Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheista:

- "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi meriturvallisuuskomitean perustamisesta sekä meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman saastumisen ehkäisemistä koskevien asetusten muuttamisesta", ja

- "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman saastumisen ehkäisemistä koskevien direktiivien muuttamisesta"

(2001/C 139/06)

Neuvosto päätti 6. lokakuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 80 artiklan 2 kohdan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainituista ehdotuksista.

Asian valmistelusta vastannut "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaosto antoi lausuntonsa 30. tammikuuta 2001. Esittelijä oli Anna Bredima-Savopoulou ja apulaisesittelijänä toimi Daniel Retureau.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28. helmikuuta ja 1. maaliskuuta 2001 pitämässään 379. täysistunnossa (helmikuun 28. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon yksimielisesti.

1. Johdanto

1.1. Tehdyt ehdotukset kuuluvat yhteiseen meriturvallisuuspolitiikkaan. Tavoitteena on perustaa meriturvallisuuskomitea ja korvata sillä voimassa olevissa neuvoston antamissa meriturvallisuusalan asetuksissa ja direktiiveissä määritellyt komiteat. Tämän tavoitteen lisäksi ehdotuksilla on tarkoitus helpottaa vastaisuudessa meriturvallisuusasetusten ja -direktiivien ajantasaistamista kansainvälisoikeudellisen normiston muuttuessa. Viime vuosien teknisen kehityksen ansiosta on luotu lukuisia merenkulun turvallisuusstandardeja, ja kansainvälisiä sääntöjä on ajantasaistettu jatkuvasti. EU-lainsäädännön ajantasaistamiseen vaikuttaa paljolti uusien kansainvälisten sääntöjen hyväksyminen.

1.2. Toimenpiteessä sovelletaan meriturvallisuuden alaan perustamissopimuksen 202 artiklan määräyksiä, joiden mukaan neuvosto voi siirtää komissiolle toimivallan antamiensa sääntöjen täytäntöönpanoon. Toimenpiteen on myös tarkoitus helpottaa yhteisön toimintalinjojen toteuttamista alalla, johon nähden komissio ja jäsenvaltiot jakavat vastuun.

1.2.1. Suunniteltu toimenpide osoittaa komission valmiutta ajantasaistaa yhteisön lainsäädäntöä sen mukaisesti, mitä määrätään neuvoston komiteamenettelystä antamassa päätöksessä (1999/468). Tarkoitus on helpottaa jäsenvaltioiden työtä, kun ne panevat täytäntöön kansainvälisiin sopimuksiin tehtyjä muutoksia, ja vähentää komission osalta tarvetta muuttaa meriturvallisuuden perussäädöksiä lyhyin aikavälein.

1.3. Jo komission 24. helmikuuta 1993 antamassa tiedonannossa yhteisestä meriturvallisuuspolitiikasta korostettiin, että olisi hyödyllistä, jos yksi ainoa komitea käsittelisi meriturvallisuuskysymykset. Meriturvallisuuskomitean perustaminen mainitaan nimenomaisesti tiedonannon toimintaohjelmassa.

Komission tiedonannon mukaan yhteisön meriturvallisuusalan toimenpiteiden täytäntöönpanon johdonmukaisuus saataisiin varmistettua perustamalla yksi ainoa meriturvallisuusasioita käsittelevä komitea. Tämän alan direktiiveissä ja asetuksissa säädetyillä komitologiamenettelyillä on yksi yhteinen piirre: ne liittyvät pääasiassa yhteisön lainsäädäntöön sisällytettyihin kansainvälisiin yleissopimuksiin ja oikeudellisiin asiakirjoihin tehtyjen muutosten ja ajantasaistusten saattamiseen osaksi yhteisön oikeutta.

1.4. Neuvosto hyväksyi 8. kesäkuuta 1993 antamassaan päätöslauselmassa periaatteen, että menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 13. päivänä heinäkuuta 1987 tehdyn neuvoston päätöksen 87/373/ETY mukaisesti perustetaan meriturvallisuuskomitea, jonka tehtävänä on

a) hoitaa keskitetysti niiden komiteoiden tehtävät, jotka on perustettu sovellettaessa kyseistä päätöstä yhteisön nykyisessä tai tulevassa meriturvallisuuslainsäädännössä,

b) avustaa komissiota ja toimia sen neuvonantajana kaikissa meriturvallisuuteen sekä merenkulusta aiheutuvan ympäristön pilaantumisen ehkäisemiseen tai rajoittamiseen liittyvissä kysymyksissä.

2. Komission ehdotus

2.1. Komissio on tehnyt kaksi erillistä ehdotusta(1):

- Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi, jolla perustetaan meriturvallisuuskomitea ja vahvistetaan menettelyt sen toiminnan ja soveltamisalan määrittämiseksi. Ehdotuksessa esitetään myös voimassa olevien meriturvallisuusalan asetusten muuttamista siten, että niissä otettaisiin huomioon meriturvallisuuskomitean perustaminen ja helpotettaisiin niiden myöhempää ajantasaistamista.

- Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi, jolla muutetaan voimassa olevia meriturvallisuusalan direktiivejä siten, että ne mukautetaan meriturvallisuuskomitean perustamisen edellyttämällä tavalla ja helpotetaan niiden myöhempää ajantasaistamista.

2.2. Komissio noudatti muotovastaavuuden periaatetta valitessaan oikeudellista muotoa säädökselle, jolla meriturvallisuuskomitea perustetaan ja jossa sääntelymenettelyä sovelletaan yhteisön lainsäädäntöön. Koska komiteoita on perustettu kahdella eri säädöstyypillä eli neuvoston asetuksilla ja direktiiveillä, muotovastaavuuden periaate edellyttää, että voimassa olevien asetusten säännökset muutetaan asetuksella ja voimassa olevien direktiivien säännökset direktiivillä perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua yhteispäätösmenettelyä noudattaen.

Voimassa olevien direktiivien muuttamista koskevassa ehdotuksessa komissio esittää myös joidenkin direktiiveissä 94/57/EY (luokituslaitokset) ja 98/18/EY (matkustaja-alusten turvallisuus) havaittujen sanamuotoon liittyvien poikkeavuuksien korjaamista.

2.3. Ehdotuksessa esitetään, että nykyisin toimivat viisi komiteaa korvataan meriturvallisuuskomitealla, joka olisi sääntelykomitea ja koostuisi jäsenvaltioiden edustajista. Sen puheenjohtajana toimisi komission edustaja. Myös päätökseen 87/373/ETY perustuva nykyisiin asetuksiin ja direktiiveihin sovellettava sääntelymenettely korvattaisiin meriturvallisuuskysymyksissä uudella sääntelymenettelyllä, joka on hiljattain otettu käyttöön menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28. päivänä kesäkuuta 1999 tehdyllä päätöksellä 1999/468/EY. Päätöksellä 1999/468/EY yksinkertaistetaan edellä mainittuja menettelyjä ja parannetaan Euroopan parlamentin ja yleisön osallistumista sekä tiedonsaantia täytäntöönpanovallan käytön ja erityisesti komiteoiden työskentelyn osalta. Komission mielestä meriturvallisuuskomitean perustamisella olisi myönteisiä käytännön vaikutuksia, kuten kokousten lukumäärän väheneminen, ja sen ansiosta myös komiteoiden kokousten valmisteluun ja pitoon liittyvien kustannusten odotetaan pienentyvän.

3. Yleistä

3.1. TSK:n ajan mittaan antamista lausunnoista(2) käy selkeästi ilmi sen johdonmukaisesti ajama politiikka, jonka mukaan merenkulun kansainvälisen luonteen vuoksi kansainväliset standardit ovat kaikkein tehokkain tapa parantaa meriturvallisuutta ja ympäristönsuojelua. On tärkeää, että komissio ja jäsenvaltiot ajanmukaistavat asetukset ja direktiivit vastaamaan kansainvälisten standardien kehitystä ja teknistä edistystä.

3.2. TSK:ta on epäilyttänyt tarve perustaa vielä yksi hallinnollinen taso. Meriturvallisuudesta annetusta tiedonannosta laatimassaan lausunnossa(3) se katsoi, että "kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden ensisijainen rooli, olisi hallinnollisesti kevyempää ja asianmukaisempaa, jos käytettäisiin nykyistä neuvoston työryhmämekanismia, ja muutettaisiin sitä tarpeen mukaan". Todettiin, että mikäli neuvottelu- ja koordinointimenettelyä haluttiin vahvistaa, pitäisi myös perustaa mekanismi, johon tukeutuen jäsenvaltiot voisivat käydä kyseisiä keskusteluja. Meriturvallisuustiedonannossa ei otettu selkeästi kantaa meriturvallisuuskomitean kokoonpanoon eikä tehtävään. Tämän seikan TSK toi korostetusti esille omassa lausunnossaan.

3.3. Tilanne on muuttunut tiedonannon antamisen jälkeen kuluneina seitsemänä vuotena. Jotkin jäsenvaltioiden toimivaltuuksista meriturvallisuuskysymyksissä on siirretty yhteisölle. EY:n merilainsäädäntö kattaa tätä nykyä IMOn(4) voimassaolevien yleissopimusten tärkeimmät alueet, ja yhteisön lainsäädännön tärkeimpänä tavoitteena on taata kansainvälisten turvallisuusmääräysten tehokas ja ajantasainen soveltaminen EU:ssa.

3.4. Komitea ymmärtää komission päättelyn, jonka mukaan toimenpiteistä luopuminen johtaisi epäselvään oikeudelliseen tilanteeseen ja raskaaseen hallinnointiin: joukko komiteoita noudattaisi päätöksessä 87/373/ETY annettuja vanhoja sääntöjä kun taas päätöksessä 1999/468/EY annetaan uudet säännöt ja säädetään niiden mukaan toimivasta komiteasta.

3.5. TSK kannattaa sekä ehdotusta korvata perustettavalla meriturvallisuuskomitealla nykyiset komiteat että tälle ehdotettuja tehtäviä EY:n nykyisen meriturvallisuuslainsäädännön osalta. Epäselväksi kuitenkin jää, miten tämänkertainen ehdotus suhtautuu komission tiedonantoon öljykuljetusten turvallisuudesta (15. maaliskuuta 2000) ja tiedonantoon öljykuljetusten meriturvallisuudesta ja lisätoimenpiteistä öljytankkeri Erikan uppoamisen jälkeen(5), sillä jälkimmäisessä tiedonannossa ehdotetaan Euroopan meriturvallisuusviraston perustamista. Meriturvallisuuskomitean kaltainen organisaatio tukisi komission ja jäsenvaltioiden toimia EY:n lainsäädännön soveltamisessa ja valvonnassa sekä auttaisi valmistelemaan teknisiä mukautuksia. Sille voitaisiin ennen kaikkea uskoa yksittäisiä arviointi- tai tarkastustehtäviä (esimerkiksi direktiivin 94/57/EY liitteessä lueteltujen perusteiden nojalla tehtävä luokituslaitosten arviointi), jäsenvaltioissa käytettyjen katsastusjärjestelmien toiminnan valvonta, komission tietokantojen ylläpito (esim. direktiivin 1999/35/EY mukainen tietokanta matkustaja-alusten katsastuksista). Näiden direktiivien soveltaminen kuuluisi kuitenkin myös ehdotetun meriturvallisuuskomitean tehtäviin.

3.6. TSK yhtyy komission näkemykseen, jonka mukaan(6)"näiden tehtävien hoitamiseen tarvitaan erittäin päteviä meriturvallisuusalan ammattilaisia, joilla on laajat tekniset tiedot ja jotka hallitsevat täydellisesti meriturvallisuusalaa ja pilaantumisen ehkäisemistä koskevan eurooppalaisen ja kansainvälisen sääntelyn". Tästä huolimatta TSK uskoo, että on vältettävä ehdotetun yksittäisen sääntelykomitean (meriturvallisuuskomitea) ja suunnitellun Euroopan meriturvallisuusviraston tehtävien ja vastuualojen päällekkäisyyttä. Vaikka virastolla ei elimenä voi olla lainsäädäntö- tai sääntelyvaltaa, on tarpeen määritellä selkeästi Euroopan meriturvallisuusviraston tehtävä ja vastuualat, jotta voidaan välttää sen ja meriturvallisuuskomitean roolien mahdollinen sekaantuminen tai kaksinkertainen työ.

3.6.1. TSK myöntää, että ehdotuksella pyritään ratkaisemaan erityisen hankala ja monitahoinen ongelma, joka liittyy yhteisön oikeusjärjestyksen ja kansainvälisen oikeusjärjestyksen väliseen suhteeseen ja joka syntyy, kun jäsenvaltiot panevat täytäntöön meriturvallisuusalalla annettuja neuvoston asetuksia tai direktiivejä. IMOssa tehdään voimassaoleviin kansainvälisiin sopimuksiin, päätöslauselmiin ja säännöstöihin nopeassa tahdissa muutoksia, jotka tulevat nopeasti voimaan myös kansainvälisellä tasolla.

3.6.2. Komission mukaan yhteisön lainsäädännön ajantasaistaminen tapahtuu yleensä vasta sen jälkeen, kun kyseiset muutokset ovat tulleet kansainvälisesti voimaan, koska sisäiset menettelyt ovat luonteeltaan aikaavieviä. Tätä kuilua syventää vielä direktiivien tapauksessa pitkä määräaika, johon mennessä ne on saatettava voimaan jäsenvaltioissa. Käytännössä kansainvälisen voimaantulopäivämäärän ja yhteisön käyttämän soveltamispäivämäärän välillä on tästä syystä lähes aina ero. Tämä aiheuttaa sekaannusta ja oikeudellista epävarmuutta paitsi kansallisille viranomaisille myös yksityishenkilöille sekä yhteisössä että yhteisön ulkopuolella siitä, mitä sääntöjä pitäisi soveltaa. Seuraukset ovat haitallisia myös meriturvallisuuden ja ympäristönsuojelun kannalta, sillä kansainvälisillä muutoksilla tiukennetaan turvallisuusmääräyksiä, mutta kyseiset muutokset tulevat voimaan EU:n jäsenvaltioissa vasta myöhemmin. EU:n julkisuuskuva kärsii tästä, koska se mielletään alueeksi, jossa sovelletaan vanhentuneita tai löyhempiä määräyksiä.

Tämän vuoksi komissio ehdottaa, että luodaan vaatimustenmukaisuuden ennakkotarkastusmenettely, jonka avulla taataan, ettei yhteisössä voida ottaa käyttöön kansainvälisiä muutoksia, jotka ovat suoraan ristiriidassa yhteisön lainsäädännön tai yhteisen meriturvallisuuspolitiikan kanssa tai jotka heikentävät turvallisuusmääräysten tasoa. Meriturvallisuuskomitea kutsutaan kyseisen menettelyn mukaan kiireellisesti koolle, jotta asianmukaiset toimenpiteet voidaan toteuttaa. Komitean pikakokouksessa tutkitaan kiistanalaiset muutokset, ja komitea antaa lausunnon asianmukaisiksi katsomistaan yhteisön toimenpiteistä. Komissio voi varotoimenpiteenä myös pyytää jäsenvaltioita keskeyttämään tai lykkäämään suunnitellut toimet, joiden tarkoituksena on hyväksyä kyseinen kansainvälinen muutos tai soveltaa sitä.

3.6.3. Komission tavoin komiteakin katsoo, että nykytilanne on ilman muuta epätyydyttävä. Yhteisön lainsäädännön ajantasaistamisen nopeuttaminen taas on ratkaisuna erittäin vaikeasti toteuttavissa ottaen huomioon sisäisten menettelyjen kesto, jotka aiheutuu säädöksen antamisesta komiteamenettelyä noudattaen. Komitea kuitenkin arvelee, että nykyisen komiteamenettelyn aiheuttama viive on merkityksettömän mittainen verrattuna aikaan, joka kuluu kansainvälisten muutosten analysoinnista niiden täytäntöönpanoon yhteisön lainsäädäntönä ja ottamiseen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Joka tapauksessa yhteisömenettelyyn vaadittava aika ylittää ajan, joka yleensä kuluu IMOn hiljaisen hyväksynnän menettelyä käyttäen ennen kuin oikeudellisesti sitoviin asiakirjoihin tehty muutos pannaan täytäntöön - ts. 18 kuukautta hyväksymispäivämäärästä. Tästä syystä ei voida välttää eroa, joka jää kansainvälisten muutosten tosiasiallisen täytäntöönpanon ja yhteisön sopiman ensimmäisen soveltamispäivän välille silloinkin kun käytetään ehdotettua uutta menettelyä, ja muutosmenettely käynnistetään heti muutoksen hyväksymisen jälkeen. Näin ollen on tarpeen perustaa mekanismi ja menettely, jotka takaavat lainsäädännöllisen yhdenmukaisuuden ja järjestyksen.

3.6.4. TSK toteaa, että tehty ehdotus poikkeaa normaalikäytännöstä. Se uskoo, että toimivaltaa voidaan siirtää komissiolle ainoastaan pitäytyen tiukasti perustamissopimuksen 202 artiklan (entinen 145 artikla) kolmannessa luetelmakohdassa määrätyissä rajoissa. Komission näkemyksen mukaan sille siirretty toimivalta "rajoittuu meriturvallisuusalalle, jossa kansainväliset määräykset ovat luonteeltaan pääasiassa teknisiä". TSK toteaa kuitenkin, että määriteltyjen tavoitteiden muotoilu näyttäisi laajentavan ehdotuksen suppeaa soveltamisalaa sekä komitealle siirrettäviä rajattuja toimivaltuuksia.

3.6.5. TSK huomauttaa, että IMOssa kansainvälisen yleissopimuksiin tehtävien muutosten neuvotteluvaiheen ja niiden hyväksymistä seuraavan vaiheen välillä tulisi tehdä ero. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen(7) oikeuskäytännön mukaan neuvotteluvaiheessa pitäisi erottaa tapaukset, jossa EU:lla on yksinomainen toimivalta niistä, joissa toimivalta jakautuu EU:n ja jäsenvaltioiden kesken. EU:lla on yksinomainen toimivalta kysymyksissä, jotka kuuluvat EU:n johdetun lainsäädännön piiriin. Niissä tapauksissa jäsenvaltiot eivät voi ottaa itselleen kansainvälisiä sitoumuksia ja EU:n on päätettävä, miten toimivaltaa käytetään. Mikäli EU:ssa ei ole hyväksytty johdettua lainsäädäntöä, ja mikäli kyseessä ei ole EU:n ja jäsenvaltioiden jakama toimivalta, jäsenvaltiot voivat jatkaa kansainvälisiä sitoumuksiaan, kuitenkin siten, että niitä sitoo perustamissopimuksen 5 artikla, jossa kielletään ylittämästä sitä, mikä on tarpeen perustamissopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi(8). Pohjimmiltaan EU:lla ja jäsenvaltioilla on näin ollen yhteistyövelvollisuus(9) ja tarkoituksena saavuttaa yhteinen kanta muutosehdotuksesta IMOssa. Nykykäytäntö osoittaa EU:n ja jäsenvaltioiden toimivan yhteistyössä neuvottelujen kaikissa vaiheissa. TSK ei uskokaan komission pelkoon, että kansainvälisen meriturvallisuuslainsäädännön saattaminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä johtaisi eroihin EU:n ja sen jäsenvaltioiden lainsäädännön välillä ja sen seurauksena EU:n turvamääräysten heikkenemiseen. Komissio myöntää(10), että vaatimustenmukaisuuden tarkastusmenettelyjä edellyttäviä tapauksia pitäisi olla erittäin harvoin ja vaara, että voimassa olevaa turvallisuustasoa heikennetään (kansainvälisellä muutoksella) on käytännössä epätodennäköinen. Itse asiassa aina kun kansainvälisten meriturvallisuusvaatimuksia on muutettu tai lisätty, tavoitteena on ollut kansainvälisen meriliikenteen turvallisuusvaatimusten tiukentaminen.

3.6.6. Tarkasteltaessa vaihetta, joka seuraa muutosehdotuksen hyväksymistä IMOssa, hiljaisen hyväksynnän menettelyssä on soveliasta, että ennakkokuulemisen jälkeen kaikki mahdolliset vastalauseet esitetään hyväksymishetkellä. Tässä yhteydessä mainittakoon, että IMOn jäsenet ovat hyvin harvoin esittäneet varaumia muutoksia hyväksyttäessä tai vastalauseita hyväksymisen jälkeen. Näin ollen olisi epäjohdonmukaista, sopimatonta ja hämmentävää sekä IMOlle että EU:lle, jos EU:n jäsenvaltiot joutuisivat jälkikäteen jättämään vastalauseita, joiden käytännön merkitys jäisi kuitenkin mitättömäksi.

3.6.7. Kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat asiaankuuluvien IMOn yleissopimusten osapuolia ja velvollisia noudattamaan niiden määräyksiä. Kaikki jäsenvaltiot ja EY ovat YK:n merioikeusyleissopimuksen osapuolia. Yleissopimuksen määräysten (esim. 211 artikla) mukaan osapuolten oikeudellisia velvoitteita on lisätty sen takaamiseksi, että EU:n jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivat laivat vastaavat toimivaltaisen kansainvälisen järjestön, eli IMOn, päättämiä turvallisuus- ja ympäristömääräyksiä. Ehdotettujen toimenpiteiden tavoitteen pitäisi näin ollen olla kansainvälisten vaatimusten toteutumisen asianmukainen ja täydellinen takaaminen siten, että aina kun niiden katsotaan olevan joko EU:n vaatimuksia väljempiä tai ristiriitaisia niiden kanssa, EU:n tasolla voidaan käydä asian vaatimiin toimiin.

3.6.8. Tämän lisäksi TSK toteaa, että ehdotuksessa viitataan komiteamenettelystä annettuihin päätöksiin 1999/468/EY ja 87/373/ETY muttei mainita päätöstä 77/587/ETY(11). Tässä päätöksessä sovittiin kuulemismenettelystä jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten valtioiden kesken merenkulun kysymyksistä sekä aiheeseen liittyvästä toiminnasta kansainvälisissä järjestöissä. Tämänkertaisella ehdotuksella näkyy haluttavan muuttaa tätä nimenomaista kuulemismenettelyä viittaamatta päätökseen kuitenkaan sanallakaan. TSK toteaa lisäksi, että vuonna 1997 tehtiin uusi ehdotus(12) päätöksen 77/587/ETY kumoamiseksi, mutta asia jäi siihen.

Aiheesta antamassaan lausunnossa TSK kannatti ehdotettuja ennakkokuulemisia mutta totesi pitävänsä parempana, että komitea ei toimisi Euroopan komission alaisuudessa, vaan neuvoston elimenä. Tähän kantaan oli päädytty sen perusteella, että komitea käsittelisi laajaa kirjoa asioita, jotka eivät kuulu EU:n yksinomaiseen toimivaltaan.

3.6.9. Vaikka TSK ymmärtääkin näiden, erityisen harvoissa tapauksissa käytettävien toimenpiteiden merkityksen, se uskoo edellä esitetyn valossa vakaasti, että ehdotetun vaatimustenmukaisuuden ennakkotarkastusmenettelyn laajuutta ja ajoitusta on mukautettava siten, että voidaan välttää epätoivotut oikeudelliset kiistat ja hankaluudet suhteessa kansainväliseen oikeuteen.

4. Erityistä

4.1. Ehdotetun asetuksen 1 artikla

4.1.1. Asetuksen tarkoituksen ja soveltamisalan täsmällisyyden nimissä on aiheellista muotoilla uudelleen 1 artiklan b alakohdan "kansainvälisten [oikeudellisten] asiakirjojen" määritelmä muotoon "kansainvälisten oikeudellisten asiakirjojen, joihin viitataan yhteisön merilainsäädännössä, sellaisena kuin sen on määriteltynä 2 artiklan 2 kohdassa".

4.2. Ehdotetun asetuksen 4 artiklan 1 kohta

4.2.1. Komissio myöntää mahdollisuuden, että kansainvälisiin vaatimuksiin tehtyjen muutosten - joilla yleensä parannetaan turvallisuusvaatimuksia - soveltaminen myöhässä vaikuttaa kielteisesti meriturvallisuuteen ja ympäristönsuojeluun. Ehdotetun asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa kuitenkin mainitaan yhteisön lainsäädännön muuttamisen perusteena se, että kansainvälisoikeudellisiin asiakirjoihin tehty muutos saattaa selvästi alentaa yhteisön meriturvallisuuslainsäädännössä asetettua meriturvallisuuden tai ympäristönsuojelun tasoa, mikä vaikuttaa varsin epätodennäköiseltä.

4.3. Ehdotetun asetuksen 4 artiklan 2 ja 3 kohta

4.3.1. TSK:n mielestä yhteisön voimassaolevissa säädöksissä toimivallan siirtämisestä asiaankuuluville nykyisin toimiville komiteoille ei suljeta pois ennakkokuulemisen mahdollisuutta. Ehdotetut toimenpiteet tarjoavat joka tapauksessa mahdollisuuden laajentaa meriturvallisuuskomitean toimintaa olemassa olevaan tilanteeseen reagoinnista ennakoivaksi toiminnaksi. Tarvittavan muutoksen edut ovat ilmeiset. IMOn kansainvälisiin asiakirjoihin tehtäviä muutoksia käsitellään järjestön alakomiteoissa ja komiteoissa kauan ennen muutosten hyväksymistä ja toimeenpanoa. EU:n jäsenvaltioilla on viljalti mahdollisuuksia vaikuttaa lopputulokseen joko yksistään tai yhteisymmärryksessä koordinoidusti yhdessä toimien. Tästä syystä meriturvallisuuskomiteaa tulee kuulla säännöllisesti muutosmenettelyn eri vaiheissa, jotta jäsenvaltiot voivat sopia yhteisestä kannasta tai lähestymistavasta. Tämä pätee erityisesti muutoksiin, jotka hyväksytään IMOssa hiljaisen hyväksynnän menettelyllä.

4.3.2. TSK uskoo, että neuvoston päätöksen 1999/468/EY valossa ja sisäisen menettelyn nopeuttamiseksi voitaisiin ottaa käyttöön menettely, jonka mukaan Euroopan parlamenttia kuullaan ennen kuin muutos hyväksytään IMOssa. Täten parlamentti voitaisiin kytkeä jo mahdollisimman varhaisessa vaiheessa EU:n lainsäädännön kehittämiseen. Menettelyn tuottama lisäarvo näkyisi yksittäisiä asiakokonaisuuksia koskevien eriävien mielipiteiden määrän ja sovittelumenettelyyn turvautumisen vähenemisenä.

5. Päätelmät

5.1. TSK kannattaa sekä ehdotuksen sisältämää ajatusta korvata nykyisin toimivat komiteat meriturvallisuuskomitealla että sille ehdotettuja tehtäviä voimassaolevaan EU:n meriturvallisuuslainsäädäntöön nähden. Tehtävät on kuitenkin määriteltävä tarkoin, jotta voidaan välttää sen ja perustettavaksi ehdotetun Euroopan meriturvallisuusviraston tehtävien päällekkäisyydet ja kaksinkertainen työ.

5.2. Vaikka TSK täysin ymmärtääkin näiden, vain äärimmäisen harvoihin tapauksiin sovellettavien toimenpiteiden tarpeellisuuden, se uskoo vahvasti, että ehdotetun vaatimustenmukaisuuden ennakkotarkastusmenettelyn soveltamisalaa ja ajoitusta on korjattava, jotta voidaan välttää epämieluiset ristiriidat ja hankaluudet kansainväliseen oikeuteen nähden.

Bryssel 28. helmikuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Ehdotuksilla muutetaan direktiivejä 94/57/EY, 93/74/ETY, 94/58/EY, 95/21/EY, 96/98/EY, 97/70/EY, 98/18/EY, 98/41/EY, 1999/35/EY ja asetuksia (ETY) nr. 613/91 (ETY), (EY) nr. 2978/94 ja (EY) nr. 3051/95.

(2) Lausunto merikuljetusalan myönteisistä toimista (Opinion on positive measures for maritime transport, OJ C 56, 7.3.1990). Lausunto meriturvallisuudesta annetussa tiedonannosta (Opinion on the Communication on Safe Seas, OJ C 34, 2.2.1994, s. 47). Lausunto direktiivistä 94/57/EY (luokituslaitokset), OJ C 34, 2.2.1994, s. 14. Lausunto direktiivistä 95/21/EY (satamavaltioiden suorittama alusten valvonta) OJ C 393, 31.12.1994,s. 50. Lausunto aiheesta "Uusi merenkulun strategia", EYVL C 56, 24.2.1997, s. 9. Lausunto aiheesta "Direktiiviä 93/75/EY muuttava direktiivi - Vaarallisia tai ympäristöä pilaavia aineita kuljettavia aluksia koskevat vähimmäisvaatimukset", EYVL C 133, 28.4.1997, s. 7. Lausunto meriturvallisuudesta. Lausunto irtolastialusten turvallisuudesta.

(3) OJ C 34, 2.2.1994, s. 47.

(4) Kansainvälinen merenkulkujärjestö (IMO).

(5) KOM(2000) 802 lopullinen, 6.12.2000.

(6) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle öljykuljetusten meriturvallisuudesta (15. maaliskuuta 2000).

(7) Tämä seikka liittyy väistämättä EU:n ulkoiseen toimivaltaan liittyvään oikeudelliseen ongelmaan. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on antanut jo useita päätöksiä aiheesta. Niistä huolimatta EU:n yksinomaisen toimivallan, jäsenvaltioiden kanssa jaetun toimivallan ja jäsenvaltioiden yksinomaisen toimivallan välinen ero on edelleen epäselvä. Ei ole kuitenkaan epäilystä, etteikö jäsenvaltioiden ja komission tulisi toimia edellä mainituissa tapauksissa tiiviissä yhteistyössä määritelläkseen oman asemansa.

Oikeustapauksen 22/70 ERTA (komissio vastaan neuvosto, 31. maaliskuuta 1971, European Court Records [Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen Oikeustapauskokoelma] 1971, s. 263) käsittelyssä tuomioistuin päätti, että koska Euroopan yhteisö antaa yhteisiä sisäisiä sääntöjä, se on toimivaltainen myös niiden ulkoisten neuvottelujen alalla, jotka voivat vaikuttaa yhteisiin sääntöihin.

Päätöksessään nro 1/76 (sopimusluonnoksesta, joka koski yhteisön rahaston perustamista sisävesialusten liikenteestä poistamista varten, Oikeustapauskokoelma 1977, s. 741) yhteisöjen tuomioistuin totesi, että sikäli kuin Euroopan yhteisöllä on sisäinen toimivalta tietyn tavoitteen saavuttamiseksi, on sillä asiassa myös ulkoinen toimivalta, jos se on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi. Tuomioistuimen päätös nro 1/94 (marraskuun 15 päivänä 1994 tehty päätös Maailman kauppajärjestön [WTO] perustamisesta, Oikeustapauskokoelma, s. 1-5267) on samoilla linjoilla, sillä siinä todetaan, että jos ulkoisissa neuvotteluissa sovelletaan toimivallan jakoa, syntyy velvoite toimia tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa niiden kannan määrittämiseksi (vrt. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen heinäkuun 9 päivänä 1987 antama tuomio yhdistetyissä tapauksissa 281, 283, 284, 285, 287/85, Oikeustapauskokoelma 1987, s. 3203). TSK on antanut lausunnon Euroopan unionin ja ILOn suhteista ("Own initiative opinion of the Economic and Social Committee on the Relations between the EU and the International Labour Organization (ILO)", EYVL C 102, 24.4.1995, s. 7).

(8) 10201/97 MAR 52/29.07.1997

(9) Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiä suhteita meriliikenteen alalla sekä meriliikenteen alaan liittyvää toimintaa kansainvälisissä järjestöissä koskevasta neuvottelumenettelystä ja meriliikenteen sopimuksiin liittyvästä valtuutusmenettelystä" (EYVL C 355, 21.11.1997, s. 25).

(10) Perustelut, kohta 19.

(11) OJ L 239, 17.9.1977.

(12) KOM(96) 707 lopull., 14.3.1997; TSK:n lausunto EYVL C 355, 21.11.1997, s. 25.