FI Euroopan unionin virallinen lehti C 255/124

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Kriisitilanteen tuki kehitysmaille”

KOM(2009) 160 lopullinen

(2010/C 255/23)

Esittelijä: Luca JAHIER

Komissio päätti 28. huhtikuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Kriisitilanteen tuki kehitysmaille

KOM(2009) 160 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 19. marraskuuta 2009. Esittelijä oli Luca Jahier.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 16.–17. joulukuuta 2009 pitämässään 458. täysistunnossa (joulukuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 151 puolesta ja 5 vastaan 8:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) katsoo, että kansainvälisen talous- ja finanssikriisin pahimman järjestelmäriskivaiheen päätyttyä ei saa jättää huomiotta hyvin raskaita seurauksia, joita kriisistä aiheutuu valtaosalle kehitysmaita. Ne vaarantavat viime vuosikymmeninä saavutetut tulokset ja kumuloituvat kaksinkertaisen energia- ja elitarvikekriisin seurausten kanssa sekä saattavat syventää nykyisiä konflikteja ja poliittista epävakautta.

Kansainvälisen yhteisön tulee nyt toteuttaa kaikki vastuulleen kuuluvat aloitteet ja päätökset köyhimpien maiden auttamiseksi selviämään kriisistä, josta ne eivät ole millään lailla vastuussa.

1.2 ETSK ilmaisee arvostavansa komission tiedonantoa, ensimmäistä kansainvälisen yhteisön tekemää ja toistaiseksi hyväksytyistä kaikkein myönteisintä ja kattavinta puitepäätöstä. Se sisältää lukuisia myös keskipitkällä aikavälillä toteutettavia ehdotuksia ja visioita, joita tulee nyt kehittää asianmukaisesti.

ETSK toteaa, että tiedonannon kaksi keskeistä puutetta ovat lisäresurssien puuttuminen ja kriisipäätösten, kuten maksusitoumusmäärärahojen maksun aikaistamisen, kestoltaan rajallinen vaikutus.

1.3 ETSK on tyytyväinen viimeisimpien kansainvälisten huippukokousten (1) tuloksiin erityisesti kysymyksissä, jotka liittyvät köyhiä maita koskevien ehdotusten jäsentelyyn, tukien määrällistä ja laadullista parantamista koskevien tavoitteiden vahvistamiseen sekä tukien uudistamispyrkimysten tehostamiseen. Nämä tulokset eivät kuitenkaan läheskään riitä vastaukseksi seuraaviin ratkaiseviin kysymyksiin:

— tarve saada pikaisesti lisävaroja ja hyödyntää kehitysrahoituksessa uusia välineitä

— avustusjärjestelmän uudistaminen

— verotusalan hallintotavan ja kehityksen yhteys.

1.4 ETSK katsoo, että ensisijaisesti tulee pitää ehdottomasti kiinni kaikista vuosien kuluessa tehdyistä sitoumuksista, kuten puheenjohtaja José Manuel Barroso on vakuuttanut. Komitea kehottaa komissiota kiinnittämään jäsenvaltioiden huomion aikoinaan laaditun ja perusteellisia tarkistuksia vaille jääneen määrärahojen korottamisaikataulun noudattamiseen, vaikka eräät jäsenvaltiot ovat jo käytännössä vieneet pohjan sen noudattamiselta päätettyään leikata määrärahoja.

Lisäksi ETSK on vakuuttunut siitä, että tarvitaan pikaisesti varteenotettavia uusia lisämäärärahoja uusien tukien ja investointien osoittamiseksi köyhille maille. Tätä on toivottu kaikissa merkittävissä kansainvälisissä yhteyksissä. Komitea yhtyy myös ehdotukseen, jonka mukaan köyhille maille tulee osoittaa vähintään 0,7 prosenttia kansainvälisen yhteisön kriisin taltuttamiseksi ohjaamista varoista, joiden määräksi arvioidaan nyt noin 7 000 miljardia.

1.5 ETSK katsoo, että energia- ja ruokakriisin kaksoisvaikutusten johdosta uudet investoinnit tulee priorisoida yhä tarkemmin vuosituhannen kehitystavoitteita (Millennium Development Goals, MDG) koskevien sitoumusten tehostamiseksi.

Maatalousalan ja ruokaturvan sekä ilmastonmuutoksesta johtuviin kiireellisiin tarpeisiin liittyvien investointien määritteleminen strategiseksi painopisteeksi on sekä köyhien maiden että Euroopan etujen mukaista, jotta saadaan käyntiin määrätietoisen köyhiin maihin panostamisen uusi aikakausi ja voidaan tarjota kestävään kehitykseen pohjautuvia pitkän aikavälin ratkaisuja.

1.6 ETSK kehottaa uutta komissiota omaksumaan kansainvälisen uranuurtajan roolin, kun on kyse sitoutumisesta kehitysapu- ja kehitysinvestointijärjestelmän perusteelliseen uudistamiseen. Näin voidaan vastata alkaneen vuosituhannen uusiin haasteisiin, joihin kuuluvat ”vihreä kasvu” ja muuttoliikkeet, sekä vahvistaa ponnisteluja koko avustusjärjestelmän tehokkuuden, avoimuuden ja vaikuttavuuden lisäämiseksi.

1.7 ETSK katsoo, ettei Euroopan unionin pidä ottaa takapakkia valtioista riippumattomien toimijoiden – erityisesti yksityissektorin, ammattijärjestöjen, maataloustuottajien sekä nais- ja kuluttajajärjestöjen – tunnustamisessa ja tukemisessa. Se on itse asiassa eurooppalaisen lähestymistavan oleellinen piirre.

ETSK paheksuu sitä, ettei tarkasteltavana olevassa tiedonannossa kiinnitetä lainkaan huomiota tällaisten toimijoiden rooliin kriisitilanteessa, etenkin kun kansalaisyhteiskunta on yksi niistä harvoista kansainvälisistä toimijoista, joka kykenee saamaan liikkeelle lisäresursseja. Lisäksi kriisin seuraukset vaikeuttavat monissa köyhissä maissa voimakkaasti yksityissektorin tilannetta ja heikentävät työmarkkinaosapuolten ja erilaisten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden toimintakykyä. Nämä tahot ovat kuitenkin ratkaisevan tärkeitä kestävien ja pitkäaikaisten kehitysratkaisujen varmistamiseksi.

1.8 ETSK kannattaa uusien ja innovatiivisten kehitysrahoitusmekanismien luomista ja omaksumista sen lisäksi, että julkista kehitysapua (official development assistance, ODA) koskevia sitoumuksia noudatetaan. Tällaisiin kuuluu myös nk. Tobinin vero. Erityisen tärkeää on tiedostaa ulkomaille muuttaneiden lähettämän rahan merkitys ja panna toimeen G8-ryhmän päätökset rahalähetysten palvelumaksujen puolittamisesta sekä määritellä myös strategioita ulkomaisten työntekijöiden paremmaksi suojelemiseksi kriisitilanteessa.

1.9 ETSK katsoo, että kaikki toimenpiteet markkinoiden avaamiseksi tulee pitää voimassa, Dohan neuvottelut tulee käynnistää uudelleen, alueellisia yhdentymisprosesseja tulee tukea (2) ja kaupan rahoitusvälineitä tulee voimistaa. Erityishuomiota tulee kiinnittää köyhimpien maiden kannalta oikeudenmukaisen ja reilun kaupan vaatimuksiin. Lisäksi tulee lisätä suoria ulkomaisia investointeja mm. hyödyntämällä Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin innovatiivisten rahoitusjärjestelyjen vipuvaikutusta: IMF voi laskea liikkeeseen uusia erityisnosto-oikeuksia (special drawing right, SDR), ja Maailmanpankki voi luoda rahaston heikoimmassa asemassa olevien auttamiseksi (vulnerability fund).

1.10 ETSK pitää lisäksi perustavan tärkeänä, että korruption, rikollisen toiminnan ja veropetosten (verojen välttelyn ja veronkierron) maailmanlaajuinen torjunta asetetaan ehdottoman ensisijaiseksi tavoitteeksi. Näin voidaan vapauttaa uusia ja merkittäviä resursseja kohdennettavaksi kehitysyhteistyöhön. Komitea kannustaa komissiota pohtimaan näitä seikkoja mahdollisimman pian ja esittämään niitä koskevia ehdotuksia.

2. Johdanto

2.1 Kansainvälisen finanssikriisin alussa analyytikot olivat varmoja, ettei se koskisi varsinkaan köyhimpiä kehitysmaita. Ajan myötä on kuitenkin alkanut ilmaantua merkkejä kriisin mahdollisista seurauksista kehitysmaille etenkin maailmantalouden ennakoidun supistumisen takia. Vasta huhtikuussa 2009 Lontoon G20-huippukokouksen sekä IMF:n ja Maailmanpankin kokousten yhteydessä kävi ilmeiseksi, että kriisi on leviämässä merkittävimpiin kehitysmaihin ja saattaa syöstä köyhyyteen 100 miljoonaa ihmistä niiden yli 160 miljoonan ihmisen lisäksi, jotka olivat jo joutuneet absoluuttisen köyhyysrajan alapuolelle vuosien 2007–2008 kaksinkertaisen energia- ja ruokakriisin takia.

2.2 Ennusteet ovat huolestuttavia. FAO antoi 19. kesäkuuta 2009 ennakkotietoja maailman puutteellista ruokaturvaa koskevan selvityksen pääkohdista. Selvityksen mukaan nälkää näkevien määrä kasvaa 11 prosenttia ja nousee vuonna 2009 ensi kertaa yli miljardin. Tästä aiheutuu valtavia humanitaarisia katastrofeja, ja vaarana on, että 1980- ja 1990-luvulla saavutettu edistys valuu kokonaan hukkaan. Maailmanpankki madalsi 22. kesäkuuta rajusti kaikkia ennusteitaan ja piti todennäköisenä, että maailmantalous supistuu vuonna 2009 noin 3 prosenttia ja maailmankauppa 10 prosenttia. Lisäksi se ennusti kansainvälisten yksityisten pääomavirtojen kutistuvan vuoden 2007 tuhannesta miljardista dollarista 707 miljardiin dollariin vuonna 2008 ja 363 miljardiin dollariin vuonna 2009. Kehitysmaiden kokonaiskasvu arvioidaan tällä hetkellä hieman yli yhdeksi prosentiksi. Jos Kiina ja Intia jätetään pois laskuista, kehitysmaiden BKT on kuitenkin pienentynyt 1,6 prosenttia. Afrikka on kärsinyt pahiten: vuonna 2009 sen kasvun ennustetaan kutistuvan 66 prosenttia vuoteen 2007 verrattuna. ILO:n mukaan 50 miljoonaa ihmistä saattaa menettää työpaikkansa vuonna 2009 ja työtätekevien köyhien määrä voisi nousta 200 miljoonaan.

2.3 Finanssi- ja talouskriisi aiheuttaa neljä sokkia: a) Kokonaiskaupan volyymi supistuu, vientitulot romahtavat, ja kehitysmaille ennustetaan kertyvän 270–700 miljardin dollarin rahoitusvaje (3). b) Yksityiset investoinnit vähenevät. Niillä on suurempi merkitys keskitulotason maille ja sellaisille maille, joissa on meneillään huomattavia rakenteellisia investointeja. c) Ulkomaille muuttaneiden rahalähetykset supistuvat merkittävästi. Eräissä Afrikan kehitysmaissa niiden osuus voi olla 30 prosenttia BKT:stä. Pelkästään vuonna 2006 rahaa lähetettiin yhteensä 270 miljardia dollaria, joka on yli kaksi kertaa kehitysavun kokonaismäärä. d) On varmaa, että monet kahdenvälisen avun antajat leikkaavat julkista kehitysapua vuosina 2009 ja 2010. Kaksi viimeksi mainittua sokkia pahentavat edellisen ruokakriisin ja energianhintojen vaikutuksia ja ovat erityisen merkityksellisiä Afrikalle, jossa kyseiset tulolähteet ovat usein elintärkeitä sekä julkistaloudelle että perheiden ja paikallisyhteisöjen hengissä selviämiselle.

2.4 Nämä peräkkäiset ja toisiinsa kytkeytyvät sokit vaikuttavat selvästi varsin eri tavoin eri alueilla ja maissa. Sokkien seurauksista mainittakoon erityisesti seuraavat:

— Kasvu hidastuu tai paikallistaloudet supistuvat rajusti.

— Työttömyys, köyhyys ja nälänhätä lisääntyvät nopeasti etenkin taajama-alueilla, millä on vakavia seurauksia heikoimmassa asemassa oleville väestöryhmille, varsinkin naisille ja lapsille.

— Verotulot pienenevät, mikä vaikuttaa monin tavoin julkistalouksien tilanteeseen. Etenkin Afrikassa julkistalouksia on tervehdytetty mittavin toimin.

— Erityisesti kunnossapitoa ja infrastruktuureja koskevat julkiset investointisuunnitelmat vaarantuvat edellä mainituista syistä.

— Laajoilla kansalaisryhmillä on suurempia vaikeuksia hankkia tavaroita ja palveluja myös siksi, että ennestään hauraat suojaverkot ja sosiaaliturva heikkenevät.

— Matkailutulot vähenevät.

— Luoton ja investointipääomien saanti vaikeutuu erityisesti yksityissektorilla.

— Valmiudet saavuttaa vuosituhannen kehitystavoitteet heikkenevät huomattavasti. Kehitystavoitteet ovat olleet muutenkin hyvin uhanalaisia jo vähintään kahden vuoden ajan viisivuotiskaudella 2000–2005 tapahtuneen osittaisen edistyksen jälkeen.

— Ilmastonmuutoksen seurauksiin reagoimiseksi ei ehkä ole asianmukaisia resursseja.

2.5 Näkymät ovat entistä huolestuttavammat, jos otetaan huomioon mahdolliset vaikutukset maailman eri alueiden poliittiseen vakauteen ja sisäiseen ja ulkoiseen turvallisuuteen. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus arvioi vuonna 2008 selvityksessään, että vuonna 2010 maailman köyhimmistä ihmisistä puolet asuu mitä todennäköisimmin jatkuvan tai lähes jatkuvan konfliktin maissa.

2.6 Kriisi saattaa myös lisätä sekä maiden sisäisiä ja alueellisia muuttoliikkeitä että rikkaampiin maihin suuntautuvaa muuttoliikettä. Kaikki tämä voi paitsi kiristää nykyisiä jännitteitä erityisesti EU:n rajoilla myös johtaa siihen huolestuttavaan tulokseen, että monet köyhät maat menettävät yhä enemmän elintärkeitä inhimillisiä resursseja.

3. Komission vastaus

3.1 Euroopan komissio on tehnyt ensimmäisenä konkreettisia päätöksiä Lontoon G20-kokouksessa sovitun sitoumuksen täyttämiseksi. Lähtökohtana on puheenjohtaja Barroson seuraavasti tiivistämä selkeä ajatus: ”Vallitsevaa taantumaa ei pidä, ei voida eikä pitäisi tulevaisuudessakaan käyttää tekosyynä avun lisäämisestä annettujen lupausten pyörtämiselle.”

3.2 Tarkasteltavana oleva tiedonanto on yksi positiivisimmista kansainvälisen yhteisön tähänastisista puitepäätöksistä köyhien maiden auttamiseksi kriisin ylitse. Tiedonannossa korostetaan, että julkista kehitysapua koskevista sitoumuksista on pidettävä kiinni ja kehitysyhteistyöhön on ohjattava uusia resursseja (esimerkkinä kunnianhimoinen, mutta ehkä epärealistinen ehdotus, jonka mukaan jokaista kehitysapuun käytettyä euroa kohden tulee saada liikkeelle viisi euroa muita kuin julkiseen kehitysapuun sisältyviä varoja). Siinä korostetaan myös, että on tärkeää nopeuttaa tai aikaistaa avustusten maksamista – tämä on ainutlaatuista avunantajien keskuudessa – ja joustavoittaa mekanismeja, ja pyydetään EIP:tä luomaan suhdanteita tasoittavia välineitä etenkin infrastruktuuri- ja rahoitusalaa varten. Lisäksi komissio pyrkii vauhdittamaan budjettitukitoimia ja harkitsee poikkeustapauksissa myös makrotaloudelliseen tukemiseen liittyviä toimenpiteitä Euroopan naapuruuspolitiikkaan (ENP) osallistuville maille.

3.3 Tiedonannossa todetaan, että avun tehottomuus tulee kalliiksi ja että koko kansainvälinen julkisen kehitysavun järjestelmä kaipaa perinpohjaista uudistusta. Omasta puolestaan komissio kehottaa jäsenvaltioita edistämään yhteisiä ja koordinoituja lähestymistapoja kriisin taltuttamiseen. Samaan aikaan EU:n tulisi maailman merkittävimpänä avunantajana viedä avustusjärjestelmän uudistusta eteenpäin kansainvälisellä tasolla.

3.4 Tiedonannossa kiinnitetään jonkin verran huomiota sosiaalialan ja työllisyyden edistämiseen sekä sosiaalimenoihin kohdistuvien tukimekanismien avulla että tukemalla valtakunnallisen tai alueellisen infrastruktuurin rakentamista. Tässä yhteydessä erityishuomiota saavat – myös varojen jaon osalta – Välimeren alue ja Afrikka. Komissio lupaa myös edistää maatalouden elvyttämistä ja vihreää kasvua käyttämällä innovatiivisia rahoitusmuotoja ilmastonmuutoksen torjunnassa sekä tukemalla ympäristöystävällisen ja kestävän teknologian siirtoa.

3.5 Tiedonannon lopussa ehdotetaan toimenpiteitä maailmankauppajärjestelmän tukemiseksi tehostamalla kauppaa tukevan avun ohjelmia ja lisäämällä vientiluottoja. Samalla komissio kehottaa edistämään keskustelua kehitysmaiden julkisen velan uudelleenjärjestelystä ja ehdottaa myös verotusalan hyvän hallintotavan tukemista kansainvälisellä, alue- ja valtiotasolla.

3.6 Euroopan unionin neuvosto on huomioinut ja hyväksynyt keskeiset tiedonannossa esitetyt suositukset ja korostanut sen merkitystä, että jäsenvaltiot pitävät kiinni sitoumuksistaan ja kannustanut ”jäsenvaltioita, komissiota ja Euroopan investointipankkia (EIP) ryhtymään koordinoituihin toimiin – – kriisin vaikutuksia koskevien yhteisten maakohtaisten analyysien perusteella, yhteistyössä kansainvälisten instituutioiden ja kumppanimaiden kanssa, tarkoituksena yksilöidä haavoittuvimmat ja kestokyvyltään heikommat maat ja väestöryhmät” (4).

3.7 EU:n päätösten muodostaman kokonaisuuden ilmeisin heikkous on kuitenkin siinä, ettei siihen sisälly muita lisämäärärahoja kuin EU:n ja Afrikan infrastruktuurirahastolle osoitetut 100 miljoonaa euroa vuodessa.

4. Julkinen kehitysapu vaarassa

4.1 OECD:n kehitysapukomitean (Development Assistance Committee, DAC) mukaan julkisen kehitysavun absoluuttinen määrä oli suurimmillaan vuonna 2008. Avun määrä nousi reaalisesti 10 prosenttia ja saavutti 120 miljardin dollarin rajan. Se oli 0,30 prosenttia OECD-maiden yhteenlasketusta BKT:stä. Myös kahdenväliset ohjelmat ovat kasvaneet viimeksi kuluneen vuoden aikana supistuttuaan voimakkaasti kaksivuotiskaudella 2006–2008.

4.2 EU:n kehitysapu kasvoi 4 miljardia euroa vuoden 2007 tasosta ja nousi vuonna 2008 kokonaismäärältään 49 miljardiin euroon, joka on 0,40 prosenttia BKT:stä. On syytä pitää mielessä, että Monterreyn konsensuksen syntymisen aikaan vuonna 2002 komissio oli asettanut välitavoitteeksi 0,39 prosenttia vuoteen 2006 mennessä. Korostettakoon myös, että toistaiseksi ollaan kaukana tavoitteesta, jonka mukaan 0,20 prosenttia BKT:stä tulee osoittaa vähiten kehittyneille maille (least developed countries, LDC): Afrikka saa tätä nykyä vain 20 miljardia Yhdysvaltain dollaria, kun vuoden 2010 tavoite on 50 miljardia.

4.3 On hyvin epävarmaa, pystyykö EU konkreettisesti takaamaan lisäavustukset, joita tarvitaan vuodeksi 2010 asetetun tavoitteen –0,56 prosenttia BKT:stä – saavuttamiseksi. Valtioista riippumattomien järjestöjen eurooppalainen foorumi Concord ennustaa Aid Watch 2008 -julkaisussaan avustusten pienenevän 27 miljardia dollaria kaksivuotiskaudella 2009–2010. Samassa julkaisussa todetaan myös, että EU:n lukuja tulisi tarkistaa, sillä niihin sisältyy menoeriä, joita ei pitäisi lukea julkiseksi kehitysavuksi: 5 miljardin arvosta ulkomaanvelkojen peruuttamisia, 2 miljardia opiskelija-apurahoihin suunnattuja varoja ja 1 miljardi pakolaisiin liittyviä kustannuksia. Kun nämä määrät vähennetään, kehitysavun taso oli Concordin mukaan vuonna 2008 vain 0,34 prosenttia BKT:stä, joka on varsin kaukana vuodeksi 2010 asetetusta 0,56 prosentin tavoitteesta.

4.4 Maailmanpankin vuonna 2009 julkaisemassa Global Monitoring Report -seurantaraportissa todetaan niin ikään, että Gleneaglesissä asetettujen avun lisäämistavoitteiden (130 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuoteen 2010 mennessä) saavuttaminen on nykytilanteessa on täysin epärealistista huolimatta vuonna 2008 tapahtuneesta kasvusta ja eräiden merkittävien avunantajien jo tekemistä sitoumuksista.

4.5 Yhä useampien mielestä tarvitaan uusia resursseja ja huomattavasti enemmän kuin Gleneaglesissä sovittiin. UNDP korostaa, että nykyisten sitoumusten noudattamisen lisäksi määrärahoja tulee lisätä huomattavasti. Tulisi esimerkiksi kohdentaa vähintään 0,7 prosenttia kaikista pankkien pelastamiseen ja talouselvytykseen osoitetuista varoista (joiden määrän arvioidaan olevan noin 7 000 miljardia Yhdysvaltain dollaria) kehitysmaiden tukemiseen vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisessa sekä varojen käytön ja suorien ja pitkäaikaisten investointien edistämiseen köyhissä maissa. Kuten Maailmanpankin pääjohtajakin on korostanut useasti kriisin alusta lähtien, on tehtävä vielä paljon enemmän lisävarojen ohjaamiseksi köyhille maille, jotta ne saavat apua selvitäkseen aivan muista kuin niistä itsestään johtuvan kriisin tuhoisista seurauksista. Maailmanpankin tuoreiden arvioiden mukaan tarvittaisiin 350–635 miljardin dollarin lisärahoitus, jotta voitaisiin korvata edes kehitysmaiden kärsimät erilaiset tappiot. Nämä luvut ovat valovuosien päässä siitä määrästä, jonka kansainvälinen yhteisö on tähän mennessä pystynyt osoittamaan, ei pelkästään julkisena kehitysapuna vaan myös muiden lisäavustusten ja -lainojen muodossa.

4.6 Lisäksi, jos ei oteta huomioon EU:n julki tuomia aikomuksia, OECD:n selvityksen mukaan sitoumusten ja maksujen erot ja usein myös maksujen viivästykset ja lykkäykset lisääntyvät kriisin takia valtaosalla kahdenvälistä apua antavista tahoista. DAC:hen kuulumattomista maista tulevat avustukset kasvavat, mutta niiden kokonaismäärä ei vielä vaikuta läheskään merkittävästi kokonaissuuntauksiin. DAC:hen kuulumattomien maiden OECD:lle ilmoittamien avustusten kokonaismäärä oli 5,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2007.

4.7 Käytettävissä olevien – tosin hyvin puutteellisten – tietojen perusteella yksityisen avunannon suuntaukset ovat positiivisia. Yksityiset avustukset nousivat 18,6 miljardiin dollariin vuonna 2007 ja kasvoivat 25 prosenttia edellisen vuoden tasosta. Pelkästään Yhdysvalloista saatavan yksityisen avun määräksi arvioidaan 37 miljardia dollaria vuonna 2007. Näitä sisäisiä tietoja ei ole kuitenkaan ilmoitettu OECD:lle. Monet merkittävät säätiöt, kuten Gates Foundation, ovat ilmoittaneet avustusten kasvavan vuonna 2009 jopa 20 prosenttia.

5. Avun tehokkuus ja korruption torjunta

5.1 Avun tehostaminen on kriisiaikoina entistäkin tärkeämpää. On jo aivan ilmeistä, millaista taloudellista vahinkoa maksujen huono ennustettavuus, toimien pirstaleisuus ja avunantajien välisen koordinoinnin puute aiheuttavat. Komissio on arvioinut, että julkisen kehitysavun heittelehtiminen voi nostaa kustannuksia 15–20 prosenttia, kun taas avun tehostamisohjelman täydellä toimeenpanolla säästettäisiin vuosittain 5–7 miljardia euroa. Vuonna 2005 annetun Pariisin julistuksen ja vuonna 2008 tehdyn Accran toimintasuunnitelman mukaiset toimet tuleekin toteuttaa pikaisesti, varsinkin kun otetaan huomioon EU:ssa jo tehdyt päätökset, joilla on todella suuri merkitys: jäsenvaltioiden ja komission välinen työnjako, maakohtaisen suunnittelun yhä parempi hyödyntäminen, avun ennustettavuus ja aiempaa suurempi tilivelvollisuus tuloksista, ehdollisuuden vähentäminen mukaan luettuna (5).

5.2 OECD:n tasolla on havaittu, että avun laadun parantaminen edistyy tätä nykyä liian heikosti. Joka vuosi 225 kahdenvälistä ja 242 monenvälistä avustusjärjestöä rahoittaa satoja tuhansia kehitystoimia maailmassa. Vain yhtenä esimerkkinä voidaan mainita, että maailmassa on runsaat 90 terveysalan rahastoa. WHO:n on tehtävä selvityksiä 4 600 avunantajalle ja laadittava niille vuosittain noin 1 400 raporttia. Kehitysmaan hallinnon on otettava vuosittain vastaan keskimäärin 200 virallista avunantajatahoa, joille sen on vastattava, sekä lisäksi useita satoja yksityisiä avunantajia. OECD:n viimeisin seurantaraportti sitä paitsi osoittaa, että keskimäärin vain 45 prosenttia avusta toimitetaan sovittuna aikana.

5.3 Kansainvälisellä tasolla määriteltyjen tavoitteiden saavuttamista tulee siis nopeuttaa. Tarvitaan ennen kaikkea EU:n 27 jäsenvaltion hallitusten asianmukaista poliittista tahtoa toteuttaa seuraavat asiat:

— avoimuus Pariisin julistuksessa määriteltyjen kahdentoista indikaattorin käytössä

— EU:n käytännesääntöjen soveltaminen

— etenkin kauppa- ja kehityspolitiikkojen yleisempi johdonmukaistaminen

— määrätietoinen panostus kansainvälisen avustusjärjestelmän kattavaan uudistamiseen valtioista riippumattomien toimijoiden huomioimiseksi ja uuden, monenvälisyyden aikakauden käynnistämiseksi.

5.4 Tällaisen lähestymistavan yhteydessä tulee myös ottaa huomioon, että korruptio ja pääomien laiton maastavienti nielee monissa kehitysmaissa valtavasti resursseja erityisesti raaka-aineiden hyödyntämisen ja suurten infrastruktuurihankkeiden yhteydessä. Korruptio mitätöi huomattavan määrän avustusvaroja, mikä vaikuttaa tuhoisasti paikalliseen väestöön ja heikentää avunantajamaiden lahjoittajien luottamusta. Transparency International -järjestön vuonna 2008 julkaisemassa raportissa maailman korruptiosta todetaan, että korruptiota tapahtuu jo 50 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta, mikä vastaa lähes puolta maailman julkisen kehitysavun sekä juomaveden saantia ja yleistä hygieniaa koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavien investointien kokonaismäärästä. Kaikissa EU:n sitoumuksissa ja monenvälisissä yhteyksissä on annettava yhä tärkeämpi sija hallintotavan merkittävälle parantamiselle erityisesti avun jäljitettävyyden varmistamiseksi sekä yhä selvemmälle ehtojen asettamiselle avun maksamisen yhteydessä. On vähintäänkin valitettavaa, ettei tiedonannossa viitata tähän mitenkään.

6. Yksityisten toimijoiden ja kansalaisyhteiskunnan rooli

6.1 Valtioista riippumattomien toimijoiden rooli merkitys tunnustetaan nykyisin laajasti. Cotonoun sopimuksessa tällaisiksi toimijoiksi määritellään yksityissektori, taloudelliset ja sosiaaliset kumppanit – erityisesti ammattijärjestöt – sekä kansalaisyhteiskunta sen kaikissa ilmentymissä (6 artikla). On hämmästyttävää, ettei tiedonannossa kiinnitetä lainkaan huomiota niiden rooliin kriisitilanteessa, etenkin kun ne ovat ainoita tahoja, jotka kykenevät saamaan liikkeelle lisäresursseja. Lisäksi kriisin seuraukset vaikeuttavat monissa köyhissä maissa voimakkaasti yksityissektorin tilannetta ja heikentävät työmarkkinaosapuolten ja erilaisten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden toimintakykyä. Nämä tahot ovat kuitenkin ratkaisevan tärkeitä kestävien ja pitkäaikaisten kehitysratkaisujen varmistamiseksi.

6.2 Euroopan tilintarkastustuomioistuin julkisti 18. toukokuuta 2009 erityiskertomuksensa siitä, kuinka komissio hallinnoi valtioista riippumattomien toimijoiden (6) osallistumista EY:n kehitysyhteistyöhön. Tilintarkastustuomioistuin ilmaisee raportissa arvostavansa suuresti yhteisön varojen kohdentamista valtioista riippumattomien toimijoiden kautta (7) mutta esittää kolme merkittävää kriittistä huomiota:

— Valtioista riippumattomien toimijoiden osallistuminen rajoittuu vain yhteistyöprosessiin, ja ne ovat yleensä pelkkiä hankkeiden toteuttajia tai palveluntuottajia, joita kuullaan useimmiten kertaluonteisesti ja liian myöhään.

— Toimintavalmiuksien kehittämistä koskevat toimet ovat riittämättömiä, ja lisäksi niissä suositaan viestintä- ja osallistumistapoja, jotka sulkevat käytännössä pois valtaosan keskisuurista ja pienistä organisaatioista, jotka toimivat ruohonjuuritasolla ja muualla kuin kaupungeissa.

— Menettelyjen seuranta- ja toteuttamisjärjestelmissä on lukuisia puutteita. Ne ovat usein liian monimutkaisia ja vaikeatajuisia monille organisaatioille, eikä niihin toisinaan sisälly tarvittavia tietoja aloitteiden edistymisestä ja lopullisesta vaikutuksesta.

6.3 Tilintarkastustuomioistuimen esille ottamien pulmien johdosta ETSK korostaa voimakkaasti sitä jo vuosia sitten esittämäänsä näkemystä, että valtioista riippumattomiin toimijoihin panostamiselle tulee antaa etusija. Tulee vahvistaa kaikkia sellaisia menettelyjä, jotka mahdollistavat niiden osallistumisen tosiasiallisen laajentamisen, ja lisätä suoraan tällaisten toimijoiden kautta kohdennettavien varojen määrää aina 20 prosentin osuuteen saakka. ETSK on toivonut tätä jo aiemmassa lausunnossaan (8).

7. Tavoitteena avustusten uudistaminen ja uudet rahoitusvälineet

7.1 Kansainvälisten rahoituslaitosten, ensimmäisinä Maailmanpankin ja IMF:n, laajaan uudistamiseen on ilmeinen tarve. Yhdistyneiden Kansakuntien kesäkuisessa konferenssissa asiasta esitettiin selvä visio: ”kansainvälisten rahoituslaitosten tulee suuntautua selvästi kehityksen tukemiseen”, ja niitä tulee uudistaa ”kehitysmaiden näkökulmien, näkemysten ilmaisun ja osallistumisen edistämiseksi sekä nykytodellisuuden yhä paremmaksi heijastamiseksi” (9).

On itse asiassa paradoksaalista, että kriisiaikana 82 prosenttia IMF:n myöntämistä lainoista meni Euroopan alueelle ja vain 1,6 prosenttia Afrikan maille ja että Lontoossa 2. huhtikuuta 2009 pidetyssä G20-huippukokouksessa päätetystä 1 100 miljardin dollarin kokonaissummasta vain hieman yli 20 miljardia dollaria meni köyhimmille maille.

7.2 EU:n tulee tehdä parhaansa, jotta näitä suhteita tarkistettaisiin perinpohjaisesti alkaen siitä, että Maailmanpankin ehdotukseen erityisesti heikoimmassa asemassa olevien auttamiseen keskittyvästä uudesta rahastosta (vulnerability fund) kiinnitetään syvällisempää huomiota ja että ehdotus toteutetaan. Rahaston ensisijaisena tehtävänä olisi tarjota rahoitusta ruokaturvan, sosiaaliturvan ja inhimillisen kehityksen edistämiseksi ja luoda myös erityinen yhteinen toimintakehys Maailmanpankille ja YK:n erityisvirastoille. Lisäksi on tehtävä työtä sen puolesta, että IMF laskisi liikkeeseen vähintään 250 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta uusia erityisnosto-oikeuksia, jotka on tarkoitettu erityisesti kehitysrahoituksen turvaamiseen.

7.3 EU:n tulee myös edesauttaa sitä, että kaupan rahoituksen ja Dohan neuvottelujen ripeän uudelleenkäynnistämisen yhteydessä asetetaan keskeiselle sijalle kehitysmaiden tarpeet sekä toteutetaan erityistoimenpiteitä köyhimpien maiden ja ruokaturvan tukemiseksi ja suojelemiseksi.

7.4 ETSK on jo pitkään ollut vakuuttunut siitä, että on pyrittävä uutterasti edistämään ja monipuolistamaan uusia kehitysrahoituksen välineitä. Tähän mennessä on valitettavasti tehty vain vähän, ja uusimpien aloitteiden ja päätösten soveltamisalaa tuleekin laajentaa. Tällaisia ovat esimerkiksi marraskuussa 2006 käynnistetty rokotustoimintaa köyhissä maissa rahoittava kansainvälinen IFFIm-rahoitusväline (International Finance Facility for Immunisation), samana aikana toteutettu markkinoiden ennakkositoutuminen (advanced market commitment) sekä L'Aquilan G8-huippukokouksen aloite siitä, että ulkomaille muuttaneiden kotimaahansa lähettämän rahan virallisesta siirrosta perittävät palvelumaksut puolitettaisiin viiden vuoden kuluessa. Tämä voisi lisätä lähetysten määrää 13–15 miljardilla dollarilla vuosittain. ETSK kannattaa ehdotusta, jonka mukaan tulisi vihdoin käynnistää keskustelu 0,005 prosentin vapaaehtoisen veron perimisestä kansainvälisistä rahoitustapahtumista (nk. Tobinin vero). Ranskan ja Saksan hallitukset ottivat asian jälleen esille taannoisessa Pittsburghin G20-huippukokouksessa. Tällaiset uudet rahoitustavat, joiden tulee ehdottomasti pysyä julkisia kehitysapusitoumuksia täydentävinä, tulisi kytkeä yhä selvemmin toimiin yksittäisten vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi sekä ilmastonmuutoksen edellyttämiin kiireellisiin toimiin ja lähivuosina köyhien maiden maksettavaksi tuleviin kustannuksiin.

7.5 Kansainvälisen avustusjärjestelmän uudistuksen pohtiminen, jota komissio asiaankuuluvasti esittää ehdotuksensa kohdassa 11, on mitä kiireellisin tehtävä, ja EU voi omaksua tässä yhteydessä selvän johtoroolin ainakin seuraavissa kysymyksissä:

— sellaisen kansainvälisen valmiusjärjestelmän luominen avun ja investointien kohdentamiseksi, jonka avulla pystytään kartoittamaan tulevaisuudessa kriisin vaikutusta ihmisten elinoloihin ja kehitysnäkymiin

— vakavasti otettavan selontekojärjestelmän kehittäminen edistysaskelten tarkastelemiseksi ja omien toimien tehokkuuden mittaamiseksi, kuten G8-huippukokouksessa päätettiin

— konfliktialueiden vakauttamiseen, yhteiskunnan rakenteiden kehittämiseen ja kriisinhallintaan suunnattavien investointien lisääminen, tavoitteena paikallisten ja alueellisten suunnittelu- ja toimintavalmiuksien vahvistaminen, yleisten sosiaaliturvajärjestelmien kehittäminen sekä uusiin ruokaturvan ja ilmastonmuutoksen haasteisiin vastaamisen edellyttämien investointien varmistaminen

— mikroluoton saantimahdollisuuksien lisääminen ja laajentaminen muuten pankkipalvelujen ulkopuolelle jäävien yritysaloitteiden tukemiseksi.

7.6 Ruokaturvan ja ”vihreän kasvun” asettaminen pitkän aikavälin strategisten investointien tavoitepariksi voi olla avustus- ja investointijärjestelmän uudistamisen tärkeä johtoajatus. Järjestelmä on kriisin johdosta entistäkin tärkeämpi. Se voi myös tarjota mahdollisuuden nousevista maista peräisin olevien resurssien ja osaamisen yhä tehokkaampaan ja koordinoituun hyödyntämiseen sekä konkreettisen tilaisuuden Euroopan ja OECD-alueen talouskumppanuuteen.

7.7 EU:sta on paikallaan esittää seuraavat lisähuomiot:

— Ensimmäinen koskee sitä, että tulee arvioida tarkasti budjettitukivälineen kehitystä viime vuosina ja harkita mahdollisuutta kohdentaa tuki nykyistä tarkemmin tiettyihin alakohtaisiin sitoumuksiin esim. terveyttä, ihmisarvoista työtä, koulutusta, infrastruktuureja, sosiaalipalveluja ja vihreää kasvua koskevissa kysymyksissä, kuten Euroopan parlamentti on toivonut (10).

— Toinen koskee vastuualueiden tarkistamista uudessa komission jäsenten kollegiossa. Erityisesti EuropeAid tulisi osoittaa kehitysyhteistyöstä vastaavan komission jäsenen suoraan valvontaan. Nykyisin se kuuluu ulkosuhteista vastaavan komission jäsenen vastuualaan.

7.8 Kiireellinen tarve saada EU esiintymään yhä yhtenäisemmin sekä vahvistamaan kykyään yhteiseen ja koordinoituun toimintaan yhdessä jäsenvaltioiden kanssa näkyy selvimmin juuri kehitysyhteistyön alalla. Tällaista kehitystä tarvitaan, jotta unioni voi toimia kriisin johdosta syntyvissä uusissa kansainvälisissä oloissa ja hyödyntää yhä tehokkaammin mahdollisuutensa, joita sen oma rooli sekä nykyisin kaiken kaikkiaan käytettävissä olevat resurssit ja osaaminen tarjoavat. Kansainvälisen toimijakentän muuttumisen johdosta näyttää siltä, että köyhimpien maiden ja erityisesti Afrikan kehityksellä on nyt enemmän kuin koskaan strategista merkitystä Euroopan tulevalle kehitykselle. (11)

7.9 Kansainvälistä yhteistyötä korruption ja veronkierron torjumiseksi ollaan nyt vahvistamassa kriisin johdosta erityisesti veroparatiisien vastaisten toimien osalta. YK:n huume- ja rikosjärjestön UNODC:n mukaan laittoman kaupan ja veronkierron arvo on nykyisin 1 000–1 600 miljardia dollaria, josta puolet on peräisin kehitysmaista tai siirtymätalouden maista. Tästä 500–800 miljardin dollarin summasta vain 3 prosenttia johtuu korruptiosta, ja 30 prosenttia on peräisin rikollisesta toiminnasta ja 67 prosenttia veronkierrosta. Toisin sanoen veronkierto maksaa kehitysmaille 300–500 miljardia dollaria, joista 285 miljardia liittynee epäviralliseen sektoriin ja 160 miljardia kyseisissä maissa toimivien lukuisten monikansallisten yritysten toimiin verojen välttämiseksi. (12) ETSK pitää tämän alan ratkaisevaa suunnanmuutosta kiireellisenä ja tällä hetkellä mitä realistisimpana. Se voisi vapauttaa ennakoimattomia resursseja investointeihin ja kehitysapuun ja mahdollistaa monien kehitysmaiden verotusjärjestelmien vakauttamisen ja oikeudenmukaistamisen. Tämä on välttämätön perusta instituutioiden vahvistamiselle ja kaikelle terveelle kehitykselle pitkällä aikavälillä.

Bryssel 16. joulukuuta 2009 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Etenkin kesäkuussa 2009 pidetty YK:n huippukokous ja L'Aquilassa heinäkuussa 2009 pidetty G8-huippukokous.

(2) Ks. ETSK:n lausunto komission tiedonannosta ”Kehitystä edistävä AKT-maiden alueellinen yhdentyminen”, asiakokonaisuus EUVL C 317, 23.12.2009, s. 126, esittelijä: Gérard Dantin, apulaisesittelijä: Luca Jahier.

(3) Maailmanpankki 2009; ADB (African Development Bank) maaliskuu 2009. Ääriarvot vastaavat saatavilla olevien arvioiden ääripäitä.

(4) EU:n neuvoston (ulkosuhteet) päätelmät, 18. toukokuuta 2009.

(5) KOM(2009) 160 lopullinen ja EU:n neuvosto 22. heinäkuuta 2008.

(6) Tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessaan esittämä valtioista riippumattoman toimijan määritelmä kattaa vain kansalaisyhteiskunnan organisaatiot, muttei yksityissektoria.

(7) EuropeAidin mukaan valtioista riippumattomien toimijoiden kanssa tehtyjen sopimusten arvo oli noin 836,43 miljoonaa euroa vuonna 2006 ja 915,26 miljoonaa euroa vuonna 2007 (määriin ei sisälly ECHOn hallinnoima humanitaarinen apu), mikä on 10 prosenttia EU:n kehitysavusta. ECHOn antamasta rahoituksesta noin 50 prosenttia (noin 353 miljoonaa euroa vuonna 2007) menee valtioista riippumattomille organisaatioille.

(8) Asiakokonaisuuteen EUVL C 234 (vuosi 2003) kuuluva lausunto aiheesta ”Kansalaisyhteiskunnan rooli yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikassa”, esittelijä: Susanna Florio.

(9) Talous- ja rahoituskriisiä käsitellyt YK:n konferenssi, kesäkuu 2009.

(10) Kehitysyhteistyövaliokunnan päätöslauselmaluonnos, syyskuu 2009.

(11) Ks. asiakokonaisuuteen EUVL C 318 (vuosi 2009) kuuluva lausunto aiheesta ”EU, Afrikka ja Kiina” (esittelijä: Luca Jahier) ja EUVL C 128 (vuosi 2009) kuuluva lausunto aiheesta ”Uudistetun Lissabonin strategian ulkoinen ulottuvuus”.

(12) CIDSE, marraskuu 2008.