Komission kertomus neuvostolle - kertomus komission päätöksen 2002/404/EY mukaisen Suomen pohjoisten alueiden maataloutta koskevan pitkäaikaisten kansallisten tukien järjestelmän soveltamisesta vuosina 2001–2005 /* KOM/2007/0459 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 31.7.2007 KOM(2007) 459 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE kertomus komission päätöksen 2002/404/EY mukaisen Suomen pohjoisten alueiden maataloutta koskevan pitkäaikaisten kansallisten tukien järjestelmän soveltamisesta vuosina 2001–2005 KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE kertomus komission päätöksen 2002/404/EY mukaisen Suomen pohjoisten alueiden maataloutta koskevan pitkäaikaisten kansallisten tukien järjestelmän soveltamisesta vuosina 2001–2005 SISÄLLYSLUETTELO 1. JOHDANTO 3 1.1. Taustaa 3 1.2. Yleiset periaatteet 3 1.3. Osa-alueet 4 1.4. Hallinto ja valvonta 4 2. TÄYTÄNTÖÖNPANO VUOSINA 2001–2005 5 2.1. Komission päätökset 5 2.2. Suomessa maksettu tuki 5 2.3. Yhteisön tuki 5 2.4. Myönnetty pohjoinen tuki aloittain 6 2.5. Tuetut tuotantomäärät 7 3. MAATALOUSELINKEINON KEHITTYMINEN POHJOISEN TUEN ALUEILLA 7 3.1. Keskeisen tuotannon kehittyminen osa-alueilla 7 3.2. Maankäytön kehitys 9 3.3. Maatalouden rakenteeseen, tuottavuuteen ja tuotantomenetelmiin liittyvät suuntaukset 9 3.4. Maataloustulojen ja kannattavuuden kehitys 11 3.5. Sosio-ekonomisten vaikutusten kehitys 12 3.6. Ympäristöntila 12 3.7. Vaikutukset elintarvikeketjuun 12 4. PÄÄTELMÄT 13 1. JOHDANTO 1.1. Taustaa Itävallan tasavallan, Ruotsin kuningaskunnan ja Suomen tasavallan Euroopan unioniin liittymisestä tehdyn sopimuksen 142 artiklan mukaisesti komissio on antanut Suomelle luvan myöntää pitkäaikaisia kansallisia tukia sen varmistamiseksi, että maataloutta ylläpidetään pohjoisilla alueilla. Tätä pohjoista tukea myönnetään erityisesti sellaisen perinteisen alkutuotannon ja jalostuksen ylläpitämiseksi, joka soveltuu luontaisella tavalla ilmasto-oloihin, maataloustuotteiden tuotannon, kaupan ja jalostuksen rakenteiden parantamiseksi, kyseisten tuotteiden markkinoille saattamisen helpottamiseksi sekä ympäristönsuojelun ja maaseudun säilyttämisen varmistamiseksi. Pohjoisen tuen järjestelmä käsittää 62. leveyspiirin pohjoispuolella sijaitsevat alueet ja eräät mainitun leveyspiirin eteläpuoliset lähialueet, joilla vallitsevat vastaavanlaiset maatalouden harjoittamisen erityisen vaikeaksi tekevät ilmasto-olot. Näiden alueiden määrittelyssä on otettu huomioon seuraavat tekijät: alhainen väestötiheys (enintään 10 asukasta/km2), käytössä olevan maatalousmaan (KMM) osuus kokonaispinta-alasta (alle 10 prosenttia) ja ihmisravinnoksi tarkoitettujen viljelykasvien viljelyyn käytetyn maatalousmaan osuus KMM:stä. Järjestelmän piiriin kuuluvan KMM:n osuus on nykyisellään yhteensä 1 417 000 hehtaaria, joka on 55,5 prosenttia koko Suomen KMM:stä vuonna 1994. Liittymissopimuksen 143 artiklan mukaisesti komissio toimittaa neuvostolle vuoden kuluttua liittymisestä ja sen jälkeen joka viides vuosi kertomuksen myönnetyistä luvista ja kyseisten lupien nojalla myönnettyjen tukien tuloksista. Edelliset kertomukset laadittiin vuosina 1996 ja 2002. Tämä kertomus perustuu Suomen viranomaisten toimittamiin tietoihin, eikä siinä esitetä päätelmiä siitä, onko järjestelmän tavoitteet saavutettu. 1.2. Yleiset periaatteet Pohjoinen tuki on eriytetty aluekohtaisesti, ja sitä myönnetään tuotantoyksiköiden perusteella ottaen huomioon yhteisten markkinajärjestelyjen asettamat rajoitukset. Sallittujen tuotantomäärien rajoitukset lasketaan aloittain kokonaistasolla, ja alueelliset tasot vahvistetaan selkeyden vuoksi. Tukea ei saa sitoa tulevaan tuotantoon eikä se saa johtaa tuotannon tai kokonaistuen kasvuun verrattuna vertailujaksolla myönnettyyn tukeen. Maataloustuotannon määrien osalta vertailujaksoksi on käytettävissä olevien kansallisten tilastojen perusteella vahvistettu liittymistä edeltävät vuodet 1991–1993. Kokonaistuki laskettiin ottaen huomioon toisaalta Suomessa vuonna 1993 noudatettujen hintojen ja yhteisön hintojen välinen ero (välillinen tuki) ja toisaalta kansallisesta talousarviosta rahoitetun suoran tuen ja yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) puitteissa myönnettävän suoran tuen välinen erotus. Pohjoisen tuen enimmäismäärät vahvistetaan komission päätöksellä tuotteittain ja alueittain. Kasvituotteiden tuki myönnetään hehtaaria kohden. Eläintuotannon tuki ilmoitetaan nautayksikköinä (NY) nautojen, hevosten, uuhien, vuohien, sikojen ja siipikarjan osalta. Porojen tuki ilmoitetaan eläintä kohden. Maidon tuki ilmoitetaan kilogrammaa kohden. Tukea myönnetään myös hedelmien ja vihannesten varastointiin. Nuorille viljelijöille (alle 40-vuotiaat) tarkoitettu kiinteä hehtaarituki koskee nurmialaa ja viljakasveja. Tukea voidaan maksaa tuottajalle, joka tai jonka puoliso on 18–65-vuotias. Tuensaajalla tulee olla hallinnassaan vähintään kolme hehtaaria peltoa tai vähintään puoli hehtaaria puutarhakasvien viljelyalaa. 1.3. Osa-alueet Pohjoisen tuen alue muodostuu Suomessa viidestä osa-alueesta, jotka ovat C1, C2, C2-pohjoinen (C2N) (ml. C1- ja C2-alueiden saaristo) C3 ja C4 ( kuvio 1 ). Jako osa-alueisiin tekee mahdolliseksi maataloustuen mukauttamisen ottaen huomioon alueella harjoitetun maatalouden ominaispiirteet ja luonnonhaittojen vakavuuden. [pic] Kuvio 1 – Maatalouden tukialueet (pohjoisen tuen alueeseen kuuluvat tukialueet C1-C4) 1.4. Hallinto ja valvonta Maataloushallinnon alueorganisaationa toimii 15 alueellista työvoima- ja elinkeinokeskusta (TE-keskus). Kunnallisviranomaiset ottavat vastaan viljelijätukihakemukset ja tallentavat tukihakemustiedot IACS-järjestelmään. Viranomaiset tekevät tukilaskelmat ja lähettävät viljelijöille tuen hyväksymisilmoituksen. Kansalliseen tukeen liittyy EU-tukien tavoin tuensaajiin kohdistuvaa valvontaa, jonka suorittavat TE-keskusten tarkastajat. Vuosittain tarkastetaan paikalla 5 prosenttia kaikista hakemuksista. Suomen on toimitettava komissiolle vuosikertomus myönnetyn tuen (yhteisön tuki mukaan luettuna) vaikutuksista ja erityisesti tukikelpoisen tuotannon ja tuotantovälineiden kehityksestä, asianomaisten alueiden talouden kehityksestä ja tuen vaikutuksista ympäristönsuojeluun. Komissio varmistaa kyseisen kertomuksen ja muiden saatavillaan olevien tietojen perusteella, että tuki on pantu täytäntöön asiaa koskevien säännösten mukaisesti. 2. TÄYTÄNTÖÖNPANO VUOSINA 2001–2005 2.1. Komission päätökset Suomen pohjoisen tuen järjestelmä hyväksyttiin 4. toukokuuta 1995 tehdyllä komission päätöksellä 95/196/EY. Edellisen kertomusjakson (1996–2000) aikana päätöstä muutettiin kaksi kertaa, komission päätöksillä 97/279/EY ja 2000/405/EY. Vuonna 2002 Suomea koskeva päätös korvattiin päätöksellä 2002/404/EY. Kyseisellä päätöksellä korjattiin eräitä tukimääriä valuuttakurssien muutosten ja viitehintojen erotusten vuoksi. Lisäksi eräitä aloja tai osa-aloja yhdistettiin hallinnon yksinkertaistamiseksi. Yksikkökohtaisen tuen, alakohtaisen tuen kokonaismäärän ja tuen kattamien yksikköjen rajoituksia pidettiin riittävinä tuotannon mahdollisen kasvun estämiseksi. Sittemmin päätöstä on muutettu päätöksellä K(2004)2711, jonka mukaan eräillä aloilla voidaan maksaa korkeampaa investointitukea vuoteen 2007 saakka ja emolehmäpalkkio voidaan maksaa myös hiehoista. Toinen muutos hyväksyttiin päätöksellä K(2005)122, ja se koski SLOM-määrien mukaan ottamista ja kiintiölinkin ottamista jälleen käyttöön vuodesta 2005 alkaen. Päätöksellä K(2005)5599 alennettiin tuen kokonaismäärää 486,69 miljoonasta eurosta 448,59 miljoonaan euroon kansallisesti rahoitettavan luonnonhaittakorvausjärjestelmän ja eräiden eläintiheyttä koskevien rajoitusten poistamiseen liittyvän YMP:n kehityksen huomioon ottamiseksi. 2.2. Suomessa maksettu tuki Pohjoisen tuen myönnetty määrä kasvoi kertomusjakson alussa hieman joka vuosi: vuonna 2001 se oli 351 miljoonaa euroa ja vuonna 2004 385 miljoonaa euroa. Tuki aleni vuonna 2005 328,1 miljoonaan euroon, koska käyttöön otettiin edellä mainittu luonnonhaittakorvauksen lisäosa, minkä vuoksi pohjoisen tuen määrää vähennettiin vastaavalla summalla. Kertomusjakson lopussa pohjoisen tuen osuus oli 34 prosenttia pohjoisen tuen alueilla maksettavasta maatalouden kokonaistuesta. Vuosina 2001–2005 käytettävinä olevista pohjoisen tuen maksuvaltuuksista käytettiin noin 74 prosenttia. 2.3. Yhteisön tuki Pohjoisen tuen alueilla harjoitettava maatalous saa rahoitusta myös EU:n rahoittamista välineistä, esimerkiksi yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvistä kahdesta pilarista. Kuten taulukosta 1 ilmenee, pilareista myönnettävän tuen määrä on noussut 15 prosenttia vuodesta 2001. Tämä johtuu osittain siitä, että maitoalalla otettiin käyttöön suorat tuet vuoden 2003 YMP-uudistuksen seurauksena ja että maatalouden ympäristötukia käytettiin odotettua enemmän. Taulukko 1 – Yhteenveto eräistä yhteisön tuista vuosina 2001 ja 2005 Vuosi | Yhteisiin markkinajärjestelyihin liittyvät tuet milj. euroa | Luonnonhaittakorvaus (LFA*, milj. euroa) | Maatalouden ympäristötuet, milj. euroa | Yhteensä milj. euroa | 2001 | 202 | 230 | 133 | 565 | 2005 | 254 | 234 | 162 | 650 | ( Epäsuotuisat alueet | 2.4. Myönnetty pohjoinen tuki aloittain Myönnetty kokonaistuki on kaikilla aloilla edelleen ollut sallitun tuen rajoissa ( taulukot 2a ja 2b ). Tämä johtuu pääasiassa tiukasta budjettikurista ja odotettua vähäisemmästä tuotannosta eräillä aloilla. Taulukko 2a – Yhteenveto pohjoisen kotieläintuen määristä vuosina 2001 ja 2005 Tuote | Myönnetyn tuen kokonaismäärä vuonna 2001 milj. euroa | Myönnetyn tuen kokonaismäärä vuonna 2005 milj. euroa | Sallittu pohjoinen tuki 2005, milj. euroa | Naudat | 51,1 | 54,9 | 91,17 | Lampaat ja vuohet | 2,5 | 3,25 | 3,50 | Siat ja siipikarja | 46 | 37,03 | 61,3 | Poro | 2,7 | 3,49 | 6,16 | Hevoset | 2,1 | 2,23 | 2,52 | Maito | 182,5 | 158,9 | 225,22 | Maidon ja lihan kuljetustuki | 1,6 | 2,15 | 2,27 | Yhteensä | 288,5 | 261,9 | 392,2 | Taulukko 2b – Yhteenveto pohjoisen pinta-alatuen määristä vuosina 2001 ja 2005 Tuote | Myönnetyn tuen kokonaismäärä vuonna 2001 milj. euroa | Myönnetyn tuen kokonaismäärä vuonna 2005 milj. euroa | Sallittu pohjoinen tuki 2005, milj. euroa | Sokerijuurikas | 0,5 | 0,38 | 1,34 | Tärkkelysperunat | 0,9 | 0,65 | 1,24 | Viljat ja muut peltokasvit | 9,9 | 12,90 | 15,14 | Puutarhaviljely | 21,4 | 21,43 | 24,69 | Avomaavihannekset ja omenat | 0,8 | 0,64 | 0,90 | Varastointituki | 1,07 | 1,00 | 2,86 | Käytössä oleva maatalousmaa (laidunmaa, kesanto jne.) | 15,7 | 16,48 | 27,87 | Nuoret viljelijät | 12,1 | 12,68 | 16,66 | Yhteensä | 62,4 | 66,16 | 89,95 | Vuonna 2005 myönnettiin maito-, nauta-, lammas- ja vuohialoilla väliaikaista investointitukea muun muassa rehun ja lannan varastointia sekä jaloitteluaitauksia varten. Tukea on myönnetty 917 hankkeelle 14,14 miljoonan euron edestä. 2.5. Tuetut tuotantomäärät Pohjoista tukea koskevassa päätöksessä vahvistetaan tuotannon enimmäismäärät, joille tukea voidaan maksaa. Vuosien 2001–2005 jaksolla tuotannon enimmäismäärät ylittyivät muutamina vuosina hieman sikojen, siipikarjan ja hevosten osalta, ja tuen määriä tai yksiköitä on vähennetty vastaavasti. Tukea saaneiden porojen lukumäärä on laskenut, koska käyttöön on otettu hakijakohtainen enimmäismäärä, joka on 50 poroa. Taulukko 3a – Yhteenveto tuetuista tuotantomääristä vuosina 2001 ja 2005, kotieläimet Tuote | NY, joille myönnetty tukea v. 2001 | NY, joille myönnetty tukea v. 2005 | Nautayksiköiden viitetasot, v. 2005 | Ylitys/alitus, v. 2005, % | Naudat | 120 344 | 130 862 | 167 274 | –22 % | Lampaat ja vuohet | 4 740 | 5 668 | 5 886 | –4 % | Siat ja siipikarja | 147 764 | 133 967 | 139 200 | –4 % | Porot (eläintä) | 185 731 | 155 254 | 229 000 | –32 % | Hevoset | 7 754 | 5 593 | 6 000 | –7 % | Maito (t) | 1 848 123 | 1 825 664 | 1 759129 | 4 % | Kaiken kaikkiaan tuotanto on kertomusjaksolla ollut sallittuja määriä vähäisempää kaikilla viljelykasvialoilla, mutta on joinakin vuosina hieman ylittänyt rajat ( taulukko 3b ). Taulukko 3b – Yhteenveto tuetuista aloista vuosina 2001 ja 2005, viljelykasvit Tuote | Hehtaarit, joille myönnetty tukea v. 2001 | Hehtaarit, joille myönnetty tukea v. 2005 | Hehtaarien viitetasot, v. 2005 | Ylitys/alitus, v. 2005, % | Sokerijuurikas | 2 302 | 2 034 | 3 750 | –46 % | Tärkkelysperuna | 4 933 | 4 546 | 6 580 | –31 % | Viljat ja muut peltokasvit | 304 707 | 315 975 | 557 700 | –43 % | Puutarhaviljely | 216 | 190 | 203 | –6 % | Avomaavihannekset ja omenat | 2 080 | 1 774 | 2 095 | –15 % | Käytössä oleva maatalousmaa (laidunmaa, kesanto jne.) | 421 738 | 427 022 | 848 812 | –50 % | 3. MAATALOUSELINKEINON KEHITTYMINEN POHJOISEN TUEN ALUEILLA Tässä luvussa esitetyt päätelmät perustuvat Suomen viranomaisilta liittymissopimuksen 143 artiklan 2 kohdan mukaisesti saatuihin tietoihin. 3.1. Keskeisen tuotannon kehittyminen osa-alueilla Keskeiset maatalousalat pohjoisen tuen alueilla ovat maidon, naudanlihan ja sianlihan tuotanto. Niiden osuus markkinatuloista on 72 prosenttia. Seuraavissa osioissa kuvataan keskeisten tuotteiden kehitystä eri tukialueilla. Kehitystä tukialueiden sisällä ei voida käytettävissä olevien tietojen perusteella analysoida. Maito Tukialueen maidontuotannon osuus on noin 77 prosenttia Suomen maidon kokonaistuotannosta. Osuus on pysynyt käytännöllisesti katsoen samana koko kertomusjakson. Vaikka tuotantomäärät vaihtelivat hieman vuosien 2000 ja 2005 välillä, ne ovat vähentyneet noin 1,2 prosenttia, joskin muutokset vaihtelevat tukialueittain. Taulukko 4a – Maidontuotanto (1 000 tonnia) eri tukialueilla vuosina 2001–2005 Tukialue / kiintiökausi | 2000/2001 | 2001/2002 | 2002/2003 | 2003/2004 | 2004/2005 | 2005/2006 | C1 | 527,5 | 535,5 | 521,0 | 512,1 | 501,1 | 501,4 | C2 | 1 022,1 | 1 047,4 | 1 031,8 | 1 026,5 | 1 016,7 | 1 032,1 | C2N | 105,4 | 108,2 | 107,5 | 107,3 | 103,1 | 104,9 | C3 | 172,6 | 177,1 | 178,4 | 174,4 | 168,8 | 170,5 | C4 | 23,0 | 23,5 | 23,3 | 22,4 | 20,6 | 20,5 | Yhteensä | 1 850,6 | 1 891,7 | 1 862,1 | 1 842,7 | 1 810,4 | 1 829,3 | Huom.: Luvut esittävät maidontuotannon kokonaismäärää pohjoisilla alueilla (ml. tuotanto, jolle ei myönnetä pohjoista tukea). | Naudanliha Myös naudanlihantuotannon osuus on pohjoisen tuen alueilla noin 77 prosenttia koko Suomen tuotannosta. Tuotantomäärä kasvoi voimakkaan kysynnän vuoksi vuosina 2003 ja 2004. Tukialueiden osuus naudanlihan tuotannosta on hieman muuttunut, vaikkakin muutokset vaihtelevat tukialueittain. On syytä huomata, että muutokset maidon ja naudanlihan tuotannossa ovat perättäiset, joten näiden tuotantojen välillä voi olla korrelaatio. Taulukko 4b – Naudanlihantuotanto (1 000 tonnia) eri tukialueilla vuosina 2001–2005 Tukialue / vuosi | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | C1 | 19.8 | 19.9 | 20.2 | 19.6 | 18.2 | C2 | 37.7 | 38.6 | 41.6 | 41.3 | 38.2 | C2N | 3.7 | 3.6 | 3.9 | 3.7 | 3.6 | C3 | 5.4 | 5.5 | 6.1 | 5.7 | 5.3 | C4 | 0.6 | 0.5 | 0.6 | 0.6 | 0.6 | Yhteensä | 67.2 | 68.1 | 72.4 | 70.9 | 65.9 | Sianlihantuotanto Tukialueilla tuotetaan 43 prosenttia koko maan sianlihasta. Vuosina 2000–2005 sianlihantuotanto kasvoi tukialueilla noin 22 prosenttia, mutta sen osuus koko maan sianlihantuotannosta on säilynyt osapuilleen samana. Taulukko 4c – Sianlihan tuotanto (1 000 tonnia) eri tukialueilla vuosina 2001–2005 Tukialue / vuosi | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | C1 | 47,9 | 50,1 | 53,5 | 55,2 | 57,9 | C2 | 23,9 | 25,7 | 27,9 | 28,7 | 28,0 | C2 | 1,2 | 0,9 | 1,1 | 1,2 | 1,2 | C3 ja C4 | 1,1 | 1,0 | 1,0 | 1,0 | 1,0 | Yhteensä | 74,1 | 77,7 | 83,5 | 86,1 | 88,1 | 3.2. Maankäytön kehitys Vuonna 2005 käytössä olevaa maatalousmaata oli pohjoisen tuen piiriin kuuluvilla alueilla 1,185 miljoonaa hehtaaria eli noin 52 prosenttia koko maan käytössä olevasta maatalousmaasta. Pohjoisten alueiden maatalousmaasta on 39 prosenttia alueella C1, 49 prosenttia alueella C2 ja 12 prosenttia pohjoisimmilla alueilla C2N–C4. Käytössä oleva maatalousmaa kasvoi vuosina 2000–2005 koko tukialueella 4,4 prosenttia eli 50 400 hehtaaria. Syynä tähän oli se, että ylikasvaneita peltoja raivattiin tulevaa YMP-uudistusta ennakoiden. Ala on edelleen noin 16 prosenttia pienempi kuin komission päätöksessä 2002/404/EY vahvistettu enimmäisala. Maatalousmaan käyttö on jatkunut, mutta joitakin kaukaisimpia peltoja poistetaan tuotannosta. Maan vuokraamiseen ei ole haluja minkäänlaisilla vuokrilla, koska viljelykustannukset ovat liian korkeat lohkojen pienuuden ja pitkien välimatkojen vuoksi. Lisämaan hintakehitys on ollut pohjoisessa keskimäärin varsin maltillista, joskin hinnat voivat olla keskimääräistä kovemmassa nousussa, sillä kotieläintilojen läheisyydessä sijaitsevasta myyntiin tai vuokralle tarjottavasta maasta on kysyntää. Käytössä olevasta maatalousmaasta oli vuonna 2005 viljanviljelyssä 44 %, nurmikasvien tuotannossa 40 %, muiden viljelykasvien tuotannossa 6 % ja kesantona 10 %. Vuosien 2000–2005 välisenä aikana viljan tuotantoalat ja kesantoalat lisääntyivät, kun taas nurmikasviala pieneni. Muutos johtuu lähinnä siitä, että monet tilat luopuivat kotieläintuotannosta, ja samaan aikaan erityisesti tukialueen eteläisissä osissa rehuviljan ja muiden viljelykasvien tuotantoa jatkettiin tai osa maista vuokrattiin laajentuville tiloille. 3.3. Maatalouden rakenteeseen, tuottavuuteen ja tuotantomenetelmiin liittyvät suuntaukset Maatalous koki pohjoisen tuen piiriin kuuluvilla alueilla 90-luvulla nopean rakennemuutoksen. Suuntaus jatkui samanlaisena 2000-luvun alkupuolella: pientilalliset luopuivat kotieläintuotannosta ja siirtyivät osa-aikaisiksi viljelijöiksi tai vuokrasivat maitaan isommille tiloille. Peltojen vuokraaminen on lisääntynyt koko tukialueella, ja vuonna 2005 noin 35 prosenttia tuotantoaan jatkaneiden tilojen pelloista oli vuokralla. Vuosien 1995 ja 2005 välisenä aikana liki kolmannes maatiloista lopetti tuotannon ja tilojen keskikoko kasvoi tukialueella 19 hehtaarista 31 hehtaariin. Vuonna 2005 tukialueella oli 39 650 maatilaa. Maatilakato on ollut hitainta tukialueella C2N ja nopeinta tukialueella C3. Taulukko 5a – Maatilojen määrä eri osa-alueilla ja koko maassa (2001–2005) Alue/vuosi | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | muutos 2001–2005 | Muutos 2001-2005 (%) | C1 | 18 347 | 17 720 | 17 264 | 16 820 | 16 281 | –2 066 | –11 % | C2 | 20 153 | 19 713 | 19 257 | 18 877 | 18 285 | –1 868 | –9 % | C2N | 2 073 | 2 223 | 2 152 | 2 103 | 1 999 | –74 | –4 % | C3 | 3 242 | 3 163 | 3 075 | 2 972 | 2 865 | –377 | –12 % | C4 | 734 | 731 | 710 | 689 | 666 | –68 | –9 % | Suomi | 77 320 | 75 474 | 73 714 | 72 054 | 69 517 | –7 803 | –10 % | Vuoden 2000 jälkeen yli 100 hehtaarin tilojen lukumäärä on yli kaksinkertaistunut, ja niiden osuus kokonaisalasta on kasvanut 6 prosentista 13,6 prosenttiin. Taulukko 5b – Maatilojen lukumäärä ja jakautuminen pohjoisen tuen alueella vuosina 1995, 2000 ja 2005 Maatilojen jakautuminen (%) ja kokonaismäärä pohjoisen tuen alueella | Maatilojen jakautuminen (%) ja lukumäärä | Maan jakautuminen (%) ja tilan keskikoko (ha/tila) | 1995 | 2000 | 2005 | 1995 | 2000 | 2005 | alle 20 ha | 62,1 | 48,6 | 44,2 | 34,9 | 20,6 | 15,5 | 20–29 ha | 20,5 | 19,8 | 18 | 25,9 | 18,7 | 14,3 | 30-39 ha | 9,6 | 12,8 | 12,3 | 17,0 | 16,9 | 13,8 | 40-49 ha | 4,2 | 7,5 | 8,5 | 9,7 | 12,8 | 12,2 | 50-99 ha | 3,3 | 10,1 | 14,1 | 10,8 | 25,1 | 30,6 | 100–… ha | 0,3 | 1,2 | 2,9 | 1,8 | 6,0 | 13,6 | Yhteensä / keskimäärin | 58 115 | 44 326 | 39 649 | 19,3 | 26,2 | 31,1 | Maitotiloilla karjan keskikoko kasvoi tukialueella vuosien 1995 ja 2005 välisenä aikana 12:sta 20:een. Samaan aikaan niiden tilojen, joilla on yli 50 lypsylehmää, osuus maidontuotannosta on kasvanut 0,3 prosentista 8,5 prosenttiin. Muilla karjatiloilla eläinpaikkojen lukumäärä on lisääntynyt 20:stä 50:een. Muista karjatiloista on yli 50 nautaa noin kolmanneksella, ja vuonna 1995 alle kymmenesosalla. Taulukko 5c – Maito- ja lihakarjatilojen lukumäärä ja jakautuminen pohjoisen tuen alueella vuosina 1995, 2000 ja 2005 Pohjoisen tuen alueet | Maatilojen jakautuminen (%) ja lukumäärä | Maatilojen jakautuminen (%) ja lukumäärä | 1995 | 2000 | 2005 | 1995 | 2000 | 2005 | Maitotilat | alle 10 lehmää/tila | 35 | 21,3 | 15,9 | 19,1 | 8,7 | 5,5 | 10–19 lehmää/tila | 54,9 | 50,2 | 44,6 | 61,4 | 44,3 | 33,1 | 20-29 lehmää/tila | 9,2 | 21,6 | 24,8 | 16,8 | 31 | 30,2 | 30-49 lehmää/tila | 0,9 | 6,2 | 12,1 | 2,4 | 13,5 | 22,7 | 50+ lehmää/tila | 0,1 | 0,6 | 2,5 | 0,3 | 2,5 | 8,5 | Tilojen lukumäärä | 23 442 | 16 422 | 12 335 | 288 456 | 267 654 | 240 645 | Eläinten lukumäärä keskimäärin / tila | 12,3 | 16,3 | 19,5 | Muut karjatilat | alle 10 nautaa/tila | 36,8 | 24,8 | 22,1 | 8,9 | 3,4 | 2,2 | 10–19 nautaa/tila | 27,3 | 19,6 | 18 | 18,9 | 8 | 5,1 | 20-29 nautaa/tila | 13,7 | 13,5 | 11,8 | 16,2 | 9,3 | 5,8 | 30-49 nautaa/tila | 13,3 | 17,5 | 16,9 | 25 | 19,3 | 13,2 | 50+ nautaa/tila | 8,8 | 24,6 | 31,3 | 31 | 60 | 73,8 | Tilojen lukumäärä | 5 436 | 3 069 | 2 760 | 110 353 | 108 805 | 137 438 | Eläinten lukumäärä keskimäärin / tila | 20,3 | 35,5 | 49,8 | Vuosina 2000–2005 alle 40-vuotiaiden viljelijöiden omistamien tilojen osuus pieneni 28 prosentista 24 prosenttiin, mutta nuorten viljelijöiden tilojen keskikoko oli suurempi ja on kasvanut enemmän kuin vanhempien viljelijöiden. Tukialueen tilat investoivat (bruttoinvestointimenoina mitattuna ) eniten lisämaan hankintaan (97,7 miljoonaa euroa), lypsylehmänavetoihin (75,8 miljoonaa euroa), maataloustoiminnan aloittamiseen (57,0 miljoonaa euroa) ja naudanlihan tuotantoyksiköihin (27,5 miljoonaa euroa). Vaikka perinteisiä maataloustuotannon muotoja esiintyy edelleen, tilakoon kasvu on johtanut isommille tiloille soveltuvien tuotantotekniikoiden ja -menetelmien käyttöönottoon, mikä laskee kustannuksia pitkällä aikavälillä. 3.4. Maataloustulojen ja kannattavuuden kehitys Koska tuoton ja tuotantokustannusten välisen suhteen kehitys on epäsuotuisa, maatalous on Suomen pohjoisen tuen piiriin kuuluvilla alueilla suuresti riippuvainen viljelijöille maksettavista tulotuista. Vuosina 2000–2006 pohjoisen tuen ja tilan nettoarvonlisäyksen (FNVA) suhde vaihteli välillä 0,4–0,5. Tilan nettoarvonlisäyksen vuosikasvu vuosityöyksikköä kohden ilmaistuna (FNVA/AWU) oli keskimäärin 1,8 prosenttia vuosina 2000–2004. Samalla ajanjaksolla perheviljelmien tulot perhekohtaista työvoimayksikköä kohden (FFI/FWU) kasvoivat 1,3 prosenttia vuodessa. Vuosina 2000–2004 perheviljelmien tulot vaihtelivat huomattavasti pohjoisen alueen eri osissa. Tulojen keskimääräinen vuosikasvu oli alueella C2 selvästi muita alueita pienempi. Yksi syy tällaiseen kehitykseen alueella C2 on pienten viljatilojen lukumäärän kasvu; näillä tiloilla tuotokset ovat alhaiset ja kustannukset korkeat, koska viljelijät ovat luopuneet kotieläintuotannosta. Perheviljelmien tulojen kasvu perhekohtaista työvoimayksikköä kohden johtuu pääasiassa maatalouden rakennekehityksestä ja tuotannon tehokkuuden paranemisesta. Perhetilat ovat pystyneet säilyttämään tulonsa muun maussa laajentamalla tuotantoaan ja parantamalla tehokkuutta. Varsin suuret investointituet ovat myös kannustaneet viljelijöitä laajentamaan tuotantoaan ja parantamaan sen tehokkuutta. Tilakoko on kasvanut ja tuotanto laajentunut enemmän maitoalalla kuin naudanliha-alalla. Naudanlihan tuottajahintojen kehitys on ollut heikkoa, ja kustannusten kasvu on pienentänyt tuloja ja kannattavuutta erityisesti kertomusjakson loppupuolella. Sika- ja viljatiloilla sen sijaan mittakaavaedut vaikuttavat selkeämmin tuloihin ja kannattavuuteen, mutta myös näillä tiloilla tulojen ja kannattavuuden kehitys heikkeni keskimäärin kertomusjakson loppua kohden. 3.5. Sosio-ekonomisten vaikutusten kehitys Maatalous- ja elintarvikealan vaikutus tukialueen aluetalouteen on vähentynyt vuodesta 1995 lähtien. Vuonna 2003 Pohjois-Suomessa työskenteli maataloudessa 61 150 henkilöä ja elintarviketeollisuudessa 13 900 henkilöä. Maatalouden työllistämien ihmisten lukumäärä putosi vuosina 1995–2003 yli 25 prosenttia, mutta elintarviketeollisuudessa lukumäärä säilyi suurin piirtein samana. Suomen pohjoisen tuen alueella ja erityisesti sen syrjäisimmillä alueilla viljelijöiden osuus maaseudun asukkaista on merkittävä. Pohjoisen tuen järjestelmä on osa niistä toimenpiteistä, joilla pyritään säilyttämään maan pohjoiset ja itäiset alueet asuttuina. Pitkäaikainen pohjoinen tuki on vaikuttanut tähän merkittävästi, sillä sen avulla maatilojen ja maaseutuväestön häviämistä pidetään aisoissa ja lievitetään kielteisiä vaikutuksia. 3.6. Ympäristöntila Yksi pohjoisen tuen järjestelmän tavoitteista on vaikuttaa ympäristönsuojelun toteutumiseen ja ympäristöntilan säilymiseen sitomalla tuen saaminen tiettyjen edellytysten noudattamiseen, kuten pellonkäyttöön (hyvät viljelytavat) ja eläinmääriin (enimmäiseläintiheys) liittyvät edellytykset. Koska ympäristöön vaikuttavat useat eri toimenpideohjelmat, yksittäisen ohjelman vaikutuksia on vaikea erottaa kokonaisuudesta. Maaseudun kehittämisen puitteissa toteutettavia maatalouden ympäristötoimenpiteitä sovelletaan yli 95 prosenttiin alueen tiloista ja lähes yhtä suureen osuuteen peltoaloista. Typpi- ja fosfori-indikaattorit osoittavat ympäristöntilan hieman parantuneen pohjoisen tuen alueella. Ympäristöön myönteisesti vaikuttavien toimien joukossa ovat lannan lisävarastotilojen rakentaminen ja keinolannoitteiden käytön vähentäminen. Nautakarjan tuottaman lannan määrä on vähentynyt, koska eläinten lukumäärä on pienentynyt. 3.7. Vaikutukset elintarvikeketjuun Pohjoisen tuen järjestelmän piirissä olevien tuotteiden kaupan, jalostuksen ja markkinoiden tilanne on pysynyt tukialueella kertomusjaksolla melko vakaana. Maataloudelta raaka-aineita ostavista elintarviketeollisuusyrityksistä meijereiden ja teurastamoiden määrä on vähentynyt arviointijakson aikana pohjoisen tuen alueella. Koko maan alueella toimivien jalostusyritysten kannalta tukialueen pohjoisimmat alueet voivat olla melko ongelmallisia: alueelta saatavat raaka-ainemäärät suhteessa jalostusyritysten kokonaisvolyymiin ovat pienet, kuljetuskustannukset ovat korkeita ja markkinat ovat kaukana. 4. PÄÄTELMÄT Tässä kertomuksessa on käsitelty myönnettyjä lupia ja saavutettuja tuloksia. Kertomus on laadittu Suomen viranomaisten liittymisasiakirjan 143 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimittamien tietojen perusteella, ja se on tarkoitus esittää neuvostolle. Kertomuksessa tehdyt pääasialliset havainnot ovat seuraavat: 1. Useimpien pohjoista tukea saaneiden alojen osalta voidaan vahvistaa, ettei tukea saaneen tuotannon eikä tuen enimmäistasoa ylitetty tarkastelukaudella. Tuotantotasot kuitenkin ylittyivät ajoittain sianliha- ja siipikarjanliha-aloilla sekä maito- ja vilja-aloilla. Tuen ja tukikelpoisten yksiköiden määriä on vähennetty vastaavasti. 2. Tarkastukset ovat jäsenvaltion vastuulla, ja kansallisten viranomaisten mukaan merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia ei ilmennyt. Komissiolle on toimitettu liittymisasiakirjan mukaiset kertomukset. 3. Pohjoisen tuen järjestelmän tavoitteena on varmistaa, että maataloustuotanto säilyy alueella. Tavoitteen saavuttamista on vaikeaa varmistaa, sillä alueen maatalousalalla sovelletaan myös muita tukijärjestelmiä. Järjestelmää, siinä maksettuja tukia ja yksittäisiä määriä tai osa-alueiden luokittelua ei ole koskaan tarkistettu järjestelmän käyttöönoton jälkeen. Tästä syystä komissio on tilannut tutkimuksen saadakseen yksityiskohtaisemman kuvan järjestelmästä ja sen tehokkuudesta ja vaikuttavuudesta sekä sen täytäntöönpanon tarkoituksenmukaisuudesta kaudella 1995–2005. Myös yhteisen maatalouspolitiikan uudistukset edellyttävät tutkimuksen laadintaa. Sen tulokset ovat saatavilla syksyllä 2007, ja niitä tullaan käyttämään pohjoisen tuen järjestelmän kehittämiseen. Komissio katsoo Suomen viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että yleisesti ottaen Suomen viranomaiset ovat soveltaneet pohjoisten alueiden tukea koskevia komission päätöksiä 95/195/EY ja 2002/404/EY asianmukaisesti.