A4-0265/97

Päätöslauselma Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehdystä yleissopimuksesta Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta (C4-0640/96)

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon neuvoston 27. syyskuuta 1996 antaman säädöksen yleissopimukseksi Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta (C4-0640/96) ((EYVL C 313, 23.10.1996, s. 11)) (jäljempänä: sopimus),

- ottaa huomioon 4. marraskuuta 1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen ja erityisesti sen 3, 5 ja 6 artiklan,

- ottaa huomioon 13. joulukuuta 1957 tehdyn rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen ja 27. tammikuuta 1977 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen terrorismin vastustamisesta,

- ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.1 artiklan 7 kohdan, K.3 artiklan 2 kohdan ja K.6 artiklan toisen alakohdan,

- ottaa huomioon neuvoston 10. maaliskuuta 1995 antaman säädöksen yleissopimukseksi yksinkertaistetusta menettelystä Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä rikoksen johdosta tapahtuvassa luovuttamisessa ((EYVL C 78, 30.3.1995, s. 1)),

- ottaa huomioon 20. tammikuuta 1994 antamansa päätöslauselman Euroopan parlamentin osallistumisesta oikeus- ja sisäasioita koskevien unionin ja jäsenvaltioiden kansainvälisten sopimusten tekoon ((EYVL C 44, 14.2.1994, s. 180)),

- ottaa huomioon 30. tammikuuta 1997 antamansa päätöslauselman Euroopan unionin terrorismin vastaisesta taistelusta ((EYVL C 55, 24.2.1997, s. 27)),

- ottaa huomioon järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan korkean tason työryhmän toimintasuunnitelman ((EYVL C 251, 15.8.1997, s.1)),

- ottaa huomioon hallitusten välisen konferenssin Amsterdamissa 16. ja 17. kesäkuuta 1997 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston yhteydessä tekemän sopimuksen Amsterdamin perustamissopimusluonnoksesta (jäljempänä Amsterdamin sopimus) ja erityisesti sen I jakson,

- ottaa huomioon kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan mietinnön sekä institutionaalisten asioiden valiokunnan lausunnon (A4-0265/97),

A. ottaa huomioon, että luovuttamisella tarkoitetaan jäljempänä Euroopan unionin jäsenvaltion oikeusviranomaisten suorittamaa henkilön luovuttamista toisen jäsenvaltion oikeusviranomaisille syytteen nostamiseksi tai tuomion täytäntöön panemiseksi,

B. ottaa huomioon, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden välistä rikosoikeuden alan yhteistyötä on olennaisesti parannettava ja tehostettava, jotta voidaan taistella järjestäytynyttä tai muuta rikollisuutta (ennen kaikkea terrorismia, ihmiskauppaa ja lapsiin kohdistuvia rikoksia, laitonta huumausaine- ja asekauppaa, aktiivista ja passiivista lahjontaa, petoksia ja muita rikoksia) vastaan ja jotta voidaan välttyä siltä, että yksittäisistä jäsenvaltioista tulee rikollisten turvapaikkoja, joissa he voivat välttyä muiden jäsenvaltioiden nostamilta syytteiltä ja rangaistuksilta,

C. ottaa huomioon, että luovutusjärjestelmä näyttää yhä vähemmän perustellulta ja tarpeelliselta unionissa, jonka jäsenet ovat oikeusvaltioita, joissa kunnioitetaan ihmisoikeuksia (vrt. Amsterdamin sopimukseen sisällytetyn Euroopan unionista tehdyn sopimuksen muutettu F artikla), ja jossa sisärajat näyttävät vähitellen menettävän merkitystään, ja että tämä järjestelmä olisi viimeinkin hylättävä ja olisi edistettävä automaattista luovutusjärjestelmää ja etsintäkuulutettujen henkilöiden varauksetonta luovuttamista kunnioittaen aina perusoikeuksia ja säilyttäen menettelyiden oikeudellisuuden,

D. ottaa huomioon, että rikosoikeudellisen yhteistyön parantaminen voi ja sen pitää luovutusten osalta tapahtua ensisijaisesti poistamalla menettelyn tehokkuuden oikeudelliset ja tosiasialliset esteet,

E. on tietoinen siitä, että luovutusmenettelyn parantaminen tehostaa oikeudenkäyntejä ja tuomioiden täytäntöönpanoa Euroopan unionissa, mutta se ei saa tapahtua ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen sisältämien ja Strasbourgin ihmisoikeustuomioistuimen tulkitsemien oikeuksien kustannuksella,

F. ottaa huomioon, että luovutusmenettelyssä asianomaisina olevien henkilöiden vapauden riisto voi merkitä vakavia perusoikeuksien loukkauksia, minkä vuoksi päätös luovutuksesta on tehtävä mahdollisimman nopeasti,

G. katsoo, että luovuttaminen on keskeinen väline oikeudellista yhteistyötä rikosoikeuden alalla, kuten Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.1 artiklassa määrätään, ja varausten esittäminen sopimukseen on kyseisen tavoitteen vastainen,

H. katsoo, että luovutusmenettelyä parantamalla rikokseen syyllistyneen henkilön mahdollisuudet välttyä syytteeltä tai rangaistukselta yksinkertaisesti ylittämällä jäsenvaltioiden välinen raja vähenevät välittömästi,

I. on vakuuttunut, että parannettu ja yhtenäistetty luovutusmenettely ja siihen liittyvä Euroopan unionin sisällä vallitsevien erilaisten oikeusjärjestelmien yhtenäistäminen edistäisi olennaisesti «vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen» toteuttamista,

J. on vakuuttunut, että jäsenvaltioiden 27. syyskuuta 1996 tekemä yleissopimus on periaatteessa omiaan edistämään Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisiä luovutuksia - tosin sillä rajoituksella, että yhteistyön tehostumisen ratkaisevana edellytyksenä on, että jäsenvaltiot eivät käytä tai käyttävät vain hyvin pidättyvästi lukuisia mahdollisuuksia yleissopimuksen yksittäisiin velvoitteisiin kohdistuvien varaumien esittämiseen,

K. on vakuuttunut, että sopimuksen velvoitteiden yhtenäinen soveltaminen on mahdollista vain Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön avulla, minkä vuoksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen toimintaan liittyvien määräyksien puuttuminen, erityisesti sopimuksen määräysten ennakkotulkinnan osalta, on erityisen vakava puute sopimuksessa ennen kaikkea ottaen huomioon sen mahdollisen vaaran, että eri jäsenvaltioiden tuomioistuimet antavat erilaisia päätöksiä ja harjoittavat eri käytänteitä,

L. on tietoinen siitä, että Amsterdamin sopimuksella lisätyn Euroopan unionista tehdyn sopimuksen uuden K.7 artiklan mukaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimella on tietyin edellytyksin toimivalta antaa ennakkoratkaisuja myös yleissopimusten tulkinnasta sekä niitä koskevien täytäntöönpanotoimenpiteiden laillisuudesta ja tulkinnasta samoin kuin kaikista sopimusten tulkintaa tai soveltamista koskevista riidoista jäsenvaltioiden ja komission välillä,

M. ottaa huomioon, että Amsterdamin sopimuksella lisätyn Euroopan unionista tehdyn sopimuksen uuden K.3 artiklan b alakohdan määräyksen mukaisesti luovuttamisen helpottaminen on nimenomaan vahvistettu rikosoikeuden alan oikeudellisen yhteistyön itsenäiseksi tavoitteeksi,

N. on vakuuttunut, että tämä sopimus kuuluu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.6 artiklan toisen kohdan mukaisesti «alojen keskeisiin näkökohtiin», koska se on tärkeä rikosoikeuden alan oikeudellisen yhteistyön parantamiseksi, minkä vuoksi neuvoston puheenjohtajavaltion olisi pitänyt kuulla Euroopan parlamenttia ja huolehtia siitä, että parlamentin näkemykset otetaan asianmukaisesti huomioon,

O. toteaa, että Euroopan parlamentin kuulematta jättäminen ei kuultu tästä sopimuksesta (samoin kuin aikaisemmasta Euroopan unionin jäsenvaltioiden välistä yksinkertaistettua luovutusmenettelyä koskevasta, 10. maaliskuuta 1995 tehdystä yleissopimuksesta) on ristiriidassa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.6 artiklan toisen alakohdan määräysten kanssa,

P. odottaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.6 artiklan toisen alakohdan vastaista käytäntöä, jolloin neuvosto ei kuule Euroopan parlamenttia, ei voida enää jatkaa Amsterdamin sopimuksella lisätyn K.11 artiklan 1 kohdan yksiselitteisten määräysten vuoksi,

Q. on vakuuttunut, että Euroopan parlamentin toistuvasti vaatima neuvoston kanssa tehtävä toimielinten välinen sopimus Euroopan parlamentin osallistumisesta oikeudellisten välineiden laatimiseen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston mukaan on tarpeen sopimuksen K.6 artiklan ja sen uuden K.11 artiklan sisältämien määräysten asianmukaisen soveltamisen takaamiseksi;

1. Pahoittelee sitä, että sopimus tehtiin, ilman että puheenjohtajavaltio tiedotti siitä Euroopan parlamentille ja ilman että se kuuli parlamenttia Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.6 artiklan toisen alakohdan mukaisesti;

2. Pitää tervetulleina sopimuksen sisällöllisiä tavoitteita ja niitä lukuisia parannuksia, joita se sisältää, verrattuna 13. joulukuuta 1957 Euroopan neuvostossa allekirjoitettuun rikosten johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen;

3. Pitää valitettavana jäsenvaltioiden välistä luottamuspulaa ja epäselvää sanamuotoa sopimuksessa, sillä se voi mahdollistaa sen, että yhteistyö aseistautuneen järjestön kanssa tai sellaiseen osallistuminen jäisivät luovutuksen ulkopuolelle, mistä olisi se epätoivottava seuraus, että terroristi- tai rikollisjärjestöt sijoittautuvat maihin, joissa näin tapahtuu ja voivat siten toimia niissä rangaistuksetta;

4. Vaatii tämän vuoksi, että sovitaan luovuttamismenettelyssä käytettävistä oikeudellisista vähimmäisnormeista, jotka koskevat kansalaisten oikeuksia, erityisesti vapaudenriiston lainvoimaisuuden säännöllistä tarkastamista, oikeutta puolustukseen, vapaudenriiston enimmäiskestoa ja tuomioistuimen päätöksenteon määräaikoja;

5. On pettynyt siihen, että huolimatta johdannossa ilmaistusta vastavuoroisesta luottamuksesta oikeusjärjestelmien rakenteeseen ja toimintaan sekä kaikkien jäsenvaltioiden kykyyn taata oikeudenkäynnin tasapuolisuus, sopimuksessa oli ilmeisesti pakko antaa jäsenvaltioille mahdollisuus esittää varaumia lähes jokaiseen uudistukseen ja siten tehdä tyhjäksi tai muuttaa uudistuksen oikeusvaikutuksia, mm. seuraavien kohtien osalta:

- vaatimuksen, että rikoksen on oltava rangaistava molemmissa jäsenvaltioissa, (molemminpuolisen rangaistavuuden periaatteen) kumoaminen, kun on kyse harkitusta rikoksesta tai osallistumisesta rikollisessa tarkoituksessa järjestäytyneen rikollisuuden tiettyihin muotoihin,

- rikosten pitämistä poliittisina rikoksina koskeva kielto,

- verorikosten sisällyttäminen luovutukseen oikeuttavien rikosten luetteloon,

- velvoite myös oman maan kansalaisten luovuttamisesta,

- toiseen jäsenvaltioon edelleen luovuttamista koskevan kiellon kumoaminen;

6. Kehottaa jäsenvaltioita demokraattisina oikeusvaltioina olemaan käyttämättä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojelemiseksi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 15 artiklaa sopimuksen rajoissa ja pyytää, että tätä painotetaan sopimuksen johdanto-osassa;

7. Suhtautuu myönteisesti tulevan Amsterdamin sopimuksen EU:n kansalaisten turvapaikkaoikeutta koskevan pöytäkirjan ainoassa artiklassa vahvistettuun menettelyyn takeena siitä, että jäsenvaltion kansalaiset eivät voi käyttää turvapaikkaoikeutta muihin kuin määrättyihin tarkoituksiin;

8. Kehottaa neuvostoa tekemään sopimuksia ja ryhtymään tarvittaviin toimiin, jotta terrorismiin tai yhteistyöhön aseistautuneen järjestön kanssa syyllistynyt jäsenvaltion kansalainen ei voisi saada poliittista turvapaikkaa tai pakolaisen asemaa toisessa jäsenvaltiossa;

9. Kehottaa jäsenvaltioita - järjestäytyneen rikollisuuden vastaista taistelua käsittelevän korkean tason ryhmän toimintaohjelman suosituksen nro 14 mukaisesti - ratifioimaan tämän sopimuksen mahdollisimman pian, kuitenkin viimeistään vuoden 1998 loppuun mennessä, ja sopimuksen 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti ilmoittamaan, että tätä sopimusta voidaan soveltaa jo ennen sen voimaantuloa saman julistuksen antaneisiin jäsenvaltioihin;

10. Kehottaa myös jäsenvaltioita olemaan käyttämättä tai käyttämään hyvin pidättyvästi lukuisia mahdollisuuksiaan varaumien tekemiseen ilmoituksen yhteydessä, sen estämiseksi, että Euroopan unionin jäsenvaltioissa olisi edelleen erilaisia luovuttamista koskevia määräyksiä;

11. Katsoo, että kansallisia varauksia voidaan vähentää parhaiten yhtenäistämällä asiaan liittyvää lainsäädäntöä Euroopan tasolla;

12. Pitää valitettavana sitä, että sopimus ei merkitse edistysaskelta alaa koskevan rikosoikeuden yhdenmukaistamiseksi, jossa pyritään vaadittuun Euroopan oikeus- ja oikeudenkäyttöalueeseen, ja sitä, että tämän yhdenmukaistamisen toteuttamisen osalta ei ole määrätty määräajoista tai seuraamuksista;

13. Kehottaa niitä jäsenvaltioita, jotka aikovat esittää varaumia, jo nyt aloittamaan sellaiset oikeuspoliittiset ja lainsäädännölliset valmistelut, joiden ansiosta ne voivat niin pian kuin mahdollista, kuitenkin viimeistään viiden vuoden kuluessa sopimuksen voimaantulosta, peruuttamaan varaumat tai olemaan pidentämättä niitä, kun on kyse omien kansalaisten luovuttamisesta;

14. Toivoo Kreikan ja Portugalin perustuslakioikeudellisten syiden perusteella antamien julistusten osalta, että nämä valtiot tutkisivat, olisiko niiden mahdollista tulkita tai tarvittaessa tarkistaa perustuslakejaan, ja luopuvat aikomuksestaan kieltäytyä luovuttamasta ulkomaalaista, joka on «syytteessä vapauden hyväksi harjoittamastaan toiminnasta» tai henkilöä, jota uhkaa elinkautinen rangaistus, ja ilmaisisivat siten luottamuksensa unionin jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien rakenteeseen ja toimintaan;

15. Kehottaa neuvostoa jo nyt käsittelemään kysymystä toimivaltuuksien myöntämisestä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle eikä odottamaan siihen asti, kunnes sopimus on ollut voimassa vuoden; ottaen huomioon sovitteluratkaisun, johon Amsterdamin Eurooppa-neuvosto pääsi tuomioistuimen asemasta VI osastoon kuuluvien sopimusten osalta, olisi ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin, joilla varmistetaan, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tämän sopimuksen osalta toimivaltainen ainakin siinä määrin, kuin se tulee olemaan toimivaltainen yleensä sopimusten suhteen Amsterdamin sopimuksella Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen lisätyn uuden K.7 artiklan mukaisesti;

16. Kehottaa jäsenvaltioita ryhtymään ennen kaikkea myös käytännön toimiin moninaisten, osittain myös byrokratiasta ja hallinnosta johtuvien, luovutusten viivästysten syiden poistamiseksi, jotta luovutusmenettelyä voidaan tällä tavoin olennaisesti nopeuttaa;

17. Kehottaa neuvostoa tarkistamaan myöhemmin tätä sopimusta sen toteamiseksi, voidaanko mahdollisuudet varaumien tekemiseen poistaa tai voidaanko niitä ainakin vähentää;

18. Kehottaa neuvostoa tarkistamaan myöhemmin tätä sopimusta sen toteamiseksi, pitäisikö vahvistaa ehdoton määräaika luovutusmenettelyn toteuttamiselle, ei vain menettelyn tehostamiseksi vaan ennen kaikkea Euroopan unionin yleisperiaatteisiin kuuluvien ja Amsterdamin sopimuksella lisättyjen F artiklan ja F 1 artiklan mukaisesti erityisesti suojeltujen ihmisoikeuksien ja henkilöiden perusvapauksien johdonmukaisen kunnioittamisen kannalta; kehottaa neuvostoa lopuksi huolehtimaan siitä, että luovuttamismenettely ja sen ajallinen kulku on asianomaisille henkilöille selvä;

19. Vaatii, että työtä «vapaudelle, turvallisuudelle ja oikeudelle perustuvan alueen» luomiseksi «Euroopan oikeus- ja oikeudenkäyttöalueen» muodostamiseksi jatketaan johdonmukaisesti,

jotta saataisiin kurotuksi asteittain umpeen se kuilu, joka vallitsee jo saavutetun tiiviin talousjärjestelmien yhdentymisen ja jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien eroavuuksien välillä;

20. Kehottaa puhemiestään toimittamaan tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle sekä jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille.