Entistä integroidumpi järjestelmä on samalla monisuuntainen järjestelmä, jossa kuluttajilla on aktiivinen rooli energiantuottajina. Vertikaalisella tasolla hajautetut tuotantoyksiköt ja asiakkaat osallistuvat aktiivisesti järjestelmän yleisen tasapainon ja joustavuuden säilyttämiseen. Esimerkkeinä voidaan mainita biojätteestä tuotetun biometaanin syöttäminen kaasuverkkoon paikallisella tasolla tai sähkön syöttäminen ajoneuvosta verkkoon kaksisuuntaisia latauspalveluita hyödyntämällä. Horisontaalisella tasolla energiaa syötetään ja käytetään kulutussektoreiden välillä. Tässä ovat esimerkkejä energian käyttäjäasiakkaat, jotka vuorollaan syöttävät lämpöä älykkäisiin kaukolämpö- ja kaukojäähdytysverkkoihin ja ottavat niistä lämpöä tai syöttävät verkkoon sähköä, jota ne tuottavat yksin tai energiayhteisön osana.

Näistä ensimmäinen on entistä enemmän kiertotalouteen perustuva energiajärjestelmä, jossa keskiössä on energiatehokkuus. Tällaisessa järjestelmässä vähiten energiaa kuluttavat vaihtoehdot ovat etusijalla, väistämättä syntyvät jätevirrat käytetään uudelleen energiaksi ja alojen välistä synergiaa hyödynnetään. Näin tapahtuu jo sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksissa ja eräitä jätteitä ja tähteitä hyödynnettäessä. Lisäpotentiaalia on kuitenkin vielä esimerkiksi teollisuusprosesseista tai datakeskuksista peräisin olevan hukkalämmön uudelleenkäytössä tai biojätteestä tai jätevedenpuhdistamoissa tuotetussa energiassa.

Uusiutuvaan energiaan liittyvän teknologian kustannusten aleneminen, markkinoiden kehitys, energian varastointijärjestelmiä koskevat nopeat innovaatiot, sähköajoneuvot sekä digitalisaatio vievät meitä yhdessä luontaisella tavalla kohti energiajärjestelmän kasvavaa integrointia. On kuitenkin mentävä vielä askelta pidemmälle ja luotava energiajärjestelmän sisälle ne yhteydet, jotka sieltä vielä puuttuvat, jotta pääsemme korkeampiin hiilestä irtautumista koskeviin tavoitteisiin vuoteen 2030 mennessä ja saavutamme ilmastoneutraaliuden vuoteen 2050 mennessä. Lisäksi tämän on tapahduttava sekä kustannustehokkaasti että Euroopan vihreän kehityksen ohjelman vihreää valaa – ”vältetään vahinkoa” – kunnioittaen. Järjestelmän integroinnin lähtökohtana on puhtaiden ja innovatiivisten prosessien ja välineiden kasvava käyttö, mikä synnyttää myös uusia investointeja, työpaikkoja ja kasvua sekä vahvistaa EU:n teollisuuden maailmanlaajuista johtoasemaa. Integrointi voi myös olla osa koronaviruskriisin jälkeiseen talouden elpymiseen tähtäävää kokonaisuutta. Komission 27. toukokuuta 2020 esittämässä elpymissuunnitelmassa korostetaan tarvetta lisätä energiajärjestelmän integraatiota, millä pyritään edistämään investointeja keskeisiin puhtaisiin teknologioihin ja arvoketjuihin sekä lisäämään koko talouden palautumis- ja selviytymiskykyä. Näihin toimiin tehtäviä investointeja ohjataan myös EU:n kestävän rahoituksen luokitusjärjestelmän avulla, jotta voidaan varmistaa, että ne ovat pitkän aikavälin tavoitteidemme mukaisia. Integroidulla energiajärjestelmällä saadaan ilmastoneutraaliuteen siirtymisestä kuluttajille koituvat kustannukset mahdollisimman pieniksi ja annetaan heille uusia mahdollisuuksia pienentää sähkö- ja lämmityslaskuaan ja osallistua aktiivisesti markkinoille.

Energiajärjestelmällä on ratkaiseva merkitys näiden tavoitteiden saavuttamisessa. Uusiutuvaan energiaan liittyvän teknologian kustannuksissa viime aikoina tapahtunut lasku, talouden digitalisoituminen sekä akkuihin, lämpöpumppuihin, sähköajoneuvoihin ja vetyyn liittyvät kehittyvät teknologiat tarjoavat mahdollisuuden nopeuttaa energiajärjestelmämme ja sen rakenteen syvällistä muuttamista seuraavan kahden vuosikymmenen aikana. Euroopan energiatulevaisuuden on perustuttava maantieteellisesti hajautetun uusiutuvan energian osuuden jatkuvaan kasvuun ja eri energiankantajien joustavaan integrointiin resurssitehokkuudesta tinkimättä ja saastumista ja luonnon monimuotoisuuden häviämistä välttäen.

Toisena haasteena on paikallisten energialähteiden puutteellinen tai tehoton hyödyntäminen rakennuksissa ja paikallisyhteisöissä. Uuden kiertotaloutta koskevan EU:n toimintasuunnitelman mukaisten kiertotalouden periaatteiden perusteella eräs suuri, mutta silti valtaosin käyttämätön potentiaali liittyy muun muassa teollisuuslaitoksista ja datakeskuksista peräisin olevan hukkalämmön uudelleenkäyttöön. Energian uudelleenkäyttö voi tapahtua paikan päällä (esimerkiksi syöttämällä prosessilämpö takaisin prosessiin tuotantolaitoksen sisällä) tai kaukolämpö- ja kaukojäähdytysverkon kautta. Energiatehokkuusdirektiivissä ja uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä on jo hukkalämpöpotentiaaliin liittyviä säännöksiä, mutta sääntelykehystä on edelleen vahvistettava, jotta näiden ratkaisujen laajemman käyttöönoton tiellä olevia esteitä saadaan poistettua. Esteitä ovat muun muassa näiden ratkaisujen huono tunnettuus, yritysten haluttomuus aloittaa ydintoimintaansa kuulumatonta uutta liiketoimintaa, uusien investointien kustannusten ja hyötyjen jakamista koskevan sääntelykehysten ja sopimusjärjestelyjen puute sekä suunnitteluun, transaktiokustannuksiin ja hinnoittelusignaaleihin liittyvät esteet. Datakeskuksista on digitaalistrategian mukaan tarkoitus tehdä ilmastoneutraaleja ja erittäin energiatehokkaita viimeistään vuonna 2030, ja tätä tavoitetta tuetaan merkittävästi lisäämällä niiden hukkalämmön uudelleenkäyttöä.

Primäärienergiakerroin on tässä yhteydessä tärkeä väline, jolla helpotetaan säästetyn energian vertailua eri energiankantajien kesken. Useimpien uusiutuvien energialähteiden energiatehokkuus on 100 prosenttia, ja niiden primäärienergiakerroin on matala. Uusiutuvista energialähteistä tuotetulla sähköllä ja lämmöllä aikaan saatujen todellisten säästöjen olisi näyttävä primäärienergiakertoimessa. Komissio aikoo tarkistaa primäärienergiakertoimen tason ja arvioida, ovatko EU:n lainsäädännön nykyiset säännökset riittäviä sen varmistamiseksi, että primäärienergiakerrointa sovelletaan asianmukaisesti jäsenvaltioissa.

Ensimmäisenä haasteena on energiatehokkuus etusijalle -periaatteen soveltaminen johdonmukaisesti koko energiajärjestelmässä. Tähän sisältyy etusijan antaminen kysyntäpuolen ratkaisuille aina, kun poliittiset tavoitteet voidaan saavuttaa niillä kustannustehokkaammin kuin energiantoimitusinfrastruktuuriin tehtävillä investoinneilla, mutta myös energiatehokkuuden riittävä huomioon ottaminen tuotannon riittävyyttä koskevissa arvioinneissa. Energiatehokkuusdirektiiviin ja rakennusten energiatehokkuutta koskevaan direktiiviin on jo kirjattu kannustimia asiakkaille, muttei riittävästi kaikille toimitusketjun toimijoille. Tarvitaan vielä muita toimia sen varmistamiseksi, että energian säästämistä tai jakamista tai energiamuodon vaihtamista koskevissa asiakkaiden päätöksissä otetaan riittävällä tavalla huomioon eri energiankantajien koko elinkaaren aikainen energiankulutus ja energiajalanjälki, mukaan lukien raaka-aineiden talteenotto, tuotanto ja uudelleenkäyttö tai kierrätys, energian muuntaminen, kuljetus ja varastointi sekä uusiutuvien energialähteiden kasvava osuus sähköntuotannossa. Tietyillä teollisuudenaloilla, joilla siirtyminen fossiilisista polttoaineista sähkön käyttöön nostaa kulutusta, on pohdittava tarkasti erilaisia kompromisseja.

Sähkön kasvavan kysynnän on perustuttava suurelta osin uusiutuvaan energiaan. Uusiutuvan energian osuuden sähköpaletissa olisi vuoteen 2030 mennessä kaksinkertaistuttava 55–60 prosenttiin, ja ennusteiden mukaan osuus vuoteen 2050 mennessä on noin 84 prosenttia. Jäljelle jäävä vaje olisi katettava muilla vähähiilisillä vaihtoehdoilla .

Uusiutuviin lähteisiin perustuvassa sähköntuotantoteknologiassa on viime vuosikymmeninä saavutettu merkittäviä kustannussäästöjä, joiden uskotaan jatkuvan. Tämä antaa aihetta odottaa, että investointeja saadaan yhä enemmän aikaan markkinavoimin. Tarvittavien investointien laajuuden vuoksi on kuitenkin kiireellisesti ryhdyttävä poistamaan esteitä, jotka edelleen estävät uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käyttöönoton laajassa mittakaavassa ja kaikkia teknologioita hyödyntäen. Esteitä ovat muun muassa toimitusketjujen puutteellinen kehitys, tarve rakentaa enemmän ja älykkäämpää verkkoinfrastruktuuria kansallisella ja rajat ylittävällä tasolla, yleisen hyväksynnän puute, hallinnolliset esteet ja pitkät lupaprosessit (myös silloin, kun polttoainelähdettä halutaan vaihtaa), rahoitus, yksityisten tai julkisten pitkän aikavälin suojausmahdollisuuksien tarve sekä eräiden vähemmän kypsien teknologioiden korkeat kustannukset.

Tarpeeseen lisätä sähkön tarjontaa voidaan vastata esimerkiksi aurinko- tai tuulienergian kaltaisten maalla tuotettavan uusiutuvan energian teknologioiden ohella osittain myös avomerellä tapahtuvalla uusiutuvan energian tuotannolla. Merituulivoiman potentiaali EU:ssa vuoteen 2050 mennessä on 300–450 GW , kun tällä hetkellä kapasiteetti on noin 12 GW. Tämä merkitsee EU:n teollisuudelle erinomaista tilaisuutta ottaa johtoasema avomeriteknologian alalla, mutta samalla se edellyttää huomattavia ponnisteluja, jotta Euroopan teollisuuden kapasiteettia saadaan lisättyä ja uusia arvoketjuja rakennettua. Avomerellä tapahtuva sähköntuotanto tarjoaa tilaisuuden myös sijoittaa vedyntuotannossa käytettävät elektrolyysilaitteet voimaloiden läheisyyteen. Tässä voidaan ottaa uudelleen käyttöön myös ehtyneillä maakaasukentillä edelleen olevaa infrastruktuuria. Lisäksi aurinkoenergian kehittämistä helpotetaan entisestään.

Komissio aikoo lyhyellä aikavälillä käyttää uutta Next Generation EU ‑elpymisvälinettä uusiutuvan energian jatkuvan käyttöönoton tukemiseen. Se aikoo arvioida mahdollisuuksia kanavoida EU:n varoja kokonaan tai osittain uuden EU:n uusiutuvan energian rahoitusmekanismin kautta.

Kysyntäpuolella sähköistämiseen kannustetaan esimerkiksi uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä määritellyillä alakohtaisilla tavoitteilla sekä liikenteessä ajoneuvoja koskevilla hiilidioksidipäästönormeilla, jotka on määritelty vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurista annetussa direktiivissä sekä puhtaita ajoneuvoja koskevassa direktiivissä. Sähköistämisen lisäämiseen liittyy kuitenkin edelleen haasteita, jotka ovat erilaisia eri aloilla ja eri jäsenvaltioissa, ja toimia on lisättävä.

Rakennuksissa sähköistämisellä ennakoidaan olevan keskeinen rooli etenkin tilojen lämmityksessä ja jäähdytyksessä käytettävien lämpöpumppujen käyttöönoton myötä. Asumisessa sähkön osuuden lämmitysenergian kysynnästä odotetaan kasvavan 40 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä ja 50–70 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä. Palvelualalla osuuden odotetaan olevan noin 65 prosenttia vuoteen 2030 mennessä ja 80 prosenttia vuoteen 2050 mennessä . Suuret lämpöpumput ovat jatkossa tärkeitä kaukolämmityksessä ja ‑jäähdytyksessä. Merkittävimpänä esteenä ovat verrattain korkeat sähköstä perittävät verot ja maksut sekä toisaalta lämmityksessä käytettävien fossiilisten polttoaineiden (öljyn, kaasun ja hiilen) matalampi verotus, jolloin toimintaedellytykset eivät ole tasapuoliset. Edistystä haittaavat myös monet muut esteet, kuten tarkoituksenmukaisuuden puute infrastruktuurisuunnittelussa, rakennusmääräyksissä ja tuotestandardeissa, osaavan asennus- ja kunnossapitohenkilöstön puute, julkisten ja yksityisten rahoitusvälineiden puute sekä se, etteivät hiilidioksidikustannukset ole mukana lämmityspolttoaineiden hinnoissa. Tämän johdosta fossiilisiin polttoaineisiin perustuvia lämmitysjärjestelmiä muutetaan EU:ssa hitaasti muunlaisiksi, kaukolämpö-/jäähdytysverkkoja kehitetään ja uudistetaan heikosti ja rakennusten kunnostusaste on alhainen. Rakennusten kunnostamiseen kannustavalla aloitteella komissio aikoo varmistaa, että uusiutuvat energialähteet yleistyvät rakennuksissa. Komissio tukee myös koulutusohjelmia päivitetyn osaamisohjelman avulla.

Teollisuudessa lämmön osuus energiankulutuksesta on yli 60 prosenttia. Teollisuuskäyttöön tarkoitetuilla lämpöpumpuilla voidaan auttaa matalalämpöisten lämmönlähteiden hiilestä irtautumista, ja niiden käyttö voidaan yhdistää hukkalämmön talteenottoon. Korkeampia lämpötiloja vaativaan lämmitykseen kehitetään parhaillaan muuta teknologiaa (esimerkiksi mikroaaltoihin tai ultraääneen perustuvaa), samoin prosessien sähköistämiseen sähkökemian avulla. Esteenä käyttöönotolle ovat muun muassa tiedonpuute sekä pitkät takaisinmaksuajat, jotka johtuvat sähkön korkeasta hinnasta kaasuun verrattuna sekä siitä, että näihin teknologioihin liittyvät päästövähennyskustannukset ovat hiilidioksidin nykyiseen hintaan suhteutettuna korkeita. Tuotantoprosessien muutokset kasvattavat kustannuksia ja saattavat siten haitata kansainväliselle kilpailulle altistuvien alojen kilpailukykyä. EU:n tuella voitaisiin kehittää lippulaivahankkeita ja demonstroida innovatiivisia sähköön perustuvia prosesseja. Näiden sähköistämisteknologioiden teollinen toimitusketju ei myöskään ole riittävän kehittynyt, ja niiden integroiminen teollisiin prosesseihin edellyttää kouluttautumista ja uusien taitojen omaksumista. Komissio aikoo yhdessä teollisuuden kanssa tutkia, miten näitä ongelmia voitaisiin ratkaista.

Liikenteen alalla julkistetaan myöhemmin tänä vuonna kestävän ja älykkään liikkuvuuden strategia, jossa esitetään, millä tavoin EU:n liikennejärjestelmä on irrotettava hiilestä ja nykyaikaistettava, jotta sen päästöjä saadaan vähennettyä 90 prosentilla vuoteen 2050 mennessä. Avainasemassa on sähköinen liikkuvuus, jolla saadaan nopeutettua hiilestä irtautumista ja vähennettyä saasteita etenkin kaupungeissa. Samalla uusilla liikkuvuuspalveluilla parannetaan liikennejärjestelmän tehokkuutta ja vähennetään ruuhkia. Sähköajoneuvojen nopeasti laskevien kustannusten ansiosta niistä saattaa tulla polttomoottoriajoneuvojen kanssa kilpailukykyisiä vuoden 2025 tienoilla omistamisesta johtuvien kokonaiskustannusten perusteella laskettuna. Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa korostetaan tarvetta vauhdittaa latausinfrastruktuurin laajentamista. Lähtökohtana on kunnianhimoinen tavoite, jonka mukaan vuoteen 2025 mennessä yleisesti käytössä olevia lataus- ja tankkauspisteitä olisi oltava jo vähintään miljoona. Myös maasähkön käyttöä satamissa olisi laajennettava. Latausinfrastruktuurin kattavuuden laajentamiseksi komissio hyödyntää rahoitusta, jota on saatavilla InvestEU-ohjelmasta – jota vahvistetaan lisäämällä siihen uusi strategisten investointien väline – ja Verkkojen Eurooppa -välineestä. Ensisijaista on elpymis- ja palautumistukivälineestä sekä koheesiopolitiikan puitteissa puhtaille ajoneuvoille ja vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurille myönnettävä tuki. Se on osa entistä tehokkaampaa keskittymistä Euroopan vihreän kehityksen ohjelman toteuttamiseen Euroopan alueilla ja kaupungeissa, myös julkisissa rakennuksissa, toimisto- ja varastorakennuksissa sekä yksityisasunnoissa. Myös rakennusten kunnostamiseen kannustava aloite tarjoaa mahdollisuuksia lisätä sähkölatureiden ja sähköajoneuvojen latausasemien määrää. Komissio aikoo ehdottaa myös vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurista annetun direktiivin sekä TEN-T-asetuksen tarkistamista ja arvioida, kuinka TEN-T- ja TEN-E-asetusten kattamien politiikkojen keskinäistä synergiaa voitaisiin entisestään vahvistaa. Verkkojen Eurooppa -välineestä annettavan tuen lisäksi komissio aikoo kartoittaa tarkemmin latausinfrastruktuurin laajentamista tukevia rahoitusmahdollisuuksia ja sääntelyaloitteita. Komissio aikoo myös vastata haasteisiin, jotka vähentävät sähköisen liikkumisen houkuttelevuutta käyttäjien kannalta. Näitä ovat esimerkiksi hinnoittelun avoimuuden puute yleisessä käytössä olevilla latausasemilla sekä latauspalveluiden rajat ylittävää yhteentoimivuutta edelleen heikentävät ongelmat. Toimenpiteitä tarvitaan myös uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön lisäämiseksi satamissa, mikä helpottaisi maanteiden tavaraliikenteen sähköistämistä. Sähköistämisen lisäämistä rautateillä voitaisiin tutkia, kunhan sen taloudellinen toteuttamiskelpoisuus otetaan huomioon.

Kaiken kaikkiaan sähkön käytön lisääntyminen loppukäyttöaloilla tarkoittaa, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön riittävyyttä on seurattava, jotta voidaan varmistaa, että sähköä todella riittää tukemaan edellä mainittujen alojen hiilestä irtautumista.

Sähköistäminen voi aiheuttaa haasteita sähköjärjestelmän hallinnoinnille. Alueellisesta ja rajat ylittävästä koordinoinnista jäsenvaltioiden kesken tulee entistä tärkeämpää. Tätä varten vuonna 2022 perustetaan alueelliset koordinointikeskukset , millä parannetaan käyttövarmuusanalyysin luotettavuutta ja tehdään mahdolliseksi hätätilanteiden ja käyttökatkosten koordinointi, yhteinen infrastruktuurisuunnittelu sekä varastoinnin ja muiden kysyntäjoustomahdollisuuksien hyödyntäminen. Komissio aikoo tukea energian varastoinnin yleistymistä puhtaan energian säädöspaketin täysimääräisellä täytäntöönpanolla sekä tulevissa lainsäädännön uudelleentarkasteluissa, kuten TEN-E-asetuksen tarkistuksessa.

Haasteita on odotettavissa myös paikallistasolla. Esimerkiksi maanteiden henkilöliikenteen sähköistäminen kokonaan edellyttää joissakin unionin osissa paikallisen verkkoinfrastruktuurin kehittämistä. Sähköajoneuvoilla luodaan kuitenkin järjestelmään myös uusia varastointi- ja kysyntäjoustomahdollisuuksia. Etenkin älykäs lataaminen ja kaksisuuntainen lataus (V2G) ovat keskeisiä verkon kuormituksen hallinnassa ja verkkokapasiteettiin tehtävien kalliiden investointien tarpeen rajaamisessa. Sähködirektiivissä on useita säännöksiä, joilla luodaan perusta älykkään latauksen ja kaksisuuntaisten latauspalveluiden käyttöönotolle. Haasteita on kuitenkin vielä jäljellä. Ne liittyvät esimerkiksi älykkäiden latauspisteiden käyttöönottoon, yhteisiin standardeihin ja yhteyskäytäntöihin, verkkomaksuihin, verotukseen sekä ajoneuvon sisäisten tietojen saatavuuteen. Uuden kysyntäjoustoa koskevan verkkosäännön laatiminen sekä vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurista annetun direktiivin uudelleentarkastelu tarjoavat mahdollisuuden muodostaa kestävät puitteet yleisesti kysyntäjouston ja erityisesti sähköajoneuvojen integroinnille.

Mantereen sähköverkkoon kuulumattomien alueiden, kuten syrjäisimpien alueiden, eräiden saarten tai harvaan asuttujen alueiden, sähköistämiseen liittyy erityisiä haasteita. Energiajärjestelmän integrointia varten annettavalla teknisellä ja taloudellisella tuella on erityisen suuri merkitys näiden alueiden kustannustehokkaalle siirtymälle.

Keskeiset toimet Toimet, joilla pyritään varmistamaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tarjonnan jatkuva kasvu: ·Avomerellä tuotettavaa uusiutuvaa energiaa koskevan EU:n strategian sekä sen perusteella toteutettavien sääntely- ja rahoitustoimenpiteiden avulla pyritään varmistamaan avomerellä tuotettavan uusiutuvan sähkön kustannustehokas suunnittelu ja käyttöönotto. Tässä otetaan huomioon myös mahdollisuus tuottaa vetyä samassa paikassa tai sen läheisyydessä ja pyritään vahvistamaan EU:n teollista johtoasemaa avomeriteknologiassa (2020). ·Tarkastellaan mahdollisuutta vahvistaa pakolliset ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevat vähimmäiskriteerit sekä tavoitteet uusiutuvista energialähteistä tuotettavalle sähkölle, mahdollisesti osana uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin tarkistamista (kesäkuu 2021), ja tuetaan näitä toimia LIFE-ohjelmasta valmiuksien kehittämiseen myönnettävällä rahoituksella. ·Poistetaan tekijät, jotka vielä estävät uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tarjonnan kasvua tasolle, joka vastaa loppukäyttöalojen kysynnän odotettua kasvua, esimerkiksi uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin uudelleentarkastelun avulla (kesäkuu 2021). Toimet, joilla tavoitellaan energiankulutuksen nopeampaa sähköistämistä: ·Rakennusten kunnostamiseen kannustavan aloitteen osana edistetään edelleen rakennusten lämmitysjärjestelmien sähköistämistä (etenkin lämpöpumppujen avulla), rakennuksiin sijoitettavien uusiutuvan energian tuotantojärjestelmien käyttöönottoa sekä sähköajoneuvojen latauspisteiden yleistymistä (vuodesta 2020 alkaen). Tässä voidaan käyttää kaikkea saatavilla olevaa EU:n rahoitusta, myös koheesiorahastoa ja InvestEU-ohjelmaa. ·Kehitetään täsmällisempiä toimenpiteitä, joilla tuetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käyttöä liikenteessä, rakennusten lämmityksessä ja jäähdytyksessä sekä teollisuuden lämmitys- ja jäähdytystarpeissa, etenkin uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin tarkistamisen avulla ja sen alakohtaisten tavoitteiden perusteella (kesäkuu 2021). ·Rahoitetaan Horisontti Eurooppa -puiteohjelmasta ja innovaatiorahastosta pilottihankkeita, joissa pyritään sähköistämään matalan lämpötilan prosessilämmön tuotanto teollisuudessa (vuoteen 2021 mennessä). ·Arvioidaan vaihtoehtoja, joilla voitaisiin tukea teollisuuden prosessien hiilestä irtautumista esimerkiksi sähköistämisen ja energiatehokkuuden parantamisen avulla teollisuuden päästöjä koskevan direktiivin tarkistamisen yhteydessä (2021). ·Ehdotetaan henkilö- ja pakettiautojen hiilidioksidipäästönormien tarkistamista, jotta saadaan laadittua selvä etenemisväylä kohti päästötöntä liikkuvuutta vuodesta 2025 (kesäkuu 2021). Toimet, joilla pyritään nopeuttamaan sähköajoneuvojen vaatiman infrastruktuurin käyttöönottoa ja varmistamaan uusien kuormien integrointi: ·Tuetaan miljoonan latauspisteen käyttöönottoa vuoteen 2025 mennessä. Tähän käytetään EU:n rahoitusta, jota on saatavilla esimerkiksi koheesiorahastosta, InvestEU-ohjelmasta ja Verkkojen Eurooppa -välineestä. Samalla myös tiedotetaan säännöllisesti rahoitusmahdollisuuksista ja sääntely-ympäristöstä, joilla tuetaan latausinfrastruktuuriverkon rakentamista (vuodesta 2020 eteenpäin). ·Vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurista annetun direktiivin tulevan tarkistamisen avulla pyritään nopeuttamaan vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurin käyttöönottoa myös sähköajoneuvoja varten, vahvistamaan yhteentoimivuutta koskevia vaatimuksia sekä varmistamaan asiakkaiden riittävä tiedonsaanti, latausinfrastruktuurin rajatylittävä käytettävyys ja sähköajoneuvojen tehokas integrointi sähköverkkoon (vuoteen 2021 mennessä). ·Otetaan käyttöön vastaavat vaatimukset myös lataus- ja tankkausinfrastruktuurille Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevan asetuksen (TEN-T-asetus) tarkistamisen yhteydessä (vuoteen 2021 mennessä) ja tarkastellaan mahdollisuutta lisätä synergiaa TEN-E-asetuksen tarkistamisen avulla esimerkiksi harkitsemalla energiaverkkoihin liittyvää tukea rajat ylittävälle suuren kapasiteetin lataamiselle sekä mahdollisesti vetytankkausinfrastruktuurille (vuoteen 2020 mennessä). ·Laaditaan kysyntäjoustoa koskeva verkkosääntö, jolla pyritään hyödyntämään sähköajoneuvoissa, lämpöpumpuissa ja muussa sähkönkulutuksessa olevaa potentiaalia lisätä energiajärjestelmän joustavuutta (vuoden 2021 lopusta alkaen).

3.3.Edistetään uusiutuvien ja vähähiilisten polttoaineiden, kuten vedyn, käyttöä aloilla, joilla hiilestä irtautuminen on vaikeaa

Suora sähköistäminen ja uusiutuvista energialähteistä saatava lämpö ovat monissa tapauksissa kustannus- ja energiatehokkaimmat tavat irtautua hiilestä. Monissa loppukäyttökohteissa nämä ratkaisut eivät kuitenkaan ole toteuttamiskelpoisia tai niiden kustannukset saattavat olla korkeammat. Silloin voidaan käyttää erilaisia uusiutuvia tai vähähiilisiä polttoaineita, joita ovat esimerkiksi kestävästi tuotettu biokaasu, biometaani ja biopolttoaineet, uusiutuva ja vähähiilinen vety tai synteettiset polttoaineet. Kyseeseen tulevia loppukäyttökohteita ovat esimerkiksi monet teollisuuden prosessit, mutta myös lento- ja meriliikenteen kaltaiset liikennemuodot, joissa keskeinen merkitys tulee olemaan kestävillä vaihtoehtoisilla polttoaineilla, kuten kehittyneillä nestemäisillä biopolttoaineilla ja synteettisillä polttoaineilla. Nopeat toimet ovat tarpeen: esimerkiksi lentoliikenteessä vain noin 0,05 prosenttia kaikesta kulutetusta lentopetrolista on nestemäisiä biopolttoaineita.

Kestävästä biomassasta tuotettujen uusiutuvien polttoaineiden potentiaali käyttöön

Tällä hetkellä biopolttoaineet, biokaasu ja biometaani muodostavat vain 3,5 prosenttia kaikesta kaasun ja polttoaineen kulutuksesta , ja ne ovat suurelta osin peräisin ravinto- ja rehukasveista. Niiden mahdollisuuksia pitäisi päästä hyödyntämään kestävällä tavalla, jolla vähennetään saastumiseen liittyviä sekä ilmastolle ja luonnon monimuotoisuudelle aiheutuvia riskejä.

Biopolttoaineilla on jatkossa merkittävä tehtävä etenkin lento- ja meriliikenteen kaltaisissa liikennemuodoissa, joiden hiilestä irrottaminen on vaikeaa. Biopolttoaineita voidaan käyttää esimerkiksi hybridisaatiohankkeissa, joissa yhdistetään biopolttoaineita ja uusiutuvan vedyn tuotantoa. Komissio aikoo selvittää etenkin sitä, miten innovatiivisten vähähiilisten polttoaineiden, kuten kehittyneiden biopolttoaineiden ja synteettisten polttoaineiden nopeaa kehittämistä voitaisiin tukea Euroopan teollisuuden koko arvoketjussa, jotta markkinatoimijoiden toimintaa voitaisiin koordinoida paremmin ja tuotantokapasiteettia saataisiin lisättyä nopeasti. Biometaanilla voidaan osaltaan edistää kaasuntuotannon hiilestä irrottamista. Sääntelyn epävarmuus on kuitenkin tähän saakka haitannut biopolttoaineiden ja biokaasujen käyttöönottoa. Tarkistetussa uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä on otettu ensimmäinen askel näiden kysymysten ratkaisemisessa, sillä direktiivillä otetaan käyttöön 3,5 prosentin tavoite kehittyneiden biopolttoaineiden ja biokaasun kulutukselle liikenteessä. Biopolttoaineiden käyttöönottoa tukee myös polttoaineiden laatua koskevassa direktiivissä säädetty kuuden prosentin kasvihuonekaasupäästötavoite. Tiedonannossa ”Energian hyödyntäminen kiertotaloudessa” selvennetään myös, mitkä ovat kestävimpiä energian hyötykäyttötapoja esimerkiksi biometaanin tuotannossa. Biodiversiteettistrategiassa puolestaan korostetaan, että kokonaisia puita sekä ravinto- ja rehukasveja olisi käytettävä mahdollisimman vähän energiantuotannossa.

Uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin tarkistaminen sekä Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa ilmoitetut komission aloitteet, joilla pyritään lisäämään lento- ja meriliikenteessä käytettävien kestävien polttoaineiden tarjontaa ja käyttöä, tarjoavat mahdollisuuksia kohdennetulle lisätuelle, jolla nopeutetaan biopolttoaineiden ja biokaasujen markkinoiden kehittymistä.