FI Euroopan unionin virallinen lehti C 339/24

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamisesta kaupankäyntivarastoa ja uudelleenarvopaperistamista koskevien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan valvontamenettelyn osalta”

KOM(2009) 362 lopullinen – 2009/0099 COD

(2010/C 339/06)

Yleisesittelijä: Peter MORGAN

Neuvosto päätti 10. syyskuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohdan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamisesta kaupankäyntivarastoa ja uudelleenarvopaperistamista koskevien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan valvontamenettelyn osalta

KOM(2009) 362 lopullinen – 2009/0099 COD.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti 29. syyskuuta 2009 antaa asian valmistelun ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaoston tehtäväksi.

Asian kiireellisen luonteen vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi työjärjestyksen 57 artiklan nojalla 20.–21. tammikuuta 2010 pitämässään 459. täysistunnossa (tammikuun 20. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Peter Morganin ja hyväksyi seuraavan lausunnon äänin 162 puolesta ja 4 vastaan 18:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Ehdotetun direktiivin (jäljempänä ”direktiivi”) taustalla ovat Jacques de Larosièren asiantuntijaryhmän raportin päätelmät ja suositukset. ETSK on jo antanut lausuntonsa kyseisestä raportista ja tukee sitä laajasti. (1) Direktiivi on laadittu pankkien omien varojen riittävyyttä koskevan kansainvälisen Basel II -kehyksen puitteissa. Talous- ja rahoitusasioiden neuvosto on muokannut tekstiä Pittsburghissa järjestetyn G20-kokouksen jälkeen. ETSK tukee luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta annettua direktiiviä 2006/48/EY ja sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annettua direktiiviä 2006/49/EY muuttavan direktiivin yleistä linjaa.

1.2 Tässä lausunnossa selitetään pankkien merkittävää roolia rahoituskriisissä ja sitä, miten sääntely ja valvonta epäonnistuivat. ETSK katsoo, että direktiivillä puututaan moniin sääntelyn heikkouksiin ja että se auttaa korjaamaan pankkien toiminnan ja hallinnon tärkeimpiä puutteita. Näillä asetuksilla ei sinänsä korjata pankkiirien itsekeskeistä asennetta, joka oli kriisin tärkeä tekijä. Pankkialan sidosryhmien intressit on tunnustettava, ja suurten pankkilaitosten yhteiskunnallisesta vastuusta on tultava toissijaisuuden sijaan keskeinen aihe.

1.3 Kriisin taustalla olivat seuraavat pääasialliset tekijät:

— Luottolaitokset myönsivät luottoa asiakkaille, joiden luottokelpoisuus ei ollut riittävä.

— Luottolaitosten vähittäismyyntihenkilöstön palkka-, palkkio- ja kannustinjärjestelmät olivat monissa tapauksissa epäasianmukaisia.

— Pankit loivat luottoarvopapereita ilman tarvittavaa asianmukaista huolellisuutta.

— Pankit hankkivat kyseisiä arvopapereita soveltamatta tarvittavaa asianmukaista huolellisuutta.

— Pääomavarannot olivat riittämättömiä, erityisesti pankkien kaupankäyntivarastoissa.

— Luotiin taseen ulkopuolisia yksikköjä, joita ei pääomitettu riittävästi.

— Sovellettiin vääristyneitä ja epäasianmukaisia kannustus- ja palkitsemisjärjestelmiä, jotka johtivat lyhytnäköisyyteen ja liiallisen riskin ottoon.

— Sääntely on ollut luonteeltaan myötäsyklistä.

— Riskinhallinnassa oli järjestelmään liittyviä puutteita omien arvopaperien laadun, pääomavarantojen riittävyyden ja erilaisten palkka- ja palkkiojärjestelmien institutionaalisten riskien kasaantumiseen kohdistuvan vaikutuksen osalta.

— Pankkien asioiden hoito ei ollut avointa, mikä esti lainanantajia, lainaajia, vastapuolia, sijoittajia, analyytikkoja ja jopa riippumattomia johtajia toimimasta siten kuin rahoitusmarkkinoilla olisi odotettu.

— Makrovakausvalvonta ja kansainvälinen koordinointi olivat riittämättömiä.

1.4 ETSK pitää myönteisenä, että komissio työskentelee yhdessä rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan elimen ja Baselin komitean kanssa hioakseen palkkaa ja palkkioita sekä pääomavaatimuksia koskevia ehdotuksiaan. Pankkialalla on EU:lle perustavanlaatuista taloudellista merkitystä, mutta samalla se on potentiaalisesti liikkuva ala. On olennaisen tärkeää löytää maailmanlaajuisia ratkaisuja, jotta voidaan välttää sääntelyn katvealueiden hyväksikäytön EU:n rahoitusalalle aiheuttamat haitat, ja EU:n on oltava tässä aloitteellinen. Näin asioiden pitäisi olla. EU:lla ei ole varaa ottaa käyttöön sääntelyä, joka poikkeaa huomattavasti muualla harjoitetusta sääntelystä.

1.5 ETSK tukee palkka- ja palkkiopolitiikan laatimista ja täytäntöönpanoa varten ehdotettuja pääperiaatteita. Mikäli ennen kriisiä olisi sovellettu tiettyjä näistä periaatteista, monet pahennusta herättävät ja kiusalliset palkkiot olisi voitu välttää.

1.6 Useimmilla toimialoilla johdon bonusten absoluuttinen määrä määritellään enimmäisprosenttiosuutena palkasta. ETSK katsoo, että pankkialan pitäisi soveltaa samanlaisia käsitteitä vaihteleviin korvausjärjestelmiinsä, koska pankkiirien asema ei mitenkään oikeuta johtoa rajoittamattomiin korvausjärjestelmiin. Tässä yhteydessä ETSK pitää myönteisenä, että merkittäviä luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä vaaditaan perustamaan palkkiokomitea.

1.7 ETSK toteaa, että direktiivissä ollaan enemmän huolissaan korvausten rakenteesta kuin niiden määrästä. ETSK on kuitenkin huolissaan myös korvausten määrästä. Komitea toivoo uusien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan ja -suunnitelmien vakausanalyysien yhdessä rajoittavan liiallista ja vaihtelevaa korvausjärjestelmää. ETSK myöntää, että EU:lla ei ole sinänsä palkkatasoa koskevia valtuuksia.

1.8 ETSK panee tyytyväisenä merkille, että palkkoja ja palkkioita koskevat säännökset eivät rajoita perustamissopimuksen 137 artiklan 5 kohdan ja kansallisten sopimus- ja työlainsäädäntöjen yleisten periaatteiden soveltamista eivätkä työmarkkinaosapuolten oikeuksia työehtosopimusneuvotteluissa.

1.9 ETSK antaa täyden tukensa direktiivissä eritellyille entistä suuremmille pääomavaatimuksille. Niihin kuuluvat erityisesti

— säännökset pääomavaatimusten tiukentamiseksi sellaisten varojen osalta, joita pankit pitävät kaupankäyntivarastossaan lyhytaikaista kauppaa varten

— monimutkaisia arvopaperistamisia koskevat ajantasaistetut pääomavaatimukset, joita sovelletaan sekä rahoitustoimintaan että kaupankäyntivarastoihin.

1.10 Komitea panee merkille, että ehdotus ei enää sisällä erityisen monimutkaisia uudelleenarvopaperistamisia koskevaa lujitettua valvontaprosessia. ETSK odottaa valvojien kuitenkin noudattavan tässä asiassa huolellisuutta ja huomauttaa, että valvojilla on edelleen käytettävissään kaikki korjaavat toimenpiteet.

1.11 ETSK:n kantaan ovat vaikuttaneet tosiseikat, jotka tulivat ilmi Yhdysvaltojen arvopaperimarkkinoiden valvontaviranomaisen (SEC) tekemästä tutkimuksesta, jossa käsitellään vähittäisalan asuntovakuudellisten arvopaperien, velkarypäsvakuudellisten velkasitoumusten (CDO-instrumenttien) ja muiden vastaavien varojen arvon romahtamista. (2) Luottoluokituslaitokset vaikuttivat osaltaan näiden arvoltaan alentuneiden omaisuuserien vastuuttomaan luomiseen, mikä on maksanut kehittyneille maille satoja miljardeja dollareita. Investointipankit ovat syyllistyneet luottoluokituslaitosten auttamiseen ja rohkaisemiseen, kun taas useimmat pankit eivät ymmärtäneet näiden arvopapereiden omistamiseen sisältyviä riskejä. Kuten Jacques de Larosièren ryhmä totesi, on olennaista, että näiden (luottoluokituslaitoksia koskevien) säädösmuutosten myötä sijoittajat osoittavat entistä suurempaa huolellisuutta ja harkintakykyä ja että myös valvontaa parannetaan. ETSK kannatti tätä suositusta luottoluokituslaitoksista antamassaan lausunnossa, ja antaa nyt tukensa ehdotetulle direktiiville, koska siinä vaaditaan pankkeja ja valvontaviranomaisia toimimaan suosituksen mukaisesti.

1.12 Direktiivin liitteessä I olevassa 4 kohdassa annetaan uudet ja kattavat julkistamista koskevat vaatimukset. ETSK tukee niitä. Mikäli niitä olisi käytetty ennen kriisiä, olisi voitu välttyä monelta murheelta. Se, että liitteessä II keskitytään likviditeettiin ja tapahtumariskiin, on niin ikään myönteistä. Ilman säännösten teknistä analyysiä ETSK on saanut komissiolta vahvistusta siitä, että pankkikriisin ytimessä oleva markkinoiden maksuvalmiuskriisi torjutaan näillä toimenpiteillä.

1.13 ETSK katsoo tarkoituksena olevan, että yritystason maksuvalmiuskysymyksiä käsitellään seuraavassa vakavaraisuusdirektiivissä (vakavaraisuusdirektiivi 4). Kriisin seurauksena tämä on perusedellytys.

1.14 ETSK panee merkille, että direktiiviehdotuksessa ei mitenkään käsitellä taseen ulkopuolisia erillisyhtiöitä mutta että asia sisältyy itse asiassa heinäkuussa 2009 annettuun komission direktiiviin 2009/83/EY. Vakavaraisuusdirektiivin 95 artiklassa säädetään jo, että pankin on tehtävä laskelmat alulle panemiaan omaisuuseriä koskevista pääomavaatimuksista, paitsi jos se pystyy ”siirtämään merkittävän luottoriskin”. Heinäkuussa annetussa direktiivisissä tämän säännöksen tulkintaa tiukennetaan kahdella merkittävällä tavalla. Jos tämä selvennys olisi tehty jo ennen kriisiä, erillisyhtiöiden osuus kriisiin olisi ollut huomattavasti pienempi.

1.15 ETSK on huolissaan siitä, että luoton myymisellä kuluttajille epäasiallisesti oli huomattava rooli kriisin kehittymisessä. Komission tiedonannossa vähittäismarkkinoille tarkoitetuista paketoiduista sijoitustuotteista (3) ongelmaa näytetään käsiteltävän siten, että sillä pyritään sääntelemään myyntiolosuhteita ja erityisesti kyseisessä prosessissa ilmeneviä eturistiriitoja. Tämä perustuu rahoitusvälineiden markkinoista annetussa direktiivissä 2004/39/EY säädettyihin ehtoihin.

1.16 Julkistaminen on avain rahoitusmarkkinoiden elvyttämiseen. ETSK on tyytyväinen siihen, että ehdotettu julkistamisen laajuus ja sidosryhmien mahdollisuus saada tietoja ovat riittävät, jotta sidosryhmät voivat saada tarvitsemansa tiedot liiketoiminnan harjoittamiseksi yksittäisen laitoksen kanssa. Ehdotetussa direktiivissä asetetut julkistamisvaatimukset on ymmärrettävä luottolaitosdirektiivin 2006/48/EY 147 artiklan näkökulmasta. Siinä luottolaitokset velvoitetaan julkistamaan vaaditut tiedot.

1.17 Vuoden 2009 marraskuussa HSBC- ja Standard Chartered Bank -pankkien johtajat ilmaisivat huolensa siitä, että sääntelyviranomaisten ehdottamat pääomavaatimukset ovat liiallisia ja haitallisia ja että ne jarruttavat sekä elpymistä että kehitystä. Tällaista näkökantaa pankkiireilta voisi odottaakin, mutta nämä eivät ole tavallisia pankkiireita. Kumpikaan pankki ei saa hallituksen tukea. Standard Chartered -pankin johto itse asiassa auttoi suunnittelemaan Yhdistyneen kuningaskunnan pankkitukijärjestelmän. ETSK kehottaa komissiota varmistamaan, että ehdotetut pääomavaatimukset ovat oikeasuhtaiset riskiin nähden, kun ne tasapainotetaan tarvittavalla asianmukaisella huolellisuudella ja asianmukaisella riskinvalvonnalla.

1.18 ETSK katsoo, että komission tulisi laatia analyysi, jotta saataisiin käsitys siitä, mikä vaikutus nyt tarkasteltavalla direktiiviehdotuksella on paitsi pankkien pääomasijoituksiin myös talouskasvuun, työpaikkojen luomiseen ja elpymiseen yleensä.

2. Johdanto

2.1 Lyhyt selvitys pankkijärjestelmän kriisistä auttaa näkemään direktiivin oikeassa valossa. Lisää näkökulmia pankkikriisiin tarjotaan Yhdistyneen kuningaskunnan rahoituspalveluviraston johtajan Adair Turnerin laatimassa raportissa (4).

2.2 Vähittäispankkien liiketoimintaan kuuluu pitkän aikavälin lainojen antaminen lyhyen aikavälin talletusten perusteella. Sitä kutsutaan maturiteettitransformaatioksi, ja se on riskialtista. Jos kaikki tallettajat päättäisivät ottaa rahansa pois, pankilla ei olisi riittävästi rahaksi muunnettavia varoja. Vastaavasti, jos lainanottajat laiminlöisivät sitoumuksensa, pankin pääomat pienenisivät ja vaarana olisi maksukyvyttömyys. Tämän välttämiseksi vähittäispankit pitävät rahaksi muunnettavia varantoja taseessa ja tekevät muiden pankkien kanssa varmistusjärjestelyjä. Viimeisenä keinona keskuspankki voi toimia lainanantajana. Pankkialalla säädetään pankin omien varojen määrästä suhteessa pankin sitoumuksiin lainaottajien mahdollisilta laiminlyönneiltä suojautumiseksi.

2.3 Pankit tekevät myös kauppaa omaan lukuunsa. Sitä varten niillä on myös pääomaa. Nämä pääomavarannot ovat perinteisesti olleet vaatimattomia, koska kaupankäyntivaraston mahdollisten tappioiden odotettiin olevan vähäisiä, sillä listattujen varojen katsottiin käyvän helposti kaupaksi. Kaupankäyntivarastoa tukeva pääoma laskettiin potentiaalista tappiota arvioivalla VaR-menetelmällä (value-at-risk). Pankit perustivat myös taseen ulkopuolisia erillisyhtiöitä. Ne olivat vahvasti velkarahoitteisia ja mahdollisesti riskialttiita, mutta koska niiden katsottiin olevan taseen ulkopuolisia, sääntelyviranomaiset käsittelevät niitä riippumattomina yksikköinä. Kriisin puhjetessa monet erillisyhtiöt otettiin kuitenkin takaisin pankin taseeseen maineen pelastamiseksi, vaikka mitään pääomavarantoja ei ollut ennalta varattu tämän mahdollisuuden varalta.

2.4 Viranomaisilla oli osansa pankkikriisin kehittymisessä. Sääntelyviranomaiset hyväksyivät pankkien oman pääoman. Rahapolitiikasta vastaavat viranomaiset EKP:tä lukuun ottamatta pitivät korkokannat liian alhaisina liian kauan. Jopa euroalueella korkokannat olivat aivan liian matalia tietyille talouksille. Poliittisella näyttämöllä Yhdysvaltain hallitus pakotti pankit järjestämään harkitsemattomia kiinnitysluottoja subprime-laina-asiakkaille. Säästämisaste aleni länsimaissa, ja lainanoton kasvu oli rahoitettava aasialaisin varoin. Näillä tekijöillä edistettiin riskialtista pankkitoimintaa.

2.5 Pankit myönsivät subprime-kiinnityslainoja, niputtivat ne ja myivät ne edelleen. Tämä toiminta laajeni Yhdysvaltojen ulkopuolelle. Luottoluokituslaitosten avulla nämä niput jaettiin eriksi, joiden luottoluokitukset olivat erilaisia. Tällä tavoin monien maksama korko oli paljon riskitöntä korkotasoa suurempi. Uudelleenarvopaperistamisella niputettiin uudelleen olemassa olevat velkaerät, jolloin niiden taustalla olevia arvopapereita ei voitu jäljittää. Luottoarvopaperien aakkossoppa päätyi omien varojen kaupankäyntivaraston ja erillisyhtiöiden kaupan tärkeäksi osaksi. Tämän keskittymisen aiheuttamaa valtavaa riskiä ei tunnistettu.

2.6 Syntyi luottoarvopaperien alkuunpanemisen ja jakamisen tulva. Kuten Adair Turner on osoittanut, kasinotalouden toimien soveltamisalan ja laajuuden rinnalla reaalitalouden taloudellinen toiminta oli pientä. Edetäkseen vielä nopeammin pankit lakkasivat turvautumasta pelkästään talletuksiin ja perustivat lainauksensa hyvin lyhyen aikavälin lainaukseen rahan tukkumarkkinoilla. Maturiteettitransformaatiosta oli tullut mielipuolista. Sitten Yhdysvaltain keskuspankki alkoi nostaa korkokantoja ja kasinotalous päättyi.

2.7 Subprime-kiinnityslainan ottaneet alkoivat laiminlyödä sitoumuksiaan. Luottoluokituslaitokset alensivat massiivisesti luottoarvopaperien luokituksia. Pankit kaikkialla yrittivät myydä näitä varoja, ja se johti järjestelmän kaatumiseen. Hinnat romahtivat. Enää ei ollut myyntikelpoisuuden tuomaa maksuvalmiutta. Pankit eivät tienneet toisten pankkien tilaa, joten luottamus haihtui ja pankkien välinen kauppa tukkumarkkinoilla pysähtyi. Maksuvalmiuden puutteen takia kaikenlaiset pankit joutuivat vaikeuksiin. Lehmanin annettiin kaatua samalla, kun toiset pankit Yhdysvalloissa ja muualla tarvitsivat valtavasti hallituksen tukea selviytyäkseen.

2.8 Korvausjärjestelmillä oli taipumus lisätä riskinottoa luottolaitoksissa. Kannustimet johtivat kaikilla tasoilla siihen, että keskityttiin lyhyen aikavälin voittoon piittaamatta pitkän aikavälin riskeistä. Pankkien välisen kaupan kierre loi keinotekoisen talouden, joka oli irrallaan reaalitaloudesta ja jossa palkkiot olivat irrallaan todellisen maailman normeista. Lainasalkkujen laatu huononi dramaattisesti. Sijoittajat ja muut tahot olivat samanlaisen lyhyen aikavälin paineen alla. Joissakin tapauksissa jopa asiakaspalvelussa toimivaa vähittäismyyntihenkilöstöä kannustettiin antamaan luottokortteja ja kiinnityslainoja asiakkaille, joiden luottokelpoisuus oli kyseenalainen.

2.9 Sääntelyn uudistamisen on perustuttava kokemuksista oppimiseen. Pankkien pääoman määrää ja laatua on parannettava radikaalisti. Kaupankäyntivarastoa vastaan varattua pääomaa pitäisi lisätä huomattavasti ja VaR-kaavaa tarkistaa. Pääoman laskennasta on tultava suhdanteita tasaavaa. Riskinarvioinnin on oltava varovaisempaa. Maturiteettitransformaatioon liittyviä maksuvalmiusriskejä on arvioitava uudelleen, koska kriisissä sekä myyntikelpoisuuden että tukkumarkkinoiden tuoma maksuvalmius petti.

2.10 Sääntelyn uudistaminen ei riitä. Markkinamekanismit ja osakkeenomistajien entistä parempi osallistuminen ovat olennaisia. Suurin ongelma on avoimuuden puute. Pankkilainojen, varojen, varantojen ja pankkien riskiprofiilien on oltava julkisia. Kyseisen avoimuuden ansiosta lainanantajat, lainanottajat, osakkeenomistajat, johtajat ja analyytikot voivat toimia siten kuin markkinoilla pitäisi.

2.11 Hallituksen poliittiset, rahapoliittiset ja sääntelyyn liittyvät epäonnistumiset on korjattava niin, että pankkiirit joutuvat palaamaan järkevään pankkitoimintaan ja edellyttämään asiakkailtaan harkintaa. Eräissä jäsenvaltioissa vähittäisasiakkaita on suojeltava luottolaitosten huolettomalta lainaamiselta.

2.12 Yrityshallinnon valvontaa on parannettava. Riskinhallinta ja laaja valvonta edellyttävät aivan uutta näkökulmaa. Palkoissa ja palkkioissa tarvitaan pidemmän aikavälin näkemystä. Niillä on heikentämisen sijaan tuettava riskinhallintaa, ja ne pitäisi sovittaa osakkeenomistajien ja sidosryhmien pitkän aikavälin etuihin. Kaikkien niiden työntekijöiden palkat ja palkkiot, joiden ammatillisella toiminnalla on olennainen vaikutus pankin riskiprofiiliin, pitäisi määritellä kyseisen profiilin puitteissa.

2.13 Pankkikriisi on tuonut huomion keskipisteeseen ongelman vähittäispankkien ja investointipankkien yhdistämisestä yhdeksi instituutioksi, jonka voidaan katsoa olevan liian suuri kaatumaan. Yhdistäminen on monella tavalla järkevää, koska monet investointipankkien toimet tuottavat tarvittavia välineitä sekä vähittäis- että yritysasiakkaille. Keskeinen ongelma on välillinen ja usein välitön tarpeellinen takaus, jonka valtio antaa niille, jotka tekevät vähittäistalletuksia. Se aiheuttaa moraalisen vaaran investointipankkialalla ja voi kannustaa liialliseen riskinottoon. Vuoden 1929 romahduksen jälkeen Yhdysvaltojen Glass–Steagall-lailla vahvistettiin vähittäis- ja investointipankkien institutionaalista erottamista. Se kumottiin vuonna 1999, koska päällekkäisyys oli kehittynyt liian suureksi. Jos näitä kahta toimintoa ei eroteta esimerkiksi uudella Glass–Steagall-lailla, on olennaista, että pääomavaatimusjärjestelmä on riittävän tiukka, jotta investointipankkeja voidaan estää kaatamasta vähittäispankkeja.

3. Komission direktiivin pääsisältö

Muutokset, jotka on lisätty direktiiviin Pittsburghin kokouksen jälkeen ja jotka ovat olennaisia ETSK:n näkökulmasta, esitetään kursivoinnilla.

3.1 Pankkialalla harjoitettu liiallinen ja varomaton riskinotto on johtanut yksittäisten rahoituslaitosten konkursseihin sekä järjestelmäongelmiin jäsenvaltioissa ja muualla maailmassa. Valvontaviranomaiset ja sääntelyelimet, G20-ryhmä ja Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitea mukaan luettuina, ovat yhtä mieltä siitä, että epäasianmukaiset palkka- ja palkkiorakenteet ovat olleet yksi riskinottoon vaikuttaneista tekijöistä. Rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan elimen laatimat kansainvälisesti sovitut ja hyväksytyt periaatteet ja normit ovat tässä yhteydessä erityisen merkittäviä.

3.2 Jotta huonosti suunnitellut palkka- ja palkkiorakenteet eivät vaikuttaisi haitallisesti, luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille tulisi asettaa nimenomainen velvollisuus luoda ja ylläpitää sellaisia palkka- ja palkkiopolitiikkoja ja -käytäntöjä, jotka ovat sopusoinnussa tehokkaan riskienhallinnan kanssa.

3.3 On tärkeää, että palkka- ja palkkiopolitiikkaa ja -käytäntöjä koskeva uusi velvollisuus pannaan täytäntöön johdonmukaisella tavalla. Näin ollen on syytä määritellä aihetta koskevat perusperiaatteet sen varmistamiseksi, että palkka- ja palkkiorakenne ei kannusta liialliseen riskinottoon ja että se on sovitettu kyseisen laitoksen riskinottohalun, arvojen ja pitkän aikavälin etujen mukaiseksi.

3.4 Perusperiaatteisiin kuuluvat muun muassa seuraavat seikat:

— Palkka- ja palkkiopolitiikka on sopusoinnussa moitteettoman ja tehokkaan riskienhallinnan kanssa ja edistää sitä eikä houkuttele liialliseen riskinottoon, joka ylittää luottolaitoksen hyväksymän riskitason.

— Palkka- ja palkkiopolitiikka noudattaa luottolaitoksen liiketoimintastrategiaa, tavoitteita, arvoja ja pitkän aikavälin etuja.

— Tulosta arvioidaan monivuotisessa kehyksessä, jotta voidaan varmistaa, että arviointi perustuu pidemmän aikavälin tulokseen ja että palkka- ja palkkiojärjestelmän tulosperusteisten osatekijöiden tosiasiallinen maksaminen kattaa sellaisen ajanjakson, jossa otetaan huomioon yrityksen liiketoiminnan perussykli ja sen liiketoimintariskit.

— Työsopimuksen ennenaikaiseen päättymiseen perustuvat maksut perustuvat pidemmän aikavälin tulokseen, ja ne suunnitellaan siten, että epäonnistumista ei palkita.

— Taattu muuttuva palkkio on poikkeus, ja sitä maksetaan vain uuden henkilöstön palkkaamisen yhteydessä ja ainoastaan ensimmäisenä vuonna.

— Vähintään 50 prosenttia palkan ja palkkion muuttuvasta osasta on maksettava osakkeina tai käteiselle vaihtoehtoisina soveltuvina välineinä, joihin on sovellettava asianmukaista pidätyspolitiikkaa.

— Jos bonus on merkittävä, sen huomattavan osan maksua lykätään asianmukaisen ajan, ja maksu perustuu yrityksen toiminnan tuloksellisuuteen tulevaisuudessa. Vähintään 40:ää prosenttia ja ylempään johtajistoon kuuluvien henkilöiden osalta vähintään 60:tta prosenttia vastaavan bonuksen osan maksua lykätään vähintään kolmeksi vuodeksi, ja se annetaan suhteutettuna.

— Palkan ja palkkion muuttuva osa, mukaan luettuna lykätty osuus, maksetaan tai annetaan vain, jos se on laitoksen taloudellisen tilanteen kannalta kestävää.

3.5 ”Merkittävien” luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten on perustettava palkkiokomitea. ”Merkittävät” luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset määritellään niiden koon, sisäisen organisaation sekä niiden toiminnan luonteen, laajuuden ja monitahoisuuden mukaisesti.

3.6 Toimivaltaisilla viranomaisilla olisi myös oltava valtuudet määrätä taloudellisia tai muita toimenpiteitä tai seuraamuksia, jos rikotaan vaatimusta, jonka mukaan palkka- ja palkkiopolitiikan on oltava sopusoinnussa moitteettoman ja tehokkaan riskienhallinnan kanssa. Toimenpiteiden ja seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.

3.7 Jotta edistettäisiin valvontatoimien lähentymistä palkka- ja palkkiopoliitikkojen ja -käytäntöjen arvioinnissa, Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean tulisi varmistaa, että pankkialan moitteettomasta palkka- ja palkkiopolitiikasta on olemassa suuntaviivat.

3.8 Koska huonosti suunnitellut palkka- ja palkkiopolitiikat ja kannustinjärjestelmät voivat lisätä kohtuuttomasti luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin kohdistuvia riskejä, toimivaltaisten viranomaisten olisi tarvittaessa velvoitettava asianomaiset yksiköt toteuttamaan laadullisia tai määrällisiä toimenpiteitä. Laadullisiin toimenpiteisiin kuuluu muun muassa., että luottolaitoksia tai sijoituspalveluyrityksiä vaaditaan vähentämään riskiä, joka sisältyy niiden toimintaan sekä palkka- ja palkkiorakenteisiin. Määrällisiin toimenpiteisiin kuuluu vaatimus omien varojen lisäämisestä.

3.9 Sen varmistamiseksi, että luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten palkka- ja palkkiorakenteet ja niihin liittyvä riski ovat markkinoiden kannalta riittävän läpinäkyviä, kyseisten laitosten ja yritysten olisi julkistettava tietoja sellaista henkilöstöä koskevasta palkka- ja palkkiopolitiikasta ja -käytännöistä, jonka ammatillisella toiminnalla on olennainen vaikutus kyseisen laitoksen riskiprofiiliin.

3.10 Arvopaperistamisille, joissa muita arvopaperistamisia niputetaan uudelleen ja joissa luottoriski on tavanomaista suurempi, olisi asetettava omat pääomavaatimuksensa, jotka toimisivat selvinä pidäkkeinä ja estäisivät luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä sijoittamasta arvopaperistamisiin, jotka ovat erityisen monimutkaisia ja riskialttiita.

3.11 Uudelleenarvopaperistamisessa niputetaan uusiksi arvopapereiksi arvopaperistettuja vastuita, joihin liittyy keskipitkän aikavälin riski. Luottoluokituslaitokset ja markkinaosapuolet ovat yleensä pitäneet niitä vähäisinä luottoriskeinä. Tällaisiin uudelleenarvopaperistamisiin liittyy kuitenkin suurempi riski kuin tavanomaisiin arvopaperistamisiin, kun otetaan huomioon niiden monimutkaisuus ja alttius korrelaatiosuhteessa oleville tappioille. Sen vuoksi ehdotuksessa asetetaan niille tiukemmat pääomavaatimukset kuin saman luottoluokituksen saaneille tavanomaisille arvopaperistetuille omaisuuserille.

3.12 Markkinariskiä koskevien pääomavaatimusten laskemiseen käytettäville sisäisille malleille asetettuja vaatimuksia olisi tiukennettava, koska kyseisten mallien suorituskyky on viime aikoina ollut heikkoa. Niiden olisi erityisesti katettava paremmin kaupankäyntivarastoon sisältyvät luottoriskit. Lisäksi pääomaa koskeviin velvollisuuksiin olisi sisällyttävä stressitilanteisiin sovitettu osa, jolla tiukennetaan pääomavaatimuksia markkinaolosuhteiden vaikeutuessa ja pienennetään myötäsyklisyyspotentiaalia.

3.13 Rajoittamatta ehdotetussa direktiivissä nimenomaisesti vaadittujen tietojen antamista tiedonantovelvollisuudella tulisi pyrkiä siihen, että markkinaosapuolet saavat tarkat ja kattavat tiedot kunkin laitoksen riskiprofiilista. Sen vuoksi laitoksia olisi vaadittava antamaan lisätietoja, joita ei direktiivissä nimenomaisesti mainita, jos se on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.

3.14 Laitoksia koskevaa tiedonantovelvollisuutta olisi tiukennettava merkittävästi arvopaperistamisen alalla. Vaatimuksissa olisi otettava huomioon erityisesti kaupankäyntivarastoon kuuluvien arvopaperistettujen omaisuuserien riskit.

Bryssel 20. tammikuuta 2010 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) EUVL C 318, 23.12.2009, s. 57.

(2) EUVL C 277, 17.11.2009, s. 117.

(3) KOM(2009) 204 lopullinen.

(4) The Turner Review, UK Financial Services Authority, maaliskuu 2009.