Komission tiedonanto euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 (2) artiklan toisen alakohdan nojalla Neuvoston 21 päivänä toukokuuta 1999 vahvistamasta yhteisestä kannasta moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvää vastuuvakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin hyväksymiseksi (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) /* SEK/99/1553 lopull. - COD 97/0264 */





KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 (2) artiklan toisen alakohdan nojalla Neuvoston 21 päivänä toukokuuta 1999 vahvistamasta yhteisestä kannasta moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvää vastuuvakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin hyväksymiseksi (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) 1. TAUSTAA * Komissio teki 10. lokakuuta 1997 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (neljäs liikennevakuutusdirektiivi) [1]. Ehdotus lähetettiin parlamentille ja neuvostolle 13. lokakuuta 1997 päivätyllä kirjeellä. [1] EYVL C 343, 13.11.1997, s. 11. * Talous- ja sosiaalikomitea antoi 25. maaliskuuta 1998 pitämässään 353. täysistunnossa direktiiviehdotuksesta myönteisen lausunnon [2] (yksimielisesti) ja ehdotti joitakin muutoksia. [2] EYVL C 157, 25.5.1998, s. 6. * Parlamentti antoi 16. heinäkuuta 1998 pidetyssä täysistunnossa lainsäädäntöpäätöslauselman, johon sisältyy lausunto [3] komission direktiiviehdotuksesta. [3] EYVL C 292, 21.9.1998, s. 123. * Komissio hyväksyi muutetun direktiiviehdotuksen [4] 31. maaliskuuta 1999 parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean lausuntojen perusteella. [4] KOM/99/0147 lopullinen. * Neuvosto hyväksyi tämän tiedonannon aiheena olevan yhteisen kannan 21. toukokuuta 1999 pidetyssä 2180. kokouksessaan. 2. KOMISSION EHDOTUKSEN TARKOITUS * Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on helpottaa vahingonkorvausvaatimusten tekemistä sellaisten henkilöiden kannalta, jotka ovat väliaikaisesti kotijäsenvaltionsa ulkopuolella oleskellessaan ("ulkomaalaiset") kärsineet vahinkoa, josta vastuussa oleva moottoriajoneuvo on rekisteröity muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa vahingonkärsijä asuu. * Uusi direktiivi täyttää lainsäädännöllisen aukon, joka liittyy ns. liikennevakuutusdirektiiveihin (72/166/ETY [5], 84/5/ETY [6], 90/232/ETY [7] ja 90/618/ETY [8] - eli ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen liikennevakuutusdirektiiviin ja ns. moottoriajoneuvopalveluita koskevaan direktiiviin): missään niistä ei näet juuri oteta huomioon niitä vahingonkärsijöitä, jotka väliaikaisesti toisessa jäsenvaltiossa oleskellessaan kärsivät siellä vahinkoa, josta vastuussa oleva ajoneuvo on rekisteröity ja vakuutettu kyseisessä jäsenvaltiossa. Lainsäädännölliseltä kannalta kyseiset vahingonkärsijät kuuluvat nykyisen vihreäkorttijärjestelmän piiriin. Käytännössä heidän on kuitenkin nähtävä paljon vaivaa saadakseen vahingonkorvauksen tai edes perustellun vastauksen korvausvaatimukseensa vahingon aiheuttaneen osapuolen vakuutuksenantajalta. [5] Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24 päivänä huhtikuuta 1972 annettu neuvoston direktiivi 72/166/ETY. [6] Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annettu toinen neuvoston direktiivi 84/5/ETY. [7] Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä toukokuuta 1990 annettu kolmas neuvoston direktiivi 90/232/ETY. [8] Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettujen direktiivin 73/239/ETY ja direktiivin 88/357/ETY muuttamisesta erityisesti moottoriajoneuvojen vastuuvakuutuksen osalta 8 päivänä marraskuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/618/ETY. 3. YHTEISTÄ KANTAA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET 3.1 Yleistä Neuvoston hyväksymä yhteinen kanta sisältää komission alkuperäisen ehdotuksen keskeiset kohdat. Komissio hyväksyy neuvoston esittämät muutokset ja katsoo niiden parantavan säädöstekstin laatua. Yhteisessä kannassa on otettu huomioon lukuisia tarkistuksia, joita parlamentti ehdotti ensimmäisessä käsittelyssään ja jotka komissio sisällytti muutettuun ehdotukseen. Näin ollen yhteinen kanta vastaa olennaisilta osin komission muutettua ehdotusta. Yhdessä kohdassa yhteinen kanta kuitenkin eroaa parlamentin lausunnosta. Kyseessä on parlamentin tarkistus 15, joka olisi huomattavasti laajentanut direktiivin soveltamisalaa koskemaan myös onnettomuuksia, jotka tapahtuvat muussa valtiossa kuin vahingonkärsijän kotijäsenvaltiossa eli myös kolmansissa maissa. Tämä tarkistus, jota komissio ja neuvosto eivät ole hyväksyneet, olisi aiheuttanut monia käytännön ongelmia, vaikka kaikki direktiivissä ehdotettuja järjestelyjä (korvausedustaja, informaatiokeskus ja korvaustoimielin) hallinnoivat osapuolet (vahingonkärsijän kotijäsenvaltio, jäsenvaltio, jossa vahinko tapahtui, sekä vakuutuksenantajan kotijäsenvaltio) sijaitsisivat yhteisön alueella. Tarkistusta ei voida hyväksyä seuraavista käytännön syistä: - Ongelmat liittyvät ensinnäkin sovellettavaan lainsäädäntöön. Koska useimmissa tapauksissa sovelletaan sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jossa onnettomuus sattuu, tämän Euroopan parlamentin ehdottaman tarkistuksen hyväksyminen merkitsisi sitä, ettei enää olisi riittänyt, että korvausedustaja tuntee 15 jäsenvaltion moottoriajoneuvojen vakuutuksia koskevan lainsäädännön perusperiaatteet, vaan että jokaisen tapauksen yhteydessä pitäisi tutkia kyseisen kolmannen maan asiaan liittyvässä lainsäädännössä sovellettavia periaatteita. Tämä vaatisi lisää voimavaroja ja aiheuttaisi lisäkustannuksia vakuutusalalla sekä hidastaisi vahingonkärsijän hakemusten käsittelyä. - Toiseksi ongelmia voisivat aiheuttaa tuomiovallan määrittäminen ja kansallisten tuomioistuinten toimivalta asioiden käsittelyssä, jos tavanomaiset menettelyt eivät riitä vaan joudutaan oikeuskäsittelyyn. Lisäksi neuvosto on tehnyt muutoksia, joiden tarkoituksena on selkeyttää ehdotusta ja lisätä sen johdonmukaisuutta sekä tuoda selväsanaisesti esiin eräitä näkökohtia, jotka sisältyivät alkuperäiseen ehdotukseen vain implisiittisesti. Useimmissa tapauksissa neuvosto on selkeyttänyt tekstiä tai tehnyt siihen vähäisiä muutoksia, jotka noudattavat Euroopan parlamentin tarkistusten ja komission muutetun ehdotuksen linjaa. Komissio hyväksyy kaikki neuvoston tekemät muutokset. Yhteisen kannan tärkeimpiä muutoksia suhteessa alkuperäiseen ja muutettuun ehdotukseen kommentoidaan yksityiskohtaisesti jäljempänä. Niitä muutoksia, jotka vastaavat parlamentin esittämiä tarkistuksia, käsitellään jaksossa 3.2, ja muita neuvoston tekemiä muutoksia jaksossa 3.3. 3.2 Parlamentin tarkistuksiin perustuvat muutokset Yhteisen kannan johdanto-osan 5 ja 6 kappale Tekstiin on lisätty viittaukset vihreäkorttijärjestelmän toimintaan ja puutteisiin parlamentin tarkistusten 1 ja 2 huomioon ottamiseksi. Uusissa johdanto-osan kappaleissa muistutetaan siitä, että vaikka korvausvaateiden käsittelyä varten on olemassa järjestelmä, eräät käytännön ongelmat ovat vielä ratkaisematta. Teksti on täsmälleen sama kuin muutetussa ehdotuksessa. Yhteisen kannan johdanto-osan 7 kappale Tekstiä on paranneltu parlamentin tarkistuksen 3 mukaisesti, ja se on hyvin samanlainen kuin komission muutetussa ehdotuksessa. Yhteisen kannan johdanto-osan 8 kappale Sanamuotoa on paranneltu (ilmaisu "uhri" on korvattu parlamentin tarkistuksen 4 mukaisesti ilmaisulla "vahingonkärsijä" - sama muutos on tehty direktiivin kaikkiin johdanto-osan kappaleisiin ja säännöksiin; viittaus käsitteeseen "vahinko tai vamma"), jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus aiemmin annettujen direktiivien kanssa (direktiivin 72/166/ETY 1 artiklan 2 kohta). Yhteisen kannan johdanto-osan 9 kappale Tekstissä on otettu huomioon parlamentin tarkistus 9. Siinä viitataan selkeästi tarpeeseen luoda mahdollisuus välittömään kanneoikeuteen, jolloin vahingonkärsijän ja vastapuolen vakuutusyhtiön välillä on oikeudellinen yhteys. Yhteisen kannan johdanto-osan 10 ja 11 kappale Tekstissä otetaan huomioon parlamentin tarkistukset 5 ja 6. Siinä viitataan periaatteeseen, jonka mukaan korvausvaatimuksen voi esittää korvausedustajalle, sekä tällaisesta järjestelmästä saataviin etuihin. Teksti on sama kuin muutetussa ehdotuksessa, yhtä kielellistä mukautusta lukuun ottamatta: termi 'vakuutuksenantaja' on korvattu termillä 'vakuutusyritys', jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus muiden vakuutusalan direktiivien kanssa. Sama muutos on tehty direktiivin kaikkiin johdanto-osan kappaleisiin ja säännöksiin. Yhteisen kannan johdanto-osan 12 kappale Tekstissä otetaan huomioon parlamentin tarkistus 7, jossa todetaan, että korvausedustajajärjestelmä ei vaikuta sovellettaviin lakeihin eikä tuomioistuinten toimivaltaan. Yhteisen kannan johdanto-osan 14 kappale Tekstiä on muutettu niin, että siinä otetaan huomioon osa tarkistuksessa 10 ehdotetuista muutoksista (tekstiä on yksinkertaistettu kohdassa, jossa esitetään vaatimus korvausedustajan sisällyttämisestä "yhden toimiluvan" saantiedellytyksiin). Kuvausta korvausedustajan toimivallasta on myös jossain määrin paranneltu. Uudessa tekstissä on säilytetty viittaus korvausedustajan toimintaan vakuutusyhtiön edustajana tuomioistuimissa. Vaikka kansainvälisen yksityisoikeuden nykyiset säännökset oikeudellisen toimivallan määrittämisestä eivät anna vahingonkärsijälle mahdollisuutta nostaa kotijäsenvaltiossaan kannetta korvausedustajaa vastaan, säännökset saattavat muuttua tulevaisuudessa (Brysselin yleissopimusta saatetaan muuttaa). Yhteisen kannan johdanto-osan 17 ja 18 kappale Tekstiä on muutettu niin, että siinä otetaan huomioon tarkistusten 26 ja 27 tavoitteet, joiden mukaan on sovellettava tehostettuja seuraamuksia, jos vakuutuksenantaja ei anna perusteltua vastausta tiettyyn määräaikaan mennessä. Seuraamusten luonne on määritelty; niiden on oltava järjestelmällisiä ja tehokkaita. Seuraamusten sisällön osalta tekstiin on lisätty selvä viittaus taloudellisiin ja hallinnollisiin seuraamuksiin, ja johdanto-osan 17 kappaleeseen on lisätty luettelo erilaisista merkittävistä hallintosanktioista. Johdanto-osan 18 a kappaleessa viitataan myös muihin yksityisoikeuden säännöksiin sisältyviin taloudellisiin seuraamuksiin eli viivästyskorkoihin. Johdanto-osan kappaletta on tarkistettu yhteisen kannan 4 artiklan 4 kohtaan tehtyjen muutosten mukaisesti. Vastaavalla tavalla on menetelty myös komission muutetussa ehdotuksessa (johdanto-osan 10 kappale ja 10 a kappale [uusi]); 3 artiklan 6 kohta). Yhteisen kannan johdanto-osan 19, 20 ja 21 kappale Johdanto-osan 19 kappaleen sanamuotoa on paranneltu, kuten parlamentin tarkistuksessa 12 ehdotetaan. Komission alkuperäisen ja muutetun ehdotuksen johdanto-osan 11 kappale on jaettu kahdeksi uudeksi kappaleeksi (yhteisen kannan johdanto-osan kappaleet 19 ja 20) tekstin ulkoasun ja selkeyden parantamiseksi. Lisäksi johdanto-osan 20 kappaleessa on selvennetty tietojen keräämistä vakuutusturvan päättymisestä, minkä ei tarvitse välttämättä vastata alkuperäisen vakuutussopimuksen voimassaoloaikaa. Lisäksi johdanto-osan 21 kappaleeseen on lisätty viittaus ajoneuvoihin, joille ei tarvitse ottaa liikennevakuutusta (esim. valtion tai puolustusvoimien ajoneuvot). Näin varmistetaan yhdenmukaisuus tarkistetun 5 artiklan 4 kohdan kanssa, johon on lisätty kyseisiä ajoneuvoja koskeva säännös. Yhteisen kannan johdanto-osan 24, 25, 27, 29 ja 30 kappale Kappaleita on muutettu ensinnäkin siten, että niissä otetaan huomioon osa parlamentin tarkistukseen 13 sisältyvistä ehdotuksista. Parlamentin tarkistuksen 13 mukaan vahingonkärsijän asuinvaltion korvaustoimielin voi ratkaista tapaukset, joissa vakuutuksenantajaa ei pystytä selvittämään, jotta toisessa jäsenvaltiossa vahinkoa kärsineen ei tarvitse asioida kuin yhden toimielimen kanssa. Tämä uusi järjestely on kuitenkin vain toisessa jäsenvaltiossa vahinkoa kärsineille tarjottu lisämahdollisuus, minkä vuoksi se ei saa olla ristiriidassa olemassa olevien korvausjärjestelmien kanssa tapauksissa, joissa onnettomuuden on aiheuttanut vakuuttamaton tai tunnistamaton ajoneuvo. Siksi tätä säännöstä onkin täydennetty maininnalla, että voimassa olevien vakuutusdirektiivien säännöksiä on noudatettava: vakuuttamattomiin tai tunnistamattomiin ajoneuvoihin sovelletaan direktiivin 84/5/ETY säännöksiä ja ne kuuluvat takuurahastojen toimivallan piiriin. Tämä merkitsee sitä, että vaikka asiaa käsittelisivätkin aluksi korvaustoimielimet, korvaussummasta vastaa lopulta takuurahasto. Jotta voitaisiin edelleen varmistaa yhdenmukaisuus direktiivin 84/5/ETY kanssa, jossa ei tehdä eroa vakuuttamattomien ja tunnistamattomien ajoneuvojen välillä, säädetään myös, että kun onnettomuuden aiheuttaja on tunnistamaton ajoneuvo, korvausvaatimuksen käsittelee vahingonkärsijän kotijäsenvaltion korvaustoimielin. Johdanto-osan 30 kappaleessa todetaan jälleen selkeästi, että lopullinen vastuu on direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaan takuurahastoilla. Toiseksi johdanto-osan 29 kappaleen sanamuotoa on täydennetty 6 artiklan 2 kohtaan sisällytetyn säännöksen mukaisesti viittauksella sopimukseen, joka korvaustoimielinten on tehtävä takaisinperintään liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä. Yhteisen kannan 1 artikla Sanamuotoa on paranneltu, jotta otetaan ainakin osittain huomioon parlamentin tarkistus 15 ja selvennetään alkuperäisessä ehdotuksessa käytettyä vahingonkärsijän käsitettä. Lisäksi halutaan varmistaa johdonmukaisuus moottoriajoneuvojen vakuutuksista aiemmin annettujen direktiivien kanssa. Yhteisen kannan 4 artiklan 1 kohta - Muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohta Sanamuotoa on paranneltu, jotta voidaan ottaa huomioon osa parlamentin tarkistukseen 17 sisältyvistä ehdotuksista. Yhteiseen kantaan on sisällytetty säännös, jonka mukaan korvausedustaja on nimettävä kaikkiin muihin jäsenvaltioihin kuin siihen, josta vakuutuksenantaja on saanut toimilupansa. Joitakin muutoksia on kuitenkin tehty siihen osaan, jonka mukaan korvausedustajalle on annettava ohjeita ja toimilupa korvausvaatimusten käsittelyyn. Yhteisen kannan 4 artiklan 2 kohta - Muutetun ehdotuksen 3 artiklan 3 kohta Luetteloa niistä henkilöistä, joilta vahingonkärsijä voi vaatia korvausta ja joita vastaan hän voi aloittaa oikeuskäsittelyn, on laajennettu; näin kaikki jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen tarjoamat mahdollisuudet tulevat huomioon otetuiksi. Tämän kohdan viimeinen virke on parlamentin tarkistuksen 25 mukainen. Yhteisen kannan 4 artiklan 3 kohta Ehdotusta on muutettu parlamentin tarkistuksen 21 mukaisesti. Vakuutuksenantajan on otettava vastuu korvausedustajan valinnasta ja arvioitava, onko tällä riittävä ammattipätevyys. Myös tarkistus 18 on otettu huomioon siltä osin, että korvausedustajan on kyettävä käsittelemään tapaus vahingonkärsijän äidinkielellä. Tämä ajatus sisältyi myös muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdan viimeiseen virkkeeseen. Lisäksi tekstiä on huomattavasti selkeytetty korvausedustajan toimivaltuuksien osalta. Uuden sanamuodon mukaan korvausedustaja voi toteuttaa mitä tahansa toimia, joiden tuloksena vaadittu korvaus maksetaan täysimääräisenä, eikä hänen tarvitsee rajoittua edustamaan vakuutuksenantajaa ainoastaan kansallisissa viranomaisissa. Näin voidaan lisäksi välttää kysymys siitä, onko Brysselin yleissopimusta sovellettava vai ei. Yhteiseen kantaan ei ole sisällytetty tarkistuksen 18 ensimmäistä osaa eikä tarkistusta 19, mutta tekstin logiikan mukaan on selvää, että vakuutuksenantaja voi vapaasti valita korvausedustajansa ja että korvausedustaja voi edustaa yhtä tai useampaa vakuutuksenantajaa. Yhteisen kannan 4 artiklan 4 kohta - Muutetun ehdotuksen 3 artiklan 6 kohta Tekstiä on paranneltu, jotta siihen voidaan sisällyttää parlamentin tarkistukset 26 ja 27 ainakin niihin sisältyvän tavoitteen osalta. Tarkistuksilla pyritään ottamaan käyttöön tehostetut rangaistusseuraamukset sen varmistamiseksi, että vahingonkärsijä saa perustellun korvaustarjouksen lyhyen ajan kuluessa. Seuraamusten luonne on määritelty: niiden on oltava järjestelmällisiä ja tehokkaita. Tämä merkitsee sitä, että kansallisilla viranomaisilla on ehdoton velvollisuus soveltaa seuraamuksia: tästä periaatteesta ei ole mahdollista poiketa. Viranomaiset voivat luonnollisesti käyttää harkintaa määrittäessään olosuhteiden perusteella rangaistuksen ankaruutta. Rangaistusseuraamusten sisällön osalta tekstiin on lisätty selkeä viittaus sekä taloudellisiin seuraamuksiin että vastaaviin hallinnollisiin sanktioihin. Johdanto-osan 17 kappaleeseen on lisätty kattava luettelo merkittävistä hallinnollisista sanktioista, jotta taloudellisten ja hallinnollisten seuraamusten "vastaavuus" kävisi paremmin ilmi. Direktiivin 3 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyt taloudelliset seuraamukset, jotka voivat jäsenvaltion oikeuskäytännöstä riippuen olla hallinnollisia sakkoja tai toisinaan myös erityisiä yksityisoikeudellisia seuraamuksia, eroavat maksuviiveistä johtuvista viivästyskoroista, jotka useimmissa jäsenvaltioissa sisältyvät yksityisoikeuden yleisiin säännöksiin. Seuraamusten luonne määritellään, jotta direktiivin säännöksistä tulee tehokkaampia, mutta soveltamiseen liittyvät yksityiskohtaiset säännöt eivät sisälly tekstiin. Nämä kysymykset käsitellään toissijaisuusperiaatteen mukaisesti kansallisen yksityisoikeuden ja hallinnollisten määräysten puitteissa. Direktiivin 4 artiklan 4 kohdan viimeiseen alakohtaan on myös lisätty selkeä viittaus viivästyskorkoihin. Lisäksi 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa todetaan, että vakuutuksenantajan tarjouksen on oltava perusteltu. Toisessa luetelmakohdassa sana "asianmukainen" on niin ikään korvattu sanalla "perusteltu". Uusi sanamuoto vastaa paremmin tavoitetta velvoittaa vakuutuksenantaja antamaan perusteltu vastaus toimistaan tai päätöksestään olla maksamatta korvausta vahingonkärsijälle. Näin on menetelty myös komission muutetun ehdotuksen 3 artiklan 6 kohdassa. Yhteisen kannan 5 artiklan 1 kohta Tekstin sisältö vastaa muutetun ehdotuksen 4 artiklan 1 kohdan tekstiä. Esitystapaa vain on paranneltu. Tekstiin on lisätty viittaus vakuutusturvan voimassaoloaikaan, joka ei useinkaan pääty samaan aikaan kuin itse vakuutussopimuksen voimassaolo. Lisäyksellä otetaan huomioon parlamentin tarkistuksen 29 tavoitteet. Tekstiä on myös muutettu parlamentin tarkistuksen 28 mukaisesti lisäämällä siihen maininta ajoneuvoista, joita ei tarvitse vakuuttaa, kuten esimerkiksi puolustusvoimien ja valtion ajoneuvot. Tekstiin on lisätty 4 ja 5 luetelmakohta, joissa luetellaan poikkeukset direktiivissä 72/166/ETY säädetystä velvollisuudesta ottaa vakuutus moottoriajoneuvon käyttöön liittyvän vastuun varalta. Yhteisen kannan 5 artiklan 3 kohta ja 4 kohta [uusi] - Muutetun ehdotuksen 4 artiklan 3 kohta ja 4 kohta [uusi] Tämän artiklan 3 kohdan esitystapaa on paranneltu parlamentin tarkistukseen 30 sisältyvien ehdotusten mukaisesti. Toisin kuin komission muutettuun ehdotukseen, yhteisen kannan tähän kohtaan ei ole lisätty tarkistuksessa 31 mainittua velvoitetta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että informaatiokeskukset vastaavat viipymättä vahingonkärsijän tietopyyntöihin. Komissio katsoo nyt, että velvoite oli muotoiltu muutetussa ehdotuksessa liian väljästi, koska siinä ei asetettu informaatiokeskuksen vastaamiselle mitään määräaikaa. Yhteisen kannan 6 artiklan 1, 2 ja 3 kohta - Muutetun ehdotuksen 5 artiklan 1, 2 ja 3 kohta Tekstiä on paranneltu ja parlamentin tarkistuksesta 33 on hyväksytty osittain seuraavat kohdat: - 1 kohdassa säädetään erityisesti, että korvaustoimielimen väliintulo ei ole mahdollinen, kun korvauksen määrää koskeva riita-asia on annettu tuomioistuimen käsiteltäväksi. Korvaustoimielimellä ei ole lainkäyttövaltaa. - Ehdotus, jonka mukaan korvaustoimielimet voivat tehdä sopimuksen takaisinperintää koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, on niin ikään hyväksytty. Luetteloa henkilöistä, joille on annettava tieto vahingonkärsijän kotijäsenvaltion korvaustoimielimen aikeista toimia, on laajennettu. Luetteloon on sisällytetty toisaalta vahingonaiheuttaja (tämä saattaa lisätä vakuutuksenantajaan kohdistuvaa painetta) ja toisaalta sen jäsenvaltion korvaustoimielin, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut. Viimeksi mainittu korvaustoimielin osallistuu vakuutuksenantajaa vastaan korvausten perimiseksi aloitettuihin oikeustoimiin. Tekstiin on myös lisätty selvennys, joka koskee jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenantaja maksaa korvauksen. Jotta voidaan kohdistaa painetta velvollisuutensa laiminlyönyttä vakuutuksenantajaa kohtaan, korvausta on ehdottomasti vaadittava siltä toimipisteeltä, joka on todellisuudessa tehnyt sopimuksen. Tämä ei aina välttämättä tarkoita pääkonttoria. Direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 kohdan esimerkin mukaisesti komission tulisi tehdä päätös sen ajankohdan määrittämisestä, jona jäsenvaltioiden korvaustoimielinten välinen sopimus tulee voimaan. Tämä säädös tarvitaan, jotta yksityisoikeudellisesta sopimuksesta tulee täytäntöönpanokelpoinen koko EU:n alueella. Nämä muutokset sisältyivät myös komission muutettuun ehdotukseen. Yhteisen kannan 7 artikla Tuntemattomiksi jäävien vakuutuksenantajien osalta tekstiin on otettu parlamentin tarkistukseen 33 sisältyvä ehdotus, jonka mukaan vahingonkärsijä voi turvautua korvaustoimielinten järjestelmään edellyttäen, että voimassa olevia vakuutusdirektiivejä noudatetaan. Vakuuttamattomiin ja tunnistamattomiin ajoneuvoihin sovelletaan direktiiviä 84/5/ETY, ja ne kuuluvat takuurahastojen toimivallan piiriin. Korvaustoimielimen väliintulo hyväksytään, jotta vahingonkärsijä voi asioiden helpottamiseksi asioida yhden toimipisteen kanssa, mutta lopullinen vastuu on direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaan takuurahastoilla. Toisin kuin tarkistuksessa 34 ehdotetaan, tekstissä on tämän vuoksi säilytetty selkeä viittaus direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa mainittuun järjestelmään. Tällä halutaan selventää, että jos ajoneuvo on tunnistamaton tai vakuuttamaton, korvausvastuu on takuurahastolla eikä tässä direktiiviehdotuksessa tarkoitetulla korvaustoimielimellä. Tämä ehdotus sisältyi myös muutettuun ehdotukseen. Muutetun ehdotuksen 8 a artikla [uusi] Yhteiseen kantaan ei ole otettu tätä artiklaa, jossa komissio oli ottanut osittain huomioon parlamentin tarkistuksen 4. Vaikka komissio ei hyväksynytkään tämän direktiivin soveltamisalan laajentamista kolmansissa maissa sattuneisiin liikenneonnettomuuksiin, se suostui tutkimaan mahdollisuutta laajentaa tässä direktiivissä säädettyjä järjestelyjä kansainvälisellä sopimuksella, jotta kolmansissa maissa tapahtuvien liikenneonnettomuuksien yhteydessä voitaisiin kattaa niiden jäsenvaltiossa asuvien henkilöiden kärsimät vahingot, joiden aiheuttajana on toisessa jäsenvaltiossa vakuutettu ja pääasiallisesti siellä käytettävä ajoneuvo. Ehdotus ei kuitenkaan luonut komissiolle selkeää velvollisuutta toteuttaa erityisiä toimenpiteitä. Pelkkä velvollisuus esittää asiaa koskeva raportti, johon ei liity velvollisuutta toteuttaa käytännön toimenpiteitä, ei muodosta oikeudellisesti sitovaa velvoitetta, joka pitäisi sisällyttää direktiiviin. Komissio voi kuitenkin halutessaan laatia tällaisen raportin ja ennen muuta ottaa parlamentin tähän liittyvän lausunnon huomioon tulevissa lainsäädäntöaloitteissaan. 3.3 Muut muutokset Yhteisen kannan johdanto-osan 13 kappale ja komission alkuperäisen ehdotuksen johdanto-osan 9 kappale Johdanto-osan 13 kappale korvaa komission alkuperäisen ehdotuksen johdanto-osan 9 kappaleen. Tekstiä on paranneltu, jotta siitä kävisivät selvemmin ilmi korvausedustajan täydentävät tehtävät sekä välitön kanneoikeus. Niin ikään pyritään välttämään väärä tulkinta, jonka mukaan korvausedustajalla olisi oikeudellista toimivaltaa vahingonkärsijän kotijäsenvaltiossa, ellei siitä määrätä Brysselin yleissopimuksessa [9] (näin ei ainakaan toistaiseksi ole) tai muussa oikeudellista toimivaltaa koskevassa kansainvälisessä sopimuksessa. [9] Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehty Brysselin yleissopimus. Yhteisen kannan johdanto-osan 15 kappale Tähän johdanto-osan kappaleeseen sisältyy tarkennus, jonka mukaan korvausedustajalla ei ole oikeudellista toimivaltaa vahingonkärsijän kotijäsenvaltiossa eikä korvausedustaja voi vaikuttaa korvausvaatimusta käsiteltäessä sovellettavaan jäsenvaltion lainsäädäntöön. Sama ajatus sisältyi myös komission muutetun ehdotuksen johdanto-osan 12 kappaleeseen. Yhteisen kannan johdanto-osan 16 kappale Tekstiin on tehty korjaus, jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus muiden vakuutusalan direktiivien kanssa: vakuutustoimintaluokat, joita varten korvausedustaja on nimettävä, luetellaan "direktiivin 73/239/ETY liitteen A kohdassa mainitussa vakuutusluokassa 10, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta". Yhteisen kannan johdanto-osan 22 ja 23 kappale Direktiivin sanamuotoa on selvennetty ajoneuvon haltijaa koskevien tietojen toimittamista koskevien velvollisuuksien suhteen: sekä johdanto-osan 22 kappaleeseen että 5 artiklan 4 kohtaan on sisällytetty oikeutetun edun käsite, joka on yleisesti hyväksytty periaate useiden jäsenvaltioiden lainsäädännössä. Johdanto-osan 23 kappaleeseen on lisätty viittaus yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 95/46/EY [10]. Tällä viittauksella varmistetaan yhdenmukaisuus tietosuojaa koskevien säännösten ja komission yleisen politiikan kanssa, koska vakuuttamattoman tai puutteellisesti vakuutetun ajoneuvon ollessa kyseessä on toimitettava henkilötiedot, erityisesti ajoneuvon haltijan tai pääasiallisen käyttäjän nimi ja osoite. Direktiivin 5 artiklaa on täydennetty vastaavasti lisäämällä siihen uusi 5 kohta. Sama ajatus sisältyy myös komission muutettuun ehdotukseen (johdanto-osan 11 b kappale [uusi] ja 11 c kappale [uusi]). [10] EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31. Yhteisen kannan johdanto-osan 26 kappale Tämä johdanto-osan kappale on lisätty muistuttamaan siitä, että korvaustoimielimien verkosto on tarkoitettu täydentäväksi oikeudelliseksi välineeksi, jonka avulla voidaan vahvistaa vahingonkärsijän suojaa. Tarkoituksena ei siis ole muuttaa yksityisoikeuden säännöksiä, jotka saattavat olla eri jäsenvaltioissa erilaiset. Tarvetta turvaverkoston luomiseen ei ole, jos vahingonkärsijä on jo saanut korvauksen siinä vaiheessa kun hänen oikeutensa korvausvaatimuksiin siirtyy muille oikeushenkilöille, joilla ei ole samoja käytännön hankaluuksia kuin luonnollisilla henkilöillä. Yhteisen kannan johdanto-osan 28 kappale Jos korvauksen saaminen on mahdollista kansalliseen lainsäädäntöön sisältyvien muiden oikeudellisten keinojen nojalla, joiden tarkoituksena on antaa kyseisen jäsenvaltion asukkaille lisäturvaa mainitun jäsenvaltion ulkopuolella tapahtuvien liikenneonnettomuuksien yhteydessä, vahingonkärsijä voi käytännössä valita tämän mahdollisuuden ja korvaustoimielimen välillä. Vahingonkärsijän on kuitenkin saatava päättää täysin itsenäisesti, kumman järjestelmän hän valitsee, sillä muussa tapauksessa kansalliset säännökset voisivat mitätöidä korvaustoimielimen aseman. Tämän johdanto-osan kappaleen tarkoitus on estää direktiivin tulkitseminen siten, että korvaustoimielinjärjestelmän tuomaa lisäturvaa supistettaisiin. Yhteisen kannan 1 artikla Direktiivin soveltamisalaan (1 artikla) on tehty huomattava muutos, joka lisää ehdotuksessa esitetyn järjestelmän tehokkuutta. Muutos koskee 3 artiklan soveltamisalan eriyttämistä ehdotuksen 4 ja 6 artiklan soveltamisalaan nähden. Alkuperäisessä ehdotuksessa esitetyt kaksi soveltamisperustetta (liikennevakuutussopimuksen tekeminen ja ajoneuvon rekisteröiminen muualla kuin vahingonkärsijän asuinvaltiossa) on säilytetty 4 ja 6 artiklan soveltamisalan määrittämistä varten. Ensimmäisen edellytyksen osalta on selvää, että jos vakuutuksen antanut vakuutusyhtiö sijaitsee vahingonkärsijän asuinvaltiossa, ehdotuksen taustalla olevaa ongelmaa ei ole, koska vahingonkärsijällä ei käytännössä ole vaikeuksia ottaa yhteyttä vakuutuksenantajaan korvauksen saamiseksi. Jos vahingonkärsijälle ei ilmoiteta vakuutuksenantajan tietoja, hän voi edelleen pyytää niitä informaatiokeskuksien (5 artikla) kautta. Tämän jälkeen hänellä ei kuitenkaan ole enää mahdollisuutta käyttää hyväkseen muita direktiiviehdotuksessa mainittuja elimiä (korvausedustaja, korvaustoimielin). Toisen edellytyksen osalta direktiiviin 90/618/ETY perustuva nykyinen järjestelmä ("vakuutusyrityksen edustaja") on riittävä silloin, kun vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantaja on sijoittunut muualle kuin vahingonkärsijän asuinvaltioon, jossa ajoneuvo kuitenkin on rekisteröity. Tällaisessa tapauksessa ei ole lainsäädännöllistä aukkoa, jossa vahingonkärsijän ja vahingonaiheuttajan vakuutuksenantajan väliltä puuttuisi suora yhteysjärjestelmä: vakuutusyrityksen edustaja voi toimia asianmukaisena välittäjänä vahingon kärsineen ja vakuutuksenantajan välillä. Samaa ajattelutapaa noudatetaan myös 6 artiklassa; korvaustoimielinten perustamisella pyritään korjaamaan 4 artiklan täytäntöönpanoon liittyvät puutteet, jolloin korvaustoimielinten käyttö riippuu korvausedustajajärjestelmän tehokkuudesta ja suorituskyvystä. Välitöntä kanneoikeutta (3 artikla) tulisi soveltaa kaikkiin, jotka ovat kärsineet vahinkoa asuinvaltionsa ulkopuolella riippumatta siitä, mikä on vakuutuksenantajan tai ajoneuvon kotijäsenvaltio. Tämä aiheuttaisi vakavaa eriarvoisuutta niiden henkilöiden välillä, jotka ovat kärsineet toisessa jäsenvaltiossa samantyyppisiä vahinkoja mutta hieman eri olosuhteissa, ja rajoittaisi direktiivin soveltamisalaa huomattavasti ja ilman erityistä syytä. Lisäksi direktiivin 90/618/ETY soveltamisalaan kuuluvien tapausten osalta jäisi lainsäädännöllisiä aukkoja, jos vahingonkärsijälle annettaisiin ainoastaan mahdollisuus saada yhteys vakuutuksenantajaan mutta ei oikeudellista mahdollisuutta saada tältä suoraan korvausta. Yhteisen kannan 7 artiklan soveltamisalaa on laajennettu, jotta se olisi johdonmukainen direktiivin 72/166/ETY 6 ja 7 artiklan kanssa. Kyseisten säännösten mukaan jäsenvaltioiden on tarkistettava, että unionin alueelle tulevilla kolmansien maiden ajoneuvoilla on voimassa oleva vihreä kortti tai rajavakuutustodistus. Tässä alakohdassa on käytetty samaa sanamuotoa kuin muutetussa ehdotuksessa. Yhteisen kannan 2 artikla Tähän artiklaan sisällytetyt määritelmät on pyritty rajoittamaan ainoastaan siihen, mikä on välttämätöntä direktiivin säännösten ymmärtämisen kannalta. Johdonmukaisuuden säilyttämiseksi määritelmät perustuvat aiemmissa liikennevakuutusdirektiiveissä annettuihin määritelmiin. Yhteisen kannan 3 artikla Välittömän kanneoikeuden edunsaajaryhmä vastaa ryhmää, joka määritellään yhteisen kannan 1 artiklassa (soveltamisala). Yhteisen kannan 4 artiklan 1 kohta - Muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohta Tekstiä on yksinkertaistettu jättämällä pois toimilupajärjestelmää koskevia viittauksia, jotka tekivät esityksestä monimutkaisen eivätkä tuoneet siihen olennaista lisäarvoa. Yhteisen kannan 4 artiklan 2 kohta - Muutetun ehdotuksen 3 artiklan 3 kohta Tekstin esitystapaa ja sanamuotoa on paranneltu ja yksinkertaistettu enemmän kuin parlamentin tarkistuksessa 20 ehdotetaan. Yhteisen kannan 4 artiklan 5 kohta Tämän artiklan 4 kohdan tavoitteiden mukaisesti ja parlamentin tarkistuksissa 26 ja 27 vaaditun seuraamusten tehokkuuden varmistamiseksi komissiolle asetetaan lisävelvoite, jonka mukaan sen on laadittava raportti kyseisten seuraamusten tehokkuudesta ja mahdollisesti määritettävä eri jäsenvaltioissa sovellettavien kansallisten seuraamusjärjestelmien vastaavuus asiaa koskevan vertailevan tutkimuksen perusteella. Jos yleiset säännökset, joissa mainitaan vain tärkeimmät edellytykset, joiden täyttyessä jäsenvaltiot voivat määrätä seuraamuksen, eivät johda haluttuun tulokseen, tämä täydentävä säännös velvoittaa komission ehdottamaan uusia, konkreettisempia toimenpiteitä ongelman ratkaisemiseksi. Toissijaisuusperiaatetta ei tällöin tarvitse soveltaa, koska jäsenvaltiot eivät ole käyttäneet harkintavaltaansa asianmukaisella tavalla. Yhteisen kannan 4 artiklan 6 kohta - Muutetun ehdotuksen 3 artiklan 7 kohta Teksti on muotoiltu uudelleen ja sitä on täydennetty sen selventämiseksi, että korvausedustajan toiminta ei merkitse vakuutusyhtiön pää- tai sivutoimisen toimipisteen perustamista aineellisen oikeuden säännöksien (viittaus kolmanteen [11] ja toiseen [12] henkivakuutusdirektiiviin) tai tuomiovallan määrittämisestä annettujen sääntöjen tarkoittamassa merkityksessä (viittaus Brysselin yleissopimuksiin). [11] Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) 18 päivänä kesäkuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/49/ETY. [12] Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta 22 päivänä kesäkuuta 1988 annettu toinen neuvoston direktiivi 88/357/ETY. Yhteisen kannan 5 artiklan 1 kohta Ajoneuvoja koskevien tietojen säilyttämiselle on määrätty enimmäiskesto, jotta voitaisiin välttää tietojärjestelmän ylikuormittuminen. Yhteisen kannan 5 artiklan 2 kohta Vakuutuksenantajan ilmoittamisvelvollisuutta on huomattavasti supistettu siten, että sen on ilmoitettava informaatiokeskukseen ainoastaan sijaintijäsenvaltionsa ulkopuolelle nimettyjä korvausedustajia koskevat tiedot. Informaatiokeskuksiin koottavien muiden tietojen osalta jäsenvaltiot voivat itse päättää, miten ne on parasta koota. Ainoastaan vakuutuksenantajalle yksinomaisena tietolähteenä asetettua ilmoittamisvelvollisuutta on pidetty liian rajoittavana ja myös tehottomana, kun kyseiset tiedot voidaan saada nopeammin ja tehokkaammin muista lähteistä vaadittujen tietojen yhteydessä. Yhteisen kannan 5 artiklan 3 kohta ja 4 kohta [uusi] - Muutetun ehdotuksen 4 artiklan 3 kohta ja 4 kohta [uusi] Jotta teksti olisi johdonmukainen 5 artiklan 1 kohdan sisällön kanssa, on asetettu 7 vuoden määräaika, jonka kuluessa vahingonkärsijällä on oikeus saada käyttöönsä informaatiokeskukseen talletettuja, tiettyä liikennevahinkoa koskevia tietoja. Julkisten elinten tai julkista tehtävää hoitavien yksityisten elinten hallinnoimien tietojen toimittamiseen liittyvät menettelyt vaihtelevat joka tapauksessa jäsenvaltiosta toiseen. Artiklaan on lisätty uusi 4 kohta niitä tapauksia varten, joissa vahingonkärsijä on oikeutettu saamaan enemmän tietoja kuin mitä tarvitaan helpottamaan kanteen nostamista tai korvauksien hakemista korvausedustajan kautta. Vahingonkärsijän on osoitettava oikeutetun edun olemassaolo eli todistettava, että korvaus voidaan saada vain haastamalla vahingosta vastuussa oleva henkilö oikeuteen. Tätä kohtaa on selkeytetty, jotta voidaan ottaa huomioon henkilötietojen (mm. vahingonaiheuttajan nimi ja osoite) käsittelyyn liittyvät tietosuojavaatimukset, ja jotta toisaalta voidaan varmistaa, että vahingonkärsijä saa korvauksen. Oikeutetun edun käsite on yleisesti hyväksytty periaate useiden jäsenvaltioiden hallinto- ja yksityisoikeuden piirissä. Yhteisen kannan 5 artiklan 5 kohta [uusi] - Muutetun ehdotuksen 5 artiklan 5 kohta [uusi] Tähän kohtaan on lisätty säännös, jonka mukaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annettua direktiiviä 95/46/ETY on noudatettava. Yhteisen kannan 6 artiklan 1 kohta Tämän artiklan 1 kohdan loppuun on lisätty uusi alakohta, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat pitää korvaustoimielimeltä saatua korvausta toissijaisena (tai ensisijaisena), jos on olemassa muita järjestelmiä, joiden kautta voi saada korvauksen samasta vahingosta. Tämä vastaa direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan lopussa olevaa vastaavaa säännöstä ja takaa johdonmukaisen lähestymistavan sellaisten elinten suhteen, jotka hoitavat rinnakkaisia tehtäviä erilaisissa tilanteissa (korvaustoimielimet - takuurahastot). Tässä kohdassa myös kielletään jäsenvaltioita asettamasta korvaustoimielimen antaman korvauksen edellytykseksi velvollisuutta hakea korvausta ensin korvausvelvolliselta henkilöltä ennen korvaustoimielimen puoleen kääntymistä. Korvaustoimielimen toiminnalle tulisi asettaa ainoastaan ne ehdot, jotka mainitaan 6 artiklan 1 kohdassa eli se, että korvausedustajaa ei ole tai että vakuutuksenantajalta ei ole saatu perusteltua vastausta. Yhteisen kannan 6 artiklan 2 kohta - Muutetun ehdotuksen 5 artiklan 2 kohta Sijaantulomenettelyä, josta säädetään 6 artiklan 2 kohdassa, on täydennetty. Jäsenvaltiot velvoitetaan tunnustamaan vahingonkärsijän oikeuksien siirtyminen vahingonkärsijän asuinvaltion korvaustoimielimelle ja vastaavasti sen jäsenvaltion korvaustoimielimelle, johon vakuutussopimuksen tehnyt vakuutuksenantaja on sijoittautunut. Yhteisen kannan 7 artikla Neuvoston laatima teksti on täydellisempi ja yksityiskohtaisempi kuin komission ja parlamentin ehdotukset: siinä ei tehdä eroa vakuuttamattomien ja tunnistamattomien ajoneuvojen välillä, minkä ansiosta teksti on täysin johdonmukainen direktiivin 84/5/ETY kanssa. Lisäksi siinä kohdellaan yhdenmukaisesti kaikkia, jotka ovat kärsineet vahingon asuinvaltionsa ulkopuolella. Yhteisen kannan 8 artikla Tämä artikla vastaa täysin muutetun ehdotuksen 3 artiklan 2 kohtaa. Tämä kohta on erotettu korvausedustajaa koskevasta 4 artiklasta metodologisista syistä ja lainsäädäntötekniikan sääntöjen vuoksi, koska siinä muutetaan aiempia vakuutusdirektiivejä. Yhteisen kannan 9 artikla Tämän artiklan tarkoituksena on täyttää direktiivin 90/618/ETY mahdollisesti jättämät aukot tai korjata sen puutteellinen soveltaminen. "Vakuutusyrityksen edustajien" nimeämistä valvova järjestelmä on näet kyseisessä direktiivissä väljempi kuin tässä ehdotuksessa. Komissiolle on kymmenen viime vuoden kuluessa ilmoitettu useista tapauksista, joissa vakuutuksenantaja ei ole nimennyt edustajaa, minkä vuoksi ongelmaan oli löydettävä pikainen ratkaisu. Lisäämällä korvausedustajajärjestelmään mahdollisuus toimia tapauksissa, joissa vakuutuksenantaja ei ole täyttänyt direktiivin 90/618/ETY mukaisia velvollisuuksiaan, siitä voidaan saada asianmukainen keino paikata direktiivillä 90/618/ETY säädetyn edustusjärjestelmän puutteita. 4. PÄÄTELMÄ Komissio katsoo, että yhteinen kanta sisältää komission ehdotuksen keskeiset kohdat sekä ne Euroopan parlamentin tarkistukset, jotka komissio hyväksyi ja sisällytti muutettuun ehdotukseensa. Komissio voi kannattaa täysin tätä yhteistä kantaa.