Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi pohjaveden yhdennettyä suojelua ja käyttöä koskevasta toimintaohjelmasta"



Virallinen lehti nro C 089 , 19/03/1997 s. 0034



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi pohjaveden yhdennettyä suojelua ja käyttöä koskevasta toimintaohjelmasta" () (97/C 89/13) Neuvosto päätti 8. lokakuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto antoi lausuntonsa 7. tammikuuta 1997. Esittelijänä oli Etienne de Paul de Barchifontaine. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. ja 30. tammikuuta 1997 pitämässään 342. täysistunnossa (tammikuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 87 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 3 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komission ehdotus kuuluu viidennen poliittisen toimintaohjelman "Kohti kestävää kehitystä" () yhteyteen ja on jatkoa tiedonannolle "Euroopan yhteisön vesipolitiikka" () sekä Haagissa 26. ja 27. marraskuuta 1991 pidetyn pohjavesiä käsittelevän ministeriseminaarin julistukselle. Julistuksessa suositellaan vuoteen 2000 mennessä toteutettavan toimintaohjelman luomista kansalliselle ja yhteisön tasolle. 1.2. Komission ehdotuksen tavoitteena on: lupajärjestelmien ja vesien kansallisen hoidon takaavien muiden välineiden asettaminen, pohjavesien ennaltaehkäisevä ja kattava suojelu muun muassa hajakuormituksen osalta, yleisten määräyksien asettaminen vedelle haitallisia aineita käsittelevien laitoksien turvallisuudesta, yleisten määräyksien laatiminen pohjavesien suojelun kanssa yhdenmukaisten maatalouskäytäntöjen edistämisestä. 1.3. Komitea on tyytyväinen, että komissio haluaa sopeuttaa vesipolitiikkansa pohjavesien lisääntyvän saastumisen ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi. 1.4. On huomattava, että tämä on ensimmäinen kerta, kun komissio käsittelee vesiongelmaa myös määrällisesti. 2. Yleistä 2.1. Kohti kestävää kehitystä 2.1.1. Ehdotuksessa liitetään mukaan pääasialliset vesialan tavoitteet, jotka asetettiin ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevassa poliittisessa eurooppalaisessa toimintaohjelmassa. 2.1.2. Komitean mielestä toimintaohjelman: on liityttävä laajaan vesihallinnan taitotiedon kokonaisyhteyteen unohtamatta yhdennettyä hoitoa, johon kuuluu teollinen, kaupunkeja koskeva sekä maatalous- ja maaseututoiminta, maaperän hoito jne., on otettava huomioon veden ja ihmisen keskeinen sija ekosysteemissä sekä tarve löytää talouden ja ympäristön välinen tasapaino kestävässä kehityksessä siten, että kaikkiin toimintalinjoihin liitetään ympäristöpolitiikan tavoitteet, on otettava huomioon, että pohjaveden saastuminen voi tapahtua pitkän ajan kuluessa sekä se tosiasia, että saastuneen pohjaveden puhdistuminen voi viedä vuosikymmeniä. Nopeat toimet pohjaveden laadun heikkenemisen estämiseksi ovat siksi hyvin tärkeitä, tavoitteena on oltava korkeatasoisen ympäristönsuojelun takaaminen. 2.2. Läheisyysperiaate ja vastuu 2.2.1. Läheisyysperiaatteen ei tule estää komissiota valvomasta yhteisöpolitiikan tasapuolista soveltamista kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä edellyttää, että jäsenvaltioilla on velvoitteita ja että komissio valvoo yhdenmukaisesti velvoitteiden toteuttamista. 2.2.2. Toimintaohjelman toteuttaminen edellyttää lainsäädäntötoimia sekä toimia, jotka eivät ole velvoittavia. Nämä toimet määritellään piakkoin hyväksyttävässä vesivaroja koskevassa puitedirektiivissä. Ehdotuksen viimeisessä perustelukohdassa jätetään ohjelman toteuttamiseksi hyväksyttävien toimien oikeusperusta avoimeksi. Siinä ei myöskään tarkenneta toimien luonnetta. Tämä jättää komissiolle suuren toimintavapauden aloitteiden tekemiseksi. Pohjaveden suojelun nykytaso on komitean mielestä kuitenkin säilytettävä tai sitä voidaan jopa parantaa. 2.2.3. Komitea voi käyttää hyväkseen mahdollisuutta esittää huomioitaan, kun siltä pyydetään lausuntoa puitedirektiivistä, ja se varaa tietenkin oikeuden kommentoida muita uusia toimia. Komitean mielestä olisi kuitenkin otettava käyttöön sitovat raja-arvot nykyisissä säädöksissä ensisijaisiksi katsotuille vaarallisille aineille, jotta pohjavesien saastumista voitaisiin vähentää mahdollisimman alhaiselle tasolle (). 2.2.4. Yleisemmällä tasolla ympäristöalan määräysten toteuttamisen osalta komitea huomioi komission aiheesta antaman tiedonannon (), jossa todetaan, ettei tilanne ole tyydyttävä. Komitea laatii parhaillaan lausuntoa tästä tiedonannosta, mutta korostaa jo nyt tarvetta määrittää yhteisön viitekehys vastuusta ympäristövahingoissa (). 2.2.5. Komitea huomauttaa lisäksi, että yhteisöoikeuden soveltamisen valvonnan kolmannessatoista vuosikertomuksessa (1995) painotetaan, että vesialan direktiivien toteuttamisessa "ei ole saavutettu yhteisön politiikan tavoitteita vesiympäristön säilyttämisestä ja veden laadusta" (). Tulevassa puitedirektiivissä, jolla pyritään yksinkertaistamaan lainsäädäntöä ja liittämään lainsäädännöllinen näkökohta vesialaan, on otettava huomioon esiin tulleet ongelmat ja pyrittävä etsimään soveltuvia ratkaisuja. Uudet tieteelliset tutkimustulokset ja käytännön kokemukset voivat johtaa nykyisten määräysten parantamiseen. 2.2.6. Joillain jäsenvaltioilla on keinot, joiden avulla kuluttajille on mahdollista tiedottaa ja heitä voidaan kuulla vesipolitiikkaan liittyvissä asioissa. Kuulemismenettely on kuitenkin koordinoitava kaikilla tasoilla. Tämän vuoksi komitea ehdottaakin, että komissio harkitsisi seuraavia toimia ja kuulisi niihin liittyen jäsenvaltioita: asiasta kussakin jäsenvaltiossa vastaavan viranomaisen nimeäminen, kuluttajaneuvoston perustaminen kuhunkin jäsenvaltioon, näiden elinten yhteydenpidon järjestäminen Euroopan tasolla. Näiden elinten kokoonpanosta päättäminen tulisi jättää kullekin jäsenvaltiolle, mutta komission ehdotuksen toisessa osassa "Toimintaohjelman toteuttaminen", kohdan "Kansallisiin toimintaohjelmiin olisi sisällyttävä seuraavat osat:" kahdennentoista alakohdan sanamuoto voisi olla sopiva. 2.3. Pohjavesi: arka luonnonvara 2.3.1. Pohja- ja pintaveteen kohdistuvat ympäristöpaineet kasvavat koko Euroopan unionin alueella. 2.3.2. Kestävyyden tavoite on toteutettava yhdennetyn lähestymistavan välityksellä, mikä merkitsee, että pohja- ja pintavesiä on hoidettava kokonaisvaltaisen tavoitteen pohjalta siten, että laadullisiin ja määrällisiin näkökohtiin kiinnitetään yhtä paljon huomiota ja että myös alueelliset erityisongelmat otetaan huomioon. 2.3.3. Yhteisön pohjavesipolitiikka on kärsinyt yleissuunnittelun ja sellaisten erityisvälineiden puutteesta, joiden avulla voidaan toimia yhdessä koko yhteisön alueella. 2.3.4. Euroopan ympäristökeskuksen on yhdessä jäsenvaltioiden asianomaisten elinten kanssa kiireesti vahvistettava vesikeskuksen toimintaa tietojen keruun, terminologian standardoinnin sekä hydrologisten ja hydrogeologisten verkkojen perustietokannan osalta. Samoin on kiireesti luetteloitava ja arvioitava eri saastelähteet, jotka vaikuttavat vesivarojen laatuun, erityisesti paikallistasolla. 2.3.5. Käytettävissä olevan makean veden määrän arviointia sekä sen asiallista ja harkittua käyttöönottoa tulee tarkastella tieteellisesti eli sen tulee perustua tunnustettuihin tieteellisiin menetelmiin. 2.4. Hoito 2.4.1. Komitea toteaa, että toimintaohjelma on laadittu siten, että se on yhtenäinen jokien valuma-alueittain tapahtuvan hoidon periaatteen sekä yhteisön vesipolitiikasta annetussa tiedonannossa () esitellyn yhteisön kokonaisvaltaisen vesienhoitopolitiikan kanssa. 2.5. Ympäristön valvonta 2.5.1. Komission ehdotuksen mukaisesti Euroopan ympäristökeskus valvoo ja arvioi tiiviisti pohjaveden ympäristöllistä tilaa sen ympäristövastuun puitteissa, joka keskukselle on annettu. Tämän tulee kuitenkin tapahtua keskukselle osoitetun toimivallan puitteissa. 2.5.2. Päävastuu jää kuitenkin jäsenvaltioille, joiden tehtävänä on hankkia tietoja. Komission on vaadittava jäsenvaltioilta velvoitteiden täyttämistä, koska ympäristökeskuksella ei ole oikeutta valvoa määräyksien toteuttamista ja noudattamista. 2.6. Rahoitus 2.6.1. Kun tavoitteena on niinkin tärkeän luonnonvaran kuin veden kestävä hoito, ennaltaehkäisevien ja suojelutoimien rahoituksen on jakauduttava tasapuolisesti ottaen huomioon saastuttaja maksaa -periaate ja turvautuen oikeudellisiin pelotteisiin. On luonnollisesti vältettävä tilannetta, että ohjelmien kustannukset jarruttaisivat asetettujen tavoitteiden toteuttamista. Kokemusten vaihto Euroopan tasolla saattaisi vähentää kuluja ja lisäksi edistää itse prosessia. 2.6.2. Kansallisella tasolla osa ennaltaehkäisevän politiikan rahoituksesta voitaisiin saada veden sopeutetusta hinnoittelusta. 2.6.3. On selvää, että mikäli toimet aiheuttavat suhteettomia kustannuksia tiettyjen jäsenvaltioiden viranomaisille, voidaan harkita koheesiorahastosta annettavaa taloudellista tukea (130 s artiklan 5 kohta). Koska tulisi noudattaa "saastuttaja maksaa" -periaatetta, tällaiseen tukeen tulisi turvautua vasta viimeisenä keinona. 3. Toiminnan neljä päälinjaa 3.1. Suunnittelu ja hoito 3.1.1. Suunnittelu ja hoito edellyttävät ensisijaisesti pohjavesivarannon arviointia, saastelähteiden tunnistamista sekä määrän että laadun kannalta sekä jäsenvaltioiden selkeitä ehdotuksia toimista, joilla voidaan ehkäistä saastumista ja tuhlausta. Samalla on otettava huomioon alueelliset näkökohdat. 3.1.2. Olisi tarpeen luokitella veden käyttökohteet eri pohjavesikerroksien ominaispiirteet huomioon ottaen (juomaveden helppo saatavuus jne.). 3.1.3. On huomattava, että kaupungistuminen, teollistuminen ja joskus myös maanjaon keskittäminen ovat omiaan vähentämään veden imeytymistä ja siten vesivarojen uudistumiskykyä paikoissa, joissa pohjavettä tarvitaan usein eniten. Olisikin ryhdyttävä toimiin, joilla voidaan vähentää maaperän läpäisemättömyyttä esikaupunkialueilla sekä ennaltaehkäiseviin toimiin maaperän tiivistymistä vastaan maatalousalueilla. 3.1.4. On myös kiireesti rajoitettava veden käyttöä niin, ettei ylitetä vesivarantojen uusiutumiskykyä ja edistettävä veden käytön järkiperäistämistä sekä veden kierrätystä tai paremminkin veden "uusiokäyttöä", josta seuraa veden säästötoimia (esim. kasteluvesi). 3.1.5. Kahteen tai useampaan maahan sovellettaviin, vesivaroja koskeviin määräyksiin, jollaisia on esim. Helsingin yleissopimuksessa valtioiden rajat ylittävien jokien ja useamman kuin yhden valtion alueelle ulottuvien järvien suojelusta ja käytöstä (), tulisi liittää Euroopan unioniin liittymistä valmistelevien kolmansien maiden kohdalla yhteistyötoimia, joilla voidaan helpottaa niiden sopeutumista eurooppalaisiin laatuvaatimuksiin. 3.2. Makean veden otto 3.2.1. Rannikkoalueilla arteesisen makean veden varastot häviävät mereen ennen kuin niitä ehditään hyödyntää. Sen sijaan maissa, joissa rannikkojen läheisyydessä olevaa pohjavettä on tarpeen käyttää, on vältettävä liikakäyttöä kallisarvoisten makeanveden varastojen suolaantumisen estämiseksi. 3.2.2. Samoin tulisi kiinnittää huomiota saastumattoman pohjaveden suojeluun sekä mahdollisuuteen käyttää tätä vettä sellaisenaan sopivimmassa muodossa. 3.3. Hajakuormitus 3.3.1. Hajakuormitukseen on kiinnitettävä huomiota käytännön kannalta: oikeat teolliset ja teknologiset prosessit, maataloustuotannon menetelmät ja suorat valumat, kaupunkijätteiden ja valumavesien hallinta, ilmansaasteet ja happosateet, kotitaloussaasteet ja päästöt pintaveteen, liikenteestä peräisin olevat saasteet ja pintavalumat, viemärisaasteet. 3.3.2. On myös tutkittava ajan kuluessa tai onnettomuuden seurauksena saastuneen maaperän tervehdyttämistä. Toimien vastuun ja rahoituksen osalta tarvitaan yhteisön viitekehystä. "Saastuttaja maksaa" -periaate on otettava huomioon silloin, kun sitä voidaan soveltaa. 3.3.3. Kaikki on sidoksissa kaikkeen. Vesihuolto ei ole riippumatonta inhimillisestä toiminnasta ja luonnon asettamista vaatimuksista. Nämä näkökulmat on liitettävä suunnitteluun ja huoltoon, jotta voidaan taata vesivarojen kestävä säilyttäminen. 3.4. Kestävän maatalouden kehittäminen 3.4.1. Maataloudessakin on harjoitettava itsekritiikkiä sellaisen politiikan aikaan saamiseksi, joka tähtää pitkän aikavälin hillittyihin muutoksiin. Tiettyjen maa-alueiden metsittäminen, kesannointi, ympäristönsuojelun tehostamiseen tähtäävät maatalouden ympäristötoimet jne. tähän on pyrittävä yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen ja tehtyjen tai suunnitteilla olevien rahoitustoimien yhteydessä. 3.4.2. Maaperän käyttöä on harkittava maatalouden, mutta myös maaperässä olevien vesivarojen kannalta. Pohjaveden laadun säilyttäminen vaatii maaperän suojelua. Koska pohjaveden laadun säilyttäminen riippuu mm. maaperän tilasta ja käsittelystä, tulisi laatia kattava suunnitelma maaperän suojelemiseksi. 3.4.3. Direktiivejä on sovellettava Euroopan unionissa niin, että pohjaveden suojelu taataan panemalla alulle maatalouden toimintasäännöt, joihin liitetään nitraatteja, fosfaatteja, kasvinsuojeluaineita, torjunta-aineita, jätteitä jne. koskevat toimet. 3.4.4. Komitea toteaa huolestuneena komission vuosikertomuksessa (1995) () korostettavan, etteivät monet jäsenvaltiot ole toimittaneet tietoja nitraatteja koskevan direktiivin 91/676/ETY siirtämisestä kansalliseen lainsäädäntöön. Komitea pyytää komissiota tutkimaan, mitkä ovat vaikeuksien syyt. 4. Erityistä 4.1. Puhdistamoliete 4.1.1. Ravinteita sisältävän puhdistamolietteen uudelleenkäyttö luonnon kiertokulussa maatalouslannoitteena on järkevä ratkaisu vain, jos viljelysmaahan ei lyhyellä eikä pitkälläkään aikavälillä keräänny raskasmetalleja eikä myrkkyjä. Myrkyllisten aineiden pääsy puhdistamoon on vähennettävä minimiin soveltuvalla strategialla. Puhdistamolietteen käyttö ei saa johtaa pohjavesien saastumiseen ravinteista tai muista myrkyllisistä aineista. Tämä voidaan taata vain virallisen valvonnan velvoitteella. Komissiota pyydetään laatimaan ehdotus uusiksi laatukriteereiksi sekä selvittämään maaperän hiljalleen etenevään huononemiseen liittyvä avoin vastuukysymys. 4.2. Happamoituminen 4.2.1. Maaperän ja pohjaveden happamoituminen on torjuttava määräämällä entistä tiukemmat raja-arvot happamoittaville päästöille. 5. Päätelmät 5.1. Vesipolitiikasta näyttää tulleen seuraavan vuosisadan tärkeä haaste. Se on kiistämättä arka aihe, koska siihen liittyy monia etuja kaikilla tasoilla. 5.2. TSK on antanut aikaisemmin lausuntoja, joilla on edelleen merkitystä ja joiden suosituksia ei pidä unohtaa (). 5.3. Ympäristöalan tiedon kehittymisen myötä maatalouden kehittämisehdot on saatettava samalle tasolle ja huolehdittava siitä, että maatalous voi täyttää soveltuvissa taloudellisissa oloissa sille kuuluvan roolin ympäristön laadun suojelemisessa. 5.4. Pohjavesihuoltokin on nähtävä kokonaisvaltaisessa yhteiskunnallis-taloudellisessa yhteydessä sekä luonnollisesti osana veden kiertokulkua. Ei voida hyväksyä päätymistä tilanteeseen, jossa hyvälaatuisen veden saaminen on yhä harvinaisempaa ja kalliimpaa. Eräillä alueilla veden toimittaminen on jo ongelma. 6. Suositukset 6.1. Lopuksi komitea suosittaa, että: vesivarojen puitedirektiiviin liitetään toimintasuunnitelma, määritellään selkeästi vastuun tasot ja otetaan huomioon suositukset, jotka komitea antoi lausunnossaan yhteisön vesipolitiikkaa käsittelevästä tiedonannosta, tieto- ja tietojenkeruujärjestelmiä kehitetään Euroopan ympäristökeskuksen toimiessa koordinaattorina, määrätään liitännäistoimia erityisesti yleisölle suunnattuun tiedottamiseen ja valistamiseen sekä hallinnon vastuuhenkilöiden ja taloudellisten toimijoiden koulutukseen (erityisesti maanviljelijät ja kuluttajat), vuodesta 2000 lähtien arvioidaan jäsenmaissa tapahtunutta kehitystä ja niissä tehtyä työtä ja varmistetaan tällä välin, että jäsenvaltiot raportoivat säännöllisesti kokemuksistaan niiden saamiseksi yhteiseen käyttöön. Bryssel, 29. tammikuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL N:o C 355, 25.11.1996, s. 1 () 1) "Ympäristöalan viides toimintaohjelma", EYVL N:o C 138, 17.5.1993 TSK:n lausunto, EYVL N:o C 287, 4.11.1992 2) "Viidennen toimintaohjelman tarkistus", EYVL N:o C 140, 11.5.1996 TSK:n lausunto, EYVL N:o C 212, 22.7.1996 () KOM(96) 59 lopull. EYVL N:o C 30, 30.1.1997, s. 5 () TSK:n lausunnon "Yhteisön vesipolitiikka" kohta 6.2, EYVL N:o C 30, 30.1.1997, s. 5 () "Yhteisön ympäristöoikeuden toteuttaminen" COM(96) 500 final. () TSK:n lausunto "Vihreä kirja Ympäristölle aiheutettujen vahinkojen korvaaminen", EYVL N:o C 133, 16.5.1994 () EYVL N:o C 303, 14.10.1996, s. 52 () KOM(96) 59 lopull. EYVL N:o C 30, 30.1.1997, s. 5 () EYVL N:o L 186, 5.8.1995 TSK:n lausunto, EYVL N:o C 34, 2.2.1994 () EYVL N:o C 303, 14.10.1996, s. 52 () 1) "Kaupunkien jätevedet", EYVL N:o C 168, 10.7.1990 2) "Uimavesi", EYVL N:o C 393, 31.12.1994 3) "Veden ekologinen laatu", EYVL N:o C 397, 31.12.1994 4) "Mineraaliveden käyttö", EYVL N:o C 110, 2.5.1995 5) "Ihmisten käyttöön tarkoitettu vesi", EYVL N:o C 82, 19.3.1996 6) "Yhteisön vesipolitiikka", EYVL N:o C 30, 30.1.1997, s. 5