FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 21.1.2004 
KOM(2004) 24 lopullinen 
  
KOMISSION TIEDONANTO  
NEUVOSTOLLE 
Luonnos: Yhteinen työllisyysraportti 2003–2004 
 
 2    SISÄLLYSLUETTELO  
TIIVISTELMÄ ......................................................................................................................... 4 
JOHDANTO ............................................................................................................................. 9 
1. POLIITTINEN JA TA LOUDELLINEN TAUSTA .............................................. 10 
1.1 TYÖLLISYYSKASVU SEISAHDUKSISSA ................................................................. 10 
1.2 KESKIPITKÄN AIKAVÄLIN TYÖLLISYYSSTRATEGIA EDELLEEN PERUSTELTU 11 
2. EU:N TYÖLLISYYSTAVOITTEI DEN YLEINEN ARVIOINTI ...................... 12 
2.1 TÄYSTYÖLLISYYS: EU UHKAA JÄÄDÄ JÄLKEEN TYÖLLISYYSTAVOITTEISTA 12 
2.2 TYÖN LAATU JA TUOTTAVUUS: HAJANAISTA EDISTYMISTÄ ERI ALOILLA .... 14 
2.3 SOSIAALINEN YHTEENKUULUVUUS JA SOSIAALINEN OSALLISUUS: 
LISÄHUOMIOTA OSALLISUUTTA EDISTÄVILLE TYÖMARKKINOILLE .............. 16 
3. ERITYISSUUNTAVIIVOJEN TÄYTÄNTÖÖNPANO: TOIMIEN JA 
POLITIIKAN ASRVIOINTI .................................................................................. 18 
3.1 TYÖTTÖMIIN JA TYÖMARKKINOIDEN ULKOPUOLELLA OLEVIIN 
KOHDISTETUT AKTIVOIVAT JA ENNALTAEHKÄISEVÄT TOIMENPITEET ......... 18 
3.2 TYÖPAIKKOJEN LUOMINEN JA YRITTÄJYYS ....................................................... 20 
3.3 MUUTOKSIIN VASTAAMINEN SEKÄ SOPEUTUMISKYVYN JA LIIKKUVUUDEN 
EDISTÄMINEN TYÖMARKKINOILLA ...................................................................... 22 
3.4 HENKILÖPÄÄOMAN JA ELINIKÄISEN OPPIMISEN EDISTÄMINEN ...................... 24 
3.5 TYÖVOIMAN TARJONNAN LISÄÄMINEN JA AKTIIVISENA IKÄÄNTYMISEN 
EDISTÄMINEN ........................................................................................................... 27 
3.6 SUKUPUOLTEN TASA-ARVO ................................................................................... 29 
3.7 TYÖMARKKINOILLA HEIKOMMASSA ASEMASSA OLEVIEN RYHMIEN 
INTEGRAATION EDISTÄMINEN JA SYRJINNÄN TORJUMINEN ............................ 32 
3.8 TYÖNTEON TEKEMINEN KANNATTAVAKSI KANNUSTIMIN, JOILLA 
VAHVISTETAAN TYÖNTEON HOUKUTTELEVUUTTA .......................................... 33 
3.9 PIMEÄN TYÖN MUUTTAMINEN ILMOITETUKSI TYÖKSI ..................................... 35 
3.10 ALUEELLISTEN TYÖLLISYYSEROJEN KÄSITTELY ............................................... 37 
4. HYVÄ HALLINTOTAPA JA YHTEISTYÖKUMPPANUUS 
TYÖLLISYYDEN SUUNTAVIIVOJEN TÄYTÄNTÖÖNPANOSSA .............. 38 
5. JÄSENVALTIOIDEN TULOSTEN JA POLITIIKAN ARVIOINTI ................ 41 
6. PÄÄTELMÄT: EUROOPAN TYÖLLISYYSSTRATEGIAA 
VAHVISTETTAVA ENTISESTÄ ÄN – WIM KOKIN JOHTAMAN 
TYÖLLISYYSTYÖRYHMÄN RAPO RTTI OTETTAVA TÄYSIN 
HUOMIOON ............................................................................................................ 62 
 
 3    Liite 1: Avain- ja konteksti-indikaattorit ................................................................................. 64 
Liite 2: Edistyminen tavoitteissa.............................................................................................. 86 
 
 4    TIIVISTELMÄ 
Tässä yhteisessä työllisyysraportis sa tehdään ensimmäinen arvio siitä, miten jäsenvaltiot ovat 
edistyneet vuosiksi 2003–2006 s ovitun uuden työllisyysstrate gian täytäntöönpanossa. 
Strategia perustuu kolmeen laaja-alaiseen tavoitte eseen, jotka ovat täystyöllisyys, työn laatu ja 
tuottavuus sekä sosiaalisen yhteenku uluvuuden ja osallisuuden edistäminen. 
Kertomus julkaistaan aikana , jona Lissabonin strategiassa  asetettujen tavoitteiden 
saavuttaminen on vakavasti uhattuna työmarkkinatilanteen vuoksi. Laskusuhdanteen vaikutukset koettelivat Eurooppaa ed elleen vuosien 2002 ja 2003 aikana. Työllisyyskasvu 
pysähtyi vuoden 2003 alussa,  ja sen odotetaan nousevan vain hitaasti vuosina 2004–2005. 
Työttömyys on vähitellen kohonnut  8,1 prosenttiin vuonna 2003. Viime vuosina toteutetut 
uudistukset ovat vahvistaneet Euroopan työm arkkinoiden kykyä mukautua šokkeihin, mutta 
ellei talouskasvu vilkastu eikä uusia työmar kkinauudistuksia toteuteta, työllisyyskasvu uhkaa 
pysähtyä ja työttömyys ja työmarkkinoi den ulkopuolella oleminen lisääntyä. 
Edistyminen kohti Lissabonissa vuodeksi 2010 asetettua tavoitetta 70 prosentin 
kokonaistyöllisyydestä on seisahtunut. Työllisyysaste on nyt 64,3 prosenttia, ja on selvää, että 
EU ei saavuta
 työllisyysasteelle vuodeksi 2005 asete ttua välitavoitetta, joka on 67 prosenttia . 
Naisten työllisyysaste parani vuonna 2002 (55,6 %), ja se on oikeilla jäljillä vuodeksi 2005 
asetettua välitavoitetta (57 %) ajatellen. V uodeksi 2010 asetetun tavoitteen saavuttaminen 
riippuu ratkaisevasti ikäänt yvien työntekijöiden työllisyysasteen kohoamisesta. Vaikka tämä 
aste kohosikin hieman yli 40 prosenttiin vuonna 2002, vuodeksi 2010 asetetusta 50 prosentin 
tavoitteesta ollaan me rkittävästi jäljessä. 
Keväällä 2003 kokoontunut Eurooppa -neuvosto otti huomioon tal ouskasvun hidastumisen ja 
valtioiden ja hallitusten päämiesten voima kkaan huolestumisen rakenneuudistusten vauhdin 
tehostamisesta ja kehotti komissiota perustamaan Euroopan työllisyystyöryhmän.  Ryhmän 
puheenjohtajaksi nimitettiin Alankomaiden enti nen pääministeri Wim Kok, ja sen tehtävänä 
oli raportoida Euroopan komissiolle  käytännön uudistuksista, joilla voi olla eniten  suoraa ja 
välitöntä vaikutusta Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpanoon. Joulukuussa 2003 Brysselissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota ja neuvostoa tarkastelemaan 
työllisyystyöryhmän raporttia, kun ne valmistelevat yhteistä työllisyysraporttia. 
Työllisyystyöryhmä keskittyi tarpeeseen lisätä se kä työllisyyden että tuottavuuden kasvua ja 
kartoitti neljä keskeistä edellytystä onn istumiselle: työntekijöiden ja yritysten 
sopeutumiskyvyn lisääminen, useampien ihmi sten houkutteleminen työmarkkinoille, 
henkilöpääomaan tehtävien investointien lis ääminen ja tehostaminen sekä uudistusten 
täytäntöönpanon varmistaminen paremmalla hall intotavalla. Työryhmä esitti jäsenvaltioille 
näihin aiheisiin liittyviä yleisiä toimintaprioriteetteja sekä antoi erityissuosituksia uudistuksista, joita kussakin viidessätoista nykyis essä ja kymmenessä tulevassa jäsenvaltiossa 
tarvitaan. Komissio ja neuvosto ovat samaa mi eltä työllisyystyöryhmän arvioista ja 
poliittisista kannanotoista,  ja koska ne ovat täysin yhdenmukaiset Euroopan 
työllisyysstrategian suuntavi ivojen kanssa, ne on sisällyt etty tähän työl lisyysraporttiin. 
Kolme laaja-alaista tavoitetta 
Täystyöllisyyden tavoitetta koskevissa toimissaan jotkin jäsenvaltiot ovat osoittaneet 
tiiviimpää sitoutumista asetta malla kansallisia tavoitteita , jotka koskevat joko 
työllisyysastetta tai uusien työpaikkojen luomis ta. Jotkin näistä tavoitteista ovat aiempaa 
kunnianhimoisempia. Tavoitteiden asettamisen tueksi uudistusten täytäntöönpanon on oltava 
 
 5    tiukkaa. Kansallisista toimintasuunnitelmista  näkyy, että työmarkkinauudistusten tahti on 
jatkunut ennallaan ja joissakin tapauksissa nopeutunutkin. Tämä koskee etenkin uudistuksia, 
joilla pyritään lisäämään osallistumista työm arkkinoille ja työvoiman tarjontaa. Työpaikkojen 
luomiselle suotuisan toimintaympäristön para ntamista koskevat uudistukset ovat kuitenkin 
olleet hajanaisempia. 
Myös EU:n työvoiman tuottavuuden kas vu on laskenut huolestuttavasti viime 
vuosikymmenen aikana, kun sitä vastoin Yhdysvalloissa on pys tytty yhdistämään voimakas 
työllisyyskasvu ja työvoiman tuottavuuden lisääntyminen. Tuottavuus on yleisesti esitetty 
kansallisissa toimintasuunnite lmissa omana tavoitteenaan, mu tta yhteyttä työn laadun 
parantamisen ei ole käsitelty yhtä tarkasti. Työn laatua  koskeva viimeaikainen kehitys on 
kuitenkin rohkaisevaa.1 Vaikka parannuksille onkin sijaa, edistystä on tapahtunut 
koulutuksen ja ammattitaidon, sukupuolten välisten  erojen (palkkaeroj a lukuun ottamatta) ja 
työturvallisuuden alalla. 
Kansalliset toimintasuunnitelmat osoittavat , että työllisyydellä on keskeinen asema 
sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja osallisuuden  edistämisessä. Joissakin jäsenvaltioissa on 
omaksuttu työnteon kannattavaksi tekemistä koske va lähestymistapa, jossa suositaan laajoja 
sosiaaliturva- ja verouudistuksia. Toisissa taas keskitytään erityisryhmille räätälöityihin toimenpiteisiin. Monissa jäsenvaltioissa korostetaan monialaista lähestymistapaa, joka ulottuu työvoimapolitiikkaa laajemmalle ja jolla pyritään torjumaan alueellisia ja sosiaalisia eroja. 
Erityissuuntaviivat 
Ennaltaehkäisy ja aktivointi
 
Ennaltaehkäisevä ja aktiivinen työvoimapo litiikka on keskeistä työvoimapotentiaalin 
hyödyntämiseksi, ja se on entistäkin tärkeämp ää hitaan talouskasvun aikana. Uusien 
suuntaviivojen vahvistetun lähe stymistavan mukaisesti edis tystä voidaan havaita sen 
varmistamisessa, että kaikille työttömille tarjotaan henkilökohtaista työnhaku- ja 
neuvontapalvelua työttömyyden alkuvaiheesta lähtien ja räätälöity uusi mahdollisuus  ennen 
kuin nuorten työttömyys on kestänyt kuusi kuukautta ja aikuisten kaksitoista. Merkittävästi vähemmän huomiota on kuitenkin kiinnitett y työmarkkinoiden ulkopuolella olevien 
(erityisesti naisten) osallistumiseen. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet nykyaikaistamaan julkisia 
työnvälityspalveluita , ja jotkin ovat siirtymässä yhteist yöhön yksityissektorin kanssa. Vain 
vähemmistö jäsenvaltioista antoi tietoja aktivoivien toimenpiteiden toimivuudesta , ja 
lisätoimia tarvitaankin, jotta saadaan tuotettua aktivointia ja ennalt aehkäisyä koskevia 
vertailukelpoisia indikaattoreita  edistyksen arvioimiseksi.  
Yrittäjyys
 
EU:n työpaikkojen luomista koskevaa potentia alia on hyödynnettävä parantamalla yritysten 
toimintaympäristöä ja edistämällä yritysten innovaatiokykyä. Useimmat jäsenvaltiot ovat pyrkineet helpottamaan yritysten perustamista,  keventämään hallinnollisia rasitteita ja 
laajentamaan yritysten tukipalveluita.  Monissa on perustettu erityistyöryhmiä pohtimaan 
sääntelyn,  myös konkurssilainsäädännön,  yksinkertaistamista ja parantamista . Lisähuomiota 
on kiinnitetty yrityksen perustamiseen ja jo toimiville  pk-yrityksille tarkoitetun rahoituksen 
saantiin , mutta se on edelleen huomattava pullonkaula. Jotta yrittäjyydestä tulisi 
                                                
 
1 ”Työn laadun parantaminen: katsaus viimeaikaiseen edistykseen”, komission tiedonanto KOM(2003) 
728. 
 
 6    uravaihtoehto kaikille , monissa jäsenvaltioissa on sisälly tetty johtajakoulutus kaikille 
koulutustasoille, ja joissakin on kohdennettu to imia aliedustetuille ryhmille. Haasteena on 
edelleen innovaatioiden sekä tutkimuksen ja kehittämisen  kannustaminen sekä niiden tulosten 
tehokkaampi levittäminen talouden eri aloille. 
Muutoksen käsittely ja sopeutumiskyvyn edistäminen  
Jäsenvaltioiden, työmarkkinaosapuolten, yrityst en ja työntekijöiden on parannettava kykyään 
ennakoida, panna alulle ja omaksua muutoksia. Muiden asiaan kuuluvien 
erityissuuntaviivojen edellyttämien toimien lisäksi kasvavaa huomio ta vaatii tarve saada 
aikaan toimiva tasapaino työmarkkinoiden jous tavuuden ja turvallisuuden välille. Tarjolla on 
oltava houkuttelevia työsopimusj ärjestelyitä, jotta voidaan tä yttää sekä työnantajien ja 
työntekijöiden tarpeet ja välttää työmarkkinoiden kahtia  jakautuminen. On osoituksia 
joustavuuden lisääntymisestä työaikamallie n ja työympäristön muutosten kautta.  Joissakin 
jäsenvaltioissa huomiota on ryhdytty kiinnittämään joustavuuden sisällyttämiseen vakituisiin 
työsopimuksiin, työolojen parantamiseen sekä  työtapaturmien ja ammattitautien määrän 
vähentämiseen.  Alueellisen liikkuvuuden  edistämistä koskevat toimet ovat edelleen 
riittämättömiä, ja niissä keskitytään yleensä alueellisten erojen kaventamiseen. Myös rakennemuutosten hallintaan  on kiinnitetty liian vähän huomiota. 
Henkilöpääoman kehittäminen
 
Euroopassa on tehtävä enemmän ja tehokk aampia investointeja henkilöpääomaan. 
Pontevampia toimia tarvitaan, jotta EU:lla olis i edes jonkinlaiset mahdollisuudet saavuttaa 
vuodeksi 2010 asetetut tavoitteet, joiden mukaan 85 prosenttia 22-vuotiaista olisi suorittanut 
toisen asteen tutkinnon ja 12,5 prosenttia aikuisista osallistuisi yleissivistävään ja 
ammatilliseen koulutukseen. Jotkin jäsenvaltiot pyrkivät uudistamaan elinikäisen oppimisen 
järjestelmiä tarjotakseen kysyntään perustuvan järjestelmän  ja mukauttaakseen 
oppimismahdollisuudet paremmin ihmisten tarpeisiin.  Vain harvassa jäsenvaltiossa on 
sitouduttu lisäämään ja tehostamaan investointeja henkilöpääomaan. Strategiat yksityisten 
(joko yksityishenkilöiden tai yritysten)  investointien lisäämiseksi  ovat puutteellisia. 
Yksityishenkilöiden  tekemien investointien lisäämistä koskevissa uudistuksissa keskitytään 
taloudellisten kannustimien  käyttöön. Monissa aloitteissa keskitytään epävirallisen tai 
työpaikkaoppimisen tunnustamiseen ja sertifiointiin  jo hankittujen taitojen tunnustamiseksi. 
Työmarkkinaosapuolet  ovat lisänneet osallistumist aan koulutuksen suunnitteluun ja 
tarjoamiseen, ja työehtosopimuksia käytetään yhä enemmän. Kustannusten ja vastuun jakoa 
olisi parannettava ja siitä olisi tehtävä avoimempaa. 
Työvoiman tarjonnan lisääminen ja aktiivisena ikääntymisen edistäminen  
Työvoiman tarjonnan lisääminen on välttämätöntä työllisyyden ja talouskasvun lisäämiseksi 
keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Tavoitt eeksi asetetun 70 prosentin työllisyysasteen 
saavuttaminen riippuu ratkaisevasti siit ä, pystytäänkö ikäänty vien työntekijöiden 
työllisyysastetta lisäämään merkittä västi ja saadaanko keskimääräistä 
työmarkkinoiltapoistumisikää nostettua. Yhä us eammassa jäsenvaltiossa pannaan täytäntöön 
kansallisia ikääntymisstrategioita, toteutetaan erilaisia etuusjärjest elmien uudistuksia ja 
parannetaan työskentelyvalmiuksia parantamal la koulutukseen pääsyä ja työympäristöä. 
Eläkeuudistuksille, jotka koskevat myös yleise n eläkeiän nostamista ja varhaiseläkkeelle 
jäännin jarruttamista, on annettu suurempi  paino. Talouden rake nneuudistusten heikko 
hallinnointi, vapaaehtoiset varhaiseläkejärjeste lmät ja lakisääteisten eläkejärjestelmien 
epäkannustavat tekijät ehkäisevät kuitenkin ik ääntyvien työntekijöiden työllisyysasteen 
merkittävää kohoamista. On keskeisen tä rkeää, että jäsenvaltiot kehittävät kattavia 
 
 7    strategioita työvoimaosuuden nostamiseks i. Naisten työvoimaosuuden nostaminen on 
keskeinen osa ikääntymistä koskevaa haastetta, eivätkä jäsenvaltiot voi luottaa pelkästään kohorttien vaikutuksiin tavoi tteiden saavuttamisessa. Maahanmuuttoa  pidetään tärkeänä 
lisätyövoiman lähteenä ammateissa tai aloi lla, joilla on rekrytointivaikeuksia. 
Sukupuolten tasa-arvo
 
Naisten osallistumismahdollisuuksien hyödyntäminen on tärkeää sekä sukupuolten tasa-arvon 
että taloudellisen tehokkuuden kannalta. Monet jäsenvaltiot pyrkivät lisäämään naisten työvoimaosuutta ja kaventamaan miesten ja naisten työllisyys- ja työttömyysasteiden eroja 
pääasiassa työn ja perhe-elämän yhteensovitt amista koskevalla politiikalla. Työllisyydessä, 
työttömyydessä ja palkassa esiintyvien sukupuoliero jen taustalla olevia te kijöitä (esimerkiksi 
alojen eriytymistä sukupuolittain, ve rotusta ja palkkaa) ei kuitenka an ole käsitelty riittävästi. 
Monet jäsenvaltiot ovat esittäneet erilaisia to imenpiteitä, joilla pitäisi olla positiivista 
vaikutusta sukupuolten palkkaerojen  vähentämiseen, mutta useimmat toimet ovat hajanaisia 
etenkin maissa, joissa erot ovat suurimmat. Mo net aloitteista ovat vapaaehtoisia eikä niiden 
vaikutuksia arvioida. Lastenhoitopalvelut on asetettu etusijalle useimmissa jäsenvaltioissa, 
mutta toimien kohdentaminen ja tavoitteenasette lu vaihtelevat suuresti, eikä palveluiden 
laatuun ja kohtuuhintaisuuteen ole k iinnitetty riittä västi huomiota. Tasa-arvonäkökohtien 
valtavirtaistaminen (mainstreaming)  on edelleen epäjärjestelmällistä, eikä nykyisten 
järjestelmien ja uusien toimintalinjojen tasa-arvovaikutuksia arvioida. 
Heikommassa asemassa olevien ryhmien integroituminen
 
Erityisen vaikeassa tilanteessa olevien ryhmien  tehokkaampi integroiminen työmarkkinoille 
on tärkeää työvoiman tarjonnan ja sosiaalisen  yhteenkuuluvuuden lisäämiseksi. Useimmissa 
jäsenvaltioissa on toimintalinjoja pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittavien  määrän 
vähentämiseksi sekä vammaisten, maahanmuuttajien ja etnisten vähemmistöjen  
työmarkkinatilanteen parantamiseksi . Suuria eroja on silti edelleen, ja toimia on tehostettava 
ja laajennettava, jotta katettaisiin muita hei kommassa asemassa olevia ryhmiä, kuten heikosti 
koulutetut, sosiaalietuuksia saav at ja yksinhuoltajat. Työnant ajien olisi osallistuttava 
aktiivisemmin heikommassa asemassa olev ien ryhmien työmarkkinaosuuden lisäämiseen. 
Työnteosta kannattavaa  
Työvoimaosuuden kohottamiseksi ja osallisuutta edistävien työmarkkinoiden vahvistamiseksi 
on keskeisen tärkeää vähentää työttömyyttä, työmarkkinoiden ulkopuolella olemista ja 
köyhyysloukkuja. Yhä useammat jäsenvaltiot ov at toteuttamassa uudistuksia, joilla työnteosta 
tehdään kannattavaa.  Uudistuksissa käsitellään verojen ja  etuuksien yhteisvaikutuksia. Niissä 
keskitytään suureksi osaksi verojen alentamiseen  ja työssäkäyville my önnettäviin etuuksiin, 
joita on otettu tai ollaan ottamassa käyttö ön yhä useammissa jäsenvaltioissa. Jotkin 
jäsenvaltiot ovat tiukentaneet etuuksien saamiseen tai kestoon liittyviä ehtoja , mutta 
etuusjärjestelmien uudistukset eivät ole riittävän kattavia. Useiden jäsenv altioiden on edelleen 
poistettava tekijöitä, jotka jarruttavat pienipalkkaisen työn vastaanottamista, etenkin 
käsittelemällä työmarkkinoiden ulkopuolella ol evien tilannetta ja ha rkitsemalla muita kuin 
rahallisia kannustimia – myös työn laatuun li ittyviä näkökohtia – työn vastaanottamiseksi. 
Etenkin maissa, joissa ikääntyvien työntekijöi den työllisyys on alhain en, tarvitaan muitakin 
etuus-, vero- ja eläkejärjestelmien uudistuksia, joilla pyritään pitämään ikääntyvät työntekijät 
pidempään työelämässä. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimia välillisten työvoimakustannusten alentamiseksi etenkin heikosti koulutetun ja pienipalkkaisen 
työvoiman osalta. 
 
 8    Pimeän työn muuttaminen ilmoitetuksi työksi  
Pimeä työ vääristää yritysten välistä k ilpailua ja haittaa työntekijöiden kestävää 
integroitumista työmarkkinoille. Kansalliset toimintasuunnitelmat vahvistavat, että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet tiiviimmin käsittelemään pimeään työhön liittyviä ongelmia 
yhtenäisemmällä lähestymistavalla, joss a yhdistyvät yritysten toimintaympäristön 
yksinkertaistaminen, vero- ja etuusjärjeste lmien uudistaminen, lainsäädännön noudattamisen 
valvonnan parantaminen sekä seuraamusten soveltaminen. Ongelman luonteen ja laajuuden 
ymmärtämiseksi on toteutettava lisätoimia. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet toimenpiteistä, joilla 
yksinkertaistetaan hallinnollisi a menettelyjä ja työnteon ja sosiaaliturvamaksujen 
rekisteröintiä  sekä parannetaan asiaan liittyvien vira nomaisten välistä k oordinointia. Lisäksi 
useat jäsenvaltiot raportoiv at työn houkuttelevuuden parantamiseksi toteutetuista 
verotoimenpiteistä, joilla ehkäistään pime ää työtä ja tehdään työnteosta kannattavaa.  
Monissa jäsenvaltioissa on toteutettu ulkomaalaisille työntekijöille tai laittomille 
maahanmuuttajille  suunnattuja toimia; niissä on esimerkiksi parannettu tiedottamista 
työmarkkinaoikeuksista ja te hostettu työolojen valvontaa. 
Alueellisten erojen käsittely
 
Alueiden väliset työllisyys- ja työttömyyserot ovat edelleen huoma ttavia ja kohoavat 
entisestään laajentumisen myötä. Tutkimukset vahvistavat, että henkilöpääomaan tehtyjen 
investointien ja talouden tuloks en välillä on vahva korrelaatio kansallisella ja  alueellisella 
tasolla, ja näin ollen investoinnit ovat al ueellisen koheesiopolitiikan tärkeä väline. Tässä 
Euroopan sosiaalirahasto on tärkeässä asemassa. 
Hyvä hallintotapa ja yhteistyökumppa nuus suuntaviivojen täytäntöönpanossa 
Työllisyyspolitiikan onnistuminen riippuu täyt äntöönpanon laadusta. Vuoden 2003 kansalliset 
toimintasuunnitelmat ovat yleisesti ottaen hy vin laadittuja perusasiakirjoja, mutta vain 
harvoissa tapauksissa toiminta suunnitelma on tärkein väline, jossa pohditaan ja määritellään 
kansallisia työllisyyspolitiikan prioriteetteja. Etenkin parlamentaaristen elin ten osallistumista 
on lisättävä.  Työmarkkinaosapuolia ja alue- ja paikallisviranomaisia pidetään kansallisen 
hallitusten tärkeinä yhteistyökumppaneina,  mutta niiden osallistumista kansallisiin 
toimintasuunnitelmiin voitaisiin parantaa. 
Jäsenvaltiot pyrkivät yhä useammin raportoim aan budjettiprioriteeteista kansallisissa 
toimintasuunnitelmissa, mutta tiedot ovat ha janaisia. Toimintasuunnitelmien täytäntöönpanoa 
ja siitä vastaavia palveluita koskevissa tiedoissa keskitytään julkisten työnvälitysviranomaisten asemaan, ja muita palv eluita, kuten koulutus- ja sosiaalipalveluita, 
käsitellään vain vähän. 
Työllisyyspolitiikan hallintotapaa on parannetta va sekä jäsenvaltioiden että EU:n tasolla. 
Kansallisella tasolla tämä tarkoittaa uud istukseen liittyvien yhteistyökumppanuuksien 
perustamista, EU:n tasoll a asetettuihin tavoitteisiin pyrkivän kunnianhimoisen 
työllisyyspolitiikan laatimista sekä kansallisten toimintasuunnitelmien käytön tehostamista keskeisinä suunnittelu- ja val vonta-asiakirjoina, jo tka yhdistävät uudist uksen eri tekijät. 
Yhteisön tasolla tämä tarkoittaa EU:n maakohtai sten suositusten aseman vahvistamista, EU:n 
varojen parempaa kohdentamista Lissabonin tavoitt eiden saavuttamiseksi, Euroopan tason 
työmarkkinaosapuolten tiiviimmän sitoutumisen edistämistä sekä kokemusten vaihtoon perustuvan järjestelmällisemmän ja avoimemman vastavuoroisen oppimis en vahvistamista ja 
sen tulosten levittämistä. 
 
 9    JOHDANTO 
Tässä yhteisessä työllisyysrapor tissa luodaan ensimmäinen kats aus työllisyystilanteeseen ja 
arvioidaan, miten jäsenvaltiot ovat edist yneet pannessaan täytäntöön vuosiksi 2003–2006 
sovittuja uusia työllisyyden suuntaviivoja, joid en kolmena laaja-alaisena tavoitteena olivat 
täystyöllisyys, työn laatu ja tuottavuus sekä  sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja sosiaalisen 
osallisuuden edistäminen. Työllisyysraportissa ar vioidaan sovittujen tärkeimpien tavoitteiden 
ja suuntaviivojen saavuttamista kaikissa EU:n maissa ja tehdään lyhyt  maakohtainen katsaus. 
Työllisyyskomitean hyväksymät avain- ja konteksti-indikaattorit tukevat analyysia, ja ne esitetään liitteissä. 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen V III osastossa määrätään  periaatteista ja 
menettelyistä koordinoidun työllisyysstrategi an kehittämiseksi. Perustamissopimuksen 
128 artiklassa esitetään strategi an laatimiseen johtavat vaihee t, joihin kuuluvat vuosittaiset 
suuntaviivat jäsenvaltioiden ty öllisyyspolitiikkaa va rten sekä kunkin jäsenvaltion neuvostolle 
ja komissiolle vuosittain toimittama kansallinen toimintasuunnitelma tärkeimmistä toimenpiteistä, jotka ne ovat toteuttaneet työl lisyyspolitiikassaan suunt aviivojen mukaisesti. 
Neuvosto ja komissio esittävät kansallisten toimintasuunnitelmien perusteella Eurooppa-
neuvostolle yhteisen työllisyysraportin EU:n työllisyystilanteesta ja työllisyyden 
suuntaviivojen täytäntöönpanosta. Eurooppa-ne uvosto puolestaan an taa tämän raportin 
perusteella vuosittain päätelmät, joiden poh jalta taas suuntaviivoja voidaan muotoilla 
uudelleen. Lisäksi komission antaman suos ituksen perusteella neuvosto osoittaa 
jäsenvaltioille asianmukaisia suosituksia. 
Euroopan työllisyysstrategia, jota on kehitetty ede llä esitetyissä institutionaalisissa puitteissa, 
on tärkeä tekijä EU:n laajemmalla  poliittisella asialistalla, j oka on määritelty Lissabonissa ja 
sen jälkeen kokoontuneissa Eurooppa-neuvosto issa. Vuonna 2002 pä ätettyyn politiikan 
koordinaatioprosessin järkeistämiseen liittyen Lissabonin ohjelmaan vaikuttavat tärkeimmät 
alat eli tämä yhteinen työlli syysraportti, työllisyyspolitiik an laajojen suuntaviivojen 
täytäntöönpanoa koskeva raportti ja sisämarkki nastrategian täytäntöön panoraportti esitetään 
osana ”täytäntöönpanopakettia”. Järkeistämis en tarkoituksena on synkronoida ja vahvistaa 
politiikan koordinointia  ja yhtenäisyyttä. 
Kunkin jäsenvaltion syksyllä 2003 toimittama t työllisyyttä koskevat kansalliset 
toimintasuunnitelmat ovat rapor tin pääasiallinen lähde, ja tärkeän panoksen tämän vuoden 
työllisyysraporttiin muodostaa Euroopan työlli syystyöryhmän laatim a raportti. Työryhmä 
perustettiin keväällä 2003 kokoontuneen Eurooppa-neuvos ton kehotuksesta, ja sen 
puheenjohtajana toimi Wim Kok,  joka esitti raportin Euroopa n komissiolle 26. marraskuuta 
2003
2. 
Raportin loppuosassa luonnostellaan keskeisiä aiheita, jotka esitetään keväällä 2004 
kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle. 
                                                 
2 Jobs, Jobs, jobs – Creating more Employment in Europe , Wim Kokin johtaman työllisyystyöryhmän 
raportti. 
 
 10    1. POLIITTINEN  JA TALOUDELLINEN  TAUSTA 
Tätä yhteistä työllisyysraporttia  julkaistaessa on varovaisia toiveita EU:n työmarkkinoiden 
elpymisestä. Viime vuosien aikana toteutettu työllisyyspolitiikka ja rakenneuudistukset ovat karaisseet Euroopan työmarkkinoita mukautumaa n paremmin suuriin m uutoksiin, mikä tulee 
esiin työllisyyden suhteellise ssa joustavuudessa viime aikoi na. Nyt voidaan aloittaa 
paremmasta tilanteesta kasvun ja korkean työllisyyden saavuttamiseksi, vaikka onkin 
pidettävä mielessä, että työvoiman hamstraus ja  taloussuhdanteen viivästyneet vaikutukset 
työllisyyteen hidastavat työllisyyden kasvua . Euroopan uusi työllisyysstrategia tarjoaa 
yhtenäisen ja johdonmukaisen vastauksen EU:n  työllisyyshaasteide n käsittelyyn. Tässä 
raportissa tarkastellaan sitoumuks ia, jotka jäsenvaltiot ovat te hneet tarkistettujen työllisyyden 
suuntaviivojen mukaisesti, ja keskitytään aloill e, joilla edistyminen ja toteuttaminen ovat 
kiireisimpiä. Nyt toteutettavat toimet tuke vat talouden ja työllisyyden elpymistä.  
1.1 TYÖLLISYYSKASVU SEISAHDUKSISSA 
EU:n työmarkkinoiden alkuvaiheen voima kkaan joustavuuden jälkeen talouskasvun 
hidastumisen vaikutukset ovat alkaneet tuntua pahemmin. 
Talouskasvun hidastumisen jälkeinen työmarkki noiden kehitys osoittaa, että EU:n työllisyys 
on nyt vastustuskykyisempää talouden heikkouksille kuin aikaisemmin. Työllisyyden reagointi talouskasvun hidastumiseen on tähän mennessä ollut paljon hillitympää kuin 
edellisen hidastumisen aikana 1990-luvulla. Työpaikkoja syntyy ja hä viää eri tavalla kuin 
1990-luvun alussa; työllisyys maatalouden ja teo llisuuden alalla on nyt laskenut vähemmän, 
ja palvelualalle on syntynyt huomattavasti enemmän työpaikkoja.
 
Nykyinen joustavuus on pääasiassa seurausta Euroopan työmarkkinoiden muutoksista, jotka 
tapahtuivat 1990-luvun jälkipuoli skolla ja vaikuttivat me kanismeihin, jotka liittävät 
työllisyyden ja osallistumisen taloussuhdanteisiin. Kaiken kaikkiaan naisten ja nuorten 
kasvavien osallistumisasteiden, työikäis en väestön kohoavan ammattitaitotason ja 
uudentyyppisten työsopimusten lisääntymisen vaikutukset yhdessä ovat helpottaneet 
työllisyyttä suosivaa kasvua, jota tukivat m yös työmarkkinaosapuolten työllisyyttä suosiva 
palkkapolitiikka ja välillisten työvoimakustannusten leikkaukset. 
Talouskasvun hidastumisen vaikutukset tuntui vat Euroopassa lähes lä pi vuosien 2002 ja 2003, 
kun BKT:n kasvu oli alle yhden prosentin. Useiden vuosien voimakkaan työpaikkojen 
lisääntymisen jälkeen työllisyyskasvu pysähtyi vuoden 2003 alussa . Työttömyyden 
laskusuunta kääntyi vuoden 2001 puoliv älissä, ja työttömyysaste on  vähitellen noussut 
vuoden 2001 alimmalta tasolta 7,3 prosentista vuoden 2003 tasoon 8 prosenttiin. Työllisyyden 
odotetaan kasvavan vain hitaasti vuosina 2004–2005. 
Vuonna 2004 riskinä on, että työllisyyskasvun se isahtuminen jatkuu ja työttömyys kasvaa, 
ellei talouskasvu vilkastu ja uusia työmarkki nauudistuksia toteuteta.  Vaikka vaatimatonta 
elpymistä tapahtuisikin, työllisyyskasvu saattaa olla vähäistä, koska voidaan olettaa, että 
yritykset ovat keränneet va ratyövoimaa hidastuneen tal ouskasvun aikana. Työvoiman 
tarjonnan kasvaminen on keskeisen tärkeää Lissa bonin tavoitteiden saavuttamiseksi, mutta 
työvoiman kasvun ollessa työllisy yskasvua suurempi työttömyys saattaa hyvinkin kasvaa 
edelleen lähitulevaisuudessa. 
 
 11    1.2 KESKIPITKÄN AIKAVÄLIN TYÖLLISYYSSTRATEGIA EDELLEEN 
PERUSTELTU 
Työllisyyskehitys on keskeinen tekijä vuonna 2000 määritetyssä Lissabonin päämäärässä, 
jonka mukaan EU:n on tultava maailman kilpailukykyisimmäksi ja dynaamisimmaksi 
osaamistaloudeksi, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja 
parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista  yhteenkuuluvuutta. Nämä liittyvät läheisesti 
tärkeisiin uudistuksiin eläke-, koulutus- ja tutkimusalalla, so siaalisen osallisuuden sekä 
tavara-, palvelu- ja työmarkkinoiden alalla. 
Euroopan uusi työllisyysstrategia  laadittiin Lissabonin tavoi tteiden tueksi. Uusissa 
suuntaviivoissa vahvistetaan kolme laaja-alaista ja toisiaan täyde ntävää tavoitetta, jotka ovat 
täystyöllisyys, työn laatu ja tuottavuus sekä  sosiaalinen osallis uus ja sosiaalinen 
yhteenkuuluvuus. Näiden tavoitteiden  tueksi asetettiin kymmenen erityistä toiminta-alaa, ja 
suuntaviivoihin sisältyy myös toimia työllis yyspolitiikan hallintotavan parantamiseksi. 
Hitaan talouskasvun, elpymisen aikatauluun ja laajuuteen liittyvän pitk ittyneen epävarmuuden 
sekä rakenneuudistusten jatkamiseen ja tehostamiseen liittyvän valtioiden ja hallitusten päämiesten huolestumisen vuoksi Eurooppa-ne uvosto kehotti kevä ällä 2003 komissiota 
perustamaan Euroopan työllisyystyöryhmän , jonka puheenjohtajana toimi Alankomaiden 
entinen pääministeri Wim Kok.  Ryhmän tehtävänä oli kartoitt aa käytännön uudistuksia, joilla 
saattaisi olla suoraa ja välitöntä vaikut usta työllisyysstrategian täytäntöönpanoon 
jäsenvaltioissa. 
Työllisyystyöryhmä otti huomioon monissa jäse nvaltioissa saavutetut rakenteelliset 
parannukset ja työllisyyden kasvun 1990-luvun puolivälistä vuoteen 2002 ja varoitti, että 
Euroopan unionilla on vaarana, että se ei  pääse Lissabonissa vuon na 2000 asetettuihin 
kunnianhimoisiin tavoitteisiin. Elleivät jäsenvaltiot tehos ta pyrkimyksiään, vuodeksi 2010 
asetetun yleistavoitteen ja työllisyystav oitteiden saavuttaminen vaikuttaa yhä 
epätodennäköisemmältä. 
Vastatessaan talouskasvun hidastumiseen Euroopan ei pitäisi unohtaa laajempia ja 
pitkäaikaisempia haasteitaan. Globalisaatio ja taloudellinen  integraatio vaikuttavat yhä 
enemmän eurooppalaisten elin- ja työtapoihin ja  vaativat nopeita vast auksia muutoksiin ja 
muutostenhallintaa. Väestön nopea ikääntyminen asettaa kyseenalaiseksi Euroopan kilpailukyvyn säilymisen ja ty öllisyys- ja talouskasvun paranemisen tulevaisuudessa. 
Työryhmä ei halunnut tehdä EU:n suuntaviivoihi n lisämuutoksia vaan katsoi, että EU:n 
tasolla olisi nyt painotettava  jäsenvaltioiden toteuttamien  uudistusten seurantaa. Tässä 
raportissa tarkastellaan, m iten jäsenvaltiot ovat reagoi neet kaikkiin työllisyyden 
suuntaviivoihin ottaen huomioon työ llisyysryhmän arviot ja ehdotukset. 
Työllisyystyöryhmä kehotti jäsenvaltioita toimimaan päättäväisesti nyt luottamuksen 
lisäämiseksi ja talouskasvun tukemiseksi. Lyhyellä aikavälillä on tarpeen luoda lisää 
työpaikkoja, mutta tämän lisäksi raportissa kor ostetaan, että työllisyyspolitiikalla on 
parannettava sekä työllisyyttä että tuottavuutta, jo tka ovat Euroopan tal ouskasvupotentiaalin 
keskeiset tekijät ja  elintärkeät osat Lissabonin strategiaa. 
Työllisyystyöryhmä esitti neljä keskeistä vaatimusta työllisyyden ja tuottavuuden 
vauhdittamiseksi: 
– lisätään työntekijöiden ja  yritysten sopeutumiskykyä 
 
 12    – houkutellaan enemmän ihmisiä työmarkkinoille 
– investoidaan enemmän ja tehokkaammin henkilöpääomaan 
– varmistetaan uudistusten tehokas täytän töönpano paremmalla hallintotavalla. 
Työryhmä kartoitti näihin liittyvät yleiset toiminta prioriteetit jäsenvaltioille. Se myös käsitteli 
erikseen uudistuksia, joita kussakin nykyisessä viidessätoista ja tulevassa kymmenessä 
jäsenvaltiossa tarvitaan. 
Uudella strategialla on myös tarkoitus tukea työllisyyden ja työmarkkinoiden uudistuksia 
kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa, joiden on määrä liittyä EU :hun vuonna 2004. Uusilla 
jäsenvaltioilla on edessään s uuria poliittisia, taloudellis ia ja institutionaalisia 
rakenneuudistuksia, ja ne ovat käynnistäneet  mittavia työmarkkinauudistuksia kymmenen 
viime vuoden aikana mukautuakseen markkinatal outeen ja valmistautuakseen jäsenyyteen. Ne 
ovat tiiviissä yhteistyössä Euroopan komission kan ssa laatineet yhteisiä arviointiasiakirjoja 
työllisyystilanteensa ja t yömarkkinoidensa haasteista ja  raportoineet edistymisestä 
säännöllisesti.3 Ne osallistuvat koordinoituun Euroopan työllisyysstrategiaan täysimittaisesti 
1. päivästä toukokuuta 2004. 
2. EU:N  TYÖLLISYYSTAVOITTEIDEN  YLEINEN  ARVIOINTI 
Vastauksena uusiin suuntaviivoihin v uonna 2003 laadituissa kansallisissa 
toimintasuunnitelmissa esitetään työllisyyspolii ttinen lähestymistapa, joka kaiken kaikkiaan 
kattaa melko tasapuolisesti työllisyysstrategian  kolme laaja-alaista tavoitetta, vaikkakin 
joissakin tapauksissa laatua ja tuottavuutta ja/tai so siaalisen osallisuuden edistämistä koskevia 
tavoitteita ei esitetä tasa-arvoisesti tä ystyöllisyyttä koskevan tavoitteen kanssa.4 Seuraavassa 
tarkastellaan edistymistä eri tavoitteissa. 
2.1 TÄYSTYÖLLISYYS: EU UHKAA JÄÄDÄ JÄLKEEN 
TYÖLLISYYSTAVOITTEISTA 
Edistyminen kohti Lissabonissa  sovittua 70 prosentin ty öllisyysasteen tavoitetta on 
pysähtynyt, ja jo nyt on se lvää, että EU ei pääse vuodeks i 2005 asetettuun välitavoitteeseen 
(Tukholmassa sovittu 67 %). Kokonaistyöllisy ysaste on taantunut vuonna 2003 vuoden 2002 
tasolle (64,3 %). Talouden elpyessäkin työllis yysaste saattaa nousta vain 65 prosenttiin 
vuonna 2005. Joissakin jäsenvaltioi ssa, joissa on erittäin alhais et työllisyysasteet (Kreikka, 
Espanja ja Italia), on tapahtunut hieman nousua, ja niissä työllisyyskasvu jatkui vuosina 2002 
ja 2003. Silti vain neljä jäsenva ltiota pääsi 70 prosentin tavo itteeseen (Tanska, Alankomaat, 
Ruotsi ja Yhdistynyt kuningas kunta) ja Suomi, Portugali ja Itävalta olivat lähellä. 
Pitkittynyt kasvun hidastuminen merkitsee ta saista tai hyvin hei kkoa työllisyyden kasvua 
kolmena vuonna (2002–2004) eikä lainkaan tai vain hyvin vähäistä parannusta 
työllisyysasteeseen tällä kaudella. Tämän vuo ksi EU ei saavuta vuod eksi 2005 asetettuja 
työllisyyttä koskevia välitavoitt eita, kuten alla olevasta kaav iosta näkyy, ja työllisyyskasvun 
                                                 
3 ”Edistyminen työllisyyspolitiikkaa koskevien yhteiste n arviointiasiakirjojen toteuttamisessa liittymässä 
olevissa maissa”, KOM(2003) 663. 
4 Laatua ei tuoda nimenomaisesti esiin Saksan (vain liitännäistoimenpiteenä), Italian, Alankomaiden ja 
Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2003 kansallisissa toimintasuunnitelmissa. Sosiaalisen 
osallisuuden edistämistä ei käsitellä Saksan, Itäva llan ja Italian suunnitelmissa. Tämä ei kuitenkaan 
rajoita näiden toimintasuunnitelmien todellista sisältöä näiden tavoitteiden osalta. 
 
 13    on kiihdyttävä huomattavasti tulevina vuosina. Jotta saavutettaisiin Lissabonin 70 prosentin 
tavoite, työllisyyden olisi lisäännyttävä vuos ina 2004–2010 keskimäärin 1,6 prosenttia. Tämä 
tarkoittaa nykyisen suuntauksen muuttamista, mutta tavoite ei ole saavuttamattomissa, jos 
tilannetta verrataan vuosien  1997–2000 työllisyyskasvuun. Tämän mukaisesti 15 jäsenvaltion 
EU:hun tarvittaisiin noin 15 miljoonaa uutta t yöpaikkaa, ja jos tavoite asetettaisiin 25 
jäsenvaltion EU:lle, määrä olisi lä hellä 22:a miljoonaa työpaikkaa. 
Chart 1: PATH TO LISBON EMPLOYMENT RATE TARGET: 1997-2010
596061626364656667686970
1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010discounting 2003-2005 cyclical developments: average growth rate of 1.6% from 2006 to 2010 Historical dataintermediate target 2005: 67%Trend as of 1997
Path necessary to 
achieve the Lisbon 
 
Lähde: Komission yksiköt. Euroopan työvoimatutkimus vuoteen 2003 asti. Vuosien 2003–2005 työllisyysasteen 
ennustamiseen on käytetty taloude n ja rahoituksen pääosaston ty öllisyysennusteita ja Eurostatin 
väestöennusteita. Vuodesta 2005 lähtien työllisyysaste on ekstrapoloitu ja oletuksena on käytetty jatkuvaa 
vuotuista lisäystä. 
LEGEND FOR CHART 1 
Original in English Translation into Finnish 
Chart 1: PATH TO LISBON EMPLOYMENT RATE 
TARGET: 1997–2010 Kaavio 1: LISSABONIN 
TYÖLLISYYSTAVOITTEESEEN PYRKIMINEN (1997–2010) 
trend as of 1997 suuntaus vuodesta 1997 
intermediate target 2005: 67% välitavoite 2005: 67 % 
path necessary to achieve the Lisbon Lissabonin tavoitteen saavuttamiseksi vaadittava 
suunta 
discounting 2003–2005 cyclical developments: 
average growth rate of 1.6% from 2006 to 2010 vuosien 2003–2005 suhdannekehitystä ei otettu 
huomioon: keskimääräinen kasvuaste 1,6 % 2006–
2010 
historical data vanhat tiedot 
 
 
 14    Kokonaiskuvaan kätkeytyvät erilaiset suunta ukset sukupuolten työllisyysasteissa. Naisten 
työllisyysaste koheni edelleen vuonna 2002 ja  on 55,6 prosenttia ja näin ollen oikeassa 
kurssissa vuodeksi 2005 asetettua vä litavoitetta (57 %:a) ajatellen.  Naisten työllisyysaste 
ylittää EU:lle vuodeksi 2010 asetetun 60 prosentin  tavoitteen seitsemä ssä jäsenvaltiossa 
(Tanskassa, Alankomaissa, Itävallassa, Portuga lissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa). EU:n keskiarvoon vaikutt aa selvästi neljän jäsenvaltion (Belgian, 
Kreikan, Espanjan ja Italian) naisten alhainen työllisyysaste. Jotta päästäisiin 60 prosentin tavoitteeseen, vuodesta 1997 lähtien jatkuneen na isten keskimääräisen työllisyysasteen 
vuosikasvun on jatkuttava samanlaisena vielä seitsemän seuraavan vu oden ajan. Tässä ei 
voida luottaa pelkkään talouskasvuun v aan myös uudistustahti on säilytettävä. 
Lissabonin tavoitteen saavuttami nen riippuu merkittävästi ik ääntyvien työntekijöiden 
työllisyyssuuntauksesta. Vaikka ikääntyvien työntekijöiden  työllisyysasteet kohosivat 
merkittävästi vähän yli 40 prosenttiin v uonna 2002, 50 prosentin tavoite on huomattavan 
kaukana. Siihen on päässyt vain neljä jäsenvaltiota (Tanska, Port ugali, Ruotsi ja Yhdistynyt 
kuningaskunta) ja kaksi (Suomi ja Irlanti) voi saavuttaa sen. Edistyminen tavoitteen 
saavuttamisessa riippuu olennaisesti muista jä senvaltioista (etenkin Belgiasta, Ranskasta, 
Italiasta, Luxemburgista ja Itävallasta), joissa ikääntyvien työllisyysaste on alle 33 prosenttia. 
Tämän vuoksi tarvitaan pikaisia toimia ikääntyvien työntekijöiden  määrän lisäämiseksi mutta 
myös sen varmistamiseksi, että tulevat ikääntyvät työntekijät – nykyinen 40–50-vuotiaiden 
ryhmä – pysyvät työmarkkinoilla pidempään. EU :n 50 prosentin tavoitteen saavuttamiseksi 
työssä olevien 55–64-vuotiaiden määrän on  lisäännyttävä 7 miljoonalla vuoteen 2010 
mennessä, jos tarkastellaan 15:n jäsenvaltion EU:ta. 
Jäsenvaltiot ovat toteuttaneet er ilaisia uudistuksia, joilla pyritään lisäämään osallistumista ja 
työvoiman tarjontaa. Tästä esimerkkejä ova t työnteon kannattavuutta  lisäävä politiikka, 
aktiivinen työvoimapolitiikka, yleissivistäv ä ja ammatillinen koulutus ja liikkuvuus. 
Uudistukset työpaikkojen luomis ta suosivan ympäristön pa rantamiseksi ovat kuitenkin 
vähemmän kattavia. Toisinaan niissä keskit ytään työpaikkojen luomiseen vähentämällä 
työvoimakustannuksia (Belgia, Ranska ja Itävalta ), purkamalla sääntelyä (Saksa, Ranska ja 
Italia), kannustamalla pk -yritysten kehittämistä ja innovaatioita (Kreikka , Irlanti, Alankomaat, 
Itävalta, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuninga skunta), tukemalla aluekehitystä (Portugali ja 
Irlanti) tai vain turv autumalla talouskasvun ja joustavi en työmarkkinoiden vuorovaikutukseen 
(Tanska, Espanja ja Italia). Tietoon pe rustuvan talouden tarjoamia mahdollisuuksia 
työpaikkojen luomisessa ei käsitell ä kovin näkyvästi toimintapaketissa. 
Vastauksissaan vuoden 2003 työllisyyden suuntaviivoihin jäsenvaltiot ovat osoittaneet 
laajempaa sitoutumista asettama lla kansallisia tavoitteita,  jotka liittyvät työllisyysasteisiin tai 
työpaikkojen luomiseen hallitusk auden aikana (ks. taulukko lii tteessä 2). Joissakin näistä 
(varsinkin Belgian, Ranskan, Kr eikan, Itävallan ja Suomen) o llaan kunnianhimoisempia kuin 
aiemmin. Tavoitteiden asettamisen tueksi uudi stusten täytäntöönpanon on kuitenkin oltava 
tiukempaa. 
2.2 TYÖN LAATU JA TUOTTAVUUS : HAJANAISTA EDISTYMISTÄ ERI 
ALOILLA 
Työn laadun, tuottavuuden, työllisyyden ja sosiaalisen osallisuuden positiivista 
vuorovaikutusta on korostettu komission raportissa , joka on laadittu Brysselissä keväällä 
 
 15    kokoontuneen Eurooppa-neuvoston pyynnöstä5. Raportissa tehdään kattava katsaus työn 
laadun parantamisessa tapahtuneeseen edistyks een työllisyyden suuntaviivoissa määritellyn 
moniulotteisen lähestymistavan  perusteella. 
Työn tuottavuuden kasvun hidastuminen v iime vuosikymmenen aikana on erityisen 
huolestuttavaa EU:n kannalta. Työn tuottavuude n kasvu on hidastunut entisestään viime 
vuosina, mikä on ristiriidassa työllisyyden kasvun kanssa. Verrattuna 1990-luvun alkupuoliskoon vuosina 1996–2002 työllisyyskasvun me rkitys BKT:n kasvuun on lisääntynyt 
huomattavasti. Vertailun vuoksi voidaan main ita, että Yhdysvalloissa on onnistuttu – 
hiljattaiseen laskusuhdanteeseen saakka – yhdistämään voimakas työllisyyskasvu työn 
tuottavuuden paranemiseen, minkä tuloksena BKT:n kasvu siellä oli prosenttiyksikön 
korkeampaa kuin EU:ssa vuosina 1996–2002. On myös  syytä mainita, että jotkin pienemmät 
EU-maat ovat suoriutuneet EU:n keskia rvoa ja jopa Yhdysvaltoja paremmin. 
Lyhyellä aikavälillä työn tuotta vuuden todellinen kasvu saatt aa poiketa pitkän aikavälin 
kasvusta, etenkin hitaan talouskasvun aika na, jolloin tuottavuuden kasvun hidastuminen 
saattaa osittain olla seuraust a ennemminkin työtuntien kuin ih misten lukumäärän muutoksista. 
Vaikka työmarkkinauudistukset, joilla kannustetaan  työvoimavaltaista kasvua, saattavatkin 
johtaa pitkän aikavälin potentiaal ia alempaan tuottavuuden todell iseen kasvuun, tätä ei pitäisi 
pitää vastakkainasetteluna. Korkeampi työllisy ysaste merkitsee kiistatonta BKT:n kasvua 
henkeä kohti, eikä tällä ole ki elteisiä vaikutuksia olemassa  olevan työvoiman tuottavuuden 
kasvuun pitkällä aikavälillä. 
Tämän vuoksi on tarvetta toteuttaa samanaikaisesti toimia työllisyyskasvun ja pitkän 
aikavälin tuottavuuskasvun parantamiseksi, koska hiljattaiset suuntaukset eivät selvästikään 
ole rohkaisevia. Keskeisellä sijalla tässä  on hyvin koulutettu, ammattitaitoinen ja 
sopeutumiskykyinen työvoima, ja EU:n onkin investoitava enemmän ja kustannustehokkaammin henkilöpääomaansa vak aan budjettipolitiikan puitteissa. EU:n on 
myös nopeutettava tietote kniikan levittämistä varsinkin palv elualalla, lisättävä investointeja 
tutkimukseen ja kehittämiseen sekä infrastrukt uureihin, parannettava yrittäjyyskulttuuria ja 
nopeutettava uudistuksia tavara- ja palvelumarkkinoilla. Koska joillakin sektoreilla, joille 
perustettiin paljon työpaikkoja,  tuottavuuden kasvu oli melko surkeaa, näillä aloilla työn 
laadun parantamiseksi toteutettavilla toimilla, mukaan lukien ammattitaidon päivittäminen ja 
asianmukaisempi työn organisointi, olisi pyritt ävä ratkaisemaan myös tuottavuutta koskeva 
haaste.
6 
Kansallisissa toimintasuunnitelmi ssa tuottavuutta pidetään ensisijaisesti tavoitteena itsessään  
eikä oteta huomioon sen yhteyttä laatuun. Useimmi ssa maissa, joissa on  korkea työllisyysaste 
(Yhdistynyt kuningaskunta, Alankom aat, Ruotsi ja Suomi), pidetään tuottavuuden lisäämistä 
keinona kompensoida odotettu työvoiman puut e keskipitkällä aika välillä. Useimmissa 
jäsenvaltioissa on näin ollen sijaa kattavammalle lähestymis tavalle, jossa t unnustetaan työn 
laadun, tuottavuuden, työllisyyskasvun ja sosiaalisen osallisuuden positiivinen vuorovaikutus. 
Eri laatu-ulottuvuuksiin  liittyvät viimeaikaiset suuntaukset ja saavutukset ovat kannustavia 
joiltakin osin. EU:ssa voidaan havaita parannuksia  koulutuksen ja ammattitaidon alalla 
sukupuolierojen osalta (palkkaer oja lukuun ottamatta) ja työtur vallisuuden alalla. Kussakin 
laatu-ulottuvuudessa on kuitenkin sijaa merkittäville parannuksille . Ikääntyvien 
                                                 
5 Ks. tiedonanto KOM(2003) 728, 16.11.2003, ”Työn laadun parantaminen: katsaus viimeaikaiseen 
edistykseen”. 
6 Tarkempia tietoja tuottavuuden suuntauksista ja suorituskyvystä löytyy seuraavista asiakirjoista: 
Employment in Europe 2003,  2. luku, ja Annual Economic Review 2003 . 
 
 16    työntekijöiden työllisyysaste on kohoamassa hitaasti, mutta se on edelleen kaukana 
Tukholmassa asetetusta 50 prosentin tavoittees ta. Monessa jäsenval tiossa nuorilla on yhä 
suurempia vaikeuksia löytää työpaikkoja, joss a olisi kohtuulliset uranäkymät. Muut kuin 
EU:n kansalaiset ovat selvästi heikommassa asemassa työllisyyde n ja työttömyyden osalta, ja 
vammaisten ja etenkin vaikeasti vammaisten in tegroituminen työmarkkinoille on edelleen 
ongelmallista. Sukupuolten tasa-arvon alalla lasten ja muiden huollettavien hoitopalveluiden riittämättömyys rajoittaa naisten suurempaa os allistumista, palkkaerot eivät juurikaan ole 
laskeneet ja alat ja ammatit ovat edelleen  sukupuolittain eriytyneitä. Lisäksi vielä 
tuottavuuden kasvun suuntaus on aiheuttanut pettymyksen, kuten edellä on esitetty. 
Vain muutamassa jäsenvaltiossa on pyritty käsitt elemään jokaista laatu- ulottuvuutta kattavalla 
tavalla. Kaikissa jäsenval tioissa on pikemminkin ka rtoitettu omat erityiset kriittiset laatu-
ulottuvuudet ensisijaisik si toimintakohteiksi. Esimerkiksi Italiassa, Espanjassa, Kreikassa ja 
Portugalissa keskeisiksi aiheiksi on nostettu j oustavuuden ja työsuhdeturvan välinen tasapaino 
sekä sukupuolten tasa-arvo. Portugalissa ja Espanjassa taas on korostettu ammatillista 
koulutusta samoin kuin korkean tuottavuuden ma issa (Tanskassa, Ranskassa, Suomessa ja 
Ruotsissa). Työterveys ja -turvallisuus ovat nouss eet tärkeiksi aiheiksi monissa maissa, joista 
viidessä (Tanskassa, Kreikassa, Ranskassa, Portugalissa ja Yhdist yneessä kuningaskunnassa) 
on asetettu tavoitteita työtapaturmien vähe ntämiseksi. Myös työaika, jota kymmenessä 
ulottuvuudessa käsitellään vain epäsuorasti, on valittu keskeiseksi aiheeksi (Belgiassa, 
Luxemburgissa ja Suomessa). 
2.3 SOSIAALINEN YHTEENKUULUVUUS JA SOSIAALINEN OSALLISUUS: 
LISÄHUOMIOTA OSALLISUUTTA EDISTÄVILLE TYÖMARKKINOILLE 
Rekisteröidyn työttömyyden lisäksi vuonna 2002 EU:n työikäisestä väestöstä 4,5 prosenttia 
oli työmarkkinoiden ulkopuolella mutta halusi  työtä. Luku on hieman suurempi kuin vuonna 
2001. Hiljattainen työttömyyden lisääntyminen on huolestuttavaa, koska se saattaa edeltää 
pitkäaikaistyöttömyyden lisääntymistä, joka on suuri riskitekijä sosiaalista syrjäytymistä 
ajatellen. Se myös vaikeuttais i entisestään heikommassa asemassa olevien ryhmien pääsyä 
työmarkkinoille. Tällöin vammaisten, maahan muuttajien ja etnisten vähemmistöjen, 
yksinhuoltajien, heikosti koulutettujen ja ikäänt yvien työntekijöiden jo heikko työmarkkina-
asema saattaisi vaikeutua entis estään (ks. suuntaviiva 7). 
Sosiaalisen osallisuuden edistämistä koske vissa kansallisissa toimintasuunnitelmissa
7 
esitetään kansalliset toimintatavat köyhyyden ja  sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi 
politiikan eri aloilla. Tämän jälkeen jäsenvaltioiden työllisyyttä koskevissa toimintasuunnitelmissa pyritään esittämään ta rkemmin työllisyyspolitiikan panos sosiaaliseen 
osallisuuteen. Useimmilla jäsenvaltioilla on kuit enkin vielä huomattavasti parannettavaa siinä, 
missä määrin ne käsittelivät tavoitteita, jotka on  asetettu sosiaalista osallisuutta koskevassa 
kolmannessa laaja-alaisessa suuntaviivassa. 
Työllisyyttä koskevissa toimintasuunnitelmissa on yht eisenä lankana se, että työllisyydellä on 
erittäin merkittävä asema sosiaalisen osallisuu den edistämisessä. Siinä on kuitenkin eroja, 
missä määrin työvoimapolitiikkaa pidetään riittävänä torjumaan  sosiaalista syrjäytymistä. 
Joissakin jäsenvaltioissa (Alankomaissa ja Suomessa) keskeisellä sijalla on esteiden 
poistaminen työmarkkinoille osallistumiselta. Tällaisessa ”työn tekemi nen kannattavaksi” 
-lähestymistavassa suositaan laaja-alaista sosiaaliturvan  ja verotuksen uudistusta 
(verohelpotukset pienipalkkaisille, työtekoa jarruttavien tekijöiden poistaminen sekä 
                                                
 
7 Sosiaalisen osallisuuden edistämistä koskeva yhteinen raportti 2003. 
 
 17    tukitoimet, kuten lasten hoitopalveluiden tarjoaminen). Tois issa jäsenvaltioissa (Ranskassa, 
Portugalissa, Ruotsissa, Itäval lassa ja Kreikassa) tunnusteta an kyllä työllisyyspolitiikan 
keskeinen asema sosiaalisen syrjäytymisen to rjunnassa, mutta niissä keskitytään enemmän 
erityisten ryhmien vaikeaan tilanteeseen ja suosit aan räätälöityjä toimenpiteitä, joissa otetaan 
huomioon kyseisten henkilöiden yksilö lliset tarpeet. Jäsenvaltiot8 myös tunnustavat 
työllisyyspolitiikan rajoit ukset ja korostavat tarvetta parantaa yhteisvaikutusta muiden alojen 
politiikan kuten koulutus-, terveydenhuolto - tai asuntopolitiikan kanssa todella 
moniulotteisella lähestymistavalla. 
Barcelonan Eurooppa-neuvosto kehotti jäsenvalt ioita asettamaan kansalliset tavoitteet 
köyhyyden alentamiseksi vuoteen 2010 mennessä. Useimmat hyödynsivät osallisuutta 
koskevissa toimintasuunnitelmissa ja työllisyyt tä koskevissa toimintasu unnitelmissa annettua 
mahdollisuutta asettaa tällaiset tavoitteet. Esimerkkejä ovat Kreikka (vähentää köyhyysriskissä olevien prosenttiosuutta vuote en 2010 mennessä 15 EU-maan keskiarvoon), 
Alankomaat (nostaa etnisten vähemmistöjen työllisyysaste 54 %:iin vuoteen 2005 mennessä), 
Ruotsi (puolittaa sosiaalitukea tarvitsevi en määrä vuosina 1999–2004) ja Ranska (lisätä 
sosiaaliavun saajien siirty mistä pois työttömyydestä vuosina 2003–2005). Yhdistynyt 
kuningaskunta pyrkii nostamaan 70 prosentt iin työssäkäyvien yksinhuoltajien osuuden, 
vähentämään työttömissä kotitalouksissa elävie n lasten osuutta ja lisäämään heikommassa 
asemassa olevien alueiden ja ryhmien työllisyysastetta. 
Alueiden välisiin eroihin keskittyminen ei ol e niin näkyvää (poikkeuks ena Portugali, Kreikka, 
Belgia ja Yhdistynyt kuningaskunta), vaikka työmarkkinatilanteen al ueelliset erot ovat 
edelleen huomattavat. Työmar kkinoille osallistumista koskevat eroavaisuudet alueiden välillä 
etenkin työttömyyden osalta ja  suuri eriarvoisuus eri sosi aaliryhmien välillä synnyttävät 
köyhiä alueita ja sosiaalista syrjäytymist ä EU:n vauraimmillakin alueilla. Näiden 
eriarvoisuuksien käsittelyssä tarvitaan tasapuolises ti tuottavia ja inhimilli siä investointeja sekä 
palkkasopimusten kaltaisia t yömarkkinauudistuksia, joissa ot etaan huomioon alueelliset ja 
paikalliset olosuhteet. 
Suuntaus on käännettävä tulevina vuosina, jo tta saavuttaisiin Lissabonin tavoitteet. Sekä 
työllisyyden että työvoiman tuottavuuden kasvun on kiihdyttävä merkitt ävästi. Hiljattaiset 
työmarkkinauudistukset ovat osoittaneet toimi vuutensa lisäämällä työllisyyden kykyä sietää 
talouskasvun hidastumista. Lisäksi yrittäjyyden , tutkimuksen ja innovaatioiden levittämisen 
voimakkaampi tukeminen sekä henkilöresursseih in tehtävien investointien lisääminen ja 
tehostaminen ovat kaikki yhtä tärkeitä muutoks en aikaan saamisessa. Uudistuksiin on 
panostettava voimakkaasti, ja samalla on uudistetta va tuote-, palvelu- ja pääomamarkkinoita. 
Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava sitout umisensa tällaisiin uudistuksiin asettamalla 
kansalliset työllisyysastetavoitteet työl lisyystyöryhmän ehdotuksen mukaisesti ja 
parantamalla yhteisvaikutusta työllisyyde n, laadun ja tuottavuuden sekä sosiaalista 
osallisuutta edistävän politiik an välillä uudistustoimissa. Pa nemalla täytäntöön kymmenen 
erityissuuntaviivaa jäsenvaltiot edistävät osalta an työntekijöiden ja yritysten sopeutumiskykyä 
ja työvoiman tarjontaa ja parant avat henkilöpääoman tasoa, m itkä kaikki työllisyystyöryhmä 
on todennut keskeisiksi edellyt yksiksi onnistumista varten. 
                                                
 
8 Esim. Tanskassa käytetään ”negatiivisen sosiaalisen perinnön” käsitettä, ja Kreikassa tunnustetaan 
perheen kokoonpanon ja koulutuksen kaltaiset tekijät. 
 
 18    3. ERITYISSUUNTAVIIVOJEN  TÄYTÄNTÖÖNPANO:  TOIMIEN  JA 
POLITIIKAN  ASRVIOINTI 
3.1 TYÖTTÖMIIN JA TYÖMARKKI NOIDEN ULKOPUOLELLA OLEVIIN 
KOHDISTETUT AKTIVOIVAT JA EN NALTAEHKÄISEVÄT TOIMENPITEET 
Tosiseikat ja haasteet 
Talouskasvun hidastuminen on pysäyttänyt EU:n työttömyysasteen pitkään jatkuneen 
putoamisen. Työttömyysaste on kohonnut vuoden 2001 tasolta 7,4 prosentista 8,1 prosenttiin vuonna 2003, ja 15:n jäsenvaltion EU:ssa on tällä  hetkellä työttömänä noin 14 miljoonaa 
ihmistä. Pitkäaikaistyöttömyys  on vakiintunut yli 3 prosentin taso lle (Kreikassa ja Italiassa yli 
5 %:iin). Pitkäaikaistyöt tömyys vaikuttaa suhteellisesti ene mmän naisiin kuin miehiin (naisten 
keskimääräinen aste 3,6 % miesten 2,6 %:iin verrattuna) Suomea, Irl antia, Ruotsia ja 
Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta. Nuorisotyöttömyys  lisääntyi vuoden 2003 
alkupuoliskolla, ja Kreikassa, Italiassa, Espanja ssa, Suomessa, Ranskassa ja Belgiassa tasot 
ovat erittäin korkeat.
9 
Vaikka kokonaistyöttömyysast een odotetaan vakiintuvan kahde n seuraavan vuoden aikana, 
pitkäaikaistyöttömyyden ja työm arkkinoiden ulkopuolelle joutumis en kasvamista koskeva riski  
on olemassa jatkuvasti. Tämä edellyttää li sähuomion kiinnittämis tä aktivoivaan ja 
ennaltaehkäisevään politiikkaan, jotta rajoitetta isiin työttömyyden kestoa ja ehkäistäisiin 
pitkäaikaistyöttömyyteen ajautumista, työm arkkinoilta irtautumista ja työmarkkinoiden 
ulkopuolelle ajautumista. 
Poliittiset toimet 
Asiaa koskevaa suuntaviivaa tark istettiin vuonna 2003, ja se rake ntuu selviin vaiheittaisiin 
toimiin, jotka on toteute ttava heti työttömyyden alkuvaiheist a pitkäaikaistyöttömyyteen asti. 
Muutoksen vuoksi myös vastaavia indikaattoreita  tarkistettiin, ja noudattamisen arviointi 
vuonna 2002–2003 olisi ennenaikaista. Li itteessä 1 ja 2 esitetään indikaattorit, jotka tähän 
mennessä ovat käytettävissä uudessa lähestymistavassa. 
Jäsenvaltiot ovat kuitenkin saavu ttaneet lisäedistystä sen varmistamisessa, että kaikki 
työttömät saavat henkilökohtaisia työnhaku- ja neuvontapalveluja työttömyyden 
alkuvaiheessa.  Näin on esimerkiksi Tanskassa ( uudet intensiiviset kontaktiohjelmat), 
Belgiassa (varhainen seulonta fl aaminkielisellä alueella), Rans kassa (lähes kaikki työnhakijat 
saavat yksilöllisen toimintasuunnitelman PAP-ND10 4 kuukauden sisällä), Saksassa 
(varhainen rekisteröinti julkisissa työnvälityspal veluissa ja niiden to imet Hartz-uudistusten 
tuloksena) ja Italiassa, jossa  työmarkkinauudistuksen osana ju lkisten työnvälityspalveluiden 
on tarjottavat työnohjaushaastattelu 3 kuukaude n kuluessa työttömyyden alkamisesta. 
Edelleen myös toteutetaan toimia uuden mahdollisuuden  takaamiseksi tarjoamalla koulutusta, 
uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikkaa ta i muuta työllistämistoimenpidettä jokaiselle 
työttömälle ennen kuin nuoret ova t olleet 6 kuukautta työttömi nä ja aikuiset 12 kuukautta. 
Suurimpia uudistuksia ovat Saksassa Jump-Plu s-ohjelma, Belgiassa ensimmäistä työpaikkaa 
koskevan sopimusjärjestelmän uudistaminen, joka  helpottaa yritysten rekrytointia, sekä 
                                                 
9 Vuoden 2003 alkupuoliskolla nuorten työttömien osuus koko ikäluokastaan oli 7,5 % ja Kreikassa, 
Espanjassa, Italiassa ja Suomessa yli 9 %; nuorisotyöttömyysaste oli 15,7% ja edellä mainituissa maissa 
yli 20 %. 
10 ”Plan d' Action Personnalisé – Nouveau Départ”. 
 
 19    Irlannissa korkeasta työttömyydestä kärsiville  alueille suunnattu oh jelma, jolla pyritään 
kartoittamaan ja poistamaan työllisyyden esteitä. Jäsenvaltioiden toimittamat indikaattorit – vaikkeivät olekaan vertailukelpoisia
11 – osoittavat, että näiden  toimenpiteiden kattavuus 
työttömien osalta on parantunut. Kahdeksassa jä senvaltiossa (Belgiassa , Saksassa, Ranskassa, 
Irlannissa, Luxemburgissa, Suomessa, Ruotsi ssa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) on 
saavutettu tai ylitetty uusi 25 prosentin tavoite, joka koskee pitkäaikaistyöttömien aktivointia.  
Työmarkkinoiden ulkopuolella oleviin on kuitenkin edelleen kiinnitetty vain vähän huomiota, 
ja tämä on haitannut aktivoivien  ja ennaltaehkäisevien toimenpiteiden soveltamista etenkin 
naisiin. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti pyrittävä tuottamaan aktivointia ja ennaltaehkäisyä 
koskevia vertailukelpoisia indikaattoreita , jotta edistystä voitaisiin arvioida tulevina vuosina. 
Työvälityspalveluiden nykyaikaistaminen  aktivoivien ja enna ltaehkäisevien toimien 
tukemiseksi on käynnissä, ja joissakin jäsenvaltio issa (Alankomaissa, Italiassa, Saksassa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa) on lisätty yhteistyötä julkisten työnvälityspalveluiden ja 
yksityissektorin palveluiden, etenkin vuokrat yövoimaa välittävien toimistojen, välillä. 
Työnantajille tarkoitettujen palvel uiden parantamiseksi on tote utettu toimia kehittämällä 
puhelinpalvelukeskuksia ja asettamalla työt arjoukset suoraan In ternetiin (Yhdistynyt 
kuningaskunta, Irlanti, Saksa, Belgia ja Ruotsi).  Palveluita on vahvistet tu sekä alueellisella 
(Ranska, Espanja ja Italia) että paikallisell a (Tanska ja Alankomaat) tasolla. Useimpien 
maiden julkiset työnvälityspalvelut ovat keh ittämässä uusia tietoteknisiä järjestelmiä. 
Lisäponnistukset ovat kuitenk in tarpeen nykyaikaistamis prosessin jatkamiseksi. 
Seitsemän jäsenvaltiota (Itävalta, Tanska, Espanja, Luxemb urg, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt 
kuningaskunta) anto ivat tietoja aktivoivien toimenpiteiden tehokkuudesta siltä osin, miten 
työhön integroituminen on onnistunut tällaisten toimenpiteiden jälkee n. Itävallassa lähes 
puolet työttömistä löys i työtä kuuden kuukauden kuluessa toimenpiteeseen osallistumisesta, 
Ruotsissa ja Espanjassa määr ä on noin kolmasosa ja Luxembur gissa yli kaksi kolmasosaa. 
Useissa jäsenvaltioissa toteutettiin räätälöity jä toimenpiteitä nuorille (Belgiassa, Saksassa, 
Ranskassa, Kreikassa ja Italiassa) ja naisille (K reikassa, Espanjassa ja Italiassa), ja näihin 
liittyi usein työnantajille s uunnattuja työhönottokannustimia. M onet jäsenvaltiot (Tanska, 
Ranska, Alankomaat, Suomi ja Ruotsi) ovat  toteuttaneet huoma ttavia toimenpiteitä 
parantaakseen työttömyysetuuksien hallintoa lisäämällä yhteistyötä 
työmarkkinainstituutioiden väl illä. Selvä esimerkki yhteistyöstä on aktivointiprosessiin 
osallistuminen edellytyksenä etuuksien saannille. 
Budjettirajoituksista huolimatta menojen  huomattavakin uudelleensuuntaaminen ja 
tehostaminen  on mahdollista parantamalla toimenpiteiden ajoitusta ja kohdennusta. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhm ä korosti, että työttömyyden e hkäisyyn ja juuri työttömäksi 
jääneiden ja työmarkkinoiden ulkopuolella olevien (uudelle en)integroinnin tukemiseen 
suunnatut toimenpiteet ovat keskeisiä työvoima potentiaalin hyödyntämiseksi ja että nämä 
toimenpiteet ovat sitäkin tärkeämpiä laskusuhdanteen ai kana sekä alueilla että aloilla, joilla on 
uudelleenjärjestelyitä. Työllisyystyöryhmä kehotti jäsenvaltioita 
– tarjoamaan henkilökohtaisia palveluita ka ikille työttömille työnha kijoille varhaisessa 
vaiheessa neuvonnan, koulutuksen tai uude n työpaikan muodossa työllisyyden 
suuntaviivojen mukaisesti 
                                                 
11 Useat jäsenvaltiot eivät ole pystyneet raportoimaan indikaattoreista tarkistettujen määritelmien 
mukaisesti. 
 
 20    – parantamaan aktivointiohjelmien tehokkuutta kartoittamalla työnhak ijoiden todelliset 
tarpeet ja asettamalla räätälöidyt toimenpit eet etusijalle yleisten laajojen ohjelmien 
asemesta 
– kehittämään nopeita reagointijärjestelmiä tehdasten sulkemisten tai laajamittaisten 
yritysten uudelleenjärjestelyiden varalta 
– antamaan työnvälityspalveluille riittävät va lmiudet (henkilöstön ja muiden resurssien 
osalta), jotta ne voivat tarjota tällaisia räätälöityjä palveluita, ja vahvistamaan 
paikallisia työllisyyttä koskevia yhteistyökumppanuuksia 
– ottamaan huomioon heikoimmassa asema ssa olevien ryhmien, myös nuorten ja 
vammaisten, erityistarpeet. 
3.2 TYÖPAIKKOJEN LUOMINEN JA YRITTÄJYYS 
Tosiseikat ja haasteet 
Laajentuneessa Euroopan unionissa on luot ava noin 22 miljoonaa työpaikkaa, jotta 
saavutettaisiin Lissabonissa asetettu työllisyystavoite vuoteen 2010 mennessä. EU:n 
työllisyyskasvu oli vain 0,4 pros enttia vuonna 2002, mikä vastaa 0,6 miljoonan 
nettotyöpaikan luomista.  Vuonna 2003 työllisyyskasvun odotet tiin olevan erityisen heikkoa 
Tanskassa, Saksassa, Alankomaissa ja Portugalissa. Uusien yritysten perustamisaste pysyi 
vakaana vuosina 1997–2000. Tanskassa, Luxembur gissa, Espanjassa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa yritysten perustamisasteet ol ivat korkeimmat niistä jäsenvaltioista, jotka 
toimittivat vertailukelpoisia tietoja. Uusien yritysten selviämisaste  oli korkein Luxemburgissa 
ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yritysinvestoinnit  prosentteina BKT:stä laskivat EU:ssa 
18,3 prosentista 17,2 prosenttiin vuodesta 2000 vuoteen 2002. 
On toteutettava lisätoimia EU:n työnluom ispotentiaalin hyödyntämiseksi parantamalla 
yritysten toimintaympäristöä ja innovoi ntikykyä. Työmahdollisuuksien lisääminen 
yrittäjyyden ja uusien yritysten  perustamisen kautta on keskei sen tärkeää, jotta päästään 
Lissabonin työllisyystavoitteisii n. Myös innovaatioiden kannusta minen ja niiden tulosten 
levittäminen tehokkaammin talouselämän eri aloill e on keskeistä työllis yys- ja talouskasvun 
kohottamiseksi. 
Poliittiset toimet  
Useissa jäsenvaltioissa on onnistuttu helpottamaan yritysten perustamista  ja vähentämään 
hallinnollisia rasitteit a, varsinkin kun toimet on yhdistetty  sähköistä hallintoa koskeviin 
e-Government -aloitteisiin, joilla pyritään yksinkertai stamaan yritysten rekisteröintiä ja 
vähentämään velvoitteiden noudattamisesta ai heutuvia kustannuksia. Jotkin jäsenvaltiot 
(Ranska ja Belgia) ovat asettaneet uus ien yritysten perustamista koskevia tavoitteita , ja 
jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet lisätavoitteista  yritysten määrällisiä tavoitteita koskevan 
hankkeen puitteissa. Yrityksen luovuttamiseen jatkajille  on kiinnitetty kasvavaa huomiota 
Ranskassa ja Alankomaissa, ja omistajuud en sukupolvenvaihdokseen liittyvän verotaakan 
keventämistä koskevia toimenpiteitä on tote utettu Kreikassa, Suomessa ja Ruotsissa. Yritysten 
tukipalveluiden  laajentaminen on etusijalla useimmissa jäsenvaltioissa, mutta vain harvassa 
(Espanjassa, Suomessa, Tanskassa ja Portugaliss a) on toteutettu näiden palveluiden laatuun 
liittyviä toimenpiteitä. Vain harvat jäsenvaltiot raportoivat erityistoimenpiteistä, joiden tarkoituksena on helpottaa henkilöstön palkkaukseen  liittyviä hallinnolli sia rasitteita, mutta 
 
 21    uusien työntekijöiden työsuhteiden rekister öintijärjestelmiä on kehitetty (Belgiassa, 
Espanjassa, Ranskassa ja Kreikassa). 
Voimassa olevien säännösten yksinkertaistam inen jatkuu jäsenvaltioissa, ja toimia on 
tehostettu uuden lainsäädännön vaikutusten arvi oimiseksi ja ristiriitaisten säännösten 
ehkäisemiseksi. Monet jäsenvaltiot ovat perustaneet ministeriöiden välisiä työryhmiä käsittelemään sääntelyn yksinkertaista mista ja parantamista. Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa laaditussa sääntelyn vaikut usten arviointia koske vassa tarkistetussa 
oppaassa vaaditaan ministeriöitä tutkimaan uus ien säännösten vaikutukset pienyrityksiin, 
minkä jälkeen kullakin ministeriöllä on sääntelyn uudistamista koskeva selkeä velvollisuus. Joissakin jäsenvaltioissa, esimerkiksi Tanska ssa, Kreikassa, Portugalissa, Suomessa ja 
Belgiassa, on tarkasteltu konkurssilainsäädännön yksinkertaistamista . Useat jäsenvaltiot ovat 
ottaneet käyttöön uusia tai vahvistaneet  nykyisiä toimenpiteitä, jotka koskevat perustettavien 
yritysten sekä jo toimivien pk-yritysten rahoituksen saantia , mutta rahoituksen saanti on 
edelleen suurin rajoitus yrit ysten kehittämiselle, etenkin uusien ja pienten yritysten.
12 
Yksityisten pääomasijoittajien verkostoja ( business angel networks ), jotka rahoituksen lisäksi 
voivat tarjota johtamisapua ja jäsenyyttä johtokunnassa, on ediste tty Ranskassa ja Belgiassa. 
Jotta päästäisiin tavoitteeseen ja yrittäjyydestä tulisi uravaihtoehto kaikille,  jäsenvaltiot 
tarjoavat erilaisia koulutusto imenpiteitä ja kohdennettuja toimia ryhmille, jotka ovat 
aliedustettuina yrittäjien joukossa. Naisyrittäj yyttä edistetään pääasi assa koulutuksen ja 
verkostojen perustamisen kautta (Yhdist ynyt kuningaskunta, Luxemburg, Espanja ja 
Kreikka). Tanskassa on korostettu joustavia palv eluita yksilöllisten tarpeiden täyttämiseksi. 
Suljettujen ammattien avaaminen Kreikassa ja pakollisten arvosanavaatimusten poistaminen 
tietyistä ammateista Saksassa ja Itävallassa saattavat lisätä yritysten perustamismahdollisuuksia. Jotkin  jäsenvaltiot antavat erityist ukea osuus- ja yhteisötalouden 
alalle perustettaville yrityksille. Itsenäiseen ammatinharjoittamiseen siirtymisestä aiheutuvien 
riskien vähentämiseksi Itävallassa on suunni teltu työttömyysetuuksien myöntämisperusteiden 
laajentamista. Olisi tarkaste ltava, miten sosiaa lisen suojelun järjestelmät kannustavat 
ryhtymään itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ja siirtymään palkansaajasta itsenäiseksi 
ammatinharjoittajaksi ja toisin päin. Yrityst en omistajien ikääntyessä olisi kehitettävä 
edelleen säännöksiä ja tukea,  jotta voitaisiin varmistaa yritysten onnistunut luovuttaminen 
jatkajille.  Useimmat jäsenvaltiot tunnustavat yrittäjyyteen kannustamise n koulutuksen kautta, 
ja jotkin ovat sisällyttäneet  tämän näkökohdan opintosuunnitelmiin  eri koulutustasoilla 
(moduuleista on tosin annettu vain niukas ti tarkempia tietoja). Opettajien ja 
ammatinvalinnanohjaajien opetusmenetelmien parantaminen  on tärkeää koulutuksen laadun 
kohottamiseksi, ja se on asetettu prioriteetiksi Suome ssa. Joissakin maissa edistetään yritysten 
ja oppilaitosten välisiä  yhteyksiä yrittäjäkoulutusta varten (Itävalla ssa, Irlannissa, 
Luxemburgissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa), johtamistaitojen  päivittämiseen 
tarkoitettuja koulutustoimia varten tai yritysten  innovaatiokapasiteetin parantamista varten. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhmä ko rosti, että jäsenvaltioiden on 
– vähennettävä hallinnollisia ja sääntelyyn pe rustuvia tekijöitä, jotka estävät uusien 
yritysten perustamista ja hallintoa, esimerkiksi kehittämällä neuvontapalveluita (kuten yhden luukun palvelupisteitä) yritysten perustamista varten ja antamalla apua 
pk-yrityksille henkilöresu rssien hallinnoinnissa 
                                                
 
12 Ks. lisätietoja vuoden 2004 komission kertomuksesta pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen 
peruskirjan täytäntöönpanosta; siinä rahoituksen saanti on yksi ensisijaisista aiheista. 
 
 22    – parannettava yritysten perustamiseen ja pk- yrityksille tarkoitetun rahoituksen saantia 
– edistettävä yrittäjäkulttuuria etenkin lisääm ällä johtajakoulutusta  korkea-asteen ja 
ammatillisessa koulutuksessa ja tarkista malla konkurssilainsäädäntöä yrittäjille 
koituvien kohtuuttomien riskien vähentämiseksi 
– vähennettävä välillisiä henkilöstökustannuksia  heikosti koulutetun ja pienipalkkaisen 
työvoiman osalta, varmistettava työllisyytt ä suosiva palkkakehitys, jossa näkyy 
työmarkkinatilanne ja yleinen tuottavuuden taso , sekä sallittava pa lkkaerot eri aloilla 
ja alueilla 
– kannustettava verkottumista ja yhteistyökum ppanuutta innovaatioiden edistämiseksi 
ja levittämiseksi alakohtaisella ja alueelli sella tasolla ja levitettävä tietotekniikan 
käyttöä lisäämällä sen saata vuutta ja sitä koskevaa koul utusta kaikilla tasoilla 
– luotava asianmukaiset kannustimet sekä vero tuksen että teollis- ja tekijänoikeuksien 
kautta, jotta kannustetaan yksityisten i nvestointien lisäämistä tutkimukseen ja 
innovaatioihin ja hyödynnetään yhtenäi smarkkinoiden potentiaalia yhteisten 
standardien, maiden välisen yhteistyö n ja tutkijoiden liikkuvuuden avulla 
– tarkistettava konkurssilainsääd äntöä yrittäjälle koituvi en kohtuuttomien riskien 
vähentämiseksi ja epäonnistumiseen liittyvän leimautumisen estämiseksi. 
3.3 MUUTOKSIIN VASTAAMINEN SEKÄ SOPEUTUMISKYVYN JA 
LIIKKUVUUDEN EDISTÄMINEN TYÖMARKKINOILLA 
Tosiseikat ja haasteet 
Määrä- ja osa-aikaisten työsopimusten käyttö  on yleistynyt viime vuosina, vaikka kehitys 
pysähtyikin vuonna 2002. Suuntauksena vaikutta isi olevan jäsenvalt ioiden tilanteen 
lähentyminen, kun määrä- ja osa-aikainen työ on merkittävästi lisääntymässä niissä 
jäsenvaltioissa, joissa se on ollut alieduste ttuna (Kreikkaa ja Irlantia lukuun ottamatta). 
Useimmissa maissa myös työaikamallien  erilaistuminen lisääntyy jatkuvasti. Työtapaturmien  
määrä on laskenut keskipitkällä aikavälillä, ja Kreikassa, Irlannissa, Po rtugalissa ja Belgiassa 
on tapahtunut huomattavaa parannusta. Alueiden välinen liikkuvuus  on edelleen suhteellisen 
vähäistä. Vuonna 2002 taso säilyi ennalla an tai jopa laski jäsenvaltioissa. 
Euroopan maissa on käynnissä intensiivinen yritysten rakenneuudistus . Kokonaistyöllisyyden 
marginaalinen kasvu vuonna 2002 ja pysähtymi nen vuonna 2003 kätkevät taakseen sen, että 
tuona aikana työpaikkoj a on luotu ja hävite tty merkittävä määrä13. Jäsenvaltioiden, 
työntekijöiden ja yritysten on parannettava ky kyään ennakoida, panna alulle ja omaksua 
muutoksia. Parempi kyky vastata muutoksiin vaatii  työmarkkinoiden suurta  joustavuutta sekä 
sopimus- ja työskentelyjärjestelyiden erilai suutta. Tämä voi onnistua vain, jos näihin 
yhdistetään työntekijöiden riittävä työsuhdeturv a niin, että heidän kykynsä pysyä ja edetä 
työmarkkinoilla säilyy. Alueellista ja  ammatillista liikkuvuutta on lisättävä 
sopeutumiskykyisten työmarkkinoiden edistämiseksi. 
                                                 
13 Ks. Employment in Europe 2003 , jonka mukaan irtisanomisilmoituksia annettiin noin puoli miljoonaa, 
varsinkin tietotekniikka- ja rahoitusalalla. 
 
 23    Poliittiset toimet 
Tuoreiden työmarkkinauudistusten ansiosta yr ityksillä on paremmat mahdollisuudet käyttää 
erilaisia työsopimuksia.  Havaittavissa on suuntaus suurempaan joustavuuteen työaikamalleja 
ja työympäristöä muuttamalla.  Useimmissa jäsenvaltioissa on työ- ja perhe-elämän 
yhteensovittamisen parantamiseksi esimerkiksi pidennetty työaikatilie n vertailujaksoja ja 
luotu uusia sapattivapaamahdollisuuksia. Joissakin jäsenvaltioissa on ryhdytty ottamaan 
käyttöön enemmän joustavuutta  normaaleissa työsopimuksissa.  Tämä koskee esimerkiksi 
niiden raja-arvojen määrittelyä, joiden perust eella sovelletaan tiukempaa työsuojelua (Saksa), 
tai irtisanomisia koskevaa lainsäädäntöä, jossa asetetaan avoimemmat ja luotettavammat puitteet sekä työnantajille että työntekijöille (Espanja ja Portuga li). Joissakin jäsenvaltioissa 
(Alankomaissa, Portugalissa ja Ranskassa) on käynnistetty työlains äädännön perinpohjaisia 
tarkistuksia.  
Sopeutumiskyvyn edistäminen ammatillisen ja täydennyskoulutuksen kautta on yleensä 
paremmin kehittynyttä, jos työmarkkinaosapuole t ovat tehneet asiaa koskevia sopimuksia. 
Koulutustarjonnan erot työehtosopimusten piir iin kuuluvien ja kuulumattomien välillä ovat 
erityisen suuria Belgiassa, Saksassa, Espanja ssa, Ranskassa, Italiassa, Luxemburgissa ja 
Portugalissa. 
Lähes kaikissa jäsenvaltioissa prioriteetteja olivat ty öolojen parantaminen sekä 
työtapaturmien ja ammatti tautien vähentäminen, ja viidessä asetettiin tavoitteita tapaturmien 
vähentämiselle (Yhdistyneessä kuningaskunna ssa, Tanskassa, Ranskassa, Kreikassa ja 
Portugalissa). Keskeisellä s ijalla on ennaltaehkäisy paremman tiedottamisen ja neuvonnan 
sekä tiukemman seurannan avulla. Jäsenvaltiot kiinnittävät enemmän huomiota talouden 
muutoksiin ja rakenneuudistukseen.  Ammatillista uudelleens uuntaamista, jota tuetaan 
koulutuksella, kohdennetulla neuvonnalla ja työnvälityspalvelu illa, pidetään 
asianmukaisimpana lähestymistapana. Tällaisen politiikan täytäntöönpano  edellyttää kaikkien 
toimijoiden yhteistyön ja koo rdinoinnin parantamista, seurannan tehostamista ja 
varhaisvaroitusjärjestelmien kehittämistä. Alueellisen liikkuvuuden edistämistä koskevilla 
toimilla pyritään vähentämään alueellisia er oja, koska lyhyellä aikavälillä useimmissa 
jäsenvaltioissa ei olla huolissa an työvoimapulasta. Politiikalla  halutaan hel pottaa liikkuvuutta 
ja liikennettä, usein taloudellisin kannustimin (E spanja); tarpeen mukana myös käsitellään 
ammattitaitoon liittyviä näkökohtia (vieraiden  kielten taito ja ammattipätevyyksien 
tunnustaminen kansainvälisen liikkuvuuden alalla). 
Useimmat jäsenvaltiot hyödyntävät Eures- järjestelmän tarjoamia lisäpalveluita 
työmarkkinoiden tarjonta- ja kysyntäpuolel la. Vaikka monet jäsenvaltiot pitävät 
välttämättömänä, että kaikki julk isissa työnvälityspalveluissa ilm oitetut työpaikat olisi oltava 
yhteisesti saatavilla vuoteen 2005 mennessä, vain harvat ovat osoittaneet erityistä 
mielenkiintoa sen toteuttamiseksi (S aksa, Ruotsi, Portugali ja Tanska).  
Työmarkkinoiden lisääntyneen joustavuuden ja t yösuhdeturvan edistämiseksi jäsenvaltioiden 
on otettava huomioon ne monenlaiset toimenpite et, joilla on vaikutus ta työntekijöiden ja 
yritysten sopeutumiskykyyn. Työntekijöiden ( erityisesti heikosti koulutettujen ja ikääntyvien) 
pääsy täydennyskoulutukseen  on tärkeää. Osallistumistasojen lisäämiseksi olisi tehtävä 
enemmän esimerkiksi tarjoamalla kannustim ia työnantajille ja työntekijöille. 
Työmarkkinaosapuolten olisi varmistettava alaa koskevien sopimusten tehokas täytäntöönpano. 
 
 24    Työn organisoinnin nykyaikaistamisen on pe rustuttava joustavuuden ja turvallisuuden 
vuorovaikutukseen, ja se on keskeistä sekä ty öllisyyden että tuottavuuden kohentamiseksi. 
Kun otetaan huomioon, että joissa kin jäsenvaltioissa saatetaan tarvita enemmän joustavuutta 
vakituisissa työsopimuksissa14, sopimuspuitteiden tarkistus saattaa myös edellyttää 
työsuhdeturvan vahvistamista muissa kuin vakituisissa työsopimuksissa. 
Vuokratyöntekijöiden työoloja  koskevan EU:n puitedirektiivin antaminen parantaa 
työvoimanvuokrausalan tarjoamia mahdollisuuksia sovittaa paremmin yhteen joustavuuden ja 
turvallisuuden vaatimuksia. Joustavuuden ja  työsuhdeturvan sekä työn organisoinnin 
nykyaikaistamisen välisen vuorovaikutuksen parant aminen on keskeistä sekä työllisyyden että 
tuottavuuden lisäämisessä. Rakennemuutosten hallintaan  olisi kiinnitettävä lisähuomiota, 
etenkin laajentuminen huomioon ottaen. Tä ssä olisi pyrittävä ennaltaehkäisevään 
lähestymistapaan, jossa minimoidaan rakenn emuutosten mahdolliset riskit työntekijöille, 
yrityksille ja paikallisyhteisöille. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhmä korosti, että  jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten on 
– tarkasteltava ja ta rvittaessa mukautettava jous tavuuden tasoa vakiosopimuksissa, 
jotta varmistettaisiin niiden houkuttelevuus työnantajien ja työnt ekijöiden kannalta 
– tarkasteltava muunlaisten sopimusten asemaa, jotta voitaisiin tarjota työnantajille ja 
työntekijöille enemmän vaihtoehto ja heidän tarpeidensa mukaan 
– varmistettava, että työntekijöillä on r iittävä työsuhdeturva kaikenlaisissa 
sopimuksissa, ja estettävä kaksitas oisten työmarkkinoiden syntyminen 
– poistettava työvoimanvuokrausalan perustamista  ja kehittämistä koskevat esteet, jotta 
ne olisivat tehokkaita ja houkuttelevia toimijoita työmar kkinoilla ja tarjoaisivat 
parempia työmahdollisuuksia ja korkeat työstandardit 
– edistettävä tietotekniikan käyttöä ja joustavaa t yöaikaa työn organisoinnin 
nykyaikaistamisen välineenä 
– poistettava osa-aikatyön esteitä ja lisä ttävä sen houkuttelevuutta työnantajien ja 
työntekijöiden kannalta 
– mukautettava sosiaalisen suojelun jä rjestelmiä tukemaan työmarkkinoiden 
liikkuvuutta ja helpottamaan siirtymistä t yömarkkinastatuksesta (esim. työnteko, 
koulutus, sapattivapaa tai its enäinen ammatinharj oittaminen) toisee n (“job-to-job 
insurance”). 
3.4 HENKILÖPÄÄOMAN JA ELINIKÄIS EN OPPIMISEN EDISTÄMINEN 
Tosiseikat ja haasteet 
EU:lla on huomattavia vaikeu ksia päästä vuodeksi 2010 aset ettuun tavoitteeseen, jonka 
mukaan 85 prosenttia 22-vuotiasta on suorittanut keskiasteen tutkinnon.  Vuonna 2002 
75,5 prosenttia 20–24-vuotiaista15 oli suorittanut keskiastee n tutkinnon, missä on hienoista 
lisäystä vuodesta 2001 (75,2 %). Jä senvaltioiden välillä on suur ia eroavaisuuksia Portugalin 
                                                 
14 Vakituisten työsopimusten kestoaikaa ei ole määritelt y, ja ne voivat olla täysi- tai osa-aikaisia. 
15 Koska 22-vuotiaita koskevia tietoja on niukasti saatavilla, tavoitteen mittaamiseksi sovittuna 
indikaattorina käytetään 20–24-vuotiaiden saavuttamaa koulutustasoa. 
 
 25    43,7 prosentista Yhdistyneen kuningaskunnan 91 pr osenttiin. Naisten koulutustaso on yleensä 
korkeampi kuin miesten. Yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen osallistuminen16 on 
edelleen vähäistä: 25–64-vuotiaista vain 8,5 pr osenttia osallistuu koul utukseen (8,4 % vuonna 
2001). Jos edistyminen jatkuu samaa tahtia, EU ei  saavuta vuodeksi 2010 asetettua tavoitetta 
12,5 prosentin osallistumisasteesta. Osallistumisasteet ovat alhaisia useassa jäsenvaltiossa: 
Kreikassa, Ranskassa ja Portugalissa  alle 4 prosenttia ja Espanjassa, Italiassa, Irlannissa ja 
Saksassa alle 6 prosenttia. Korkeimmat aikui sten osallistumisasteet, yli 21 prosenttia, ovat 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja  Ruotsissa. Osallistuminen vaihtelee suuresti myös 
ikäryhmän ja koulutustason perusteella. Koulutusta eniten tarvitsevat ryhmät 
todennäköisimmin saavat sitä vähiten. 25–34-vuot iaat osallistuvat yl eissivistävään ja 
ammatilliseen koulutukseen viisi kertaa tode nnäköisemmin kuin 55–64-vuotiaat, ja heikosti 
koulutetut osallistuvat neljä kertaa vähemmän todennäköises ti koulutukseen kuin korkeasti 
koulutetut, mikä vahvistaa ammattitaitoisten ja -t aidottomien välistä eroa. Lisäksi naiset ovat 
hieman innokkaampia osallistumaan koulutukseen kuin miehet. 
Jotta EU saavuttaisi vuodeksi 2010 asetetut tavoitteet, pol iittisissa uudistuksissa on 
painotettava elinikäisen oppimisen mahdollis uuksien takaamista kaikille. Keskeisinä 
haasteina on kohottaa perustaitojen  tasoa antamalla kaikille oike us keskiasteen koulutukseen, 
vähentää pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittavien  määrää ja parantaa elinikäisen 
koulutuksen saatavuutta . Lisäksi jäsenvaltioiden on yhdessä  työmarkkinaosapuolten kanssa 
tehtävä avoimesti selviksi  koulutukseen liittyvät oikeudet ja velvollisuudet , määriteltävä 
koulutuksen laatustandardit ja valvottava niitä se kä varmistettava työnantajien tekemien 
investointien riittävä taso. Er ityisesti nykyisessä tal oustilanteessa on keskeisen tärkeää, että 
työnantajien investoinnit henkilöpääomaan  eivät alene vaan niitä pikemminkin lisätään. 
Poliittiset toimet 
Useilla jäsenvaltioilla on ollut merkittäviä py rkimyksiä käsitellä elinikäiseen oppimiseen 
liittyviä eri näkökohtia, enimmäkseen työllistäm iseen liittyen, mutta vain harvoissa on 
luonnosteltu yhtenäinen ja kattava elinikäisen op pimisen järjestelmä tai strategia. Tanskassa, 
Ruotsissa, Suomessa ja Ranskassa hiljatta in tehdyillä uudistuksilla pyritään saamaan 
nykyisistä järjestelmistä joustavampia ja paremmin mukautettuja yksilöllisiin tarpeisiin.  
Belgiassa, Saksassa, Itävallassa ja  Suomessa on asetettu etusijalle koulusta työelämään 
siirtymisen  parantaminen. Italian ammatillisissa koulutusjärjestelmissä on ollut suuria 
uudistuksia, joihin sisältyvät uuden oppisopimusj ärjestelmän, ammattienvälisten rahastojen 
(Fondi interprofessionali) ja henkilökohta isten koulutusvapaiden luominen. Muut 
uudistusesimerkit ovat erityisiltä aloilta, ja niillä esimerkiksi torjutaan lukutaidottomuutta 
(Belgiassa, Ranskassa, Irlannissa ja  Yhdistyneessä ku ningaskunnassa) ja parannetaan 
perustaitoja (Tanskassa, Saksassa, Irlannissa , Portugalissa ja  Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa) ja tietotekniikkataitoja (Tanskassa, Saksassa, Irla nnissa, Alankomaissa ja 
Kreikassa). 
Useissa jäsenvaltioissa uudistuksilla pyritään saamaan aikaan paremmin kysyntään vastaava 
järjestelmä  käyttämällä mekanismeja, joilla voidaan paremmin ennakoida 
ammattitaitotarpeita. Irlanti on perustanut asiantuntijaryhmän käsittelemään tulevia taitotarpeita, ja Yhdistyneen kuningaskunna n ammattitaitostrategialla pyritään saamaan 
ammattikoulutuksen tarjonta vastaamaan pare mmin työnantajien tarpeita. Useimmat 
jäsenvaltioista raportoivat edistymisestä vuodeksi 2010 aset etuissa EU:n laajuisissa 
                                                
 
16 Lähde: työvoimatutkimus. Useimmissa jäsenvaltioissa tällä tarkoitetaan yleissivistävään ja 
ammatilliseen koulutukseen osallistumista kyselyä edeltävien neljän viikon aikana. 
 
 26    tavoitteissa. Monet jäsenvaltiot ovat asettaneet  EU:n tavoitteita va staavia kansallisia 
tavoitteita (Irlanti, Portugali, Ranska, Ruotsi ja Tanska). Toiset taas ova t asettaneet elinikäisen 
oppimisen muihin näkökohtiin liittyviä tavoitt eita (Belgia, Yhdistynyt kuningaskunta ja 
Espanja). On erityisen tärkeää,  että jäsenvaltiot, jotka ova t paljon jäljessä, asettavat 
kunnianhimoiset tavoitteet pol itiikan vauhdittamiseksi. 
Muutamat jäsenvaltiot ovat osoittaneet pyrkivänsä lisäämään ja tehost amaan investointeja 
henkilöpääomaan.  Investointien tasosta tai niiden te hostamisen kannustami sesta on kuitenkin 
vain vähän tietoja. Henkilöpääomaan tehtävien investointien lisäämiseksi on asetettu joitakin 
tavoitteita, mutta yksityisten – joko yksityishenkilöiden tai yritysten – investointien lisäämistä 
koskevista strategioista  on vain vähän tietoja. Jäsenvalt iot ovat kehittäneet kohtuullisen 
laajasti alaa koskevaa politiikkaa, mutta siit ä on vain vähän tietoja , miten suuntaviivassa 
kehotettu lisäys aiotaan toteut taa. Käytössä on monenlaisia toimintalinjoja, joilla pyritään 
kannustamaan työnantajia ja etenkin pk -yrityksiä investoimaan työvoimaansa.  Esimerkkeinä 
voidaan mainita työvoimalle koulutusta tarj oavien työnantajien sosiaaliturvamaksujen 
alentaminen (Espanja), investointeja teke ville yrityksille annett avat verohyvitykset, 
työntekijöille annettavasta palkallisesta vapa asta syntyvien kustannusten korvaamiseksi 
maksettava tuki työnantajille, koulutusta  koskevat työehtosopimukset ja pakolliset 
veronluonteiset maksut. 
Työmarkkinaosapuolet  ovat yhä enenevässä määrin mu kana aikuiskoulutusta koskevan 
politiikan suunnittelussa  ja toteutuksessa, ja työehtosop imuksissa katetaan koulutus yhä 
useammin. Pyrkimyksiä kannustaa yksityishenkilöitä  osallistumaan ja investoimaan 
koulutukseen on vahvistettu eri tavoin. Jotkin jäsenvaltiot ovat kokeil leet elinikäiseen 
koulutukseen osallistumisen laajentamista taloudellisilla kannustimilla , kuten työaikatileillä, 
opiskelutileillä ja maksuilla, joilla korva taan työstäpoissaoloaikaa. Toimintatavat ovat 
kuitenkin melko yleisluonteisia, ja jäsenvaltioiden olisi vielä kehitettävä erilaisia tapoja, jotka 
houkuttelisivat kaikkia – heikosti koulutetuista korkeasti koulut ettuihin – otta maan enemmän 
vastuuta oppimisesta. Mone t aloitteet on  kohdennettu epävirallisen tai työpaikkaoppimisen 
tunnustamiseen ja sertifiointiin , jotta voitaisiin paremmin tunnusta a olemassa olevat taidot ja 
lyhentää koulutukseen vaadittavaa aikaa. Euroopan sosiaalirahaston tärkeää asemaa 
henkilöpääomaan tehtävissä investoi nneissa voitaisiin  pohtia tarkemmin. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhmä korosti henkilö pääomaan tehtävien investointien merkitystä 
jäsenvaltioissa. Työryhmä kehotti jäse nvaltioita ja työmarkkinaosapuolia 
– tarjoamaan kaikille mahdollisuuden kesk iasteen koulutukseen ja perustaitojen 
vähimmäistason hankintaan 
– lisäämään korkeakoulutukseen pääsevien nuorten osuutta 
– lisäämään koulutuksen saantia koko eliniän ajan; erityishuomiota olisi kiinnitettävä 
heikosti koulutettuihin ja muihin heikommassa asemassa oleviin ryhmiin 
– ennakoimaan paremmin tulevia taitotarpei ta myös hyödyntämällä ennusteita tekevien 
virastojen eurooppalaista verkostoa 
– asettamaan avoimet ja kunnianhimoiset tavoi tteet, jotka täydentä vät yhteisön tasolla 
asetettuja tavoitteita ja joilla pyritään luomaan toim ivia elinikäisen oppimisen 
järjestelmiä (tämä kehotus koskee erityisesti jäsenvaltioita) 
 
 27    jakamaan kustannuksia ja vastuuta 
– tuomaan avoimesti tietoon koulutukseen lii ttyvät kunkin osapuol en oikeudet ja 
velvollisuudet 
– määrittelemään koulutusjärjestelmien laadun ta kaavat standardit ja valvomaan niitä 
riippumatta siitä, tarjoavatko koulut uksen viranomaiset, yritykset vai 
koulutusasiantuntijat 
– takaamaan, että työnantajien tekemien investointien taso on riittävä ja että 
kustannukset ja edut jaetaan oikeudenm ukaisesti yhdistämällä pakollisia ja 
vapaaehtoisia järjestelmiä, kuten alakohtai sia tai alueellisia koulutusrahastoja, ja 
muilla toimilla kuten verohyvityksillä ja tukipalveluilla 
helpottamaan pääsyä elinikäiseen oppimiseen – parantamaan yksilöllisten tarpeiden kartoi ttamista ja koulutukseen pääsyä; tähän 
voitaisiin päästä tekemällä koulutuksesta keskeinen tekijä työsuhteissa, parantamalla neuvontaa ja ohjausta henkilökohtaisten  kehityssuunnitelmien teossa sekä 
vahvistamalla ammattipätevyyden tunnustamista ja validointia 
– laajentamaan koulutuksen tarjontaa hyödyntäm ällä paremmin uusia välineitä kuten 
verkko-oppimista 
– edistämään verkottumista ja yhteistyökumppanuutta kaiken tason toimijoiden välillä 
yhteistyön ja hyvien toimintatapojen jakamisen edistämiseksi. 
3.5 TYÖVOIMAN TARJONNAN LI SÄÄMINEN JA AKTIIVISENA 
IKÄÄNTYMISEN EDISTÄMINEN  
Tosiseikat ja haasteet 
Naisten työmarkkinaosuuden jatkuva kasvu  useimmissa jäsenvaltio issa on osittain korvannut 
miesten laskevaa tai pysähtynyttä osallistumisas tetta. Naisten työvoimaos uus jatkoi kasvuaan, 
vaikkakin hitaammin, 60,9 pr osenttiin vuonna 2002 (miesten työvoimaosuus kohosi hieman 
78,4 prosenttiin). Nuorten osallistumisaste  (15–24-vuotiaiden) on ollu t vakaa tai laskenut 
useimmissa jäsenvaltioissa vuodesta 1997, ja työ llisyysaste on jatkuvasti alhainen ja laski 
vielä hieman 40,6 prosenttiin vuonna 2002.
17 Ikääntyvien työllisyysaste  kohosi merkittävästi 
joissakin jäsenvaltioissa (Ransk assa, Suomessa ja Alankomaissa ), ja EU:ssa saavutettiin 
40,1 prosentin taso vuonna 2002; naisten ja mies ten välillä oli huomattava ero (30,5 % ja 
50,1 %). Neljässä jäsenvaltiossa (Luxemburgissa, It ävallassa, Belgiassa ja Italiassa) tämä aste 
on kuitenkin edelleen alle 30 prosenttia. 
Euroopan väestön ikääntymi nen johtaa vähitellen sen työvoiman supistumiseen.  Vuoteen 2030 
mennessä työikäinen väestö s aattaa vähentyä 280 miljoonaan (25 jäsenen EU:ssa) verrattuna 
nykyiseen 303 miljoonaan. Tämä merkitsee huo mattavaa vähennystä työllisten määrässä, 
vaikka 70 prosentin tavoite saavutettaisiinki n vuoteen 2010 mennessä. Tällä on vaikutuksia 
kasvupotentiaaliin sekä eläkkeid en ja etuuksien ylläpidettävyyt een. Useilla jäsenvaltioilla 
(Yhdistyneellä kuningaskunnalla, Alankomailla, R uotsilla, Luxemburgilla ja Tanskalla) on 
                                                 
17 Tämä on osittain tulosta lisääntyneestä osallistumisesta. 
 
 28    haasteena työkyvyttömyys- tai sairausetuuksia hakevien kasvava määrä,  joka luo vakavia 
työmarkkinoiden ulkopuolelle joutumiseen liitty viä loukkuja pääasiassa yli 50-vuotiaille. 
Ottaen huomioon, että Barcel onassa keväällä 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti 
nostamaan viidellä vuodella EU:n keskimääräistä työmarkkinoiltapoistumisikää  vuoteen 2010 
mennessä, työmarkkinoilta poistutaan edelleen suhteellisen nuorina usei ssa jäsenvaltioissa, 
vaikkakin keskimääräinen poistumisikä on kohonnut vuoden 2001 tasolta 60,5 vuodesta18 
61 vuoteen vuonna 2002. Ilman kiireisiä ja rajuja  toimia nykysuuntauksen kääntämiseksi ei 
ole mitään mahdollisuuksia päästä lähelle – saat i sitten saavuttaa – ta voitteita, jotka koskevat 
ikääntyvien työntekijöiden työllisyysasteen ja keskimääräisen työmarkkinoiltapoistumisiän 
nostamista. Haasteena on varmistaa, että nykyisistä 55–64-vuotiaista suurempi osuus pysyy 
työssä, mutta myös vahvistaa nykyisten  40–50-vuotiaiden työllistettävyyttä. 
Poliittiset toimet 
Jäsenvaltiot ovat kehittämässä kattavia strategioita työvoimaosuuden lisäämiseksi. Joissakin 
jäsenvaltioissa (Ruotsissa, Tanskassa, S uomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) 
keskitytään kaikkiin ryhmiin: nuoriin, naisiin, ikääntyviin ja maahanmuuttajiin. Useimmissa 
maissa poliittiset toimet ovat nyt selkeytyneet, ja ikääntyvien ja naisten työllisyysasteen hiljattaiset suuntaukset ovat r ohkaisevia. Vain muutamat jäse nvaltiot (Ruotsi, Tanska, Suomi 
ja Itävalta) raportoivat toime npiteistä, joilla edistetään nuorten osallistumista  koulutukseen ja 
työmarkkinoille, vaikka useimmat jäsenvaltiot edistävätkin nuorten aktivointia erityissuuntaviivan 1 mukaisesti. Naisten osallistumisen lisääminen on tärkeä osa väestön 
ikääntymiseen liittyvässä haaste essa. Toimenpiteet on kohdenne ttu lastenhoitoon ja muihin 
hoitopalveluihin (ks. kohta 3.6).  
Talouden rakennemuutokset, vapaaehtoiset varh aiseläkejärjestelmät ja lakisääteisten 
eläkejärjestelmien epäkannustavat tekijät ehkä isevät kuitenkin ikääntyvien työntekijöiden 
työllisyysasteen merkittävää kohoamista. Yhä us eammat jäsenvaltiot tote uttavat kansallisia 
ikääntymisstrategioita (Ruotsi, Yhdistynyt kuningas kunta, Tanska ja Suom i) ja joissakin on 
asetettu kansallisia tavoitteita keskimääräi sen työmarkkinoiltapoistumisiän kohottamiseksi 
(Ranskassa, Suomessa ja Portugalissa). Jäsenvaltiot soveltavat monenlaisia toimenpiteitä, joissa keskitytään etuuksien uudistuks iin, ja lisähuomiota on kiinnitetty 
työskentelyvalmiuksien parantamiseen tuom alla koulutusta paremmin saataville ja 
mukauttamalla työoloja. Keskeiselle sijall e on nostettu eläkeuudi stus, johon sisältyy 
normaalin eläkeiän kohottaminen, varhaiseläkk eelle jäännin jarruttaminen ja joustavien 
eläkejärjestelyiden suosiminen. 
Useimmat jäsenvaltiot pitävät maahanmuuttoa  tärkeänä työvoiman lisätarjonnan lähteenä, 
mutta vain niissä ammateissa tai niillä aloilla, joilla on työvoiman saantivaikeuksia. Useat 
jäsenvaltiot (Belgia, Saksa, Espanja ja Irlanti)  pyrkivät yksinkertaistam aan työlupajärjestelmiä 
ja maahanmuuttajien palkkausta koskevia sä ännöksiä sekä helpottamaan maahanmuuttoa 
liittymässä olevista maista (I rlanti, Itävalta ja Yhdistynyt  kuningaskunta). Useimmissa on 
kiinnitetty kasvavaa huomiota nykyisin EU:ssa asuvien maahanmuuttajien 
integrointipolitiikkaan (suuntav iiva 7) tai työvoimapulan ja pullonkaulojen helpottamiseen.  
Edistymisestä huolimatta ikääntyvien ja nais ten työllisyysasteen on parannuttava nopeammin, 
jos työllisyyttä ja työmarkkinoiltapoistumisikää koskevat EU:n tavoitteet halutaan saavuttaa. 
                                                
 
18 Lukua tarkistettiin ylöspäin työllisyyden suuntaviivoissa esitetystä alkuperäisestä arviosta. Vuoden 
2001 ja 2002 luvut ovat alustavia. 
 
 29    Ikääntymishaaste vaikuttaa kaikk iin sukupolviin, eikä siihen voi da menestyksekkäästi vastata 
hajanaisilla toimilla. Naisten osallistumisasteen  kohottamiseksi on olennaisen tärkeää muuttaa 
huomattavasti taloudellisia kannustimia ja  etenkin kohdentaa paremmin vero- ja 
etuusrakenteet, tarjota r iittäviä ja kohtuuhintaisia lastenhoitopalveluita  ja tehdä osa-aikatyöstä  
taloudellisesti houkuttele vampaa sekä naisille että miehille. Työmarkkinaosapuolten on 
sitouduttava tiiviimmin ja päättäväisemmin  työvoiman tarjonnan hallintaan ja etenkin sen 
sukupuoli-, ikä- ja maahanmuuttajanäkökohtiin  sekä laatimaan ja levittämään hyviä 
toimintatapoja niin julkisella kuin yksityis elläkin sektorilla. Yrity sten on – sosiaalista 
vastuutaan kunnioittaen – tunnuste ttava eri-ikäisen työvoima n edut ja mukautettava 
työllistämiskäytäntöjään pitääkseen kokeneet työntekijät pidempään työssä. 
Aktiivisemman ja paremmin koordinoidun EU:n tasoisen maahanmuuttopolitiikan  
kehittäminen on välttämätöntä osana globa alia lähestymistapaa työvoiman tarjonnan 
lisäämiseen. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhmä korosti, että  jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten on 
määriteltävä ikääntymistä koskeva kattava strate gia, jotta työntekijät jäisivät eläkkeelle 
myöhemmin ja työnantajat palkka isivat ja pitäisivät  töissä vanhempia työntekijöitä. Tämän 
vuoksi olisi 
– tarjottava kannustimia, jotta työntekijät jäis ivät eläkkeelle myöhemmin ja työnantajat 
palkkaisivat ja pitäisivät töissä vanhe mpia työntekijöitä; tätä varten olisi 
mukautettava vero- ja etuusjärjestelmiä  sekä työntekoon ja eläkkeisiin liittyviä 
sääntöjä, jotta ikääntyviä työntekijöit ä kannustettaisiin pysymään pidempään 
työelämässä ja jarrutettaisiin varhaista poistumista työmarkkinoilta; varhaiseläkkeiden torjumista koskevia toimia olisi toteutettava kaikissa jäsenvaltioissa 
– edistettävä kaikkien pääsyä koulutukseen iä stä riippumatta ja ke hitettävä elinikäisen 
oppimisen strategioita ja et enkin työpaikkakoulutusta ik ääntyville työntekijöille, 
jotka ovat aliedustettuina koulutuksessa 
– parannettava työn laatua, jotta voitaisii n tarjota houkutteleva, turvallinen ja 
mukautettu työympäristö koko työelämän ajan; tähän sisältyy myös mahdollisuus osa-aikatyöhön ja sapattivapaisiin. 
3.6 SUKUPUOLTEN TASA-ARVO  
Tosiseikat ja haasteet 
Naisten osallistumismahdollisuuksia ei edelleenkään hyödynnetä täysimittaisesti. 15:n 
jäsenvaltion EU:ssa 6,4 miljoonaa työikäistä nais ta oli palkkatyön ulkopuolella mutta halusi 
työskennellä, ja 6,6 miljoonaa oli työttömänä . Vuonna 2002 naisten t yöllisyysaste nousi 
niukasti 55 prosentista 55,6 prosenttiin ja kavensi työllisyysasteen sukupuolieron  
17,2 prosenttiyksikköön.  Työttömyysasteen sukupuoliero  aleni 1,8 prosenttiin. Suurimmat erot 
(yli 20 % työllisyysasteessa ja yli 5 % työttömyysasteessa)  olivat Kreikassa, Espanjassa ja 
Italiassa. Sukupuolten palkkaerot  ovat pysyneet suurina (16 %) vuodesta 1998 lähtien, ja ero 
on merkittävästi suurempi yksityissektorilla ( 21 %) kuin julkisella sektorilla (12 %). 
Suurimmat kokonaiserot (yli 20 %)  ovat Saksassa, Yhdistynees sä kuningaskunnassa ja 
Alankomaissa. Kahdeksassa jäsenvaltiossa (Portugalissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 
Alankomaissa, Itävallassa, Saksassa, Irlannissa, Espanjassa ja Kreikassa) palkkaerot ovat yli 
20 prosenttiyksikköä yksityissektorilla. Työjärjestelyt  ovat tärkeä osa 
 
 30    yhteensovittamispolitiikkaa. Noin kolmannes työssäkäyvistä naisista työskentelee osa-
aikaisesti, kun miehillä vastaava osuus on alle 5 prosenttia. Osa-aikaisesti työskentelevistä 
naisista kolmasosa on valinnut työmuodon lasten  tai muiden huollettavien hoidon takia. Kun 
tarkastellaan vanhemmuuden vaikutusta naisten työllisyyteen,  lastenhoidon merkitys on 
erityisen suuri. 
Työmarkkinoiden sukupuolierot ol isi saatava poistettua vähitellen, jos EU:ssa halutaan 
saavuttaa täystyöllisyys, lisä tä työn laatua ja edistää so siaalista osal lisuutta ja 
yhteenkuuluvuutta. Tämä edellyttää tasa-a rvonäkökohtien valtavirtaistamista ( mainstreaming ) 
sekä poliittisia erityistoimia sellaisten edellytyst en luomiseksi, että nais et ja miehet voivat 
mennä ja palata työmarkkinoille ja pysyä si ellä. Barcelonan Eurooppa -neuvostossa sovittiin, 
että vuoteen 2010 mennessä jäsenvaltioiden o lisi tarjottava lastenhoitoa vähintään 
90 prosentille yli kolmevuotiaista mutta alle  oppivelvollisuusikäisistä ja vähintään 
33 prosentille alle 3-vuotiaista. Sukupuolten työllis yys-, työttömyys- ja palkkaerojen taustalla 
olevia tekijöitä (esimerkiksi alojen ja am mattien eriytymistä sukupuolen mukaan) olisi 
käsiteltävä ja näiden erojen kaventamisek si olisi asetettava tavoitteet asettamatta 
kyseenalaiseksi periaatetta erila isista palkoista tuottavuuden ja  työmarkkinatilanteen mukaan. 
Poliittiset toimet 
Työllisyys- ja työttömyyseroihin  sellaisenaan on puututtu va in harvoin. Jäsenvaltiot 
käsittelevät pääasiassa naisten lisääntynyttä osa llistumista. Vielä kaksi jäsenvaltiota (Itävalta 
ja Kreikka) on asettanut kansalliset tavoitteet naisten työllisyydelle, joten nyt näiden maiden 
määrä on seitsemän. Tavoitteen asettamisen ja poliittis en ohjelman kehitt ämisen välistä 
yhteyttä  ei ole aina teht y selväksi. Yleensä yhteensovittamispolitiikkaa  pidetään ainoana 
tapana naisten työllisyysasteen  lisäämiseksi ja sukupuolten vä listen erojen kaventamiseksi. 
Vain harvoissa tapauksissa käsitellään palkkoihin ja verotukseen liittyvien taloudellisten 
pidäkkeiden  poistamista, jota työllisyystyöryhmän raportissa korostettiin. Portugalissa, 
Kreikassa ja Ranskassa on asetettu kansallisia tavoitteita naisten työttömyysasteen ja 
sukupuolten välisten työttömyyserojen vähentämiseksi.  Espanja ja Italia, joissa on suurimmat 
työttömyyserot sukupuolten välillä, eivät ol e esittäneet mitään erityisaloitteita.  
Sukupuolten palkkaeroille  on annettu korkeampi poliittinen profiili, ja 
työmarkkinaosapuoletkin  ovat toimineet asiassa aktiivisemmin (Belgia, Irlanti, Ruotsi, 
Tanska, Suomi, Ranska ja Luxemburg). Ranskassa ja Kreikassa on asetettu kansalliset 
tavoitteet  eron kaventamiseksi, ja muissa maissa on to teutettu toimenpiteitä, joilla pitäisi olla 
positiivista vaikutusta, kuten palk katilastojen parempi hyödyntäminen, 
työnarviointijärjestelmät , yrityksille suunnatut toimintavälineet sekä 
samapalkkaisuuskatsaukset. Useimmat toimet ovat kuitenkin hajanaisia,  etenkin maissa, 
joissa erot ovat suurimmat (Saksassa, Portugaliss a ja Itävallassa). Monet aloitteet ovat lisäksi 
vapaaehtoisia, eikä niiden vaikutuksia arvioi da. Maat, joissa naisista suuri osuus on osa-
aikatyössä (Yhdistynyt kuningaskunta  ja Alankomaat), eivät ole arvioineet tämän vaikutuksia 
sukupuolten palkkaeroon. Monet jäsenval tiot yhdistävät sukupuolten palkkaeron alojen ja 
ammattien eriytymiseen sukupuolittain  ja tekevät siitä konkreettisemman poliittisen 
prioriteetin  kuin aiemmin. Pohjoismaiden ohella Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti, 
Alankomaat, Ranska, Itävalta, Saksa ja  Belgia mainitsevat kansallisissa 
toimintasuunnitelmissaan eri tasoisista aloitteista (jotka liittyvät pääasiassa koulutusvalintoihin ja joilla kannu stetaan naisia opiskelijoiksi ja työntekijöiksi teknisille 
aloille). Yleisesti ottaen poliittiset toimet eriytymisen vähent ämiseksi eivät vaikuta riittäviltä,  
etenkin kun otetaan huomioon eriytymisen lisää ntyminen useimmissa jäsenvaltioissa. Tätä 
aiheitta olisi käsiteltävä kiireesti maissa, joissa naisten työllisyysaste kasvaa voimakkaasti, kuten Espanjassa, Irlannissa, L uxemburgissa ja Itävallassa. 
 
 31    Jotkin jäsenvaltiot ovat parantaneet mahdollisuuksia työskennellä osa-aikaisesti . Joissakin 
pidetään edelleen työ- ja pe rhe-elämän yhteensovittamista na isiin liittyvänä kysymyksenä, 
kun taas toisissa tunnustetaan miesten asema  hoiva- ja perhevelvoi tteiden hoitamisessa 
(pääasiassa kannustamalla isyyslomajärjestelmi en käyttöönottoa tai pa rantamalla niitä). 
Lastenhoito on poliittisesti ensisijainen aihe lähe s kaikissa jäsenvaltioissa, vaikka 
lähestymistavan kohdennus ja kunnianhimoisuus vaihtelevatkin. Lastenhoitoa koskevan EU:n 
tavoitteen mukaan vuoteen 2010 mennessä olisi kate ttava 33 prosenttia alle 3-vuotiaista ja 
90 prosenttia yli kolmevuotiaista mutta alle oppive lvollisuusikäisistä; va in Ruotsi, Tanska ja 
Belgia (Flanderi) ovat päässeet nuoremp aa ikäryhmää koskevaan tavoitteeseen. Yli 
kolmivuotiaiden osalta tilanne on parempi, mu tta monissa maissa ei ole otettu huomioon 
koulun jälkeistä iltapäivähoitoa, joka vai kuttaa ratkaisevasti vanhempien mahdollisuuksiin 
ottaa vastaan työtä. Maat, jo issa lastenhoitopalveluiden lis äämiseen liittyy suurimmat 
haasteet, etenkin alle kolmivuotiaiden osalta, ov at Italia, Saksa (läntise t osavaltiot), Itävalta, 
Luxemburg, Yhdistynyt kuningaskunta, Espanja,  Kreikka, Irlanti ja  Portugali. Monissa 
jäsenvaltioissa (Belgiassa, Ranskassa, Kreikass a, Irlannissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa) on asetettu laste nhoidon tarjonnan lisäämistä koskevia kansallisia 
tavoitteita. Politiikasta kuitenkin usein puuttuu yhteys lastenhoidon laajentamisen ja 
työmarkkinoiden tarpeiden väliltä,  ja lastenhoidon laatuun ja kohtuuhintaisuuteen on 
kiinnitetty vain vähän huomiota. Politiikan  mahdollisiin ansoihin, jotka vahvistavat 
sukupuolirooleja, kuten lastenhoidon tukijärjeste lmät tai kotihoidontuet , ei ole kiinnitetty 
huomiota. Muiden huollettavien hoitoa  koskevia konkreettisia aloi tteita ei yleisesti ole. 
Tasa-arvokysymysten valtavirt aistaminen (mainstreaming)  on edelleen heikkoa ja 
epäjärjestelmällistä (Ruotsia lukuun ottamatta),  eikä nykyisille järjestelmille ja uusille 
poliittisille ehdotuksille tehdä  tasa-arvovaikutusten arvioin tia (Irlantia lukuun ottamatta). 
Sukupuolittain eriytettyj en tilastojen laatimiselle ja in stitutionaalisten mekanismien tai 
välineiden kehittämiselle valtavirtaistamist a varten on kiinnitett y vähemmän huomiota 
vuoden 2003 kansallisissa to imintasuunnitelmissa. 
Tarvitaan suuria ponnistuksia, jotta saavut ettaisiin vuodeksi 2010 Li ssabonissa asetettu 
naisten työllisyysasteen tavoite (60 %). Tämä olisi tehtävä vahvistamalla tasa-arvokysymysten huomioon ottamista suuntaviivoissa, kiinnittämällä erityishuomiota vero- ja 
palkkapolitiikkaan sekä ottamalla  käyttöön perheystävällisempiä  työaikajärjest elyjä maissa, 
joissa naisten työllisyysaste on alha inen. Etusijalle olisi asetettava lastenhoitopalveluiden  
laajentaminen varsinkin 0–3-vuotiaiden osalta. 
Työllisyystyöryhmä katsoo, että naisten osallistumismahdollisuuksien hyödyntäminen on 
tärkeää sekä sukupuolten tasa-arvon että ta loudellisen tehokkuuden kannalta ja kehottaa 
jäsenvaltioita ja työmarkkinaosapuolia 
– poistamaan naisten osallistumista estävä t taloudelliset tekijät palkkoihin ja 
verotukseen liittyen; tähän liitt yvät myös sukupuolten palkkaerot 
– lisäämään lasten ja vanhusten hoidon s aatavuutta, kohtuuhintai suutta ja laatua 
– parantamaan työjärjestelyitä ja toimia, jo illa lisätään osa-aikatyön houkuttelevuutta ja 
helpotetaan sapattivapaita  ja joustavaa työntekoa 
– räätälöimään toimenpiteitä heikommassa asemassa olevien naisten tarpeiden 
mukaan. 
 
 32    3.7 TYÖMARKKINOILLA HEIKOMMASSA  ASEMASSA OLEVIEN RYHMIEN 
INTEGRAATION EDISTÄMINEN JA SYRJINNÄN TORJUMINEN 
Tosiseikat ja haasteet 
Erityisen vaikeassa asemassa olevien henkilöiden  työmarkkinatilanne on edelleen 
huomattavasti heikompi  kuin muun väestön. Heikommassa asemassa olevien ihmisten 
määritelmä on useita vuosia vaihdellut jäse nvaltiosta toiseen EU-tasoisen määritelmän 
puutteessa. Yleisimpiä heikommassa asem assa olevia ryhmiä ovat vammaiset, 
maahanmuuttajat ja etniset vähemmis töt ja (vähemmässä määrin) pelkän 
oppivelvollisuuskoulun suorittaneet  ja ammattitaidoltaan heikom mat. Heikommassa asemassa 
oleviin ryhmiin kuuluvien naisten t ilanne on usein huonompi kuin miesten. Työttömyyserot 
EU:n kansalaisten ja muiden kuin EU:n  kansalaisten välillä pysyivät korkeina 7,7 prosentissa 
vuonna 2002. Ainoastaan Suomessa tapahtui merkitt ävää kaventumista (8,3 prosenttiyksikköä 
vuoteen 2001 verrattuna), kun taas esimerkiksi Ta nskassa ero kasvoi 1,6 prosenttiyksikköä ja 
Belgiassa 6,2. Heikosti koulutettujen, nuorten, ikääntyvien ja vammaisten 
työmarkkinaosuuden kohottaminen on merkittävä haaste. 
Pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittaneiden keskimääräinen osuus EU:ssa oli 
18,8 prosenttia vuonna 200219, mikä on hienoinen parannus  vuoteen 2001 nähden (19,4 %) 
mutta edelleen kaukana EU:n tavoitteesta 10 prosentista. Erityisen korkeat osuudet ovat 
Portugalissa (45,5 %), Espanjassa  (29 %) ja Italiassa (24,2 %). 
Maahanmuuttajien ja vammaisten  integroituminen työmarkkinoille on edelleen suuri haaste 
useimmissa jäsenvaltioissa.  Sama koskee myös muita riskialttiita ryhmiä , kuten heikosti 
koulutettuja, sosiaalietuuksien  saajia tai yksinhuoltajia. 
Poliittiset toimet 
Useimmat jäsenvaltiot esittivät toimin talinjoja, joilla pyritään vähentämään pelkän 
oppivelvollisuuskoulun suorittaneiden  määrää. Toimenpiteet vaihtelivat oppilaitosten ja 
yritysten välisen yhteistyön lis äämisestä (Saksa ja Alankomaat ) mukautettuun pedagogiikkaan 
ja oppilaiden yksilöllisempään ohj aukseen (Luxemburg ja Ranska). Vammaisten  
työmarkkinatilanteen parantamiseksi on useimmiten hyödynnetty aktivointipolitiikkaa, 
esimerkiksi yksilöllistä tukea, yleissivistävään  ja ammatilliseen koulutukseen osallistumisen 
lisäämistä, lainsäädännön kehittämistä vammaisten integroitumisen parantamiseksi ja verokannustimia. 
Suurin osa jäsenvaltioista toteuttaa ed elleen toimenpiteitä, joilla tuetaan maahanmuuttajien ja 
etnisten vähemmistöjen  integroitumista. Esimerkkejä näistä ovat lukutaito-ohjelmat, 
kielikurssit, monimuotoisuutta edistävät suunnitelmat maahanmuuttajien palkkauksen 
lisäämiseksi sekä ammatillinen koulutus ja ohjaus, jotka usein saavat rahoitusta ESR:n ohjelmista. Monet jäsenvaltiot mainitsevat  nimenomaisesti perustamissopimuksen 
13 artiklaan perustuvien direkt iivien täytäntöönpanon tai anta vat tietoja lisätoimenpiteistä, 
kuten tiedotuskampanjoista syrjinnän torjumis eksi. Jotkin ovat myös yhdistäneet toisiinsa 
maahanmuuttajien osallistumisen lisäämisen osaratkaisuna ikääntymistä ja työvoiman tarjontaa (suuntaviiva 5) ja joidenkin ammattien pullonkaulatilanteita  (suuntaviiva 3) 
koskevaan ongelmaan. Vain muutamassa jä senvaltiossa (Alankomaissa, Irlannissa, 
                                                
 
19 Niiden 18–24-vuotiaiden prosenttiosuus, jotka ovat suorittaneet enintään perusasteen koulutuksen 
eivätkä ole muussa yleissivistävä ssä tai ammatillisessa koulutuksessa. 
 
 33    Tanskassa, Suomessa ja Ruotsi ssa) on asetettu kansallisia tavoitteita muiden kuin EU:n 
kansalaisten tai etnisten vähe mmistöjen työmarkkinatilanteen parantamiseksi. Samoin vain 
jotkin jäsenvaltiot (Alankomaat, Irlanti, Port ugali, Ruotsi ja Yhdi stynyt kuningaskunta) ovat 
asettaneet mitattavissa olevia tavoitteita mu iden heikommassa asemassa olevien ryhmien 
kuten vammaisten tai yksinhuoltajien osalta . Jotkin näistä ta voitteista koskevat 
työmarkkinatulosta (esim. Yhdistyneen kuning askunnan asettama 70 %:n työllisyystavoite 
yksinhuoltajille), kun taas toisi lla pyritään parantamaan jotaki n tiettyä tilannetta (esim. 
Irlannissa lisäämään 95 %:iin ki ertolaisten osallistumista yleissivistävään koulutukseen). 
Lisäksi työnantajien olisi osallistuttava aktiivisemmin heikommassa asemassa olevien 
ryhmien osallistumisen lisäämiseen etenkin hyödyntämällä täysimääräisesti 
monimuotoisuuden mahdollisuuksia  henkilöresurssien hallinna ssa, mukauttamalla työpaikkoja 
ja ottamalla käyttöön joustavia työmuotoja. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhmä korosti, että  jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten on 
– vähennettävä pelkän oppivelvollisuuskoul un suorittaneiden  nuorten määrää ja 
annettava kaikille oikeus hankkia kesk iasteen koulutus ja vähimmäistasoiset 
perustaidot 
– luotava nuorille toimivia työllistämis - ja koulutusmalleja myös yksilöllisen 
neuvonnan ja ohjauksen avulla ja kehitettävä  räätälöityjä ohjelmi a, joissa otetaan 
huomioon vammaisten erityistarpeet 
– toteutettava maahanmuuttajiin ja muih in kuin EU:n kansalaisiin kohdennettua 
moniulotteista integraatiopo litiikkaa, jolla helpotetaan osallistumista koulutukseen, 
torjutaan työpaikkasyrjintää, käsitellään  maahanmuuttajanaisten erityisongelmia, 
edistetään maahanmuuttajien yritysten perustamista sekä parannetaan ulkomailla hankittujen tietojen ja taitojen tunnustamista. 
3.8 TYÖNTEON TEKEMINEN KANNATTA VAKSI KANNUSTIMIN, JOILLA 
VAHVISTETAAN TYÖNTEO N HOUKUTTELEVUUTTA 
Tosiseikat ja haasteet 
Edelleen esiintyy taloudellisia tekijöitä, jotka jarruttavat ihmisten astumista ja palaamista 
työmarkkinoille ja edistymistä niillä. Tuoreet tutkimustulokset työttömyysloukkujen  
laajuudesta osoittivat, että useissa jäsenvaltio issa marginaaliveroaste on yli 85 prosenttia, kun 
se Yhdysvalloissa on 70 prosenttia.
20 Pienipalkkaisten veroasteen  laskeva suuntaus 15:n 
jäsenvaltion EU:ssa vaikuttaa pysähtyneen, ja veroaste on va kiintunut 37,8 prosenttiin vuonna 
2002. Työhön kohdistuva laskennallinen veroaste  jatkoi laskuaan 36,4 prosenttiin vuonna 
2002, ja sen odotetaan pysyvän vakaana vuonna 2003. Välilliset työvoimakustannukset ovat 
kuitenkin edelleen korkeat useiss a jäsenvaltioissa, ja tällä saatta a olla kielteistä vaikutusta 
työnsaantimahdollisuuksiin ja kannustimiin. Työssäkäyvien köyhien  korkea osuus on edelleen 
huolenaihe joissakin jäsenvaltiois sa (Portugalissa, Luxemburgissa , Espanjassa ja Italiassa). 
Työkyvyttömyysloukkuja  eli tekijöitä, jotka eivät kannus ta pitkäaikaisella  sairaus- tai 
työkyvyttömyyslomalla olevia siirtymään työhön, esiintyy edelleen Alankomaissa, 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ruotsissa ja Luxemburgissa. 
                                                 
20 OECD:n laskelmat yksinasuvan henkilön osalta, joka ansaitsee 67 % tuotantotyöntekijän 
keskimääräisestä ansiosta vuonna 2001 ja 2002. Laskelmissa on otettu huomioon verojen ja etuuksien 
yhteisvaikutukset sellaisen henkilön tuloihin, joka siirtyy työttömyydestä työelämään. 
 
 34    Työvoimaosuuden nostamiseksi ja osallisuutta ed istävien työmarkkinoiden edistämiseksi on 
olennaisen tärkeää vähent ää vielä jäljellä olevia työttömyys- ja köyhyysloukkuja. 
Työllisyyden suuntaviivoissa kehotetaan jäsenva ltioita tarkastelemaan ja tarvittaessa 
uudistamaan vero- ja etuusjärjestelmiään myös  etuuksien keston ja hallinnon osalta. Samalla 
olisi kuitenkin säilytettävä riittävä sosiaaliturva. Toimilla olisi erityisesti pyrittävä korkeiden efektiivisten marginaaliveroasteiden merkittä vään alentamiseen vuoteen 2010 mennessä ja 
tarvittaessa pienipalkkaiseen t yövoimaan kohdistuvan verotaakan alentamiseen kansallisten 
olosuhteiden mukaisesti. 
Poliittiset toimet 
Yhä useammassa jäsenvaltiossa (Belgiassa, Ra nskassa, Tanskassa, Saksassa, Alankomaissa, 
Ruotsissa, Yhdistyneessä kuninga skunnassa ja Espanjassa) on käynnissä uudistuksia, joilla 
pyritään tekemään työnteosta kannattavaa  käsittelemällä verojen ja etuuksien 
yhteisvaikutuksia. Uudistuksissa keskitytään suureksi osaksi verojen ja sosiaalimaksujen 
alentamiseen  ja työssäkäyville myönnettävien etuuksien käyttöönottoon, kun taas 
etuusjärjestelmiin kuuluviin kannustimiin kohdist uvat uudistukset ovat o lleet vähäisempiä. 
Tällaisia työssäkäyvien etuusjärjestelmiä  tai työllistymiseen liittyviä palkkiota on otettu tai 
ollaan ottamassa käyttöön yhä useammissa jäsenvaltioissa (Belgiassa, Ranskassa, 
Alankomaissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ir lannissa), ja samalla on otettu huomioon 
tarve lisätä työnteon kan nustimia ja käsitellä työssäkäyviin köyhiin  liittyvää ongelmaa. 
Useiden jäsenvaltioiden on ratkaistava t yömarkkinoiden ulkopuolella  oleviin kohdistuvat 
tekijät, jotka jarruttavat hal ukkuutta ottaa vastaan pienipalkkai sta työtä. Näitä tekijöitä ovat 
pääasiassa tuloista riippuvaisten etuuksien menetys sekä muut kuin rahalliset osallistumisen esteet (koulutuksen heikko saatavuus, uramah dollisuuksien puute, vaikeudet sovittaa yhteen 
työ- ja perhe-elämä sekä lastenhoidon ja  muiden hoitopalveluiden puute). Monissa 
jäsenvaltioissa ei ole riittäväs ti edistytty työttöm yysetuuksien ja aktivointitoimenpiteiden 
liittämisessä toisiinsa. 
Jotkin jäsenvaltiot (Saksa, Alankomaat, R uotsi, Tanska ja Belg ia) ovat tiukentaneet etuuksien 
myöntämiseen tai kestoon liittyviä ehtoja . Edistyksestä huolimatta varhaiseläkejärjestelmiin  
turvaudutaan edelleen laajasti. Joidenkin jä senvaltioiden (Espanjan, Itävallan, Ruotsin, 
Suomen, Saksan ja Irlannin) etuus-, vero- ja  eläkejärjestelmien uudi stuksilla kannustetaan 
ikääntyviä työntekijöitä pysymään pidempään työelämässä, mutta lisä uudistuksia tarvitaan 
etenkin niissä jäsenvaltioissa, joissa työllisyysaste on alhainen. 
Monet jäsenvaltiot (Belgia, Ranska, Alankom aat, Luxemburg, Espanja ja Kreikka) ovat 
jatkaneet toimia välillisten työvoimakustannusten  alentamiseksi etenkin pienipalkkaisten ja 
ammattitaidoltaan heikompien työntekijöiden ryhmässä. Toimissa ne ovat keskittyneet työnantajan sosiaalimaksuihin, jotka edustava t suurinta osuutta t yövoimaan kohdistuvasta 
verotaakasta. Jotkin jäsenvaltiot (Suomi, Itävalta ja Tanska) ovat ilmoittaneet lisäuudistuksista vuosina 2004–2007, ja  Irlannissa on keskitytty alentamaan työntekijöiden 
sosiaaliturvamaksuja. Joissakin on käsite lty naisille/yksinhuoltajille kohdennettuja 
verohuojennuksia (Kreikassa, Espanjassa, Irla nnissa ja Suomessa), jotta nämä pysyisivät 
työmarkkinoilla tai palaisivat niille työuran  keskeytyksen jälkeen, tai vammaisia ja 
(nuoria/ikääntyneitä) työttömiä (Kreikassa) taikka osa-aikat yön edistämistä (Ranskassa). 
Vero- ja etuusjärjestelmistä ei ole saatavil la sukupuolittain eritelty jä tietoja, etenkään 
köyhyysriskiin tai sosiaaliseen syrjäytymiseen liittyen. Ma issa, joissa sovelletaan 
yhteisverotusta, se on merkittävä pidäke  erityisesti naisten osalta (Saksa). 
 
 35    Työttömyys- ja köyhyysloukkujen monimutkaisuus korostaa sitä, että olisi saatava aikaan 
työnteon kannattavuutta koskeva yhten äinen lähestymistapa, jossa ka tetaan sekä rahalliset että 
muut työnteon kannustimet ja otetaan huomioon  myös työn laatuun liittyvät seikat. Myös 
tällaisten loukkujen mitattavuutta  olisi saatava keh itettyä. Vero- ja etuusuudistusten tehokas 
toteuttaminen edellyttää etuuksien myöntämisperusteiden ti ukempaa soveltamista ja niiden 
hallinnon vahvistamista. Joidenkin jäsenvaltioiden (Alankomaiden, Yhdistyneen 
kuningaskunnan, Ruotsin ja Luxemburgin) on toimittava päättäväisesti vähentääkseen 
työkyvyttömyysloukkuja  tarkistamalla vero- ja etuusjärjestelmiä ja myöntämisperusteita mutta 
myös parantamalla edunsaajien työllistettävyytt ä. Olisi poistettava mahdollisuudet käyttää 
toisiaan korvaavina työttömyysetuuksia ja mu ita työmarkkinoiden ulkopuolella olemiseen 
liittyviä etuuksia kuten varhai seläke- ja työkyvyttömyysetuuksia. Vero- ja etuusjärjestelmien 
uudistukset on yhdistettävä vähimmäispalkan asettamiseen, jotta taataan riittävä tulotaso, joka 
saa heikosti koulutetut työttömät ja t yömarkkinoiden ulkopuolella olevat ottamaan 
halukkaammin vastaan työpaikan. 
Tähän liittyen ja työttömyys- ja pienipal kkaisuusloukkujen poistamiseksi mukauttamalla 
verojen ja etuuksien tasapainoa työllisyyst yöryhmä korosti, että  jäsenvaltioiden on 
– tarvittaessa täydennettävä ma talia palkkoja työssäkäyville myönnettävillä etuuksilla, 
jotta työntekijät ottaisivat vastaan pienip alkkaisia töitä; samalla palkkatason olisi 
heijastettava tuottavuutta 
– varmistettava, että tuloista riippuvaiset etuudet (esim. perh e- tai asumistuet) täyttävät 
tehtävänsä ja lieventävät köyhyyttä eivä tkä jarruta työpaikan  vastaanottamista 
– siirryttävä perhekohtaisis ta tuloverojärjestelmistä  henkilökohtaiseen tuloon 
perustuviin järjestelmiin 
– tehtävä osa-aikatyöstä taloudellisesti houkuttelevampaa vanhemmille tai 
yksinhuoltajille, jotka haluavat sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämän, sekä 
ikääntyville työntekijöille, jotka haluavat yhd istää asteittaisen el äkkeellejäännin ja 
osa-aikatyöskentelyn. 
3.9 PIMEÄN TYÖN MUUTTAMINEN ILMOITETUKSI TYÖKSI 
Tosiseikat ja haasteet 
Pimeää työtä on käsitelty erityisessä suuntaviiva ssa ensimmäistä kertaa. Kansalliset arviot 
pimeän työn laajuudesta vaihtelevat Yhdi styneen kuningaskunnan 1,5 prosentista BKT:stä 
Italian 14,6 prosenttiin21, mutta monet jäsenvaltiot eivät anna mitään arvioita. Lisäksi 
kansalliset tiedot perustuvat er i lähteisiin, ja maiden välinen  vertailu on hyvin vaikeaa. 
Jäsenvaltioilla on ongelmia m itata pimeän työn laajuutta ongelman monimutkaisuuden 
vuoksi. Pimeän työ vaikuttaa työn laatuun, sosiaaliseen yht eenkuuluvuuteen ja yritysten 
yleiseen toimintaympäristöön. Tämän vuoksi työllisyyden suuntaviivoissa kehotetaan 
laatimaan kattava lähestymistapa, jossa  yhdistyvät yritysten toimintaympäristön 
yksinkertaistaminen, vero- ja etuusjärj estelmien uudistaminen, lainsäädännön 
täytäntöönpanon valvonnan tehostaminen, seur aamusten soveltaminen sekä pyrkimykset 
mitata ongelman laajuutta ja saavutettua edistystä. 
                                                 
21 Pimeiden työpaikkojen osuus kaikista työpaikoista (virallisista ja pimeistä) Italiassa.  
 
 36    Poliittiset toimet 
Kansalliset toimintasuunnitelmat vahvistavat, e ttä jäsenvaltiot ovat asettaneet pimeään työhön 
liittyvät kysymykset etusijalle ja etenevät kattavien poliittisten lähestymistapojen täytäntöönpanossa. Politiikan olisi oltava yhdistelmä ennaltaehkäiseviä toimia ja 
seuraamuksia.
22 
Vain muutamassa jäsenvaltiossa (Ranskassa ja Portugalissa) on suunn itelmia asiaa ja sen 
laajuutta koskevan tiedon lisäämiseksi. Jäsenvaltiot ovat toteuttaneet yritysten rekisteröintiä 
ja sosiaaliturvamaksuja koskevien hallinnolli sten prosessien yksinkertaistamiseksi monia 
toimenpiteitä, joilla vähennetään lainsäädä nnön noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia ja 
edistetään laadukkaampien työllis yystietojen saamista (Belgia, Kreikka, Ranska ja Espanja). 
Työnteon houkuttelevuuden lisäämiseksi useat jäsenvaltiot raportoivat verotukseen liittyvistä 
toimenpiteistä, joilla ehkäistään pime ää työtä ja tehdään työnteosta kannattavaa  virallisessa 
taloudessa. Tällaisia toimenpiteitä ovat kannustimien lisäämien kotitalouspalveluista 
ilmoittamiseksi (Alankomaat, Belgia, Saksa, Suom i ja Ruotsi), verottamatonta tuloa koskevan 
rajan nostaminen (Belgia ja Saksa) tai korkeam pien rajojen asettaminen alv-rekisteröinnille 
(Tanska ja Suomi) (ks. myös suuntaviiva 8). 
Pimeästä työstä ilmoittamisen valvonnan parant amiseksi useissa jäsenvaltioissa on asetettu 
etusijalle asiaan liittyvien viranomaisten koordinoinnin  tiivistäminen, myös tietojenvaihdon 
kautta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on perustet tu erityisiä eri alojen välisiä ryhmiä ja 
samanlaisia on suunnitteilla Itävallassa. Italiass a pimeän työn muuttamista ilmoitetuksi työksi 
käsittelevä komitea edistää yhteistyötä asiaankuuluvien tahoj en ja yhteistyökumppaneiden 
kanssa valtakunnallisella ja paikallisella taso lla. Muutamassa jäsenv altiossa (Belgiassa, 
Ranskassa, Italiassa ja Portugalissa) yhteistyö työmarkkinaosapuolten kanssa  on olennainen 
osa strategiaa, jolla pyritään muuttamaan pi meät työpaikat ilmoitetuiksi työpaikoiksi. 
Joissakin jäsenvaltioissa on toteutettu – ennaltaehkäisev änä välineenä – erilaajuisia julkisia 
tiedotuskampanjoita  pimeän työn kielteisistä vaikutuksista. 
Monet jäsenvaltiot (Kreikka, Belgia, Ruotsi, It alia, Itävalta, Alankomaat, Portugali, Suomi ja 
Ranska) ovat toteuttaneet erityisesti ulkomaalaisiin työntekijöihin tai laittomiin 
maahanmuuttajiin  kohdistettuja toimenpiteitä. Painopiste on asetettu laittomiin 
maahanmuuttajiin, ja toimilla on pyritty pa rantamaan maahanmuuttajatyöntekijöiden 
rekisteröintiprosessia ja koventamaan seur aamuksia työnantajille, jotka palkkaavat 
työluvattomia työntekijöitä. Lail lisesti jäsenvaltiossa asuvien ulkomaalaisten työntekijöiden 
integraatioon tähtäävissä toimenpiteissä  keskitytään antamaan enemmän tietoja 
työmarkkinaoikeuksista ja lisäämään  työolojen valvontaa (Suomi). Useissa jäsenvaltioissa on 
toteutettu kohdennettuja toimia aloi lla, joilla pimeä työ on yleisintä.  Toimissa on hyödynnetty 
sekä ennaltaehkäisyä (esim. kotitalouspalvelui sta ilmoittamisen kannustimet) että tiukennettua 
valvontaa. Saksassa ja Ranska ssa pyritään selkiyttämään rake nnuttajan velvoitteita valvoa, 
etteivät alihankkijat käytä pimeää työvoimaa. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhmä kehotti jäse nvaltioita tehostamaan pyrkimyksiä pimeän 
työn muuttamiseksi ilmoitetuksi työksi etenkin käsittelemällä vero- ja  etuusjärjestelmiin 
sisältyviä tekijöitä, jotka ja rruttavat siirtymistä pimeäs tä työstä ilmoitettuun työhön. 
                                                 
22 Tämä on vahvistettu pimeän työn muuttamisesta lailliseksi työksi annetussa neuvoston 
päätöslauselmassa (EUVL C 260, 29.10.2003). 
 
 37    3.10 ALUEELLISTEN TYÖLLISYYSEROJEN KÄSITTELY 
Tosiseikat ja haasteet 
Alueelliset työllisyys- ja työttömyyserot ovat kaventumassa useimmissa jäsenvaltioissa mutta 
ovat edelleen merkittäviä. Erot ovat selv empiä työttömyydessä kuin työllisyydessä. 
Suurimmat työttömyyserot löytyvät Italiast a, Espanjasta ja Belgiasta ja suurimmat 
työllisyyserot Italiasta, Ranska sta ja Espanjasta. Vähiten myönt eistä kehitystä on havaittavissa 
Italiassa, Saksassa ja Belgiassa, kun t aas Suomessa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 
Irlannissa ja Ranskassa on huo mattavissa parannuksia, vaikka erot ovat edelleenkin suuret. 
Euroopan unionin alueiden väli set työllisyys- ja työttömyyser ot ovat edelleen  suuria ja 
kasvavat vielä laajentumisen jälkeen. Tutkim ukset vahvistavat, että kansallisella ja 
alueellisella tasolla henkilöpääomaan tehtyjen i nvestointien ja taloudellisen tuloksen välillä 
on vahva korrelaatio, mikä tekee tällaisista i nvestoinneista tärkeän välineen alueellisessa 
koheesiopolitiikassa. Eroja on pyrittävä torjumaan laaja-alaisella lähestymistavalla, jossa mukana on toimijoita kaikilta tasoilta, jott a voidaan tukea taloudellista ja sosiaalista 
yhteenkuuluvuutta ja hyödyntää yht eisön rakennerahastoja. 
Poliittiset toimet 
Kaikissa jäsenvaltioissa pannaan täytäntöön jonkinlaista alueellista  ja/tai paikallista 
työllisyyspolitiikkaa näiden erojen torjumisek si, usein rakennerahastojen ohjelmien tuella. 
Kansalliset toimintasuunnitelmat eivät kuitenkaan tarjoa riittävästi tietoja, jotta voitaisiin arvioida, missä määrin jäsenvaltiot kehittävät ja toteuttavat alueellisten työllisyys- ja työttömyyserojen vähentämiseksi suunnattua politi ikkaa. Jotkin jäsenval tiot (Kreikka, Ranska 
ja Yhdistynyt kuningaskunta) ov at asettaneet tavoi tteita erojen kavent amiseksi. Yleisesti 
ottaen katsotaan, että erojen syynä on taloudelli sen kehityksen ja tukevien infrastruktuurien 
riittämättömyys, kun taas henkilö pääomaan liittyviä seikkoja harvoin pidetään keskeisinä. 
Strategioita, joilla kannustet aan alueellisen talouden kehitt ymistä, tuetaan yrityksille 
suunnatuilla julkisilla palveluilla sekä yrityste n perustamista ja investointitukia koskevilla 
ohjelmilla. Tällainen lähestymistapa on selvästi et usijalla Irlannissa. Joissakin jäsenvaltioissa 
(Tanskassa ja Kreikassa) suositaan infrastruktuurien kehittämistä ja toisissa (Irlannissa ja Portugalissa) taas pyritään kehittämään kasvukeskuksia, joista odotetaan vetoapua 
ympäröiville alueille. Näiden aloitteiden vaikut usta työllisyyteen on kuitenkin arvioitu vain 
harvoin. 
Alueellisessa työllisyyspolitiikassa keskitytä än liikkuvuuteen ja taitojen kehittämiseen.  
Monissa jäsenvaltioissa  on toteutettu liikkuvuuden edistämi stä koskevia järjestelyitä sekä 
työllisille että työttömille. Ammattitaidon kehittämisellä voi olla vaikutusta 
koulutuspolitiikkaan kuten esimerkiksi Ruotsissa , jossa koulutuspolitiikan joissakin osissa 
keskitytään alueellis een epätasapainoon (esim. oppimisk eskusten perustaminen, neuvonta, 
yhteistyö yritysten kanssa). Yleisesti ottaen  jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet myöntäneensä 
huomattavia resursseja työpaikkojen luomis een alue- ja paikallistasolla. Joissakin 
jäsenvaltioissa (Suomessa ja Portugalissa) vä estörakenteen muutokset vaikuttavat alueiden 
välisiin eroihin ja t yöllisyyspolitiikkaan. 
Osuus- ja yhteisötaloutta on käsitelty enimmäkseen sosiaa lisen osallisuuden edistämistä 
koskevan politiikan yhteydessä.  Luxemburgissa on suunnitteilla  osuus- ja yht eisötaloutta 
koskevaa lainsäädäntöä, jolla pyritään lisäämään rahoituksen  avoimuutta ja tehokkuutta. 
Belgiassa alueilla on osuus- ja yhteisötaloutta tukevia erityisohjelmia, joiden tarkoituksena on luoda oikeudelliset puitteet osuuskunnille. Ainoastaan Belgia  ja Portugali raportoivat 
 
 38    työllisyyttä koskevista alueellisis ta toimintasuunnitelmista, mutta paikalliset 
toimintasuunnitelmat ovat ede lleen tiiviisti kuvassa mukana.  Työmarkkinaosapuolten 
osallistumista on vahvistettu alalla (Saksassa , Espanjassa, Itävallassa, Belgiassa, Tanskassa, 
Italiassa, Portugalissa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa).  
Erojen vähentäminen vaatii taloudellisen ja henkilöpääoman kehittämisen tasapuolista 
yhdistelmää, ja tuottavuuden kohottamiselle henk ilöpääomaan tehtyjen investointien kautta 
on annettava tärkeämpi asema etenkin kaikkein heikoimmassa asemassa olevilla alueilla. 
Lähestyvä laajentuminen  lisää alueiden välisiä eroja ja  edellyttää kohdennetumman huomion 
kiinnittämistä asiaan. Jäsenvaltioiden olisi edis tettävä ja tuettava alue- ja paikallistason 
toimijoiden valmiuksia kehittää ja pa nna täytäntöön työllisyysstrategioita. 
EU:lla on käytössään huomattavat taloudelliset  resurssit, joilla se voi edistää heikommin 
edistyneiden jäsenvaltioiden ja alueiden kehittämistä ja rakennemukautuksia. Tähän liittyen työllisyystyöryhmä toteaa,  että EU:n budjetin tehostettu kä yttö on merkittäv ä taloudellinen 
tekijä Euroopan työllisyysst rategian täytäntöönpanossa. 
4. HYVÄ
 HALLINTOTAPA  JA YHTEISTYÖKUMPPANUUS  TYÖLLISYYDEN  
SUUNTAVIIVOJEN  TÄYTÄNTÖÖNPANOSSA 
Tosiseikat ja haasteet Työllisyyspolitiikan onnistuminen riippuu suuresti sen täytäntöönpanon laadusta. Tämän 
vuoksi työllisyyden suuntaviivoissa korostetaan er ityisesti työllisyyspol itiikan hallintotavan 
parantamista, parlamentaaristen elinten, työmar kkinaosapuolten ja muiden  asiaan liittyvien 
tahojen osallistumisen lisäämistä, tehokasta ja toimivaa toteuttamisjärjestelmää sekä riittävien taloudellisten resurs sien myöntämistä. 
Poliittiset toimet 
Vuoden 2003 kansalliset toimintasuunnitelmat ovat yleisesti ottaen  hyvin laadittuja 
perusasiakirjoja, jotka sisältävät keskipitkän  aikavälin suuntaviivat tarkistetun Euroopan 
työllisyysstrategian ensimmäiseltä kolmen vuod en raportointikaudelta. N iissä annetaan paljon 
erilaista tietoa kansallisen työllisyyspolitiikan  lähestymistavoista ja pyrkimyksistä, joiden 
tueksi on asetettu tavoitteita eri aloilla (e sim. työllisyysasteet, työtapaturmat, köyhyys, 
ennaltaehkäisevät ja aktivoivat toimet, alu eelliset erot, elinikäi nen oppiminen, naisten 
työllisyys, lastenhoidon tarjont a, muut kuin EU:n kansalaise t, yritykset, henkilöpääoma, 
työmarkkinoiltapoistumisikä). 
Vain harvoissa tapauksissa toimintasuunnite lma kuitenkaan on keskeinen väline, jossa 
pohditaan ja määritellään ka nsallisia työllisyyspolitiikan  prioriteetteja. Etenkin 
parlamentaaristen elinten osallistuminen on vähäistä.  Jotkin jäsenvaltiot (Espanja ja Irlanti) 
ilmoittivat toimittaneensa toim intasuunnitelmat parlamenteil le, joissakin (Suomessa ja 
Tanskassa) käydään parlamentin kanssa kes kusteluja tapauskohtaisesti ja joissakin 
(Luxemburgissa, Ruotsissa ja Portugalissa) on  kehitetty säännöllisempään tiedottamiseen 
perustuvia järjestelmiä. Kansalliset toimintasuunnitelmat toimitetaan yleensä parlamentin valiokunnille (useimmiten työllisyys - ja sosiaaliasioista vastaaville ) eikä täysistunnoille, ja 
parlamenteilla on vain harvoin päätök sentekoasema hyväksymisprosessissa. 
 
 39    Alue- ja (joissakin tapauksissa) paikallis viranomaiset ovat hallitusten tärkeitä 
yhteistyökumppaneita työllisyyspolitiik an kehittämisessä ja  täytäntöönpanossa. Aluetason 
osallistuminen toimintasuunnitelmien kehitt ämiseen on melko hyvin ke hittynyttä joissakin 
jäsenvaltioissa. Ajantasainen tiedottamine n ja kuuleminen ovat osittain seurausta 
perustuslakiin perustuvista puitteista (Itävalt a, Belgia ja Espanja), mutta niitä esiintyy 
muissakin maissa tehostetun yht eistyön ansiosta. Joissakin tapauks issa paikallis- ja aluetason 
poliittiset ja hallinnolliset  elimet pyrkivät aktiivisesti tiiviimpään osallistumiseen. Yhä 
monikerroksisemmat osallistumis järjestelmät ja yhteiset tä ytäntöönpanotavat johtavat 
toisinaan koordinoinnin tehostamistarp eeseen (Belgiassa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa). 
Vakaat ja luotettavat institutionaaliset  puitteet antavat mahdollisuuden laajemmalle 
työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulle. Työmarkkinaosapuolten osallistuminen 
toimintasuunnitelmien kehittämiseen on lisään tymässä, ja niiden täytäntöönpanoa koskevat 
kannanotot on esitetty ja raportoitu paremmin. Os allistumista on kehitetty joko vakiintuneissa 
institutionaalisissa puitt eissa tai se on keskittynyt tiettyyn to imeen (Ranska, Irlanti, Kreikka ja 
Portugali). Euroopan tason työmarkkinaosa puolten osallistumista  on vahvistettu 
hyväksymällä niiden yhteinen työohjelma vuos iksi 2003–2005 ja vakiinnuttamalla kasvua ja 
työllisyyttä käsittelevä kolmikantakokous, joka kokoontuu säännöllisesti kevään Eurooppa-
neuvoston kokousta edeltävänä päivänä. 
Kansallisissa toimintasuunnitelmissa on käsite lty täytäntöönpanosta ja toiminnasta vastaavia 
palveluita vain osittain, ja enimmäkseen on käsi telty aktiivista työvoimapolitiikkaa ja julkisia 
työnvälityspalveluita. Muita toteuttamisesta vastaavia palveluita kuten yleissivistävää ja 
ammatillista koulutusta ja sosiaalipalvelu ita käsitellään vain harvoin. Julkisten 
työnvälityspalveluiden saama keskeinen asema liittyy välillisesti myös paikallis- ja aluetason viranomaisiin sikäli, että työnvä lityspalveluiden ha jauttaminen johtaa uus iin tai muuttuviin 
suhteisiin paikallisviranomaisten kanssa. Toisinaan tämä on tulosta oikeudellisista 
muutoksista. Julkisten työnvälityspalveluiden nykyaikaistaminen on edistymässä. Yksi sen 
monista piirteistä on siirtyminen tiiv iimpään yhteistyöhön yksityissektorin ja 
työvoimanvuokrausalan yritysten kanssa (Alank omaat, Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta). 
Julkisten työnvälityspalveluiden rakenneuudist uksen kautta useat jäsenvaltiot toivovat 
pystyvänsä tarjoamaan sekä kysyntä- että tarj ontapuolen osalta eriyte tympää asiakaspalvelua 
(Saksa, Belgia, Alankomaat, Suomi, Irlanti ja Tanska). Asiakaskeskeisyyden korostamista 
ovat helpottaneet uudet tietoteknis et välineet, joiden avulla ty önvälityspalveluissa on siirrytty 
taustapalveluista henkilökohtaisiin ja itsep alveluperiaatteella to imiviin palveluihin.  
Toteuttamisen tehostamista koskevan tavoitteen jakavat kaikki jäsenvaltiot. 
Arviointimekanismeja on kyllä kuvattu tietyssä määrin, mutta tuloksia koskevat lisätiedot ja 
käytännön esimerkit olisivat olleet suotavia. Arvioinnin parantaminen on joissakin 
tapauksissa mainittu yleisesti, esimerkiks i Alankomaissa tehdyssä katsauksessa, jossa 
tarkasteltiin paikallisviranomaisten työmarkkinavälineiden toimivuutta. Epäsuotuisampi taloudellinen ympäristö on vaik uttanut julkisten työnvälity sviranomaisten toimintaan 
lisäresurssien tarpeen havaitsemisen ja niiden  tarjoamisen välisen viiveen vuoksi. Tämä on 
osoittautunut ongelmaksi aiempina nopeas ti lisääntyneen työttömyyden kausina. 
Lisäresursseja ei ole johdonmukaisesti pohd ittu kansallisissa toimintasuunnitelmissa. 
Poikkeuksia ovat Espanja, Suomi ja Saksa, jo issa henkilöstöä on joko palkattu enemmän tai 
kohdennettu uudelleen. 
Jäsenvaltioiden työllisyyspolitiik kaa tuetaan useista er i budjettikohdista. Vaikka lähes kaikilla 
jäsenvaltioilla on budjettirajoi tuksia, aktiiviseen työvoimapolitiikkaan käytetyt menot 
 
 40    lisääntyivät joissakin jäsenvaltioissa, esimerkiksi Belgiassa (yli 4 %), Suomessa (yli 5 %) ja 
etenkin Itävallassa, jossa nousua oli va ikuttavat 17,0 % vuonna 2002 vuoden 2001 18,5 %:n 
jälkeen. Vain harvat jäsenvaltiot esittivät, miten ne takaavat avoimuuden ja kustannustehokkuuden resurssien myöntämi sessä työllisyyden suuntaviivojen 
täytäntöönpanoon. Raportoinnissa painottuu yleise sti Euroopan sosiaalirah asto. Vain joissakin 
jäsenvaltioissa (Belgiassa, Rans kassa ja Portugalissa) on tähä n mennessä pyritty sovittamaan 
ESR:n menot suuntaviivojen uuteen rakent eeseen. Jotkin jäsenvaltiot (Yhdistynyt 
kuningaskunta ja Kreikka) toteavat ESR:n toim ien ja hallinnoinnin kasvavan merkityksen 
yhteisötaloudessa ja vapaaehtoissektorilla. Toisi ssa taas ESR:ään ollaan kiinnittämässä uutta 
huomiota. Selvintä tämä on Tanskassa, jossa ES R:ää pidetään nyt yrityk siin ja teollisuuteen 
liittyvänä välineenä. Rakennerahasto-ohjelmien väliarviointi, joka on pian saatettu loppuun, 
antaa lisätietoja siit ä, miten ESR on tukenut työllis yyden suuntaviivojen täytäntöönpanoa 
tähän mennessä. 
Tähän liittyen työllisyystyöryhmä korosti tarvetta  parantaa työllisyyspolitiikan hallintotapaa. 
Jäsenvaltioiden olisi vahvistetta va sitoumuksensa työllisyystavoi tteisiin, jotka ne yhdessä ovat 
asettaneet Euroopan tasolla. Tätä varten niiden olisi 
– luotava työllisyyspolitiikan uudistuksiin li ittyvää yhteistyökumppanuutta kaikkien 
sidosryhmien välillä 
– muotoiltava selkeä kansallinen politiikka, jonka tavoitteissa otetaan huomioon EU:n 
tasolla sovitut tavoitteet etenkin työllisyysasteiden, tosiasiallisen työmarkkinoiltapoistumisiän sekä yleissivist ävän ja ammatillisen koulutuksen osalta; 
tarvittaessa myös julkisten varojen käyttö ä olisi suunnattava uudelle en ja tehostettava 
– hyödynnettävä kansallisia toimintasuunnitelmia keskeisenä politiikan  suunnittelun ja 
seurannan välineinä, joissa tuodaan esiin v aaditun politiikan laaja kirjo ja aktivoidaan 
kaikki keskeiset toimijat uudistuksiin; kansa llisten toimintasuunn itelmien poliittista 
legitiimiyttä on parannettava lisäämällä kansallisten parlamenttien osallistumista, ja 
työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhtei skunnan edustajien kuulemisesta olisi 
tehtävä normaalikäytäntö kaikkialla EU:ssa; kansallisten parlamenttien vahvempi asema palvelisi myös tavoitetta kansallisten toimintasuunnitelmien paremmasta yhdistämisestä vuosittaisiin budjettikierroksiin 
luotava tarvittaessa avoimeen koordinointimenetelmään perustuva  suhde eri tasojen välille 
maissa, joissa työllisyyspolitiikkaan liittyvä  toimivalta on jaettu keskus-, alue- ja 
paikallisviranomaisten kesken 
hyödynnettävä EU-tason vä lineitä tehokkaammin 
– vahvistamalla EU:n antamien maakohtaisten suositusten asemaa 
– kohdentamalla EU-varat tiiviimmin Lissabonin toimintasuunnitelman 
toteuttamiseen ja etenkin työlli syystavoitteiden saavuttamiseen 
– kannustamalla Euroopan tason työmarkkinaosapuolten tiiviimpää sitoutumista 
– parantamalla kokemusten vaihtoon peru stuvaa tietojen levittämistä ja 
vastavuoroista oppimista. 
 
 41    5. JÄSENVALTIOIDEN  TULOSTEN  JA POLITIIKAN  ARVIOINTI 
Kutakin jäsenvaltiota koskevassa  maakohtaisessa katsauksessa ta rkastellaan seuraavia aiheita: 
– keskeiset tiedot talous- ja työllisyystilanteesta 
– työllisyyspolitiikan keskeise t tekijät, sellaisina kuin  ne on esitetty etenkin vuoden 
2003 työllisyyttä koskevissa kansal lisissa toimintasuunnitelmissa 
– työllisyyspolitiikkaan sovellettavan hallintotavan keskeiset tekijät 
– reagointi neuvoston heinäkuussa 2003 antamiin suosituksiin ja tärkeimmät edessä 
olevat haasteet. 
Tärkeimpien haasteiden osalta raportissa  otetaan huomioon myös työllisyystyöryhmän 
kattamat aiheet ja etenkin se n eri maita koskevat huomiot. 
 
 42    BELGIA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Belgian talous takelteli vuoden 2002 ja vielä vuonna 
2003:kin. BKT:n kasvu oli 0,7 prosenttia vuonna 2002, ja vuoden 2003 ennuste on alle 
1 prosentti. Kokonaistyöllisyys laski vuonna 2002, ja sen odotetaan laskevan myös vuonna 2003. 
Iäkkäiden työllisyysaste on edelleen selvästi pienin  EU:ssa. Työttömyys kasvoi EU:n keskiarvoa 
nopeammin: vuonna 2002 se oli 7,3 prosent tia ja vuoden 2003 ennuste on 8,2 prosenttia. 
Pitkäaikaistyöttömyys edustaa lähes puolta kokonais työttömyydestä. Pitkäaika iset alue-erot eivät 
ota hävitäkseen, ja työvoimaan  kohdistuvat verot ja muut kus tannukset ovat edelleen suuret. 
Työllisyyspolitiikan kehitys:  Belgialla on tasapainoinen ja st rateginen malli, jolla se pyrkii 
saavuttamaan ja toteuttamaan eri politiikanaloi lla asetettuja tavoitte ita ja suuntaviivoja. 
Keskeisenä tavoitteena on luoda 200 000 työp aikkaa vuoteen 2007 mennessä, mikä nostaisi 
kokonaistyöllisyysasteen 65 prosenttiin. Syyskuussa  2003 järjestetyssä työllisyyskonferenssissa 
sovituilla toimenpiteillä on ta rkoitus saada suoraan aikaan 60 000 uutta työpaikkaa; lopuista 
huolehtisi tuleva talouskasvu. Työllisyysst rategian keskiössä on työvoimakustannusten 
lisävähentäminen ja tehostettu aktiivinen työvoimapolitiikka. Yrittäjyyttä pyritään edistämään yksinkertaistamalla hallintoa. Aktiivisena ikään tymistä edistetään kohdennetuilla toimenpiteillä, 
mutta syvällisempikin uudistus saattaisi olla  tarpeen. Työn laatuun liittyviin eri näkökohtiin 
puututaan joustavuuden ja turvallisuuden hyvin ta sapainottavalla mallilla. Viimeaikaisista 
toimista huolimatta osallistuminen yleiss ivistävään ja ammatilliseen koulutukseen polkee 
paikoillaan. 
Hallinto:  Työllisyyden hallitseva asema hallituksen as ialistalla on lisännyt tietoisuutta Euroopan 
työllisyysstrategiasta. Alueviranomaiset ja työmarkkinaosapuolet ovat olleet aktiivisesti mukana kansallisen toimintasuu nnitelman muotoilussa ja osallistui vat vastikään työl lisyyskonferenssiin 
kansallisen työllisyysstrategian tukemiseksi. Julkisten työnvälityspalvelujen meneillään oleva 
uudelleenorganisointi auttanee selvittämään niid en tehtävänkuvaa. Työllisyysstrategiaan on 
osoitettu runsaasti uusia varoja, mutta ammatti koulutuksen määrärahat ovat jääneet suhteessa 
vähäisiksi. ESR:n rahoitus kohdistuu lähinnä ennalta ehkäiseviin to imiin, elinikäiseen 
oppimiseen ja sosiaalista osallisuutta edistävään toimintaan. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet:  Belgia on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan osaan neuvoston työllisyyssuosituksista. Maa on tehostanut ennalta ehkäisevää 
lähestymistapaa  ja ilmoittanut uusista toimista. Niiden vaikutukset on kuitenkin vahvistettava. 
Tässä suhteessa
 tarvitaan ennakoivampaa tapaa puuttua yritysten rakennemuutoksiin samoin 
kuin muita heikommassa asemassa olevien nuorten  ja maahanmuuttajien tilanteeseen. Vaikka 
ajautuminen pitkäaikaistyöttömyyteen on vähe ntynyt, määrät ovat edelleen suuria ja 
pitkäaikaistyöttömyys on yleistynyt. Vähentäm ällä työvoimakustannuksia sekä käyttämällä 
paikallisia työllisyysjärjestelyjä ja muita aktivointitoimia pystyttäneen nostamaan työllisyysasteita , mutta jo sovitut toimenpiteet kattava t vain osan tavoitteena olevista 200 000 
työpaikasta. Aktiivisena ikääntymistä  edistetään toki monin toimenpitein, mutta tavoitteita ei ole 
asetettu ja varhaiseen eläkke ellesiirtymiseen kannustavia te kijöitä on edelleen olemassa. 
Verouudistusta toteutetaan suunn itelmien mukaan, ja sosiaaliturv amaksuja on päätetty leikata 
lisää. Belgiassa on ehdotettu uusia toimia jäljellä olevien työttömyysloukkujen  purkamiseksi, 
mutta etuusjärjestelmä on pysynyt olennaisilta os iltaan ennallaan. Aloitteet, joiden avulla 
pystyttäisiin paremmin seuraamaa n, ovatko työttömät työmarkkinoid en käytettävissä, eivät ole 
vielä konkretisoituneet. Paikallisilla keh ittämistoimilla pystyttäneen vähentämään alueellisia 
työllisyyseroja , mutta niissä keskitytään heikosti tuottavaan toimintaan. Työvoiman liikkuvuutta 
on pyritty lisäämään, ja vireillä on yhteistyösopim uksia, joilla kaadettaisiin työnvälityspalvelujen 
välisiä alueellisia esteitä. Lisäksi
 Belgian olisi vahvistettava elinikäistä oppimista tukevia 
kannustimia. 
 
 43    TANSKA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys : Tanskan talous on viime vuonna osoittanut selviä 
merkkejä hidastumisesta seitsenvuotisen voi makkaan talouskasvun jälkeen. Kokonaistuotannon 
kasvuksi on vuodelle 2003 ennustettu 0,8 prosenttia, kun se vuonna  2002 oli vielä 2,1 prosenttia. 
Tuottavuuden kasvu puolestaan on EU:n suurimpia. Sekä työvoima että kokonaistyöllisyys ovat 
vähentyneet huomattavasti vuodesta 2001. Työttö myysaste, joka on vuonna 2003 ennusteiden 
mukaan 5,5 prosenttia, on noussut voimakkaasti vuoden 2002 alussa saavutetusta matalimmasta 
tasosta 25 vuoteen. Työttömyys kohdistuu eten kin vastavalmistuneis iin ja pahentaa 
pitkäaikaistyöttömyyttä. Tanskan osallistumis- ja aktivointiasteet lukeutuvat korkeimpiin EU:ssa, 
ja maa onkin jo saavuttanut kaikki Li ssabonin määrälliset työllisyystavoitteet. 
Työllisyyspolitiikan kehitys:  Politiikassa keskitytään edell een Tanskan yhteiskunnan pitkän 
aikavälin haasteisiin: väestön ikääntymis een, mahdolliseen työvoimapulaan ja etnisten 
vähemmistöjen aliedustukseen työmarkkinoi lla. Työllisyyden ja työvoiman määrän 
laskusuuntauksen kääntäminen taas nousuun on todellinen haaste . Jotta verotus ja 
sosiaalipalvelut pystyttäisin pitämänä nykytasolla ja väestön ikääntymisen vaikutuksia voitaisiin 
tasata, työllisyyden pitäisi Tanskan viranomai sten arvioiden mukaan kasvaa 59 000 hengellä. 
Tanskan täystyöllisyysstrategian perustana on  työvoiman tarjontaan painottuva malli, jossa 
työttömille annettavaa apua työnhaussa on koro stettu. Jotta strategia voisi onnistua, on 
välttämätöntä että yleinen taloude llinen toimeliaisuus viriää ja et tä yksityinen sektori palkkaa 
suuren osan niistä vastavalmistuneista, jotka va ltio tapasi ennen palkata. Tanska on jatkanut 
etnisten vähemmistöjen integroitumiseen lii ttyviä uudistuksia, joista  on viime vuosina saatu 
jonkin verran tuloksia. Integroitumisstrategial la katsotaan olevan ka ksi tavoitetta: kyseisen 
ryhmän työvoimapotentiaalin hyödyntäminen ja ryhmän jäsenten parempi integroituminen 
tanskalaiseen yhteiskuntaan. 
Hallinto: Yleisesti ottaen Tanskassa on käytössä vak iintuneet hallintorakenteet, sillä maalle 
ominaisen perinteen mukaisesti työmarkki naosapuolet ovat pitkään osallistuneet 
työmarkkinakysymysten käsittelyyn. Eräät kysymyks et vaativat siitä huolimatta lisätoimia. 
Toiminnallisena haasteena on varmistaa, että (j ulkisten työnvälityspalvelujen hallinnoiman) 
työttömyysvakuutuksen ja toisaalta (kuntien hallinnoiman) sosiaaliavun piiriin kuuluvia 
työttömiä kohdellaan entistä tasa puolisemmin. Alue- ja paikallist ason osallistumista kansallisen 
työllisyysstrategian toteuttamiseen  on vahvistettava, ja paikallisten  hallintoelinten osallistumista 
strategian muotoiluun ja täytäntöönpanoon on lisättävä. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet:  Tanska on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan useimpiin neuvos ton työllisyyssuosituksista. Maa on arvioinut pe rusteellisesti 
työvoiman tarjontaan  liittyviä haasteita ja selvittänyt n iiden edellyttämät poliittiset toimet. 
Pullonkauloihin ei kuitenkaan ole puututtu riittävästi l ukuun ottamatta koulutus- ja 
terveydenhoitoalan paikallisia aloitteita. Koska ongelman ennustetaan muuttuvan vakavaksi 
tulevina vuosina, tämä ei välttä mättä riitä vaan tarvitaan kattav ampia ja koordinoidumpia toimia. 
Muita heikommassa asemassa olevia ryhmiä koskevaan suositukseen on vastattu 
asianmukaisesti. Tanska on toteuttanut uudistuks ia, jotka perustuvat sekä taloudellisiin 
kannustimiin aloittaa työnteko että  lisätoimiin, joilla maahanm uuttajat pyritään integroimaan 
paremmin tanskalaiseen yhteiskun taan. Jää nähtäväksi, lisääkö maahanmuuttajien avustusten 
leikkaaminen ja toisaalta aktivointitoimien lisääminen todella heidän osallistumistaan työmarkkinoille. Työnteon tekemiseen kannattavaksi  liittyvään suositukseen Tanska on vastannut 
uudella veropaketilla, jonka myötä työvoiman verotusta vähennetään asteittain mutta maltillisesti vuosina 2004–2007. Uudistuksen todellisia vaikutuks ia on seurattava tarkemmin tulevina 
vuosina. Lisäksi Tanskan olisi saatava viime vuosina vähentynyt ammatilliseen koulutukseen 
osallistuminen taas kasvamaan. 
 
 44    SAKSA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Vuonna 2002 Saksan BKT:n reaalikasvu oli 
0,2 prosenttia, ja sen odotetaan pysyvän ennallaan vuonna 2003. Todelliset yksikkötyökustannukset laskivat 0,8 prosenttia  vuonna 2002, ja niiden odotetaan pienenevän 
vuonna 2003 vielä 0,9 prosenttia. Työllisyyskasvu oli vuonna 2002 negatiivinen (-0,6 %) ja kokonaistyöllisyysaste 65,3 prosenttia. Naisten työllisyysaste pysyi vakaana 58,8 prosentissa, ja iäkkäiden työntekijöiden työllis yysaste kasvoi 38,4 prosenttiin, joka tosin vastaa vuoden 1997 
tasoa. Työttömyysaste nousi 8,6 prosenttiin vuonna 2002, ja vuonna 2003 se n odotetaan jatkavan 
nousuaan 9,4 prosenttiin. Pitkäaikaistyöttöm yysaste nousi 4,0 prosenttiin vuonna 2002. 
Työttömyys oli maan itäosissa yli kaksinkertaista länteen verrattuna. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Saksa on vahvistanut olevansa sitoutunut Lissabonin 
työllisyystavoitteitten edistämiseen muttei ole itse asettanut täsmällisiä tavoitteita. Kansallisessa toimintasuunnitelmassa ei selk eästi vahvisteta linkkiä kolmen ylei stavoitteen välille. Job-Aktiv-
laki, neljä lakia, joilla edistetään työllisyyttä ja uudistetaan työttömien ta loudellista tukea (Hartz 
I–IV) ja joilla pyritään parant amaan aktiivista työvoimapolitii kkaa ja työnvälityspalveluja, 
samoin kuin näitä laajempi Agenda 2010 -toi menpide muodostavat vahvistetun vastauksen 
Saksan työmarkkinoitten päähaasteisiin. Jokaise lle 15–25-vuotiaalle työttömälle on tarjottava 
joko työpaikka tai kouluttautumismahdollisuus , mutta samalla työttömyysetuusoikeus on 
rajoitettu 12 kuukauteen (55 vuotta täyttäneillä 18 kuukauteen) . Työpaikkojen luomista tuetaan 
keventämällä nk. minityöpaikkojen (Mini-Jobs) ve roja ja sosiaaliturvamak suja. Useimmat näistä 
uudistuksista on toteutettu vasta hiljattain. Uuden lainsäädännön vaikutuksia voidaan siis 
arvioida vain alustavasti.  
Hallinto: Liittovaltion, osavaltioiden, kuntien ja työmarkkinaosapuolten yhteistyö on 
ratkaisevassa asemassa. Euroopan työllisyysstrategi a ei kuitenkaan ole edelleenkään juuri esillä. 
Saksan on varmistettava, että aktiivisen työvoimapol itiikan uusi hallintotapa ei johda työttömien 
valikoimiseen niin, että parhaat kuoritaan päältä ja  heikommassa asemassa olevat jäävät syrjään. 
ESR osallistui Euroopan työllisyysstrategian toteuttamiseen vuonna 2002 kaikkiaan 1,646 miljardilla eurolla. Saksan toimintasuunnitelmassa tuodaan esiin ESR:n rooli erityisesti suuntaviivojen 1, 3, 6 ja 7 yhteydessä. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet: Saksa on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan osaan neuvoston ty öllisyyssuosituksista. Pyrkimyksiä aktiivisen 
työvoimapolitiikan tehostamiseksi  jatketaan, ja työnvälityskeskusten perustaminen on suuri 
edistysaskel. Job-Aktiv-lailla ei kuitenkaan ole ollut välittömiä vaikut uksia. Koska alue-erojen 
vähentäminen edellyttää uusien työpaikkojen luom ista yrityksiin, on huolest uttavaa, että uusien 
yritysten perustaminen putosi itäisissä osavalti oissa läntisten osavaltio iden tason alapuolelle. 
Työsuhdeturvan uudistaminen etenee , ja luvassa on  pieniin yrityks iin kohdistettavia muutoksia 
sekä helpotuksia ammattien harjoittamiseen liittyviin vaatimuksiin. Sukupuolten tasa-arvon  
alalta todettakoon, että EU :n tavoite järjestää hoito vähintään 33 prosentille alle kolmivuotiaista 
lapsista jää etenkin läntisissä osavaltioissa selvästi saavuttamatta ja että  sukupuolten palkkaerot 
ovat vieläkin suuret. Työnteon tekemisestä kannattavaksi  taas on mainittava, että pariskuntien 
yhteisverotus on ollut etenkin naisten työntekoa hillitsevä tekijä. Iäkkäil le työntekijöille ja 
palkka-asteikon alapäähän suunnattuja työnteon ka nnustimia taas on parannettu. Edellä mainitun 
lisäksi olisi yksinkertaistettava yritysten toimintaympäristöä , laadittava kattavia aktiivisena 
ikääntymisen strategioita  ja tehostettava maahanmuuttajien integroitumista . 
 
 45    KREIKKA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Kokonaistuotannon kasvu k iihtyi vuonna 2002, ja sen 
vauhti 3,8 prosenttia ylitti selv ästi EU:n keskiarvon 1,1 prosentin. Kasvu jatkui vuonna 2003, 
jolloin se oli 4,1 prosenttia. Sen odotetaan ja tkuvan vahvana vielä vuoden 2004 mutta hidastuvan 
vuonna 2005. Työn tuottavuus kasvoi vuosina 2001–2002 y li neljällä prosenti lla eli selvästi yli 
EU:n keskiarvon. Kokonaistyöllisyysaste oli vuonna  2002 toisaalta reilusti alle EU:n keskiarvon 
(56,7 %, EU 64,3 %) etenkin naisten kohdalla (42,5 %). Työllisyysasteen odotetaan parantuvan prosentilla vuonna 2003 ja sen jälkeen hita ammin 2004–2005. Iäkkäitte n työntekijöitten 
työllisyysaste 39,7 prosenttia  oli vuonna 2002 hyvin lähellä EU:n keskiarvoa. Vaikka 
työttömyysaste laskikin vuonna 2002 selvästi 10 prosenttiin, se on edelleen EU:n keskiarvoa 
(7,7 %) suurempi. Työttömyysasteen odotetaan la skevan 9,5 prosenttiin vuonna 2003 ja edelleen 
9,0 prosenttiin vuonna 2005. Työttömyysaste on korkea etenkin naisten (15 % vuonna 2002) ja 
nuorten (9,6 %) keskuudessa. Aikuisten osallist uminen koulutukseen on suhteellisen vähäistä 
(1,2 % työikäisistä, kun EU:n keskiarvo on 8,5 %). 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Osallistumisen ja työllisyyden pa rantaminen etenkin naisten ja 
nuorten osalta, korkean työt tömyyden alentaminen ja so siaalisen yhteenkuuluvuuden ja 
osallisuuden vahvistaminen kuuluvat Kreikan päät avoitteisiin. Kunnianhimoiseksi tavoitteeksi 
on asetettu 300 000 työpaikan luomin en, ja hallitus aikoo luoda ju lkiselle sektorille 25 000 osa-
aikatyöpaikkaa vuonna 2003. Kansallisessa toiminta suunnitelmassa painotetaan voimakkaasti 
yhtäläisten mahdollisuuksien parantamista, työter veyttä ja -turvallisuutta sekä aikuisten 
osallistumista yleissivistävään ja amma tilliseen koulutukseen. Aktiivisen työvoimapolitiikan 
tehoa ja vaikuttavuutta olisi parannettava erityisesti uudista malla perinpohjaisesti julkisten 
työnvälityspalvelujen (OAED:n) toimenpiteitä ja ohjelmia, mi nkä yhteydessä olisi kuultava 
työmarkkinaosapuolia. Verotus- ja eläkejärjestelmien olisi tarjottava enemmän kannustimia työn 
tekemiseen kannattavaksi, jotta työnteko vi rallisen talouden piirissä lisääntyisi. 
Hallinto: Kreikan hallitus on aktiivisesti tiivistänyt yht eistyötä työmarkkinaosapuolten kanssa, ja 
ne ovat nyt mukana kansallisessa työllisyyskomiteassa ja osallistuvat siten aktiivisesti kansallisen toimintasuunnitelman  muotoiluun ja toteuttamisee n. Komiteassa ovat edustettuina 
myös paikallis- ja alueviranomaiset, ja yhteyks iä on luotu sosiaalisen osallisuuden kansalliseen 
toimintasuunnitelmaan. Tarvittaisiin lisätoimia, joilla työmarkkinaosapuolet saataisiin tiiviimmin 
mukaan toiminnan suunnitteluun ja arviointii n. ESR:llä on merkittävä panos kansallisen 
toimintasuunnitelman toteuttamiseen erityisesti yleissivistävän ja amma tillisen koulutuksen ja 
sukupuolten tasa-arvon alalla. 
Vastaus neuvoston suosituksi in ja keskeiset haasteet: Kreikka on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan osaan neuvos ton työllisyyssuosituksista . Sopeutumiskykyä on pyritty 
parantamaan toimenpiteill ä, joilla edistetään osa-aikatyötä . Hiljattaisen 
työmarkkinauudistuspaketin tulokset ovat kuitenkin jääneet vähäisiksi, ja pakettia tarkastellaan 
nyt uudelleen. Työjärjestelyjä olis i monipuolistettava etenkin tekemä llä osa-aika- ja vuokratyöstä 
houkuttelevampaa yrityksille ja työntekijöille. Elinikäistä oppimista edistävät toimenpiteet ovat 
oikeansuuntaisia, mutta yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen ja työllisyyden järjestelmien koordinointia olisi parannettava ja  etenkin aikuisten osallistumist a elinikäiseen oppimiseen olisi 
lisättävä. Vaikka sukupuolten tasa-arvossa  onkin selvästi edistytty, työl lisyys- ja työttömyyserot 
ovat edelleen suuria. Kreikka on ryhtynyt toime npiteisiin, joilla pyritään parantamaan naisten 
työllistettävyyttä ja sovi ttamaan yhteen työ- ja pe rhe-elämää. Kansallisessa 
toimintasuunnitelmassa ei kuitenkaan rapo rtoida edistymisestä sitten vuoden 2002, joten 
politiikan tehoa on vaikea arvioida. Lastenho itotavoitteiden saavuttaminen on edelleen 
haasteellista. Aktivoinnista todettakoon, että suunnitt eilla on siirtyä passiiv isesta politiikasta 
 
 46    aktiiviseen. Sosiaaliturvamaksujen vähentämiseen tähtäävät toimenpiteet ovat tosin tuottaneet 
tähän mennessä suhteellisen vähän tuloksia. Kr eikan olisi kiinnitettävä enemmän huomiota 
työvoiman tarjonnan stimuloimiseen ja työnteon te kemiseen kannattavaksi. Vaikka erilaisin 
toimin on pyritty nopeuttamaan julkisten työnvälityspalvelujen uudistamista  ja pääsemään 
ennalta ehkäisevän ja yksilöllisen toimintama llin yhdenmukaiseen soveltamiseen, uudistusta olisi 
jatkettava edelleen. Lisäksi  olisi työpaikkojen luomisen  edistämiseksi kevennettävä yritysten 
hallinnollisia rasitteita.  
 
 47    ESPANJA  
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Kansainvälisestä kehityksestä huolimatta Espanjan 
taloustilanne oli hyvä vuonna 2002 ja vuoden 2003 alkupuoliskolla: BK T kasvoi nopeammin 
kuin EU:ssa keskimäärin (2 % v. 2002 ja 2,3 % v. 2003 – ennuste). Työllisyyskasvu on edelleen 
vahvaa (1,5 % v. 2002 ja 1,7 % v. 2003 – ennuste). Työllisyysaste kohosi vuonna 2002 ja oli 58,4 prosenttia, mutta myös työttömyysaste nousi (vuoden 2003 ennuste 11,3 %). Kummassakin 
tapauksessa kasvu oli suurempaa naisten kohda lla. Sukupuolierot eivät ota hävitäkseen, ja 
ammatti- ja toimialojen sukupuolittainen eriytymi nen näyttää kasvavan. Iäkkäitten työllisyysaste 
kasvoi sekin 0,5 prosenttiyksiköllä 39,7 prosenttiin. Määräaikaiset  työsuhteet ovat edelleen 
hyvin yleisiä, mikä osittain selittää vähäis en osallistumisen koulutukseen. Toisaalta osa-aikatyön  
osuus on suhteessa pieni. 
Työllisyyspolitiikan kehitys:  Yleisesti ottaen Espanjan esittämät toimenpiteet ovat vanhan 
politiikan jatkoa. Työpaikkojen luominen ja os allistuminen työmarkkinoille ovat keskeisiä 
tavoitteita, joita ajetaan erityises ti toimenpiteillä, joil la pyritään tekemään työnteko kannattavaksi 
ja parantamaan työn laatua ja t uottavuutta. Vaikka työl lisyysaste on matala, ka nsallisia tavoitteita 
ei ole asetettu. Espanja pyrkii aktiivisesti vä hentämään määräaikaisten työsuhteiden määrää ja 
lisäämään naisten ja iäkkäitten työntekijöitten osallistumista. Sosiaalis ta yhteenkuuluvuutta ja 
osallisuutta aiotaan vahvistaa kohdent amalla aktiivisia toimenpiteitä ryhmiin ja alueille, joilla on 
erityisiä vaikeuksia. Iäkkäitten työntekijöitten osal listumista edistäviä toim ia on toki vahvistettu, 
mutta lähestymistapa perustuu olennaises ti vain taloudellisiin kannustimiin. Naisten 
osallistumisen tukemiseksi on parannettava last enhoidon tarjontaa. Alue-erojen vähentämiseksi 
pyritään lisäämään maatieteelli stä liikkuvuutta, jolle asuntomarkkinoitten toiminta on edelleen 
esteenä. Yhä kasvavan maahanmuuttajajoukon inte groiminen työmarkkinoille vaatii lisätoimia. 
Hallinto: Työllisyyspolitiikassa ovat mukana sekä autonomiset alueet että kunnat, minkä vuoksi 
koordinointi on monimutkaista. Siinä on ke skeistä saada tietojä rjestelmä täysin 
toimintavalmiiksi. Kansallista toimintasuunnitelm aa valmisteltaessa on kuultu monia eri tahoja, 
mutta seuranta- ja laadintapros essista olisi tehtävä systemaattisempi. Toimintasuunnitelmassa 
annetaan tarkkoja budjettitietoja kustakin  suuntaviivasta. Kokonaisbudjetti oli vuonna 2003 
vuoteen 2002 verrattuna 9,5 prosenttia suurem pi. Vaikka ESR:n panos tuodaankin esiin, 
resurssien keskittämisestä ja tuloksista ei esitetä analyysiä. 
Vastaus neuvoston suosituksi in ja keskeiset haasteet: Espanja on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan osaan neuvos ton työllisyyssuosituksista. Muutoksia ja sopeutumiskyvyn 
edistämistä  koskevissa toimissa nojataan voimakkaasti  julkishallinnon ja työmarkkinaosapuolten 
sopimuksiin ja pysyviä työsuhtei ta edistäviin kannustim iin. Erilaisten työjär jestelyjen käyttöä 
olisi rohkaistava erityisesti te kemällä osa-aika- tai vuokratyöstä houkuttelevampaa yrityksille ja 
työntekijöille. Sukupuolten tasa-arvoa  on edistetty jatkamalla ede llisvuosien toimenpiteitä ja 
lisäämällä merkittävästi määrärahoja. Alle kolmivuotiaitten lasten hoidon järjestämisen odotetaan paranevan huomattavasti. Kolme vuotta täyttäneitten lasten ja  muiden huollettavien 
hoitoon ei kansallisessa toimintasuunnitelmassa t aas puututa. Työllisyys- ja työttömyysasteiden 
alue-erot  ovat supistuneet hieman vuonna 2002, mutta uusista keinoista puuttua näihin eroihin 
on vain vähän näyttöä. Julkisten työnvälityspalvel ujen nykyaikaistamisessa  on edistytty jonkin 
verran. Tilastollista seurantajärjestelmää ei kuitenkaan ole saatu valmiiksi, vaikka sitä 
kaavailtiinkin vuoden 2001 toimintasuunnitelmassa. Es panjan olisi lisäksi saatettava aktiiviset 
työmarkkinatoimet myös muita heikommass a asemassa olevien (etenkin nuorten ja 
maahanmuuttajien) ulottuville samoin kuin parannettava pääsyä koulutukseen kannustimien 
avulla. 
 
 48    RANSKA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Taloudellinen ja työmarkkinatilanne huonontui 
merkittävästi vuosina 2002–2003. Talouskasvu hidastui 1,2 prosenttiin BKT:stä vuonna 2002, ja sen odotetaan putoavan 0,1 prosenttiin vuo nna 2003. Työmarkkinoitten sopeutuminen 
pitkittyneeseen laskukauteen leikkasi työl lisyyskasvua vuonna 2002 (0,7 %), ja vuonna 2003 
luku on ennusteiden mukaan jo  negatiivinen (-0,2 %). Työ ttömyys lisääntyi vastaavasti 
0,3 prosenttiyksiköllä 8,8 prosenttiin vuonna  2002, ja vuonna 2003 sen odotetaan nousevan 
9,4 prosenttiin. Vaikka työllisyysaste onki n varsin hyvä (63 % vuonna 2002), työllisyys 
keskittyy voimakkaasti 25–54-vuotiaisiin (79,5 %), kun 15–24-vuotiaitten luku jää 
30,1 prosenttiin ja 55–64-vuotiaitten luku 34,8 pros enttiin. Koulutukseen osallistumista kuvaava 
luku on 2,7 prosenttia eli huomattavasti al le EU:n keskiarvon 8,5 prosenttia. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Ranskan toimintasuunnitelmassa esitetään varsin hyvin 
tasapainotettu toimintamalli työllisyysasteen, työn laadun ja tuottavuuden sekä sosiaalisen 
osallisuuden parantamiseksi. Perustana ovat nykyhallituksen jäljellä  olevalle kaudelle 
(2003-2006) asetetut tavoitteet. S uunnitelma sisältää useita linja uksia, jotka parantanevat 
politiikan rakenteellista tasapainoa vaikka ovatk in riippuvaisia talous kasvusta. Keskeistä on 
yritysten sosiaaliturvamaksujen yleisempi keve ntäminen, työmarkkinoille osallistumisen 
tukeminen parantamalla työnteon taloudellis ta houkuttelevuutta sekä työttömiin ja 
työmarkkinoiden ulkopuolella oleviin kohdist etut aktivointitoimet samoin kuin 
muutoksenhallintaan ja henk ilöstöinvestointeihin liittyvien toimien lisääminen. 
Työmarkkinaosapuolten roolia tehostetaan usei den uudistusten toteuttamisessa erityisesti 
elinikäisen oppimisen, tasa-arvon, etuusuudistusten ja työn orga nisoinnin ajanmukaistamisen 
aloilla. Aktiivisena ikääntymisen strategioita o llaan vahvistamassa hiljattaisen eläkeuudistuksen 
jatkoksi. 
Hallinto: Työllisyyspolitiikan hallinnon parantamin en on osa laajempia institutionaalisia 
uudistuksia ja eräiden työmarkkinavälineisiin (ammatillinen koulutus) liittyvien tehtävien 
hajauttaminen aluetasolle. Toiminnalla on  läheiset yhteydet työmarkkinaosapuolten 
vuoropuhelun uudelleenkäynnistämisen ja meneillään olevan uudistamisen kanssa. Uudesta 
työllisyysalan budjetista on tehty avoimempi, ja nyt siitä käy ilm i kaikille keskeisille politiikan 
välineille osoitettu rahoitus. Kansallisessa toimintasuunnitelmassa esitetään yhteys ESR:n 
nykyisen tuen ja työllisyyssuuntavii vojen välillä, ja erityisesti keskitytään ennaltaehkäisyyn ja 
henkilöstöresurssien kehittämiseen. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet: Ranska on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan osaan neuvoston työllisyyssuosituksista. Ennaltaehkäisyyn ja aktivointiin  liittyvä 
poliittinen vastaus näkyy laaj ennetuissa työttömien henkilö kohtaisissa neuvontajärjestelmissä, 
toimeentulotukijärjestelmien aktivoinnissa ja  työttömyysetuuksien uudelleentarkastelussa. 
Elinikäistä oppimista  on käsitelty keskeisten työm arkkinaosapuolten sopimuksessa 
henkilökohtaisesta oikeudesta ammati lliseen koulutukseen, ja  jatkossa on tärkeää varmistaa, että 
vähän koulutetut ja pk-yritysten työntek ijät pääsevät paremmin koulutukseen. Työvoiman 
tarjonnan ja aktiivisena ikääntymisen  odotetaan parantuvan, kun la kisääteistä eläkeikää 
nostetaan, varhaiseläkejärjestelmiä riisutaan ja iäkkäitä työntekijöitä kannustetaan pysymään 
työssä. Työmarkkinayhteistyötä edistetään pyytämällä työmarkkinaosapuolia neuvottelemaan 
sopimuksia talouden rakennemuutosten hallinnast a ja tasa-arvosta työelämässä. Edellisten 
kysymysten lisäksi Ranskan olisi pohdittava, miten se voi torjua työmarkkinoitten 
pirstaloitumista  rohkaisemalla määräaikaisten työsuhteide n vakinaistamista. Lähempää huomiota 
olisi kiinnitettävä nuorten ja maahanmuuttajien  heikkoon asemaan työmarkkinoilla. Ranskan 
olisi pyrittävä vähentämään koulunkäynnin jättämistä pe lkkään oppivelvollisuuskouluun ja 
helpottamaan pääsyä oppisopimuskoulutukseen . 
 
 49    IRLANTI 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Vaikka Irlanti otti vuonna 2002 jälleen kerran 
jäsenvaltioiden ykkössijan kokonaistuotannon kas vulla mitattuna (6,8 %), kasvuvauhti on 
hidastunut merkittävästi maailmantalouden heiken tymisen myötä. BKTL:n kasvu olikin vain 
0,1 prosenttia. Talouden odotet aan pysyvän suhteellisen hei kkona vuonna 2003 ja vahvistuvan 
sitten hiukan vuonna 2004. Työllisyys kasvoi myös vuonna 2002 (1,4 %, kun luku vuonna 2001 oli 2,9 %), pitkälti julkisen sektorin kasvun ansi osta. Kokonaistyöllisyysaste oli 65,3 prosenttia, 
naisten työllisyysaste 55,4 prosenttia (EU: n keskiarvo 55,6 %), miesten 75,2 prosenttia (EU:n 
keskiarvo 72,8 %) ja iäkkäitten työntekijöitten 48,1 prosenttia (EU 40,1 %). Työttömyys nousi 
3,9 prosentista 4,4 prosenttiin ja pitkäaikaisty öttömyys 1,3 prosenttiin. Työvoiman tuottavuuden 
kasvu parani merkittävästi eli 4,6 prosenttiin sekä  henkeä että työtuntia kohti mitattuna. Vuonna 
2001 hieman kasvaneet todelliset yksikkötyökusta nnukset pienenivät 3,6 prosenttia eli eniten 
EU:ssa. 
Työllisyyspolitiikan kehitys:  Irlannilla on edessään kaksitahoinen haaste: sen on lisättävä 
työmarkkinoitten ulkopuolella olevie n ja työttömien osallistumisaste tta ja toisaalta varmistettava, 
etteivät vastikään työttömäksi jääneet aj audu pitkäaikaistyöttömyyteen. Kattavan 
osallistamisprosessin (”full engagement”)  ulottaminen kaikkiin työttömiin kuuden 
työttömyyskuukauden jälkeen on merkittävä toimenpide, joka korostaa aktivointitoimien merkitystä. Käytössä on lisäk si joukko työllisyysohjelmia, jotk a on suunnattu syrjäytyneille, 
erityisille riskiryhmille ja muita heikommassa asem assa oleville alueille. Kansallisia tavoitteita 
on asetettu naisten ja riskiryhmien osallistumisas teen kohottamiseksi. Irla nti pyrkii aktiivisesti 
parantamaan työn laatua ja tuotta vuutta tietyillä aloilla. Työterve yden ja -turvallisuuden alalla on 
onnistuttu vähentämään selvästi sekä vakavia että  kuolemaan johtaneita tapaturmia. Tutkimus- ja 
kehittämistoiminta on nimetty investointiprior iteetiksi. Tulevia taitotarpeita kartoittava 
asiantuntijaryhmä on laatinut raportteja, joissa yksilöidään tulevia taitovajeita ja suositellaan 
strategiaa niitä varten. Tämä on lisännyt investointeja ja myös tietoteknistä koulutusta. 
Tuloksista kansallisessa toimintasuunnitelmassa tosin raportoidaan niukasti. 
Hallinto:  Työmarkkinayhteistyö on Irlannissa edell een vankkaa, mutta talouden hiljattainen 
notkahtaminen asettaa sille paineita. Euroopan t yöllisyysstrategia ei ole kansalaisille tuttu. 
Suuntaviivojen tukemiseen osoitetuista varoista  ei ESR:n varoja lukuun ottamatta juuri kerrota. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet:  Irlanti  on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan useimpiin ne uvoston työllisyyssuosituksista.  Alue-erojen  vähentämisessä on 
edistytty hyvin. Maan kahden alueen työttömyysaste-erot on saatu supistettua hieman yli 
prosenttiyksikköön, ja investointien ja avustu sten kohdentaminen köyhemmälle alueelle on 
saanut aikaan positiivisia vaikut uksia. Tuoreessa valtakunnallisessa aluestrategiassa esitetään 20-
vuotinen strateginen linjaus, jolla pyritään jaka maan kehitys tasaisemmin alueille. Osallistumista 
elinikäiseen oppimiseen  on onnistuttu lisäämään hyvin, ja yritysten sisäiseen koulutukseen 
liittyviä aloitteita on käynnist etty. Alalla toteutettavien aloitt eiden ja toimenpiteiden suuresta 
määrästä huolimatta on vaikea ha hmottaa johdonmukaisia yleisp uitteita. Tavoitteita mainitaan, 
mutta edistymisestä ei juuri anneta tietoja. Tasa-arvonäkökohtiin  liittyviä toimenpiteitä on 
käynnistetty, ja Irlanti on sitout unut kehittämään viisivuotisen valtakunnallisen naisstrategian. 
Ammattialojen eriytyminen on voimakasta ja sukupuolten palkkaerot ovat edelleen suuria (19 % vuonna 2002), eikä alaa koskevia tavo itteita ole asetettu. Jonkin ve rran on edistytty lastenhoidon 
järjestämisessä, mutta tarjonta ja hinta ovat ed elleen ongelma. Matalapalkkaisten poistamisessa 
verotuksen piiristä on edistytty lisää, verotuksen yksilöllistämisessä taas ei. 
 
 50    ITALIA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: BKT kasvoi vuonna 2002 vain 0,4 prosenttia, ja 
vuoden 2003 ennuste lupaa vain 0,3 prosenttia . Työpaikkoja luotiin vuonna 2002 edelleen 
hyvään tahtiin (+1,1 %), mutta vuonna 2003 vauhti hi dastui (ennuste +0,8 %). Vaikka Italian 
työllisyysaste ylittikin vuonna  2002 ensimmäistä kertaa 55 prosen tin merkkipaalun (55,5 %), se 
on edelleen 15 EU-maan alhaisin. Naisten työllis yysaste on nousussa mutta edelleen erittäin 
matala (42,0 %). Myös iäkkäitten työllisyysaste ka svoi hieman, mutta 28,9 prosenttia on vieläkin 
erittäin vähän. Työttömyys väheni edelleen vuo nna 2002, jolloin asteeksi saatiin 9,0 prosenttia; 
vuonna 2003 sen ennustetaan puto avan hieman 8,8 prosenttiin. Nuorisotyöttömyys on yhä 
ongelma (vuonna 2002 työttömien osuus ikäryhmästä oli 9,7 %, kun EU:n keskiarvo oli 7,2 %), ja sama koskee pitkäaikaistyöttömyyttä (5,3 %) ja naisten t yöttömyyttä (12,2 %). 
Maantieteelliset erot ovat edelleen valtavia huo limatta viime aikojen paremmasta kehityksestä. 
Työllisyyspolitiikan kehitys : Vuoden 2003 kansallisessa toimin tasuunnitelmassa vahvistetaan 
seuraavat tavoitteet vuodelle 2005: kokonaistyöllisyy saste 58,5 prosenttia, naisten työllisyysaste 
46 prosenttia ja iäkkäitten työllisyysaste 40 prosenttia. Tavoitteet on tarkoitus saavuttaa 
uudistuksilla, joilla teho stetaan työsuhde- ja työaikajärjest elyjen joustavuutta ja muokataan 
koulutus- ja eläkejärjestelmiä. Kahdella muu lla, tulossa olevalla uudistuksella (aiheina 
työttömyysetuuksien kesto ja taso sekä työtul ojen veroaste) pyritään lisäämään työvoiman 
tarjontaa tekemällä työnteost a houkuttelevampaa. Uudistuksil la on lisätty joustavuutta 
työmarkkinoilla niiden toiminnan tehostamiseksi, mutta käsittelyä kaipaavat vielä työmarkkinoiden jakautuminen työsopimustyypin ja toimialojen mukaan samoin kuin sukupuolittaisen eriytymisen risk i. Toimintasuunnitelmassa vahvi stetaan yhteisön tukikehyksiin 
2000–2006 sisältyvät maan eteläosaa koskevat tavoi tteet: kasvuvauhti ylitt ää EU:n keskiarvon 
vuosikymmenen puoliväliin mennessä ja työllis yysaste nousee noin 60 prosenttiin vuoteen 2010 
mennessä. Tavoitteisiin pyritään li säämällä työmarkkino itten joustavuutta ja avoimuutta, minkä 
pitäisi lisäksi välillisesti edesauttaa nykyisin harmaassa taloudessa työskentelevien siirtymistä 
virallisen talouden piiriin. Täyde nnyskoulutus ja elinikäinen oppi minen ovat saamassa kipeästi 
tarvitsemaansa vauhtia, kun vuonna 2004 käynnist etään erityiset työmarkkinaosapuolten 
hallinnoimat toimialojenväliset rahastot. 
Hallinto : Alueet ovat olleet voimakkaasti mukana toiminnassa: niille on uskottu poliittisia 
tehtäviä ja julkisten työnvälityspalvelujen ja ESR-toimien hallinto omalla alueellaan. 
Työmarkkinaosapuolten vastaavan osallistumisen es teenä oli se, etteivät 37 eri organisaatiota 
päässeet asiasta sopuun. ESR:n ra hoitus on erityisen tärkeää alue ille: se on niiden aktiivisen 
politiikan päärahoitusväline. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet : Italia on hyväksynyt toimenpiteitä, joilla 
vastataan osaan neuvoston työlli syyssuosituksista. Vastauksena sopeutumiskykyä koskevaan 
suositukseen on annettu joustoihin liittyvää lainsäädäntöä. Italian olisi pyrittävä torjumaan työmarkkinoitten jakautuminen pysyvien ja  määräaikaisten työsuhteiden mukaan. Työvoiman 
tarjontaa ja aktiivisena ikääntymistä  koskevaan suositukseen liitt yy hiljattainen eläkeuudistus. 
Olisi tarjottava riittäviä kannustimia, joilla  työntekijät saataisiin pysymään pitempään 
työelämässä (myös osa-aikatyössä).  Lastenhoitopalvelujen tarjoami sessa edistyttiin vain vähän. 
Elinikäiseen oppimiseen  tätä nykyä liittyviä heikkouksia korjannevat suuresti lisävarat, joiden 
järjestämisestä on ilmoitettu. Ko ulutusalan uudistuksilla todennä köisesti torjutaan osaltaan 
koulunkäynnin jättämistä pelkkään oppivelvo llisuuskouluun ja lisätään korkea-asteen 
koulutuksen relevanssia työmarkkinoitten kanna lta. Epätasaista edistystä on tapahtunut myös 
politiikan toteuttamispalvelujen  suhteen: julkisia työnvä lityspalveluja on kyllä  vahvistettu (tosin 
vähemmässä määrin etelässä), mutta valtakunnal lista atk-tietojärjestelm ää ei vielä ole saatu 
 
 51    käyttöön. Työttömyysvakuutuksen ja aktiivisten t yömarkkinatoimien kattavuutta ja tehoa olisi 
parannettava etenkin maan eteläosissa. Työpaikkojen luomista  mittaavat indikaattorit osoittavat, 
että parannuksia on saatu aikaan, mutta maan eteläosiin kohdistettujen kannustimien 
nettovaikutukset eivät ole selv illä; ne ovat ilmeisesti kuitenk in edesauttaneet pimeän työn 
muuttumista viralliseksi. Pimeää työntekoa olis i vähennettävä edelleen poistamalla pidäkkeitä 
verotusjärjestelmästä ja parantam alla lainvalvontakapasiteettia. 
 
 52    LUXEMBURG 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Vuoden 2002 heikot suhdanteet vaikuttivat myös 
työmarkkinoihin: BKTL:n kasvu hidastui huom attavasti (+1,3 % v. 2002, kun luku vuonna 2000 
oli +8,9 %), työttömyysaste nousi ensi mmäistä kertaa vuoden 1998 jälkeen (2,8 % 
aktiiviväestöstä v. 2002, vuoden 2003 ennuste 3,7 %), työllisyysasteen kasvu hidastui (+3,2 % v. 
2002; +5,6 % v. 2001), kokonaistyöllisyysaste parani hieman (63,7 % v. 2002, kasvua 
0,6 prosenttiyksikköä), naisten työllisyysaste  parani sekin hiukan (51,6 % v. 2002; 50,9 % v. 
2001), ja iäkkäitten työntekijöitten työllisyysas te parani mutta on edelleen heikko (28,3 % v. 
2002; 25,6 % v. 2001). 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Kansallisessa toimintasuunn itelmassa esitetään kokoelma 
toteutettuja tai suunniteltuja toim enpiteitä, joille ei juuri ole va hvistettu määrällisiä tavoitteita. 
Toimintasuunnitelmassa keskitytään naisten työllisyysasteen parantamiseen, työmarkkinoillepaluun tehostamiseen sekä koulutus alan uudistuksiin. Iäkkäitten työntekijöitten 
ongelmallisen heikon työllisyysasteen käsitte lyssä pääpaino on tällä hetkellä syiden 
selvittämisessä. Vaikka työttömyys onkin luonteel taan pitkälti tilapäis tä, uusien työpaikkojen 
luomista kannustetaan edelleen edistämällä työllis yysaloitteita ja yrittäjyyttä. Työn laadun ja 
tuottavuuden parantamiseen – johon pyritään parantamalla työ- ja  perhe-elämän sovittamista 
yhteen ja jatkamalla työn organisointiin liitty vien säännösten voimassa oloa – tarvitaan lisää 
toimia erityisesti iäkkäitten työntekijöitten hyväksi.  
Hallinto: Kansallisen toimintasuunnitelman hyväksyi kol mikantakomitea (hallitus, työnantajat ja 
ammattijärjestöt), ja sen täytäntöönpanon seur annasta huolehtii työmarkkinasuhteiden ja 
työllisyysasioiden seurantakeskus. Työmarkkina osapuolilla on myös merki ttävä itsenäinen rooli 
yhteisaloitteitten (osa-aika- ja etätyö) ja järjestö jen omien aloitteitten kautta. Maan yksityiset ja 
julkiset työllisyyden ja koulutuksen  parissa toimivat yksiköt näkyvä t tiivistävän yhteistyötään. 
Vahvimmin toimintasuunnitelmassa mukana olevat  ministeriöt (työ- ja opetusministeriö sekä 
naisten aseman edistämisestä vastaava ministeriö) toimivat myös tavoite 3- ja Equal-ohjelmien 
hallintoelimissä. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet: Luxemburg on hyväksynyt 
toimenpiteitä, joilla vastataan osaan neuvoston työllisyyssuosituksista. Yleissivistävän ja 
ammatillisen koulutuksen laatua pyritään parant amaan etenkin uusilla, ilman ammattipätevyyttä 
jääneisiin nuoriin kohdistetuilla toimilla samoin kuin helpottamalla pääsyä täydennyskoulutukseen. Vuoden 2002 to imintasuunnitelmassa ilmoitett u yleisstrateg ian arviointi 
auttanee parantamaan yleissivistävän ja amma tillisen koulutuksen johdonmukaisuutta. Ainakin 
yksityissektorilta puuttuu vi elä jäsennetty strategia iäkkäitten työntekijöitten heikon 
työllisyysasteen nostamiseksi. Maininnan kuitenkin ansaitsee es itys, jonka mukaan 
eläkkeensaajien ei enää tarvitsisi tehdä hakemusta ansiotyön aloittamista varten. Työelämässä jatkamista ja työkyvyttömyys- ja uudelleentyöllis tämisjärjestelmien uudistamista koskevia, 
vuonna 2002 annettuja lakeja ei vielä ole arvioitu. Naisten työllisyysasteen  parantamista tuetaan 
edelleen toimenpiteillä, joilla parannetaan työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista, helpotetaan 
työhönpaluuta ja parannetaan työnteon houkutte levuutta naisten silmissä. Lisäksi olisi 
kehitettävä työntekomahdollisuuksia työkykyisille vajaakuntoisille . Yritysrakenteen 
monipuolistamista  ja vaihtoehtoisten työpaikanluontikeinojen käyttöä samoin kuin uusien 
yritysten perustamista  olisi tuettava ja liiketaloudellista koulutusta pitäisi edistää. 
 
 53    ALANKOMAAT 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys:  BKT:n kasvun ennustetaan olevan vuonna 2003 
negatiivinen eli -0,9 prosenttia, mikä on heikoi n luku EU:ssa ja kuvastaa  talouden hidastumisen 
jatkumista. Todelliset yksikkötyökustannuks et olivat huippulukemissa vuonna 2003 ja 
heikensivät huomattavasti Alankomaiden kilp ailukykyä, mutta vuodesta 2004 niiden odotetaan 
pienenevän. Työttömyys on kasvanut nopeasti sitten vuoden 2001 lopun. Vaikka naisten ja miesten työllisyysasteet ylittävät selvästi Lissabonin tavoitteet, etnisten vähemmistöjen 
työllisyysaste on paljon tavoitteita jäljessä. Iä kkäitten työllisyys on parantunut melko paljon ja 
ylittää EU:n keskiarvon. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Kansallisessa toimintasuunnitelmassa tarkastellaan keskeisiä 
haasteita kolmen vuoden päähän. Täystyö llisyyteen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden 
vahvistamiseen tähtääviä tavoitte ita ajetaan vahvalla strategise lla mallilla, kun taas työn laadun 
ja tuottavuuden tavoite jää jossain määrin taka-a lalle. Jotta pystyttäisiin toteuttamaan periaate, 
jonka mukaan jokaisen työkykyise n olisi tehtävä työtä, on tärk eää investoida tuntuvammin 
ihmisiin ja vahvasti pääomaan  ja innovaatioihin. Etnisten  vähemmistöjen ja naisten 
työvoimaosuudelle on asetettu kunnianhimoiset valta kunnalliset tavoitteet. Nuorisotyöttömyys ei 
saa kasvaa yli kaksinkertaiseksi yleiseen  tasoon nähden. Verotustoimilla on pystytty 
vähentämään työttömyysloukkuja muttei poi stamaan niitä kokonaan. Sosiaaliturvan 
uudistuksissa keskitytään vähentämään suurta etuusriippuvuutta: noin 8 prosenttia työvoimasta 
saa työttömyys- tai sosiaaliapua ja noin 13 pr osenttia kuuluu työkyvyttömyysjärjestelmän piiriin. 
Varhaiseläkejärjestelmien suotuisaa verotus kohtelua ollaan lopettamassa, kunhan viimeisistä 
yksityiskohdista päästään sopuun työmarkkina osapuolten kanssa. Alankomaat ei halua 
kompensoida väestön ikääntymistä maahanmuuttopolitiikalla, joka onkin rajoittavaa. Huolestuttavaa on, että kattavaa lähestymistap aa sovelletaan edelleen  heikosti aikuisiin 
(saavuttamattomuusaste 78 % ja ajautuminen p itkäaikaistyöttömyyteen 25 %). Työllistymisen 
pysyvyyttä kuvaavat luvut viittaavat  siihen, että aktivointitoimien  laatua olisi parannettava. 
Hallinto: Hiljattain tehty sopimus palkkojen jäädyt tämisestä kertoo työmarkkinayhteistyön 
voimakkaasta asemasta. Työmarkkinaosapuolten harjoittama itsesääntely  on sekin pitkälle 
edistynyttä. Uudelleenintegrointiohjelmat annet aan tulosten perusteella yksityisten yritysten 
tehtäväksi. Yrityksillä on edelleen  hankaluuksia päästä tarvittaviin tuloksiin ja täyttää sellaisten 
ohjelmien vaatimukset, joissa kohderyhmänä ovat  kauas työmarkkinoilta ajautuneet ihmiset. 
Julkisten työnvälityspalvelujen tehtävänä on pelkästään työpa ikkojen välittäminen uusille 
työttömille. Taloudellisen kokonaisvastuun m yötä kunnista on tullut aktivointitoimien 
päätoteuttajia. Rahoitusjärjestelmä on sella inen, että kuntien ka nnattaa yrittää saada 
mahdollisimman monet sosiaaliavun saajat mahdo llisimman pian työhön, mi kä saattaa haitata 
työllistymisen pysyvyyttä. Kansallisessa to imintasuunnitelmassa ei juuri mainita 
toimenpidekohtaisia budjettivaroja. Valtion budjetin pieneneminen voi tehostaa ESR:n myöntämien 1,8 miljardin euron käyttöä.  
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet: Alankomaat on hyväksynyt 
toimenpiteitä, joilla vastataan osaan työllisyyssuosituksista. Vastauksena elinikäistä oppimista 
koskevaan uuteen suositukseen toimintasuunnitelmassa  luetellaan joitakin toimenpiteitä, joilla 
pyritään estämään heikosti koulutetun työvoiman ajautuminen pois työmarkkinoilta; odotetuista 
tuloksista ei kuitenkaan kerrota. Vastaus keho tukseen torjua työttöm yyttä uudelleenkoulutuksen 
ja muun koulutuksen kautta ei ole nykyisellään vielä riittävä. Sukupuolten palkkaerojen  (21 %) 
vähentämistä koskeva uusi  suositus vaatii ammattialojen suk upuolittaista eriytymistä koskevien 
toimien täydentämistä toimilla, jotka rohkaisevat naisia kokopäivätyöhön. Työnteon tekemistä 
kannattavaksi  koskevan suosituksen mukais esti on asetettu kunnille rajoituksia (vuodesta 2004) 
 
 54    ylimääräisen toimeentulotuen antamiselle, mikä saattaa auttaa vähentämään työttömyysloukkuja. 
Työkyvyttömyysetuuksien saajamäärää saattaa vähentää kaavailtu työkyvyttömyysjärjestelmän 
uudistus ja siihen liittyvä ”kepin ja porkkanan”  järjestelmä, jonka mukaan pikainen työhönpaluu 
(mikäli mahdollista) on sekä työnant ajan että sairastuneen työntek ijän etujen mukaista. Vaikka 
työkyvyttömyysetuuksien saajien aktivointiin ja et nisten vähemmistöjen ja (nuorten) naisten 
suhteettoman suureen osuuteen kiin nitetäänkin enemmän huomiota, kaavaillut tulokset etuuksien 
piiristä poistuvien määrinä eivät ole selviä. Lisä ksi olisi kehitettävä kattava järjestelmä, jolla 
rohkaistaan aktiivisena ikääntymistä ja vähennetään varhaista eläkke elle jäämistä. Alankomaiden 
olisi niin ikään pohdittava, miten aikuisille suunnattuja ennaltaehkä iseviä ja aktiivisia toimia 
voitaisiin vahvistaa  ja miten vähemmistöjen ja muiden maiden  kansalaisten integroitumista 
koulutusjärjestelmiin ja työmarkkinoille voitaisiin helpottaa. 
 
 55    ITÄVALTA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: BKT kasvoi 1,4 prosent tia vuonna 2002, ja kasvun 
odotetaan hidastuvan 0,9 pr osenttiin vuonna 2003. Työttöm yysaste nousi vuonna 2002 
4,3 prosenttiin, ja vuonna 2003 sen odotet aan saavuttavan ar von 4,5 prosenttia. 
Pitkäaikaistyöttömyysaste sen sijaan puto si 0,8 prosenttiin. Nuorisotyöttömyys nousi 
3,7 prosenttiin vuonna 2002, ja kasvun odotetaan ja tkuvan; siitä huolima tta luku on EU:n 
pienimpiä. Kokonaistyöllisyyskasvu oli vuonna 2002 negatiivinen eli -0,4 prosenttia, mutta työllisyysaste nousi 69,3 prosenttiin. Miesten t yöllisyysaste putosi jälleen (75,7 %), mutta 
naisten luku parani voimakkaasti (63,1 %) pääo sin osa-aikatyön ansi osta. Iäkkäitten (55–64-
vuotiaitten) työllisyysaste kasvoi  vuonna 2002 ja oli 30,0 prosenttia. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Itävallan valtakunnallisena tavoitteena on nostaa naisten 
työllisyysaste 65 prosenttiin vuonna 2005. Ke skeisenä haasteena on nostaa iäkkäitten 
työntekijöitten työvoimaosuutta, ja sitä varten parl amentti on hyväksynyt el äkepaketin ja eräitä 
toimenpiteitä, joilla mm. vähennetään so siaaliturvamaksuja ja tasapainotetaan 
varhaiseläkejärjestelmiä. Oikeut ta osa-aikatyöhön ollaan vahvist amassa, ja toimiin on ryhdytty 
yritysten perustamisen lisäämiseksi ja aktiiv isen työvoimapolitiikan kehittämiseksi. Hallitus 
haluaa vahvistaa talouspohjaa ja hyödyntää työvoima potentiaalia parhaalla mahdollisella tavalla, 
ja siksi se pitää erittäin tärk eänä, että t&k-menojen osuutta BK T:stä lisätään vuoden 2002 tasosta 
eli 1,95 prosentista asteittain 3 prosenttiin vuonna 2010. Työn laa dun ja tuotta vuuden osalta 
Itävalta keskittää toimenpiteitä elinikäiseen oppimiseen, työn j oustavuuteen ja turvallisuuteen, 
parempaan työterveyteen ja -turva llisuuteen, syrjinnän torjuntaan se kä työn organisoinnin ja työ- 
ja perhe-elämän tasapainon parantamiseen. Tavoitt een toteuttamisen poliittiset keinot jäävät 
toimintasuunnitelmassa kuite nkin hyvin yleiselle tasolle. Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja 
osallisuuden osalta työllisyyden toimintasuu nnitelmassa pääasiassa viitataan sosiaalisen 
osallisuuden edistämisen toimintasuunnitelm aan. Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta 
toiminnan keskipitkän aikavälin linjaus ta ei ole selostettu riittävästi. 
Hallinto: Kaikki keskeiset toimijat (eri ministeriöt, työmarkkinaosapuolet, os avaltiot, alueet ja 
tietyt kansalaisjärjestöt) ovat olleet mukana kansallisen toimintasuunnitelman laatimisessa. Työmarkkinaosapuolilla on perinteisesti ollut merk ittävä rooli Itävallan t yöllisyyspoliittisissa 
toimissa, jotka ulottuvat kans allisen toimintasuunnitelman ai heita laajemmalle. ESR-varoja 
käytetään Itävallassa erityisesti muita heikomma ssa asemassa olevien uudelleenintegroimiseen 
työmarkkinoille, ja ESR:n osuus vuotuisesta aktiivisen työvoimapolitiikan budjetista oli vuonna 
2002 noin kuudennes. 
Vastaus neuvoston suosituksi in ja keskeiset haasteet: Itävalta on hyväks ynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan osaan neuvoston työllisyyssuosituksista. Elinikäistä oppimista tuetaan eräillä 
hallituksen ja työmarkkinaosapuolten vuonna 2002 s opimilla toimenpiteillä, kuten nuorisoalan ja 
yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen pake tilla. Hallituksen nykyisen ohjelman sisältämän 
kattavan strategian toteuttaminen on käynnissä.  Merkittäviä eläkeuudi stuksia on vireillä, 
aktiivista työvoimapolitiikkaa toteutetaan ja  työvoimakustannuksia tuetaan. Iäkkäitten 
työntekijöitten  työvoimaosuuden nostaminen on pitkän ai kavälin tavoite, ja 55–64-vuotiaitten 
työllisyysasteen parantuminen 1,4 prosen ttiyksiköllä vuodesta 2001 vuoteen 2002 on lupaava 
merkki. Maassa toteutetaan kiintoisia yhtäläisiin mahdollisuuksiin liittyviä hankkeita, mutta 
ainoa vahvistettu tavoite on naisten työllisyy sasteen kohottaminen. Sukupuolten palkkaerot ovat 
kasvamassa, eikä lastenhoidon tarjonta vi elä tyydytä kysyntää. Ensimmäiset arviot 
lastenhoitotuen vaikutuksista na isten työllisyyden laatuun ja määrään ovat kirjavia. Lisäksi
 olisi 
seurattava ja täydennettävä ammatillisen l iikkuvuuden helpottamiseen tähtääviä tuoreita 
uudistuksia ja vähennettävä matala palkkaisten palkan sivukuluja. 
 
 56    PORTUGALI 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: BKT:n kasvu on hidastun ut vuodesta 1998 lähtien 
(4,6 %). Vuonna 2002 kasvu oli vain 0,4 prosenttia,  ja vuodelle 2003 ennus tetaan negatiivista 
lukua. Tuottavuus on edelleen heikointa EU:ssa (62,6 % EU:n  keskiarvosta). Lissabonin 
työllisyystavoitteissa on edis tytty erittäin rohk aisevasti vuodesta 1998 lähtien, mutta vuonna 
2002 kehitys kääntyi vastakkaiseen s uuntaan. Silti ainoastaan vuoden 2010 
kokonaistyöllisyystavoite on vielä saavuttamatta (68,2 % v. 2002), mutta vuoden 2005 tavoite on 
jo ylitetty. Työttömyysaste on noussut merk ittävästi: kun se vuonna 2001 oli 4,1 prosenttia, 
vuoden 2003 kolmannella neljänneksel lä luku oli jo 6,3 prosent tia. Naisten työttömyys on 
yleisempää kuin miesten. Pitkäaikaistyöttömien  määrä kasvoi vuonna 2002 ensimmäistä kertaa 
sitten vuoden 1997. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Kolmea strategista tavoitetta toteutetaan sangen tasapainoisella 
mallilla, jossa paneudutaan sekä kysyntään että  tarjontaan. Viranomaiset ovat sitoutuneet 
uudistuksiin, joilla pyritään kehittämään yritysrakennetta. Tyypillisiä ovat edelleen 
työvoimavaltaiset mikroyritykset, joilla on va ikeuksia rakenteidensa uudistamisessa ja 
innovaatioiden käyttöönotossa. Hallitus on vastannut näihin haasteisiin pääasiassa ohjelmilla, joissa paino on taloudellisissa toimenpiteissä mutta jotka ovat keskeisessä asemassa talouden 
rakenteen uudistamisen kannalta ja suotuisten edellytysten luomisessa ammattitaitoa vaativien 
työpaikkojen perustamiselle. Palvelualan työlli syystilanne on parantunu t vuodesta 1997 lähtien, 
mutta kehittämiseen on edelleen runsaasti va raa. Portugalissa painotetaan voimakkaasti 
elinikäisen oppimisen strategiaa,  joka on ratkaisevassa asemassa ratkaistaessa koulutus- ja 
ammattitaitotasojen vakavia puutteita, joihin  kuuluu mm. pelkän oppivelvollisuuskoulun 
suorittaneiden suuri määrä. Strate gia ei kuitenkaan ole vielä täyde ssä toteuttamisvaiheessa, ja sen 
seurantaan tarvitaan parempia mekanismeja. Sosi aalisen osallisuuden stra tegian ja yhtäläisten 
mahdollisuuksien kansallisen toimintasuunnitelman koordinointi on parantunut. Nyt olisi 
painotettava voimakkaammin hallinto-, valvonta- ja arviointijärjestelmiä, jotta tavoitteitten 
toteutuminen ja työllisyyspolitiikan asia nmukainen arviointi voidaan varmistaa. 
Hallinto:  Työllisyys- ja talouspolitiikkaa on koordi noitava tiiviimmin. Paikallis- ja aluetasolle 
tarvitaan tehokkaita toteutus järjestelmiä ja -rakente ita sekä riittävä rahoitus. Painotusta olisi 
laajennettava myös hallituksen  toimien ulkopuolelle ja otettava työmarkkinaosapuolet ja 
kansalaisyhteiskunta mukaan kansallise n toimintasuunnitelman toteuttamiseen. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet: Portugali on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan osaan neuvoston työllis yyssuosituksista. Maa omaksui kattavan elinikäisen 
oppimisen  strategian vuonna 2001. Sitä tukevaa oikeudellista kehys tä on vahvistettu hiljattain 
annetulla yleissivistävää ja ammatillista koulut usta koskevalla uudella peruslainsäädännöllä. 
Indikaattorien itsepintaisesti ne gatiivisina pysyttelevä t arvot merkitsevät kuitenkin sitä, että 
strategian toteuttamista on parannettava. Nyt on kiiree sti vähennettävä pelkän 
oppivelvollisuuskoulun suorittavien  määrää ja varmistettava, että koulutusjärjestelmän laatu 
paranee ja että se vastaa paremm in työmarkkinoitten tarpeisiin. Sukupuolten tasa-arvon  alalla on 
edelleen parannettu tukipalvelujen tarjoamist a perheille, ja edistystä on saavutettu myös 
erityisesti lastenhoitopalvelujen järjestämisessä , jossa kysyntää ei kuitenkaan vielä ole täysin 
tyydytetty. Sukupuolten palkkaerot  yksityisellä sektorilla sa moin kuin työmarkkinoitten 
voimakas sukupuolittainen eriytyminen vaa tivat konkreettisia toimia. Yhtäläisten 
mahdollisuuksien (tasa-arvonäkökulmasta) valtavirta istamista olisi kehitettävä kautta koko 
toimintasuunnitelman. Työmarkkinayhteistyöstä  todettakoon, että vu onna 2003 tulee voimaan 
uusi työlainsäädäntö, jonka valmisteluvaihee ssa kuultiin laajasti työmarkkinaosapuolia. 
Lainsäädännön keskeisiin piirte isiin kuuluvat hal linto- ja sääntelypuittei den yksinkertaistaminen 
 
 57    samoin kuin ei-vakituisten työsopimusten käytön rajoittaminen. Vuonna 2003 hallitus teki 
esityksen kilpailukykyä ja työllisyyttä koskev aksi yhteiskuntasopimuks eksi, joka perustuu 
vuonna 2001 allekirjoitettuihin sopimuksiin. Jo tta odotukset voidaan täyttää, tarvitaan 
sopimuksen täytäntöönpanoon voimakkaita meka nismeja jatkoksi neuvotteluvaiheen vahvalle 
panostukselle. 
 
 58    SUOMI 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Vuonna 2002 BKT:n kasvuprose ntti oli 2,2, ja vuonna 
2003 sen odotetaan jäävän 1,5 prosenttiin. Ta keltelevasta talouskasvusta huolimatta 
työllisyystilanne pysyi odottamattoman hyvänä. Kokonaistyöllisyysaste 68,1 prosenttia ylitti 
vuodelle 2005 asetetun EU:n ta voitteen. Naisten työllisyysast e oli 66,2 prosenttia eli yli 
Lissabonissa vuodelle 2010 asetetun tavoitteen. 55–64-vuotiaitten työllisyysaste kasvoi 
47,8 prosenttiin eli yli EU:n keskia rvon mutta alittaa vielä EU:n tavoitteena olevan 50 prosenttia. 
Työttömyysaste pysyi korkeana: se oli vuonna 2002 sekä miehillä että naisilla 9,1 prosenttia, ja tänä vuonna sen odotetaan ka svavan 9,3 prosenttiin. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Suomen työllisyysstrategiassa painotetaan työl lisyysasteen 
kohottamista ja rakenteellisen työttömyyden vä hentämistä. Näin pyritään vastaamaan työvoiman 
vähentymisen asettamaan keskipitkän aikavälin haasteeseen. Politiikkaa tuetaan toimenpiteillä, 
joilla parannetaan työn laatua ja  tuottavuutta ja vahvistetaan sosi aalista osallisuut ta. Hallituksen 
tavoitteena on lisätä työllisyyttä vähintään 100 000 hengellä vuonna 2007 päättyvän vaalikauden 
kuluessa. Pitkän aikavälin tavoitteena on 75 prosentin työllisyysaste seuraavan vaalikauden loppuun eli vuoteen 2011 mennessä. Pyrkimyksenä on lisätä työvoiman osallistumisastetta 
kaikilla alueilla ja kaikissa ikäryhmissä  – etenkin iäkkäitten keskuudessa –, joihin 
työllistämispotentiaali keskittyy. Työttömyys on pa inettava 5 prosenttiin. Hallitus valmistautuu 
lisäämään maahanmuuttoa työvoimatilanteen para ntamiseksi. Jos talouskasvu kuitenkin pysyy 
vaatimattomana, kokonaistyöllisyysasteen nosta minen 70 prosenttiin ta voitellusti vuoteen 2010 
mennessä on väestörakenne huomioon ottaen varsin haastava tehtävä. 
Hallinto:  Kansallinen toimintasuunnitelma laadittiin kolmikantayhteistyönä, ja mukana oli myös 
alueellisia elimiä. Toimintasuunnitelman ke skeisistä kohdista keskusteltiin eduskunnan 
työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa.  Parantamisen varaa on kuitenkin vielä siinä, miten kaikki 
merkitykselliset toimijat saadaan mukaan s uunnitelman laadintaan ja toteuttamiseen. 
Suunnitelmassa annetaan joitakin tietoja raho ituksesta. Vuoden 2004 talousarvioesityksessä 
lisättäisiin aktiivisen työvoimapolitiikan toteutta misen määrärahoja 8 prosentilla. ESR-toimien 
tuki toimintasuunnitelmalle on kuvattu suuntaviivakohtaisesti. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet:  Suomi on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan useimpiin neuvoston työllisyyssuosituksista. Yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa on  käynnistetty työllis yyspoliittinen ohje lma, jolla pyritään 
tehostamaan työmarkkin aohjelmia ja työvoim an riittävää tarjontaa . Suomessa on hyvin tiedossa, 
että rakenteellisen työttömyyden vähentämisek si on nostettava aktivointiastetta. Vuosina 2003–
2007 sen on määrä nousta 30 prosenttiin. Aktiivisena ikääntymistä koskevan strategiansa 
mukaisesti Suomi aikoo varmistaa, että vuonna 2010 ihmiset pysyvät työelämässä 2–3 vuotta 
nykyistä pitempään. Hallituksen ver opolitiikan tavoitteena on, että työpaikan ottaminen vastaan 
ja ihmisten työllistäminen tulee kannattavaksi , ja toisaalta halutaan ed istää työpaikkojen luomista 
pienipalkkaisille. Tarkoituksena on keventää verotusta vähintään 1,120 miljardilla eurolla vaalikauden aikana. Vuonna 2003 veroja leikataan kaikkiaan 792 miljoonalla eurolla. Vuonna 2002 pienipalkkaisten veroaste oli 40,4 prosenttia eli 0,6 pros enttiyksikköä vähemmän kuin 
edellisvuonna mutta yli EU:n keskiarvon 37,8 prosenttia. Pyrkimyksistä huolimatta 
työmarkkinoitten sukupuolittainen eriytyminen tai palkkaerot  eivät näytä selke itä vähentymisen 
merkkejä. Tarvitaan strategisempaa pitkän aikavälin toimintamallia. Lisäksi
 Suomen on 
jatkettava toimiaan heikosti koulutetun väes tön kouluttautumismahdollisuuksien parantamiseksi 
ja pohdittava, miten työttömyysloukkuja ja pien ipalkkaisten työvoima kustannuksia voitaisiin 
vähentää. 
 
 59    RUOTSI 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Talous jatkoi hidastumistaan vuonna 2002 (kasvu 
0,9 % ja 1,9 %), ja työllisyyskasvu oli negatiiv ista ensi kertaa viiteen vuoteen. Työllisyysaste 
putosi 74,1 prosentista 73,6 prosenttiin. Pääsyynä oli miesten työllisyyden heikkeneminen 0,8 prosenttiyksiköllä; naisten työllisyysaste sen sijaan pysyi vakaana 72,2 prosentissa. 
Positiivisesti kehittyi puolest aan iäkkäitten työllis yysaste, joka kasvoi 66,8 prosentista 
68 prosenttiin. Vaikka työllisyys hieman heikkeni kin, Lissabonin tavoitteet on saavutettu reilusti 
ja työttömyys on pysynyt vakaana 4,9 prosenti ssa, joskin nuorisot yöttömyys koko ikäluokasta 
laskettuna on kasvanut hieman eli 5,9 prosenti sta 6,4 prosenttiin. Pitkäaikaistyöttömyysaste on 
edelleen EU:n pienimpiä eli 1 prosentti. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Ruotsin ykkösprioriteetti on täysty öllisyys eli 80 prosenttia 20–
64-vuotiaista. Se saavutetaan kuitenkin vasta tavoitevuoden 2004 jälkeen. Tavoitteen 
saavuttamiseksi pyritään nostamaan todellis ta eläkkeellesiirtymisikää, parantamaan 
maahanmuuttajien työvoimaosuutta ja (suu rin haaste työmarkkinoilla) vähentämään 
pitkäaikaisella sairauslomalla olevien määrää – heis tä 65 prosenttia on naisia – etenkin julkisella 
sektorilla. Sairastuvuuden yleisy ys on ristiriidassa muiden, hyv ään työilmapiiriin viittaavien 
seikkojen kanssa; tällaisia ovat mm. kehitty neet täydennyskoulutusjärjestelyt, tasa-
arvonäkökohtien tehokas valtavirtaistaminen ja isyysloma. Tuntikohtainen tuottavuus kasvoi 
vuonna 2002 yli 3 prosenttia, joskin lähtötaso oli varsin matala. Naisten osuus yrittäjistä ja 
itsenäisistä ammatinharjoittajista on pieni, mutta kaksi kolmasosaa yrityksen perustamista edistävän uuden järjestelmän varoista on mennyt naisille . Tärkeimpänä sosiaalista 
yhteenkuuluvuutta lisäävänä välineenä on edell een muita heikommassa asemassa olevien 
työnsaannin avustaminen. 
Hallinto: Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on Ruotsissa vahvaa ja osapuolet ovat aktiivisia 
paitsi osallistuessaan kansallisen toimintas uunnitelman laatimiseen myös neuvotellessaan 
työehtosopimuksia työn uudenlaise sta organisoinnista, työympäris töstä, elinikäisestä oppimisesta 
jne. Sopimukset ovat muuttumassa luontee ltaan vähemmän keskitetyiksi: keskitetysti 
vahvistetaan vähimmäisvaatimukset, joiden puitteis sa sitten laaditaan paikallisia sopimuksia. 
Vuodesta 2001 lähtien hallitus on an tanut valtiopäiville selonteon Euroopan työllisyysstrategian 
toteuttamisesta, mutta strategian  ja kansallisten poliittisten päät östen yhteys jää valjuksi. Vuonna 
2003 ESR:n eri ohjelmat (n. 148 miljoonaa euroa) vastasivat noin 3 prosentista Ruotsin 
työmarkkinatoimia. Toimintasuunnitelmassa mainitaan ESR:n tukemat suuntaviivat. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet: Ruotsi on hyväksynyt toimenpiteitä, 
joilla vastataan useimpiin neuvoston työl lisyyssuosituksista. Ruotsalaisten ja maahanmuuttajien 
työttömyysaste-ero jatkoi kasvuaan ja saa vutti 11 prosentin tason vuonna 2002. Työllisyyttä 
pyritään parantamaan lisätoimilla, kuten paremmalla  kielikoulutuksella, työpaikalla annettavalla 
koulutuksella sekä aiemmin hankittujen pätevyyks ien tunnustamisella. Pitkäaikaissairaiden 
määrä halutaan puolittaa vuoteen 2008 mennessä , ja siihen pyritä än väliaikaisilla 
työllistämistuilla, kuntoutuksen parantamiseen tähtäävillä vakuutuslaitos ten ja viranomaisten 
keskinäisillä sopimuksilla samoin kuin pohtim alla työnantajien kanssa sairastumisien 
ehkäisemistä ennalta. Vielä on liian aikaista ar vioida, onko toimista luvassa positiivisia tuloksia. 
Työnteon kannustimien parantamiseen  tähtäävä vero- ja etuusjärjestelmien uudistaminen 
aloitettiin vuonna 1999 ja jatkuu edelleen. Marginaaliv eroaste on laskenut 46 prosenttiin vuoden 
2000 tasolta 47,8 prosentista. Ruotsi n olisi kiinnitettävä huomiota muihinkin asioihin, kuten pk-
yritysten kehittämisen helpottamiseen, sen varmistamiseen, että koulujärjestelmä ryhtyy 
tehokkaisiin toimiin pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittavien määrän vähentämiseksi, samoin kuin koulutusmahdollisuuksien lisäämiseen vähän koul utetuille ja erityisesti työmarkkinoitten 
ulkopuolella oleville nuorille. 
 
 60    YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA 
Talouden ja työmarkkinoiden kehitys: Yhdistyneen kuningaskunn an makrotaloudellinen 
tilanne kehittyy vakaasti, ja kasvuvauhti yli ttää EU:n keskiarvon. Vuonna 2002 kokonaistuotanto 
kasvoi 1,7 prosenttia, ja sen odotetaan ka svavan edelleen 2,0 prosenttia vuonna 2003, 
2,8 prosenttia vuonna 2004 ja 2,9 prosenttia vuonna 2005. Työvoiman tuottavuus kasvoi vuonna 
2002 hieman eli 1,6 prosenttia, mutta tuottav uudessa Yhdistynyt kuningaskunta on edelleen 
selvästi tärkeimpiä kilpakumppaneitaan jälj essä. Kokonaistyöllisyysaste pysyi vuonna 2002 
vakaana 71,7 prosentissa, ja naisten (65,3 %) ja iäkkäitten (53,5 %) kohdalla nousu jatkui. 
Työllisyyden odotetaan kasvavan jonkin verran vuosina 2003–2005. Työttömyys lisääntyi 
vuonna 2002 aavistuksen ja nousi 5,1 prosenttiin, mi kä on kuitenkin edelleen  selvästi alle EU:n 
keskiarvon. Pitkäaikaistyöttömyys jatkoi vähenemistään, kun taas nuorisotyöttömyys nousi 
9,2 prosenttiin. Työttömyys ja työmarkkinoide n ulkopuolella olevien määrä keskittyvät 
itsepintaisesti tiettyihin kuntiin ja ryhm iin. Kokonaistyöttömyyden odotetaan laskevan 
4,9 prosenttiin vuonna 2003 ja pysyvän suunnilleen  sillä tasolla koko ennakoidun jakson. 
Sairaus- ja työkyvyttömyysetuuksia saavien työi käisten määrä on yhä suuri eli 2,7 miljoonaa. 
Työllisyyspolitiikan kehitys: Yhdistynyt kuningaskunta on ylittänyt kaikki Lissabonin 
määrälliset työllisyystavoitteet. Keskeisenä haasteena on varmistaa, että vahvan työllisyystilanteen lisäksi pystytään lisäämään tuottavuutta ja parantamaan työmarkkinoitten 
osallistavaa luonnetta. Kansallisessa toimintas uunnitelmassa ei esitetä yksiselitteistä arviota 
tilanteesta kolmen yleistavoitteen suhteen, mutta yleiset poliittiset toimet täystyöllisyyden ja 
sosiaalisen osallisuuden hyväksi vaikuttavat vahvo ilta. Lisäpainoa on annettu toimille, joilla 
pyritään vaikuttamaan työmarkkinoitten ulkopuolella olevien suureen määrään ja eriarvoisuuteen 
työllisyyden jakautumisessa. Toimia maan ammattitaidoilla mitattuna suhteellisen heikon tilanteen parantamiseksi jatketaan, ja lisä toimenpiteitä toteutetaan niin kysynnän kuin 
tarjonnankin puolella. Työn laatuun ja  tuottavuuteen liittyvissä toim issa keskitytään joustavien 
työjärjestelyjen edistämiseen siten, että minimitason turvallisuus taataan. Sääntelyjärjestelmän 
uudistaminen ja työterveyden ja -turvallisu uden parantaminen ovat nekin prioriteetteja. 
Vähemmälle huomiolle ovat jääneet työajan kaltai set laajemmat työn laat uun liittyvät seikat, 
eivätkä sukupuoliin liittyvät eriarvoisuudet ota hävitäkseen. 
Hallinto: Työmarkkinaosapuolet ja paikalliset  tahot ovat yhä tiiviimmin mukana 
työllisyystoimien toteuttamisessa, ja alueellisia suunnittelujärjestelmiä ollaan vahvistamassa. Tämänvuotisen toimintasuunnitelman valmiste luun on saatu aluehallintoelinten ja 
työmarkkinaosapuolten lisäksi mukaan laajemmi nkin sidosryhmiä. ESR nimetään keskeiseksi 
Yhdistyneen kuningaskunnan toimintasuunnitelmaa ed istäväksi välineeksi ja  ESR-tukea saaneita 
toimenpiteitä esitellään. Tietoja ei kuitenkaan anneta suuntaviivojen tukemiseen osoitettujen 
varojen kokonaismääristä. 
Vastaus neuvoston suosituksiin ja keskeiset haasteet: Yhdistynyt kuningaskunta on 
hyväksynyt toimenpiteitä, joilla vastataan osaan neuvoston työllisyyssuosituksista. Kansallisessa 
toimintasuunnitelmassa ei anneta arvioint iin perustuvia tietoja toimien tehokkuudesta. 
Painopistettä ollaan yhä enemmän siirtämässä työmarkkinoitten ulkopuolella oleviin , erityisesti 
sairaus- tai työkyvyttöm yysetuuksia saaviin. Toimiin kuuluvat etuus- ja verojärjestelmien 
uudistaminen, työnvälityspalvelujen nykyaikaist aminen sekä joukko uusia kokeiluhankkeita. 
Aktivointitoimissa keskitytään lisäämään yleist en ohjelmien joustavuutta, mutta aikuisten New 
Deal -ohjelmaa sovelletaan edelleen vasta 18 kuukauden työttömyyden jälkeen, eikä tilanne ole täysin selvä sen suhteen, riittääkö aktiivisen työnhaun malli ratkaisemaan työttömien heikkoon 
ammattitaitoon liittyvät ongelmat ja ed istämään pysyvää työllistymistä. Sukupuolten tasa-arvoon  
liittyvissä toimissa paino on työ- ja perhe- elämän yhteensovittamisessa ja lastenhoidon 
 
 61    parantamisessa. Yleisesti ottaen tasa-arvonäkökohtia ei ole rii ttävällä tavalla otettu huomioon 
koko suunnitelmassa, eikä palkkaerojen vähe ntämiseen tähtäävien toimien tehokkuudesta ole 
täyttä selkeyttä. Vaikka Y hdistynyt kuningaskunta ei suunn ittele laativansa selkeitä 
toimintapuitteita työmarkkinaosapuolten  osallistumiselle, ne näyttävät olevan entistä 
voimakkaammin mukana käsiteltäessä erityisi ä poliittisia kysymyksiä, kuten ammattitaitoja 
koskevaa suunnitelmaa. Kun otetaan huomioon työvoiman heikko tuottavuus Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, maan olisi kii nnitettävä erityistä huomiota kansallisten 
ammattitaitostrategioiden  tehokkaaseen toteuttamiseen.  
 
 62    6. PÄÄTELMÄT: EUROOPAN TYÖLLISYYSSTRATEGIAA 
VAHVISTETTAVA EN TISESTÄÄN – WIM KOKIN JOHTAMAN 
TYÖLLISYYSTYÖRYHMÄN RAP ORTTI OTETTAVA TÄYSIN 
HUOMIOON 
Tässä raportissa osoitetaan, että käynnissä on  moniin työllisyyden s uuntaviivojen kattamiin 
eri näkökohtiin liittyviä uudistuksia. Tällaise t uudistukset ovat jo osaltaan parantaneet 
työmarkkinoiden toimintaa viime vuosikymmene n kuluessa, mistä on osoituksena se, että 
työllisyystasot ovat kestänee t talouden viimeaikaisen las kusuhdanteen. Uudistuksia on 
jatkettava ja laajennettava. 
Euroopan kasvupotentiaalin tukemiseks i ja vuoden 2010 työllisyystavoitteitten 
saavuttamismahdollisuuksien parantamiseksi on kiihdytettävä sekä työllisyyden että 
tuottavuuden kasvua. Tätä korostetaan  voimakkaasti Wim Kokin johtaman 
työllisyystyöryhmän raportissa. Pyrkimysten tueksi on parannettava muitakin työn laatuun 
liittyviä näkökohtia ja edistettä vä osallisuutta lisäävien t yömarkkinoitten kehittymistä. 
Kapea-alainen lähestymistapa työmarkkinauudist uksiin ei riitä. Luottamuksen ja vakauden 
aikaansaamiseksi tarvitaan järkevää makrotalous politiikkaa. On ensiarvo isen tärkeää parantaa 
yrittäjien yleistä toimintaympäri stöä ja erityisesti tutkimus- ja innovaatioede llytyksiä, jotta 
saadaan aikaan lisää työpaikkoja. Tavara-, pa lvelu- ja pääomamarkkinoilla on toteutettava 
rakenneuudistuksia, joilla tuetaan  kilpailukykyä ja työpaikkojen luomista. Samanaikaisesti on 
edistyttävä kaikilla Lissaboni n suunnitelman osa-alueilla ja etenkin tutkimuksen ja 
innovaatiotoiminnan sekä yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen aloilla samoin kuin 
sosiaalisen suojelun järjestelmien uudist amisessa eläkejärjestelmiä unohtamatta. 
Näillä aloilla ajettavalla politiikalla olisi pysty ttävä lisäämään yritysten niin fyysiseen kuin 
henkiseenkin pääomaan tekemiä investointej a Euroopassa sekä tarjoamaan paremmat 
edellytykset työpaikkojen luomis elle ja tuotta vuuden kasvulle. 
Painopiste toteutukseen 
Merkittävänä tuloksena Euroopan työllisyysstrategian tarkistamisesta vuonna 2003 ja talous- 
ja työllisyyspolitiikan koordinoi nnin rationalisoinnista on ryhdy tty painottamaan keskipitkän 
aikavälin linjauksia ja tunnustettu, että nyt on kiinnitettävä aikaisem paa enemmän huomiota 
toteutukseen. Työllisyystyöryhmä on korostanut johdonmukaisuutta, jonk a on vallittava sen 
raportissaan ehdottamien uudistus ten ja toisaalta uudistettuje n talouspolitiikan laajojen 
suuntaviivojen ja työllisyyden suuntaviivojen  muodostaman poliittis en toimintakehyksen 
välillä. Työryhmä on vahvistanut tarpeen tehostaa jäsenvaltioiden toteuttamien uudistusten seurantaa mm. voimistamalla yhteisön maill e antamia suosituksia ja vahvistamalla 
vertaisarvioinnin käyttöä sen sijaan, että s uuntaviivoja ryhdyttäisi in muuttamaan lisää. 
Jäsenvaltioiden olisi siis tartuttava kaikkiin  työllisyyssuuntaviivoissa suositeltuihin toimiin. 
Niillä vahvistetaan työnantajien ja työnt ekijöiden mukautumiskykyä, lisätään työvoiman 
tarjontaa ja parannetaan henkil öpääomaa. Yhdessä hallinnon parant amisen kanssa nämä seikat 
muodostavat työllisyystyöryhmän raportissa to iminnalle esitetyn temaattisen painotuksen. 
Komissio ja neuvosto ovat täysin samoilla linjoi lla työllisyystyöryhmän raportissa esitettyjen 
arvioiden ja toiminnan linjaamiseen liittyvien viestien kanssa, jotka vastaavat täysin Euroopan 
työllisyystrategian linjauksia. Työllisyystyöryhmän raportin pe rusteella jäsenvaltioiden olisi 
asetettava ensisijaisiksi seuraavat toimet: 
 
 63    – Parannetaan työntekijöiden ja yritysten mukautumiskykyä  etenkin 
kehittämällä sekä tyypillisten e ttä epätyypillisten työsopimusten 
houkuttelevuutta ja välttämällä työmarkkinoiden jakautuminen kahtia sekä poistamalla yrityksen perustamisen esteitä. 
– Houkutellaan lisää ihmisiä työmarkkinoille  laatimalla kattavia 
ikääntymiseen liittyviä stra tegioita, takaamalla aktiivisten työvoimapoliittisten 
toimien ja räätälöityjen palvelujen ta rjoaminen kaikille työnhakijoille sekä 
kehittämällä työnteon tekemiseen kanna ttavaksi tähtäävää toimintaa, jossa 
keskitytään erityisesti pienipalkkaisiin. 
– Lisätään ja tehostetaan investointeja henkilöpääomaan  kunnianhimoisella 
politiikalla henkilöpääoman kartuttami seksi, leikkaamalla kustannuksia ja 
tehtäviä sekä tarkistamalla investointie n lisäämisen kannustimia ja elinikäisen 
oppimisen saatavuutta. 
– Varmistetaan uudistusten tehokas toteuttaminen paremman hallinnon 
kautta  rakentamalla erityisiä uudistamiseen tähtääviä 
yhteistyökumppanuuksia, joihin eri sidosryhmät  osallistuvat ja joita ne tukevat, 
määrittelemällä selvät kansalliset toimin talinjat ja tavoitteet, jotka kuvastavat 
EU:n tason tavoitteita, samoin kuin huol ehtimalla julkisten varojen tehokkaasta 
käytöstä. EU:n tason toimilla on merkittävä tehtävä tukea jäsenvaltioiden pyrkimyksiä. Maakohtaisten suositust en roolia on vahvistettava, EU:n 
talousarviosta on luotava tiiviimmät yhteydet Lissabonin tavoitteitten toteuttamiseen, ja toisilta oppimista on tehostettava. 
Tämä raportti ja edellä esitetyt prioriteet it samoin kuin työlli syystyöryhmän raportin 
maakohtaiset kommentit toimivat perustana muotoiltaessa vuoden 2004 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkaa koske via EU:n suosituksia. 
Euroopan työllisyysstrategia avataan kymmenelle uudelle jäsenvaltiolle 
Liittymässä olevien tulevien jäsenvaltio iden työmarkkinahaas teet on kartoitettu,
23 ja 
työllisyyden suuntaviivat on laaditt u siten, että niillä tuetaan uudistuksia se kä nykyisissä että 
tulevissa jäsenvaltioissa. Kymmenen uutta jäse nvaltiota toimittavat ensimmäiset kansalliset 
toimintasuunnitelmansa pian liittymisen jälkeen, ja maat otetaan täysipainoisesti mukaan uuden Euroopan työllisyysstrategian toteut tamiseen. Vuosina 2004 ja 2005 käytettävissä 
olevilla ESR-varoilla on täysimittaisesti tu ettava kaikkein kiireellisimmin uusissa 
jäsenvaltioissa tarv ittavia uudistuksia. 
                                                
 
23 Edistyminen työllisyyspolitiikkaa koskevien yhteisten arviointiasiakirjojen toteuttamisessa liittymässä 
olevissa maissa, KOM(2003) 663. 
 
 64    LIITE 1: AVAIN - JA KONTEKSTI -INDIKAATTORIT24 25 
 BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Avainindikaattorit                  
Työttömyysaste 7,3 4,5 8,6 10,0 11,3 8,7 4,4 9, 0 2,8 2,7 4,3 5,1 9,1 4,9 5,1 7,7 
Miehet 6,6 4,4 8,7 6,6 8,0 7,8 4,6 7, 0 2,1 2,5 4,1 4,2 9,1 5,3 5,6 6,9 
Naiset 8,2 4,6 8,3 15,0 16,4 9,9 4,0 12, 2 3,9 3,0 4,5 6,1 9,1 4,5 4,5 8,7 
Työllisyysaste (15–64-vuotiaat) 59,9 75,9 65,3 56,7 58,4 63,0 65,3 55, 5 63,7 74,4 69,3 68,2 68,1 73,6 71,7 64,3 
Miehet 68,2 80,0 71,7 71,4 72,6 69,5 75,2 69, 1 75,6 82,4 75,7 75,9 70,0 74,9 78,0 72,8 
Naiset 51,4 71,7 58,8 42,5 44,1 56,7 55,4 42, 0 51,6 66,2 63,1 60,8 66,2 72,2 65,3 55,6 
Työllisyysaste (55–64-vuotiaat) 26,7 57,8 38,4 39,7 39,7 34,8 48,1 28, 9 28,3 42,3 30,0 50,9 47,8 68,0 53,5 40,1 
Miehet 36,1 64,5 47,1 56,0 58,6 39,3 65,1 41, 3 37,9 54,6 39,8 61,2 48,5 70,4 62,6 50,1 
Naiset 17,6 50,4 29,9 24,4 22,0 30,6 30,8 17, 3 18,6 29,9 20,9 41,9 47,2 65,6 44,7 30,5 
Työvoiman tuottavuuden kasvu (henkeä kohti) 0,9 2,3 0,8 4,2 0,7 0,5 4,6 -0,7 -1,9 -0,3 1,4 0,3 1,3 1,7 1,1 0,7 
Työvoiman tuottavuuden kasvu (tuntia kohti) 0,9 2,3 1,2 4,2 0,7 0,4 4,6 -1,0 -1,9 -0,5 1,4 0,3 1,4 3,1 1,1 0,6 
                                                 
24 Viitevuosi on 2002, ellei toisin mainita. 
25 Tähdellä (*) merkityt indikaatorit perustuvat harmonisoimattomista kansallisista lähteistä saatuihin tietoihin eivätkä siksi o le täysin vertailukelpoisia. 
 
 65     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Pitkäaikaistyöttömyysaste 3,6 0,9 4,0 5,1 3,9 2,7 1,3 5, 3 0,8 0,7 0,8 1,8 2,3 1,0 1,1 3,0 
Miehet 3,1 0,8 3,9 3,0 2,3 2,3 1,7 4, 1 0,6 0,6 0,6 1,4 2,5 1,2 1,4 2,6 
Naiset 4,1 1,0 4,1 8,3 6,3 3,3 0,7 7, 2 1,0 0,8 1,1 2,2 2,0 0,8 0,7 3,6 
Ennaltaehkäisevät palvelut 
(nuoret työttömät) : : : : : : 11,7 : 30,3 : 3,9 : : 2,6 16 : 
Ennaltaehkäisevät palvelut* 
(aikuiset työttömät) : : : : : : 12,9 : 22,3 : 2,1 : : 17,4 9 : 
Uusi mahdollisuus (a) (nuoret työttömät)* : : : : : : 59,6 : 22 : 82,2 : : 2,6 0 : 
Uusi mahdollisuus (a) (aikuiset työttömät)* : : : : : : 49 : 46,4 : 82,9 : : 17,4 0 : 
Uusi mahdollisuus (b)* : : : : : : : : : : : : : : : : 
Pitkäaikaistyöttömien aktivointi* 32 24 : : : : 32 : : : 14 : 25 50 47 : 
Työllistymisaste* : : : : : : : : : : : : : : 40 : 
3 kk osallistumisesta toimenpiteeseen : : : : : : : : 68 : 44 : 47 35 : : 
6 kk osallistumisesta toimenpiteeseen : : : : 32 : : : : : 49 : : 38 : : 
Päätyminen takaisin työttömäksi* : : : : : : : : : : : : : : 19 : 
3 kk osallistumisesta toimenpiteeseen : 29 : : : : : : 11 : 24 : 47 20 : : 
6 kk osallistumisesta toimenpiteeseen : 27 : : 52 : : : : : 27 : : 17 : : 
Uudet yritykset (brutto) (2000) 7,0 10,0 : : 9,7 : : 7,8 11,4 9,4 : 7,6 7,3 7,0 8,9 : 
 
 66     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Työllisyyskasvu -0,2 -0,7 -0,6 -0,2 1,3 0,8 1,4 1,4 3,2 0,8 -0,4 0,2 0,3 0,2 0,2 0,4 
Miehet -0,9 -0,8 -1,3 -0,7 0,5 0,1 0,3 0,9 1,1 0,0 -2,5 -0,1 -0,8 -0,2 0,0 -0,2 
Naiset 0,7 -0,6 0,2 0,6 2,6 1,7 2,9 2, 1 6,6 1,9 2,3 0,5 1,6 0,6 0,5 1,1 
Uusien yritysten selv iytymisaste (2000) :  63,8 : : 69,3 :  71,3 78,4 :  : 71,6 68,4 :  77,8 : 
Työjärjestelyjen monipuolisuus (osa-aikatyö + 
määräaikainen työ + its. ammatinharjoittaminen) 35,5 32,9 37,8 39,9 45,6 33,8 33,2 35, 1 21,3 54,7 32,9 43,1 34,4 36,4 36,4 38,0 
Työjärjestelyjen monipuolisuus (osa-aikatyö) 18,3 18,3 19,2 1,9 3,7 12,9 13,2 6, 3 10,8 34,8 18,0 2,4 8,1 14,0 22,2 15,4 
Miehet 4,8 9,6 4,2 0,8 0,8 3,0 3,2 1, 7 0,8 14,7 3,8 0,6 4,6 5,2 6,8 4,3 
Naiset 35,7 27,6 36,9 3,6 8,1 24,2 24,6 12, 9 25,1 59,9 34,8 4,6 11,6 23,0 39,2 28,9 
Työjärjestelyjen monipuolisuus (määräaik.) 4,6 5,9 10,0 9,3 26,5 10,2 2,3 7, 0 3,3 5,0 6,2 19,2 13,2 8,6 3,2 9,7 
Miehet 4,2 5,7 10,6 8,7 27,5 10,4 2,4 6, 5 3,4 6,0 6,8 19,0 11,1 8,7 3,7 10,1 
Naiset 5,1 6,2 9,2 10,2 25,0 10,0 2,2 7, 8 3,1 3,8 5,6 19,5 15,2 8,4 2,8 9,1 
Työjärjestelyjen monipuolisuus 
(itsenäinen ammatinharjoittaminen) 13,6 8,0 10,0 32,0 17,5 9,7 16,8 23, 4 7,4 11,1 10,9 25,4 12,3 10,2 11,4 14,0 
Miehet 16,5 11,8 12,9 38,0 20,5 12,9 24,3 28, 3 9,5 13,2 13,1 27,8 15,9 14,8 15,4 17,8 
Naiset 9,7 3,7 6,4 22,3 12,5 5,7 6,3 15, 2 4,1 8,4 8,3 22,6 8,5 5,2 6,5 8,9 
Työtapaturmien kehitys (vakavat) 83 82 88 86 106 98 105 92 97 92 83 : 87 111 110 94 
Työtapaturmien kehitys (kuolemaan joht.) 12 55 65 78 81 79 43 62 37 79 94 : 98 105 92 79 
 
 67     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Ammattitautien kehitys : : : : : : : : : : : : : : : : 
Työpaikkailmoitusten avoimuus* : : : : : : : : : : : : : : : : 
20–24-vuotiaitten koulutustaso 81,1 63,9 73,3 81,3 64,9 81,7 83,9 69, 1 69,8 73,3 85,0 43,7 86,2 86,7 91,0 75,6 
Miehet 77,6 65,4 72,6 76,3 58,2 80,5 79,7 64, 2 74,0 70,0 85,6 35,4 81,9 85,2 90,7 72,9 
Naiset 84,7 62,5 73,8 85,9 71,9 82,8 88,1 74, 0 65,5 76,7 84,4 52,0 90,4 88,3 91,3 78,4 
Osallistuminen yleissivistävään ja ammatilliseen 
koulutukseen 6,5 18,4 5,8 1,2 5,0 2,7 7,7 4, 6 7,7 16,4 7,5 2,9 18,9 18,4 22,3 8,5 
Miehet 6,8 16,2 6,1 1,2 4,5 2,4 6,5 4, 5 8,9 16,9 7,6 2,4 16,5 15,7 18,6 7,9 
Naiset 6,3 20,7 5,5 1,1 5,4 3,0 8,8 4, 7 6,4 15,9 7,4 3,3 21,4 21,2 26,3 9,2 
Henkilöstöinvestoinnit (2000) 5,2 8,4 4,5 3,8 4,4 5,8 4,4 4, 6 : 4,8 5,7 5,7 6,0 7,4 4,4 4,9 
Osallistuminen ammatilliseen 
täydennyskoulutukseen (miehet) (1999) . 54 51 28 48 64 55 51 54 50 43 52 62 67 53 : 
Osallistuminen ammatilliseen 
täydennyskoulutukseen (naiset) (1999) . 58 44 30 46 59 54 53 56 40 47 47 67 69 51 : 
Työvoimaosuus 64,7 79,6 71,5 63,1 66,0 69,1 68,4 61, 1 65,5 76,5 73,0 72,1 74,9 77,6 75,6 69,7 
Miehet 73,1 83,6 78,7 76,6 79,0 75,7 79,0 74, 3 77,1 84,5 80,1 79,5 77,0 79,4 82,7 78,4 
Naiset 56,2 75,5 64,2 50,1 52,8 62,7 57,8 47, 9 53,7 68,3 66,0 65,0 72,8 75,8 68,3 60,9 
Keskim. työmarkkinoiltapoistumisikä (2001) 57,0 61,9 60,7 59,6 60,6 58,1 63,1 59, 4 56,8 60,9 59,6 62,0 61,6 62,0 62,1 59,9 
Miehet 57,8 62,2 60,9 61,2 60,7 58,2 63,2 59, 6 57,5 61,1 60,0 62,0 61,6 62,1 63,1 60,5 
Naiset 55,9 61,1 60,4 57,7 60,2 58,0 62,2 59, 2 55,3 60,3 58,6 61,5 61,4 61,9 61,0 59,1 
 
 68     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Työllisyysasteen sukupuoliero 16,9 8,3 12,9 28,9 28,5 12,8 19,8 27, 1 24,0 16,3 12,6 15,1 3,8 2,7 12,7 17,2 
Työttömyysasteen sukupuoliero 1,6 0,2 -0,4 8,4 8,4 2,1 -0,6 5, 2 1,8 0,5 0,4 1,9 0 -0,8 -1,1 1,8 
Sukupuolten palkkaero 12 15 21 15 15 13 19 6 : 21 20 8 17 18 21 15,8 
Yksityinen sektori 15 16 24 22 23 : 23 15 : 26 24 28 15 16 26 21,9 
Julkinen sektori : 13 20 9 3 : 15 0 : 19 14 -17 25 18 18 11,0 
Vanhemmuuden työllisyysvaikutus (miehet) -10,6 : -7,9 -6,5 -13,1 -14,3 : -14,2 -8,3 -4,7 -5,4 -10,6 -9,9 : -4,8 -9,5 
Vanhemmuuden työllisyysvaikutus (naiset) 3,1 : 21,4 5,2 8,8 11,5 16,3 4, 9 5,4 11,5 8,9 -1,4 : : 22,9 12,7 
Lastenhoidon tarjonta 0–3-vuotiaille* 
(1998 DE; 2001 NL, FI) 28,3 68 7 : 11 30 : 7 10 22,5 8,8 16,3 26,1 73 10,8 : 
Lastenhoidon tarjonta 3-vuotiaista 
oppivelvollisuusikään* 
(1998 DE; 2001 NL, FI) 100 94 89,5  100   98  82,5 81,6  61,3 76,7 29,4  
Pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittaneet 12,4 15,4 12,6 16,1 29,0 13,4 14,7 24, 3 17,0 15,0 9,5 45,5 9,9 10,4 : 18,8 
Miehet 14,9 13,8 12,6 20,1 35,4 14,9 18,5 27, 9 14,4 15,7 8,8 52,9 12,6 11,4 : 21,4 
Naiset 9,9 17,0 12,6 12,3 22,3 11,9 10,8 20, 7 19,6 14,3 10,3 38,1 7,3 9,3 : 16,2 
Heikommassa asemassa olevien työttömyyden ero 
suhteessa muihin* : : : : : : : : : : : : : : : : 
EU:n ja kolmansien maiden kansalaisten 
työttömyysero 27,2 8,9 8,2 -0,1 4,6 16,8 -0,3 : 6,6 3,2 5,5 3,5 11,8 10,2 5,0 8,7 
Työssäkäyvät köyhät 6 5 4 13 8 8 7 10 8 7 6 14 5 7 6 7 
Miehet 6 4 4 14 9 9 8 12 8 7 6 14 5 8 5 8 
Naiset 5 5 5 12 5 6 6 6 7 7 6 15 5 6 7 6 
Työttömyysloukku 91,3 90,7 88,4 80,8 81,7 84,0 73,4 59, 9 86,7 84,8 72 87,0 83,4 87,1 70,3 : 
 
 69     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Pienipalkkaisten verotus 48,9 40,4 45,9 34,3 33,9 37,8 16,6 42, 7 27,3 37,2 39,9 29,5 40,4 45,9 24,7 37,8 
Alue-erot (työllisyys) 7,4 : : 5,61 8,7 : : 15,5 : 1,9 : 4,8 8,9 : 6,5 : 
Alue-erot (työttömyys) 45,5 : : 25,1 34,8 : : 76,5 : 21,5  29,5 37,3 : 30,1 : 
Konteksti-indikaattorit                  
BKT:n kasvu 0,7 1,6 0,2 4,0 2,0 1,2 6,0 0, 4 1,1 0,2 1,0 0,5 1,6 1,9 1,8 1,1 
Työllisyysaste (15–24-vuotiaat) 29,4 63,5 45,6 26,5 33,3 30,1 47,9 25, 8 32,3 70,0 51,8 42,1 40,7 42,8 56,3 40,6 
Työllisyysaste (25–54-vuotiaat) 76,5 84,1 78,7 71,1 70,1 79,5 76,1 70, 1 79,1 82,8 84,1 81,6 81,6 84,2 80,6 77,2 
Työllisyysaste (20–64-vuotiaat) 64,9 77,7 68,7 61,4 62,6 68,7 70,7 59, 4 68,5 75,8 72,3 73,4 72,6 78,5 74,7 68,2 
Kokoaikaiseksi muutettu työllisyysaste 55,4 69,7 58,1 56,3 56,2 60,4 60,7 53, 6 60,9 58,1 63,0 67,1 65,8 68,1 62,1 58,9 
Miehet 67,6 76,7 69,9 72,0 72,2 70,4 74,4 68, 4 76,0 74,7 74,8 76,7 69,3 72,9 74,0 71,2 
Naiset 43,2 63,1 46,4 41,3 40,1 50,9 47,0 39, 2 45,7 42,0 51,4 58,0 62,4 63,4 50,8 46,8 
Työtyytyväisyys 4,6 4,9  4,0 4,3 4,7 : 4,2  4,8 5,2 4,2 4,4 : : 4,4 
Todelliset yksikkötyökustannukset 1,2 0,5 -0,8 -1,2 -1,1 0,7 -3,6 0,4 5,0 1,7 -0,6 0,4 -0,2 0,8 -0,7 -0,2 
Työn tuottavuus (henkeä kohti) 120 99 97 83 93 112 124 111 131 97 99 63 102 93 93 100 
Työn tuottavuus (tuntia kohti) 125 106 108 68 82 117 118 110 128 115 103 58 96 94 87 100 
Ajautuminen pitkäaikaistyöttömyyteen*                 
 
 70     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Nuorisotyöttömyyden osuus koko ikäluokasta 6,3 5,2 4,9 9,6 9,5 7,4 3,9 9, 7 2,8 3,9 3,7 5,5 10,8 6,4 7,8 7,2 
Miehet 7,1 6,5 6,0 7,6 8,8 7,5 4,7 9, 6 2,4 4,0 3,9 5,1 11,0 6,4 9,2 7,6 
Naiset 5,5 3,9 3,8 11,4 10,3 7,4 3,2 9, 7 3,2 3,8 3,6 5,9 10,6 6,5 6,2 6,8 
Työvoimapolitiikan menot (aktiivinen) (2001) 1,0 1,6 0,9 0,3 0,7 0,9 0,7 0, 5 : 0,9 0,4 0,2 0,7 1,3 0,1 0,7 
Työvoimapolitiikan menot (passiivinen) (2001) 2,2 2,3 2,0 0,4 1,4 1,4 0,7 0, 6 0,5 1,7 1,2 1,0 2,1 1,1 0,4 1,3 
Työllisyys vastaperustetuissa yrityksissä (2000) 1,6 2,4 : : 4,5 : : 2,9 : : : 2,7 0,5 1,8 : : 
Työllisyysaste palvelualalla 47,6 58,1 49,1 34,7 38,2 48,8 43,1 40, 8 74,0 59,3 46,6 39,2 45,7 56,4 60,6 48,3 
Miehet 46,5 51,9 43,8 39,9 39,1 45,4 39,1 44, 9 76,7 57,4 40,4 36,5 37,1 47,7 55,7 46,0 
Naiset 48,7 64,4 54,5 29,7 37,2 52,2 47,2 36, 8 71,2 61,2 53,0 41,8 54,3 65,4 65,6 50,6 
Työaika 39,3 39,1 39,9 41,0 40,4 37,7 39,5 38, 5 39,5 38,9 40,0 40,3 39,2 39,9 43,3 40,0 
Miehet 39,7 40,1 40,3 41,9 41,0 38,2 40,7 39, 8 40,3 39,1 40,1 41,1 40,0 40,1 44,9 40,8 
Naiset 38,3 37,7 39,2 39,7 39,5 36,9 37,7 36, 4 37,9 38,1 39,9 39,2 38,2 39,6 40,6 38,6 
Ylityö 1,1 4,8 7,9 0,3 0,2 2,2 1,5 1, 4 3,8 6,4 6,3 1,4 8,5 8,0 4,2 4,1 
Miehet 1,4 5,4 10,2 0,3 0,2 2,3 2,2 1, 8 5,4 7,4 8,2 1,8 10,4 10,9 4,7 5,0 
Naiset 0,8 4,1 5,2 0,2 0,1 2,1 0,8 0, 9 1,6 5,0 3,9 0,9 6,6 5,3 3,5 3,1 
Avoimia työpaikkoja työtöntä kohti* 0,10 0,03 0,11 : 0,03 : : : : 0,49 : : 0,01 0,28 : : 
Tietokoneiden käyttö 53 72 57 35 36 45 46 59 56 72 62 32 70 73 58 53 
Yritysten investoinnit aikuiskoulutukseen (1999) 0,9 1,4 0,7 0,5 0,9 1,2 1,0 0, 6 1,0 1,1 0,5 0,6 1,1 1,3 0,8 0,8 
 
 71     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Työvoimareservi 2,9 3,6 3,7 1,4 4,4 2,0 4,3 8, 0 1,8 3,7 3,9 1,5 6,1 1,8 6,0 4,4 
Miehet 2,2 2,7 2,9 0,8 2,9 1,5 3,6 5, 1 1,3 2,8 2,6 1,0 5,7 1,8 5,0 3,2 
Naiset 3,7 4,5 4,4 2,0 6,0 2,5 5,0 10, 9 2,3 4,6 5,2 1,9 6,4 1,8 7,1 5,6 
Työvoiman tarjonnan kasvu 0,5 -0,3 0,0 1,0 1,4 0,3 0,0 0,5 1,1 0,7 1,6 0,3 -0,1 -0,3 0,0 0,4 
Miehet 0,0 -0,2 -0,2 0,3 0,7 0,4 -0,7 0, 3 0,9 0,2 0,5 0,0 -0,5 -0,6 -0,3 0,1 
Naiset 1,1 -0,4 0,3 1,5 2,1 0,3 0,7 0, 6 1,4 1,2 2,8 0,5 0,4 0,0 0,3 0,7 
Sukupuolten työllisyysero (kokoaikatyö) 24,4 13,6 23,5 30,7 32,1 19,5 27,4 29, 2 30,3 32,7 23,4 18,7 6,9 9,5 23,2 24,4 
Sukupuolten työllisyysero (15–24-vuotiaat) 5,7 0,8 3,1 10,0 12,3 8,0 6,5 9, 1 7,8 2,6 8,2 11,2 1,3 0,6 3,6 6,5 
Sukupuolten työllisyysero (25–64-vuotiaat) 19,4 7,8 13,8 34,3 31,9 16,1 21,9 31, 8 28,8 18,5 13,7 15,2 4,4 3,3 13,4 19,5 
Sukupuolten työllisyysero (55–64-vuotiaat) 18,4 14,3 17,3 30,7 36,1 8,6 34,4 24, 2 19,5 25,9 19,4 20,6 0,6 5,2 17,4 19,6 
Sukupuolten työllisyysero (korkea koulutustaso) 4,2 2,4 2,4 6,3 11,0 4,9 7,6 8, 6 10,5 6,3 2,1 3,4 1,0 0,2 3,3 4,5 
Sukupuolten työllisyysero (keskitason koulutus) 17,7 5,4 8,6 25,6 21,4 13,1 20,5 18, 3 18,8 10,7 12,7 8,6 8,3 5,6 9,4 12,3 
Sukupuolten työllisyysero (matala koulutustaso) 20,6 15,7 18,2 25,6 31,6 13,4 27,6 29, 0 23,5 25,8 15,6 19,8 12,2 11,6 8,2 22,8 
Sukupuolten palkkaero (16–24-vuotiaat) (2000) 13 6 6 11 7 : 2 6 : : 17 10 10 : 5 6 
Sukupuolten palkkaero (25–54-vuotiaat) (2000) 11 15 19 13 14 : 19 5 : : 19 10 18 : 22 15 
Sukupuolten palkkaero (55–64-vuotiaat) (2000) 18 19 34 19 15 : 28 16 : : 28 -14 21 : 27 23 
Sukupuolten palkkaero (korkea koulutustaso) (2000) 18 15 19 9 21 : 17 13 : : 29 10 26 24 : 18 
 
 72     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU15 
Sukupuolten palkkaero (keskitason koulutus) (2000) 12 14 16 23 14 : 25 9 : : 19 16 18 16 : 14 
Sukupuolten palkkaero (matala koulutustaso) (2000) 12 9 14 24 24 : 30 15 : : 16 20 17 14 : 17 
Sukupuolen mukainen eriytyminen (ammatit) 25,3 28,3 26,9 21,8 25,2 26,3 26,9 21, 8 27,1 24,5 27,7 27,7 29,4 27,8 26,4 25,1 
Sukupuolen mukainen eriytyminen (toimialat) 18,2 18,5 18,1 15,5 19,4 17,5 21,0 15, 4 19,7 16,7 20,3 22,1 21,6 21,5 18,8 17,7 
Huollettavat vanhukset* : 56,6 : : : 14,1 : : : : : : 28,6 17,3 : : 
Heikommassa asemassa olevien ryhmien 
työmarkkinaerot suhteessa muihin : : : : : : : : : : : : : : : : 
Laskennallinen työhön kohdistuva veroaste 43,4 40,0 39,8 36,2 30,3 42,5 26,7 40, 7 30,9 30,6 39,3 34,2 43,4 45,7 24,8 36,3 
 
 
 73    1999 (year
)2000 (year
1)AT BE DE DK ES EU-15 FI FR GR IE IT LU NL PT SE UK
WORK 61 42 48 33 46 42 46 39 45 44 30 : 35 62 : :
EDUC_TRAI
N36 5 1 2 1 3 322 1 3 3 :1 0 0 : :
NON_EMPLOYE
D36 52 48 56 53 55 51 59 53 43 67 : 55 38 : :
WORK WORK
84 7780
7175 79 76 74 82
8981 :
7791 : :
EDUC_TRAI
N 0 301 1 000
14:
61: :
NON_EMPLOYE
D 16 2019
2424 20 24 26 18
1015 :
189: :
EDUC_TRAI
NWORK ::
2:: : :: ::
34:: :
EDUC_TRAI
N::
41:: : :: ::
21:: :
NON_EMPLOYE
D::
33:: : :: ::
44:: :
NON_EMPLOYE WORK 45 27 26 13 30 25 29 24 21 25 17 : 21 39 : :
EDUC_TRAI
N27 5 1 1 1 4 522 1 6 2 : 70 : :
NON_EMPLOYE
D53 66 68 76 69 72 66 74 76 59 81 : 72 61 : :
Source: European Community Household Panel (ECHP),
Eurostat
Notes
Age Group: 17- 65 in 2000 and unemployed in 1998
Classification based ILO activity status and self-defined main activity status
WORK includes persons
- working with an employer in paid employment
- self-employees and
- unpaid family workers
NON EMPLOYED includes persons
- whose ILO activity status is 'unemployed', 'inactive' or 'discouraged worker'
- who work less than 15 hours in paid employment and do not consider this work as main activity
EDUC TRAIN includes persons
- working with an employer in paid apprenticeship or in training under special schemes
- in education or trainingTransitions into employment and training
Transitions of unemployed people into employment and training
from year n to year n+1
 
 
 74    1999 (year n) 2000 (year n+1) AT BE DE DK ES EU-15 FI FR GR IE IT LU NL PT SE UK
TOTAL DECILE1 766 66 6 76666: 67 : 6
DECILE2 777 75 7 77675: 77 : 7
DECILE3 777 85 7 77676: 77 : 8
DECILE4_10 51 46 51 59 39 47 51 46 41 48 39 : 54 52 : 55
NON-EMPLOYED 28 35 29 19 45 33 28 35 41 32 44 : 25 27 : 24
DECILE1 DECILE1 63 59 55 46 34 53 44 54 60 38 59 : 52 48 : 56
DECILE2 13 9 12 25 12 14 12 19 13 20 11 : 18 12 : 13
DECILE3 845 38 5 64474: 37 : 6
DECILE4_10 244 47 5 64684: 6 1 3 : 5
NON-EMPLOYED 13 24 24 21 39 23 31 19 16 26 21 : 20 21 : 20
DECILE2 DECILE1 59 1 1 3 1 5 11 12 10 12 10 11 : 7 18 : 10
DECILE2 60 53 55 45 36 48 36 44 45 32 44 : 52 46 : 54
DECILE3 17 15 11 23 15 16 15 20 20 19 16 : 21 15 : 15
DECILE4_10 12 18 13 12 19 14 18 14 11 16 19 : 11 16 : 10
NON-EMPLOYED 659 1 7 1 5 11 20 12 13 24 11 : 10 4 : 11
DECILE3 DECILE1 122 42 2 32133: 11 : 3
DECILE2 11 17 11 6 10 12 16 11 16 9 13 : 6 24 : 16
DECILE3 61 49 55 49 25 45 47 42 45 32 38 : 57 42 : 47
DECILE4_10 19 24 23 31 50 32 28 39 32 43 37 : 31 30 : 27
NON-EMPLOYED 889 1 0 1 4 8 666 1 2 8: 53 : 7
DECILE4+ DECILE1 000 10 0 00001: 01 : 1
DECILE2 111 11 1 11112: 11 : 1
DECILE3 132 25 3 43335: 24 : 3
DECILE4_10 93 92 92 92 88 91 90 91 92 90 89 : 95 89 : 92
NON-EMPLOYED 534 45 4 45453: 35 : 4
NON_EMPLOYED DECILE1 656 95 5 75353: 65 : 4
DECILE2 334 64 4 74372: 63 : 3
DECILE3 223 52 3 32241: 32 : 3
DECILE4_10 645 1 0 5 5 75373: 79 : 6
NON-EMPLOYED 83 87 82 71 84 84 76 83 89 77 91 : 79 81 : 84
Notes
Age Group: 15- 65
Classification based on ILO activity status and gross monthly earnings
NON_EMPLOYED = ILO activity status is 'unemployed', 'inactive' or 'discouraged worker': means data not available or sample size below 20Transitions by pay level
Transitions between non-employment and employment and within employment by pay level (gross monthly earnings) from year n  to year n+1
Source: European Community Household Panel (ECHP),
Eurostat
 
 
 
 
 75    LEGEND FOR TABLES ON PREVIOUS PAGES 
Table 1: Transitions into employment and training 
Original English Finnish translation 
Transitions into employment and training Siirtyminen työhön ja koulutukseen 
Transitions of unemployed people into employment and training from year n to year n+1 Työttömien siirtyminen työhön tai koulutu kseen vuodesta n vuoteen n+1 
1999 (year n) 1999 (vuosi n) 
2000 (year n+1) 2000 (vuosi n+1) 
WORK TYÖSSÄ 
EDUC_TRAIN KOULUTUKSESSA 
NON_EMPLOYED TYÖELÄMÄN ULKOPUOLELLA 
Source: European Community Household Panel (ECHP), Eurostat Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu ECHP, Eurostat 
Notes: 
Age Group: 17-65 in 2000 and unemployed 1998 
Classification based ILO activity status and self-defined main activity status WORK includes persons 
– working with an employer in paid employment 
– self-employees and – unpaid family workers 
NON_EMPLOYED includes persons Huomautuksia: 
Ikäryhmä 17–65-vuotiaat v. 2000 ja työttömät v. 1998 
Luokittelu perustuu ILOn työmarkkina-ase maan ja itse ilmoitettuun pääasialliseen 
työmarkkina-asemaan 
TYÖSSÄ:  
– ansiotyössä toisen palveluksessa – itsenäiset ammatinharjoittajat 
– palkatonta työtä tekevät perheenjäsenet 
 
 76    – whose ILO activity status is ’unemployed’, ’inactive’ or ’discouraged worker’ 
– who work less than 15 hours in paid employment and do not consider this work as 
main activity 
EDUC_TRAIN includes persons – working with an employer in paid apprenticeship or in training under special schemes 
– in education or training TYÖELÄMÄN ULKOPUOLELLA OLEVAT: 
– ILO-työmarkkina-asema ”työtön” tai ”työnhausta luopunut” 
– ansiotyötä alle 15 tuntia, ei  pidä tätä pääasiallisena toimena 
KOULUTUKSESSA: – työskentelee toisen palveluksessa oppisopimuksessa tai saa koulutusta 
erityisjärjestelyissä 
– saa yleissivistävää tai ammatillista koulutusta 
 
 77    Table 2: Transitions by pay level 
Original English Finnish translation 
Transitions by pay level Siirtyminen ansiotasojen välillä 
Transitions between non-employment and employment and within employment by pay 
level (gross monthly earnings) from year n to year n+1 Siirtyminen ei-työllisyyden ja työllisyyden välillä ja työelämän sisällä ansiotasoittain 
(bruttokuukausitulot) vuodesta n vuoteen n+1 
1999 (year n) 1999 (vuosi n) 
2000 (year n+1) 2000 (vuosi n+1) 
TOTAL YHTEENSÄ 
DECILE 1 (2/3/4/4+) DESIILI 1 (2/3/4/4+) 
NON-EMPLOYED TYÖELÄMÄN ULKOPUOLELLA 
Source: European Community Household Panel (ECHP), Eurostat Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu ECHP, Eurostat 
Notes: 
Age Group: 15-65 Classification based on ILO activity status and gross monthly earnings 
NON-EMPLOYED = ILO activity status is ’unemployed’, ’i nactive’ or ’discouraged 
worker’ 
: means data not available or sample size below 20 Huomautuksia: 
Ikäryhmä 15–65-vuotiaat  
Luokittelu perustuu ILOn määritelmän mukaiseen työmarkkina-asemaan ja 
bruttokuukausituloihin  
Työelämän ulkopuolella: ILOn mukainen työmarkkina-asema ”työtön”, ”työmarkkinoiden ulkopuolella” tai ”työnhausta luopunut työntekijä”  
: – tietoja ei saatavana tai otoskoko alle 20 
 
 78    LÄHTEET JA MÄÄRITELMÄT 
Raportissa käytetyt tiedot ovat pääosin pe räisin Euroopan yhteisöjen ti lastotoimistolta Eurostatilta. Osa tiedoista on saatu ty öllisyyden kansallisista 
toimintasuunnitelmista. Keskeiset Eurostatin tietolähteet ovat 
– Euroopan yhteisön työvoimatutkimus 
– Eurostatin neljännesvu osittaiset työvoimatiedot 
– European harmonised series on unemployment  (yhdenmukaistettu työttömyystilastosarja) 
– Euroopan yhteisön kotitaloustie dustelu (elinolotutkimus ECHP). 
Euroopan yhteisön työvoimatutkimus on yhdenmukaistettu tutkimus työmarkkinoitten kehityksestä. Osa jäsenvaltioista toimittaa ne ljännesvuosittaiset 
tulokset jatkuvasta työvoimatutki muksesta, toiset taas tekevät yhden tutkimuksen joka kevät. 
Eurostatin neljännesvuosittaiset työvoimatiedot on yhdenmukaistettu  neljännesvuosittaisten työllisyy stilastojen sarj a, joka per ustuu 
työvoimatutkimukseen ja soveltuvin osin kansallisiin lähteisii n. Tilastosarja koostuu kahdesta neljännesvuosittaisesta aikasarj asta: 1) väestö, työllisyys 
ja työttömyys sukupuolen ja iän mukaan (perustuu pääosin yhteis ön työvoimatutkimuksen tuloksiin) ja 2) työllisyys toimialan ja työmarkkinatilanteen 
mukaan (perustuu pääosin EKT 1995:n mukaisiin  kansantalouden tilinpidon työllisyystieto ihin) jaoteltuna ed elleen sukupuolen ja tiettyjen työhön 
liittyvien piirteiden mukaan. 
Euroopan yhteisön kotitaloustiedu stelu on vuonna 1994 käynnistetty vuosittainen poikkileikkaustutkim us, jossa haas tatellaan edu stavaa otosta 
kotitalouksia ja tarkastellaan e linoloja, työmarkkina-asemaa, terveydentilaa, kou lutusta ja tuloja. Tätä  raporttia julkaistaess a käytettävissä oli tietoja 
vuosilta 1994–2000. Tutkimuksessa käytetään kansal listen tilastolaitosten omaksumaa yhde nmukaistettua Eurostatin kyselylomakett a. 
 
 79    Avainindikaattorit 
Työttömyysaste 
Määritelmä: Työttömien kokonaismäärä osuutena työvoimasta (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostat unemployment harmonised series 
Työllisyysaste  
Määritelmä: Kokonaistyöllisyysaste (15–64-vuotiaat) sukupuolen muk aan sekä iäkkäitten työntekijöitten (55–64-vuotiaat) osuus. T yöllisten osuus samanikäisestä väestöstä.  
Lähde: Eurostatin neljännesvuosittaiset työvoimatiedot26 
Siirtyminen ansiotasojen välillä 
Määritelmä: Siirtyminen ei-työllisyyden ja työllisyyden välillä ja työelämän sisällä ansiotasoittain (bruttokuukausitulot) vuod esta n vuoteen n+1.27 
Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu (ECHP), Eurostat  
Työn tuottavuuden kasvu 
Määritelmä: BKT:n kasvu työlliseen väestöön kuuluvaa henkeä ja tehtyä työtuntia kohti 
Lähde: EKT95, Talouden ja rahoituksen pääosasto 
Siirtyminen työmarkkina-asemien välillä 
Määritelmä: Siirtyminen työllisyyden, työttömyyden ja työmar kkinoiden ulkopuolella olemisen välillä vuodesta n vuoteen n+1 
Lähde: ECHP, Eurostat 
Pitkäaikaistyöttömyysaste 
Määritelmä: Pitkäaikaistyöttömien (vähintään 12 kk) kokonaismäärä osuutena työvoimasta (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostat unemployment harmonised series 
Ennaltaehkäisevät palvelut 
Määritelmä: Niiden nuorten/aikuisten kuukautena X työttömäksi jääneiden osuus, jotka ovat edelleen työttömiä kuukautena X+6/12 ja joille ei ole annettu tehoneuvontaa tai 
työnhakuapua. (Työvoimapolitiikka, l uokka 1) [tavoitearvo 0 % = ta voite täytetty] (sukupuolittain) 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
Uusi mahdollisuus (a) 
Määritelmä: Niiden nuorten/aikuisten kuukautena X työttömäksi jääneiden osuus, jotka ovat edelleen työttömiä kuukautena X+6/12 ja joille ei ole tarjottu uutta 
mahdollisuutta – koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikkaa tai muuta työllistämistoimenpidettä. (Työvoimapol . toimet, luokat 2–7) [tavoitearvo 0 % = 
tavoite täytetty] (sukupuolittain) 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
                                                 
26 Tiedot ovat vertailukelpoisia estimaatteja, ja perustana ovat työvoimatutkimus ja EKT-95. 
27 Ansiotasot ilmoitetaan desiileinä 1, 2, 3 ja 4–10. Työelämän ulkopuolella olevien ILOn mukainen työmarkkina-asema on ”työtön”,  ”työmarkkinoiden ulkopuolella” tai 
”työnhausta luopunut työntekijä”. 
 
 80    Uusi mahdollisuus (b) 
Määritelmä: Niiden nuorten/aikuisten kuukautena X työttömäksi jääneiden osuus, jotka ovat edelleen työttömiä kuukautena X+6/12 ja joille ei ole tarjottu uutta 
mahdollisuutta – koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikkaa tai muuta työllistämistoimenpidettä. (Työvoimapol . toimet, luokat 2–7) [tavoitearvo 0 % = 
tavoite täytetty] (sukupuolittain) Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
Pitkäaikaistyöttömien aktivointi 
Määritelmä: Aktiiviseen työvoimapoliittiseen  toimenpiteeseen (koulutukseen, uudellee nkoulutukseen, työhar joitteluun tai muuhun toimenpiteeseen) osallistuvien 
rekisteröityjen pitkäaikaistyöttömien määrä suhteessa tämän ryhmän ja rekisteröityjen pitkäaikaistyöttömien summaan (vuosikeski arvot). Jaoteltu toimenpiteen ja sukupuolen 
mukaan. (Työvoimapol. toimenpiteet, luokat 2–7) 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot (keskipitkällä aikavälillä työvoimapolitiikan tietokanta) 
Aktiivisiin toimiin osallistuneiden seuranta 
Määritelmä: 
1. Työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin osallistuneiden työllistyminen (3 tai 6 kk toimenpiteen jälkeen) 
2. Työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin osallistuneiden jääminen työttömäksi (3 tai 6 kk toimenpiteen jälkeen) 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
Uudet yritykset 
Määritelmä: Uusien yritysten bru ttomäärä prosentteina toiminnassa olevien yritysten kokonaismäärästä 
Lähde: Eurostatin yritystoi minnan rakennetilastot (SBS) 
Työllisyyskasvu  
Määritelmä: Työllisten määrän vuotuinen muutos yleensä ja päätoimialoittain (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin neljännesvuosittaiset työvoimatiedot 
Uusien yritysten selviytymisaste 
Määritelmä: Vuonna n perustetut yritykset, jotka ovat toiminna ssa vielä vuonna n+3 
Lähde: Eurostatin yritystoi minnan rakennetilastot (SBS) 
Työsopimus- ja työskentelyjärjestelyjen monipuolisuus 
Määritelmä: Osa-aikaisessa ja/tai määräaikaisessa työsuhteessa olevien kokonaismäärä plus itsenäisten ammatinharjoittajien koko naismäärä prosentteina työllisistä. 
Epätyypillisessä työsuhteessa (osa- tai määräaikaisessa) olevien m äärä prosentteina ansiotyössä olevista. (Jaottelu osa-aikaist en, määräaikaisten, osa- ja määräaikaisten, syyn 
ja sukupuolen mukaan.) Itsenäisten ammatinharjoittajien kokona ismäärä prosentteina työllisistä. (Jaottelu osa-aikaisten ja suku puolen mukaan.) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Siirtyminen työsuhdetyyppien välillä 
Määritelmä: Siirtyminen ei-työllisyyden ja työllisyyden välillä ja  työelämän sisällä työsuhdetyypeittäin vuodesta n vuoteen n+1 .
28 
Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu, Eurostat 
Työtapaturmien kehitys 
Määritelmä: Työtapaturmien esiintymisen kehitys mita ttuna tapaturmien määränä 100 000 työllistä kohti. 
Lähde: Euroopan työtapaturmatilasto (ESAW), Eurostat 
                                                 
28 Työsuhdetyyppi: pysyvä tai määräaikainen työsuhde, osallistuminen koulutukseen (esim. palkallinen oppisopimus) sekä itsenäinen  ammatinharjoittaminen. 
 
 81    Ammattitautien kehitys 
Määritelmä: Ammattitautien esiintyvyyden kehitys 
Lähde: Euroopan ammattitautitilastot (EODS), Eurostat 
Työpaikkailmoitusten avoimuus 
Määritelmä: Jäsenvaltioiden julkisten työnvälityspalvelujen kau tta ilmoitettujen sellaisten avointen työpaikkojen osuus, jotka ovat työnhakijoiden tarkasteltavissa eri puolilla 
EU:ta samaa hakuympäristöä käyttäen. 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
22-vuotiaitten koulutustaso 
Määritelmä: Vähintään keskiasteen koulutuksen (ISCED-taso 3) su orittaneiden 22-vuotiaiden prosenttiosuus. Edustajana käytetään ikäryhmää 20–24-vuotiaat. 
(sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Osallistuminen koulutukseen 
Määritelmä: Osallistuminen yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen (25–64-vuotiaat) yleensä ja jaoteltuna ikäryhmän, työ markkina-aseman ja koulutusasteen mukaan 
(sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Investoinnit henkilöpääomaan 
Määritelmä: Julkisten koulutusmenojen  kokonaismäärä prosentteina BKT:stä29 
Lähde: Unescon, OECD:n ja Eurostatin yhteinen kyselylomake 
Osallistuminen ammatilliseen  täydennyskoulutukseen 
Määritelmä: Ammatilliseen täydennyskoulutukseen os allistuvien työntekijöiden osuus (sukupuolittain) 
Lähde: Tutkimus ammatillisesta täydennyskoulutuksesta, Eurostat 
Työvoimaosuus 
Määritelmä: Työllisten ja työttömien osuus työikäisestä väestöstä (15–64-vuotiaat) (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin neljännesvuosittaiset työvoimatiedot 
Keskimääräinen työmarkkinoiltapoistumisikä 
Määritelmä: Työmarkkinoilta poistuvien kesk i-ikä. Perustana todennäköisyysmalli, jossa  tarkastellaan työvoimaosuuden muutoksia vuodesta toiseen tietyssä iässä. 
(sukupuolittain) Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus, työllisyyden pääosasto 
Sukupuolten työllisyysero 
Määritelmä: Naisten ja miesten työ llisyysasteen ero prosenttiyksikköinä 
Lähde: Eurostatin neljännesvuosittaiset työvoimatiedot 
Sukupuolten työttömyysero 
Määritelmä: Naisten ja miesten työttömyysasteen ero prosenttiyksikköinä 
Lähde: Unemployment harmonised series, Eurostat 
                                                 
29 Analyysissa olisi otettava huomioon väestörakenne. 
 
 82    Sukupuolten palkkaero 
Määritelmä: Miesten ja naisten bruttotuntiansioiden ero prosen tteina miesten keskimääräisistä bruttotuntiansioista (yli 15 viik kotuntia ansiotyötä tekevät). Jaottelu julkisen ja 
yksityisen sektorin mukaan. 
Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu, Eurostat 
Vanhemmuuden työllisyysvaikutus 
Määritelmä: Työllisyysasteen ero prosenttiyksikköinä lapsettomien ja 0–6-vuotiaan lapsen vanhempien välillä sukupuolittain jaot eltuna (20–50-vuotiaat) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Lastenhoito 
Määritelmä: Kodin ulkopuolisessa hoidossa olevien lasten osuus samanikäisistä lapsista. Jaottelu: ennen vapaaehtoisesta esiopet usta (0–3-vuotiaat), vapaaehtoisen tai 
vastaavan esiopetuksen aikana (3–6-vuotiaat) ja pakollisessa perusopetuksessa (6–12-vuotiaat).30 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot (kunnes EU-SILC-tiedot saadaan käyttöön) 
Pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittaneet 
Määritelmä: Niiden 18–24-vuotiaiden prosenttiosuus, jotka ovat suor ittaneet enintään ylemmän perusasteen koulutuksen (ISCED 2) eivätkä ole yleissivistävässä tai 
ammatillisessa jatkokoulutuksessa (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Muita heikommassa asemassa olevien työttömyysaste-ero suhteessa muihin 
Määritelmä: Muita heikommassa asemassa olevien (kansalliset määr itelmät) työttömyysasteen ja kokonaistyöttömyysasteen ero prose nttiyksikköinä (sukupuolittain) 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
EU:n kansalaisten ja muiden maiden kansalaisten työttömyysaste-ero 
Määritelmä: EU:n kansalaisten ja muiden maiden kansalaisten työttömyysasteen ero prosenttiyksikköinä (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Työssäkäyvät köyhät 
Määritelmä: Työssäkäyvien köyhien prosenttiosuus työssäkäyvästä väestöstä erikseen palkansaajie n ja itsenäisten ammatinharjoitt ajien osalta (sukupuolittain). 
Työssäkäyvillä köyhillä tarkoitetaan niitä, jotka luokitellaan ”työssäkäyviksi” (joko palkkatyössä tai itsenäisinä ammatinharjo ittajina) yleisimmän työmarkkina-aseman 
määritelmän mukaan (asema, jonka ihmiset ilmoittavat kuvaavan itseään yli puolena niis tä kuukausista, joiden osalta pääasiallis ta toimintaa kuvaavassa luettelossa on 
käytettävissä tietoja jostakin työmarkkina-asemasta) ja joiden talouden käytettävissä olevat tulot kulutusyksikköä ovat alle 60  % tasoitetusta kansallisesta mediaanitulosta. 
Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu, Eurostat 
Työttömyysloukku 
Määritelmä: Työtuloon kohdistuva efektiivin en marginaaliveroaste ottaen huomioon ty önteon aloittamiseen liittyvä verojen lisään tymisen ja etuuksien vähenemisen 
yhteisvaikutus. Lasketaan vähentämällä bruttotulojen muutoksesta työllisenä ja työttömänä saatavien nettotulojen erotus ja jaka malla tulos bruttotulojen muutoksella, kun 
työtön siirtyy työelämään ja tulot ovat 67 % teollisuustyöntekijä n keskipalkasta. Mittaus tehdään ensimmäisenä työttömyyskuukau tena. 
Lähde: OECD, komissio 
Pienipalkkaisten verotus 
Määritelmä: Työvoimakustannuksiin kohdistuva verokiila: tuloveron sekä työntekijän ja työnantajan sosiaaliturvamaksujen ja enna konpidätysten summasta vähennetään 
rahaetuudet ja tulos jaetaan 67 % teo llisuustyöntekijän keskipalkasta ansaits evan perheettömän työvoimakustannuksilla. 
Lähde: OECD, komissio 
                                                 
30 Lapsen ikä esiopetuksen tai perusasteen opetuksen alkaessa voi vaihdella maittain. 
 
 83    Alue-erot – variaatiokertoimet 
Määritelmä: Työllisyyden (työttömyyden) keskihajonta jaettuna pain otetulla kansallisella keskiarvolla (15–64-vuotiaat). (NUTS I I) 
Lähde: Työvoimatutkimus 
Konteksti-indikaattorit  
BKT:n kasvu 
Määritelmä: BKT:n kasvun vuosikeskiarvo 
Lähde: EKT95, talouden ja rahoituksen pääosasto 
Työllisyysaste ikäryhmittäin 
Ikäryhmiin 15–24-, 25–54- ja 20–64-vuotiaat kuuluvien työllisten osuus (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Kokoaikaiseksi muutettu työllisyysaste 
Määritelmä: Työtuntien kokonaismäärä jaettuna kokopäivätyössä te htyjen työtuntien vuosittaisella keskiarvolla laskettuna osuute na 15–64-vuotiaitten kokonaismäärästä. 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Työtyytyväisyys 
Määritelmä: Tyytyväisyys nykyisiin työtehtäviin keskiarvona asteikolla 1–6 
Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu, Eurostat 
Todelliset yksikkötyökustannukset 
Määritelmä: Palkkojen ja sosiaaliturvamaksujen kasvu työntekijää kohti työn tuottavuudella ja BKT:n deflaattorilla korjattuna 
Lähde: EKT95, talouden ja rahoituksen pääosasto 
Työn tuottavuus 
Määritelmä: Kokonaisvuosituotanto jaettuna ty össä olevan väestön ja tehtyjen työtuntien määrällä (BKT ostovoimastandardeina työ llistä ja työtuntia kohti suhteessa koko 
EU:hun)  
Lähde: EKT95, Talouden ja rahoituksen pääosasto 
Siirtyminen työhön tai koulutukseen 
Määritelmä: Työttömien siirtyminen työhön tai ammatilliseen koulutukseen vuodesta n vuoteen n+1 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Ajautuminen pitkäaikaistyöttömyyteen 
Määritelmä: Niiden nuorten/aikuisten kuukautena X työttömäksi j ääneiden osuus, joiden työttömyys on ollut jatkuvaa ja jatkuu vi elä kuukautena X+6/12. 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
Nuorisotyöttömyysaste koko ikäluokasta laskettuna  
Määritelmä: Nuorten (15–24-vuotiaiden) työttömien kokonais määrä osuutena kaikista samanikäisistä (sukupuolittain) 
Lähde: Unemployment harmonised series, Eurostat 
Työvoimapolitiikan menot 
Määritelmä: Aktiivisen/passiivisen työvoimapolitiikan menot prosentteina BKT:stä 
Lähde: Eurostatin työvoimapolitiikkatietokanta  
 
 84    Työllisyys vastaperustetuissa yrityksissä 
Määritelmä: Vastaperustetuissa yrityksissä (perustamisvuosi n) ja uusissa vielä toiminnassa olevissa yrityksissä (perustamisvuo si n-3, n-2 tai n-1) työskentelevien määrä 
suhteessa kaikissa toimivissa yrityksissä (vuonna n) työskentelevien määrään. 
Lähde: Eurostatin yritystoi minnan rakennetilastot (SBS) 
Työllisyysaste palvelualalla 
Määritelmä: Palvelualalla (päätyössä) työskentelevien 15–64-vuo tiaitten määrä prosentteina samanikäisestä väestöstä (sukupuolit tain) 
Lähde: Eurostatin neljännesvuosittaiset työvoimatiedot 
Työaika 
Määritelmä: 
1. Keskimääräinen tavanomainen viikkotyötuntimäärä eli kokopäiväisten työntekijöiden työtuntien summa jaettuna kokopäiväisten t yöntekijöiden määrällä (sukupuolittain) 
2. Työntekijää kohti lasketun keskimääräisen todellisen vuosityöajan kehittyminen (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Ylityö 
Määritelmä: Niiden työntekijöiden määrä, joiden todellinen työt untimäärä ylittää tavanomaisen tuntimäärän ylityön vuoksi, prose ntteina kaikista työntekijöistä 
(sukupuolittain) Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Avoimet työpaikat työtöntä kohti 
Määritelmä: Avoimien työpaikkojen kokonaismäärän ja työttömien kokonaismäärän suhteen kehitys jäsenvaltiossa 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot (avoimia työpaikkoja koskeva tutkimus vuodesta 2004) 
Tietokoneiden käyttö 
Määritelmä: Kotona ja/tai työpaikalla työtehtäviin tietokonetta käyttävien osuus työvoimasta 
Lähde: Tieto- ja viestintätekniikkaa ja työllisyyttä käsittelevä Eurobarometri (2002) 
Yritysten investoinnit aikuiskoulutukseen 
Määritelmä: Yritysten investoinnit ammatilliseen täyd ennyskoulutukseen suhteessa työvoimakustannuksiin 
Lähde: Tutkimus ammatillisesta täydennyskoulutuksesta, Eurostat  
Työvoimareservi  
Määritelmä: Työmarkkinoitten ulkopuolella olevat työhaluiset pros entteina työikäisestä väestöstä (15–64-vuotiaat) jaoteltuna ty ömarkkinoitten ulkopuolella olemisen 
pääsyiden mukaan (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Työvoiman tarjonnan kasvu 
Määritelmä: Työvoiman tarjonnan vuosimuutos (työikäiset eli 15–64-vuotiaat työlliset ja työttömät) (sukupuolittain) 
Lähde: Eurostatin neljännesvuosittaiset työvoimatiedot 
Sukupuolten työllisyyse ro kokoaikatyönä 
Määritelmä: Miesten ja naisten työllisyysasteen ero kokoa ikaiseksi muutettuna ja pr osenttiyksikköinä ilmaistuna 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Sukupuolten työllisyysero ikäryh män ja koulutustason mukaan 
Määritelmä: Miesten ja naisten työllisyysas teen ero prosenttiyksikköinä ikäryhmän (15–2 4, 25–54, 55–64) ja  koulutustason mukaan  (alle keskiaste, keskiaste ja korkea-aste 
ISCED-luokituksen mukaan) Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
 
 85    Sukupuolten palkkaero (jakauma ja korjaukset) 
Määritelmä: 
1. Sukupuolten palkkaero ikäryhmän ja koulutustason mukaan (miest en ja naisten bruttotuntiansioiden ero prosentteina yli 15 vii kkotuntia ansiotyötä tekevien miesten 
keskimääräisistä bruttotuntiansioista) 2. Sukupuolten palkkaero korjattuna alan, ammatin ja iän mukaan  
Lähde: Euroopan yhteisön kotitaloustiedustelu, Eurostat 
Sukupuolen mukainen eriytyminen 
Määritelmä: 
1. Ammattialojen eriytyminen sukupuolen mukaan naisten ja mieste n keskimääräisenä osuutena työllisistä kussakin ammatissa. Erot  lasketaan yhteen, jotta saadaan 
sukupuolten epätasapainoa kuvaava kokonaisarvo osuutena kokonaistyöllisyydestä. (ISCO-luokitus). 
2. Toimialojen eriytyminen sukupuolen mukaan naisten ja mieste n keskimääräisenä osuutena työllisistä kullakin toimialalla. Erot  lasketaan yhteen, jotta saadaan sukupuolten 
epätasapainoa kuvaava kokonaisarvo osuuten a kokonaistyöllisyydestä. (NACE-luokitus). 
Lähde: Eurostatin työvoimatutkimus 
Huollettavat vanhukset 
Määritelmä: Huollettavien yli 75-vuotiaitten miesten ja naisten os uus kaikista yli 75-vuotiaista. Jakautuminen laitoshoidossa o levien, kotiapua saavien (muilta kuin 
perheenjäseniltä) ja perheenjäsenten hoitamien mukaan. 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
Heikommassa asemassa olevien ryhmien työmarkkinaerot suhteessa muihin 
Määritelmä: Muita heikommassa asemassa olevien (vammaisten, etnisten vähemmistöjen, maahanmuuttajien, vähän koulutettujen, yksi nhuoltajien jne.) työmarkkinoilla 
kohtaamat erot (työllisyydessä, työttömyyde ssä ja työmarkkinoitten ulkopuolella olemis essa) suhteessa muuhun väestöön kansallis ten määritelmien mukaisesti. 
Lähde: Jäsenvaltioiden tiedot 
Laskennallinen työhön kohdistuva veroaste 
Määritelmä: Työllisen työvoiman kokonaisvero tus (henkilökohtaisen tuloveron sekä työn tekijän ja työnantajan sosiaaliturvamaksuj en ja ennakonpidätysten summa) jaettuna 
palkkojen ja sosiaaliturvamaksujen ja ennakonpidätysten summalla Lähde: Komissio 
 
 86    LIITE 2: EDISTYMINEN TAVOITTEISSA  
LISSABONIN JA TUKHOLMAN TYÖLLISYYSASTETAVOITTEET: 
Politiikalla on pyrittävä saavuttamaan seur aavat Euroopan unionin keskiarvotavoitteet: 
– kokonaistyöllisyysaste 67 prosenttia vuonna 2005 ja 70 prosenttia vuonna 2010 – naisten työllisyysaste 57 prosenttia vuonna 2005 ja 60 prosenttia vuonna 2010 – iäkkäitten (55–64-vuotiaitten) työlli syysaste 50 prosenttia vuonna 2010. 
Kaikkien kansallisten tavoitteitt en olisi oltava linjassa EU:n tason odotusten kanssa, ja niissä 
olisi otettava huomioon ka nsalliset erityisolot. 
 
Source: QLFD, comparable annual estimates based on LFS and ESA95,  Eurostat.Employment rates in Member States  
in 1997 and 2002
0 10 20 30 40 50 60 70 80 
B DK D EL  E F IRL I L NL A P FIN S UK EU15 1997 2002 
Lisbon Target = 70 % by 2010
 
 87     
Source: QLFD, comparable annual estimates based on LFS and ESA95, Eurostat.Female employment rates in Member States in 1997 
and 2002
01020304050607080
B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EU15% of female working age population1997 2002
Lisbon Target > 60 % by 2010
 
 
 
Source: QLFD, comparable annual estimates based on LFS and ESA95, Eurostat. Employment rates of older workers (55-64) in 
Member States in 1997 and 2002
01020304050607080
B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EU15% of population aged 55-641997 2002
Lisbon Target - 50 % by 2010
 
 
 88    Kansalliset työllisyystavoitteet 
JÄSEN-
VALTIO KANSALLISET TAVOITTEET 
 YHTEENSÄ NAISET IÄKKÄÄT MUUT TAVOITTEET / 
HUOMAUTUKSIA 
EU:n 
tavoitteet 70 % v. 2010 
67 % v. 2005 60 % v. 2010 
57 % v. 2005 50 % v. 2010  
Itävalta  65 % v. 2005 
mennessä  Ei muita tavoitteita, koska Lissabonin ja 
Tukholman tavoitteet on lähes 
saavutettu (paitsi iäkkäitten osalta) 
Belgia Työllisyyskasvutavoite 
vuodelle 2007: 200 000 uutta työpaikkaa (työllisyysaste n. 
65 %)   Alueilla on omia 
työllisyysastetavoitteita. 
Tanska Työllisyyskasvutavoite 
vuodelle 2010: 60 000 uutta työpaikkaa (työllisyysaste 
75 %)   Kaikki Lissabonin ja Tukholman 
tavoitteet on jo saavutettu. 
Ranska 65 %  v. 2006 mennessä 
(+ 2 % v. 2002 verrattuna) 60 % v. 2006 
mennessä 
(+ 3 % v. 2002 
verrattuna) 40 % v. 2006 
mennessä 
(+ 5 % v. 2002 
verrattuna)  
Suomi Työllisyyskasvutavoite 
vuodelle 2007: 100 000 uutta 
työpaikkaa, mikä vastaa tavoitetta saavuttaa 75 % työllisyysaste v. 2010 
mennessä.   Ei muita tavoitteita (Lissabonin ja 
Tukholman tavoitteet lähes saavutettu ja 
naisten tavoite jo ylitetty) 
Saksa  
    
Kreikka Työllisyyskasvutavoite 
vuodelle 2008: 300 000 uutta työpaikkaa (vastaava 
työllisyysaste 62 %) 50 % v. 2008 
mennessä  Nuorten työllisyysaste 35 % vuonna 
2008. Kokonaistyöttömyysaste pudotetaan 6:een ja naisten 
työttömyysaste 8 prosenttiin v. 2008 
mennessä. 
Italia 58,5 % (2005) 
 46 % (2005) 40 % (2005)  Vuoden 2005 työllisyysasteet ovat 
ennusteita. 
Irlanti    Ei tavoitteita 
Luxemburg    Ei tavoitteita 
Alankomaat  65 % (2010)  Lissabonin ja  Tukholman tavoitteet jo 
saavutettu (paitsi iäkkäitten osalta). Etnisten vähemmistöjen tavoite 54 % v. 
2005 mennessä. Nuorisotyöttömyysaste 
enintään kaksi kertaa keskim. aste (2010). 
Portugali 67 % (2005) 60 % (2010) 50 % (2010) Tavoitteet vastaavat hallituksen 
sitoumusta säilyttää työllisyysasteet 
vähintään nykytasoisina. 
 
 89    Espanja    Ei tavoitteita 
 
Ruotsi 80 % (2004)  
(+ 2 % v. 2002 verrattuna)   Lissabonin ja Tukholman tavoitteet jo 
saavutettu. Vuoden 2004 tavoite koskee 
20–64-vuotiaita. 
Yhdistynyt kuningas-
kunta  Yksinhuoltajat 
70 % (2010)  Lissabonin ja Tukholman tavoitteet jo 
saavutettu. 
 
 90    SUUNTAVIIVA 1: AKTIVOIN TI JA ENNALTAEHKÄISY 
Jäsenvaltiot varmistavat seuraavat: 
– Jokaiselle työttömälle tarjotaan uusi mahdollisuus ennen kuin nuoren 
työttömyys on kestänyt 6 kuukautta tai ai kuisen työttömyys 12 kuukautta. Heille 
tarjotaan koulutusta, uudelleenkoulutusta , työharjoittelua, t yöpaikkaa tai muuta 
työllistämistoimenpidettä, minkä lisäksi annetaan tarvittaessa jatkuvaa työnhakuapua. 
– Vuoteen 2010 mennessä 25 prosenttia pitkäaikaisty öttömistä osallistuu 
aktiiviseen työvoimapoliittiseen toimenpiteeseen eli koulutukseen, uudelleenkoulutukseen, työharjoitteluun tai muuhun työllistämistoimenpiteeseen. 
Tavoitteena on saavuttaa kolmen parhaite n menestyvän jäsenvaltion keskiarvo. 
Tiedot annetaan vain niistä jäsenvaltioista, jotka esittävät indikaattorit 
toimintasuunnitelmassaan. 
Ennaltaehkäisyindikaattorit uuden määritelmän mukaan
31 
 Saavuttamatta jääminen: nuoret 
työttömät Saavuttamatta jääminen: aikuiset työttömät 
 Miehet Naiset Yhteensä Miehet Naiset  Yhteensä 
AT 82,2 82,1 82,2 81,8 84,3 82,9 
IE   59,6   49,0 
LUX 18,4 26,4 22,0 45,5 47,4 46,4 
SW 3,1 2,1, 2,6 19,6 15,0 17,4 
UK   0   0 
                                                 
31 Niiden nuorten/aikuisten kuukautena X työttömäksi jääneiden osuus, jotka ovat edelleen 
työttömiä kuukautena X+6/12 ja joille ei ole a nnettu uutta mahdollisuutta eli esim. koulutusta, 
jatkokoulutusta, työharjoittelua tai työpaikkaa. Jaoteltuna sukupuolen mukaan. 
 
 91    Ennaltaehkäisyindikaattorit edellisen määritelmän mukaan32 
 Saavuttamatta jääminen: 
nuoret työttömät Saavuttamatta jääminen: aikuiset 
työttömät 
 Miehe
t Naiset  Yhteensä Miehet Naiset  Yhteensä 
BE 26,2 24,6 25,4 45,1 46,6 45,9 
DK 76,0 75,0 76,0 57,0 43,0 50,0 
DE - 17,5 16,2 - 19,9 18,4 
ES 50,8 47,2 49,0 65,6 56,6 61,1 
FR 15,8 12,3 14,0 16,7 14,4 15,5 
NL   0   78,0 
PT 14,0 12,4 13,0 15,4 14,2 14,7 
FIN 9,1 10,3 9,6 5,9 6,4 6,1 
  
                                                 
32 Niiden nuorten/aikuisten kuukautena X työttömäksi jääneiden osuus, jotka ovat edelleen 
työttömiä kuukautena X+6/12 ja jotka ei vät ole aloittaneet henkilökohtaista 
toimintasuunnitelmaa (joka sisältää mm. tarpeiden henkilökohtaisen arvioinnin ja työnhakuapua). Jaoteltuna sukupuolen mukaan. 
 
 92    Pitkäaikaistyöttömien  aktivointiaste (2002)33 
 Pitkäaikaistyöttömien 
aktivointi34 
 Miehet Naiset Yht. 
BE 32 32 32 
DK 27 20 24 
DE 
Nuoret 
Aikuiset   
43 
24  
45 
24  
43 
24 
FR  
Nuoret 
Aikuiset     
36 
42 
IE   32 
LUX 
Nuoret 
Aikuiset   
95 
68  
91 
68  
93 
68 
NL    
AT 13 17 14 
FIN   25 
SW 54 45 50 
UK   47 
 
                                                 
33 Pitkäaikaistyötön: 6 kk rekisteröitynä työttömänä ollut nuori ja 12 kk rekisteröitynä 
työttömänä ollut aikuinen. 
34 Aktiiviseen työvoimapoliittiseen to imenpiteeseen (koulutukseen, työharjoitteluun tai muuhun 
työllistämistoimenpiteeseen) osallistuvien rekisteröityjen pitkäaikaistyöttömien määrä suhteessa rekisteröityjen pitkäaikai styöttömien kokona ismäärään (%). 
 
 93    SUUNTAVIIVA 3: SOPEUTUMISKYKY 
Politiikalla pyritään erityisesti vähentämään huomattavasti työtapaturmia ja 
ammattitauteja. 
Kansalliset työtapaturmatavoitteet 
UK Kaikki tavoitteet määrä s aavuttaa 2009–2010 (lähtökohta1999–2000). 
• Kuolemaan johtavien vammo jen määrä vähenee 10 %. 
• Työperäisten sairauksien es iintyvyys vähenee 20 %. 
• Työtapaturmien ja työperäisten sair auksien vuoksi menetettyjen työpäivien 
määrä vähenee 30 %. 
DK Tavoitteet vuodelle 2005 (lähtökohta 2000). 
• Vakavien työtapaturmien määrä vähenee 15 %. 
• Erittäin toistuvat työtehtävät vähenevät 10 %. 
• Nostamista, vetämistä tai työntämistä vaativat tehtävät vähenevät 15 %. 
• Psyykkis-sosiaalisista ongelmista kärsivien määrä vähenee 5 %. 
FR Tavoitteet vuodelle 2006. 
• Työtapaturmien kokonaismäärä vähenee 15 %. 
• Työtapaturmat vähenevät 20 % riskialttiilla aloilla. 
• Työmatkaonnettomuudet vähenevät 20 %. 
• Melulle altistuvien määrä vähenee 20 %. 
EL Tavoite vuodelle 2008. 
• Työtapaturmien kokonaismäärä vähenee 20 %. 
• Työtapaturmat vähenevät 25 % suuririskisillä aloilla. 
PT Ei tavoitevuotta. 
• Työtapaturmien esiintyvyys vähenee 40 %. 
Muut jäsenvaltiot eivät esittäneet tavoitetta toimintasuunnitelmassaan. 
Vertailukelpoisia EU:n tason tietoja ei ole saatavilla. 
Vuoteen 2005 mennessä työnhakijoiden olisi ka ikkialla EU:n alueella voitava hakea 
tietoja kaikkiin jäsenva ltioiden työnvälityspalvelujen ka utta tarjottavist a työpaikoista. 
Kaikki jäsenvaltiot sito utuvat toimintasuunnitelma ssaan tähän tavoitteeseen. 
 
 94    SUUNTAVIIVA 4: Henkilöpääoma 
Kansallisten prioriteettien mukaan pyritä än erityisesti saavuttamaan seuraavat 
tavoitteet vuoteen 2010 mennessä: 
– Vähintään 85 prosenttia 22-vuotiaista  EU:ssa on suorittanut keskiasteen 
koulutuksen. 
– Työikäisistä aikuisista (25–64-vuotia ista) EU:ssa keskimäärin vähintään 
12,5 prosenttia osallistuu elinikäiseen oppimiseen. 
Vähintään keskiasteen koul utuksen hankkineiden prosenttiosuus 22-vuotiaista. 
Edustajana käytetään ikäl uokkaa 20–24-vuotiaat. (2002) 
0102030405060708090100
GR FR PT IT ES DE BE AT IE LU EU-
15NL DK SE FI UKEU Target 2010
 
Yleissivistävään tai ammatilliseen koul utukseen osallistuvien prosenttiosuus 
työikäisestä väestöstä (2002) 
0510152025
GR FR PT IT ES DE BE A T IE LU EU-
15NL DK SE FI UK  EU Targ et 2010: 12.5%  
 
 95    SUUNTAVIIVA 5: AKTIIVISENA IKÄÄNTYMINEN, BARCELONAN 
TAVOITTEEN MUKAINEN KESK IMÄÄRÄINEN TYÖMARKKINOILTA-
POISTUMISIKÄ 
Politiikalla pyritään vuoteen 2010 mennessä nostamaan keskimääräistä 
työmarkkinoiltapoistumisikää EU:ssa viidellä vuodella (v. 2001 arvio 59,9 vuotta35). 
Työmarkkinaosapuolet ovat tavoitteen kannalta keskeisessä asemassa. Kaikkien kansallisten tavoitteitten olisi oltava linjassa EU:n tason odotusten kanssa, ja niissä olisi otettava huomioon ka nsalliset erityisolot. 
Keskimääräinen työmar kkinoiltapoistumisikä 
 2001  200236  Ero yhteensä 
BE 56,8 58,5 1,7 
DK 61,6 60,9 -0,7 
DE 60,6 60,7 0,1 
GR 59,4 62,6 3,2 
ES 60,4 61,5 1,1 
FR 58,1 58,8 0,7 
IE 62,8 62,4 -0,4 
IT 59,8 59,9 0,1 
LU 56,8 59,3 2,5 
NL 60,9 62,2 1,3 
AT 59,2 59,3 0,1 
PT 61,8 62,9 1,1 
FI 61,4 60,5 -0,9 
SE 61,7 63,2 1,5 
UK 62 62,3 0,3 
EU 15 60,4 60,8 0,4 
Kansalliset tavoitteet keskimääräise lle työmarkkinoilt apoistumisiälle: 
Ranska:  keskimääräistä ikää nostetaan 1,5 vuodella  ja iäkkäitten työllisyysastetta 
nostetaan 5 prosenttiyksikköä vuoteen 2008 mennessä. 
Suomi : eläkkeellejäämisikää nostetaan 2–3 vuodella vuoteen 2010 mennessä . 
Portugali:  vuoden 2006 tavoitteena on säilyttää nykyinen keskimääräinen ikä 62 
vuotta. 
                                                 
35 Tarkistettu ylöspäin, nyt 60,5 vuotta. 
36 Alustavat luvut. 
 
 96    SUUNTAVIIVA 6: SUKUPUOLTEN TASA-ARVO 
Jäsenvaltiot omaksuvat integroidun toiminta mallin, joka sisältää tasa-arvonäkökohtien 
valtavirtaistamisen ja poliittisia toimia ja jolla rohkaistaan naisten osallistumista 
työelämään ja pyritään vuoteen 2010 me nnessä leikkaamaan selvästi sukupuolten 
eroja työllisyysasteissa,37 työttömyysasteissa ja palkassa . 
JÄSENVALTIO SUKUPUOLTEN TYÖTTÖMYYSASTE-EROT 
NYKYTILANNE JA KANSALLISET TAVOITTEET 
% (v. 2002) Sukupuoliero (naiset – miehet) KANSALLISET TAVOITTEET   
EU:n tavoite Sukupuolten työttömyysaste-eroja piene nnetään selvästi vuoteen 2010 mennessä.  
Itävalta 0,4    
Belgia 1,6    
Tanska 0,2    
Ranska 2,1 Naisten pitkäaikaistyöttömyyttä vähennetään 5 %.   
Suomi 0    
Saksa -0,4    
Kreikka 8,4 Naisten työttömyysaste pudotetaan alle 10 %:iin v. 
2006 ja 8 %:iin v. 2008 mennessä.   
Italia 5,2    
Irlanti -0,6    
Luxemburg 1,8    
Alankomaat 0,5    
Portugali 1,9 Sukupuolten työttömyysaste-ero pienenee 
kolmanneksella 2005–2006 mennessä.   
Espanja 8,4    
Ruotsi -0,8    
Yhdistynyt 
kuningaskunta -1,1    
EU-15 1,8    
 
                                                 
37 Ks. kaavio 2. 
 
 97    Unemployment gender gap 1998-2002
-4-2024681012
Austria
Belgium
Denmark
France
Finland
Germany
Greece
Italy
Ireland
Netherlands
Portugal
Spain
Sweden
United Kingdom
EU-15
Source: Unemployment harmonised series, Eurostat%1998
2002
 
 
 98     
JÄSENVALTIO  
SUKUPUOLTEN PALKKAEROT38 
NYKYTILANNE JA KANSALLISET TAVOITTEET 
 
% (v. 2000) YHTEENSÄ YKSITYINEN 
SEKTORI JULKINEN 
SEKTORI KANSALLISET 
TAVOITTEET 
EU:n tavoite Sukupuolten palkkaerot pienenevät selväs ti kaikissa jäsenvaltioissa v. 2010 
mennessä.  
Itävalta 20 24 14  
Belgia 12 15 -  
Tanska 15 16 13  
Ranska 13 - - Sukupuolten palkkaeroja 
pienennetään kolmanneksella 
2003–2010. 
Suomi 17 15 25  
Saksa 21 24 20  
Kreikka 15 22 9  
Italia 6 15 0  
Irlanti 19 23 15  
Luxemburg - - -  
Alankomaat 21 26 19  
Portugali 8 28 -17  
Espanja 15 23 3  
Ruotsi 18 16 18  
Yhdistynyt 
kuningaskunta 21 26 18  
EU-15 16 22 11  
 
                                                 
38 Miesten ja naisten bruttotuntiansioiden ero prosentteina miesten keskimääräisistä 
bruttotuntiansioista (yli 15 viikkotuntia ansiotyötä tekevät). 
 
 99    Gender pay gap 1997-2000
0510152025
Austria
Belgium
Denmark
France
Finland
Germany
Greece
Italy
Ireland
Netherlands
Portugal
Spain
Sweden
United Kingdom
EU-15%1997
2000
Source: European Community Household Panel (ECHP)
 
 
 100    KANSALLISET LASTENHOITOTAVOITTEET 
Jäsenvaltioiden olisi poist ettava pidäkkeitä naisten työelämään  osallistumiselle ja pyrittävä – ottaen huomioon lastenhoidon ky synnän 
ja lastenhoidon järjestämisen kansalliset pi irteet – tarjoamaan vuoteen 2010 mennessä hoitopaikka vähintään 90 prosentille kolm e 
vuotta täyttäneistä mutta oppi velvollisuusikää nuoremmista lapsista ja vähintään 33 prosentille alle kolmivuotiaista. 
Maa Tuorein tilanne: 0–3-vuotiaat Tuorein tilanne: 3-vuotiaista oppivelvollisuusikään Kansallinen tavoite 
EU:N TAVOITE 33 % v. 2010 90 % v. 2010  
Itävalta 0–3-vuotiaat 
Päivähoitokeskus (KTH)  
2002: 8,8 %; 2001: 7,81 % (61,6 %: kolmivuotiaat) 3–6-vuotiaat 
Päivähoitokeskus (KTH)
 
2002: 81,6 %; 2001: 78,43 %  - 
Belgia 0–3-vuotiaat 
Koko Belgia 2002: 28,3 %; 2001: 28,0 % 
Flanderi 
2002: 32,0 %; 2001: 31,4 % 
Wallonia 
2002: 23,8 %; 2001: 23,8 %
 3–6-vuotiaat Belgia, Flanderi ja Wallonia
 
2002: 100 % 
2001: 100 % Flanderi: 10 000 uutta lastenhoitopaikkaa 2000–
2004; 1 400 uutta koululaisten 
iltapäivähoitopaikkaa 2003–2004 
 
Saksa 0–3-vuotiaat  
1998:  
Koko Saksa 7,0 % – läntiset osavaltiot 2,8 %; 
itäiset osavaltiot 36,3 % 3–6,5-vuotiaat 
1998:  
Saksa 89,5 % – läntiset osavaltiot 86,8 %; itäiset osavaltiot 111,8 %  
 
 101    Tanska 6 kk – 2 vuotta 
Päivähoito, koululaisten kerhot jne.  
2002: 68 %; 2001: 67 %; 2000: 66 % 3–5-vuotiaat 
Päivähoito, koululaisten kerhot jne.  
2002: 94 %; 2001: 93 %; 2000: 93 % - 
Espanja Opetusta saavat  
0–2-vuotiaat : 11 % 
3-vuotiaat : 92,9 % Opetusta saavat  
4–5-vuotiaat : 100 %  
Suomi 0–2-vuotiaat (2001) 
Päivähoitojärjestelyjen piirissä yht.  26,1 % 
– päiväkodissa 11,6 % – perhepäivähoidossa 11,7 % 
– muussa maksullisessa hoidossa 1,3 % 
– muussa maksuttomassa hoidossa 1,5 % 3–6-vuotiaat (2001) 
Päivähoitojärjestelyjen piirissä yht.
 61,3 % 
– päiväkodissa 43,5 %; perhepäivähoidossa 15,4 %; muussa 
maksullisessa hoidossa 1,1 %, muussa maksuttomassa hoidossa 1,3 % 
Iltapäivähoidossa: 10,6 %
 
– maksullisessa 4,8 %, maksuttomassa 0,6 % 
– ei hoitojärjestelyjä (?) 5,2 % - 
Ranska 2001 : 
Yleiset päiväkodit: 6,7 % (0–3-vuotiaat) 
Vanhempien ylläpitämät hoitopaikat: 1,4 % 
(0–3-vuotiaat) 
Perhepäivähoito: 1,3 % (0–6-vuotiaat) 
Lastentarhat: 0,3 % (2–6-vuotiaat) 
Päivähoitopaikat: 1,6 % (0–6-vuotiaat) Lastenhoitajat: 20,6 %  Ks. edellinen sarake Lastenhoitopal velujen kattavuutta parannetaan v. 
2010 mennessä suuntaviivan mukaisesti. 
 
 
 102    Kreikka - - Lastenhoitopalveluje n kattavuutta parannetaan v. 
2010 mennessä suuntaviivan mukaisesti. 
Irlanti - Alle kouluikäiset 
– 73 000 perheessä (42,5 %) lapsi on muun kuin vanhempansa 
hoidossa 
– 23 000 perheessä lasta hoitaa palkatta perheenjäsen 2003: hoitopaikkoja lisätään 30 %, 450 uutta 
laitosta 
2006: hoitopaikkoja lisätään 50 %, 800 uutta 
laitosta 
Italia 0–2-vuotiaat 
Julkinen lastenhoito: 6,5 % 
Muut päivähoitopalvelut: 0,6 % 3–5-vuotiaat 
Esikoulu: 98 % - 
Luxemburg 0–4-vuotiaat 
Lastentarhassa 9,98 % 4–12-vuotiaat 
Hoidossa koulun ulkopuolella 5,87 %  
Alankomaat 0–2-vuotiaat (2001) 
Päiväkoti tai lastenhoitaja 22,5 % 2–4-vuotiaat (2001) 
Leikkiryhmät, päiväkodit ja lastenhoitaja 82,5 % 
– leikkiryhmät 60 % 
– päiväkoti tai lastenhoitaja 22,5 % 4–12-vuotiaat (2001) 
Koulun jälkeinen hoito tai lomanaikainen hoito 7 %  
 
Portugali 0–3-vuotiaat 
Esikoulua edeltävä hoito  
2002: 16,3 % 
2001: 16,0 % 2000: 14,6 % - 2006: hoitopaikka 20 prosentille 0–3-vuotiaista 
2010: esiopetusta 90 prosentille 3–5-vuotiaista 
 
 103    Ruotsi 1–3-vuotiaat 
Esikouluissa ja päiväkodeissa yhteensä  
Julkiset: 61,2 % Yksityiset: 11,8 % 
Esikoulut:
 
Julkiset: 54 % Yksityiset: 11 % 
Päiväkodit:
 
Julkiset: 7,2 % Yksityiset: 0,8 % 4–5-vuotiaat 
Esikouluissa ja päiväkodeissa yhteensä
 
Julkiset: 76,7 %, yksityiset: 14,8 % Esikoulut:
 
Julkiset: 69 %, yksityiset:14 % 
Päiväkodit:  
Julkiset: 7,7 %, yksityiset: 0,8 % 
6–9-vuotiaat 
Koulun ulkopuolisessa hoidossa tai lastentarhassa yhteensä:  
Julkiset 68,5 %, yksityiset 6,1 % 
Koulun ulkopuolisessa hoidossa  
Julkiset 67 %, yksityiset 6 % Päiväkodissa
: julkiset 1,5 %, yksityiset 0,1 % - 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 0–2-vuotiaat 
Viralliset ja epäviralliset hoitopaikat 27,6 % 
 3–4-vuotiaat 
Viralliset ja epäviralliset hoitopaikat 58,1 % 
Vain virallisessa hoidossa 29,4 % 
Vain epävirallisessa 8,9 %, vain perhehoidossa 3,6 % 
5–14-vuotiaat Viralliset ja epäviralliset hoitopaikat 23 %; vain virallisessa10,8 % 
Vain epävirallisessa 46,9 % vain perhehoidossa 19,3 % 2004: yhteensä 1,6 milj. lastenhoitopaikkaa, 
varhaiskasvatusta ka ikille 3-vuotiaille 
2006: 250 000 uutta hoitopaikkaa 
 
 
 
 104    SUUNTAVIIVA 7: MUITA HEIKOMMA SSA ASEMASSA OLEVAT RYHMÄT 
Vuoteen 2010 mennessä pyritään ete nkin seuraaviin tavoitteisiin: 
– Pelkän oppivelvollisuuskoulun käyneiden kesk imääräinen osuus EU:ssa on enintään 
10 prosenttia. 
– Muita heikommassa asemassa olevien t yöttömyyserot suhteessa muuhun väestöön 
vähenevät merkittävästi; tässä sovelletaan mahdollisia kansallisia tavoitteita ja 
määritelmiä. 
– Muiden kuin EU-maiden kansalaisten ja EU:n  kansalaisten työttömyyserot vähenevät 
merkittävästi; tässä sovelletaan mahdollisia kansallisia tavoitteita. 
Pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittaneet : niiden 18–24-vuotiaiden prosenttiosuus, 
jotka ovat suorittaneet enintään ylemmä n perusasteen koulutuksen eivätkä ole 
yleissivistävässä tai ammatillis essa jatkokoulutuksessa (2002) 
05101520253035404550
NL A T FI SE BE DE FR IE DK GR LU EU-
15IT ES PT UKEU target 2010 10%
 
 
 105     
JÄSEN-
VALTIO KANSALLISET TAVOITTEET 
 Pelkän oppi-
velvollisuuskoulun 
suorittaneet Maahanmuuttajat ja 
etniset vähemmistöt Vammaiset Muut ryhmät tai 
tavoitteet 
EU:n tavoite Enint. 10 % v. 2010    
Itävalta     
Belgia     
Tanska  3,5 % valtion 
työntekijöistä muualta 
kuin Länsi-Euroopasta 
tai Pohjois-Amerikasta 
tulevia maahanmuuttajia 
tai heidän jälkeläisiään   
Ranska Pelkän oppivelvollisuus-
koulun suorittaneiden 
määrä vähenee 
10 000:lla 5 vuodessa. 
 90 % kohderyhmänä 
olevista maahan-
muuttajista tekee 
integroitumissopimuksen 
v. 2005 mennessä.  Pitkäaikaistyöttömien 
työhönpaluu lisääntyy 
2 % vuosittain. 
Henkilökohtaista 
neuvontaa kaikille työn-
hakijoille ensimmäisenä 
kuukaudesta rekisteröity-
misen jälkeen 2003–
2005. 
Vähimmäistoimeentulo-
tuen varassa olevien 
työttömien työhön-
paluuta lisätään 2003–
2005. 
Suomi     
Saksa  
    
Kreikka    Köyhyys- ja syrjäytymis-
riskissä tulonsiirtojen 
jälkeen olevien prosentti-
osuutta lähennetään 
EU:n keskiarvoon v. 
2008 mennessä. 
Italia     
Irlanti  Kaikki kiertolaiset 
perusasteen 
koulutuksessa ja 
koulutusta jatkavien 
kiertolaisten osuus 95 % 
v. 2004 mennessä Vammaisten osuus 
nostetaan 3 %:iin 
julkisen sektorin 
työntekijöistä. 
 Pitkäaikais-
työttömyydestä 
hankkiudutaan eroon 
heti, kun tilanne sallii, 
mutta viimeistään v. 
2007. 
 
 106    Luxem-
burg     
Alanko-
maat Tavoite: pelkän oppi-
velvollisuuskoulun 
suorittaneiden määrä 
putoaa 30 % v. 2006 ja 
50 % v. 2010 mennessä. Tavoite: etnisten 
vähemmistöjen 
työllisyysaste 54 % v. 
2005   
Portugali 18–24-vuotiaitten pelkän 
oppivelvollisuuskoulun 
suorittaneitten määrä 
vähenee 35 % v. 2006 ja 
25 % v. 2010.  13 000 vammaista 
osallistuu ammatti-
koulutukseen ja 
sosiaalisiin ja 
ammatillisiin 
integroitumistoimiin v. 
2004. Sosiaalisten 
työmarkkinoiden 
ohjelmissa 50 000 
osallistujaa v. 2004 
Espanja     
 
 
 107    SUUNTAVIIVA 8: TY ÖNTEOSTA KANNATTAVAA 
Vuoteen 2010 mennessä pyritään laskemaan huomattavasti korkeita efektiivisiä 
marginaaliveroasteita ja, tapauks en mukaan, pienipalkkaisten ve rotusta kansalliset olosuhteet 
huomioon ottaen. 
Efektiivinen marginaaliveroaste39 
 2000 2001 2002 
AT : 74,8 72,0 
BE : 88,8 91,3 
DE : 87,9 88,4 
DK : 91,2 90,7 
ES : 81,3 81,7 
EU-15 : : : 
FI : 80,6 83,4 
FR : 86,8 84,0 
GR : 79,4 80,8 
IE : 72,6 73,4 
IT : 59,6 59,9 
LU : 87,6 86,7 
NL : 85,2 84,8 
PT : 87,7 87,0 
SE : 87,3 87,1 
UK : 70,4 70,3 
Lähde: OECD, komissio 
                                                 
39 Työtuloon kohdistuva ef ektiivinen marginaaliveroast e ottaen huomioon työnteo n aloittamiseen liittyvä 
verojen lisääntymisen ja etuuksien vähenemisen yhteisvaikutus. Laskelmissa otetaan huomioon verojen 
ja etuuksien yhteisvaikutus tuloihin työttömän siirtyessä työhön. Indikaattori kuuluu sovittuihin 
rakenneindikaattoreihin (pitempi luettelo). 
 
 108    Työvoimakustannusten verokiila40 
  1998 1999 2000 2001 2002 
AT 41,5 41,6 40,1 39,7 39,9 
BE 51,1 51,0 49,9 49,1 48,9 
DE 47,5 47,0 46,5 45,5 45,9 
DK 40,4 41,3 41,2 40,6 40,4 
ES 35,1 32,6 32,8 33,4 33,9 
EU15 40,3 39,1 38,6 37,7 37,8 
FI 44,0 42,6 42,4 41,0 40,4 
FR 42,5 40,3 39,6 38,4 37,8 
GR 35,1 34,3 34,3 34,3 34,3 
IE 23,4 21,5 18,1 17,3 16,6 
IT 44,4 44,1 43,3 42,8 42,7 
LU 28,9 29,5 30,4 28,8 27,3 
NL 39,2 40,2 40,6 36,8 37,2 
PT 30,7 30,2 30,4 29,5 29,5 
SE 49,3 48,7 47,9 46,8 45,9 
UK 28,5 25,8 25,3 24,5 24,7 
                                                 
40 Tuloveron sekä työntekijän ja työnantajan sosiaaliturvamaksujen ja ennakonpidätysten summasta 
vähennetään rahaetuudet ja tulos jaetaan 67 % teollisuustyöntekijän keskipalkasta ansaitsevan 
työvoimakustannuksilla. 
 
 109    SUUNTAVIIVA 10: ALUE-EROT 
Eräät jäsenvaltiot ovat lisäksi asettaneet tavoitt een alue-erojen vähentämiselle, vaikka sitä ei 
erikseen suuntaviivoissa edellytetty. 
EL • Alue-eroindikaattorin (e i määritelty) arvon pitäisi pudota nykyisestä 9,6 %:sta 
7 %:iin v. 2008 (EU15 nyt 11,4 %). 
• Henkeä kohti lasketun BKT:n arvon pitäisi vuoteen 2008 mennessä olla kaikilla 
Kreikan alueilla vähintään 65 % EU:n keskiarvosta. 
• Alueiden työttömyysasteen pitäisi olla enintään 3 prosenttiyksikköä 
valtakunnallista keskiarvoa korkeampi. 
FR • 85 taantunutta kaupunkialuetta: 
 Työnhakijoiden määrä putoaa kolmanneksella v. 2008 mennessä. 
 Työttömyysaste putoaa naapuritaajamien tasolle. 
• Merentakaiset alueet: 
 Kauppa kehittyy voimakkaammin kuin Manner-Ranskassa. 
 Työttömyyserot vähenevät. 
UK • 30 heikoimman työllisyysasteen paikallishallintoaluetta: työllisyysaste lähenee 
Yhdistyneen kuningaskunnan kokonaistyöllisyysastetta.