KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPPA-NEUVOSTOLLE, EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Talouspolitiikan koordinoinnin ensimmäisen EU-ohjausjakson päättäminen:Ohjeet vuosien 2011–2012 kansallisia toimia varten

NOSTETAAN EU KRIISISTÄ ENTISTÄ VAHVEMPANA

Euroopan unioni kamppailee historiansa pahimman talouskriisin kanssa. Sekä hallitukset että kansalaiset ovat joutuneet kohtamaan ennennäkemättömiä paineita, ja hyvin lyhyessä ajassa on tehty aivan uudenlaisia ratkaisuja. Tämä on ollut paitsi kallista myös vaivalloista. Kriisi ei alkanut Euroopasta, vaan myös muut talousmahdit ovat kärsineet samantapaisista häiriöistä. EU:n sisällä kriisin vaikutukset ovat vaihdelleet maasta toiseen – jotkin jäsenvaltiot ovat nousseet laskusuhdanteesta nopeasti, toisilla taas on yhä edessään valtavia haasteita. Komission ennusteiden perusteella EU:n talous on elpymässä, mutta elpyminen on edelleen epätasaista ja siihen kohdistuu edelleen epävarmuustekijöitä.

Paluuta entiseen ei ole: kolmen viime vuoden aikana koetut häiriöt ovat järkyttäneet ja muuttaneet yhteiskuntiamme perusteellisesti, kasvupotentiaalimme on kärsinyt, julkiset taloudet ja rahoitusjärjestelmät ovat heikentyneet ja työttömyys on koetellut suurta osaa väestöstä, erityisesti nuoria. Monilla on edessään vaikeuksia vielä joksikin aikaa, ja toisille taas alkaa valjeta, että he saattavat joutua seuraamaan talouden elpymistä jäämällä itse ilman työtä. Monissa paikoissa reaktiona on ollut viha ja turhautuminen.

Kriisin myötä on kirkastunut, että jäsenvaltioiden taloudet ovat sidoksissa toisiinsa niin kuin tulevaisuutemmekin. EU muodostaa yhteisen talousalueen, ei 27:ää erillistä taloutta. Se, mikä vaikuttaa yhteen jäsenvaltioon, vaikuttaa kaikkiin. Tämä pätee erityisesti niihin euroalueen 17 jäsenvaltioon, joilla on yhteinen raha. Jotta kasvun edellytykset saadaan palautettua ja voidaan varmistaa, että jäsenvaltioiden kehityssuuntaukset tukevat eivätkä häiritse toisiaan, kollektiivinen EU:n ulottuvuus on voitava ottaa huomioon kansallisessa päätöksenteossa jo ennen kuin päätöksiä tehdään. Vahvemman EU:n tason koordinoinnin tarve ei johdu yksinomaan kriisistä. Makrotalouden epätasapainotilat ovat muodostuneet vähitellen vuosien mittaan, minkä vuoksi monilla jäsenvaltioilla oli kriisin puhjetessa vain niukasti tai ei lainkaan liikkumavaraa. Politiikan koordinoinnin lujittaminen on EU:lle myös paras keino vastata globalisoitumisen tuomiin haasteisiin. Kriisi ei ole vaikuttanut EU:n ulkopuolisiin kehittyviin talouksiin yhtä voimakkaasti, vaan niiden kasvu on ollut voimakasta: voidakseen säilyttää elintasonsa EU:n on pyrittävä jatkuvasti kehittämään kilpailukykyään maailmanmarkkinoilla.

Tärkein opetus on ollut se, että keskittymällä pelkästään julkisen talouden alijäämää koskeviin vakaus- ja kasvusopimuksen kriteereihin ja heikkoon täytäntöönpanoon ei pystytty estämään vakavien ongelmien syntymistä muilla osa-alueilla. Sen vuoksi keskeiset ongelmat havaittiin liian myöhään. Ja kun ne vihdoin huomattiin, emme olleet valmiit puuttumaan toistemme ongelmiin rakentavassa hengessä, minkä vuoksi tuloksesta ei syntynyt kollektiivista vastuuta. Toteutetut toimet olivat aivan liian usein markkinapaineiden sanelemia.

Välittömän kriisin uhatessa EU on toteuttanut yhteisiä, johdonmukaisia ja kattavia toimenpiteitä – on laadittu elvytyssuunnitelmia, koordinoitu pankkien pelastamista ja uudelleenjärjestelyä ja uudistettu kokonaan rahoituspalvelujen valvonta, on myönnetty makrotaloudellista apua useille jäsenvaltioille[1], on otettu käyttöön uusi tukimekanismi euroalueen rahoitusvakauden turvaamiseksi ja asetettu kunnianhimoisia tavoitteita uudelle uralle kohti älykästä, kestävää ja sosiaalista osallisuutta edistävää kasvua osana Eurooppa 2020 -strategiaa[2].

On syntymässä uusi EU:n talouden ohjaus- ja hallintajärjestelmä. EU:n välineet muotoillaan kokonaan uudelleen komission lainsäädäntöehdotusten ja neuvoston puheenjohtajan alaisuuteen perustetun erityistyöryhmän valmistelutyön pohjalta niin, että voidaan estää makrotalouden epätasapainotilojen syntyminen ja vahvistaa vakaus- ja kasvusopimuksen toimintaa. Vuoden 2011 keväällä euroalueen jäsenvaltiot ja useat muut jäsenvaltiot[3] sopivat lisätoimista kilpailukyvyn, työllisyyden, julkisen talouden kestävyyden ja rahoitusvakauden parantamiseksi Euro Plus -sopimuksen nojalla.

EU soveltaa nyt uutta työmenetelmää, EU-ohjausjaksoa. Tarkoituksena on varmistaa, että keskeisistä painopisteistä keskustellaan yhdessä EU:n tasolla ennen kuin päätöksiä tehdään kansallisella tasolla. Keskustelujen tulokset on otettava huomioon kansallisessa päätöksenteossa ja erityisesti kansallisten talousarvioiden ja rakenteellisten uudistusten yhteydessä niin, että kansalliset ja EU:n toimet toteutetaan koordinoidusti oikeassa järjestyksessä, jotta saavutetaan tuloksia ja voidaan seurata niitä.

Komissio on arvioinut jäsenvaltioiden esittämät ohjelmat ja esittää nyt arviointinsa perusteella sekä maakohtaisia että euroalueelle osoitettuja suosituksia. Ohjeet koskevat vain keskeisiä tavoitteita, jotka olisi saavutettava seuraavien 12–18 kuukauden kuluessa. Kyseessä on tietoinen valinta: on keskityttävä tärkeimpiin haasteisiin ja siihen, mitä tänä aikana voidaan realistisesti saavuttaa kunkin jäsenvaltion erityistilanne huomioon ottaen. Ulkoista rahoitustukea saaville jäsenvaltioille komissio esittää vain yhden suosituksen: niiden on toteutettava ohjelmasitoumuksensa aikataulun mukaisesti. Oheisasiakirjoissa esitetään yksityiskohtaisempi analyysi, jossa tarkastellaan rakenteellisia näkökohtia ja viitataan keskipitkän aikavälin tavoitteisiin, erityisesti niihin, jotka liittyvät Eurooppa 2020 -strategian täytäntöönpanoon. Sen jälkeen kun neuvosto on hyväksynyt ohjeet, jokaisen jäsenvaltion tulisi ottaa ne huomioon kansallisessa päätöksenteossaan ja vuotuisissa budjettimenettelyissään.

Laatikko 1: Ensimmäinen EU-ohjausjakso

EU-ohjausjakso alkoi tammikuussa 2011, kun komissio esitti EU:n tärkeimmät sosioekonomiset haasteet vuotuisessa kasvuselvityksessä ja yhteisessä työllisyysraportissa[4]. Kevään Eurooppa-neuvosto vahvisti kasvuselvityksessä annetut ohjeet ja täydensi niitä. Tältä pohjalta jäsenvaltioita pyydettiin esittämään huhtikuun lopussa vakaus- tai lähentymisohjelmat, joissa tarkastellaan niiden julkisen talouden tilannetta, sekä kansalliset uudistusohjelmat, joissa esitellään niiden tärkeimmät toimenpiteet kasvun ja työllisyyden tukemiseksi ja Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseksi[5]. Lisäksi useimmat Euro Plus -sopimukseen osallistuvat jäsenvaltiot ovat antaneet sopimukseen perustuvia erityissitoumuksia (ks. jäljempänä).

Komissio on arvioinut nämä ohjelmat ja sitoumukset ja esittää nyt maakohtaiset ohjeensa, jotta kesäkuussa kokoontuva Eurooppa-neuvosto voi päättää ensimmäisen ohjausjakson. On totta, että uudistusten tulokset eivät näy hetkessä, mutta komission suositukset osoittavat, millä aloilla uusia toimenpiteitä on toteutettava juuri nyt.

Ensimmäisten kokemusten perusteella komissio katsoo, että EU-ohjausjaksosta voi tulla tehokas hallintamenetelmä, joka tukee kansallista ja EU:n päätöksentekoa yhdennetyllä, läpinäkyvällä ja oikea-aikaisella tavalla. Tätä varten jäsenvaltioiden on sovittava keskeisistä poliittisista linjauksista yhdessä ja noudatettava neuvoston antamia suosituksia:

- Kun vakaus- ja lähentymisohjelmat ja kansalliset uudistusohjelmat esitetään samaan aikaan, EU voi arvioida kansallisia kasvu- ja finanssipoliittisia strategioita rinnatusten ja havaita niihin mahdollisesti sisältyvät riskit, epätasapainotilat tai ristiriitaisuudet, jotka muuten jäisivät huomaamatta. Tätä varten komissio esittää jokaiselle jäsenvaltiolle yhdennetyt suositukset, joissa otetaan huomioon niiden taustalla olevat eri oikeusperustat. Neuvostoa kehotetaan antamaan jokaiselle jäsenvaltiolle yksi suosituskokonaisuus, johon sisältyy neuvoston lausunto kyseisen maan julkisen talouden tilanteesta.

- Yhdistämällä EU:n tasolla annetut ja maakohtaiset ohjeet voidaan kansallisista suunnitelmista keskustella EU:n tavoitteiden luomaa taustaa vasten. Tämä tarkoittaa, että EU:n ulottuvuus voidaan ottaa huomioon kansallisessa päätöksenteossa jo ennen kuin päätöksiä tehdään. Toisaalta EU voi ottaa huomioon kansalliset pyrkimykset ja päättää EU:n tasolla toteutettavista täydentävistä toimenpiteistä esimerkiksi Eurooppa 2020 -strategian lippulaiva-aloitteiden[6] yhteydessä.

- Lyhyen aikavälin ohjeistuksen ja keskipitkän aikavälin tavoitteiden avulla EU ja sen jäsenvaltiot voivat ajan myötä kehittää oikeanlaisia uudistuksia ja vahvempia ja paremmin koordinoituja toimintamalleja.

KOMISSION ARVIOT JA SUOSITUKSET

Komission kokonaisarvio on, että jäsenvaltioiden esittämät ohjelmat muodostavat hyvän lähtökohdan tukea Euroopan talouden elpymistä, tarttua julkisen talouden haasteisiin ja toteuttaa kunnianhimoisia uudistuksia kansallisella tasolla. Vuotuisen kasvuselvityksen ohjeet on suurelta osin sisällytetty kansallisiin toimenpiteisiin. Kansallisten tavoitteiden hyväksyminen osoittaa, että jäsenvaltiot ovat merkittävässä määrin sitoutuneet Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseen. [7]

Komissio toteaa kuitenkin huolestuneena, että näiden sitoumusten yhdistelmä ei takaa, että EU saavuttaisi päätavoitteensa vuoteen 2020 mennessä. Kansallisten sitoumusten pohjalta EU pystyisi saavuttamaan päästöjen vähentämistä, uusiutuvia energialähteitä ja koulunkäynnin keskeyttämisen ehkäisemistä koskevat tavoitteet. Sen sijaan työllisyyttä, tutkimus- ja kehittämistoimintaa, energiatehokkuutta, korkea-asteen koulutusta ja köyhyyden poistamista koskevat tavoitteet edellyttävät lisätoimia.

Vuosina 2011–2012 jäsenvaltioilla on edessään kauaskantoisia haasteita erityisen vaativassa tilanteessa. Julkisen talouden liikkumavara on hyvin rajallinen, ja kansalaisten keskuudessa vallitsee monissa jäsenvaltioissa suuri tyytymättömyys, kun kriisin vaikutukset alkavat tuntua. Viimeaikaisista tapahtumista johtuvien paineiden vuoksi on kuitenkin alettu harkita tai panna täytäntöön monia sellaisia rakenteellisten heikkouksien korjaamiseen tähtääviä muutoksia, joihin tarttumista on monissa tapauksissa viivytetty jo vuosia. Tämä suuntaus on kaikkein ilmeisin niissä jäsenvaltioissa, jotka saavat tukea EU:lta, muilta jäsenvaltioilta ja IMF:ltä, mutta se näkyy tavalla tai toisella kaikissa kansallisissa ohjelmissa.

Arviossaan komissio toteaa arvostavansa jäsenvaltioiden jo hyväksymien uudistusten laaja-alaisuutta. Se myöntää, ettei ole olemassa kaikille sopivaa patenttiratkaisua tai ihmelääkettä: kaikkien ei pidä tehdä kaikkea heti paikalla, eikä se olisi mahdollistakaan. Ottaen huomioon tilanteen vakavuuden ja talouksien keskinäiset riippuvuussuhteet komissio kuitenkin suosittaa, että kansallisella tasolla toteutetaan toimenpiteitä seuraavilla vuotuisessa kasvuselvityksessä mainituilla aloilla:

Kasvun edellytykset

- Nyt kun jo 24 jäsenvaltiota on joutunut liiallista alijäämää koskevaan menettelyyn ja julkisen velan määrä on huolestuttavan suuri, useimmat hallitukset ovat ryhtyneet toteuttamaan kauaskantoisia toimenpiteitä julkisen talouden vakauttamiseksi. Tätä varten niiden on tehtävä kansallisiin talousarvioihin huomattavia taso- ja rakennemuutoksia sekä meno- että tulopuolelle. Eräissä jäsenvaltioissa on vahvistettu finanssipoliittista kehystä muun muassa ottamalla käyttöön menokattoja ja ns. velkajarruja, mikä on merkittävä edistysaskel. Monissa jäsenvaltioissa on myös aloitettu julkishallinnon ja sosiaaliturvajärjestelmien uudistus, jotta menotasot saadaan paremmin hallintaan. Komissio katsoo, että liiallisten alijäämien korjaamisessa on erittäin tärkeää pitäytyä sovituissa määräajoissa ja toteuttaa vakautustoimia nopeasti niin, että voidaan edetä kohti neuvoston määrittelemiä julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteita. Komissio kehottaa ottamaan näiden toimenpiteiden yhteydessä tarkoin huomioon julkisten menojen ja verorakenteiden laadun, jotta kasvua edistävät menokohteet kuten tutkimusinvestoinnit, koulutus ja energiatehokkuus voidaan säilyttää ennallaan tai jopa vahvistaa niitä.[8]

- Viime vuosikymmenen kuluessa muodostuneiden makrotalouden epätasapainotilojen korjaaminen on edennyt eräissä jäsenvaltioissa hitaasti, minkä vuoksi tarvitaan lisää korjaustoimia. Rakenteellisten heikkouksien korjaamiseen tähtääviä lisätoimia on toteutettava etenkin niissä jäsenvaltioissa, joissa on suuri vaihtotaseen alijäämä yhdistettynä huomattavaan kilpailukyvyn heikkenemiseen ja joissa velkarahoitusedellytykset olivat aiemmin suotuisat. Tämä saattaa joissain tapauksissa edellyttää työehtosopimusjärjestelmien tarkistamista yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa, jotta voidaan varmistaa, että palkat tukevat kilpailukykyä ja kehittyvät samansuuntaisesti tuottavuuden kasvun kanssa. Toisissa tapauksissa taas ensisijaisena haasteena on toteuttaa tuottavuutta lisääviä rakenneuudistuksia, jotka muun muassa ohjaavat taloudellista toimintaa kohti merkittävää lisäarvoa tarjoavia ja avoimia sektoreita. Niissä jäsenvaltioissa, joissa vaihtotase on ylijäämäinen, on havaittavissa tasapainottavia kehityssuuntauksia. Kotimaista kysyntää voitaisiin edelleen lisätä lähinnä työllisyyttä parantavilla ja palvelu- ja verkkomarkkinoita avaavilla toimenpiteillä.

- Monissa jäsenvaltioissa huolenaiheena on edelleen pankkisektorin kyky toimia tehokkaasti talouselämän hyväksi. Pankeille tehtävien uusien stressitestien tulokset julkaistaan pian, ja niiden perusteella on toteutettava välittömästi toimenpiteitä jäljellä olevien heikkouksien korjaamiseksi. EU:n tasolla käynnissä olevan sääntelyn tarkistamisen ohella komissio suosittaa useita järjestelmäuudistuksia, joiden avulla eräiden kansallisten järjestelmien hallintoa ja toimintaa voidaan modernisoida. Useissa jäsenvaltioissa olisi myös harkittava asuntolainoja koskevan sääntelykehyksen lujittamista, jotta voidaan estää asuntokuplien syntyminen ja vähentää kotitalouksien ylivelkaantuneisuutta.

Työmarkkinat liikkeeseen uusia työpaikkoja luomalla

- Useimmat jäsenvaltiot ovat ryhtyneet uudistamaan eläkejärjestelmiään. Tarkoituksena on sekä hillitä väestön ikääntymisestä aiheutuvia menoja tulevaisuudessa että luoda lisäkannustimia työurien pidentämiseksi. Lakisääteisen eläkeiän nostaminen ja eläkeiän sitominen elinajanodotteeseen ovat edelleen keskeisiä tavoitteita. Tehokas väline voi olla myös automaattisen tai johonkin malliin perustuvan yhteyden käyttöönotto eläkeiän ja elinajanodotteen välillä. Varhaiseläkejärjestelmien asteittainen poistaminen ja yli 50-vuotiaiden työntekijöiden työllistyvyyden parantaminen ovat tarpeellisia toimia. Kun otetaan huomioon finanssikriisin vaikutus yksityisiin eläkerahastoihin, kaksi- tai kolmipilarisiin järjestelmiin luottavien jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kukin pilari on myös yksinään elinkelpoinen. Se, riittävätkö eläkkeet takaamaan kunnollisen elintason, on jo ongelma useissa jäsenvaltioissa, tai siitä saattaa muodostua ongelma tulevaisuudessa.

- Useissa jäsenvaltioissa kriisi on lisännyt työttömyyttä jyrkästi. Joissain tapauksissa myös työllisyysaste on samalla merkittävästi supistunut, ja ongelma on iskenyt pahiten kaikkein haavoittuvimpiin ryhmiin. Tiettyjen ryhmien riski joutua toimettomiksi tai syrjäytyä saattaa toteutua, jos ongelmaan ei pystytä tarttumaan ajoissa. Tehokkaat tukitoimet ja työllisyyspalvelut ovat keskeisessä asemassa, jotta voidaan auttaa työttömiä pääsemään takaisin työelämään ja kehittämään edelleen taitojaan. Erityistä huomiota tarvitsevat myös köyhyydessä elävät ja muut erityisen haavoittuvat ryhmät.

- Useiden jäsenvaltioiden olisi pyrittävä nykyistä ennakoivammin parantamaan koulutuksen tuloksia ja pääsyä elinikäisen oppimisen piiriin, koska näin voidaan sekä parantaa työllistyvyyttä että kehittää inhimillistä pääomaa. Joissakin jäsenvaltioissa tarvitaan erityistoimenpiteitä koulupudokkaiden määrän vähentämiseksi ja oppisopimuspaikkojen ja ammatillisen koulutuksen lisäämiseksi. Kohdennettuja toimia suositellaan myös korkean nuorisotyöttömyyden vähentämiseksi. Monissa jäsenvaltioissa työvoima ikääntyy nopeasti, jolloin kasvun palatessa pullonkaulaksi muodostuu paheneva pula ammattitaitoisesta työvoimasta: siksi on ensiarvoisen tärkeää sovittaa yleissivistävän ja ammattikoulutuksen tulokset yhteen työmarkkinoiden tarpeiden kanssa.

- Monet jäsenvaltiot kärsivät yhä työmarkkinoiden lohkoutumisesta erityyppisten sopimusten kesken, ja niiden pitäisikin pyrkiä määrätietoisesti tehokkaampaan ja oikeudenmukaisempaan jouston ja turvallisuuden yhdistelmään työjärjestelyissä (ns. joustoturva). Tätä varten voidaan esimerkiksi tarkistaa työsuhdeturvalainsäädännön tasapainoa, jotta voidaan edistää työpaikkojen luomista, työmarkkinoille osallistumista, liikkuvuutta sektorilta toiselle ja inhimillisen pääoman kertymistä.

- Toistaiseksi ei ole kiinnitetty riittävästi huomiota erityisesti matalapalkkaisten ja alhaisen taitotason työntekijöiden verokiilan kaventamiseen. Julkisen talouden vakauttamispyrkimyksissään monet jäsenvaltiot haluavat tarkistaa kansallisissa talousarvioissaan sekä verotusta että menopuolta. Yleinen suositus on, että verotusta siirrettäisiin pois työn verotuksesta kohti kulutusveroja ja/tai ympäristötavoitteiden tukemista. Lisätoimet ovat tarpeen myös sosiaalisten ja vero-esteiden poistamiseksi niin, että voidaan tukea kotitalouksien toisen palkansaajan pysymistä työelämässä tai siirtymistä työelämään. Tässä yhteydessä suositeltavia keskeisiä toimenpiteitä ovat vero- ja etuusjärjestelmien tarkistaminen, lasten päivähoitopalvelujen saatavuuden parantaminen ja joustavampien työjärjestelyjen tarjoaminen.

Kasvun aikaistaminen

- Palveludirektiivin[9] täytäntöönpano on myöhässä useissa jäsenvaltioissa, mikä hidastaa tarpeettomasti palvelusektorin kehitystä. Näiden jäsenvaltioiden olisi nyt toteutettava eräitä konkreettisia toimenpiteitä, jotta ne voisivat hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia täysimääräisesti kasvun edistämiseksi ja työpaikkojen luomiseksi. Tätä varten on poistettava asiantuntijapalveluja koskevat perusteettomat rajoitukset, kuten kiintiöt ja suljetut piirit, edistettävä kilpailua verkkotoimialoilla ja hyödynnettävä julkisten hankintojen välityksellä investoituja suuria summia entistä strategisemmin.

- Jäsenvaltioiden on pohdittava, miten ne voivat julkisen talouden vakauttamisstrategioidensa puitteissa painottaa tutkimukseen ja koulutukseen sekä keskeisiin infrastruktuureihin kohdennettuja kasvua edistäviä menoja samalla kun menojen laatua ja palvelujen tehokkuutta kehitetään mahdollisimman pitkälle.

- On varmistettava, että innovatiiviset yritykset saavat tarvittavaa rahoitusta ja erityisesti pk-yritykset riskipääomaa. PK-yrityksiä on autettava toteuttamalla toimenpiteitä, jotka helpottavat yrityksen perustamista, esimerkiksi yksinkertaistamalla lisenssi- ja lupamenettelyjä ja vähentämällä niiden myöntämiseen tarvittavaa aikaa ja kustannuksia ja parantamalla sijoittajansuojaa.

- On syytä painottaa erikseen, että monissa jäsenvaltioissa on tarpeen parantaa energiatehokkuutta. Näin voidaan paitsi tukea energiavarmuutta ja vähentää osaltaan ilmastonmuutoksen vaikutuksia myös edistää innovatiivisten teknologioiden käyttöönottoa ja parantaa ammattitaitoa vaativien työpaikkojen luomista.

- Monissa jäsenvaltioissa on pyrittävä keventämään yritysten hallinnollista rasitusta ja parantamaan julkishallinnon ja oikeusjärjestelmän valmiuksia ja suorituskykyä. Useissa tapauksissa tarvitaan kiireellisiä toimenpiteitä liiketoimintaympäristön modernisoimiseksi byrokratiaa vähentämällä ja julkisten hankintamenettelyjen läpinäkyvyyttä lisäämällä. Useille jäsenvaltioille on myös annettu suositus tehostaa EU-varojen käyttöä.

Laatikko 2: Euro Plus -sopimus: ensimmäiset sitoumukset

Euro Plus -sopimus tehtiin maaliskuussa 2011 euroalueen valtion- ja hallitusten päämiesten kesken. Myöhemmin sopimukseen liittyivät Bulgaria, Tanska, Latvia, Liettua, Puola ja Romania. Sopimuksen tarkoituksena on vahvistaa rahaliiton talouspilaria, luoda uudenlainen talouspolitiikan koordinointi euroalueella ja parantaa kilpailukykyä, niin että lähentyminen syvenee. Sopimus koskee ensisijaisesti kansalliseen toimivaltaan kuuluvia aloja, jotka ovat kilpailukyvyn lisäämisen ja haitallisten epätasapainotilojen välttämisen kannalta avainasemassa. Sopimuksen tarkoituksena on toteuttaa erityisiä lisätoimia eli konkreettisia sitoumuksia ja toimenpiteitä, jotka ovat kunnianhimoisempia kuin EU:n puitteissa aiemmin sovitut toimet, ja vahvistaa niille toteuttamisaikataulu. Uudet sitoumukset sisällytetään kansallisiin uudistusohjelmiin ja vakaus- ja lähentymisohjelmiin, ja niitä valvotaan EU:n tavanomaisen valvontakehyksen avulla.

Valtaosa sopimuksen 23 osanottajavaltiosta on esittänyt sitoumuksia (yhteensä yli 100 eri toimenpidettä). Sitoumukset kattavat useimmat (tai kaikki) sopimuksen neljä osa-aluetta: kilpailukyvyn edistäminen, työllisyyden parantaminen, julkisen talouden kestävyyden tukeminen ja rahoitusvakauden vahvistaminen.

Kaikki sitoumukset eivät kuitenkaan ole yhtä kunnianhimoisia ja täsmällisiä:

- Viisi sopimukseen osallistuvaa jäsenvaltiota[10] ei ole vielä ilmoittanut sitoumuksistaan.

- Sitoumuksissa keskitytään yleensä kasvua tukevien uudistusten aikaistamiseen, jotta voidaan edistää kilpailukykyä, esimerkiksi verkkotoimialoilla ja palvelusektorilla. Monet niistä liittyvät työllisyyttä lisääviin toimiin, joissa pääpaino on koulutustulosten ja osaamistason parantamisessa. Eräät sitoumukset edellyttävät julkisen talouden vakauttamistoimenpiteitä, esimerkiksi kurinalaisemman finanssipolitiikan ankkuroimista kansalliseen lainsäädäntöön. Lisäksi sitoumukset koskevat jossain määrin myös rahoitusjärjestelmän vakauden tukemista erityisesti finanssialan toimijoiden kansallista valvontaa vahvistamalla. Lisäksi tulevaisuudessa olisi kiinnitettävä enemmän huomiota veropolitiikkojen käytännön koordinointiin parhaita käytäntöjä vaihtamalla, haitallisia käytäntöjä välttämällä ja esittämällä ehdotuksia petosten ja veronkierron torjumiseksi.

- Eräät sopimukseen osallistuvat jäsenvaltiot ovat sitoutuneet mitattaviin aloitteisiin, esimerkiksi panemaan täytäntöön erityislainsäädäntöä tai ohjelmia, joista mainitaan niihin sisältyvän rahoituksen määrä. Toiset taas ovat antaneet yleisluonteisempia sitoumuksia vähentää matalan taitotason työntekijöiden työttömyyttä, pitää yllä alhaista verorasitusta, parantaa liiketoimintaympäristöä byrokratiaa vähentämällä tai panna täytäntöön EU:n direktiivejä.

- Silloinkin kun on annettu erityisiä sitoumuksia, ne näyttäisivät liittyvän pikemminkin jo vireillä oleviin lainsäädäntöhankkeisiin kuin tulevaisuuteen tähtääviin uudistushankkeisiin, jotka olisi käynnistetty sopimuksen perusteella. Sopimuksessa esitetty painotus, jonka mukaan olisi keskityttävä parhaisiin käytäntöihin ja otettava vertailukohdaksi Euroopan ja muiden strategisten kumppanien parhaat suoritukset, ei näy toistaiseksi yhdessäkään sitoumuksessa.

Komissio esittää arvion sitoumuksista suositustensa yhteydessä. Monissa tapauksissa se antaa erityissuosituksia aloille, joita kuvataan yleisemmin sopimuksen perusteella tehdyissä sitoumuksissa. Näitä ovat mm. eläkeuudistus, työtulojen verotus ja osaamistason parantaminen.

JATKOTOIMET

Komissio kehottaa Eurooppa-neuvostoa hyväksymään nämä suositukset kesäkuussa 2011 pidettävässä kokouksessaan, jotta neuvosto voi sen jälkeen vahvistaa ne virallisesti.

EU:n tasolla jatketaan työtä EU-ohjausjakson jatkotoimien parissa:

- Lainsäätäjän olisi hyväksyttävä uusi lainsäädäntöpaketti talouden epätasapainotilojen ehkäisemisestä ja korjaamisesta ja vakaus- ja kasvusopimuksen lujittamisesta. Tämä vahvistaa yhteisiä välineitä, joiden avulla voidaan arvioida tilannetta ja varmistaa tarvittavat jatkotoimet.

- Neuvoston eri kokoonpanojen olisi tutkittava niiden asialistaan liittyviä kansallisia toimintalinjoja ja saavutuksia maakohtaisten suositusten valossa, seurattava täytäntöönpanoa ja toteutettava erikseen valituista aiheista vertaisarviointeja, jotta voidaan kannustaa jäsenvaltioita ottamaan oppia toistensa kiinnostavista käytännöistä.

- Euroryhmän olisi tiivistettävä toimintalinjojensa koordinointia sen jäsenille osoitettujen erityissuositusten pohjalta niin, että päähuomio on talouden epätasapainotilojen havaitsemisessa ja ehkäisemisessä. Sen olisi myös seurattava suositusten täytäntöönpanoa.

- Kuten Euro Plus -sopimuksessa todetaan, osallistuvien jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiehet valvovat sitoumusten täytäntöönpanoa poliittisesti. Komission alustavan arvion perusteella sopimukseen osallistuvien jäsenvaltioiden olisi määriteltävä sitoumuksensa täsmällisemmin niin, että tuloksia voidaan mitata ja niiden edistymistä seurata ajallisesti. Nämä sitoumukset olisi sidottava kansallisten uudistusohjelmien ja vakaus- tai lähentymisohjelmien kehitykseen ja täytäntöönpanoon.

- Euroopan parlamentille olisi annettava mahdollisuus tarkastella Eurooppa 2020 -strategian päätavoitteiden saavuttamista ja esittää näkemyksiään komission seuraavasta vuotuisesta kasvuselvityksestä. Myös Euroopan talous- ja sosiaalikomitealla ja alueiden komitealla on tässä oma tehtävänsä.

- Komissio seuraa maakohtaisten suositusten täytäntöönpanon edistymistä ensin EU:n tasolla seuraavassa vuotuisessa kasvuselvityksessä tammikuussa 2012 ja sitten kunkin jäsenvaltion osalta niille ensi vuonna annettavissa ohjeissa. Se toteuttaa edelleen EU:n tason toimenpiteitä tukeakseen jäsenvaltioita Eurooppa 2020 -lippulaivahankkeiden täytäntöönpanossa ja tiivistää pyrkimyksiä sisämarkkinoiden potentiaalin vapauttamiseksi mm. sisämarkkinoiden toimenpidepaketin avulla.

Ensimmäisen EU-ohjausjakson päättyminen avaa samalla ”kansallisen ohjausjakson”: tämän vuoden jälkipuoliskolla on jäsenvaltioiden tehtävä keskustella EU:n ohjeista ja ottaa ne huomioon vuotta 2012 koskevissa talousarvioissaan ja kansallisessa päätöksenteossa. Tämä on tarpeen myös seuraavien, keväällä 2012 esitettävien kansallisten ohjelmien valmistelua varten.

Jotkin maat ovat saattaneet valita varovaisen linjan tänä ensimmäisenä vuonna vallitsevien vaikeuksien vuoksi, tulevina vuosina tarvitaan kuitenkin lisäponnistuksia sen varmistamiseksi, että EU investoi riittävästi älykkääseen, kestävään ja osallistavaan kasvuun. Jäsenvaltioiden on toteutettava lisätoimia tutkimukseen ja koulutukseen sekä keskeisiin infrastruktuureihin kohdennettujen menojen suojaamiseksi. Niiden olisi luotava lisää työtilaisuuksia palvelusektorilla esimerkiksi poistamalla työpaikkojen luomisen ja kilpailun esteitä keskeisillä verkkotoimialoilla ja tekemällä nopeasti päätöksiä sisämarkkinoiden toimenpidepakettiin sisältyvistä toimenpiteistä. Useimmissa jäsenvaltioissa olisi toteutettava lisätoimia liiketoimintaympäristön kehittämiseksi parantamalla sääntelyä, vähentämällä päällekkäisiä säädöksiä ja parantamalla pk-yritysten rahoituksen saantia. Toimenpiteitä ns. joustoturvan toteuttamiseksi ja taitotason sopeuttamiseksi työmarkkinoiden tarpeisiin olisi jatkettava.

Samalla kun jäsenvaltiot pyrkivät vakauttamaan julkista taloutta ja toteuttamaan rakenneuudistuksia, niiden on löydettävä keinot puuttua käynnissä olevien muutosten sosiaalisiin vaikutuksiin. Eurooppa 2020 -strategiassa EU asetti sosiaalista osallistamista koskevia tavoitteita, joiden avulla on tarkoitus nostaa 20 miljoonaa ihmistä pois köyhyydestä ja syrjäytyneisyydestä vuoteen 2020 mennessä. Monissa maissa on nähtävissä kehityssuuntauksia, joiden myötä köyhyyden ja syrjäytymisen riski kasvaa, ellei sen estämiseksi toteuteta aktiivisia toimenpiteitä. Kansallisissa ohjelmissa kuvattujen toimien perusteella tämän tavoitteen saavuttaminen vaatii jäsenvaltioilta lisää työtä tällä saralla.

Uuden EU:n talouden ohjaus- ja hallintajärjestelmän legitimiteetin ja tehokkuuden vahvistamiseksi jäsenvaltioiden olisi nyt ratkaistava, miten kansalliset parlamentit ja alueviranomaiset sekä muut sidosryhmät voitaisiin parhaiten saada mukaan kansallisten ohjelmien laatimiseen ja seurantaan. Komissio on valmis edistämään kansallisia keskusteluja ja osallistumaan niihin osana uutta ja vahvempaa EU:n talouden ohjaus- ja hallintajärjestelmää.

Kriisin luomaa muutospainetta on pystyttävä hyödyntämään niin, että EU voi selviytyä kriisistä entistä vahvempana ja valmiina kilpailemaan menestyksekkäästi globaaleilla markkinoilla itseensä luottaen. Tämä EU-ohjausjakso on ensimmäinen askel kohti Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden toteutumista ja merkitsee laadullista parannusta EU:n talouspolitiikan koordinoinnissa ja ohjausjärjestelmässä. Tehostamalla kansallisia toimia ja tekemällä yhteistyötä EU:n tasolla voimme luoda paremmat edellytykset kestävälle kasvulle ja toteuttaa kansalaisten toiveet tulevaisuuden suhteen.

[1] Kreikalle, Irlannille, Latvialle, Portugalille ja Romanialle.

[2] Strategia käsittää viisi yleistavoitetta, jotka EU:n tulisi saavuttaa vuoteen 2020 mennessä: työllisyysaste on nostettava 75 prosenttiin, T&K-menot on nostettava 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, ilmastonmuutosta ja energiaa koskevat tavoitteet on täytettävä (”20 20 20”), korkea-asteen tai sitä vastaavan koulutuksen saaneen väestön osuus on nostettava vähintään 40 prosenttiin ja koulun keskeyttämistä vähennettävä alle 10 prosenttiin, sosiaalista osallisuutta on edistettävä nostamalla vähintään 20 miljoonaa ihmistä pois köyhyyden ja syrjäytymisen riskin ulottuvilta.

[3] Bulgaria, Tanska, Latvia, Liettua, Puola ja Romania.

[4] Vuotuinen kasvuselvitys: EU:lle kattava ratkaisu kriisiin , KOM(2011) 11, 12.1.2011, ml. yhteisen työllisyysraportin luonnos.

[5] Portugali ja Kreikka eivät ole virallisesti esittäneet vakausohjelmia. Niiden poliittisista painopisteistä keskustellaan säännöllisesti tukiohjelmien seurannan yhteydessä.

[6] Komissio on esittänyt joukon EU-tason aloitteita, Eurooppa 2020 -strategian ns. lippulaivahankkeita, joiden avulla tuetaan strategian tavoitteiden toteutumista: Euroopan digitaalistrategia, innovaatiounioni, uusi teollisuuspolitiikka, Nuoret liikkeellä, uuden osaamisen ja työllisyyden ohjelma, Euroopan köyhyydentorjuntafoorumi ja resurssitehokas Eurooppa. Lisäksi se on esittänyt sisämarkkinoiden toimenpidepaketissa useita keskeisiä toimenpiteitä, joiden avulla Euroopan sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia voidaan hyödyntää täysimääräisesti.

[7] Lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa, joka esitti laadullisia tavoitteita useilla aloilla, ja Luxemburgia, joka äskettäin peruutti köyhyyden vähentämistä koskevan tavoitteensa.

[8] Tähän sisältyy ympäristön kannalta haitallisten tukien poistaminen.

[9] Palveluista sisämarkkinoilla 12 päivänä joulukuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/123/EY.

[10] Suomi, Kreikka, Latvia, Portugali ja Slovenia.