Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI puitteiden säätämisestä energiaa käyttäviä tuotteita koskevien ekologisen suunnittelun vaatimusten asettamista varten ja neuvoston direktiivin 92/42/ETY muuttamisesta

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. JOHDANTO

Tämä on ehdotus puitedirektiiviksi, jonka säätämisen jälkeen komissio antaa sääntelykomitean avustamana ekologisen suunnittelun vaatimuksia koskevia täytäntöönpanosäädöksiä. Kuhunkin täytäntöönpanosäädökseen liittyy perusteluosa ja vaikutusten arviointi, ja siitä järjestetään kuulemismenettely. Näissä perusteluissa selvitetään puitedirektiivin taustana olevat näkökohdat ja käsitteet sekä tarve sen vahvistamiseksi.

2. TAVOITE JA SOVELTAMISALA

2.1. Energiaa käyttäviä tuotteita koskevat ekologisen suunnittelun vaatimukset: tausta

On yleisesti tunnustettua, että energiaa käyttävien tuotteiden tuotantoon, jakeluun, käyttöön ja käytön jälkeiseen käsittelyyn liittyy huomattava määrä merkittäviä ympäristövaikutuksia, kuten energiankulutukseen liittyvä ilmastonmuutos, muiden aineiden ja luonnonvarojen kuten veden käyttö, jätteiden syntyminen ja vaarallisten aineiden joutuminen ympäristöön.

Arvioiden mukaan yli 80 prosenttia kaikista tuotteisiin liittyvistä ympäristövaikutuksista määräytyy tuotesuunnitteluvaiheessa [1]. Ympäristönäkökohtien sisällyttäminen tuotekehitysprosessiin mahdollisimman varhaisessa vaiheessa onkin siten tehokkain tapa tehdä muutoksia ja parannuksia tuotteisiin.

[1] "How to do EcoDesign?", ekologisesti ja taloudellisesti järkevää suunnittelua koskeva opas, toimittanut Saksan liittovaltion ympäristövirasto, Verlag form, 2000.

Koska energiaa käyttävät tuotteet ovat laajalle levinneitä ja niillä on huomattavia ympäristövaikutuksia, kasvava tietoisuus yleisön keskuudessa saa todennäköisesti aikaan sen, että näiden tuotteiden ympäristönäkökohtiin ja -vaikutuksiin kiinnitetään entistä enemmän huomiota. On tärkeää välttää markkinoiden pirstaloitumista tuotteiden ympäristönäkökohtia koskevien erilaisten kansallisten vaatimusten tuloksena. Näin ollen on tarpeen luoda johdonmukaiset ja yhdenmukaistetut yhteisön puitteet ekologisen suunnittelun vaatimuksille.

2.2. Tavoite

Tämän ehdotuksen tarkoituksena on luoda kattavat ja johdonmukaiset oikeudelliset puitteet ekologisen suunnittelun vaatimuksille, kun tavoitteena on:

* varmistaa energiaa käyttävien tuotteiden vapaa liikkuvuus EU:ssa

* parantaa näiden tuotteiden yleistä ympäristönsuojelullista tasoa ja siten suojella ympäristöä

* edistää energian toimitusvarmuutta ja lujittaa EU:n talouden kilpailukykyä

* huolehtia sekä teollisuuden että kuluttajien eduista.

Ehdotus on siis täysin johdonmukainen kestävän kehityksen edistämisen kanssa, ja samalla se muodostaa konkreettisen esimerkin ympäristönäkökohtien integroimisesta muihin yhteisön politiikkoihin.

Nämä erilaiset näkökohdat ympäristöön ja energiaan liittyvistä tavoitteista yhdessä sisämarkkinoihin ja kilpailukykyyn liittyvien tavoitteiden kanssa luovat taustan tuotteiden ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten kehittämiselle siten kuin seuraavissa luvuissa kuvataan.

2.3. Soveltamisala

Ehdotettua puitedirektiiviä voidaan periaatteessa soveltaa kaikkiin tuotteisiin, jotka käyttävät energiaa sen toiminnon suorittamiseksi, jota varten ne on suunniteltu, valmistettu ja saatettu markkinoille. Kaikki energianlähteet kuuluvat puitedirektiivin soveltamisalaan, vaikka onkin todennäköistä, että täytäntöönpanosäädökset koskevat ainoastaan sähköä, kiinteitä, nestemäisiä ja kaasumaisia polttoaineita käyttäviä tuotteita.

Ehdotettu soveltamisala on erittäin laaja. Käytännössä kuitenkin puitedirektiivissä määritellään perusteet niiden tuotteiden valitsemiseksi, joita varten voidaan antaa täytäntöönpanosäädöksiä.

Osa sidosryhmistä toivoi, että ehdotuksessa lueteltaisiin tuotteet, joista olisi ensisijaisesti annettava täytäntöönpanosäädökset, sekä määräajat eri toimenpiteiden toteuttamiselle. Tällaisten ensisijaisten toimintakohteiden nimeäminen on kuitenkin vaikeaa erityisesti siksi, että ympäristöön ja muihin asioihin liittyvien ensisijaisten toimintakohteiden suhteellinen merkitys vaihtelee ajan kuluessa. Sillä voisi myös olla kielteisiä vaikutuksia, jos kannustimet vähenisivät niiltä toimialoilta, joilta aktiivista toimintaa ei edellytetä. Puitedirektiivin asianmukaista soveltamista on suojattava sellaisilta kehityskuluilta, jotka olisivat haitallisia direktiivin tärkeimpien etujen kannalta, joita ovat joustavuus, päätöksenteon nopeus ja kannustin itsesääntelyyn (katso myös tämän perusteluosan 5.1 ja 5.2 luku). Osa sidosryhmistä asetti myös kyseenalaiseksi sen, onko komission yksiköillä käytettävissä riittävät voimavarat lukuisten täytäntöönpanosäädösten valmistelua ja seurantaa varten. Tässä vaiheessa on tehtävä selväksi, että komissio ei voi eikä sen pitäisi tuottaa suurta määrää täytäntöönpanosäädöksiä vaan pikemminkin rajallinen määrä hyvin perustelluissa tapauksissa, jotka on valittu puitedirektiivissä asetettujen perusteiden mukaisesti.

Sen sijaan, että pyrittäisiin määrittelemään rajoitettu soveltamisala, ehdotuksena on, että puitedirektiivissä säädetään kelpoisuusvaatimuksista täytäntöönpanosäädösten antamista varten (katso 12 artikla). Tuote esimerkiksi valitaan ainoastaan, jos sen myyntivolyymi on merkittävä EU:n markkinoilla ja sillä on merkittävä ympäristövaikutus Euroopan tasolla. Tämä noudattaa täysin yhteisön ympäristömerkintää koskevan järjestelmän [2] ehtoja ja menetelmiä. Toinen peruste on mahdollisuus parannuksiin, joka ei saisi aiheuttaa kohtuuttomia kustannuksia ja jossa olisi otettava huomioon sekä nykyinen lainsäädäntö että toimialan aktiiviseen toimintaan liittyvät aloitteet. Lisänäkökohtia (tuotteen suorituskyky, terveys ja turvallisuus, vaikutus kuluttajiin, valmistajien kilpailukyky) sisällytetään perusteiden tarkasteluun.

[2] Komission päätös, tehty 21 päivänä joulukuuta 2001, yhteisön ympäristömerkinnän työsuunnitelmasta (EYVL L 7, 11.1.2002, s. 28).

Soveltamisala kattaa myös energiaa käyttävään tuotteeseen liitettäväksi tarkoitetut osat, jotka saatetaan markkinoille erillisinä osina loppukäyttäjiä varten ja joiden ympäristönsuojelullinen taso voidaan arvioida itsenäisesti. Molempien ehtojen on täytyttävä. Vaikka esimerkiksi osa voidaan myydä suoraan asiakkaalle, kuten erillinen vastus tai kondensaattori, merkittävät ympäristönäkökohdat voivat riippua siitä, millä tavoin kyseistä osaa käytetään lopputuotteessa. Tässä tapauksessa itsenäinen analyysi osan ympäristönsuojelullisesta tasosta ei ole mahdollista eikä mielekästä; joka tapauksessa sovelletaan 12 artiklan perusteita. Osa voi kuitenkin kuulua 10 artiklan soveltamisalaan, jolloin riittävät perustiedot (esim. materiaalien koostumuksesta, energiankulutuksesta jne.) on toimitettava laitteen valmistajalle, jos niitä tarvitaan ekologisen profiilin laatimiseksi. Selvää on, että jos täytäntöönpanosäädöstä ei anneta, puitedirektiivistä ei aiheudu oikeudellisia velvoitteita valmistajille.

Ajoneuvot ehdotetaan jätettäväksi soveltamisalan ulkopuolelle, koska soveltamisala on jo erittäin laaja ja koska ajoneuvot ovat jo nyt lukuisten säädösten ja vapaaehtoisten toimenpiteiden kohteena (esim. suunnittelua koskeva yksityiskohtainen lainsäädäntö ja hiilidioksidipäästöjä koskeva vapaaehtoinen sopimus).

Tämän direktiivin täytäntöönpano edistää osaltaan elinkaariajattelun sisällyttämistä tuotesuunnitteluun. Elinkaariajattelu on yksi yhdennetyn tuotepolitiikan (Integrated Product Policy, IPP) [3] perusperiaatteista. Kokemukset sen täytäntöönpanosta antavat osaltaan mahdollisuuden arvioida, olisiko soveliasta säätää vastaavia rinnakkaisia puitedirektiivejä muita tuotteita varten tai asettaa tuottajille yleisiä vaatimuksia ekologisen suunnittelun toteuttamiseksi. Näitä toimia jatketaan yhdennettyä tuotepolitiikkaa koskevan tiedonannon seurannan yhteydessä.

[3] KOM(2001) 68 LOPULLINEN.

3. PERUSTELUT YHTEISÖN TASON TOIMINNALLE

3.1. Toiminnan tausta

Kestävä kehitys on yksi tärkeimmistä tavoitteista Euroopan unionin toiminnassa. EY:n perustamissopimuksen 2 artiklassa asetetaan päämääräksi taloudellisen toiminnan kestävä kehitys koko yhteisössä. EY:n perustamissopimuksen 6 artiklassa edellytetään ympäristönsuojelua koskevien vaatimusten sisällyttämistä muuhun yhteisön politiikkaan ja toimintaan erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi. Cardiffissa vuonna 1998 kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti uudelleen tarpeen sisällyttää ympäristönäkökohdat muihin politiikan osa-alueisiin. Joulukuussa 1999 Helsingissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti kolmea kestävän kehityksen ulottuvuutta, jotka ovat taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristönsuojelun ulottuvuus.

3.1.1. Vaatimusten asettamisella yhteisössä kaupattaville energiaa käyttäville tuotteille on tärkeä merkitys sisämarkkinoiden kannalta. On useita esimerkkejä toimenpiteistä, jotka on toteutettu tai joita suunnitellaan kansallisella tasolla ja jotka koskevat ympäristölle vaarallisten tai muuten ongelmallisten aineiden käyttöä. Vastauksena tähän yhteisö on hyväksynyt yhdenmukaistetut säännöt tiettyjen vaarallisten aineiden käytölle sähkö- ja elektroniikkalaitteissa; tällaiset laitteet kuuluvat tämän ehdotuksen soveltamisalaan. Joidenkin tuotteiden energiatehokkuusvaatimuksiin liittyviä vastaavia ongelmia on myös ilmennyt. Kun otetaan huomioon energiaa käyttävien tuotteiden ympäristönäkökohtien moninaisuus ja ympäristönäkökohtien entistä laajempi sisällyttäminen muihin politiikan osa-alueisiin, on syytä luoda johdonmukaiset ja kattavat puitteet ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten yhdenmukaistamiselle yhteisön tasolla, jolloin voidaan ehkäistä mahdolliset kaupan esteet. Tällaiset puitteet vahvistavat avoimuutta, kun tuotteisiin liittyviä ympäristönäkökohtia sisällytetään veroja ja julkisia hankintoja koskeviin politiikkoihin.

3.1.2. Energian toimitusvarmuus on toinen tärkeä kestävää kehitystä edistävä tekijä. Komissio korosti vihreässä kirjassaan "Energiahuoltostrategia Euroopalle [4], että Euroopan unioni tarvitsee entistä enemmän kohtuuhintaisia energiatoimituksia, joten siitä tulee entistä riippuvaisempi ulkopuolisista energianlähteistä; laajentuminen vahvistaa tätä suuntausta. Koska EU:lla on hyvin vähän mahdollisuuksia vaikuttaa energian toimitusehtoihin, on ehdottoman tärkeää, että EU voi vaikuttaa kysyntään, ei kuitenkaan puuttumalla taloudelliseen toimintaan vaan edistämällä energian tehokasta käyttöä kaikissa mahdollisissa yhteyksissä.

[4] KOM(2000) 769, 29.11.2000.

Vähentämällä tuotteiden energiankulutusta edistetään samalla:

- toimitusvarmuutta: energiatehokkuus vähentää riippuvuutta energiavaroista

- kilpailukykyä: energiatehokkuus voi parantaa EU:n teollisuuden ja kaupan kilpailuasemaa, koska tiettyyn tuotokseen käytetään vähemmän energiaa. Säästyneen energian arvo voi maksaa tehokkuuden kustannukset takaisin muutamassa vuodessa

- ympäristönsuojelua: Eurooppalaisessa ilmastonmuutosohjelmassa (European Climate Change Programme, ECCP) on tuotu esiin huomattavat mahdollisuudet kustannus-tehokkuuteen tuotteiden energiatehokkuutta parantamalla. Niiden osuus primaarienergian kokonaiskäytöstä on noin 30 prosenttia ja ilmakehään joutuvista hiilidioksidipäästöistä noin 40 prosenttia. Energiaa käyttävien tuotteiden energiankulutuksen alentaminen voi osaltaan vaikuttaa merkittävästi siihen, että yhteisö saavuttaa Kiotossa asetetun tavoitteen kasvihuonekaasujen vähentämisestä vuoteen 2012 mennessä. Sillä pitäisi olla sitäkin suurempi merkitys vuoden 2012 jälkeen, koska yhteisön kuudenteen ympäristöpolitiikan toimintaohjelmaan kuuluu 20-40 prosentin vähennys vuoteen 2020 mennessä.

Energiatehokkuutta koskevia vaatimuksia asetettaessa, kuten mitä tahansa ekologista suunnittelua koskevia vaatimuksia asetettaessa, noudatetaan kuitenkin IPP-periaatetta, jonka mukaan ympäristövaikutukset eivät pelkästään siirry elinkaaren yhdestä vaiheesta toiseen. Näin ollen energiatehokkuuden vaatimukset sisällytetään näihin yleisiin puitteisiin.

3.1.3. Tuotteiden ympäristölle aiheuttamien haitallisten vaikutusten vähentäminen on yksi ensisijaisista toimintakohteista kestävän kehityksen varmistamiseksi tulevia sukupolvia varten. Koska kuitenkin tuotteisiin liittyy monia ympäristönäkökohtia, vaarana on, että alakohtaiset politiikat keskittyvät tiettyihin näkökohtiin tai vaiheisiin tuotteen elinkaaressa muiden jäädessä vähemmälle huomiolle. Tämä voi johtaa ristiriitaiseen ja tuloksiltaan epätoivottuun lainsäädäntöön. Tällainen tilanne voidaan välttää käyttämällä IPP-lähestymistapaa. Se on kehitetty edellä mainitun yhdennettyä tuotepolitiikkaa koskevan vihreän kirjan yhteydessä, ja sitä laajennetaan edelleen asiaa koskevassa tiedonannossa [5]. IPP:n tavoitteena on vähentää kaikkien tuotteiden ja palvelujen ympäristövaikutuksia niiden koko elinkaaren aikana. Se perustuu elinkaariajatteluun, sidosryhmien osallistumiseen, jatkuvaan tuotteiden parantamiseen ja monien erilaisten politiikan välineiden käyttöön, mukaan luettuna ekologista suunnittelua koskevat toimenpiteet.

[5] KOM(2003) 302 lopullinen, 18.6.2003.

Kestävään kehitykseen perustuvan maailman rakentaminen tulevia sukupolvia varten ei kuitenkaan saisi johtaa siihen, että nykyisten sukupolvien tarpeista ei huolehdita. Näin ollen tuotteiden ekologisen suunnittelun vaatimuksia asetettaessa olisi myös otettava huomioon sosioekonomiset olosuhteet.

Tämän ehdotuksen tavoitteena on siis luoda puitteet energiaa käyttävien tuotteiden ympäristönsuojelullisen tason parantamiselle siten, että samalla säilytetään tämän merkittävän toimialan vakaa taloudellinen ympäristö ja vahvistetaan sitä sekä otetaan huomioon tavaroiden vapaa liikkuvuus EU:ssa ja teollisuuden kilpailukyky. Ehdotus on siis täysin johdonmukainen kestävän kehityksen edistämistä koskevien vaatimusten kanssa, ja samalla se muodostaa konkreettisen esimerkin ympäristönäkökohtien sisällyttämisestä muihin yhteisön politiikan osa-alueisiin ja IPP:n periaatteiden täytäntöönpanosta laajalla tuotealueella.

4. TOISSIJAISUUS

Vaikka monet valmistajat ovat panostaneet huomattavasti tuotteidensa ympäristövaikutusten vähentämiseen, EU:n markkinoille saatetaan edelleen tuhansia uusia tuotteita, joiden ympäristönsuojelullinen taso on heikko, vaikka sitä olisi mahdollista parantaa vähin kustannuksin tai jopa ilman kustannuksia.

Tämän ehdotuksen tavoitteena on vähentää energiaa käyttävistä tuotteista aiheutuvia ympäristövaikutuksia ja samalla säilyttää näiden tuotteiden sisämarkkinat ja toimitusvarmuus. Ympäristönsuojelu ja tavaroiden vapaa liikkuvuus kuuluvat jäsenvaltioiden ja yhteisön yhteiseen vastuualueeseen, ja lainsäädäntöaloite yhteisön tasolla on sen vuoksi perusteltu. Lisäksi molemmat kysymykset ovat rajatylittäviä sikäli, että tavoitteita ei voida riittävästi saavuttaa jäsenvaltioiden toimilla, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla. Näin ollen ehdotus täyttää toissijaisuusperiaatteen vaatimukset siten kuin ne esitetään perustamissopimuksen 5 artiklassa.

Useat tutkimukset ovat osoittaneet, että sääntely toimii ekologisen suunnittelun moottorina [6], erityisesti pk-yrityksissä [7]. Lainsäädäntöä tarvitaan, jotta valmistajat saataisiin ottamaan ympäristönäkökohdat riittävästi huomioon suunnitteluprosessissaan. Myös suurissa yrityksissä ekologisen suunnittelun levittäminen ja täytäntöönpano eri osastoilla on usein ongelmallista [8]. Lisäksi on pidettävä mielessä, että vaikka ekologiseen suunnitteluun liittyvät toimenpiteet voivat hyvinkin olla kannattavia keskipitkällä aikavälillä, ne eivät aina tuo suoraa ja näkyvää taloudellista hyötyä; tämä seikka on hyvin tärkeä erityisesti pienille ja hyvin pienille yrityksille sekä pienituloisille kuluttajille. Voimakas kilpailu sellaisten valmistajien välillä, jotka eivät juurikaan välitä EU:n markkinoille tuomiensa tuotteiden ympäristövaikutuksista, on parannusten esteenä.

[6] TUTKIMUS - ESTO/IPTS: "ECO-DESIGN: EUROPEAN STATE OF THE ART", S. 39.

[7] OBSERVATORY OF EUROPEAN SME'S 2002/NO4: "EUROPEAN SMES AND SOCIAL AND ENVIRONMENTAL RESPONSIBILITY" S.40, SAATAVANA OSOITTEESSA: HTTP://EUROPA.EU.INT/COMM/ENTERPRISE/ENTERPRISE_POLICY/ANALYSIS/DOC/SMES_OBSERVATORY_2002_REPORT4_EN.PDF

[8] "TOWARDS THE ACTUAL IMPLEMENTATION OF ECO-DESIGN IN INDUSTRY" - THE "HAVES" AND "NEEDS" VIEWED BY THE EUROPEAN ECODESIGN COMMUNITY", MCALOONE, BEY ET AL., CARE INNOVATION 2002.

5. OIKEASUHTEISUUS JA PAREMPI SÄÄNTELY

5.1. Oikeudellisen välineen valinta

Siitä huolimatta, että energiaa käyttävien tuotteiden ympäristövaikutuksiin on syytä puuttua kiireellisesti ja että sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan tiedetään vaarantuvan jos tätä ei tehdä yhdenmukaistetulla tavalla yhteisön tasolla, on välttämätöntä varmistaa, että mahdolliset säädökset perustuvat riittävään tieteelliseen tietoon ja käytännön kokemukseen. Näin ollen ehdotetaan säädettäväksi puitedirektiivi, josta ei seuraa välittömiä velvoitteita; sen sijaan se tarjoaa mahdollisuuden laatia ripeästi ekologisen suunnittelun vaatimukset teknisen ja taloudellisen analyysin perusteella.

Tämä on tärkeää pitää mielessä ehdotusta tarkasteltaessa: valmistajiin, kuluttajiin ja ympäristöön kohdistuvat vaikutukset ovat seurausta täytäntöönpanosäädöksistä, jotka komissio antaa komiteamenettelyssä sen jälkeen, kun neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat hyväksyneet tämän puitedirektiivin.

Komissio on täysin tietoinen tämän asian monitahoisuudesta toimielinten kannalta. Toisaalta on otettava käyttöön tehokkaat menettelyt, joiden avulla voidaan saada nopeasti aikaan merkittävä panos tärkeiden, esimerkiksi Kiotossa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Tämä koskee erityisesti hyvin teknisiä kysymyksiä, kuten energiaa käyttävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten asettamista ja ajantasaista tarkistusta. Toisaalta jokaisen ehdotetun ratkaisun oikeudellinen perusta (myös kansainvälisten velvoitteiden kannalta) on varmistettava ja yhteistyön henki EU:n toimielinten välillä on säilytettävä.

On selvää, että näiden kahden perusvaatimuksen välillä on saavutettava asianmukainen tasapaino. Tämän vuoksi on syytä mainita, että menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä tehdyssä neuvoston päätöksessä 1999/468/EY säädetään laajasta tiedottamisesta Euroopan parlamentille ja parlamentin mahdollisuudesta ilmaista eriävä mielipiteensä neuvostolle ja komissiolle. Tätä tasapainoa vahvistaa entisestään komission äskettäin antama ehdotus neuvoston päätöksen 1999/468/EY muuttamisesta [9], jonka tarkoituksena on saattaa kumpikin lainsäädäntöelin samalle viivalle komissiolle siirrettyjen täytäntöönpanotehtävien valvojana yhteispäätösmenettelyyn kuuluvissa asioissa.

[9] KOM(2002) 719 lopullinen, 11.12.2002.

Näin ollen, ja ehdotetun toimielinrakenteen mukaisesti [10], tämä ehdotus sisältää puitedirektiivin, jossa asetetaan yleiset periaatteet ja kriteerit ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten laatimiselle mutta jätetään komission ja sitä avustavan sääntelykomitean tehtäväksi laatia ja hyväksyä yksittäisiä tuotteita koskevat täytäntöönpanosäädökset. Puitedirektiivissä asetetaan hyvin selvästi rajat, joiden sisällä täytäntöönpanosäädöksiä voidaan antaa, ja siinä esitetään kriteerit, joiden perusteella tuotteet valitaan (12 artikla), ympäristönäkökohdat, joihin täytäntöönpanosäädöksillä voidaan puuttua (liite I), sekä menetelmät erityisten vaatimusten asettamiselle (liite II).

[10] KOM(2002) 728, 5.12.2002.

Tässä prosessissa maksimoidaan ympäristöön liittyvät parannukset antamalla nopeasti täytäntöönpanosäädökset ja ottamalla huomioon ajankohtaiset ympäristönsuojelun ensisijaiset toimintakohteet useiden energiaa käyttävien tuotteiden osalta. Lisäksi siinä varmistetaan, että kaikissa ehdotuksissa noudatetaan täysimääräisesti suhteellisuusperiaatetta, koska yksityiskohtaiset täytäntöönpanosäädökset perustuvat riittävään tietoon ja analyyseihin, vaikutusten arviointi mukaan luettuna (jonka tiedonkeruu ja laadinta on huomattavasti helpompaa, kun säädös koskee tiettyä tuotetta tai ympäristönäkökohtaa), ja otetaan huomioon mahdolliset itsenäiset sitoumukset tai muut aktiiviset toimenpiteet, joihin toimiala voi ryhtyä tämän puitedirektiivin antamisen seurauksena.

Täytäntöönpanosäädökset vahvistetaan sen jälkeen, kun asianomaisia osapuolia on kuultu. Näitä ovat esimerkiksi valmistajat ja muut sidosryhmät, myös ympäristönsuojelun alalla toimivat valtiosta riippumattomat järjestöt, kuluttaja- ja käyttäjäyhdistykset. Kuulemisen yhteydessä voi ilmetä esimerkiksi tarve ottaa jotkin vaatimukset käyttöön asteittain ja/tai säätää siirtymäsäännöksiä (esimerkiksi täytäntöönpanoajan, ekologisen suunnittelun vaatimusten luonteen tai tason suhteen jne.). Nämä näkökohdat otetaan asianmukaisesti huomioon, kun komissio ehdottaa täytäntöönpanosäädöksiä.

5.2. Vaikutusten maksimointi itsesääntelyä kannustamalla

Tähän mennessä tuotteiden ympäristönsuojelullista tasoa koskevat vaatimukset on useimmissa tapauksissa asetettu pakollisina säädöksinä. Osa toimialan sektoreista on ilmoittanut pitävänsä vapaaehtoisten sopimusten tekemistä parempana. Tämä on ollut erityisen onnistunut ratkaisu energiatehokkuuden alalla: äskettäin on pantu onnistuneesti täytäntöön kaksi sopimusta, jotka toimiala on tehnyt yksipuolisena sitoumuksena. Toinen koskee televisioiden ja videonauhureiden valmiustilaan liittyvää hävikkiä ja toinen kotitalouksien jääkaappeja ja pesukoneita. Muut samankaltaiset sopimukset kattavat muun muassa astianpesukoneet, sähkömoottorit, sähkökäyttöiset lämminvesivaraajat (seisontahäviöt) ja audiolaitteet (kulutus valmiustilassa).

Vapaaehtoisista sopimuksista voi olla etua verrattuna säännöksiin, joilla vahvistetaan pakolliset standardit. Niiden avulla voidaan saavuttaa nopeaa edistymistä pikaisen ja kustannustehokkaan täytäntöönpanon kautta. Niissä ei välttämättä tarvitse odottaa tunnustettujen testausmenetelmien kehittämistä niin kuin sääntelytoimenpide edellyttäisi. Ne mahdollistavat joustavan mukautuksen teknisiin vaihtoehtoihin ja markkinoiden suuntauksiin.

Itsesääntely ei kuitenkaan aina ole toteutettavissa oleva vaihtoehto varsinkaan sektoreilla, joilla markkinat ovat hyvin pirstaleiset. Tämä koskee energiaa käyttäviä tuotteita niihin liittyvien sektoreiden koon ja yhtenäisyyden puutteen vuoksi. Ei voida odottaa, että talouden toimijat ryhtyvät spontaanisti uskottaviin ja johdonmukaisiin vapaaehtoisiin toimiin energiaa käyttävien tuotteiden ympäristönäkökohtien käsittelemiseksi koko niiden elinkaaren aikana.

Lisäksi itsesääntelyyn liittyy myös joitain haittoja: se ei sido kaikkia toimialalla toimivia (osa voi olla "vapaamatkustajia") eivätkä tuomioistuimet voi antaa sen perusteella täytäntöönpanokelpoisia päätöksiä, toisin kuin lainsäädännön tapauksessa; näin ollen myöskään sitoumuksen noudattamista ei voida taata.

Ekologisen suunnittelun vaatimuksia koskevan puitedirektiivin antaminen lisäisi toimialan itsesääntelyn vaikutusmahdollisuuksia. Kun toimiala olisi tietoinen siitä, että yhteisöllä on käytössään tehokas väline vaatimusten asettamiseksi nopeasti täytäntöönpanosäädöksillä, se voisi joko tehdä riittävät itsenäiset sitoumukset tai tukea pakollisia vaatimuksia, jos on selvää, että liian monet "vapaamatkustajat" eivät pyrkisi samoihin ympäristönsuojelutavoitteisiin. Se olisi myös nopea vaihtoehto silloin, kun itsenäinen sitoumus osoittautuisi käytännössä toimimattomaksi.

5.3. "Säännöstön" vähentäminen ja yksinkertaistaminen

Joidenkin tuotetyyppien osalta on jo säädetty direktiivejä, jotka koskevat energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia [11]. Niitä voidaan pitää tämän puitedirektiivin täytäntöönpanosäädöksinä käytön aikaisen energiankulutuksen suhteen, ja niillä on koonnettu ja yksinkertaistettu yhteisön lainsäädäntöä.

[11] Direktiivi 92/42/ETY uusien kuumavesikattiloiden hyötysuhdevaatimuksista (EYVL L 167, 22.6.1992, s. 17; direktiivi 96/57/EY kotitalouksien sähkökäyttöisten jääkaappien, pakastimien ja näiden yhdistelmien energiatehokkuusvaatimuksista, EYVL L 236, 18.9.1996, s. 36; direktiivi 2000/55/EY loistelamppujen virranrajoittimien energiatehokkuusvaatimuksista, EYVL L 279, 1.11.2000, s. 33.

Näitä täytäntöönpanosäädöksiä voidaan tarvittaessa muuttaa tässä puitedirektiivissä kuvatun menettelyn mukaisesti siten, että vaatimuksia mukautetaan ja/tai lisäseikkoja otetaan mukaan.

Tilalämmittämiseen ja kuuman veden tuottamiseen käytettävien lämmönkehittimien suorituskyvystä uusissa ja olemassa olevissa muissa kuin teollisuusrakennuksissa sekä lämpöeristyksestä ja kuuman talousveden jakeluputkien eristämisestä uusissa muissa kuin teollisuusrakennuksissa 13 päivänä helmikuuta 1978 annetussa neuvoston direktiivissä 78/170/ETY [12] säädettiin vaatimuksista, jotka on nyt korvattu säännöksillä, jotka sisältyvät direktiiviin 92/42/ETY, kaasumaisia polttoaineita käyttäviä laitteita koskevaan direktiiviin 90/396/ETY ja rakennusten energiatehokkuudesta annettuun direktiiviin 2002/91/EY [13]. Koska direktiivistä 78/170/ETY (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 82/885/EY) on nyt tulossa vanhentunut, se ehdotetaan kumottavaksi.

[12] EYVL L 52, 23.2.1978, s. 32.

[13] EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1.

Direktiivin 92/42/ETY 6 artiklassa säädetään vapaaehtoisesta merkintäjärjestelmästä, jolla kattiloiden energiateho voidaan todeta. Tätä merkintäjärjestelmää koskevat säännökset eivät tuottaneet odotettua tulosta, ja ne voidaan sen vuoksi kumota.

Direktiivissä 86/594 [14] säädetään standardimenetelmästä kodinkoneiden tuottaman melutason näytteenottomittausta ja testausta varten. Jäsenvaltioiden, jotka päättävät tehdä melupäästöjen julkaisemisesta pakollista, on vaadittava valmistajia käyttämään tätä standardimenetelmää. Direktiivissä ei kuitenkaan tehdä melupäästöjä koskevien tietojen julkaisemisesta pakollista, eikä yksikään jäsenvaltio nykyisin vaadi näiden tietojen julkaisemista. Kodinkoneiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen osoittamista merkinnöin koskevaan direktiiviin 92/75/ETY sisältyy vapaaehtoinen melua koskeva osa, joka liittyy direktiiviin 86/594. Siinä jätetään yksittäisten jäsenvaltioiden päätettäväksi, vaaditaanko melua koskevat tiedot ilmoitettavaksi merkinnöissä vai ei. Monet valmistajat eivät myöskään ole tyytyväisiä menetelmään, josta säädetään direktiivissä 86/594/ETY. Näin ollen näitä tietoja ei käytännössä anneta kuluttajille. Tällainen tilanne ei takaa riittävää yhdenmukaisuutta, eikä toiminta ole tehokasta. Koska pyrkimyksenä on johdonmukaisuus sisämarkkinalähestymistavan kanssa ja koska direktiivi ei tuota odotettuja tuloksia, on tarkoituksenmukaisempaa sisällyttää melupäästöt kokonaisvaltaisempaan ympäristönsuojelullisen tason arviointiin. Tässä direktiivissä säädetään tällaisista johdonmukaisista puitteista, sillä siinä melupäästöjä arvioidaan yhdessä tuotteen muiden ympäristönäkökohtien kanssa. Direktiivi 86/594/ETY ja siihen yhteisön lainsäädännössä tehdyt viittaukset voidaan näin ollen kumota.

[14] EYVL L 344, 6.12.1986, s. 24.

5.4. Johdonmukaisuus yhteisön muun lainsäädännön kanssa

Tämä ehdotus on johdonmukainen muun EU-lainsäädännön ja tuotteiden ympäristönäkökohtia koskevien aloitteiden kanssa; se lisää niiden integraatiota ja tehokkuutta.

Ehdotetun puitedirektiivin soveltamisala on laajempi kuin millään asiaan liittyvällä nykyisellä yhteisön säädöksellä niin siihen kuuluvien tuotteiden kuin ympäristönäkökohtien kannalta, ja tässä mielessä sitä voidaan käyttää merkittävinä pidettyjen puutteiden kattamiseen. Toisaalta on jo esimerkkejä joidenkin tuotteiden tietyistä ympäristönäkökohdista, joita säännellään yhteisön tasolla. Näissä tapauksissa tämä ehdotus tarjoaa johdonmukaiset puitteet, joiden avulla näkökohtia voidaan mukauttaa ympäristönsuojelullisen tason parantamiseksi nopeasti ja tehokkaasti.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta annetussa direktiivissä [15] (WEEE) säännellään jätehuoltoa joidenkin tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden osalta (sähkö- ja elektroniikkalaitteet) ja esitetään keräystä, kierrätystä ja hyödyntämistä koskevat tavoitteet. Lisäksi siinä vahvistetaan periaate, jonka mukaan tuottajilla on taloudellinen vastuu jätteenkäsittelystä. Tässä ehdotuksessa edistetään lisäksi tuotteiden suunnittelua siten, että uudelleenkäyttö ja kierrätys helpottuvat, kun nämä näkökohdat otetaan systemaattisesti huomioon suunnitteluprosessin varhaisissa vaiheissa ja tähän liittyvän edistymisen seurantaa varten otetaan käyttöön konkreettisia indikaattoreita.

[15] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/96/EY sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta, EYVL L 37, 13.2.2003, s. 24.

Aineiden osalta direktiivissä 2002/95/EY [16] (RoHS) säännellään tiettyjen vaarallisten aineiden käyttöä sähkö- ja elektroniikkalaitteissa. On selvää, että näiden aineiden lisäksi energiaa käyttävissä tuotteissa käytetään useita muita aineita, joiden joutumista ympäristöön olisi valvottava tai se olisi jopa estettävä. Tässä ehdotuksessa kannustetaan tuottajia tarkastelemaan mahdollisuuksia näiden aineiden käytön ja niiden ympäristöön joutumisen minimoimiseen tuotteen elinkaaren eri vaiheissa. Kun lisäksi otetaan huomioon laaja tiedottaminen koko ketjussa tuotteiden valmistajille ja valmistajilta loppukäyttäjille ja käsittelylaitoksille, ehdotus lisää vaarallisia aineita koskevien rajoitusten asianmukaista ja ripeää täytäntöönpanoa ja seurantaa.

[16] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/95/EY tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa, EYVL L37, 13.2.2003, s.19.

On myös mahdollista käsitellä energiankulutusta tuotteen koko elinkaaren eikä vain sen käyttövaiheen aikana, niin kuin nykyisin. Lisäksi voidaan nopeasti vahvistaa määrälliset energiatehokkuuden vaatimukset erityisinä ekologisen suunnittelun vaatimuksina, jotta ilmastonmuutokseen ja energian toimitusvarmuuteen liittyvissä kysymyksissä voidaan edistyä nopeasti. Tähän liittyen on jo annettu useita direktiivejä, joissa säädetään laitteiden käyttöön liittyvistä energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksista.

Laitteiden energiatehokkuuden parantamiseen tähtääviä toimia on suunniteltu kaikilla kolmella tärkeimmällä kulutussektorilla: asumis-, palvelu- ja teollisuusalalla. Tähän mennessä komissio on noudattanut kaksijakoista lähestymistapaa ja pyrkinyt lisäämään kuluttajien tietoisuutta entistä energiatehokkaampien laitemallien saatavuudesta (energiamerkinnät) ja kannustamaan valmistajia tuottamaan tehokkaampia laitteita (tehokkuusvaatimukset).

Ensimmäisessä vaiheessa kiinnitettiin erityisesti huomiota kodinkoneisiin, koska katsottiin, että erityisesti kotitaloussektorilla energiatehokkaiden tuotteiden leviämisen esteet olivat vaikeita poistaa. Kotitaloussektorilla pääasiallinen este on laitteiden energiankulutukseen ja mahdolliseen energiansäästöön liittyvän kuluttajien tietoisuuden, tiedon ja teknisen tietämyksen puute.

Energiatehokkuutta koskevat vaatimukset lisäävät suoraan energiatehokkuuden parannuksia tuotesuunnitteluvaiheessa. Ne ovat erittäin voimakas väline markkinoiden muuttamiseksi ja huomattavan energiansäästön saavuttamiseksi alhaisin kustannuksin, erityisesti silloin, kun tiedot ja merkinnät eivät ole tarkoituksenmukaisia loppukäyttäjiin vaikuttamista ajatellen. Jos tehokkuusvaatimukset asetetaan jo tuotesuunnitteluvaiheessa, voimme olla varmoja siitä, että haluttu säästö saavutetaan. Useat merkittävät EU:n taloudelliset kumppanit [17] ovat säätäneet tai harkitsevat tehokkuusvaatimusten säätämistä tärkeimpänä toimintakeinona laitteiden energiatehokkuuden parantamiseksi.

[17] Näihin maihin kuuluvat USA, Kanada, Japani, Kiina, Thaimaa, Sveitsi, Etelä-Korea, Filippiinit, Meksiko, Uusi-Seelanti, Australia, Taiwan.

Tehokkuusvaatimukset takaavat energiatehokkuuden parannukset siten, että tietyn toiminnon suhteen huonoimmin suoriutuvat laitteet eivät pääse markkinoille. Vaatimukset täydentävät muita aloitteita, jotka liittyvät esimerkiksi tuotteiden merkintöihin (esim. kodinkoneiden merkintöjä koskeva direktiivi 92/75/ETY).

Pakolliset ekologisen suunnittelun vähimmäisvaatimukset ja tuotteen yleisen ympäristönsuojelullisen tason parantamista koskevat vaatimukset täydentävät myös ympäristömerkkiä koskevaa aloitetta. Ympäristömerkki [18] antaa mahdollisuuden merkitä vapaaehtoisesti tuotteet, jotka vastaavat erittäin korkeita laatu- ja ympäristövaatimuksia, ja palkita parhaat tuotteet, eikä sillä siis ole samaa tavoitetta kuin nyt käsillä olevalla ehdotuksella. Ympäristömerkkijärjestelmän yhteydessä kerätyt tiedot ovat kuitenkin erittäin hyödyllisiä, kun pyritään tunnistamaan tuotteiden tärkeimmät ympäristönäkökohdat. Vastaavasti ehdotetun puitedirektiivin täytäntöönpanon tuloksena laadittavia ja julkaistavia ympäristötietoja voidaan käyttää ympäristömerkkijärjestelmää edelleen sovellettaessa. Lisäksi joidenkin ympäristömerkkiin liittyvien ympäristö- ja toimintaparametrien arvioimiseksi käytettäviä mittausstandardeja voidaan myös käyttää tätä puitedirektiiviä sovellettaessa (ks. energiankulutus: nykyisin samoja standardeja käytetään ympäristömerkin, direktiivin 92/75 mukaisten energiamerkintöjen ja energiatehokkuuden vaatimuksia koskevien direktiivien osalta).

[18] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1980/2000, annettu 17 päivänä heinäkuuta 2000, tarkistetusta yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmästä (EYVL L 237, 21.9.2000, s. 1).

Koska ehdotetussa puitedirektiivissä otetaan huomioon koko elinkaari, se helpottaa myös muiden EU:n säädösten noudattamista, jotka eivät suoraan liity tuotteisiin. Näitä ovat muun muassa ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämistä koskeva direktiivi [19] tai säädökset useiden ympäristöelementtien (ilma, vesi) laadusta ja niihin joutuvista päästöistä. Sen odotetaan myös lisäävän EMAS-järjestelmän [20] leviämistä ja näkyvyyttä siinä määrin, että yritykset, joiden EMAS-järjestelmä kattaa tuotesuunnittelun, voivat käyttää sitä osoittamaan tuotteidensa vastaavuuden tämän direktiivin seurauksena annettavien täytäntöönpanosäädösten kanssa.

[19] Neuvoston direktiivi 96/61/EY, annettu 24 päivänä syyskuuta 1996, ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi (EYVL L 257, 10.10.1996, s. 26).

[20] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 761/2001, annettu 19 päivänä maaliskuuta 2001, organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä).

Lisäksi on vielä monia tuotteiden ominaisuuksia, joilla on merkittäviä tai mahdollisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, mutta joita EU-lainsäädäntö ei vielä kata (esim. materiaalien tyyppi ja valikoima, veden ja muiden kulutushyödykkeiden käyttö, ilmaan ja veteen joutuvat päästöt). Energiaa käyttävien tuotteiden ympäristövaikutusten parannuksia saadaan aikaan nopeammin ja tehokkaammin luomalla johdonmukaiset puitteet tuotteiden yleisen ympäristönsuojelullisen tason arvioimiseksi sen sijaan, että puututtaisiin niiden yksittäisiin ympäristövaikutuksiin. Tällaisella hajanaisella lähestymistavalla, jolla pyrittäisiin yksittäisten ominaisuuksien parantamiseen, voisi todellakin olla kielteisiä vaikutuksia muihin ympäristönäkökohtiin.

Päätelmänä voidaan todeta, että ehdotettu energiaa käyttävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskeva puitedirektiivi täydentää ja helpottaa nykyisten EU:n säädösten täytäntöönpanoa ja seurantaa. Lisäksi se tarjoaa tarvittavat puitteet esille nousevien ympäristökysymysten käsittelemiseksi ripeästi.

6. OIKEUSPERUSTA

Tällä direktiivillä säännellään edellytyksiä, joilla energiaa käyttäviä tuotteita voidaan saattaa EU:n markkinoille. Direktiivillä yhdenmukaistetaan tuotteisiin liittyvät ympäristönsuojelun vaatimukset. Tavoitteena on käsitellä ympäristönsuojeluun liittyviä kysymyksiä ja samalla poistaa tai välttää kaupan esteitä ja kilpailun vääristymiä, jotka voivat johtua erilaisista sääntelyjärjestelmistä. Huomion keskipisteenä on kestävä kehitys, ja yleistä etua suojataan samalla kun sisämarkkinoiden toiminnan edellytyksiä parannetaan ja energian toimitusvarmuutta lisätään.

Kyseessä ei ole ensimmäinen EU-säädös, joka perustuu perustamissopimuksen 95 artiklaan mutta johon liittyy myös muita poliittisia tavoitteita, kuten ympäristönsuojelu: myös jätehuollon alaan kuuluvat pakkauksia ja paristoja koskevat direktiivit sekä tuleva RoHS-direktiivi perustuvat 95 artiklaan. Myös äskettäin annettu ulkona käytettävien laitteiden melupäästöjä koskeva direktiivi perustuu 95 artiklaan. Sama koskee lainsäädäntöä liikkuvien laitteiden (muiden kuin tieliikenteen ajoneuvojen) moottorien päästöistä, nykyisiä direktiivejä energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksista ja puitedirektiiviä kodinkoneiden energiankulutusta koskevista merkinnöistä.

Samanaikaisesti EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan 3 kohdassa määrätään nimenomaisesti, että "komissio perustaa [...] terveyttä, turvallisuutta, ympäristönsuojelua tai kuluttajansuojaa koskevat ehdotuksensa suojelun korkeaan tasoon". Lisäksi 95 artiklan 4 ja 5 kohdassa määrätään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta pitää voimassa tai ottaa käyttöön ympäristönsuojelua koskevaan uuteen tieteelliseen näyttöön perustuvia kansallisia säännöksiä erityisten ongelmien vuoksi.

Päätelmänä voidaan todeta, että 95 artikla soveltuu tuotteiden suunnitteluvaatimusten yhdenmukaistamiseen niiden ympäristönsuojelullisen tason parantamiseksi ja energian toimitusvarmuuden parantamiseksi.

7. ULKOPUOLISTEN TAHOJEN KUULEMINEN

Tämä ehdotus on tulosta kahden aloitteen yhdistämisestä, joita komission yksiköt laativat aiemmin erillisinä: toinen koski sähkö- ja elektroniikkalaitteiden vaikutuksia ympäristöön (EEE-direktiiviluonnos) ja toinen loppukäyttöön tulevien laitteiden energiatehokkuusvaatimuksia. Ensin mainitun direktiiviehdotuksen osalta kuulemisprosessi alkoi syyskuussa 2000 kahdenvälisillä kokouksilla eurooppalaisten toimialajärjestöjen kanssa. Suuret yritykset (Siemens, Phillips, Motorola, IBM, Intel, Ericsson, Nokia jne.) ja pk-yritysten järjestöt otettiin mukaan. Kokoukset olivat melko suppeita (25-30 osanottajaa), ja ne perustuivat hyvin epäviralliseen direktiiviluonnoksen versioon, jotta huomio voitiin keskittää peruskäsitteisiin ja -periaatteisiin ja avainkysymysten tunnistamiseen sen sijaan, että tekstin osista olisi käyty yksityiskohtaisia keskusteluja. Samanaikaisesti käytiin kahdenvälisiä neuvotteluja ympäristöasioita käsittelevien valtiosta riippumattomien järjestöjen kanssa. Näissä keskusteluissa korostettiin uutta lähestymistapaa ja sen toimintaperiaatteita. Samoin keskusteluja käytiin CENELECin standardeja laativien asiantuntijoiden kanssa, ja aiheena oli direktiivistä aiheutuvien standardointivaatimusten toteuttaminen. Marraskuussa 2000 järjestettiin huomattavasti laajempi monenvälinen kokous kaikkien sidosryhmien, eli valmistajien, toimittajien, jätehuoltolaitosten, valtiosta riippumattomien järjestöjen ja jäsenvaltioiden virkamiesten kanssa (noin 70 henkilöä osallistui kokoukseen). Koska aloitteella on vaikutuksia sekä teollisuuteen että ympäristöön, molempien alojen ministeriöistä kutsuttiin virkamiehiä. Kokouksessa keskityttiin ehdotuksen taustalla oleviin periaatteisiin, ja tarkoituksena oli herättää kiinnostusta ja antaa perustiedot asiasta kaikille sidosryhmille.

Tämän ensimmäisen kierroksen jälkeen komission yksiköt esittivät uuden luonnoksen kokouksessa, johon osallistui maaliskuun alkupuolella 2001 yli sata jäsenvaltioiden, teollisuuden, standardien laatijoiden ja valtiosta riippumattomien järjestöjen edustajaa. Vaikka osa sidosryhmistä piti lainsäädäntöpuitteita tarpeellisina ympäristönäkökohtien sisällyttämiseksi tuotesuunnitteluun, myös kriittisiä kommentteja esitettiin EEE-valmisteluasiakirjan selkeydestä ja vaatimusten täytäntöönpanon mahdollisuuksista sekä aloitteen johdonmukaisuudesta muiden näiden tuotteiden ympäristönäkökohtiin liittyvien nykyisten tai tulevien EU:n toimenpiteiden kanssa. Tekstiä koskevia kahdenvälisiä keskusteluja jatkettiin vuonna 2001, ja useita käytännön täytäntöönpanoon liittyviä seikkoja tuli esiin; näitä olivat mahdolliset pk-yrityksille aiheutuvat ongelmat ja niiden ratkaiseminen, standardoinnin merkitys, elinkaariajattelu ympäristönsuojelunäkökohtien sisällyttämisessä EEE-suunnitteluun ja tietojen keräämisen ja ilmoituksia koskevan prosessin tarpeet. Helmikuussa 2002 järjestettiin tekninen workshop, jossa yli 130 osallistujaa keskusteli näistä kysymyksistä neljässä samanaikaisessa istunnossa. Workshopin tulokset sekä valmisteluasiakirjaa koskevat sidosryhmien kommentit vietiin Internetiin.

Samanaikaisesti valmisteltiin luonnosta puitedirektiiviksi energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksista. Sidosryhmiä kuultiin valmisteluasiakirjan perusteella, jossa oli alustava perusteluosa ja kysymyksiä valittavista vaihtoehdoista niiden tärkeimpien seikkojen osalta, joita artikloissa on tarkoitus käsitellä. Sidosryhmillä oli mahdollisuus ilmaista kantansa 30. huhtikuuta 2002 pidetyssä workshopissa, johon jäsenvaltioiden, komission yksiköiden, teollisuuden, kuluttajien ja valtiosta riippumattomien järjestöjen edustajat kutsuttiin. Workshopin pöytäkirjat jaettiin yhdessä sidosryhmien kommenttien kanssa. Ehdotettu lähestymistapa hyväksyttiin laajalti. Teollisuuden edustajat pyysivät kuitenkin komission yksiköitä välttämään mahdollista päällekkäisyyttä ja/tai ristiriitaisuutta EEE-aloitteen kanssa.

Näiden kuulemismenettelyjen seurauksena komission yksiköt päättelivät, että molempien aloitteiden tavoitteet saavutettaisiin paremmin yhdellä johdonmukaisella puitesäädöksellä, joka antaisi yhteisölle mahdollisuuden antaa tarvittaessa täytäntöönpanosäädöksiä tietyille tuotteille useiden kriteerien perusteella. Samalla luotaisiin mahdollisuus konkreettisten ja mitattavissa olevien vaatimusten asettamiselle tiettyjen parametrien osalta, kuten esimerkiksi energiankulutus käytön aikana. Nämä käsitteet ja niitä vastaavat mekanismit on sisällytetty nyt käsillä olevaan puitedirektiiviin energiaa käyttävien tuotteiden ekologisesta suunnittelusta.

Tämän puitedirektiivin ensimmäinen luonnos esiteltiin sidosryhmille kommentteja varten, ja siitä keskusteltiin sidosryhmien kanssa 18. marraskuuta 2002. Luettelo kokouksessa edustettuna olleista organisaatioista on tämän perusteluosan liitteenä. Joidenkin jäsenvaltioiden edustajat olivat yhdennetyn lähestymistavan kannalla, mutta halusivat vakuutuksen siitä, että energiatehokkuusvaatimusten käyttöönotto ei viivästyisi sen vuoksi, että ne sisällytetään ehdotettuun direktiiviin. Ympäristönsuojelun alalla toimivat valtiosta riippumattomat järjestöt arvostelivat tekstiä samasta syystä, ja osa jopa pyysi, että ajatus näiden kahden ehdotuksen yhdistämisestä hylättäisiin. Teollisuuden edustajat halusivat erityisesti maksimoida itsesääntelyyn liittyvien toimien merkityksen; teollisuuden edustajat pitivät yhdessä kuluttajansuojajärjestöjen kanssa näiden kahden ehdotuksen yhdistämistä kannatettavana. Sekä kuluttajat että ympäristönsuojelujärjestöt ilmaisivat huolensa siitä, onko komissiolla käytettävissään tarvittavat voimavarat riittävää täytäntöönpanosäädösten määrää varten, sekä siitä, voisivatko ne itse seurata tarkkaan näiden säädösten valmistelua. Pöytäkirjat jaettiin saatujen kommenttien kanssa. Viimeiset kannanotot otettiin vastaan 15. joulukuuta 2002. Monet sidosryhmistä vastasivat kirjallisesti. Yleisesti ottaen päälinjat hyväksyttiin (puitedirektiivi, komiteamenettely, oikeusperusta), mutta epäilyjä esitettiin tietyistä seikoista (sidosryhmien osallistuminen täytäntöönpanosäädösten valmisteluun, soveltamisala, yleisten vaatimusten täytäntöönpanokelpoisuus, sitoutuminen ympäristönsuojelun tavoitteisiin). Komission yksiköt tutkivat kommentit huolellisesti, ja tekstiä muutettiin niiden huomioon ottamiseksi mahdollisimman pitkälle; näihin kommentteihin voi tutustua Internetissä [21]. Tarkistettuun tekstiin sisältyy useita tärkeitä selvennyksiä, jotka koskevat määritelmiä ja yleisten ekologisen suunnittelun vaatimusten täytäntöönpanoa; myös useita liitteisiin sisältyviä teknisiä seikkoja on parannettu sidosryhmien kommenttien johdosta.

[21] HTTP://EUROPA.EU.INT/COMM/ENTERPRISE/ELECTR_EQUIPMENT/EEE/INDEX.HTM

8. YMPÄRISTÖVAIKUTUKSET

Energiaa käyttävät tuotteet ovat koko elinkaarensa ajan vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa monin tavoin. Raaka-aineiden louhintaan (esim. metallit) tai tuotantoon (esim. polymeerit), näiden aineiden muuttamiseen toimiviksi komponenteiksi ja niiden kokoamiseen kokonaisiksi laitteiksi liittyy ympäristövaikutuksia. Samoin niitä liittyy kuljetukseen ja asennukseen ja tietenkin laitteiden käyttöön ja niiden käytön jälkeiseen käsittelyyn.

Esimerkkejä tällaisesta vuorovaikutuksesta ympäristön kanssa ovat raaka-ainevarojen käyttö, mukaan luettuna puhdas vesi, tuotteiden valmistus mutta myös niiden asianmukainen toiminta (esim. pakkaukset tai kulutushyödykkeet, kuten musteet, väriaineet tai pesuaineet); energiankulutus elinkaaren eri vaiheissa, erityisesti käytön aikana; raaka-aineiden louhintaan liittyvät päästöt (esim. kaivostoiminnassa), valmistus (esim. puhdistus, pintakäsittely), kuljetus, käyttö (esim. moottorien hiukkaspäästöt, typpioksidi) ja käytön jälkeinen käsittely (esim. mahdolliset otsonikatoa aiheuttavien aineiden päästöt jääkaappien tai ilmastointilaitteiden käytön jälkeisen käsittelyn yhteydessä, myrkyllisten aineiden kuten raskasmetallien vapautuminen elektroniikkalaitteista kaatopaikoilla jne.); jätemateriaalin syntyminen elinkaaren eri vaiheissa, erityisesti tuotteen käyttöiän lopussa.

Markkinoiden kehitys ja teknologinen kehitys voivat tehdä joidenkin energiaa käyttävien tuotteiden ympäristövaikutuksista entistä vakavampia. Vaikka tämä paheneminen on lisääntyneen kulutuksen ilmeinen sivuvaikutus, siihen voi myös liittyä tuotteiden parantunut toiminnallisuus ja monimuotoisuus, koska näiden ominaisuuksien parantaminen voi edellyttää laajemman materiaalivalikoiman tai uusien materiaalien käyttämistä jne. Nopea innovointi yhdistettynä moderneihin kulutusmalleihin johtaa usein erityisesti kulutustuotteiden osalta tuotteiden nopeaan korvaamiseen jo ennen kuin ne saavuttavat laskennallisen elinikänsä.

Esimerkkinä voidaan mainita, että kodinkoneiden ja toimistolaitteiden osuus sähkön loppukäytöstä on yli 25 prosenttia, ja ne ovat yksi energian käytön nopeimmin kasvavia sektoreita [22]; kodin valaistuksen osuus kaikesta asuntojen sähkönkulutuksesta on 17 prosenttia [23]. Noin 75 prosenttia arviolta 1,2 miljoonan tonnin erikoislasituotannosta EU:ssa käytetään sähkö- ja elektroniikkalaitteisiin [24]. Näiden laitteiden osuus koko muovinkulutuksesta Länsi-Euroopassa on noin 7,3 prosenttia, ja käytetyt määrät ovat kasvaneet tasaisesti vuodesta 1990 (25 prosentilla vuodesta 1995). [25]

[22] IEA-raportti energiamerkinnöistä ja standardeista.

[23] "Revising the ecolabel criteria for lamps", 1999. AEA-raportti, joka laadittiin ympäristöasioiden pääosastoa varten, s. 11.

[24] Erikoislasin valmistajien liiton vuonna 2003 toimittamat tiedot.

[25] Vaikka suurissa laitteissa käytetään vain harvoja muovityyppejä suurina osina, it- ja televiestintälaitteissa (joiden osuus on 26 % kaikesta muovinkulutuksesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa) käytetään useita erilaisia polymeerityyppejä, Brochure of the Association of Plastics Manufacturers in Europe (APME), 2001.

Monissa tapauksissa ja erityisesti pitkäikäisten kulutustuotteiden kuten kodinkoneiden kohdalla käyttövaiheella ja varsinkin energiankulutuksella käytön aikana on ylivoimainen merkitys tuotteen yleisen ympäristönsuojelullisen tason kannalta. On kuitenkin esimerkkejä tapauksista, joissa materiaalien tuotannolla on suurin merkitys (esim. matkapuhelimet) tai joissa käytön jälkeisellä käsittelyllä on tärkeä merkitys (esim. lääkinnälliset laitteet). Lisäksi ei useinkaan ole mahdollista nimetä suoraviivaisesti yhtä tuotteen ympäristönäkökohtaa, joka ylittäisi muut, vaan tuotteen koko elinkaaren erilaiset ympäristönäkökohdat on punnittava suunnitteluvaiheessa. Esimerkiksi loistelamput ovat energiatehokkaampia kuin hehkulamput, mutta niissä on käytettävä elohopeaa, joka on vaarallinen aine; pesukoneessa pesuaineiden käytön vähentäminen johtaa yleensä veden lämpötilan nostamiseen (ja siten suurempaan energiankulutukseen); tuotteen optimointi painon ja/tai tilavuuden pienentämiseksi voi vaikuttaa kielteisesti sen kierrätyskelpoisuuteen.

Sen lisäksi, että tuotteen suunnittelija punnitsee näitä ympäristönäkökohtia toisiaan vastaan, hänen on otettava huomioon myös muita teknisiä (esim. turvallisuus, toiminnallisuus) ja taloudellisia näkökohtia.

Päätelmänä voidaan näin ollen esittää, että energiaa käyttävien tuotteiden ympäristövaikutusten laajuus ja monimuotoisuus edellyttävät yhdennettyä lähestymistapaa, jonka avulla voidaan periaatteessa ottaa huomioon kaikki tuotteen ympäristönäkökohdat. Hajanaiset yritykset yksittäisten ympäristönäkökohtien optimoimiseksi voivat siirtää ongelman toisaalle sen ratkaisemisen sijasta. Tällöin suunnittelijakaan ei voi toimia joustavasti tasapainottaakseen tuotteeseen liittyviä ympäristö- ja muita vaatimuksia. On selvää, että tuotteiden on noudatettava mahdollisia lainsäätäjän asettamia määrällisiä vaatimuksia.

Vaikka onkin yleisesti hyväksyttyä, että tärkeimmät ympäristönäkökohdat liittyvät materiaalien käyttöön, energiankulutukseen ja joidenkin ainesosien myrkyllisyyteen, ei ole mahdollista vahvistaa ennalta ensisijaisia tavoitteita, jotka kaikkien energiaa käyttävien tuotteiden olisi saavutettava. Tämä voidaan tehdä ainoastaan yksittäisen tuotteen tasolla tai tiettyjen ympäristöparametrien osalta tuoteperheen tasolla, joka on soveltuva taso merkityksellisen tiedon keräämiselle ja määrällisten tavoitteiden asettamiselle.

Lisäksi uusi tieteellinen tieto tai markkinoiden kehitys voivat tuoda ilmi tai luoda uusia tarpeita, joita on tarkasteltava johdonmukaisesti, jolloin niihin voidaan puuttua nopeasti kohdennetuin toimin. Tämä toteutuu ehdotetun puitedirektiivin ansiosta, koska siinä asetetaan selkeät kriteerit niiden tuotteiden valinnalle, joille on asetettava ekologisen suunnittelun vaatimuksia, esitetään indikaattorit ympäristönsuojelullisen tason parannusten seurannalle ja luodaan mahdollisuus ottaa käyttöön määrällisiä vaatimuksia tiettyjen näkökohtien osalta, kun se on perusteltua.

On syytä erottaa selvästi toisistaan todelliset ympäristövaikutukset (esim. ilmastonmuutos, happamista sateista johtuvat metsätuhot, rehevöityminen, otsonikato jne.), jotka johtuvat osittain tuotteista, ja tuotteen ympäristönäkökohdat, jotka voidaan yhdistää noihin vaikutuksiin (energiankulutus ja kasvihuonekaasupäästöt, happamien aineiden päästöt, happitasapainoa häiritsevien aineiden päästöt, strafosfäärin otsoniin vaikuttavien aineiden päästöt).

Koska tavaroiden vapaan liikkuvuuden takaamiseen tähtäävän direktiivin ja sen täytäntöönpanosäädösten täytäntöönpano voi olla mahdollista ja avointa ainoastaan, jos direktiivi perustuu tuotteiden konkreettisiin, mitattavissa oleviin ja vertailukelpoisiin ominaisuuksiin, ja koska tuotteen todelliset ympäristövaikutukset riippuvat sen suunnittelun lisäksi myös valmistus- ja käyttötavasta ja käytön jälkeisestä käsittelystä sekä elinkaaren eri vaiheiden sijainnista ja olosuhteista, ehdotetussa puitedirektiivissä keskitytään tuotteen mitattavissa oleviin ympäristönäkökohtiin eikä niinkään todellisiin ympäristövaikutuksiin, joiden määrällinen mittaaminen ja kattava arviointi on vaikeaa.

On myös muistettava, että monissa tapauksissa tuotteen todelliset ympäristövaikutukset eivät ole suunnittelijan ja valmistajan kontrolloitavissa. Valmistaja voi esimerkiksi suunnitella tuotteen helposti kierrätettäväksi, muttei voi tosiasiallisesti varmistaa globaaleilla markkinoilla, että tuote kierrätetään suunnitelmien mukaisesti tai että se edes kerätään erikseen, kun siitä tulee jätettä. Toinen esimerkki on energiankulutus käytön aikana. Se voi vaihdella huomattavasti saman mallin kohdalla kuluttajan tottumusten ja ohjeiden noudattamisen mukaan. Myös energiankulutuksesta aiheutuvat todelliset ympäristövaikutukset vaihtelevat huomattavasti sen mukaan, miten energia on tuotettu: ympäristövaikutukset voivat olla aivan erilaiset, kun sama määrä kilowattitunteja on tuotettu fossiilisista tai uusiutuvista energianlähteistä. Tämän vuoksi puitedirektiivin tarkoituksena on asettaa etusijalle tuotteen ympäristönäkökohdat, joihin voidaan merkittävästi vaikuttaa tuotesuunnittelulla.

Puitedirektiivin kokonaisvaikutukset riippuvat luonnollisesti annettavien täytäntöönpanosäädösten määrästä ja toimialan tämän aloitteen johdosta tekemien itsenäisten sitoumusten määrästä. On arvioitu, että esimerkiksi vaatimuksilla, joita on suunniteltu käytön aikaisen energiankulutuksen ja siitä aiheutuvien hiilidioksidipäästöjen [26] vähennyksien osalta, voi olla ajan kuluessa huomattava vaikutus, joka voi nousta 200 miljoonaan tonniin vuodessa vuoteen 2020 mennessä, kun kaikki nyt käytössä olevat laitteet on korvattu. Yksityiskohtaisempi arvio ehdotetun toimenpiteen vaikutuksista hiilidioksidipäästöjen vähenemiseen esitetään jäljempänä tässä perusteluosassa.

[26] PERUSTUU KYSEISTÄ AJANJAKSOA KOSKEVAAN ENNUSTEESEEN YHTEISÖN SÄHKÖNTUOTANNON RAKENTEESTA.

9. TALOUDELLISET VAIKUTUKSET VALMISTAJIIN

Tässä yhteydessä on syytä selventää vielä kerran, että tällä puitedirektiivillä ei suoraan luoda oikeudellisia velvoitteita ja vaatimuksia valmistajille; tämä tapahtuu vastaa siinä vaiheessa, kun täytäntöönpanosäädökset annetaan. Ennen kunkin täytäntöönpanosäädöksen antamista suoritetaan vaikutusten arviointi, jossa otetaan huomioon vaikutukset valmistajiin kilpailukyvyn, innovaatiotoiminnan, markkinoillepääsyn ja kustannusten kannalta.

Olisi pidettävä mielessä, että ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen voi olla kiinteä osa tuotesuunnittelua ja että ympäristöön liittyvät parannukset täydentävät usein muita tuotteelle asetettuja vaatimuksia [27]. Lisäksi markkinoilla kuluttajat ja yritysasiakkaat (alihankintasopimusten kautta) mutta myös osakkeenomistajat vaativat entistä enemmän ympäristön kannalta vastuullisia ratkaisuja yleensä ja ympäristöasioiden hallintajärjestelmiä erityisesti [28]. Teollisuustuotannon kestävän rakenteen edistäminen erityisesti siten, että elinkaariajattelu yhdistetään tuotteisiin, vauhdittaa kasvua ja tuottavuutta, mikä ilmenee Johannesburgissa pidetyn kestävää kehitystä käsitelleen huippukokouksen päätelmistä [29].

[27] Ks. APPLE, maaliskuu 2000 - "A case-study of the Power Mac G4 desktop Computer", s. 4.

[28] "European SMEs and social and environmental responsibility", s. 40.

[29] "Teollisuuspolitiikka laajentuneessa unionissa", komission tiedonanto KOM(2002) 714 lopullinen, 11.12.2002.

Joissain tapauksissa ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen tuotesuunnittelun alkuvaiheissa voi aiheuttaa kustannuksia, jotka johtuvat yhtiön sisäisen rakenteen mukauttamisesta, tarvittavan ympäristötiedon ja -asiantuntemuksen hankkimisesta ja soveltuvien suunnitteluratkaisujen toteutuksesta. Myös tuotannosta ja vaatimustenmukaisuutta osoittavien asiakirjojen ylläpidosta aiheutuu lisäkustannuksia; niiden taso riippuu siitä, kuinka pitkälle yhtiöt ovat jo sisällyttäneet ympäristönäkökohdat toimintaansa edellä mainituista syistä. Sille kasvavalle joukolle yhtiöitä, jotka ovat jo tehneet tämän ennen täytäntöönpanosäädöksen antamista, kustannukset ovat minimaaliset.

Kuitenkin myös niissä tapauksissa, joissa kustannuksia aiheutuu, niiden odotetaan vähenevän asteittain, kun otetaan huomioon, että direktiivin täytäntöönpano ja standardointi edistävät vertailukelpoisten tietojen ja suunnittelun välineiden parempaa julkista saatavuutta ja tekevät niiden käytöstä ympäristöarvioinneissa

helpompaa ja kustannustehokkaampaa. [30] Lisäksi kokemukset ovat vahvistaneet hypoteesin, jonka mukaan ympäristönsuojelullisen tason parannuksista on myös myönteisiä taloudellisia seurauksia valmistajille suorina säästöinä (esim. alentuneet materiaali- ja energiakustannukset, alentuneet valmistuskustannukset esimerkiksi kokoonpanoon kuluvaa aikaa vähentämällä, tuotteiden optimointi [31]; alentuneet kustannukset ympäristölainsäädännön noudattamisesta, kuten alhaisemmat jätehuollon ja päästöjen vähentämisen kustannukset; tuotteiden parantunut toimintavarmuus). Erityisesti uudelleenkäyttöä ja kierrätystä helpottava suunnittelu vähentää valmistajille tuotteiden käsittelystä käytön jälkeen aiheutuvia kustannuksia. Näiden etujen lisäksi on muitakin taloudellisia etuja, kuten asiakkaiden (yksityisten, teollisuuden tai julkisten hankintojen alalla toimivien asiakkaiden) ja rahoitusmarkkinoiden lisääntynyt hyväksyntä.

[30] Business-to-business -yhteyksissä markkinakysyntä tuotteiden ympäristötietojen toimittamiseksi on merkittävää. Näihin kuuluvat tietopyynnöt julkisia hankintoja hoitavilta tahoilta, vapaaehtoisista ympäristöasioiden hallintajärjestelmistä ja ekologisen suunnittelun aloitteista jne. Tämän seurauksena useat suuret monikansalliset lopputuotteiden valmistajat kehittivät oman toimitusketjua koskevan kyselylomakkeensa, jossa tyypillisesti keskityttiin toimitettavien komponenttien sisältämiin vaarallisiin kemiallisiin aineisiin ja raskasmetalleihin. Tietojen pyytäminen ja toimittaminen eri muodoissa aiheutti kuitenkin vaikeuksia sekä hankkijoille että toimittajille. Sen vuoksi hankkijoiden oli vaikea verrata toimitettuja tietoja, ja toimittajan kannalta erilaisten kyselylomakkeiden täyttäminen oli erittäin aikaavievää ja tehotonta. Tämän vuoksi oli selvästi tarvetta kehittää standardoituja vastausmalleja. Komission ympäristöasioiden pääosaston teettämä tutkimus tuotteiden ympäristötiedotteisiin liittyvistä järjestelmistä (Environmental Product Declaration schemes), 2002.

[31] Purkamiseen kuluvan ajan lyheneminen lisää useimpien energiaa käyttävien tuotteiden kierrätyskelpoisuutta, ja pyrittäessä tämän ajan lyhentämiseen suunnitteluvaiheessa päästään samanaikaisesti lyhentämään tuotteen kokoamiseen kuluvaa aikaa. Elektronisten laitteiden sisävirtapiirien energiankulutuksen aleneminen vähentää lisäksi syntyvää hukkalämpöä ja siten myös tuuletuksen tarvetta, mikä yksinkertaistaa tuotantoa ja alentaa kustannuksia.

Nämä tekijät tukevat oletusta, jonka mukaan ekologisen suunnittelun vaatimusten toteuttamisesta valmistajille aiheutuvat rajakustannukset eivät ole merkittäviä. Joka tapauksessa ne arvioidaan huolellisesti vaikutusten arvioinnin yhteydessä, joka liitetään täytäntöönpanosäädöksiin. Lisäksi ne koskevat kaikkia samoilla markkinoilla kilpailevia valmistajia.

On hyvin todennäköistä, että ympäristönäkökohtien sisällyttäminen tuotesuunnitteluun parantaa yleisesti valmistajien ymmärtämystä tuotteidensa suunnittelu- ja valmistusprosessista sekä tarjontaketjusta, jakelusta ja huollosta. Tämä voisi johtaa tuottavuuden kasvuun ja kustannusten laskuun, joka ylittäisi alkuvaiheen kustannukset. Useat tapaustutkimukset ovat jo tuoneet vahvistusta tälle hypoteesille [32]. Tällaista prosessia voidaan pitää vastaavana kuin laatunäkökohtien huomioon ottamista 1980-luvulla: systemaattinen ja yleinen pyrkimys laatuun ei osoittautunut kalliiksi eikä vaikeasti yhteensovitettavaksi tuotteen muiden vaatimusten kanssa, vaan se on ollut monien innovaatioiden lähteenä ja siitä on tullut kiinteä osa yritysten päivittäistä toimintaa [33].

[32] Ks. raportti - GreenPack project: "Green is the colour of money -- Commercial success stories from eco-design", elokuu 2001.

[33] Ks. myös "Environmental concern in electronics Product development", G. Johansson, IVF, maaliskuu 2002.

Nämä syyt ovat epäilemättä olleet tärkeitä, kun suuri määrä yrityksiä (erityisesti suuria yrityksiä) on päättänyt toteuttaa ekologiseen suunnitteluun liittyviä toimia useiden viime vuosien aikana. Kyseisten yritysten osalta voidaan perustellusti olettaa, että direktiivistä aiheutuvat rajakustannukset ovat minimaaliset.

Tilanne voi olla jonkin verran erilainen silloin, kun valmistajilla ei ole erityistä motivaatiota sellaisten teknisten ratkaisujen käyttöönottoon, jotka parantaisivat ympäristönsuojelullista tasoa. Valmistajat eivät esimerkiksi yleensä saa välitöntä hyötyä tuotteidensa käytönaikaisen energiatehokkuuden paranemisesta, paitsi jos myynninedistäminen ja markkinointi kuluttajille toteutetaan asianmukaisesti (esim. tuotteiden merkinnöillä). Tämä tarkoittaa, että ekologisen suunnittelun vaatimukset asettavat valmistajille joissain tapauksissa pakotteita, jotka on otettava huomioon.

Sen vuoksi on tarkasteltava tiettyjä varotoimia:

* riittävä mukautusaika ja aikataulu vaatimuksen käyttöönotolle, erityisesti pk-yritysten kannalta

* riittävä tasapaino suunnitellun vaatimuksen tason ja sen teknisen/taloudellisen toteutettavuuden välillä, mukaan luettuna markkinoiden erityispiirteet

* sopiva valikoima teknisiä vaihtoehtoja vaaditun tason saavuttamiseksi; yrityskohtaiset ratkaisut eivät periaatteessa tule kysymykseen

* asianmukaisen ja oikea-aikaisen kuulemisen varmistaminen

* johdonmukaisuuden säilyttäminen muun yhteisölainsäädännön tai poliittisten aloitteiden kanssa (kuten energiamerkintöjen luokitukset, ympäristömerkin kriteerit, vaarallisten aineiden käyttörajoitukset, sähkö- ja elektroniikkalaitejätteen käsittely).

Yhteisön tasolla asetetuilla erityisillä ekologisen suunnittelun vaatimuksilla on myönteisiä vaikutuksia valmistajien kannalta. Niitä ovat selkeät tekniset säännöt, helpompi täytäntöönpano markkinoita valvovien viranomaisten kannalta ja oikeudellisten ongelmien ja markkinoiden epävakaisuuden väheneminen.

Lisäksi ympäristönäkökohtien systemaattinen sisällyttäminen tuotesuunnitteluun helpottaa huomattavasti erityisten ekologisen suunnittelun vaatimusten kustannustehokasta noudattamista. Itse asiassa valmistajat, joilla on hyvät tiedot ympäristönäkökohdista ja mahdollisuuksia parantaa tuotteitaan, noudattavat jo nyt laajalti mahdollisesti myöhemmin vahvistettavia erityisiä ekologisen suunnittelun vaatimuksia.

10. VAATIMUSTENMUKAISUUDEN ARVIOINTI

Yhteisön tasolla on hyväksytty menetelmiä tuotteiden vaatimustenmukaisuuden arvioimiseksi olennaisten vaatimusten tai niin sanottuun kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan perustuvien yhdenmukaistettujen standardien suhteen [34], [35], ja ne on sisällytetty tähän ehdotukseen. Yleissääntönä ehdotetaan vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyä, joka perustuu pelkästään itsearviointiin.

[34] Neuvoston päätöslauselma, joka koskee kokonaisvaltaista lähestymistapaa vaatimustenmukaisuuden arviointiin, EYVL C 10, 16.1.1990, s. 1.

[35] Neuvoston päätös 90/683/ETY, joka koskee tekniseen yhdenmukaistamiseen liittyvien direktiivien yhteydessä käytettäväksi tarkoitettujen vaatimustenarviointimenettelyjen eri vaiheiden moduuleja, EYVL L 380, 31.12.1990, s. 13.

Itsearviointimallissa valmistajia vaaditaan laatimaan teknisiä asiakirjoja ja niihin liittyviä testausselosteita heiltä vaadittavan vaatimustenmukaisuusvakuutuksen tueksi. Kaikki nämä asiakirjat on pidettävä markkinoiden valvonnasta vastaavien viranomaisten saatavilla tarkastusta varten, joka voidaan suorittaa milloin tahansa ja erityisesti, jos herää epäilyksiä jonkin laitemallin vaatimustenmukaisuudesta. Nämä ovat muodollisia menettelyjä, joita on noudatettava, ennen kuin valmistaja on oikeutettu kiinnittämään tuotteeseensa CE-merkinnän, joka sallii tuotteen saattamisen yhteisön markkinoille ja vapaan liikkuvuuden markkinoilla. Eräät tahot ovat epäilleet itsearviointimenettelyn tehokkuutta, kun siihen ei liity ennalta määrättyä kolmannen osapuolen väliintuloa, mutta edellä kuvailluissa olosuhteissa sen arvioidaan olevan riittävä, varsinkin kun otetaan huomioon uhka joutua syytteeseen kyseisen maan tuoteselosteita koskevan lainsäädännön perusteella ja se hyvin negatiivinen julkisuus, joka saattaisi seurata valheellista väitettä. On myös katsottu, että periaatteessa itsearviointimenettely on soveliaampi pk-yrityksille.

Markkinoille saattamista edeltävät menettelyt (muun muassa ulkopuolisen tahon suorittama tyyppi- ja/tai tuotevalvonta) voisi olla soveliaampi joidenkin tiettyjen tuotteiden kohdalla. Sen vuoksi ehdotetaan, että näistä menettelyistä säätäminen olisi edelleen mahdollista erityisessä täytäntöönpanosäädöksessä, mutta ainoastaan asianmukaisesti perustelluissa ja dokumentoiduissa tapauksissa.

Tähän ehdotukseen sisältyvä innovatiivisuus liittyy siihen, että ehdotuksessa annetaan mahdollisuus käyttää ympäristöasioiden hallintajärjestelmiä, joissa tuotesuunnittelu ja ympäristönsuojelullinen taso otetaan asianmukaisesti huomioon vaatimustenmukaisuuden arvioinnin menetelmänä. Tämä ei tarkoita sitä, että minkä tahansa tuotteen, joka on valmistettu valmistuspaikalla tai yhtiössä, jolla on tämän ehdotuksen liitteessä V tarkoitettu ympäristöasioiden hallintajärjestelmä, katsottaisiin olevan tämän direktiivin vaatimusten mukainen. Sovellettavassa täytäntöönpanosäädöksessä täsmennettyjä ekologisen suunnittelun vaatimuksia on noudatettava. Jos tuotesuunnittelun kattava EMAS-sertifiointi on olemassa, sen oletetaan noudattavan liitteessä V olevia vaatimuksia. Direktiivin 7 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa annetaan mahdollisuus käyttää ISO 14001 -järjestelmää, siinä määrin kuin se kattaa tuotesuunnittelun, liitteen V mukaisen ympäristöasioiden hallintajärjestelmän rakentamisen perustana.

11. VAATIMUSTENMUKAISUUSOLETTAMA

Ympäristömerkki on EU:n laatumerkintäohjelma, jonka tarkoituksena on merkitä erittäin korkean ympäristönsuojelullisen tason saavuttavat tuotteet. Ympäristömerkin myöntämiseksi vaadittavista kriteereistä päätetään EU:n tasolla yhteisesti sovituin virallisin menettelyin. Tämä takaa selkeät vaatimukset, riittävän analyysin ja sidosryhmien edustuksen. Ympäristömerkin saaneiden tuotteiden oletetaan sen vuoksi olevan tässä puitedirektiivissä asetettujen ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten mukaisia, jos kyseinen vaatimus kuuluu merkin myöntämisen kriteereihin. Ei ole katsottu aiheelliseksi myöntää samaa asemaa muille kansallisille tai kansainvälisille ympäristömerkinnöille, jotka eivät ole yhteisön oikeudellisen menettelyn mukaisessa valvonnassa.

Standardoinnista voisi olla apua, kun päätetään menetelmistä täytäntöönpanosäädöksissä mainittujen ympäristöparametrien mittaamiseksi. Joissain tapauksissa standardoinnista voi olla apua, kun parametri (esim. kierrätyskelpoisuus) kuvataan paremmin yksinkertaisemmilla fysikaalisilla yksiköillä/indikaattoreilla. Lisäksi standardointi voi olla hyödyllistä tiedonsaannin, tietokantojen, tarkistusluetteloiden yms. kannalta.

Standardien laatijoita ei missään tapauksessa pyydetä vahvistamaan raja-arvoa tietylle ympäristönäkökohdalle.

Tämän direktiivin täytäntöönpanosta saatavien kokemusten ja asiaan liittyvillä muilla alueilla tapahtuvan kehityksen perusteella tulevaisuudessa voidaan ottaa käyttöön muita vaatimustenmukaisuusolettamia; voi esimerkiksi olla aiheellista arvioida uudelleen mahdollisuudet käyttää tuotteiden ympäristöilmoituksia (Environmental Product Declarations, EPD), jos yhteisön tasolla luodaan asianmukaiset puitteet niiden käyttöä varten.

12. YMPÄRISTÖNSUOJELULLISEN TASON JA EKOLOGISEN PROFIILIN ARVIOINTI

Ekologinen profiili on kuvaus tuotteen merkittävistä ympäristönäkökohdista sen elinkaaren aikana ilmaistuna mitattavissa olevina panoksina ja tuotoksina. Kuten edellä selvitettiin, huomio kohdistuu ympäristön kannalta merkityksellisten näkökohtien parempaan hallintaan (esim. energiankulutus ja kasvihuonekaasupäästöt, happamien aineiden päästöt, happitasapainoa häiritsevien aineiden päästöt, strafosfäärin otsoniin vaikuttavien aineiden päästöt). Tämä johtaa tuotteesta ympäristölle aiheutuvan kuorman pienentämiseen ja siten sen vaikutusten vähentämiseen (esim. ilmastonmuutos, happamista sateista johtuvat metsätuhot, rehevöityminen, otsonikato jne.), mikä liittyy tuotteen ympäristönäkökohtiin. On selvää, että ekologisen suunnittelun vaatimuksia sovelletaan energiaa käyttävien tuotteiden ympäristönäkökohtiin, joihin liittyy todettavissa oleva ympäristövaikutus.

Ekologisen profiilin laatimiseksi ei välttämättä tarvitse tehdä elinkaarianalyysia asianomaisten kansainvälisten standardien mukaisesti; tällainen velvoite voisi aiheuttaa yrityksille ja erityisesti pk-yrityksille kohtuuttomia rasitteita taloudellisten ja henkilöstöresurssien osalta. Lisäksi on pidettävä mielessä, että elinkaarianalyysiä ei välineenä vielä ole loppuun asti kehitetty, eikä tällaisen analyysin tuloksia ole aina helppo tulkita [36]. Samanaikaisesti on todettava, että elinkaarianalyysistä on kehittymässä hyödyllinen ja kustannuksiltaan kohtuullinen myös pienille yrityksille. Aina kun elinkaarianalyysin tiedot ovat käytettävissä ja niitä voidaan käyttää ekologisen profiilin laatimisessa, niitä voidaan käyttää. Olisi myös muistettava, että puitedirektiivin tarkoituksena on keskittyä tekijöihin, joihin voidaan merkittävästi vaikuttaa tuotesuunnittelulla. Liitteessä I on luettelo ympäristönsuojelullisen tason indikaattoreista, joita yleisesti pidetään merkityksellisinä kohteena olevien tuotteiden kannalta. Täytäntöönpanosäädöksiin sisällytetään niiden soveltamisalaan kuuluvia tuotteita koskevat parametrit.

[36] Erityisesti todellisten ympäristövaikutusten arviointiin, joka on kiinteä osa ISO 14040 -standardisarjaa, liittyy useita rajoituksia (ympäristöprosessien ja ekosysteemien tilallinen ja ajallinen erilaistaminen, kuormituksen ja ympäristön välisen suoraviivaisen vasteen puuttuminen, osapuolten toimintaa ohjaavat erilaiset arvot ja periaatteet, jotka johtavat erilaiseen ympäristökysymysten muotoiluun ja tulosten tulkintaan), ks. "Evolution and development of the conceptual framework and methodology of life-cycle impact assessment", SETAC, tammikuu 1998.

Energiaa käyttävien tuotteiden ympäristönsuojelullisesta tasosta on tuotettu paljon tietoa. Siitä ovat esimerkkejä yritysten jo suorittamat tutkimukset, ympäristömerkkiin liittyvät tutkimukset, muut julkiset tietokannat ja verkossa olevat ekologisen suunnittelun välineet jne. Tämä tieto voi olla erittäin hyödyllistä ekologisen profiilin laadinnassa. Voidaan kohtuudella odottaa, että teollisuuden erityisalat kehittävät omiin tuotteisiinsa soveltuvia järjestelmiä analyysin suorittamiseksi; myös tämän direktiivin ja sen täytäntöönpanosäädösten (esimerkiksi liitteessä I olevien tietovaatimusten) seurauksena tuotettava ja julkistettava tieto on avuksi, kun pyritään luomaan yleisesti hyväksyttävä käsitys siitä, mitkä ovat soveltuvat erityiset ympäristöparametrit; tuotteiden ympäristönsuojelullisen tason mittaamisesta ja vertailuarvojen asettamisesta tulee siten jatkuvasti helpompaa ja suoraviivaisempaa.

Suoritettavan analyysin on oltava luonteeltaan ja tarkkuudeltaan tämän direktiiviluonnoksen yleisen ympäristötavoitteen mukainen. Tavoitteena on lisätä energiaa käyttävien tuotteiden yleistä ympäristönsuojelullista tasoa. Siinä olisi otettava huomioon kehityksen nykytaso, joka ei kuitenkaan viittaa viimeisimpään tieteelliseen kehitykseen vaan hyvään tekniseen suoritustasoon, jossa otetaan huomioon teollinen toteutettavuus sekä nykyiset standardit ja käytänteet. Kohtuullinen tasapaino on löydettävä, eli valmistajan on otettava huomioon useita erilaisia vaatimuksia, jolloin joustavuus on tarpeen. Standardoinnista voi olla apua, mutta sitä ei käytetä ympäristökysymysten rajanvetoon.

Osa sidosryhmistä on arvostellut oikeudellisesti sitovien tavoitteiden ja selvien ympäristöprioriteettien puuttumista liitteestä I. Tässä suhteessa on huomautettava, että kyseessä on puitedirektiivi, jonka tarkoituksena on antaa yhteisölle mahdollisuus toimia ripeästi ja tarkoituksenmukaisesti tunnistettuihin ja uusiin tarpeisiin vastaamiseksi, eikä tässä vaiheessa voida asettaa sitovia rajoja. Mahdollisuus niiden asettamiseen on kuitenkin selvästi kuvattu.

Päätelmänä voidaan todeta, että liitteessä I pyritään kuvaamaan prosessi, jossa ympäristönäkohtia koskevasta elinkaariajattelusta tehdään kiinteä osa suunnitteluprosessia, sen tuloksia seurataan ja asianomaisille osapuolille tarjotaan riittävät tiedot, jotta suunnitteluun liittyvät parannukset voivat tosiasiallisesti tuottaa hyötyä ympäristölle. Siinä ei aseteta velvoitetta energiaa käyttävien tuotteiden täydellisestä elinkaarianalyysista ennen niiden markkinoille saattamista. Tuotteen koko elinkaaren aikaisten ympäristönäkökohtien arviointi olisi suoritettava ympäristön kannalta merkityksellisten panosten ja tuotosten perusteella; täytäntöönpanosäädökset, jotka sisältävät yleisiä ekologisen suunnittelun vaatimuksia, ohjaavat tätä arviointia täsmentämällä niiden soveltamisalaan kuuluvia tuotteita koskevat ekologisen suunnittelun parametrit vaikutusten arvioinnin jälkeen; tämä arviointi on suoritettava siten, että yhtiöt voivat toteuttaa sen ilman kohtuuttomia kustannuksia.

13. MENETELMÄ EKOLOGISTA SUUNNITTELUA KOSKEVIEN ERITYISVAATIMUSTEN TASON MÄÄRÄÄMISEKSI

Direktiivi tarjoaa mahdollisuuden antaa täytäntöönpanosäädöksiä, joissa otetaan käyttöön erityisiä ekologisen suunnittelun vaatimuksia.

Erityiset ekologisen suunnittelun vaatimukset ovat määrällisiä ja mitattavissa olevia vaatimuksia, jotka koskevat tuotteen tiettyä ympäristönäkökohtaa, kuten energiankulutusta käytön aikana. Niitä voidaan ottaa käyttöön silloin, kun merkittävä ympäristönäkökohta on selvästi tunnistettu ja toiminta on sen vuoksi perusteltua (esim. energiankulutus ja siihen liittyvät kasvihuonekaasut Kioton prosessin yhteydessä). Tällaiset merkittävät ympäristönäkökohdat voidaan tunnistaa tuotteen koko elinkaaren kattavien tietojen ja analyysin perusteella. Vaikka tällaisia kattavia tietoja ei (vielä) olisikaan saatavilla mutta toiminta katsotaan tarpeelliseksi, erityisiä ekologisen suunnittelun vaatimuksia voidaan asettaa sen jälkeen, kun on varmistettu, että aiotun toimenpiteen seurauksena tuotteen ympäristövaikutus vähenee sen elinkaaren aikana.

Tärkeä askel erityisten ekologisen suunnittelun vaatimusten asettamisessa on se, että määritetään tarkat mittausmenetelmät, joissa otetaan huomioon tuotteen vakioitu käyttö (esim. täysi tai osittainen kuormitus, ilmasto-olosuhteet jne.), suorituskyky ja ominaisuudet, jotka lisäävät käyttömukavuutta tai tuotteen hyödyllisyyttä käyttäjille. Jos mittauksia koskevia yhdenmukaistettuja standardeja ei vielä ole, ne laaditaan yleensä eurooppalaisille standardointielimille annettujen toimeksiantojen perusteella. Kun mittausmenetelmä on vahvistettu, suoritetaan markkinoilla olevan laitteen ympäristönsuojelullisen tason arviointi; tällöin voidaan arvioida keskimääräisen laitteen kokonaisvaikutus ja ympäristönsuojelullinen taso. EU:n kansainvälisten velvoitteiden, erityisesti kaupan teknisiä esteitä koskevan WTO:n sopimuksen, mukaisesti kansainväliset standardit olisi aina otettava huomioon täytäntöönpanosäädösten yhteydessä, paitsi jos ne eivät ole tehokkaita tai soveltuvia asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.

Markkina-analyysin jälkeen suoritetaan tekninen/taloudellinen analyysi, jonka tarkoituksena on tunnistaa taloudellisesti kannattavat ja teknisesti toteutettavissa olevat parannukset, jotka eivät johda kohtuuttomaan suorituskyvyn alenemiseen tai hyödyn menetykseen kuluttajien kannalta.

Teknisesti toteutettavissa olevat ja taloudellisesti kannattavat suunnitteluvaihtoehdot yksilöidään, ja niitä verrataan olemassa oleviin malleihin. Kuluttajille koituva taloudellinen hyöty mitataan erona tuotteen elinkaarikustannuksessa, joka on ostohinnan ja käyttökustannusten summa (pääasiassa energia, mutta myös muut resurssit, kuten vesi, pesuaineet jne.) diskontattuna tuotteen käyttöiälle.

Taloudellisessa mielessä kuluttajan kannalta paras vaihtoehto tarkoittaa mahdollisimman pieniä elinkaarikustannuksia. Tämä taso on siten periaatteessa vertailuarvo erityisten ekologisen suunnittelun vaatimusten asettamiselle.

On kuitenkin myös muita tekijöitä, jotka on otettava huomioon, erityisesti:

* laitteen suorituskyky: vaikuttaisiko erityinen ekologisen suunnittelun vaatimus kielteisesti laitteen toimintaan;

* muutokset laitteen käytössä: aiheutuisiko merkittävälle ryhmälle kuluttajia/käyttäjiä huomattavaa haittaa esimerkiksi sen vuoksi, että he käyttäisivät laitetta harvemmin tai eri tavalla kuin keskimääräinen kuluttaja;

* muutokset arvioissa tiettyjen osatekijöiden arvosta (inflaatiovauhti, kulutushyödykkeiden ja energian hinnat jne.);

* laitteen edullisuus: estäisikö aiheutuva hinnannousu käyttäjiä ostamasta laitetta tai saisiko se kuluttajat pitämään kiinni jo omistamastaan laitteesta tai ehkä korjauttamaan käyttöikänsä loppua lähenevän tehottoman laitteen;

* mahdolliset ympäristövaikutukset - myönteiset ja kielteiset - jotka kohdistuvat muihin resursseihin;

* vaikutus teollisuuteen: olisiko erityisen ekologisen suunnittelun vaatimuksen tasolla sellainen vaikutus valmistuskustannuksiin, että sitä ei voitaisi yksinkertaisesti veloittaa lisähintana.

* kilpailu: edellyttäisikö vaadittu taso yrityskohtaista tekniikkaa.

Tätä menetelmää on käytetty onnistuneesti laitteiden energiatehokkuusvaatimusten asettamiseen. Ulkoiset ympäristökustannukset voidaan sisällyttää herkkyysanalyysiin. Samanlaista lähestymistapaa voitaisiin soveltaa myös muihin resursseihin, kuten veteen. Meneillään oleva tutkimus- ja kehitystyö elinkaarikustannusten laskentamenetelmien kehittämiseksi tuotteiden yleisen ympäristönsuojelullisen tason parantamista varten on varmasti erittäin hyödyllistä, koska se lisää mahdollisuuksia laajentaa edellä mainitun menetelmän soveltamista myös muihin ympäristönäkökohtiin.

Käytännössä analyysi nykyisten energiatehokkuusvaatimusten (ja vapaaehtoisten sopimusten) valmistelua varten on ollut varovaista. Erityisesti siinä ei ole otettu huomioon valmistajien mahdollisuuksia minimoida vaadittujen parannusten saavuttamiseksi tarvittavat kustannukset huolellisella suunnittelulla ja sellaisen uuden tekniikan (tai sellaisen tekniikan, joka ei ole nykyisin käytössä) kehittämisellä, jota ei ole otettu huomioon analyysissä. Useissa maissa saadut kokemukset osoittavat, että todelliset vaikutukset valmistajiin ovat vähäisemmät kuin analyysin perusteella on ennakoitu.

Kun otetaan huomioon, että tietyn vaatimuksen vaikutukset riippuvat useista tekijöistä, jotka liittyvät tapauskohtaisesti kuhunkin suunniteltuun täytäntöönpanosäädökseen (tietty tuote, tehokkuusvaatimuksen tarkka taso, täytäntöönpanon ajoitus, teknisten mukautusten toteuttamisnopeus jne.), yksityiskohtainen vaikutusten arviointi olisi mielekästä ainoastaan yksittäisen täytäntöönpanosäädöksen yhteydessä, jolloin otettaisiin huomioon asianomaisen laitteen markkinoihin liittyvät ominaispiirteet ja todennäköiset vaikutukset, myös pk-yrityksiin.

Joka tapauksessa on suunniteltu sopeutumisaikaa erityisten ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten hyväksymisen ja niiden täytäntöönpanon välille, ja tarkoituksena on varmistaa, että mahdolliset vaikutukset teollisuuteen jäävät vähäisiksi. Tänä aikana useimmat toimittajat olisivat joka tapauksessa korvanneet osan mallivalikoimastaan, joten uusien mallien suunnittelussa voidaan hyvin ottaa huomioon vaatimusten noudattaminen.

Vaihtoehtona tai täydennyksenä edellä kuvatulle yleiselle lähestymistavalle voidaan myös käyttää hyväksi tuloksia muiden yhteisön välineiden yhteydessä tehdystä työstä (energiamerkintöjä koskeva direktiivi, ympäristömerkki, Energy Star jne.) ja niihin liittyvistä tutkimuksista, erityisesti kun kyseessä on tehokkuusvaatimusten asettaminen laitteen tiettyjen toimintojen tai kulutusmuotojen osalta (esim. kulutus valmiustilassa). Myös muualla maailmassa toteutettuja vastaavia ohjelmia voitaisiin hyödyntää erityisesti niiden tuotteiden osalta, joiden kauppa on maailmanlaajuista (esim. toimistolaitteet tai kulutuselektroniikka) ja joissa standardien johdonmukaisuus kansainvälisellä tasolla on ensiarvoisen tärkeää EU:n teollisuuden kilpailukyvylle koko maailmassa.

14. ULKOISET NÄKÖKOHDAT

Tämän direktiiviluonnoksen perusteella annettavat täytäntöönpanosäädökset koskevat yhtä lailla EU:sta kuin sen ulkopuolisista maista peräisin olevia tuotteita, joten kaupan esteitä tai vääristymiä ei luoda. Kokemukset muusta EU-lainsäädännöstä (erityisesti uuden lähestymistavan mukaisista direktiiveistä, jotka koskevat CE-merkintää edellyttävää turvallisuutta ja sähkömagneettista yhteensopivuutta) auttavat varmistamaan, että kaikissa EU:n markkinoille saatettavissa tuotteissa noudatetaan velvoitteita siitä riippumatta, missä maassa ne on valmistettu. Tarvittaessa täytäntöönpanosäädöksissä voidaan säätää yksityiskohtaisemmista järjestelyistä kunkin yksittäisen laitteen jäljitettävyyden suhteen. Täytäntöönpanosäädösten mahdollisia vaikutuksia kansainväliseen kauppaan tarkastellaan huolellisesti vaikutusten arvioinnin yhteydessä, joka suoritetaan ennen täytäntöönpanosäädösten hyväksymistä. EU:n kauppakumppaneita pyydetään osallistumaan kuulemismenettelyyn täytäntöönpanosäädösten valmisteluvaiheessa, kuten tehtiin tätäkin direktiiviä valmisteltaessa. Kansainväliset standardit (esim. ISO tai IEC) otetaan huomioon, ja niitä käytetään EU:n kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti. Niitä ovat erityisesti kaupan teknisiä esteitä koskevaan WTO:n sopimuksen velvoitteet. Lisäksi komission täytäntöönpanosäädöksistä annetaan ennakkoilmoitus WTO:lle, jotta varmistetaan, että mitään kaupan esteitä ei luoda.

Unioniin liittyvien maiden osalta on korostettava jälleen kerran, että ehdotetussa direktiivissä asetetaan oikeudelliset puitteet, joiden vaikutus toteutuu vasta täytäntöönpanosäädösten antamisen johdosta. Unioniin liittyvät maat osallistuvat tuolloin täysimääräisesti päätöksentekoprosessiin jäsenvaltioina. Lisäksi täytäntöönpanosäädösten luonnosten laatimista edeltävässä vaikutusten arvioinnissa ja kuulemismenettelyssä otetaan huomioon laajentuneen unionin kaikki sidosryhmät.

15. EHDOTETUN TOIMENPITEEN MAHDOLLISET VAIKUTUKSET HIILIDIOKSIDIPÄÄSTÖJEN VÄHENTÄMISEEN

Esimerkkinä ekologisen suunnittelun vaatimuksiin liittyvistä mahdollisuuksista voidaan viitata erittäin yksityiskohtaisiin selvityksiin, jotka tehtiin energiatehokkuuteen liittyvien mahdollisten parannusten arvioimiseksi useiden energiaa käyttävien tuotteiden osalta. Näitä tutkimuksia käytettiin hyväksi eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman (European Climate Change Programme, ECCP) prosessissa hiilidioksidipäästöjen kustannustehokkaiden vähentämismahdollisuuksien tunnistamiseksi. ECCP kokosi tärkeimpiä energiaa käyttäviä laitteita valmistavan teollisuuden edustajat (CECED, EACEM, EICTA, CEMEP, CELMA, EUROPUMP, PNEUROP, ELC), riippumattomat asiantuntijat ja muut sidosryhmät yhteen. Osallistujat pääsivät yhteisymmärrykseen mahdollisista kustannustehokkaista vähennyksistä ja tehokkaimmista toimintatavoista näiden mahdollisuuksien toteuttamiseksi.

ECCP:n yhteydessä arvioitiin teoreettinen esimerkki: tärkeimpien energiaa käyttävien tuotteiden kulutus asumis-, palvelu- ja teollisuusalalla vuonna 2010 nykyisen kulutusta ja varastoja koskevan mallin perusteella, jos uusia toimintatapoja ei otettaisi käyttöön eikä teknistä kehitystä tapahtuisi (Business as Usual (BaU) -malli). Osallistujat arvioivat lisäksi kulutusta olettaen, että nykyiset laitteet korvataan asteittain tehokkaammilla laitteilla, joiden elinkaarikustannukset ovat vähäiset käyttäjälle.

Kolmen sektorin yhteenlasketuksi hiilidioksidipäästöjen (CO2) vähennykseksi vuosina 1990-2010 saatiin seuraavat tulokset (lisäksi ilmoitetaan yhteenlaskettu CO2-päästöjen lisäys, jos mitään toimenpiteitä ei toteuteta).

>TAULUKON PAIKKA>

Energiansäästömahdollisuuksien analysointi osoittaa, että mahdollisuuksia energiansäästöön on pääasiassa seuraavilla laitesektoreilla, vaikka käytännössä tämän direktiivin täytäntöönpanosäädöksistä aiheutuvien säästöjen laajuus on pienempi edellä esitetyistä syistä (suluissa olevat luvut kertovat, kuinka suureksi mahdolliset CO2-päästöjen vähennykset arvioidaan):

- lämmityslaitteet ja vedenlämmityslaitteet [37] (12 Mt CO2)

[37] On huomattava, että luku koskee ainoastaan sähkökäyttöisiä laitteita, ja muita energianlähteitä käyttävien lämmityslaitteiden potentiaali on paljon suurempi.

- sähkömoottorijärjestelmät (39 Mt CO2)

- valaistus sekä kotitalouksissa että palvelusektorilla (24 Mt CO2)

- kodinkoneet (12 Mt CO2)

- toimistolaitteet sekä kotitalouksissa että palvelusektorilla (34 Mt CO2)

- kulutuselektroniikka (14 Mt CO2)

- teollisuuden lämmitys-, jäähdytys- ja ilmastointijärjestelmät (HVAC) (8 Mt CO2).

ECCP:n yhteydessä on osoitettu, kuinka erityisillä energiatehokkuusvaatimuksilla saavutetaan laajat mahdollisuudet CO2-päästöjen vähentämiseen. Komissio ehdottaakin tiettyjen tuotteiden energiatehokkuutta koskevia täytäntöönpanosäädöksiä heti kun tämä puitedirektiivi on hyväksytty.

16. PÄÄTELMÄT

* Tämä ehdotus sisältää kattavat ja johdonmukaiset lainsäädäntöpuitteet energiaa käyttävien tuotteiden ekologisen suunnittelun vaatimuksia varten. Tavoitteena on edistää kestävää kehitystä takaamalla kyseisten tuotteiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla, lisätä energian toimitusvarmuutta ja nostaa ympäristönsuojelullista tasoa.

* Ottaen huomioon yhteisön vastuualueet ja näiden kysymysten rajatylittävän luonteen nämä tavoitteet saavutetaan parhaiten yhteisön tason toimella.

* Edistyminen olisi hidasta, jos edelleen aiemman käytännön mukaan annettaisiin yhteispäätösmenettelyssä ehdotuksia yksittäisiä tuotteita koskeviksi hyvin teknisiksi direktiiveiksi; äskettäin ehdotetun toimielinrakennetta ja parempaa sääntelyä koskevan paketin mukaisesti ehdotetaan, että ekologisen suunnittelun vaatimukset vahvistetaan täytäntöönpanosäädöksissä komiteamenettelyä noudattaen sen jälkeen, kun asianmukainen kuuleminen ja vaikutusten arviointi on suoritettu. Tällä tavoin varmistetaan joustava mukautus teknisiin vaihtoehtoihin ja markkinoiden suuntauksiin, ja teollisuuden itsesääntelyn mahdollista vaikutusta vahvistetaan.

* Tämä direktiiviehdotus täydentää ja helpottaa nykyisten EU:n välineiden täytäntöönpanoa. Lisäksi se tarjoaa oikeat puitteet esiin nousevien ympäristökysymysten ripeää käsittelyä varten.

* On odotettavissa, että ympäristönäkökohtien systemaattinen sisällyttäminen tuotesuunnitteluun lisää resurssien tuottavuutta ja alentaa kustannuksia tuotteen koko elinkaaren aikana, mikä ylittää alkuvaiheen kustannukset, jos niitä yleensä on. Energiamerkintöjä koskevasta direktiivistä saatu kokemus osoittaa, että tuotteiden ympäristönsuojelullista tasoa koskevasta yhteisön lainsäädännöstä voi olla etua kaikille sektoreille (energia, ympäristö, kuluttajat ja teollisuus), kun sovelletaan asianmukaisia sopeutumisaikoja ja kuulemismenettelyä.

17. EHDOTUKSEN SISÄLTÖ

1 artiklassa määritetään puitedirektiivin tavoitteet ja soveltamisala. Sen tavoitteena on taata tuotteiden vapaa liikkuvuus, ja se edistää kestävää kehitystä lisäämällä energian toimitusvarmuutta ja tarjoamalla korkeatasoisen kuluttajansuojan.

2 artikla sisältää ehdotuksessa käytettyjen tärkeimpien termien ja käsitteiden määritelmät; yleiset ekologisen suunnittelun vaatimukset koskevat tuotteen yleistä ympäristönsuojelullista tasoa ottaen huomioon tärkeimmät ympäristönäkökohdat; erityiset ekologisen suunnittelun vaatimukset koskevat tiettyä ympäristönäkökohtaa, ja niissä määritellään soveltuvat raja-arvot.

3 artiklassa selvitetään, että ainoastaan mahdollisen sovellettavan täytäntöönpanosäädöksen mukaiset energiaa käyttävät tuotteet voidaan saattaa markkinoille, ja 4 artiklassa on säännökset merkinnöistä ja vaatimustenmukaisuusvakuutuksesta.

5 artiklan mukaan energiaa käyttävien tuotteiden vapaata liikkuvuutta ei voida estää ekologisen suunnittelun vaatimuksiin liittyvillä perusteilla, jos tuote on sovellettavan täytäntöönpanosäädöksen mukainen.

Ottaen huomioon voimassa olevissa uuden lähestymistavan direktiiveissä käytettävät menettelyt, 6 artiklassa säädetään rajoituksista sellaisten tuotteiden markkinoille saattamiselle, joissa on CE-merkki mutta jotka eivät ole sovellettavan täytäntöönpanosäädöksen vaatimusten mukaisia.

7 artiklassa säädetään vaatimustenmukaisuuden arvioinnista. Periaatteessa itsearviointimenettelyä ja teknisten asiakirjojen saatavuutta ilman kolmannen osapuolen väliintuloa pidetään riittävänä. Lisäksi on mahdollisuus käyttää tuotesuunnitteluosuuden sisältäviä ympäristöasioiden hallintajärjestelmiä. Valmistajat voivat valita näiden kahden menettelyn välillä.

8 artiklassa selvitetään, että täytäntöönpanosäädöksen noudattamista koskeva olettama toteutuu, kun tuotteelle on myönnetty EU:n ympäristömerkki, ja että yhdenmukaistetut standardit voivat osaltaan luoda vaatimustenmukaisuusolettaman.

9 artiklassa selvitetään joitain näkökohtia, jotka liittyvät yhdenmukaistettujen standardien hyväksymis- ja julkaisumenettelyyn.

10 artikla koskee komponentteja ja osakokoonpanoja, jotka eivät sellaisenaan voi olla tämän puitedirektiivin mukaisen täytäntöönpanosäädöksen kohteena. Toisaalta näitä komponentteja koskevia ympäristötietoja voidaan edellyttää, kun valmistaja laatii ekologisen profiilin.

11 artiklassa kehotetaan jäsenvaltioita tehokkaaseen yhteistyöhön tämän direktiivin asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi.

12 artiklassa säädetään kriteereistä täytäntöönpanosäädösten kohteeksi tulevien tuotteiden valitsemista varten, sekä olennaisista tekijöistä näiden täytäntöönpanosäädösten sisällön määrittelemiseksi. Lisäksi siinä selvitetään, että täytäntöönpanosäädöksiin voi sisältyä yleisiä tai erityisiä ekologisen suunnittelun vaatimuksia tai kumpiakin.

13 artiklassa säädetään siitä, että tämän puitedirektiivin täytäntöönpanosäädöksiin sisällytetään energiatehokkuutta käytön aikana koskevat nykyiset kolme direktiiviä, joissa säädetään energiatehokkuusvaatimuksista kuumavesikattiloiden, jääkaappien ja loistelamppujen virranrajoittimien osalta.

14 artiklassa täsmennetään menettely (sääntelykomitea) täytäntöönpanosäädösten antamiseksi.

15 artikla koskee sääntöjä seuraamuksista, joita jäsenvaltiot säätävät.

16 ja 17 artikla liittyvät yhteisön säännöstön vähentämiseen ja yksinkertaistamiseen.

18, 19 ja 20 artikla koskevat ehdotukseen liittyviä hallinnollisia näkökohtia.

Liitteessä I kuvataan prosessi ja asiaankuuluvat parametrit, joiden perusteella valmistaja laatii ekologisen profiilin tuotteille, jotka kuuluvat yleiset ekologisen suunnittelun vaatimukset sisältävän täytäntöönpanosäädöksen soveltamisalaan.

Liitteessä II esitetään pääpiirteissään menetelmä erityisten ekologisen suunnittelun vaatimusten tason asettamiseksi.

Liitteessä III on CE-merkintää koskevat säännökset.

Liitteissä IV ja V kuvataan menettely, jota valmistaja voi käyttää taatakseen ja vakuuttaakseen, että energiaa käyttävä tuote täyttää sovellettavan täytäntöönpanosäädöksen säännökset.

Liitteessä VI säädetään vaatimustenmukaisuusvakuutuksen yksityiskohdista.

Liitteessä VII määritellään pääasialliset osat, jotka täytäntöönpanosäädöksen on sisällettävä.

LIITE Organisaatiot, jotka olivat läsnä sidosryhmien kokouksessa 18.11.2002

Belgium: // Permanent Representation

Belgium: // Département de l'environnement

Belgium: // Ministère des affaires économiques

Belgium: // Ministère de la Région wallone - département de l'office des déchets (DGRNE)

Belgium: // IBGE Brussels Environment Administration

Belgium: // OVAM Public Waste agency of the Flemish region

Denmark: // ENS Danish energy authority

Denmark: // MST Danish environmental protection agency

Finland: // Ministry of Trade and Industry

France: // Ministère de l'économie,des finances et de l'industrie

France: // Ministère de l'écologie et du développement durable

France: // DIGITIP: département du ministère de l'économie, des finances et de l'industrie

Germany: // Ministry of environment

Germany: // German Energy Agency

Ireland: // Department of Enterprise, Trade and Employment

Italy: // ENEA Ente Nazionale per le Energie Alternative

Netherlands: // Environment ministry of the Netherlands

Netherlands: // Ministry of Economic Affairs of the Netherlands

Norway // Mission of Norway to the EU

Spain: // Permanent Representation: Environment attaché

Sweden: // Ministry of Industry

Sweden: // Ministry of Environment

United Kingdom: // Department of Trade and Industry

United Kingdom: // DEFRA (Department for the Environment, Food and Rural Affairs)

AeA Europe: // American Electronics Association

AENOR: // Spanish national standardisation organisation

ANEC: // Consumers' NGO

ANIE: // Italian industry association of electrical and electronic industries

Apple: // Manufacturer

ASERCOM: // Association of European Refrigeration Compressors and Controls Manufacturers

AVAYA Inc. : // Manufacturer

BEUC: // Consumers' NGO

CAPIEL: // European federation of Electrical Switchgear and Controlgear manufacturers

CECAPI: // European committee of installation equipment manufacturers

CECED: // European federation of domestic appliances manufacturers

CECIMO: // European Committee for Co-operation of the Machine Tool Industries

CELMA: // Federation of lamps and luminaires' industries of Europe

CENELEC: // European Standardisation body

COCIR: // European federation of medical equipment manufacturers

DAIKIN Europe: // Manufacturer

DI: // Confederation of Danish industry

DIN: // German national standardisation organisation

E.H.I: // Association of the European Heating Industry

ECOS: // European Environmental Citizen organisation for standardisation

EEB: // European Environment Bureau, Environmental NGO

EFCEM: // European federation of catering equipment manufacturers

EFTA Secretariat: // European Free Trade Association

EHA: // Swedish association for appliance manufacturers,

EICTA: // EU association of ICT and consumer electronics' industries

Electronics Coalition: // Industry association

EPEE: // Industry association for refrigerants

EPTA: // European Power Tool Association

ESIA: // European Semiconductors Industry Association

EU Committee: // American Chamber of Commerce

EURELECTRIC: // Union of the Electricity industry

Eurocommerce: // Retail, wholesale and international trade representation in the EU

EUROMOT: // European Association of internal Combustion Engine Manufacturer

EVA: // European Vending Association

FEE: // Belgian industry association of electrical and electronic industries

FIEEC: // French industry association of electrical, electronic and communication industries

Fujitsu Limited: // Manufacturer

General Electric: // Manufacturer

IEA: // International Energy Agency

Intel: // Manufacturer

JBCE: // Japanese Business Council in Europe

JISC: // Japanese Industrial Standards Committee

Lucent Technologies: // Manufacturer

Marcogaz: // Technical association of the European gas industry

ORGALIME: // Federation of mechanical, electrical, electronic and metalworking industries of Europe

Remanufactured: // Association of inkjet/toner cartridges reuse and recycling industry

Schneider Industry: // Manufacturer

TIE: // Federation of Toys' Industries of Europe

UEAPME: // European federation of small and medium enterprises

UNICE: // Confederation of European Industries

WKÖ: // Austrian Chamber of Commerce

WWF: // Environmental NGO

2003/0172 (COD)

Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI puitteiden säätämisestä energiaa käyttäviä tuotteita koskevien ekologisen suunnittelun vaatimusten asettamista varten ja neuvoston direktiivin 92/42/ETY muuttamisesta

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,

ottavat huomioon komission ehdotuksen [38],

[38] EYVL C [...], [...], s. [...].

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [39],

[39] EYVL C [...], [...], s. [...].

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [40],

[40] EYVL C [...], [...], s. [...].

noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [41],

[41] EYVL C [...], [...], s. [...].

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Energiaa käyttävien tuotteiden ekologista tuotesuunnittelua koskevien lakien ja hallinnollisten määräysten eroavaisuudet jäsenvaltioissa voivat luoda kaupan esteitä ja vääristää kilpailua yhteisössä, ja siten niillä voi olla suora vaikutus sisämarkkinoiden luomiseen ja toimintaan. Kansallisten lakien yhdenmukaistaminen on ainoa keino estää tällaiset kaupan esteet ja epäterve kilpailu.

(2) Energiaa käyttävillä tuotteilla on suuri osuus luonnonvarojen ja energian kulutuksessa yhteisössä. Niillä on myös useita muita merkittäviä ympäristövaikutuksia. Kun tarkastellaan yhteisön markkinoilla saatavilla olevia tuoteluokkia, niiden ympäristövaikutukset vaihtelevat tasoltaan huomattavasti, vaikka niiden toiminnalliset ominaisuudet voivat olla samanlaiset. Kestävän kehityksen vuoksi olisi kannustettava näiden tuotteiden jatkuvaan parantamiseen niiden yleisten ympäristövaikutusten kannalta, erityisesti silloin, kun tähän parantamiseen ei liity kohtuuttomia kustannuksia.

(3) Olisi luotava johdonmukaiset puitteet energiaa käyttävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevien yhteisön vaatimusten soveltamista varten ja pyrittävä siten takaamaan vaatimukset täyttävien tuotteiden vapaa liikkuvuus ja parantamaan niitä yleisten ympäristövaikutusten kannalta. Näissä yhteisön vaatimuksissa olisi noudatettava kansainvälisen kaupan periaatteita.

(4) Tällä direktiivillä pyritään saavuttamaan korkea ympäristönsuojelun taso parantamalla resurssien käytön tehokkuutta energiaa käyttävissä tuotteissa. Tämä hyödyttää viime kädessä kuluttajia ja muita loppukäyttäjiä. Kestävä kehitys edellyttää myös, että suunniteltujen toimenpiteiden terveydelliset, sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset arvioidaan perusteellisesti. Tuotteiden energiatehokkuuden parantaminen auttaa osaltaan turvaamaan energiahuoltoa, joka on ennakkoedellytys vakaalle taloudelliselle toiminnalle ja siten myös kestävälle kehitykselle.

(5) Vihreässä kirjassa yhdennetystä tuotepolitiikasta [42], joka on merkittävä innovaatio-osa kuudennessa ympäristöä koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa, josta on säädetty Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 1600/2002/EY [43], esitetyn lähestymistavan tavoitteena on vähentää tuotteiden ympäristövaikutuksia niiden koko elinkaaren aikana. Kun tuotteen koko elinkaaren ympäristövaikutuksia tarkastellaan suunnitteluvaiheessa, on mahdollista helpottaa ympäristönäkökohtien huomioon ottamista kustannustehokkaalla tavalla. Tarvitaan riittävää joustoa, jotta tällaiset tekijät voidaan sisällyttää tuotteen suunnitteluun samalla, kun otetaan huomioon tekniset, toiminnalliset ja taloudelliset näkökohdat.

[42] KOM(2001) 68 lopullinen.

[43] EYVL L 242, 10.9.2002, s. 1.

(6) Voi olla tarpeellista ja perusteltua laatia erityiset määrälliset vaatimukset joidenkin tuotteiden ekologiselle suunnittelulle tai ympäristönäkökohdille, jotta niiden ympäristövaikutusten minimointi voidaan taata. Tällaiset ensisijaiset toimenpiteet olisi toteutettava ottaen erityisesti huomioon se, miten niillä voidaan vähentää kasvihuonekaasupäästöjä vähäisin kustannuksin. Tällaisilla toimenpiteillä voidaan osaltaan edistää ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjassa asetetun tavoitteen saavuttamista. Pöytäkirja on hyväksytty neuvoston päätöksellä 2002/358/EY [44], jossa vaaditaan kasvihuohekaasupäästöjen vähentämistä kahdeksalla prosentilla yhteisössä vuoteen 2012 mennessä ja lisävähennyksiä vuoden 2012 jälkeen. Niillä voidaan myös edistää voimavarojen kestävää käyttöä, ja niillä on merkittävä osa kymmenvuotisessa kestävän kehityksen ja kulutuksen puiteohjelmassa, josta sovittiin kestävää kehitystä koskevassa huippukokouksessa Johannesburgissa syyskuussa 2002.

[44] EYVL L 130, 15.5.2002, s. 1.

(7) Ekologiseen suunnitteluun liittyvien vaatimusten taso olisi yleensä asetettava teknisen, taloudellisen ja ympäristöä koskevan analyysin perusteella. Joustavuus vaatimustason asettamismenetelmässä voi huomattavasti edistää ympäristönsuojelullisen tason parantamista. Pakollisten toimenpiteiden käyttöönotto edellyttää asianomaisten tahojen kuulemista. Tällaisessa kuulemisessa voi ilmetä, että asteittainen käyttöönotto tai siirtymätoimenpiteet ovat tarpeen. Välitavoitteilla voidaan lisätä toimintaperiaatteen ennustettavuutta, sallia tuotteen kehitysvaiheiden mukauttaminen ja helpottaa asianomaisten toimijoiden pitkäaikaista suunnittelua.

(8) Ensisijainen asem