EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 30.6.2021 COM(2021) 347 final 2021/0171(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI kuluttajaluotoista









{SEC(2021) 281 final} - {SWD(2021) 170 final} - {SWD(2021) 171 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Kulutusluottosopimuksista annetussa direktiivissä 2008/48/EY, jäljempänä ’kulutusluottodirektiivi’ tai ’direktiivi’, jota on muutettu vuosina 2011, 2014, 2016 ja 2019, vahvistettiin kuluttajaluottoja koskeva yhdenmukaistettu EU:n kehys, jolla helpotetaan kuluttajaluottoja koskevien toimivien sisämarkkinoiden syntymistä ja taataan kuluttajansuojan korkea taso kuluttajien luottamuksen varmistamiseksi. Vuosina 2018–2019 toteutetussa REFIT-arvioinnissa todettiin, että vuoden 2008 direktiivin tavoitteet, eli kuluttajansuojan korkean tason varmistaminen ja luottoja koskevien sisämarkkinoiden kehittäminen, ovat edelleen merkityksellisiä EU:n huomattavan hajanaisessa sääntely-ympäristössä ja ne on saavutettu vain osittain. Tällainen hajanaisuus ja direktiivin eräiden säännösten epätarkan sanamuodon aiheuttama oikeudellinen epävarmuus vaikeuttavat kuluttajaluottojen sisämarkkinoiden sujuvaa toimintaa eivätkä takaa kuluttajansuojan johdonmukaisesti korkeaa tasoa. Digitalisaatio on vuoden 2008 direktiivin hyväksymisen jälkeen muuttanut perusteellisesti päätöksentekoprosessia ja yleisesti kuluttajien tottumuksia. Kuluttajat haluavat nyt saada luottoa sujuvammin ja nopeammin ja hakevat luottoa usein verkossa. Tämä vaikuttaa myös asteittain digitalisoituvaan luotonantosektoriin. Uudet markkinatoimijat, kuten vertaislainausalustat, tarjoavat luottosopimuksia eri muodoissa. On syntynyt uusia tuotteita, kuten lyhytaikaiset korkeakorkoiset luotot. Digitalisaatio on tuonut mukanaan myös uusia keinoja tietojen antamiseksi digitaalisesti ja kuluttajien luottokelpoisuuden arvioimiseksi automaattisilla päätöksentekojärjestelmillä ja muiden kuin perinteisten tietojen perusteella. Covid-19-kriisi ja siitä johtuvat eristystoimenpiteet ovat myös häirinneet EU:n taloutta ja vaikuttaneet merkittävästi luottomarkkinoihin ja varsinkin haavoittuvassa asemassa oleviin kuluttajiin, mikä on tehnyt monista EU:n kotitalouksista taloudellisesti haavoittuvampia. Kriisi on kuitenkin vauhdittanut digitaalista muutosta. Covid-19-kriisin aikana jäsenvaltiot ovat hyväksyneet useita hätätoimenpiteitä, joilla on pyritty lieventämään kansalaisten ja kotitalouksien taloudellista taakkaa, kuten lainojen takaisinmaksun lykkäyksiä, jotka yleensä laajennettiin koskemaan kuluttajaluottoja. Tämän vuoksi komissio ilmoitti vuoden 2020 työohjelmassaan tarkastelevansa uudelleen kulutusluottodirektiiviä. Covid-19-pandemian yhteydessä hyväksytyssä tarkistetussa työohjelmassa uudelleentarkastelun hyväksymispäivä siirrettiin vuoden 2021 toiselle neljännekselle. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Ehdotuksessa taataan johdonmukaisuus nykyisten alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa. Kuluttajasopimusten kohtuuttomia ehtoja säännellään kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetulla direktiivillä 93/13/ETY, jossa säädetään, että sopimusehdot, joista ei ole erikseen neuvoteltu, eivät sido kuluttajia, jos ne hyvän tavan vastaisesti aiheuttavat kuluttajan vahingoksi huomattavan epätasapainon kuluttajien ja elinkeinonharjoittajien oikeuksien ja velvollisuuksien välille. Tätä yleistä vaatimusta täydennetään luettelolla ehdoista, joita voidaan pitää kohtuuttomina. Direktiiviä 93/13/ETY sovelletaan rinnakkain muiden unionin lainsäädännön mukaisten kuluttajansuojasääntöjen kanssa. Rahoituspalvelujen etämyynnistä annetulla direktiivillä 2002/65/EY säännellään etämyyntinä, esimerkiksi verkossa, myytäviä kuluttajaluottoja, jotka eivät nykyisellään kuulu kulutusluottodirektiivin soveltamisalaan. Tätä direktiiviä tarkastellaan parhaillaan uudelleen, kuten komission työohjelmassa 2020 on ilmoitettu. Harhaanjohtavaa mainontaa säännellään sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla annetulla direktiivillä 2005/29/EY ja harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta annetulla direktiivillä 2006/114/EY, jota sovelletaan elinkeinonharjoittajien välisiin suhteisiin. Näissä säännöissä ei kuitenkaan oteta huomioon kuluttajaluottojen erityispiirteitä tai sitä, että kuluttajien on voitava vertailla mainontaa. Asetuksessa (EU) 2016/679 luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta, jäljempänä ’yleinen tietosuoja-asetus’, vahvistetaan henkilötietojen käsittelyyn sovellettavat säännöt, joilla vahvistetaan yksilöiden perusoikeuksia ja selvennetään yrityksiä ja julkishallinnon elimiä koskevia sääntöjä. Yleisen tietosuoja-asetuksen 5 artiklassa säädetyt tietojen minimointia, täsmällisyyttä ja säilytyksen rajoittamista koskevat periaatteet koskevat tietojen käyttöä myös luottokelpoisuuden arvioinnissa. Tällä ehdotuksella pyritään yleisestä tietosuoja-asetuksesta poikkeamatta puuttumaan henkilötietojen käsittelyn yhteydessä todettuihin ongelmakysymyksiin, jotka liittyvät erityisesti kuluttajaluottomarkkinoilla havaittuihin käytäntöihin, eli vaihtoehtoisten tietolähteiden käyttöön luottokelpoisuuden arvioinneissa tai koneoppimistekniikoilla tehtyjen arviointien läpinäkyvyyteen. Ehdotuksella taattaisiin myös yhdenmukaisuus muun lainsäädännön, kuten muun muassa unionin kuluttajansuojasääntöjen täytäntöönpanon valvonnan parantamisesta ja nykyaikaistamisesta annetulla direktiivillä (EU) 2019/2161 direktiiviin 2005/29/EY tehtyjen muutosten, kanssa, koska se sisältää kyseisen direktiivin mukaisia säännöksiä. Komissio hyväksyi vuonna 2020 digitaalisia palveluja koskevan säädöspaketin . Siihen sisältyy digipalvelusäädös, jolla muutetaan direktiiviä 2000/31/EY, jäljempänä ’sähköisestä kaupankäynnistä annettu direktiivi’, ja otetaan käyttöön laaja-alainen kehys välityspalveluille, sekä digimarkkinasäädös, jolla otetaan käyttöön säännöt digitaalialan ”portinvartijoina” toimiville alustoille. Komissio julkaisi vuonna 2021 myös ehdotuksen asetukseksi tekoälyä koskevista yhdenmukaistetuista säännöistä tekoälyn käyttöönoton edistämiseksi mutta myös tekoälyn tiettyihin käyttötarkoituksiin liittyvien riskien käsittelemiseksi. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Ehdotuksen tavoitteet ovat yhdenmukaisia EU:n politiikkojen ja tavoitteiden kanssa.

Ehdotus on yhdenmukainen erityisesti kuluttajansuojaa koskevan EU:n muun lainsäädännön ja muiden politiikkojen, kuten kuluttajien oikeuksista annetun direktiivin 2011/83/EU, kuluttajariitojen vaihtoehtoisesta riidanratkaisusta annetun direktiivin 2013/11/EU sekä kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista annetun direktiivin 2014/17/EU (asuntoluottodirektiivi) kanssa, ja täydentää niitä. Komissio julkaisi vuonna 2018 myös ehdotuksen direktiiviksi luotonhallinnoijista, luotonostajista ja vakuuksien realisoimisesta. Ehdotus on parhaillaan lainsäätäjien käsiteltävänä. Komissio hyväksyi syyskuussa 2020 digitaalista rahoitusta koskevan paketin , joka sisältää digitaalisen rahoituksen strategian ja lainsäädäntöehdotuksia kryptovaroista ja digitaalisesta häiriönsietokyvystä. Tavoitteena on luoda kilpailukykyinen EU:n rahoitusala, joka tarjoaa kuluttajille innovatiivisia rahoitustuotteita ja varmistaa samalla kuluttajansuojan ja rahoitusvakauden. Tällä ehdotuksella pyritään tämän mukaisesti nykyaikaistamaan kuluttajaluottoja koskevat säännöt, jotta voidaan ottaa huomioon digitalisaation tuomat muutokset. Ehdotus täydentää myös yrityksille suunnatun joukkorahoituspalvelun eurooppalaisista tarjoajista annettua asetusta (EU) 2020/1503, koska kyseistä asetusta ei sovelleta kuluttajille suunnattuihin joukkorahoituspalveluihin. Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa, jäljempänä ’SEUT -sopimus’ tai ’perussopimus’, määrätään toimista, joilla varmistetaan kuluttajansuojan korkea taso sekä palvelujen tarjoamisen vapauden takaavien sisämarkkinoiden toteutuminen ja toiminta. Kuluttajaluottojen rajatylittävässä tarjonnassa on edelleen monia esteitä. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotetun direktiivin oikeusperusta on sisämarkkinoiden toteuttamista koskeva SEUT-sopimuksen 114 artikla, ottaen asianmukaisesti huomioon SEUT-sopimuksen 169 artiklan. Siinä annetaan EU:lle toimivalta hyväksyä toimenpiteitä sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevien kansallisten sääntöjen lähentämiseksi. Ehdotuksella pyritään edistämään sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa luomalla korkeatasoinen kuluttajansuoja. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Toissijaisuusperiaatetta sovelletaan, jos asia, jota ehdotus koskee, ei kuulu EU:n yksinomaiseen toimivaltaan. Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa ehdotetun toimen tavoitteita, vaan ne voidaan ehdotetun asetuksen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Perussopimuksessa määrätään toimista, joilla varmistetaan sisämarkkinoiden toteuttaminen ja toiminta, korkeatasoinen kuluttajansuoja sekä palvelujen tarjoamisen vapaus. Tällaiset kuluttajaluottojen markkinat ovat edelleen rajalliset useiden esteiden vuoksi. Esteet rajoittavat rajatylittävää tarjontaa ja kysyntää, mikä vähentää kilpailua ja siten kuluttajien valinnanvaraa. EU:n toimilla varmistettaisiin kuluttajansuojan johdonmukaisesti korkea taso ja selkeämpi ja yhdenmukaisempi oikeudellinen kehys yrityksille, mikä madaltaisi muissa jäsenvaltioissa (suoran rajatylittävän tarjonnan tai tytäryhtiöiden perustamisen avulla) tapahtuvan luottojen tarjoamisen esteitä. Digitalisaation ja uusien digitaalisten toimijoiden mahdollisen luottomarkkinoille tulon myötä rajatylittävän luotonannon odotetaan lisääntyvän. Tästä syystä digiaikaan soveltuvat EU:n yhteiset säännöt ovat sekä tarpeelliset että tehokkaat EU:n poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi. •Suhteellisuusperiaate Ehdotus rajoittuu tiukasti siihen, mikä on tarpeen edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Sillä ei säännellä kaikkia lainanantoon ja -ottoon liittyviä näkökohtia, vaan siinä keskitytään kuluttajaluottoja koskevien transaktioiden keskeisiin näkökohtiin, jotta voidaan helpottaa rajatylittävien palvelujen tarjoamisen kehittämistä ja suojella kuluttajia tässä yhteydessä. Ehdotettujen sääntöjen oikeasuhteisuus on testattu, jotta sääntely olisi tarkoituksenmukaista ja oikeasuhteista. Niistä aiheutuisi kustannuksia palveluntarjoajille, mutta ne muodostaisivat myös tavoitteellisen ja tulevaisuuden tarpeiden kannalta tarkoituksenmukaisen lähestymistavan, joka tuottaisi suurempaa hyötyä kuluttajille ja laajemmin yhteiskunnalle. •Toimintatavan valinta Valittu säädöstyyppi on direktiivi, jolla kumotaan direktiivi 2008/48/EY. Direktiivi on sitova sisämarkkinoiden toimintaa koskevaan saavutettavaan tulokseen nähden mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot. Ehdotetulla direktiivillä korvataan vuoden 2008 direktiivi, mutta siinä säilytetään monia sen osatekijöitä. Näin jäsenvaltiot voivat muuttaa voimassa olevaa lainsäädäntöä (sen seurauksena, että ne ovat saattaneet direktiivin 2008/48/EY osaksi kansallista lainsäädäntöä) siinä määrin kuin se on tarpeen säännösten noudattamisen varmistamiseksi. Tämän ansiosta tällaisen uudistuksen vaikutus niiden lainsäädäntöjärjestelmiin on mahdollisimman pieni. Direktiiviehdotus on täyden yhdenmukaistamisen väline kattamillaan aloilla, mutta eräillä aloilla joitakin sääntelyvalintoja jätetään jäsenvaltioille. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET

•Voimassa olevan lainsäädännön jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Komissio julkaisi vuonna 2014 direktiivin täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen, jota varten se toteutti haamuasiakastestin ja kuluttajatutkimuksen voidakseen arvioida direktiivin noudattamista. Kertomuksessa todettiin, että direktiivin täytäntöönpanoa oli tarpeen seurata edelleen. Komissio julkaisi vuonna 2020 toisen kertomuksen direktiivin täytäntöönpanosta, jossa se esitteli vuosina 2018–2019 toteutetun REFIT-arvioinnin keskeiset tulokset sekä direktiivin hyväksymisen jälkeen saadut kokemukset direktiivin soveltamisesta. Kertomuksessa korostettiin, että vuoden 2008 direktiivin tavoitteet ovat edelleen merkityksellisiä ja että se on ollut osittain tuloksellinen kuluttajansuojan korkean tason varmistamisessa ja toimivien sisämarkkinoiden luomisessa. Syyt siihen, miksi direktiivi on ollut vain osittain tuloksellinen, liittyvät sekä itse direktiiviin (esimerkiksi tiettyjen artiklojen epätarkka sanamuoto) että ulkoisiin seikkoihin, kuten käytännön soveltamiseen ja täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa, ja myös direktiivin soveltamisalaan kuulumattomiin kuluttajaluottomarkkinoiden näkökohtiin. Arvioinnissa havaittiin useita puutteita, jotka liittyvät direktiivin soveltamisalaan, sen paikoitellen epäselviin määritelmiin ja termeihin, tiedonantovelvollisuuksiin, joita ei ole mukautettu digitaalisiin välineisiin, luottokelpoisuuden arviointia koskevien säännösten epäselvyyteen, mikä johtaa riittämättömään kuluttajansuojaan, sekä täytäntöönpanon eroihin. •Sidosryhmien kuuleminen Komissio on viime vuosina toteuttanut useita kuulemisia kuluttajaluottoja koskevista EU:n tason säännöistä. Sidosryhmiä kuultiin REFIT-arviointia varten, jonka tulokset julkaistiin vuonna 2020, sekä direktiivin REFIT-tarkistusta varten tehtyä vaikutustenarviointia varten. REFIT-arvioinnin ja REFIT-tarkistuksen yhteydessä järjestettiin kaksi julkista kuulemista muiden kuulemismuotojen lisäksi (kuluttajatutkimukset, sidosryhmien haastattelut ja kyselyt, kansallisille viranomaisille lähetetyt kohdennetut kyselylomakkeet, kahdenväliset kokoukset, työpajat, jäsenvaltioiden erityisten asiantuntijaryhmien kokoukset, finanssipalvelujen käyttäjäryhmän kuuleminen sekä vuotuisissa kuluttajakonferensseissa käydyt tapauskohtaiset keskustelut). Myös Euroopan parlamentti järjesti maaliskuussa 2021 kuulemistilaisuuden direktiivin tarkistamisesta, ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitea julkaisi vuonna 2019 tiedonannon kulutusluottodirektiivin arvioinnista. Kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä vastaavien viranomaisten (kuluttajasuojan yhteistyöverkon jäseniä) muodostama ryhmä tarkasti myös koordinoidusti kuluttajaluottotuotteiden verkkomainonnan ja myyntitarjousten vaatimustenmukaisuuden helmi-maaliskuussa 2021. Laajan kuulemisprosessin avulla on voitu määrittää tärkeimpien sidosryhmien näkemykset keskeisistä kysymyksistä. Sidosryhmien palautteessa markkinoiden digitalisoitumista pidettiin tärkeimpänä tarkistusprosessissa huomioon otettavana seikkana. Kuluttajajärjestöt kannattavat direktiivin laajaa tarkistamista, jotta voidaan puuttua useisiin tarkistuksessa havaittuihin ongelmiin, jotka liittyvät direktiivin soveltamisalan riittämättömyyteen, vastuuttomiin luotonantokäytäntöihin, tietotulvaan, tietojen käyttöön ja ylivelkaantumiseen erityisesti covid-19-pandemian aikana. Vastaajat kaikissa sidosryhmissä ja jäsenvaltioissa ovat samaa mieltä siitä, että kuluttajien mainontavaiheessa ja sopimuksen tekemistä edeltävissä vaiheissa saamia tietoja on virtaviivaistettava ja niissä on otettava huomioon digitaalisten laitteiden lisääntyvä käyttö, jos kuluttajien suojelua koskeva tavoite halutaan saavuttaa. Elinkeinoelämän edustajat kannattavat voimakkaasti sääntelyn vakautta ja muita kuin sääntelyyn liittyviä toimia tai direktiiviin tehtäviä kohdennettuja muutoksia sen mukauttamiseksi digitalisaation kehitykseen. Ne ehdottavat tiedonantovaatimusten yksinkertaistamista ja samalla riittävän joustavuuden säilyttämistä luottokelpoisuuden arviointiprosessissa. Kansalliset viranomaiset kannattavat yleisesti ottaen lainsäädännön muuttamista. Useat jäsenvaltiot näyttävät suosivan laajoja lainsäädännöllisiä muutoksia havaittujen ongelmien ratkaisemiseksi, kun taas toiset kannattavat kohdennetumpaa lähestymistapaa. Suurin osa kansallisista viranomaisista katsoo, että sääntöjen yhdenmukaistaminen tukisi rajatylittävien markkinoiden kehittämistä. Kaikki sidosryhmät arvostavat velkaneuvontapalvelujen haavoittuvassa asemassa oleville kuluttajille ja luotonantajille tuottamia hyötyjä, koska näiden palvelujen avulla luotonantajat voivat periä velkansa tehokkaasti takaisin. Saadusta palautteesta tehtiin yhteenveto, ja sitä käytettiin tämän ehdotuksen liitteenä olevan vaikutustenarvioinnin laadintaan sekä sen arvioimiseen, miten uudet säännöt vaikuttavat sidosryhmiin. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Komissio hyödynsi myös useita vastuulliseen lainanantoon ja lainanottoon liittyvistä kysymyksistä laadittuja tutkimuksia ja kertomuksia. Näitä ovat muun muassa direktiivin vaikutustenarviointia tukeva ICF:n tutkimus (2021), kulutusluottodirektiivin arviointia tukeva ICF:n tutkimus (2020), Le Europen ja muiden toteuttama käyttäytymistutkimus vähittäisrahoituspalvelujen markkinoinnin ja etämyynnin digitalisoinnista (2019), CIVIC-konsulttiyhtiön tutkimus kuluttajahaittojen mittaamisesta Euroopan unionissa (2017) ja CIVIC-konsulttiyhtiön tutkimus Euroopan kotitalouksien ylivelkaantumisesta (2013). Komissio kartoitti myös yhteistyössä jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa kansallisia lähestymistapoja kulutusluottodirektiivin mukaiseen luottokelpoisuuden arviointiin vuoden 2017 kuluttajille tarkoitettuja rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman yhteydessä ja julkaisi kartoituksen vuonna 2018. •Vaikutustenarviointi Komissio on tehnyt tästä ehdotuksesta vaikutustenarvioinnin. REFIT-tarkistuksen yleisenä tavoitteena oli vähentää kuluttajille aiheutuvia haittoja ja lainanoton riskejä muuttuvilla markkinoilla, helpottaa kuluttajaluottojen rajatylittävää tarjontaa ja parantaa sisämarkkinoiden kilpailukykyä. Kaikki tämä on direktiivin alkuperäisten tavoitteiden mukaista. Tavoitteiden saavuttamiseksi arvioitiin seuraavia vaihtoehtoja: skenaario, jossa politiikkaa ei muuteta (vaihtoehto 0 – perusskenaario); muu kuin sääntelytoimi (vaihtoehto 1); direktiivin kohdennettu muuttaminen, jossa keskitytään sen nykyisten säännösten selkeyttämiseen ja tehostamiseen (vaihtoehto 2); direktiivin laaja muuttaminen siten, että siihen sisällytetään uusia säännöksiä voimassa olevan EU:n lainsäädännön mukaisesti (vaihtoehto 3a) tai että siihen sisällytetään uusia säännöksiä, jotka menevät voimassa olevaa EU:n lainsäädäntöä pidemmälle (vaihtoehto 3b). Vaikutustenarvioinnin perusteella parhaaksi vaihtoehdoksi määritettiin vaihtoehto 3a, jota täydennettiin tietyillä muiden vaihtoehtojen kustannustehokkailla toimenpiteillä. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on direktiivin muuttaminen siten, että siihen sisällytetään uusia säännöksiä voimassa olevan EU:n säännöstön mukaisesti. Yhteenvetona parhaaksi arvioidun vaihtoehdon pääkohdista voidaan todeta, että direktiiviin on sisällytetty seuraavat toimenpiteet: direktiivin soveltamisalan laajentaminen kattamaan alle 200 euron lainat, korottomat luotot, kaikki tilinylitysmahdollisuudet ja kaikki leasingsopimukset sekä vertaislainausalustojen kautta tehdyt luottosopimukset; useiden keskeisten termien määritelmien muuttaminen; riittävien selitysten antaminen kuluttajille; kuluttajille mainonnassa annettavan tietomäärän vähentäminen ja keskittyminen keskeisiin tietoihin, kun ne toimitetaan tiettyjen kanavien kautta; lisätiedot siitä, miten ja milloin ennen sopimuksen tekoa kuluttajille esitetään tietoja, jotta voidaan varmistaa, että tietoja annetaan tehokkaammin; valmiiksi rastitettujen ruutujen kieltäminen; kytkykaupan kieltäminen; neuvontapalveluja koskevat vaatimukset; luottotuotteiden ei-toivotun myynnin kieltäminen; jäsenvaltioille asetettava velvoite vahvistaa korkojen, todellisen vuosikoron tai luoton kokonaiskustannusten ylärajat; liiketoiminnan menettelytapasääntöjen vahvistaminen sekä luotonantajille ja -välittäjille asetettava velvoite varmistaa, että henkilöstön jäsenillä on asianmukainen osaaminen; maininta siitä, että luottokelpoisuusarvioinnit olisi suoritettava kuluttajan taloudellista tilannetta koskevien tarpeellisten, riittävien ja oikeasuhteisten tietojen perusteella; säännös yleisen tietosuoja-asetuksen (EU) 2016/679 periaatteiden mukaisesta vaihtoehtoisten tietolähteiden käytöstä luottokelpoisuuden arvioimisessa; jäsenvaltioiden velvollisuus edistää talousvalistuksen antamista; jäsenvaltioiden velvollisuus toteuttaa toimenpiteitä, joilla kannustetaan luotonantajia noudattamaan kohtuullista pidättyvyyttä; velkaneuvontapalvelujen saatavuuden parantaminen; täytäntöönpanon edellytysten parantaminen sisällyttämällä direktiiviin toimivaltaisia viranomaisia koskeva artikla; Omnibus-direktiivissä (EU) 2019/2161 vahvistetun neljän prosentin säännön (enimmäissakon vähimmäismäärä) sisällyttäminen direktiiviin rajatylittävistä laajalle levinneistä rikkomuksista määrättävien seuraamusten osalta. Parhaaksi arvioidun vaihtoehdon arvioitiin olevan erittäin tuloksellinen aloitteen tavoitteiden saavuttamiseksi ja varmistavan pitkälle menevän yhdenmukaisuuden EU:n lainsäädännön kanssa sekä tehokkuuden arvioitujen taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten osalta. Sen odotetaan vaikuttavan myönteisesti kuluttajansuojaan, vähentävän haittoja, rakentavan luottamusta ja parantavan sosiaalista osallisuutta. Se vahvistaa todennäköisesti tasapuolisia toimintaedellytyksiä jäsenvaltioissa ja niiden välillä vähentämällä nykyisen oikeudellisen kehyksen hajanaisuutta. Parhaaksi arvioidun vaihtoehdon mukaiset määrälliset toimenpiteet johtaisivat kuluttajalle aiheutuvien haittojen vähenemiseen noin kahdella miljardilla eurolla vuosina 2021–2030. Näiden määrällisten toimenpiteiden lisäksi tämä vaihtoehto sisältäisi muiden toimenpiteiden, kuten todellisen vuosikoron / korkojen ylärajojen, tuottamat hyödyt, joiden katsotaan olevan erittäin hyödyllisiä kuluttajille ja yhteiskunnalle mutta joita ei voitu määrittää määrällisesti, ja ne parantavat parhaaksi arvioidun vaihtoehdon toimivuutta entisestään. Yhteiskunnallista vaikutusta pidetään myös erittäin myönteisenä ylivelkaantumista ehkäisevien ja siihen puuttuvien ja siten sosiaalista osallisuutta parantavien toimenpiteiden ansiosta. Näihin toimenpiteisiin sisältyvät luottokelpoisuuden arvioinnin vahvistaminen, lainanhoitojoustotoimenpiteet ja velkaneuvontapalvelut. Yhden velkaneuvontaan käytetyn euron odotetaan tuottavan 1,4–5,3 euron arvosta vastaavia hyötyjä lähinnä ylivelkaantumisen aiheuttamien sosiaalisten kustannusten välttämisen kautta. Luotonantajat vastaisivat suurimmasta osasta uuden direktiivin täytäntöönpanokustannuksista. Jotkin toimenpiteet (esimerkiksi korkoja, todellista vuosikorkoa tai luoton kokonaiskustannuksia koskevat ylärajat) olisivat kalliimpia palveluntarjoajille, jotka nykytilanteessa tarjoavat direktiivin soveltamisalaan kuulumattomia tuotteita. Määrällisistä toimenpiteistä pankeille aiheutuvien kustannusten arvioidaan olevan 1,4–1,5 miljardia euroa. On odotettavissa, että kustannukset siirretään kuluttajille (joskaan ei ollut mahdollista selvittää, missä määrin). Vertaislainausalustojen kautta luottoja myöntävien kuluttajien suojelua ei käsitellä, koska se ei sovi ehdotuksen logiikkaan. Sen vuoksi näiden alustojen kautta sijoituksia tekevien kuluttajien suojelua ja alustojen vastuuta näitä kuluttajia kohtaan arvioidaan toisessa yhteydessä, mitä seuraa tarvittaessa lainsäädäntöehdotus.

•Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen REFIT-tarkistus sisältyy komission työohjelman REFIT-osioon. Ehdotus aiheuttaisi yrityksille kustannuksia, mutta sen odotetaan myös vähentävän niiden hallinnollista taakkaa, kun oikeudellista selkeyttä lisätään. Useita toimenpiteitä toteutetaan jo joissakin jäsenvaltioissa, joten näiden jäsenvaltioiden yrityksille ei aiheutuisi merkittäviä lisäkustannuksia. Ehdotuksella yksinkertaistetaan tiettyjä tietoja koskevia vaatimuksia ja vaatimukset pyritään mukauttamaan digitaaliseen käyttöön soveltuviksi. Ehdotuksella vähennetään erityisesti luotonantajien/luotonvälittäjien mainoskustannuksia tietyissä tiedotusvälineissä, esimerkiksi radiossa, ja samalla varmistetaan, että kuluttajat saavat selkeämpää tietoa, jota on helpompi käsitellä ja ymmärtää. Arvioiden mukaan kuluttajaluottojen radiomainontaa koskevia vaatimuksia yksinkertaistamalla kustannuksissa voidaan säästää noin 1,4 miljoonaa euroa vuodessa, mikä merkitsee 14:ää miljoonaa euroa vuosina 2021–2030. Tietoja koskevien vaatimusten mukauttaminen digitaaliseen käyttöön erityisesti uuden ”Vakiomuotoinen eurooppalainen kuluttajaluottoyhteenveto” -lomakkeen avulla aiheuttaa alkukustannuksia. Pitkällä aikavälillä se kuitenkin vähentäisi yrityksille aiheutuvaa rasitusta, sillä ne voisivat toimittaa ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” -lomakkeen kokonaisuudessaan sähköpostitse ilman, että sitä tarvitsisi mukauttaa digitaalilaitteiden näyttöihin. Koska noin kolmannes kuluttajista teki luottosopimuksen verkossa, tällä rasituksen vähentämisellä voi viime kädessä olla myönteinen vaikutus yli 25 miljoonaan yksityisasiakkaiden pankkilainaan vuosittain. Julkishallinnoille aiheutuvan rasituksen vähentämisen osalta oikeudellisen selkeyden lisäämisen ja sääntelykehyksen yksinkertaistamisen odotetaan vähentävän valitusten määrää, lisäävän varmuutta ja sääntöjen noudattamista sekä tehostavan täytäntöönpanomenettelyjä. Erityistoimenpiteiden, joilla tehostetaan koordinointia ja parannetaan direktiivin täytäntöönpanon valvonnan edellytyksiä, odotetaan myös lisäävän direktiivin velvoitteiden täytäntöönpanon tehokkuutta. Pk-yrityksiin kohdistuvia erityisiä vaikutuksia ei ole katsottu merkittäviksi, joten niitä ei ole arvioitu erikseen. •Perusoikeudet Tässä ehdotuksessa noudatetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. Ehdotuksessa pyritään erityisesti varmistamaan, että Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistettuja henkilötietojen suojaa, omistusoikeutta, syrjintäkieltoa, perhe-elämän ja työelämän suojaa ja kuluttajansuojaa koskevia sääntöjä noudatetaan kaikilta osin. Tämän direktiivin soveltamiseksi suoritettava henkilötietojen käsittely on asetuksen (EU) 2016/679 mukaista. Tähän sisältyy se, että ainoastaan sellaisia tietoja, jotka ovat asianmukaisia, olennaisia ja rajoittuvat siihen, mikä on tarpeen kuluttajan luottokelpoisuuden arvioimiseksi, saisi kerätä ja käsitellä muulla tavoin. Ehdotuksessa kielletään sekä luotonantajien että kuluttajien hyväksi kansallisuuteen tai asuinpaikkaan tai mihin tahansa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklassa tarkoitettuun perusteeseen perustuva syrjintä pyydettäessä, tehtäessä tai pidettäessä luottosopimuksia EU:ssa. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tällä ehdotuksella ei ole vaikutusta EU:n tai EU:n virastojen talousarvioon, lukuun ottamatta tavanomaisia hallinnollisia kustannuksia, jotka liittyvät EU:n lainsäädännön noudattamisen varmistamiseen, koska uusia komiteoita ei perusteta eikä rahoitussitoumuksia tehdä. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Mikäli tarkistettu direktiivi hyväksytään, komissio seuraa sen täytäntöönpanoa sen voimaantulon jälkeen. Komissio vastaa pääasiassa direktiivin vaikutusten seurannasta jäsenvaltioiden viranomaisten ja luotonantajien toimittamien tietojen perusteella, jotka hankitaan mahdollisuuksien mukaan saatavilla olevista tietolähteistä eri sidosryhmille aiheutuvan lisärasitteen välttämiseksi. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Jäljempänä olevan yhteenvedon tavoitteena on helpottaa päätöksentekoa hahmottelemalla direktiivin pääsisältöä. Ehdotetun direktiivin 1 artiklassa (kohde) todetaan, että direktiivillä pyritään yhdenmukaistamaan tiettyjä kuluttajaluottosopimuksia ja joukkorahoitusluottopalveluja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten tiettyjä näkökohtia. Ehdotetun direktiivin 2 artiklassa (soveltamisala) vahvistetaan direktiivin soveltamisala, joka kattaa tietyt kuluttajaluottosopimukset ja joukkorahoitusluottopalvelut. Jotkin direktiivin 2008/48/EY 2 artiklassa sallituista poikkeuksista ovat edelleen voimassa, mutta poikkeukset, jotka koskevat vähimmäismääriä, vuokrasopimuksia, joissa on mahdollisuus lunastaa tavaroita tai palveluja, tilinylitysmahdollisuuksia, korottomia luottoja, joihin ei liity maksuja, ja luottoja, jotka on maksettava takaisin kolmen kuukauden kuluessa ja joissa edellytetään vain vähäisten maksujen suorittamista, poistetaan. Ehdotetun direktiivin 3 artiklassa (määritelmät) määritellään tässä ehdotuksessa käytetyt termit. Määritelmät on yhdenmukaistettu mahdollisimman pitkälle muiden EU:n tekstien, erityisesti kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista annetun direktiivin 2014/17/EU, määritelmien kanssa. Tämän direktiivin erityispiirteiden vuoksi jotkin niistä on kuitenkin räätälöity tämän ehdotuksen tarpeisiin. Ehdotetun direktiivin 4 artiklassa (euroina ilmaistujen määrien muuntaminen kansalliseksi valuutaksi) vahvistetaan säännöt, joiden mukaan direktiivissä euroina ilmaistut määrät muunnetaan kansalliseksi valuutaksi. Ehdotetun direktiivin 5 artikla (velvoite antaa kuluttajille tietoja maksutta) sisältää velvoitteen antaa kuluttajille maksutta tietoja direktiivin mukaisesti.

Ehdotetun direktiivin 6 artiklan (syrjintäkielto) mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että unionissa laillisesti asuvia kuluttajia ei syrjitä heidän kansalaisuutensa, asuinpaikkansa tai minkään perusoikeuskirjan 21 artiklassa tarkoitetun perusteen perusteella, kun he pyytävät, tekevät tai pitävät luottosopimuksia tai joukkorahoitusluottopalveluja EU:ssa. Ehdotetun direktiivin 7 artiklassa (luottosopimusten ja joukkorahoitusluottopalvelujen mainonta ja markkinointi) otetaan käyttöön markkinointia ja mainontaa koskevat yleiset periaatteet. Ehdotetun direktiivin 8 artiklassa (luottosopimusten ja joukkorahoitusluottopalvelujen mainonnassa ilmoitettavat vakiotiedot) vahvistetaan mainonnassa ilmoitettavien tietojen muoto ja sisältö. Vakiotiedot koskevat luottojen keskeisiä ominaisuuksia. Erityisissä ja perustelluissa tapauksissa, joissa mainonnassa ilmoitettavien tietojen antamiseen käytetty väline ei mahdollista niiden visuaalista näyttämistä, kuten radiomainonnassa, tällaisia tietoja olisi vähennettävä, jotta vältetään tietotulva ja vähennetään tarpeetonta rasitusta. Näillä säännöksillä täydennetään kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyynnistä annetun direktiivin 2002/65/EY ja sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla annetun direktiivin 2005/29/EY velvoitteita. Ehdotetun direktiivin 9 artiklassa (yleiset tiedot) edellytetään, että luotonantajat tai tapauksen mukaan luotonvälittäjät tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat antavat aina selkeät ja ymmärrettävät yleiset tiedot luottosopimuksista. Ehdotetun direktiivin 10 artiklan (ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot) mukaan luotonantajien, luotonvälittäjien ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien on annettava kuluttajille yksilöllisiä ennen sopimuksen tekoa annettavia tietoja ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” -lomakkeen perusteella. Lisäksi niiden on hankittava yhden sivun mittainen ”Vakiomuotoinen eurooppalainen kuluttajaluottoyhteenveto” -lomake, jossa esitetään pääpiirteittäin kyseisen luoton keskeiset ominaisuudet, jotta kuluttajat voivat vertailla erilaisia tarjouksia. Tarkoituksena on varmistaa, että kuluttajat näkevät kaikki olennaiset tiedot yhdellä silmäyksellä, jopa matkapuhelimen näytöllä. ”Vakiomuotoinen eurooppalainen kuluttajaluottoyhteenveto” ‑lomakkeen sisältö ja ulkoasu esitetään yksityiskohtaisesti liitteessä II, ja ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” ‑lomakkeen sisältö ja ulkoasu esitetään yksityiskohtaisesti liitteessä I. Ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot on annettava vähintään päivää ennen kuin kuluttaja tulee sidotuksi luottosopimukseen, joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevaan sopimukseen tai tarjoukseen. Jos ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot annetaan myöhemmin kuin yksi päivä ennen kuin kuluttaja tulee sidotuksi luottosopimukseen, joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevaan sopimukseen tai tarjoukseen, luotonantajien, luotonvälittäjien ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien on yhden päivän kuluttua sopimuksen tekemisestä muistutettava kuluttajia mahdollisuudesta peruuttaa luottosopimus tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskeva sopimus. Ehdotetun direktiivin 11 artiklassa (2 artiklan 5 tai 6 kohdassa tarkoitettuja luottosopimuksia koskevat ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot) luotonantajat ja -välittäjät velvoitetaan antamaan kuluttajille ennen sopimuksen tekoa annettavia yksilöllisiä tietoja tietyntyyppisistä kuluttajaluotoista ”Eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” -lomakkeen perusteella yksisivuisen ”Vakiomuotoinen eurooppalainen kuluttajaluottoyhteenveto” -lomakkeen lisäksi. ”Eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” -lomakkeen sisältö ja ulkoasu esitetään yksityiskohtaisesti liitteessä III. Muiden luottosopimusten osalta ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot on annettava vähintään päivää ennen kuin kuluttaja tulee luottosopimuksen tai tarjouksen sitomaksi. Muussa tapauksessa luotonantajien ja luotonvälittäjien on yhden päivän kuluttua sopimuksen tekemisestä muistutettava kuluttajia mahdollisuudesta peruuttaa luottosopimus. Ehdotetun direktiivin 12 artiklan (riittävät selvitykset) mukaan luotonantajien, luotonvälittäjien tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien on selitettävä kuluttajille asianmukaisesti ehdotetut luottosopimukset, joukkorahoitusluottopalvelut ja lisäpalvelut, jotta nämä voivat arvioida, soveltuvatko ne heidän tarpeisiinsa ja taloudelliseen tilanteeseensa. Ehdotetun direktiivin 13 artiklan (automaattisen tietojenkäsittelyn perusteella tehtävät yksilölliset tarjoukset) mukaan kuluttajille on pakollisesti ilmoitettava, kun heille esitetään yksilöllisiä tarjouksia automaattisen tietojenkäsittelyn, muun muassa profiloinnin, perusteella. Ehdotetun direktiivin 14 artiklassa (kytkykauppa ja yhdistetyt tarjoukset) kielletään kytkykauppa, jollei voida osoittaa, että siitä on kuluttajille selvästi hyötyä, kun otetaan asianmukaisesti huomioon kyseisten tuotteiden saatavuus ja hinnat. Yhdistetyt tarjoukset kuitenkin sallitaan. Ehdotetun direktiivin 15 artiklassa (lisäpalvelujen ostamista koskeva päätelty suostumus) kielletään kuluttajan suostumuksen päätteleminen oletusvalintojen, kuten valmiiksi rastitettujen ruutujen, perusteella. Ehdotetun direktiivin 16 artiklassa (neuvontapalvelut) vahvistetaan vaatimukset, joilla varmistetaan, että jos luotonantaja, luotonvälittäjä tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoaja antavat neuvontaa, kuluttajat saavat tästä tiedon. Artiklassa ei kuitenkaan aseteta neuvontavelvollisuutta. Siinä asetetaan vaatimus, jonka mukaan huomioon on otettava riittävä määrä markkinoilla tarjolla olevia luottosopimuksia tai joukkorahoitusluottopalveluja ja neuvoja on annettava luotonottajan profiilin mukaisesti. Ehdotetun direktiivin 17 artiklassa (luottojen ei-toivotun myynnin kielto) kielletään luottojen ei-toivottu myynti, mukaan lukien kuluttajille tilaamatta lähetetyt etukäteen hyväksytyt luottokortit tai luotonantajan toteuttamat kuluttajien tilinylitysmahdollisuuksien / luottokorttien käyttörajojen yksipuoliset korotukset ilman kuluttajien etukäteen esittämää pyyntöä tai nimenomaista suostumusta. Ehdotetun direktiivin 18 artiklassa (velvollisuus arvioida kuluttajan luottokelpoisuus) edellytetään, että luotonantaja tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoaja arvioi kuluttajan luotonmaksukyvyn kuluttajan edun huomioon ottaen kuluttajan tuloja ja menoja sekä hänen muuta taloudellista tilannettaan koskevien tarpeellisten ja oikeasuhteisten tietojen perusteella ylittämättä sitä, mikä on ehdottoman välttämätöntä tällaisen arvioinnin suorittamiseksi. Siinä edellytetään myös, että luotto myönnetään kuluttajalle ainoastaan, jos luottokelpoisuuden arviointi osoittaa, että luottosopimuksesta tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevasta sopimuksesta johtuvat velvoitteet todennäköisesti täytetään kyseisessä sopimuksessa vaaditulla tavalla, ellei erityisistä ja perustelluista olosuhteista muuta johdu. Lisäksi jos luottokelpoisuuden arviointi perustuu automaattiseen tietojenkäsittelyyn, kuten profilointiin, kuluttajilla on oikeus vaatia, että käsittelyyn osallistuu luotonantajan puolesta luonnollinen henkilö. Lisäksi heillä on oikeus vaatia mielekästä selvitystä luottokelpoisuuden arvioinnista sekä oikeus ilmaista näkemyksensä ja riitauttaa kyseinen luottokelpoisuuden arviointi. Ehdotetun direktiivin 19 artiklassa (tietokannat) annetaan säännöksiä, joilla varmistetaan, että luotonantajat tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat voivat saada tietoja asiaankuuluvista tietokannoista syrjimättömällä tavalla. Ehdotetun direktiivin 20 artiklassa (luottosopimuksen ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen muoto) ja 21 artiklassa (luottosopimuksessa tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevassa sopimuksessa mainittavat tiedot) vahvistetaan luottosopimusten ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevien sopimusten muoto ja niissä mainittavat tiedot. Ehdotetun direktiivin 22 artiklassa (luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen muuttaminen) vahvistetaan kuluttajia varten käyttöön otettavat erityiset takeet luottosopimusten tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen muuttamisen varalta. Ehdotetun direktiivin 23 artiklassa (lainakoron muutokset) vahvistetaan kuluttajille annettavat tiedot lainakoron mahdollisista muutoksista. Ehdotetun direktiivin 24 artiklassa (tilinylitysmahdollisuutena myönnettävät luotot) annetaan säännöksiä, joilla varmistetaan, että kuluttajille tiedotetaan säännöllisesti heidän tilinylitysmahdollisuuteensa liittyvistä tietyistä yksityiskohdista. Ehdotetun direktiivin 25 artiklassa (tili- tai luottorajan ylitys) vahvistetaan säännöt hiljaisesti hyväksytyistä tilinylityksistä, joissa luotonantaja antaa kuluttajan saataville varoja, jotka ylittävät kuluttajan käyttelytilin saldon tai sovitun tilinylitysmahdollisuuden. Jos kyseessä on merkittävä tili- tai luottorajan ylitys, kuluttajaa on varoitettava ja hänelle on ilmoitettava sovellettavista ehdoista. Ehdotetun direktiivin 26 artiklassa (peruuttamisoikeus) ehdotetaan, että kuluttajat voivat peruuttaa luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen samoin ehdoin kuin kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyynnistä annetussa direktiivissä 2002/65/EY.

Ehdotetun direktiivin 27 artiklassa (liitännäiset luottosopimukset) vahvistetaan erityiset säännöt, jotka koskevat liitännäisiä luottosopimuksia ja kuluttajien peruuttamisoikeutta. Ehdotetun direktiivin 28 artiklassa (toistaiseksi voimassa olevat luottosopimukset tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevat sopimukset) asetetaan erityisiä ehtoja toistaiseksi voimassa olevien sopimusten päättämiseksi. Ehdotetun direktiivin 29 artiklan (ennenaikainen takaisinmaksu) mukaan kuluttajilla on oikeus täyttää velvollisuutensa ennen eräpäivää. Jos luotto maksetaan ennenaikaisesti takaisin kokonaisuudessaan tai osittain, kuluttajalla on oikeus vähennykseen luoton kokonaiskustannuksista ja luotonantajalla on oikeus saada oikeudenmukainen ja objektiivisesti perusteltu korvaus mahdollisista kustannuksista, jotka liittyvät suoraan luoton ennenaikaiseen takaisinmaksuun. Ehdotetun direktiivin 30 artikla (todellisen vuosikoron laskeminen) koskee kuluttajaluottotuotteiden vertailussa käytettävää pääasiallista indikaattoria. Siinä edellytetään kuluttajaluottotuotteiden osalta direktiivissä 2008/48/EY käytetyn todellisen vuosikoron määritelmän käyttämistä. Todellisen vuosikoron laskentamenetelmää koskevat yksityiskohtaiset tiedot esitetään liitteessä IV, jossa myös annetaan menetelmän muuttamista koskevat säännökset markkinoiden kehityksen huomioon ottamiseksi. Ehdotetun direktiivin 31 artiklassa (korkoja, todellista vuosikorkoa ja kuluttajalle aiheutuvia luoton kokonaiskustannuksia koskevat ylärajat) vahvistetaan kuluttajaluottosopimuksiin sovellettavalle korolle, todelliselle vuosikorolle ja/tai luoton kokonaiskustannuksille asetettavat ylärajat. Jäsenvaltiot voivat päättää erityisen ylärajan asettamisesta uudistuville luottojärjestelyille. Ehdotetun direktiivin 32 artiklassa (menettelytapavelvoitteet tarjottaessa luottoa kuluttajille) ja 33 artiklassa (henkilöstön tietämystä ja pätevyyttä koskevat vaatimukset) säädetään tärkeistä luotonantajia, luotonvälittäjiä ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajia koskevista edellytyksistä, jotta voidaan varmistaa ammattimaisuuden korkea taso kuluttajaluottojen tarjoamisessa, kuten palkitsemispolitiikkaa sekä asianmukaisia tietoja ja taitoja koskevista vaatimuksista. Ehdotetun direktiivin 34 artiklassa (talousvalistuksen antaminen) säädetään talousvalistustoimenpiteistä, joita jäsenvaltioiden on edistettävä erityisesti kuluttajaluottosopimusten yhteydessä kuluttajien finanssiosaamisen parantamiseksi, myös digitaalisesti myytävien tuotteiden osalta. Ehdotetun direktiivin 35 artiklassa (maksamattomat lainat ja lainanhoitojoustotoimenpiteet) otetaan käyttöön toimenpiteitä, joilla kannustetaan noudattamaan kohtuullista pidättyvyyttä ennen täytäntöönpanomenettelyn aloittamista. Ehdotetun direktiivin 36 artiklan (velkaneuvontapalvelut) mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että velkaneuvontapalveluja asetetaan kuluttajien saataville. Ehdotetun direktiivin 37 artiklassa (muiden luotonantajien kuin luottolaitosten hyväksyminen, rekisteröinti ja valvonta) säädetään, että muihin luontoantajiin kuin luottolaitoksiin on sovellettava asianmukaisia hyväksymis-, rekisteröinti- ja valvontamenettelyjä. Näin pyritään varmistamaan, että kaikkia luotonantajia ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajia säännellään ja valvotaan riittävästi riippumatta siitä, ovatko ne luottolaitoksia vai eivät. Ehdotetun direktiivin 38 artiklassa (luotonvälittäjiä koskevat erityiset velvoitteet) säädetään luotonvälittäjiin liittyvistä erityistoimenpiteistä. Direktiivin 2008/48/EY 17 artiklaa vastaavassa 39 artiklassa (oikeuksien siirto) säädetään, että tietyt oikeudet on säilytettävä, jos luottosopimuksen mukaiset luotonantajan oikeudet tai itse luottosopimus siirretään kolmannelle osapuolelle. Siirronsaajalla tarkoitetaan henkilöä, jolle luotonantajan oikeudet on siirretty, eli muun muassa luottovakuutuksenantajaa, perintätoimistoa tai rediskonttaus- tai arvopaperistamisyhtiötä. 40 artiklassa (tuomioistuimen ulkopuolinen riitojenratkaisu) säädetään, että kuluttajilla olisi oltava mahdollisuus käyttää vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä kuluttajien ja luotonantajien, luotonvälittäjien tai joukkorahoituspalvelujen tarjoajien välisten sellaisten riitojen ratkaisemiseksi, jotka koskevat tällä direktiivillä vahvistettuja oikeuksia ja velvoitteita, erottamatta toisistaan sopimussuhteisiin perustuvia riitoja ja ennen sopimuksen tekemistä syntyneitä riitoja. Tällaisten vaihtoehtoisten riidanratkaisumenettelyjen ja niitä tarjoavien elimien olisi oltava direktiivissä 2013/11/EU vahvistettujen laatuvaatimusten mukaisia. Ehdotetun direktiivin 41 artiklassa (toimivaltaiset viranomaiset) edellytetään, että jäsenvaltiot nimeävät erityiset toimivaltaiset viranomaiset, jotka vastaavat direktiivin täytäntöönpanosta. Ehdotetun direktiivin 42 artiklassa (yhdenmukaistamisen taso) ja 43 artiklassa (direktiivin säännösten pakottavuus) vahvistetaan täyden yhdenmukaistamisen periaate ja direktiivin säännösten pakottavuus. Jäsenvaltioilla ei ole oikeutta ottaa käyttöön muita direktiivin soveltamisalaan kuuluvia aloja koskevia säännöksiä, mikäli direktiivi sisältää kyseisiä aloja koskevia yhdenmukaistettuja säännöksiä. Ehdotetun direktiivin 44 artiklan (seuraamukset) mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että direktiivin noudattamatta jättämiseen sovelletaan asianmukaisia hallinnollisia toimenpiteitä tai seuraamuksia. Lisäksi kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä annetussa tarkistetussa asetuksessa määriteltyjen ”laajalle levinneiden rikkomusten” ja ”laajalle levinneiden rikkomusten, joilla on unioninlaajuinen ulottuvuus” osalta jäsenvaltioiden on säädettävä kansallisessa lainsäädännössään sakkoja, joiden enimmäismäärä on vähintään neljä prosenttia rikkomukseen syyllistyneen luotonantajan, luotonvälittäjän tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan liikevaihdosta asianomaisissa jäsenvaltioissa. Ehdotetun direktiivin 45 artiklassa (siirretyn säädösvallan käyttäminen) säädetään menettelyistä, joita on noudatettava, jotta tiettyjä direktiivin osia voidaan mukauttaa, täsmentää tai päivittää delegoiduilla säädöksillä. Ehdotetun direktiivin 46 artikla (uudelleentarkastelu ja seuranta), 47 artikla (kumoaminen ja siirtymäsäännökset), 48 artikla (saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä), 49 artikla (voimaantulo) ja 50 artikla (osoitus) sisältävät vakiosäännöksiä ja -sanamuotoja, joita ei ole tarpeen kommentoida erikseen. 2021/0171 (COD) Ehdotus

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI kuluttajaluotoista









EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2008/48/EY vahvistetaan kuluttajaluottosopimuksia ja kuluttajille tarkoitettuja joukkorahoitusluottopalveluja koskevat unionin säännöt. (2)Komissio julkaisi vuonna 2014 kertomuksen direktiivin 2008/48/EY täytäntöönpanosta. Komissio julkaisi vuonna 2020 toisen kertomuksen kyseisen direktiivin täytäntöönpanosta ja komission yksiköiden valmisteluasiakirjan, jossa esitetään direktiivin REFIT-arvioinnin tulokset. Arviointiin sisältyi asiaankuuluvien sidosryhmien laaja kuuleminen. (3)Kertomuksista ja kuulemisista kävi ilmi, että direktiivillä 2008/48/EY on osittain varmistettu kuluttajansuojan korkea taso ja edistetty luottojen sisämarkkinoiden kehittämistä ja että nämä tavoitteet ovat edelleen merkityksellisiä. Syyt siihen, miksi direktiivi on ollut vain osittain tuloksellinen, liittyvät sekä itse direktiiviin, kuten tiettyjen artiklojen epätarkkaan sanamuotoon, että ulkoisiin seikkoihin, kuten digitalisaatioon liittyvään kehitykseen ja käytännön soveltamiseen ja täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa, ja myös siihen, että tietyt kuluttajaluottomarkkinoiden näkökohdat eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan. (4)Digitalisaatio on edistänyt markkinoiden kehitystä, jota ei osattu ennakoida direktiivin 2008/48/EY antamisajankohtana. Vuoden 2008 direktiivin hyväksymisen jälkeen tapahtunut nopea teknologinen kehitys on aiheuttanut merkittäviä muutoksia kuluttajaluottomarkkinoihin sekä tarjonta- että kysyntäpuolella, kuten uusien tuotteiden syntymistä ja kuluttajien käyttäytymisen ja mieltymysten muutoksia. (5)Direktiivin 2008/48/EY tiettyjen säännösten sanamuodon epätarkkuus, jonka vuoksi jäsenvaltiot voivat hyväksyä direktiivissä säädettyjä pidemmälle meneviä säännöksiä, johti hajanaiseen sääntelykehykseen eri puolilla unionia useiden kuluttajaluottoja koskevien näkökohtien osalta. (6)Näistä kansallisista eroista johtuva tosiasiallinen ja oikeudellinen tilanne vääristää eräissä tapauksissa luotonantajien kilpailua unionissa ja muodostaa esteitä sisämarkkinoille. Tilanne rajoittaa kuluttajien mahdollisuuksia hyötyä vähitellen lisääntyvästä rajatylittävien luottojen tarjonnasta, jonka odotetaan kasvavan edelleen digitalisaation seurauksena. Näillä vääristymillä ja rajoituksilla voi puolestaan olla tavaroiden ja palveluiden kysyntää vähentäviä vaikutuksia. Tilanne johtaa myös siihen, että kuluttajansuojan taso on riittämätön ja epäjohdonmukainen eri puolilla unionia. (7)Kuluttajille tarjottavat luotot ovat viime vuosina kehittyneet ja monipuolistuneet huomattavasti. Erityisesti verkkoympäristössä on syntynyt uusia luottotuotteita, ja niiden käyttö kehittyy edelleen. Tämä on aiheuttanut oikeudellista epävarmuutta direktiivin 2008/48/EY soveltamisesta tällaisiin uusiin tuotteisiin. (8)Tällä direktiivillä täydennetään kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyynnistä annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/65/EY vahvistettuja sääntöjä. Oikeusvarmuuden varmistamiseksi olisi selvennettävä, että jos säännökset ovat keskenään ristiriitaisia, olisi sovellettava tämän direktiivin säännöksiä, koska ne ovat erityssäännöksiä. (9)Sisämarkkinat käsittävät Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 26 artiklan mukaan alueen, jolla taataan tavaroiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus sekä sijoittautumisvapaus. Kuluttajaluottoja koskevan avoimemman ja tehokkaamman oikeudellisen kehyksen laatiminen lisännee kuluttajien luottamusta ja helpottaa rajatylittävän toiminnan kehittämistä. (10)Kuluttajaluottoja koskevien sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi on tarpeen säätää yhdenmukaistetut unionin puitteet useilla keskeisillä aloilla. Koska kuluttajaluottojen markkinat kehittyvät jatkuvasti erityisesti verkkoympäristössä ja Euroopan kansalaisten liikkuvuus lisääntyy, kuluttajaluottoja koskeva ennakoiva unionin lainsäädäntö, joka kykenee mukautumaan tuleviin luottomuotoihin ja antaa jäsenvaltioille asianmukaisen joustovaran sen täytäntöönpanossa, auttaa luomaan yrityksille tasapuoliset toimintaedellytykset. (11)SEUT-sopimuksen 169 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa määrätään, että unioni myötävaikuttaa kuluttajansuojan korkean tason saavuttamiseen toimenpiteillä, jotka se hyväksyy SEUT-sopimuksen 114 artiklan nojalla. Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, 38 artiklan mukaan unionin politiikoissa varmistetaan korkeatasoinen kuluttajansuoja.

(12)On tärkeää, että kuluttajat nauttivat korkeatasoista kuluttajansuojaa. Näin ollen luottotarjousten vapaa liikkuvuus pitäisi voida toteuttaa parhaalla mahdollisella tavalla sekä luoton tarjoajien että kysyjien kannalta, ottaen asianmukaisesti huomioon jäsenvaltioiden erityistilanteet. (13)Täysi yhdenmukaistaminen on tarpeen, jotta voidaan varmistaa, että unionin kaikki kuluttajat voivat käyttää hyväkseen etujensa korkeatasoista ja yhtäläistä suojaa ja luoda toimivat sisämarkkinat. Jäsenvaltioille ei tämän vuoksi pitäisi antaa mahdollisuutta pitää voimassa tai ottaa käyttöön kansallisia säännöksiä, jotka poikkeavat tässä direktiivissä säädetyistä säännöksistä, jollei tässä direktiivissä toisin säädetä. Tällaista rajoitusta olisi kuitenkin sovellettava ainoastaan silloin, kun kyse on tässä direktiivissä yhdenmukaistetuista säännöksistä. Jos tällaisia yhdenmukaistettuja säännöksiä ei ole, jäsenvaltioiden olisi vapaasti voitava pitää voimassa tai ottaa käyttöön kansallista lainsäädäntöä. Näin ollen jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus pitää voimassa tai ottaa käyttöön myyjän tai palvelujen toimittajan ja luotonantajan yhteisvastuuta koskevia kansallisia säännöksiä. Jäsenvaltioilla olisi myös oltava mahdollisuus pitää voimassa tai ottaa käyttöön kansallisia säännöksiä tavaran myyntiä tai palvelun toimittamista koskevan sopimuksen peruuttamisesta, jos kuluttaja käyttää oikeuttaan peruuttaa luottosopimus tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskeva sopimus. Jäsenvaltioiden olisi myös voitava säätää toistaiseksi voimassa olevien luottosopimusten osalta vähimmäisaika, jonka on kuluttava siitä, kun luotonantaja pyytää takaisinmaksua, siihen päivään, jolloin luotto on maksettava takaisin. (14)Yhdenmukaistamisen soveltamisala määräytyy tähän direktiiviin sisältyvien määritelmien perusteella. Jäsenvaltioiden velvollisuuden panna tämä direktiivi täytäntöön olisi näin ollen rajoituttava näiden määritelmien mukaisesti määräytyvään soveltamisalaan. Tällä direktiivillä ei saisi kuitenkaan rajoittaa jäsenvaltioiden mahdollisuutta soveltaa tämän direktiivin säännöksiä unionin lainsäädännön mukaisesti aloihin, jotka eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan. Jäsenvaltio voisi näin ollen pitää voimassa tai ottaa käyttöön tätä direktiiviä vastaavaa kansallista lainsäädäntöä tai tiettyjä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat sen soveltamisalaan kuulumattomia luottosopimuksia, esimerkiksi luottosopimuksia, joita tehtäessä kuluttajan on vakuutena annettava luotonantajan haltuun jokin tavara ja joissa kuluttajan vastuu rajoitetaan tarkasti kyseiseen pantattuun tavaraan. Lisäksi jäsenvaltiot voisivat soveltaa tätä direktiiviä myös liitännäiseen luottoon, jota tämän direktiivin määritelmä liitännäisestä luottosopimuksesta ei koske. Näin ollen liitännäisiä luottosopimuksia koskevia tämän direktiivin säännöksiä voitaisiin soveltaa luottosopimuksiin, joita käytetään vain osittain tavaroiden toimittamista tai palveluiden suorittamista koskevien sopimusten rahoittamiseen. (15)Useat jäsenvaltiot ovat kuluttajansuojan tason parantamiseksi soveltaneet direktiiviä 2008/48/EY sen soveltamisalaan kuulumattomiin aloihin. Monet kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuulumattomat luottosopimukset, mukaan lukien lyhytaikaiset korkeakorkoiset luotot, joiden määrä alittaa tavallisesti direktiivissä 2008/48/EY vahvistetun 200 euron vähimmäismäärän, voivat itse asiassa olla kuluttajien kannalta haitallisia. Kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi ja rajatylittävien kuluttajaluottomarkkinoiden helpottamiseksi tämän direktiivin soveltamisalan olisi tässä yhteydessä katettava tietyt sopimukset, kuten kuluttajaluottosopimukset, joiden määrä on alle 200 euroa, jotka jätettiin direktiivin 2008/48/EY soveltamisalan ulkopuolelle. Vastaavasti tämän direktiivin olisi katettava muut tuotteet, jotka saattavat olla haitallisia, koska niistä aiheutuu suuria kustannuksia tai niihin liittyy korkeita maksuja suorittamatta jääneistä maksuista, jotta voidaan lisätä avoimuutta ja parantaa kuluttajansuojaa ja kasvattaa näin kuluttajien luottamusta. Leasingsopimuksia, luottosopimuksia, jotka myönnetään tilinylitysmahdollisuutena ja joiden mukaan luotto on maksettava takaisin kuukauden kuluessa, ja luottosopimuksia, joiden mukaan luotto myönnetään korotta ja ilman muita maksuja, mukaan lukien ”osta nyt, maksa myöhemmin” -järjestelyt, eli uusia digitaalisia rahoitusvälineitä, joiden avulla kuluttajat voivat tehdä ostoksia ja maksaa ne osamaksulla, sekä luottosopimuksia, joiden nojalla luotto on maksettava takaisin kolmen kuukauden kuluessa ja joissa edellytetään vain vähäisten maksujen suorittamista, ei tältä osin pitäisi jättää tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Lisäksi kaikki luottosopimukset 100 000 euron määrään asti olisi sisällytettävä tämän direktiivin soveltamisalaan. Tämän direktiivin mukaista luottosopimusten ylärajaa olisi nostettava, jotta voidaan soveltaa indeksointia inflaation vaikutusten huomioon ottamiseksi vuodesta 2008 ja tulevina vuosina. (16)Joukkorahoitus on yhä yleisemmin kuluttajien saatavilla oleva rahoitusmuoto, jota käytetään tavallisesti pieniin menoihin tai investointeihin. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2020/1503 suljetaan sen soveltamisalan ulkopuolelle joukkorahoituspalvelut, myös luoton myöntämistä helpottavat palvelut, joita tarjotaan direktiivissä 2008/48/EY määritellyille kuluttajille. Tältä osin direktiivillä pyritään täydentämään asetusta (EU) 2020/1503 selkeyttämällä joukkorahoituspalveluja koskevaa oikeudellista järjestelmää, jota sovelletaan, kun kuluttaja pyrkii ottamaan lainan joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan kautta, ja paikkaamaan näin soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä. (17)Joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoaja ylläpitää yleisölle avointa digitaalista alustaa saattaakseen yhteen mahdolliset lainanantajat ja rahoitusta etsivät kuluttajat tai helpottaakseen niiden yhteen saattamista. Tällainen rahoitus voidaan myöntää kuluttajaluottona. Jos joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat tarjoavat luottoja suoraan kuluttajille, niihin sovelletaan tämän direktiivin luotonantajia koskevia säännöksiä. Jos joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat helpottavat luoton myöntämistä elinkeino-, liike- tai ammattitoimintaansa liittyvässä tarkoituksessa toimivien luotonantajien ja kuluttajien välillä, tämän direktiivin luotonantajia koskevia velvoitteita sovelletaan näihin luotonantajiin. Tällaisessa tilanteessa joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat toimivat luotonvälittäjinä, joten niihin sovelletaan direktiivin luotonvälittäjiä koskevia velvoitteita. (18)Eräitä tämän direktiivin säännöksiä olisi lisäksi sovellettava joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajiin, jotka toimivat tässä ominaisuudessa eivätkä luotonantajina tai -välittäjinä, jos ne helpottavat luoton myöntämistä toisaalta sellaisten henkilöiden, jotka myöntävät kuluttajaluottoja elinkeino-, liike- tai ammattitoimintansa ulkopuolella, ja toisaalta kuluttajien välillä. Tässä yhteydessä joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan olisi noudatettava tiettyjä tämän direktiivin sääntöjä ja velvoitteita, muun muassa velvollisuutta suorittaa luottokelpoisuuden arviointi sekä sääntöjä ennen sopimuksen tekemistä annettavista tiedoista. Luotonantajia koskevien tämän direktiivin velvoitteiden ei pitäisi koskea sellaisia henkilöitä, jotka elinkeino-, liike- tai ammattitoimintansa ulkopuolella myöntävät kuluttajille luottoja joukkorahoitusluottoalustan kautta. (19)Kun on kyse erityisistä luottosopimuksista, joihin sovelletaan vain joitakin tämän direktiivin säännöksiä, jäsenvaltioiden olisi voitava säännellä kansallisessa lainsäädännössään tällaisia luottosopimuksia muiden sellaisten näkökohtien osalta, joita ei ole yhdenmukaistettu tällä direktiivillä. (20)Palvelujen jatkuvaa suorittamista tai samantyyppisten tavaroiden toimittamista koskevat sopimukset, joiden mukaan kuluttaja maksaa palvelujen suorittamisesta tai tavaroiden toimittamisesta palvelujen tai tavaroiden toimittamisen ajan maksuerissä, voivat erota huomattavasti tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvista luottosopimuksista sopimuspuolten etujen sekä toimitusehtojen ja suoritusten osalta. Sen vuoksi tällaisia sopimuksia ei tulisi pitää luottosopimuksina tätä direktiiviä sovellettaessa. Tällainen sopimus on esimerkiksi vakuutussopimus, jossa vakuutusmaksut maksetaan kuukausierinä. (21)Kiinteistövakuudellisten luottojen myöntämistä koskevat luottosopimukset sekä luottosopimukset, joiden tarkoituksena on rahoittaa maa-alueen tai olemassa olevan tai suunnitellun rakennuksen omistusoikeuden hankkiminen tai säilyttäminen, olisi jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, sillä tällaisia sopimuksia säännellään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/17/EY. Tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ei kuitenkaan pitäisi jättää sellaisia vakuudettomia luottoja, joiden tarkoituksena on asuinkiinteistöjen kunnostaminen, mukaan lukien luotot, joiden kokonaismäärä on yli 100 000 euroa. (22)Tätä direktiiviä olisi sovellettava riippumatta siitä, onko luotonantaja luonnollinen vai oikeushenkilö. Tämän direktiivin ei kuitenkaan pitäisi vaikuttaa jäsenvaltioiden oikeuteen rajoittaa kuluttajaluottojen tarjoamista ainoastaan oikeushenkilöille tai tietyille oikeushenkilöille. (23)Tämän direktiivin tiettyjä säännöksiä olisi sovellettava luonnollisiin ja oikeushenkilöihin (luotonvälittäjiin), jotka elinkeino-, liike- tai ammattitoiminnassaan esittelevät tai tarjoavat maksua vastaan luottosopimuksia kuluttajille, avustavat kuluttajia valmistelemalla luottosopimuksia tai tekevät luottosopimuksia kuluttajien kanssa luotonantajan puolesta. (24)Kuluttajille annettavat tiedot, kuten ennen sopimuksen tekoa annettavat tai yleiset tiedot, olisi annettava maksutta. (25)Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan periaatteita, jotka on tunnustettu erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, jäljempänä ’perusoikeuskirja’. Tässä direktiivissä kunnioitetaan kaikilta osin etenkin perusoikeuskirjan mukaisia henkilötietojen suojaa, omistusoikeutta, syrjintäkieltoa, perhe- ja työelämää ja kuluttajansuojaa koskevia oikeuksia. (26)Unionissa laillisesti asuvia kuluttajia ei pitäisi syrjiä heidän kansalaisuutensa tai asuinpaikkansa perusteella tai millään perusoikeuskirjan 21 artiklassa tarkoitetulla perusteella, kun he pyytävät, tekevät tai pitävät luottosopimuksia tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevia sopimuksia unionissa. (27)Kuluttajia olisi suojeltava sopimattomilta tai harhaanjohtavilta menettelyiltä erityisesti luotonantajan, luotonvälittäjän tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan toimittamien tietojen suhteen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY mukaisesti. Kyseistä direktiiviä sovelletaan edelleen luottosopimuksiin ja joukkorahoitusluottopalveluihin, ja se toimii ”turvaverkkona”, jolla varmistetaan, että kaikilla sektoreilla voidaan ylläpitää korkeatasoista kuluttajansuojaa sopimattomia kaupallisia menettelyjä vastaan, muun muassa täydentämällä muuta EU:n lainsäädäntöä. (28)Mainonnassa keskitytään usein erityisesti yhteen tai useampaan tuotteeseen, mutta kuluttajien olisi voitava tehdä päätöksensä täysin tietoisina erilaisista tarjolla olevista luottotuotteista. Yleisillä tiedoilla on tässä yhteydessä tärkeä merkitys, sillä niiden perusteella kuluttajat voivat perehtyä erilaisiin tuotteisiin ja palveluihin sekä niiden keskeisiin ominaisuuksiin. Sen vuoksi kuluttajilla olisi aina oltava mahdollisuus tutustua tarjolla olevia luottotuotteita koskeviin yleisiin tietoihin. Tämä ei saisi rajoittaa velvollisuutta antaa kuluttajille yksilöllisiä tietoja ennen sopimuksen tekemistä. (29)Olisi annettava erityisiä säännöksiä luottosopimuksia tai joukkorahoitusluottopalveluita koskevasta mainonnasta sekä tietyistä vakiotiedoista, jotka on annettava kuluttajille, jotta nämä voivat erityisesti vertailla eri tarjouksia. Tällaiset tiedot olisi annettava selkeästi, tiiviisti ja näkyvästi käyttäen edustavaa esimerkkiä. Vakiotiedot olisi esitettävä etukäteen näkyvällä ja selkeällä tavalla ja kiinnostavassa muodossa. Niiden olisi oltava selvästi luettavissa, ja ne olisi mukautettava siten, että otetaan huomioon tiettyjen välineiden, kuten matkapuhelinnäyttöjen, tekniset rajoitukset. Tilapäiset tarjousehdot, kuten houkutinkorot, joissa korko on alempi luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen ensimmäisinä kuukausina, olisi oltava tunnistettavissa selkeästi tällaisiksi ehdoiksi. Kuluttajien olisi voitava nähdä kaikki olennaiset tiedot yhdellä silmäyksellä, vaikka he katsoisivat niitä matkapuhelimen näytöltä. Myös luotonantajan ja tapauksen mukaan luotonvälittäjän ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan puhelinnumero ja sähköpostiosoite olisi ilmoitettava kuluttajalle, jotta tämä voi ottaa nopeasti ja tehokkaasti yhteyttä luotonantajaan, luotonvälittäjään tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajaan. Kuluttajalle olisi ilmoitettava luoton enimmäismäärä, jos luoton kokonaismäärän ilmoittaminen saataville asetettavien varojen kokonaismääränä ei ole mahdollista esimerkiksi sen vuoksi, että kuluttajalla on luottosopimuksen mukaan oikeus vapaasti päättää luoton käyttämisestä sen määrää koskevissa rajoissa. Enimmäismäärä ilmaisisi kuluttajan saataville asetettavan luoton ylärajan. Jotta kuluttajat ymmärtäisivät paremmin luottosopimusten tai joukkorahoitusluottopalvelujen mainonnassa annetut tiedot silloin, kun niiden esittäminen visuaalisesti ei käytetyn välineen vuoksi ole mahdollista, kuten radiomainonnassa, annettavan tiedon määrää voidaan tietyissä erityisissä ja perustelluissa tapauksissa vähentää. Lisäksi jäsenvaltioilla olisi edelleen oltava mahdollisuus säätää kansallisessa lainsäädännössään sellaisessa luottosopimuksia tai joukkorahoitusluottopalveluja koskevassa mainonnassa annettavia tietoja koskevista vaatimuksista, jossa ei ole tietoja luoton kustannuksista. (30)Jotta kuluttajat voivat tehdä päätöksensä täysin tietoisena kaikista tosiseikoista, heidän olisi saatava viimeistään yksi päivä ennen luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen tekemistä riittävät tiedot muun muassa luottoehdoista ja luoton kustannuksista sekä velvollisuuksistaan sekä näitä koskevat riittävät selvitykset; kuluttajien olisi voitava harkita näitä tietoja rauhassa heille sopivana ajankohtana. Näillä säännöksillä ei rajoiteta direktiivin 93/13/EY soveltamista. (31)Ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot olisi annettava ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” -lomakkeella. Jotta kuluttajia voidaan auttaa ymmärtämään ja vertailemaan tarjouksia, ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” -lomakkeen lisäksi olisi annettava ”Vakiomuotoinen eurooppalainen kuluttajaluottoyhteenveto” -lomake, jossa esitetään yhteenveto luoton keskeisistä osatekijöistä ja josta kuluttajan olisi voitava nähdä kaikki olennaiset tiedot yhdellä silmäyksellä, myös matkapuhelimen näytöltä. Tietojen olisi oltava selkeitä, helposti luettavissa ja mukautettuja tiettyjen välineiden, kuten matkapuhelinnäyttöjen, teknisiin rajoitteisiin. Ne olisi esitettävä eri kanavissa asianmukaisella ja sopivalla, jotta voidaan varmistaa, että kaikki kuluttajat voivat saada tietoja yhdenvertaisesti ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/882 mukaisesti.

(32)Jotta voidaan varmistaa että tarjoukset ovat mahdollisimman avoimia ja vertailtavia, ennen sopimuksen tekoa annettaviin tietoihin olisi sisällyttävä erityisesti luoton todellinen vuosikorko, joka määritellään samalla tavalla kaikkialla unionissa. Koska todellinen vuosikorko voidaan tuossa vaiheessa ilmoittaa ainoastaan esimerkin avulla, esimerkin olisi oltava edustava. Sen olisi tämän vuoksi vastattava esimerkiksi tarkasteltavana olevan luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelun tyypin mukaisesti myönnettävän luoton keskimääräistä kestoa ja kokonaismäärää tai, tapauksen mukaan, ostettavia tavaroita. Edustavaa esimerkkiä määritettäessä olisi otettava huomioon myös tietyntyyppisten luottosopimusten tai joukkorahoitusluottopalvelujen esiintymistiheys tietyillä markkinoilla. Lainakoron, takaisinmaksuerien maksuvälin ja korkojen pääomittamisen osalta luotonantajien olisi kyseisenlaisen kuluttajaluoton osalta käytettävä tavanomaista laskentamenetelmäänsä. Jos ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot annetaan myöhemmin kuin yksi päivä ennen kuin kuluttaja tulee sidotuksi luottosopimukseen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevaan sopimukseen, luotonantajan ja tapauksen mukaan luotonvälittäjän ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien olisi yhden päivän kuluttua sopimuksen tekemisestä muistutettava kuluttajia mahdollisuudesta peruuttaa luottosopimus. (33)Kuluttajalle aiheutuvien luoton kokonaiskustannusten olisi sisällettävä kaikki kustannukset, mukaan luettuina korko, palkkiot, verot, maksut luotonvälittäjille ja kaikenlaiset muut maksut, jotka kuluttajan on maksettava luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen yhteydessä, notaarikuluja lukuun ottamatta. Luotonantajan todellista tietoa kustannuksista olisi arvioitava objektiivisesti ottaen huomioon tässä direktiivissä säädetyt ammattimaisuuden vaatimukset. (34)Luottosopimuksia tai joukkorahoitusluottopalveluja, joissa lainakorkoa tarkistetaan määräajoin luottosopimuksessa tai joukkorahoitusluottopalvelussa mainitussa viitekorossa tapahtuvien muutosten perusteella, ei olisi pidettävä kiinteäkorkoisina luottosopimuksina tai joukkorahoitusluottopalveluina. (35)Jäsenvaltioiden olisi edelleen voitava vapaasti pitää voimassa tai ottaa käyttöön kansallisia säännöksiä, joilla luotonantajaa tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajaa kielletään vaatimasta kuluttajaa luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen yhteydessä avaamaan pankkitili tai tekemään jotakin muuta lisäpalvelua koskeva sopimus taikka maksamaan tällaisista pankkitileistä tai muista lisäpalveluista johtuvat kulut tai maksut. Niissä jäsenvaltioissa, joissa tällaiset yhdistetyt tarjoukset ovat sallittuja, kuluttajille olisi tiedotettava ennen luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen tekemistä kaikista lisäpalveluista, jotka ovat pakollisia luoton saamiseksi joko yleensä tai markkinoiduin ehdoin. Näistä lisäpalveluista aiheutuvat kustannukset, erityisesti vakuutusmaksut, olisi sisällytettävä luoton kokonaiskustannuksiin. Vaihtoehtoisesti, jos tällaisten kustannusten määrää ei voida määrittää etukäteen, kuluttajien olisi saatava riittävät tiedot kustannuksista ennen sopimuksen tekemistä. Luotonantajan tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan olisi oletettava tuntevan kustannukset lisäpalveluista, joita hän tarjoaa kuluttajalle itse tai kolmannen osapuolen puolesta, jollei niiden hinta määräydy kuluttajan erityisominaisuuksien tai -tilanteen perusteella. (36)Jotta varmistetaan riittävä kuluttajansuojan taso aiheuttamatta kohtuutonta taakkaa luotonantajille tai -välittäjille, on aiheellista, että ennen sopimuksen tekoa annettavia tietoja koskevia vaatimuksia rajoitetaan erityisten luottosopimustyyppien osalta ottaen huomioon tämäntyyppisten sopimusten erityisluonne. (37)Kuluttajan olisi saatava kattavat tiedot ennen luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen tekemistä riippumatta siitä, onko luoton markkinoinnissa mukana luotonvälittäjää. Ennen sopimuksen tekoa annettavia tietoja koskevia vaatimuksia olisi sen vuoksi yleensä sovellettava myös luotonvälittäjiin. Jos tavaroiden toimittajat ja palveluiden suorittajat toimivat luotonvälittäjinä sivutoimisesti, ei ole kuitenkaan aiheellista asettaa heille oikeudellista velvoitetta antaa tietoja ennen sopimuksen tekoa tämän direktiivin mukaisesti. Tavaroiden toimittajia ja palveluiden suorittajia voidaan pitää sivutoimisina luotonvälittäjinä esimerkiksi silloin, kun toiminta luotonvälittäjänä ei ole heidän elinkeino-, liike- tai ammattitoimintansa päätarkoitus. Tällöinkin saavutetaan riittäväntasoinen kuluttajansuoja, sillä luotonantaja velvoitetaan varmistamaan, että kuluttaja saa ennen sopimuksen tekoa täydet tiedot joko luotonvälittäjältä, jos luotonantaja ja välittäjä niin sopivat, tai jollakin muulla asianmukaisella tavalla. (38)Jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus säännellä kuluttajalle ennen luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen tekoa annettavien tietojen mahdollista sitovuutta ja ajanjaksoa, jonka ajan tiedot sitovat luotonantajaa tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajaa. (39)Kuluttaja voi tarvita lisäapua, jos hän ei ennen sopimuksen tekoa annettujen tietojen perusteella pysty päättämään, mikä luottosopimus tai joukkorahoitusluottopalvelu tarjottujen tuotteiden joukosta soveltuu parhaiten hänen tarpeisiinsa ja taloudelliseen tilanteeseensa. Tästä syystä jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että luotonantajat ja tapauksen mukaan luotonvälittäjät ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat antavat tällaista apua sellaisten luottotuotteiden osalta, joita ne tarjoavat kuluttajalle, antamalla riittävästi asiaankuuluvaa tietoa, erityisesti tarjottujen tuotteiden olennaisista ominaisuuksista, siten, että kuluttaja voi ymmärtää niiden mahdolliset vaikutukset taloudelliseen tilanteeseensa. Luotonantajien ja tapauksen mukaan luotonvälittäjien ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien olisi mukautettava tällaisten selitysten antamistapaa sen mukaan, millaisissa olosuhteissa luottoa tarjotaan ja millainen on kuluttajan avuntarve. Lisäksi niiden olisi otettava huomioon kuluttajan tietämys ja kokemus luotoista ja yksittäisten luottotuotteiden luonne. Tällaiset selitykset eivät saisi itsessään muodostaa henkilökohtaista suositusta. (40)Kuten komission ehdotuksessa asetukseksi tekoälyä koskevista yhdenmukaistetuista säännöistä (tekoälysäädös) korostetaan, tekoälyjärjestelmiä voidaan ottaa helposti käyttöön useilla talouden ja yhteiskunnan aloilla, myös rajojen yli, ja ne voivat liikkua kaikkialla unionissa. Tässä yhteydessä luotonantajien, luotonvälittäjien ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien olisi voitava tehdä tietyille kuluttajille tai kuluttajaryhmille tarjouksia niille räätälöityyn hintaan hyödyntäen automaattista päätöksentekoa sekä kuluttajakäyttäytymisen profilointia, mikä antaisi niille mahdollisuuden kuluttajan ostovoiman arvioimiseen. Tästä syystä kuluttajille olisi ilmoitettava selkeästi, jos heille esitetty hinta on räätälöity automaattisen tietojenkäsittelyn perusteella, jotta he voivat ottaa mahdolliset riskit huomioon ostopäätöstä tehdessään. (41)Yleensä kytkykauppaa ei pitäisi sallia, paitsi jos yhdessä luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen kanssa tarjottua rahoituspalvelua tai -tuotetta ei voida tarjota erillisenä, koska se on erottamaton osa luottoa, kuten tilinylitysmahdollisuutena myönnettävän luoton tapauksessa. Vaikka oikeasuhteisuutta koskevat näkökohdat huomioon ottaen luotonantajien tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien olisi voitava edellyttää, että kuluttajalla on asiaankuuluva vakuutus luoton takaisinmaksun takaamiseksi tai vakuuden arvon vakuuttamiseksi, kuluttajalla olisi oltava mahdollisuus itse valita vakuutuksentarjoaja. Tämä ei saisi vaikuttaa luotonantajan tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan asettamiin luottoehtoihin, mikäli tämän vakuutuksentarjoajan vakuutuksen sisältämä takuu on tasoltaan vastaava kuin luotonantajan tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan ehdottamassa tai tarjoamassa vakuutuksessa. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi voitava standardoida kokonaan tai osittain vakuutussopimusten antama suoja, jotta kuluttajat voivat halutessaan helpommin vertailla eri tarjouksia. (42)Lisäpalvelut olisi esitettävä selkeästi ja avoimesti. Kuluttajan suostumusta tällaisiin oheispalveluihin ei myöskään pitäisi olla mahdollista päätellä, vaan se olisi annettava selkeästi suostumusta ilmaisevalla toimella, josta käy ilmi kuluttajan vapaaehtoinen, yksilöity, tietoinen ja yksiselitteinen tahdonilmaisu. Suostumusta ei sen vuoksi pitäisi tässä yhteydessä voida antaa hiljaisesti, valmiiksi rastitetuilla ruuduilla tai jättämällä jokin toimi toteuttamatta. (43)Yksilöllisen suosituksen muodossa tapahtuva neuvojen antaminen, jäljempänä ’neuvontapalvelut’, on toiminto, johon saattaa liittyä mutta ei välttämättä liity muita luoton myöntämisen tai välittämisen näkökohtia. Näin ollen tarjottavien palvelujen luonteen ymmärtämiseksi kuluttajille olisi ilmoitettava, mistä neuvontapalvelut koostuvat ja tarjotaanko heille tai voidaanko heille tarjota niitä. Koska kuluttajille ilmausten 'neuvonta' ja 'neuvoja' käytöllä on suuri merkitys, jäsenvaltioiden olisi voitava kieltää niiden tai samantapaisten ilmausten käyttö, kun luotonantajat, luotonvälittäjät tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat tarjoavat neuvontapalveluja kuluttajille. On asianmukaista varmistaa, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön suojatoimenpiteitä, jos neuvontaa kuvaillaan riippumattomaksi, jotta varmistetaan, että tarkasteltu tuotejoukko ja palkkiojärjestelyt vastaavat kuluttajan odotuksia tällaisen neuvonnan suhteen. Luotonantajan, luotonvälittäjän tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan olisi neuvontapalveluja tarjotessaan annettava selvitys siitä, perustuuko suositus vain niiden omaan tuotevalikoimaan vai markkinoilla tarjolla olevaan laajaan tuotevalikoimaan, jotta kuluttaja voi ymmärtää, mihin suositus perustuu. Lisäksi luotonantajan, luotonvälittäjän tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan olisi ilmoitettava maksu, joka kuluttajan on maksettava neuvontapalvelusta, tai, jos maksun määrää ei voida määrittää tietojen antamishetkellä, maksun laskentamenetelmä. (44)Sellaiseen luottojen myyntiin, jota kuluttaja ei ole pyytänyt, voi joissakin tapauksissa liittyä kuluttajalle haitallisia menettelyjä. Tältä osin olisi kiellettävä luottojen ei-toivottu myynti, mukaan lukien kuluttajille tilaamatta lähetetyt etukäteen hyväksytyt luottokortit tai kuluttajien tilinylitysmahdollisuuksien tai luottokorttien käyttörajojen yksipuoliset korotukset. (45)Jäsenvaltioiden olisi toteutettava asianmukaiset toimenpiteet vastuullisten käytäntöjen edistämiseksi kaikissa luottosuhteen vaiheissa ottaen huomioon luottomarkkinoidensa erityispiirteet. Näihin toimenpiteisiin voivat kuulua esimerkiksi kuluttajatiedotus ja ‑valistus, maksujen laiminlyömiseen ja ylivelkaantumiseen liittyvistä riskeistä varoittaminen mukaan lukien. Etenkin kasvavilla luottomarkkinoilla on tärkeää, että luotonantajat eivät harjoita vastuutonta lainanantoa tai myönnä luottoja arvioimatta ennakolta luottokelpoisuutta. Jäsenvaltioiden olisi toteuttava tällaisen luotonantajien menettelyn estämiseksi tarvittava valvonta ja määritettävä tarvittavat keinot seuraamusten langettamiseksi tällaisesta menettelystä. Vastuun kunkin kuluttajan luottokelpoisuuden tarkistamisesta olisi kuuluttava luotonantajille tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajille, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU luottoriskiä koskevien säännösten soveltamista. Tätä varten luotonantajien tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien olisi voitava käyttää tietoja, joita kuluttaja on toimittanut paitsi asianomaisen luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen valmistelun yhteydessä, myös pitkäaikaisen kaupallisen suhteen kuluessa. Myös kuluttajien olisi noudatettava varovaisuutta ja täytettävä sopimusvelvoitteensa. (46)On olennaisen tärkeää, että kuluttajan kyky ja edellytykset maksaa luotto takaisin arvioidaan ja todennetaan ennen luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen tekemistä. Luottokelpoisuuden arviointi olisi tehtävä kuluttajan edun mukaisesti, jotta estetään vastuuton lainananto ja ylivelkaantuminen, ja siinä olisi otettava huomioon kaikki tarpeelliset ja merkitykselliset seikat, jotka voivat vaikuttaa kuluttajan kykyyn maksaa luotto takaisin. Jäsenvaltioiden olisi voitava antaa lisäohjeita muista perusteista ja menetelmistä, joilla kuluttajan luottokelpoisuutta arvioidaan, esimerkiksi asettamalla rajoituksia luototusasteelle tai lainan ja tulojen suhteelle. (47)Luottokelpoisuuden arvioinnin olisi perustuttava tietoihin kuluttajan taloudellisesta tilanteesta, hänen tulonsa ja menonsa mukaan luettuina. Lainojen alkuperää ja seurantaa koskevissa Euroopan pankkiviranomaisen ohjeissa (EBA/GL/2020/06) annetaan ohjeet siitä, mitä tietoryhmiä voidaan käyttää käsiteltäessä henkilötietoja luottokelpoisuuden arviointitarkoituksiin. Tällaisia tietoja ovat muun muassa näyttö tuloista tai muista takaisinmaksuun käytettävien varojen lähteistä, tiedot rahoitusvaroista ja -veloista sekä tiedot muista rahallisista sitoumuksista. Luottokelpoisuuden arvioinnissa ei tulisi käyttää henkilötietoja, kuten sosiaalisen median alustoilla olevia henkilötietoja tai terveystietoja, mukaan lukien syöpätiedot. Kuluttajien olisi annettava tietoja taloudellisesta tilanteestaan luottokelpoisuuden arvioinnin helpottamiseksi. Periaatteessa luottoa olisi myönnettävä kuluttajalle ainoastaan, jos luottokelpoisuuden arviointi osoittaa, että luottosopimuksesta tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevasta sopimuksesta johtuvat velvoitteet todennäköisesti täyttyvät kyseisessä sopimuksessa vaaditulla tavalla. Jos tällainen arviointi on kielteinen, luotonantaja tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoaja voi kuitenkin poikkeuksellisesti myöntää luoton erityisissä ja perustelluissa olosuhteissa, esimerkiksi silloin, kun sillä on pitkäaikainen suhde kuluttajaan tai kun kyse on lainoista, joilla rahoitetaan poikkeuksellisia terveydenhuoltokuluja, opintolainoista tai vammaisille kuluttajille myönnettävistä lainoista. Tällaisessa tapauksessa luotonantajan tai joukkorahoituspalvelujen tarjoajan olisi päättäessään luoton asettamisesta kuluttajan saataville otettava huomioon luoton määrä ja tarkoitus sekä sen todennäköisyys, että sopimuksesta johtuvat velvoitteet täyttyvät. (48)Ehdotuksessa asetukseksi tekoälyä koskevista yhdenmukaistetuista säännöistä (tekoälysäädös) todetaan, että tekoälyjärjestelmät, joita käytetään arvioitaessa luonnollisten henkilöiden luottopisteytystä tai luottokelpoisuutta, olisi luokiteltava suuririskisiksi tekoälyjärjestelmiksi, koska ne määrittävät kyseisten henkilöiden mahdollisuuden saada taloudellisia resursseja tai olennaisia palveluja, kuten asumis-, sähkö- ja televiestintäpalveluja. Koska kyse on näin tärkeistä asioista, kuluttajalla olisi oltava aina, kun luottokelpoisuuden arviointiin sisältyy automaattista tietojenkäsittelyä, oikeus vaatia, että käsittelyyn osallistuu luotonantajan tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan puolesta luonnollinen henkilö. Kuluttajalla olisi myös oltava oikeus saada mielekäs selvitys tehdystä arvioinnista ja käytetyn automaattisen tietojenkäsittelyn toiminnasta, kuten muun muassa tärkeimmistä muuttujista, käsittelyn logiikasta ja käsittelyyn liittyvistä riskeistä, sekä oikeus ilmaista näkemyksensä ja riitauttaa luottokelpoisuuden arviointi ja päätös. (49)Luotonantajan tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan olisi kuluttajan luottotilanteen arvioimiseksi haettava tietoa myös luottotietokannoista. Oikeudellinen ja todellinen tilanne voi edellyttää eri laajuisia hakuja. Jotta voitaisiin välttää kilpailun vääristyminen luotonantajien tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien välillä, niillä olisi oltava pääsy kuluttajia koskeviin yksityisiin tai julkisiin tietokantoihin jäsenvaltiossa, johon ne eivät ole sijoittautuneet, asianomaiseen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin luotonantajiin tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajiin nähden syrjimättömin ehdoin. Jäsenvaltioiden olisi helpotettava rajatylittävää pääsyä yksityisiin tai julkisiin tietokantoihin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 mukaisesti. Vastavuoroisuuden lisäämiseksi luottotietokannoissa olisi unionin ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti säilytettävä vähintään tiedot kuluttajien maksuviivästyksistä. (50)Jos luottohakemuksen hylkääminen perustuu luottotietokantaan tehtyyn hakuun, luotonantajan tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan olisi ilmoitettava kuluttajalle tämä tosiseikka ja käytetyssä tietokannassa olevat kuluttajaa koskevat tiedot. (51)Tällä direktiivillä ei säännellä sopimusoikeudellisia kysymyksiä, jotka liittyvät luottosopimusten tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevien sopimusten pätevyyteen. Tämän vuoksi jäsenvaltiot voivat tällä alalla pitää voimassa tai ottaa käyttöön kansallisia säännöksiä, jos ne ovat unionin lainsäädännön mukaisia. Jäsenvaltiot voivat säännellä luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen tekemistä koskevaan tarjoukseen sovellettavia oikeudellisia säännöksiä, erityisesti niitä, joissa säädetään tarjouksen antamisajankohdasta palvelujen tarjoamista ja siitä, minkä ajan tarjous on luotonantajaa tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajaa sitova. Jos tällainen tarjous tehdään samanaikaisesti kun annetaan tässä direktiivissä säädetyt ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot, se – kuten kaikki lisätiedot, jotka luotonantaja tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoaja haluaa antaa kuluttajalle – olisi annettava erillisessä asiakirjassa. Tämä erillinen asiakirja voidaan liittää ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kuluttajaluottotiedot” -lomakkeeseen.

(52)Luottosopimuksessa ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevassa sopimuksessa olisi annettava kaikki tarvittavat tiedot selkeästi ja tiiviisti, jotta kuluttaja voi tietää kyseisen sopimuksen mukaiset oikeutensa ja velvollisuutensa. (53)Rajoittamatta direktiivin 93/13/ETY ja tämän direktiivin mukaisten sopimuksen tekemistä edeltävien velvoitteiden soveltamista kuluttajalle olisi kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi esitettävä hyvissä ajoin ennen luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen ehtojen muutoksia selvitys ehdotetuista muutoksista ja tarvittaessa siitä, edellyttävätkö ne kuluttajan suostumusta vai perustuvatko ne lakiin, kyseisten muutosten toteuttamisaikataulusta ja kuluttajan käytettävissä olevista valituskeinoista sekä määräaika, jonka kuluessa kuluttaja voi tehdä valituksen, samoin kuin sen toimivaltaisen viranomaisen nimi ja osoite, jolle kuluttaja voi tehdä valituksen. Sopimuksen muuttaminen ei saisi vaikuttaa kuluttajien oikeuksiin, tämän direktiivin mukaiset tiedonsaantioikeudet mukaan luettuina. (54)Täydellisen avoimuuden varmistamiseksi kuluttajalle olisi annettava lainakorkoa koskevat tiedot sekä ennen sopimuksen tekoa että luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen tekohetkellä. Sopimussuhteen aikana kuluttajalle olisi edelleen tiedotettava vaihtuvan lainakoron muutoksista ja niiden maksuihin aiheuttamista muutoksista. Tämä ei rajoita sellaisen kansallisen lainsäädännön säännösten soveltamista, joka ei liity kuluttajalle annettaviin tietoihin ja jossa säädetään muita kuin maksuja koskevista muutoksiin sovellettavista edellytyksistä tai seurauksista, lainakoroista ja muista luoton taloudellisista ehdoista, kuten säännöistä, joiden mukaan luotonantaja tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoaja voi muuttaa lainakorkoa vain, jos tällaiselle muutokselle on perusteltu syy, tai että kuluttaja voi päättää sopimuksen lainakoron tai muun luottoa koskevan erityisen taloudellisen ehdon muuttuessa. (55)Jos merkittävä tili- tai luottorajan ylitys kestää kauemmin kuin yhden kuukauden, luotonantajan olisi viipymättä esitettävä kuluttajalle ylitystä koskevat tiedot, kuten sen määrä, lainakorko ja sovellettavat seuraamukset, maksut tai viivästyskorot. Jos tili- tai luottorajan ylityksiä tapahtuu säännöllisesti, luotonantajan olisi tarjottava kuluttajalle neuvontapalveluja, jos niitä on saatavilla, auttaakseen kuluttajia tunnistamaan edullisempia vaihtoehtoja, tai ohjattava kuluttajat velkaneuvontapalveluihin. (56)Kuluttajilla olisi oltava oikeus peruuttaa luottosopimus ilman seuraamuksia ja ilman perusteluvelvollisuutta. Peruuttamisoikeutta ei kuitenkaan saisi käyttää vilpillisessä mielessä. (57)Jos kuluttaja peruuttaa luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen, jonka yhteydessä hän on saanut tavaroita, etenkin jos kyseessä on osamaksu- taikka vuokra- tai leasingsopimus, johon sisältyy lunastusvelvollisuus, tämän direktiivin säännöksillä ei saisi rajoittaa tavaran palauttamista tai muita vastaavia kysymyksiä koskevia jäsenvaltioiden säännöksiä. (58)Joissakin tapauksissa kansallisissa lainsäädännöissä säädetään jo nykyisin, ettei varoja saa asettaa kuluttajan saataville ennen tietyn määräajan päättymistä. Näissä tapauksissa kuluttajat saattavat haluta varmistautua siitä, että he saavat ostamansa tavaran tai palvelun pikaisesti toimitetuksi. Sen vuoksi jäsenvaltioiden olisi voitava poikkeuksellisesti säätää liitännäisten luottosopimusten osalta, että jos kuluttaja nimenomaisesti pyytää ostamansa tavaran tai palvelun pikaista toimittamista, peruuttamisoikeuden käyttämisen määräaika voidaan lyhentää samaksi kuin määräaika, jota ennen varoja ei saa asettaa saataville. (59)Liitännäisissä luottosopimuksissa tavaran tai palvelun hankkiminen ja tätä tarkoitusta varten tehty luottosopimus tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskeva sopimus ovat toisistaan riippuvaisia. Mikäli kuluttaja käyttää unionin lainsäädäntöön perustuvaa peruuttamisoikeutta hankintasopimuksen osalta, liitännäisen luottosopimuksen ei näin ollen tulisi enää olla kuluttajaa sitova. Tämä ei saisi vaikuttaa liitännäisiin luottosopimuksiin sovellettavaan kansalliseen lainsäädäntöön, jos hankintasopimus on rauennut tai jos kuluttaja on käyttänyt kansalliseen lainsäädäntöön perustuvaa peruuttamisoikeuttaan. Se ei saisi myöskään vaikuttaa kansallisilla säännöksillä kuluttajille annettuihin oikeuksiin, joiden mukaan kuluttajan ja tavaroiden toimittajan tai palveluiden suorittajan välillä ei voida tehdä sitoumusta tai suorittaa maksua tavaroiden tai palvelujen hankinnan rahoittamiseksi, ellei kuluttaja ole allekirjoittanut luottosopimusta tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevaa sopimusta. (60)Sopimuspuolilla olisi oltava oikeus irtisanoa toistaiseksi tehty luottosopimus. Lisäksi luotonantajalla tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajalla olisi oltava oikeus, jos luottosopimuksessa tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevassa sopimuksessa on niin sovittu, objektiivisesti perustelluista syistä keskeyttää kuluttajan oikeus tehdä nostoja toistaiseksi voimassa olevan luottosopimuksen perusteella. Tällaisia syitä voivat olla esimerkiksi epäily luoton luvattomasta tai petollisesta käytöstä tai huomattavasti kasvanut riski siitä, että kuluttaja ei kykene täyttämään velvoitettaan maksaa luotto takaisin. Tämän direktiivin ei ole tarkoitus vaikuttaa kansalliseen sopimusoikeuteen, jolla säännellään sopimuspuolten oikeuksia päättää luottosopimus sopimusrikkomuksen perusteella. (61)Kuluttajalla olisi tietyin edellytyksin oltava mahdollisuus vaatia oikeuksiensa täyttämistä luotonantajalta tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajalta, mikäli syntyy hankintasopimusta koskevia ongelmia. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin määritettävä, missä määrin ja millä edellytyksin kuluttajan on vaadittava tavaran toimittajalta tai palvelun suorittajalta oikeuksiensa täyttämistä, erityisesti panemalla vireille kanne tätä vastaan, ennen kuin hän voi vaatia niitä luotonantajalta tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajalta. Kuluttajilta ei saisi poistaa oikeuksia, jotka perustuvat myyjän tai palvelun suorittajan ja luotonantajan tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan yhteisvastuuta koskevaan kansalliseen lainsäädäntöön. (62)Kuluttajan olisi voitava täyttää velvoitteensa ennen luottosopimuksessa sovittua määräpäivää. Kuten unionin tuomioistuimen asiassa Lexitor antamassa tuomiossa todetaan, kuluttajan oikeus vähennykseen luoton kokonaiskustannuksista luoton ennenaikaisen takaisinmaksun yhteydessä kattaa kaikki kuluttajalle aiheutuneet kustannukset. Jos luotto maksetaan takaisin ennenaikaisesti, luotonantajalla olisi oltava oikeus saada oikeudenmukainen ja objektiivisesti perusteltu korvaus ennenaikaiseen takaisinmaksuun suoraan liittyvistä kustannuksista ottaen huomioon myös luotonantajalle aiheutuvat mahdolliset säästöt. Korvauksen laskentamenetelmän määrittelyssä on kuitenkin noudatettava useita periaatteita. Luotonantajalle maksettavan korvauksen laskemisen olisi oltava avoin ja kuluttajan kannalta ymmärrettävä jo ennen sopimuksen tekoa ja joka tapauksessa luottosopimuksen täyttämisaikana. Lisäksi laskentamenetelmän olisi oltava luotonantajan kannalta helppokäyttöinen ja toimivaltaisten viranomaisten suorittamaa korvauksen valvontaa olisi helpotettava. Näin ollen ja koska kuluttajaluottoa ei sen keston ja suuruuden vuoksi rahoiteta pitkäaikaisilla rahoitusmekanismeilla, enimmäiskorvauksen määrä olisi vahvistettava kiinteämääräisenä. Tällainen toimintatapa vastaa kuluttajaluottojen erityisluonnetta, eikä se saisi vaikuttaa toimintatapaan muiden, pitkäaikaisten rahoitusmekanismien avulla rahoitettavien tuotteiden, esimerkiksi kiinteäkorkoisten kiinnitysluottojen kohdalla. (63)Jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus säätää, että luotonantaja voi vaatia korvausta ennenaikaisesta takaisinmaksusta vain, jos 12 kuukauden aikana takaisin maksettu määrä ylittää jäsenvaltioiden määrittelemän kynnysarvon. Vahvistaessaan kynnysarvon, joka ei saisi olla suurempi kuin 10 000 euroa, jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon kuluttajaluottojen keskimääräinen määrä markkinoillaan. (64)Sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan edistämiseksi sekä kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi koko unionin alueella on tarpeen varmistaa todellista vuosikorkoa koskevien tietojen vertailukelpoisuus kaikkialla unionissa. (65)Korkokantojen, todellisten vuosikorkojen ja/tai kuluttajalle myönnettävien luottojen kokonaiskustannusten ylärajojen vahvistaminen on yleinen käytäntö useissa jäsenvaltioissa. Tällaiset ylärajat ovat osoittautuneet hyödyllisiksi kuluttajille. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden olisi voitava säilyttää nykyiset oikeudelliset säännöksensä. Kuluttajansuojan tehostamiseksi ilman, että jäsenvaltioille asetetaan tarpeettomia rajoituksia, koko unionissa olisi kuitenkin otettava käyttöön korkoja, todellisia vuosikorkoja ja kuluttajalle luotosta aiheutuvia kokonaiskustannuksia koskevat ylärajat. (66)Eri jäsenvaltioiden lainsäädännöissä on merkittäviä eroja sen suhteen, millaisia menettelytapoja sovelletaan luottosopimusten myöntämiseen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamiseen. Vaikka luotonvälitykseen osallistuu tunnetusti monentyyppisiä toimijoita, unionin tasolla tarvitaan kuitenkin tiettyjä standardeja varmistamaan korkeatasoinen ammattimaisuus ja palvelu. (67)Sovellettavan unionin kehyksen ansiosta kuluttajien olisi voitava luottaa siihen, että luotonantajat, luotonvälittäjät ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajat ottavat huomioon kuluttajan edut luotonantajan, luotonvälittäjän ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajan kyseisenä ajankohtana käytettävissä olevien tietojen perusteella sekä kohtuulliset oletukset kuluttajan tilanteeseen liittyvistä riskeistä ehdotetun luottosopimuksen voimassaoloaikana. Keskeinen tekijä kuluttajien luottamuksen varmistamisessa on se, että alalta vaaditaan suurta tasapuolisuutta, rehellisyyttä ja ammattimaisuutta, asianmukaista muun muassa palkkioista aiheutuvien eturistiriitojen hallintaa ja kuluttajien edun mukaisen neuvonnan antamista. (68)On asianmukaista varmistaa, että asiaankuuluvalla luotonantajien, luotonvälittäjien ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien henkilöstöllä on riittävä tietämys ja pätevyys ammattimaisuuden korkean tason saavuttamiseksi. Sen vuoksi olisi edellytettävä, että asianmukainen tietämys ja pätevyys osoitetaan yrityksen tasolla tietämystä ja pätevyyttä koskevien vähimmäisvaatimusten perusteella. Jäsenvaltioiden olisi voitava vapaasti ottaa käyttöön tai pitää yllä vastaavia yksittäisiin luonnollisiin henkilöihin sovellettavia vaatimuksia. Tämän direktiivin soveltamiseksi tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa toimintaa harjoittavaan henkilöstöön olisi kuuluttava sekä kaupankäyntiä hoitava henkilöstö että kauppojen toteutustoimintaa hoitava henkilöstö, johtohenkilöstö mukaan lukien, jolla on merkittävä tehtävä luottosopimukseen tai joukkorahoitusluottopalveluihin liittyvässä prosessissa. Henkilöitä, jotka hoitavat luottosopimukseen tai joukkorahoitusluottopalveluihin liittyvään prosessiin kuulumattomia tukitoimia, henkilöstöasioita hoitava ja tieto- ja viestintäteknologian tukihenkilöstö mukaan lukien, ei tulisi pitää tässä direktiivissä tarkoitettuna henkilöstönä. Jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, kuten tiedotuskampanjoita, käyttöoppaita ja työntekijöiden koulutusohjelmia, joilla tuetaan tietoisuuden lisäämistä tämän direktiivin vaatimuksista pienten ja keskisuurten luotonantajien (pk-yritysten) keskuudessa ja helpotetaan niiden noudattamista. (69)Jotta voitaisiin parantaa kuluttajien kykyä tehdä tietoon perustuvia päätöksiä lainanotosta ja lainojen vastuullisesta hoidosta, jäsenvaltioiden olisi edistettävä vastuullista lainanottoa ja -hoitoa koskevaa kuluttajavalistusta tukevia toimenpiteitä erityisesti kuluttajaluottosopimusten alalla. Tämä velvoite voitaisiin täyttää ottaen huomioon Euroopan unionin yhdessä Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) kanssa laatima talousasioiden tuntemusta koskeva kehys. Erityisen tärkeää on tarjota ohjausta kuluttajille, jotka ottavat kuluttajaluottoa ensimmäistä kertaa ja varsinkin digitaalisilla välineillä. Tässä yhteydessä komission olisi määriteltävä esimerkkejä hyvistä käytännöistä, joiden avulla kehitettäisiin lisää toimenpiteitä kuluttajien taloustietoisuuden parantamiseksi. Komissio voi julkaista tällaisia esimerkkejä hyvistä käytännöistä koordinoidusti muiden unionin säädösten perusteella laadittujen vastaavien kertomusten kanssa. (70)Koska täytäntöönpanomenettelyllä on merkittävät seuraukset luotonantajille, kuluttajille ja mahdollisesti finanssivakaudelle, on tarpeen kannustaa luotonantajia käsittelemään ilmeneviä luottoriskejä ennakoivasti varhaisessa vaiheessa ja ottamaan käyttöön tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan, että luotonantajat noudattavat riittävää pidättyvyyttä ja pyrkivät mahdollisuuksiensa mukaan tilanteen ratkaisemiseen muin keinoin ennen täytäntöönpanomenettelyn käynnistämistä. Olisi mahdollisuuksien mukaan löydettävä sellaisia ratkaisuja, joissa otetaan huomioon muun muassa kuluttajan yksilöllinen tilanne, kuluttajan etu ja oikeudet, hänen kykynsä maksaa luotto takaisin sekä asumiskustannusten kohtuullinen tarve ja rajoitetaan kuluttajille maksulaiminlyönneistä aiheutuvia kustannuksia. Jäsenvaltiot eivät saisi estää luottosopimuksen osapuolia sopimasta nimenomaisesti, että liitännäisen luottosopimuksen tarkoittamien tavaroiden tai tällaisten tavaroiden myymisestä saatavan tulon siirtäminen luotonantajalle riittää luoton takaisinmaksuksi. (71)Lainanhoitojoustotoimenpiteisiin voi sisältyä luottosopimuksen täydellinen tai osittainen jälleenrahoitus tai luottosopimuksen aiempien ehtojen muuttaminen. Tällainen muuttaminen voi sisältää muun muassa luottosopimuksen voimassaoloajan jatkamisen, luottosopimuksen tyypin muuttamisen, maksuerän maksamisen lykkäämisen kokonaan tai osittain tietyltä ajanjaksolta, koron muuttamisen, maksuvapaan kauden tarjoamisen, osittaisen takaisinmaksun, valuutan muuntamisen ja velan osittaisen anteeksiannon ja velan vakautuksen.

(72)Kuluttajat, joilla on vaikeuksia täyttää rahalliset sitoumuksensa, hyötyvät erityisavusta velkojen hallinnassa. Velkaneuvonnan tavoitteena on auttaa taloudellisissa ongelmissa olevia kuluttajia ja opastaa heitä siten, että he voivat mahdollisuuksien mukaan maksaa takaisin maksamattomat velkansa sekä säilyttää kohtuullisen elintason ja ihmisarvonsa. Tämä ammattimaisten toimijoiden, jotka eivät ole luotonantajia, luotonvälittäjiä, joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajia tai luotonhallinnoijia, antama yksilöllinen ja riippumaton apu voi sisältää oikeudellista neuvontaa, varojen hallintaa ja velanhoitoa sekä sosiaalista ja psykologista apua. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että riippumattomien ammattimaisten toimijoiden tarjoamat velkaneuvontapalvelut asetetaan suoraan tai välillisesti kuluttajien saataville ja että kuluttajat, joilla on vaikeuksia maksaa velkansa takaisin, ohjataan velkaneuvontapalveluihin ennen täytäntöönpanomenettelyn aloittamista. Jäsenvaltiot voivat edelleen vapaasti pitää voimassa tai ottaa käyttöön tällaisia palveluja koskevia erityisiä vaatimuksia. (73)Markkinoiden avoimuuden ja vakauden varmistamiseksi ja kunnes yhdenmukaistamisessa on edetty pidemmälle, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että on toteutettu aiheelliset toimenpiteet luotonantajien ja joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoajien sääntelemiseksi tai valvomiseksi. (74)Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että luotonantajiin, jotka eivät ole luottolaitoksia, sovelletaan asianmukaista hyväksyntämenettelyä, johon kuuluu näiden luotonantajien merkitseminen rekisteriin, ja toimivaltaisen viranomaisen suorittamia valvontajärjestelyjä. (75)Tällä direktiivillä säännellään ainoastaan eräitä velvoitteita, joita luotonvälittäjillä on kuluttajia kohtaan. Jäsenvaltioiden olisi tämän vuoksi voitava vapaasti pitää voimassa tai ottaa käyttöön luotonvälittäjiä koskevia muita velvoitteita, mukaan lukien edellytykset, joilla luotonvälittäjä voi periä maksuja kuluttajalta, joka on pyytänyt hänen palvelujaan. (76)Luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen mukaisten luotonantajan oikeuksien siirto ei saisi heikentää kuluttajan asemaa. Kuluttajalle olisi myös tiedotettava asianmukaisesti luottosopimuksen tai joukkorahoitusluottopalvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen siirtämisestä