FI Euroopan unionin virallinen lehti C 90/9

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu hakemuksen julkaiseminen

(2017/C 90/10)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”KINTOA”

EU-nro: PDO-FR-02165–31.8.2016

SAN ( X ) SMM ( )

1. Nimi/nimet

”Kintoa”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Ranska

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1 Tuotelaji

Luokka 1.1 Tuore liha (ja muut eläimenosat)

3.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

”Kintoa”-sianliha saadaan pie noir du Pays basque -rotuisista sioista (kastroiduista karjuista tai emakoista, jotka eivät ole koskaan imettäneet). Siat teurastetaan aikaisintaan 12 kuukauden ja viimeistään 24 kuukauden iässä. Ruhon kylmäpaino on vähintään 100 kilogrammaa. Selän nahanalaisen rasvan paksuus ilman kamaraa neljännen ja viidennen selkänikaman välissä on vähintään 25 millimetriä.

Liha voidaan asettaa myyntiin ruhona, puoliruhona tai leikattuina paloina. Alkuperänimitys voidaan antaa vain tuoreelle lihalle, jota ei ole käsitelty muutoin kuin leikkaamalla. Alkuperänimitystä ei saa antaa jäädytetylle tai pakastetulle lihalle.

”Kintoa”-sianlihalla on seuraavat ominaisuudet: voimakkaan punainen väri (lihan väri on japanilaisella väriasteikolla lavan kohdalta arvioituna tasolla 4–6), rasvan valkoinen tai hennon vaaleanpunainen väri, marmorointi, lihassyiden välisen rasvan runsaus (vähintään 6 prosenttia kyljysrivin puoleisessa etuselässä), vähäinen nesteen poistuminen kypsennyksen aikana (liha on mehukasta), pehmeä ja murea koostumus kypsennyksen jälkeen sekä voimakas maku, joka säilyy pitkään suussa.

3.3 Rehu (vain eläinperäiset tuotteet) ja raaka-aineet (vain jalostetut tuotteet)

Sikojen ruokintaan saa niiden koko elinaikana käyttää vain kasveja, sivutuotteita ja täydennysrehua, jotka ovat peräisin geenimuuntelemattomista tuotteista. Muuntogeenisten kasvien viljely on kiellettyä alkuperänimityksellä ”Kintoa” suojatun lihan tuotantoon tarkoitettuja eläimiä kasvattavien tilojen kaikilla viljelyaloilla.

Imetyksen aikana eli enintään 8 viikon ikään saakka lisärehun kokonaismäärä saa olla korkeintaan 5 kilogrammaa porsasta kohti. Jalostettujen eläinvalkuaisten käyttö ei ole sallittua.

Vieroituksen jälkeen sallitaan vain seuraavat kasvirehuaineet:

— vehnän, maissin, ohran, rukiin, ruisvehnän, durran ja kauran jyvät sekä niistä johdetut tuotteet,

— herneen, härkäpavun, lupiinin, virnan ja pellavan siemenet sekä niistä johdetut tuotteet,

— soijan, auringonkukan ja rapsin siemenet sekä niistä valmistetut öljykakut ja öljyt

— ruokosokeri- ja sokerijuurikasmelassi,

— sinimailanen, sokerijuurikasleike.

Heran antaminen on sallittua muulloin kuin sikojen teurastusta edeltävien kahden viimeisen kuukauden aikana. Hera on peräisin maantieteelliseltä alueelta.

Karjan ruokintaan käytetään pääasiassa rajatulta maantieteelliseltä alueelta saatavaa rehua. Osaa rehusta ei saada maantieteelliseltä alueelta, koska alue on pinnanmuodoiltaan hyvin kumpuilevaa eikä siksi sovellu tehotuotantoon ja viljelyyn.

Kun kokonaiskulutukseksi sikaa kohti syntymästä teurastukseen arvioidaan 848 kilogrammaa kuiva-ainetta, maantieteelliseltä alueelta peräisin olevien rehujen osuudeksi voidaan arvioida vähintään 69,5 prosenttia.

Vieroituksen jälkeisenä aikana 3 kuukauden ikään saakka rehu sisältää vähintään 20 prosenttia maantieteelliseltä alueelta peräisin olevia viljoja (kuiva-aineena); porsaskohtainen lisärehun kokonaismäärä on enintään 60 kg/br (bruttopainona).

Sikojen rehu koostuu 3 kuukauden iästä lähtien vähintään 70-prosenttisesti maantieteelliseltä alueelta peräisin olevista rehuaineista (kuiva-aineena); rehu sisältää vähintään 60 prosenttia viljoja ja niistä johdettuja tuotteita (kuiva-aineena). Sialle päivittäin annettavan rehun enimmäismäärä on 3–8 kuukauden iässä 3,2 kg/br ja 8 kuukauden iästä lähtien 2,7 kg/br.

3.4 Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Siat syntyvät, kasvatetaan ja teurastetaan maantieteellisellä alueella.

3.5 Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, viipalointia, raastamista ja pakkaamista koskevat erityiset säännöt

—

3.6 Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, merkitsemistä koskevat erityiset säännöt

Sianlihaan sovellettavista lakisääteisistä maininnoista riippumatta ”Kintoa”-alkuperänimityksen saaneiden tuotteiden merkinnöissä on seuraavat maininnat:

— teurastuspäivä,

— ”Kintoa”-alkuperämerkinnän nimi kirjaimin, jotka ovat kooltaan vähintään yhtä suuria kuin pakkauksen suurimmat kirjainmerkinnät,

— tuottajaryhmän käyttöön antama värillinen ”Kintoa”-tunnus, jossa on sana ”Kintoa” ja sen yläpuolella Navarran kuninkaiden kruunu ja piirretty basque-rotuisen sian pää.

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Maantieteellinen alue koostuu seuraavista kantoneista, kunnista ja kuntien osista:

— Seuraavat kunnat kokonaisuudessaan: — Landesin departementti: Hastingues, Oeyregave ja Sorde-L’Abbaye. — Pyrénées-Atlantiquesin departementti: Abitain, Ance, Andrein, Anglet, Angous, Aramits, Araujuzon, Araux, Aren, Arette, Athos-Aspis, Audaux, Auterrive, Autevielle-Saint-Martin-Bideren, Barraute-Camu, Bastanès, Biarritz, Bugnein, Burgaronne, Carresse-Cassaber, Castagnède, Castetbon, Castetnau-Camblong, Charre, Dognen, Escos, Espiute, Esquiule, Féas, Géronce, Gestas, Geüs-d’Oloron, Guinarthe-Parenties, Gurs, Issor, Jasses, Lanne-en-Barétous, L’Hôpital-d’Orion, Laàs, Labastide-Villefranche, Lay-Lamidou, Léren, Lourdios-Ichère, Méritein, Montfort, Moumour, Nabas, Narp, Navarrenx, Oraàs, Orin, Orion, Orriule, Ossenx, Poey-d’Oloron, Préchacq-Josbaig, Préchacq-Navarrenx, Rivehaute, Saint-Dos, Saint-Gladie-Arrive-Munein, Saint-Goin, Saint-Pé-de-Léren, Salies-de-Béarn, Sarrance, Saucède, Sauveterre-de-Béarn, Sus, Susmiou, Tabaille-Usquain, Verdets ja Viellenave-de-Navarrenx.

— Seuraavien kantonien kunnat: Baïgura et Mondarrain; Hendaye-Côte Basque-Sud; Montagne Basque (Alçay-Alçabéhéty-Sunharette, Haux, Lacarry-Arhan-Charritte-de-Haut, Larrau, Mendive ja Sainte-Engrâce vain osittain); Nive-Adour; Pays de Bidache, Amikuze et Ostibarre ja Saint-Jean-de-Luz.

— Seuraavat kunnat osittain: — Landesin departementti: Cauneille ja Peyrehorade. — Pyrénées-Atlantiquesin departementti: Arette, Bayonne, Lanne-en-Barétous ja Oloron-Sainte-Marie.

5. Yhteys maantieteelliseen alkuperään

Maantieteellinen alue käsittää yleisesti Baskimaan Ranskaan kuuluvan osan sekä joitain raja-alueen kantoneita ja/tai kuntia sen itä- ja pohjoispuolella. Alue sijaitsee Pyreneiden vuoriston lännenpuoleisen osan juurella ja rajoittuu etelässä Pyreneihin. Lännessä alue rajoittuu Atlantin valtamereen.

Alueen ilmastoon vaikuttavat mereltä tulevat ilmavirtaukset, ja sille on leimallista suuri sademäärä (1 200–2 000 mm/v), joka on jakautunut tasaisesti koko vuodelle ilman kuivia kausia, sekä leudot lämpötilat myös talvella. Etelätuuli, joka on tyypiltään föhn-tuuli ja jota Baskimaalla kutsutaan nimellä Haize Hegoa, tuo ajoittain vuoden eri aikoina, erityisesti syksyisin ja keväisin, kuumaa ja kuivaa ilmaa, kun taas merellä syntyneet säähäiriöt tuovat mukanaan kosteaa ja viileää ilmaa.

Alueen monitahoinen geologia, jota leimaa Pyreneiden läheisyys, selittää sen erityislaatuiset pinnanmuodot; alueella on vuoriketjuja, ylänköjonoja (1 000–2 000 m), korkeita ja jyrkkärinteisiä kukkuloita, syviä laaksoja ja laajoja syvänköjä. Baskimaan keskiosissa sijaitsevan Basse-Navarren pinnanmuodoille on tyypillistä vuoriketjujen ja syvänköjen epäsäännönmukainen, rikkonainen vuorottelu, kun taas sen länsipuolella sijaitsevassa Labourdissa ja itäpuolella sijaitsevassa Soulessa pinnanmuodot kulkevat säännöllisesti länsi-itäsuunnassa. Erityislaatuisten pinnanmuotojen vuoksi alueella on toisistaan hyvin poikkeavia elinympäristöjä, joilla on erilaiset geologiset ja pedologiset sekä pinnanmuotoihin liittyvät ominaispiirteet ja jotka muodostavat vaihtelevan maiseman.

Kasvustossa ovat hallitsevina metsätammet, jotka muodostavat sekametsiä kastanjoiden tai korkeammalla pyökkien kanssa ja kasvavat atlanttiselle ilmastolle tyypillisten nummien läheisyydessä tai nurmien ja niittyjen yhteydessä. Baskilainen nummi on alueelle ominainen; se peittää vuorten rinteet ja huiput 1 200 metrin korkeuteen asti. Se muodostaa ihmisen muokkaaman ympäristön, jota paikalliset viljelijät ovat hyödyntäneet vuosituhansien ajan. Maisemaa hallitsevat syvänköjen pohjalla ja kaikilla alavilla alueilla asutuksen lähellä sijaitsevat viljelysmaat ja niityt, rinteillä vuorottelevat niityt, nummet ja metsät sekä vuorten huipuilla ja selänteillä kasvavat nummet ja luonnonnurmet.

”Kintoa”-nimitys on saanut alkunsa kasvattajien oikeudesta ruokkia sikoja tammenterhoilla; tätä kutsuttiin kansankielellä quinta-oikeudeksi. Oikeuden perusteella Navarran kuninkaat perivät ainakin 1200-luvulta lähtien Navarran kuninkaalle kuuluville vuorille laiduntamaan viedyistä sioista veroa. Navarran kuninkaat perivät maksuksi yhden sian viidestä, mistä oikeus sai nimen quinta (”viides”). Quinta-oikeuden kattama alue voidaan arvioida säilyneiden asiakirjojen perusteella: niiden mukaan se kattoi Basse-Navarren alueen eli Pyrénées-Atlantiquesin departementissa sijaitsevan Baskimaan keskiosan.

Siankasvatukselle suotuisan kasvillisuuden peittämien laajojen alueiden ansiosta siankasvatus on kehittynyt voimakkaasti laaksojen asukkaiden keskuudessa. Laaksojen asukkaiden ei tarvinnut maksaa quinta-veroa omasta karjastaan mutta heidän piti ilmoittaa kaikki muualta tuodut eläimet riippumatta siitä, olivatko kyseessä hoitoon otetut kasvatussiat vai ostetut lihotussiat. Näistä kahdesta kaupallisen kasvatuksen muodosta on runsaasti historiallisia todisteita erityisesti, koska Navarran kuningas lähetti säännöllisesti urkkijoita kirjaamaan veronalaisten, muualta tuotujen sikojen lukumäärän. Laiduntamiskaudella muualta tuodut siat olivat pääasiassa peräisin Béarnista, Gascognesta ja Guipuzkoasta.

”Kintoa”-sian kasvatuksella on pitkän historiansa sekä taloudellisen ja sosiologisen vaikutuksensa vuoksi erityinen merkitys. Luonnonolosuhteet ovat mahdollistaneet sian menestyksellisen kasvatuksen, ja kasvatus on puolestaan muokannut alueen maisemia tähän päivään asti.

”Kintoa”-liha saadaan pie noir du Pays basque -rotuisesta siasta, joka on syntynyt Välimeren alueelle ominaisesta, myös iberiansiaksi kutsutusta tyypistä. Sian iho ja harjakset ovat pään ja perän alueella väriltään harmaat tai mustat ja muutoin valkoiset lukuun ottamatta selässä mahdollisesti olevia harmaita tai mustia täpliä. Pää on muodoltaan viisto ja suoraviivainen, kärsä on pitkänomainen ja liikkuva (niin sanottu tête de taupe -sika), jäsenet ovat pitkät ja hoikat, sorkat ovat voimakkaat. Eläin kasvaa hitaasti. Rotu on erittäin kestävä, sillä se sietää huomattavia sääolojen ja ruokinnan vaihteluita ja kerää rasvavarastoja nopeasti silloin, kun rehua on runsaasti tarjolla.

Siat viettävät vähintään viimeiset 7 elinkuukauttaan rajatulla laitumella. Laiduntamisen aikana muodostuu pintarasva ja lihassyiden välinen rasva. Laitumella saatava rehu on monipuolista ja vaihtelee laiduntyypistä riippuen. Rehu muodostuu ensisijaisesti ruohosta ja ruohokasveista sekä vaihtelevammin tai vain ajoittain pähkinöistä (kuten tammenterhoista tai kastanjoista), hyönteisistä, madoista, juurista ja muusta kasvillisuudesta.

”Kintoa”-lihan tuotantoon tarkoitetut siat teurastetaan suhteellisen myöhään (12–24 kuukauden iässä, kun tavanomaisesti lihasika teurastetaan 5–6 kuukauden iässä), ja elinaikanaan ne liikkuvat paljon.

Liha on korkean myoglobiinipitoisuuden ansiosta väriltään voimakkaan punaista ja sen kimmoisuus poikkeaa tavanomaisesti kasvatettujen eläinten lihasta.

”Kintoa”-lihan tuotantoon tarkoitettu sika on painava ja rasvainen. Ruhon kylmäpaino on vähintään 100 kilogrammaa; selän nahanalainen rasvakerros on paksuudeltaan yli 25 millimetriä ja lihassyiden välistä rasvaa on runsaasti.

Liha on mureaa, marmoroitunutta, väriltään voimakkaan punaista ja erittäin maukasta.

Syy-yhteys

”Kintoa”-lihan tuotantoon tarkoitettujen sikojen tuotantojärjestelmä perustuu ennen kaikkea ihmisen luonnonympäristöstä vuosisatojen aikana muokkaaman maaseutuympäristön hyödyntämiseen. Paikallinen maatalous on sopeutunut kumpuilevaan maastoon, joka soveltuu huonosti tehotuotantoon ja viljelyyn (paitsi paikoittain alavilla ja tasaisilla alueilla), luomalla ympäristön, jossa vuorottelevat metsät, niityt ja nummet, ja korkeammalla ympäristön, jota hallitsee baskilainen nummi ja luonnonnurmet. ”Kintoa”-lihan kasvatuksessa tätä ympäristöä ja alueen moninaisuutta hyödynnetään käyttämällä luonnonlaitumia, joilla siat elävät vähintään 7 kuukauden ajan.

Maantieteellisen alueen leudossa ja kosteassa ilmastossa ruoho kasvaa laitumilla miltei ympäri vuoden, joten siat saavat rehunsa laitumelta koko sen ajan, jonka ne ovat ulkona. Täydennystä rehuun voivat tuoda pähkinät, joita löytyy Baskimaan ympäristölle tyypillisten puiden (metsätammen, kastanjan ja pyökin) juurelta.

Pie noir du Pays basque -rotu on fyysisiltä ominaisuuksiltaan sopeutunut elämään tämän alueen luonnonlaitumilla: se on kävelemään tottunut, kestävä sikarotu, joka hyödyntää laidunten kasvillisuutta erittäin hyvin. Luonnonlaitumelta saatava rehu vaihtelee vuodenajan mukaan, mutta loppulihotusvaiheessa se muodostaa noin 50 prosenttia sikojen päivittäin syömän rehun tilavuudesta.

Lisäksi siat liikkuvat luonnonlaitumella säännöllisesti ja kehittävät siten lihaksistoaan, mikä lisää lihan mureutta ja nostaa sen myoglobiinipitoisuutta eli tekee siitä voimakkaamman punaista.

Vähintään vuoden kestävä kasvatus tuottaa painavia ja rasvaisia ruhoja, joissa on paljon lihassyiden välissä olevaa rasvaa, minkä ansiosta liha on maukasta ja mureaa. Luonnonlaitumella eläminen ja erityisesti runsas liikkuminen sekä lehtivihreää sisältävien kasvien syöminen selittävät sianlihan voimakkaan punaisen värin ja sen aistinvaraiset ominaisuudet, jotka liittyvät runsaasti kävelevälle sialle ominaisiin lihassoluihin.

Eritelmän julkaisutiedot

(asetuksen 6 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)

https://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-2bfd574b-c6d1-4ebd-9877-68f0e53d0554/telechargement

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.