Keskusvastapuolen käyttö omaisuudenhoitoyhtiönä mahdollistaa keskusvastapuolen liikkeeseen laskemien omistusinstrumenttien tai keskusvastapuolen varojen, oikeuksien, velvoitteiden tai velkojen siirtämisen omaisuudenhoitoyhtiönä toimivalle keskusvastapuolelle ilman osakkeenomistajien tai kolmansien osapuolten suostumusta. Omaisuudenhoitoyhtiönä toimiva keskusvastapuoli on kriisinratkaisuviranomaisen määräysvallassa oleva oikeushenkilö, joka on kokonaan tai osittain viranomaisen omistuksessa.

Keskusvastapuolten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä annetun asetuksen (EU) 2021/23 (CCP-RRR) 96 artiklan neljännessä alakohdassa komissio velvoitetaan antamaan viimeistään 31. joulukuuta 2021 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus mainitun asetuksen 27 artiklan 7 kohdan soveltamisesta. Komissiota pyydetään arvioimaan, onko tarpeen tehdä lisämuutoksia alaskirjaus- ja muuntamisvälineen soveltamiseen keskusvastapuolten kriisinratkaisun yhteydessä yhdessä muiden sellaisten kriisinratkaisuvälineiden kanssa, jotka aiheuttavat taloudellisia tappioita määritysosapuolille. Viimeaikainen markkinoiden myllerrys on osoittanut, että OTC-johdannaisista, keskusvastapuolista ja kauppatietorekistereistä annettu asetus (EU) N:o 648/2012 (EMIR) on osaltaan lisännyt keskusvastapuolten ja laajempien rahoitusmarkkinoiden kykyä sietää keskusvastapuolissa käsiteltyjä ja niihin keskittyneitä riskejä. Ottaen kuitenkin huomioon vakavat rahoitusvakauteen kohdistuvat vaikutukset, joita keskusvastapuolen taloudellisilla vaikeuksilla tai kaatumisella olisi, CCP-RRR-asetuksella lisätään keskusvastapuolten ja viranomaisten valmiutta tällaisten äärimmäisten skenaarioiden varalta.

CCP-RRR-asetuksen johdanto-osan 96 kappaleessa selitetään, että kriisinratkaisumenettelyssä keskusvastapuolen pääoman haltijoiden olisi katettava tappiot ensimmäisenä tavalla, joka minimoi riskin siitä, että pääoman haltijat ryhtyvät oikeustoimiin vedoten periaatteeseen, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä kriisinratkaisussa huonompaan asemaan. Euroopan parlamentti ja neuvosto viittaavat kansainvälisissä standardeja laativissa elimissä meneillään olevaan työhön (ks. 4 jakso) ja pyytävät komissiota tarkistamaan, miten pääoman alaskirjausta koskevia sääntöjä sovelletaan kyseisen työn päättymisen jälkeen.

Näin ollen tässä kertomuksessa käsitellään keskusvastapuolten oman pääoman kohtelua kriisinratkaisussa ja sen vuorovaikutusta NCWO-periaatteessa tarkoitetun vaihtoehtoisen tilanteen kanssa. CCP-RRR-asetuksen 27 artiklan 7 kohdassa edellytetään, että tappiot katetaan ensin keskusvastapuolen omasta pääomasta ja että se on kokonaisuudessaan käytettävissä tappioiden kattamiseen kriisinratkaisussa. Tappioiden määräämisen järjestys / maksukyvyttömyysjärjestely ei kuitenkaan välttämättä noudata maksukyvyttömyyden tavanomaista velkahierarkiaa. Syynä on se, että oma pääoma altistuu tappiolle vain ensimmäisen oman osuuden (skin in the game, SITG) verran (EMIR-asetuksen 45 artiklan 4 kohta ja komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 153/2013 35 artikla) ja tulevaisuudessa toisen oman osuuden (second skin in the game, SSITG) verran (CCP-RRR-asetuksen 9 artiklan 14 kohta). Kaikki jäljelle jäävät tappiot kohdennetaan määritysosapuolille. Näin tapahtuu maksukyvyttömyystapahtuman jälkeen ja – joissakin keskusvastapuolissa ja rajoitetussa määrin – myös muun kuin maksukyvyttömyystapahtuman jälkeen. Lisäksi CCP-RRR-asetuksessa tarkoitettu NCWO-periaatteen vaihtoehtoinen tilanne sisältää sopimusvelvoitteiden ja muiden keskusvastapuolen toimintasäännöissä arvostusta varten määritettyjen järjestelyjen täysimääräisen soveltamisen. Riippuen siitä, katetaanko tappiot keskusvastapuolen toimintasäännöissä ja kansallisessa maksukyvyttömyyslainsäädännössä omasta pääomasta, ja siitä, miten tappiot katetaan, tämä mekanismi voi johtaa tilanteeseen, jossa osakkeenomistajat voivat väittää, että heihin ei olisi kohdistunut vaikutuksia kriisinratkaisun ulkopuolella. Näin voi tapahtua erityisesti silloin, jos keskusvastapuoli asetetaan kriisinratkaisuun ennen elvytyssuunnitelman täysimittaista soveltamista kriisinratkaisutavoitteiden saavuttamiseksi.

4. Käynnissä oleva kansainvälinen työ

Käytännön kokemus kriisinratkaisun suunnittelusta EU:ssa on edelleen vähäistä, koska kriisinratkaisun suunnittelua koskevia CCP-RRR-asetuksen sääntöjä aletaan soveltaa vasta elokuussa 2022. Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä (FSB) on kuitenkin julkaissut asiaa koskevia ohjeita (ks. jäljempänä 4 kohdan a alakohta). Näkemyksiään ovat jakaneet myös yksityiset sidosryhmät ja yhteistyöelimet. Niitä ovat muun muassa keskusvastapuolten selvitysyhteisöjen eurooppalainen yhdistys (EACH), CCP12 (keskusvastapuolten maailmanlaajuinen yhdistys) ja kansainvälinen johdannaismarkkinoiden osapuolten järjestö (ISDA).

Lisäksi kriisinhallintaryhmien jäsenet ovat saaneet jonkin verran käytännön kokemusta. Nämä ovat ryhmiä, jotka on perustettu FSB:n asiakirjan Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions 8 kohdan mukaisesti sellaisiin keskusvastapuoliin, jotka ovat koko järjestelmän kannalta merkittäviä useammalla kuin yhdellä lainkäyttöalueella. Kriisinhallintaryhmien tehtävänä on koordinoida kriisinratkaisun suunnittelua ja purkamismahdollisuuksien arviointia koti- ja isäntämaan kriisinratkaisuviranomaisten välillä.

a. FSB:n työ

FSB julkaisi lokakuussa 2014 asiakirjan Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions päivitetyn version, jota oli laajennettu liitteellä, jossa käsitellään erityisesti rahoitusmarkkinoiden infrastruktuureja. Kyseisessä raportissa FSB toteaa, että kriisinratkaisuvaltuuksia olisi käytettävä niin, että noudatetaan saamisten ensisijaisuusjärjestystä, ja että tappiot olisi katettava kriisinratkaisussa ensimmäisenä omasta pääomasta.

FSB julkaisi vuonna 2017 ohjeet keskusvastapuolten kriisinratkaisusta ja kriisinratkaisun suunnittelusta (Guidance on Central Counterparty Resolution and Resolution Planning). Kyseisessä raportissa FSB selittää, että kriisinratkaisussa tappiot olisi katettava keskusvastapuolen omasta pääomasta, jos sitä ei ole vielä kirjattu alas (keskusvastapuolen sääntöjen ja sopimusjärjestelyjen mukaisesti). Maksukyvyttömyydestä johtuvien tappioiden osalta oman pääoman olisi oltava kokonaisuudessaan käytettävissä tappioiden kattamiseen, ja olisi oltava selvää, missä vaiheessa se kirjataan alas. Kun on kyse muista kuin maksukyvyttömyydestä johtuvista tappioista, ne olisi katettava omasta pääomasta viimeistään siinä vaiheessa, kun kaikki keskusvastapuolen muita kuin maksukyvyttömyydestä johtuvia tappioita koskevien sääntöjen ja järjestelyjen nojalla sovellettavat tappioiden kohdentamisjärjestelyt on käytetty. Lisäksi oma pääoma olisi kirjattava alas ennen kuin tappiot kohdennetaan velkojille sovellettavan lainsäädännön mukaisen velkahierarkian mukaisesti.

FSB julkaisi marraskuussa 2020 ohjeet aiheesta ”Rahoitusvarat keskusvastapuolten kriisinratkaisun tukemiseksi ja keskusvastapuolten oman pääoman kohtelu kriisinratkaisumenettelyssä” (Guidance on Financial Resources to support CCP Resolution and on the Treatment of CCP Equity in Resolution). Raportissa selvennetään, että keskusvastapuolen sopimusjärjestelyistä ja kansallisesta maksukyvyttömyyslainsäädännöstä riippuen sellaiset kriisinratkaisussa toteutetut toimet, jotka altistavat keskusvastapuolen oman pääoman suuremmille maksukyvyttömyydestä johtuville tappioille tai muille kuin maksukyvyttömyydestä johtuville tappioille kuin lainkäyttöalueella sovellettavan maksukyvyttömyysjärjestelmän mukaisessa likvidaatiossa, voisivat vaihtoehtoisessa tilanteessa saatavan kohtelun perusteella antaa oman pääoman haltijoille mahdollisuuden esittää NCWO-periaatteeseen perustuvia vaatimuksia. Tämä voi johtaa tulokseen, joka ei vastaa toista asiakirjassa Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions esitettyä periaatetta, jonka mukaan oman pääoman olisi oltava kokonaisuudessaan käytettävissä tappioiden kattamiseen kriisinratkaisussa. Tämä voi myös aiheuttaa moraalikatoon liittyvää huolta, koska oman pääoman haltijat saavat mahdollisuuden säilyttää keskusvastapuolessa olevan oman pääoman osuutensa kriisinratkaisun jälkeen samalla, kun osallistujien on vastattava tappioista.

FSB täsmentää asiakirjan Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions sekä edellä mainittujen ohjeiden perusteella, että kriisinratkaisuviranomaisen olisi arvioitava, miten keskusvastapuolen tappioille altistuvan pääoman määrää koskevat mahdolliset rajoitukset vaikuttavat sen kykyyn toteuttaa asianmukaisia toimia keskusvastapuolen oman pääoman odotetun kohtelun saavuttamiseksi. Kriisinratkaisun suunnitteluvaiheessa kriisinratkaisuviranomaisen olisi ymmärrettävä esimerkiksi seuraavat asiat:

-oman pääoman kohtelu olemassa olevissa elvytysjärjestelyissä ja maksukyvyttömyysjärjestelyssä;

-missä määrin oma pääoma altistuisi tappioille sovellettavan maksukyvyttömyysjärjestelmän mukaisessa likvidaatiossa vaihtoehtoisen tilanteen mukaisesti saatavan kohtelun perusteella;

-NCWO-suojatoimet, mukaan lukien mahdolliset osakkeenomistajien vaatimukset.

Tämän arvioinnin perusteella kriisinratkaisuviranomainen voi tunnistaa eri vaihtoehtoja sen varmistamiseksi, että tappiot katetaan omasta pääomasta varsinaisen kriisinratkaisun aikana. Näitä vaihtoehtoja ovat muun muassa seuraavat:

-sopimusperusteisten tappionkohdentamisjärjestelyjen muuttaminen;

-keskusvastapuolen oman pääoman kirjaaminen alas kokonaan tai osittain;

-keskusvastapuolen kriittisten operaatioiden (omaisuuserien) ja tiettyjen velkojen siirtäminen omaisuudenhoitoyhtiölle ja jäljelle jäävän keskusvastapuolen asettaminen likvidaatioon / konkurssipesän hallintoon;

-olemassa olevan omistuksen laimentaminen hankkimalla uutta pääomaa muuntamisen tai uusien osakkeiden liikkeeseenlaskun avulla.

Asianomaisten viranomaisten olisi sen jälkeen käsiteltävä haasteita, jotka liittyvät siihen, miten keskusvastapuolten oma pääoma on kokonaisuudessaan käytettävissä tappioiden kattamiseen kriisinratkaisussa. Tähän voi kuulua se, että viranomainen vaatii keskusvastapuolia muuttamaan pääomarakenteitaan, sääntöjään tai muita hallintoasiakirjojaan tavalla, joka asettaa osakkeenomistajat muita velkojia huonompaan asemaan tai määrää, milloin tappiot katetaan omasta pääomasta oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoisesti, edellyttäen, että kotimaan viranomaisilla on asianmukaiset valtuudet.

Viranomainen voi myös yksilöidä tai ehdottaa kansallisiin lakeihin, sääntöihin tai asiaankuuluvien valvonta- tai kriisinratkaisuviranomaisten valtuuksiin muutoksia, jotka auttaisivat kriisinratkaisutavoitteiden saavuttamisessa tai rajoittaisivat mahdollisuutta esittää NCWO-periaatteeseen perustuvia vaatimuksia. Jos lainkäyttöalueen kehykseen ei kuitenkaan sisällytetä tällaisia muutoksia, asianomaisten viranomaisten täytyy mahdollisesti