Alueiden komitean lausunto aiheista:

- "Komission tiedonanto lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvasta väkivallasta", ja

- "Muutettu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntatoimenpiteitä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta (Daphne-ohjelma) (vuosille 2000-2004)"

(1999/C 198/12)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvasta väkivallasta sekä muutetun ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntatoimenpiteitä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta (DAPHNE-ohjelma) (vuosille 2000-2004) (KOM(1998) 335 lopull. - 98/0192 (CNS) ja KOM(1998) 82 lopull. - 98/0192 COD),(1)

ottaa huomioon Euroopan komission 18. helmikuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 129 artiklan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 16. syyskuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 7:n "Koulutus - Ammattikoulutus - Kulttuuri - Nuoriso - Urheilu - Kansalaisten oikeudet" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 7:n 10. maaliskuuta 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 300/98 rev. 1), jonka esittelijät olivat Laurette Onkelinx ja Mathilde van den Brink,

ottaa huomioon Brysselissä 4. joulukuuta 1998 pidetyssä seminaarissa "Lasten suojeleminen hyväksikäytöltä ja alueellinen yhteistyö" EU:n paikallis- ja alueviranomaisille esitetyt suositukset (valiokunta 7 järjesti Daphne-aloitteesta rahoitusta saaneen seminaarin yhteistyössä Yhdistyneen kuningaskunnan valtakunnallisen lastensuojelujärjestön "National Society for the Prevention of Cruelty to Children" [NSPCC] ja Irlannin valtakunnallisen lastensuojelujärjestön "The Irish Society for the Prevention of Cruelty to Children" [ISPCC] kanssa),

hyväksyi 10.-11. maaliskuuta 1999 pitämässään 28. täysistunnossa (maaliskuun 11. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Lapsiin ja nuoriin kohdistuva väkivalta

1.1.1. Lapsiin ja nuoriin kohdistuva väkivalta on vakava yhteiskunnallinen ongelma, joka valitettavasti on levinnyt kaikkiin yhteiskuntaluokkiin riippumatta niiden yhteiskunnallis-taloudellisesta ja kulttuurisesta kehitystasosta.

1.1.2. Lasten pahoinpitelyä ovat kaikki sellaiset yksilöiden, laitosten tai yhteiskunnan tekemät tai tekemättä jättämät teot sekä niiden seuraukset, jotka riistävät lapsilta heidän vapautensa tai oikeutensa ja/tai vaikeuttavat heidän optimaalista kehitystään.

1.1.3. Keskimääräistä huonommat sosioekonomiset olosuhteet ja yhteiskunnallinen asema, perheen hajoaminen ja yhteiskuntaan sopeutumisen puute sekä alkoholin ja huumeiden käyttöön liittyvät ongelmat ovat kuitenkin tekijöitä, jotka lisäävät huomattavasti väkivallan esiintymisen vaaraa ja siten lasten haavoittuvuutta. Väkivalta voi olla fyysistä, seksuaalista tai psykologista pahoinpitelyä, alaikäisten hyväksikäytön tiettyjä muotoja tai alaikäisten tai vastasyntyneiden hylkäämistä. Näitä ilmiöitä esiintyy kaikkialla maailmassa ja siten myös Euroopassa. Lisäksi AK korostaa erityisesti, että on tärkeää kehittää huumeiden ja alkoholin väärinkäytön perheympäristölle aiheuttamien vaikutusten tutkimusta.

1.1.4. Lapsiin kohdistuvasta väkivallasta puhuttaessa ei voida jättää huomiotta vakavaa ongelmaa, jonka aiheuttavat Internetiä lapsipornon levittämiseen käyttävät verkostot. On selvää, että hajautuneen rakenteensa ja maailmanlaajuisen levinneisyytensä vuoksi Internet voi helpottaa tällaisten verkostojen rakentumista ja kehitystä.

1.1.5. Toisaalta Internetin avoin luonne voi myös auttaa tunnistamaan ja saamaan kiinni näissä verkostoissa toimivia henkilöitä, kuten hiljattainen "Wonderland"-verkon hajottamiseen johtanut laaja kansainvälinen operaatio osoitti. Vaikka onkin syytä pitää mielessä niiden vaarojen vakavuus, joita pedofiiliverkostojen toiminta Internetissä aiheuttaa, ei kuitenkaan pidä keskittyä vain ja ainoastaan tähän ongelmaan: ensinnäkin se on vain yksi lapsiin kohdistuvan väkivallan monista puolista, ja toisaalta verkostoissa oleva laiton aineisto muodostaa vain murto-osan Internetin sisällöstä.

1.1.6. Vaikka lasten seksuaalinen hyväksikäyttö ja kaupunkien ja erityisesti koulujen väkivalta ovat julkisuudessa paljon esillä, on syytä muistaa, että suurin osa väkivallanteoista, heitteillejätöistä ja pahoinpitelyistä tapahtuu yleensä perheympäristössä. Tietyt alue- ja paikallisyhteisöt voivat toteuttaa toimivaltansa puitteissa erityistoimia lasten suojelemiseksi: lasten sijoittaminen sijaisperheisiin tai erityislaitoksiin, vaikeuksissa olevien perheiden seuranta, taloudellinen tuki jne.

1.1.7. Lisäksi on todettu olevan vaarana, että hyväksikäytetyistä ja pahoinpidellyistä lapsista tulee vuorostaan väkivallantekijöitä ja pahoinpitelijöitä.

1.1.8. Kaikki väkivallanteot vaikuttavat paitsi uhriin, myös hänen perheeseensä ja koko yhteiskuntaan. Lapsiin kohdistuvat väkivallanteot, perheessä koettu väkivalta tai tiedotusvälineissä nähty väkivalta vahingoittavat aina lasten fyysistä ja psyykkistä terveyttä ja heidän tunne-elämäänsä. Aiheutuneiden vaurioiden parantamiseen tarvitaan lääketieteellistä ja psyykkistä hoitoa sekä sosiaalista huolenpitoa.

1.1.9. Kaikkia näitä näkökohtia on syytä pohtia tarkoin ja tältä pohjalta määrittää uudelleen Euroopan unionin toimet ja tehtävät tällä alalla.

1.1.10. On mahdotonta arvioida täsmällisesti kustannuksia, joita väkivallasta koituu yhteiskunnalle. On kuitenkin selvää, että Euroopan unionin jäsenvaltiot käyttävät huomattavan määrän varoja tästä yhteiskunnallisesta ongelmasta johtuviin sairaanhoitokustannuksiin, psykologiseen ja sosiaaliseen hoitoon ja oikeudellisiin seuraamuksiin.

1.1.11. Vaikka ongelman taloudellinen puoli kiistatta on merkittävä, on sen inhimillistä aspektia edelleen pidettävä kaikkein tärkeimpänä ja siksi tuettava kaikkia toimia, joiden tavoitteena on riskien vähentäminen sekä lapsiin kohdistuvien väkivallantekojen, heitteillejättöjen ja pahoinpitelyjen estäminen. Näiltä osin on korostettava tiettyjen alue- ja paikallisyhteisöjen merkittävää roolia äitien ja lasten suojelussa ja lapsiin kohdistuvassa sosiaalituessa. Näillä yhteisöillä on erityisiä vastuualueita erityisesti lasten pahoinpitelyä ennalta estävissä terveys- ja sosiaalialan toimissa.

1.1.12. Tähän liittyen AK tähdentää valistuskampanjoiden arvoa lasten turvallisuuden kannalta sekä koulussa että harrastusten parissa.

1.2. Kansainvälinen ja eurooppalainen tausta

1.2.1. Maailmanlaajuisen keskitetyn toiminnan välttämättömyys ihmisoikeuksien puolustamiseksi ja väkivallan lopettamiseksi on jo kauan tunnustettu eri tasoilla ja eri tavoin.

1.2.2. Maailmanlaajuisesti ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus vuodelta 1948, Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus lasten oikeuksista vuodelta 1989 - jonka 19 artiklassa vahvistetaan alle 18-vuotiaiden oikeus tulla suojelluiksi kaikenlaiselta kaltoin kohtelulta tai hyväksikäytöltä, mukaan lukien seksuaalinen väkivalta -, vuonna 1990 järjestetty Lasten kansainvälinen huippukokous sekä vuonna 1996 Tukholmassa järjestetyn, ensimmäisen kaupallisessa tarkoituksessa tapahtuvaa lasten seksuaalista hyväksikäyttöä käsitelleen maailmankonferenssin julistus ja toimintasuunnitelma ovat tärkeitä merkkipaaluja ja perusta alalla vastedes toteutettavalle kansalliselle ja kansainväliselle toiminnalle.

1.2.3. Euroopan tasolla ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevassa Euroopan yleissopimuksessa tunnustetaan kaikkien yksilöiden - naiset ja lapset mukaan lukien - oikeudet välttyä tulemasta kohdelluksi "epäinhimillisesti ja alentavasti".

1.2.4. Lisäksi Riiassa vuonna 1998 järjestetty Itämeren maiden huippukokous rohkaisi jäsenvaltioita liittymään Euroopan unionin yhteisiin toimiin ihmiskaupan ja lasten kaikkinaisen hyväksikäytön torjumiseksi.

1.3. Euroopan unionin vastaukset

1.3.1. Unioni, sen jäsenvaltiot ja toimielimet ovat kaikki erittäin tärkeässä asemassa väkivallan vastaisessa toiminnassa.

1.3.2. Läheisyys- ja täydentävyysperiaatteita kunnioittaen on välttämätöntä vahvistaa ja kehittää yhteisön toimintaa tällä alalla.

1.3.3. Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission aloitteesta on jo toteutettu useita, erityisesti koulutukseen sekä audiovisuaaliseen ja uuden teknologian alaan liittyviä toimia. Myös Eurooppa-neuvosto hyväksyi toukokuussa 1998 suosituksen alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta audiovisuaalisissa ja tietopalveluissa. Toimintaohjelma, jonka tavoitteena on edistää Internetin turvallista käyttöä, on parhaillaan hyväksyntävaiheessa.

1.4. Naisiin kohdistuva väkivalta

1.4.1. Naisiin kohdistuva väkivalta on vuoden 2000 lähestyessä edelleen maailmanlaajuinen ilmiö. Joka toinen nainen on joutunut vähintään kerran elämässään seksuaalisen väkivallan kohteeksi. Seksuaalista väkivaltaa esiintyy useassa muodossa, kuten tuonnempana selvitetään. On pettymys, että seksuaalista väkivaltaa vastaan tarvitaan ohjelmia huolimatta kaikesta tähän ilmiöön kiinnitetystä huomiosta ja siihen liittyvästä toiminnasta. Kyseisten ohjelmien tärkeyttä ei voi kiistää.

1.4.2. Ymmärrämme naisiin kohdistuvan väkivallan heihin sukupuolensa vuoksi kohdistettavana väkivaltana.

1.4.3. Se sisältää seksuaalisen väkivallan, joksi määritellään jokainen vuorovaikutustilanne, jossa joku pakotetaan seksuaaliseen lähentelyn kohteeksi, seksitekoihin tai alistumaan niiden uhriksi(2). Siihen kuuluu myös prostituutioon pakottaminen ja naiskauppa, jonka päämääränä on seksuaalinen hyväksikäyttö.

1.4.4. Sukupuolinen väkivalta käsittää myös kotona tehtävän väkivallan, eli sen, että miespuolinen kumppani uhkaa naispuolista (entistä) kumppaniaan kotona fyysisellä ja psyykkisellä väkivallalla(3).

1.4.5. Tuemme näkemystä, jonka mukaan haavoittuvat naisryhmät, kuten vammaiset, vähemmistöt, siirtolaiset ja vangit, ovat muita suuremmassa vaarassa joutua väkivallan kohteeksi.

1.4.6. Naisiin kohdistettava seksuaalinen väkivalta johtaa henkilökohtaiseen kärsimykseen ja vammautumiseen. Naisiin kohdistettu väkivalta on siis kallis ilmiö yhteiskunnalle. Erään alankomaalaisen tutkimuksen mukaan naisiin kohdistuvan vakavan ja erittäin vakavan kotiväkivallan - uhreina noin 50000 naista - kustannukset ovat 332,6 miljoonaa guldenia vuodessa. Summa sisältää oikeudenkäynti- ja poliisikulut, lääketieteelliset kustannukset, psykososiaalisen avun sekä korvaukset(4). Naisiin kohdistuvan väkivallan estäminen ja siitä ilmoittaminen varhaisessa vaiheessa on välttämätöntä ja mahdollista. Tärkeänä edellytyksenä tälle on, että perustetaan ilmoituskeskuksia, joihin on yksinkertaista ottaa yhteyttä. Naisille on taattava helppo pääsy keskuksiin etnisestä taustasta, kulttuurista tai kansalaisuudesta riippumatta, olivatpa he yhteisön kansalaisia tai eivät.

1.4.7. Toinen tärkeä edellytys on, että asukkaiden kanssa paljon tekemisissä olevilla virkamiehillä (esimerkiksi sosiaalitoimen perustyöntekijöillä) on riittävästi asiantuntemusta, jotta he pystyvät tunnistamaan ajoissa väkivallan merkit kotona ja kodin lähipiirissä.

1.4.8. Viime aikoina on mm. Englannissa ja Alankomaissa tutkittu naisiin kohdistuvan väkivallan muotoja ja määrää. Tutkimuksesta voidaan päätellä, että salattu väkivalta on suuri osa kokonaisuudesta(5). Naisiin kohdistetaan väkivaltaa useimmiten kotona, mikä estää ilmiön näkymistä kodin ulkopuolelle. Uhri tuntee usein väkivallantekijän, mikä vaikuttaa uhrin ilmiantovalmiuteen. Uhreille tehtyyn kyselyyn perustuvasta tutkimuksesta ilmenee, että naisiin ja lapsiin kohdistettava väkivalta on rikoksista suhteellisesti yleisin. Nämä rikkomukset eivät kuitenkaan näy rikostilastoissa.

1.5. Kansainvälinen ja eurooppalainen tausta

1.5.1. Daphne-ohjelman perusteluina mainittujen julistusten ja sopimusten lisäksi kiinnitämme huomiota kahteen kansainväliseen sopimukseen, joissa käsitellään nimenomaan naisten ja miesten välistä tasa-arvoa. Naisten syrjinnän poistamista koskevassa yleissopimuksessa (YK) käsitellään laajalti seksuaalista väkivaltaa. Sopimuksessa on asianmukaisia lainsäädäntötoimia ja politiikkaa koskevia sekä naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ylläpitävien tapojen vastaisia suosituksia. Tulee luoda järjestelyjä myös väkivallan uhreja varten. Toimia ei saa suunnata ainoastaan viranomaisille, vaan niiden tulee vaikuttaa myös yksilöihin, organisaatioihin ja yrityksiin(6).

1.5.2. Amsterdamin sopimuksessa määrätään, että sukupuolten välinen tasa-arvo on Euroopan yhteisön perusperiaatteita(7).

1.5.3. Sopimuksella vastustetaan siten implisiittisesti syrjinnän seurauksia kuten naisiin sukupuolensa vuoksi kohdistettavaa väkivaltaa. Sopimusta on tarkoitus soveltaa lainsäädännön lisäksi toimintaohjelmissa. Daphne-ohjelma on jatkoa lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa käsittelevälle toimintaohjelmalle. Ohjelman sisällössä noudatetaan YK-sopimuksen määritelmiä ja Amsterdamin sopimuksen tasa-arvolähtökohtaa.

1.6. Euroopan unionin toimet

1.6.1. Euroopan parlamentti on ottanut toistuvasti kantaa seksuaalista väkivaltaa koskeviin aiheisiin. Alueiden komitea katsoo, että kun halutaan vaikuttaa valtioiden lainsäädäntöön ja asettaa oikeuslaitoksen rikostutkimuspolitiikan painopisteitä, neuvosto ja komissio voivat toteuttaa tehokasta ja näkyvää politiikkaa, jossa seksuaalisen väkivallan estäminen yhdistetään naisten turvallisuuden parantamiseen. Tästä on seurauksena Daphne-ohjelma, joka on tehokas väline seksuaalisen väkivallan torjumiseen. Naisiin kohdistetun väkivallan kanssa vastatusten joutuvien alue- ja paikallisviranomaisten tukemiseksi huomautuksemme on syytä panna merkille ohjelman tavoitteita laadittaessa ja niitä toteutettaessa.

2. Erityishuomioita

Daphne-ohjelman perustaminen

2.1. Ohjelman tavoitteet

2.1.1. Daphne-aloite sisällytettiin Euroopan parlamentin hyväksymään vuoden 1997 talousarvioon. Tarkoituksena oli rahoittaa mm. lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntaan tähtääviä toimia.

2.1.2. Alueiden komitean mielestä lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjunta vaatii ennen kaikkea paikallistason työtä ja vastatoimia, joissa huomioidaan Euroopan unionin jäsenvaltioissa esiintyvä sosiokulttuurinen moninaisuus. Koska alue- ja paikallisyhteisöt tuntevat paikallisen tilanteen, ne osallistuvat aktiivisesti väkivallan torjuntaan sekä maaseudulla että taajama-alueilla.

2.1.3. On siis selvää, että toimet on toteutettava paikallis- ja aluetasolta lähtien. Euroopan unionin tuoma lisäarvo voi tässä yhteydessä tarkoittaa koordinaatiota, yhteistyötä ja tietojenvaihtoa eri toimien välillä jotta varmistetaan, että paikallistason toimijat ja julkisviranomaiset voivat hyötyä saaduista kokemuksista ohjelman yhteiseen tavoitteeseen pyrittäessä. On paikallaan kytkeä alue- ja paikallisyhteisöt, joilla on jokapäiväisiä kokemuksia lastensuojelusta, Daphne-ohjelman yhteydessä toteutettaviin toimiin.

2.1.4. Komitea korostaa lisäksi, että Daphne-ohjelmaan liittyviä toimenpiteitä on edistettävä ja ne on toteutettava yhteistyössä alue- ja paikallishallinnon ja alue- ja paikallisviranomaisten kanssa, sillä ne ovat kansalaisia lähinnä olevia instituutioita ja monet niistä ovat jo nyt tukemassa sellaista toimintaa ja palveluita, joiden tavoitteena on ehkäistä perheiden ja yhteisöjen heikoimmassa asemassa olevien ihmisten ongelmia.

2.1.5. Tämän ajattelutavan mukaisesti ohjelman ensisijaisena tavoitteena on tukea ja kannustaa valtiosta riippumattomia järjestöjä ja vapaaehtoisjärjestöjä, jotka toimivat väkivallan ehkäisemiseksi. Alueiden komitean mielestä viimeksi mainittujen hankkima kokemus tällä alalla on korvaamattoman tärkeää.

2.1.6. Alueiden komitea kannattaakin sitä, että ohjelmaan sisällytetään toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on edistää verkostojen syntymistä, tiedonvaihtoa, koordinaatiota ja yhteistyötä yhteisön tasolla. Esimerkkinä voidaan mainita, että tietyt yhteisöt ovat järjestäneet puhelinpäivystystä, jonka avulla on ollut mahdollista auttaa entistä nopeammin pahoinpitelyn uhreja. Koska jokainen tapaus edellyttää erityistoimia, alueiden komitea on sitä mieltä, että eri jäsenvaltioissa saatujen kokemusten järjestelmällinen kerääminen ja vaihto voi edistää alalla toimivien jokapäiväistä työtä.

2.1.7. Naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemiseen ja torjumiseen erikoistuneet ammattilais- ja vapaaehtoisjärjestöt toimivat usein paikallis- ja aluetasolla. Nämä järjestöt ovat useassa tapauksessa hakeutuneet yhteistyöhön paikallis- ja aluehallinnon kanssa. Mahdollisten hyvien tulosten toivossa AK suosittaa alan yhteistyöhankkeiden kannustamista ja tukemista. Yhteistyö voi olla toimintatapoja ja/tai rahoitusta koskevaa, ja järjestöjen tehtäväksi on usein annettu paikallisviranomaisten tukemia palveluita ja toimia. Tässä mielessä on erityisen tärkeää, että kunnassa on sosiaalitoimen perusyksiköiden ylläpitämä vakituinen naisten ja alaikäisten palvelu.

2.1.8. Alueiden komitea kannattaa Daphne-ohjelman tavoitetta innostaa yhtäältä tiedonvaihtoon ja yhteistyöhön ja toisaalta lisätä yleistä tietoisuutta ja pyrkiä vaihtamaan parhaita toimintatapoja. Komitea katsoo, että väkivaltaongelmaa on syytä käsitellä lähietäisyydeltä.

2.1.9. Kokemus on osoittanut, että paikallinen ja alueellinen taso soveltuvat naisiin kohdistuvan väkivallan ennalta ehkäisemiseen ja tunnistamiseen. Uhrien ensihoitoon ryhdytään myös yhä useammin paikallis- tai aluetasolla. Tietojakin on siten syytä vaihtaa paikallisten ja alueellisten yhteistyötahojen sekä paikallisesti ja alueellisesti toteutettavien hankkeiden kesken.

2.1.10. Mielestämme Daphne-ohjelmassa on ennen muuta korostettava naisiin kohdistuvan väkivallan vastaisten hankkeiden ja alan parhaiden toimintatapojen vaihtamista sekä asianosaisten omien verkostojen perustamista ja tukemista.

2.1.11. Seksuaalisen väkivallan muotoja, esiintymistä ja seurauksia koskevan tutkimuksen tuottama ajankohtainen tieto on tärkeää, jotta ongelmaa voitaisiin lähestyä tehokkaasti. Tutkimustoiminnan liiallinen korostaminen saattaa kuitenkin haitata seksuaalista väkivaltaa koskevan konkreettisen ja tavoitteellisen työn tukemista.

2.1.12. Yleisökampanjat soveltuvat mittasuhteiltaan parhaiten valtakunnalliselle ja Euroopan tasolle. Tällaiset kampanjat auttavat ennen muuta ottamaan asioita julkisesti puheeksi. Aiemmista seksuaalista väkivaltaa koskeneista yleisökampanjoista saatujen kokemusten perusteella kyseiseltä välineeltä ei tule odottaa liikoja tiedottamisen ja tietoisuuden lisäämisen suhteen.

2.1.13. Pidämme tärkeänä, että ohjelmassa kiinnitetään myös huomiota esimerkiksi asukasyhdistyksissä ja sosiaalialalla toimivien yhdyshenkilöiden ja neuvojien sekä naisiin kohdistetun väkivallan parissa työskentelevien lääkäreiden ja poliisien ammattitaidon parantamiseen. Alan asiantuntemus on omiaan edistämään asioiden havaitsemista ajoissa.

2.1.14. Naisiin kohdistuva väkivalta on seurausta muun muassa vinoutuneesta vallanjaosta naisten ja miesten välillä. Siksi on tärkeää kehittää ennalta ehkäiseviä ohjelmia ja hoito-ohjelmia, joissa kiinnitetään huomiota naisia (mahdollisesti) väkivaltaisesti kohtelevien henkilöiden vaikuttimiin.

2.2. Ohjelman talousarvio (3 artikla)

2.2.1. Alueiden komitea korostaa, että ohjelman budjettijärjestelyt tulisi määritellä selkeämmin. Komitea suosittaa eritellyn talousarvion laatimista, jotta saataisiin yksityiskohtaisempi eritelmä toimenpiteiden vaatimasta rahoituksesta.

2.2.2. Alueiden komitea on todennut tiedonantoa tutkiessaan, että ohjelman perustaminen vastaa väkivallan ehkäisemisen alalla toimivien valtiosta riippumattomien järjestöjen ilmaisemaan suureen tarpeeseen. Tästä on todisteena se, että yhteisön rahoitusta on pyydetty 428 hankkeeseen yhteensä 35 miljoonan ecun arvosta vuonna 1997 väliaikaisen budjettikohdan puitteissa.

2.2.3. Komitea pitääkin valitettavana sitä, että ohjelmalle varattu rahoitus on ainoastaan 25 miljoonaa ecua viiden vuoden ajanjaksolle - varsinkin, kun ohjelma on nykyisten viidentoista jäsenvaltion lisäksi avoin myös yhdelletoista unionin jäsenyyttä hakeneelle maalle.

Ohjelman rakenne

2.3. Täytäntöönpano (2 artikla)

2.3.1. Alueiden komitea toteaa tyytyväisenä, että ohjelmassa suunnitellut toimenpiteet on määrä toteuttaa kiinteässä yhteistyössä sekä jäsenvaltioiden että kyseisellä alalla toimivien laitosten ja järjestöjen kanssa. Tämä on lisäksi täysin yhdenmukaista niiden toiminta-ajatusten kanssa, jotka ohjelman 1 artiklassa esitetään.

2.3.2. Komitea muistuttaa tässä yhteydessä siitä tärkeästä roolista, joka alue- ja paikallisviranomaisilla voi olla tässä asiassa, kun otetaan huomioon yhtäältä tiettyjen alueiden institutionaalinen toimivalta tällä alalla ja toisaalta niiden kaikkien läheisyys ruohonjuuritason todellisuuteen sen ansiosta, että ne osallistuvat toimiin, joilla pyritään auttamaan lapsia ja riskiryhmään kuuluvia perheitä. Alueet voisivat tehdä komission kanssa merkittävää yhteistyötä tämän lausunnon 2.5 kohdassa selostetun neuvoa-antavan komitean välityksellä eri toimeenpanovaiheissa:

- esimerkiksi hakemalla tunnustusta elimille, jotka toimivat julkisesti ja merkittävällä tavalla alaikäisten ja naisten ihmisoikeuksien hyväksi

- arvioimalla hakemuksia - alueet voisivat olla yhteydessä ohjelmiin, jotka vastaavat parhaiten sosiaalista todellisuutta alueella, jolla ohjelma on määrä toteuttaa

- seuraamalla hyväksyttyjen hankkeiden toteuttamista

- arvioimalla toteutettuja hankkeita.

2.3.3. Alueiden komitea on tyytyväinen Euroopan komission muutetun ehdotuksen (17.2.1999) yhdeksännessä perustelukappaleessa mainittuun tarpeeseen edistää valtiosta riippumattomien järjestöjen yhteistyötä alue- ja paikallisviranomaisten kanssa, kuten Euroopan parlamentti esittää aiheesta laatimassaan mietintöluonnoksessa. Komitea pahoittelee kuitenkin, ettei painotusta toisteta päätösehdotuksen 2 artiklassa.

2.4. Yhdenmukaisuus ja täydentävyys (4 artikla)

2.4.1. Alueiden komitea korostaa koordinoinnin ja täydentävyyden tärkeyttä ohjelman eri toimia toteutettaessa. Koordinointi ja täydentävyys muiden samansuuntaisten yhteisöohjelmien ja -toimien kanssa on komitean mielestä myös tärkeää. Tässä yhteydessä tarkoitetaan erityisesti toimia, joita voidaan toteuttaa Internetin turvalliseen käyttöön tähtäävän toimintaohjelman yhteydessä sekä toimia, joiden avulla pyritään luomaan eurooppalaisten suorien vihjelinjojen verkosto (hot-lines).

2.5. Neuvoa-antava komitea (5 ja 6 artikla)

2.5.1. Alueiden komitean mielestä jäsenvaltioiden osallistuminen ohjelmaan kuuluvien hankkeiden valintaan, rahoitukseen, seurantaan ja arviointiin on päätösluonnoksen 2 artiklan 1 kohdassa esitetyn toiminta-ajatuksen toteuttamista käytännössä.

2.5.2. Vaikka on olemassa muitakin keinoja varmistaa jäsenvaltioiden entistä parempi osallistuminen ohjelman toteutukseen, komitea kannattaa ehdotusta luonteeltaan puhtaasti neuvoa-antavan komitean perustamisesta, sikäli kuin ohjelman tarkoituksena on ennen kaikkea tukea valtioissa eri tasoilla toteutettavia toimia, jotka ovat jo käynnissä.

2.6. Kansainvälinen yhteistyö (7 artikla)

2.6.1. Alueiden komitea pitää tervetulleena komission aikomusta vahvistaa yhteistyötä yhteisön ulkopuolisten maiden ja kansanterveyden alalla toimivaltaisten kansainvälisten järjestöjen kanssa. Komitea pitää tervetulleena myös ohjelman avaamista Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneille maille, Kyprokselle ja EFTA-maille, mutta toistaa tässä yhteydessä kohdassa 2.2 esittämänsä huolestuneisuuden tarkoitusta varten varattujen talousarviomäärärahojen riittävyydestä.

2.6.2. Alueiden komitea korostaa erityisesti, että naiskaupan suhteen on syytä toimia kansainväliseltä pohjalta.

2.7. Seuranta ja arviointi (8 artikla)

2.7.1. Alueiden komitea korostaa ohjelman tehokkaan valvonnan ja toimeenpanon tärkeyttä ja tähdentää tarvetta kutsua arviointiprosessiin kaikki tärkeät toimijat mukaan lukien alue- ja paikallisviranomaiset, joiden toimivaltaiset yksiköt osallistuvat toimien toteuttamiseen.

3. Yleishuomioita

3.1. Erityiset toimenpiteet lasten suojelemiseksi tehokkaammin väkivallalta

3.1.1. Alueiden komitea tukee ehdotusta, jonka mukaan Eurostatin tehtäväksi annettaisiin kerätä ja analysoida kaikki yleisesti saatavilla olevat tilastot lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja väärinkäytöstä sekä lasten heitteillejätöstä jäsenvaltioissa sekä yhdessätoista jäsenehdokasmaassa, jotka kuuluvat yhdessä jäsenvaltioiden kanssa Daphne-ohjelman kohderyhmään. Komitea tukee myös ehdotusta suosittaa jäsenvaltioille, että nämä käyttäisivät paremmin hyväkseen Europolin resursseja sekä kadonneiden lasten jäljittämiseksi että oikeustoimien aloittamiseksi asiaan sekaantuneita rikollisia ja rikollisverkkoja vastaan.

3.1.2. Nämä ehdotukset sopivat yhteen kolmannen pilarin puitteissa suunnitellun oikeudellisen ja poliisiasiain yhteistyön lisäämisen kanssa.

3.1.3. Toimenpiteet, jotka ensisijaisesti koskevat kadonneita tai seksuaalisesti hyväksikäytettyjä lapsia, eivät kuitenkaan saa peittää näkyvistä sitä tosiseikkaa, että suurin osa pahoinpitelyistä tapahtuu perheympäristössä.

3.1.4. Tästä ilmiöstä ei puhuta paljoakaan tiedotusvälineissä, niin yleinen kuin se yhteiskunnissamme onkin.

3.1.5. Vasta viime aikoina poliittinen ja kansalaisyhteiskunta on alkanut tiedostaa tämän ongelman.

3.1.6. Alueiden komitea ehdottaa, että tuettaisiin myös konkreettisia toimia, joiden tavoitteena on estää perheen sisällä tapahtuvia pahoinpitelyitä, ottaen huomioon tämän asian parissa työskentelevien lukuisten vapaaehtoisjärjestöjen kokemus ja se, että asiasta on vaiettu niin monet vuodet.

3.2. Naisia koskevat erityiset toimenpiteet

Suositukset

3.2.1. Ottaen huomioon naisiin kohdistuvan väkivallan luonne (tehdään usein kotona ja tekijä on uhrille tuttu), suositetaan asian havaitsemista, ehkäisemistä ja käsittelemistä asuinalueen ja kunnan tasolla. Siksi annamme seuraavat suositukset. Poliisin olisi etsintätoiminnassaan keskityttävä jäljittämään entistä tehokkaammin väkivallantekijät, joiden uhreina ovat naiset ja lapset. Syyttäjälaitoksen tulisi ohjeistaa tämäntyyppistä tutkintaa.

On myös perustettava erityisprojekteja naisiin kohdistuviin väkivaltarikoksiin syyllistyneiden auttamiseksi.

1. Suositamme, että toimien tehokkuutta tutkitaan nykyistä enemmän ennen muuta paikallisella ja alueellisella tasolla.

2. Suositamme, että politiikan eri aloilta ja nykyisistä rakenteista etsitään mahdollisuuksia, joilla voidaan parhaiten käsitellä naisiin kohdistuvan väkivallan ongelmaa keskittymällä myös tiedotusvälineiden avulla tehtävään valistustyöhön.

3. Suositamme, että ohjelmassa korostetaan vähemmän tutkimusta ja panostetaan nykyistä enemmän innovatiivisiin ja menestyksekkäisiin hankkeisiin.

4. Suositamme, että uhrien ohella kiinnitetään huomiota myös naisia väkivaltaisesti kohteleviin henkilöihin. Tässä yhteydessä kannattaa korostaa Euroopan parlamentin muodostaman naisten oikeuksien valiokunnan laatiman mietinnön sisältämää toteamusta, jonka mukaan "kaikkialla Euroopan unionissa olisi järjestettävä naisiin kohdistuvan väkivallan vastainen suvaitsemattomuuskampanja". Huomattakoon, että komissio ehdottaa lapsille suunnattujen väkivallan seurauksia käsittelevien tiedotuskampanjoiden ja koulutusohjelmien käynnistämistä.

5. Suositamme, että selvitetään, kuinka paljon Euroopan eri maissa aiheutuu kustannuksia naisiin kohdistuvasta väkivallasta.

3.2.2. Muutamia esimerkkejä(8) alueellisista ja paikallisista aloitteista suositusten havainnollistamiseksi:

Paikalliset turvallisuusviranomaiset tarjoavat kiinnekohdan seksuaalisen väkivallan ehkäisemiseksi ja havaitsemiseksi. Väkivallan kohdistuessa naisiin tarvitaan muutakin kuin uhrien auttamista. Eräällä paikkakunnalla kunnan viranomaiset ovat perustaneet työryhmän "Perheväkivalta"-hankkeen puitteissa. Osanottajia ovat muun muassa kunnan turvallisuusvirasto, naisten turvakotisäätiö ja syyttäjälaitos. Työryhmä on nyt laatinut toteuttamissuunnitelman, jossa on neljä tavoitetta: väkivallantekojen dokumentoinnin parantaminen sekä avunannon, väkivallan havaitsemisen ja rikosprosessien ajamisen edistäminen. Tällä hetkellä suunnitelmia ollaan toteuttamassa.

3.2.3. Eräällä alueella kahdeksan kuntaa päätti perustaa paikallisia verkkoja, joissa käsitellään naisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Nämä verkot toimivat monialaisena ryhmänä. Tapauksissa, joissa nainen on joutunut seksuaalisen väkivallanteon uhriksi, pystytään toimimaan nopeasti ja ammattitaitoisesti.

3.2.4. Eräällä paikkakunnalla poliisit ovat muodostaneet oma-aloitteisesti yhteysverkon kotiväkivallan kanssa tekemisiin joutuville. Siinä on mukana sekä poliiseja että sosiaalityöntekijöitä. Verkon avulla pyritään vaihtamaan kokemuksia, parantamaan alan asiantuntemusta ja tehostamaan poliisin tarjoamaa suojelua käytännössä.

4. Päätelmät

4.1. Alueiden komitea kiittää komissiota poliittisesta reagoinnista, jota ilmentävät komission tiedonanto ja ehdotus neuvoston päätökseksi, joiden tavoitteena on perustaa yhteisön toimintaohjelma lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan. Kyseessä on vakava ja laajalle levinnyt ongelma, joka on loukkaa karkeasti ihmisten perusoikeuksia.

4.2. Komitea toteaa, että lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjunnassa tarvitaan ennen kaikkea paikallis- ja aluetason toimintaa ja katsoo siksi, että ohjelma voi tuottaa eurooppalaista lisäarvoa luomalla ja vahvistamalla yhteistyötä ja koordinaatiotoimia ja parantamalla tiedonvaihtoa alalla saaduista kokemuksista.

4.3. Ohjelma epäilemättä vastaa alalla työskentelevien valtiosta riippumattomien järjestöjen ilmaisemaan suureen tarpeeseen. Siksi komitea pitää valitettavana sitä, että ohjelman rahoitukseen on varattu ainoastaan 25 miljoonaa ecua viiden vuoden ajanjaksolle.

4.4. Komitea kannattaa komission pyrkimystä toteuttaa ohjelman toimet tiiviissä yhteistyössä sekä jäsenvaltioiden ja tulevien jäsenmaiden että alalla työskentelevien laitosten ja järjestöjen kanssa. Komitea muistuttaa tässä yhteydessä, miten tärkeässä institutionaalisessa asemassa alue- ja paikallisviranomaiset voivat olla tällä alalla.

4.5. Komitea tukee ehdotusta, jonka mukaan Eurostatin tehtäväksi annettaisiin kerätä ja analysoida kaikki yleisesti saatavilla olevat tilastot lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja väärinkäytöstä jäsenvaltioissa. Komitea tukee myös ehdotusta suosittaa jäsenvaltioille, että nämä käyttäisivät Europolin resursseja täysimittaisesti hyväkseen.

4.6. Komitea muistuttaa kuitenkin, ettei tule unohtaa perheen sisällä tapahtuvia pahoinpitelyjä - ilmiötä, jota aivan liian kauan on pidetty tabuna lasten hyvinvoinnin kustannuksella. Tässä suhteessa komitea pitää tarpeellisena myös perheen sisällä tapahtuvan lasten pahoinpitelyn estämiseen tähtäävien toimien tukemista.

4.7. Alueiden komitea panee merkille Euroopan komission äskettäisen päätöksen muuttaa Daphne-ohjelmaa koskevan päätösehdotuksen oikeusperusta 235 artiklasta 129 artiklaksi (kansanterveys). Tätä silmällä pitäen komitea kehottaa komissiota mainitsemaan päätösehdotuksen perustelukappaleissa selvästi, että kansanterveys määritellään Amsterdamin sopimuksen uusien määräysten valossa laajasti. Näin ollen ohjelma kattaa kaikenlaisen naisiin, nuoriin ja lapsiin kohdistuvan ja heidän fyysiseen ja henkiseen terveyteensä vaikuttavan väkivallan torjuntatoimet.

4.8. Alueiden komitean mielestä tulee siksi ilmaista selvästi, että Daphne-ohjelman on tarkoitus kattaa väkivallan ennaltaehkäiseminen, fyysinen, seksuaalinen ja henkinen väkivalta mukaan lukien, eikä seksuaalisen häirinnän, seksuaalisen hyväksikäytön, seksuaalisen kaupan ja lasten heitteillejätön ennaltaehkäisemistä koskevia toimia miltään osin suljeta ohjelman ulkopuolelle.

Bryssel 11. maaliskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) EYVL C 259, 18.8.1998, s. 2. EYVL C 89, 30.4.1998, s. 42.

(2) Ks. Bolan 1988.

(3) J. Korf et al., Economische kosten van thuisgeweld tegen vrouwen. Stichting Vrouwenopvang, Utrecht, 1997.

(4) J. Korf et al., mt., alkaen s. 71.

(5) T. van Dijk et al., Huiselijk Geweld, aard, omvang en hulpverlening, Ministerie van Justitie Alankomaiden oikeusministeriö, 1997.

(6) Het Vrouwenverdrag in Nederland anno 1997, Verslag van de commissie Groenman, VUGA, Den Haag, 1997, s. 125.

(7) R. Keith, EU equality policies post-Amsterdam, European Information Service, Issue 191, heinäkuu 1998.

(8) Ajanpuutteen vuoksi käytössämme on tällä hetkellä esimerkkejä vain Alankomaista.