Jos rahoituslaitos joutuu vakaviin vaikeuksiin, sen ongelmat saattavat levitä muihin laitoksiin erityisesti silloin, kun tavanomainen maksukyvyttömyysmenettely uhkaa vaarantaa koko rahoitusjärjestelmän vakauden. Tällaisissa tapauksissa valtio voi joutua pelastamaan laitoksen veronmaksajien varoilla, jos vaarana on, että ilman valtion toimenpiteitä ajaudutaan järjestelmäkriisiin ja talous kärsii valtavia tappioita. Viime aikoina valtiot ovat joutuneet pelastamaan useita pankkeja verovaroilla hillitäkseen tällaista järjestelmäkriisiä. EU on reagoinut tilanteeseen lujittamalla merkittävästi pankkien vakavaraisuussääntelyä ja ennen kaikkea luomalla uuden kehyksen, pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin, jossa asianomaisille viranomaisille annetaan valtuudet varmistaa pankkien hallittu kaatuminen. Direktiivissä velvoitetaan pankit varautumaan paremmin rahoitusongelmiin, annetaan toimivaltaisille viranomaisille valtuudet puuttua lähellä kaatumista olevan tai todennäköisesti kaatuvan pankin tilanteeseen jo varhaisessa vaiheessa, luodaan yhteiset kriisinratkaisuvälineet, joilla pankkien ongelmia voidaan hallita, ja säädetään tappioiden jakamisesta pankin sidosryhmien kesken. Tällä tavoin pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi tarjoaa viranomaisille paremmat mahdollisuudet toteuttaa lähellä kaatumista olevien tai todennäköisesti kaatuvien pankkien rakenneuudistuksia, ja samalla minimoidaan veronmaksajille koituvat kustannukset. Keskusvastapuoli toimii rahoitustoimien vastapuolten välillä ottamalla hoidettavakseen vastapuolten oikeuksia ja velvoitteita, jolloin se toimii joidenkin sopimusten osalta ostajana jokaiseen myyjään nähden ja myyjänä jokaiseen ostajaan nähden. Vaikka keskusvastapuolet eivät ole yhtä suuressa vaarassa joutua vakaviin vaikeuksiin kuin pankit, ne eivät ole kuitenkaan immuuneja kaatumiselle. Kansainvälisellä tasolla vallitsee yksimielisyys siitä, että järjestelmäriskejä on seurattava ja käsiteltävä tarkasti muissakin rahoituslaitoksissa kuin pankeissa. Tuorein kriisi on osoittanut, että kaikkien julkisten toimien, joilla puututaan rahoituslaitosten riskeihin, on oltava nopeita ja niissä on käytettävä mahdollisimman vähän veronmaksajien varoja. On yleisesti tunnustettua, että keskusvastapuolia varten tarvitaan mitä pikimmin EU:n laajuinen elvytys- ja kriisinratkaisukehys. Tämä työ on asetettu etusijalle myös finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmässä (FSB), joka on sääntelyviranomaisten muodostama korkean tason kansainvälinen ryhmä, joka toimii G20-maiden suojeluksessa uudistaakseen finanssialan sääntelyä kriisin jälkeen ja puuttuakseen ilmaantuviin riskeihin. Keskusvastapuolten liiketoimintamallin vuoksi niihin keskittyy huomattavia rahoitusriskejä, jotka ovat pääasiassa peräisin keskusvastapuolten suurimmasta käyttäjäryhmästä eli pankeista mutta myös muista rahoitusalan toimijoista. Keskusvastapuolet harjoittavat rajat ylittävää liiketoimintaa yhdentyneillä EU-markkinoilla ja maailmanmarkkinoilla. Varmaa on, että keskusvastapuolten merkitys rahoitusjärjestelmässä kasvaa tulevaisuudessa entisestään, koska G20-maat ovat sitoutuneet siihen, että OTC-johdannaiset määritetään keskusvastapuolten välityksellä, jolloin näihin instrumentteihin liittyvät riskit siirretään pankeilta ja keskitetään keskusvastapuoliin, mikä varmistaa riskien keskitetyn hallinnan. Koska keskusvastapuolilla on keskeinen asema markkinoilla ja ennen kaikkea suorat yhteydet pankkeihin, keskusvastapuolen kaatuminen, joka ei tosin ole kovin todennäköistä, voi vaikuttaa laajasti rahoitusjärjestelmään, jollei sitä hallita asianmukaisesti. Sen vuoksi tarvitaan sääntelykehys, jossa asianomaisille viranomaisille annetaan valtuudet puuttua tähän rahoitusvakauteen kohdistuvaan riskiin toteuttamalla nopeasti keskusvastapuolen toimintojen hallittu uudelleenjärjestely ja purkaminen, jos vaarana on, että kaatuminen vaikuttaa koko järjestelmään. Lainsäädäntötoimilla olisi myös tarjottava kannustimia keskusvastapuolten järkevään riskienhallintaan ja suojattava keskusvastapuolten määrityspalveluja käyttävien suurten pankkien asiakkaita sekä veronmaksajia suurilta tappioilta kriisinratkaisun yhteydessä.