EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 18.12.2020 SWD(2020) 376 final KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Suomen YMP:n strategiasuunnitelmaa koskevat komission suositukset Oheisasiakirja KOMISSION EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE ANTAMAAN TIEDOKSIANTOON: Yhteisen maatalouspolitiikan strategisia suunnitelmia koskevat suositukset jäsenvaltioille {COM(2020) 846 final} - {SWD(2020) 367 final} - {SWD(2020) 368 final} - {SWD(2020) 369 final} - {SWD(2020) 370 final} - {SWD(2020) 371 final} - {SWD(2020) 372 final} - {SWD(2020) 373 final} - {SWD(2020) 374 final} - {SWD(2020) 375 final} - {SWD(2020) 377 final} - {SWD(2020) 379 final} - {SWD(2020) 384 final} - {SWD(2020) 385 final} - {SWD(2020) 386 final} - {SWD(2020) 387 final} - {SWD(2020) 388 final} - {SWD(2020) 389 final} - {SWD(2020) 390 final} - {SWD(2020) 391 final} - {SWD(2020) 392 final} - {SWD(2020) 393 final} - {SWD(2020) 394 final} - {SWD(2020) 395 final} - {SWD(2020) 396 final} - {SWD(2020) 397 final} - {SWD(2020) 398 final}



Sisällysluettelo 1.Suomen YMP:n strategiasuunnitelmaa koskevat komission suositukset 1.1Edistetään älykästä, kestävää ja monipuolista maatalousalaa, jolla varmistetaan elintarviketurva 1.2Tuetaan ympäristönhoitoa ja ilmastotoimia sekä edistetään unionin ympäristö- ja ilmastotavoitteita 1.3Lujitetaan maaseutualueiden sosioekonomista rakennetta ja puututaan yhteiskunnallisiin huolenaiheisiin 1.4Uudenaikaistetaan alaa edistämällä tietämystä ja sen jakamista, innovointia ja digitalisaatiota sekä edistetään niiden käyttöä 1.5Suositukset 2.Suomen maatalouden ja maaseutualueiden arviointi 2.1Tuen antaminen riittävien maataloustulojen ja maatilojen selviytymiskyvyn varmistamiseksi koko EU:n alueella, jotta saataisiin parannettua elintarviketurvaa 2.2Markkinasuuntautuneisuuden ja kilpailukyvyn parantaminen kiinnittämällä enemmän huomiota muun muassa tutkimukseen, teknologiaan ja digitalisointiin 2.3Viljelijöiden aseman parantaminen arvoketjussa 2.4Ilmastonmuutoksen hillitsemisen, ilmastonmuutokseen sopeutumisen ja kestävän energian edistäminen 2.5Kestävän kehityksen ja luonnonvarojen, kuten veden, maaperän ja ilman, tehokkaan hoidon edistäminen 2.6Luonnon monimuotoisuuden suojelemisen ja ekosysteemipalvelujen edistäminen sekä elinympäristöjen ja maisemien säilyttäminen 2.7Nuorten viljelijöiden houkuttelu alalle ja yritystoiminnan kehittämisen helpottaminen maaseutualueilla 2.8Työllisyyden, kasvun, sosiaalisen osallisuuden ja paikallisen kehityksen edistäminen maaseutualueilla, myös biotalouden ja kestävän metsänhoidon alalla 2.9EU:n maatalouden reagointikyvyn parantaminen silloin, kun kyseessä on vastaaminen ravintoa ja terveyttä koskeviin uusiin yhteiskunnan vaatimuksiin, mukaan lukien turvallinen, ravitseva ja kestävän kehityksen mukainen ravinto sekä eläinten hyvinvointi 2.10 Tietämystä, innovointia ja digitalisaatiota koskeva monialainen tavoite

1.Suomen YMP:n strategiasuunnitelmaa koskevat komission suositukset Tämä asiakirja sisältää Suomen yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) strategiasuunnitelmaa varten annetut suositukset. Ne on laadittu osana rakenteellista vuoropuhelua, jota käydään YMP:n strategiasuunnitelman laadinnan yhteydessä. Suositukset on laadittu Suomen maatalouden ja maaseutualueiden nykytilannetta, tarpeita ja painopisteitä koskevan analyysin perusteella. Niissä kiinnitetään huomiota tulevan YMP:n erityisiin taloudellisiin, sosiaalisiin ja ympäristötavoitteisiin ja erityisesti Pellolta pöytään -strategian ja vuoteen 2030 ulottuvan biodiversiteettistrategian tavoitetasoon ja erityistavoitteisiin. Pellolta pöytään -strategian mukaisesti komissio kehottaa Suomea vahvistamaan YMP:n strategiasuunnitelmassaan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteille selkeät kansalliset arvot ottaen huomioon oman kansallisen tilanteensa ja nämä suositukset. 1.1Edistetään älykästä, kestävää ja monipuolista maatalousalaa, jolla varmistetaan elintarviketurva EU:n pohjoisimmilla alueilla maatalouteen liittyy korkeita kustannuksia, ja sille on ominaista heikko kannattavuus ja viljelykasvien rajallinen valikoima. Epäsuotuisiin viljelyolosuhteisiin ja pitkiin välimatkoihin liittyvät rakenteelliset ongelmat nostavat tuotantokustannuksia, ja siksi maatalousala on erittäin riippuvainen julkisesta tuesta. YMP ja kansalliset tukijärjestelmät ovat Suomessa keskeisessä roolissa – ilman tulotukea keskimääräinen työntekijäkohtainen tulo olisi negatiivinen. Siinä missä EU:ssa maataloustyöntekijöiden keskimääräiset tulot ovat kasvusuunnassa, Suomessa tulot pienenevät. Sen vuoksi maatalousalalla tarvitaan jatkossakin ruoantuotannon varmistamiseksi merkittävää kohdennettua tulotukea, jossa otetaan huomioon alueelliset erot. Keskeisiä kysymyksiä ovat maanviljelyn kannattavuuden parantaminen sekä maataloustulojen ja tilojen tuottavuuden kasvattaminen. Suomessa maatiloilla investoidaan enemmän kuin muissa jäsenvaltioissa, mutta työvoiman tuottavuuteen, jonka laskeva suuntaus on jatkunut vuosi vuodelta, on kiinnitettävä huomiota. Vientimarkkinoita on vaikea löytää, koska ne sijaitsevat pitkien välimatkojen päässä, tuotemäärät ovat liian pieniä ja vaihtelevat ja hintakilpailukyky on huono. Maatalousalalla on pyrittävä voittamaan nämä esteet tekemällä investointeja, joilla parannetaan tuottavuutta ja jotka antavat elintarvikkeille lisäarvoa. Karjankasvatuksen ja maidontuotannon rakenteellisen kehityksen vuoksi tarvitaan etenkin laidunmaihin ja rehuntuotantoon liittyviä investointeja. Jalostukseen ja markkinointiin investoiminen auttaisi kattamaan ainakin osan alkutuotannon korkeista tuotantokustannuksista. Myynnin ja viennin edistämisen kannalta keskeiset tekijät voisivat liittyä muun muassa innovatiivisiin ratkaisuihin, joita varten tarvitaan tutkimusta ja yhteistyötä. Suomi voisi myös hyödyntää vahvuuksiaan, joita ovat esimerkiksi puhdas luonnonympäristö, torjunta-aineiden vähäinen käyttö maataloudessa, mikrobilääkkeiden vähäinen käyttö ja tiukemmat eläinten hyvinvointia koskevat standardit. Tällaisia Suomen maataloudelle ominaisia, kestävään tuotantoon liittyviä vahvuuksia voitaisiin tuoda esille esimerkiksi hyödyntämällä EU:n laatumerkkejä. Suomen olisi helpotettava viljelijöiden rahoituksen saantia muun muassa keskisuurille yrityksille suunnattuja rahoitusvälineitä hyödyntämällä, sillä tällaisten yritysten on toisinaan vaikeaa saada rahoitusta lisäarvoa tuottaville investoinneille. Suomessa suurin osa tiloista on keskisuuria tiloja, jotka voivat olla alan tulevan kehityksen kärjessä, ja siksi on keskeisen tärkeää varmistaa rahoituksen saanti tällaisille tiloille. Alkutuotannossa sekä maidon ja lihan jalostuksen parissa toimivat viljelijäosuuskunnat ovat elintarvikeketjussa erittäin merkittävässä asemassa. Muilla alkutuotannon aloilla tuotanto ei ole yhtä keskittynyt tietyille toimijoille. Hedelmä- ja vihannessektorilla tilanne on pikemminkin päinvastainen: tuottajaorganisaatioita on vähän, ja ne kattavat vain osan toimijoista. Tukku- ja vähittäiskauppa on sen sijaan keskittynyt selvästi tietyille toimijoille, jotka ovat viime vuosina kasvattaneet osuuttaan elintarvikeketjun arvonmuodostuksesta alkutuottajien kustannuksella. Suomi voisikin pohtia, miten tuottajaorganisaatioita voitaisiin tukea, erityisesti sellaisilla aloilla, joilla osuuskuntia on vähän. 1.2Tuetaan ympäristönhoitoa ja ilmastotoimia sekä edistetään unionin ympäristö- ja ilmastotavoitteita Vaikka Suomi on useiden ympäristöindikaattoreiden mukaan hyvällä tasolla, parantamisen varaa on edelleen erityisesti ammoniakkipäästöjen, luonnon monimuotoisuuden ja veden laadun yhteydessä. Kansallisen ilmansuojeluohjelman ja ennustettujen päästöjen perusteella on hyvin todennäköistä, että Suomi ei saavuta vuosia 2020–2029 koskevia ammoniakin päästövähennyssitoumuksiaan. Vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi Suomen olisi tehostettava toimiaan tietyillä osa-alueilla. Subarktisella ja arktisella alueella luonto on herkkää, joten ympäristöstä huolehtiminen on äärimmäisen tärkeää. Tiettyihin biodiversiteettitavoitteisiin liittyvät kehityssuuntaukset ovat epäsuotuisia. Tämä koskee erityisesti viljelymaiden lintuindeksiä, joka on laskusuunnassa. Myös Suomen kansallisten arviointien mukaan maatalousympäristöjen luontotyyppien lintulajit ovat vähenemässä, joskaan eivät yhtä nopeasti kuin indeksin mukaan. YMP voi olla merkittävässä roolissa EU:n biodiversiteettitavoitteiden saavuttamisen kannalta, kun otetaan huomioon YMP:n rahoituksen kattamat, hankkeiden toteuttamisjärjestyksen sisältävät toimintasuunnitelmat. Suomen painopisteisiin kuuluvat vesistöjen hyvän tilan säilyttäminen ja rannikkovesien saastumisen vähentäminen ylläpitämällä rehevöitymistä vähentäviä suoja-alueita ja parantamalla luontotyyppien tilaa. Kosteikkojen, turvemaiden ja niittyjen suojelemiseksi sekä lannan käsittelyyn (erityisesti ammoniakkipäästöjen vähentämiseksi) tarvitaan lisää investointeja. Myös avointen alueiden säilyttäminen on keskeistä luonnon monimuotoisuuden ja hiilen sitoutumisen edistämiseksi. Ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja muutokseen sopeutumiseen liittyvät indikaattorit antavat Suomen osalta melko myönteisen kuvan. Maatalouden (viljely- ja laidunmaat mukaan lukien) osuus kasvihuonekaasupäästöistä suhteessa talouden muihin aloihin on kuitenkin edelleen huomattavasti suurempi kuin EU:ssa keskimäärin. Suomen maaperä on runsashiilistä, ja koska metsätalousalaa ja metsäpinta-alaa on paljon (Suomessa metsän prosenttiosuus maa-alasta on EU:n suurin), Suomessa sijaitsee EU:n tasolla erittäin arvokas hiilinielu. Suomen olisikin keskityttävä säilyttämään tämä hiilinielu. Turvemaat, jotka muodostavat noin kolmanneksen Suomen maa-alasta, ovat merkittävä kasvihuonekaasupäästöjen lähde. Myös viljelymaiden ja kosteikkojen päästöt ovat lisääntymässä, joskin ne ovat lisääntyneet hitaammin edellisten 10 vuoden aikana.

Maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsätalouden osalta Suomen olisi tutkittava erilaisia toimenpidevaihtoehtoja päästöjen vähentämiseksi. Tällaisia toimenpiteitä voivat olla esimerkiksi hiiltä sitovan viljelyn edistäminen ja turvemaiden uudelleenkostuttamisesta palkitseminen tai riittävät ja ilmastoon mukautetut tuotantomenetelmät eloperäisellä maalla. Luonnonmukainen viljely on kehittynyt myönteisesti viime vuosina, mutta Pellolta pöytään ‑strategian tavoitteiden saavuttamiseen on vielä jonkin verran matkaa. 1.3Lujitetaan maaseutualueiden sosioekonomista rakennetta ja puututaan yhteiskunnallisiin huolenaiheisiin Suomessa on laajoja, harvaan asuttuja maaseutualueita, joilla välimatkat ovat pitkiä. Maaseutuväestö on vähenemässä jyrkästi, ja tämän suuntauksen hallitseminen ja maaseutualueiden säilyttäminen elinvoimaisina ja houkuttelevina asuinpaikkoina edellyttää investointeja maaseutualueiden infrastruktuuripalveluihin ja myös muihin elinkeinoihin kuin maanviljelyyn. Sukupolvenvaihdoksia tukevia toimia olisi lisättävä, mihin liittyy muun muassa rahoituksen saannin parantaminen ja naispuolisten maatilan hoitajien vähäinen määrä. Maaseutuväestön vähenemiseen liittyvän haasteen ratkaisemiseksi maaseutualueilla on myös tärkeää torjua nuorisotyöttömyyttä ja pyrkiä yleisesti ottaen ehkäisemään nuorten jäämistä työelämän ja koulutuksen ulkopuolelle. Maataloustyöntekijöiden, erityisesti epävarmoissa työsuhteissa työskentelevien, kausityöntekijöiden ja pimeää työtä tekevien, suojelulla on tärkeä rooli varmistettaessa, että lainsäädännössä vahvistettuja oikeuksia kunnioitetaan, mikä on olennaista Pellolta pöytään ‑strategiassa hahmotellussa oikeudenmukaisessa EU:n elintarvikejärjestelmässä. Eläinten hyvinvointiin liittyvien käytäntöjen ja mikrobilääkkeiden käytön osalta Suomen tilanne on melko hyvä suhteessa EU:n keskiarvoon. Suomi on toteuttanut merkittäviä aloitteita näillä osa-alueilla, ja indikaattorit vahvistavat tämän myönteisen tilanteen, joka on pyrittävä säilyttämään ja jota on mahdollisuuksien mukaan parannettava edelleen. Torjunta-aineiden kokonaiskäyttö (mitattuna yhdenmukaistetulla riski-indikaattorilla HRI 1) on lisääntynyt huomattavasti, mihin on syynä urean käyttö metsissä. HRI 1 ‑indikaattorin mukaan torjunta-aineiden käyttö maataloudessa on kuitenkin vähenemässä. Vihreän kehityksen ohjelmassa vahvistetun tavoitteen saavuttamiseksi on edistettävä torjunta-aineiden kestävää käyttöä ja varmistettava erityisesti integroidun torjunnan käyttöönotto. Suomen olisi myös toteutettava toimia edistääkseen terveellisiin ruokavalioihin siirtymistä, sillä Suomessa esiintyy runsaasti ruokavalion riskitekijöistä johtuvia, tarttumattomia tauteja. 1.4Uudenaikaistetaan alaa edistämällä tietämystä ja sen jakamista, innovointia ja digitalisaatiota sekä edistetään niiden käyttöä Suomi on innovatiivinen ja tietoon perustuva yhteiskunta, jossa painotetaan vahvasti digitalisaatiota ja tutkimusta. Välimatkat ovat kuitenkin alhaisen väestötiheyden vuoksi pitkiä. Tämä voi olla syynä siihen, että Suomen maatalouden tieto- ja innovointijärjestelmä (AKIS) on melko hajanainen, vaikkakin vahva. Suomen olisi vahvistettava koordinointia, yhteistyötä ja yhteyksiä AKIS-järjestelmän sidosryhmien välillä. Erityisesti olisi keskityttävä julkisten ja yksityisten neuvojien välisiin yhteyksiin, heidän kouluttamiseensa ja osaamiseensa sekä innovoinnin tukipalveluja tarjoaviin neuvojiin. Tarttumalla yksittäisiin innovatiivisiin ideoihin ja varmistamalla näin tiedonkulku kaikkien AKIS-järjestelmään osallistuvien toimijoiden välillä edistettäisiin eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden puitteissa toteutettavien yksittäisten innovaatiohankkeiden luomista ja toteuttamista ja vauhditettaisiin innovointia. Suomelle ovat hyvin tyypillisiä laajat, harvaan asutut alueet, ja NGA-yhteyksien eli seuraavan sukupolven laajakaistayhteyksien kattavuus on maaseutualueilla heikko. Siksi tarvitaankin julkista tukea, jotta saavutetaan vihreän kehityksen ohjelmaan sisältyvä tavoite, joka koskee nopean laajakaistan 100-prosenttista kattavuutta vuoteen 2025 mennessä. 1.5Suositukset Edellä lueteltujen, toisiinsa liittyvien taloudellisten, sosiaalisten sekä ympäristö- ja ilmastohaasteiden ratkaisemiseksi Suomen YMP:n strategiasuunnitelman pääpaino ja toimet olisi komission mielestä keskitettävä seuraaville osa-alueille ottaen samalla riittävästi huomioon Suomen maatalouden ja maaseutualueiden monimuotoisuus, Ahvenanmaa mukaan lukien: Edistetään älykästä, kestävää ja monipuolista maatalousalaa, jolla varmistetaan elintarviketurva ·Parannetaan maatalousalalla työskentelevien tuloja ja alan kannattavuutta edistämällä tuottavuutta lisääviä investointeja ja korjaamalla rahoitusvaje. Kohdennetaan suora tulotuki paremmin esimerkiksi soveltamalla kestävyysperusteista, täydentävää uudelleenjakotulotukea ja tukien määrien alentamista. ·Parannetaan maataloustuotannon lisäarvoa esimerkiksi korostamalla enemmän tuotteiden ominaispiirteitä, edistämällä luonnonmukaisen viljelyn ja (EU:n) laatumerkkien käyttöä sekä tuomalla esiin kestävät tuotantomenetelmät. ·Edistetään yhteistyötä innovoinnin tukemiseksi ja tuotteiden lisäarvon kasvattamiseksi investointien avulla sekä tukemalla tuottajaorganisaatioiden muodostamista aloilla, joilla niitä on vähän. Tuetaan ympäristönhoitoa ja ilmastotoimia sekä edistetään unionin ympäristö- ja ilmastotavoitteita

·Parannetaan luonnon monimuotoisuutta biodiversiteettistrategian uusien toimien mukaisesti; parannetaan erityisesti luontotyyppien, suojeltujen lajien, viljelysmaiden lintujen ja luonnonvaraisten pölyttäjien tilaa tehostamalla luontotyyppien (kuten laidunmaiden sekä turvemaiden ja muiden kosteikkojen) suojelua suojelutoimenpiteillä YMP:n rahoituksen kattamien, hankkeiden toteuttamisjärjestyksen sisältävien toimintasuunnitelmien mukaisesti. ·Lisätään toimia ammoniakkipäästöjen vähentämiseksi erityisesti karjankasvatuksessa kansallisten päästövähennyssitoumusten saavuttamiseksi. Päästöjä voitaisiin torjua erityisesti investoimalla lannan käsittelyyn sekä asianmukaisten teknologioiden kehittämiseen ja soveltamiseen. ·Lisätään luonnonmukaisesti viljeltyä maatalousmaata ja tuetaan näin Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan sisältyvää tavoitetta edistämällä luonnonmukaisesti viljeltyjen elintarvikkeiden kulutusta ja luomuviljelyn aloittamista sekä vastaamalla luonnonmukaisen maatalouden tarpeisiin tutkimuksen ja innovoinnin saralla. ·Edistetään ilmastonmuutoksen hillintää. Tämänhetkisten hiilinielujen parantamiseksi ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi olisi keskityttävä erityisesti metsiin ja runsashiilisiin maaperätyyppeihin (turve- ja viljelymaat). Lisäksi on kiinnitettävä enemmän huomiota metaanipäästöjen vähentämiseen metaanistrategian mukaisesti esimerkiksi edistämällä biokaasun tuotantoa. ·Edistetään ilmastoon sopeutumista ja parannetaan sietokykyä kohdennetuilla investoinneilla ja parantamalla hallinnointia. ·Tehostetaan ravinteiden käyttöä Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tätä koskevan tavoitteen mukaisesti ja rajoitetaan ravinteiden valumista, joka vaikuttaa rannikkoalueisiin ja Itämereen. ·Edistetään kestävää metsänhoitoa, lisätään monikäyttöisyyttä sekä parannetaan metsiensuojelua ja metsäekosysteemien ennallistamista, jotta saavutetaan luontotyyppien ja metsiin liittyvien lajien hyvä tila ja näin parannetaan ekologisia palveluja, luonnon monimuotoisuutta sekä ilmastonmuutoksen vaikutusten ja muiden uhkien sietokykyä. Lujitetaan maaseutualueiden sosioekonomista rakennetta ja vastataan yhteiskunnallisiin tarpeisiin ·Edistetään talouden monipuolistamista ja infrastruktuurin kehittämistä maaseutualueilla hyödyntäen tietämyksen ja innovoinnin parempaa koordinointia sekä asianomaisten toimijoiden entistä tiiviimpää integrointia. ·Jatketaan toimia sukupolvenvaihdosten edistämiseksi, mukaan lukien YMP:n nykyinen nuorten viljelijöiden tuki, ja parannetaan rahoituksen ja maan saatavuutta kehittämällä edelleen asianmukaisia tukitoimenpiteitä.

Edistetään tietämystä ja sen jakamista, innovointia sekä digitalisointia maataloudessa ja maaseutualueilla sekä tuetaan niiden käyttöä ·Edistetään ja tuetaan investoinnein seuraavan sukupolven laajakaistayhteyksien laajentamista maaseutualueille ja syrjäisille alueille Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan sisältyvän tavoitteen mukaisesti eli pyrkien varmistamaan nopean laajakaistan 100-prosenttinen kattavuus vuoteen 2025 mennessä. Samalla on tärkeää varmistaa yhteisvaikutukset EU:n muun rahoituksen sekä kansallisen rahoituksen kanssa. ·Parannetaan maatalouden tieto- ja innovointijärjestelmää jatkamalla investoimista koordinointiin ja yhteistyöhön järjestelmään osallistuvien toimijoiden ja organisaatioiden välillä.

· 2.Suomen maatalouden ja maaseutualueiden arviointi Suomen maatalousalalle ovat tunnusomaisia nykyaikaisen teknologian käyttö sekä muuhun EU:hun verrattuna keskimääräistä tiukemmat ympäristö- ja eläinten hyvinvointia koskevat standardit ja käytännöt mutta myös merkittävät kannattavuushaasteet. Kasvukausi on lyhyt, kustannukset korkeita, välimatkat pitkiä ja viljelykasvivalikoima hyvin rajallinen. Ilman julkista tukea tulot alalla jäisivät negatiivisiksi. Maatalouden työntekijäkohtaiset tulot ovat laskusuunnassa, kun taas EU:ssa suuntaus on keskimäärin päinvastainen. Suomen kauppatase on elintarvikkeiden osalta selvästi negatiivinen. Maatalousalan kokonaistyövoima on vähenemässä huomattavasti nopeammin kuin EU:ssa keskimäärin. Myös tilojen määrä on pienenemässä. Harvaan asuttu Suomi on yksi Euroopan maaseutuvaltaisimpia maita, ja maaseutualueiden haasteena on yhä jatkuva väestön väheneminen. Maaseutualueilla olisi varmistettava riittävät palvelut ja infrastruktuuri, kuten seuraavan sukupolven laajakaista. 2.1Tuen antaminen riittävien maataloustulojen ja maatilojen selviytymiskyvyn varmistamiseksi koko EU:n alueella, jotta saataisiin parannettua elintarviketurvaa Suomenmaataloustuotantoalue on sijainniltaan EU:n pohjoisin, ja lisäksi Suomessa on EU:n lyhyin kasvukausi ja alhaisin väestötiheys I sekä pitkät välimatkat. Subarktisissa ja arktisissa tuotanto-olosuhteissa tuotokset jäävät pieniksi ja tuotantokustannukset ovat korkeat, ja Suomen kasvuolosuhteissa menestyy vain rajallinen valikoima viljelykasveja. Näissä olosuhteissa YMP ja kansallinen tuki ovat Suomessa maataloustulojen kannalta keskeisiä. YMP:n tarjoama tuki yhdessä kansallisen tuen kanssa on huomattavasti merkittävämmässä asemassa tulojen muodostumisessa kuin EU:ssa keskimäärin: koko YMP-tuki yhteensä muodostaa Suomessa 58 prosenttia II maatalouden tuotannontekijätulosta. Vuonna 2018 noin 34 prosenttia maatalouden tuotannontekijätulosta oli suoria tukia, kun taas Euroopan keskiarvo oli noin 24 prosenttia III . Myös maaseudun kehittämistuet (erityisesti luonnonhaitta-alueiden tuki, jota maksetaan koko alueelle) ovat keskeisessä asemassa. Ilman tulotukea keskimääräinen työntekijäkohtainen tulo jäisi negatiiviseksi IV : se olisi −11 368 euroa kokoaikaista työntekijää kohden. Myös tuen kanssa maataloustulot ovat työntekijää kohden 42 prosenttia alhaisemmat kuin keskimääräiset tulot koko taloudessa. V Vuosina 2000–2018 vuotuinen kokonaispääoman tuottoprosentti oli negatiivinen VI . Viljelijän keskimääräinen tuntipalkka oli 5,40 euroa, ja tilat jäivät keskimäärin 28 000 euroa tappiolle kasvaneiden tuotantokustannusten vähentämisen jälkeen. Yrittäjätulo on 33 prosenttia VII tavoitteesta. Maatalouden työntekijäkohtaiset tulot olivat Suomessa laskusuunnassa vuosina 2010–2015, toisin kuin EU:ssa keskimäärin. Vuonna 2019 maatalouden reaalinen tuotannontekijätulo oli noin 23 000 euroa VIII työntekijää kohden (tämä vastaa 48:aa prosenttia koko talouden keskimääräisestä palkasta), kun taas useimmissa (asukaskohtaisen BKT:n perusteella) samankaltaisissa talouksissa maatalouden tuotannontekijätulo on yleensä suurempi. IX Maatilakotitalouksien tulot vähentyivät vuosina 2010–2018, mutta sitä vastoin tulot lisääntyivät niissä kotitalouksissa, jotka saivat yrittäjätuloa muualta kuin maataloudesta tai palkkatuloa. X Viljelijöistä 76 prosentilla on ollut tuotantokustannuksiin liittyviä vaikeuksia ja 34 prosentilla maan saatavuuteen liittyviä vaikeuksia. XI Sika- ja siipikarjatiloilla työntekijäkohtaiset tulot ovat kansallista keskiarvoa suuremmat. Maito-, kasvinviljely- ja karjatilojen tulot vaihtelevat mutta pysyttelevät Suomen keskiarvon tienoilla. Puutarhatiloja lukuun ottamatta YMP-tuki on keskeinen, jotta viljelijöiden tulot pysyvät positiivisina XII . Suorista tuista 19,2 prosenttia XIII käytetään tuotantosidonnaisen tuen maksamiseen tietyille aloille. Työntekijäkohtaiset tulot kasvavat tilan koon mukaan XIV ; keskimäärin tulot ovat pienimmät 10–30 hehtaarin tiloilla. Pienistä (5–10 hehtaarin) tiloista 16 prosenttia on yli 65-vuotiaiden viljelijöiden omistamia tiloja, joiden liikevaihto on hyvin pieni. XV EU:n tasolla 20 prosenttia (rahamäärän perusteella) suurimmista tuensaajista sai edelleen noin 80 prosenttia suorien tukien kokonaismäärästä vuonna 2017. XVI Suomessa suorat tuet eivät ole keskittyneet yhtä pienelle joukolle: 57 prosenttia suorista tuista maksettiin 20 prosentille viljelijöistä. XVII Suomessa fyysisesti (kansallista keskiarvoa) pienemmät tilat saavat kuitenkin suoria tukia hieman vähemmän kuin keskimäärin hehtaaria kohden. XVIII Maataloustulot verrattuna muihin talouden aloihin (keskimäärin vuosina 2016–2018) Kasvinviljely- ja sekakarjatiloilla tulot vaihtelevat huomattavasti. Suomessa valtio korvaa kasvisairauksien ja tuholaisten aiheuttamat tappiot. XIX Suomessa ei maaseudun kehittämisohjelman puitteissa toteuteta riskienhallintatoimenpiteitä. XX Viljelijöiden tiivis yhteistyö kuitenkin vahvistaa heidän markkina-asemaansa ja helpottaa sopeutumista muuttuneisiin liiketoiminnan olosuhteisiin, kuten sään tai markkinoiden muutoksiin. Lähde: Maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto. YMP:n konteksti-indikaattorit C.25 Maatalouden tuotannontekijätulo ja C.26 Maatalouden yrittäjätulo. Eurostatin tilastojen [ aact_eaa04 ], [ aact_ali01 ] ja [ aact_eaa06 ] mukainen tulo saadaan lisäämällä palkansaajakorvaukset takaisin yrittäjätuloon ja jakamalla saatu summa vuosityöyksiköiden kokonaismäärällä. Huom. Vuoden 2019 tiedot on arvioitu. Koko talouden keskipalkka, joka määritetään Eurostatin tilaston [ nama_10_a10_e ] perusteella tuhansina työtunteina käyttäen kotimaisten palkansaajien käsitettä sekä tilaston [ nama_10_a10 ] mukaista palkat ja palkkiot ‑indikaattoria.

2.2Markkinasuuntautuneisuuden ja kilpailukyvyn parantaminen kiinnittämällä enemmän huomiota muun muassa tutkimukseen, teknologiaan ja digitalisointiin Suomen maatalousalan erityispiirteet ja maan pohjoinen sijainti luovat useita rajoitteita, joiden vuoksi suomalaiset viljelijät eivät kykene kilpailemaan määrällä muiden eurooppalaisten viljelijöiden kanssa. Ilmasto-olosuhteiden ja lyhyempien kasvukausien vaikutuksesta tuotantokustannukset ovat korkeammat ja kilpailukykyä on pidettävä yllä laadun avulla kasvattamalla tuotteiden lisäarvoa ja innovoimalla. Lisäarvoa kasvattavat esimerkiksi mikrobilääkkeiden vähäinen käyttö ja tiukemmat eläinten hyvinvointia koskevat standardit. Koska Suomi on riippuvainen tuonnista, maatalouselintarvikkeiden kauppatase on negatiivinen, ja alijäämä myös kasvaa jatkuvasti. Vuoden 2018 tietojen perusteella hieman yli 50 prosenttia kaikista maahantuoduista maatalouselintarvikkeista on peräisin Alankomaista, Saksasta, Ruotsista ja Tanskasta. Suomen maatalouselintarvikkeiden kauppatase EU:n ulkopuolisten maiden kanssa on hienoisesti positiivinen pääasiassa raakavuotien, nahkojen ja turkisten (37 prosenttia XXI koko maatalouselintarvikkeiden viennin arvosta vuonna 2018) sekä maitojauheen (11 prosenttia viennin arvosta) ansiosta. Pääasialliset vientikohteet ovat Ruotsi ja Kiina (niiden osuus viennin koko arvosta on 25 prosenttia). XXII Maidontuotanto muodostaa Suomen maatalouden tärkeimmän alan, sillä sen osuus maatalouden kokonaistuotoksesta on 30 prosenttia. Sen jälkeen tärkeimpiä ovat hedelmä- ja vihannesala sekä viljanviljely ja karjankasvatus (joista kunkin osuus maatalouden kokonaistuotoksesta on noin 12 prosenttia XXIII ). Viljanviljelyn suuresta osuudesta huolimatta kasvintuotannon kilpailukyky kansainvälisillä markkinoilla ei ole järin hyvä. Suomen merkittävin kilpailuetu liittyy tehokkaaseen karjankasvatukseen ja kasvihuonetuotantoon. Kuitenkin vain noin 15 prosenttia eläinten rehuun käytettävistä valkuaiskasveista kasvatetaan Suomessa. XXIV Tämän osuuden kasvattaminen voisi parantaa viljelyn tuottavuutta ja kilpailukykyä. Tuottavuuden lisääminen on tärkeää alan kilpailukyvyn parantamiseksi. Kokonaistuottavuus, joka mittaa panosten ja tuotosten tehokkuutta, pysytteli Suomessa samalla tasolla ja jopa heikkeni vuosina 2009–2013 mutta on kasvanut vuodesta 2013 lähtien. Kokonaistuottavuutta mitataan kolmen vuoden liukuvaan keskiarvoon perustuvalla indeksillä, jossa 100:aa vastaa EU:n vuoden 2005 arvo. Vuonna 2018 Suomen kokonaistuottavuus oli korkeampi (117) kuin EU:n keskiarvo (110). XXV Kustannus- ja tuottorakennetta tarkasteltaessa nähdään, että maatalouden kokonaistuotos pieneni Suomessa 20 prosenttia vuosina 2012–2018 kustannusten pienentyessä vain 10 prosenttia, mikä pienensi maatalousalan yrittäjätulon kokonaismäärää. XXVI Maataloustyövoima kokoaikaisina työyksikköinä ilmaistuna on vähentynyt merkittävästi viime vuosina. Maataloustyövoima väheni 39 prosenttia vuosina 2005–2019, ja merkillepantavaa on erityisesti se, että suuntaus on kiihtynyt viime vuosina (vuosina 2014–2019 työvoima väheni 23 prosenttia, kun EU-27:ssä vähennys oli keskimäärin seitsemän prosenttia). XXVII Maataloustyövoiman väheneminen näkyy Suomessa myös maatilojen määrän pienenemisenä: vuosina 2005–2016 tilojen määrä väheni noin 70 600:sta 49 700:aan. Samaan aikaan tilojen keskimääräinen koko kasvoi 32 hehtaarista (vuonna 2005) 46 hehtaariin (vuonna 2016). XXVIII Työvoiman tuottavuus vastasi Suomessa vuosina 2017–2019 suurin piirtein EU:n keskiarvoa (98 prosenttia EU:n keskiarvosta). Suomessa työvoiman tuottavuuden vuotuinen kasvu oli kuitenkin negatiivinen (– 1,1 prosenttia) vuosina 2012–2017, kun taas EU:n tasolla tuottavuus kasvoi samana aikana vuosittain 3,1 prosenttia. XXIX Siipikarja- ja sikatiloilla sekä kasvihuoneviljelyssä kokonaistuottavuus on Suomessa keskiarvoa parempi. XXX Investoinnit ovat keskeisessä roolissa maatalousalan kilpailukyvyn parantamisessa. Tilojen investoinnit vähenivät hieman vuosina 2012–2018 (1,1 miljardista 970 miljoonaan euroon). Kiinteän pääoman bruttomuodostuksella mitattuna tilojen investoinnit vastaavat kuitenkin 87:ää prosenttia maatalouden bruttoarvonlisäyksestä, mikä on huomattavasti enemmän kuin EU-27:ssä keskimäärin (31 prosenttia). XXXI Suurin osa investoinneista tehdään läntisen Suomen karja- ja lypsytiloilla. Tiloista 7,3 prosenttia on saanut tämänhetkisestä maaseudun kehittämisohjelmasta tukea rakenneuudistukseen ja nykyaikaistamiseen tehtäviin investointeihin, mikä on enemmän kuin suurimmassa osassa EU:ta. XXXII Suomen maatalousalalla on kuitenkin todettu 47–162 miljoonan euron suuruinen rahoitusvaje. Se on vähän muihin EU:n jäsenvaltioihin verrattuna. Rahoituksen saantiin liittyviä ongelmia on lähinnä keskisuurilla tiloilla, jotka ovat kooltaan 20–100 hehtaaria. Rahoitusvaje koskee pääasiassa keskipitkän ja pitkän aikavälin investointiluottoja. XXXIII Verot Rehut Tuotetuet Siemenet Vuokrat Maataloustulojen kustannus- ja tulorakenne Suomessa (miljoonaa euroa reaalihintoina) Energia Korko Muut kustannukset Työvoima Muut tuet Kasvien/eläinten suojelu Muuta kuin maataloutta olevat sivutoiminnot Eläinperäinen tuotos Yrittäjätulo Viljelytuotos Maatalouspalvelujen tuotos Lannoitteet Lähde: Eurostat [ aact_eaa01 ]. 2.3Viljelijöiden aseman parantaminen arvoketjussa Suomessa suurin osa lypsy- ja lihatiloista on liittynyt osuuskuntiin. Suurin osuuskunta kerää 80 prosenttia ja toiseksi suurin 9,5 prosenttia maidosta. XXXIV Lihantuotantoalalla kahden suurimman osuuskunnan markkinaosuus on yhteensä 60–80 prosenttia XXXV . Viljantuotantoalalla toimii viisi osuuskuntaa, mutta niiden markkinaosuus on suhteellisen pieni. XXXVI Koska kotieläintalous muodostaa Suomessa 62,5 prosenttia XXXVII maatalouden alkutuotannon arvosta, osuuskunnilla on Suomen maataloudessa keskeinen rooli. Yksikään osuuskunnista ei ole virallinen tuottajaorganisaatio, ja niitä voitaisiinkin kannustaa hakemaan hyväksyntää tuottajaorganisaatioksi. Hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioita on vain neljä, ja niiden osuus hedelmä- ja vihannesalan markkina-arvosta on 19 prosenttia (EU:n tasolla 50 prosenttia). Vuonna 2016 viralliset tuottajaorganisaatiot edustivat yhteensä kahta prosenttia maataloustuotannon kokonaisarvosta. XXXVIII Hyväksyttyjä toimialakohtaisia organisaatioita ei ole toistaiseksi lainkaan. EU:n laatujärjestelmien mukaisesti suojattuja tuotteita on vain muutama. XXXIX Suomessa oli vuonna 2018 yhteensä 1 744 elintarvikkeita ja juomia jalostavaa yritystä. Useimmat näistä yrityksistä olivat pieniä: yrityksistä 1 634 työllisti alle 50 henkilöä, suurin osa niistä alle viisi henkilöä. Pienellä määrällä suuria ja keskisuuria yrityksiä on kuitenkin määräävä asema tuotantorakenteessa. Yrityksistä 20 suurinta tuotti vuonna 2018 noin 50 prosenttia 9 912 miljoonan euron liikevaihdosta. Merkittävimmät keskittymät ovat maidon- ja lihanjalostusteollisuudessa: maidon jalostuksen puolella markkinoita hallitsee yksi ja lihan jalostuksen puolella kaksi osuuskuntaa. Vuonna 2017 maidon ja lihan jalostus tuottivat yhteensä 46 prosenttia koko elintarviketeollisuuden liikevaihdosta. Näillä osuuskunnilla siis on vahva asema Suomen koko elintarviketeollisuudessa. XL Lukuisista toimijoista koostuvan jalostusteollisuuden vastakohtana on keskittynyt vähittäiskauppa. Kahden suurimman vähittäiskaupparyhmän markkinaosuus oli 82,5 prosenttia vuonna 2018. Kolmas ryhmä on toiminut Suomessa vuodesta 2002 lähtien, ja sen markkinaosuus vuonna 2018 oli 9,6 prosenttia. Näiden vähittäismyyjien omien tuotemerkkien kasvava markkinaosuus on kasvattanut niiden markkinavoimaa suhteessa suuriin elintarvikkeiden jalostusyrityksiin. XLI Vähittäismyyjien osuus elintarvikeketjun arvonlisäyksestä on kasvanut vuosina 2008–2017. XLII Alkutuottajien osuus elintarvikeketjun arvonlisäyksestä on pienentynyt Suomessa ajan mittaan (32:sta 26 prosenttiin vuosina 2009–2017), mutta se on edelleen hieman EU:n keskiarvon (23 prosenttia) yläpuolella. XLIII Jalostuksen osuus on pysynyt melko vakaana tai pienentynyt hieman, samalla kun elintarvikkeiden ja juomien jakelu (vähittäismyynti) on kasvanut. XLIV Jotta voitaisiin parantaa viljelijöiden asemaa arvoketjussa ja vastata paremmin korkealaatuisten tuotteiden kysyntään, olisi harkittava EU:n laatumerkkijärjestelmien hyödyntämistä. Elintarvikkeisiin ja juomiin liittyvät kuluttajapalvelut Alkutuottajat Alkutuottajien osuus (%) – EU-27 Elintarvikkeiden ja juomien jakelu Alkutuottajien osuus (%) (oikea reuna) Elintarvikkeiden ja juomien valmistus Alkutuottajien osuus elintarvikeketjun arvonlisäyksestä Suomessa (milj. euroa) Lähde: Euroopan komissio, YMP:n indikaattorit – tietonäkymä . YMP:n tulosindikaattori RPI_03 Alkutuottajien osuus elintarvikeketjun arvosta.

2.4Ilmastonmuutoksen hillitsemisen, ilmastonmuutokseen sopeutumisen ja kestävän energian edistäminen Maatalouden (viljely- ja laidunmaat pois lukien) kasvihuonekaasupäästöt olivat Suomessa yhteensä 6,5 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia vuonna 2018. Tämä vastasi noin 11,2:ta prosenttia Suomen kaikista kasvihuonekaasupäästöistä (EU-27:n keskiarvo on 10 prosenttia) ja noin 1,7:ää prosenttia kaikista EU:n maatalouden kasvihuonekaasupäästöistä. Maatalouden päästöt vähenivät 12,5 prosenttia vuosina 1990–2018, mikä on vähemmän kuin EU:ssa keskimäärin (20,6 prosenttia). Päästöt eivät ole kuitenkaan vähentyneet enää vuoden 2013 jälkeen. XLV Muista kuin hiilidioksidia tuottavista maataloustoiminnoista merkittävimpiä kasvihuonekaasupäästöjen lähteitä ovat maatalousmaat (54,4 prosenttia) ja märehtijöiden suolistokäyminen (31,7 prosenttia), kun taas lannan käsittelyn osuus tällaisista päästöistä on 11,1 prosenttia. XLVI Maankäyttö, maankäytön muutos ja metsätalous (LULUCF) ovat Suomessa erityisen tärkeitä paitsi hiilinielujen myös päästöjen kannalta. LULUCF-sektori on hiilidioksidin nettonielu, joka sitoi vuonna 2018 yhteensä 10,3 miljoonaa tonnia hiilidioksidia pääasiassa suuren metsäpinta-alan ansiosta. Samaan aikaan viljelymaat (jotka ovat pääasiassa kuivatettua eloperäistä maata ja turvemaata) tuottivat hiilidioksidia yhteensä 8,1 miljoonaa tonnia, mikä on 48,5 prosenttia enemmän kuin vuonna 1990. Samana ajanjaksona laidunmaiden tuottamat päästöt ovat vähentyneet 18,7 prosenttia (0,73 miljoonaan tonniin) ja kosteikkojen tuottamat päästöt kasvaneet 58,8 prosenttia (2,1 miljoonaan tonniin). XLVII Nämä muutokset osoittavat, kuinka suuri merkitys maankäytön hallinnalla on päästöjen torjumisen kannalta. Kun LULUCF-sektori lasketaan mukaan, erittäin hiilipitoisten turvepeltojen päästöt muodostavat yli 50 prosenttia kaikista maatalouden päästöistä. Eniten päästöjä syntyy metsiin raivatuilla pelloilla. Pelloiksi raivatut turvemaat lisääntyivät 2,5 prosenttia vuosina 2000–2018. Suurin osa niistä on raivattu karjan laitumeksi Pohjois-Suomessa. Sen vuoksi keskeinen osa päästövähennysstrategiaa on kiinnittää erityistä huomiota kotieläintalouteen liittyviin maankäyttötapoihin. XLVIII Toisaalta hiilinielujen osalta on todettava, että Suomessa maaperän keskimääräinen orgaanisen hiilen pitoisuus on toiseksi suurin XLIX koko EU:ssa. Turvemaata puolestaan on 30 prosenttia maaperästä eli eniten EU:ssa. L Suomessa on suhteellisesti eniten LI metsää ja muuta metsitettyä maata koko EU:ssa: 76 prosenttia Suomen pinta-alasta on metsää ja muuta metsitettyä maata, kun EU-27:n keskiarvo on 45 prosenttia. LII Koska hiilen mahdollista sitomista rajoittaa se, että sitä on jo sitoutunut metsiin runsaasti, toimet olisi kohdennettava hiilen poistumisen rajoittamiseen, maanalaisten hiilivarastojen säilyttämiseen ja maan pinnalla olevien hiilinielujen (mukaan lukien materiaalit) parantamiseen. Maatalouden osuus uusiutuvan energian kokonaistuotannosta on Suomessa pieni (2,7 prosenttia), huomattavasti alle EU-28:n keskiarvon (12,1 prosenttia). Sitä vastoin metsätalouden osuus uusiutuvan energian tuotannosta on merkittävä (74,1 prosenttia eli huomattavasti yli EU:n keskiarvon, joka on 40,3 prosenttia). Näin ollen maa- ja metsätalouden yhteenlaskettu osuus uusiutuvan energian tuotannosta on 76,8 prosenttia LIII . Anaerobisen käymisen avulla teurastamoissa, panimoissa ja muissa elintarviketeollisuuden laitoksissa syntyneestä lietelannasta ja jätteestä tuotetun biokaasun määrä on sen sijaan vain 0,98 gigajoulea eläinyksikköä kohden, mikä on huomattavasti vähemmän kuin EU:ssa keskimäärin (3,93 gigajoulea eläinyksikköä kohden). LIV Maa- ja metsätalouden osuus energian koko loppukulutuksesta on Suomessa EU:n keskiarvon (2,7 prosenttia) paikkeilla. Hehtaarikohtainen energiankulutus, 28,1 kilogrammaa öljyekvivalenttia hehtaaria kohden, on kuitenkin EU:n neljänneksi alhaisin. Elintarviketeollisuuden käyttämän energian osuus (1,7 prosenttia) on Suomessa alle EU:n keskiarvon (2,9 prosenttia). LV Suomen ilmastolain (hyväksytty vuonna 2015) mukaan valtioneuvosto hyväksyy uuden ilmastonmuutoksen kansallisen sopeutumissuunnitelman vähintään 10 vuoden välein. Kansallinen ilmastonmuutokseen sopeutumissuunnitelma 2022 julkaistiin vuonna 2014, ja se korvasi vuonna 2005 hyväksytyn ilmastonmuutoksen kansallisen sopeutumisstrategian. Useilla sektoreilla on hyväksytty ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevia suunnitelmia ja toimia. Tämän suhteen pisimmälle kehittynyt on vesiala. LVI Suomen tämänhetkisessä hallitusohjelmassa on asetettu tavoitteeksi saavuttaa hiilineutraalius vuoteen 2035 mennessä. Ohjelma sisältää toimenpiteet soiden ja turvemaiden päästöjen vähentämiseksi ja hiilinielujen lisäämiseksi. LVII Valtioneuvoston helmikuussa 2015 hyväksymässä ja vuonna 2019 päivitetyssä Suomen kansallisessa metsästrategiassa LVIII määritetään metsäalan tärkeimmät tavoitteet ja toimet vuoteen 2025 asti. Ilmastonmuutoksen arvellaan pidentävän kasvukautta ja mahdollistavan tiettyjen kasvilajien viljelyn pohjoisemmilla leveyspiireillä. Ilmastonmuutos tuo kuitenkin mukanaan myös haasteita: kuivuutta, uusia tuhoojia ja kasvitauteja sekä epäsuotuisia sääolosuhteita, jotka vaikuttavat maanviljelyyn. LIX Viljelymaa Laidunmaa Maatalouden (ml. viljely- ja laidunmaiden päästöt) prosenttiosuus kokonaiskasvihuonekaasupäästöistä (ml. LULUCF) – EU-27 Maatalouden (ml. viljely- ja laidunmaiden päästöt) prosenttiosuus kokonaiskasvihuonekaasupäästöistä (ml. LULUCF) Maatalouden prosenttiosuus kokonaiskasvihuonekaasupäästöistä (pl. LULUCF) Maatalous Maatalouden kokonaiskasvihuonekaasupäästöt Suomessa (ilman LULUCF-sektorin osuutta ja sen kanssa) (milj. hiilidioksidiekvivalenttitonnia) Suomen metsävarannot ovat lisääntymässä. Noin puolet fossiilisen energiantuotannon aiheuttamista hiilidioksidipäästöistä sitoutuu metsiin ja puutuotteisiin. Ilmastonmuutos pidentää kasvukautta, ja kasvava metsä sitoo enemmän hiiltä. Samalla ilmastonmuutos tuo kuitenkin mukanaan enemmän tuhoojia ja uusia lajeja, muuttaa metsien koostumusta ja aiheuttaa uudenlaisia myrskytuhoja. LX Lähde: Euroopan ympäristökeskus. Perustuu Eurostatin tilastoon [ env_air_gge ]. 2.5Kestävän kehityksen ja luonnonvarojen, kuten veden, maaperän ja ilman, tehokkaan hoidon edistäminen Useiden kansainvälisten vertailujen mukaan Suomi suoriutuu kestävän kehityksen ja luonnonvarojen hoidon saralla hyvin. Joidenkin tutkimusten mukaan Suomessa on esimerkiksi maailman paras ilmanlaatu. LXI LXII Suomessa maisemaa hallitsevat metsät ja järvet. Suomessa on suhteessa eniten metsää Euroopassa: noin 76 prosenttia LXIII Suomen maapinta-alasta on metsää tai muuta metsitettyä maata. Suomen pinta-alasta 7,5 prosenttia LXIV on erämaa-aluetta. Suomessa on 168 000 järveä LXV (kun lasketaan vähintään 500 m2:n suuruiset järvet), ja se kuuluu maailman vesirikkaimpiin maihin. LXVI Karjankasvatuksen eläintiheys on melko alhainen (0,5 eläintä hehtaaria kohden) verrattuna Euroopan keskiarvoon. LXVII LXVIII Ilman osalta voidaan todeta, että 89,5 prosenttia Suomen ammoniakkipäästöistä (NH3) on peräisin maataloudesta, ja niistä puolestaan valtaosa (87,9 prosenttia) on peräisin karjankasvatuksesta. LXIX Maatalouden ammoniakkipäästöjen merkittävin lähde ovat naudat, jotka aiheuttavat 56,4 prosenttia päästöistä. LXX Maatalouden ammoniakkipäästöt ovat viime vuosina vähentyneet. LXXI Etelä-Suomessa hehtaarikohtaiset ammoniakkipäästöt ovat melko alhaisia muuhun EU:hun verrattuna, ja muualla Suomessa päästöt ovat EU:n keskiarvon tienoilla. LXXII Kansallista ilmansuojeluohjelmaa ja päästöennusteita koskevan komission yksityiskohtaisen selvityksen LXXIII mukaan Suomessa on kuitenkin suuri riski sille, että se ei täytä ammoniakkia koskevia vuosien 2020–2029 päästövähennysvelvoitteitaan. Lisäksi on keskitasoinen riski sille, että Suomi ei täytä ammoniakkia koskevia vuoden 2030 ja sitä kauemmas ulottuvia päästövähennysvelvoitteitaan. LXXIV Suomessa viljelymaan orgaanisen hiilen kokonaismäärä on 636 miljoonaa tonnia, mikä on EU:n kärkipäätä. Orgaanista hiiltä oli maaperässä keskimäärin 61 g/kg vuonna 2015. LXXV Kivennäismaan hiilipitoisuus on kuitenkin pienentynyt 1970-luvun puolivälistä lähtien. Tämä johtuu osittain peltojen nuoresta iästä, mutta siihen ovat vaikuttaneet myös muutokset viljelykäytännöissä. LXXVI

Vuonna 2018 maatalousmaasta 70 prosenttia oli sellaista, jonka maaperää oli sitouduttu parantamaan maaseudun kehittämisohjelman puitteissa. LXXVII Tämä osuus on EU:n suurimpia (EU:n keskiarvo oli 12 prosenttia vuonna 2018). Suomessa ei ole vakavaa riskiä veden aiheuttamasta maaperän eroosiosta. LXXVIII Viljelymaasta 23 prosenttia jätetään kuitenkin talvisin paljaaksi. LXXIX Suomi voisi jakaa muille jäsenvaltioille kokemuksiaan maaperänhoidosta ja esitellä käytäntöjä, hyötynäkökohtia ja esimerkkejä osallistumalla tutkimus-, innovointi- ja demonstrointitoimintaan tulevassa Horisontti Eurooppa ‑puiteohjelman maaperän terveyttä koskevassa toiminta-alueessa. Suomen pohjaveden laatu on EU:n parhaimpia: vuosina 2015–2017 vesi oli nitraattipitoisuuden osalta hyvälaatuista 98,8 prosentilla vedenseuranta-asemista, ja vain 1,2 prosentilla asemista vesi oli heikkolaatuista. LXXX Pohjaveden nitraattipitoisuus on Euroopan alhaisimpia (vuosina 2000–2017 keskimääräinen vuotuinen pitoisuus oli 0,6 mg/l, kun taas EU:n keskiarvo oli 18,8 mg/l). LXXXI Makean veden vesistöjen pintavesien nitraattipitoisuuden osalta Suomen tilanne on EU:n toiseksi paras: näistä pintavesistä 98,2 prosenttia oli hyvälaatuisia vuosina 2015–2017. LXXXII Maatalousmaan mahdollinen typpiylijäämä oli vuonna 2015 EU:n keskiarvon (49 kg) tienoilla. LXXXIII Jokien nitraattimäärä oli 0,3 mg/l vuosina 2000–2017, kun taas Euroopassa se oli keskimäärin 1,72 mg/l. LXXXIV Järvien ja jokien tila on pysynyt pääosin vakaana, mutta rannikkovesien tila on heikentynyt. LXXXV Fosforin määrä on vähentynyt yli 80 prosenttia vuodesta 1990, ja määrä on vakiintunut 3,6–4 kilogrammaan hehtaaria kohden. Joista 68 prosenttia ja järvistä 87 prosenttia mutta rannikkovesistä vain 13 prosenttia oli erinomaisessa tai hyvässä kunnossa vuonna 2019. LXXXVI Vesipuitedirektiivin mittapuulla kaikki vesistöt eivät ole vielä hyvässä kunnossa, ja maatalous on tunnistettu toiseksi suurimmaksi vesimuodostumiin kohdistuvaksi paineeksi. Vesipuitedirektiivin vaatimusten täyttäminen edellyttää, että vettä koskevat tavoitteet sisällytetään paremmin osaksi muita politiikanaloja, kuten maatalousalaa, ja yhteisvaikutukset muiden politiikanalojen kanssa, YMP mukaan lukien, olisi pyrittävä optimoimaan. LXXXVII Tässä yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota Itämereen. Rehevöityminen on yksi eniten vaikuttavista ja pitkäkestoisimmista ympäristöpaineista Itämerellä. Arvion mukaan vähintään 97 prosenttia Itämeren alueesta on rehevöitymistilanteeltaan hyvän alapuolella. Tämä koskee koko avomerialuetta ja 86:ta prosenttia rannikkovesistä. Kauimmaksi hyvästä tilasta jäävät yleisesti ottaen ravinnepitoisuusindikaattorit. Pitkän aikavälin suuntaus osoittaa merkkejä rehevöitymistilanteen paranemisesta Itämeren läntisimmissä osissa, mutta vaikka joillakin alueilla on nähtävissä merkkejä tilanteen paranemisesta, yleistilanteessa näkyvät edelleen aiempien ja nykyisten ravinnepäästöjen vaikutukset. LXXXVIII Typpi- ja fosforipäästöt ovat vähentyneet merkittävästi 30 viime vuoden aikana. Viime aikoina tämä suuntaus on kuitenkin tasoittunut. Alueiden välillä on eroja, koska karjankasvatus ja kasvinviljely ovat keskittyneet eri alueille. LXXXIX Maatalousmaasta 83 prosenttia on sellaista, jonka osalta on sitouduttu parantamaan vesienhoitoa maaseudun kehittämistä koskevien sitoumusten puitteissa. Tämä osuus on EU:n suurimpia (EU:n keskiarvo oli 12 prosenttia vuonna 2018). XC Maatalous aiheuttaa paineita vedenlaadun suhteen, ja komissio on suositellut useita toimenpiteitä maataloudesta peräisin olevien ravinteiden ja torjunta-aineiden aiheuttaman saastumisen vähentämiseksi. XCI Suomessa yli puolet vesiin päätyvästä ihmistoimintojen aiheuttamasta ravinnehuuhtoumasta on peräisin maataloudesta. Erityisen haastava on kasvukauden ulkopuolelle ajoittuva ajanjakso. XCII Suomessa ei ole juurikaan vesistressistä johtuvia ongelmia. Vain 0,4:ää prosenttia kaikesta maatalousmaasta kastellaan keinotekoisesti (EU-27:n keskiarvo oli 6,5 prosenttia vuonna 2016). XCIII Vesivarojen hyödyntämisindeksi (WEI+), jolla arvioidaan veden käyttöä suhteessa uusiutuvien makeiden vesien varantoihin, on suurimmassa osassa Suomea alle 0,5 prosenttia. Kokemäenjoen-Saaristomeren-Selkämeren vesienhoitoalueella indeksi oli 5,55 prosenttia vuonna 2015. XCIV Tämän indeksin mukaan Suomessa ei ole vesistressiä, sillä veden hyödyntäminen ei ylitä 20 prosentin raja-arvoa. Maatalousmaan fosforin mahdollinen ylijäämä (kg P/ha/vuosi) Typpitase – EU-27 Maatalousmaan typen (N) ja fosforin (P) mahdollinen ylijäämä Suomessa kg P/ha/vuosi kg N/ha/vuosi Maatalousmaan typen mahdollinen ylijäämä (kg N/ha/vuosi) Lähde: Euroopan komissio, YMP:n konteksti-indikaattori C.40 Vedenlaatu. Perustuu Eurostatin tilastoon [ aei_pr_gnb ]. 2.6Luonnon monimuotoisuuden suojelemisen ja ekosysteemipalvelujen edistäminen sekä elinympäristöjen ja maisemien säilyttäminen Käytössä on erilaisia indikaattoreita, jotka antavat käsityksen luonnon monimuotoisuuden tilasta ja aiemmasta kehityksestä maatalousympäristössä. Nämä indikaattorit kuvaavat erilaisia suuntauksia, joista osa on luonnon monimuotoisuuden kannalta epäsuotuisia. Esimerkiksi viljelymaiden lintuindeksi on laskenut ajan mittaan, ja vuonna 2018 indeksiluku oli 79 (vuosi 2000 = 100). Vaikka viljelymaiden lintuindeksin pitkän aikavälin suuntaus ei ole yhtä jyrkkä kuin EU-28:n keskiarvo (81 XCV vuonna 2018), indeksi on viime vuosina laskenut jyrkästi: 102:sta (vuonna 2015) 79:ään (vuonna 2018). XCVI Myös Suomen kansallisissa maatalousluontotyyppien lintulajeja koskevissa arvioinneissa suuntaus on laskeva, joskaan ei yhtä jyrkkä, ja vuonna 2020 suunta oli hieman ylöspäin. XCVII Laidunmaiden luontotyyppien suojelun taso on 25 prosentilla näistä luontotyypeistä hyvä. Sitä vastoin 66,7 prosentilla niistä suojelun taso oli epäsuotuisa tai huono vuosina 2013–2018. Parannusta tapahtui vain vähän verrattuna vuosiin 2007–2012, jolloin 69,2 prosentilla näistä luontotyypeistä suojelun taso oli epäsuotuisa tai huono. XCVIII Maalla sijaitsevat Natura 2000 ‑alueet kattoivat vuonna 2019 Suomen koko maapinta-alasta 13 prosenttia. XCIX Suurin osa laidunmaiden luontotyypeistä on arvioitu sellaisiksi, joiden hoito-ohjelman optimoiminen vaatisi lisätoimia. Ilmoitettujen tietojen mukaan 75 prosenttiin niittymaiden luontotyypeistä kohdistuu yksi tai useampi maatalouteen liittyvä paine tai uhka. C Pysyvän nurmen ja niittyjen osuus on kuitenkin vain yksi prosentti eli EU:n pienimpiä (EU:n keskiarvo on 31 prosenttia CI ). Tämä johtuu luonnollisesti ilmasto-olosuhteista. Siitä huolimatta nurmen kokonaisala on kasvanut noin 400 000 hehtaarista (vuonna 1990) yli 600 000 hehtaariin (vuonna 2018). CII Maatalouden jatkaminen on Suomessa keskeistä avointen elinympäristöjen säilyttämiseksi, ja eräässä arvioinnissa nurmialueiden säilyttämisen on todettu olevan erityisen tärkeää luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseksi ja parantamiseksi. CIII Myös erilaisilla maisemapiirteillä on myönteinen vaikutus luonnon monimuotoisuuteen. Yhteisen tutkimuskeskuksen vuonna 2015 tekemän tutkimuksen mukaan maisemapiirteet kattavat Suomessa arviolta 5,3 prosenttia maatalousmaasta, mikä on eniten koko EU:ssa (EU:n keskiarvo on 0,6 prosenttia). Lisäksi maatalousmaasta oli vuonna 2018 kesannolla 11,2 prosenttia, mikä on toiseksi eniten EU:ssa (EU:ssa kesannon osuus on keskimäärin 4,1 prosenttia CIV ). Tämänhetkinen YMP:n kausi (2014–2020) sisältää erilaisia toimenpiteitä, joilla voidaan edistää luonnon monimuotoisuutta. Nykyisen viherryttämisjärjestelmän mukaisesti ekologista alaa koskeva velvoite koskee Suomessa noin 25 000:ta hehtaaria. Ekologisesta alasta 78,6 prosenttia on kesantoa ja loput 21,4 prosenttia typpeä sitovien kasvien peitossa. CV Lisäksi 14 prosenttia maatalousmaasta on maata, jonka osalta on tehty maaseudun kehittämiseen liittyviä sitoumuksia, joilla edistetään luonnon monimuotoisuutta ja/tai maisemia. Tämä on hieman alle EU:n keskiarvon, joka on 15 prosenttia CVI . Myös luonnonmukaiset viljelykäytännöt voivat hyödyttää maaperää ja edistää luonnon monimuotoisuutta. Luonnonmukaisesti viljellyn alan osuus koko maatalousmaasta oli Suomessa 13,1 prosenttia vuonna 2018 (EU:ssa keskimäärin kahdeksan prosenttia). Luonnonmukaisesti viljellyn alan osuus on kasvamassa. CVII Vuonna 2019 luonnonmukaisen tuotannon sitoumusala oli noin 280 000 hehtaaria, ja sitoumusten määrä ylitti vuosien 2014–2020 maaseudun kehittämisohjelman määrärahat. Noin kolmasosa sitoumusalasta oli kotieläintuotannon sitoumuksen piirissä. Kasvusta huolimatta ohjelman tavoite, 355 000 hehtaaria CVIII , ei kuitenkaan tule toteutumaan. Luomutuottajien lukumäärä on kasvanut hieman: vuonna 2012 heitä oli yhteensä 4 316 ja vuonna 2017 yhteensä 4 665. Myös luonnonmukaisesti viljelty maa-ala kasvoi. Lisäksi luomuviljelijöiden eläinmäärä kasvoi vuosina 2013–2018. Lisäystä oli pääasiassa lampaiden ja vähemmässä määrin myös nautojen määrässä. CIX Valtioneuvosto on päättänyt päivittää kansallisen luomustrategian. CX Maatalousmaan lisäksi metsätaloudella on erittäin merkittävä rooli Suomessa. Suomen pinta-alasta 76 prosenttia on metsää tai muuta metsitettyä aluetta. CXI Puuston määrä Suomen metsissä lisääntyy tasaisesti. CXII Vuonna 2018 Natura 2000 ‑suojelualueiden osuus koko metsäalasta (ml. kasvuvaiheessa olevat metsät) oli 8,1 prosenttia (EU:n keskiarvo oli 30,4 prosenttia). CXIII Suojeltuja metsiä on yhteensä 2,9 miljoonaa hehtaaria (13 prosenttia metsäalasta). CXIV Suomessa on suhteellisesti eniten tiukasti suojeltuja metsiä (suojeluluokitus 1.1 – Mitään ihmisen toimenpiteitä ei ole sallittu): niitä on yhdeksän prosenttia metsistä ja muusta metsitetystä alueesta, kun taas EU-28:n keskiarvo on 2,2 prosenttia. CXV Luonnonmukaisesti vljelty ala Suomessa Luonnonmukaisesti viljellyn alan osuus (%) kaikesta maatalousmaasta Luonnonmukaisesti viljellyn alan osuus (%) – EU-27 Luonnonmukaisesti viljelty ala hehtaareina Luonnonmukaisesti viljelty maatalousmaa Suomessa (%) of agricultural area under organic farming Luonnonmukaisesti viljelty ala EU-27:ssa Luonnonmukaisesti viljelty ala Suomessa (ha) Luonnonmukaisesti viljelty ala Suomessa Luontodirektiivin liitteessä I lueteltujen metsäluontotyyppien suojelun taso on boreaalisella vyöhykkeellä huonompi kuin muilla alueilla: tämän alueen osalta toimitetaan tietoa 17 luontotyypistä, joista 82,4 prosentilla on epäsuotuisa tai huono suojelun taso ja 17,6 prosentilla epäsuotuisa tai riittämätön. CXVI Liitteessä I tarkoitettujen luontotyyppien osalta Suomi toimittaa tietoa 11:stä boreaaliseen vyöhykkeeseen kuuluvasta luontotyypistä ja viidestä alppivyöhykkeeseen kuuluvasta luontotyypistä, joiden pinta-ala on yhteensä noin 45 000 km². Tästä alueesta 40,74 prosenttia on aluetta, jonka tila ei ole tiedossa, ja 28,31 prosenttia kuuluu suojelun tasoltaan muuhun kuin luokkaan ”hyvä”. CXVII Seurannan jatkaminen näiden tietojen täydentämiseksi on keskeisen tärkeää. Ennallistamiseen on kuitenkin hyvät mahdollisuudet niiden liitteessä I tarkoitettujen metsäluontotyyppien osalta, joiden suojelun taso on tällä hetkellä huono (noin 11 000 km²). Lisäksi olisi mahdollista ennallistaa osa niistä 15 800 km²:stä, joiden tila ei ole tiedossa. CXVIII Lisäksi ilmastoon liittyviä tavoitteita edistäisivät erityisesti boreaalisten luonnonmetsien (luontotyyppi 9010 – suojelun taso on huono 1 000–3 000 km²:n alueella) ja puustoisten soiden (luontotyyppi 91D0 – suojelun taso on huono vähintään 6 000 km²:n alueella) kaltaisten turvepitoisten luontotyyppien ennallistamistoimenpiteet. CXIX

Lähde: Euroopan komissio, YMP:n konteksti-indikaattori C.19 Luonnonmukaisesti viljelty maatalousmaa. Perustuu Eurostatin tilastoihin [ org_cropar_h1 ] ja [ org_cropar ].

Lähde: Maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto. Perustuu Eurostatin kesantoja koskevaan tilastoon ja Yhteisen tutkimuskeskuksen tietoihin, jotka pohjautuvat maisematekijöiden arviointia koskevaan LUCAS-tutkimukseen. * Tässä huomioon otetut lineaariset elementit: nurmien ja pensaikkojen reuna-alueet, yksittäiset puut, pensaikot, puurivistöt, pensasaidat ja ojat. Arvioon on suhtauduttava varauksellisesti menetelmään liittyvien rajoitteiden vuoksi. 2.7Nuorten viljelijöiden houkuttelu alalle ja yritystoiminnan kehittämisen helpottaminen maaseutualueilla Alle 35-vuotiaiden tilanhoitajien osuus kaikista tilanhoitajista oli vielä vuosina 2005–2013 noin yhdeksän prosenttia mutta vuonna 2016 enää neljä prosenttia. Osuus on huomattavasti pienempi kuin EU:ssa keskimäärin (5,1 prosenttia). Lisäksi alle 35-vuotiaista tilanhoitajista naisia on Suomessa vain yhdeksän prosenttia, mikä on neljänneksi vähiten EU:ssa (luvut vuodelta 2016). CXX Näiden tietojen perusteella viljelijöiden ikäjakaumaan liittyvä suuntaus on huonontunut Suomessa viime vuosina. CXXI Suomessa 50 prosentilla alle 35-vuotiaista tilanhoitajista on maatalousalalta vähintään perustason koulutus, ja kaikista tilanhoitajista tällainen koulutus on 45 prosentilla. Molemmat luvut ovat EU:n keskiarvon yläpuolella. Niiden nuorten tilanhoitajien osuus, joilla on laaja maatalousalan koulutus, on kuitenkin pienempi kuin EU:ssa keskimäärin. Suomessa yleisenä suuntauksena on tilojen keskimääräisen taloudellisen koon kasvu ajan mittaan, mikä näkyy selvimmin 25–34-vuotiaiden tilanhoitajien tiloilla: vuonna 2016 näiden tilojen keskimääräinen taloudellinen koko oli kaikista tiloista suurin. CXXII Suomen maatalousalan rahoitusvajetta käsitellään kohdassa 2.2. Rahoitusvaje on yleisesti ottaen pienempi kuin EU-27:ssä, mutta joidenkin kannattavien maatalousyritysten osalta rahoituksen saanti voi silti olla haasteellista Suomessa. CXXIII Tämä koskee erityisesti nuoria viljelijöitä, joilla on usein muita viljelijöitä suurempi velkataakka, koska he ovat ottaneet lainaa rahoittaakseen tilan hankkimisen. CXXIV Maatalousala ei ole houkutellut nuoria huonojen kannattavuusnäkymien vuoksi ja siksi, että muille aloille on syntynyt enemmän työmahdollisuuksia. CXXV Yritysdemografiaa heijastava tunnusluku eli maaseutualueilla perustettujen yritysten osuus on kuusi prosenttia. Se on alhaisin niistä jäsenvaltioista, joista tiedot ovat saatavilla. CXXVI Alle 35-vuotiaiden tilanhoitajien osuus Suomessa sukupuolen mukaan < 35-vuotiaiden määrä suhteessa >= 55-vuotiaiden määrään (oikea reuna) Alle 35-vuotiaiden naispuolisten tilanhoitajien osuus Alle 35-vuotiaiden tilanhoitajien osuus – EU-27 Alle 35-vuotiaiden miespuolisten tilanhoitajien osuus YMP-tuki voi erityisesti nuorten osalta auttaa purkamaan alalle pääsyn esteitä. Suoriin tukiin kuuluvaa nuorten viljelijöiden tukea saa 7,6 prosenttia viljelijöistä. Suomen maaseudun kehittämisohjelmassa oli varattu nuorille viljelijöille tilanpidon aloittamista varten tukea yhteensä 145,9 miljoonaa euroa. Sitä oli tarkoitus myöntää kaudella 2014–2020 noin 2 700 nuorelle viljelijälle. Tämän tavoitteen täyttyessä osuus (4,6 prosenttia CXXVII kaikista tiloista) olisi ollut melko suuri muihin jäsenvaltioihin verrattuna, mutta vuoden 2019 loppuun mennessä tilanpidon aloitukseen tarkoitettua tukea oli myönnetty vasta 1 519 viljelijälle. Tämä tarkoittaa, että tavoite ei toteudu ohjelmakauden loppuun mennessä. CXXVIII Lähde: Eurostat [ ef_m_farmang ]. 2.8Työllisyyden, kasvun, sosiaalisen osallisuuden ja paikallisen kehityksen edistäminen maaseutualueilla, myös biotalouden ja kestävän metsänhoidon alalla Suomessa maaseutualueiden osuus kokonaispinta-alasta on EU:n suurimpia, 82 prosenttia. Väestöstä 39,5 prosenttia asuu maaseutualueilla (tiedot vuodelta 2019), ja suuntaus on laskeva (– 1,1 prosenttia vuosina 2015–2019). CXXIX Kaupungistumisastetta kuvaavan DEGURBA-luokituksen mukaan kaupunkikeskusten (0,1 prosenttia) ja kaupunkiklustereiden (0,7 prosenttia) osuus pinta-alasta on Suomessa EU:n pienin. Suomessa on myös suhteessa eniten maaseutua kuvaaviin ruutuihin kuuluvaa aluetta (99,3 prosenttia). CXXX Asukkaita muuttaa pois erityisesti maan itä- ja pohjoisosista, kun taas jotkin taajamien ympärillä sijaitsevat maaseutualueet kasvavat edelleen. CXXXI Suomen vanhushuoltosuhde kuuluu EU:n korkeimpiin: vuonna 2019 se oli 38,4 prosenttia CXXXII (eli kutakin vähintään 65-vuotiasta kohden on alle kolme työikäistä). Työllisyys on parantunut Suomessa ajan mittaan. Maaseutualueilla työllisyysaste (15–64-vuotiaat) oli 73,2 prosenttia vuonna 2019 (EU-27:n keskiarvo oli 68,4 prosenttia) eli lähellä Suomen kokonaistyöllisyysastetta. CXXXIII Maaseutualueilla nuorisotyöttömyysaste eli 15–24-vuotiaiden työttömyysaste on kuitenkin huomattavasti korkeampi (16,1 prosenttia vuonna 2019) kuin maaseutualueiden keskimääräinen kokonaistyöttömyysaste (5,8 prosenttia 15–74-vuotiaiden ikäryhmässä). CXXXIV Ikärakenne on maaseutualueilla huoltosuhteen kannalta epäsuotuisa. Suomessa 37 prosenttia työpaikoista sijaitsee maaseutualueilla. Vaikka tämä osuus on pienenemässä vähitellen, se on kuitenkin pysynyt melko vakaana, samoin kuin alkutuotannon osuus työpaikoista (7,3 prosenttia vuonna 2016). CXXXV Maatalousala on yksi talouden vähiten työllistävistä aloista. CXXXVI Muu yritystoiminta maatalouden ohessa on monille viljelijöille välttämätön tulonlähde. Vuonna 2018 palkkatyötä tekevien lisäksi 29 prosenttia viljelijöistä harjoitti viljelyn ohessa muuta yritystoimintaa. CXXXVII Tämä osuus on pienentynyt hieman vuoden 2013 jälkeen. Asukaskohtainen BKT ostovoimastandardina on maaseutualueilla ja keskitiheästi asutetuilla alueilla selvästi EU-27:n keskiarvon yläpuolella. Koko Suomen tasolla asukaskohtainen BKT on 110,9 prosenttia (EU-28 = 100, vuosien 2013–2015 keskiarvo) mutta maaseutualueilla 94,2 prosenttia. CXXXVIII Köyhyysriskiaste eli niiden henkilöiden osuus, joihin kohdistuu köyhyys- tai syrjäytymisriski, ei juurikaan eroa maaseutu- ja kaupunkialueiden välillä CXXXIX (köyhyysriskiaste oli maaseutualueilla 17 prosenttia vuonna 2018 EU-27:n keskiarvon ollessa 24 prosenttia CXL ) ja on pysynyt melko vakaana ajan mittaan. CXLI Useilla maaseutualueilla myös julkisten ja yksityisten palvelujen saatavuus on uhattuna, mukaan lukien liikenneverkko ja ‑palvelut. CXLII Suomen tämänhetkisten maaseudun kehittämisohjelmien (Manner-Suomi ja Ahvenanmaa) paikalliset kehittämisstrategiat koskevat 70:tä prosenttia maaseutualueiden väestöstä. Tämä ylittää alun perin asetetut tavoitteet (noin 48 prosenttia väestöstä). CXLIII Yhteisölähtöisen paikallisen kehittämisen Leader-ryhmiä toimii kaikilla maaseutualueilla. CXLIV

Suomessa on suhteessa eniten metsää ja muuta metsitettyä aluetta koko EU-27:ssä, joten metsäalalla on merkittävä rooli paitsi ympäristön myös talouden kannalta. Metsäalan työpaikkojen määrä on pysynyt vakaana, kun taas tuottavuus kasvoi merkittävästi vuosina 2005–2017 ja on tällä hetkellä EU-27:n parasta tasoa. CXLV Jo vuonna 2012 biotalouden osuus Suomen koko talouden arvonlisäyksestä oli 12 prosenttia (23,5 miljardia euroa). Se syntyi pääasiassa metsätaloussektorilla (36 prosenttia) ja elintarviketeollisuudessa (16,6 prosenttia). Biotalouteen kuuluvilla aloilla on yhteensä 17 849 aktiivista yritystä, joista 3 147 toimii maatalousalalla. CXLVI Suomella on erillinen biotalousstrategia, jossa on määritelty tavoitteita uuden talouskasvun ja uusien työpaikkojen luomiseksi biotalouden liiketoiminnan kasvulla sekä korkean arvonlisän tuotteilla ja palveluilla siten, että samalla turvataan luonnon ekosysteemien toimintaedellytykset. Strategian tavoitteena on kasvattaa Suomen biotalouden tuotos 100 miljardiin euroon vuoteen 2025 mennessä (vuonna 2011 tuotos oli 60 miljardia euroa) ja luoda 100 000 uutta työpaikkaa. CXLVII Hallitus on kohdentanut rahoitusta bioteollisuuden kehittämiseen, kuten tutkimukseen, pilottihankkeisiin ja investointien tukemiseen. CXLVIII Suomen biotalousstrategian päivitys on tarkoitus saattaa valmiiksi vuonna 2021. CXLIX Liikevaihdon kehitys biotalouden sektoreilla (Suomi, 2008–2017) (milj. euroa) Lähde: Yhteinen tutkimuskeskus. https://datam.jrc.ec.europa.eu/datam/mashup/BIOECONOMICS/index.html 2.9 EU:n maatalouden reagointikyvyn parantaminen silloin, kun kyseessä on vastaaminen ravintoa ja terveyttä koskeviin uusiin yhteiskunnan vaatimuksiin, mukaan lukien turvallinen, ravitseva ja kestävän kehityksen mukainen ravinto sekä eläinten hyvinvointi Mikrobilääkeresistenssi kuuluu Pellolta pöytään ‑strategian painopistealueisiin. Suomessa kaikki mikrobilääkkeitä sisältävät eläinlääkkeet ovat reseptilääkkeitä, joita voi saada vain eläinlääkärin reseptillä apteekeista tai suoraan eläinlääkäriltä. Lisäksi eläinlääkärit saavat antaa lääkkeitä hoitamilleen eläimille. Eurooppalaisen eläinten mikrobilääkkeiden käytön seurantajärjestelmän (ESVAC) vuonna 2020 julkaiseman 10. raportin mukaan Suomessa käytetään eläinlääkkeitä selvästi vähemmän (18,7 mg populaatiokorjausyksikköä eli PCU:ta kohden vuonna 2018) kuin EU:ssa keskimäärin (118,3 mg/PCU). CL Suomessa lääkerehuja saa joko valmistaa rehutehtaissa tai tuoda maahan, mutta ne vaativat aina eläinlääkärin kirjoittaman reseptin. Lääkerehujen valmistuksesta ja maahantuonnista on ilmoitettava Ruokavirastolle lääkerehuista annetun asetuksen (10/EEO/2008) mukaisesti. Myös eläinten hyvinvointi on yksi Pellolta pöytään ‑strategian painopistealueista, ja se on keskeisessä roolissa elintarvikejärjestelmien kestävyyden kannalta. Sen vuoksi on äärimmäisen tärkeää, että Suomessa varmistetaan riittävät resurssit edellä mainittuja osa-alueita koskevien sääntöjen täytäntöönpanoon. EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon osalta Suomen toimivaltaisella viranomaisella on EU:n vaatimusten noudattamisen valvontaa koskeva strateginen lähestymistapa. Se myös käyttää resursseja tehokkaasti ja tukee erittäin suurta johdonmukaisuutta tarkastuksissa. Toimivaltainen viranomainen on lisäksi vahvistanut tiettyjä eläinten hyvinvointia koskevia indikaattoreita virallista valvontaansa varten. CLI Torjunta-aineiden turvallisen ja asianmukaisen käytön varmistaminen ja valvonta ovat olennainen osa kestävää elintarviketuotantoa. Eurostatin julkaisemien tietojen mukaan torjunta-aineiden käyttöä ja riskejä mittaavan indikaattorin HRI 1 käyttö lisääntyi 44 prosenttia vuosina 2011–2018, mikä oli enemmän kuin useimmissa jäsenvaltioissa (EU:ssa käyttö väheni keskimäärin 17 prosenttia). Tämä suuntaus johtuu urean CLII käytöstä metsätaloudessa; maataloudessa suuntaus puolestaan oli indikaattorin mukaan laskeva. CLIII Suomen tulee pyrkiä vihreän kehityksen ohjelman tavoitteisiin tätä taustaa vasten. Suomessa esiintyy erittäin paljon ylipainoa ja lihavuutta CLIV , ja ruokavalion riskitekijöihin liittyvät ei-tartuntataudit aiheuttavat merkittävän taakan yhteiskunnalle, kun mittarina on ruokavalion vuoksi menetettyjen terveiden elinvuosien määrä 100 000:ta henkilöä kohden. CLV Tähän lukuun vaikuttavat useat ruokavaliotekijät. Myös hedelmien ja vihannesten kulutus on Suomessa vähäistä. CLVI Suomessa tulisi ohjata väestöä noudattamaan kansallisten suositusten mukaisia terveellisiä ja kestäviä ruokavalioita. Näin saataisiin vähennettyä ylipainoa, lihavuutta ja ei-tartuntatautien esiintymistä sekä samalla myös elintarvikejärjestelmän yleisiä ympäristövaikutuksia. Tämä tarkoittaa muun muassa kasvispainotteisempaa ruokavaliota, vähemmän punaista lihaa ja enemmän hedelmiä ja vihanneksia, täysjyvätuotteita, palkokasveja, pähkinöitä ja siemeniä. Torjunta-aineet Suomessa – yhdenmukaistettu riski-indikaattori eli HRI 1 (2011–2013 = 100) Pääasiassa elintarviketuotantoeläimille tarkoitettujen, mikrobilääkkeitä sisältävien eläinlääkkeiden myyntimäärät Suomessa HRI 1 – Suomi HRI 1 – EU-27 EU-27 Myyntimäärät Suomessa (mg/PCU) Suomen jätesuunnitelmassa CLVII (2017–2023) mainitaan ruokahävikki sekä alkutuotannossa ja toimitusketjun alkuvaiheissa syntyvä elintarvikejäte. Lisää tähän liittyviä toimia on odotettavissa tulevassa elintarvikejätteen syntymisen ehkäisemistä koskevassa kansallisessa ohjelmassa, jota edellytetään jätepuitedirektiivin 2008/98/EY 29 artiklan 2 a kohdassa. Lähde: Maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto eurooppalaisen eläinten mikrobilääkkeiden käytön seurantajärjestelmän (ESVAC) 10. raportin (2020) mukaan. Lähde: Eurostat [aei_hri]. 2.10 Tietämystä, innovointia ja digitalisaatiota koskeva monialainen tavoite Suomi on investoinut tietämykseen ja innovointiin tavoitteenaan nousta innovaatiotoiminnan kärkimaaksi. CLVIII Suomi on parhaiten menestyneiden joukossa useissa innovaatioita CLIX ja koulutusta CLX koskevissa kansainvälisissä vertailuissa, ja lisäksi Suomi oli Euroopan komission digitaalitalouden ja ‑yhteiskunnan indeksissä CLXI (DESI-indeksi) ensimmäisellä sijalla vuonna 2020. Suomalaisilla viljelijöillä on EU:n keskiarvoa korkeampi koulutustaso. Vuonna 2016 kaikista tilanhoitajista 45 prosentilla oli maatalousalan peruskoulutus tai laajempi koulutus. Tämä osuus oli kuitenkin pienempi kuin vuonna 2013. Suomen ja muun EU:n välinen ero on suurin tarkasteltaessa niiden viljelijöiden osuutta, joilla on maatalousalalta vähintään peruskoulutus (Suomessa 34,4 prosenttia ja EU-27:ssä 22,7 prosenttia), kun taas niiden viljelijöiden osuus, joilla on laaja maatalousalan koulutus CLXII , on lähestulkoon EU:n keskitasoa (Suomessa 11,4 prosenttia ja EU:ssa yhdeksän prosenttia vuonna 2016). CLXIII Suomessa alle 35-vuotiaiden, vähintään maatalousalan peruskoulutuksen saaneiden tilanhoitajien osuus (50 prosenttia) on suurempi kuin tällaisen koulutuksen saaneiden osuus (45 prosenttia) kaikista tilanhoitajista, mutta on syytä huomata, että laajan maatalousalan koulutuksen saaneiden nuorten viljelijöiden osuus on Suomessa pienempi CLXIV kuin EU:ssa keskimäärin (ks. kohta 2.7).