Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus: neuvoston päätös yhteisön mekanismin perustamisesta hätätilanteissa toteutettavien pelastuspalvelutoimien koordinointia varten"

(2001/C 253/06)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi aiheesta "Yhteisön mekanismin perustaminen hätätilanteissa toteutettavien pelastuspalvelutoimien koordinointia varten" KOM(2000) 593 lopullinen - 2000/0248 CNS,

ottaa huomioon neuvoston 24. lokakuuta 2000 perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon alueiden komitean puheenjohtajan 27. marraskuuta 2000 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n "maankäyttö, taajama-asiat, energia, ympäristö" tehtäväksi,

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelmasta pelastuspalvelun alalla" KOM(98) 768 lopull. (CdR 104/1999 fin)(1),

ottaa huomioon valiokunta 4:n helmikuun 9. päivänä 2001 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 8/2001 rev., jonka esittelijä oli Páris Koukoulópoulos (EL/PES),

hyväksyi 4. ja 5. huhtikuuta 2001 pitämässään 38. täysistunnossa (4. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

ALUEIDEN KOMITEAN NÄKEMYKSET JA SUOSITUKSET

Johdanto

1. AK panee merkille ehdotuksen neuvoston päätökseksi yhteisön mekanismin perustamisesta hätätilanteissa toteutettavien pelastuspalvelutoimien koordinointia varten. Päätösehdotuksen tavoitteena on parantaa kansalaisten, ympäristön ja omaisuuden suojelua sekä Euroopan unionin alueella että sen ulkopuolella tapahtuvien luonnonkatastrofien, teknologian aiheuttamien suuronnettomuuksien ja ympäristökatastrofien yhteydessä (satunnaispäästöistä aiheutuva meren pilaantuminen mukaan luettuna) perustamalla uusi yhteisön mekanismi pelastuspalvelutoimia varten.

2. Ehdotetun mekanismin yleistavoitteena on tarjota tukea hätätilanteissa sekä avustustoimien koordinoinnin helpottaminen yhteisön alueella, kun avunpyynnön esittäjänä on jäsenvaltio, tai yhteisön ulkopuolella silloin, kun avunpyynnön esittää yhteisön jäsenyyttä hakenut valtio. Mekanismi on avoin yhteisön jäsenyyttä hakeneille Keski- ja Itä-Euroopan maille (KIE-maille) sekä assosioituneille maille (Kypros, Malta ja Turkki) tietyin edellytyksin.

Komission ehdotusten yleinen tausta

3. Pohjana nykyiselle hätätilanteiden hallintaa koskevalle Euroopan unionin järjestelmälle on 8 päivänä heinäkuuta 1991 annettu päätöslauselma jäsenvaltioiden keskinäisen avunannon parantamisesta luonnonkatastrofin tai teknologisen suuronnettomuuden tapahtuessa(2).

4. Lisäksi komissio on tehnyt joukon toissijaisuusperiaatteeseen pohjautuvia pelastuspalvelualaa koskevia aloitteita, joista useimmat sisältyvät yhteisön pelastuspalvelun alan viisivuotiseen toimintaohjelmaan (2000-2004)(3). Näihin toimiin sisältyy ympäristöasioiden pääosastossa toimiva, vuorokauden ympäri päivystävä pelastuspalvelun toimintarakenne. Rakenteen tehtävänä on helpottaa ja koordinoida muiden jäsenvaltioiden antamaa apua pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle sekä kerätä validoituja tietoja ja levittää niitä jäsenvaltioille. Siltä puuttuu kuitenkin kyky avun koordinointiin.

5. Viime vuosien kokemukset ja eräitä EU:n alueita pahasti koetelleet suuret onnettomuudet ovat osoittaneet, ettei yhteisön nykyisen järjestelmän avulla kyetä mobilisoimaan merkittäviä ja riittäviä voimavaroja jäsenvaltioissa eikä koordinoimaan toimia tarvittavalla tavalla.

6. Tästä syystä on selvästi tarpeen perustaa huomattavasti vahvempi yhteisön mekanismi luonnonkatastrofien, teknologian aiheuttamien suuronnettomuuksien ja ympäristökatastrofien (satunnaispäästöistä aiheutuva meren pilaantuminen mukaan luettuna) aiheuttamien hätätilanteiden hallintaa varten.

7. Komission ehdotuksessa otetaan huomioon Santa María da Feirassa 19.-20. kesäkuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät, joissa kehotettiin komissiota viipymättä tekemään pelastuspalvelualaa koskevia ehdotuksia. Mekanismin perustamisen on määrä täydentää nykyistä yhteisön pelastuspalvelun alan toimintaohjelmaa (2000-2004) ja vahvistaa jäsenvaltioiden välistä avunantoa.

Ehdotetut erityistoimet

8. Komission ehdotuksessa pidetään - tarvittavan poliittisen sitoutumisen lisäksi - tärkeinä seuraavia toimia.

9. Avustustoimien voimavarojen ennaltamäärittely. Nimetään etukäteen ne jäsenvaltioiden pelastuspalvelujen yksiköt, jotka ovat käytettävissä erittäin lyhyellä varoitusajalla (yleensä 2-24 tunnin kuluessa onnettomuuden sattumisesta) ja jotka voidaan nopeasti toimittaa paikalle (yksiköiden kokoonpano vaihtelee hätätilanteen luonteen ja siinä ilmenevien erityistarpeiden mukaan).

10. Toimintakyvyn parantamiseen tähtäävä koulutusohjelma. Tarkoituksena on perustaa koulutusohjelma, jolla parannetaan näiden yksiköiden yhteistoimintakykyä ja edistetään sitä, että ne täydentävät parhaalla mahdollisella tavalla toisiaan. Ohjelmaan sisältyy yhteisiä kursseja ja harjoituksia sekä mahdollisuus lähettää yksikköihin kuuluvia lyhyille komennuksille muihin jäsenvaltioihin.

11. Arviointi- ja koordinointiryhmät. Kyseinen ryhmä pyrkii parantamaan toiminnan tehokkuutta ja koordinointia paikan päällä ja määrittämään, mitä voimavaroja tarvitaan kipeimmin hätätilanteen hallitsemiseksi, sekä toimii tarvittaessa yhteydenpitäjänä apua pyytäneen maan toimivaltaisiin viranomaisiin.

12. Yhteisen hätäviestintäjärjestelmän luominen. Kehitetään yhteinen operatiivinen hätäviestintäjärjestelmä jäsenvaltioiden pelastuspalveluhallintojen ja komission asianomaisten yksiköiden välille.

13. Edellä mainitut pelastusyksiköt ovat mekanismin ydintekijä. Hätätilanteiden hallinta vaatii kuitenkin aina suurta joustavuutta. Tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltioille ja EU:n ulkopuolisille maille on annettava mahdollisuus pyytää myös muita voimavaroja, kuten erikoishenkilöstöä ja -kalustoa, joita ne tarvitsevat selviytyäkseen kyseisestä tilanteesta.

14. Tällaisia voimavaroja voisivat tarjota jäsenvaltioiden pelastuspalvelusta vastaavat viranomaiset, mutta myös valtiovallasta riippumattomat järjestöt ja muut (esim. alue- ja paikallistason) asianmukaiset organisaatiot. Koordinoijana toimisivat asianmukaiset EU:n yksiköt, ja toiminta tapahtuisi apua pyytäneen jäsenvaltion pelastuspalvelusta vastaavien valtiollisten, alueellisten tai maakunnallisten viranomaisten alaisuudessa kunkin jäsenvaltion lakien ja asetusten mukaisesti. Komission ehdotuksen mukaan on välttämätöntä turvautua luotettaviin tieteellisiin ja teknisiin verkkoihin, jotka voivat osaltaan arvioida vaaroja. Lisäksi olisi aiheellista laatia jäsenvaltiokohtainen vapaaehtoisjärjestörekisteri, jossa annetaan tiedot asianmukaisin välinein varustetuista erikoisyksiköistä.

AK:n näkemykset ehdotuksista

15. Kun otetaan huomioon, että suuronnettomuudet tapahtuvat paikallis- tai aluetasolla ja niiden vaikutukset ovat pitkäaikaisia, AK kiinnittää huomiota tarpeeseen luoda institutionaaliset puitteet, joiden avulla voidaan tehokkaasti hallita luonnonkatastrofeista, teknologian aiheuttamista suuronnettomuuksista ja ympäristökatastrofeista johtuvia hätätilanteita, jotka toistuvasti uhkaavat Euroopan unionia ja sen ulkopuolisia maita. Poliittisten puitteiden on kunnioitettava toissijaisuusperiaatetta ja niissä on otettava huomioon myös tarve edistää keskinäistä avunantoa. Poliittisten puitteiden tavoitteena on:

16. edistää jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten välistä kokemusten ja teknologian vaihtoa;

17. edistää pitkän aikavälin suunnittelustrategioiden kehittämistä (poikkeuksellisten sääolosuhteiden ennustamismenetelmät, tulvantorjuntajärjestelmät, maanjäristysten ennakointi jne.);

18. kehittää nopeita yhteys- ja tiedotusverkkoja jäsenvaltioiden sekä samantyyppisistä ongelmista kärsivien alueiden paikallis- ja alueviranomaisten välille;

19. mahdollistaa yhteinen, koordinoitu toiminta suurkatastrofeista aiheutuvien vakavien yhteiskunnallisten ongelmien ratkaisemiseksi, erityisesti EU:n syrjäisillä ja eristyneillä alueilla, joilla maantieteelliset, topografiset, yhteiskunnalliset ja taloudelliset erityispiirteet pahentavat onnettomuuden vaikutusta ja edellyttävät erityisapua hätätilanteissa;

20. tukea monitieteellisten ryhmien tutkimustyötä poikkeuksellisten sääolosuhteiden ennustamismenetelmien kehittämiseksi ja ympäristöriskien arvioimiseksi;

21. painottaa entistä enemmän sellaisten uuden teknologian sovellutusten käyttöä ja kehittämistä, jotka voivat auttaa lieventämään onnettomuuksien vaikutuksia ja erityisesti pienentämään uhrien määrää;

22. parantaa keskinäisen avun organisointia EU:n kansalaisten välillä luonnonkatastrofien, teknologian aiheuttamien suuronnettomuuksien ja ympäristökatastrofien sattuessa;

23. tehdä ero kriisinhallintaoperaatioiden puitteissa tehtävien pelastuspalveluoperaatioiden ja muuntyyppisten katastrofiapuoperaatioiden välillä, sillä viimeksi mainituilla operaatioilla on omat erityispiirteensä, kuten Santa Marìa da Feirassa 19.-20. kesäkuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmissä huomautetaan(4);

24. lievittää alue- ja paikallistasolla onnettomuuksien keskipitkän ja pitkän aikavälin vaikutuksia (jälleenrakennus, toiminnan ja palveluiden uudelleen käynnistäminen, väestölle ja eniten kärsineille ryhmille aiheutuneiden sosiaalisten ja psykologisten vaikutusten käsitteleminen, onnettomuusalueen kehitykselle aiheutuneet vauriot);

25. tarjota erityisjärjestelyin erityistukea Euroopan alueille, jotka ovat kärsineet vakavista katastrofeista ja käynnistää erityistoimia niiden laajempien ihmisryhmien suojelemiseksi ja auttamiseksi, joiden olosuhteisiin ja elämänlaatuun nämä tapahtumat ovat suoraan vaikuttaneet.

AK:n suositukset

26. On tarkasteltava ja tutkittava lähemmin niiden alueiden erityisongelmia, jotka ovat toistuvasti joutuneet suurkatastrofien uhreiksi ja joilla tieteellisten ja tilastollisten tutkimusten valossa on suuri vaara joutua uudelleen saman- tai muuntyyppisten suurkatastrofien uhreiksi, laatimalla kattava eurooppalainen peruskirja uusista vaaravyöhykkeistä alueellisista pelastuspalvelusuunnitelmista.

27. Päätökseen tulisi sisällyttää joukko lainsäädännöllisiä toimenpiteitä ja varata rahoitusta sellaisiin alueita mahdollisesti sivuaviin toimiin, joilla pyritään lisäämään tietämystä sekä vahvistamaan yhteisiä menetelmiä ja käytänteitä, jotka helpottavat uusien yksiköiden yhteistyötä, pelastustoimia, avuntarjontaa, vaikutuksien arviointia ja hätätilanteiden hallintaa.

28. Pelastuspalveluyksiköihin on pyrittävä saamaan sellaisia työntekijöitä ja asiantuntijoita, jotka tuntevat sekä paikalliset olosuhteet että uusien toimien käytännön soveltamiseen liittyvät vaikeudet tarkoituksenmukaisia keinoja käyttäen.

29. On tehtävä ero kriisinhallintaoperaatioiden puitteissa tehtävien pelastuspalveluoperaatioiden ja muuntyyppisten katastrofiapuoperaatioiden välillä, koska viimeksi mainituilla operaatioilla on omat erityispiirteensä.

30. Läheisyysperiaatteen mukaisesti alue- ja paikallisviranomaisten tulee perustaa jokaiseen jäsenvaltioon keskuksia, joihin kerätään kriisinhallintaan ja avustusoperaatioihin tarvittavaa materiaalia. Lisäksi on varauduttava operatiivisten yksiköiden koordinointiin. Näin voidaan mobilisoida merkittävät ja riittävät resurssit vakavissa onnettomuustapauksissa.

31. Komissio ilmoittaa selkeästi haluavansa yhdistää nykyisen toimintaohjelman ehdotettuun mekanismiin. Alueiden komitea kannattaa yhdistämistä, sillä näin varmistetaan johdonmukaisuus ja täydentävyys nykyisen ohjelman ja ehdotetun uuden mekanismin toimien välillä.

Bryssel 4. huhtikuuta 2001.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert

(1) EYVL C 293, 13.10.1999, s. 53.

(2) EYVL C 198, 8.7.1991, s. 1.

(3) EYVL L 327, 21.12.1999, s. 53.

(4) SN 200/2000 ADD 1, 19.-20.6.2000, s. 19.