Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta Saksalle ja Itävallalle jatkaa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklasta poikkeavaa toimenpidettä tehtyjen päätösten 2009/791/EY ja 2009/1013/EU muuttamisesta /* COM/2012/0475 final - 2012/0233 (NLE) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Neuvosto voi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan 1 kohdan mukaisesti antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta jäsenvaltiolle luvan ottaa käyttöön mainitusta direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten tai veron kiertämisen estämiseksi. Saksan liittotasavalta pyysi 5 päivänä tammikuuta 2012 ja Itävallan tasavalta 16 päivänä huhtikuuta 2012 komissiossa saapuneiksi kirjatuilla kirjeillä lupaa jatkaa sellaisen toimenpiteen soveltamista, joka poikkeaa direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklasta, voidakseen sulkea arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle tavaroista ja palveluista maksettavan arvonlisäveron, jos niistä käytetään yli 90 prosenttia muuhun kuin yrityskäyttöön. Komissio ilmoitti direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan 2 kohdan mukaisesti muille jäsenvaltioille 4 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä Saksan liittotasavallan jättämästä hakemuksesta ja 20 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä Itävallan tasavallan jättämästä hakemuksesta. Komissio ilmoitti Saksan liittotasavallalle 11 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä ja Itävallan tasavallalle 23 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä, että se oli saanut kaikki hakemuksen arviointia varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. Yleinen tausta Direktiivin 2006/112/EY 168 artiklan mukaan verovelvollisella on oikeus vähentää verollisia liiketoimiaan varten tehdyistä hankinnoista kannettu arvonlisävero. Direktiivin 2006/112/EY 168 a artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos kiinteä omaisuus kuuluu verovelvollisen liikeomaisuuteen ja sitä käytetään sekä yrityksen varsinaisiin tarkoituksiin että muihin tarkoituksiin, tätä omaisuutta koskeviin kustannuksiin liittyvä arvonlisävero on vähennyskelpoista vain siltä osin kuin omaisuutta käytetään verovelvollisen yrityksen varsinaisiin tarkoituksiin. Direktiivin 2006/112/EY 168 a artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat myös soveltaa tätä sääntöä kustannuksiin, jotka liittyvät niiden määrittelemiin muihin liikeomaisuuteen kuuluviin tavaroihin. Saksan liittotasavallan ja Itävallan tasavallan pyytämä toimenpide eroaa kuitenkin mainituista periaatteista, sillä tarkoituksena on sulkea kokonaan arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle tavaroista ja palveluista maksettava arvonlisävero, jos niistä käytetään yli 90 prosenttia verovelvollisen yksityisiin tarpeisiin tai muuhun kuin yrityskäyttöön. Saksan liittotasavallalle oli alun perin annettu lupa poikkeustoimenpiteeseen 28 päivänä helmikuuta 2000 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2000/186/EY[1] 31 päivään joulukuuta 2002 saakka ja luvan voimassaoloaikaa jatkettiin jälleen 13 päivänä toukokuuta 2003 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2003/354/EY[2] 30 päivään kesäkuuta 2004, 19 päivänä marraskuuta 2004 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2004/817/EY[3] 31 päivään joulukuuta 2009 ja 20 päivänä lokakuuta 2009 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/791/EY[4] 31 päivään joulukuuta 2012. Itävallan tasavallalle oli alun perin annettu lupa poikkeustoimenpiteeseen 13 päivänä joulukuuta 2004 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2004/866/EY[5] 31 päivään joulukuuta 2009 saakka ja luvan voimassaoloaikaa jatkettiin jälleen 22 päivänä joulukuuta 2009 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/1013/EU[6] 31 päivään joulukuuta 2012. Saksan liittotasavalta ja Itävallan tasavalta ilmoittivat komissiolle esittämissään hakemuksissa, että ne ovat soveltaneet kyseistä erityistoimenpidettä tähän asti ja että niiden saamien kokemusten mukaan toimenpide on erittäin hyödyllinen, sillä se yksinkertaistaa arvonlisäveron kantoa ja estää veropetokset ja veron kiertämisen. Lupa poikkeuksen soveltamiseen annetaan yleensä rajoitetuksi ajaksi, jotta voidaan arvioida, onko erityistoimenpide aiheellinen ja tehokas. Komissio ymmärtää Saksan liittotasavallan ja Itävallan tasavallan toimittamien tietojen perusteella, että 90 prosentin / 10 prosentin suhde yrityskäytön ja muun kuin yrityskäytön välillä muodostaa vieläkin hyvän pohjan niiden liiketoimien valinnalle, joiden osalta yrityskäyttöä voidaan pitää vähäisenä. Sen vuoksi kyseinen erityistoimenpide helpottaa niin veroviranomaisten kuin liikeyritystenkin työtä, sillä niiden tavaroiden ja palvelujen, joihin sovellettiin vähennysoikeuden rajoitusta niiden hankkimisen aikaan, myöhempää käyttöä ei ole tarpeen seurata Tämä koskee erityisesti direktiivin 2006/112/EY 16 tai 26 artiklan mukaista yksityiskäytön mahdollista verottamista tai mainitun direktiivin 184–192 artiklan mukaisesti edellytettyjä vähennysten oikaisuja. Toimenpide vaikuttaa ainoastaan vähäisessä määrin lopullisessa kulutusvaiheessa kannettavan veron määrään. Sen vuoksi on asianmukaista pidentää poikkeustoimenpiteen voimassaoloa. Poikkeuksen voimassaoloa olisi kuitenkin jatkettava vain määräajaksi, jotta voidaan arvioida, ovatko edellytykset, joihin poikkeus perustuu, yhä ennallaan. Sen vuoksi ehdotetaan, että poikkeuksen voimassaoloa jatketaan vuoden 2015 loppuun ja että Saksan liittotasavaltaa ja Itävallan tasavaltaa pyydetään esittämään viimeistään 1 päivänä huhtikuuta 2015 kertomus, jossa mm. tarkastellaan uudelleen yrityskäytön ja muun kuin yrityskäytön välillä sovellettua suhdetta, johon vähennysoikeuden rajoitus perustuu, sekä toimenpiteen jatkamista koskeva hakemus, jos ne suunnittelevat hakevansa poikkeuksen voimassaolon jatkamista vuoden 2015 jälkeen. Päätöksen voimassaolo päättyy joka tapauksessa, kun jäsenvaltioiden on sovellettava tai ne voivat soveltaa vähennysoikeiden rajoittamista koskevia unionin sääntöjä, jotka neuvosto on hyväksynyt tämän päätöksen voimaantulon jälkeen. Voimassa olevat aiemmat säännökset Direktiivin 2006/112/EY 176 artiklan mukaan neuvosto päättää, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Ennen kuin neuvosto on päättänyt asiasta, jäsenvaltiot saavat mainitun artiklan mukaan jatkaa 1 päivänä tammikuuta 1979 voimassa olleiden poikkeusten soveltamista. Sen vuoksi voimaan on jäänyt useita säännöksiä, joilla rajoitetaan vähennysoikeutta. Komissio antoi vuonna 2004 ehdotuksen[7], joka sisältää sääntöjä siitä, minkätyyppisten kustannusten vähennysoikeutta voidaan rajoittaa. Neuvosto ei ole kuitenkaan vielä päässyt yhteisymmärrykseen kyseisestä ehdotuksesta. Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ei sovelleta. 2. KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET Intressitahojen kuuleminen Ei sovelleta. Asiantuntijatiedon käyttö Ulkopuolisia asiantuntijoita ei tarvittu. Vaikutusten arviointi Ehdotuksella on mahdollisia myönteisiä vaikutuksia sekä yrityksiin että viranomaisiin, koska sillä voidaan yksinkertaistaa veronkantoa. Saksan liittotasavalta ja Itävallan tasavalta ovat pitäneet tätä ratkaisua sopivana toimenpiteenä, ja se on rinnastettavissa muihin poikkeuksiin, joita on ollut aiemmin tai on yhä voimassa. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Ehdotuksen tavoitteena on antaa Saksan liittotasavallalle ja Itävallan tasavallalle lupa jatkaa sellaisen toimenpiteen soveltamista, joka poikkeaa direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklasta, jotta arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle voidaan sulkea tavaroista ja palveluista maksettava arvonlisävero, jos niistä käytetään yli 90 prosenttia muuhun kuin yrityskäyttöön. Saksan liittotasavallan ja Itävallan tasavallan on tarkasteltava uudelleen tätä prosenttiosuutta ja poikkeustoimenpiteen tarpeellisuutta sekä raportoitava niistä aina, kun ne pyytävät rajoituksen voimassaolon jatkamista. Päätöksen voimassaolo päättyy siinä ilmoitettuna päivänä tai päivänä, jona jäsenvaltioiden on alettava soveltaa tai ne voivat soveltaa vähennysoikeuden rajoituksia koskevia neuvoston hyväksymiä unionin sääntöjä, jos tämä tapahtuu aiemmin. Oikeusperusta Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan 1 kohta. Toissijaisuusperiaate Ehdotus kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan. Sen vuoksi toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta. Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: Päätös koskee jäsenvaltiolle sen omasta pyynnöstä annettavaa lupaa, eikä siihen liity mitään velvollisuuksia. Koska poikkeuksen soveltamisala on kapea, erityistoimenpide on tavoitteeseensa nähden oikeasuhteinen. Sääntelytavan valinta Ehdotettu säädöstyyppi: neuvoston päätös. Muut vaihtoehdot eivät soveltuisi seuraavista syistä: Neuvoston direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan mukaan yhteisistä alv-säännöistä voidaan poiketa vain, jos neuvosto antaa siihen luvan komission ehdotuksesta tekemällään yksimielisellä päätöksellä. Neuvoston päätös on ainoa soveltuva sääntelytapa, koska se voidaan osoittaa yksittäiselle jäsenvaltiolle. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotus ei vaikuta kielteisesti arvonlisäverosta saataviin unionin omiin varoihin, 5. LISÄTIEDOT Ehdotus sisältää uudelleentarkastelu- ja raukeamislausekkeet. 2012/0233 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta Saksalle ja Itävallalle jatkaa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklasta poikkeavaa toimenpidettä tehtyjen päätösten 2009/791/EY ja 2009/1013/EU muuttamisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, ottaa huomioon yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY[8] ja erityisesti sen 395 artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sekä katsoo seuraavaa: (1) Saksa pyysi 5 päivänä tammikuuta 2012 komissiossa saapuneiksi kirjatulla kirjeellä lupaa jatkaa sellaisen erityistoimenpiteen soveltamista, johon oli aiemmin annettu lupa neuvoston päätöksellä 2009/791/EY[9] ja joka poikkeaa direktiivin 2006/112/EY vähennysoikeutta koskevista säännöksistä. (2) Itävalta pyysi 16 päivänä huhtikuuta 2012 komissiossa saapuneiksi kirjatulla kirjeellä lupaa jatkaa sellaisen erityistoimenpiteen soveltamista, johon oli aiemmin annettu lupa neuvoston päätöksellä 2009/1013/EU[10] ja joka poikkeaa direktiivin 2006/112/EY vähennysoikeutta koskevista säännöksistä. (3) Komissio on direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti antanut Saksan hakemuksen tiedoksi muille jäsenvaltioille 4 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä. Komissio ilmoitti Saksalle 11 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki hakemuksen arviointia varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. (4) Komissio on direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti antanut Itävallan hakemuksen tiedoksi muille jäsenvaltioille 20 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä. Komissio ilmoitti Itävallalle 23 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki hakemuksen arviointia varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. (5) Molempien jäsenvaltioiden pyytämän poikkeustoimenpiteen tarkoituksena on sulkea kokonaan arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle tavaroista ja palveluista maksettava arvonlisävero, jos niistä käytetään yli 90 prosenttia verovelvollisen tai tämän työntekijöiden yksityisiin tarpeisiin tai yleisesti muuhun kuin yrityskäyttöön. (6) Erityistoimenpide poikkeaa direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklasta, jotka koskevat verovelvollisen oikeutta vähentää arvonlisävero, joka on kannettu verovelvollisen verollisia liiketoimiaan varten vastaanottamien tavaroiden luovutuksista ja palvelujen suorituksista. Erityistoimenpiteen tavoitteena on yksinkertaistaa verotusta ja veronkantoa. Toimenpide vaikuttaa ainoastaan vähäisessä määrin lopullisessa kulutusvaiheessa kannettavan veron määrään. (7) Saksan ja Itävallan toimittamien tietojen mukaan nykyisen erityistoimenpiteen soveltamisen perusteena ollut oikeudellinen ja tosiasiallinen tilanne on pysynyt muuttumattomana. Saksalle ja Itävallalle olisi sen vuoksi annettava lupa jatkaa tämän erityistoimenpiteen soveltamista määräajan, joka päättyy viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015, jotta poikkeustoimenpiteen tarpeellisuutta ja tehokkuutta samoin kuin yrityskäytön ja muun kuin yrityskäytön välistä prosenttiosuutta voidaan tarkastella uudelleen. (8) Jos Saksa tai Itävalta katsoo, että toimenpidettä on tarpeen jatkaa vielä vuoden 2015 jälkeen, sen olisi toimitettava komissiolle toimenpiteen soveltamista koskeva kertomus, johon sisältyy sovelletun prosenttiosuuden uudelleentarkastelu, ja toimenpiteen jatkamista koskeva hakemus viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2015, jotta komissiolla on riittävästi aikaa tarkastella hakemusta ja, jos komissio päättää tehdä ehdotuksen, jotta neuvostolla olisi riittävästi aikaa sen hyväksymiseksi. (9) Komissio antoi 29 päivänä lokakuuta 2004 ehdotuksen[11] neuvoston direktiiviksi, jolla muutetaan direktiiviä 77/388/ETY (nykyistä direktiiviä 2006/112/EY) muun muassa yhdenmukaistamalla kululuokat, joihin vähennysoikeutta koskevia poikkeuksia voidaan soveltaa. Tämän päätöksen mukaisen poikkeustoimenpiteen voimassaolon olisi päätyttävä päivänä, jona jäsenvaltioiden on sovellettava tai ne voivat soveltaa sääntöjä, joista säädetään neuvoston tämän päätöksen voimaantulon jälkeen hyväksymässä kyseistä direktiiviä muuttavassa direktiivissä, jos kyseinen ajankohta on ennen tämän päätöksen mukaista päättymispäivää. (10) Poikkeuksilla on vähäinen vaikutus lopullisessa kulutusvaiheessa kannettavan arvonlisäveron kokonaismäärään, eikä se vaikuta kielteisesti arvonlisäverosta saataviin unionin omiin varoihin, (11) Sen vuoksi päätökset 2009/791/EY ja 2009/1013/EU olisi muutettava, ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Korvataan päätöksen 2009/791/EY 1 ja 2 artikla seuraavasti: ”1 artikla Poiketen siitä, mitä direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklassa säädetään, Saksalle annetaan lupa sulkea vähennysoikeuden ulkopuolelle tavaroista ja palveluista maksettava arvonlisävero, jos niistä yli 90 prosenttia käytetään verovelvollisen tai tämän työntekijöiden yksityisiin tarpeisiin tai yleisemmin muuhun kuin yrityskäyttöön. 2 artikla 1. Tämän päätöksen voimassaolo päättyy päivänä, jona jäsenvaltioiden on sovellettava tai ne voivat soveltaa verovelvollisen vähennysoikeuden rajoituksia koskevia unionin sääntöjä, jotka neuvosto on hyväksynyt tämän päätöksen voimaantulon jälkeen, tai 31 päivänä joulukuuta 2015, riippuen siitä, kumpi ajankohdista on aikaisempi. 2. Mahdollinen hakemus tässä päätöksessä tarkoitetun erityistoimenpiteen voimassaolon jatkamiseksi on jätettävä komissiolle viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2015. Tällaiseen hakemukseen on liitettävä kertomus, jossa tarkastellaan uudelleen prosenttiosuutta, jota tämän päätöksen perusteella sovelletaan arvonlisäveron vähennysoikeuteen.” 2 artikla Korvataan päätöksen 2009/1013/EU 1 ja 2 artikla seuraavasti: ”1 artikla Poiketen siitä, mitä direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklassa säädetään, Itävallalle annetaan sulkea jättää vähennysoikeuden ulkopuolelle tavaroista ja palveluista maksettava arvonlisävero, jos niistä yli 90 prosenttia käytetään verovelvollisen tai tämän työntekijöiden yksityisiin tarpeisiin tai yleisemmin muuhun kuin yrityskäyttöön. 2 artikla 1. Tämän päätöksen voimassaolo päättyy päivänä, jona jäsenvaltioiden on sovellettava tai ne voivat soveltaa verovelvollisen vähennysoikeuden rajoituksia koskevia unionin sääntöjä, jotka neuvosto on hyväksynyt tämän päätöksen voimaantulon jälkeen, tai 31 päivänä joulukuuta 2015, riippuen siitä, kumpi ajankohdista on aikaisempi. 2. Mahdollinen hakemus tässä päätöksessä tarkoitetun erityistoimenpiteen voimassaolon jatkamiseksi on jätettävä komissiolle viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2015. Tällaiseen hakemukseen on liitettävä kertomus, jossa tarkastellaan uudelleen prosenttiosuutta, jota tämän päätöksen perusteella sovelletaan arvonlisäveron vähennysoikeuteen.” 3 artikla Tätä päätöstä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2013. 4 artikla Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle ja Itävallan tasavallalle. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja [1] EYVL L 59, 4.3.2000, s. 12. [2] EUVL L 123, 17.5.2003, s. 47. [3] EUVL L 357, 2.12.2004, s. 33. [4] EUVL L 283, 30.10.2009, s. 55. [5] EUVL L 371, 18.12.2004, s. 47. [6] EUVL L 348, 29.12.2009, s. 21. [7] KOM(2004) 728 lopullinen. Ks. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/com/2004/com2004_0728en01.pdf. [8] EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1. [9] EUVL L 283, 30.10.2009, s. 55. [10] EUVL L 348, 29.12.2009, s. 21. [11] KOM(2004) 728 lopullinen. Ks. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/com/2004/com2004_0728en01.pdf