksin varustetut moottorit kuuluvat moottoriperheeseen. Jotta moottorien voisi katsoa kuuluvan samaan moottoriperheeseen, seuraavien perusparametrien luettelon tulee olla niille yhteinen: 6.1. Palamistahti: - 2-tahtinen - 4-tahtinen. 6.2. Jäähdytysväliaine: - ilma - vesi - öljy. 6.3. Yksittäisen sylinterin iskutilavuus: - moottorien kokonaishajonta saa olla 15 % - sylinterien lukumäärä jälkikäsittelylaitteilla varustetuilla moottoreilla. 6.4. Ilman hengitystapa: - vapaa hengitys - paineahdettu. 6.5. Palotilan tyyppi/rakenne: - esikammio - pyörrekammio - avokammio. 6.6. Venttiili ja aukot - kokoonpano, koko ja lukumäärä: - sylinterin kansi - sylinterin seinämä - kampikammio. 6.7. Polttoainejärjestelmä: - pumppulinjaruisku - suora pumppu - jakopumppu - yksiosainen - yksikköruisku. 6.8. Muut ominaisuudet: - pakokaasun kierrätys - veden ruiskutus/emulsio - ilman ruiskutus - painejäähdytysjärjestelmä. 6.9. Pakokaasun jälkikäsittely - hapetuskatalysaattori - pelkistyskatalysaattori - lämpöreaktori - hiukkasloukku. 7. PERUSMOOTTORIN VALINTA 7.1. Perheen perusmoottori tulee valita käyttämällä ensisijaisena kriteerinä suurinta polttoaineannosta iskua kohden ilmoitetulla suurinta vääntömomenttia vastaavalla pyörimisnopeudella. Siinä tapauksessa, että kaksi tai useampi moottori täyttää tämän ensisijaisen kriteerin, perusmoottori tulee valita käyttämällä toissijaisena kriteerinä suurinta polttoaineannosta iskua kohden nimellispyörimisnopeudella. Joissakin olosuhteissa hyväksyntäviranomainen saattaa tehdä sen johtopäätöksen, että perheen pahimman tapauksen päästönopeus on parhaiten luonnehdittavissa koestamalla toinen moottori. Näin ollen hyväksyntäviranomainen voi valita myös lisämoottorin kokeeseen, joka perustuu ominaisuuksiin, jotka ilmaisevat, että sillä saattaa olla perheen puitteissa olevien moottorien joukosta suurimmat päästötasot. 7.2. Jos perheen puitteisiin kuuluviin moottoreihin sisältyy muita vaihtuvia piirteitä, joita voisi pitää pakokaasupäästöihin vaikuttavina, nämäkin piirteet on tunnistettava ja otettava huomioon perusmoottoria valittaessa. (1) Moottorit, joille on annettu tyyppihyväksyntä direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, sanamuodon ehtojen mukaan, tulee vapauttaa tämän direktiivin vaatimuksista. Tässä yhteydessä yhdenmukaisuustodistus, joka on voimassa 30. syyskuuta 1996 saakka koskien direktiivin 88/77/ETY vaatimuksia, on riittävä tämän direktiivin vaihetta I varten. Todistuksen voimassaolo uusia moottoreita varten loppuu vaiheen II pakollisen soveltamisen astuessa voimaan. Euroopan talouskomission säännön 49, korjaussarja 02, korjaukset 1/2, mukaan annettu hyväksyminen katsotaan samanarvoiseksi kuin direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, mukaisesti annettu hyväksyminen. (2) EYVL N:o L 375, 31.12.1980, s. 46 (3) EYVL N:o L 238, 15.8.1989, s. 43 (4) S²t = Ó >NUM>(x - >VIITTAUS KAAVIOON>)²>DEN>n - 1 jossa x on mikä tahansa näytteellä n saatu yksittäistulos. LIITE II TIEDOTUSASIAKIRJA N:o . . . koskien ETY-tyyppihyväksyntää ja viitaten toimenpiteisiin, joihin tulee ryhtyä maastokäyttöisiin liikkuviin koneisiin asennettavien polttomoottorien kaasu- ja hiukkaspäästöjä vastaan >KAAVION ALKU> (Direktiivi 95/. . ./ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä . ./. . ./EY) Perus-(1) moottorityyppi. 0. Yleistä 0.1. Merkki (yrityksen nimi). 0.2. Perusmoottorien ja (jos kysymyksessä) moottoriperheen(1) tyyppi ja kaupallinen kuvaus. 0.3. Moottoriin(reihin)(1) merkitty valmistajan tyyppikoodaus. . 0.4. Koneen, jonka voimanlähteeksi moottori tulee, erittely(2). . 0.5. Valmistajan nimi ja osoite. Valmistajan valtuuttaman edustajan (jos on) nimi ja osoite. . 0.6. Moottorin tunnistusnumeron sijainti, koodaus ja kiinnitysmenetelmä. . 0.7. ETY-hyväksyntämerkinnän sijainti ja kiinnitysmenetelmä. . 0.8. Kokoonpanotehtaan(taiden) osoite. Liitteet 1.1. Perusmoottori(e)n olennaiset ominaisuudet (katso lisäys 1) 1.2. Moottoriperheen olennaiset ominaisuudet (katso lisäys 2) 1.3. Perheen puitteissa olevien moottorityyppien olennaiset ominaisuudet (katso lisäys 3) 2. Liikkuvan koneen moottoria koskevien osien (soveltuvin osin) ominaisuudet 3. Perusmoottorin valokuvat 4. Mahdollisten lisäliitteiden luettelo Päivämäärä, kirjaus (1) Tarpeeton pyyhitään yli.(2) Liiteen I osan 1 määrittelemänä (esim. "A"). >KAAVION LOOPU> Lisäys 1 (PERUS)MOOTTORIN OLENNAISET OMINAISUUDET(1) >KAAVION ALKU> 1. MOOTTORIN KUVAUS 1.1. Valmistaja:. 1.2. Valmistajan moottorikoodi:. 1.3. Tahti: nelitahtinen/kaksitahtinen(2) 1.4. Sylinterin läpimitta:. mm 1.5. Iskun pituus:. mm 1.6. Sylinterien lukumäärä ja asetelma:. 1.7. Moottorin iskutilavuus:. cm³ 1.8. Nimellispyörimisnopeus:. 1.9. Suurimman vääntömomentin pyörimisnopeus:. r/min 1.10. Volymetrinen puristussuhde(3):. 1.11. Palojärjestelmän kuvaus:. 1.12. Palokammion ja männän pään piirros(kset):. 1.13. Imu- ja poistoaukkojen pienin poikkileikkauspinta-ala:. 1.14. Jäähdytysjärjestelmä 1.14.1. Neste 1.14.1.1. Nesteen luonne:. 1.14.1.2. Kierrätyspumppu (pumput): on/ei(2) 1.14.1.3. Merkin (merkkien) ja tyypin (tyyppien) (soveltuvin osin) ominaisuudet:. 1.14.1.4. Välityssuhde(suhteet) (soveltuvin osin):. 1.14.2. Ilma 1.14.2.1. Puhallin: on/ei(2) 1.14.2.2. Merkin (merkkien) ja tyypin (tyyppien) (soveltuvin osin) ominaisuudet:. 1.14.2.3. Välityssuhde(suhteet) (soveltuvin osin):. 1.15 Valmistajan sallima lämpötila 1.15.1. Nestejäähdytys: ulostulon maksimilämpötila:. K 1.15.2. Ilmajäähdytys: tarkistuspiste:. Maksimilämpötila tarkistuspisteessä:. K 1.15.3. Imupuolen välijäähdyttimen suurin ahtoilman ulostulolämpötila (soveltuvin osin):. K 1.15.4. Maksimipakolämpötila siinä pakoputk(i)en pisteessä, joka on pakosarjan ulomman laipan (ulompien laippojen) vieressä:. K 1.15.5. Voiteluaineen lämpötila: pienin:. K suurin:. K (1) Useiden perusmoottorien tapauksessa esitettävä jokaisesta niistä.(2) Tarpeeton ylipyyhitään.(3) Erittele toleranssi. 1.16. Paineahdin: on/ei(1) 1.16.1. Merkki:. 1.16.2. Tyyppi:. 1.16.3. Järjestelmän kuvaus (esim. suurin ahtopaine, hukkaportti, soveltuvin osin):. 1.16.4. Välijäähdytin: on/ei(1) 1.17. Imujärjestelmä: suurin sallittu imualipaine moottorin nimellispyörimisnopeudella ja 100 %:n kuormituksella:. kPa 1.18. Pakojärjestelmä: suurin sallittu pakoputken vastapaine moottorin nimellispyörimisnopeudella ja 100 %:n kuormituksella:. kPa 2. PILAAMISEN LISÄTORJUNTALAITTEET (jos on ja ellei kuulu jonkin toisen otsikon alle) - Kuvaus ja/tai kaavio(t):. 3. POLTTOAINEENSYÖTTÖ 3.1. Syöttöpumppu Paine(2) tai ominaisuuskaavio:. kPa 3.2. Ruiskujärjestelmä 3.2.1. Pumppu 3.2.1.1. Merkki(kit):. 3.2.1.2. Tyyppi(pit):. 3.2.1.3. Jakelu: . . . ja . . . mm³(2) iskua tai tahtia kohden täydellä ruiskutuksella pumpun pyörimisnopeudella: . . . r/min (nimellispyörimisnopeus) ja . . . r/min (suurin vääntömomentti) vastaavasti, tai ominaisuuskaavio. Mainitse käytetty menetelmä: moottorissa/pumppupenkissä(1) 3.2.1.4. Ruiskutuksen ennakko 3.2.1.4.1. Ruiskutuksen ennakon käyrä(2);. 3.2.1.4.2. Ajoitus(2):. 3.2.2. Ruiskutusputkisto 3.2.2.1. Pituus:. mm 3.2.2.2. Sisäläpimitta:. mm 3.2.3. Ruisku(t) 3.2.3.1. Merkki(kit):. 3.2.3.2. Tyyppi(pit):. 3.2.3.3. Avautumispaine(2) tai ominaisuuskaavio:. kPa 3.2.4. Rajoitin 3.2.4.1. Merkki(kit):. 3.2.4.2. Tyyppi(pit):. 3.2.4.3. Pyörimisnopeus, jossa katkaisu alkaa täydellä kuormituksella(2):. r/min 3.2.4.4. Suurin kuormittamaton pyörimisnopeus(2):. r/min 3.2.4.5. Joutokäyntinopeus(2):. r/min 3.3. Kylmäkäynnistysjärjestelmä 3.3.1. Merkki(kit):. 3.3.2. Tyyppi(pit):. 3.3.3. Kuvaus:. (1) Tarpeeton ylipyyhitään.(2) Erittele toleranssi. 4. VENTTIILIN AJOITUS 4.1. Suurin nosto ja avauksen ja sulkemisen kulmat suhteessa kuoliokeskuksiin, tai vastaavat tiedot: . 4.2. Vertailu- ja/tai asetusalueet(1) >KAAVION LOOPU> Lisäys 2 MOOTTORIPERHEEN OLENNAISET TIEDOT >KAAVION ALKU> 1. YHTEISET PARAMETRIT(2): 1.1. Palotahti:. 1.2. Jäähdytyksen väliaine:. 1.3. Ilman hengitysmenetelmä:. 1.4. Palotilan tyyppi/rakenne:. 1.5. Venttiili ja aukot - kokoonpano, koko ja lukumäärä: 1.6. Polttoainejärjestelmä:. 1.7. Moottorin hallintajärjestelmät: Tunnistustodistus piirustusnumero(ide)n mukaan: - ahtojäähdytysjärjestelmä:. - pakokaasun uudelleenkierrätys(3):. - veden ruiskutus/emulsio(3):. - ilman ruiskutus(3):. 1.8. Pakokaasun jälkikäsittelyjärjestelmä(3):. Samanlaisen (tai perusmoottorille alimman) suhteen todistus: järjestelmän tilavuus/polttoaineensyöttö iskua kohden, kaavion numero(ide)n mukaan:. (1) Tarpeeton ylipyyhitään.(2) Täytettävä liitteen I osien 6 ja 7 esittämien erittelyjen yhteydessä.(3) Ellei sovellu, merkitään EI. 2 MOOTTORIPERHEEN LUETTELOINTI 2.1. Moottoriperheen nimi:. 2.2. Tähän perheeseen kuuluvien moottorien erittely: >TAULUKON PAIKKA> >KAAVION LOOPU> Lisäys 3 PERHEESEEN KUULUVAN MOOTTORITYYPIN OLENNAISET OMINAISUUDET(1) >KAAVION ALKU> 1. MOOTTORIN KUVAUS 1.1. Valmistaja:. 1.2. Valmistajan moottorikoodi:. 1.3. Tahti: nelitahtinen/kaksitahtinen(2) 1.4. Sylinterin läpimitta:. mm 1.5. Iskun pituus:. mm 1.6. Sylinterien lukumäärä ja asetelma:. 1.7. Moottorin iskutilavuus:. cm³ 1.8. Nimellispyörimisnopeus:. (1) Useiden perusmoottorien tapauksessa esitettävä jokaisesta niistä.(2) Tarpeeton ylipyyhitään. 1.9. Suurimman vääntömomentin pyörimisnopeus:. 1.10. Volymetrinen puristussuhde(1):. 1.11. Palojärjestelmän kuvaus:. 1.12. Palokammion ja männän pään piirros(kset):. 1.13. Imu-/pakoaukkojen pienin poikkileikkauspinta-ala:. 1.14. Jäähdytysjärjestelmä 1.14.1. Neste 1.14.1.1. Nesteen luonne:. 1.14.1.2. Kierrätyspumppu(pumput): on/ei(2) 1.14.1.3. Merkin (merkkien) ja tyypin (tyyppien) (soveltuvin osin) ominaisuudet:. 1.14.1.4. Välityssuhde(suhteet) (soveltuvin osin):. 1.14.2. Ilma 1.14.2.1. Puhallin: on/ei(2) 1.14.2.2. Merkin (merkkien) ja tyypin (tyyppien) (soveltuvin osin) ominaisuudet:. 1.14.2.3. Välityssuhde(suhteet) (soveltuvin osin):. 1.15 Valmistajan sallima lämpötila 1.15.1. Nestejäähdytys: ulostulon maksimilämpötila. K 1.15.2. Ilmajäähdytys: tarkistuspiste. Maksimilämpötila tarkistuspisteessä. K 1.15.3. Imupuolen välijäähdyttimen suurin ahtoilman ulostulolämpötila (soveltuvin osin):. K 1.15.4. Maksimipakolämpötila siinä pakoputk(i)en pisteessä, joka on pakosarjan ulomman laipan (ulompien laippojen) vieressä:. K 1.15.5. Voiteluaineen lämpötila: pienin:. K suurin:. K 1.16. Paineahdin: on/ei(2) 1.16.1. Merkki:. 1.16.2. Tyyppi:. 1.16.3. Järjestelmän kuvaus (esim. suurin ahtopaine, hukkaportti, soveltuvin osin):. 1.16.4. Välijäähdytin: on/ei(2) 1.17. Imujärjestelmä: suurin sallittu imualipaine moottorin nimellispyörimisnopeudella ja 100 %:n kuormituksella:. kPa 1.18. Pakojärjestelmä: suurin sallittu pakoputken vastapaine moottorin nimellispyörimisnopeudella ja 100 %:n kuormituksella:. kPa 2. PILAAMISEN LISÄTORJUNTALAITTEET (jos on, ja ellei kuulu jonkin toisen otsikon alle) - Kuvaus ja/tai kaavio(t):. 3. POLTTOAINEENSYÖTTÖ 3.1. Syöttöpumppu Paine(3) tai ominaisuuskaavio:. kPa (1) Useiden perusmoottorien tapauksessa esitettävä jokaisesta niistä.(2) Tarpeeton ylipyyhitään.(3) Erittele toleranssi. 3.2. Ruiskujärjestelmä 3.2.1. Pumppu 3.2.1.1. Merkki(kit):. 3.2.1.2. Tyyppi(pit):. 3.2.1.3. Jakelu: . . . ja . . . mm³(1) iskua tai tahtia kohden täydellä ruiskutuksella pumpun pyörimisnopeudella: . . . r/min (nimellispyörimisnopeus) ja . . . r/min (suurin vääntömomentti) vastaavasti, tai ominaisuuskaavio. Mainitse käytetty menetelmä: moottorissa/pumppupenkissä(2) 3.2.1.4. Ruiskutuksen ennakko 3.2.1.4.1. Ruiskutuksen ennakon käyrä(1):. 3.2.1.4.2. Ajoitus(1):. 3.2.2. Ruiskutusputkisto 3.2.2.1. Pituus:. mm 3.2.2.2. Sisäläpimitta:. mm 3.2.3. Ruisku(t) 3.2.3.1. Merkki(kit):. 3.2.3.2. Tyyppi(pit):. 3.2.3.3. Avautumispaine(1) tai ominaisuuskaavio. kPa 3.2.4. Rajoitin 3.2.4.1. Merkki(kit):. 3.2.4.2. Tyyppi(pit):. 3.2.4.3. Pyörimisnopeus, jossa katkaisu alkaa täydellä kuormituksella(1):. r/min 3.2.4.4. Suurin kuormittamaton pyörimisnopeus(1). r/min 3.2.4.5. Joutokäyntinopeus(1). r/min 3.3. Kylmäkäynnistysjärjestelmä 3.3.1. Merkki(kit):. 3.3.2. Tyyppi(pit):. 3.3.3. Kuvaus:. 4. VENTTIILIN AJOITUS 4.1. Suurin nosto ja avauksen ja sulkemisen kulmat suhteessa kuoliokeskuksiin tai vastaavat tiedot:. 4.2. Vertailu- ja/tai asetusalueet(2). (1) Erittele toleranssi.(2) Tarpeeton ylipyyhitään. >KAAVION LOOPU> LIITE III KOEMENETTELY 1. JOHDANTO 1.1. Tässä liitteessä kuvataan menetelmää koestettavien moottorien tuottamien ilmaa pilaavien kaasu- ja hiukkaspäästöjen määrittämiseksi. 1.2. Koe on suoritettava moottorin ollessa asennettuna koepenkkiin ja liitettynä dynamometriin. 2. KOEOLOSUHTEET 2.1. Yleiset vaatimukset Kaikki tilavuudet ja tilavuusvirtausnopeudet suhteutetaan lämpötilaan 273 K (0 °C) ja paineeseen 101,3 kPa. 2.2. Moottorin testausolosuhteet 2.2.1. Mitataan moottorin imuilman Ta absoluuttinen lämpötila, kelvineinä ilmaistuna, ja kuiva ilmakehän paine ps, kPa:na ilmaistuna, sekä määritetään parametri fa noudattaen seuraavia määräyksiä: Vapaasti hengittävät ja mekaanisesti ahdetut moottorit: fa = (>NUM>99 >DEN>ps)(>NUM>T >DEN>298)0,7 Turboahdettu moottori ilman imuilman jäähdytystä: fa = (>NUM>99 >DEN>ps)0,7 × (>NUM>T >DEN>298)1,5 2.2.2. Kokeen voimassaolo Jotta koe tunnustettaisiin voimassa olevaksi, parametrin fa on oltava sellainen, että: 0,98 ≤ fa ≤ 1,02 2.2.3. Ahtoilmajäähdytyksellä varustetut moottorit Jäähdytysväliaineen ja ahtoilman lämpötila on kirjattava. 2.3. Moottorin ilman imujärjestelmä Koemoottorin tulee olla varustettu sellaisella ilman imujärjestelmällä, jossa on ilman imurajoitus valmistajan puhtaan ilman puhdistimelle ilmoittamalla ylärajalla moottorin käyttöolosuhteita varten, jotka johtavat valmistajan spesifikaation mukaan suurimpaan mahdolliseen ilmavirtaan. Koepajajärjestelmää tulee käyttää edellyttäen, että siinä voi toistaa moottorin todelliset käyttöolosuhteet. 2.4. Moottorin pakojärjestelmä Koemoottorin on oltava varustettu sellaisella pakojärjestelmällä, jossa pakovastapaine on valmistajan niitä moottorin käyttöolosuhteita varten erittelemällä ylärajalla, jotka johtavat suurimpaan ilmoitettuun tehoon. 2.5. Jäähdytysjärjestelmä Moottorin jäädytysjärjestelmä, joka on riittävän tehokas pitämään moottorin normaalissa, valmistajan määräämässä käyttölämpötilassa. 2.6. Voiteluöljy Käytettävän voiteluöljyn erittelytiedot on kirjattava ja esitettävä koetulosten yhteydessä. 2.7. Koepolttoaine Polttoaineen on oltava liitteen IV spesifioima vertailupolttoaine. Kokeessa käytettävän vertailupolttoaineen setaaniluku ja rikkipitoisuus on kirjattava liitteen II lisäyksen 1 kappaleeseen 5.1. Ruiskupumpun imun kohdalla polttoaineen lämpötilan on oltava 306 316 K (33 43 °C). 2.8. Dynamometrin asetusten määrittäminen Imurajoituksen ja pakoputken vastapaineen asetukset tulee säätää valmistajan ilmoittamalle ylärajalle noudattaen kappaleita 2.3. ja 2.4. Suurin vääntömomenttiarvo spesifioiduilla koenopeuksilla tulee määrittää kokeilemalla vääntömomenttiarvojen laskemiseksi spesifioituja koetapoja varten. Valmistajan tulee ilmoittaa sellaisten moottoreiden suurin vääntömomentti kokeen nopeuksilla, joita ei ole suunniteltu käytettäväksi täyden kuormituksen vääntömomenttikäyrän pyörimisnopeusalueen yläpuolella. Moottorin asetus kutakin koetapaa varten tulee laskea käyttäen kaaviota S = ((PM + PAE) × >NUM>L >DEN>100) - PAE Jos suhde >NUM>PAE >DEN>PM ≥ 0,03, tyyppihyväksynnän antava tekninen viranomainen voi tarkastaa PAE:n arvon. 3 KOEKÄYTTÖ 3.1. Näytteenottosuotimien valmistelu Jokainen suodin(pari) on sijoitettava vähintään tuntia ennen koetta suljettuun mutta sinetöimättömään petrimaljaan ja asetettava punnituskammioon vakautumista varten. Vakautumisajan lopussa jokainen suodin(pari) tulee punnita ja taarapaino tulee merkitä muistiin. Suodin(pari) tulee sen jälkeen varastoida suljettuun petrimaljaan tai suodintelineeseen, kunnes sitä tarvitaan koestukseen. Ellei suodinta (paria) käytetä kahdeksan tunnin kuluessa siitä, kun se on poistettu punnituskammiosta, se on punnittava uudelleen ennen käyttöä. 3.2. Mittauslaitteiston asentaminen Instrumentit ja näytteenottimet on asennettava vaatimusten mukaisesti. Käytettäessä täysvirtalaimennusjärjestelmää pakokaasun laimennukseen, järjestelmään on liitettävä peräputki. 3.3. Laimennusjärjestelmän ja moottorin käynnistys Laimennusjärjestelmä ja moottori tulee käynnistää ja lämmittää, kunnes kaikki lämpötilat ja paineet ovat tasaantuneet täydellä kuormituksella ja nimellispyörimisnopeudella (kappale 3.6.2). 3.4. Laimennussuhteen säätö Hiukkasnäytteenottojärjestelmä tulee käynnistää ja pitää käynnissä ohituksena yhden suotimen menetelmässä (valinnaisvaihtoehto monisuodinmenetelmälle). Laimennusilman taustahiukkastason voi määrittää ajamalla laimennusilmaa hiukkassuotimien läpi. Jos käytetään suodatettua ilmaa, yhden mittauksen voi tehdä milloin tahansa ennen koetta, sen aikana tai sen jälkeen. Jos laimennusilmaa ei suodateta, vaaditaan kolmen kohdan mittaukset, käynnistyksen jälkeen, ennen sammutusta ja kohdalla, joka on jakson keskikohdan lähellä, minkä jälkeen arvoista otetaan keskiarvo. Laimennusilma tulee säätää suodintasolämpötilaan 325 K (52 °C) tai sitä alhaisemmaksi kutakin tapaa varten. Kokonaislaimennussuhde ei saa olla alle neljän. Yksisuodinmenetelmässä suotimen läpi tulevaa näytteen massavirtanopeutta tulee pitää tasaisessa suhteessa laimennettuun pakokaasumassavirtanopeuteen kaikkien tapojen täysvirtajärjestelmiä varten. Massasuhteen tulee olla ± 5 %:n puitteissa, paitsi kunkin tavan 10 ensimmäisen sekunnin aikana järjestelmille, joissa ei ole ohitusmahdollisuutta. Osittaisvirtalaimennusjärjestelmissä yhden suotimen menetelmällä suotimen läpi menevän massavirtanopeuden tulee olla ≥ ± 5 %:n puitteissa tasainen jokaisen tavan aikana, paitsi kunkin tavan 10 ensimmäisen sekunnin aikana järjestelmissä, joissa ei ole ohitusmahdollisuuta. CO2:n ja NOx:n pitoisuutta valvovissa järjestelmissä CO2:n tai NOx:n pitoisuus laimennusilmassa on mitattava jokaisen kokeen alussa ja lopussa. Taustan CO2:n tai NOx:n pitoisuusmittausten laimennusilmasta tulee olla 100 ppm:n tai 5 ppm:n puitteissa toisistaan, vastaavassa järjestyksessä. Kun käytetään laimennetun pakokaasun analyysijärjestelmää, merkitykselliset taustapitoisuudet on määritettävä ottamalla laimennusilmaa näytteeksi näytepussiin koko koesarjan aikana. Jatkuva (ei pussin) taustapitoisuus on otettavissa vähintää kolmessa kohdassa, alussa ja lopussa sekä kohdassa, joka on vaiheen keskellä, ja näistä lasketaan keskiarvo. Valmistajan niin pyytäessä taustamittaukset voi jättää tekemättä. 3.5. Analysaattorien tarkastus Päästöanalysaattorit on nollattava ja alue säädettävä. 3.6. Koevaihesarja 3.6.1. Koneiden erittely A liitteen I osan 1 mukaan: 3.6.1.1. Seuraavaa 8 tavan vaihesarjaa(1) on noudatettava koemoottoriin kohdistetun dynamometrin käytössä: >TAULUKON PAIKKA> 3.6.2. Moottorin vakioiminen Moottorin ja järjestelmän lämmittämisen tulee tapahtua suurimmalla pyörimisnopeudella ja vääntömomentilla moottorin parametrien vakauttamiseksi valmistajan suositusten mukaisiksi. Huomautus Vakioimisajan tulee myös estää pakokaasujärjestelmään aikaisemmista kokeista jääneiden kertymien vaikutus. Samoin koekohtien väliin vaaditaan vakiintumisaika, joka on otettu mukaan kohdasta toiseen siirtymisen vaikutuksen minimoimiseksi. 3.6.3. Koevaihesarja Koevaihesarja käynnistetään. Koe täytyy suorittaa koevaihesarjalle edellä asetettujen tapanumeroiden järjestyksessä. Jokaisen koevaiheen eri tavan aikana, alkuosan ylimenoajan jälkeen, spesifioidun pyörimisnopeuden täytyy säilyä ± 1 %:n rajoissa nimellispyörimisnopeudesta tai ± 3 min-¹:n rajoissa, riippuen siitä, kumpi on suurempi, paitsi joutikäynnin kohdalla, jonka tulee olla valmistajan ilmoittamien toleranssien puitteissa. Spesifioitu vääntömomentti täytyy säilyttää siten, että keskiarvo sinä aikana, jona mittauksia tehdään, pysyy ± 2 %:n puitteissa suurimmasta vääntömomentista koepyörimisnopeudella. Kutakin mittauskohtaa varten on välttämätöntä varata kymmenen minuutin vähimmäisaika. Jos jotakin konetta varten vaaditaan pitempiä näytteenottoaikoja syistä, jotka liittyvät riittävän hiukkasmassan saamiseen mittaussuotimeen, koetavan ajanjaksoa voi pidentää tarpeen mukaan. Koetavan pituus on kirjattava ja siitä on raportoitava. Pakokaasupäästöjen pitoisuusarvot on mitattava ja kirjattava koetavan viimeisten kolmen minuutin aikana. Hiukkasnäytteenottoa ja kaasupäästöjen mittausta ei saa aloittaa ennen moottorin vakaantumista siten kuin se on valmistajan määritelmän mukaan saavutettu, ja niiden päättymisen on tapahduttava samanaikaisesti. Polttoaineen lämpötila tulee mitata polttoaineen ruiskupumpun imun kohdalta tai kuten valmistaja on spesifioinut ja mittauspaikka on kirjattava muistiin. 3.6.4. Analysaattorin herkkyys Analysaattorien anto on kirjattava irti revittävissä olevalle muistille tai mitattava samanarvoisella tiedonkeräysjärjestelmällä pakokaasun virratessa analysaattorin läpi ainakin kunkin koetavan kolmen viimeisen minuutin aikana. Jos laimennetun CO:n ja CO2:n mittaamiseen käytetään pussinäytteenoton mittausta (katso liitteen III lisäystä 1, kappaletta 1.4.4.), näyte on pussitettava kunkin koetavan kolmen viimeisen minuutin aikana, ja pussinäyte on analysoitava ja kirjattava muistiin. 3.6.5. Hiukkasnäytteiden otto Hiukkasnäytteiden otto voi tapahtua joko yhden suotimen menetelmällä tai monen suotimen menetelmällä (liite III, lisäys 1, kappale 1.5.). Koska menetelmien tulokset saattavat poiketa hieman toisistaan, käytetty menetelmä on ilmoitettava tulosten yhteydessä. Yhden suotimen menetelmää käytettäessä koevaihejaksomenettelyn spesifioimat painotustekijät on otettava huomioon näytteenoton aikana säätämällä vastaavasti näytteiden virtanopeutta ja/tai näytteidenottoaikaa. Näytteidenoton on tapahduttava kunkin tavan kohdalla mahdollisimman myöhään. Näytteidenottoajan koetapaa kohden täytyy olla ainakin 20 sekuntia yhden suotimen menetelmässä ja ainakin 60 sekuntia monen suotimen menetelmässä. Ilman ohitusmahdollisuutta toimivissa järjestelmissä näytteenottoajan koetapaa kohden täytyy olla ainakin 60 sekuntia yhden suotimen ja monen suotimen menetelmää varten. 3.6.6. Moottorin olosuhteet Moottorin pyörimisnopeus ja kuormitus, imuilman lämpötila, polttoainevirta ja ilma- tai pakokaasuvirta on mitattava kunkin koetavan kohdalla heti, kun moottorin käynti on vakaa. Jos pakokaasuvirran mittaus tai paloilman ja polttoaineenkulutuksen mittaus ei ole mahdollista, se on laskettavissa käyttämällä hiilen ja hapen tasapainomenetelmää (kastso liite III, lisäys 1, kappale 1.2.3.). Kaikki laskemista varten tarvittavat lisätiedot on kirjattava (katso liite III, lisäys 3, kappaleet 1.1 ja 1.2.). 3.7. Analysaattorien uudelleentarkastus Päästökokeen jälkeen nollakaasua ja vaikutuskaasua käytetään uudelleentarkastusta varten. Koetta pidetään hyväksyttävänä, jos näiden kahden mittauksen tulosten välinen ero on alle 2 %. (1) Samanlainen kuin normiluonnoksen ISO-Norm 8178-4 C1-vaihesarja. Lisäys 1 1. MITTAUS- JA NÄYTTEENOTTOMENETELMÄT Koestukseen alistettujen moottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöt on mitattava liitteen V kuvaamilla menetelmillä. Liitteen V menetelmissä kuvataan suositetut analyysijärjestelmät kaasupäästöjä varten (kapalle 1.1.) ja suositetut hiukkasten laimennus ja näytteenottojärjestelmät (kappale 1.2.). 1.1. Dynamometrin spesifikaatio On käytettävä moottoridynamometriä, jolla on riittävät ominaisuudet suorittaa liitteen III, kappaleen 3.6.1. kuvaama koevaihesarja. Vääntömomentin ja pyörimisnopeuden mittaamisen vaatimien laitteiden tulee pystyä mittaamaan akseliteho määrättyjen rajojen puitteissa. Lisälaskelmat saattavat olla välttämättömiä. Mittauslaitteiston tarkkuuden on oltava sellainen, ettei kappaleen 1.3 ilmoittamien lukujen suurimpia toleransseja ylitetä. 1.2. Pakokaasuvirta Pakokaasuvirta tulee määrittää jollakin kappaleissa 1.2.1-1.2.4 mainitulla menetelmällä. 1.2.1. Suora mittausmenetelmä Pakokaasuvirran suora mittaaminen virtasuulakkeella tai vastaavalla mittausjärjestelmällä (katso yksityiskohdat normista ISO 5167). Huomautus Suoran kaasuvirran mittaaminen on vaikea tehtävä. Päästöarvovirheisiin vaikuttavien mittausvirheiden välttämiseksi on ryhdyttävä varotoimenpiteisiin. 1.2.2. Ilman ja polttoaineen mittausmenetelmä Ilmavirran ja polttoainevirran mittaus. Kokeissa tulee käyttää ilmavirtamittareita ja polttoainevirtamittareita, joiden tarkkuus on määritelty kappaleessa 1.3. Pakokaasuvirran laskeminen tapahtuu seuraavasti: GEXHW = GAIRW + GFUEL (märälle pakomassalle) tai: VEXHW = VAIRD - 0,766 × GFUEL (kuivalle pakomäärälle) tai: VEXHW = VAIRW + 0,746 × GFUEL (märälle pakomäärälle) 1.2.3. Hiilen tasapainomenetelmä Pakomassan laskeminen polttoaineenkulutuksesta ja pakokaasupitoisuuksista hiilen tasapainomenetelmää käyttäen (ks. liite III, lisäys 3). 1.2.4. Laimennetun pakokaasun kokonaisvirta Käytettäessä täysvirtalaimennusjärjestelmää laimennetun pakokaasun kokonaisvirta (GTOTW, VTOTW) on mitattava PDP:llä tai CFV:llä - liite V, kappale 1.2.1.2. Tarkkuuden tulee noudattaa liitteen III, lisäyksen 2 kappaleen 2.2. määräyksiä. 1.3. Tarkkuus Kaikkien mittauslaitteiden kalibroinnin tulee olla jäljitettävissä kansallisiin (kansainvälisiin) normeihin ja niiden on noudatettava seuraavia vaatimuksia: >TAULUKON PAIKKA> 1.4. Kaasukomponenttien määrittäminen 1.4.1. Yleiset analysaattorin erittelyt Analysaattorien mittausalueen tulee olla sopiva sitä tarkkuutta varten, jota vaaditaan mitattaessa pakokaasun komponenttien pitoisuudet (kappale 1.4.1.1). Suositetaan, että analysaattoreita käytetään siten, että mitattu pitoisuus osuu 15 ja 100 % välille täydestä asteikosta. Jos täyden asteikon arvo on 155 ppm (tai ppm C) tai vähemmän tai jos riittävän tarkkuuden ja erottelukyvyn alle 15 % täydestä asteikosta tarjoavat lukulaitteet (tietokoneet, tietojenkeruulaitteet) ovat käytössä, myös alle 15 % täydestä asteikosta olevat pitoisuudet ovat hyväksyttäviä. Tässä tapauksessa on tehtävä lisäkalibrointeja kalibrointikäyrien tarkkuuden varmistamiseksi - liite III, lisäys 2, kappale 1.5.5.2. Laitteiston sähkömagneettisen yhteensopivuuden (EMC) on oltava sillä tasolla, että lisävirheet minimoituvat. 1.4.1.1. Mittausvirhe Kokonaismittausvirhe, mukaan luettuna ristikkäisherkkyys muihin kaasuihin - ks. liite III, lisäys 2, kappale 1.9 - ei saa olla yli ± 5 % lukemasta tai 3,5 % täydestä asteikosta, riippuen siitä, kumpi näistä on pienempi. Alle 100 ppm:n pitoisuuksien osalta mittausvirhe ei saa olla yli ± 4 ppm. 1.4.1.2. Toistuvuus Toistuvuus, joka määritellään 2,5-kertaiseksi vakiopoikkeamaksi kymmenen kertaa toistetusta reagoinnista määrättyyn kalibrointi- tai vaikutuskaasuun, ei saa olla suurempi kuin ± 1 % täyden asteikon pitoisuudesta kutakin käytettyä aluetta yli 155:tä ppm (tai ppm C) kohden tai ± 2 % kutakin käytettyä aluetta kohden alle 155 ppm (tai ppm C). 1.4.1.3. Melu Analysaattorin huipusta huippuun reagointi nolla- ja kalibrointi- tai vaikutuskaasuun minkä tahansa kymmenen sekunnin jakson aikana ei saa ylittää 2 %:a kaikkien käytettyjen alueiden täydestä asteikosta. 1.4.1.4. Nollapisteen ryömintä Nollapisteen ryöminnän yhden tunnin aikana tulee olla alle 2 % täydestä asteikosta alimmalla käytetyllä alueella. Nollavasteeksi määritellään keskimääräinen vaste, melu mukaan luettuna, nollakaasuun 30 sekunnin ajanjaksojen aikana. 1.4.1.5. Vaikutusalueryömintä Vaikutusalueryöminnän yhden tunnin aikana tulee olla alle 2 % täydestä asteikosta alimmalla käytetyllä alueella. Vaikutusaluevasteeksi määritellään keskimääräinen vaste, melu mukaan luettuna, vaikutusaluekaasuun 30 sekunnin ajanjaksojen aikana. 1.4.2. Kaasun kuivaus Valinnaisella kaasun kuivauslaitteella tulee olla vain minimaalinen vaikutus mitattujen kaasujen pitoisuuksiin. Kemialliset kuivaimet eivät ole hyväksyttäviä menetelmiä veden poistamiseksi näytteestä. 1.4.3. Analysaattorit Tämän lisäyksen kappaleissa 1.4.3.1. 1.4.3.5. kuvataan käytettäviä mittausperiaatteita. Liitteessä V on esittetty yksityiskohtainen mittausjärjestelmien kuvaus. Mitattavat kaasut tulee analysoida seuraavilla laitteilla. Ei-lineaarisissa analysaattoreissa sallitaan lienarisoivien piirien käyttö. 1.4.3.1. Hiilimonoksidin (CO) analyysi Hiilimonoksidin analysaattorin tulee olla hajoittamatonta infrapunaimeytystyyppiä (NDIR). 1.4.3.2. Hiilidioksidin (CO2-) analyysi Hiilidioksidin analysaattorin tulee olla hajoittamatonta infrapunaimeytystyyppiä (NDIR). 1.4.3.3. Hiilivedyn (HC) analyysi Hiilivedyn analysaattorin tulee olla lämmitetty ioni-ilmaisintyyppi (HFID), jonka ilmaisin, venttiilit, putkisto jne. ovat lämmitettyjä siten, että kaasun lämpötilaksi saadaan 463 K (190 °C) ± 10 K. 1.4.3.4. Typen oksidien (NOx) analyysi Typen oksidien analysaattorin tulee olla kemiluminesenssi-ilmaisintyyppi (CLD) tai lämmitetty kemiluminesenssi-ilmaisintyyppi (HCLD), jossa on NO2/NO-muutin, jos mittaus tapahtuu kuivalla pohjalla. Jos mittaus tapahtuu märällä pohjalla, on käytettävä HCLD:tä ja sen ohessa muutinta, jonka lämpötila pidetään 333 K:n (60 °C) yläpuolella, edellyttäen, että vesisammutustarkastus (liite III, lisäys 2, kappale 1.9.2.2.) toteutuu. 1.4.4. Kaasupäästöjen näytteenotto Kaasupäästöjen näytteenottolaitteet tulee kiinnittää ainakin 0,5 m:n tai kolme kertaa pakoputken halkaisijan mitan päähän - riippuen siitä, kumpi on suurempi - pakokaasujärjestelmän poistoaukon yläpuolelle, niin pitkälle kuin on sopivaa ja riittävän lähelle moottoria pakokaasun lämpötilan varmistamiseksi ainakin 343 K:ksi (70 °C) näytteenottimen kohdalla. Siinä tapauksessa, että kysymyksessä on monisylinterinen moottori, jossa on haaroitettu pakosarja, näytteenottimen sisääntulo tulee sijoittaa riittävän pitkälle alavirtaan, jotta varmistettaisiin, että näyte edustaa keskimääräistä kaasupäästöä kaikista sylintereistä. Monisylinterisissä moottoreissa, joissa on erilliset pakosarjaryhmät, kuten "V"-moottorirakenteessa, on sallittua ottaa näyte kustakin ryhmästä erikseen ja laskea keskimääräinen kaasupäästö. Myös muita sellaisia menetelmiä, jotka ovat osoittautuneet korreloiviksi edellä mainittujen menetelmien kanssa, voi käyttää. Pakokaasupäästöjen laskemisessa täytyy käyttää moottorin koko pakokaasumassavirtaa. Jos pakokaasun koostumukseen vaikutetaan jollakin jälkikäsittelyjärjestelmällä, pakokaasunäyte on otettava tällaisen laitteen jälkipuolelta. Kun käytetään täysvirtalaimennusjärjestelmää hiukkasten määrittelyyn, kaasupäästöt voi myös määrittää laimennetusta pakokaasusta. Näytteenottimien tulee olla lähellä hiukkasnäytteenottolaitetta laimennustunnelissa (liite V, kappale 1.2.1.2., DT ja kappale 1.2.2., PSP). CO ja CO2 voidaan vaihtoehtoisesti määrittää ottamalla näytteet pussiin ja mittaamalla pitoisuus näytepussista. 1.5. Hiukkasten määrittäminen Hiukkasten määrittäminen vaatii laimennusjärjestelmän. Laimennuksen voi tehdä joko osittaisvirtalaimennusjärjestelmällä tai täysvirtalaimennusjärjestelmällä. Laimennusjärjestelmän virtaustilavuuden tulee olla riittävän suuri poistamaan kondenssivesi täysin laimennus- ja näytteenottojärjestelmästä ja pitämään yllä laimennetun pakokaasun lämpötilaa 325 K (52 °C) tai sen alle välittömästi ennen suodinpidikkeitä. Laimennusilman kosteudenpoisto ennen ilman tuloa laimennusjärjestelmään on sallittu, jos ilman kosteus on suuri. Laimennusilman esilämmittämistä lämpötilarajalle 303 K (30 °C) suositetaan, jos ympäristön lämpötila on alle 293 K (20 °C). Laimennetun ilman lämpotila ei kuitenkaan saa olla yli 325 K (52 °C) ennen pakokaasun syöttämistä laimennustunneliin. Osittaisvirtalaimennusjärjestelmässä hiukkasten näytteenottolaite täytyy kiinnittää lähelle kaasunäytteenotinta, sen edelle, kuten kappaleessa 4.4. on määritelty ja liitettä V, kappaletta 1.2.1.1., kuvioita 4 12 EP ja SP noudattaen. Osittaisvirtalaimennusjärjestelmä on suunniteltu hajoittamaan pakokaasuvirta kahteen osuuteen, joista pienempi laimennetaan ilmalla, ja sitä käytetään sen jälkeen hiukkasmittaukseen. Tästä johtuen on olennaisen tärkeää, että laimennussuhde määritetään erittäin tarkasti. Erilaisia jakomenetelmiä voi käyttää, jolloin käytetty jakotyyppi sanelee merkittävässä määrin näytteenottolaitteiden tason ja käytettävät menettelytavat (liite V, kappale 1.2.1.1.). Hiukkasten massan määrittämiseksi vaaditaan hiukkasten näytteenottojärjestelmä, hiukkasten näytteenkeräyssuotimet, mikrogrammavaaka ja punnituskammio, jonka lämpötila ja kosteus ovat hallittavissa. Hiukkasten näytteenottoa varten voi käyttää kahta menetelmää: - Yhden suotimen menetelmässä käytetään yhtä suodinparia (katso tämän lisäyksen kappaleesta 1.5.1.3.) kaikkia koevaihesarjan tapoja varten. Näytteenottoaikoihin ja virtoihin kokeen näytteenottovaiheen aikana on kiinnitettävä huomattavan paljon huomiota. Koevaihesarjaan tarvitaan kuitenkin vain yksi suodinpari. - Monisuodinmenetelmä määrää, että yhtä suodinparia (katso tämän lisäyksen kappaleesta 1.5.1.3.) käytetään kutakin koevaihesarjan yksittäistä tapaa varten. Tämä menetelmä sallii lievemmän näytteenottomenettelyn, mutta siinä käytetään useampia suotimia. 1.5.1. Hiukkasten näytteenottosuotimet 1.5.1.1. Suotimen erittely Fluorihiilipinnoitetut lasikuitusuotimet tai fluorihiilipohjaiset kalvosuotimet vaaditaan todistukseen kelpaaviin kokeisiin. Erikoissovelluksiin voi käyttää myös erilaisia suodinmateriaaleja. Kaikilla suodintyypeillä on oltava 0,3 ìm DOP (dioktyyliftalaatin) keräysteho ainakin 95 % kaasun nimellisnopeudella välillä 35 80 cm/s. Kun suoritetaan korrelaatiokokeita laboratorioiden välillä tai valmistajan ja hyväksyntäviranomaisen välillä, on käytettävä samanlaatuisia suotimia. 1.5.1.2. Suotimen koko Hiukkassuotimien vähimmäisläpimitan on oltava 47 mm (37 mm likaantumisläpimitta). Suurempiläpimittaiset suotimet ovat hyväksyttäviä (kappale 1.5.1.5.). 1.5.1.3. Ensisijaiset ja varasuotimet Laimennetusta ilmasta otetaan näytteet suodinparilla, joka on sijoitettu sarjaan (toinen ensisijainen ja toinen varasuodin) koevaihesarjan aikana. Varasuotimen tulee olla korkeintaan 100 mm:n päässä ensisijaisen suotimen alapuolella eikä se saa olla yhteydessä ensisijaiseen suotimeen. Suotimet tulee punnita erikseen tai parina, suotimet sijoitettuna likapuoli likapuolta vasten. 1.5.1.4. Suotimen nimellisnopeus Kaasun on saavutettava suotimen läpi mennessään 35 80 cm/s:n nimellisnopeus. 1.5.1.5. Suotimen kuormitus Suositetun suotimen minimikuormituksen tulee olla 0,5 mg/1 075 mm² lika-aluetta yhden suotimen menetelmässä. Kaikkein tavallisimmalle suodinkoolle arvot ovat seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> Monisuodinmenetelmässä suositettu suotimen vähimmäiskuormitus kaikkien suotimien summalle on tulos edellä esitetystä sopivasta arvosta ja tapojen kokonaislukumäärän neliöjuuresta. 1.5.2. Punnituskammio ja analyysin tasapainon erittelyt 1.5.2.1. Punnituskammion olosuhteet Kammion (tai huoneen), jossa hiukkassuotimet vakioidaan ja punnitaan, lämpötila tulee pitää koko suotimen vakioimis- ja punnitusajan alueella 295 K (22 °C) ± 3 K. Kosteus tulee pitää 282,5 K (9,5 °C) ± 3 K kastepisteessä ja suhteellinen kosteus tasolla 45 ± 8 %. 1.5.2.2. Vertailusuotimen punnitus Kammion (tai huoneen) ilman tulee olla vapaa kaikista ympäristön saasteista (kuten pölystä), jotka voisivat asettua hiukkassuotimiin niiden vakauttamisen aikana. Kappaleessa 1.5.2.1. luonnostellut punnitushuoneen erittelyihin kohdistuvat häiriöt sallitaan, jos häiriöden kesto ei ylitä 30:tä minuuttia. Punnitushuoneen tulee täyttää vaaditut erittelyt ennen henkilöiden tuloa punnitustilaan. Ainakin kaksi vertailusuodinta ja vertailusuodinparia tulee punnita neljän tunnin kuluessa näytesuotimien tai suodinparin punnituksesta, mutta mieluimmin samaan aikaan. Niiden on oltava saman kokoisia ja samaa materiaalia kuin näytesuotimetkin. Jos vertailusuotimien (vertailusuodinparien) keskimääräinen paino vaihtelee näytteenottosuotimien punnitusten välillä enemmän kuin ± 5 % (suodinparin ollessa kysymyksessä ± 7,5 %) suositetusta suotimen minimikuormituksesta (kappale 1.5.1.5.), kaikki näytteenottosuotimet tulee hylätä ja päästökokeet toistaa alusta alkaen. Ellei kappaleessa 1.5.2.1. luonnosteltuja punnitushuoneen vakavuuskriteereitä täytetä, mutta vertailusuotimen (parin) punnitus täyttää edellä esitetyt kriteerit, moottorin valmistajalla on mahdollisuus joko hyväksyä samat näytteenottosuotimien painot tai mitätöidä kokeet, järjestää punnitushuoneen valvontajärjestelmä uudelleen ja suorituttaa koe uudelleen. 1.5.2.3. Analyysin tasapaino Käytetyn analyysin tasapainon kaikkien suotimien painon määrittämiseksi tulee olla tarkkuudeltaan (vakiopoikkeama) 20 µg ja erottelukyvyn 10 µg (1 numero = 10 µg). Alle 70 mm:n läpimittaisilla suotimilla tarkkuuden ja erottelukyvyn tulee olla vastaavasti 2 µg ja 1 µg. 1.5.2.4. Staattisen sähkön vaikutusten eliminoiminen Staattisen sähkön vaikutuksen eliminoimiseksi suotimet tulee neutraloida ennen punnitusta, esimerkiksi Polonium-neutralisaattorilla tai vastaavan vaikutuksen omaavalla laitteella. 1.5.3. Lisäspesifikaatiot hiukkasmittausta varten Kaikki laimennusjärjestelmän ja näytteenottojärjestelmän osat pakoputkesta suodintelineeseen, jotka ovat kosketuksissa raakapakokaasun ja laimennetun pakokaasun kanssa, on suunniteltava siten, että hiukkasten kertyminen tai muuttuminen minimoituu. Kaikki osat on tehtävä sähköä johtavista aineista, jotka eivät reagoi pakokaasun aineosiin, ja ne on maadoitettava sähköstaattisten vaikutusten estämiseksi. Lisäys 2 1. ANALYYSI-INSTRUMENTTIEN KALIBROINTI 1.1. Johdanto Jokainen analysaattori on kalibroitava niin usein kun on tarpeen tämän normin tarkkuusvaatimusten täyttämiseksi. Kalibrointimenetelmää, jota on käytettävä, on kuvattu tässä kappaleessa niitä analysaattoreita varten, jotka on ilmoitettu lisäyksen 1 kappaleessa 1.4.3. 1.2. Kalibrointikaasut Kaikkien kalibrointikaasujen varastointi-ikä on otettava huomioon. Valmistajan ilmoittama kalibrointikaasujen vaikutusajan päättymispäivämäärä on kirjattava muistiin. 1.2.1. Puhtaat kaasut Kaasujen vaadittu puhtaus on määritelty seuraavassa ilmoitetuilla saastumisrajoilla. Seuraavien kaasujen on oltava saatavilla käyttöön: - Puhdistettu typpi (Saastuminen ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) - Puhdistettu happi (Puhtaus > 99,5 tilavuus-% O2) - Typen ja heliumin seos (40 ± 2 % typpeä, loput heliumia) (Saastuminen ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO) - Puhdistettu synteettinen ilma (Saastuminen ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) (Happipitoisuus välillä 18 21 tilavuus-%). 1.2.2. Kalibrointi ja vaikutusaluekaasut Käytettävissä on oltava kaasujen seoksia, joilla on seuraava kemiallinen koostumus: - C3H8 ja puhdistettu synteettinen ilma (katso kappaleesta 1.2.1.) - CO ja puhdistettu typpi - NO ja puhdistettu typpi (tämän kalibrointikaasun sisältämä NO2-määrä ei saa olla yli 5 % NO-pitoisuudesta) - O2 ja puhdistettu typpi - CO2 ja puhdistettu typpi - CH4 ja puhdistettu synteettinen ilma - C2H6 ja puhdistettu synteettinen ilma Huomautus: Muutkin kaasuyhdistelmät ovat hyväksyttäviä, edellyttäen, etteivät kaasut reagoi keskenään. Kalibrointi- ja vaikutuskaasun todellisen pitoisuuden tulee olla nimellisarvosta ± 2 % puitteissa. Kaikki kalibrointikaasun pitoisuudet on ilmoitettava tilavuusperusteisina (tilavuusprosentti tai tilavuus-ppm). Kalibrointiin ja vaikutusaluekäyttöön tulevia kaasuja tulee olla saatavana myös kaasunjakolaitteen avulla, laimentaen puhdistetulla N2:lla tai puhdistetulla synteettisellä ilmalla. Sekoituslaitteen tarkkuuden on oltava sellainen, että laimennettujen kalibrointikaasujen pitoisuus on määritettävissä ± 2 % puitteisiin. 1.3. Käyttömenettely analysaattoreille ja näytteenottojärjestelmille Analysaattoreiden käyttömenettelyn tulee noudattaa laitteen valmistajan käynnistys- ja käyttöohjeita. Kappaleissa 1.4. 1.9. ilmoitetut minimivaatimukset on sisällytettävä mukaan. 1.4. Vuotokoe Järjestelmän vuotokoe on tehtävä. Näytteenottolaite on kytkettävä irti pakojärjestelmästä ja pää suljettava tulpalla. Analysaattorin pumppu on kytkettävä toimintaan. Alkuvaiheen vakautusajan jälkeen kaikkien virtamittarien tulisi olla nollassa. Ellei näin ole, näytteenottoputket on tarkastettava ja vika korjattava. Tyhjön puolella suurin sallittu vuotonopeus on 0,5 % käytössä olevasta virtanopeudesta tarkastettavana olevassa järjestelmän osuudessa. Analysaattorin virtoja ja ohitusvirtoja voi käyttää arvioimaan käytössä olevia virtanopeuksia. Toinen menetelmä on ottaa käyttöön pitoisuusvaiheen muutos näytteenottoputken alussa kytkemällä nollakaasusta vaikutuskaasuun. Jos riittävän pitkän ajan kuluttua lukema osoittaa alempaa pitoisuutta kuin käyttöön otettu pitoisuus, tämä viittaa kalibrointi- tai vuotoongelmiin. 1.5. Kalibrointimenettely 1.5.1. Instrumenttiasennelma Instrumenttiasennelma on kalibroitava ja kalibrointikäyrät tarkastettava vakiokaasujen mukaan. Samaa kaasuvirtanopeutta tulee käyttää, kun pakokaasusta otetaan näytteitä. 1.5.2. Lämmitysaika Lämmitysajan tulisi vastata valmistajan suosituksia. Ellei sitä ole eritelty, analysaattoreille suositetaan vähintään kahden tunnin lämmitysaikaa. 1.5.3. NDIR- ja HFID-analysaattori NDIR-analysaattori täytyy virittää, tarpeen mukaan, ja HFID-analysaattorin paloliekki on optimoitava (kappale 1.8.1.). 1.5.4. Kalibrointi Jokainen normaalisti käytettävä toiminta-alue on kalibroitava. CO-, CO2-, NOx-, HC- ja O2-analysaattorit on nollattava käyttämällä puhdistettua synteettistä ilmaa (tai typpeä). Sopivat kalibrointikaasut syötetään analysaattoreihin, arvot kirjataan ja kalibrointikäyrä laaditaan kappaleen 1.5.6. mukaan. Nolla-asetus tarkastetaan uudelleen ja kalibrointimenettely toistetaan tarpeen mukaan. 1.5.5. Kalibrointikäyrän laatiminen 1.5.5.1. Yleiset suuntaviivat Analysaattorin kalibrointikäyrä laaditaan ainakin viidellä kalibrointikohdalla (nolla pois luettuna) ja kohtien mahdollisimman tasaisella jakautumisella. Suurimman nimellispitoisuuden tulee olla 90 % täydestä asteikosta tai sitä suurempi. Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman menetelmällä. Jos tulokseksi saatava polynomiaste on suurempi kuin kolme, kalibrointikohtien lukumäärän (nolla mukaan luettuna) täytyy olla ainakin sama kuin tämä polynomiaste plus kaksi. Kalibrointikäyrä ei saa poiketa enempää kuin ± 2 % kunkin kalibrointikohdan nimellisarvosta eikä enempää kuin ± 1 % täydestä asteikosta nollan kohdalla. Kalibrointikäyrästä ja kalibrointikohdista on mahdollista tarkastaa, että kalibrointi on tehty oikein. Analysaattorin erilaiset ominaisuusparametrit on ilmoitettava, varsinkin seuraavat: - mittausalue - herkkyys - kalibroinnin toteutuspäivämäärä. 1.5.5.2. Kalibrointi alle 15 % täydestä asteikosta Analysaattorin kalibrointikäyrä laaditaan ainakin kymmenen kalibrointipisteen (nolla pois luettuna) perusteella siten, että 50 % kalibrointikohdista on 10 % alle täyden asteikon. Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman menetelmällä. Kalibrointikäyrä ei saa poiketa enempää kuin ± 4 % kunkin kalibrointikohdan nimellisarvosta eikä enempää kuin ± 1 % täydestä asteikosta nollan kohdalla. 1.5.5.3. Vaihtoehtoiset menetelmät Jos pystytään osoittamaan, että vaihtoehtoinen tekniikka (esim. tietokone, elektronisesti ohjattu alueen kytkentä jne.) voi tarjota samanlaisen tarkkuuden, näitäkin vaihtoehtoja voi käyttää. 1.6. Kalibroinnin tarkastaminen Jokainen normaalissa käytössä ollut käyttöalue tarkastetaan ennen kutakin analyysiä seuraavaa menettelyä noudattaen. Kalibrointi tarkastetaan käyttämällä nollakaasua ja vaikutusaluekaasua, joiden nimellisarvo on yli 80 % mittausalueen täydestä asteikosta. Jos havaittu kahden kysymyksessä olevan kohdan arvo ei poikkea enempää kuin ± 4 % ilmoitetun vertailuarvon täydestä asteikosta, säätöparametreja saa muuttaa. Ellei näin ole, on laadittava uusi kalibrointikäyrä noudattaen kappaletta 1.5.4. 1.7. NOx-muuntimen tehokkuuskoe NO2:n NO:ksi muuttamiseen käytetyn muuttimen tehokkuus koestetaan kuten kappaleessa 1.7.1.-1.7.8. (kuvio 1) on esitetty. 1.7.1. Koeasetelma Käyttämällä kuvion 1 esittämää koeasetelmaa (ks. myös lisäys 1, kappale 1.4.3.5.) ja edempänä esitettyä menettelyä, muuttimien tehokkuuden voi koestaa otsonoimislaitteen avulla. Kuvio 1 Kaaviokuva NO2-muuttimen tehokkuuslaitteesta >VIITTAUS KAAVIOON> 1.7.2. Kalibrointi CLD ja HCLD tulee kalibroida yleisimmällä käyttöalueellaan noudattaen valmistajan erittelyä, käyttäen nolla- ja vaikutuskaasua (jonka NO-pitoisuuden tulee olla noin 80 % käyttöalueesta ja kaasuseoksen NO2-pitoisuuden alle 5 % NO-pitoisuudesta). NOx-analysaattorin on oltava NO-käyttötavalla siten, ettei vaikutuskaasu pääse muuttimen läpi. Ilmaistu pitoisuus on kirjattava. 1.7.3. Laskeminen NOx-muuttimen tehokkuus lasketaan seuraavasti: Tehokkuus (%) = (1 + >NUM>a - b >DEN>c - d) × 100 (a) NOx-pitoisuus kappaleen 1.7.6. mukaan; (b) NOx-pitoisuus kappaleen 1.7.7. mukaan; (c) NO-pitoisuus kappaleen 1.7.4. mukaan; (d) NO-pitoisuus kappaleen 1.7.5. mukaan. 1.7.4. Hapen lisääminen Happea tai nollailmaa lisätään jatkuvasti T-liitoksen kautta kaasuvirtaan, kunnes ilmaistu pitoisuus on noin 20 % pienempi kuin kappaleessa 1.7.2. ilmaistu kalibrointipitoisuus. (Analysaattori on NO-toimintatavalla.) Ilmaistu pitoisuus (c) kirjataan. Otsonointilaite pidetään koko prosessin ajan poissa toiminnasta. 1.7.5. Otsonointilaitteen käynnistys Otsonointilaite käynnistetään nyt tuottamaan riittävästi otsonia NO-pitoisuuden pudottamiseksi noin 20 %:iin (minimi 10 %) kappaleessa 1.7.2. ilmoitetusta kalibrointipitoisuudesta. Ilmaistu pitoisuus (d) kirjataan. (Analysaattori on NO-toimintatavalla.) 1.7.6. NOx-toimintatapa Sen jälkeen NO-analysaattori kytketään NOx-toimintatavalle siten, että nyt kaasuseos (jossa on NO, NO2, O2 ja N2) pääsee muuttimen läpi. Ilmaistu pitoisuus (a) kirjataan. (Analysaattori on NOx-toimintatavalla.) 1.7.7. Otsonointilaitteen poistaminen käytöstä Otsonointilaite poistetaan nyt käytöstä. Kappaleessa 1.7.6. kuvattu kaasuseos virtaa muuttimen läpi ilmaisimeen. Ilmaistu pitoisuus (b) kirjataan. (Analysaattori on NOx-toimintatavalla.) 1.7.8. NO-toimintatapa Kun NO-tapa on kytketty ja otsonointilaite poistettu käytöstä, myös hapen tai synteettisen ilman virta suljetaan. Analysaattorin NOx-lukema ei saa poiketa enempää kuin ± 5 % kappaleen 1.7.2. mukaan mitatusta arvosta. (Analysaattori on NO-toimintatavalla.) 1.7.9. Kokeen aikaväli Muuttimen tehokkuus on koestettava aina ennen kutakin NOx-analysaattorin kalibrointia. 1.7.10. Tehokkuusvaatimus Muuttimen tehokkuus ei saa olla alle 90 %, mutta suurempaa, 95 %:n tehokkuutta suositellaan voimakkaasti. Huomautus: Ellei otsonointilaite pysty analysaattorin kaikkein yleisimmällä alueella saamaan aikaan vähennystä 80 %:sta 20 %:iin kappaleen 1.7.5. mukaisesti, käytetään korkeinta aluetta, jolla vähennykseen päästään. 1.8. FID:n säätö 1.8.1. Ilmaisimen herkkyyden optimointi HFID on säädettävä laitteen valmistajan spesifioimalla tavalla. Herkkyyden optimoimiseen kaikkein yleisimmällä käyttöalueella vaikutuskaasuna on käytettävä propaania ilmassa. Kun polttoaine- ja ilmavirtanopeus on asetettu valmistajan suositusten mukaiseksi, 350 ± 75 ppm C-vaikutuskaasu syötetään analysaattoriin. Vaste määrätyllä polttoainevirralla määritetään vaikutuskaasun vasteen ja nollakaasuvasteen välisestä erosta. Polttoainevirtaa tulee säätää portaittain valmistajan spesifikaation ylä- ja alapuolelle. Vaikutus- ja nollavaste näillä polttoainevirroilla kirjataan. Vaikutus- ja nollavasteen herkkyydet piirretään käyräksi ja polttoainevirta säädetään käyrän rikkaalle puolelle. 1.8.2. Hiilivedyn herkkyyskertoimet Analysaattori on kalibroitava käyttäen propaania ilmassa ja puhdistettua synteettistä ilmaa, kappaleen 1.5. mukaan. Herkkyyskertoimet tulee määrittää silloin, kun analysaattori otetaan käyttöön, ja tärkeiden huoltovälien jälkeen. Määrätyn hiilivetylajin herkkyyskerroin (Rf) on FID C1 -lukeman suhde sylinterin kaasupitoisuuteen ilmaistuna lukemana ppm C1. Koekaasun pitoisuuden tulee olla tasolla, joka tarjoaa noin 80 % herkkyyden täydestä asteikosta. Pitoisuuden tulee olla tiedossa ± 2 %:n tarkkuudella verrattuna gravimetriseen tilana ilmaistuun normiin. Kaasusylinterin tulee olla lisäksi esivalmisteltuna 24 tunniksi lämpötilassa 298 (25 °C) ± 5 K. Käytettävät koekaasut ja suositettu suhteellinen herkkyyskerroinalue ovat seuraavat: - metaani ja puhdistettu synteettinen ilma: 1,00 ≤ Rf ≤ 1,15 - propeeni ja puhdistettu synteettinen ilma: 0,