KOMISSION TIEDONANTO

Ohjeasiakirja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevaan sopimukseen

Toinen osa – Kansalaisten oikeudet

(2020/C 173/01)

Tämä ohjeasiakirja, joka liittyy Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevaan sopimukseen, on laadittu yksinomaan tiedotustarkoituksiin. Siinä ei lisätä sopimukseen mitään eikä täydennetä sitä millään tavoin.

Vaikka ohjeasiakirja on Euroopan komission laatima, siinä esitettyjen näkemysten ei pidä tulkita edustavan Euroopan komission virallista kantaa.

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevan sopimuksen, jäljempänä ’erosopimus’, toisen osan tarkoituksena on suojata Euroopan unionin (EU) oikeuteen perustuvia kansalaisten oikeuksia, jotka kuuluvat unionin kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen, kun he oleskelevat ja tekevät työtä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneessä kuningaskunnassa, sekä Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen, kun he oleskelevat ja tekevät työtä EU:n alueella, erosopimukseen perustuvan siirtymäkauden päättymiseen asti. Tämän tavoitteen turvaamiseksi siinä määrätään tehokkaista, täytäntöönpanokelpoisista ja syrjimättömistä takeista.

1. I OSASTO – YLEISET MÄÄRÄYKSET

Erosopimuksen 9, 10 ja 11 artiklassa määritellään henkilöllinen ja alueellinen soveltamisala erosopimuksen toisen osan II osaston soveltamista varten. Tässä II osastossa määrätään oikeuksista ja velvollisuuksista, jotka koskevat oleskeluoikeuksia ja oikeuksia oleskeluasiakirjoihin, sekä työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oikeuksista. (Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevalla III osastolla on oma henkilöllinen soveltamisalansa.)

Erosopimuksen II osaston edunsaajia ovat ne EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset, jotka ovat käyttäneet unionin oikeuteen perustuvaa oikeuttaan oleskella ja tehdä työtä toisessa jäsenvaltiossa ennen siirtymäkauden päättymistä ja jatkavat sitä myös siirtymäkauden päättymisen jälkeen, sekä heidän perheenjäsenensä.

EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten määritelmät esitetään erosopimuksen 2 artiklan c ja d alakohdassa.

Viittauksilla unionin vapaan liikkuvuuden oikeuksiin ja niitä koskeviin sääntöihin tarkoitetaan tässä ohjeasiakirjassa oikeuksia, jotka perustuvat seuraaviin määräyksiin ja säännöksiin: Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 21, 45 ja 49 artikla; direktiivi 2004/38/EY Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella; asetus (EU) N:o 492/2011 työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella.

1.1 9 artikla – Määritelmät

1.1.1 9 artiklan a alakohta: Perheenjäsenet

1.1.1.1 9 artiklan a alakohdan i alakohta: ”Lähimmät” perheenjäsenet

”Lähimmät” perheenjäsenet määritellään viittaamalla direktiivin 2004/38/EY 2 artiklan 2 kohtaan. Tätä määräystä sovelletaan myös työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien perheenjäseniin, rajatyöntekijät mukaan lukien (yhdistetyt asiat C-401/15–C-403/15, Depesme ja Kerrou).

Unionin oikeuden mukaan EU:n kansalaisten perheenjäsenillä ei periaatteessa ole itsenäistä oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti (paitsi jos he ovat itse EU:n kansalaisia tai ovat saaneet itsenäisen oleskeluoikeuden, jonka perusteena on heidän suhteensa siihen EU:n kansalaiseen, johon heidän vapaata liikkuvuutta koskevat oikeutensa perustuvat). Vastaavasti perheenjäsenillä ei ole myöskään erosopimuksen nojalla itsenäisiä oikeuksia, vaan heidän oikeutensa perustuvat aina oikeuksien haltijaan eli henkilöön, joka kuuluu erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan a–d kohdan soveltamisalaan.

Ainoan poikkeuksen muodostavat ne 10 artiklan 1 kohdan f alakohdan soveltamisalaan kuuluvat perheenjäsenet, jotka oleskelevat vastaanottavassa valtiossa siirtymäkauden päättyessä ”itsenäisesti”. Heidän unionin oikeuteen perustuva oleskeluoikeutensa ei tuolloin riipu enää siitä, ovatko he myös jatkossa sellaisen EU:n kansalaisen perheenjäseniä, joka on käyttänyt perussopimukseen perustuvia oikeuksiaan vastaanottavassa valtiossa.

1.1.1.2 9 artiklan a alakohdan ii alakohta: Kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat huollettavana olevan EU:n kansalaisen huoltajia

Euroopan unionin tuomioistuin on tunnustanut, että tietyissä tilanteissa myös muilla henkilöillä olisi oltava oleskeluoikeus, erityisesti silloin kun tällaisten henkilöiden oleskelu on välttämätön edellytys sille, että EU:n kansalaiset voivat käyttää unionin oikeuteen perustuvaa oleskeluoikeuttaan.

Paras esimerkki tästä on alaikäinen EU:n kansalainen, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja jonka kanssa asuva vanhempi ei ole EU:n kansalainen. EU:n kansalaisen oleskeluoikeus on unionin oikeuden nojalla selviö. Sen sijaan vanhempi, jonka huollettavana EU:n kansalainen on, ei kuulu direktiivin 2004/38/EY 2 artiklan 2 kohdan d alakohdan soveltamisalaan, koska sitä sovelletaan päinvastaisessa tilanteessa, eli vanhempiin, jotka ovat EU:n kansalaisen huollettavina. Euroopan unionin tuomioistuin on katsonut asiassa C-200/02, Chen, että vanhemmalla on tällaisessa tapauksessa oltava oleskeluoikeus vastaanottavassa valtiossa, jotta alaikäinen EU:n kansalainen voisi käyttää oleskeluoikeuttaan.

EU:n tuomioistuin käytti asiassa Chen ilmaisua ”ensisijaisesti vastuussa oleva henkilö” (primary carer), koska asiassa oli kyse vain lapsen äidin oleskeluoikeudesta. Erosopimuksen 9 artiklan a alakohdan ii alakohdassa mennään pidemmälle: määräys on laadittu väljemmin niin, että oleskeluoikeus koskee myös muita kuin lapsesta ensisijaisesti vastuussa olevia henkilöitä (kuten alaikäisiä sisaruksia, joilla on sama huoltaja tai samat huoltajat kuin alaikäisellä EU:n kansalaisella).

1.1.2 9 artiklan b alakohta: Rajatyöntekijät

”Rajatyöntekijät” ovat EU:n tuomioistuimen määritelmän mukaisia ”työntekijöitä”, jotka eivät kuitenkaan asu työskentelyvaltiossa, kuten erosopimuksen 13 artiklassa edellytetään.

Rajantyöntekijät voivat olla joko työntekijöitä (SEUT-sopimuksen 45 artikla) tai itsenäisiä ammatinharjoittajia (SEUT-sopimuksen 49 artikla), ks. asia C-363/89, Roux, sekä erosopimuksen 24 ja 25 artiklaa koskevat ohjeet.

1.1.2.1 Työntekijän ja itsenäisen ammatinharjoittajan määritelmät

”Työntekijää” ja ”itsenäistä ammatinharjoittajaa” ei ole määritelty sen enempää unionin primaarioikeudessa kuin johdetussa oikeudessakaan.

EU:n tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ”työntekijän” käsitteellä on unionin vapaan liikkuvuuden oikeutta sovellettaessa oma merkityksensä (ks. esim. asia C-66/85, Lawrie-Blum), eikä sitä pidä tulkita suppeasti (C-139/85, Kempf).

Tästä poikkeavia kansallisia (esim. työlainsäädännössä esitettyjä) määritelmiä, jotka olisivat rajoittavampia, ei saa soveltaa.

EU:n tuomioistuimen määritelmän mukaan työntekijänä on pidettävä jokaista, joka tekee aitoa ja tosiasiallista palkkatyötä toisen johdolla, lukuun ottamatta työtä, joka on niin vähäistä, että sitä on pidettävä pelkästään toisarvoisena ja liitännäisenä (asiat C-138/02, Collins; C-456/02, Trojani; C-46/12, LN).

Työsuhteen olennaiset ominaispiirteet ovat seuraavat:

— henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan suorituksia (ks. esimerkiksi asiat C-139/85, Kempf; C-344/87, Bettray; C-171/88, Rinner-Kühn; C-1/97, Birden; C-102/88, Ruzius-Wilbrink)

— toiselle ja tämän johdon alaisena (asiat C-152/73, Sotgiu; C-196/87, Steymann; C-344/87, Bettray; C-151/04, Nadin)

— vastiketta vastaan (asiat C-196/87, Steymann; C-344/87, Bettray; C-27/91, Hostellerie Le Manoir; C-270/13, Haralambidis).

Tämä alaisuussuhdetta koskeva edellytys erottaa ”työntekijän””itsenäisestä ammatinharjoittajasta”. Alaisuussuhteessa työskentelylle on ominaista se, että työnantaja määrittää toiminnan, palkkauksen ja työehdot (asia C-268/99, Jany).

1.1.3 9 artiklan c alakohta: Vastaanottava valtio

Tässä määräyksessä erotetaan toisistaan EU:n kansalaiset ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset. Vastaanottava valtio määritellään näiden ryhmien osalta eri tavoin.

Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten osalta vastaanottava valtio on se erosopimuksen 2 artiklan b kohdassa tarkoitettu EU:n jäsenvaltio, jossa he käyttävät oleskeluoikeuttaan vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden nojalla. Yhdistyneestä kuningaskunnasta ei voi tulla erosopimuksessa tarkoitettu vastaanottava valtio Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille. Tämä tarkoittaa, että niihin Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisiin, jotka oleskelivat Yhdistyneessä kuningaskunnassa ennen siirtymäkauden päättymistä unionin oikeuteen perustuvien oikeuksien nojalla (eli EU:n tuomioistuimen asioissa C-34/09, Ruiz Zambrano, tai C-370/90, Singh, antamiin tuomioihin perustuvan oikeuskäytännön nojalla), ei voida soveltaa erosopimuksen määräyksiä henkilökohtaisesti.

EU:n kansalaisten osalta vastaanottava valtio on Yhdistynyt kuningaskunta erosopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa esitetyn määritelmän mukaisesti. EU:n kansalaisista ei voi tulla erosopimuksen henkilökohtaisia edunsaajia missään EU:n jäsenvaltiossa, riippumatta siitä, onko kyseessä heidän kansalaisuusjäsenvaltionsa.

1.1.3.1 Ilmaisu ”ovat käyttäneet unionin oikeuteen perustuvaa oikeuttaan oleskella”

Oleskeluoikeuden käyttäminen tarkoittaa, että EU:n tai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen oleskelee laillisesti vastaanottavassa valtiossa vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden mukaisesti ennen siirtymäkauden päättymistä.

Erosopimus kattaa kaikki mahdolliset tilanteet, joissa oleskeluoikeus perustuu vapaata liikkuvuutta koskeviin unionin oikeuden sääntöihin.

Se kattaa oleskeluoikeuden riippumatta siitä, onko kyseessä pysyvä oleskeluoikeus, tai riippumatta oleskelun kestosta (esimerkiksi saapuminen vastaanottavaan valtioon viikko ennen siirtymäkauden päättymistä ja oleskelu siellä työnhakijana SEUT-sopimuksen 45 artiklan nojalla riittää) tai riippumatta siitä, missä ominaisuudessa tätä oikeutta käytetään (esim. työntekijänä, itsenäisenä ammatinharjoittajana, opiskelijana, työnhakijana).

Riittää, että oleskeluoikeutta on käytetty niiden ehtojen mukaisesti, jotka oleskeluoikeudelle on unionin oikeudessa asetettu (asia C-162/09, Lassal, tai yhdistetyt asiat C-424/10 ja 425/10, Ziolkowski ja Szeja).

Unionin oikeuden mukaan oleskelun laillisuus ei edellytä oleskeluasiakirjan hallussapitoa, sillä unionin oikeuden mukaan oleskeluoikeus myönnetään EU:n kansalaisille suoraan perussopimuksessa eikä se edellytä hallinnollisten menettelyjen noudattamista (direktiivin 2004/38/EY johdanto-osan 11 kappale). Toisaalta myöskään pelkkä unionin oikeuden nojalla myönnetyn oleskeluasiakirjan hallussapito ei itsessään tee oleskelusta unionin oikeuden mukaista (asia C-325/09, Dias).

1.1.3.2 Ilmaisu ”ennen siirtymäkauden päättymistä ja jatkavat oleskelua siellä myös siirtymäkauden päätyttyä”

Nämä käsitteet, joita olisi luettava yhdessä, sisältävät aikaleiman, joka edellyttää, että unionin oikeuden mukaisen oleskelun katsotaan täyttävän erosopimuksen toisessa osassa esitetyt vaatimukset vain jos tällainen oleskelu on siirtymäkauden päättyessä (31. joulukuuta 2020) ”yhtäjaksoista”.

Oleskelun yhtäjaksoisuutta käsitellään tarkemmin erosopimuksen 11 artiklassa.

Aiemmat oleskelujaksot, jotka ovat päättyneet ennen siirtymäkauden päättymistä (esimerkiksi oleskelu vuosina 1980–2001) tai oleskelujaksot, jotka alkavat vasta siirtymäkauden päättymisen jälkeen, eivät täytä vaatimuksia.

1.1.4 9 artiklan d alakohta: Työskentelyvaltio

Työskentelyvaltiolla on merkitystä ainoastaan rajatyöntekijöiden oikeuksien alueellisen soveltamisalan määrittämisessä.

Henkilöitä, jotka myös asuvat työskentelyvaltiossaan, ei katsota rajatyöntekijöiksi.

1.1.5 9 artiklan e alakohta: Oikeus lapsen huoltoon

Ilmaisu ”oikeus lapsen huoltoon” määritellään tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (Bryssel II a -asetus) 2 artiklan 9 kohdassa.

Määräys kattaa lapsen huoltoa koskevan oikeuden, joka perustuu tuomioon tai sopimukseen, jolla on oikeudellisia vaikutuksia, tai se voi olla voimassa lain nojalla ilman eri toimenpidettä.

1.2 10 artikla – Henkilöllinen soveltamisala

1.2.1 EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset: 1 kohdan a–d alakohta

EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten määritelmät esitetään erosopimuksen 2 artiklan c ja d alakohdassa.

EU:n tuomioistuin on antanut tähän liittyviä ohjeita kaksoiskansalaisten oikeuksia koskevassa oikeuskäytännössään. Kyseinen oikeuskäytäntö on tärkeä sen määrittämiseksi, missä tapauksissa kaksoiskansalainen kuuluu erosopimuksen soveltamisalaan ja missä taas kaksoiskansalaisuus merkitsee puhtaasti sisäistä tilannetta.

Henkilöt, joilla on kahden EU-maan kansalaisuus (esimerkiksi Suomen ja Ruotsin kansalaisuus) tai EU-maan ja jonkin EU:n ulkopuolisen maan kansalaisuus (esimerkiksi Suomen ja Venäjän kansalaisuus) ja jotka oleskelevat Yhdistyneessä kuningaskunnassa siirtymäkauden päättyessä, kuuluvat selvästi erosopimuksen soveltamisalaan EU:n kansalaisuutensa perusteella.

Henkilöt, joilla on EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaksoiskansalaisuus joko syntymän tai kansalaisuuden saamisen perusteella, kuuluvat erosopimuksen soveltamisalaan, jos he ovat ennen siirtymäkauden päättymistä käyttäneet vapaan liikkuvuuden oikeuteen perustuvaa oleskeluoikeuttaan siinä vastaanottavassa valtiossa, jonka kansalaisia he ovat (asia C-165/16, Lounes). Henkilöt, joilla on EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaksoiskansalaisuus joko syntymän tai kansalaisuuden saamisen perusteella, kuuluvat erosopimuksen soveltamisalaan myös siinä tapauksessa, että he ovat ennen siirtymäkauden päättymistä käyttäneet vapaan liikkuvuuden oikeuteen perustuvaa oleskeluoikeuttaan jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalaisia he ovat (tämä ei vaikuta oikeuksiin, joita heillä on sillä perusteella, että he ovat käyttäneet EU:n kansalaisille unionin oikeuden nojalla kuuluvaa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen).

Henkilöt, joilla on EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaksoiskansalaisuus ja jotka ovat saaneet vastaanottavan valtion kansalaisuuden vaikka vasta siirtymäkauden päättymisen jälkeen, kuuluvat erosopimuksen soveltamisalaan vastaavalla tavalla, kuin tuomioistuin on katsonut asiassa C-165/16, Lounes.

EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaksoiskansalaiset, jotka eivät ole koskaan käyttäneet SEUT-sopimuksen 21, 45 tai 49 artiklaan perustuvaa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen (ks. asia C-434/09, McCarthy), eivät kuulu erosopimuksen soveltamisalaan.

1.2.2 Soveltamisalan ulkopuolelle jäävät

1.2.2.1 Lähetetyt työntekijät

Ne, jotka voivat vedota yksinomaan SEUT-sopimuksen 56 artiklaan perustuviin oikeuksiin, eivät kuulu erosopimuksen soveltamisalaan (ks. myös erosopimuksen III osaston 30 artiklan 1 kohdan e alakohtaa koskevat ohjeet).

Lähetetyillä työntekijöillä ei ole erosopimuksen nojalla oikeutta jäädä vastaanottavaan valtioon siirtymäkauden päätyttyä.

1.2.2.2 EU:n kansalaisten oikeudet: asia C-34/09, Ruiz Zambrano

Ne EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset, joiden oikeudet vastaanottavassa valtiossa perustuvat siirtymäkauden päättyessä siihen, että he olivat SEUT-sopimuksen 20 artiklassa tarkoitettuja unionin kansalaisia, eivät kuulu erosopimuksen soveltamisalaan.

Näin ollen myöskään heidän perheenjäsenensä eivät kuulu erosopimuksen soveltamisalaan, vaan heihin sovelletaan vastaanottavan valtion voimassa olevia sääntöjä.

1.2.2.3 Lähtömaahan palaavien EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten oikeus perheenyhdistämiseen: asia C-370/90, Singh

Ne EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset, jotka kuuluvat tämän oikeuskäytännön piiriin, eivät kuulu erosopimuksen soveltamisalaan. Näin ollen myöskään heidän perheenjäsenensä eivät kuulu erosopimuksen soveltamisalaan. Yhdistyneeseen kuningaskuntaan palaavien Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten ja kansalaisuusjäsenvaltioonsa palaavien EU:n kansalaisten perheenjäsenten oleskeluasema määräytyy tapauksen mukaan joko Yhdistyneen kuningaskunnan tai EU:n lainsäädännön mukaan.

1.2.3 10 artiklan 1–4 kohta: Perheenjäsenet

Erosopimuksen 10 artiklan 1–4 kohdassa määritellään henkilöt, jotka kuuluvat erosopimuksen soveltamisalaan sillä perusteella, että heillä on perhesiteet oikeudenhaltijaan (henkilöön, johon sovelletaan jotakin erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan a–d alakohdan määräystä).

Direktiivin 2004/38/EY nojalla erosopimuksessa erotetaan toisistaan kaksi perheenjäsenten ryhmää: yhtäältä ovat ”läheiset perheenjäsenet” (jotka määritellään erosopimuksen 9 artiklan a alakohdassa ja sitä vastaavassa direktiivin 2004/38/EY 2 artiklan 2 kohdassa) ja toisaalta muut perheenjäsenet (joihin sovelletaan erosopimuksen 10 artiklan 2–5 kohdan määräyksiä ja niitä vastaavia direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdan säännöksiä).

1.2.3.1 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan i alakohta: Vastaanottavassa valtiossa asuvat läheiset perheenjäsenet

Tämä määräys kattaa läheiset perheenjäsenet (määritelmä erosopimuksen 9 artiklan a alakohdassa), jotka siirtymäkauden päättyessä asuvat vastaanottavassa valtiossa sellaisen EU:n kansalaisen perheenjäseninä, joka käyttää vastaanottavassa valtiossa unionin oikeuteen perustuvaa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen.

1.2.3.2 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohta: Vastaanottavan valtion ulkopuolella asuvat läheiset perheenjäsenet

Erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdassa tarkoitetut perheenjäsenet eivät ole muuttaneet vastaanottavaan valtioon ennen siirtymäkauden päättymistä. He voivat kuitenkin tulla oikeudenhaltijan luo vastaanottavaan valtioon milloin tahansa siirtymäkauden päättymisen jälkeen.

Näillä perheenjäsenillä on oltava siirtymäkauden päättyessä suora sukulaisuussuhde oikeudenhaltijaan (eli heidän tulee kuulua direktiivin 2004/38/EY 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan, johon kuuluvat puoliso, rekisteröity kumppani tai sukulaiset suoraan ylenevässä polvessa). Erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan kuuluvat myös suoraan alenevaa polvea olevat jälkeläiset, jotka ovat syntyneet ennen siirtymäkauden päättymistä. Sen sijaan vasta siirtymäkauden päättymisen jälkeen syntyneisiin suoraan alenevaa polvea oleviin jälkeläisiin sovelletaan erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan iii alakohtaa.

Tässä tarkoitettujen perheenjäsenten on täytettävä myös direktiivin 2004/38/EY 2 artiklan 2 kohdassa asetetut edellytykset silloin, kun he hakevat oleskelulupaa vastaanottavassa valtiossa erosopimuksen nojalla.

Tämä tarkoittaa, että esimerkiksi henkilö, joka hakee maahantulolupaa oikeudenhaltijan puolisona vuonna 2025, on erosopimuksen nojalla oikeutettu lupaan, jos hän oli tämän kanssa naimisissa siirtymäkauden päättyessä ja he ovat edelleen naimisissa vuonna 2025.

Oikeudenhaltijan lapsi, joka oli siirtymäkauden päättyessä alle 21-vuotias, voi tulla oikeudenhaltijan luokse erosopimuksen nojalla, jos hän on edelleen oikeudenhaltijan lapsi hakiessaan lupaa tulla tämän luo vastaanottavaan valtioon ja edelleen alle 21-vuotias tai oikeudenhaltijan huollettavana.

Oikeudenhaltijan vanhempi voi tulla tämän luo erosopimuksen nojalla, jos hän on oikeudenhaltijan huollettavana hakiessaan lupaa tulla tämän luo vastaanottavaan valtioon.

1.2.3.3 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan iii alakohta: Myöhemmin syntyvät lapset

Lapset, jotka syntyvät oikeudenhaltijalle tai jotka tämä adoptoi siirtymäkauden päätyttyä, kuuluvat erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan iii alakohdan soveltamisalaan.

Voidakseen tulla oikeudenhaltijan luokse vastaanottavaan valtioon tällaisten lasten on täytettävä direktiivin 2004/38/EY 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetyt edellytykset maahantulolupaa hakiessaan, eli heidän on oltava alle 21-vuotiaita tai oikeudenhaltijan huollettavia.

Erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan iii alakohtaa sovelletaan kaikissa seuraavissa tilanteissa:

a) molemmat vanhemmat ovat oikeudenhaltijoita: ei muodollisia vaatimuksia sen suhteen, että vanhemmilla pitäisi olla lapsen yksin- tai yhteishuoltajuus;

b) toinen vanhemmista on oikeudenhaltija ja toinen vastaanottavan valtion kansalainen (esim. Puolassa asuva puolalais-brittiläinen pariskunta): ei muodollisia vaatimuksia sen suhteen, että vanhemmilla pitäisi olla lapsen yksin- tai yhteishuoltajuus (määräys ei edellytä, että se vanhemmista, joka ei ole oikeudenhaltija, asuu vastaanottavassa valtiossa);

c) yksi vanhempi on oikeudenhaltija (tämä määräys kattaa kaikki tilanteet, joissa lapsella on vain yksi vanhempi, joka on oikeudenhaltija, paitsi jos vanhempi on menettänyt lapsen huoltajuuden. Määräys kattaa myös perheet, joissa on kaksi vanhempaa, esimerkiksi jos lapsi on syntynyt oikeudenhaltijalle, joka on mennyt siirtymäkauden päätyttyä naimisiin sellaisen EU:n kansalaisen kanssa, joka ei ole erosopimuksen edunsaaja, sekä yksinhuoltajaperheet tai tapaukset, joissa se vanhempi, joka ei ole oikeudenhaltija, ei asu vastaanottavassa valtiossa, tai joissa tällaisella vanhemmalla ei ole oleskeluoikeutta vastaanottavassa valtiossa): ei muodollisia vaatimuksia sen suhteen, että oikeudenhaltijana olevalla vanhemmalla pitäisi olla lapsen yksin- tai yhteishuoltajuus.

Lapsiin, jotka ovat syntyneet ennen siirtymäkauden päättymistä mutta jotka on tunnustettu (esimerkiksi oikeudenhaltija on tunnustanut isyyden) vasta siirtymäkauden päättymisen jälkeen, sovelletaan erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan i tai ii alakohdan määräyksiä sen mukaan, mikä on heidän asuinpaikkansa siirtymäkauden päättyessä.

1.2.3.4 10 artiklan 1 kohdan f alakohta: Perheenjäsenet, joilla on itsenäinen oleskeluoikeus vastaanottavassa valtiossa

Tämä määräys kattaa ne (erosopimuksen 9 artiklan a alakohdassa tarkoitetut) läheiset perheenjäsenet,

a) jotka jossain vaiheessa ennen siirtymäkauden päättymistä asuivat vastaanottavassa valtiossa sellaisen EU:n kansalaisen perheenjäseninä, joka käytti siellä unionin oikeuteen perustuvaa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen;

b) jotka sittemmin, mutta edelleen ennen siirtymäkauden päättymistä, saivat unionin vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden nojalla itsenäisen oleskeluoikeuden, joka ei ole enää riippuvainen EU:n kansalaisesta, joka käytti vastaanottavassa valtiossa unionin oikeuteen perustuvaa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen (esimerkiksi direktiivin 2004/38/EY 13 artiklan 2 kohdan tai 16 artiklan 2 kohdan nojalla);

c) jotka säilyttävät tämän itsenäisen oikeuden siirtymäkauden päättyessä.

Tämän f alakohdan soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden tilanne on syy siihen, että erosopimuksen toisessa osassa ei toisteta sellaisenaan direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 1 kohdassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan perheenjäsenten olisi tultava vastaanottavaan valtioon oikeudenhaltijan mukana tai seurattava heitä myöhemmin.

1.2.3.5 10 artiklan 2 kohta: Muut perheenjäsenet, jotka oleskelevat jo vastaanottavassa valtiossa

Erosopimuksen 10 artiklan 2 kohta koskee muita kuin läheisiä perheenjäseniä (direktiivin 2004/38/EY vastaava säännös on 3 artiklan 2 kohta), jotka ovat oleskelleet vastaanottavassa valtiossa jo ennen siirtymäkauden päättymistä sellaisen EU:n kansalaisen perheenjäseninä, joka käytti siellä unionin oikeuteen perustuvaa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Tämän oleskelun kestolla ei ole merkitystä.

Vapaata liikkuvuutta koskevaan unionin oikeuteen perustuva oikeus oleskella vastaanottavassa valtiossa edellyttää näiden henkilöiden osalta, että kyseinen valtio on myöntänyt heille oleskeluasiakirjan oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.

Oleskeluasiakirjan myöntäminen on todistus siitä, että vastaanottava valtio on oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti tunnustanut, että näillä henkilöillä on vapaata liikkuvuutta koskevaan unionin oikeuteen perustuva oikeus oleskella kyseisessä valtiossa.

1.2.3.6 10 artiklan 3 kohta: Muut perheenjäsenet, joiden viisumi- tai oleskelulupahakemus on vireillä

Muilla kuin läheisillä perheenjäsenillä (direktiivin 2004/38/EY vastaava säännös on 3 artiklan 2 kohta), jotka ovat hakeneet direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdan nojalla lupaa tulla oikeudenhaltijan luo vastaanottavaan valtioon ennen siirtymäkauden päättymistä mutta joiden hakemuksen käsittely on siirtymäkauden päättyessä kesken, on oikeus samanlaiseen suojeluun kuin vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden sääntöjen mukaan.

Heidän hakemuksensa olisi käsiteltävä direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Hakemuksen perusteella tehty myönteinen päätös tarkoittaa, että hakijan olisi katsottava kuuluvan erosopimuksen 10 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan.

1.2.3.7 10 artiklan 4 kohta: Pysyvässä suhteessa olevat kumppanit

Oikeudenhaltijan kanssa pysyvässä suhteessa olevat kumppanit (direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvat henkilöt), jotka oleskelivat siirtymäkauden päättyessä vastaanottavan valtion ulkopuolella, kuuluvat erosopimuksen soveltamisalaan.

Tähän ryhmään kuuluvat kaikki pitkäaikaisessa pysyvässä suhteessa olevat kumppanit riippumatta siitä, ovatko parisuhteen osapuolet samaa vai eri sukupuolta. Arvioitaessa suhteen pysyvyyttä on otettava huomioon direktiivin tavoite perheyhteyden säilyttämisestä laajemmassa merkityksessä (ks. direktiivin 2004/38/EY johdanto-osan 6 kappale).

Asianomaisten henkilöiden on oltava pysyvässä suhteessa siirtymäkauden päättyessä ja myös silloin, kun he hakevat oleskelulupaa vastaanottavassa valtiossa erosopimuksen nojalla.

Tämä määräys koskee myös henkilöitä, jotka olivat pysyvässä suhteessa siirtymäkauden päättyessä ja jotka ovat oikeudenhaltijan kanssa naimisissa silloin, kun he hakevat oleskelulupaa vastaanottavassa valtiossa erosopimuksen nojalla.

Heidän hakemuksensa olisi käsiteltävä direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Hakemuksen perusteella tehty myönteinen päätös tarkoittaa, että hakijan olisi katsottava kuuluvan erosopimuksen 10 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan.

1.2.4 10 artiklan 5 kohta: Vastaanottavan valtion suorittama tutkimus

Kun vastaanottavat valtiot arvioivat erosopimuksen 10 artiklan 3 ja 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden tekemiä, maahantuloa tai oleskelulupaa koskevia hakemuksia kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti, niiden olisi tutkittava laajasti kyseisten henkilöiden olosuhteet. Hakemuksen epääminen olisi perusteltava kaikilta osin.

1.3 11 artikla – Oleskelun yhtäjaksoisuus

Erosopimuksen 11 artiklan tarkoituksena on varmistaa, että henkilöt, jotka ovat tilapäisesti poissa vastaanottavasta valtiosta siirtymäkauden päättyessä, katsotaan oikeutetuiksi erosopimuksen tarjoamaan suojaan sillä perusteella, että heidän oleskelunsa on yhtäjaksoisuuden vaatimuksen mukaan laillista. Tämä on yhdenmukaista erosopimuksen 9 ja 10 artiklan kanssa, joissa viitataan oleskeluoikeuteen vastaanottavassa valtiossa eikä läsnäoloon vastaanottavassa valtiossa.

Käytännössä tämä tarkoittaa, että henkilö, jolla on jo pysyvä oleskeluoikeus vastaanottavassa valtiossa, menettää sen, jos hän on sieltä poissa yli viisi vuotta (erosopimuksen 11 artiklan toinen kohta, jossa viitataan 15 artiklan 3 kohdassa asetettuun viiden vuoden sääntöön). Ne, jotka eivät ole vielä oleskelleet vastaanottavassa valtiossa viittä vuotta, voivat olla poissa sieltä enintään kuusi kuukautta vuodessa (11 artiklan ensimmäinen kohta, jossa viitataan 15 artiklan 2 kohdassa asetettuun oleskelun yhtäjaksoisuutta koskevaan vaatimukseen; direktiivin 2004/38/EY vastaava säännös on 16 artiklan 3 kohta).

Oleskelun yhtäjaksoisuudesta määrätään tarkemmin erosopimuksen 15 artiklan 2 ja 3 kohdassa.

On siis katsottava, että esimerkiksi EU:n kansalaiset, jotka ovat saaneet pysyvän oleskeluoikeuden vastaanottavassa valtiossa direktiivin 2004/38/EY mukaisesti ja jotka ovat lähteneet vastaanottavasta valtiosta neljä vuotta ennen siirtymäkauden päättymistä, käyttävät siirtymäkauden päättyessä unionin oikeuden mukaista oleskeluoikeuttaan (vaikka heillä ei enää olisi direktiivin 2004/38/EY nojalla myönnettyä pysyvää oleskeluoikeutta), koska he eivät ole olleet sieltä poissa yli viittä peräkkäistä vuotta. Heillä on näin ollen oikeus saada uusi pysyvä oleskeluasema vastaanottavassa valtiossa edellyttäen, että he hakevat sitä erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan b alakohdan ensimmäisessä alakohdassa asetettuun määräaikaan mennessä.

1.3.1 Aiemmat oleskelujaksot

Aiempia laillisia oleskelujaksoja vastaanottavassa valtiossa ei oteta huomioon, jos henkilö on niiden jälkeen ollut poissa sallittua pidempään.

Esimerkiksi jos EU:n kansalainen on asunut Yhdistyneessä kuningaskunnassa 20 vuotta (1990–2010, mutta sen jälkeen lähtenyt sieltä, hänen ei katsota asuneen Yhdistyneessä kuningaskunnassa siten, kuin erosopimuksessa edellytetään. Koska EU:n kansalainen on lähtenyt Yhdistyneestä kuningaskunnasta vapaaehtoisesti ja pysynyt sen jälkeen poissa sieltä, hänellä ei ole erosopimuksen nojalla voimassa olevaa oleskeluoikeutta.

1.3.2 Aiemmat oleskelujaksot, joita seuraa pitkä poissaolo ja sen jälkeen paluu vastaanottavaan valtioon ennen siirtymäkauden päättymistä

Jos henkilö on ollut poissa vastaanottavasta valtiosta yli viisi vuotta mutta palaa sinne ennen siirtymäkauden päättymistä, laillisen oleskelun kertyminen alkaa alusta siitä hetkestä, jolloin hän palaa vastaanottavaan valtioon ennen siirtymäkauden päättymistä.

1.4 12 artikla – Syrjimättömyys

Erosopimuksen 12 artikla vastaa täysin SEUT-sopimuksen 18 artiklaa. Sen tarkoituksena on varmistaa, että kansalaisuuteen perustuva syrjintä kielletään, kun

a) se tapahtuu erosopimuksen toisen osan soveltamisalan puitteissa – rajoittamatta kuitenkaan toisessa osassa olevien erityismääräysten (kuten 23 artiklan 2 kohdan) soveltamista; ja

b) se kohdistuu erosopimuksen soveltamisalaan kuuluviin henkilöihin.

Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että opiskelijoilla on oikeus samoihin lukukausimaksuihin kuin vastaanottavan valtion kansalaisilla.

2. II OSASTO – OIKEUDET JA VELVOLLISUUDET

1 LUKU – OLESKELUOIKEUDET JA OIKEUDET OLESKELUASIAKIRJOIHIN

2.1 13 artikla – Oleskeluoikeudet

2.1.1 Soveltamisala

Erosopimuksen 13 artiklan 1–3 kohdassa vahvistetaan keskeiset aineelliset edellytykset, joihin EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oleskeluoikeus vastaanottavassa valtiossa perustuu, heidän kansalaisuudestaan riippumatta.

Edellytykset oleskeluoikeuksien saamiselle ovat olennaisilta osin samat kuin vapaata liikkuvuutta koskevassa unionin oikeudessa.

EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisiin ja heidän perheenjäseniinsä, jotka ovat saaneet pysyvän oleskeluoikeuden ennen siirtymäkauden päättymistä, ei pitäisi näiden kansalaisuudesta riippumatta soveltaa pysyvää oleskelua edeltäviä vaatimuksia, joista säädetään muun muassa direktiivin 2004/38/EY 7 artiklassa.

Asiaa koskevien sääntöjen soveltamisessa on harkintavaltaa ainoastaan asianomaisen henkilön hyväksi (ks. myös erosopimuksen 38 artikla).

2.2 14 artikla – Oikeus maasta poistumiseen ja maahantuloon

2.2.1 14 artiklan 1 kohta: Maahantulo ja maasta poistuminen edellyttää voimassa olevaa kansallista henkilöllisyystodistusta tai passia

Kaikilla EU:n kansalaisilla on direktiivin 2004/38/EY 4 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan 1 kohdan nojalla oikeus poistua jäsenvaltion alueelta matkustaakseen toiseen jäsenvaltioon riippumatta siitä, ovatko he näiden jäsenvaltioiden kansalaisia tai asuvatko he niiden alueella.

Erosopimuksen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden oikeus olla poissa vastaanottavasta valtiosta erosopimuksen 15 artiklassa tarkoitetulla tavalla ja oikeus jatkaa työskentelyä rajatyöntekijänä erosopimuksen 24 ja 25 artiklassa tarkoitetulla tavalla edellyttävät oikeutta poistua vastaanottavasta valtiosta tai työskentelyvaltiosta ja oikeutta palata sinne.

Samoin kuin direktiivissä 2004/38/EY, myös erosopimuksen 14 artiklan 1 kohdassa maahantulon ja maasta poistumisen edellytyksenä on voimassa oleva passi tai kansallinen henkilöllisyystodistus. Kansallisessa lainsäädännössä ei saa asettaa tämän oikeuden käytölle muita vaatimuksia (esimerkiksi että matkustusasiakirjan on oltava voimassa tietty aika maahantulon tai maasta poistumisen jälkeen). Silloin kun oikeus maahantuloon tai maasta poistumiseen voidaan osoittaa useammalla kuin yhdellä matkustusasiakirjalla, valinnan tekee erosopimuksen soveltamisalaan kuuluva henkilö itse.

Erosopimuksen 14 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa määrätään kansallisten henkilöllisyystodistusten käytöstä matkustusasiakirjana, että vastaanottava valtio voi päättää viiden vuoden kuluttua siirtymäkauden päättymisestä, ettei se enää hyväksy maahantulon tai maasta poistumisen yhteydessä kansallisia henkilöllisyystodistuksia, jotka eivät sisällä biometristä tunnistamista koskevien Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön vaatimusten (ICAOn standardien asiakirjasarja 9303) mukaista sirua.

Tällainen päätös olisi julkaistava asianmukaisella tavalla, kuten erosopimuksen 37 artiklassa määrätään, jotta erosopimuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt voivat hankkia itselleen vaatimusten mukaisen kansallisen henkilöllisyystodistuksen tai voimassa olevan passin.

2.2.2 14 artiklan 2 kohta: Erosopimuksen nojalla myönnettyjen asiakirjojen haltijat

EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla, heidän perheenjäsenillään ja muilla henkilöillä, jotka oleskelevat vastaanottavassa valtiossa erosopimuksen nojalla, on oikeus ylittää vastaanottavan valtion raja erosopimuksen 14 artiklan 1 kohdassa määrätyin edellytyksin, jos he todistavat kuuluvansa erosopimuksen soveltamisalaan.

Erosopimuksen 18 ja 26 artiklan nojalla myönnettyjen asiakirjojen haltijat vapautetaan sen vuoksi maastapoistumis- tai maahantuloviisumia tai vastaavaa muodollisuutta koskevasta vaatimuksesta (direktiivin 2004/38/EY 4 artiklan 2 kohdassa ja 5 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä; tämä tarkoittaa esimerkiksi sähköistä matkustuslupaa).

2.2.3 14 artiklan 3 kohta: Maahantuloviisumit ja ulkomailla tehdyistä oleskelulupahakemuksista perittävät maksut

Erosopimuksen 14 artiklan 3 kohdan nojalla maahantuloviisumien myöntämisessä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen käyttäneiden EU:n kansalaisten perheenjäsenille sovelletaan samoja helpotuksia kuin direktiivissä 2004/38/EY. Näin tunnustetaan se, että kaikki unionin kansalaiset voivat käyttää oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella vapauden ja ihmisarvon osalta objektiivisten edellytysten mukaisesti vain jos tämä oikeus myönnetään myös heidän perheenjäsenilleen näiden kansalaisuudesta riippumatta (ks. direktiivin 2004/38/EY johdanto-osan 5 kappale).

Erosopimuksen 14 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvat lyhytaikaiseen oleskeluun tarkoitetut viisumit olisi myönnettävä maksutta. Erosopimuksen mukaan vastaanottavat valtiot voivat kuitenkin tarjota perheenjäsenille lisäksi mahdollisuutta hakea ulkomailta käsin uutta oleskeluasemaa 18 artiklan nojalla. Tällöin sopimuksen edunsaajan on voitava valita, haetaanko maahantuloviisumia vai oleskeluasiakirjaa. Siinä tapauksessa voidaan periä maksu oleskeluaseman osoittavan oleskeluasiakirjan myöntämisestä.

2.3 15 artikla – Pysyvä oleskeluoikeus

2.3.1 15 artiklan 1 kohta: Edellytykset

Erosopimuksen 15 artikla vastaa direktiivin 2004/38/EY 16 artiklaa, jossa esitetään pysyvän oleskeluoikeuden myöntämisedellytykset.

Henkilöt, joilla ei ole oikeutta saada pysyvää oleskeluoikeutta direktiivin 2004/38/EY nojalla, eivät voi saada pysyvää oleskeluasemaa myöskään erosopimuksen nojalla. Tästä seuraa, että

a) jos oleskelu täyttää vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden mukaiset edellytykset mutta ei direktiivissä 2004/38/EY säädettyjä edellytyksiä (on huomattava, että erosopimuksen 13 artiklassa viitataan direktiiviin 2004/38/EY), sitä ei oteta huomioon pysyvän oleskeluoikeuden määrittämistä varten (asia C-529/11, Alarape ja Tijani);

b) voimassa oleva oleskeluasiakirja ei tee oleskelusta laillista siinä merkityksessä kuin pysyvän oleskeluoikeuden saamiseksi edellytetään (asia C-325/09, Dias);

c) ennen pysyvän oleskeluoikeuden saamista määrätty vankeusrangaistus nollaa siihen asti kertyneet laillisen oleskelun jaksot, ja sen jälkeen vaaditaan uusi viiden vuoden yhtäjaksoinen oleskelujakso (asia C-378/12, Onuekwere).

Vastaavasti henkilöt, joilla on oikeus saada pysyvä oleskeluoikeus direktiivin 2004/38/EY nojalla, voivat saada pysyvän oleskeluaseman myös erosopimuksen nojalla. Tästä seuraa, että

a) laillisella oleskelulla tarkoitetaan oleskelua, joka täyttää direktiivissä 2004/38/EY (yhdistetyt asiat C-424/10 & 425/10, Ziolkowski ja Szeja) ja sitä edeltävissä säädöksissä (asia C-162/09, Lassal) vahvistetut edellytykset;

b) edellytysten mukaisen oleskelujakson ei tarvitse täyttyä välittömästi, ennen kuin pysyvää oleskeluasemaa haetaan (asia C-162/09, Lassal);

c) joissain tapauksissa voidaan ottaa huomioon myös oleskelu, ennen kuin hakijan kotimaa liittyi EU:hun (yhdistetyt asiat C-424/10 & 425/10, Ziolkowski ja Szeja).

Erosopimuksen 15 artiklan 1 kohdassa ja 16 artiklassa mainituilla vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden mukaisilla työskentelykausilla tarkoitetaan direktiivin 2004/38/EY 17 artiklan mukaisia työssäolojaksoja.

2.3.2 15 artiklan 2 kohta: Alle viiden vuoden oleskelu

Muun kuin pysyvän oleskelun yhtäjaksoisuuden osalta erosopimuksen 15 artiklan 2 kohdassa todetaan, että oleskelun yhtäjaksoisuus määräytyy direktiivin 2004/38/EY 16 artiklan 3 kohdan ja 21 artiklan mukaisesti.

Direktiivin 2004/38/EY 16 artiklan 3 kohdan tarkoituksena on määrittää laillisen oleskelun yhtäjaksoisuus pysyvän oleskeluoikeuden myöntämistä varten, ja samaa sääntöä sovelletaan erosopimuksen mukaiseen oleskeluun yleensä – eli erosopimuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt voivat olla jonkin aikaa poissa vastaanottavasta valtiosta ilman, että heidän oleskeluoikeutensa yhtäjaksoisuus katkeaa.

Tämä tarkoittaa, että seuraavat väliaikaiset poissaolot eivät vaikuta oleskelun yhtäjaksoisuuteen:

1) poissaolot (huom. monikko), jotka kestävät yhteensä enintään kuusi kuukautta vuodessa;

2) poissaolot (huom. monikko), jotka kestävät pidempään pakollisen asevelvollisuuden suorittamista varten (ei aikarajoitusta); tai

3) yksi poissaolo (huom. yksikkö), joka kestää enintään 12 peräkkäistä kuukautta, esimerkiksi jonkin seuraavan tärkeän syyn vuoksi (huom. luettelo ei ole tyhjentävä): a. raskaus ja synnytys; b. vakava sairaus; c. opiskelu tai harjoittelu; tai d. ulkomaankomennus.

Esimerkiksi EU:n kansalainen, joka saapui vastaanottavaan valtioon 4 vuotta ennen siirtymäkauden päättymistä, työskenteli siellä ja siirtyi sitten työnantajansa määräyksestä ulkomaankomennukselle 8 kuukautta ennen siirtymäkauden päättymistä (ks. edellä 3 kohdan d alakohta), säilyttää oleskeluoikeutensa siirtymäkauden päättyessä unionin kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden nojalla erosopimuksen soveltamiseksi, jos hän palaa vastaanottavaan valtioon, ennen kuin poissaolo on kestänyt 12 peräkkäistä kuukautta.

Tämä tarkoittaa myös, että lain mukaisesti täytäntöön pantu karkottamispäätös katkaisee oleskelun yhtäjaksoisuuden (koska se lakkauttaa asianomaisen henkilön oleskeluoikeuden).

Ennen pysyvän oleskeluoikeuden myöntämistä määrätty vankeusrangaistus nollaa siihen asti kertyneet laillisen oleskelun jaksot, ja sen jälkeen vaaditaan uusi viiden vuoden yhtäjaksoinen oleskelujakso (asia C-378/12, Onuekwere).

2.3.3 15 artiklan 3 kohta: Yli viisi vuotta kestänyt oleskelu

Erosopimuksen 15 artiklan 3 kohdassa määrätään, että kun oikeus pysyvään oleskeluun on saatu, sen menettää ainoastaan olemalla poissa vastaanottavan valtion alueelta yhtäjaksoisesti yli viisi vuotta (ks. 11 artiklaa koskeva ohje edunsaajille, jotka ovat poissa siirtymäkauden päättyessä).

Erosopimuksen nojalla saadun pysyvän oleskeluoikeuden voi menettää myös lain mukaisesti määrätyn karkottamispäätöksen vuoksi erosopimuksen 20 artiklassa mainittujen perusteiden nojalla. Pysyvän oleskeluoikeuden saamisen jälkeen määrätty vankeusrangaistus ei vaikuta pysyvään oleskeluoikeuteen (asia C-145/09, Tsakouridis).

Erosopimuksen 11 artiklassa tarkoitettu ennen siirtymäkauden päättymistä saatu pysyvä oleskeluoikeus olisi ymmärrettävä unionin oikeuden mukaiseksi pysyväksi oleskeluoikeudeksi (direktiivin 2004/38/EY 16 artiklan 1 tai 2 kohta), joka määrittää, voiko asianomainen kuulua erosopimuksen soveltamisalaan (sen ei pidä katsoa tarkoittavan erosopimuksen nojalla saatua pysyvää oleskeluoikeutta).

Jotta voitaisiin ottaa huomioon erosopimukseen liittyvä erityistilanne (sen nojalla oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun ei ole mahdollista käyttää uudelleen, jos aiempi pysyvä oleskeluoikeus on menetetty), erosopimuksen 11 artiklassa määrätään, että vasta yli viiden vuoden yhtäjaksoinen poissaolo johtaa pysyvän oleskeluoikeuden menettämiseen. Tässä mennään siis pidemmälle kuin direktiivissä 2004/38/EY (16 artiklan 4 kohta), jonka mukaan pysyvä oleskeluoikeus menetetään jo kahden vuoden poissaolon jälkeen. Kun sallittujen poissaolojaksojen kesto on pidennetty kahdesta viiteen vuoteen (direktiiviin 2004/38/EY verrattuna), asianomaiset voivat säilyttää erosopimuksen nojalla saadun pysyvän oleskeluoikeuden, jos he palaavat vastaanottavaan valtioon enintään viiden vuoden yhtäjaksoisen poissaolon jälkeen.

Esimerkiksi EU:n kansalainen, joka on saanut pysyvän oleskeluoikeuden vastaanottavassa valtiossa erosopimuksessa vahvistettujen edellytysten mukaisesti ennen siirtymäkauden päättymistä ja lähtee pois sieltä 6 vuoden kuluttua siirtymäkauden päättymisestä 4 vuodeksi (esimerkiksi työkomennukselle), voi vielä palata vastaanottavaan valtioon ja säilyttää pysyvän oleskeluoikeutensa ja kaikki siihen liittyvät oikeudet erosopimuksen nojalla.

2.4 16 artikla – Ajanjaksojen yhdistäminen

Erosopimuksen 16 artikla täydentää 15 artiklaa, koska siinä määrätään tilanteesta, jossa erosopimuksen edunsaajilla ei siirtymäkauden päättyessä vielä ole pysyvää oleskeluoikeutta. Vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden nojalla ennen siirtymäkauden päättymistä kertynyt laillinen oleskelu lasketaan mukaan siihen viiden vuoden oleskeluaikaan, joka tarvitaan pysyvän oleskeluoikeuden saamiseksi. Näille edunsaajille myönnetään 16 artiklassa oikeus saada pysyvä oleskeluoikeus myöhemmin (kun laillinen oleskelu on kestänyt vaaditun ajan).

2.5 17 artikla – Aseman muutokset

2.5.1 17 artiklan 1 kohta: Aseman muuttaminen

Erosopimuksen 17 artiklan 1 kohdan alussa määrätään, että EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset, joilla on oleskeluoikeus vastaanottavassa valtiossa erosopimuksen 13 artiklan 1 kohdan nojalla, voivat muuttaa asemaansa ja pysyä silti erosopimuksen edunsaajina.

Aseman muuttaminen ei vaikuta heille erosopimuksen nojalla kuuluvaan (pysyvään tai muuhun) oleskeluoikeuteen (eli se vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden säännös, johon heidän oleskeluoikeutensa perustuu, pysyy samana), niin kauan kuin heidän oleskelunsa täyttää edellytykset, jotka asetetaan erosopimuksen 13 artiklan 1 kohdassa (ja samalla EU:n kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevassa unionin oikeudessa). Henkilöllä voi myös olla samanaikaisesti useampia asemia (esimerkiksi opiskelija, joka on samalla työntekijä).

Aseman muuttuminen ei aiheuta seurauksia (esimerkiksi uuden oleskeluasiakirjan myöntämistä) eikä siitä tarvitse ilmoittaa kansallisille viranomaisille.

Erosopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa esitetty luettelo eri asemista (opiskelija, työntekijä, itsenäinen ammatinharjoittaja tai ammatissa toimimaton henkilö) ei ole tyhjentävä, vaan siinä mainitaan vain esimerkkejä.

Vaikka 17 artiklan 1 kohtaa sovelletaan myös niihin erosopimuksen edunsaajiin, jotka ovat saaneet pysyvän oleskeluaseman erosopimuksen nojalla, tämä määräys ei todennäköisesti anna heille erityistä suojelua, koska heidän oleskeluasemansa ei ole enää ehdollinen eikä sille voida enää asettaa ehtoja (vrt. ero direktiivin 2004/38/EY 7 artiklaan perustuvan oleskelun ja direktiivin 16 tai 17 artiklaan perustuvan pysyvän oleskelun välillä).

2.5.1.1 Perheenjäsenten tilanne

Perheenjäsenet, joilla on oleskeluoikeus vastaanottavassa valtiossa erosopimuksen 13 artiklan 2 tai 3 kohdan nojalla, voivat niin ikään muuttaa asemaansa ja pysyä silti erosopimuksen edunsaajina.

Erosopimuksen 17 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä kuitenkin todetaan nimenomaisesti, että heistä itsestään ei voi tulla oikeudenhaltijoita (eli erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa tarkoitettuja henkilöitä). Käytännössä tämä tarkoittaa, että heillä ei ole erosopimuksen nojalla itsenäistä oikeutta saada luokseen omia perheenjäseniään.

Tämä rajoitus koskee ainoastaan niitä henkilöitä, joiden erosopimukseen perustuva oleskeluasema perustuu yksinomaan siihen, että he ovat oikeudenhaltijoiden perheenjäseniä. EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset, jotka asuvat vastaanottavassa valtiossa siirtymäkauden päättyessä sekä perheenjäseninä että oikeudenhaltijoina (esimerkiksi itävaltalaisen työntekijän 20-vuotias poika, joka itsekin työskentelee Yhdistyneessä kuningaskunnassa), eivät kuulu 17 artiklan 1 kohdan toisen osan soveltamisalaan, minkä vuoksi heillä on kaikki oikeudenhaltijoille kuuluvat oikeudet.

2.5.2 17 artiklan 2 kohta: Lapsi, joka lakkaa olemasta huollettava

Samoin kuin EU:n kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden nojalla, ne erosopimuksen edunsaajien perheenjäsenet, joiden oleskeluasema perustuu siihen, että he ovat oikeudenhaltijan huollettavia, kuuluvat edelleen erosopimuksen soveltamisalaan myös sen jälkeen, kun he lakkaavat olemasta huollettavia esimerkiksi sen vuoksi, että he käyttävät erosopimuksen 22 artiklan mukaista oikeuttaan toimia vastaanottavassa valtiossa työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana.

Erosopimuksen 17 artiklan 2 kohdan mukaan nämä perheenjäsenet säilyttävät samat oikeudet myös silloin, kun he lakkaavat olemasta huollettavia mistä tahansa syystä.

Vastaavasti ne erosopimuksen edunsaajien perheenjäsenet, joiden oleskeluasema perustuu siihen, että he ovat alle 21-vuotiaita, kuuluvat niin ikään edelleen erosopimuksen soveltamisalaan myös 21 vuotta täytettyään.

2.6 18 artikla – Oleskeluasiakirjojen myöntäminen

Vapaata liikkuvuutta koskevista unionin oikeuden säännöistä poiketen vastaanottavan valtion on erosopimuksen 18 artiklan nojalla valittava, edellyttääkö se laillisen oleskelun jatkamiseksi uuden oleskeluaseman hakemista (18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ns. konstitutiivinen järjestelmä) vai todetaanko laillisen oleskelun jatkuminen ilman, että sitä tarvitsee erikseen hakea (18 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu ilmoitusjärjestelmä).

Ilmoitusjärjestelmä vastaa direktiiviä 2004/38/EY, eli oleskeluasema myönnetään edunsaajille suoraan lain nojalla eikä se edellytä hallinnollisten menettelyjen noudattamista. Toisin sanoen oleskeluasema ja siihen liittyvät oikeudet perustuvat siihen, että henkilö täyttää niille unionin oikeudessa asetetut edellytykset. Tähän ei tarvita kansallisten viranomaisten päätöstä, joskin saattaa olla tarpeen hakea oleskeluasiakirjaa aseman toteamiseksi.

Konstitutiivisessa järjestelmässä edunsaajat voivat saada oleskeluaseman vain tekemällä sitä koskevan hakemuksen, joka edellyttää hyväksyntää. Tässä tapauksessa oleskeluasema ja siihen liittyvät oikeudet perustuvat aseman myöntävien kansallisten viranomaisten päätökseen.

2.6.1 18 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta: Konstitutiivinen järjestelmä

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdassa määrätään, että vastaanottava valtio voi ottaa käyttöön konstitutiivisen järjestelmän, jonka mukaan uutta oleskeluasemaa on haettava erikseen.

Kyseisen kohdan mukaan hakijan on uuden oleskeluaseman saadakseen täytettävä erosopimuksen toisen osan II osastossa asetetut edellytykset.

2.6.1.1 Oleskeluasiakirja

Jos hakija täyttää II osastossa asetetut edellytykset, vastaanottavan valtion on 18 artiklan 1 kohdan nojalla myönnettävä oleskeluasiakirja osoitukseksi uudesta oleskeluasemasta. 18 artiklassa ei määrätä oleskeluasiakirjan muodosta. Sen 1 kohdan q alakohdan mukaan oleskeluasiakirjassa on kuitenkin mainittava, että se on myönnetty erosopimuksen nojalla (jotta asiakirjan haltijoiden voidaan osoittaa kuuluvan erosopimuksen soveltamisalaan).

2.6.1.2 Sähköinen vai paperiasiakirja

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan nojalla vastaanottava valtio voi myöntää oleskeluasiakirjan myös sähköisessä muodossa. Tämä tarkoittaa, että oleskeluasema on ensisijaisesti rekisteröity kansallisten viranomaisten ylläpitämään tietokantaan ja että erosopimuksen edunsaajille annetaan keino katsoa asemaansa ja tarkistaa se sekä jakaa se asianomaisten osapuolten kanssa.

2.6.2 18 artikla 1 kohdan a alakohta: Hakemuksen tarkoitus

Toimivaltaisten viranomaisten olisi päätettävä, onko hakijalla oikeus uuteen oleskeluasemaan 18 artiklan 1 kohdan nojalla, kun ne ovat tutkineet kyseisessä kohdassa asetettujen vaatimusten täyttymisen.

2.6.3 18 artiklan 1 kohdan b alakohta: Määräajat hakemuksen jättämiselle ja siitä annettava todistus

2.6.3.1 Määräajat

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu uutta oleskeluasemaa koskeva hakemus olisi tehtävä viimeistään vastaanottavan valtion asettamassa määräajassa, joka ei saa olla lyhyempi kuin kuusi kuukautta siirtymäkauden päättymisen jälkeen, paitsi jos sovelletaan 18 artiklan 1 kohdan c alakohtaa (ks. jäljempänä). Tätä määräaikaa on sovellettava kaikkiin erosopimuksen edunsaajiin, jotka oleskelivat vastaanottavassa valtiossa laillisesti siirtymäkauden päättyessä, mukaan lukien henkilöt, jotka ovat tuolloin väliaikaisesti poissa erosopimuksen 15 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.

Perheenjäsenten ja pysyvässä suhteessa olevien kumppanien, jotka haluavat tulla erosopimuksen soveltamisalaan kuuluvan EU:n tai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisen luo siirtymäkauden päätyttyä, on haettava uutta oleskeluasemaa kolmen kuukauden kuluessa maahantulosta, tai kuuden kuukauden kuluessa siirtymäkauden päättymisestä, sen mukaan kumpi ajankohta on myöhäisempi.

2.6.3.2 Todistus hakemuksen jättämisestä

Hakemuksen jättämisestä olisi annettava todistus heti, kun toimivaltainen viranomainen on vastaanottanut hakemuksen. Tämä todistus on eri asia kuin uusi oleskeluasiakirja. Erosopimuksen nojalla kansallisten viranomaisten on autettava hakijaa hakemuksen täyttämisessä, jotta hän voi saada todistuksen hakemuksen jättämisestä.

Kun hakija on jättänyt hakemuksen 18 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetetussa määräajassa (18 artiklan 1 kohdan johdantolauseen viimeinen alakohta), toimivaltaisen viranomaisen olisi toteutettava seuraavat toimet:

1) toimivaltainen viranomainen antaa välittömästi todistuksen hakemuksen jättämisestä (18 artiklan 1 kohdan b alakohdan viimeinen alakohta);

2) toimivaltainen viranomainen tarkistaa, että hakemus on täydellinen. Jos näin ei ole (jos esimerkiksi henkilöllisyyttä ei ole todistettu tai mahdollista hakemusmaksua ei ole suoritettu), toimivaltainen viranomainen auttaa hakijaa korjaamaan hakemuksen virheet ja puutteet (18 artiklan 1 kohdan o alakohta), ennen kuin se tekee päätöksen hakemuksen hylkäämisestä;

3) jos hakemus on täydellinen, toimivaltainen viranomainen tarkistaa, että hakijalla on oikeus erosopimuksen II osaston mukaisiin oleskeluoikeuksiin;

4) jos hakemus on perusteltu, toimivaltainen viranomainen myöntää uuden oleskeluasiakirjan (18 artiklan 1 kohdan b alakohta).

Päätökseen hakemuksen hylkäämisestä on voitava hakea muutosta tuomioistuimessa tai soveltuvissa tapauksissa hallintomenettelyssä (18 artiklan 1 kohdan r alakohta).

Erosopimuksen 18 artiklan 3 kohdan mukaan hakijalla on erosopimukseen perustuva oleskeluoikeus siihen asti, että toimivaltainen viranomainen on tehnyt asiassa lopullisen päätöksen.

2.6.3.3 Todistus hakemuksen jättämisestä

Todistus hakemuksen jättämisestä osoittaa, että

a) hakemus on jätetty asianmukaisella tavalla;

b) hakija on noudattanut velvollisuutta hakea uutta oleskeluasemaa;

c) hakijalla katsotaan olevan kaikki erosopimukseen perustuvat oikeudet siihen asti, että hakemuksesta on tehty lopullinen päätös (18 artiklan 3 kohta).

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ei yhdenmukaisteta hakemuksen jättämisestä annettavan todistuksen muotoa vaan edellytetään ainoastaan, että sellainen on annettava (myös sähköinen todistus hyväksytään).

2.6.3.4 Ulkomailla tehdyt hakemukset

Uutta oleskeluasemaa koskevan hakemuksen voivat tehdä myös ulkomailta esimerkiksi henkilöt, jotka ovat tilapäisesti poissa mutta joiden katsotaan asuvan laillisesti vastaanottavassa valtiossa (ks. erosopimuksen 15 artiklan 2 ja 3 kohtaa koskevat ohjeet).

Myös perheenjäsenet, jotka eivät vielä asu vastaanottavassa valtiossa, voivat tehdä hakemuksen ulkomailta (ks. erosopimuksen 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii ja iii alakohtaa sekä 10 artiklan 3 ja 4 kohtaa koskevat ohjeet).

2.6.4 18 artiklan 1 kohdan c alakohta: Tekniset ongelmat ja niistä ilmoittaminen

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan c alakohta koskee tilannetta, jossa uutta oleskeluasemaa koskevaa hakemusta ei voida käsitellä vastaanottavan valtion hakemusjärjestelmään liittyvien teknisten ongelmien vuoksi.

Jos ongelmia ilmenee Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten on ilmoitettava niistä unionille sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Jos teknisiä ongelmia ilmenee jossakin EU:n jäsenvaltiossa, unioni (sopimuksen osapuolena) ilmoittaa niistä Yhdistyneelle kuningaskunnalle sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Jos tässä kohdassa tarkoitettu ilmoitus tehdään, määräaikaa uutta oleskeluasemaa koskevan hakemuksen jättämiselle pidennetään automaattisesti vuodella.

Jos vastaanottava valtio antaa tällaisen ilmoituksen, ilmoitus on julkaistava. Vastaanottavan valtion on myös annettava asiasta hyvissä ajoin ja sopivalla julkisella tavalla tieto henkilöille, joita asia koskee, koska se vaikuttaa heidän oikeudelliseen asemaansa vastaanottavassa valtiossa.

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan c alakohdan vaikutuksia ei sovelleta, jos ilmoitusta ei tehdä, vaikka teknisiä ongelmia esiintyisi.

Tältä osin on syytä ottaa huomioon erosopimuksen 5 artikla, joka koskee vilpitöntä mieltä, esimerkiksi kun arvioidaan, ovatko tekniset ongelmat niin vakavia, että niiden vuoksi olisi annettava tällainen ilmoitus, vai ovatko ne vain väliaikaisia (kuten hajautettu palvelunestohyökkäys palvelimella, jossa verkossa tapahtuva hakemusmenettely toteutetaan, tai virkamieslakko). Jos ongelma on selvästi vain väliaikainen, voi olla asianmukaisempaa pidentää hakemusten jättämisen määräaikaa kansallisella lainsäädännöllä tai tiedottaa asianomaisille henkilöille, että heidän myöhästyneet hakemuksensa otetaan käsiteltäväksi 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla.

2.6.5 18 artiklan 1 kohdan d alakohta: Määräajan päätyttyä jätetyt hakemukset

Jos uutta oleskeluasemaa koskevaa hakemusta ei jätetä asetetussa määräajassa, sillä voi olla 18 artiklan 1 kohdan nojalla toteutettavassa konstitutiivisessa järjestelmässä vakavia seurauksia. Hakija voi jopa jäädä ilman uutta oleskeluasemaa, johon hänellä muutoin olisi oikeus.

18 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan toimivaltaisten viranomaisten ei pitäisi automaattisesti hylätä määräajan jälkeen jätettyjä hakemuksia vaan käsitellä hakemukset, jos niiden myöhästymiselle on ollut ”perusteltu syy”. Tällaiset hakemukset olisi käsiteltävä muiden 18 artiklan 1 kohdassa annettujen määräysten mukaisesti.

Toimivaltaisten viranomaisten olisi tehtävä päätös siitä, että myöhässä jätetty hakemus otetaan käsiteltäväksi (tai että hakemus voidaan jättää määräajan päätyttyä) sen jälkeen, kun ne ovat arvioineet kaikki asiaan liittyvät olosuhteet ja syyt, joiden vuoksi määräaikaa ei voitu noudattaa.

Ottamalla huomioon tällaiset ”perustellut syyt” voidaan lieventää hakemuksen jättämiselle asetetun määräajan noudattamatta jättämisestä aiheutuvia vakavia seurauksia ja varmistaa, että myöhästyneet hakemukset käsitellään oikeasuhteisella tavalla.

2.6.6 18 artiklan 1 kohdan g alakohta: Oleskeluasiakirjan myöntämisestä perittävä maksu

Oleskeluasiakirjan myöntämisestä voidaan periä maksu, kuten direktiivin 2004/38/EY 25 artiklan 2 kohdassa säädetään.

Tämä tarkoittaa, että tällainen maksu ei saa olla suurempi kuin vastaanottavan valtion kansalaisilta vastaavista asiakirjoista perittävä maksu.

2.6.7 18 artiklan 1 kohdan h alakohta: Kun hakijalla on jo pysyvä oleskelulupa

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan h alakohtaa sovelletaan vain silloin, kun hakijalla on jo pysyvän oleskeluoikeuden osoittava, voimassa oleva oleskeluasiakirja, ei silloin, kun hänellä on pysyvä oleskeluasema mutta ei sen osoittavaa asiakirjaa. Henkilöiden, joilla on pysyvä oleskeluasema mutta ei pysyvää oleskeluasiakirjaa, on jätettävä hakemus 18 artiklan 1 kohdassa esitetyn vakiomenettelyn mukaisesti.

Pysyvällä oleskeluasiakirjalla tarkoitetaan direktiivin 2004/38/EY nojalla myönnettyjä asiakirjoja ja muita vastaavia maahanmuutto-oikeuden osoittavia kansallisia asiakirjoja, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan myöntämää toistaiseksi voimassa olevaa oleskelulupaa (Indefinite Leave to Remain).

2.6.8 18 artiklan 1 kohdan i alakohta: Kansalliset henkilöllisyystodistukset

EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset voivat osoittaa kansalaisuutensa ja henkilöllisyytensä voimassa olevalla kansallisella henkilöllisyystodistuksella, vaikka niitä ei enää hyväksytäkään matkustusasiakirjoiksi erosopimuksen 14 artiklan 1 kohdan nojalla.

Kuten direktiivissä 2004/38/EY, erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan i alakohdassa edellytetään ainoastaan, että matkustusasiakirja on voimassa. Kansallisessa lainsäädännössä ei saa asettaa tämän oikeuden käytölle muita vaatimuksia (esimerkiksi että matkustusasiakirjan on oltava voimassa tietty aika maahantulon tai maasta poistumisen jälkeen).

2.6.9 18 artiklan 1 kohdan j alakohta: Hakemuksen tueksi esitettävien asiakirjojen jäljennökset

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan j alakohdan mukaan kansalliset viranomaiset voivat vaatia tiettyjen liiteasiakirjojen esittämistä alkuperäisinä ainoastaan erityistapauksissa, joissa on ”perusteltua syytä epäillä toimitettujen asiakirjojen aitoutta”.

2.6.10 18 artiklan 1 kohdan k–m alakohta: Luettelo hakemuksen tueksi esitettävistä asiakirjoista

Direktiivin 2004/38/EY 8 artiklan 3 ja 5 kohdassa ja 10 artiklan 2 kohdassa esitetään tyhjentävä luettelo asiakirjoista (ks. myös direktiivin 2004/38/EY johdanto-osan 14 kappale), jotka vastaanottava valtio voi vaatia EU:n kansalaisilta ja heidän perheenjäseniltään, kun he hakevat direktiivin 2004/38/EY 8 artiklan 2 kohdan nojalla myönnettävää rekisteröintitodistusta tai direktiivin 10 artiklan 1 kohdan nojalla myönnettävää oleskelukorttia.

Direktiivissä 2004/38/EY ei kuitenkaan vahvisteta tällaisia asiakirjoja koskevaa tyhjentävää luetteloa, jota voitaisiin soveltaa kaikissa mahdollisissa tilanteissa (kuten myönnettäessä oleskeluasiakirja työntekijälle, joka säilyttää työntekijäasemansa, tai perheenjäsenille, jotka säilyttävät oleskeluoikeutensa direktiivin 12 tai 13 artiklan nojalla) tai silloin, kun hakemus koskee muita direktiivin 2004/38/EY nojalla myönnettäviä oleskeluasiakirjoja (asiakirja, joka osoittaa direktiivin 19 artiklan 1 kohdan nojalla myönnetyn pysyvän oleskeluoikeuden, tai direktiivin 20 artiklan nojalla myönnetty pysyvä oleskelukortti).

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan k–n alakohdan määräykset perustuvat hakemusten tueksi esitettävien asiakirjojen osalta samaan lähestymistapaan kuin direktiivi 2004/38/EY. Silloin kun direktiivissä 2004/38/EY esitetään näitä asiakirjoja koskeva tyhjentävä luettelo, niin tehdään myös erosopimuksessa.

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan k alakohtaa sovelletaan oikeudenhaltijoihin, jotka asuvat vastaanottavassa valtiossa siirtymäkauden päättyessä. Määräys perustuu direktiivin 2004/38/EY 8 artiklan 3 kohtaan.

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan k alakohdan iii alakohdassa mainittu ”oppilaitos, jonka vastaanottava valtio on hyväksynyt tai jota se rahoittaa” vastaa direktiivin 2004/38/EY 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan säännöstä.

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan l alakohtaa sovelletaan oikeudenhaltijoiden perheenjäseniin (myös muihin kuin läheisiin perheenjäseniin), jotka jo oleskelevat vastaanottavassa valtiossa siirtymäkauden päättyessä. Se perustuu direktiivin 2004/38/EY 8 artiklan 5 kohtaan ja 10 artiklan 2 kohtaan, mutta sitä on mukautettu, jotta voidaan ottaa huomioon se, että kyseiset perheenjäsenet jo oleskelevat vastaanottavassa valtiossa eivätkä tule sinne ulkomailta.

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan m alakohtaa sovelletaan oikeudenhaltijoiden perheenjäseniin, jotka eivät oleskele vastaanottavassa valtiossa siirtymäkauden päättyessä. Se perustuu direktiivin 2004/38/EY 8 artiklan 5 kohtaan ja 10 artiklan 2 kohtaan.

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan n alakohta on yleismääräys, joka kattaa kaikki ne tapaukset, joihin ei voida soveltaa 1 kohdan k–m alakohtaa. Se perustuu direktiivin 2004/38/EY periaatteeseen, jonka mukaan olisi vältettävä sellaisia hallinnollisia käytäntöjä, jotka muodostavat kohtuuttoman esteen oleskeluoikeuden käyttämiselle. Edunsaajia voidaan pyytää esittämään todisteet ainoastaan siitä, että he täyttävät edellytykset, myös oleskelua koskevat todisteet, mutta ei muuta.

Esimerkki: Kahdelle oikeudenhaltijalle siirtymäkauden päätyttyä syntyneiden lasten tarvitsee todistaa ainoastaan se, että he ovat oikeudenhaltijoiden lapsia. Tätä varten heidän on esitettävä hakemuksensa tueksi seuraavat asiakirjat:

— voimassa oleva passi (tai henkilökortti, jos he ovat EU:n kansalaisia) henkilöllisyytensä todistamiseksi;

— todistus perhesiteistä vanhempiin (esimerkiksi syntymätodistus), jotta voidaan osoittaa perheside, johon heidän oleskeluoikeutensa perustuu;

— todistus siitä, että vanhemmat ovat oikeudenhaltijoita (esimerkiksi heille erosopimuksen nojalla myönnetyt oleskeluasiakirjat), jotta voidaan osoittaa, että lasten oikeudet perustuvat näiden kahden oikeudenhaltijan oikeuksiin; ja

— [jos he ovat hakemuksen jättäessään jo täyttäneet 21 vuotta] todistus siitä, että he ovat oikeudenhaltijoiden huollettavina.

Se, mitä asiakirjoja hakijat esittävät hakemuksensa tueksi, on heidän itsensä päätettävissä. Vastaanottava valtio ei voi vaatia heitä esittämään tiettyjä asiakirjoja tai kieltäytyä hyväksymästä hakemuksia, joiden tueksi on esitetty muita asiakirjoja.

2.6.11 18 artiklan 1 kohdan o alakohta: Hakijoiden avustaminen

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan o alakohdan tarkoituksena on varmistaa, että toimivaltaiset viranomaiset auttavat hakijoita hakemuksen ja vaadittujen asiakirjojen käsittelyssä. Hakijoille on annettava mahdollisuus toimittaa lisänäyttöä ja korjata hakemuksessa mahdollisesti olevat puutteet tai virheet (jos esimerkiksi henkilöllisyyttä ei ole todistettu tai mahdollista hakemusmaksua ei ole suoritettu). Tämä on konstitutiivisessa järjestelmässä tärkeä suojatoimi, koska muuten hakijoilla ei enää siirtymäkauden päätyttyä ole oikeutta tehdä uutta hakemusta erosopimuksen nojalla.

Tätä o alakohtaa sovellettaessa vastaanottavan valtion olisi kiinnitettävä erityistä huomiota haavoittuvassa asemassa oleviin kansalaisiin (esimerkiksi vanhuksiin tai hoitolaitoksissa oleviin henkilöihin tai henkilöihin, jotka eivät pysty käyttämään sähköisiä välineitä).

2.6.12 18 artiklan 1 kohdan p alakohta: Rikostaustaa koskeva tarkastus

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan p alakohdan nojalla vastaanottava valtio voi tehdä hakijoille uuden konstitutiivisen järjestelmän puitteissa järjestelmällisesti tarkastuksen heidän mahdollisen rikostaustansa selvittämiseksi.

Tällaiset tarkastukset hyväksytään erosopimuksessa siihen liittyvän erityistilanteen vuoksi.

Hakijoilta voidaan edellyttää, että he tekevät selkoa aiemmista rikostuomioistaan, jotka hakemushetkellä sisältyvät tuomion antamisvaltion lainsäädännön mukaiseen rikosrekisteriin. Rikosrekisteristä poistettuja tuomioita ei pitäisi sisällyttää tähän omaan ilmoitukseen. Tuomiovaltio voi olla mikä tahansa maa maailmassa.

Vilpillisen ilmoituksen antaminen ei itsessään mitätöi mitään erosopimukseen perustuvia oikeuksia, mutta sillä voi olla seurauksia yleisen järjestyksen perusteita tai petoksia koskevien sääntöjen nojalla. Todistustaakka on tällöin kansallisilla viranomaisilla. Vastaanottava valtio voi myös säätää vilpillisten ilmoitusten perusteella määrättävistä oikeasuhteisista seuraamuksista.

18 artiklan 1 kohdan p alakohta ei estä vastaanottavaa valtiota tarkistamasta omia rikosrekisteritietokantojaan. Tämä voidaan tehdä myös järjestelmällisesti.

Muiden valtioiden rikosrekisteritietokantojen tarkistamista voidaan pyytää, mutta vain jos sitä pidetään välttämättömänä ja direktiivin 2004/38/EY 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Kyseisessä kohdassa edellytetään, että tällaisten tiedustelujen tekeminen ei saa olla järjestelmällistä.

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan p alakohdan nojalla tehtävät rikostaustaa koskevat tarkastukset ja turvatarkastukset vastaavat direktiivin 2004/38/EY VI luvun mukaisesti tehtäviä yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä tehtäviä tarkastuksia, joiden tarkoituksena on oikeuksien rajoittaminen erosopimuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

Jos erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan p alakohdan nojalla tehtävien rikostaustaa koskevien tarkastusten ja turvatarkastusten perusteella toteutetaan rajoittavia toimenpiteitä, on noudatettava erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan r alakohdassa sekä 20 ja 21 artiklassa vahvistettuja sääntöjä.

2.6.13 18 artiklan 1 kohdan q alakohta: Uuteen oleskeluasiakirjaan sisällytettävä ilmoitus

Ainoa erosopimuksessa asetettu muotovaatimus on, että uuteen oleskeluasiakirjaan on sisällytettävä ilmoitus, jonka mukaan asiakirjan haltijan oikeuksien oikeudet perustuvat erosopimukseen.

2.6.14 18 artiklan 1 kohdan r alakohta: Muutoksenhakumenettely

Erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan r alakohdan tarkoituksena on varmistaa, että saman kohdan a alakohdan nojalla tehtyyn uutta oleskeluasemaa koskevasta hakemuksesta annettuun päätökseen voidaan hakea muutosta menettelyssä, jossa tutkitaan sekä päätöksen lainmukaisuus että sen perusteena olevat olosuhteet.

2.6.15 18 artiklan 2 kohta: Oleskeluoikeudet hakemuksen käsittelyn aikana

Ellei erosopimuksen 20 artiklassa asetetuista rajoituksista muuta johdu, vastaanottavan valtion viranomaiset tai talouden toimijat tai muut toimijat eivät saa soveltaa mitään rajoittavia toimenpiteitä, ennen kuin uutta oleskeluasemaa koskevien hakemusten jättämiselle 18 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetettu määräaika on päättynyt.

2.6.16 18 artiklan 3 kohta: Oleskeluoikeus on voimassa lopullisen päätöksen tekemiseen asti

Ellei erosopimuksen 20 artiklassa asetetuista rajoituksista muuta johdu, vastaanottavan valtion viranomaiset tai talouden toimijat tai muut toimijat eivät saa soveltaa mitään rajoittavia toimenpiteitä, ennen kuin hakemuksesta on tehty lopullinen päätös 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti.

Tämän suojalausekkeen avulla varmistetaan, että hakijan asema on suojattu siihen asti, että

a) kansalliset viranomaiset tekevät hakemusta koskevan päätöksen (suoja hallinnollisia viivästyksiä vastaan);

b) kansalliset tuomioistuimet tekevät muutoksenhakua koskevan päätöksen (suoja virheellisten päätösten ja oikeuskäsittelyn viiveiden varalta).

2.6.17 18 artiklan 4 kohta: Ilmoitusmenettely

Erosopimuksen 18 artiklan 4 kohta vastaa direktiivin 2004/38/EY 25 artiklan 1 kohtaa, sillä sen nojalla vastaanottavat valtiot voivat jatkaa ilmoitusmenettelyä, jonka mukaan laillinen oleskelu vastaanottavassa valtiossa ei edellytä uuden oleskeluasiakirjan hankkimista.

Jos vastaanottava valtio päättää toimia näin, sovelletaan direktiivissä 2004/38/EY annettuja sääntöjä, joissa vahvistetaan määräajat, maksut, liiteasiakirjat ja myönnettävät oleskeluasiakirjat.

Niillä, jotka ovat oikeutettuja uuteen oleskeluasemaan, olisi oltava oikeus saada hakemuksesta oleskeluasiakirja (joka voi olla sähköisessä muodossa), jossa ilmoitetaan, että se on myönnetty erosopimuksen nojalla.

2.7 19 artikla – Oleskeluasiakirjojen myöntäminen siirtymäkauden aikana

2.7.1 19 artiklan 1 kohta: Hakemukset siirtymäkauden aikana

Erosopimuksen 127 artiklasta seuraa, että vapaata liikkuvuutta koskevia unionin oikeuden sääntöjä sovelletaan siirtymäkauden loppuun saakka.

Hakemus erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan nojalla myönnettävän uuden oleskeluasiakirjan ja 18 artiklan 4 kohdan nojalla myönnettävän ilmoitusmenettelyyn perustuvan oleskeluasiakirjan saamiseksi voidaan kuitenkin tehdä jo siirtymäkauden aikana (erosopimuksen 19 ja 185 artikla).

Tällaisen vapaaehtoisen hakemusmenettelyn käyttöönotto 18 artiklan 1 kohdan nojalla myönnettävän uuden oleskeluaseman myöntämistä varten ei vaikuta vapaata liikkuvuutta koskevien unionin sääntöjen soveltamiseen.

Uuden oleskeluaseman hakeminen erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan nojalla siirtymäkauden aikana ei estä hakijaa hakemasta samanaikaisesti oleskeluasiakirjaa myös direktiivin 2004/38/EY nojalla.

Vastaavasti vapaaehtoisen hakemusmenettelyn käyttöönotto ei vapauta vastaanottavaa valtiota vapaata liikkuvuutta koskevien unionin sääntöjen mukaisista velvollisuuksista, kuten vireillä olevien tai uusien hakemusten käsittelystä.

2.7.1.1 EU:n tuomioistuimen toimivallan lykkäytyminen

Erosopimuksen 158 artiklan 1 kohdan nojalla se kahdeksan vuoden määräaika, jonka kuluessa Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimet voivat esittää Euroopan unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön asioissa, jotka koskevat 18 artiklan 1 tai 4 kohdan tai 19 artiklan nojalla tehdyistä hakemuksista annettuja päätöksiä, alkaa 19 artiklan soveltamispäivästä (1. helmikuuta 2020).

Vaikka 18 artiklan mukaista hallinnollista hakemusmenettelyä voidaan aikaistaa ja sen soveltaminen aloittaa, muut erosopimuksen määräykset, joihin hallinnollinen hakemusmenettely perustuu (kuten määräykset, jotka liittyvät 9–11 artiklan henkilölliseen ja alueelliseen soveltamisalaan) tai jotka se käynnistää (kuten kaikki rajoittavia päätöksiä koskevat menettelylliset takeet tai edellytykset uuden oleskeluaseman säilyttämistä varten), eivät ole vielä tulleet voimaan.

Tämä edellyttää tiettyjä mukautuksia, joita ilman 19 artikla menettäisi tehokkaan vaikutuksensa. Nämä mukautukset voivat edellyttää, että vastaanottavat valtiot ottavat käyttöön 19 artiklan mukaisen vapaaehtoisen järjestelmän, jotta ne voivat toistaa kansallisessa lainsäädännössään kaikki tarvittavat mutta ei vielä sovellettavat erosopimuksen toisen osan määräykset, jotta ne voidaan panna täytäntöön vapaaehtoisen järjestelmän soveltamista varten.

Erosopimuksen 131 artiklan tarkoituksena on varmistaa, että unionin toimielimet säilyttävät siirtymäkauden aikana niille unionin oikeudessa annetun toimivallan suhteessa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan 19 artiklan tulkinnan ja soveltamisen osalta. Myös EU:n tuomioistuin säilyttää toimivaltansa kaikilta osin.

2.7.2 19 artiklan 2 kohta: Hakemuksen hyväksymisen tai hylkäämisen seuraukset

Hakija voi haluta tehdä hakemuksen vapaaehtoisen konstitutiivisen järjestelmän nojalla saadakseen oikeusvarmuuden asemastaan mahdollisimman nopeasti, vaikka päätös tulee voimaan vasta myöhemmin (19 artiklan 3 kohdan mukaan oleskeluaseman myöntämistä koskevaa päätöstä ei voida perua ennen siirtymäkauden päättymistä).

Erosopimuksen 19 artiklan 2 kohdasta seuraa, että 18 artiklan 1 kohdan mukaisessa konstitutiivisessa menettelyssä annetuilla (myönteisillä ja kielteisillä) päätöksillä on vaikutuksia vasta siirtymäkauden päättymisen jälkeen. Toisin sanoen päätökset ovat päteviä, mutta niiden oikeusvaikutuksia lykätään, koska hakijoilla on samanaikaisesti vapaaseen liikkuvuuteen perustuvat oikeudet.

Vastaavasti 18 artiklan 1 kohdan nojalla tehdyn hakemuksen hylkääminen on hakijalle osoitus siitä, että hänen voi olla tarpeen tehdä tiettyjä muutoksia uuden oleskeluaseman saadakseen. Nämä muutokset voidaan toteuttaa ennen siirtymäkauden päättymistä, minkä jälkeen hakija voi tehdä uuden hakemuksen 19 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

Erosopimuksen 18 artiklan 4 kohdan nojalla myönnetty oleskeluasiakirja tulee voimaan ja sitä sovelletaan välittömästi (kyseessähän on pelkkä ilmoitusmenettely). Se ei vaikuta hakijalla samanaikaisesti oleviin vapaan liikkuvuuden oikeuksiin. Myös vapaaehtoisen ilmoitusmenettelyn nojalla tehdyn hakemuksen hylkääminen tulee vastaavalla tavalla voimaan välittömästi, mutta se ei vaikuta hakijalla samanaikaisesti oleviin vapaan liikkuvuuden oikeuksiin.

2.7.3 19 artiklan 3 kohta: Jo myönnettyä oleskeluasemaa ei saa perua siirtymäkauden aikana

Erosopimuksen 19 artiklan 3 kohdan nojalla vastaanottava valtio ei saa perua vapaaehtoisen konstitutiivisen järjestelmän puitteissa myöntämäänsä oleskeluasemaa ennen siirtymäkauden päättymistä. Se voi perua tällaisen aseman ainoastaan yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen tai oikeuksien väärinkäyttöön tai petokseen liittyvistä syistä samanaikaisesti sovellettavien, direktiivissä 2004/38/EY vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.

Tämän määräyksen tarkoituksena on antaa hakijoille takeet siitä, että hakemuksen jättämiseen varhaisessa vaiheessa jo siirtymäkauden aikana ei liity riskiä, koska hyväksyttyä hakemusta ei voida tarkastella uudelleen hallinnollisista syistä (eli oleskeluoikeutta koskevien edellytysten perusteella).

Erosopimuksen 18 artiklan 4 kohdan mukaisessa ilmoitusmenettelyssä kansalliset viranomaiset voivat edelleen peruuttaa jo myönnetyn oleskeluasiakirjan tai aseman, mutta tämä ei sinänsä vaikuta asianomaisen henkilön oleskeluoikeuteen.

2.7.4 19 artiklan 4 kohta: Uudet hakemukset

Erosopimuksen 19 artiklan 4 kohdan tarkoituksena on varmistaa, että jos 18 artiklan 1 kohdan nojalla tehty uutta oleskeluasemaa koskeva hakemus hylätään ennen siirtymäkauden päättymistä, hakija voi tehdä uuden hakemuksen ennen 18 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun määräajan päättymistä.

Oikeus tehdä uusi hakemus siirtymäkauden aikana kuuluu 18 artiklan 1 kohdan r alakohdassa säädettyihin muutoksenhakumenettelyihin.

2.7.5 19 artiklan 5 kohta: Muutoksenhaku

Kaikilla hakijoilla on kaikki direktiivin 2004/38/EY VI luvussa säädetyt muutoksenhakuoikeudet.

2.8 20 artikla – Oleskeluoikeuden rajoitukset

Erosopimuksen 20 artikla kattaa kaikki henkilöt, jotka käyttävät heille erosopimuksen toisen osan II osaston nojalla kuuluvia oikeuksia, eli esimerkiksi rajatyöntekijät ja myös muut kuin läheiset perheenjäsenet.

2.8.1 Mitä käyttäytymisellä tarkoitetaan?

Erosopimuksen 20 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltaminen perustuu asianomaisten henkilöiden käyttäytymiseen. Erosopimuksessa käytetty käyttäytymisen käsite liittyy direktiivin 2004/38/EY VI lukuun (lisätietoja ks. komission tiedonanto direktiivin 2004/38/EY täytäntöönpanon ja soveltamisen parantamisesta – COM(2009) 313 final, 3.2 jakso).

2.8.2 Käyttäytyminen ennen siirtymäkauden päättymistä ja sen jälkeen

Erosopimuksen 20 artiklan 1 ja 2 kohdassa esitetään kaksi eri järjestelyä, joilla säännellään sitä, miten kohdellaan käyttäytymistä, joka muodostaa todellisen, välittömän ja riittävän vakavan uhkan yleiselle järjestykselle tai yleiselle turvallisuudelle, sen mukaan, onko tällainen käyttäytyminen tapahtunut ennen siirtymäkauden päättymistä vai sen jälkeen.

Erosopimuksen 20 artiklan 1 kohdassa asetetaan velvoite soveltaa tietynlaisen käyttäytymisen perusteella direktiivin 2004/38/EY VI lukua, kun taas artiklan 2 kohdan nojalla vastaavaan käyttäytymiseen voidaan siirtymäkauden päättymisen jälkeen soveltaa kansallisia maahanmuuttosääntöjä.

Näin 20 artiklan 1 ja 2 kohdassa tehdään ero sen mukaan, onko käyttäytyminen tapahtunut ennen siirtymäkauden päättymistä vai sen jälkeen. Kansallisia maahanmuuttosääntöjä ei pitäisi soveltaa edes osittain tapahtumiin, joita säännellään erosopimuksen 20 artiklan 1 kohdan määräyksillä. Mahdolliset päätökset oleskeluoikeuden rajoittamisesta siirtymäkauden päättymisen jälkeen tapahtuvan käyttäytymisen perusteella on kuitenkin tehtävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti.

2.8.3 Käyttäytymisen jatkuvuus

Tietyissä olosuhteissa asianomaiset henkilöt voivat jatkaa käyttäytymistään (eli toimintaa, jonka yksittäiset osatekijät palvelevat samaa tarkoitusta ja joita yhdistää sama tai samankaltainen tekotapa sekä ajallinen läheisyys ja toiminnan kohde) niin, että se on alkanut ennen siirtymäkauden päättymistä ja jatkuu sen jälkeen.

Jos oletetaan, että kyseessä on jatkuva käyttäytyminen, rajoittavia toimenpiteitä koskevan päätöksen tekemisestä siirtymäkauden päättymisen jälkeen vastaavat kansalliset viranomaiset joutuvat todennäköisesti pohtimaan muun muassa seuraavia tilanteita:

a) toimet, jotka asianomainen henkilö on toteuttanut siirtymäkauden päättymisen jälkeen, ovat yksinään riittäviä rajoittavan toimenpiteen hyväksymiseksi kansallisten maahanmuuttosääntöjen nojalla – tällöin voidaan hyväksyä toimenpiteitä 20 artiklan 2 kohdan nojalla;

b) toimet, jotka asianomainen henkilö on toteuttanut siirtymäkauden päättymisen jälkeen, eivät yksinään ole riittäviä rajoittavan toimenpiteen hyväksymiseksi kansallisten maahanmuuttosääntöjen nojalla – tällöin ei voida hyväksyä toimenpiteitä 20 artiklan 2 kohdan nojalla;

c) b alakohdassa tarkoitetussa tilanteessa kansalliset viranomaiset voivat kuitenkin 20 artiklan 1 kohdan nojalla tutkia, olisiko ennen siirtymäkauden päättymistä toteutettujen toimien vuoksi oikeutettua määrätä rajoituksia yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen perustuvista syistä. Koska tässä arvioinnissa on määritettävä asianomaisen henkilön muodostama uhka hänen henkilökohtaisen käyttäytymisensä perusteella, siinä voidaan ottaa huomioon myös toimet siirtymäkauden päättymisen jälkeen.

Jokaisen rajoittavan toimenpiteen yhteydessä on tarkasteltava huolellisesti asiaan liittyviä olosuhteita.

2.8.4 20 artiklan 3 ja 4 kohta: Oikeuksien väärinkäyttö tai petokseen perustuvat hakemukset

Erosopimuksen 20 artiklan 3 ja 4 kohdan nojalla vastaanottava valtio voi poistaa alueeltaan hakijat, jotka ovat käyttäneet oikeuksiaan väärin tai syyllistyneet petokseen saadakseen erosopimuksen mukaisia oikeuksia.

Tällainen maastapoistaminen voidaan toteuttaa jo ennen, kuin tuollaisen hakemuksen hylkäämistä koskevaan päätökseen, johon on haettu muutosta tuomioistuimessa, saadaan muutoksenhakuasteen lopullinen päätös, kunhan noudatetaan direktiivin 2004/38/EY 31 artiklassa säädettyjä edellytyksiä.

Tämä tarkoittaa, että asianomaisia henkilöitä ei voida poistaa vastaanottavan valtion alueelta, jos he ovat hakeneet muutosta maastapoistamispäätökseen ja väliaikaismääräystä kyseisen päätöksen täytäntöönpanon keskeyttämiseksi.

Maastapoistamista ei saa toteuttaa, ennen kuin väliaikaismääräystä koskeva päätös on tehty, paitsi jos on kyse seuraavista tilanteista:

a) maastapoistamispäätös perustuu aikaisemmin annettuun oikeuden päätökseen, tai

b) asianomaisilla henkilöillä on aikaisemmin ollut mahdollisuus hakea muutosta, tai

c) maastapoistamispäätös perustuu direktiivin 2004/38/EY 28 artiklan 3 kohdan mukaisiin yleistä turvallisuutta koskeviin pakottaviin syihin.

Jos kansallisissa säännöissä säädetään, että maastapoistamispäätöksen täytäntöönpano keskeytyy muutoksenhaun vuoksi lain nojalla, sitä varten ei tarvitse hakea erillistä väliaikaismääräystä.

Direktiivin 2004/38/EY 31 artiklan 4 kohdan mukaisesti vastaanottava valtio voi kieltää asianomaiselta maahantulon muutoksenhakumenettelyn ollessa vireillä. Se ei kuitenkaan voi estää häntä esittämästä puolustustaan henkilökohtaisesti, paitsi jos hänen saapumisensa oikeuteen voi muodostaa yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen kohdistuvan vakavan uhkan.

2.9 21 artikla – Takeet ja muutoksenhakuoikeus

Tämä määräys kattaa kaikki tilanteet, joissa erosopimukseen perustuvia oleskeluoikeuksia voidaan rajoittaa tai joissa ne voidaan evätä.

Sen tarkoituksena on varmistaa, että direktiivin 2004/38/EY VI luvussa säädettyjä menettelyllisiä takeita sovelletaan kaikilta osin kaikissa tilanteissa, eli:

a) oikeuksien väärinkäyttö ja petokset (direktiivin 2004/38/EY 35 artikla);

b) toimenpiteet, jotka toteutetaan yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen taikka kansanterveyteen perustuvista syistä (direktiivin 2004/38/EY VI luku) tai kansallisen lainsäädännön mukaisesti; ja

c) toimenpiteet, jotka toteutetaan kaikkien muiden syiden perusteella (direktiivin 2004/38/EY 15 artikla), eli esimerkiksi tilanteet, joissa oleskeluasiakirjaa koskevaa hakemusta ei ole otettu käsiteltäväksi, tai joissa hakemus hylätään, koska hakija ei täytä oleskeluoikeudelle asetettuja edellytyksiä, tai joissa päätös on tehty sillä perusteella, että asianomainen ei enää täytä oleskeluoikeudelle asetettuja edellytyksiä (esimerkiksi kun työvoiman ulkopuolella olevasta EU:n kansalaisesta aiheutuu kohtuuton rasite vastaanottavan valtion sosiaaliturvajärjestelmälle).

Määräyksellä varmistetaan myös, että direktiivin 2004/38/EY VI luvun aineellisia takeita sovelletaan kaikilta osin silloin, kun oleskeluoikeuden rajoittamista koskevia päätöksiä tehdään ennen siirtymäkauden päättymistä tapahtuneen käyttäytymisen perusteella.

EU:n oikeuden yleisiä periaatteita koskevan EU:n tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti kansallisen lainsäädännön mukaisesti tehtävissä oleskeluoikeuden rajoittamista koskevissa päätöksissä on noudatettava myös suhteellisuusperiaatetta ja perusoikeuksia, muun muassa oikeutta perhe-elämään.

2.10 22 artikla – Liitännäiset oikeudet

Tällä määräyksellä suojataan perheenjäsenten oikeutta toimia vastaanottavassa valtiossa työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, kansalaisuudesta riippumatta, kuten direktiivin 2004/38/EY 23 artiklassa säädetään.

Tämä tarkoittaa, että erosopimus suojaa sekä niitä perheenjäseniä, jotka eivät olleet työntekijöitä ennen siirtymäkauden päättymistä mutta joista tulee työntekijöitä sen jälkeen, että niitä perheenjäseniä, jotka olivat jo työntekijöitä joko vastaanottavassa valtiossa tai työskentelyvaltiossa (rajatyöntekijät).

2.11 23 artikla – Yhdenvertainen kohtelu

Tämä määräys vastaa direktiivin 2004/38/EY 24 artiklaa, jossa vahvistetaan yhdenvertaista kohtelua koskeva erityissääntö erosopimuksen 11 artiklaan verrattuna.

Sama sääntö ulotetaan koskemaan perheenjäseniä, joilla on (pysyvä) oleskeluoikeus vastaanottavassa valtiossa. Heitä on kohdeltava vastaanottavan valtion kansalaisina eikä vastaanottavan valtion kansalaisten perheenjäseninä.

Sovelletaan samoja poikkeuksia kuin direktiivin 2004/38/EY 24 artiklan 2 kohdassa.

2 LUKU – TYÖNTEKIJÖIDEN JA ITSENÄISTEN AMMATINHARJOITTAJIEN OIKEUDET

2.12 24 artikla – Työntekijöiden oikeudet

2.12.1 24 artiklan 1 kohta: Oikeudet

Erosopimuksen 24 artiklan 1 kohdassa myönnetään unionin oikeuteen perustuvat työntekijän oikeudet kaikille työntekijöinä toimiville erosopimuksen edunsaajille, myös niille, jotka siirtyvät työntekijän asemaan siirtymäkauden päätyttyä (ks. myös erosopimuksen 17 artiklan 1 kohta ja 22 artikla). Tämä artikla ei koske muita erosopimuksen edunsaajaryhmiä.

2.12.1.1 Rajoitukset

Sovelletaan samoja yleiseen järjestykseen ja yleiseen turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvia rajoituksia kuin ne, joista määrätään SEUT-sopimuksen 45 artiklan 3 kohdassa.

SEUT-sopimuksen 45 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut julkishallinnon palvelussuhteet eivät kuulu erosopimuksen soveltamisalaan. Näin ollen vastaanottava valtio tai työskentelyvaltio voi varata pääsyn sellaisiin tehtäviin, joihin sisältyy julkisen vallan käyttöä ja valtion yleisten etujen turvaamista, yksinomaan omille kansalaisilleen, jos tämä rajoitus on SEUT-sopimuksen 45 artiklan 4 kohdan mukainen (asia C-270/13, Haralambidis).

2.12.1.2 1 kohdan a–h alakohta: ei-tyhjentävä luettelo oikeuksista

Työntekijöillä on kaikki SEUT-sopimuksen 45 artiklassa ja asetuksessa (EU) N:o 492/2011 tarkoitetut oikeudet. Erosopimuksen 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen oikeuksien soveltamisala ja merkitys ovat samat kuin SEUT-sopimuksen 45 artiklassa ja asetuksessa (EU) N:o 492/2011.

Erosopimuksen 24 artiklan 1 kohdan luettelo työntekijöiden oikeuksista ei ole tyhjentävä, ja se kattaa myös EU:n tuomioistuimen myöhemmin antamat SEUT-sopimuksen 45 artiklaa koskevat tulkinnat, joissa näitä oikeuksia kehitetään edelleen (siirtymäkauden päättymisen jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan oikeus- ja hallintoviranomaisten olisi otettava tällainen EU:n tuomioistuimen oikeuskäytäntö ”asianmukaisesti huomioon”). Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että erosopimuksen 24 artiklan 1 kohdassa esitettyjen oikeuksien lisäksi työntekijällä on edelleen oikeus vaihtaa työpaikkaa ja etsiä uutta työpaikkaa työskentelyvaltiossa SEUT-sopimuksen 45 artiklan mukaisesti.

2.12.2 24 artiklan 2 kohta: Työntekijän lapsen oikeus saattaa opintonsa päätökseen

Erosopimuksen 24 artiklan 2 kohdassa suojataan työntekijöiden lasten oikeus saattaa opintonsa päätökseen vastaanottavassa valtiossa. Tämän määräyksen nojalla lapsi, jonka vanhempi on EU:n tai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen ja joka työskenteli vastaanottavassa valtiossa erosopimuksen edunsaajana, voi edelleen oleskella vastaanottavassa valtiossa ja saattaa siellä opintonsa päätökseen myös sen jälkeen, kun tämän vanhemman laillinen oleskelu siellä on päättynyt (eli tämä on esimerkiksi lähtenyt pois vastaanottavasta valtiosta tai kuollut tai ei enää täytä laillisen oleskelun edellytyksiä, ks. esimerkiksi asiat C-310/08, Ibrahim, ja C-480/08, Teixeira). Lapsella on myös oikeus siihen, että hänen pääasiallinen huoltajansa on hänen kanssaan vastaanottavassa valtiossa, niin kauan kuin hän on alaikäinen tai jopa hänen tultuaan täysi-ikäiseksi, jos opintojen loppuun saattaminen edellyttää pääasiallisen huoltajan läsnäoloa.

2.12.3 24 artiklan 3 kohta: Rajatyöntekijät

Rajatyöntekijät voivat jatkaa työskentelyä työskentelyvaltiossa, jos he työskentelivät siellä siirtymäkauden päättyessä.

Jos he ovat lopettaneet työskentelyn ennen siirtymäkauden päättymistä, he voivat säilyttää työntekijän aseman työskentelyvaltiossa, jos he täyttävät jonkin direktiivin 2004/38/EY 7 artiklan 3 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetun edellytyksen. Heidän ei kuitenkaan tarvitse vaihtaa asuinpaikkaansa työskentelyvaltioon. Näin he voivat käyttää erosopimuksen 24 artiklan 1 kohdan a–h alakohdassa tarkoitettuja oikeuksia.

Rajatyöntekijä säilyttää asemansa työskentelyvaltiossa,

a) jos hän joutuu tilapäisesti työkyvyttömäksi sairauden tai tapaturman vuoksi;

b) jos hän yli vuoden työskenneltyään joutuu asianmukaisesti rekisteröidyksi työttömäksi tahtomattaan ja ilmoittautuu työnhakijaksi asianomaiseen työvoimatoimistoon;

c) jos hän alle vuoden kestäneen määräaikaisen työsuhteen päätyttyä tai kahdentoista ensimmäisen kuukauden aikana joutuu asianmukaisesti rekisteröidyksi työttömäksi tahtomattaan ja ilmoittautuu työnhakijaksi asianomaiseen työvoimatoimistoon (tällöin hän säilyttää työntekijän asemansa vähintään kuuden kuukauden ajan); tai

d) jos hän aloittaa ammatillisen koulutuksen (ammatillisen koulutuksen tulee liittyä aiempaan työskentelyyn, paitsi jos henkilö on työttömänä tahtomattaan).

Luettelo olosuhteista, joissa työntekijän asema voidaan säilyttää, ei ole tyhjentävä (ks. EU:n tuomioistuimen oikeuskäytäntö asiassa C-507/12, Saint Prix).

2.13 25 artikla – Itsenäisten ammatinharjoittajien oikeudet

2.13.1 25 artiklan 1 kohta: Oikeudet

Erosopimuksen 25 artiklan 1 kohdassa luetellut oikeudet myönnetään kaikille erosopimuksen edunsaajille, jotka toimivat itsenäisinä ammatinharjoittajina – ei siis ainoastaan niille, jotka ovat itsenäisiä ammatinharjoittajia siirtymäkauden päättyessä, vaan myös niille, jotka muuttavat asemaansa (ks. myös 17 artiklan 1 kohta, jossa määrätään oikeudesta ryhtyä itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi).

SEUT-sopimuksen 49 artiklan soveltamisalaan kuuluvat itsenäiset ammatinharjoittajat voivat käyttää näitä oikeuksia vastaavasti sovellettavan asetuksen (EU) N:o 492/2011 nojalla (ks. EU:n tuomioistuimen oikeuskäytäntö mm. asiassa 63/86, komissio v. Italia). Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että erosopimuksen 24 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ei voida soveltaa irtisanomiseen, koska itsenäinen ammatinharjoittaja ei lähtökohtaisesti ole alisteinen työnantajaan nähden eikä häntä siten voida irtisanoa.

Erosopimuksen 25 artiklan 1 kohtaa sovelletaan myös itsenäisinä ammatinharjoittajina toimiviin rajatyöntekijöihin. Toisistaan erotetaan seuraavat tapaukset: i) henkilö asuu valtiossa A ja toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana valtiossa B; ja ii) henkilö asuu valtiossa A ja toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana valtiossa A mutta tarjoaa lisäksi palveluja valtioissa B ja C, joko satunnaisesti tai sivutoimipaikan kautta. Ensimmäisessä tapauksessa kyseessä on rajatyöntekijänä toimiva itsenäinen ammatinharjoittaja, toisessa ei.

Tässä yhteydessä on huomattava, että toimipaikan perustaminen muuhun kuin asuinvaltioon palvelujen tarjoamiseksi kyseisessä valtiossa ei välttämättä merkitse sijoittautumista valtioon, jossa palveluja tarjotaan. Tällaisen toiminnan voidaan silti katsoa kuuluvan pikemminkin palvelujen tarjoamisen vapautta kuin sijoittautumisvapautta koskevien sääntöjen soveltamisalaan. Siksi henkilöä, jolla on toimipaikka työskentelyvaltiossa, ei aina pidetä itsenäisenä ammatinharjoittajana toimivana rajatyöntekijänä (1).

Erosopimuksen 4 artiklan 4 kohdassa varmistetaan, että itsenäisen ammatinharjoittajan käsitettä tulkitaan samalla tavoin, kuin EU:n tuomioistuin on tulkinnut SEUT-sopimuksen 49 artiklaa asiaa koskevassa oikeuskäytännössään.

2.13.1.1 Rajoitukset

Erosopimuksen 25 artiklan 1 kohdan mukaisiin oikeuksiin sovelletaan samoja rajoituksia kuin ne, joista määrätään SEUT-sopimuksen 51 ja 52 artiklassa.

Näin ollen näihin oikeuksiin voidaan soveltaa rajoituksia yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden taikka kansanterveyden perusteella (SEUT-sopimuksen 52 artikla), minkä lisäksi työskentelyvaltio voi rajoittaa itsenäisenä ammatinharjoittajana toimivien henkilöiden pääsyä toimintaan, joka jatkuvasti tai tilapäisesti liittyy julkisen vallan käyttöön kyseisessä jäsenvaltiossa (SEUT-sopimuksen 51 artikla).

2.13.1.2 25 artikla 1 kohdan a alakohta: Oikeus ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa itsenäistä ammattia sekä oikeus perustaa ja johtaa yrityksiä

Erosopimuksessa suojellaan oikeutta ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa itsenäistä ammattia sekä oikeutta perustaa ja johtaa yrityksiä SEUT-sopimuksen 49 artiklan mukaisesti, niiden edellytysten nojalla, jotka vastaanottava valtio on vahvistanut omia kansalaisiaan varten.

Erosopimusta ei kuitenkaan pidä tulkita niin, että siinä myönnettäisiin Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille mahdollisuus vedota unionin oikeuteen, jotta he voisivat tarjota palveluja muissa EU:n jäsenvaltioissa tai sijoittautua muihin EU:n jäsenvaltioihin.

2.13.1.3 25 artiklan 1 kohdan b alakohta: Viittaus 24 artiklan 1 kohdassa olevaan ei-tyhjentävään oikeuksien luetteloon

Itsenäisillä ammatinharjoittajilla on työskentelyvaltiossa kaikki SEUT-sopimuksen 45 artiklassa ja asetuksessa (EU) N:o 492/2011 tarkoitetut oikeudet.

2.13.2 25 artiklan 2 kohta: Itsenäisen ammatinharjoittajan lapsen oikeus saattaa opintonsa päätökseen

Erosopimuksen 25 artiklan 2 kohdalla suojataan EU:n tai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia olevien työntekijöiden lapsia silloin, kun vanhempien laillinen oleskelu lapsen vastaanottavassa valtiossa on päättynyt erosopimuksen 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa, siltä osin kuin asiasta määrätään unionin oikeudessa, sellaisena kuin EU:n tuomioistuin on sitä tulkinnut (asia C-147/11, Czop & Punakova).

2.13.3 25 artiklan 3 kohta: Itsenäisenä ammatinharjoittajana toimivien rajantyöntekijöiden oikeudet ja niitä koskevat rajoitukset

Itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivilla rajatyöntekijöillä on samat oikeudet kuin palkattuina työntekijöinä toimivilla rajatyöntekijöillä erosopimuksen 24 artiklan 3 kohdan nojalla, ja niihin sovelletaan samoja rajoituksia, kuin 25 artiklan 1 kohtaa koskevissa ohjeissa on esitetty, soveltuvin osin (esim. irtisanominen).

2.14 26 artikla – Rajatyöntekijöiden oikeudet todistavan asiakirjan myöntäminen

Erosopimuksen 26 artiklassa velvoitetaan työskentelyvaltio myöntämään erosopimuksen soveltamisalaan kuuluville rajatyöntekijöille näiden pyynnöstä asiakirja, joka todistaa heidän asemansa. Toisaalta 26 artiklassa myös annetaan työskentelyvaltiolle oikeus vaatia näitä työntekijöitä hakemaan tällaista asiakirjaa.

Toisin kuin erosopimuksen 18 artiklan 1 kohdan nojalla myönnettävä oleskeluasiakirja, tällä asiakirjalla ei myönnetä uutta oleskeluasemaa, vaan siinä ainoastaan tunnustetaan jo olemassa oleva ja edelleen jatkuva oikeus harjoittaa taloudellista toimintaa työskentelyvaltiossa.

Koska rajatyöntekijät lähtevät työskentelyvaltiosta ja palaavat sinne säännöllisesti, on olennaisen tärkeää, että heille myönnetään heidän asemansa osoittava asiakirja mahdollisimman pian, jotta heitä ei estetä käyttämästä oikeuksiaan siirtymäkauden päätyttyä, vaan että he voivat helposti esittää todistuksen heille kuuluvista oikeuksista (erityisesti rajanylitykseen liittyvistä oikeuksista erosopimuksen 14 artiklan nojalla).

Rajatyöntekijöillä, jotka eivät ole työsuhteessa hakemuksen jättöpäivänä, on oikeus saada tällainen asiakirja edellyttäen, että he säilyttävät työntekijän asemansa erosopimuksen 24 artiklan 3 kohdan tai 25 artiklan 3 kohdan mukaisesti (kyseisissä määräyksissä viitataan direktiivin 2004/38/EY 7 artiklan 3 kohtaan).

3 LUKU – AMMATTIPÄTEVYYDET

Erosopimuksen toisen osan II osaston 3 luku koskee sellaisia erosopimuksen soveltamisalaan kuuluvia henkilöitä, jotka ovat saaneet tai ovat saamassa siirtymäkauden päättyessä ammattipätevyytensä tunnustettua joko vastaanottavassa valtiossa tai työskentelyvaltiossa.

Erosopimuksessa myönnetään näille henkilöille seuraavat takeet:

a) Yhdistyneen kuningaskunnan tai EU:n ammattipätevyyksien tunnustamista koskevat kansalliset päätökset ovat edelleen voimassa (saavutettujen etuuksien säilyttäminen); ja

b) heillä on edelleen oikeus jatkaa kyseisen ammatin harjoittamista ja siihen liittyvää toimintaa vastaanottavassa valtiossa tai työskentelyvaltiossa (rajatyöntekijät).

Sen sijaan kyseisessä luvussa ei taata eikä myönnetä erosopimuksen henkilölliseen soveltamisalaan kuuluville Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille sisämarkkinoihin liittyviä oikeuksia, jotka liittyvät palvelujen tarjoamiseen muissa EU:n jäsenvaltioissa kuin heidän vastaanottavassa valtiossaan tai työskentelyvaltiossaan.

Erosopimuksen henkilölliseen soveltamisalaan kuuluvilla Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla ei ole enää siirtymäkauden päättymisen jälkeen oikeutta vedota unionin oikeuteen saadakseen ammattipätevyytensä tunnustettua vastaanottavassa valtiossa, työskentelyvaltiossa eikä missään muussakaan EU:n jäsenvaltiossa.

Erosopimus ei koske sellaisten ammattipätevyyksien kohtelua, jotka on saatu Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai EU:ssa ennen siirtymäkauden päättymistä mutta joita ei ole tunnustettu tai joiden tunnustamista ei ole haettu vastapuolelta ennen kyseistä päivämäärää.

2.15 27 artikla – Tunnustetut ammattipätevyydet

2.15.1 Yleinen menettely

Erosopimuksen 27 artiklassa kuvataan ne tunnustamispäätökset, jotka pysyvät voimassa erosopimuksen nojalla, asianomaiset valtiot (vastaanottava valtio tai työskentelyvaltio), päätösten voimassaolon jatkumisesta hyötyvät henkilöt (erosopimuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt) ja päätösten voimassaolon jatkumisen vaikutukset asianomaisissa valtioissa.

Mitä voimassaolon jatkuminen kattaa?

Erosopimuksen 27 artikla kattaa tunnustamispäätökset, jotka on tehty ennen muuta seuraavien neljän EU:n säädöksen nojalla: ammattipätevyyden tunnustamisesta annettu direktiivi 2005/36/EY, asianajajien sijoittautumisesta annettu direktiivi 98/5/EY, lakisääteisestä tilintarkastuksesta annettu direktiivi 2006/43/EY ja myrkyllisistä tuotteista annettu direktiivi 74/556/ETY.

2.15.2 27 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 2 kohta: Ammattipätevyyden tunnustaminen ammattipätevyyden tunnustamisesta annetun direktiivin nojalla

Erosopimus kattaa kaikki direktiivin 2005/36/EY III osastoon perustuvat kolme tunnustamistapaa sijoittautumista varten:

a) koulutuksesta annettavien asiakirjojen yleinen tunnustamisjärjestelmä (direktiivin 2005/36/EY 10 artikla ja sitä seuraavat artiklat);

b) ammattikokemuksen tunnustaminen (direktiivin 2005/36/EY 16 artikla ja sitä seuraavat artiklat); ja

c) koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamiseen perustuva tunnustaminen (direktiivin 2005/36/EY 21 artikla ja sitä seuraavat artiklat).

Näihin sisältyvät seuraavat:

— Erosopimuksen 27 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla: kolmansissa maissa myönnetyn ammattipätevyyden tunnustaminen direktiivin 2005/36/EY 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Tämän perusteella EU:n jäsenvaltio tai Yhdistynyt kuningaskunta tunnustaa sellaiset kolmansissa maissa myönnetyt ammattipätevyydet, jotka on jo aiemmin tunnustettu toisessa EU:n jäsenvaltiossa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa direktiivin 2005/36/EY 2 artiklan 2 kohdan nojalla ja jotka on rinnastettu kansallisiin (EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan) ammattipätevyyksiin sillä perusteella, että asiakirjan haltija on EU:n jäsenvaltiossa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa saamansa ensimmäisen tunnustamisen jälkeen hankkinut kolmen vuoden ammattikokemuksen kyseiseltä ammattialalta siinä valtiossa (EU:n jäsenvaltio tai Yhdistynyt kuningaskunta), joka on alun perin tunnustanut kyseisen asiakirjan. Erosopimus ei siis kata kolmansissa maissa hankittujen ammattipätevyyksien ensimmäistä tunnustamista EU:n jäsenvaltiossa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa vaan ainoastaan myöhemmät tunnustamiset, jos direktiivin 2005/36/EY 3 artiklan 3 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.

— Erosopimuksen 27 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla: direktiivin 2005/36/EY 4 f artiklan mukaista osittaista ammatinharjoittamisoikeutta koskevat päätökset.

— Erosopimuksen 27 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla: eurooppalaista ammattikorttia koskevassa sähköisessä menettelyssä tehdyt tunnustamispäätökset sijoittautumista varten. Eurooppalaista ammattikorttia koskevaa tunnustamismenettelyä voivat nykyään käyttää yleissairaanhoidosta vastaavat sairaanhoitajat, proviisorit, fysioterapeutit, vuoristo-oppaat ja kiinteistönvälittäjät. On huomattava, että erosopimuksessa vain varmistetaan tunnustamispäätöksen ja sen oikeusvaikutusten voimassaolon jatkuminen; siinä ei siis myönnetä jatkuvaa pääsyä asianomaisten viranomaisten ja ammattihenkilöiden sähköiseen verkkoon (sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmässä (IMI) oleva eurooppalaista ammattikorttia koskeva osio; ks. erosopimuksen 8 ja 29 artikla). Ammattihenkilöt voivat kuitenkin edelleen päästä eurooppalaista ammattikorttia koskevaan verkkorajapintaan tietojen saamiseksi.

Direktiivin 2005/36/EY soveltamisalaan kuuluvien tunnustamispäätösten voimassaolon jatkumiseen liittyvä erosopimuksen erityisvaikutus on se, että vastaanottavan valtion mahdollisesti asettamia, kielitaitoa ja/tai sairausvakuutuslaitoksen antamaa hyväksyntää koskevia vaatimuksia tarkastellaan myös jatkossa direktiivin 2005/36/EY asiaa koskevien säännösten (53 ja 55 artikla) pohjalta.

2.15.3 27 artiklan 1 kohdan b alakohta: Ammattipätevyyden tunnustaminen asianajajien sijoittautumisesta annetun direktiivin nojalla

Erosopimuksen nojalla jatketaan sen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden osalta sellaisten päätösten voimassaoloa, joiden nojalla EU:n tai Yhdistyneen kuningaskunnan asianajajat ovat saaneet oikeuden harjoittaa asianajajan ammattia vastaanottavassa valtiossa tai työskentelyvaltiossa direktiivin 98/5/EY 10 artiklan 1 ja 3 kohdan nojalla (direktiivi asianajajan ammatin pysyvän harjoittamisen helpottamisesta muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa ammatillinen pätevyys on hankittu).

Asiaa koskevan erosopimuksen määräyksen nojalla EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset vapautetaan sellaisista paikallisista