KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE kertomus komission päätösten 2009/3067 ja 2010/6050 mukaisen, Suomen ja Ruotsin pohjoisten alueiden maataloutta koskevan pitkäaikaisten kansallisten tukien järjestelmän soveltamisesta vuosina 2006–2010 /* COM/2012/0358 final */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE kertomus komission päätösten 2009/3067 ja 2010/6050 mukaisen, Suomen ja Ruotsin pohjoisten alueiden maataloutta koskevan pitkäaikaisten kansallisten tukien järjestelmän soveltamisesta vuosina 2006–2010 SISÄLLYSLUETTELO 1........... JOHDANTO................................................................................................................. 3 2........... POHJOISEN TUEN YLEISET PERIAATTEET........................................................... 3 2.1........ Tuen tavoitteet................................................................................................................ 3 2.2........ Komission luvat.............................................................................................................. 3 2.3........ Tuen piiriin kuuluvat alueet.............................................................................................. 4 2.4........ Suhde tuotantoon............................................................................................................ 4 3........... POHJOISEN TUEN JÄRJESTELMÄN VIIMEAIKAINEN KEHITYS....................... 5 3.1........ Tukijärjestelmän arviointi................................................................................................. 5 3.2........ Tukijärjestelmien uudistus................................................................................................ 5 4........... POHJOINEN TUKI SUOMESSA 2006–2010............................................................. 6 4.1........ Myönnetyt luvat.............................................................................................................. 6 4.2........ Maksettu tuki................................................................................................................. 7 4.3........ Tuotantomäärät pohjoisen tuen alueella............................................................................ 8 4.4........ Maatalouselinkeinon kehittyminen pohjoisen tuen alueella............................................... 10 5........... Pohjoinen tuki Ruotsissa 2006–2010........................................................... 11 5.1........ Myönnetyt luvat............................................................................................................ 11 5.2........ Maksettu tuki............................................................................................................... 11 5.3........ Tuotantomäärät tukialueella........................................................................................... 12 5.4........ Maatalouselinkeinon kehittyminen tukialueella................................................................ 13 6........... Päätelmät............................................................................................................. 14 6.1........ Suomi........................................................................................................................... 14 6.2........ Ruotsi........................................................................................................................... 14 1. JOHDANTO Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymissopimuksen[1] 142 artiklan mukaisesti komissio on antanut Suomelle ja Ruotsille luvan myöntää pitkäaikaisia kansallisia tukia pohjoisten alueiden maataloudelle sen säilyttämiseksi. Tätä tukea kutsutaan pohjoiseksi tueksi, jäljempänä ’tuki’. Tämä kertomus toimitetaan neuvostolle noudattaen liittymissopimuksen 143 artiklan raportointivaatimusta, jonka mukaan komissio toimittaa joka viides vuosi kertomuksen myönnetyistä luvista ja kyseisten lupien nojalla myönnettyjen tukien tuloksista. Edelliset kertomukset laadittiin vuosina 1996, 2002[2] ja 2007[3]. 2. POHJOISEN TUEN YLEISET PERIAATTEET 2.1. Tuen tavoitteet Tukea myönnetään erityisesti sellaisen perinteisen alkutuotannon ja jalostuksen ylläpitämiseksi, joka soveltuu luontaisella tavalla asianomaisten alueiden ilmasto-oloihin, maataloustuotteiden tuotannon, kaupan ja jalostuksen rakenteiden parantamiseksi, kyseisten tuotteiden markkinoille saattamisen helpottamiseksi sekä ympäristönsuojelun ja maaseudun säilyttämisen varmistamiseksi. 2.2. Komission luvat Tuki sallitaan Suomen ja Ruotsin osalta tehtävillä erillisillä komission päätöksillä. Perusedellytykset vahvistetaan liittymissopimuksen 142 artiklassa. Myönnetyn tuen kokonaismäärän olisi oltava riittävä maatalouselinkeinon säilymiseen pohjoisilla alueilla, mutta määrä ei saa johtaa siihen, että kokonaistukitaso ylittää tukitason liittymistä edeltäneenä, luvissa määriteltynä viitekautena. Tukea ei myöskään saa sitoa tulevaan tuotantoon eikä se saa johtaa kasvuun verrattuna viitetasoihin. Ensimmäinen Suomea koskeva päätös tehtiin vuonna 1995 (95/196/EY[4]), laadittiin uudelleen päätöksellä 2002/404/EY[5] ja päätöksellä K(2009)3067. Suurin tällä hetkellä sallittu tuki on 358 miljoonaa euroa vuodessa. Ensimmäinen Ruotsia koskeva päätös tehtiin vuonna 1996 (96/228/EY[6]) ja laadittiin uudelleen päätöksellä K(2010)6050. Suurin sallittu vuotuinen tuki on 318,67 miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 35,41 miljoonaa euroa: tässä kertomuksessa käytetty valuuttakurssi on 9,0 Ruotsin kruunua suhteessa euroon). 2.3. Tuen piiriin kuuluvat alueet Tukijärjestelmän piiriin kuuluvat alueet määritellään asiaa koskevissa päätöksissä, ja ne sijaitsevat 62. leveyspiirin pohjoispuolella. Tukialueisiin kuuluu myös eräitä mainitun leveyspiirin eteläpuolisia lähialueita, joilla vallitsevat vastaavanlaiset maatalouden harjoittamisen erityisen vaikeaksi tekevät ilmasto-olot. Alueiden määrittelyssä huomioon otettavia seikkoja ovat alhainen väestötiheys (enintään 10 asukasta/km2), käytössä olevan maatalousmaan (KMM) osuus kokonaispinta-alasta (alle 10 prosenttia), ihmisravinnoksi tarkoitettujen viljelykasvien viljelyyn käytetyn maatalousmaan osuus KMM:stä (enintään 20 prosenttia) ja ensin mainittujen alueiden ympäröimät kunnat (vaikka ne eivät täyttäisi samoja vaatimuksia). Suomessa nykyinen tukialue kattaa 1 417 140 hehtaaria (ha) käytössä olevaa maatalousmaata (55,5 prosenttia KMM:n kokonaismäärästä) ja Ruotsissa 335 676 hehtaaria käytössä olevaa maatalousmaata (11 prosenttia KMM:n kokonaismäärästä[7]). Kaavio 1: Suomen (C1–C4) ja Ruotsin (1–3) tukialueet. 2.4. Suhde tuotantoon Tuki on rajattu tietyille maatalouden aloille siten, kuin asiaa koskevissa päätöksissä kummankin jäsenvaltion osalta määritellään. Tuen myöntäminen perustuu tuotantoyksiköihin, joko kotieläinyksiköihin (KY) tai hehtaareihin, lukuun ottamatta maidon tuotantoon ja kuljetuksiin myönnettävää tukea, joka myönnetään tuotettujen ja kuljetettujen määrien perusteella. Suomen porotalouden tuki perustuu eläinten määrään. Kuten edellä todetaan, tukea ei saa sitoa tulevaan tuotantoon eikä se saa johtaa tuotannon kasvuun verrattuna viitekauteen. Viitekaudet vahvistetaan kumpaakin jäsenvaltiota koskevassa päätöksessä alakohtaisesti. Suomen maidontuotannon viitemäärää on useaan otteeseen mukautettu vastaamaan yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) kehitystä maitoalalla. Suomen ja Ruotsin tukijärjestelmille vuosina 2009 ja 2010 tehdyssä tarkistuksessa poistettiin kuitenkin YMP:n puitteissa vahvistettujen yksittäisten maitokiintiöiden ja tukimaksujen välinen yhteys. Sen sijaan siinä otettiin käyttöön rajoitus, jonka mukaan alueella ei makseta tällaista tukea sen maitomäärän osalta, johon sovelletaan maitokiintiöjärjestelmän mukaista ylijäämämaksua. 3. POHJOISEN TUEN JÄRJESTELMÄN VIIMEAIKAINEN KEHITYS 3.1. Tukijärjestelmän arviointi Komissio käynnisti yli kymmenen soveltamisvuoden jälkeen tukiohjelman arvioinnin, joka saatiin päätökseen vuonna 2007[8]. Siinä analysoitiin, missä määrin järjestelmän tavoitteet on saavutettu, mitä sivuvaikutuksia sillä mahdollisesti on ollut, ovatko välineet edelleen riittäviä ja perusteltuja ja onko tuki tehokasta, vaikuttavaa ja tarkoituksenmukaista. Arvioinnin tulokset osoittavat, että · tukijärjestelmä on auttanut ylläpitämään maataloustoimintaa, tuotantoa ja maankäyttöä asianomaisilla alueilla; · tukijärjestelmää tarvitaan edelleen, jotta 142 artiklan tavoitteet maatalouselinkeinon säilymisestä näillä alueilla saavutetaan, minkä vuoksi tukijärjestelmä on edelleen tarkoituksenmukainen; · tukijärjestelmää voitaisiin uudistaa (yksinkertaistaa). Arviointiin liittyvien suositusten ja tuotannon kehityksen perusteella molemmat jäsenvaltiot ehdottivat järjestelmiensä tarkistamista. 3.2. Tukijärjestelmien uudistus Päätösten tarkistamisen tavoitteena oli järjestelmien yksinkertaistaminen ja lupien mukauttaminen liittymisasiakirjan tavoitteisiin. Yksinkertaistamisen suhteen voidaan todeta, että vuosina 2009 ja 2010 valmiiksi saaduissa uudelleen laadinnoissa ryhmiteltiin uudelleen eri tuotantoaloja ja täsmennettiin keskimääräiset enimmäistuet Suomen ja Ruotsin koko tukialueiden osalta. Tuki oli aiemmissa päätöksissä eriytetty alueittain ja tuotantoyksiköittäin. Tässä yhteydessä kansalliset viranomaiset valtuutettiin määrittelemään luonnonhaittojen tasoon perustuvat erityisolosuhteet ja yksityiskohtaiset perusteet tukimäärien eriyttämiseksi. Molemmat maat ovat toimittaneet komissiolle luonnonhaittojen vakavuuteen liittyvät objektiiviset perusteet. Tarkasteltaessa lupien mukauttamista liittymisasiakirjan tavoitteisiin voitiin tuotantoa ja maksuvaltuutuksia tutkimalla havaita, että Suomen tukialueella tuotanto oli yleisesti ottaen pysynyt ennallaan, vaikka se olikin jossain määrin siirtynyt kyseisellä alueella etelämmäksi. Joillakin aloilla, erityisesti sika- ja siipikarja-aloilla, tuotanto oli kuitenkin lisääntynyt merkittävästi, osittain tuen ansiosta. Tämä seikka yhdessä muita tukialueen tukia koskevan kehityksen kanssa johti siihen, että suurin Suomelle sallittu vuotuinen tuki aleni 448,59 miljoonasta eurosta 358 miljoonaan euroon. Lisäksi sika- ja siipikarja-aloille myönnetty tuki irrotettiin tuotannosta. Tarkastelussa paljastui lisäksi, että tuotantotasot olivat Ruotsin tukialueella laskeneet erityisesti maitoalalla, joka on tuettavista aloista tärkein. Tämä viittasi siihen, että 142 artiklan tavoitteita maatalouselinkeinon säilymisestä ei ollut saavutettu. Sen vuoksi vuonna 2010 tarkistetussa päätöksessä sallitaan Ruotsin viranomaisten ehdotuksesta tuen keskittäminen jäljellä olevaan tuotantoon kyseisen vähenemisen pysäyttämiseksi. 4. POHJOINEN TUKI SUOMESSA 2006–2010 4.1. Myönnetyt luvat Päätöksellä K(2002)404 Suomelle annettiin viisivuotiskauden alussa lupa maksaa vuosittain tukea, jonka kokonaismäärä on 448,59 miljoonaa euroa. Päätöksessä täsmennettiin osa-alueittain sallitut tuet ja tuotannontekijät (ei esitetty). Päätöksellä K(2009)3067 (muutettu päätöksellä K(2009)9122), jota on sovellettu 1. tammikuuta 2009 alkaen, sallittiin taulukossa 1 esitetty tuki. Maitoa koskevaa säännöstä on sovellettu 1. huhtikuuta 2009 alkaen, ja märehtijöitä, puutarhaviljelyä, kasvintuotantoa ja muita tukia koskevia säännöksiä on sovellettu 1. tammikuuta 2010 alkaen. Taulukko 1: Päätöksen K(2009)3067 mukaisesti sallittu vuotuinen tuki || Sallittu keskimäär. enimmäistuki yksikköä kohti || Yksikkö || Sallittu enimmäistuki (milj. euroa) || Tuotannon-tekijöiden enimmäismäärä 1. MAITO || 10,9 || senttiä/kg || 193,7 || 1 776 765 t[9] 2. Märehtijät || || €/KY || 73,7 || Naudat || 412 || || || 179 160 KY Uuhet ja kutut || 533 || || Hevoset || 277 || || 3. SIAT JA SIIPIKARJA[10] || 266 || €/KY || 37,0 || 4. PUUTARHAVILJELY || || || 25,4 || Kasvihuoneet || 11,3 || €/m2 || || 202,9 ha Puutarhatuotteiden varastointi || 18,5 || €/m3 || || 5. KASVINTUOTANTO || || €/ha || 58,3 || Yleinen hehtaarituki || 37 || || || 881 825 ha Tiettyjen viljakasvien tuki[11] || 145 || || || 62 475 ha Nuorten viljelijöiden tuki || 36 || || || 6. MUU TUKI || || || 14,9 || Porotalous || 36 || €/eläin || || 171 100 eläintä Petojen aiheuttamien porovahinkojen korvaaminen[12] || || || || Maidon ja lihan kuljetustuki || || || || Kotieläintaloudelle välttämättömien palvelujen turvaaminen || || || || Metsämarjojen ja sienten varastointituki || 0,10–0,42 || €/kg || || Muu tuki[13] || || || || Yhteensä || || || 358 || 4.2. Maksettu tuki Pohjoinen tuki Kaudella 2006–2009 maksetun vuotuisen tuen kokonaismäärä oli noin 326 miljoonaa euroa (sallitusta 448,59 miljoonan euron määrästä), ja vuonna 2010 se nousi 338 miljoonaan euroon (sallitusta 358 miljoonan euron määrästä). (Taulukko 2). Taulukko 2: Suomessa maksettu pohjoinen tuki (miljoonaa euroa) Tuettava ala || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 Maito || 159 || 159 || 159 || 159 || 161 Märehtijät || 65 || 66 || 66 || 68 || 71 Siat ja siipikarja || 36 || 35 || 35 || 33 || 32 Puutarhaviljely || 21 || 20 || 21 || 20 || 22 Kasvinviljely || 42 || 43 || 42 || 41 || 42 Muu tuki || 3,5 || 3,7 || 4 || 4,2 || 11 Yhteensä || 326,7 || 326,6 || 326,5 || 325,8 || 338,1 Yhteenvetona voidaan todeta, että Suomessa vuosittain myönnetty pohjoinen tuki noudatti päätöksissä asetettuja enimmäistasoja. Olisi otettava huomioon, että aloilla, joilla kokonaistuotanto ylitti tukikelpoisten tuotannontekijöiden sallitun määrän, sovellettiin tuotannontekijäyksikköön suhteutettua tuen alentamista päätöksessä sallitun enimmäisrahoitusmäärän noudattamiseksi. Pohjoisen tuen alueella maksettu kokonaistuki Pohjoisen tuen alueilla harjoitettavaan maatalouteen myönnetään tukea myös EU:n rahoittamista välineistä, erityisesti YMP:n kahdesta pilarista. Toisen pilarin osalta erityisen tärkeitä tukialueiden maatalousalalle ovat epäsuotuisten alueiden (LFA) tuet ja maatalouden ympäristötoimenpiteet. Päätöksessä 2000/405/EY[14] vahvistettiin tukialueella maksettavan vuotuisen tuen enimmäismääräksi 1 118,9 miljoonaa euroa (vuoden 1993 taso). Taulukko 3 osoittaa, että käytetyn oikeusperustan mukaisesti tukialueella vuosina 2006–2010 maksettu tuki noudatti päätöksessä vahvistettua enimmäismäärää. Taulukko 3: Suomessa maksettu vuotuinen kokonaistuki, EU:n tuki mukaan luettuna (miljoonaa euroa) Maksetun tuen laji || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 Suora tuki, täysin EU:n rahoittama || 350,3 || 278,9 || 281,3 || 283,8 || 278,5 LFA-tuki, kansalliset lisäosat mukaan luettuina || 308,7 || 309,1 || 309,5 || 308,9 || 308,1 Maatalouden ympäristötuki || 164,9 || 153,5 || 162,7 || 164,6 || 167,1 Pohjoinen tuki[15] || 326,7 || 326,6 || 326,5 || 325,8 || 338,1 Yhteensä || 1 150,6[16] || 1 068,1 || 1 080,6 || 1 083,1 || 1 092,6 4.3. Tuotantomäärät pohjoisen tuen alueella Maitoala Tukialueella tuotetaan lähes 80 prosenttia Suomen maidosta. Tämä osuus on pysynyt varsin vakaana viiden vuoden ajan ja kasvanut hieman kyseisen kauden loppua kohden. Tuotanto keskittyy kuitenkin C2-alueelle. Kyseisen viisivuotiskauden aikana maidontuotanto oli suurinta markkinointivuonna 2006/2007 (1 813 tuhatta tonnia) ja pienintä markkinointivuonna 2008/2009 (1 756 tuhatta tonnia). Tuotanto ylitti vahvistetun viitetason kolmena markkinointivuonna: 2006/2007, 2009/2010 ja 2010/2011. Ylijäämä oli markkinointivuonna 2010/2011 1,5 prosentin luokkaa. Kaavio 2: Maidontuotannon kehitys Suomen pohjoisen tuen alueella markkinointivuosina 2006/2007–2010/2011 Märehtijät Vuonna 2009 tarkistetussa tuen hyväksymistä koskevassa päätöksessä nautoja, uuhia, kuttuja ja hevosia koskevat tuotannontekijät ryhmiteltiin yhteen. Tässä ryhmässä todettiin kasvusuuntaus nautakarjatuotannon osalta, kun taas uuhien, kuttujen ja hevosten tuotanto laski hieman. Naudantuotannon määrä vaihteli tukialueella viisivuotiskauden aikana. Vuoden 2010 tuotantotaso oli noin 2 prosenttia alempi kuin vuoden 2006 taso, kun muualla Suomessa se laski 8,8 prosenttia. Emolehmien lukumäärä kasvoi kaikkialla Suomessa, mutta eniten kasvua on ollut C-alueella, 55 prosenttia. Muiden märehtijöiden määrä on pysynyt kaudella 2006–2010 melko vakaana. Märehtijöiden kokonaistuotanto vuonna 2010 oli 173 774 KY, eli edelleen 3 prosenttia alle tuetun tuotannon sallitun enimmäistason. Kaavio 3: Märehtijöiden tuotannon kehitys Suomen pohjoisen tuen alueella kaudella 2006–2010 Siat ja siipikarja Sikojen ja siipikarjan tuotanto oli kasvanut merkittävästi ennen kyseistä viisivuotiskautta ja ylitti useana vuonna viitetason 50–70 prosentilla. Sianlihantuotanto on keskittynyt eteläisimpien tukialueiden viljantuotantoalueille. Vuonna 2006 sianlihantuotanto oli 90,9 miljoonaa kiloa ja jatkoi seuraavina vuosina kasvuaan vuonna 2010 saavutettuun 93,6 miljoonaan kiloon asti. Myös siipikarjantuotanto on keskittynyt eteläisimmille tukialueille. Tuotanto on kaudella 2006–2010 kasvanut lähes keskeytyksettä 34,6 miljoonasta kilosta 40,4 miljoonaan kiloon. Tälle ryhmälle myönnettävä tuki irrotettiin vuodesta 2009 alkaen tuotannosta, ja tukitaso jäädytettiin vuoden 2007 tasolle. Lisäksi päätöksessä säädetään tuotannon ylärajasta niiden tilojen osalta, joille myönnetään vuoden 2007 tasolle vahvistettua tuotannosta irrotettua tukea (139 200 KY). Vuoden 2010 tuotanto oli 135 066 KY eli 97 prosenttia vuoden 2007 tasosta. Puutarhaviljely Puutarhaviljely on Suomessa suppea tuotannonala, jolla toimii pieni määrä kasvihuoneyrityksiä. Sen osuus tuesta on noin 6 prosenttia, ja 72 prosenttia tuotannosta tapahtuu C1-alueella. Puutarhaviljelyn vuosittainen tuotantoala vaihteli viisivuotiskaudella 207 ja 211 hehtaarin välillä eli ylitti hieman 203 hehtaarin suuruisen viitetason (ylitys oli enintään 8 ha tai 4 prosenttia viitetasosta). Kasvinviljely Kasvinviljelyyn myönnettävä pohjoinen tuki käsittää päätöksessä määritellyn mukaisesti yleisen hehtaarituen, nuorten viljelijöiden tuen ja tiettyjen viljelykasvien tuen. Yleisen hehtaarituen suhteen voidaan todeta, että tukialueella tuettu KMM on pysynyt kyseisellä viisivuotiskaudella hyvin vakaana (630 000–650 000 ha), vaikka KMM onkin vähentynyt merkittävästi liittymistä edeltäneeseen viitekauteen verrattuna (30 %). Nuorten viljelijöiden tuen osalta päätöksessä ei ole vahvistettu enimmäistasoa tukikelpoisille tuotannontekijöille, joten vertailua ei voida tehdä. Tiettyjen viljelykasvien tuen osalta todettiin, että tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärä ylittyi tukialueella 60 prosentilla vuonna 2010. Tämä "tiettyjen viljelykasvien" tuotantopiikki johtui markkinatilanteen muutoksesta, joka johti öljysiementen tuotannon kysynnän kasvuun vuonna 2010. Vehnän osuus oli tuotantoalueella 35–34 prosenttia, ja se pysyi vakaana kyseisen viisivuotiskauden ajan. Muu tuki Poronkasvatus pysyi suhteellisen vakaana, ja porojen lukumäärä oli viisivuotiskauden aikana 151 589–154 971. Tämä määrä on 10 prosenttia pienempi kuin päätöksessä vahvistettu tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärä. Muiden tukien muut osat eivät ole suoraan sidoksissa tuotantoon. Tuotantomääristä tehdyt päätelmät Yhteenvetona voidaan todeta, että tuettujen alojen kokonaistuotanto kasvoi tukialueella kyseisellä viisivuotiskaudella, ja tuotanto ylitti tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärän maidon, puutarhaviljelyn ja "tiettyjen viljelykasvien" aloilla. Tuotannon ylitys oli maidon ja puutarhaviljelyn aloilla vähäistä (1–4 prosenttia kauden aikana) mutta "tiettyjen viljelykasvien" alalla vuonna 2010 merkittävää (60 prosenttia). Raportoidun tuotannon ylityksen ei voida katsoa johtuneen yksinomaan tuesta, sillä yksikkökohtaisia tukitasoja alennettiin suhteellisesti aloilla, joilla tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärä ylittyi. 4.4. Maatalouselinkeinon kehittyminen pohjoisen tuen alueella Vuonna 2010 Suomessa oli 62 300 maatilaa, joista 58 prosenttia sijaitsi tukialueella. Tämä merkitsee 9 prosentin vähennystä vuodesta 2006 sekä koko maassa että tukialueella. KMM pysyi samana, samalla kun tilakohtainen hehtaarimäärä kasvoi, mikä viittaa rakennemuutokseen. Tilakoko on pienin pohjoisimmalla tukialueella. Tuotanto on pystytty säilyttämään, vaikka se vaikuttaa haastavammalta pohjoisimmilla alueilla huolimatta niin kotieläin- kuin kasvintuotannon aloille vahvistetuista korkeammista tukitasoista. Tuella on suuri merkitys maatilojen tulonmuodostukseen kyseisellä alueella; se muodostaa lähes kaksi kolmasosaa tilan haltijoiden tuloista. Tilakohtaiset tukimäärät ovat kasvaneet, erityisesti kotieläintuotannon alalla. Syynä tähän on ennen kaikkea rakenteellinen kehitys. Kotieläintuotannon määrä kasvoi pohjoisessa: sen osuus maatalouden myyntituloista oli yli 80 prosenttia. Vuosina 2006–2010 pohjoisen tuen ja tilan nettoarvonlisäyksen (FNVA) suhde vaihteli välillä 0,41–0,52. Tilan nettoarvonlisäys vuosityöyksikköä kohden kasvoi alueella lähes 15 prosenttia vuodesta 2006 vuoteen 2007 mutta aleni jälleen vuoden 2008 jälkeen noustakseen vuonna 2010 tasolle, joka oli 3 prosenttia korkeampi kuin kauden alussa. Väestökato on eräissä tukialueen osissa ollut tarkasteltavana olevalla kaudella yli 4 prosenttia, ja 76 prosenttia alueen kunnista on kokenut väestötappiota verrattuna Etelä-Suomen kuntien 44 prosenttiin. Maatalouden osuus työpaikoista on pohjoisessa yli kolme kertaa suurempi kuin etelässä, ja tämä osuus on pienentynyt vähemmän. Yleisesti ottaen työllisyyden muutos on ollut positiivinen, mutta työpaikkoja syntyy suurimmissa kaupungeissa eikä maaseutualueilla. Tukialueella jatkuneen maataloustuotannon ansiosta on pystytty säilyttämään monia ympäristöpalveluja ja avointa maaseutumaisemaa, joka on kyseisellä seudulla harvinaisuus. Viljelijät ovat sitä mieltä, että viime vuosien suurin muutos heidän liiketoiminnassaan on ollut toiminnan muuttuminen entistä ympäristöystävällisemmäksi. Pohjoisen tuen alueella torjunta-ainepäästöihin ja ilmaan tapahtuviin päästöihin vaikuttavilla toimenpiteillä on hieman koko maata suurempi painoarvo; kaikkein pohjoisimmalla tukialueella monimuotoisuuden ja maiseman säilyttäminen korostuvat voimakkaasti. 5. Pohjoinen tuki Ruotsissa 2006–2010 5.1. Myönnetyt luvat Päätöksellä 96/228/EY (sellaisena kuin se on muutettuna) Ruotsille annettiin viisivuotiskauden alussa lupa maksaa 318,67 miljoonaa Ruotsin kruunua (35,41 miljoonaa euroa) vuodessa. Päätöksessä täsmennettiin myös osa-alueittain sallitut tuet ja tukikelpoiset tuotannontekijät (ei esitetty). Päätöksellä K(2010)6050 Ruotsin sallittiin 1. heinäkuuta 2010 alkaen maksaa tukea taulukon 4 mukaisesti. Taulukko 4: Päätöksen K(2010)6050 mukaisesti sallittu vuotuinen tuki || Keskimäär. enimmäistuki yksikköä kohti[17] || Yksikkö || Kansallinen tuki[18] (milj. SEK vuodessa) || Tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärä 1. Maitoala || || || 295,67 || 450 000 t – Lehmänmaito || 0,73 || SEK/kg – Vuohet[19] || 500 || SEK/eläin – Lehmänmaidon kuljetustuki || 0,039 || SEK/kg 2. Siat ja siipikarja[20] || 1 350 || SEK/KY || 20,97 || 16 532 KY 3. Marjat ja vihannekset || 2 800 || SEK/ha || 2,03 || 750 ha 5.2. Maksettu tuki Pohjoinen tuki Tukena maksetut vuotuiset kokonaismäärät olivat kyseisellä kaudella 263,29–289,89 miljoonaa Ruotsin kruunua (29,25–32,21 miljoonaa euroa) (taulukko 5). Maksettu tuki oli alimmillaan vuonna 2009 mutta kasvoi vuonna 2010 tukijärjestelmän tarkistuksen jälkeen. Taulukko 5: Pohjoinen tuki eri aloilla (miljoonaa Ruotsin kruunua) Tuettava ala || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 Maito || 274,22 || 257,46 || 249,66 || 248,27 || 264,36 Siat ja siipikarja || 14,51 || 14,09 || 12,75 || 13,97 || 14,70 Marjat ja vihannekset || 1,16 || 1,12 || 1,14 || 1,05 || 1,04 Yhteensä || 289,89 || 272,67 || 263,55 || 263,29 || 280,10 Yhteenvetona voidaan todeta, että Ruotsissa vuosittain myönnetty tuki noudatti päätöksissä sallittua tuen enimmäismäärää. Pohjoisen tuen alueella maksettu kokonaistuki Pohjoisen tuen alueilla harjoitettavaan maatalouteen myönnetään tukea myös EU:n rahoittamista välineistä, erityisesti YMP:n kahdesta pilarista (taulukko 6). Toisen pilarin osalta erityisen tärkeitä ovat epäsuotuisten alueiden (LFA) tuet ja maatalouden ympäristötoimenpiteet. Päätöksessä K(2010)6050 ei vahvisteta tukialueelle maksettavan kokonaistuen enimmäismäärää. EU:n myöntämän tuen tasoa on seurattu jälkikäteen vuodesta 2003 alkaen. Taulukko 6: Ruotsissa maksettu tuki, yhteisön tuki mukaan luettuna (miljoonaa Ruotsin kruunua) Tukimuoto || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 Korvaus (LFA) || 299 || 314 || 309 || 302 || 313 Pääasiallinen maatalouden ympäristötuki (avoin ja vaihteleva maaseutumaisema/nurmenviljely) || 270 || 282 || 278 || 276 || 298 Pohjoinen tuki[21] || 290 || 273 || 264 || 263 || 280 Yhteensä || 860 || 869 || 850 || 841 || 891 Yhteenlaskettu kokonaistuki vaihtelee vuodesta toiseen muttei noudata selkeää suuntausta ja on pysynyt samassa suuruusluokassa vuodesta 1997 alkaen. 5.3. Tuotantomäärät tukialueella Maitoala Maidontuotanto laski tukialueella kyseisellä kaudella 11 prosenttia (kaavio 4) verrattuna 8 prosentin laskuun koko maassa. Jyrkimmin maidontuotanto laski eteläisimmällä tukialueella, 20 prosenttia. Maidontuotanto laskee edelleen, ja on liian aikaista tehdä johtopäätöksiä siitä, vaikuttaako tuen myöntämistä koskeva tarkistettu lupa asiaan. Tiedot tuesta, jota on maksettu maidon kuljettamiseen tiloilta ensimmäiselle keräyspaikalle, eivät ole riittävän tarkkoja tullakseen raportoiduiksi. Kaavio 4: Tuettu maidontuotanto (vuohenmaito mukaan luettuna) Ruotsin tukialueella vuosina 2006–2010. Viitetaso on päätöksessä K(2010)6050 vahvistettu tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärä. Siat ja siipikarja Tuotanto pysyi melko vakaana mutta huomattavasti alle tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärän, joka oli 16 532 KY. Tuotanto oli lisäksi vähäisempää kuin edellisellä viisivuotiskaudella, jolloin se oli noin 13 500 KY. Sika- ja siipikarja-aloilla tukea saaneiden kotieläinyksiköiden lukumäärä oli lähes 11 500 eli noin 70 prosenttia enimmäismäärästä. Marjat ja vihannekset Marjojen ja vihannesten tuotantoon käytetty hehtaarimäärä, josta myönnettiin tukea, aleni kauden aikana 414 hehtaarista 376 hehtaariin. Tuotanto on pysytellyt lähellä tätä tasoa viimeisten 10 vuoden ajan ja vastaa vain noin puolta tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärästä. Tuotantomääristä tehdyt päätelmät Maidon tuotantomäärät ovat olleet kyseisen viisivuotiskauden aikana laskussa. Muut kaksi alaa ovat pysyneet suhteellisen vakaina, vaikka tuotanto vaihteleekin vuodesta toiseen. Kaikkien alojen tuotanto alittaa selvästi tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärän. 5.4. Maatalouselinkeinon kehittyminen tukialueella Ruotsin tukialueelle ovat ominaisia alhainen väestötiheys, talouden rajalliset kehitysmahdollisuudet ja heikot edellytykset maatalouden harjoittamiseen. Pellot ovat tyypillisesti pienempiä, enemmän hajallaan ja epäsäännöllisemmän muotoisia kuin Ruotsissa keskimäärin. Tämä nostaa kustannuksia, myös peltojen välisistä etäisyyksistä johtuvia tilojen sisäisiä kuljetuskustannuksia. Maatalouden kokonaistuotannon määrä laski tarkastellulla viisivuotiskaudella 10 prosenttia. Alueen keskeinen maataloustuote on maito, ja maidontuottajien lukumäärä pieneni 1 523:sta 1 056:een. Määrä on laskenut alle puoleen vuoden 2001 määrästä. Tukialueen osuus Ruotsin maidontuottajista on ollut noin 19 prosenttia mutta maidontuotannon 14 prosenttia. Tämä johtuu lehmien tilakohtaisesta keskimäärästä, joka vuonna 2009 oli tukialueella 45,2 ja koko maassa 62,4. Maidontuottajien maatilatulot ovat laskeneet merkittävästi. Teurassikojen tuotanto väheni kauden aikana, ja vuonna 2010 tuottajien lukumäärä oli 67, joista vain muutama toimi tukialueella 1. Emakkotukea saavien maatilojen määrä väheni 74:stä 60:een, vaikka emakoiden lukumäärä lisääntyi. Tämä viittaa rakennemuutokseen. Tukialueella, joka on suurimmalta osaltaan metsän peitossa, maataloustuotannossa oleva maa auttaa pitämään maiseman avoimena, mikä edistää luonnon monimuotoisuutta ja maaseutumaiseman säilymistä. Nurmenviljelyyn käytetty maa-ala väheni kuitenkin viisivuotiskauden aikana 12 prosenttia ja laitumien määrä 40 prosenttia. Tukialueiden maatalouskäytännöille on tyypillistä vähemmän voimaperäinen tuotanto, sillä viljelyalat ovat pääasiassa laidunmaita. Niillä käytetään yleensä vähän torjunta-aineita ja lannoitteita. Ympäristövaikutus on näin ollen vähäisempi kuin maan muissa osissa harjoitetussa maataloudessa. Tukialueen väestökehitys oli kaudella 2000–2009 muuta maata heikompaa, sillä useimpien maaseutualueiden väestö väheni 5,5 prosenttia. Maataloudessa työskentelevien ihmisten lukumäärä väheni tukialueella 15,2 prosenttia vuosina 2000–2008, mutta metsäalalla työllisyys kasvoi. 6. Päätelmät Tässä kertomuksessa selostetaan Suomelle ja Ruotsille vuosina 2006–2010 myönnettyjä pohjoisen tuen lupia ja tuen avulla saatuja tuloksia. Kertomus koottiin jäsenvaltioiden viranomaisten liittymisasiakirjan 143 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimittamien tietojen perusteella. 6.1. Suomi Komissio toteaa Suomen pohjoisen tuen täytäntöönpanon osalta seuraavaa: 1. Komission luvissa sallitun enimmäistuen noudattaminen: maksetun tuen kokonaismäärät ja pohjoisen tuen alueella maksettu kokonaistuki kaudella 2006–2010 noudattivat tuen sallittua enimmäismäärää ja viitetasoja, jotka määritellään komission päätöksissä K(2009)3067 ja 2002/404/EY. 2. Tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärän noudattaminen: tukialueen kokonaistuotanto ylitti tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärän maidon, puutarhaviljelyn ja "tiettyjen viljelykasvien" osalta. Suomi sovelsi tuotannontekijäyksikköön suhteutettua tuen alentamista välttääkseen sallittujen tukien kokonaismäärien ylittymisen. Vaikka tämä järjestelmä varmisti, että maksetun tuen enimmäismääriä koskevaa velvoitetta noudatettiin Suomessa kaikissa tapauksissa, se ei estänyt tuen ulottamista, vaikkakin alennettuna, kaikkeen tuotantoon. 3. Tukijärjestelmän tavoitteiden saavuttaminen: Suomen pohjoinen tuki on yleisesti ottaen edistänyt tuotantotasojen säilyttämistä tukialueella. Koska kokonaistuotanto kuitenkin kasvoi eräillä tuetuilla aloilla ja tuen havaittiin siirtyneen pohjoisen tuen alueella etelämmäksi, järjestelmän täytäntöönpanoa ja tuen eriyttämiseen sovellettavia perusteita olisi seurattava tarkoin. 6.2. Ruotsi Komissio toteaa Ruotsin pohjoisen tuen täytäntöönpanon osalta seuraavaa: 1. Komission luvissa sallitun enimmäistuen noudattaminen: vuosina 2006–2010 maksetun pohjoisen tuen kokonaismäärät noudattivat komission päätöksissä 96/228/EY ja K(2010)6050 hyväksytylle tuelle asetettua enimmäismäärää. 2. Tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärän noudattaminen: tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärää noudatettiin yleisesti kaikilla pohjoista tukea saavilla aloilla. 3. Tukijärjestelmän tavoitteiden saavuttaminen: Ruotsissa maksettu tuki ei ole auttanut pitämään tuotantotasoja ennallaan. Tarkistettu päätös K(2010)6050 saattaa osaltaan auttaa kääntämään tämän suuntauksen päinvastaiseksi, mutta sen vaikutuksista on liian aikaista tehdä johtopäätöksiä. Molempien maiden osalta voidaan todeta, että maataloustuotannon jatkaminen auttaa säilyttämään avointa, hyvin hoidettua maaseutumaisemaa metsävaltaisella pohjoisen tuen alueella. Maiseman pitäminen avoimena edistää luonnon monimuotoisuutta ja parantaa yleistä maaseutumaisemaa. Komissio katsoo kansallisten viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että viranomaiset ovat yleisesti ottaen soveltaneet Suomea koskevia päätöksiä 2002/404/EY ja K(2009)3067 ja Ruotsia koskevia päätöksiä 96/228/EY ja K(2010)6050 tyydyttävällä tavalla. [1] EYVL C 241, 29.8.1994. [2] Suomi: KOM(2002)102, 25.2.2002, Ruotsi: KOM(2002)105, 1.3.2002. [3] Suomi: KOM(2007)459, 31.7.2007, Ruotsi: KOM(2007)416, 31.7.2007. [4] EYVL L 126, 9.6.1995, s. 35. [5] EYVL L 139, 29.5.2002, s. 38. [6] EYVL L 76, 26.3.1996, s. 29. [7] KMM:n määritelmään tehtyjen muutosten vuoksi tämä luku on edellisen kertomuksen lukua pienempi. [8] http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/nordic/index_en.htm [9] Markkinointivuodessa. [10] Tuotannosta irrotettu tuki. Viitemäärä ≤ 139 200 KY. [11] Viljat (paitsi ohra, kaura, seosvilja), öljysiemenet, muut öljykasvit, valkuaiskasvit, kuitukasvit. Sokerijuurikkaat, tärkkelysperunat, omenat alueilla C1, C2, C2-pohjoinen. Avomaanvihannekset alueilla C1–C4. [12] Sallittu enimmäistuki 5 miljoonaa euroa. [13] Koltat, luonnontalous ja porotalous. [14] EYVL L 154, 27.6.2000, s. 23. [15] Vertailutaso 448,59 miljoonaa euroa vuoteen 2008 saakka, 358 miljoonaa euroa 1. tammikuuta 2009 alkaen. [16] Kalenterivuonna 2006 suoraa tukea maksettiin vuosilta 2005 ja 2006. [17] Yksikkötuki voidaan eriyttää alueittain enimmäismäärän rajoissa. [18] Sallittu enimmäistuki: 318,67 miljoonaa Ruotsin kruunua. [19] Maidontuotantoon tarkoitetut vuohet (~ 800 kg maitoa/vuohi/vuosi) [20] 1 muniva kana = 0,01 KY, emakko = 0,33 KY, 1 teurassika = 0,10 KY [21] Viitetaso: 318,67 miljoonaa Ruotsin kruunua.