PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Komission puheenjohtaja Ursula von der Leyen ilmoitti vuoden 2021 unionin tilaa koskevassa puheessaan eurooppalaisesta hoito- ja hoivastrategiasta, jolla autetaan naisia ja miehiä saamaan parasta hoitoa eri elämänvaiheissa ja löytämään heidän kannaltaan paras työ- ja yksityiselämän tasapaino. Aloite koostuu eurooppalaista hoito- ja hoivastrategiaa koskevasta komission tiedonannosta sekä kahdesta ehdotuksesta neuvoston suosituksiksi, joista toinen käsittelee varhaiskasvatusta koskevien Barcelonan tavoitteiden tarkistamista ja toinen pitkäaikaishoitoa.

Varhaiskasvatuspalvelujen saatavuus on keskeinen naisten osallistumista työmarkkinoille edistävä tekijä. Äitien työmarkkinoille osallistumisen ja lasten varhaiskasvatukseen osallistumisen välinen korrelaatio on erityisen vahva niiden äitien kohdalla, joiden nuorin lapsi on alle 3-vuotias. Tätä silmällä pitäen Eurooppa-neuvosto asetti vuonna 2002 lastenhoitoa koskevat Barcelonan tavoitteet, joiden päämääränä oli varhaiskasvatuksen tarjontaa parantamalla lisätä naisten osallistumista työmarkkinoille. Eurooppa-neuvosto asetti kaksi tavoitetta: että varhaiskasvatukseen osallistuu vähintään 90 prosenttia kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista ja vähintään 33 prosenttia alle kolmevuotiaista lapsista. Vaikka Barcelonan tavoitteet on keskimäärin saavutettu EU:n tasolla, jotkin jäsenvaltiot ovat jääneet huomattavasti jälkeen ja eroja on edelleen erityisesti pienituloisten kotitalouksien lasten kohdalla.

Tämän suosituksen tavoitteena on kannustaa jäsenvaltioita lisäämään varhaiskasvatukseen osallistumista naisten työmarkkinoille osallistumisen helpottamiseksi ja lasten sosiaalisen ja kognitiivisen kehityksen edistämiseksi erityisesti haavoittuvassa asemassa olevien tai heikommista lähtökohdista tulevien lasten osalta. Komissio ehdottaa Barcelonan tavoitteiden tarkistamista, jotta voidaan vauhdittaa varhaiskasvatukseen osallistuvien lasten määrän lähentymistä ylöspäin jäsenvaltioissa ja auttaa siten lisäämään naisten osallistumista työmarkkinoille ja kuromaan umpeen sukupuolten välinen työllisyysero. Suosituksessa käsitellään myös muita Barcelonan tavoitteiden saavuttamisen kannalta merkityksellisiä ulottuvuuksia, erityisesti varhaiskasvatuksen kohtuuhintaisuutta, saavutettavuutta ja laatua. Ne ovat keskeisiä tekijöitä, jotta voidaan vastata vanhempien ja lasten tarpeisiin ja siten vaikuttaa tällaisten palvelujen tosiasialliseen käyttöönottoon. Lisäksi suosituksessa kehotetaan jäsenvaltioita ottamaan huomioon lasten varhaiskasvatukseen osallistumisen kesto, jonka olisi oltava riittävä, jotta vanhemmat voivat osallistua mielekkäästi palkkatyöhön, sekä varhaiskasvatukseen osallistuvien köyhyys- tai syrjäytymisvaarassa olevien lasten osuus.

Näistä parannuksista huolimatta sukupuolten välinen työllisyysero on edelleen merkittävä; vuonna 2021 se oli peräti 10,8 prosenttiyksikköä. Eurofound arvioi, että sukupuolten välisestä työllisyyserosta johtuvat tappiot vuonna 2018 olivat 320 miljardia euroa. Suurin osa tästä määrästä muodostuu ansioista ja sosiaaliturvamaksuista, jotka taloudessa menetetään, koska naiset eivät osallistu työelämään. Sukupuolten työllisyysero liittyy tiiviisti hoitovelvollisuuksiin. Naiset ovat edelleen hoitoa tarvitsevien lasten ja aikuisten ensisijaisia hoitajia ja kantavat päävastuun kotitöistä. Tämä epätasapaino rajoittaa heidän mahdollisuuksiaan osallistua ja käyttää aikaansa palkkatyöhön.

EU-27:ää koskevassa vuoden 2021 työvoimatutkimuksessa 27,9 prosenttia työvoiman ulkopuolella olevista 25–49-vuotiaista naisista ilmoitti, että tärkein syy olla hakematta työtä oli hoidon tarpeessa olevien lasten tai aikuisten hoito, kun miesten vastaava osuus oli vain 8,0 prosenttia. Pandemiaa edeltäneenä vuonna 2019 nämä luvut olivat 32,6 prosenttia ja 7,6 prosenttia.Euroopan tasa-arvoinstituutin (EIGE) mukaan 7,7 miljoonaa naista on Euroopan työmarkkinoiden ulkopuolella hoitovelvollisuuksien vuoksi ja monet naiset voivat työskennellä ainoastaan osa-aikaisesti: osa-aikatyötä tekevistä naisista 29 prosenttia mainitsi hoitovelvollisuudet pääasiallisena syynä osa-aikatyön tekemiseen, kun miesten vastaava osuus oli vain 6 prosenttia.

Hoitovastuun epätasainen jakautuminen eli ero naisten ja miesten palkattomaan hoito- ja hoivatyöhön käyttämässä ajassa liittyy sukupuolistereotypioihin naisten ja miesten ammateista ja rooleista ja vahvistaa niitä entisestään. Naisten odotetaan edelleen laajalti tekevän palkatonta hoitotyötä miehiä enemmän, jopa kahden tulonsaajan perheissä. Ennen covid-19-kriisiä työssäkäyvät, parisuhteessa asuvat naiset, joilla oli alle 7-vuotiaita lapsia, käyttivät keskimäärin 39 tuntia viikossa palkattomaan työhön, kun taas samassa tilanteessa olevat miehet käyttivät siihen 19 tuntia viikossa. Hoitovastuu jakautui muita epätasaisemmin epävarmoissa työsuhteissa olevien naisten kohdalla.

Koska hoitopalveluja suljettiin ja rajoitettiin pandemian aikana, naisten täytyi entistä enemmän huolehtia hoitotyöstä. Covid-19-kriisi on kärjistänyt sukupuolten eriarvoisuutta palkattomassa hoitotyössä, vahvistanut perinteisiä sukupuolirooleja ja suistanut sukupuolten tasa-arvossa toistaiseksi saavutetun vaatimattoman edistyksen raiteiltaan. Elämistä, työskentelyä ja covid-19-pandemiaa koskevan Eurofoundin verkkokyselyn mukaan naiset, joilla on 12-vuotiaita tai sitä nuorempia lapsia, käyttivät keskimäärin 62 tuntia viikossa lastenhoitoon, kun taas samassa tilanteessa olevat miehet käyttivät siihen 36 tuntia, ja kotitöihin 23 tuntia, kun taas miesten kotitöihin käyttämä aika oli pandemian aikana 15 tuntia. Lähes kolmannes näistä naisista (29 %) ilmoitti, että heidän oli vaikea keskittyä työhönsä hoitovelvollisuuksien vuoksi, kun vastaava osuus miehistä oli 11 prosenttia.

Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa todetaan, että naisten ja miesten yhdenvertainen kohtelu ja yhtäläiset mahdollisuudet on varmistettava ja niitä on edistettävä kaikilla aloilla, myös työmarkkinoille osallistumisen, työehtojen ja -olojen sekä urakehityksen osalta. Siinä tunnustetaan myös lasten oikeus kohtuuhintaiseen ja laadukkaaseen varhaiskasvatukseen, lasten oikeus suojeluun köyhyyttä vastaan sekä heikoista lähtökohdista tulevien lasten oikeus yhtäläisiä mahdollisuuksia edistäviin erityistoimenpiteisiin.

Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa asetettiin yleistavoitteeksi nostaa kokonaistyöllisyysaste vähintään 78 prosenttiin väestöstä (20–64-vuotiaat) vuoteen 2030 mennessä, ja EU:n johtajat suhtautuivat tähän tavoitteeseen myönteisesti Porton huippukokouksessa toukokuussa 2021 ja Eurooppa-neuvostossa kesäkuussa 2021. Tämän yleistavoitteen saavuttamiseksi EU:n on pyrittävä ainakin puolittamaan sukupuolten välinen työllisyysero vuoden 2019 tasoon verrattuna ja lisäämään varhaiskasvatuksen tarjontaa, mikä edistää työ- ja yksityiselämän parempaa yhteensovittamista ja tukee naisten osallistumista työmarkkinoille.

Vuonna 2019 annetulla työ- ja yksityiselämän tasapainottamista koskevalla direktiivillä luotiin vähimmäisvaatimukset perhevapaalle ottamalla käyttöön i) oikeus palkalliseen isyys- ja omaishoitovapaaseen ja vahvistamalla palkallisia vanhempainvapaita, jotka eivät ole siirrettävissä, ja ii) hoitovastuussa olevien työntekijöiden oikeus pyytää joustavia työaikajärjestelyjä, jotta kannustetaan hoito- ja hoivatyön tasapuoliseen jakamiseen naisten ja miesten välillä. Laadukkaan, helposti saatavilla olevan ja kohtuuhintaisen varhaiskasvatuksen tarjoaminen täydentää työaikajärjestelyjä mahdollistamalla työ- ja yksityiselämän yhteensovittamisen ja on ratkaisevan tärkeää, jotta vanhemmat, etenkin äidit, voivat osallistua työmarkkinoille.

Julkisen sektorin tuki varhaiskasvatusalalle on sosiaalinen investointi, joka tuottaa moninkertaisen tuoton yksilöille, yhteiskunnalle ja koko taloudelle. Se edistää naisten osallistumista työmarkkinoille, kannustaa naisia kokoaikatyöhön, parantaa lasten kehitystä, vahvistaa sosiaalista osallisuutta ja oikeudenmukaisuutta sekä auttaa katkaisemaan sukupolvesta toiseen jatkuvan köyhyyden kierteen. Työvoimapulan ja jatkuvien työllisyyserojen vuoksi naisten työmarkkinoille osallistumisen lisääminen muun muassa parantamalla varhaiskasvatuksen saatavuutta tarjoaa merkittävän mahdollisuuden osallistavaan ja kestävään kasvuun. Varhaiskasvatukseen tehtävillä investoinneilla voidaan myös luoda huomattavasti työpaikkoja. Kansainvälisen työjärjestön, jäljempänä ’ILO’, viimeaikaiset tutkimukset osoittavat, että investoimalla vuosittain 1,1 prosenttia BKT:stä varhaiskasvatukseen sekä 1,8 prosenttia BKT:stä pitkäaikaishoitoon Euroopassa luotaisiin 26,7 miljoonaa uutta työpaikkaa vuoteen 2035 mennessä.

Tällaiset investoinnit voivat tuottaa myös lisää verotuloja ja sosiaaliturvamaksuja. Kaiken kaikkiaan ansioiden ja työllisyyden kasvusta saatavat verotulot ja sosiaaliturvamaksut lisääntyisivät, mikä vähentäisi hoitoa koskevien politiikkatoimien kokonaisrahoitustarvetta 3 prosentista BKT:stä (ennen veroja) nettomääräisesti 2 prosenttiin BKT:stä (verojen jälkeen). ILO arvioi, että jäsenvaltiot voivat saada hoitoalan investoinneista takaisin keskimäärin noin 55 prosenttia. Tämä riippuu muun muassa tarvittavien investointien määrästä, työvoiman kysynnästä kyseisessä jäsenvaltiossa ja verotuksen tasosta. Jäsenvaltiot voivat parantaa varhaiskasvatukseen tehtävien investointien julkistaloudellista kestävyyttä arvioimalla vaikutuksia julkiseen talouteen ja varmistamalla kustannustehokkuuden muun muassa julkisen talouden yleisen kestävyyden suhteen johdonmukaisten rahoitusmekanismien tehokkaan suunnittelun avulla.

Varhaiskasvatukseen investoimisen lisäksi monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön lakisääteisen oikeuden varhaiskasvatuspaikkaan, kun taas toiset jäsenvaltiot ovat tehneet varhaiskasvatukseen osallistumisesta pakollista erityisesti viimeisenä vuonna ennen alakoulun aloittamista. Kun varhaiskasvatuksesta tehdään lakisääteinen oikeus, viranomaisten on taattava paikka jokaiselle lapselle, jonka vanhemmat sitä vaativat (lakisääteisen oikeuden kattamassa ikäryhmässä), kun taas valtioissa, joissa varhaiskasvatus on pakollista, viranomaisten on varmistettava, että esikoulupaikkoja on riittävästi kaikille lakisääteisen velvoitteen piiriin kuuluville lapsille. Useimmissa jäsenvaltioissa tällainen lakisääteinen oikeus on jo olemassa, mutta ikä, josta sitä aletaan soveltaa, vaihtelee huomattavasti. Euroopassa on merkittäviä eroja sen iän suhteen, josta lähtien lapsille taataan varhaiskasvatuspaikka. Vain seitsemän EU:n jäsenvaltiota on ottanut käyttöön lakisääteisen oikeuden varhaiskasvatuspaikkaan jo hyvin pienille (6–18 kuukautta) lapsille. Tämä oikeus alkaa usein heti hoitovapaan päättymisen jälkeen, koska riittävän korvaustason perhevapaan päättymisen ja varhaiskasvatuspaikkaa koskevan lakisääteisen oikeuden välillä ei ihannetapauksessa pitäisi olla viivettä. Kolmevuotiailla tai sitä vanhemmilla lapsilla on lakisääteinen oikeus varhaiskasvatuspaikkaan 13 jäsenvaltiossa, ja jotkin jäsenvaltiot ovat sitoutuneet ottamaan sen käyttöön kansallisten elpymis- ja palautumissuunnitelmiensa yhteydessä.

On näyttöä siitä, että laadukkaan varhaiskasvatuksen tarjoaminen parantaa ratkaisevasti lasten kognitiivista, sosiaalista ja kasvatuksellista kehitystä jo varhaisesta iästä lähtien. Tällaiset parannukset johtavat usein parempiin oppimistuloksiin ja työllisyysnäkymiin myöhemmin elämässä. Osallistuminen laadukkaaseen varhaiskasvatukseen hyödyttää kaikkia lapsia mutta erityisesti muita heikommassa asemassa olevia lapsia. Se on keskeinen väline eriarvoisuuden torjumiseksi, sosiaalisesti heikossa asemassa olevien lasten ongelmien ratkaisemiseksi ja yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi. Nämä näkökohdat mainitaan erityisesti vuonna 2019 annetussa neuvoston suosituksessa laadukkaista varhaiskasvatusjärjestelmistä ja eurooppalaisessa lapsitakuussa. Hyödyt ulottuvat varhaiskasvatukseen osallistuvia lapsia laajemmalle. Yksilötasolla varhaiskasvatukseen osallistuminen liittyy korkeampaan koulutus- ja ansiotasoon sekä parempaan sosiaaliseen integraatioon ja terveyteen. Se tuottaa myös yhteiskunnallisella tasolla monia hyötyjä, jotka vaihtelevat hyvinvointimenojen ja rikollisuuden vähenemisestä verotulojen kasvuun ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden parantumiseen.

Lisäksi tässä suosituksessa käsitellään varhaiskasvatusalan työoloja. Alan työntekijöillä, joista monet ovat naisia, on usein vaikeat työolot ja rajalliset uranäkymät. Työolojen parantaminen edellyttää vahvempaa työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua, riittävää palkkaa sekä täydennys- ja uudelleenkoulutusmahdollisuuksia. Varhaiskasvatuksen henkilöstön oikeudenmukaisten työolojen edistäminen auttaisi houkuttelemaan työntekijöitä – sekä naisia että miehiä – alalle ja pitämään heidät sillä. Se saattaisi myös auttaa torjumaan sukupuolenmukaista eriytymistä alalla ja helpottamaan monissa maissa koettua henkilöstöpulaa. Se on myös tärkeä näkökohta hoidon laadun varmistamisessa. EU tukee jäsenvaltioiden investointeja ja uudistuksia varhaiskasvatuksen alalla erilaisilla rahoitusvälineillään, erityisesti Euroopan aluekehitysrahastolla, Euroopan sosiaalirahasto plussalla ja elpymis- ja palautumistukivälineellä. Tämä tuki on erityisen tärkeää, jotta voidaan puuttua alueelliseen eriarvoisuuteen eri jäsenvaltioissa ja niiden sisällä. EU tarjoaa myös suoraa teknistä tukea uudistuksille teknisen tuen välineestä. Komissio seuraa varhaiskasvatuspolitiikan täytäntöönpanoa ja arvioi edistymistä Barcelonan tavoitteiden saavuttamisessa talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson avulla ja aikoo tehdä niin jatkossakin.