Alueiden komitean lausunto aiheesta Aidsin ja eräiden muiden tartuntatautien ehkäisemistä koskeva yhteisön toimintaohjelma kansanterveyden alalla CdR 144/95



Virallinen lehti nro C 100 , 02/04/1996 s. 0028



Alueiden komitean lausunto aiheesta Aidsin ja eräiden muiden tartuntatautien ehkäisemistä koskeva yhteisön toimintaohjelma kansanterveyden alalla () (96/C 100/07) Neuvosto päätti 28. marraskuuta 1994 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan mukaisesti pyytää alueiden komitean lausunnon edellä mainitusta aiheesta. Asian valmistelusta vastannut valiokunta 8 "Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus Sosiaalipolitiikka Kansanterveys" antoi lausuntonsa 16. maaliskuuta 1995. Esittelijänä oli Luigi Sileoni. Alueiden komitea hyväksyi 20. ja 21. huhtikuuta 1995 pitämässään 7. täysistunnossa (huhtikuun 21. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Yleistä 1.1. Alueiden komitea on tyytyväinen saadessaan mahdollisuuden esittää uudelleen kantansa perustamissopimuksen 3 o ja 129 artiklan puitteissa aidsin ja eräiden muiden tartuntatautien ehkäisemistä koskevaan yhteisön toimintaohjelmaehdotukseen (1995 1999), samoin kuin aikaisempaan ohjelmaan lausunnossaan 17. toukokuuta 1994 (CdR 44/94). 1.2. AK panee merkille, että komissio on ottanut huomioon useita edellä mainitun lausunnon sisältämiä vaatimuksia, jotka liittyvät erityisesti ohjelman pidentämiseen, aids-valistuksen sisällyttämiseen kouluopetukseen, verituotteiden turvallisuuden varmistamiseen ja omavaraisuuden edistämiseen sekä tutkimuskeskusten välisen yhteisvaikutuksen toteuttamiseen. Komitea pahoittelee kuitenkin sitä, että tämä lausunto jätettiin mainitsematta ehdotuksen rahoitusselvityksen oikeudellisissa viitteissä. 1.3. Alueiden komitea toistaa hyväksyntänsä tälle viisivuotiselle (1995 1999) ohjelmalle ja muiden tartuntatautien mukaan ottamiselle korostaen samalla HIV-tartunnan (human immunodefiency virus) erityislaatua ja sitä, että sille on edelleenkin annettava ensisijainen asema. 1.4. Komitea pyrkii vielä kerran kiinnittämään huomion yhteisön kokonaisvaltaisen ohjelman välttämättömyyteen kansanterveyden alalla eri erityisohjelmien kuten aids-ohjelman koordinoimiseksi ja aiempaa tiiviimmän yhteyden luomiseksi niiden välille. Tämä kokonaisvaltainen ohjelma täyttäisi myös perustamissopimuksen 129 artiklassa määrätyn velvoitteen, jonka mukaan kansanterveyden suojelun tulee kuulua osana yhteisön muuhun politiikkaan. 1.5. Alueiden komitea vaatii hallintokomitean muodostamista neuvoa-antavan komitean sijasta ja korostaa, että komitean työhön on osallistuttava myös alueellisten ja paikallisten viranomaisten edustajia. AK pahoittelee lisäksi sitä, ettei alueyhteisöjen osallistumista ole mainittu muiden neuvoa-antavien, osallistuvien ja seurantaa harjoittavien elinten yhteydessä. Näissä oloissa alueiden komitea kehottaakin komissiota rohkaisemaan jäsenvaltiota luomaan kansallisia koordinointikomiteoita siellä missä niitä ei vielä ole. Nämä komiteat takaavat yhdessä kaikkien asianomaisten kumppaneiden kanssa alueelliset ja paikalliset tahot mukaan lukien, että läheisyysperiaate toteutuu käytännön toiminnassa. 1.6. Komitean mielestä arviointimenettelyt ovat ohjelmalle tärkeitä, ja se tukee niitä. 2. Erityistä Mitä tulee toimintaohjelmassa määrättyihin toimenpiteisiin, alueiden haluaa esittää seuraavaa. 2.1. Lapsia ja nuoria koskevat toimenpiteet Koulun on toimittava välittäjänä nuorten, opettajakunnan ja perheiden välillä, ja sen on heidän kauttaan välitettävä ehkäisyvalistusta, koska aktiivinen osallistuminen on tärkeä tekijä taudin ehkäisyn onnistumisen kannalta. Lisäksi "peer education" -toimintaa on kehitettävä niin, että oppilaat osallistuvat tartuntaa ehkäisevän kulttuurin kehitykseen ja, että ehkäisyohjelmiin voidaan loppujen lopuksi soveltaa tarkoituksenmukaisia arviointimenetelmiä. 2.2. Aids- ja sukupuolitautitartuntojen ehkäiseminen Olisi suotavampaa käyttää ilmaisua "henkilöt, joiden käyttäytyminen on riskialtista" kuin "riskiryhmät", siksi, että tämä saatetaan tulkita tarkoittamaan vain yhtä väestönosaa ja koska tällä käsitteellä ei edistetä sellaisten henkilöiden suojautumista, joiden käyttäytyminen on riskialtista. Ehkäisykampanjoilla tulisi tästä syystä pyrkiä ehkäisemään tartunnan leviämistä niiden henkilöiden keskuudessa, joiden käyttäytyminen on riskialtista, ja kampanjoilla olisi keskityttävä joko tartunnansaantivaiheeseen (mukaan lukien tartuntavaarassa olevat HIV-negatiiviset), tai tartuttamisvaiheeseen (HIV-positiiviset henkilöt). Ehkäisytoimenpiteiden tarkoituksena on oltava riskialttiin käyttäytymisen muuttaminen, ja ne on suunnattava sekä väestölle yleisesti että erityisille kohderyhmille. Tulevien toimenpiteiden tulee käsittää seuraavat: a) tiedotus- ja/tai valistuskampanjoita, b) HIV-positiivisten henkilöiden kliininen tarkkailu ja heidän suora ja aktiivinen osallistumisensa valistusohjelmiin. Riittävän tiedon lisäksi valistuskampanjoihin on sisällyttävä sellaisia psykologisia tekijöitä, jotka saavat riskikäyttäytyjät muuttamaan käyttäytymistään. Näillä tekijöillä olisi edistettävä riskin tiedostamista ja tietoa asianmukaisesta ehkäisystä samalla kun niillä rohkaistaan suojautumaan (kondomin ja kertakäyttöisten ruiskujen käyttöön ja ruiskujen puhdistamiseen). Olisi ennakoitava toimenpiteitä, joilla yleensä naisille annetaan tietoa, neuvontaa ja tukea, jotta tartunnat havaittaisiin aikaisemmin ja sosiaali- ja terveyspalveluihin ei turvauduttaisi vasta myöhäisessä vaiheessa; näitä ongelmia pahentavat leimautuminen ja syrjintä. On valitettavaa, ettei homoseksuaalisille tai biseksuaalisille miehille ole olemassa erityisiä ehkäiseviä toimenpiteitä. 2.3. Verensiiron turvallisuus ja veriomavaraisuus Sen estämättä, mikä on esitetty komission tiedonannossa veren turvallisuudesta ja omavaraisuudesta KOM(94) 652 lopull. on tärkeätä suosittaa, että säännöllisten luovuttajien verenluovutuksia rohkaistaan; luovuttajat valitaan ankarin, osittain käyttäytymisen selvittämiseen tähtäävin perustein, jotta mahdollisesti tartuntaa levittävät riskihenkilöt voidaan karsia; on myös tärkeää välttää veren keräämistä satunnaisilta henkilöiltä, jotka saattavat tarjoutua luovuttajiksi liikkuvissa yksiköissä. 2.4. Sosiaalinen ja psykologinen tuki Saatuaan tiedon tartunnasta seropositiiviset henkilöt tarvitsevat tukea, jota voivat antaa joko terveyspalvelut tai perhe ja sosiaalinen ympäristö. Kliinisen tilan kehittyminen luo luonnollisesti uusia tarpeita psykologiseen ja sosiaaliseen tukeen ja saattaa lisätä jo olemassa olevia tarpeita. Komitea korostaa paikallisviranomaisten tärkeää tehtävää sairauden ehkäisyssä (mukaan lukien toissijainen ehkäisy) ja terveyden edistämisessä aktiivisena kumppanina kansallisten terveyspalvelujen ja kansalaisjärjestöjen rinnalla. Tämän vuoksi julkisen terveydenhuollon ja kansalaisjärjestöjen psykososiaalista tukitoimintaa seropositiivisille ja heidän perheilleen on välttämättä kannustettava. Näillä toiminnoilla on tarjottava erityisesti henkilökohtaista neuvontaa, entistä tehokkaampaa lääketieteellistä ja psykologista puhelinneuvontaa sekä oikeudellista ja sosiaalista apua. Julkisen terveydenhuollon ja kansalaisjärjestöjen henkilökunnan koulutusohjelmat olisi kustannettava. Lisäksi on suunniteltava sellaisten hankkeiden rahoitus, joilla helpotetaan näiden henkilöiden ja heidän kumppaneittensa työhönsijoittautumista tai joilla tuetaan perheitä siinä tapauksessa, että henkilöiden kliininen tila estää tavanomaisen työnteon. 2.5. Syrjinnän vastainen taistelu Syrjintä lisää kaikissa muodoissaan eriarvoisuutta terveyden alalla. Siksi tulisi kehittää konkreettisia toimia esimerkiksi sellaisten henkilöiden tarpeiden arvioimiseen perustuvalla erityiskoulutuksella, jotka joutuvat toistuvasti kärsimään ennakkoluuloista ja syrjinnästä. Bryssel, 21. huhtikuuta 1995. Alueiden komitean puheenjohtaja Jacques BLANC () EYVL N:o C 333, 29. 11. 1994, s. 34.