jätetilastoista annetun asetuksen (EY) N:o 2150/2002 mukaisesti laadituista tilastoista ja niiden laadusta

Jätetilastoista 25. marraskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2150/2002 (jäljempänä ’asetus’) tavoitteena on tuottaa jätetilastoja. Jätteen määritelmä sisältyy jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta annetun direktiivin 2008/98/EY (jätepuitedirektiivi) soveltamisalaan. Asetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti komissio antaa joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen asetuksen täytäntöönpanosta (ensimmäinen kertomus oli määrä antaa viiden vuoden kuluessa asetuksen voimaantulosta). Ensimmäinen kertomus julkaistiin vuonna 2008, toinen vuonna 2011, kolmas vuonna 2014 ja neljäs vuonna 2016.

jätetilastoista annetun asetuksen (EY) N:o 2150/2002 mukaisesti laadituista tilastoista ja niiden laadusta

EU:n tason aggregaattien laatimisen kannalta on ratkaisevan tärkeää, että kansalliset tietokokonaisuudet toimitetaan täydellisinä. Tietojen puuttuminen heikentää jätetilastojen informaatioarvoa. Tiedot ovat puutteelliset, kun mailla joko ei ole tietolähteitä tai tietoa on liian vähän estimointia varten.

Komissio (Eurostat) päivittää edelleen menetelmäoppaita, joita on saatavana Eurostatin verkkosivulla, sekä jatkaa tietojen laadunvalvontajärjestelmän parantamista ja hienosäätöä.

Tuloksia verrataan i) maiden laaturaportteihin, ii) ensimmäisen arviointivaiheen palautteeseen ja iii) muihin käytettävissä oleviin asiakirjoihin (kuten aikaisempien vuosien raportointiasiakirjoihin). Sen jälkeen tuloksista keskustellaan maiden edustajien kanssa. Tämän perusteellisen validoinnin tarkoituksena on sekä havaita epäjohdonmukaisuudet että parantaa tietojen laatua pitkällä aikavälillä.

·tarkastetaan tiedot suhteessa jätetietoihin, jotka on ilmoitettava muiden raportointivelvoitteiden perusteella – tällainen velvoite on esimerkiksi muun jätelainsäädännön mukainen vaatimustenmukaisuuden seuranta.

Ensimmäisessä vaiheessa, sen jälkeen kun tiedot on toimitettu komissiolle, tiedoille ja laatuselvityksille tehdään pika-arviointi. Tämä on tehtävä kahden kuukauden kuluessa tietojen toimittamisen määräajasta. Tässä vaiheessa tietojen validoinnissa keskitytään lähinnä uusien tietojen sisäiseen johdonmukaisuuteen ja ajan kuluessa tapahtuneeseen kehitykseen. Analyysi tehdään erittäin aggregoidulla tasolla. Tarkoituksena on havaita merkittävät katkokset aikasarjoissa ja tarkistaa, ovatko tiedot kelvollisia julkaistavaksi. Tämän jälkeen komissio (Eurostat) toimittaa arviointiraportin tiedot toimittaneelle jäsenvaltiolle. Arviointiraportissa voidaan pyytää selvitystä ja/tai tarvittaessa tietojen tarkastamista.

Ensimmäiset tiedot kerättiin vuonna 2004. Sen jälkeen komissio (Eurostat) on perustanut tehokkaan kaksivaiheisen laadunvalvontajärjestelmän, jonka avulla tarkistetaan jäsenvaltioilta saatavat tiedot.

Lisäksi asetuksessa (liitteessä I olevassa 7 jaksossa) vaaditaan jäsenvaltioita toimittamaan tietojen mukana tilastoja koskeva laatuselvitys. Näissä selvityksissä jäsenvaltiot kuvailevat Euroopan tilastojärjestelmässä yleisesti käytettyjä laatutekijöitä, jotka on vahvistettu jätetilastojen laadusta annetussa asetuksessa (EY) N:o 1445/2005.

Jätteenkäsittelytietojen osalta kehityssuunta on sama. Jätteenkäsittelyyn liittyviä puuttuvia arvoja ei raportoitu viitevuodelta 2016. Tämä on parempi tulos kuin viitevuonna 2010, jolta puuttuvia arvoja raportoitiin 263.

4.Tietojen tarkkuus

Tietojen kattavuus

Jätteen syntyä koskevat tilastot on laadittava kaikilta talouden toimialoilta ja kotitalouksista. Tilastoissa on otettava huomioon hyödyntämis- ja loppukäsittelytoimista syntyvä jäte, jota kutsutaan uusiojätteeksi. Tilastoissa on otettava huomioon myös pienyrityksissä (alle 10 työntekijää) syntynyt jäte, vaikka nämä yritykset tulisikin mahdollisuuksien mukaan vapauttaa tutkimuksista.

Jätteenkäsittelystä laadittavat tilastot koskevat kaikkea tietyssä maassa hyödynnettyä tai loppukäsiteltyä jätettä kyseisen jätteen alkuperästä riippumatta. Asetuksen pääasiallisena tavoitteena on kerätä tietoa jätteen lopullisesta määränpäästä. Asetuksessa ei vaadita keräämään tietoa esikäsittelytoimista. Joidenkin käsittelyluokkien osalta tietyt jäsenvaltiot ovat kuitenkin raportoineet esikäsittelyä (kuten lajittelua tai varastointia) koskevia tietoja lopullista käsittelyä koskevina tietoina. Komissio (Eurostat) pyysi kyseisiä jäsenvaltioita oikaisemaan tiedot. Jätetilastoja varten kerättyjen tietojen kattavuus parani yleisesti viitevuoden 2016 osalta viitevuoteen 2014 verrattuna. Puuttuvien arvojen lukumäärä pieneni, estimoitavan jätteen osuus pieneni ja tiedonkeruussa käytettiin uusia lähteitä. Viitevuoden 2016 tietojen kattavuuden havaittiin parantuneen viitevuoteen 2014 verrattuna kahdeksassa maassa. Vuotta 2016 koskevien tilastotietojen validoinnissa tehtiin kaksi tärkeää havaintoa:

·Jotkin maat eivät vielä pysty toteuttamaan ”maantäyttö”-käsittelyluokkaan liittyvää raportointia tai käyttämään ”maantäyttö”-käsittelyluokkaa kaatopaikalle sijoittamista koskevassa raportoinnissa. Tämä ongelma havaittiin validointivaiheessa. Komissio (Eurostat) pyysi asianomaisia maita parantamaan tilannetta, jotta ne voisivat raportoida täysin virheettömiä tietoja.

·Mineraalijätteen merkitys on suhteellisen pieni, mutta sen osuus kaikesta jätteestä on merkittävä. Tämän vuoksi komissio (Eurostat) kehitti uuden indikaattorin ”jäte lukuun ottamatta merkittäviä mineraalijätemääriä”.

Jaottelu toimialoittain

Toimialoittain tehtävässä jaottelussa tapahtuneiden virheiden kokonaisvaikutusta pidetään pienenä. Epätodennäköiset tapaukset havaitaan validoinnissa ja voidaan siten selittää tai korjata. Tällaista ei tapahdu kovin usein.

Jäteluokat

Asetuksessa säädetään, että EU:lle tehtävässä raportoinnissa käytettävien jäteluokkien on noudatettava eurooppalaista jätteiden tilastonimikkeistöä (EWC-Stat). Nimikkeistö ei kuitenkaan sisällä erityistä luokittelua kansallisessa tiedonkeruussa käytettäväksi.

Useimmat maat keräävät tiedot 839 jätetyyppiä kattavan Euroopan jäteluettelon mukaisesti. Komission asetuksessa (EU) 849/2010 on vastaavuustaulukko EWC-Stat -luokituksen tunnusten ja Euroopan jäteluettelon tunnusten välillä. Käyttämällä yleisesti näitä kahta luokitusta varmistetaan hyvä vertailukelpoisuus ainakin asetuksen edellyttämällä aggregoidulla tasolla. Eurostat katsoo, että luokitusvirheiden vaikutus tietojen tarkkuuteen on vähäinen. Jos luokitusvirheiden vaikutus on merkittävä, ne huomataan jos ensimmäisessä pika-arvioinnissa, ja asianomainen jäsenvaltio korjaa ne välittömästi. Vuonna 2014 havaittiin yksi tällainen virhe, ja vuonna 2016 virheitä ei havaittu.

Erot jätteen synnyssä ja jätteen käsittelyssä

Jätteenkäsittelyä ja jätteen syntyä koskevien tilastojen välillä on lukuisia eroja.

Ero syntyneen jätteen määrän ja EU:ssa käsitellyn jätteen määrän välillä on ollut vuodesta 2008 alkaen noin 200 miljoonaa tonnia. Tämä vastaa noin 10:tä prosenttia kaikesta syntyvästä jätteestä. Kaava on pysynyt samana vuodesta 2008 lähtien: jätettä syntyy enemmän kuin sitä käsitellään. Ero on suurin jätteenkäsittelystä syntyvien lietteiden ja nestemäisten jätteiden osalta (noin 70 prosenttia) ja pienin (lähes 0 prosenttia) maa-ainesten osalta.

Monet syyt selittävät eroa syntyvän jätteen ja käsitellyn jätteen välillä. Näitä syitä ovat seuraavat:

·Kaikkea jätettä ei käsitellä maassa, jossa se syntyy. Asetuksen nojalla ei kerätä vienti- ja tuontitietoja, joten viennistä ja tuonnista johtuvia eroja ei voida määrittää asetuksen mukaisista tiedoista. Ulkopuolisista kauppatiedoista saatavien arvioiden perusteella tämä selittää noin yhden viidesosan eroista koko EU:n alueella. Yksittäisten jäsenvaltioiden kohdalla vaikutus voi olla suurempi.

·Merkitystä on myös jätteen sisältämällä vedellä. Kaikki jäteluokat lietteitä lukuun ottamatta raportoidaan normaalina märkäpainona. Esikäsittelyprosessin aikana, esimerkiksi loppukäsittelyn esikäsittelytoimissa (nestemäisen jätteen, kuten suotovesien tai öljy-vesi-emulsion, käsittely), veden paino poistuu ja jäte tulee lopulliseen käsittelyyn huomattavasti kevyempänä.

·Jotkin toimet on jätetty pois asetuksen liitteen II soveltamisalasta, kuten rinnakkaispolttolaitokset, jotka käyttävät polttoaineena vain tiettyjä biomassajätteitä.

·Kaikkea jätettä ei käsitellä samana vuonna kuin se syntyy. Osa jätteestä varastoidaan väliaikaisesti. Näin ollen vuonna t käsitelty jäte saattaa sisältää vuonna t-1 syntynyttä jätettä. Vuonna t syntynyttä jätettä voidaan käsitellä vuonna t+1.