Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle - Internetin hallinto tästä eteenpäin /* KOM/2009/0277 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 18.6.2009 KOM(2009) 277 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Internetin hallinto tästä eteenpäin KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Internetin hallinto tästä eteenpäin JOHDANTO Internetin hallinnosta on käyty 1990-luvun puolivälistä alkaen kansainvälistä keskustelua, jossa EU on alusta lähtien ollut aktiivisesti mukana määrittelemässä keskeisiä yhteiskuntapoliittisia kysymyksiä, joista olisi keskusteltava EU:n jäsenvaltioiden välillä ja kansainvälisten kumppanimaiden kanssa. Internetin hallinto on yhä ensisijaisen tärkeä yhteiskuntapoliittinen kysymys ottaen huomioon, kuinka internet on mullistanut miljoonien eurooppalaisten elämän ja työympäristöt. EU:n väestö on vain hieman yli 7 prosenttia koko maailman väestöstä, mutta se edustaa lähes 19:ää prosenttia internetin käyttäjistä koko maailmassa[1]. Internetistä on tullut kaikkialla läsnä oleva kaupan, koulutuksen, yhteiskunnallisten palvelujen ja päivittäisen sosiaalisen kanssakäymisen väline. Ihmisten välisten vuorovaikutusten rinnalle on tullut yhä enemmän koneiden välisiä vuorovaikutuksia, niin kutsuttua esineiden internetiä, joka tukee tärkeitä toimintoja myös silloin, kun emme välttämättä ole tietoisia internetin mukanaolosta. INTERNETIN HALLINNON MERKITYS Internetillä on ollut valtava vaikutus yhteiskuntaan viimeksi kuluneiden kahdenkymmenen vuoden aikana. Alun perin pienestä tutkimusverkosta oli jo 1990-luvun puolivälissä muotoutunut todellinen maailmanlaajuinen viestintäalusta. Sen jälkeen hallitukset ovat yhä useammin joutuneet kohtaamaan hyvin moninaisia yhteiskuntapoliittisia haasteita, joita ovat muun muassa keinojen löytäminen sen varmistamiseen, että kunkin maan kansalaiset voivat hyödyntää kaikkia internetin tarjoamia mahdollisuuksia; haitalliseen tai laittomaan sisältöön puuttuminen; asianmukaisten kuluttajansuojatoimenpiteiden toteuttaminen sekä lainkäyttövaltaan liittyvien ongelmien ratkaiseminen globaalistuvassa verkkoympäristössä. Internetiä käytetään nykyään niin paljon ja se on levinnyt niin laajalle erityisesti EU-maiden kaltaisissa kehittyneissä maissa, että siitä on tullut kriittinen resurssi , jonka toimintahäiriöillä voi olla katastrofaalinen vaikutus yhteiskuntaan ja talouteen. Kokonaiset liiketoimintamallit rakentuvat nykyään sille oletukselle, että internet-yhteydet ovat melkeinpä keskeytyksettä saatavilla. Lisäksi monet viranomais- ja finanssipalvelut ovat jo siirtyneet niin laajamittaisesti internetiin, että mikä tahansa merkittävä toimintahäiriö voi haitata vakavasti kansalaisten mahdollisuuksia käyttää keskeisiä palveluja. Näin ollen valtaosalla internetin käyttäjistä EU:ssa on aiheellisia odotuksia siitä, että heidän ”oma internetinsä” on varmatoimintainen . Jos internet-palveluissa on merkittäviä valtakunnallisia häiriöitä, käyttäjät kääntyvät väistämättä omien viranomaistensa puoleen eivätkä internetiä hallinnoivien elinten puoleen, jotka vastaavat näiden resurssien koordinoinnista. INTERNETIN ANSIOT Avoin ja yhteentoimiva arkkitehtuuri Internetin varhainen historia heijastaa sitä, että internet on peräisin tutkimus- ja yliopistopiireistä. Insinöörit ja tutkijat tekivät ensimmäiset päätökset siitä, minkä tunnemme nykyään ”internetin hallintona”. Miljoonien myöhempien internetin käyttäjien eduksi tämä johti avoimeen ja yhteentoimivaan arkkitehtuuriin, jossa tehokkuus ja toimintavarmuus saavutettiin hajauttamalla tietojenkäsittelykykyä verkon laidoille. Mikä tahansa verkko voitiin yhdistää toiseen verkkoon kunhan noudatettiin suhteellisen yksinkertaisia yhteyskäytäntöjä. Tämän ansiosta innovointi oli mahdollista myös yksittäisille käyttäjille ja täysin uusille toimijoille, joilla ei ollut voitettavinaan merkittäviä verkkoon pääsyn esteitä. Maailmanlaajuisen internetin hajautettu luonne on myös keskeinen turvallisuustekijä, koska sen ansiosta ei ole kovin todennäköistä, että paikalliset häiriöt vaikuttavat tietoliikenteeseen laajemminkin. Tämän avoimen ja neutraalin arkkitehtuurin ansiosta monet muutkin toimijat saattoivat hyödyntää internetin luontaista joustavuutta ja tehokkuutta palvelujen tarjontaan ja käyttää sitä omien innovaatioidensa perustana. Yksityisen sektorin johtoasema Internetin siirtyessä tiedemaailmasta laajempaan yhteiskuntaan yksityinen sektori otti erityisen johtoaseman tarjoamalla investointeja, asiantuntemusta ja yrittäjyyttä, joilla vauhditettiin innovointia ja internetin leviämistä nykyiselle tasolle. Juuri yksityinen sektori omistaa suurimman osan kansainvälisestä runkoverkkoinfrastruktuurista ja kansallisista kaapeliverkoista, huolehtii niiden toiminnasta ja tarjoaa erilaisia palveluja, joilla helpotetaan ja hallitaan tietoliikennettä. Monet internetin toiminnan perustana olevista teknisistä säännöistä on laatinut IETF (Internet Engineering Task Force), joka ei sekään ole valtiollinen elin. IP-osoitteita jakavat alueellisella tasolla sellaiset yksityiset elimet kuin RIPE NCC[2], joka kattaa Euroopan alueen[3]. Johtoasemassaan yksityinen sektori luo tärkeitä yhteiskuntapoliittisia tavoitteita, ja tätä johtoasemaa on pidettävä yllä ja tuettava. Monenvälisyyteen perustuva malli Toinen internetin hallintoon liittyvä näkökohta, joka on tähän saakka myötävaikuttanut sen menestymiseen, on ollut sidosryhmäprosessit, joiden avulla on luotu ja kehitetty konsensusta internetin hallintopolitiikasta. Hyvänä esimerkkinä tällaisista sidosryhmäfoorumeista on internetin hallintofoorumi (Internet Governance Forum, IGE). HALLITUSTEN ROOLI JA VASTUUVELVOLLISUUS Koska internetillä on yhä suurempi merkitys koko yhteiskunnalle, hallitusten on osallistuttava entistä aktiivisemmin internetin kehityksen perustana olevaan päätöksentekoon. Merkittävää on myös se, että yleisön asenteet itsesääntelyä kohtaan ovat muuttuneet finanssikriisin myötä. Kun on kyse kriittisistä resursseista, olivatpa ne sitten pankkijärjestelmiä tai internet-infrastruktuuria ja -palveluja, hallituksiin kohdistuu ymmärrettävistä syistä yhä suurempia odotuksia siitä, että ne toimivat aiempaa ennakoivammin yleisen edun hyväksi . Näin ollen hallitukset eivät voi enää jättäytyä tyystin taka-alalle internetin kansainvälisten hallintokäytänteiden kehittämisessä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että hallitusten olisi omaksuttava vahvempi rooli internetin päivittäisen toiminnan hallinnassa tai valvonnassa. Yksityisen sektorin johtava rooli internetin rakentamisessa ja päivittäisessä hallinnassa on nykyisessä muodossaan toiminut hyvin. Kuten edellä on todettu, tämä yksityisen sektorin alullepanijan rooli on säilytettävä . Valtiosta riippumattomien sidosryhmien on kuitenkin tunnustettava, että kaikkialla maailmassa internetin käyttäjät, joista valtaosa ei osallistu internetin hallintofoorumien toimintaan eikä ole muullakaan tavalla edustettuna näillä foorumeilla, odottaa aiheellisesti hallitustensa takaavan, että nykyiset tai tulevat internetin hallintojärjestelyt heijastavat koko yhteiskunnan yleistä etua eivätkä rajoitu yksipuolisiin kaupallisiin tai alueellisiin etuihin. Yksityisen sektorin johtoasema ja tehokas yhteiskuntapolitiikka eivät ole toisiaan pois sulkevia . Vankka ja selkeä yhteiskuntapolitiikka auttaa luomaan ennakoitavissa olevan ja investointeja edistävän toimintaympäristön määrittelemällä yhteiskuntapoliittiset tavoitteet, joita aiotaan tukea, sekä rajat, joita ei saa ylittää. Hallitusten on tällöin voitava tarkastaa, noudatetaanko kyseisiä periaatteita, mikä edellyttää vastuuvelvollisuutta yksityisiltä tahoilta, jotka hoitavat internetin päivittäistä toimintaa. EU:N ROOLI Kuten edellä on jo todettu, EU on alusta alkaen osallistunut aktiivisesti internetin hallinnasta käytyihin kansainvälisiin keskusteluihin. Komissio antoi asiasta ensimmäisen tiedonantonsa vuonna 1998[4], ja Euroopan unionilla oli johtava rooli internetin hallintoa koskevissa neuvotteluissa, joita käytiin vuosina 2003–2005 tietoyhteiskuntahuippukokouksen (WSIS) puitteissa. EU:lla oli myös aktiivinen ja vaikutusvaltainen rooli kansainvälisissä neuvotteluissa, joita käytiin internet-osoitteita ja verkkotunnuksia hallinnoivan ICANN-organisaation[5] perustamisesta 1990-luvun lopussa, sekä tämän organisaation tavoitteiden muotoilussa. Internetin organisaatiosta ja hallinnosta huhtikuussa 2000 annetussa komission tiedonannossa[6] ja 3. lokakuuta 2000 annetussa neuvoston päätöslauselmassa[7] todettiin kuitenkin, että Euroopan unionin verkkotunnusten hallinnolle asettamia tavoitteita ei ollut saavutettu kokonaan muun muassa seuraavien kysymysten osalta: - millä tavoin viranomaiset voivat tasapainoisesti ja tasapuolisesti valvoa tiettyjä ICANNin toimia - yleisiä aluetunnuksia koskevat säännöt, erityisesti tietokantojen omistajuuteen liittyvät kysymykset sekä rekisterin ja rekisterinpitäjien toimintojen erottaminen toisistaan - juuripalvelinjärjestelmän hallinnon siirto Yhdysvaltojen kauppaministeriöltä ICANNille asianmukaisen kansainvälisen viranomaisvalvonnan alaisuudessa. Kaikkia näihin kysymyksiin liittyviä näkökohtia ei ole vieläkään käsitelty tyydyttävästi. On kuitenkin tärkeää muistaa, että aluetunnuksen ”.eu” perustaminen EU:n aloitteesta on ollut suuri menestys, sillä tähän mennessä on rekisteröity jo yli 3 miljoonaa .eu-loppuista verkkotunnusta. KEHITYSNÄKYMÄT EU on poliittisesti aina asettanut etusijalle internetin hallinnon kehittämisnäkökohdat ja digitaalisen jaon kaventamisen. Internetin ensimmäiset miljardi käyttäjää ovat olleet pääasiassa kehittyneistä maista, eikä ole yllättävää, että juuri kehittyneistä maista olevat tahot ovat tehneet suurimman osan ensimmäisistä internetin hallintoa koskevista päätöksistä ja rakenteista. Seuraavat miljardi käyttäjää tulevat kuitenkin pääasiassa kehitysmaista, ja heidän etunsa on otettava huomioon kaikissa internetin hallintojärjestelyissä, jotka tehdään tulevaisuutta varten. INTERNETIN HALLINNON PERIAATTEET Viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden kokemukset ovat osoittaneet sen lähestymistavan kestävyyden, jota EU on tähän saakka suosittanut internetin hallintoon. Komission mielestä EU:n on tulevaisuudessakin painotettava maailmanlaajuisen internetin turvallisuuden ja vakauden tarvetta, ihmisoikeuksien kunnioittamista, sananvapautta, yksityisyyden ja henkilötietojen suojaamista sekä kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta . EU tukee edelleen seuraavia keskeisiä periaatteita, jotka ovat mahdollistaneet internetin menestyksen: - Internetin ydinarkkitehtuurin avoimuus, yhteentoimivuus ja loppukäyttäjälähtöinen end-to-end -luonne on säilytettävä. Tätä neuvosto tähdensi vuonna 2005[8] ja toistamiseen vuonna 2008[9]. - Yksityisen sektorin johtoasema internetin päivittäisessä hallinnassa on säilytettävä, mutta maailmanlaajuisten internet-resurssien koordinoinnista huolehtivien yksityisten tahojen on vastattava toimistaan kansainväliselle yhteisölle. Hallitusten olisi pääasiassa keskityttävä yhteiskuntapoliittisiin periaatekysymyksiin, eikä niiden tulisi puuttua internetin päivittäiseen toimintaan. - Sidosryhmäprosessit tarjoavat edelleen internetin hallinnossa tehokkaan, osallistavan mekanismin, joka edistää maailmanlaajuista yhteistyötä. Näitä prosesseja olisi tuettava enemmän. - Hallitusten ja sidosryhmien on oltava sidosryhmäprosessien yhteydessä läheisessä vuorovaikutuksessa toisiinsa, ja sidosryhmien on hyväksyttävä se, että hallitukset ovat viime kädessä yksin vastuussa yhteiskuntapolitiikan määrittelystä ja toteutuksesta. - Internetin hallintojärjestelyjen on oltava sellaisia, että kaikki tahot voivat niihin osallistua, ja niillä on pyrittävä parantamaan kehitysmaiden osallistumista keskeisillä foorumeilla, joilla tehdään internetin hallintoa koskevia päätöksiä. INTERNET-NIMET JA -OSOITTEET Nimien ja osoitteiden antaminen Nimien ja osoitteiden antamisen koordinointi on keskeinen hallintatoiminto, jota tarvitaan varmistamaan, että maailmanlaajuinen internet toimii asianmukaisesti. Koska maailmanlaajuisen internetin kautta kulkee päivittäin valtavasti liikennettä, on ratkaisevan tärkeää, että yksittäiset laitteet voidaan tunnistaa luotettavasti, jotta IP-paketit päätyvät oikeisiin paikkoihin. Viestintäprosessia helpottaa myös se, että monille tähän tarkoitukseen käytettäville IP-osoitteille annetaan yksilöivä verkkotunnus. Verkkotunnusten suosio on viime vuosina kasvanut entisestään, ja koko maailmassa on nykyään yli 170 miljoonaa verkkotunnusta[10] , jotka on rekisteröity noin 270 aluetunnuksen alaisuuteen. IANA Historiallisista syistä IANAn (Internet Assigned Numbers Authority) toimintoja, jotka liittyvät nimien ja osoitteiden antamiseen, hoidetaan Yhdysvalloissa. Kun internet laajeni ja sai keskeisen aseman taloudellisessa ja yhteiskunnallisessa toiminnassa, Yhdysvaltojen hallitus päätti 1990-luvun lopussa teettää tietyt palvelut yksityisellä voittoa tavoittelemattomalla organisaatiolla ICANNilla[11]. Kansainvälinen yhteisö tarkasteli hiljattain näiden toimintojen nykytilannetta tietoyhteiskuntahuippukokouksessa, jossa sovittiin, että valtioilla on täysivaltainen oikeus päättää internetiä koskevista yhteiskuntapoliittisista kysymyksistä. Lisäksi sovittiin, ettei maiden tulisi osallistua päätöksiin, jotka koskevat toisen maan maantieteellistä aluetunnusta (ccTLD-tunnusta)[12]. ICANN ICANN (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers) perustettiin vuonna 1998 ainutlaatuisena itsesääntelykokeiluna, jonka kunnianhimoisena tavoitteena oli tuoda yhteen kaikki keskeiset sidosryhmät koordinoimaan yhdessä kyseisiä resursseja. EU osallistui aktiivisesti tähän prosessiin ja ilmaisi varauksellisen tukensa Yhdysvaltojen hallituksen aloitteelle. EU:n mukaan näiden keskeisten resurssien koordinointi kuuluu ensisijaisesti yksityiselle sektorille, joka vastaa resurssien päivittäisestä hallinnasta mutta on viime kädessä vastuussa koko kansainväliselle yhteisölle, ja resursseja on hallittava yleisen edun mukaisesti, jotta niiden hallinta hyödyttäisi internetin käyttäjiä koko maailmassa. ICANN on ollut olemassa kymmenen vuotta. Se on tehnyt Yhdysvaltojen hallituksen kanssa useita sopimuksia tavoitteistaan, ja niistä uusimman voimassaolo päättyy syyskuussa 2009. EU:n kannalta tämä on sopiva aika tarkastella ICANNin tähänastisia tuloksia ja yksilöidä, mitkä muutokset voivat olla tarpeen. Yhteishankesopimus (Joint Project Agreement, JPA) Yhdysvaltojen hallitus ilmoitti vuonna 2006, että nykyinen sopimus ICANNin kanssa jäisi viimeiseksi, ja tämä ilmoitus sai yleisesti katsoen myönteisen vastaanoton kansainvälisessä yhteisössä (myös EU:ssa). Toisaalta Yhdysvaltojen hallitus on johdonmukaisesti esittänyt, että se aikoo pitää keskeiset maailmanlaajuiset nimi- ja osoitetoiminnot omassa valvonnassaan. Todennäköisesti tämä merkitsee sitä, että näiden resurssien ”yksipuoliseen valvontaan” liittyvä ongelma jää ratkaisematta. ICANNin kymmenen ensimmäisen vuoden saavutukset Kymmenen vuoden kokemukset ICANNin tähänastisesta toiminnasta ovat eittämättä antaneet runsaasti analysoitavaa. Aluksi on todettava, että verkkotunnusjärjestelmä on näinä vuosina pysynyt vakaana. Tämä on keskeinen tavoite, jonka ICANN ja Yhdysvaltojen hallitus voivat hyvin perustein katsoa saavuttaneensa. Laajan sidosryhmäfoorumin perustaminen osallistumista edistävää politiikantekoa varten on ollut toinen arvokas tulos ICANNin toiminnassa. Osoittaessaan, mitä tällaisella järjestelmällä voidaan saavuttaa, ICANN on myös osoittanut sen rajoitukset. Yhtenä esimerkkinä rajoituksista on se, että kaikki valtiot eivät ole vieläkään edustettuina ICANNin alaisessa hallitusten neuvoa-antavassa komiteassa (Governmental Advisory Committee, GAC). Näin ollen komitean edustavuus voidaan asettaa kyseenalaiseksi. Se on kuitenkin laatinut useita keskeisiä periaatteita tärkeistä yhteiskuntapoliittisista kysymyksistä, kuten maantieteellisistä aluetunnuksista, uusista yleisistä aluetunnuksista ja tunnusten omistajatietojen saatavuutta koskevista whois-periaatteista. Toisaalta tässä yhteydessä huolta on herättänyt se, missä määrin ICANNin hallintoneuvosto ottaa komitean neuvot huomioon. ICANNin asema yksityisenä elimenä, jolla on yksinoikeus tarjota tiettyjä palveluja, voi aiheuttaa myös kilpailuongelmia. ICANNin vastuuvelvollisuus Vastuuvelvollisuus merkitsee sitä, että ICANNin kaltainen organisaatio on vastuussa päätöksistään. ICANN on hiljattain panostanut sisäisen vastuuvelvollisuuteensa parantamiseen, jossa on ollut kyse vastuuvelvollisuudesta niitä henkilöitä kohtaan, jotka osallistuvat aktiivisesti ICANNin eri elinten toimintaan. Ongelmallista on kuitenkin se, että valtaosa internetin käyttäjistä ei osallistu ICANNin toimintaan. Siitä syystä on tarpeen varmistaa, että ICANN on ulkoisesti vastuuvelvollinen maailmanlaajuiselle internet-yhteisölle. Tämä merkitsee ennen kaikkea ulkoista vastuuvelvollisuutta maailman eri maiden hallituksia kohtaan (mikä johtuu osittain siitä, että monia maissa ei ole muita vaihtoehtoja). Toistaiseksi ICANNilla on ulkoinen vastuuvelvollisuus ainoastaan Yhdysvaltojen hallitusta kohtaan yhteishankesopimuksen ja IANA-sopimuksen pohjalta, mutta tässä on kyse yksipuolisesta vastuuvelvollisuudesta yhtä ainoaa hallitusta kohtaan. Juuritiedoston vakaus ja hallinta eivät kuitenkaan ole olennaisen tärkeitä pelkästään Yhdysvaltojen hallitukselle vaan kaikille maailman maille. Kansainvälisesti ei ole kuitenkaan päästy yksimielisyyteen siitä, että luotaisiin uusi hallitustenvälinen organisaatio harjoittamaan tällaista valvontaa tai että kyseiset tehtävät delegoitaisiin jollekin olemassa olevalle organisaatiolle. Yhtenä vaihtoehtona on tehdä ICANN ulkoisesti vastuuvelvolliseksi, jolloin kukin hallitus voisi huolehtia oman etunsa mukaisesti niistä velvollisuuksista, joista olisi asianmukaista huolehtia niiden tasolla. Muut mahdolliset ongelmat ICANNin oikeudellinen rakenne ja Kalifornian lainsäädännön mukainen perustaminen aiheuttavat tiettyjä ongelmia, kuten sovellettavaan lakiin ja lainkäyttövaltaan liittyviä konflikteja. Aiheellisena huolenaiheena on myös[13], onko yksityistä toimijaa neuvova hallitusten komitea asianmukainen ja tehokas rakenne, joka antaa hallituksille mahdollisuuden huolehtia yhteiskuntapoliittisista velvollisuuksistaan. Lisäksi ICANNin harjoittama itsesääntely merkitsee sitä, että vakiintuneet toimijat voivat asettaa pääsyehtoja uusille kilpailijoille, mikä ei ole (muun muassa kilpailupolitiikan kannalta) suotavaa. MITEN TÄSTÄ ETEENPÄIN Yhteiskuntapoliittisten periaatteiden täytäntöönpano vaatii yhteistä panostusta, jolla saadaan aikaan laaja vuoropuhelu kaikkien osapuolten kesken ja kehitetään vastuuvelvollisuutta varten tehokkaita mekanismeja, joilla varmistetaan periaatteiden asianmukainen täytäntöönpano. Internetin hallintoa koskevissa keskusteluissa ja pohdinnoissa olisi otettava huomioon myös tulevaisuuden vaatimukset. Pohdintojen tulokset olisi ennen kaikkea voitava mukauttaa internetin tulevaan kehitykseen, kuten esineiden internetiin. Sen vuoksi komissio ehdottaa, että EU neuvottelee kansainvälisten kumppaneidensa kanssa aktiivisesti siitä, miten voidaan edistää ja tukea hallitustenvälistä vuoropuhelua ja yhteistyötä, jotta internetin hallintoa koskevat yhteiskuntapoliittiset periaatteet, joista sovittiin tietoyhteiskuntahuippukokouksessa, voidaan panna täytäntöön ja jotta niitä voidaan kehittää pitemmälle kuin toimintalinjojen mukaisessa työssä on tähän saakka tehty. Neuvottelujen lähtökohtana tulisi olla yksityisen sektorin johtoaseman säilyttäminen kaikessa, mikä liittyy internetin päivittäiseen hallintaan. Mahdollisuuksien mukaan olisi myös edistettävä sidosryhmäprosessia. Yhteiskuntapolitiikan, jonka kohteena ovat keskeiset maailmanlaajuiset internet-resurssit (erityisesti maailmanlaajuista koordinointia vaativat resurssit) on perustuttava hallitustenväliseen yhteistyöhön. Yksi keino kehittää nykyistä internetin hallintojärjestelmää on saattaa päätökseen ICANNin sisäinen uudistus, joka johtaa täyteen vastuuvelvollisuuteen ja läpinäkyvyyteen. Ulkoisen vastuuvelvollisuuden osalta voidaan todeta, että nykyiset järjestelyt, joilla ICANNia ja IANAa valvotaan yksipuolisesti , on korvattava vaihtoehtoisella mekanismilla, jolla varmistetaan, että ICANNin vastuuvelvollisuus on monenvälistä . Tämän olisi sisällyttävä sellaiseen kehittämiseen, joka antaa hallituksille todelliset mahdollisuudet huolehtia velvollisuuksistaan. Samalla on pohdittava, millä tavoin voidaan varmistaa, että ICANNin Kalifornian lainsäädännön mukainen oikeudellinen rakenne ei estä ottamasta hallitusten antamaa panosta asianmukaisesti huomioon. EU:n olisi omaksuttava johtava rooli internetin turvallisuuden ja vakauden parantamiseen tähtäävässä työssä käynnistämällä vuoropuhelu kansainvälisten kumppaneiden kanssa. Komissio ehdottaa myös, että EU käynnistää neuvottelut Yhdysvaltojen hallituksen kanssa siitä, miten IANAn hallinnon valvontaa varten voidaan löytää tasapuolisempi ratkaisu, jossa otetaan huomioon Yhdysvaltojen kansalliset painotukset ja joka heijastaa samalla kansainvälisen yhteisön aiheellisia odotuksia ja intressejä. [1] http://www.internetworldstats.com/stats9.htm [2] Réseaux IP Européens Network Coordination Centre. [3] Itse asiassa myös Keski-Aasian ja Lähi-idän. [4] ”Internetin hallinnointiin liittyviä kansainvälisiä kysymyksiä”, KOM(98) 111, 20.2.1998 (asiasta annettiin myöhemmin samana vuonna tiedonanto KOM(1998) 476, 29.7.1998, ja vuonna 2000 tiedonanto KOM(2000) 202, 11.4.2000). [5] Katso kohta 8.2. [6] KOM(2000) 202. [7] EYVL C 293, 14.10.2000, s. 3. [8] Ks. asiakirja 10285/05 (Presse 156). [9] Kesäkuun 26. ja 27. päivänä 2005 kokoontuneen neuvoston (televiestintä) päätelmät tietoyhteiskuntahuippukokouksesta ja 28. marraskuuta 2008 kokoontuneen neuvoston (televiestintä) päätelmät tiedonannosta ”Tulevaisuuden verkot ja internet” (KOM(2008) 594). [10] Lähde: ”Domain Name Industry Brief”, VeriSign, helmikuu 2009. [11] Ks. http://www.ntia.doc.gov/ntiahome/domainname/iana/ianacontract_081406.pdf. [12] Tunisin ohjelman 35 ja 63 kohta. Ks. http://www.itu.int/wsis/docs2/tunis/off/6rev1.html. [13] Mitä ilmentää se, että monet suuret maat eivät ole vieläkään edustettuina hallitusten neuvoa-antavassa komiteassa ja monet komiteaan aktiivisesti osallistuvat maat esittävät yhä perustavanlaatuista kritiikkiä.