Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus - Neuvoston asetus (EY) kalastus- ja vesiviljelytuotteiden alan yhteisestä markkinajärjestelystä"

(1999/C 374/16)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille aiheesta "Kalastustuotteiden markkinoiden tulevaisuus Euroopan unionissa: vastuu, kumppanuus, kilpailukyky" KOM(97) 719 lopull.,

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston direktiiviksi aiheesta "Neuvoston asetus (EY) kalastus- ja vesiviljelytuotteiden alan yhteisestä markkinajärjestelystä" KOM(1999) 55 lopull. - 99/0047 CNS(1),

ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1992 Rio de Janeirossa järjestämän ympäristö- ja kehityskonferenssin ja erityisesti Agenda 21:n kohdan 17, jossa käsitellään avomeren elollisten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja säilyttämistä,

ottaa huomioon komission 4. maaliskuuta 1999 perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokunnan 7. toukokuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n "Maatalous - Maaseudun kehittäminen - Kalatalous" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 2:n kesäkuun 16. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 182/99 rev. 1, jonka esittelijät olivat Simon Day (UK, PPE) ja Siwert Nordwall (S, PSE),

hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Komission tiedonannossa(2) annettiin joitakin suuntalinjoja, miten voitaisiin kehittää kalastustuotteiden markkinoita. Teollisuutta kuultiin laajalti, ja komissio on sittemmin julkaissut viralliset ehdotuksensa neuvoston kehotuksesta.

1.2. Eräät keskusteluissa esille tuodut näkökulmat on käsitelty jo julkaistuissa ehdotuksissa, ja niitä alueiden komitea on jo kommentoinut. Lisäehdotuksia on odotettavissa markkinoiden avoimuudesta.

1.3. Nyt käsiteltävän ehdotuksen kalastus- ja vesiviljelytuotteiden alan yhteisestä markkinajärjestelystä on tarkoitus korvata 17. joulukuuta 1992 alkaen voimassa ollut asetus (asetus [ETY] N:o 3759/92(3)) sekä yhdistää yhdeksi asetukseksi neuvoston asetus (ETY) N:o 105/76(4) kalatalousalan tuottajaorganisaatioiden hyväksymisestä ja N:o 1772/82(5) tuottajaorganisaatioiden yleisistä säännöistä.

2. Asetusehdotus

2.1. Asetuksessa ehdotetaan kalastus- ja vesiviljelytuotteiden markkinajärjestelyjen perinpohjaista tarkistusta. Tarkoituksena on erityisesti

- vaikuttaa kalavarojen vastuulliseen hoitoon yhteisellä markkinajärjestelyllä

- parantaa markkinoiden avoimuutta ja tuotteiden tuntemusta myös kuluttajien kannalta

- lisätä erityisesti tuottajaorganisaatioiden vastuuta kalavarojen hoidon ja hyödyntämisen parantamisesta

- kannustaa alan toimijoiden väliseen kumppanuuteen toiminnan tehostamiseksi

- suosia ennusteiden lisäämistä tuottajaorganisaatioissa, jotta ne voivat mukauttaa tarjontaa kysyntään

- edistää markkinoiden vakautta kannustamalla kiinteisiin hintasopimuksiin

- uudistaa interventiomekanismeja tehokkuuden lisäämiseksi

- lisätä kilpailukykyä

- selventää ja yksinkertaistaa voimassa olevia sääntöjä.

2.2. Asetusehdotuksen 1-3 artiklassa ei muuteta voimassa olevaa asetusta, vaikka kalastustuotteiden määritelmää onkin selvennettävä. Luonnoksesta syntyy vaikutelma, että vesiviljelytuotteita ainoastaan viljellään muttei pyydetä merestä. Siinä ei tehdä eroa luonnonvaraisten lajien - esim. taskurapujen ja merisiilien - ja toisaalta yksinomaan viljeltyjen lajien, kuten osterien välillä. On myös lajeja joita voidaan sekä pyytää luonnosta että viljellä, esim. kampa- ja sinisimpukat. Ehdotuksen 1 artiklan taulukon luettelossa mainitaan useita tapoja käsitellä äyriäisiä ja nilviäisiä, mutta kaikkialla EU:n alueella käytettävää puhdistusmenetelmää siinä ei mainita. Joka tapauksessa selvästi paikallaan pysyvien ja viljelyyn soveltumattomien lajien kuten kaksikuoristen nilviäisten (simpukka, huotrasimpukka, sydänsimpukka), vatsajalkaisten nilviäisten (merikorva), kaksikuoristen epäparisimpukoiden (kampasimpukka) ja hanhenkaulan kaltaisten äyriäisten, joita pyydetään luonnonsärkiltä, tulee saada sama kohtelu kuin silloin, kun niitä tuotetaan vesiviljelmillä.

2.3. Asetusehdotuksen 4 artiklassa on uusi säännös, jonka mukaan vähittäiskaupalta edellytetään asianmukaista merkintää. Merkinnästä on käytävä ilmi lajin paikallinen myyntinimike, tuotantomenetelmä (pyynti tai viljely) ja maantieteellinen pyyntialue valtameren tai meren tarkkuudella. Komitea on tyytyväinen siihen minimivaatimuksena, mutta toivoo edelleen, että kalastus- ja vesiviljelytuotteita merkitään nykyistä enemmän paikallisesti. Kalastustuotteiden markkinoinnin, mm. kalastus- ja vesiviljelytuotteiden telehuutokaupan kannalta on tärkeää noudattaa laatuvaatimuksia. Laatuvaatimuksista on päätetty asetuksessa (ETY) N:o 103/76(6), jonka jäsenvaltiot ovat toimeenpanneet.

2.4. Ehdotuksen 5-12 artiklassa käsitellään tuottajaorganisaatioita. Ne ovat itse asiassa hankkijaosuuskuntia, jotka on perustettu avustamaan avomeren kalastusteollisuutta kalan säännöllisessä tarjonnassa markkinoille kiintiöiden asettamissa rajoissa silloin kun kiintiöt ovat asianmukaisia. Organisaatiot voivat myös soveltaa interventiopolitiikkaa kalan hinnan säilyttämiseksi vakaana.

2.5. Näin ollen 5 artiklassa annetaan säännöt tuottajaorganisaatioiden toiminnalle ja määritellään niiden jäsenten velvollisuudet. Uutta säännöstä ehdotetaan 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan 4 luetelmakohdassa. Vaikkei se kuulu suoranaisesti markkinointiorganisaatioiden alaan, se kannustaa tuottajia ottamaan huomioon meriympäristön herkkyyden ja käyttämään kalastuskeinoja, jotka osaltaan edistävät luonnonvarojen kestävää käyttöä.

2.6. Jäsenvaltiot hyväksyvät tuottajaorganisaatiot, ja 6 artiklassa annetaan ohjeet hyväksynnästä ja sen peruuttamisesta. Menettelystä säädetään 38 artiklassa, ja kiistatilanteessa välittäjänä toimii kalastustuotteiden hallintokomitea, jossa kaikki jäsenvaltiot ovat edustettuina.

2.7. Asetusehdotuksen 7 artiklassa myönnetään 6 artiklassa säädetyn oikeuden lisäksi jäsenvaltioille päätösvalta hyväksyä tuottajaorganisaatiot, jotka ovat hyväksyneet suunnitelman tiettyjen kalastustuotteiden laadun ja kaupan pitämisen parantamiseksi asetuksen (EY) N:o 2406/96(7) mukaisesti. Tältä osin on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota ennen kaikkea perheyritysten tai yritysryhmittymien ja vähittäismyyntiketjujen ja supermarkettien väliseen sisäiseen integroitumiseen. Kuten olemme aikaisemmissa lausunnoissa maininneet, uskomme, että kalastusteollisuutta on tuettava tavalla, joka ei syrji mitään osapuolta, ja että tukea ei rajoiteta maantieteellisesti jäsenvaltioiden oikkujen mukaan.

2.8. Jäsenvaltiot voivat 8 artiklan perusteella, tietyissä olosuhteissa ja väljästi ottaen taata, etteivät tuottajaorganisaatioihin kuulumattomat rapauta tuottajajärjestöjen hintavakaustavoitteita. Ehdotuksen 9 artiklassa säädetään tietyissä olosuhteissa maksettavista hyvityksistä. Vaikka 8 artiklassa toistetaan asetuksen (ETY) N:o 3759/92 5 artiklan sisältö, siinä on yksi merkittävä ero entiseen: muihin kuin jäseniin sovelletaan säädöksiä korkeintaan 12 kuukautta. Ei ole ilmeistä, onko tätä säännöstä tarkoitus tarkistaa säännöllisesti, mutta ehdotuksen perusteella voidaan olettaa, että vuosi on ehdoton enimmäisaika.

2.9. Ehdotuksen 10 artiklassa vaaditaan, että kaikkien tuottajaorganisaatioiden on ennen kalastusvuoden alkua toimitettava viranomaisille toimenpideohjelma, josta käy ilmi kaupan pitämistä koskeva suunnitelma sekä suunnitelma jäsenten saaliin hallinnasta. Tuottajaorganisaatiolta peruutetaan hyvitys, jos suunnitelmia ei toimiteta tai jos organisaatio ei kykene toteuttamaan suunnitelmiaan. Jos tuottajaorganisaatiolle langetetaan seuraamuksia kahdesti, kolmannen kerran jälkeen siltä peruutetaan hyväksyntä.

2.10. Ehdotuksessa esitetyssä muodossa 10 artikla on toteuttamiskelvoton. On perusteltua laatia suunnitelma kaupan pitämisestä ennen ensimmäistä vuotta, mutta pyyntisuunnitelmista on mahdotonta päättää lopullisesti ennen kuin pyyntikiintiöistä on päätetty. Käytännössä niistä saatetaan päättää jopa vasta kun pyyntivuotta on kulunut kuusi kuukautta. Se, että kaikkiin lajeihin ei sovelleta pyyntikiintiöitä, ei poista tarvetta lykätä pyyntisuunnitelman laatimista, sillä kiintiön määrä vaikuttaa kiintiöttömien lajien pyyntimääriin.

2.11. Kun otetaan huomioon 10 artiklan tuottajaorganisaatioille aiheuttamat lisävelvollisuudet, jäsenvaltiot ovat velvollisia 11 artiklan nojalla myöntämään organisaatiolle lisätukea viiden vuoden ajan alkaen siitä vuodesta, jonka aikana ne ovat saaneet hyväksynnän.

2.12. Asetusehdotuksen 12 artiklassa luvataan lisähyvitys tuottajaorganisaatiolle, jotka pystyvät osoittamaan, että vähintään 10 % niiden tuotannosta myydään ennakkomyyntisopimusten nojalla. Säännöksen tarkoitus on osoittaa, että ko. sopimukset helpottavat tuotannon suunnittelua. Hyvitystä voidaan myöntää 1 päivästä tammikuuta 2001 viiden vuoden ajan, jolloin uuden asetuksen ehdotetaan tulevan voimaan. Vuonna 1998 Euroopan komissio kuitenkin julkaisi ehdotuksia valvonnan sääntelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2847/93(8) muuttamiseksi. Yhdessä niistä esitetään jäsenvaltioille mahdollisuutta vaatia, että kala kaupataan huutokauppakeskuksessa. Jos ehdotus hyväksytään, säännös olisi ristiriidassa asetusehdotuksen 12 artiklan kanssa tai ainakin se johtaisi syrjintään.

2.13. Asetusehdotuksen 13-16 artiklassa käsitellään toimialakohtaisia organisaatioita ja sopimuksia. Vaikka tuottajaorganisaatioilla tarkoitetaankin avomeren kalastusteollisuutta, voidaan hyväksyntä myöntää tietyin edellytyksin ja tiettyjen toimintojen osalta organisaatioille tai liitoille, jotka edustavat merkittävää osuutta tuotannosta, kaupasta tai kalastustuotteiden jalostuksesta. Tässä tarkoitettuja hyväksyttäviä toimintoja ovat mm. markkinoiden parhaan mahdollisen toiminnan saavuttamiseksi tähtäävien tekniikkojen tutkiminen ja kehittäminen, myös tieto- ja viestintätekniikan alalla; kalastustuotteiden alueelliset nimitykset ja tuotteiden laadun parantamiseen tähtäävän koulutuksen järjestäminen. Mitään kilpailua estävää toimintaa sen sijaan ei hyväksytä. Ehtojen täyttämättä jättäminen johtaa hyväksynnän peruuttamiseen. Ei-jäsenille ja tuottajaorganisaatioihin rinnastettaville säännöt ovat samat. Päinvastoin kuin tuottajaorganisaatioille toimialakohtaisille organisaatioille ei myönnetä erityistä hyvitystä, mutta komitean mielestä markkinatehokkuuden parantamiseksi olisi syytä myöntää 3-vuotista tukea organisaatioiden perustamisen helpottamiseksi. Hyväksynnän harkinnanvaraisuutta ei pitäisi muuttaa pakoksi, edellyttäen tietysti että ehdot täyttyvät.

2.14. Asetusehdotuksen 17-24 artiklassa käsitellään intervention periaatteita, joista ensimmäinen liittyy hinnoitteluun. Tuottajaorganisaatioille myönnetään 17 artiklassa oikeus vahvistaa tuotteille vetäytymishinta, joka itse asiassa on rajahinta, jota halvemmalla ne eivät myy. Tapa, jolla markkinoilta vedetyt tuotteet poistetaan, ei saa haitata kyseessä olevan tuotteen tavanomaista markkinointia. Tuottajaorganisaatioilla on valtuudet korvata interventiorahastosta tuottajien myymätön saalis. Interventiorahastoa kartutetaan osittain onnistuneesta myynnistä maksettavilla maksuilla. Jäsenvaltioille on ilmoitettava yksityiskohtainen luettelo tuotteista, joihin käytäntöä sovelletaan, vetäytymishintojen soveltamisajanjakso sekä suunniteltujen ja toteutuneiden vetäytymishintojen tasot.

2.15. Ehdotetun asetuksen 18 artiklan nojalla kalastustuotteiden hallintokomitea vahvistaa ennen kalastusvuoden alkua kalastustuotteille ohjehinnan, jota noudatetaan koko EU:n alueella koko kalastusvuoden ajan tai osan vuotta. Ohjehintaa vahvistettaessa otetaan huomioon kolmena edeltävänä vuonna saatujen hintojen keskiarvo, senhetkiset tarjonnan ja kysynnän näkymät sekä tarve vakauttaa hintoja, välttää tarpeettomien ylijäämien syntyminen ja tasapainottaa tuottajien ja kuluttajien etuja.

2.16. Asetusehdotuksen 20 artiklassa määritellään yhteisön vetäytymishinnaksi 70-90 % ohjehinnasta. Siihen vaikuttavat myös tietyt oikaisuerät, mutta vetäytymishinta ei milloinkaan ylitä 90 %:a.

2.17. Asetusehdotuksen 21 artiklassa säädetään markkinoilta vetämisen korvaamisesta tuottajaorganisaatioille, jotka toteuttavat hintainterventiota. Tuottajaorganisaatioiden on käytettävä yhteisön vetäytymishintaa ohjeenaan, mutta niille sallitaan 10 %:n vaihteluväli kumpaankin suuntaan, jolloin hinnassa heijastuvat ennen kaikkea markkinahintojen kausivaihtelut. Taloudellisia korvauksia myönnetään ainoastaan siinä tapauksessa, että markkinoilta vedetyt tuotteet myydään muuhun tarkoitukseen kuin ihmisravinnoksi tai tavalla, josta ei aiheudu haittaa tavanomaiselle kaupan pitämiselle.

2.18. Taloudellisen korvauksen määrä ja markkinoilta vedettävien tuotteiden määrä laskee vähitellen vuosien 2001, 2002 ja 2003 aikana. Tuottajaorganisaatioiden odotetaan korvaavan se omista interventiorahastoistaan. Taloudellinen korvaus, jota ehdotetaan 21 artiklan 3 kohdan a alakohdassa, on merkittävästi pienempi kuin tämänhetkinen järjestely. Samalla kun tunnustetaan tarve vähentää riippuvuutta interventiosta, ehdotettujen vähennysten mittasuhteet ovat kohtuuttomat.

2.19. Tuotteille, jotka on vedetty myynnistä, koska ne eivät vastaa vetäytymishintaa, ja eräille tuotteille, joille ei ole löytynyt ostajaa yhteisön vetäytymishinnalla (10 %:n vaihteluväli huomioon ottaen) ja on sen jälkeen varastoitu tai säilytetty, voidaan maksaa siirtotukea 23 artiklan nojalla. Korvausvaatimuksille on rajansa, ja missään tapauksessa hyvitys ei saa ylittää säilytyksestä tai varastoinnista aiheutuvia kustannuksia. Hyväksyttyihin jalostustoimiin on liitetty marinointi. Artiklan harkinnanvaraisuus pitäisi muuttaa pakollisuudeksi, joka se on asetuksessa (ETY) N:o 3759/92.

2.20. Säännöksen tarkoituksena on kannustaa tuottajaorganisaatioita käyttämään keinoa pikemminkin väliaikaisena kuin pysyvänä markkinoilta vetämisenä, ja hyvitysjärjestelmän uudistamisen tarkoituksena on kannustaa siihen. Kalastusteollisuuden resursseista puhuttaessa tämä on järkevä suuntaus.

2.21. Artiklan 17 nojalla omat vetäytymishintansa vahvistaneille tuottajaorganisaatioille voidaan maksaa kiinteämääräinen hyvitys. Olemme tyytyväisiä, että se on pakollista. Ehdotuksen 24 artiklan 5 kohta näyttää kuitenkin olevan ristiriidassa tämän kanssa. Joka tapauksessa määrät, joista kiinteähintaista korvausta voidaan maksaa, pitäisi pysyttää alkuperäisessä asetuksessa (ETY) N:o 3759/92 säädetyssä muodossa.

2.22. Asetusehdotuksen 25 artiklassa säädetään yksityisen varastoinnin tuesta tuotteille, jotka on jäädytetty aluksella. Nämä säännöt pätevät myös 23 artiklassa käsiteltyyn siirtotukeen, mutta samasta syystä kuin tässä edellä olevassa kohdassa harkinnanvaraisuus pitäisi poistaa.

2.23. Asetusehdotuksen 26-27 artiklassa käsitellään jalostusteollisuuteen tarkoitettua tonnikalaa. Euroopan komissio katsoo, että koska hyvitysten periaatteissa ei ole tapahtunut suuria muutoksia, maksujen maksamisen kynnys on liian korkea ja näin ollen johtaa todennäköisesti maksuihin, joita maksetaan riittämättömin perustein. Ehdotetaan, että kynnystä alennetaan 91 %:stä 85 %:een yhteisön tuottajahinnoista. Alueiden komitea ei ole samaa mieltä komission kanssa vaan katsoo, että maksukynnys tulisi säilyttää 91 prosentissa.

2.24. Asetusehdotuksen 28-30 artiklassa käsitellään yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa käytävää kauppaa. Jotta voidaan taata tuotteiden kilpailukykyinen ja vakaa tarjonta jalostusteollisuudelle - ennen kaikkea niiden tuotteiden osalta, joita EU ei pysty toimittamaan tai joiden toimitukset ovat riittämättömät - ehdotetaan tällaisia tuotteita koskevien tullimaksujen suspendoimista. Näin tehdään ainoastaan, mikäli tuontiarvo on yhtä suuri tai suurempi kuin EU:ssa vahvistettu interventiohinta.

Alueiden komitea katsoo kuitenkin, että tietyt "arat tuotteet" kuten paloiteltu tonnikala on otettava huomioon ja sisällytettävä edelleen nykyiseen kiintiöjärjestelmään. Niihin tulee myös soveltaa edelleen 24 prosentin suuruista yhteisön tullimaksua.

2.25. Asetusehdotuksen 31-43 artikloissa on joitain yleisiä säännöksiä. Merkittävin niistä on kalastustuotteiden hallintokomitean perustaminen 37 artiklan nojalla, sen päätäntävalta kiistakysymyksissä ja mahdollisuus toteuttaa uusia toimenpiteitä 38 artiklan nojalla.

2.26. Liitteen kustannustaulukosta käy ilmi, että

- vuodesta 2000 vuoteen 2003 ja siitä eteenpäin yhteisön markkinoilta vetämisestä ja siirroista aiheutuvat vuosittaiset menot vähenevät 12 miljoonasta 7 miljoonaan euroon

- vuosittaiset itsenäiset markkinoilta vetämiset ja siirrot säilyvät ennallaan 3,5 miljoonassa eurossa

- vuodesta 2000 vuoteen 2002 ja siitä eteenpäin yksityisestä varastoinnista aiheutuvat vuosittaiset menot kohoavat 0,5 miljoonasta 2 miljoonaan euroon

- tonnikalaa koskevasta tasaushyvityksestä aiheutuvat vuosittaiset menot vähenevät neljästä miljoonasta 2,5 miljoonaan euroon vuodesta 2001 alkaen

- uusista tuottajaorganisaatioille myönnettävistä hyvityksistä koituvat menot ovat keskimäärin 5,25 miljoonaa euroa ensimmäisten kolmen vuoden ajan ja 3 miljoonaa euroa viimeisten kahden vuoden ajan; vuodesta 2005 alkaen ainoastaan uudet organisaatiot voivat saada tukea. Menojen arvioidaan olevan 0,5 miljoonaa euroa vuodessa

- tuottajaorganisaatioille sopimusmyynnistä myönnettävä hyvitys on arviolta 1,7 miljoonaa euroa vuonna 2001, 2, 7 miljoonaa euroa vuonna 2002 ja 4,7 miljoonaa euroa vuonna 2005

- markkinajärjestelyjen uudistukseen liittyvä lisähyvitys maksanee 3 miljoonaa euroa vuonna 2001 ja nousee viiteen miljoonaan euroon vuonna 2003 ja 2,7 miljoonaan euroon vuosina 2004 ja 2005. Taulukossa on selittämättömät 4,5 miljoonaa euroa vuodelle 2006. Jos tämä summa poistetaan, sarakkeen yhteenlasku pitää paikkansa.

2.27. Kun lukuja tarkastellaan sellaisenaan ja otetaan huomioon, että ne ovat arvioituja enimmäismääriä, yhtenäismarkkinoiden kalastustuotantoa tuetaan 20 miljoonalla eurolla vuonna 2000 ja 25 miljoonalla vuonna 2005, jonka jälkeen tuki laskee 22,7 miljoonaan euroon vuosina 2004-2005 ja siitä edelleen 15,5 miljoonaan euroon vuonna 2006; olettaen, että 4,5 miljoonan euron varausta ei ole (ks. edellinen kohta).

3. Päätelmät

3.1. Asetusehdotuksella vahvistetaan paljolti voimassaolevia asetuksia, mutta pääpaino on tehokkuuden lisäämisellä, ja tuottajajärjestöjen todetaan vaikuttavan siihen myönteisesti. On kuitenkin ensiarvoisen tärkeää, että asetuksesta heijastuvat käytännön kysymykset ennen kaikkea markkinointi- ja pyyntisuunnitelmien antamisen aikataulujen osalta.

3.2. On tarpeen taata kaikkien jäsenvaltioiden yhtäläiset käytännöt, ja näin ollen syrjinnän mahdollisuudet tulee poistaa.

3.3. Tehokuutta voidaan lisätä rohkaisemalla kalahuutokauppojen hoitajia ja kalastajia yhteistyöhön ja viestintään kaikilla EU:n alueilla sekä käymällä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden telehuutokauppoja. Tähän tavoitteeseen pääsemistä helpottaisi, jos telehuutokauppojen käytön lisäämistä tuettaisiin taloudellisesti.

3.4. Kannatamme ehdotuksia parantaa merkintöjä ja lisätä niihin alkuperämerkinnät. Merkintöjä voidaan kehittää edelleen ja laajentaa ne kattamaan alueelliset nimikkeet ja markkinoinnin. Ehdotus on kuitenkin hyvä minimivaatimuksena.

3.5. Interventiotuen vähentäminen asettaa EU:n tuottajat mahdollisesti huonompaan asemaan kuin yhteisön ulkopuolisten maiden tuottajat. On oltava varovainen, ettei se johda kalastustuotteiden tuonnin lisääntymiseen EU:n oman kalastusteollisuuden kustannuksella.

4. Suositukset

Ehdotamme seuraavia muutoksia asetusehdotukseen:

(i) 4 artiklan 2 kohta: lisätään sanan "ilmoitetaan" jälkeen seuraavasti: ", huolehtien siitä, ettei se estä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden paikallisia nimityksiä erityisesti tapauksissa, joissa se parantaa kuluttajatiedotusta ja kuluttajien luottamusta, vähintäänkin."

(ii) 5 artikla kohdan 1 b alakohdan 4 luetelmakohta: muutetaan kuulumaan seuraavasti: "kannustetaan käyttämään kalastuskeinoja, jotka parhaiten ylläpitävät luonnonvarojen tasapainoa ja säilyvyyttä."

(iii) 7 artiklan 1 kohta: muutetaan alku kuulumaan seuraavasti: "Jäsenvaltiot myöntävät."

(iv) 8 artikla: korvataan "kahdentoista kuukauden kuluessa" seuraavasti "kahdentoista kuukauden kuluessa ilman vuositarkastusta".

(v) 10 artiklan 1 kohta: poistetaan "Ennen kalastusvuoden alkua" ja lisätään artiklan 1 kohdan b alakohdassa sanan "saaliista" jälkeen seuraavasti: "; suunnitelma on toimitettava kahden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jolloin tuottajaorganisaatio on saanut virallisesti tiedoksi kaikkia lajeja koskevat kiintiöt kyseiselle kalastusvuodelle".

(vi) 12 artiklan 1 kohta: lisätään alkuun seuraavasti: "Huolimatta vastakkaisista määräyksistä".

(vii) 13 artiklan 1 kohta: Muutetaan alku seuraavaksi: "Jäsenvaltiot hyväksyvät".

(viii) 13 artikla: lisätään uusi numeroitu kohta 8 seuraavasti: "Jäsenvaltiot myöntävät perustamistukea toimialakohtaisille organisaatiolle kolmen vuoden ajan 11 artiklan säännösten mukaisesti."

(ix) 21 artiklan 3 kohdan a alakohdan i luetelmakohta: korvataan "2 %""5 %":lla; ii luetelmakohdassa "5 %""8 %":lla, iii luetelmakohdassa "8 %""10 %":lla ja b alakohdassa "8 %""10 %":lla.

(x) 23 artiklan 3 kohta, ensimmäinen alakohta: muutetaan "voidaan myöntää" seuraavasti: "myönnetään" ja toinen alakohta: muutetaan "ei voi ylittää" seuraavasti: "ei ylitä".

(xi) 24 artiklan 5 kohta: poistetaan ensimmäinen virke kokonaan ja korvataan toisessa virkkeessä "edellisessä alakohdassa mainituista vuotuisista määristä" seuraavasti: "kyseessä olevista ja 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti kaupan asetetuista tuotteista".

(xii) 25 artiklan 2 kohta: muutosehdotus ei koske suomenkielistä toisintoa.

(xiii) Jalostusteollisuuteen tarkoitetun tonnikalan hyvitysmaksujen käynnistyskynnys tulee säilyttää 91 prosentissa.

(xiv) Olisi varauduttava taloudelliseen tukeen, jolla rohkaistaan kalahuutokauppojen pitäjiä ja kalastajia yhteistyöhön ja tiedonvälitykseen EU:n eri alueilla sekä käymään kalastus- ja vesiviljelytuotteiden telehuutokauppoja.

(xv) Lisätään miekkakala liitteiden I ja II luetteloihin tuoreista tai jäädytetyistä tuotteista, jotka voivat saada yksityiselle varastoinnille myönnettävää yhteisön tukea.

(xvi) Tiettyjen paloitellun tonnikalan kaltaisten herkkien tuotteiden sisällyttämistä liitteeseen V tulisi harkita uudelleen.

Bryssel 16. syyskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) EYVL C 78, 20.3.1999, s. 1.

(2) KOM(1997) 719 lopull., 16.12.1997.

(3) EYVL L 388, 31.12.1992, s. 1-36.

(4) EYVL L 20, 28.1.1976, s. 39-41.

(5) EYVL L 197 6.7.1982, s. 1-2.

(6) EYVL L 20, 28.1.1976, s. 29-34.

(7) EYVL L 334 23.12.1996, s. 1-15.

(8) EYVL L 261, 20.10.1993, s. 1-16.