Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lalous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja eurooppalaisesta maksusuoritusmääräyksestä ja toimenpiteistä vähäisiä vaateita koskevien oikeudenkäyntien yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi"

(KOM(2002) 746 lopullinen)

(2003/C 220/02)

Komissio päätti 20. joulukuuta 2002 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Vihreä kirja eurooppalaisesta maksusuoritusmääräyksestä ja toimenpiteistä vähäisiä vaateita koskevien oikeudenkäyntien yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi"

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 4. kesäkuuta 2003. Esittelijä oli Jörg Frank von Fürstenwerth.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi yksimielisesti 18. ja 19. kesäkuuta 2003 pitämässään 400. täysistunnossa (kesäkuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Tiivistelmä päätelmistä

1.1. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on tyytyväinen komission vihreään kirjaan. Se on tarkoituksenmukainen aloite, joka on johdonmukaista jatkoa Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmille. Yhtenäismarkkinoita ei voida toteuttaa ilman yhteistä lainsäädäntöä(1). Tämän vuoksi kansalaisten ja yritysten käytössä olevan nopean, tehokkaan ja oikeudenmukaisen maksusuoritusmääräysmenettelyn kehittäminen on tärkeä osa kansalaisten oikeussuojakeinoja.(2) Yhtenäismarkkinoilla kaikkien kansalaisten ja yritysten on voitava saattaa asiansa sekä toisen jäsenvaltion että oleskelu- tai sijaintimaansa tuomioistuimen tutkittavaksi, ja kulujen on oltava ennalta arvioitavissa ja kohtuullisia.

1.2. Komitea kannustaa komissiota tämän alan toimissa ja samalla kehottaa sitä esittämään lainsäädäntäehdotuksen yhtenäisen eurooppalaisen maksusuoritusmääräysmenettelyn käyttöönottamiseksi ottaen huomioon kuulemisten perusteella tehdyt johtopäätökset.

1.3. Komitea on tyytyväinen komission pyrkimykseen saada siviilioikeudenkäynti nykyistä nopeammaksi, edullisemmaksi ja tehokkaammaksi. Se on tärkeää etenkin siksi, että juuri kuluttajariidoille on ominaista räikeä epäsuhta riidan kohteen taloudellisen arvon ja oikeudenkäyntikulujen välillä(3). Tämä on myös pk-yritysten ongelma, sillä ne eivät useinkaan halua eivätkä kykene käyttämään kansainvälisen asianajajatoimiston tai jopa usean asianajajan palveluja toteuttaakseen oikeuksiaan. Komitea katsoo, että on tarpeen luoda väline, jonka avulla rajatylittävissä asioissa voidaan antaa nopeasti ja kohtuullisilla kuluilla täytäntöönpanokelpoinen ratkaisu, myös saatavien ollessa riitautettuja. Tämä johtuu erityisesti siitä, että kun otetaan huomioon prosessikulut ja prosessin kesto haettaessa velallista vastaan tuomiota toisessa jäsenvaltiossa, kuluttajat ja pk-yritykset eivät voi käytännössä hyödyntää yhteismarkkinoiden perusvapauksia.

1.4. Kun kehitetään vähäisiä vaateita koskeva eurooppalainen menettely, on tärkeää ennen kaikkea löytää sopivia keinoja vähäisiä vaateita koskevien riitojen käsittelyn nopeuttamiseksi, ilman että kajotaan samalla oikeusvaltioperiaatteen mukaisiin osapuolille kuuluviin oikeustakuisiin.

1.5. Komitea on aiemmin antanut lausuntoja oikeudellisesta yhteistyöstä ja yhtenäisten säädösten antamisesta. Niihin viitaten se mainitsee, että tällaiset lainsäädäntöön perustuvat toimet onnistuvat vain silloin, kun kuluttajat ja yritykset saavat niistä tarpeeksi tietoa. Komitea on vakuuttunut siitä, että järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan organisaatioilla on tässä työssä tärkeä, käytännöllinen ja konkreettinen rooli.

2. Johdanto: aloitteen perustelut

2.1. Vihreän kirjan julkaisemisella komissio aloittaa asiasta kiinnostuneiden tahojen kuulemisen, joka koskee yhden tai useamman unionitasoisen oikeudellisen välineen käyttöönottoa. Vaihtoehdot ovat seuraavat:

- Ensimmäinen vaihtoehto on eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen käyttöönotto. Se olisi kaikissa jäsenvaltioissa sovellettava nopea ja tehokas erityismenettely sellaisten saatavien perintää varten, jotka todennäköisesti jäävät riidattomiksi; menettely toteutettaisiin samalla tavoin kaikissa jäsenvaltioissa.

- Toinen mahdollisuus on sellaisen siviilioikeudellisen menettelyn luominen, joka olisi suunniteltu erityisesti vähäisiä vaateita koskevien riitojen ratkaisemiseksi ja jossa menettelyä yksinkertaistamalla vähäisten riitautettujen vaateiden oikeuskäsittelyä voitaisiin nopeuttaa ja vähentää siitä aiheutuvia kuluja.

2.2. Oikeuspoliittinen tausta

2.2.1. Vihreä kirja on osa sellaista komission laaja-alaista lainsäädäntätoimintaa, joka joko on jo saatettu päätökseen tai jota suunnitellaan tai kehitetään parhaillaan. Komitealla on ollut jo useita tilaisuuksia ottaa kantaa komission yksittäisiin ehdotuksiin(4).

2.2.2. Ensinnä on mainittava siviiliprosessuaaliset toimet ja niistä erityisesti seuraavat:

- vuoden 1968 Brysselin yleissopimuksen ottaminen osaksi yhteisön oikeutta asetuksen muodossa(5)

- ehdotus asetukseksi riitauttamattomia vaateita koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanomääräyksen käyttöönotosta(6)

- asetus oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa(7)

- asetus jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa(8)

- komission suositus tuomioistuinten ulkopuolisiin kuluttajariitoja ratkaiseviin elimiin sovellettavista periaatteista(9)

- neuvoston päätös siviili- ja kauppaoikeutta koskevan Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta(10).

2.2.3. Seuraavaksi on syytä ottaa esiin lainvalintasäännöt ja niistä erityisesti seuraavat:

- sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavaa lakia koskeva asetusehdotus (Rooma II)(11)

- vihreä kirja sopimussuhteisiin sovellettavasta laista tehdyn vuoden 1980 Rooman yleissopimuksen muuntamisesta yhteisön säädökseksi ja uudistamisesta(12).

2.2.4. Lopuksi on syytä mainita materiaalinen yksityisoikeus ja sen alalta erityisesti seuraavat toimet:

- 11.7.2001 annettu komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan sopimusoikeudesta(13)

- kulutusluottodirektiivi(14)

- kuluttajasopimusten kohtuuttomia ehtoja koskeva direktiivi(15).

2.2.5. Kaikilla näillä toimilla on kaksi tavoitetta: Ensinnäkin sellaisten säädösten antaminen, joiden avulla voidaan tehdä unionin sisämarkkinoiden hyödyntäminen kaikille talouselämän toimijoille nykyistä yksinkertaisemmaksi ja kitkattomammaksi. Toinen tavoite on parantaa unionin kansalaisten oikeussuojaa.

2.2.6. Vihreä kirja painottuu kahteen aiheeseen, nimittäin eurooppalaiseen maksusuoritusmääräykseen ja vähäisiä vaateita koskevaan menettelyyn. Aiheet liittyvät sikäli yhteen, että kumpikin menettely voisi soveltua yksityisoikeudellisten vaateiden käsittelyn nopeuttamiseen ja niiden kulujen vähentämiseen. Käytännön syistä lienee parasta käsitellä aiheita erillisissä lainsäädäntäehdotuksissa.

3. Eurooppalainen maksusuoritusmääräysmenettely

3.1. Komitea kannustaa ja samalla kehottaa komissiota esittämään lainsäädäntäehdotuksen yhtenäisen eurooppalaisen maksusuoritusmääräysmenettelyn käyttöönottamiseksi. Siinä annettu päätös olisi täytäntöönpanokelpoinen kaikissa jäsenvaltioissa ilman eksekvatuurimenettelyä.

3.1.1. Huomautuksia menettelyn rakenteesta

Soveltamisala (1. kysymys)

3.1.2. Maksusuoritusmääräys on käytössä useissa Euroopan unionin maissa. Se on osoittautunut toimivaksi välineeksi haluttaessa saada vaateista nopeasti täytäntöönpanokelpoisia tapauksissa, joissa velkoja ei usko velallisen vastustavan vaatimusta vakaasti. Menettelyn tavoitteena on ennen kaikkea - tavalliseen riita-asiain oikeudenkäyntiin verrattuna - saada nopeasti täytäntöönpanoasiakirja silloin, kun velallisen suoritusvelvollisuutta ei ole kiistetty, mutta tämä ei vain suorita velkaansa. Koska omankädenoikeus on kielletty kaikissa jäsenvaltioissa, velkojan täytyy antaa vaade myös näissä tapauksissa valtion hyväksymän elimen täytäntöönpantavaksi. Tätä varten hän tarvitsee perusteen, jonka on täytettävä täytäntöönpanoasiakirjan muotovaatimukset. Tämä pätee riippumatta siitä, onko asiassa rajatylittäviä elementtejä vai ei. Sen vuoksi ei olisi periaatteessa tarkoituksenmukaista ottaa jäsenvaltioiden vakiintuneiden maksusuoritusmääräysten lisäksi käyttöön uutta menettelyä, joka olisi omien, nimittäin unionin sääntöjen mukainen. Tällöinhän menettely olisi erilainen sen mukaan, sisältyykö tapaukseen rajatylittäviä elementtejä vai onko se täysin valtionsisäinen. Sen vuoksi komitea suosittaa sellaisen yhtenäisen eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen käyttöönottoa, joka olisi samanlainen riippumatta siitä, onko asiassa vain valtionsisäisiä vai myös rajatylittäviä tekijöitä. Komitea myöntää tässä yhteydessä, että on myös asianmukaista kehittää ensin vain rajatylittävissä tapauksissa sovellettava menettely. Tällaisen eurooppalaisen mallin avulla voitaisiin kerätä kokemuksia, ja sen jälkeen sitä voitaisiin soveltaa myös yhden valtion sisäisiin tapauksiin. Tehokkaammaksi katsottava tapa tulisi valita vihreää kirjaa koskevien kuulemisten tulosten perusteella. Kummallekin tavalle on oma toimivaltanormi. EY:n perustamissopimuksen sisältämän rajatylittävää sääntelyä koskevan 65 artiklan lisäksi tulee pohtia erityisesti myös 95 artiklan soveltamista.

Tarkoituksenmukaisen välineen valinta (2. kysymys)

3.1.3. Edellisessä kohdassa mainittujen näkökohtien perusteella on pikemminkin toisarvoinen seikka, valitseeko EU:n lainsäätäjä asetuksen tai direktiivin, mikäli se päättää antaa asiasta säädöksen. Asetuksen avulla säännökset saataisiin varmasti nopeammin voimaan. On muistettava, että direktiivin käyttö velvoittaa jäsenvaltioiden lainsäätäjät ottamaan säännökset osaksi lainsäädäntöään ja yhdentämään ne siihen. Tällöin niiden on huolehdittava lainsäädäntöönsä kuuluvien kaikkien menettelyä ja sen edellytyksiä koskevien säännösten kitkattomasta mukauttamisesta unionin lainsäädäntöön, jotta voidaan välttää ristiriita- ja ongelmatilanteet. Niiden vaara on erityisen suuri luotaessa yhtenäinen oikeusalue, sillä oikeuskulttuurien erilaisuus tulee tällöin selvästi esille. Direktiivin valitseminen ei merkitsisi välttämättä, että unionin lainsäätäjän täytyisi määritellä jäsenvaltioiden lainsäätäjille vain väljät puitteet. Myös siinä tapauksessa unionin lainsäätäjä voi antaa melko yksityiskohtaisia säännöksiä, joiden avulla varmistetaan lopulta, että menettely ja sen edellytykset ovat pääpiirteissään samanlaiset EU:n kaikissa jäsenvaltioissa. Välineen valinta riippuu ennen kaikkea sen suunnitellusta soveltamisalasta. Mikäli annettavan säädöksen oikeusperustaksi valitaan EY:n perustamissopimuksen 65 artikla, komitea suosittaa asetuksen antamista.

Nykytilanne (3. kysymys)

3.1.4. Kaikissa jäsenvaltioissa on se ongelma, että lukuisissa tapauksissa tuomioistuinkäsittelyä tarvitaan saatavan perimiseen vain siksi, että velallinen ei vain maksa, vaikka vaateen varsinaisesta perustasta ei ole vakavaa erimielisyyttä. Tällöin on periaatteessa ajateltavissa, että tällaisissa tapauksissa annettaisiin ensi sijassa yksipuolisia tuomioita, otettaisiin näitä tilanteita varten käyttöön yksinkertaistettuja erityismenettelyjä tai, kuten Alankomaissa, toteutettaisiin väliaikaisia toimenpiteitä. Mikäli velallinen ei suoritukseen velvoittavan väliaikaisen toimenpiteen jälkeen käynnistä pääkysymystä koskevaa oikeusprosessia, vaade on tosiasiallisesti nopeasti toteutettu. Useissa jäsenvaltioissa on kuitenkin otettu käyttöön oma maksusuoritusmääräys. Lukuisia yksityiskohdissa ilmeneviä eroja huomioon ottamatta näille menettelyille on yhteistä, että tuomioistuin (tai muu toimivaltainen viranomainen) tekee vaatimuksesta päätöksen velallista kuulematta. Päätös annetaan vastaajalle tiedoksi varustettuna ohjeella, jonka mukaan tämän on joko noudatettava määräystä tai riitautettava vaade tietyn määräajan kuluessa. Jos vastaaja ei tee kumpaakaan, maksusuoritusmääräyksestä tulee täytäntöönpanokelpoinen. Vain jos vastaaja ilmoittaa vastustavansa päätöstä, asia siirretään tavanomaiseen oikeudenkäyntimenettelyyn.

On selvää, että tällainen menettelyn yksinkertaistaminen tehostaa täytäntöönpanoa myös rajatylittävissä tapauksissa sellaisten saatavien perinnässä, jotka todennäköisesti jäävät riidattomiksi. Tätä tulee korostaa erityisesti siitä syystä, että oikeudenkäynti ulkomailla tuottaa vaateen esittäjälle (velkojalle) huomattavia vaikeuksia. Juuri tällaisissa tapauksissa maksusuoritusmääräysmenettelyn yksinkertaisuudella ja nopeudella voisi olla merkittävät vaikutukset, kun yhdessä Euroopan unionin jäsenvaltiossa käynnistetty maksusuoritusmääräysmenettely ja siinä annettu täytäntöönpanoasiakirja olisi täytäntöönpanokelpoinen kaikissa muissakin jäsenvaltioissa ilman kanteen sisällöllistä tutkimista. Velallisen oikeuksien täysimittainen suoja taattaisiin siten, että vastaajalla olisi mahdollisuus viedä asia tavanomaiseen oikeudenkäyntimenettelyyn ilmoittamalla vastustavansa vaadetta.

Maksusuoritusmääräyksen kohde (4.-6. kysymys)

3.1.5. Maksusuoritusmääräys on paras mahdollinen menettely rahallisten vaateiden nopeaa ja tehokasta täytäntöönpanoa ajatellen. Mikäli menettelyä voitaisiin soveltaa muunlaisiin hakemuksiin, esimerkiksi tiettyyn toimintaan velvoittamiseen tai sen kieltämiseen tai esineen hallinnan luovuttamiseen (esimerkiksi ennalta maksetun esineen luovuttamiseen), se aiheuttaisi erityisvaikeuksia, sillä ne eivät sovellu yhdenmukaistettaviksi. Tällaisissa tapauksissa nopeutettu, vähäisiä vaateita koskeva menettely olisi parempi. Sen vuoksi komitea suosittaa, että maksusuoritusmääräys rajoitetaan rahallisiin, selviin, summaltaan määriteltyihin ja erääntyneisiin sopimusperusteisiin vaateisiin.

3.1.6. Tulisi olla itsestään selvää, että vaadetta ei voida käsitellä maksusuoritusmääräysmenettelyssä silloin, kun vaateen toteuttaminen riippuu velkojan vastasuorituksesta, eikä tämä ole sitä tehnyt.

3.1.7. Komitea katsoo, että mikäli tiedoksianto ja puolustusmahdollisuus on varmasti taattu, menettelyn luonne ei edellytä minkäänlaisen ylärajan asettamista, ellei sitä sitten haluta tehdä varovaisuussyistä tai kyseistä välinettä koskevan kokemuksen puutteen takia.

Maksusuoritusmääräysmenettelyn pakollisuus tai vapaaehtoisuus (7. kysymys)

3.1.8. Maksusuoritusmääräystä tulee tarkastella pääasiassa kahdesta näkökulmasta: Ensinnäkin sen avulla voidaan vapauttaa tuomioistuimet käsittelemästä huomattavaa määrää vaateita tavallisessa oikeudenkäynnissä silloin, kun odotettavissa olevat kustannukset eivät ole todennäköisesti tarpeen velallisen suojan vuoksi. Toisaalta sen avulla voidaan myös auttaa velkojaa perimään saatavansa ja säästää hänen aikaansa nopeuttamalla täytäntöönpanoasiakirjan saamista. Näitä kahta näkökulmaa tulee tarkastella yhdessä. Mikäli velkoja haluaa valita pidemmän tien eli viedä vaateensa tavalliseen siviilioikeudenkäyntiin, tälle tulisi sallia myös tämä mahdollisuus. Kaikkien jäsenvaltioiden prosessioikeudessa tulisi suoda mahdollisuus turvautua myös tavanomaisessa siviilioikeudenkäynnissä tavallista nopeampaan ja edullisempaan menettelyyn silloin, kun velallinen ei kiistä vaadetta. Sen vuoksi komitea suosittaa, että maksusuoritusmääräystä ei tehdä pakolliseksi.

Toimivaltakysymyksiä (8.-10. kysymys)

3.1.9. Kysymys kansainvälisestä toimivallasta saa ratkaisevan merkityksen maksusuoritusmääräysmenettelyä harmonisoitaessa. Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetussa asetuksessa tämä kysymys on ratkaistu sellaisen eriytetyn järjestelmän avulla, jossa kantajan ja vastaajan edut punnitaan ja niiden välille etsitään tasapaino. Yhtenäinen eurooppalainen maksusuoritusmääräys tulisi yhdentää tämän järjestelmän kanssa. Tällöin tulisi olla riittävää, että unionin lainsäätäjä rajoittuu käsittelemään kysymystä kansainvälisestä toimivallasta. Ei vaikuta tarpeelliselta, että se määrittää myös jäsenvaltion sisäisen aineellisen tai alueellisen toimivallan maksusuoritusmääräysmenettelyssä. Näissä kysymyksissä voidaan seurata jäsenvaltioiden vakiintuneita toimivaltasääntöjä; siitä tuskin aiheutuu haittaa osapuolille. Sama pätee siihen, millainen henkilö tai elin voisi antaa eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen. Myös näissä kysymyksissä voidaan seurata jäsenvaltioiden olemassa olevia sääntöjä tai antaa kunkin jäsenvaltion päättää niistä oman oikeuskulttuurinsa pohjalta.

Eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen sisältö ja muoto, todistelukysymyksiä (11.-13. kysymys)

3.1.10. Komissio on jo määritellyt useita sisältöä koskevia tietoja, jotka on tarpeen sisällyttää eurooppalaista maksusuoritusmääräystä koskevaan hakemukseen. Komitea on yhtä mieltä niistä. Saattaa kuitenkin olla ongelmallista päättää, miten yksityiskohtaisesti vaade on perusteltava. Koska maksusuoritusmääräysmenettelyn on oltava nopea, summaarinen ja tehokas menettely, siinä ei missään tapauksessa saa vaatia samoja perusteita kuin tavallisessa siviilioikeudenkäynnissä esitettävältä kanteelta. On oltava riittävää, että esitetään keskeiset perusteet, jotta vastaaja pystyy yksilöimään, mistä vaateesta on kysymys. Lisäksi mikäli sama vaade mahdollisesti esitetään vielä toiselle tuomioistuimelle, tämän täytyy voida todeta vaateen tulleen käsitellyksi jo maksusuoritusmääräysmenettelyssä.

3.1.11. Koska maksusuoritusmääräys on summaarinen menettely, todisteiden arviointia ei suoriteta. Myös sen vuoksi, että velkojan odotetaan ryhtyvän menettelyyn vain silloin, kun hän olettaa vaateen jäävän riitauttamattomaksi, siinä ei ole perusteltua käsitellä näyttökysymyksiä. Velallisen oikeudet suojataan siten, että hänellä on mahdollisuus riitauttaa vaade ja siirtää sen käsittely tavalliseen siviilioikeudenkäyntiin, jossa voidaan esittää todisteita kaikissa niissä muodoissa, jotka ovat lain sallimia toimivaltaisessa tuomioistuimessa. Sen vuoksi maksusuoritusmääräysmenettelyssä ei tulisi vaatia myöskään minkäänlaisen vaadetta koskevan asiakirjatodisteen esittämistä. Tämä ei kuitenkaan estä sitä, etteikö kantaja voisi tehdä näin silloin, kun vaade on annettava tiedoksi vastaajalle maksusuoritusmääräyksen yhteydessä.

3.1.12. Hakemusten automaattinen käsittely edellyttää välttämättä yhtenäisen vakiolomakkeen käyttöä.

Tietotekniikka ja sähköinen tietojenkäsittely (14. kysymys)

3.1.13. Maksusuoritusmääräysmenettely tulisi automatisoida niin pitkälle kuin on teknisesti mahdollista. Tämä onnistuu vain sähköisen tietojenkäsittelyn avulla. Vasta silloin siitä tulee kustannustehokas. Tuomioistuimen ja osapuolten välinen viestintä tulisi hoitaa mahdollisuuksien mukaan sähköisesti, ja vakiotekstejä tulisi käyttää aina kun mahdollista.

Vaateen oikeutuksen tutkiminen, määräyksen antaminen vain osasta vaadetta, yhdenmukaistaminen (15.-18. kysymys)

3.1.14. Maksusuoritusmääräysmenettely tulisi suhteettoman raskaaksi, mikäli vaadittaisiin sisällön tutkimista. Menettelyn nopea ja tehokas eteneminen ei olisi enää turvattu. Vastaajan oikeudet turvataan siten, että tämän riitauttaessa vaateen asia siirretään tavalliseen siviilioikeudenkäyntiin, jossa tuomari käsittelee vaateen perusteet. Yhteisön säädöksessä tulisi kuitenkin ottaa huomioon tietyt tilanteet, joissa hakemus voidaan hylätä heti alkuunsa, esimerkiksi silloin, kun hakemuksen muodollisia perusvaatimuksia ei ole täytetty.

3.1.15. Komitea suosittaa menettelyn yhtenäistämistä ja tietotekniikan hyödyntämistä. Sen vuoksi myös annettava maksusuoritusmääräys tulisi yhtenäistää, eli sen tulisi olla samankaltainen kaikissa jäsenvaltioissa yksin tulkinta- ja käännösongelmien välttämiseksi rajatylittävissä tapauksissa. Ilman yhtenäistämistä vaarannetaan menettelyn käyttökelpoisuus rajatylittävissä tapauksissa. Koska maksusuoritusmääräysmenettelylle on ominaista menettelyn summaarisuus ja nopeus, ei ole mahdollista, että tuomari tutkii vaateen sisällön. Vain täten voidaan varmistaa koneellinen valmistelu. Koska näin on, maksusuoritusmääräys voidaan antaa vain vaateen koko määrälle tai hylätä kokonaan. Päätöksen antaminen vaateen tietyltä osalta edellyttäisi juuri sisällön tutkimista (sen selvittämistä, miltä osin vaade on perusteltu ja miltä osin perusteeton).

3.1.16. Velkojan ja velallisen oikeudet on turvattava myös tässä tapauksessa. Mikäli velallinen riitauttaa vaateen, velkojalle on annettava mahdollisuus valittaa. Mikäli valitus hylätään, tulisi tehokkuussyistä kieltää hakemasta eurooppalaista maksusuoritusmääräystä uudelleen samalle vaateelle. Velallinen voi maksusuoritusmääräystä vastustamalla siirtää asian käsittelyn tavalliseen siviilioikeudenkäyntiin. Siellä hänellä on mahdollisuus esittää kaikki perusteet kanteen kiistämiselle.

Oikeussuojakeinoista tiedottaminen, tiedoksianto (19.-20. kysymys)

3.1.17. Kun annetaan eurooppalainen maksusuoritusmääräys ja se annetaan velalliselle tiedoksi, on välttämätöntä ilmoittaa tälle mahdollisuudesta vastustaa maksusuoritusmääräystä sekä asian siirtämisestä siinä tapauksessa tavalliseen tuomioistuinkäsittelyyn vastustamisen vuoksi. Lisäksi velalliselle on ilmoitettava vaateen riitauttamiselle varatusta määräajasta sekä muodollisista edellytyksistä. Jotta vastaaja voi käyttää tehokkaasti hyväkseen mahdollisuutta kiistää vaade, on välttämätöntä, että tälle ilmoitetaan sen tuomioistuimen tai viranomaisen yhteystiedot, jolle vastine on osoitettava. Jotta kiistämispäätöksen merkitys tulee tälle selväksi, tälle tulee ilmoittaa, että maksusuoritusmääräys tulee täytäntöönpanokelpoiseksi, mikäli tämä ei riitauta vaadetta määräajassa. Nämä seikat on esitettävä sellaisessa muodossa, että myös oikeuskysymyksissä ja liike-elämässä kokematon kuluttaja ymmärtää ne ja voi arvioida niiden merkityksen. Komitea kehottaa lisäksi määrittämään säädöksessä ohjeiden antamisen laiminlyönnin seuraamukset.

3.1.18. Kanteen riitauttamisen tiedoksianto velalliselle on keskeinen tekijä maksusuoritusmääräysmenettelyssä. Kun otetaan huomioon maksusuoritusmääräyksen rajatylittävät vaikutukset, olisi on tarpeen, että tiedoksiantoa koskevat säännöt ovat tältä osin yhtenäiset Euroopan unionin jäsenvaltioissa ja että ne takaavat sen, että vastaaja voi todella tutustua tiedoksi annettuihin asiakirjoihin. Komitea kehottaa komissiota esittämään samalla myös lainsäädäntöaloitteen, jonka tavoitteena on oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiantoa koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen. Jos tämä ei ole kuitenkaan mahdollista lyhyellä aikavälillä, ennen kuin käsiteltävänä oleva säädös on hyväksytty, komitea toivoo, että tähän säädökseen sisällytetään maksusuoritusmääräyksiä koskevien hakemusten tiedoksiantoa varten tarkat ohjeet, joiden avulla voidaan varmistaa, että vastaaja saa todella tiedon hakemuksesta.

Riitauttaminen, lainvoima (21.-27. kysymys)

3.1.19. Jotta velallinen saisi todellisen mahdollisuuden vaateen riitauttamiseen, sille tulisi määrittää yhtenäinen määräaika. Tiedoksiannosta laskettava 21 päivän määräaika vaikuttaa riittävältä. Myöhemmin syntyvän täytäntöönpanokelpoisuuden ja todisteiden turvaamisen vuoksi riitauttamisen tulisi olla kirjallinen. Jos halutaan, että saatavan riitauttamisella ja sen käsittelyn siirtämisellä tavanomaiseen oikeudenkäyntiin on todellista merkitystä, on syytä pohtia, tulisiko maksusuoritusmääräyksen olla täytäntöönpanokelpoinen vasta kun riitauttamiselle asetettu määräaika on kulunut umpeen ja tulisiko riitauttamisen estää täytäntöönpanokelpoisuus. On syytä myös selvittää, etenisikö oikeudenkäynti erityisen tehokkaasti, jos riitauttaminen johtaisi automaattisesti asian käsittelyn siirtämiseen tavanomaiseen oikeudenkäyntiin ilman että velallisen täytyy pyytää sitä uudelleen. Tällöin on varmistettava, että velkojalla on mahdollisuus esittää täydentäviä asiakirjoja vaateensa perustelemiseksi.

3.1.20. Ei olisi yleisten eurooppalaisten oikeuskäsitysten mukaista, jos maksusuoritusmääräysmenettelyn kaltaisessa summaarisessa menettelyssä annetusta päätöksestä ei voisi valittaa tietyn määräajan kuluessa. Maksusuoritusmääräys täytyy sen vuoksi voida viedä tuomioistuinkäsittelyyn. Tähän riittää kuitenkin jo velalliselle annettu mahdollisuus vastustaa kannetta tietyssä määräajassa ja vastaavasti velkojalle annettu mahdollisuus valittaa päätöksestä, jolla maksusuoritusmääräyksen antaminen on hylätty. Ei vaikuta tarpeelliselta säätää muista muutoksenhakukeinoista, erityisesti koska muutoksenhakukeinot ovat normaalisti käytettävissä sitä tuomiota vastaan, joka annetaan riitauttamista seuraavassa oikeudenkäynnissä. Komitea kehottaa pohtimaan, millä välineillä voidaan estää tehokkaasti se, että riitauttamista käytettäisiin vain keinona viivyttää maksun suorittamista edelleen. Tällöin on kuitenkin otettava huomioon vastaajan perusoikeus esittää asianmukaiset perusteet kiistämiselleen.

3.1.21. Tuomioistuimen antaman päätöksen (muodollisella) lainvoimalla ymmärretään yleisesti, että päätökseen ei voida enää hakea muutosta varsinaisilla muutoksenhakukeinoilla. Tämä on tärkeää siksi, että oikeusriita voidaan saattaa lopulliseen päätökseen tiettynä ajankohtana. Päätöksen pitäisi tulla muodollisesti lainvoimaiseksi silloin, kun maksusuoritusmääräyksen vastustamiselle annetun määräajan on annettu kulua umpeen.

Oikeudellisen edustajan käytön pakollisuus, kulut, väliaikainen täytäntöönpanokelpoisuus (28.-31. kysymys)

3.1.22. Oikeutta käyttää oikeudellista edustajaa ei tulisi rajoittaa. Missään tapauksessa edustajan käyttöä ei tulisi kuitenkaan tehdä pakolliseksi. Mikäli riitauttamiselle asetettu määräaika ei ole liian pitkä ja mikäli luovutaan ajatuksesta vaatia erityistä täytäntöönpanoasiakirjaa, menettelyssä annettu asiakirja (maksusuoritusmääräys) tulee hyvin nopeasti täytäntöönpanokelpoiseksi. Tämän vuoksi vaikuttaa perustellulta olla säätämättä erityisestä väliaikaisesta täytäntöönpanokelpoisuudesta, sillä se aiheuttaisi vaikeita kysymyksiä. Koska vaateen sisältöä ei ole käsitelty ennen asiakirjan antamista, olisi asianmukaista, että mikäli vastaaja vastustaa eurooppalaista maksusuoritusmääräystä, se ei tulisi täytäntöönpanokelpoiseksi tai sen täytäntöönpanokelpoisuus lakkaisi.

3.1.23. Eurooppalaisella täytäntöönpanoasiakirjalla yksinkertaistettaisiin rajatylittävien tapausten käsittelyä vain, mikäli voitaisiin poistaa eksekvatuurimenettely (täytäntöönpanokelpoisuuden vahvistaminen) siinä jäsenvaltiossa, jossa täytäntöönpano on suoritettava. Myös alkuperäisen päätöksen antaneen jäsenvaltion laatiman erityisen täytäntöönpanokelpoisuustodistuksen edellyttäminen ulkomailla on lähtökohtaisesti menettelyn nopeuden ja yksinkertaisuuden vaatimuksen vastaista. Toisaalta riitauttamattomia vaateita koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanomääräyksen käyttöönottoa koskevan ehdotetun asetuksen(16) 4 artiklassa tarkoitetulla tuomiojäsenvaltion antamalla vahvistuksella siitä, että kyseessä on eurooppalainen täytäntöönpanomääräys annetaan velalliselle tietyt prosessioikeudelliset takeet. Mikäli halutaan luopua tuomiovaltion antaman todistuksen käytöstä, on sisällytettävä eurooppalaista maksusuoritusmääräystä koskevaan säädökseen sellaiset takeet osapuolten etujen turvaamiseksi menettelyssä, jotka vastaavat riitauttamattomia vaateita koskevan ehdotetun asetuksen III luvussa tarkoitettuja vähimmäisvaatimuksia.

4. Vähäisiä vaateita koskeva eurooppalainen menettely

4.1. Komitea on tyytyväinen komission ilmaisemaan pyrkimykseen saada siviilioikeudenkäynti nykyistä nopeammaksi, edullisemmaksi ja kustannustehokkaammaksi. Komitea kannattaa sitä, että luodaan eurooppalainen menettely vähäisiä vaateita koskevien oikeudenkäyntien yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi.

4.1.1. Huomautuksia vähäisiä vaateita koskevan menettelyn rakenteesta

Periaatteellisia pohdintoja

4.1.2. Vähäisiä vaateita koskevan menettelyn käyttöönottoa suunnitellaan kahdesta syystä: Ensinnäkin jäsenvaltioissa ollaan tyytymättömiä vakiintuneeseen tavanomaiseen oikeudenkäyntiin, sillä sitä pidetään liian pitkäkestoisena, kalliina ja monimutkaisena. Tämä koskee erityisesti vähäisten saatavien hakemista oikeusteitse, sillä tällöin oikeudenkäyntikulut eivät ole missään suhteessa riidan kohteen taloudelliseen arvoon. Toiseksi uskotaan, että sisämarkkinoiden kehittyessä rajatylittävien riitojen määrä kasvaa. Niiden käsittely nopeassa, edullisessa ja tehokkaassa menettelyssä on vielä vaikeampaa kuin yhden valtion sisäisissä tapauksissa. Unionin lainsäätäjän tehtävänä on varmistaa, että oikeuksien suojaaminen eurooppalaisella oikeusalueella ei kärsi jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten eroista. Useissa jäsenvaltioissa ei ole erityistä menettelyä vähäisten vaateiden käsittelyä varten. Espanjassa, Irlannissa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa on käytössä vähäisiin vaateisiin sovellettavia yksinkertaistettuja erityismenettelyjä.

4.1.3. Vähäisiä vaateita koskevan menettelyn kehittämisen varsinainen ongelma on tasapainon löytäminen yhtäältä nopeuden ja tehokkuuden ja toisaalta oikeudenmukaisen ja oikeusvaltion periaatteita noudattavan menettelyn vaatimusten välillä. Oikeusvaltioperiaatteen mukaisesti vähimmäisvaatimuksena on, että osapuolille annetaan oikeus joko vaatia asian käsittelyn siirtämistä tavanomaiseen siviilioikeudenkäyntiin, jossa noudatetaan kaikkia prosessioikeudellisia vaatimuksia, tai hakea muutosta vähäisiä vaateita koskevassa menettelyssä annettuun päätökseen.

Soveltamisala (34.-36. kysymys)

4.1.4. Vaateelle on määriteltävä raja-arvo. Ei olisi oikeusvarmuuden vaatimuksen mukaista jättää yksittäistapauksittain ratkaistavaksi kysymystä siitä, käsitelläänkö asia yksinkertaistetussa menettelyssä. Raja-arvo on yhtenäistettävä, sillä vain näin voidaan helpottaa rajatylittävien riitojen käsittelyä. Niissä jäsenvaltioissa, joissa on käytössä yksinkertaistettu menettely, on säädetty hyvin erilaisia raja-arvoja aina 8000 euroon asti. Tarkka vastaus voidaan löytää vasta sitten, kun vähäisiä vaateita koskevan menettelyn rakenne on pääpiirteittäin tiedossa.

4.1.5. Yksinkertaistettua menettelyä ei yleensä ole rajoitettu tietyntyyppisiin vaateisiin sitä soveltavissa jäsenvaltioissa. Mikäli menettelyssä voitaisiin käsitellä vain rahallisia vaateita, sen yksinkertaistaminen helpottuisi. Näin ei kuitenkaan täytettäisi tarvetta antaa oikeussuojaa jokapäiväisille, vähäisille vaateille, sillä ne eivät rajoitu vain rahallisiin vaateisiin. Tulisi huolehtia siitä, että vähäisiä vaateita koskeva menettely rajataan sellaisiin vaateisiin, joiden käsittely kuuluu yleisten tuomioistuinten toimivaltaan kaikissa jäsenvaltioissa.

Asian käsittelyn siirtäminen tavanomaiseen menettelyyn (37. kysymys)

4.1.6. Mikäli komissio päättää tehdä vähäisiä vaateita koskevan menettelyn pakolliseksi, on oltava mahdollista siirtää asian käsittely tavanomaiseen menettelyyn. Vain näin voidaan varmistaa se, että ei rajoiteta oikeusvaltioperiaatteen mukaista osapuolten oikeutta riittävään menettelyyn kaikkine prosessioikeudellisine takeineen.

Menettely (38.-42. kysymys)

4.1.7. Yhtenäisen lomakkeen käyttämisellä yhtenäistettäisiin menettelyä entisestään, ja toisaalta mahdollisuus käynnistää menettely suullisella ilmoituksella yksinkertaistaisi sitä. Osapuolten oikeus käyttää oikeudellista edustajaa täytyy säilyttää samoin kuin joissakin jäsenvaltioissa voimassa olevat kuluttajansuojajärjestöjen oikeudet antaa kuluttajille neuvontaa ja oikeusapua. Komitea kehottaa pohtimaan tässä yhteydessä, olisiko joissakin tapauksissa asianmukaista käsitellä useita asioita yhdessä (esimerkiksi ryhmäkanteen perusteella) vähäisiä vaateita koskevassa menettelyssä. Mikäli osapuolilla ei ole oikeudellista edustajaa, tuomioistuimella on heihin nähden erityinen avustamisvelvollisuus, kuitenkin tuomarin puolueettomuusvaatimus huomioon ottaen. Sen vuoksi tulisi säätää tuomioistuimen selvitys- ja ohjeidenantovelvollisuudesta. Sen avulla varmistettaisiin, että osapuolten käyttäytyminen ei viivästytä menettelyä tarpeettomasti eikä osapuolille tule oikeudenmenetyksiä oman tietämättömyytensä tähden. On arvioitava kussakin yksittäistapauksessa, onko tuomioistuin täyttänyt ja jos on, missä määrin, selvitys- ja ohjeidenantovelvollisuutensa. Osapuolille ei tulisi antaa mahdollisuutta käyttää myös muuta kuin lainopillisen koulutuksen saanutta edustajaa, sillä ei ole selvää, miten se voisi edistää osapuolten ja tuomioistuimen etua ja menettelyn tehokkuutta.

4.1.8. Useissa jäsenvaltioissa tietyt talouselämän sektorit ovat, joskus kovallakin hinnalla, luoneet vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä (ADR-menettelyjä). Kansalaiset ovat yleensä hyväksyneet ne, ja komissio on itse sitoutunut luomaan niille suotuisat toimintapuitteet(17). Sen ansiosta ADR-menettelyistä on saatu toimivia myös rajatylittävissä asioissa. Näin ollen ei vaikuta tarpeelliselta, että unionin lainsäätäjä ottaisi käyttöön uusia riidanratkaisumalleja vähäisiä vaateita koskevan menettelyn esiasteena. Käytännön kokemukset ovat lisäksi osoittaneet, että sellaiset riidanratkaisumallit, jotka ovat pakollisia tietyssä menettelyssä, eivät välttämättä lyhennä menettelyn kestoa. Sen vuoksi niiden tulisi säilyä vapaaehtoisina.

4.1.9. Menettelyä koskevien sääntöjen lieventäminen voi yksinkertaistaa vähäisiä vaateita koskevaa menettelyä. Näytön kokoamisen helpottamista voitaisiin harkita. Tällaista kehitystä koskevat epäilyt voivat lieventyä, jos unionin lainsäätäjä tekee vähäisiä vaateita koskevan menettelyn vapaaehtoiseksi, antaa mahdollisuuden siirtää asian myöhemmin tavanomaiseen oikeudenkäyntiin tai varaa mahdollisuuden hakea muutosta vähäisiä vaateita koskevassa menettelyssä annettuun päätökseen kaikin muutoksenhakukeinoin. Kuitenkin menettelyä joustavoitettaessa on aina muistettava, että ei aliteta oikeusvaltion vähimmäisvaatimuksia.

4.1.10. Menettelyn toteuttaminen kirjallisena voi hankaloittaa menettelyä ja pidentää sen kestoa. Se saattaisi toki säästää (rajatylittävissä tapauksissa) osapuolilta matkan tuomioistuimeen, mutta kirjallinen menettely vaikuttaa kyseenalaiselta silloin, kun juuri velallinen ei kykene - kuten asia aivan liian usein on - riittävästi esittämään perusteitaan kirjallisesti. Tuomari voi paljon paremmin täyttää selvitys- ja ohjeidenantovelvollisuutensa puhuessaan henkilökohtaisesti osapuolten kanssa. Sen vuoksi ei tulisi määrätä kirjallista menettelyä pakolliseksi. Toisaalta kun osapuolet siitä sopivat, kirjalliselle menettelylle ei liene mitään estettä.

Tuomio, kulut, muutoksenhakumahdollisuudet (43.-45. kysymys)

4.1.11. Vähäisiä vaateita koskevassa menettelyssä annetun tuomion sisältöä koskevien sääntöjen lieventäminen menettelyn yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi vaikuttaa houkuttelevalta. Mikäli tuomioon voidaan hakea muutosta, sen perustelujen on kuitenkin oltava selvillä, sillä ilman niitä ei voida arvioida tuomiota uudelleen. Tämä pätee riippumatta siitä, hakeeko joku osapuoli tosiasiallisesti muutosta. Jo päätös itsessään edellyttää, että osapuoli voi arvioida muutoksenhaun menestymismahdollisuudet, ja se on mahdollista vain, mikäli hänellä on tiedossaan tuomioistuimen relevantiksi katsoma tosiseikasto ja sen oikeudellinen arviointi.

4.1.12. Unionin lainsäätäjän ei tulisi asettaa määräaikoja menettelyn päättymiselle. Ensinnäkin määräaikaa asetettaessa ei voida ottaa huomioon menettelyjen monimutkaisuutta eri tilanteissa. Toiseksi prosessin viivästymiseen voi olla sellaisia syitä, jotka eivät johdu osapuolista eivätkä tuomioistuimesta. Sen sijaan voidaan harkita määräajan asettamista tuomion antamiselle. Vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta velvoittaa osapuolet ja tuomioistuin yleisesti käsittelemään asia joutuisasti. Ei sovi kuitenkaan kuvitella, että tällaisen säännön vaikutus olisi juuri muuta kuin periaatteellinen kehotus, mikäli velvoitteen rikkomista ei sanktioida.

4.1.13. Pohdittaessa muutoksenhaun rajoittamista vähäisiä vaateita koskevassa menettelyssä on käsiteltävä erikseen pakollista ja vapaaehtoista menettelyä. Mikäli menettely tehdään pakolliseksi, muutoksenhakua ei tule rajoittaa, koska olisi oikeusvaltioperiaatteen vastaista kieltää osapuolilta lopullisesti joitakin tavanomaisen oikeudenkäynnin prosessioikeudellisia takeita. Tämä pätee erityisesti silloin, kun asian käsittelyä ei ole mahdollista siirtää tavanomaiseen oikeudenkäyntiin. Muutoksenhaku on jätettävä osapuolten vapaaseen harkintaan myös tehtäessä vähäisiä vaateita koskeva menettely vapaaehtoiseksi. Muutoin osapuolet voisivat päätyä tavanomaiseen oikeudenkäyntiin pelkästään tästä syystä. Kulukorvausten rajoittaminen saattaisi estää osapuolia hakemasta tietyn summan alittavia vaateita tässä menettelyssä. Mikäli menettely on vapaaehtoinen, osapuolet voisivat valita tavanomaisen oikeudenkäynnin pelkästään kulukorvausten saamiseksi.

Bryssel 18. kesäkuuta 2003.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Roger Briesch

(1) Komitea on ottanut tämän useasti esiin. Se on antanut hiljattain lausunnon aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi riitauttamattomia vaateita koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanomääräyksen käyttöönotosta" (KOM(2002) 159 lopullinen - 2002/0090 (CNS); EYVL C 85, 8.4.2003, s. 1).

(2) Ks. ETSK:n lausunto vihreästä kirjasta "Kuluttajien oikeudenmukaisesta kohtelusta ja kulutusta koskevien riita-asioiden ratkaisemisesta yhteismarkkinoilla", EYVL C 295, 22.10.1994, s. 1 (ei saatavissa suomeksi) sekä ETSK:n lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa", EYVL C 117, 26.4.2000, s. 6.

(3) Ks. Euroopan parlamentin päätöslauselma aiheesta "Komission tiedonanto - Toimintasuunnitelma kuluttajien oikeussuojakeinoista ja kuluttajariita-asioiden ratkaisemisesta sisämarkkinoilla", KOM(96) 13 lopullinen; EYVL C 362, 2.12.1996, s. 275.

(4) Ks. seuraavat alaviitteet.

(5) Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001, annettu 22 päivänä joulukuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1; komitean lausunto: EYVL C 117, 26.4.2000, s. 6.

(6) Ehdotus neuvosto asetukseksi riitauttamattomia vaateita koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanomääräyksen käyttöönotosta, KOM(2002) 159 lopullinen, annettu 18.4.2002, EYVL C 203 E, 27.8.2002, s. 86, komitean lausunto: EYVL C 85, 8.4.2003, s. 1.

(7) Neuvoston asetus (EY) N:o 1348/2000, annettu 29 päivänä toukokuuta 2000, oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa, EYVL L 160, 30.6.2000, s. 37; komitean lausunto: EYVL C 368, 20.12.1999, s. 47.

(8) Neuvoston asetus (EY) N:o 1206/2001, annettu 28 päivänä toukokuuta 2001, jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa, EYVL L 174, 27.6.2001, s. 1; komitean lausunto: EYVL C 139, 11.5.2001, s. 10.

(9) Komission suositus, annettu 30 päivänä maaliskuuta 1998, tuomioistuinten ulkopuolisiin kuluttajariitoja ratkaiseviin elimiin sovellettavista periaatteista (98/257/EY), EYVL L 115, 17.4.1998, s. 31.

(10) 2001/470/EY: Neuvoston päätös, tehty 28 päivänä toukokuuta 2001, siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta, EYVL L 174, 27.6.2001, s. 25; komitean lausunto: EYVL C 139, 11.5.2002, s. 6.

(11) (Huom. Tiettävästi saatavilla on ainoastaan Internet-toisinto.)

(12) Vihreä kirja sopimussuhteisiin sovellettavasta laista tehdyn vuoden 1980 Rooman yleissopimuksen muuntamisesta yhteisön säädökseksi ja uudistamisesta, KOM(2002) 654 lopullinen.

(13) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan sopimusoikeudesta (2001/C 255/01), EYVL C 255, 13.9.2001, s. 1; komitean lausunto: EYVL C 241, 7.10.2002, s. 1.

(14) EYVL L 61, 10.3.1990, s. 14; komitean lausunto: EYVL C 337, 31.12.1998, s. 1.

(15) EYVL L 95, 21.4.1993, s. 29; komitean lausunto: EYVL C 159, 17.6.1991, s. 34.

(16) Ehdotus neuvoston asetukseksi riitauttamattomia vaateita koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanomääräyksen käyttöönotosta, KOM(2002) 159 lopullinen, 18.4.2002.

(17) Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja vaihtoehtoisista riidanratkaisumenettelyistä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa", EYVL C 85, 8.4.2003.