Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto ympäristöstä ja työllisyydestä (Kestävän kehityksen Euroopan rakentaminen)"



Virallinen lehti nro C 235 , 27/07/1998 s. 0001



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto ympäristöstä ja työllisyydestä (Kestävän kehityksen Euroopan rakentaminen)" (98/C 235/01) Komissio päätti 24. marraskuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto antoi lausuntonsa 5. toukokuuta 1998. Esittelijä oli Giampaolo Pellarini. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. 28. toukokuuta 1998 pitämässään 355. täysistunnossa (toukokuun 28. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Amsterdamin sopimuksen johdanto-osaan on lisätty kestävän kehityksen periaate ja B artiklan yhteen luetelmakohtaan unionin tavoitteiden joukkoon toisiinsa tiiviisti liittyvät "tasapainoinen ja kestävä kehitys" sekä "työllisyyden korkea taso". 1.2. Käsiteltävänä oleva tiedonanto on ensimmäinen askel ympäristön ja työllisyyden yhdistämisen suuntaan. Siinä pidetään selvänä, että yhdistelmä on käyttökelpoinen ja että sen tulisi vaikuttaa yhteisön toimintalinjojen muotoiluun. 1.3. TSK on käsitellyt aihetta jo useaan otteeseen, erityisesti lausunnossaan "Talouskasvu ja ympäristö" (), jossa on luku "Kestävään kehitykseen siirtymisen hallinta". Siinä todetaan, että "tässä vaiheessa kestävä kehitys ja työllisyyden kasvu ovat molemmat väistämättömiä tavoitteita, jotka on yhdistettävä tehokkaan poliittisen aloitteen ja kaikkien osapuolien aktiivisen osallistumisen avulla". 1.4. Komitea käyttää tilaisuutta hyväkseen ja palaa nyt aiheeseen ottaen huomioon Luxemburgissa joulukuussa 1997 pidetyn neuvoston kokouksen esityksen, että ympäristönäkökohtien liittämisestä yhteisön politiikkoihin ja toimiin laadittaisiin strategia sekä sen, että tätä strategiaa on tarkoitus käsitellä Cardiffin huippukokouksessa. 2. Huomioita ympäristön ja työllisyyden välisistä yhteyksistä (luku 2) 2.1. Komitea ilmaisee tyytyväisyytensä siitä, että komission lähestymistapa vastaa komitean aiemmissa lausunnoissa esitettyjä toivomuksia etenkin luvussa "Siirtymän hallitseminen" ja että luvussa kolme esitellään eri alojen tukipolitiikkoja. 2.2. Komitea on myös vakuuttunut siitä, että ilman selkeää poliittista sanomaa, joka ohjaa yhteisön, jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallistason toimintalinjoja kestävään kehitykseen, perustamissopimukseen sisältyvät tietyt periaatteelliset näkökohdat ovat vaarassa jäädä vaille merkitystä. Komitea mainitsi asiasta jo viidennen ympäristöohjelman hyväksymistä käsitelleessä lausunnossaan, jossa se totesi, ettei ohjelmaa voida toteuttaa, ellei yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolle määrätä tarkkoja "poliittisia painopistealueita" (). 2.3. Euroopan unionin on huolehdittava siitä, että se todella noudattaa kansainvälisiä sitoumuksiaan, joita se on tehnyt yleisellä tasolla Riossa vuonna 1992 ja ilmastonmuutoksen osalta Kiotossa, kasvun suuntaamiseksi luonnonvarojen suojelun uusien parametrien mukaisesti. Nämä sitoumukset on otettava huomioon eri toimissa. Tässä vaiheessa sitoutumista voidaan vahvistaa hyödyntämällä kaikkia niitä kokemuksia, joiden avulla on mahdollista päästä parhaisiin tuloksiin ympäristönsuojelussa ja työllisyyden kasvussa pitäen kuitenkin mielessä, ettei tuloksia voida tarkistaa yksinkertaisella mittauksella. Ne syntyvät laajemmissa yhteyksissä ja niitä voidaan parantaa vain pyrkimällä toteuttamaan määrätietoisesti "kestävän kehityksen" strategiaa. 2.4. TSK on sitä mieltä, ettei tiedonannossa käsitellä riittävän perusteellisesti tiettyjä peruskäsitteitä ja ettei se anna tyhjentävää kuvaa siitä, mitä tähän asti on tehty ohjelmien ja poliittisten aloitteiden avulla. 2.5. Jo otsikosta näkee, että yhteen liitettävät käsitteet ympäristö, työllisyys ja kehitys ovat liian ylimalkaisia varsinkin kun otsikkoon on lisätty maininta "Kestävän kehityksen Euroopan rakentaminen", joka ei kirjaimellisesti luettuna tarkoita mitään tai sen merkitys jää hyvin hämäräksi. 2.5.1. Selvyyden vuoksi olisi ollut parempi asettaa rinnakkain termejä, joilla on jo vakiintunut merkitys, esimerkiksi "Kilpailukykyisen Euroopan rakentaminen kestävän kehityksen yhteydessä". 2.6. Koska työttömyyden mittasuhteet ja merkitys ovat Euroopassa suuret, on vaarallista yhdistää ympäristönsuojelu ja työllisyys automaattisesti toisiinsa, kuten tiedonannossa näytetään tekevän. Vaikka molemmat ovat tavoitteita, jotka on liitettävä kaikkiin yhteisön toimintalinjoihin, työttömyyttä voidaan torjua vain tuloksena näiden toimintalinjojen yleisestä toteuttamisesta. 2.6.1. Tulee myös ottaa huomioon, että vaikka ympäristönsuojelu liittyy moneen eri alaan, se on myös oma politiikanalansa. Niin ikään on muistettava, että hankkeiden ja ohjelmien ympäristövaikutusten arviointiin voidaan lisätä yksinomaan lisätietoja antava työllisyysvaikutusten arviointikaavio, joka saattaa olla hyödyllinen eriteltäessä eri toimintalinjojen yhteisvaikutuksia. Näin ei vaaranneta päätöksiä, joiden on perustuttava tiukasti ympäristönäkökohtiin. 2.7. Tiedonannon alussa todetaan (kohta 1.1), että "EU:n taloudet eivät kehity kestävällä tavalla". Ajatusta ei kuitenkaan seurata johdonmukaisesti vaatimalla yhteiskunnallis-taloudellisen mallin muuttamista ja sellaisen uuden kokonaisvaltaisen lähestymistavan käyttöönottoa, jossa hyödynnetään uutta tietoa ja yritysten uusia kykyjä Delors'in valkoisen kirjan (ks. jäljempänä) ja kestävän kehityksen viidennen ohjelman mukaisesti. 2.7.1. Tyytyessään pysymään nykyisissä puitteissa esittäessään kullekin alalle mahdollisia toimia komissio antaa sellaisen kuvan, että se on päättänyt jättää huomioimatta, ettei nykyinen kasvumalli tarjoa radikaaleja keinoja ratkaista ongelmaa. Malli voi vain lievittää ongelmaa viivyttämällä odotettavissa olevia haittavaikutuksia. 2.8. Tämä käy entistä ilmeisemmäksi, kun todetaan, ettei tiedonannossa käsitellä perusteellisesti eikä ajankohtaisesti ainakaan seuraavia kolmea keskeistä tekijää: Euroopan työttömyys ei liity suhdanteisiin, vaan se on luonteeltaan rakenteellista. Vaikka teknologisella kehittämisellä on merkittävä asema kilpailukyvyn parantamisessa, ei voida varmuudella väittää, että teknologinen innovaatio luo enemmän työpaikkoja kuin se niitä korvaa etenkin kun kyseessä on perinteinen palkkatyö. On harhauttavaa ajatella, että taloudellisen kasvun asteen ja työttömyyden vähentymisen välillä olisi automaattinen syy- ja seuraussuhde. 2.9. Edellä esitetyn perusteella on selvää, että on tarpeen muotoilla kestävään kehitykseen tähtäävä kokonaisvaltainen politiikka, jotta työttömyyteen voitaisiin löytää myönteisiä ratkaisuja. Kestävä kehitys edellyttää myös, että hyödynnetään kaikkia välineitä, kunnioitetaan "saastuttaja maksaa" -periaatetta ja luodaan ympäristövahingoista vastaamista koskeva lainsäädäntö (). 2.10. Mikäli kestävän kehityksen merkityksen analysointia pidetään tarpeellisena (mistä komissiokin on asiakirjassaan samaa mieltä), on selvää, että tämän tavoitteen saavuttamiseksi on asetettava kyseenalaiseksi tuotantoon sekä tavaroiden ja palveluiden kulutukseen pohjautuvat nykyiset yhteiskunnallis-taloudelliset mekanismit. Ympäristön ja työllisyyden yhdistelmällä voidaan päästä parhaisiin mahdollisiin tuloksiin vain tällaisen näkemyksen pohjalta. Se tulee pitää mielessä erityisesti eri jäsenvaltioiden parhaillaan toteuttamissa työllisyyttä luovissa toimintalinjoissa. 2.11. Komitea pahoittelee tässä yhteydessä, ettei tiedonannon aiheiden yhteydessä ole kehitelty riittävästi Delors'in valkoisen kirjan X luvussa esitettyjä ajatuksia työvoimavarojen alikäytöstä ja ympäristövarojen liikakäytöstä sekä niiden välisen epätasapainon korjaamiseksi tarvittavista verotuksellisista vastakeinoista (). 2.11.1. Ympäristönsuojelun ja uusien työpaikkojen luomisen tavoitteet voidaan yhdistää järkevästi vain tästä lähestymistavasta käsin toteuttamalla toimintakokonaisuuksia eikä toimimalla yksinomaan verokannustimien tasolla, jotta kunnioitetaan neutraalin verotuksen periaatetta. 2.12. On pyrittävä dynaamiseen näkemykseen, jossa otetaan huomioon ympäristöhaittojen ennakoimisen ja ympäristönsuojelun uudet tarpeet, uudet ekologiset tuotanto- ja hallintotavat, uusi teknologia ja uudet tieto- ja koulutuspalvelut, joita kestävään kehitykseen siirtyminen edellyttää. Vain tällä tavalla voidaan eritellä, millaisia ovat uudet toimenkuvat ja mahdollisesti syntyvät uudet työpaikat, ja hyödyntää samalla pienten ja keskisuurten yritysten erityistä roolia. 2.12.1. Uusia toimenkuvia ja työpaikkoja luotaessa on kiinnitettävä erityistä huomiota työpaikkojen turvallisuus- ja terveysnormeihin. 2.13. Ei tule rajoittua pelkkään teollisuuden palkkatyöhön. Erityisesti tiedotukseen ja konsultointiin liittyvät uudet itsenäiset työmuodot, määräaikaiset työsopimukset ja osa-aikatyö aiheuttavat sen, että odotettavissa on epätyypillisten työsuhteiden kasvu. 2.14. Aiemmin mainitussa lausunnossa "Talouskasvu ja ympäristö" esitettiin, ettei ympäristönsuojelutoimien ja työllisyyden kasvun välillä ole automaattista yhteyttä. Tämä näkemys saa tukea komission yksiköiden viime vuosina alalla tekemistä tutkimuksista. Kyseiset tutkimukset osoittavat kuitenkin, että ympäristönsuojelutoimilla yhdessä parhaan mahdollisen teknologian käytön kanssa on kokonaisuutena myönteisiä vaikutuksia työpaikkojen luomiseen, joskaan ne eivät ole kovin merkittäviä. Lisäksi toimet ovat usein yhteydessä teknologiseen innovaatioon ja tuotantoprosessien järkiperäistämiseen, jotka ylläpitävät yritysten kilpailukykyä ja edistävät siten ainakin osaltaan työpaikkojen säilyttämistä. 2.14.1. Teollisuuden, julkishallinnon ja kuluttajien taholta tulevaan uudenlaiseen kysyntään vastaavien uusien tuotantoprosessien, tuotteiden ja palveluiden kehittämisessä voidaan luoda myönteistä yhteisvaikutusta. Tämä edellyttää kuitenkin merkittäviä investointeja. 2.15. Erityisesti ympäristönsuojeluteknologian ja -palveluiden kysyntää tyydyttävän ja uutta kasvualaa edustavan erillisen "ekoteollisuuden" lisäksi tulee yleisesti ottaen erottaa toisistaan seuraavat toimet: saasteiden vähentämiseen ja ennaltaehkäisyyn suunnatut toimet, joista aiheutuu lisäinvestointikustannuksia mutta joiden avulla saavutetaan ennen pitkää raaka-aine- ja energiasäästöjä. Näin edistetään tuottavuuden kasvua ja pitkällä aikavälillä ympäristövahinkojen aiheuttamien sosiaalimenojen supistumista. Samoin edistetään luonnon- ja kaupunkiympäristön suojeluja kohennustoimia, jotka luovat sekä perinteisiä että innovatiivisia uusia työpaikkoja. 2.15.1. Tässä yhteydessä on hyvä myös tehdä ero näiden toimien rahoituskeinojen välillä. Ensimmäisessä tapauksessa on kyse voittoa tuottavista yleensä yksityisistä aloista (tehdasteollisuus, energiantuotanto, liikenne), kun taas toisessa tapauksessa tarvitaan huomattavia julkisia investointeja. 2.16. Mikäli päädytään dynaamiseen ja kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan, voidaan kuitenkin todeta, että useat toimet edellyttävät uutta taitotietoa ja asiantuntemusta sekä uusia konsulttipalveluja. Niitä voivat tarjota tiettyjä tehtäviä varten valmistelua tarvitsevien julkishallinnon ja muiden julkisten elinten lisäksi myös uudet palveluyritykset, joilla on mahdollisuus tarjota huomattavia uusia työllistämismahdollisuuksia. Työllisyysvaikutusten tulokset arvioidaan kokonaisvaltaisesti keskipitkän aikavälin kuluessa ottamalla huomioon tarpeelliset rakenneuudistukset. 2.17. Koska kestävä kehitys on kansainvälinen tavoite, Eurooppa voi hyötyä myös puhtaan teknologian, puhtaiden tuotteiden ja taitotiedon viennistä, jos se toimii nopeasti. Tällaiset toimet saavat niin ikään aikaan myönteisiä työllisyysvaikutuksia. 2.18. Keskus-, alue- ja paikallishallinnon asemaa on niin ikään tutkittava entistä tarkemmin, sillä nämä tahot voivat laatia sääntöjä ja kannustimia, jotka saavat yksilöt kiinnostumaan siitä, mikä on yhteisen edun mukaista. Näin nykyistä mallia voidaan suunnata asteittain kohti kasvua, joka on sopusoinnussa ympäristönsuojelun ja kestävän kehityksen kanssa. 2.19. Talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat voivat jakaa vastuualueensa ja toimia järjestö- ja yhdistysresurssiensa avulla kannustajina, kouluttajina ja tiedottajina pyrittäessä kohti kestävää kehitystä ja kulutusta. Erityisen mielenkiintoisia ovat käynnissä olevat erilaisten yhteiskunnallis-ammatillisten, palkansaaja- ja ympäristöjärjestöjen väliset yhteistyökokeilut, jotka saattavat olla rajatylittäviäkin. 2.20. Ns. kolmannelle sektorille jolla toimivien vapaaehtoisjärjestöjen ansiot on tunnustettava uusia työmuotoja mahdollisesti luovan laaja-alaisen kouluttamisen ja tiedottamisen lisäksi on korostettava yritysten ympäristöhallinnon parantamista tarkastuksiin perustuvan järjestelmän (Ecoaudit) yhteydessä. Järjestelmä tarkistetaan lähiaikoina, jotta se leviäisi entistä paremmin, ja samoin pyritään huolehtimaan pienten ja keskisuurten, erityisesti käsityö- ja mikroyritysten tarpeista. Järjestelmä on levinnyt Euroopan tasolla melko epätasaisesti, ja jäsenvaltioiden tulisikin edistää sen käyttöä. 2.21. Mitä tulee pien- ja käsityöyrityksiin, komitea kiinnittää erityistä huomiota tarpeeseen ottaa käyttöön lainsäädännöllisiä sekä verotuksellisia toimenpiteitä, jotta ympäristönormien noudattaminen niissä helpottuu. Komitea korostaa erityisesti tarvetta tukea ja helpottaa edustusjärjestöjen tehtävää ja toimintaa. 2.22. Edellä esitetyn pohjalta voidaan todeta, että komission asiakirja on äärimmäisen varovainen eikä se synnytä uusia ajatuksia, koska siinä pitäydytään luetteloimaan nykyisten toimintalinjojen sallimat toimet. 3. Huomiota tukipolitiikoista ja tärkeimmistä toimista (luvut 3 ja 4) 3.1. Tiedonannossa luodaan katsaus eri alojen nykyisiin toimiin ja tukipolitiikkoihin. Lisäksi siinä esitellään tärkeimpiä tulevaisuuden toimia (luku 4). Viimeksi mainittu luku on asiakirjan epämääräisin osa, ja sitä tulisi täydentää sisällöllisesti sekä operatiivisin ehdotuksin liittämällä siihen luvun 3 alakohtainen analyysi. 3.2. TSK ehdottaa tiettyjä aiheita, joita voitaisiin kehitellä jäsenvaltioiden toimittamien aloitteiden ja asia-aineiston perusteella. Ne on laadittu jäsenvaltioiden sekä niiden yhteiskunnallis-ammatillisten ja ympäristö- ja kuluttajajärjestöjen välisessä aktiivisessa yhteistyössä. 3.2.1. Jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikat 3.2.1.1. On tärkeää, että jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen suuntaamiseen liitetään kestävän kehityksen näkökulma kannustamalla jäsenvaltioita laatimaan alueellisia sopimuksia, joissa korostetaan ympäristövoimavaroja, kannustetaan innovointia ja ammattitaitojen hankkimista sekä tarjotaan välineet koulutukseen ja taitotiedon levittämiseen erityisesti pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Tällaisia sopimuksia ei pidä rajoittaa kokeiluhankkeisiin, vaan ne tulisi liittää rakennerahastojen hyödyntämiseen. 3.2.2. Kaupungit ja niiden kohentaminen ympäristön ja työllisyyden yhdistävien politiikkojen koekenttänä 3.2.2.1. Kaupunkiympäristön käsitteestä on tullut viime vuosina yhä täsmällisempi. Valitettavasti se yhdistetään yhä useammin suurkaupunkien taantumiseen, jolla on monia erityisesti ympäristöön vaikuttavia ongelmia. Vanhat toimintakaavat ollaan hylkäämässä, ja kaupunkien kasvun käsite korvataan asteittain kaupunkien ylläpidon käsitteellä. Tarve ratkaista kaikki kaupunkien ympäristölle aiheuttamat ongelmat on synnyttänyt uuden lähestymistavan, jossa kaupunkia ei enää pidetä pelkkänä paikkana, jossa ihmiset asuvat, liikkuvat ja työskentelevät, vaan alueellisena kokonaisuutena, joka toimii ikään kuin virtausten ja jaksojen järjestelmä ja jonka ympäristön kannalta tehokas ja ympäristönäkökohdat huomioon ottava hallinto takaa kaupunkilaisten hyvinvoinnin (). 3.2.2.2. On selvää, että kaupunkipolitiikat eli kaavoitus sekä kaupunkiympäristön kehittämisen suunnittelu ja valvonta samoin kuin maankäyttö-, kunnostus-, liikenne-, jätehuolto- ja energiasuunnitelmat vaikuttavat merkittävästi siihen, miten kaupunkiympäristön ekosysteemiä suojellaan ympäristöllisten ja alueellisten voimavarojen kulutuksen vähentämiseksi. Kaupunkien kehitysvaatimukset on mahdollista sovittaa yhteen ympäristöä säästävien ratkaisujen lisäksi myös uuden ja kestävän työllisyyden luomisen tarpeen kanssa (). 3.2.2.3. Rakennusalalla voidaan todeta, että asuinrakennusten ylläpitämiseksi ja korjaamiseksi toteutetut helpotukset ja kannustimet voivat moninkertaistaa kaupunkiympäristön laatua. Rakennusperintöön liittyvät toimet ovat monimutkaisia ja toisiinsa niveltyneitä. Ne liittyvät lisäksi moniin muihin aloihin aina kaupunkien kohennuskulttuurista historiallisten keskustojen ja lähiöiden kunnostuspolitiikkaan ja kaupunkialueiden suojelusta uudelleenkäyttöä varten kaupunkien ympäristöolosuhteiden kokonaisvaltaiseen parantamiseen. 3.2.2.4. Rakennusten kunnostamisessa tulee pyrkiä energiansäästöön käyttäjien osallistumiseen tähtäävän aktiivisen politiikan ja sopivien kannustimien avulla. Tutkimustulokset osoittavat, että näin saadaan aikaan myönteisiä ympäristövaikutuksia ja samalla lisätään työllistämismahdollisuuksia. 3.2.3. Jätehuolto 3.2.3.1. Jätteiden syntymisen ehkäisemiseen pyrkivän lähestymistavan sekä uusiokäyttöön ja kierrätykseen tähtäävän jätteiden lajittelun ja käsittelyn yhteydessä on syntymässä uusia ammatteja ja työllistämismahdollisuuksia, joita voidaan edistää, kuten komitea on korostanut aiheesta antamissaan lausunnoissa (). 3.2.4. Liikenne 3.2.4.1. TSK on painottanut useissa lausunnoissaan (), että julkisen liikenteen järjestelmiä on suunnattava uudelleen ja järkiperäistettävä erityisesti kaupunkiliikenteessä. Lisäksi jäsenvaltioiden ja euroopanlaajuisten verkkojen laajentamisessa on otettava huomioon ympäristönäkökohdat. Rautateitä tulee hyödyntää ja paikallisliikennettä kehittää. 3.2.4.2. On tärkeää tukea julkisen liikenteen kasvua, kuten TSK korosti lausunnossaan liikenteen ympäristövaikutuksia käsittelevästä vihreästä kirjasta (). 3.2.5. Maaseudun kehittäminen ja Agenda 2000 3.2.5.1. Agenda 2000:n tuottamiin maatalouden työllistämisvaikutuksiin ei voida suhtautua kovinkaan optimistisesti. Onkin määriteltävä ensisijaiset toiminta-alueet, joissa korostetaan maanviljelijöiden asemaa ympäristönsuojelussa erityisesti maankäytön, maisemansuojelun, metsityksen, autioitumisen ehkäisemisen, luonnon monimuotoisuuden säilyttämisen ja vuoristoalueiden suojelun kannalta sekä uusissa yritysmuodoissa kuten maatilamatkailussa ja biologisessa tuotannossa. 3.2.5.2. YMP:n uudistuksen mukaisesti rakennerahastojen avulla on edistettävä maatalouden siirtymistä kestävään ekoviljelyyn ja luotava alalle uudenlainen nuoriin vetoava työnkuva. 3.2.5.3. Merkittäviä mahdollisuuksia työllistämiseen, teknologiseen innovaatioon, uudenaikaistamiseen ja maaseutualueiden kokonaistalouden elpymiseen voi syntyä kuitenkin etupäässä yhdenmukaisesta ja toimivasta maaseudun kehittämispolitiikasta, jossa tunnustetaan, että maatalous on maaseutualueiden talouden keskeinen tukipylväs ja jonka tavoitteena on edistää kaikkia hyödyllisiä aloitteita myös rinnakkaisaloilla kuten elintarviketeollisuudessa, matkailussa, käsiteollisuudessa, liikenteen alalla ja viestinnässä. 3.2.5.4. Tällaisten toimien kannustamiseksi voisi olla hyödyllistä luoda yhteys Natura 2000 -verkon (Habitat-direktiivi) ja rakennerahastojen välille siten, että Natura 2000:n piiriin kuuluvat luonnonalueet liitetään tavoitteisiin 1 ja 2. 3.2.5.5. Viranomaisten vastuualueeseen kuuluva vesivarojen hallinta, jota edistetään vesialan puitedirektiivillä, voidaan mainita esimerkkinä tärkeästä välineestä aluesuunnittelun uudessa lähestymistavassa. 3.2.6. Ympäristökasvatus ja -tiedotus kouluissa ja työpaikoilla 3.2.6.1. Alalla on panostettava eniten työntekijöiden kouluttamiseksi uusille ammattialoille, nuorten ohjaamiseksi uusiin ammatteihin ja ammattitaitoihin sekä julkishallinnon viranomaisten, välittäjä- ja ammattiorganisaatioiden ja pienyrittäjien kouluttamiseksi uuden teknologian ja ekohallinnon käyttämiseen. 3.2.6.2. Tässä yhteydessä tulee korostaa perus- ja keskiasteen sekä ammattikoulutuksen lisäksi myös ympäristötarkastuksiin perustuvaa järjestelmää, joka parantaa yritysten ympäristöhallintoa ja johon sisältyy työntekijöiden ja toimihenkilöiden elinikäisen koulutuksen ja täydennyskoulutuksen järjestelmä. 3.2.6.3. Koulutuksessa ja tiedotuksessa yhteiskunnallis-ammatillisilla ja muilla asianomaisilla järjestöillä voi olla tärkeä kerrannaisvaikutus. 3.2.7. Tutkimus ja kehittäminen 3.2.7.1. Uuden puiteohjelman yhteydessä on tuettava puhtaaseen ja saastuttamattomaan teknologiaan liittyvää tutkimusta ja kehittämistä sekä tuotantomenetelmien ja tuotteiden uudenlaiseen suunnitteluun liittyviä näkökohtia kestävän kasvun ja kulutuksen kannalta. Euroopan kilpailukyky ja sen synnyttämä kasvu riippuvat kyvystä vastata ympäristönsuojelun haasteisiin sekä hyödyntää ja suojella luonnonvaroja. Bryssel 28. toukokuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 155, 21.6.1995. () EYVL C 287, 4.11.1992. () Komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle: Vihreä kirja ympäristövahinkojen korvauksesta", EYVL C 133, 16.5.1994. () TSK:n lausunnot valkoisesta kirjasta, EYVL C 295, 22.10.1994. () TSK:n lausunto vihreästä kirjasta "Kaupunkiympäristö", EYVL C 269, 14.10.1991. () TSK:n lausunto aiheesta "Kestävä kehitys rakentaminen ja asuminen Euroopassa", EYVL C 355, 21.11.1997. () Erityisesti lausunto yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta, EYVL C 89, 19.3.1997. () TSK:n lausunto aiheesta "Kansalaisten verkko Euroopan julkisen henkilöliikenteen mahdollisuuksien toteuttaminen Komission vihreä kirja", EYVL C 212, 22.7.1996. TSK:n lausunto aiheesta "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua Poliittiset vaihtoehdot liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi hintoihin Euroopan unionissa Vihreä kirja", EYVL C 56, 24.2.1997. () EYVL C 313, 30.11.1992.