EU:n talousarviossa on jo kattava valikoima välineitä, joilla voidaan saada aikaan merkittäviä vaikutuksia. Näitä ovat muun muassa avustukset ja erilaiset rahoitusvälineet. Tästä huolimatta EU:n talousarvio on melko pieni. EU:n talousarvion loppusumma on noin 1 prosentti suhteessa EU:n yhteenlaskettuun bruttokansantuloon. EU:n talousarvio on näin kansallisiin talousarvioihin verrattuna pieni, ja sen käyttöä rajoittaa lisäksi vaatimus, jonka mukaan sen on oltava vuosittain tasapainossa. EU:n välineillä on kuitenkin merkittävä strateginen ja taloudellinen vaikutus useissa jäsenvaltioissa ja useilla aloilla. Tällä hetkellä EU:n talousarvion tuottamat vaikutukset saadaan aikaan lähinnä talouden toimijoille ja viranomaisille tarkoitetuilla avustuksilla, joita EU:n toimielimet myöntävät joko suoraan tai yhdessä jäsenvaltioiden kanssa. Joissakin jäsenvaltioissa yli puolet kaikista julkisista investoinneista on viime vuosina rahoitettu Euroopan rakenne- ja investointirahastoista saaduilla varoilla, jotka ovat näin merkittävällä tavalla tukeneet Euroopan alueita ja maita niiden kuroessa kiinni kehityseroja taloudessa ja sosiaalialalla. Koska EU:n talousarviosta myönnettävä tuki on monivuotista, se on osaltaan auttanut vakaannuttamaan julkisten investointien määrää pidemmällä aikavälillä. Lisäksi EU:n talousarviosta myönnettävällä tuella voi olla vakauttava vaikutus talousvaikeuksien aikana, kuten Kreikan talouteen ohjattu tuki osoittaa. Käytettävissä on lisäksi useita EU:n tason välineitä, joilla voidaan lieventää talouden häiriöiden vaikutuksia kansallisella tai paikallisella tasolla, joskin näitä välineitä varten varatut resurssit ovat rajalliset.

Talous- ja rahaliiton syventämisestä hyötyy sekä euroalue että koko EU. Nykyistä tiiviimmin yhdentynyt ja tuloksekkaammin toimiva euroalue lisäisi vakautta ja vaurautta kaikkialla EU:ssa. Samalla varmistettaisiin, että Euroopalla on talouden alalla vankka asema maailmassa. Tässä tiedonannossa esitetyillä uusilla talousarviovälineillä on tarkoitus vastata eräisiin euroalueen jäsenvaltioiden ja euroalueeseen liittymistä valmistelevien jäsenvaltioiden erityistarpeisiin siten, että samalla otetaan huomioon niiden laajemmat tarpeet ja pyrkimykset EU:n jäsenvaltioina. Ehdotuksissa pyritään samalla nykyisten ja tulevien välineiden mahdollisimman suureen synergiaan. Komissio esittää uudet välineet toukokuussa 2018 osana vuoden 2020 jälkeen sovellettavaa EU:n monivuotista rahoituskehystä koskevia ehdotuksiaan.

Lähde: Euroopan komissio. ERVM: Euroopan rahoituksenvakautusmekanismi.

EU:n talousarviolla on aina tuettu ylöspäin suuntautuvaa taloudellista ja sosiaalista lähentymistä, ja lainanantoon käytettävissä olevia EU:n tason resursseja on viime aikoina lisätty, jotta on pystytty puuttumaan ääritilanteisiin. Makrotalouden vakauttaminen ei kuitenkaan ole tähän asti ollut EU:n talousarvion nimenomaisena tavoitteena. Kriisivuosista saatu kokemus on kuitenkin osoittanut, että EU:n rahoitusjärjestelmän rakenne ja kattavuus eivät vielä täysin vastaa talous- ja rahaliiton erityistarpeita. Tämä pätee sekä euroalueen jäsenvaltioihin että euroalueeseen liittymistä valmisteleviin jäsenvaltioihin.

Näihin haasteisiin ei välttämättä tarvitse ensi tilassa vastata rahoituksen keinoin. Sääntely- ja politiikkakehystä on jo parannettu merkittävästi sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla. Tämän kehityksen olisi jatkuttava. Tänään esitetty aloitepaketti sisältää tulevaa työtä koskevan etenemissuunnitelman

Kuluneiden vuosien kokemusten perusteella voidaan kuitenkin erottaa kolme toisiinsa yhteydessä olevaa selkeää haastetta, joihin EU:n rahoituksella olisi vastattava nykyistä paremmin.

1) Jäsenvaltioissa toteutettavia rakenneuudistuksia olisi edistettävä ja tuettava, jotta talouden rakenteiden sopeutumiskykyä ja talouden tulosten lähentymistä voitaisiin lisätä. Tämä koskee paitsi yhteistä rahaa käyttäviä jäsenvaltioita myös euroalueeseen liittymistä valmistelevia jäsenvaltioita, koska sopeutumiskykyiset rakenteet ovat ratkaisevan tärkeitä sille, että euroalueen toimintaan osallistuminen sujuu ongelmitta. Kriisivuodet ovat osoittaneet selkeästi sen, miten tärkeää on, että talouden ja yhteiskunnan rakenteet ovat nykyaikaisia ja pystyvät nopeasti reagoimaan häiriöihin, jotta vältetään taloudellisen tai sosiaalisen ahdingon lisääntyminen. Häiriöillä on ollut merkittävä vaikutus talouden tuotokseen, työttömyyteen, investointeihin ja pankkien pelastamisen tarpeeseen. Tämä vaikutus on tietyissä osissa Eurooppaa ollut keskimääräistä vakavampi. Vasta nyt – kun kriisin puhkeamisesta on kulunut lähes kymmenen vuotta – on näkyvissä merkkejä siitä, että elintasot ovat jälleen alkaneet lähentyä ja että kyseessä on pitkäaikainen kehityssuuntaus.

2) Euroalueen jäsenvaltioita olisi tuettava, jotta ne pystyisivät paremmin vastaamaan nopeasti muuttuviin taloudellisiin olosuhteisiin ja vakauttamaan taloutensa tilanteessa, jossa siihen kohdistuu laajoja epäsymmetrisiä häiriöitä. Koska euroalueella noudatetaan kaikkialla samaa rahapolitiikkaa, siihen kuuluvien jäsenvaltioiden käytettävissä ei enää ole samoja makrotalouspolitiikan välineitä kuin aikaisemmin. Jokainen euroalueen maa on erilainen, ja talouden koolla ja rakenteella on merkitystä sille, miten todennäköistä maan altistuminen häiriöille on. Kriisi toi selvästi esiin puutteet niissä keinoissa, joiden avulla euroalueen yksittäiset jäsenvaltiot voivat vaimentaa laajojen epäsymmetristen häiriöiden vaikutusta. Puutteiden seurauksena jotkin näistä jäsenvaltioista eivät enää saaneet valtion tarvitsemaa rahoitusta markkinoilta. Tämä johti useissa tapauksissa pitkittyneeseen taantumaan ja muihin jäsenvaltioihin kohdistuneisiin kielteisiin heijastusvaikutuksiin.

3) Valtion velan ja pankkien tilanteen välinen yhteys olisi katkaistava. Samalla olisi vähennettävä järjestelmäriskejä ja lisättävä yhteisiä resursseja, joilla voidaan vastata mahdolliseen laajamittaiseen pankkien kaatumiseen, sekä estettävä kriisien leviäminen. Yhteistä kriisinratkaisurahastoa tukevasta varautumisjärjestelystä sovittiin periaatteen tasolla jo vuonna 2013. Järjestelyllä on tarkoitus lisätä yhteisen kriisinratkaisurahaston resursseja, joilla tuetaan pankkien kriisinratkaisua. Varautumisjärjestelyn on tarkoitus toimia viimeisenä keinona. Sitä tarvitaan myös luottamuksen lisäämiseksi Euroopan pankkijärjestelmään.



Edellä esitetyn perusteella on mahdollista kehittää yhteisiä EU:n tason talousarviovälineitä, joilla voidaan osaltaan tukea euroalueen vakautta ja joista on hyötyä myös koko EU:n tasolla. Nämä välineet on suunniteltava siten, että ne ovat kaikilta osin synergiassa unionin laajempaan kehykseen sisältyvien talousarviovälineiden kanssa. Näin varmistetaan, että ne ovat toimivia ja tuloksekkaita ja että niillä saadaan veronmaksajien rahoille mahdollisimman paljon vastinetta. EU:n rahoitusjärjestelmän nykyaikaistaminen, jota koskevia ehdotuksia komission on tarkoitus esittää toukokuussa 2018, tarjoaa EU:lle ja euroalueelle ainutlaatuisen tilaisuuden ottaa käyttöön tarvitsemansa välineet.

3.NYKYAIKAISTETTU JA TULEVAISUUTEEN SUUNTAUTUVA EU:N RAHOITUSJÄRJESTELMÄ

EU:n rahoituksen tulevaisuutta koskevassa pohdinta-asiakirjassa luotiin pohjaa nykyaikaiselle ja tulevaisuuteen suuntautuvalle vuoden 2020 jälkeiselle EU:n rahoitusjärjestelmälle. Puheenjohtaja Junckerin unionin tilasta pitämän puheen mukaisesti tässä tiedonannossa käsitellään tarkemmin seuraavia neljää järjestelyä.

·Tässä tiedonannossa esitetään uusi järjestely, jolla on tarkoitus tukea talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä määritettyjä kansallisia uudistuksia. Järjestely perustuu sekä talousarviosta myönnettävään tukeen että tekniseen tukeen. Ensimmäisessä vaiheessa vuosina 2018–2020 komissio ehdottaa kohdennettuja muutoksia Euroopan rakenne- ja investointirahastoihin sovellettavaan yhteisiä säännöksiä koskevaan asetukseen sekä lisämäärärahoja nykyiselle rakenneuudistusten tukiohjelmalle. Vuoden 2020 jälkeen sovellettavaa monivuotista rahoituskehystä varten komissio aikoo esittää uutta, uudistusten toteuttamisen tukivälinettä, josta myönnetään rahoitustukea jäsenvaltioille niiden antamien sitoumusten mukaisten uudistusten toteuttamiseksi. Lisäksi komissio esittää, että teknistä tukea lisätään vuoden 2020 jälkeisellä rahoituskaudella. Se hyödyntää tässä yhteydessä rakenneuudistusten tukiohjelmasta saatuja kokemuksia.

·Tässä tiedonannossa esitetään erityisen lähentymisvälineen perustamista sellaisia jäsenvaltioita varten, jotka valmistelevat liittymistä euroalueeseen. Komissio esittää, että vuosina 2018–2020 otetaan käyttöön erityinen menettely osana rakenneuudistusten tukiohjelmaa. Vuoden 2020 jälkeistä rahoituskautta varten tämä menettely olisi korvattava erityisellä lähentymisen tukivälineellä. Uudistusten painopisteistä keskustellaan ja niitä seurataan talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä.

·Tässä tiedonannossa esitetään pankkiunionin varautumisjärjestelyn tärkeimmät ominaispiirteet. Varautumisjärjestely muodostuu luottojärjestelystä tai takauksista, jotka myönnetään Euroopan vakausmekanismin / Euroopan valuuttarahaston kautta suoraan yhteiselle kriisinratkaisurahastolle.

·Tässä tiedonannossa esitellään eräitä vakautusjärjestelyn käyttöönottoon liittyviä keskeisiä piirteitä. Vakautusjärjestelyllä on tarkoitus varmistaa investointien säilyminen tilanteessa, jossa talouteen kohdistuu laajoja epäsymmetrisiä häiriöitä. Vakautusjärjestely on suunniteltu euroalueen jäsenvaltioita varten, mutta se olisi ulotettava myös muihin EU:n jäsenvaltioihin. Järjestelyn kattavuus olisi otettava huomioon sen rahoituksen suunnittelussa.

Edellä mainittuja järjestelyjä käsitellään tarkemmin seuraavissa jaksoissa. Ensin olisi kuitenkin tarkasteltava eräitä yleisperiaatteita.

·Vaikka joillakin näistä järjestelyistä on tarkoitus vastata euroalueen jäsenvaltioiden erityistarpeisiin ja joillakin taas euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden erityistarpeisiin, ne kaikki perustuvat yhteiseen EU:n tason lähestymistapaan ja laajempaa EU:n tason kehystä koskevaan visioon. Näiden uusien välineiden suunnittelun on perustuttava selkeään kokonaiskuvaan EU:n rahoituksen nykyisestä ja tulevasta järjestelmästä. Näin voidaan lisätä kaikkien toimijoiden ja rahoitusvälineiden välistä synergiaa, välttää päällekkäisyyksiä ja viime kädessä varmistaa, että jokaiselle yhdessä käytetylle eurolle saadaan entistä suurempi tuotto. Tämä on entistäkin tärkeämpää siksi, että euroalueen jäsenvaltioiden ja sen ulkopuolisten jäsenvaltioiden tulevaisuudennäkymät ovat tiivisti sidoksissa toisiinsa ja näiden kahden maaryhmän välinen jako menettää jatkuvasti merkitystään, kuten tänään esitetyssä aloitepaketissa toistuvasti todetaan.

·Vaikka tässä tiedonannossa käsitellään jäljempänä lähinnä EU:n rahoituksen menopuolta, myös omien varojen järjestelmän nykyaikaistamisella voitaisiin osaltaan tukea euroaluetta tulevaisuudessa. Esimerkiksi EU:n talousarvion tulopuolella tuetaan jo nyt jossain määrin talouden vakauttamista, etenkin bruttokansantuloon perustuvilla omilla varoilla. Näiden varojen osuus on lähes 75 prosenttia kaikista omista varoista, ja ne määritetään suhteessa kunkin jäsenvaltion talouden tuotokseen. Myös EU:n talousarvion tulopuolella olisi sen vuoksi harkittava parannusten toteuttamista samaan tapaan kuin niitä on ajan mittaan toteutettu menopuolella. Omia varoja käsittelevä korkean tason ryhmä onkin jo määrittänyt mahdollisia uusia tulolähteitä. Näitä seikkoja ei käsitellä tässä tiedonannossa tarkemmin, mutta niitä tarkastellaan suunniteltaessa vuoden 2020 jälkeen sovellettavaa monivuotista rahoituskehystä. Tulopuolen parannuksilla voidaan täydentää jäljempänä esitettyjä välineitä.

·Edellä kuvattujen järjestelyjen olisi oltava tiivisti yhteydessä talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson politiikkakehykseen, joka sisältää myös vakaus- ja kasvusopimuksen. Talouspolitiikan eurooppalainen ohjausjakso on tärkein jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen koordinointiväline EU:n tasolla. Sen puitteissa jäsenvaltiot voivat keskustella talouteen, yhteiskuntaan ja julkiseen talouteen liittyvistä ensisijaisista tavoitteistaan ja seurata vuoden aikana säännöllisin väliajoin, miten niiden saavuttamisessa on edistytty. Talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä sovellettavilla vakaus- ja kasvusopimuksella ja makrotalouden epätasapainoa koskevalla menettelyllä varmistetaan, että julkinen talous on jäsenvaltioissa terveellä pohjalla, ja ehkäistään riski epätasapainotiloista. Lisäksi Euroopan rakenne- ja investointirahastojen painopisteet on ennakkoehtojen ja makrotaloudellisten ehtojen käyttöönoton myötä kytketty entistä läheisemmin talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson painopisteisiin. Nykyinen komissio on myös hyödyntänyt tehokkaasti vakaus- ja kasvusopimuksen nykyisten sääntöjen tarjoamaa joustavuutta ja näin vahvistanut investointien, rakenneuudistusten ja vastuullisen finanssipolitiikan välistä yhteyttä siten, että se on samalla ottanut entistä paremmin huomioon jäsenvaltioiden kulloisetkin taloussuhdanteet. On olennaisen tärkeää, että kaikkien näiden välineiden vaikutuksia lisätään ja niiden käyttöä johdonmukaistetaan myös jatkossa.