FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 22.10.2004 
KOM(2004) 718 lopullinen 
2004/0251 (COD)   
Ehdotus 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
eräistä sovittelun näkökohdista siv iili- ja kauppaoikeuden alalla 
{SEK(2004) 1314} 
(komission esittämä) 
 
FI 2   FI PERUSTELUT  
1. E HDOTUKSEN SOVELTAMISALA JA TAVOITTEET  
1.1. Tavoite 
1.1.1. Oikeussuojan saatavuuden parantaminen 
Oikeussuojan saatavuuden parantaminen on EU:n keskeisiä ta voitteita luotaessa 
vapauteen, turvallisuuteen ja oikeut een perustuvaa alue tta, jonka sisällä 
jäsenvaltioiden oikeus- ja hallintojärjeste lmien eroavuudet tai monimutkaisuus eivät 
saisi estää kansalaisia ja yrityksiä kä yttämästä oikeuksiaan tai hankaloittaa 
oikeuksien käyttöä. Tässä yhteydessä oi keussuojan saatavuuden käsitteen olisi 
sisällettävä paitsi oikeus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi myös kansalaisten ja yritysten paremma t mahdollisuudet turv autua riittäviin 
kiistanratkaisumenettelyihin.  
Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on ed istää kyseistä tavoitetta parantamalla 
riidanratkaisumenettelyje n saatavuutta kahdentyppisten säännösten avulla. 
Ensinnäkin direktiivi sisältää säännöksiä, joiden tavoitteena on varmistaa toimiva suhde sovittelun ja oikeuskäsi ttelyn välillä vahvistamalla siviiliprosessin keskeisiä 
osa-alueita koskevat yhteiset vähimmäis vaatimukset yhteisön tasolla. Toiseksi 
jäsenvaltioiden tuomioistuimille annetaan tarvittavat välineet sovittelun käytön 
lisäämiseksi. Sovittelusta ei ole kuitenkaan tarkoitus tehdä pakollista, eikä sen käyttämättä jättämisestä saa koitua erityisiä seuraamuksia.  
Direktiiviehdotus ei sisällä itse sovittelum enettelyä tai sovittelijoiden nimittämistä tai 
valtuuttamista koskevia säännöksiä. Ottaen huomioon vuonna 2002 julkaistun vihreän kirjan herättämät reaktiot sekä jä senvaltioiden tämänhetkinen tilanne ei ole 
itsestään selvää, että la insäädäntö on paras keino tämäntyyppisten säännösten 
vahvistamiseksi. Komissio ei ole sisällyttäny t tähän ehdotukseen sovittelumenettelyä 
koskevia säännöksiä vaan on sen sijaan pyrkinyt edistämään 
itsesääntelytoimenpiteitä. Oheinen dire ktiiviehdotus on osa tätä pyrkimystä. 
Tämän ehdotuksen alustavaa luonnosta ko skevan kuulemiskierroksen aikana 
useimmat vastaajat olivat yl eisesti ottaen samaa mieltä  luonnokseen otetuista sekä 
siitä pois jätetyistä asiois ta. Alustavaan luonnokseen ve rrattuna direktiiviehdotuksen 
erityissäännöksiin on tehty eräitä, lähinnä teknisiä muutoksia, joita kuvataan 
tarkemmin 3 jaksossa.  
1.1.2. Sovittelun ja siviilip rosessin toimiva suhde 
Ehdotukseen on sisällytetty ensisijaisesti ne as iat, joita ei voida ratkaista riittävän 
hyvin markkinalähtöisin keinoi n. Tämä koskee erityisesti siviiliprosessin sääntöjä, 
joilla voi olla vaikutusta sovittelun käytt öön ja sen tehoon. Siirtyminen perinteisestä 
siviiliprosessista sovittel umenettelyyn ja päinvastoin voi tapahtua useassa eri 
vaiheessa, joista seuraavassa muutama esimerkki: 
 
FI 3   FI – Osapuolet harkitsevat sovitteluun turvautumi sta heti riidan alettua siviiliprosessin 
käynnistämisen sijaan. Jos osapuolet valitsevat sovittelun eivätkä pääse 
sopimukseen, siviiliprosessi käynnistetä än sovittelumenettelyn päätyttyä. 
– Jos sovittelussa päästään sopimuksee n, jompikumpi osapuolista voi jättää 
noudattamatta sopimusta, jolloin siviilip rosessi on kuitenkin käynnistettävä. 
– Osapuolet käynnistävät siviiliprosessin heti  riidan alettua eivätkä ole (vielä) 
harkinneet sovittelun mahdollisuutta. 
Tällä hetkellä sovittelun ja siviilipro sessin yhteensovittamiseen liittyy eräitä 
epäselviä kysymyksiä, jotka johtuvat kans allisten prosessioike uksien eroista tai 
kansallisten prosessisäädösten puuttu misesta kokonaan. Kyseiset epäselvyydet 
ilmenevät erityisesti rajatylittävissä tapauk sissa. Vaikka sovittelu olisi jossakin 
tapauksessa sopivin riidanratkaisukeino, osa puolet saattavat edellä mainituista syistä 
valita perinteisen siviilipro sessin. Vakaa ja ennustettava  oikeudellinen kehys tekisi 
sovittelusta kilpailukykyisen vaihtoehdon oikeusprosessille tapauksissa, joissa riitaan 
liittyvät tekijät vaikuttavat huomattavas ti siihen, minkä riidanratkaisukeinon 
osapuolet valitsevat. Lisä ksi oikeudellisen kehyksen olisi edelleen taattava 
osapuolille mahdollisuus ratkaista riita oikeus käsittelyllä, vaikka sovittelua olisikin 
jo yritetty.  
1.1.3. Sovittelun käytön edistäminen 
Sovittelun käytön lisääminen perustuu ensisija isesti sovittelun etuihin: sovittelu on 
muita riidanratkaisukei noja nopeampi, yksinkertaisempi ja taloudellisempi, 
sovittelussa voidaan ottaa huomioon osapuolte n edut laajemmin, ja sovittelu johtaa 
muita keinoja todennäköisemmin sopim ukseen, jota kaikki osapuolet noudattavat 
vapaaehtoisesti. Lisäksi osapuolten välinen  sopu säilyy sovittelussa. Komissio uskoo, 
että sovittelun mahdollisuuksia  riidanratkaisukeinona ja kansalaisten ja yritysten 
oikeussuojan saatavuuden turvaaja na ei ole hyödynnetty riittävästi.  
Yhteisön rooli sovittelun edistämisessä on kuitenkin rajoitettu. Niinpä ainoa 
direktiiviehdotukseen sisältyvä konkreettinen toimenpide sovittelun edistämiseksi on jäsenvaltioille asetettu ve lvoite sallia tuomioistu inten ehdottaa osapuolille 
sovittelumenettelyä. Sovittelun ja oikeus käsittelyn toimivan suhteen varmistaminen 
edistää kuitenkin epäsuorasti myös sovittelun käyttöä. 
Tässä ehdotuksessa esitettyjä tavoitteita ei voida saavuttaa o ttamatta huomioon itse 
sovittelupalvelujen tarjontaa. Kysymystä sovittelupalvelujen laadusta on siten 
käsiteltävä yhtä aikaa direktiiviehdotuksen muiden säännösten kanssa, sillä se on 
näistä riippuvainen. Jäsenvaltioiden välillä on oltava tässä asiassa riittävä luottamus 
rajatylittävissä tilanteissa.  
1.1.4. Sovittelu suhteessa jäsenval tioiden oikeusjärjestelmiin 
Eräs usein mainituista sovittelun eduista on, että sovittelun lisääminen voi vähentää 
tuomioistuinjärjestelmään kohdistuvaa painetta  ja lyhentää siten oikeusjuttujen pitkiä 
käsittelyaikoja ja mahdollisesti säästää ju lkisia varoja. Koska direktiiviehdotuksen 
tavoitteena on edistää s ovittelun käyttöä, sillä voi tode lla olla tällainen myönteinen 
vaikutus. Tämä ei kuitenkaan ole ehdotuks en varsinainen tavo ite useasta syytä. 
 
FI 4   FI Ensinnäkin oikeusjärjestelmän organisoin ti kuuluu jäsenvaltio iden yksinomaiseen 
toimivaltaan. Toiseksi, mikä tärkeintä sovi ttelu on sinänsä tärkeä riidanratkaisukeino, 
johon kansalaisten ja yritysten pitäisi voida helpos ti turvautua ja jo ta on edistettävä 
riippumatta siitä, onko sillä vaikutusta  tuomioistuinjärjestelmän työtaakan 
vähenemiseen. Komissio ei pidä  sovittelua oikeuskäsittelyn vaihtoehtona vaan eräänä 
useista nykyaikaisista riidanratkaisukeinoist a, joka voi sopia hyvin tiettyjen mutta ei 
suinkaan kaikkien riitojen ratkaisuun. Korostettakoon lisäksi, että vaihtoehtoisten 
riidanratkaisukeinojen olema ssaolo ei poista jäsenvaltioid en velvollisuu tta ylläpitää 
tehokasta ja oikeudenmukaista oikeus järjestelmää, joka vastaa Euroopan 
ihmisoikeussopimuksen vaatimuksia. Kyse inen sopimus on eräs  demokraattisen 
yhteiskunnan peruspilareista.  
1.1.5. Vaikutustenarviointi 
Ehdotusta koskeva alustava vaikutustenarv iointi suoritettiin  komission vuoden 2004 
toimintastrategian yhteydessä. Ehdot ukseen ei sovelleta laajennettua 
vaikutustenarviointia. Dire ktiiviehdotuksen tavoitteena on lisätä sovittelun käyttöä 
Euroopan unionissa. Sovittelun edistämisestä on taloudellista etua , sillä nopeampi ja 
edullisempi riidanratkaisumenettely alentaa kansalaisten ja yritysten 
asiointikustannuksia. So vittelu saattaa myös edistää kestävämpää taloudellista ja 
yhteiskunnallista kehitystä, sillä sovittelumenettelyssä  osapuolten välit säilyvät 
hyvinä toisin kuin tuomioistuinkäsitt elyssä, joka usein johtaa välirikkoon. 
Kuulemismenettelyä ja muita valmis televia toimia kuvataan liitteessä. 
Vaihtoehtoisten toimintamallien arvioinnin pohjalta voidaan todeta, että direktiiviehdotus käsittää lähinnä siviilipro sessia koskevia säännöks iä eikä direktiivin 
vaikutuksia voida saavuttaa mink ään toisen välineen avulla.  
1.2. Oikeusperusta 
Direktiiviehdotuksen tavoite ja sisältö kuuluvat Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 65 artiklan sovelt amisalaan. Direktiivin 4 artiklassa oleva 
laatua ja koulutusta koskeva säännös liitt yy muihin säännöksiin. Direktiivi on tarpeen 
sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi, jotta sisämarkkinoiden neljää vapautta hyödyntävät kansalaiset ja yr itykset voivat tarvitessaan turvautua 
sopiviin riidanratkaisukeinoihin. Lisäksi di rektiivillä turvataan vapaus tarjota ja 
vastaanottaa sovittelupalveluja. 
Kuten ehdotuksen tavoitteiden kuvauksessa korostettiin, alalla tarvitaan yhteisön 
toimintaa, sillä oikeusvarmuus on taattava  koko riidan ajan riippumatta siitä, 
liittyykö riidan johonkin vaihees een rajatylittäviä seikkoja.  Oikeudellisten puitteiden 
yhtenäisyyden varmistamiseksi on tarpeen luoda säännökset, jotk a kattavat riidan 
alkamista seuranneet kaikki mahdolliset tapahtumaketjut ja niiden keskeiset 
osatekijät (sovittelun onnistuminen/epäonni stuminen, sopimus, jota kumpikin 
osapuoli noudattaa/ei  noudata jne.). 
Rajatylittävien seikkojen vaikutus saattaa olla vaihtoehtoisten riidanratkaisukeinojen 
yhteydessä suurempi kuin harkittaessa pelkäs tään siviiliprosessiin  liittyviä toimia, 
sillä edellisessä tapauksessa on otettava huomioon sovittelun aikana ilmenevien seikkojen lisäksi myöhemmin ehkä kä ynnistettävän siviiliprosessin kannalta 
keskeiset tekijät sekä mahdollisuus, että mainitut seikat muuttuvat sillä välin. 
Tapauksen rajatylittävä luonne voi jo htua esimerkiksi yhden tai kummankin 
 
FI 5   FI osapuolen kotipaikasta tai toimipaikast a, sovittelun tapahtumapaikasta tai 
toimivaltaisen tuomioistuimen sijainnista. Sovittelun aloittamista koskevaan sopimukseen saatetaan soveltaa eri laki a kuin osapuolten väliseen alkuperäiseen 
oikeus- tai sopimussuhteeseen, minkä lisäksi mahdollisesti sovittelussa mahdollisesti aikaansaatavaan sopimukseen voidaan sove ltaa jonkin kolmannen maan oikeutta. On 
myös mahdollista, että sopimus on pantav a toimeen jossakin muussa jäsenvaltiossa 
riippuen esimerkiksi siitä, missä velal lisen omaisuus sijaitsee täytäntöönpanoa 
haettaessa.  
Ei olisi kuitenkaan järkevää rajoittaa ehdotuksen soveltamisalaa siten, että 
tavoitteena olisi ainoastaan
 poistaa rajatylittävien tekijö iden aiheuttamat esteet tai 
helpottaa vain sellaisten riitojen ratkaisua,  joihin liittyy rajatylittäviä tekijöitä 
riippumatta siitä, miten ne määritellään. 
Arvioitaessa sovittelun soveltuvuutta riidanratkaisukeinoks i jossakin tietyssä 
tapauksessa rajatylitt ävät tekijät ovat vain yksi huomi oon otettavista seikoista. Muita 
ovat riidan luonne, tapauksen sisältöön liitty vät syyt ja kustannuksiin, viiveeseen ja 
onnistumisen mahdollisuuksiin liittyvät as iat. Sovittelun suosittaminen vain 
sellaisissa riidoissa, joihin li ittyy rajatylittäviä elementtejä , olisi siten keinotekoista ja 
mahdollisesti diskriminoivaa, sillä tuomioistu imet ehdottaisivat sovittelua joillekin 
osapuolille vain niiden asuinpaikan peru steella. Tällainen rajoitus epäilemättä 
vähentäisi huomattavasti direktiiviehdotuks en käytännön vaikutuks ia. Jos direktiiviin 
sisältyviä prosessisääntöjä sovellettaisiin va in rajatylittäviin riitoihin, oikeusvarmuus 
heikkenisi entisestään. Soveltamisalan rajoittaminen saattaisi vaihtoehtoisesti johtaa siihen, että päätöksen direktiivin soveltami sesta tekisivät osapuolet itse tuomalla 
asiaan rajatylittäviä tekijöitä esimerkiksi sovittelijan tai tuomioistuimen valinnalla 
hyötyäkseen direktiivin säännöistä.  
Ehdotetusta direktiivistä  tulee keskeinen osa yhteisössä tarjottavien 
sovittelupalvelujen oikeudellisia puittei ta. Tämä koskee sekä vapautta tarjota 
palveluja toisessa jäsenvaltiossa että va pautta vastaanottaa pa lveluja. Direktiivin 
soveltamisalan rajoittaminen koskemaan vain  rajatylittäviä tilanteita johtaisi kahden 
rinnakkaisen oikeusjärjestelmän ja mahdollise sti jopa sovittelupalv elujen tarjontaa ja 
vastaanottamista koskevien erilaisten standa rdien syntymiseen. Tämä saattaisi asettaa 
niin sovittelupalvelujen käyttäjät kuin ni iden tarjoajatkin keskenään eriarvoiseen 
asemaan. Se olisi vastoin sisämarkkinoide n periaatteita ja yhteisön pyrkimyksiä 
yksinkertaistaa kansalaisiin ja yr ityksiin sovellettavia säädöksiä. 
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, e ttä rajatylitt ävien seikkojen asettaminen 
direktiivin soveltamisen ehdoksi tekisi t yhjäksi direktiiviehdotuksen tavoitteet ja 
haittaisi sisämarkkinoiden toimintaa. Di rektiiviä on siis sovellettava kaikkiin 
tilanteisiin riippumatta siitä,  liittyykö niihin ra jatylittäviä tekijö itä sovittelun tai 
oikeuskäsittelyn aikana. 
1.3. Toissijaisuus ja suhteellisuus 
Koska oikeusvarmuus ja ennustettavuus on taattava silloin, kun on kyse sovittelun ja 
siviiliprosessin välisestä suhteesta ra jatylittävissä tapauksissa, ja koska 
sisämarkkinoiden moitteettomasta toiminna sta on huolehdittava sovittelupalvelujen 
tarjonnan ja vastaanottamisen varmistamiseks i, tämän ehdotuksen tavoitteita ei voida 
saavuttaa riittävällä tavalla jäsenvalti oiden toimin. Yhteisön toimenpiteet ovat 
 
FI 6   FI jäsenvaltioiden yksittäisiä al oitteita tehokkaampia yhtenäisy ytensä takia sekä siksi, 
että yhteisön tasolla voidaan luoda yhteiset perussäännöt, joita sovelletaan niin rajatylittävissä kuin kans allisissa tapauksissa.  
Ehdotuksen säännökset on rajoitettu tiukas ti niihin toimenpiteisiin, jotka ovat 
välttämättömiä tavoitteiden saavuttamiseksi. Sopivimmaksi välineeksi on valittu direktiivi, sillä säännösten tarkoituksen a on päästä tiettyihin määriteltyihin 
tavoitteisiin mutta jättää tarvittavat keinot  jäsenvaltioiden päätettäväksi. Lisäksi 
ehdotuksessa käsitellään vain sellaisi a kysymyksiä, joiden ratkaiseminen on 
mahdollista ainoastaan lainsäädäntöteitse, kun taas markkinalähtöisin ratkaisuin hoidettavat asiat on jätett y direktiiviehdotuksen s oveltamisalan ulkopuolelle. 
2. E
HDOTUKSEN TAUSTAA , ASIANOMAISTEN KUULEMINEN JA KESKEISIÄ SÄÄNNÖKSIÄ 
KOSKEVAT HUOMAUTUKSET  
Ehdotuksen liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa 
käsitellään tarkemmin näitä kysymyksiä. 
 
FI 7   FI 2004/0251 (COD) 
Ehdotus 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
eräistä sovittelun näkökohdista siv iili- ja kauppaoikeuden alalla 
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka 
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopi muksen ja erityisesti sen 61 artiklan 
c alakohdan ja 67 artiklan 5 kohdan toisen luetelmakohdan, 
ottavat huomioon komission ehdotuksen1, 
ottavat huomioon Euroopan talous - ja sosiaalikomitean lausunnon2, 
noudattavat Euroopan yhteisön peru stamissopimuksen 251 artiklassa3 määrättyä menettelyä, 
sekä katsovat seuraavaa: (1) Yhteisö on asettanut tavoitteekseen p itää yllä ja kehittää yhteisöä vapauteen, 
turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvana alueena, jossa taataan henkilöiden vapaa 
liikkuvuus. Tätä varten yhteisö toteuttaa muun muassa  yksityisoikeudellisia asioita 
koskevan oikeudellisen yhteistyön alal la toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen 
sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan turvaamiseksi. 
(2) Tampereella 15 ja 16 päivänä loka kuuta 1999 pidetyssä Eurooppa-neuvoston 
kokouksessa vaadittiin oikeussuojan saatavuuden parantamisen yhteydessä 
jäsenvaltioita luomaan vaihtoehto isia, tuomioistuinten ulkopuolisia 
riidanratkaisumenettelyjä. 
(3) Neuvosto antoi vuonna 2000 päätelmät vaihto ehtoisista riidanra tkaisumenettelyistä 
siviili- ja kauppaoikeuden alalla ja totesi, että alal le on laadittava peru speriaatteet, jotta 
voidaan kehittää asianmukaiset ja toimiv at tuomioistuinten ulkopuoliset menettelyt 
riitojen ratkaisemiseksi sivi ili- ja kauppaoikeuden alalla  ja näin yksinkertaistaa ja 
parantaa oikeussuojan saatavuutta. 
(4) Euroopan komissio julkisti vuonna 2002 vihreä n kirjan Euroopassa käytössä olevista 
vaihtoehtoisista riidanratkai sumenettelyistä ja käynnisti l aajamittaisen jäsenvaltioiden 
ja asianomaisten osapuolten kuulemisen sell aisten toimenpiteid en kehittämiseksi, 
joilla voidaan lisätä sovittelun käyttöä. 
                                                
 
1 EUVL C [...], [...], s. [...]. 
2 EUVL C [...], [...], s. [...]. 
3 EUVL C [...], [...], s. [...]. 
 
FI 8   FI (5) Oikeussuojan saatavuuden parantaminen  on eräs vapauteen, turvallisuuteen ja 
oikeuteen perustuvan alueen luomiseen liitty vistä Euroopan unionin tavoitteista, joka 
koskee niin oikeudellisia ku in tuomioistuinten ulkopuolisia  riidanratkaisukeinoja. 
Tällä direktiivillä on tarkoitus edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja erityisesti sovittelupalvelujen tarjontaa ja vastaanottamista. 
(6) Sovittelua voidaan hyödyntää edullisena ja nopeana tuomioistuinten ulkopuolisena 
riidanratkaisukeinona si viili- ja kauppaoikeuden alalla mukauttamalla 
sovittelumenettelyt osapuolten tarpeisiin. On  todennäköisestä, että  sovittelun avulla 
aikaansaatuja sopimuksia noudatetaan vapa aehtoisesti, ja lisäksi sovittelussa 
osapuolten välit säilyvät todennäköisemmi n sopuisina. Kyseiset sovittelut edut 
korostuvat entisestään tilanteissa, joih in liittyy rajatylittäviä seikkoja.  
(7) Tarvitaan siis puitelainsäädäntöä erityise sti siviiliprosessin keskeisistä kysymyksistä, 
jotta voidaan lisätä sovittelun käyttöä ja ta ata sovitteluun turvau tuville osapuolille 
ennustettava lainsäädäntöympäristö.  
(8) Tämän direktiivin olisi katettava menettelyt , joissa sovittelija auttaa kiistan kahta tai 
useampaa osapuolta pääsemään sopuun riidan ratk aisemiseksi. Sen sijaan direktiivi ei 
kata lakiin perustuvia menettelyjä, kuten välimiesmenettelyä, erilaisia asiamiesjärjestelyjä, kuluttajavalitusmenettelyjä, asiantuntijapäätöksiä tai menettelyjä, joissa jokin taho antaa virallisen suosituksen  kiistan ratkaisemisesta riippumatta siitä, 
onko suositus oikeudellisesti sitova. 
(9) Siviiliprosessin sääntöje n on oltava yhteensopivat ainaki n siltä osin, miten sovittelu 
vaikuttaa vanhentumisaikoihin ja kuinka sovi ttelijan salassapitovelvollisuus turvataan 
mahdollisesti myöhemmin seuraavassa oikeus käsittelyssä. Lisäksi olisi säädettävä 
tuomioistuimen mahdollisuudesta ohjata ri idan osapuolet sovitteluun, samalla kun 
sovittelun vapaaehtoisuuden periaate säilytetään. 
(10) Sovittelua ei saisi pitä ä jonkinlaisena oikeuskäsittelyn huonona vaihtoehtona vain 
siksi, että sovittelulla aikaansaatujen sopimusten täytäntöönpano on riippuvainen 
osapuolten suostumuksesta. Sen takia on varmis tettava, että kaikki jäsenvaltiot ottavat 
käyttöön menettelyn, jolla sovittelulla aikaansaatu sopimus voidaan vahvistaa 
tuomioistuimen tai jonkin viranomaisen  antamalla tuomiolla, päätöksellä tai 
virallisella asiakirjalla. 
(11) Tämä mahdollistaa sopimuksen tunnus tamisen ja täytäntöönpanon kaikkialla 
Euroopan unionissa tuomioiden ja päätöste n vastavuoroisesta tunnustamisesta ja 
täytäntöönpanosta annetuissa yhteisön säädöksissä määritetyin edellytyksin. 
(12) Jotta jäsenvaltioiden välillä vallits isi luottamus salassapitovelvollisuuteen, 
vanhentumisaikojen lykkäämiseen sekä sov ittelulla aikaansaatujen sopimusten 
tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon liittyvissä kysymyksissä, on otettava käyttöön tehokkaat keinot sovittelupalv elujen tarjonnan ja sovitteli joiden koulutuksen laadun 
valvomiseksi.  
(13) Jäsenvaltiot määrittävät itse kyseiset keinot ja toim enpiteet, joihin voi kuulua 
turvautuminen markkinalähtöisiin ratkaisu ihin ja joiden tarkoituksena on pitää 
sovittelumenettely joustavana ja säilyt tää osapuolten itsemääräämisoikeus. Komissio 
 
FI 9   FI tukee yhteisön tason itsesääntelytoimia es imerkiksi kehittämä llä eurooppalaiset 
menettelysäännöt, joissa otetaan huomioon sovittelumenettelyn keskeiset näkökannat. 
(14) Komissio antoi vuonna 2001 suosituksen4, jossa määritellään kuluttajariitojen 
sovitteluun osallistuvi a tuomioistuinten ulkopuolisia elimiä koskevat 
vähimmäislaatuvaatimukset sovittelun käy ttäjien aseman turvaamiseksi. Kaikkia 
sovittelijoita ja organisaa tioita, joita suositus koskee, kehotetaan noudattamaan sen 
periaatteita. Varmistaakseen kyseisiä tahoja koskevan tiedon le viämisen komissio 
perustaa tietokannan niistä tuomioistuin ten ulkopuolisista järjestelmistä, jotka 
jäsenvaltioiden mukaan täyttävät suosituksen periaatteet. 
(15) Tässä direktiivissä kunnio itetaan perusoikeuksia ja noudatetaan erityisesti Euroopan 
unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja periaa tteita. Direktiivissä py ritään erityisesti 
takaamaan perusoikeuskirjan 47 artik lassa tunnustetun oikeudenmukaista 
oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden kunnioittaminen kaikilta osin. 
(16) Koska tämän direktiivin tavoitteita ei voida  riittävällä tavalla s aavuttaa jäsenvaltioiden 
toimin, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten takia toteuttaa paremmin 
yhteisön tasolla, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen muka isesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun 
suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä dire ktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen 
näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. 
(17) [Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlan nin asemaa koskevan, Euroopan unionista 
tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhtei sön perustamissopimukseen liitetyn 
pöytäkirjan 3 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti ovat ilmoittaneet 
haluavansa osallistua tämän direktiivin an tamiseen ja soveltamiseen. / Yhdistyneen 
kuningaskunnan ja Irlannin asemaa koskevan, Euroopan unionista tehtyyn 
sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustam issopimukseen liitetyn pöytäkirjan 1 ja 
2 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningask unta ja Irlanti eivät osallistu tämän 
direktiivin antamiseen, eikä tätä direktiiviä sovelleta kyseisiin jäsenvaltioihin.] 
(18) Tanskan asemaa koskevan, Euroopan uni onista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan 
yhteisön perustamissopimukseen liitetyn pöytäk irjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska 
ei osallistu tämän direktiivin antamiseen, eikä direktiivi siten sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan, 
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 
1 artikla – Tavoite ja soveltamisala 
1. Tämän direktiivin tavoitteena on parant aa riidanratkaisumenettelyjen saatavuutta 
edistämällä sovittelun käyttöä ja varmistamalla sovittelun ja oikeusprosessin toimiva suhde. 
2. Direktiiviä sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa. 
                                                
 
4 Komission suositus, annettu 4 päivänä huhtikuuta 2001, kuluttajariitojen sovitteluun osallistuvia 
tuomioistuinten ulkopuolisia elimiä koskevista periaatteista (EYVL L 109, 19.4.2001, s. 56). 
 
FI 10   FI 3. Tässä direktiivissä ’jäsenvaltiolla’ tarkoitetaan kaikkia muita jäsenvaltioita paitsi 
Tanskaa. 
2 artikla – Määritelmät 
Tässä direktiivissä sovelletaan seuraavia määritelmiä: 
(a) ’Sovittelulla’ tarkoitetaan kaikkia eri tavoin nimettyjä menettelyjä, joissa jokin 
kolmas osapuoli auttaa riidan kahta tai useampaa osapuolta pääsemään sopuun riidan ratkaisemisesta riippumatta siitä, onko s ovittelu käynnistetty os apuolten aloitteesta, 
onko tuomioistuin suositellut sovittelua ta i määrännyt osapuolet sovitteluun vai 
perustuuko sovittelu jäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön. 
Sovitteluun eivät kuulu tuomarin yritykset sovitella riitaa sitä koskevan 
oikeuskäsittelyn yhteydessä. 
(b) ’Sovittelijalla’ viitataan  sovittelua hoitavaan kolma nteen osapuoleen riippumatta 
siitä, miksi tätä kyseise ssä jäsenvaltiossa kutsutaan, mikä on kolmannen osapuolen 
ammatti tai miten tämä on tehtävään nimetty tai pyydetty. 
3 artikla – Asian si irtäminen sovitteluun 
1. Tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille,  voi sopivassa tapauks essa ja otettuaan 
huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat ke hottaa osapuolia käy ttämään sovittelua 
riidan ratkaisemiseksi. Tuomioistuin voi  ainakin vaatia osapuolia osallistumaan 
sovittelun käyttöä koskevaan tiedotustilaisuuteen. 
2. Tämä direktiivi ei vaikuta kansalliseen lainsäädäntöön, jonka perusteella sovittelun 
käyttö on pakollista tai sov itteluun liittyy erilaisia kannustim ia tai rangaistuksia joko 
ennen oikeuskäsittelyä tai sen aikana, el lei kyseinen lainsäädäntö riko oikeutta 
turvautua tuomioistuinjärjestelmään erityise sti silloin, kun toinen riidan osapuolista 
asuu eri jäsenvaltiossa kuin missä tuomioistuin sijaitsee. 
4 artikla – Sovittelun laadun varmistaminen 
1. Komissio ja jäsenvaltiot kannustavat sovitt elijoita ja sovittel upalveluja tarjoavia 
organisaatioita kehittämään vapaaehtoiset  menettelysäännöt ja noudattamaan niitä 
niin yhteisön kuin kansallisella tasolla sekä  tukevat sovittelupalv elujen tarjontaan 
sovellettavia muita tehokka ita laadunvalvontakeinoja. 
2. Jäsenvaltiot edistävät ja tukevat sovittel ijoiden koulutusta, jott a riidan osapuolet 
voivat valita sovittelijan, joka pystyy ho itamaan sovittelun tehokk aasti ja osapuolten 
odottamalla tavalla. 
5 artikla – Sovittelulla aikaansaat ujen sopimusten täytäntöönpano  
1. Jäsenvaltiot huolehtivat osapuolten pyynnöstä siitä, että sovitt elulla aikaansaatu 
sopimus voidaan vahvistaa tuomioistuim en tai jonkin viranomaisen antamalla 
 
FI 11   FI tuomiolla, päätöksellä tai vira llisella asiakirjalla, jonka perusteella ratkaisu voidaan 
panna täytäntöön samalla tavalla kuin kans alliseen lainsäädäntöön perustuva tuomio 
edellyttäen, että kysei nen ratkaisu ei ole vastoin Eu roopan unionin lainsäädäntöä tai 
sen jäsenvaltion kansallista lainsäädän töä, jossa täytäntöönpanopyyntö on tehty. 
2. Jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle ne tuomioistuimet tai viranomaiset, joilla on 
toimivalta vastaanottaa 1 kohdan mukaisia pyyntöjä. 
6 artikla – Todisteiden hyväks yttävyys siviiliprosessissa 
1. Sovittelijat ja muut henkilöt, jotka osal listuvat sovittelupalvelujen hallinnointiin, 
eivät saa todistaa siviiliprosessi ssa mistään seuraavista asioista: 
(a) osapuolen pyyntö sovittelun aloittamises ta tai halukkuus osal listua sovitteluun; 
(b) osapuolen sovittelussa esittämät näkemykset tai ehdotukset riidan 
mahdollisesta ratkaisusta; 
(c) osapuolen sovittelun aikana anta mat lausunnot tai tekemät tunnustukset; 
(d) sovittelijan ehdotukset; (e) osapuolen osoittama halukkuus hyväksyä  sovittelijan tekemä sovintoehdotus; 
(f)) yksinomaan sovittelua va rten laadittu asiakirja. 
2. Tämän artiklan 1 kohtaa sovelletaan r iippumatta siinä mainittujen tietojen ja 
todisteiden muodosta. 
3. Tuomioistuin tai muu oikeusviranomainen  ei voi määrätä paljastamaan edellä 
1 kohdassa mainittuja tietoja siviiliprosessi ssa, ja jos tietoja tarjotaan todisteena 
1 kohdan vastaisesti, kyseisiä todisteita ei  saa hyväksyä. Mainittuja tietoja voidaan 
kuitenkin paljastaa tai ne void aan hyväksyä todisteena, jos 
(a) niitä tarvitaan suor aan sovittelun tuloksena aikaansaadun sopimuksen 
täytäntöönpanoon, 
(b) yleinen järjestys sitä ehdottomasti edellyttää erityisesti, kun on tarpeen 
varmistaa lasten suojelu tai estää henkilöiden ruumiillisen tai henkisen 
koskemattomuuden vahingoittuminen, tai 
(c) sovittelija ja osa puolet suostuvat siihen. 
4. Artiklan 1, 2 ja 3 kohdan säännöksiä sovelletaan riippumatta siitä, koskeeko 
oikeuskäsittely sovittelun kohteena ol evaa vai aiemmin ollutta riitaa. 
5. Artiklan 1 kohdan nojalla todisteita , jotka voidaan muuten hyväksyä 
oikeuskäsittelyssä, ei saa hylätä vain siks i, että niitä on käytetty sovittelussa.  
 
FI 12   FI 7 artikla – Vanhentumisajan keskeyttäminen 
1. Sovittelun kohteena olevaa vaadetta kos kevan määräajan tai vanhentumisajan 
kuluminen keskeytyy riidan alkamisen jälkeen heti, kun 
(a) osapuolet sopivat so vittelun käyttämisestä, 
(b) tuomioistuin määrää osapuolet käyttämään sovittelua tai (c) jäsenvaltion kansallinen lainsäädän tö velvoittaa käyttämään sovittelua. 
2. Jos sovittelu päättyy ilman sopimusta, vanhe ntumisaika alkaa jäll een kulua sovittelun 
päättymisestä, joka lasketaan päivästä, jolloin toinen tai kumpikin osapuoli tai 
sovittelija ilmoittaa sovittel un päättyvän tai käytännössä  vetäytyy sovittelusta. 
Vanhentumisaika jatkuu joka tapauksessa  vähintään kuukauden pä ivästä, jolloin se 
alkoi taas kulua, paitsi kun on kyse ajanjaksosta, jonka kuluessa asia on pantava 
vireille, jotta välitoimen ta i muun vastaavan toimenpiteen  vaikutus ei lakkaisi tai 
toimenpidettä ei kumottaisi. 
8 artikla – Täytäntöönpanosäännökset 
Komissio julkaisee jäsenvaltioiden sille 5 ar tiklan 2 kohdan nojalla toimittamat tiedot 
toimivaltaisista tuomioistuimista ja viranomaisista. 
9 artikla – Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 
1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tä män direktiivin noudattamisen edellyttämät 
lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 1 päivänä syyskuuta 2007. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. 
2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä  on viitattava tähän di rektiiviin ta i niihin 
on liitettävä tällainen viitta us, kun ne virallisesti julk aistaan. Jäsenvaltioiden on 
säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 
10 artikla – Voimaantulo 
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on 
julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . 
11 artikla – Osoitus 
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. 
Tehty Brysselissä 
Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta 
Puhemies Puheenjohtaja