Suositus: NEUVOSTON SUOSITUS ennakkovaroituksen antamisesta Italialle liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi (komission esittämä EY:n perustamissopimuksen 99 artiklan 4 kohdan nojalla)

PERUSTELUT

Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97 [1] säädetään ennakkovaroitusjärjestelmästä, jota noudattaen neuvosto voi varhaisessa vaiheessa kehottaa jäsenvaltiota toteuttamaan korjaavia toimia estääkseen julkistalouden alijäämää muodostumasta liialliseksi. Asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa säädetään ennakkovaroitusjärjestelmän soveltamisesta yhteisen rahan käyttöön ottaneissa jäsenvaltioissa. Neuvosto seuraa säännöllisesti vakausohjelmien toteuttamista erityisesti havaitakseen toteutuneet tai ennakoidut merkittävät poikkeamat julkisen talouden rahoitusasemalle vakausohjelmassa asetetusta keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta. Jos neuvosto toteaa julkisen talouden rahoitusaseman poikkeavan merkittävästi keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta, se antaa ennakkovaroituksena liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi kyseiselle jäsenvaltiolle suosituksen tarvittavien sopeuttamistoimien toteuttamiseksi. Ennakkovaroitus annetaan perustamissopimuksen 99 artiklan 4 kohdan mukaista menettelyä noudattaen, ja se perustuu komission suositukseen.

[1] EYVL L 209, 2.8.1997.

Ennakkovaroitusmenettelyn aloittamisesta päättäessään komissio [2] tarkastelee seuraavia tekijöitä: tavoitteista poikkeamisen merkittävyys eli miten paljon jäsenvaltion rahoitusasema poikkeaa vakaus- tai lähentymisohjelmassa asetetuista tavoitteista; tavoitteista poikkeamisen syy eli voidaanko rahoitusaseman poikkeaminen tavoitteesta selittää puhtaasti suhdannetekijöillä; ja liiallisen alijäämän vaara eli onko vaarana, että suhteessa BKT:hen määritelty 3 prosentin viitearvo ylittyy.

[2] KOM(2002) 668 lopullinen, 27.11.2002.

Tavoitealijäämä ja toteutunut alijäämä

Italian vuonna 2002 tarkistettu vakausohjelma, joka toimitettiin komissiolle 20 päivänä marraskuuta 2002, kattaa vuodet 2002-2006. Siinä julkisen talouden alijäämän ennustettiin olevan vuonna 2003 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen olettaen, että kokonaistuotanto kasvaa 2,3 prosenttia, ja vuonna 2004 0,6 prosenttia olettaen, että kokonaistuotanto kasvaa 2,9 prosenttia. Sittemmin ennusteita on tarkistettu (ks. jäljempänä oleva taulukko) vuoden 2002 odotettua heikomman julkisen talouden kehityksen, tarkistettujen talouskasvuennusteiden ja talouspolitiikan tavoitteiden uudelleenarvioinnin seurauksena. Syyskuussa 2003 talousarvion yhteydessä esitetyssä virallisessa ennusteessa vuoden 2003 alijäämäennuste oli 2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen ja kokonaistuotannon kasvu 0,5 prosenttia. Vuoden 2004 alijäämätavoite oli 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen olettaen, että kokonaistuotanto kasvaa 1,9 prosenttia. Sekä vuoden 2003 että vuoden 2004 luvut vahvistettiin 1 päivänä joulukuuta 2003 annetussa tarkistetussa vakausohjelmassa.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Toistuva talouskasvun tarkistaminen alaspäin ja julkisen talouden alijäämän tarkistaminen ylöspäin kertovat suuntauksesta, johon kiinnitettiin huomiota komission teknisissä arvioinneissa tarkistetuista vakausohjelmista [3] ja neuvoston lausunnoissa samoista ohjelmista [4]. Julkista taloutta koskevat suunnitelmat perustuivat toistuvasti liian optimistisiin kasvuoletuksiin etenkin keskipitkän aikavälin kasvunäkymien osalta. Tämän seurauksena julkisen talouden kehitys suhteessa BKT:hen jäi tavoitteista sekä nimellisesti että suhdannetasoitetuin luvuin myös ilman varainhoitovuoden aikana toteutettuja ylimääräisiä harkinnanvaraisia elvytystoimenpiteitä. [5] Kokonaistuotannon toistuvat tarkistukset heikensivät potentiaalista tuotantoa. Virallisen ennusteen perusteella julkisen talouden heikkenemistä pidettiin suhdanteista johtuvana, mutta heikkeneminen paljastuikin rakenteelliseksi. Kaikki kasvuennusteet ovat sinänsä alttiita virheille, eivätkä useimmat ennusteiden laatijat osanneet ennakoida nykyisen laskusuhdanteen kestoa. Italian virallisten kasvuennusteiden jatkuva optimismi ei kuitenkaan ole sopusoinnussa varovaisen julkisen talouden strategian kanssa.

[3] Arvioinnit vuoden 2002 ja vuoden 2003 tarkistetuista vakausohjelmista ovat osoitteessa http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/cswd_en.htm.

[4] EUVL C 26, 4.2.2003; EYVL C 51, 26.2.2002; EYVL C 77, 9.3.2001.

[5] Perustana on neuvoston 12 päivänä heinäkuuta 2002 hyväksymä potentiaalisen tuotannon ja tuotantokuilun laskentatapa.

Poikkeaminen julkisen talouden tavoitteesta vuonna 2003

Maaliskuun 1. päivänä 2004 julkisen talouden alijäämästä ja julkisesta velasta tehdyn ilmoituksen (liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukainen ilmoitus) mukaan kokonaistuotannon kasvu oli vuonna 2003 0,3 prosenttia ja alijäämä oli 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen eli 0,9 prosenttiyksikköä suurempi kuin alkuperäinen alijäämätavoite huolimatta kertaluonteisista toimenpiteistä, joiden vaikutus arvioidaan yli 2 prosenttiyksiköksi suhteessa BKT:hen. Ilman kertaluonteisia toimenpiteitä alijäämä olisi ollut yli 4 ½ prosenttia suhteessa BKT:hen. [6]

[6] Kertaluonteiset toimenpiteet ovat toimenpiteitä, jotka johtavat julkisen talouden rahoitusaseman tilapäiseen (ja näin ollen kumottavissa olevaan) heikkenemiseen tai kohentumiseen. Ratkaisevaa on niiden huomattava hetkellinen tunnistettavissa oleva vaikutus julkiseen talouteen, joka on merkittävämpi kuin toimenpiteestä mahdollisesti aiheutuva pysyvä vaikutus. Vaikka ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että verojen anteeksianto saattaa johtaa pysyvästi laajempaan veropohjaan, jolloin sen vaikutus ei olisi pelkästään kertaluonteinen, vaikutusta sinä vuonna, jolloin verojen anteeksiannosta kertyvät tulot suoritetaan, voidaan varmasti pitää tilapäisenä.

Vuoden 2003 poikkeama vuoden 2002 tarkistetusta vakausohjelmasta johtuu siitä, että julkiset menot (ilman korkomenoja) suhteessa BKT:hen olivat 1,7 prosenttiyksikköä suunniteltua suuremmat, ja siitä, että kiinteän omaisuuden myyntitulot jäivät vajaaksi noin 0,4 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. [7] Verotuloihin perustuvan talouskasvun arviointi liian optimistisesti johti lisäpoikkeamaan suunnitelmista. Veroarmahduksista saadut odottamattomat verotulot riittivät kuitenkin kompensoimaan tämän poikkeaman kokonaan. Poikkeama vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman perusjäämästä oli kokonaisuudessaan 1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä vahvisti perusjäämän alenevan suuntauksen 1990-luvun lopun suurien ylijäämien jälkeen. Koska korkomenot olivat 0,7 prosentin luokkaa suhteessa BKT:hen eli virallista ennustetta pienemmät, kokonaisalijäämä oli, kuten edellä todettiin, 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen.

[7] Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT95) mukaan kiinteän omaisuuden myynti vähentää kiinteän pääoman bruttomuodostusta.

Komission kevään 2004 talousennusteessa arvioidaan potentiaalisen tuotannon ja tuotantokuilun yhteisesti sovitun laskutavan perusteella, että suhdannekorjattu alijäämä on 1,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003, mikä merkitsee 0,3 prosenttiyksikön parannusta edellisvuoteen verrattuna. Toteutuma saavutettiin kertaluonteisten toimenpiteiden ansiosta, kuten edellä todettiin. Kertaluonteisten toimenpiteiden vaikutuksen arvioidaan olevan hieman yli 2 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, eli hieman suurempi kuin vuonna 2002, jolloin se oli noin 1,5 prosenttiyksikköä.

Poikkeaminen julkisen talouden tavoitteesta vuonna 2004

Komission kevään 2004 talousennusteen mukaan vuonna 2004 kokonaistuotannon odotetaan kasvavan 1,2 prosenttia ja julkisen talouden alijäämän ennustetaan ilman lisätoimenpiteitä olevan 3,2 prosenttia suhteessa BKT:hen eli ylittävän perustamissopimuksen viitearvon. Kertaluonteisten toimenpiteiden vaikutus on edelleen huomattava, arviolta noin 1 prosenttiyksikkö suhteessa BKT:hen, vaikkakin niiden vaikutus vähenee vuodesta 2003. Alijäämä olisi näin ollen ilman kertaluonteisia toimenpiteitä noin 4 ¼ prosenttia suhteessa BKT:hen.

Komission kevään 2004 talousennusteen perusteella poikkeama on vuonna 2004 1,0 prosenttiyksikköä vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitetystä tavoitteesta, joka oli 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja 2,6 prosenttiyksikköä vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman alijäämätavoitteesta, joka oli 0,6 prosenttia. Komission kevään 2004 talousennusteessa arvioidaan suhdannekorjatun julkisen talouden alijäämän kasvavan 0,7 prosenttiyksikköä vuodesta 2003 eli 2,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen, mikä ylittää selvästi varmuusmarginaalin sen varmistamiseksi, että 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ei ylity.

Komission kevään 2004 talousennusteeseen sisältyy 3,2 prosentin alijäämäennuste suhteessa BKT:hen, kun taas vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitetään viralliseksi tavoitteeksi 2,2 prosenttia. Ero johtuu seuraavista tekijöistä, jotka edellisessä on otettu huomioon: i) heikompi toteutuma vuonna 2003 (jos kertaluonteisia toimenpiteitä ei oteta huomioon); ii) hitaampi talouskasvu vuonna 2004; iii) suuremmat julkisen sektorin työntekijöiden palkankorotukset viimeaikaiseen sopimuskehitykseen perustuen; iv) varovaisempi, mutta silti optimistinen, arvio julkisyhteisöjen omistuksessa olevan kiinteän omaisuuden myynnistä; ja v) varovaisempi arvio valtion tieverkostoinvestoinneista ja verkoston ylläpidosta vastaavan viraston (ANAS) asemasta - komissio katsoo sen säilyvän osana julkista sektoria, toisin kuin virallisessa ennusteessa. [8] Komission kevään 2004 talousennuste kuitenkin perustuu useiden toimenpiteiden osalta (verojen anteeksiannon ulottaminen koskemaan aikaisempia verovelkoja, jotka on ilmoitettu liian pieniksi, kaavoitusrikkomusten anteeksi antaminen ja verojen sovittelujärjestelmä) virallisiin arvioihin niiden vaikutuksesta julkiseen talouteen, vaikka vaikutus ei ehkä toteudukaan suunnitellulla tavalla.

[8] ANAS muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 2002. Vuonna 2002 ja 2003 Istat ja Eurostat katsoivat, että sitä ei voida luokitella julkisen sektorin ulkopuolelle, koska se ei täytä asetettuja vaatimuksia, joihin kuuluu mm. että myynnin on katettava vähintään 50 prosenttia tuotantokustannuksista (ml. poistot), kuten Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä (EKT95) osoittaa.

Julkisen velan hidas vähentyminen suhteessa BKT:hen

Mittava valtion velka suhteessa BKT:hen on edelleen suuri ongelma.. Vuoden 2002 tarkistetussa vakausohjelmassa velkasuhteen suunniteltiin alenevan 9,5 prosenttiyksiköllä vuoden 2001 lopusta vuoden 2004 loppuun mennessä, jolloin se olisi 100,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa virallista velkasuhdetavoitetta tarkistettiin niin, että se olisi vuoden 2004 lopussa 105 prosenttia suhteessa BKT:hen. Maaliskuussa 2004 velan ilmoitettiin vuoden 2003 lopussa olleen 106,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. [9] Velkasuhde olisi tuskin laskenut vuodesta 2001 ilman erikoisoperaatioita, kuten Banca d'Italian velan muuntamista vuonna 2002 ja valtion omistuksen myymistä ENELissä, ENIssä ja Poste SpA:ssa, mikä toteutettiin, kun Cassa Depositi e Prestiti (aiemmin valtion omistama otto- ja antolainauspankki) muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 2003. Komission kevään 2004 talousennusteessa vuoden 2004 velkasuhde on 106 prosenttia suhteessa BKT:hen eli lähes sama kuin edellisenä vuotena huolimatta yksityistämistuloista, jotka olivat 1 prosentin luokkaa suhteessa BKT:hen (kuten vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitettiin).

[9] Velkaa ja BKT:tä koskevien tietojen tavanomaisen tarkistamisen lisäksi, 1. maaliskuuta 2004 annetussa liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaisessa ilmoituksessa tarkistettiin useita julkista velkaa koskevia lukuja vuodesta 1999 lähtien niin, että niihin sisällytettiin talletukset postisiirtotileille (käyttötileille), jotka eivät aiemmin sisältyneet lukuihin. Lisäksi lukuja tarkistettiin konsolidointierien mukauttamiseksi.

Velan väheneminen hidastui, koska i) julkisen talouden rahoitusasemasta toistuvasti poikettiin, ii) BKT:n nimelliskasvu oli ennustettua hitaampaa eli 0,5 prosentin luokkaa vuosina 2002-2003, mikä johtui kokonaistuotannon kasvua koskevista optimistisista oletuksista, joita BKT:n hintaindeksin ennustettua suurempi nousu osittain tasapainotti, ja iii) virta-varanto-korjauserien osalta, käteisluotonotto (fabbisogno di cassa delle amministrazioni pubbliche - kassavirtaan perustuva alijäämämittari, jossa on mukana rahoitusomaisuutta koskevat transaktiot, mutta ei yksityistämisestä saatavia tuottoja) oli jatkuvasti suurempi kuin Maastrichtin määritelmän mukainen alijäämä (joka lasketaan suoriteperusteisesti ja ilman rahoitustoimia).

Fabbisognon ja Maastrichtin määritelmän mukaisen alijäämän välinen suhde ei ole täysin selvä. Näiden kahden kokonaissuureen välinen ero johtuu i) kassaperusteisen ja suoriteperusteisen tilinpidon välillä selittämättömästi jatkuvasta erosta, jonka pitäisi näiden kokonaissuureiden luonteen vuoksi ajan mittaan poistua, ii) rahoitustoimista ja iii) tilastollisista mukautuksista. Se, että fabbisogno on ollut Maastrichin määritelmän mukaista alijäämää suurempi, on vähentänyt velkasuhdetta 8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuodesta 1999.

Tulevaisuudessa useat tekijät vaarantavat julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden. Ensinnäkin perusylijäämä on jatkuvasti pienentynyt useiden vuosien ajan. Vuonna 2003 se oli 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä vastaa komission arvioimaa 3,4 prosentin suhdannekorjattua ylijäämää. Molempien odotetaan heikkenevän edelleen vuonna 2004 (kevään 2004 talousennusteet). Kuten komission tekemässä teknisessä arvioinnissa vuoden 2003 tarkistetusta vakausohjelmasta korostettiin ja itse ohjelmassakin todettiin, tämä taso ei riitä varmistamaan julkisen talouden kestävyyttä pitkällä aikavälillä, kun otetaan huomioon väestön ikääntymisen vaikutukset julkiseen talouteen. [10] Toiseksi Maastrichtin lähentymisprosessiin liittyvästä laskevasta implisiittisestä velan korosta saatava hyöty on päättymässä: liikkumavara vanhempien korkeamman koron joukkolainojen uudelleenrahoittamiseksi laskemalla liikkeeseen uusia matalampikorkoisia joukkolainoja on lähes kokonaan käytetty. Itse asiassa on vaarana, että velkojen korot alkavat jälleen nousta, sillä on todennäköistä, että markkinakorot nousevat viime vuosien historiallisen alhaisesta tasosta. Lisäksi velan vähentämiseen vaikuttaa potentiaalisen tuotannon hidas kasvuvauhti, jonka ei voida odottaa merkittävästi kiihtyvän, ellei Italia pane määrätietoisesti täytäntöön Lissabonin tavoitteiden mukaisia rakenneuudistuksia. Lopuksi todettakoon, että kassaperusteisen ja suoriteperusteisen tilinpidon välinen ero on lisäeste velan vähentymiselle.

[10] Arviointi Italian vuoden 2003 tarkistetusta vakausohjelmasta (2003-2007), ECFIN/18/04-EN (http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/country/commwd/it/com_it20032004.pdf).

Päätelmät

Komissio toteaa, että sen kevään 2004 talousennuste osoittaa, että: 1) vuoden 2004 julkisen talouden rahoitusasema poikkeaa huomattavasti eli noin 1 prosenttiyksikön vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman alijäämätavoitteesta (2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen), joka puolestaan oli suurempi kuin vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman tavoite (0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen); 2) huomattava poikkeaminen sopeuttamisuralta, jolla pyritään keskipitkällä aikavälillä lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen rahoitusasemaan, selittyy pitkälti BKT:n pienenemisellä, jota on toistuvasti aliarvioitu, kuten neuvoston lausunnoissa tarkistetuista vakausohjelmista on korostettu; 3) poikkeama toteutuu huolimatta kertaluonteisten toimenpiteiden mittavasta vaikutuksesta, joka on prosenttiyksikön luokkaa suhteessa BKT:hen; 4) ilman korjaavia lisätoimia vuodeksi 2004 odotettu alijäämä ylittäisi perustamissopimuksen 3 prosentin viitearvon; 5) suhdannekorjattua julkisen talouden rahoitusasemaa koskeva arvio ylittää selvästi 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, jolloin jäisi riittävä varmuusmarginaali sen varmistamiseksi, että 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ei ylity; 6) sopeuttamisuralta, jolla pyritään keskipitkällä aikavälillä lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen rahoitusasemaan, poiketaan todennäköisesti edelleen vuonna 2005, kun otetaan huomioon, että on suunniteltu vähitellen luovuttavan kertaluonteisista toimenpiteistä - komissio ennustaa nykyisen lainsäädännön perusteella alijäämän olevan 4 prosenttia suhteessa BKT:hen ja talouden elpyvän; ja 7) myös velan vähentäminen on vaarassa huolimatta mittavista yksityistämissuunnitelmista, joiden vaikutus on 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Tämän vuoksi ennakkovaroitusjärjestelmä on otettava käyttöön Italian osalta.

Edellä esitetyn perusteella Italian viranomaisten olisi toteutettava lisätoimenpiteitä varmistaakseen, että julkisen talouden alijäämä ei ylitä viitearvoa, joka on 3 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Vuoden kuluessa toteutettava harkittu sopeuttaminen, joka olisi uskottavan monivuotisen ohjelman ensimmäinen vaihe, voisi lisätätä positiivista luottamusta ja auttaisi näin ollen poistamaan lyhytaikaisia negatiivisia vaikutuksia kysyntään. Sopeuttamisessa olisi keskityttävä mittavaan menojen vähentämiseen ja menorakenteen uudistamiseen, mikä tekisi mahdolliseksi aiotun verorasituksen keventämisen, sekä velan nopeampaan vähentämiseen suhteessa BKT:hen. Tämä edistäisi potentiaalista kasvua pitkällä aikavälillä.

Näin ollen näyttäisi asianmukaiselta toteuttaa vuonna 2004 pysyväisluonteisia lisätoimenpiteitä, jotka olisivat suuruudeltaan vähintään 7 miljardia euroa (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen). Komission kevään 2004 talousennusteen perusteella tämä pysäyttäisi suhdannekorjatun rahoitusaseman heikkenemisen vuonna 2004. Tällä tavoin luotaisiin riittävä varmuusmarginaali, jolla alijäämä saadaan alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen. On myös otettava huomioon mahdolliset riskit, että kertaluonteisista toimenpiteistä ei saada sitä tuottoa, jota ennakoitiin komission kevään 2004 talousennusteessa, joka heijastelee pitkälti virallisia ennusteita lyhytvaikutteisten toimenpiteiden vaikutuksesta.

Italian olisi tulevina vuosina pyrittävä varmistamaan, että suhdannekorjattu rahoitusasema paranee vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, ja jatkettava vähittäistä luopumista kertaluonteisista toimenpiteistä vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman mukaisesti. Koska hallituksen tavoitteena on asteittain keventää verotaakkaa, on ehdottoman tärkeää pitää menot kurissa, jotta voidaan välttää kompensoimattomista veronalennuksista johtuva alijäämien kasvu. Jotta talouden vakauttamisesta saataisiin keskipitkällä aikavälillä mahdollisimman suuri hyöty, hallituksen olisi myös kiinnitettävä huomiota menojen rakenteisiin ja laatuun.

Komissio antaa tekemänsä arvion perusteella liitteenä olevan suosituksen neuvoston suositukseksi ennakkovaroituksen antamiseksi Italialle, ja toimittaa sen neuvostolle päätöksentekoa varten. Komissio katsoo, että avoimuuden vuoksi neuvoston ennakkovaroitus on julkistettava, ja antaa perustamissopimuksen 99 artiklan 4 kohdan nojalla ehdotuksen neuvoston tätä asiaa koskevaksi päätökseksi.

Suositus: NEUVOSTON SUOSITUS ennakkovaroituksen antamisesta Italialle liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 99 artiklan 4 kohdan,

ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 [11] ja erityisesti sen 6 artiklan 2 kohdan,

[11] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

ottaa huomioon komission suosituksen,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 6 artiklan 2 kohdassa säädetään osana vakaus- ja kasvusopimusta ennakkovaroitusjärjestelmästä, jolla varoitetaan jäsenvaltiota varhaisessa vaiheessa tarpeesta toteuttaa tarvittava julkisen talouden sopeutus, jolla estetään julkisyhteisöjen alijäämää muodostumasta liialliseksi. Ennakkovaroitus olisi annettava, kun neuvosto havaitsee toteutuneen tai odotetun merkittävän poikkeaman jäsenvaltion rahoitusasemassa julkisyhteisöjen ylijäämälle/alijäämälle vakausohjelmassa asetetusta keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta.

(2) Kun ennakkovaroitusmenettelyn aloittamisesta päätetään, olisi tarkasteltava seuraavia tekijöitä: tavoitteista poikkeamisen merkittävyys eli miten paljon jäsenvaltion rahoitusasema poikkeaa vakaus- tai lähentymisohjelmassa asetetuista tavoitteista; tavoitteista poikkeamisen syy eli voidaanko rahoitusaseman poikkeaminen tavoitteesta selittää puhtaasti suhdannetekijöillä; ja liiallisen alijäämän vaara eli onko vaarana, että suhteessa BKT:hen määritelty 3 prosentin viitearvo ylittyy.

(3) Amsterdamissa 17 päivänä kesäkuuta 1997 annetussa vakaus- ja kasvusopimusta koskevassa päätöslauselmassa [12] Eurooppa-neuvosto kehotti kaikkia osapuolia täytäntöönpanemaan perustamissopimuksen ja vakaus- ja kasvusopimuksen tiukasti ja aikataulussa.

[12] EYVL C 236, 2.8.1997, s. 1.

(4) Italian vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa, josta neuvosto antoi lausuntonsa 10 päivänä helmikuuta 2004 [13], Italian viranomaisten tavoitteena oli, että vuonna 2004 julkisen talouden alijäämä olisi 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen eli suurempi kuin vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman tavoite 0,6 prosenttia.

[13] EUVL C 43, 19.2.2004, s. 1-2.

(5) Komission kevään 2004 talousennusteessa Italian julkisen talouden alijäämän ennustetaan vuonna 2004 olevan 3,2 prosenttia suhteessa BKT:hen eli 2,6 prosenttiyksikköä vuoden 2002 tarkistetussa vakausohjelmassa asetettua tavoitetta suurempi ja 1,0 prosenttiyksikköä vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa asetettua tavoitetta suurempi. Jos tarkastellaan alkuperäistä tavoitetta, joka oli 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, vain pieni osa ennustetusta 2,6 prosenttiyksikön poikkeamasta voidaan selittää suhdannetilanteen muuttumisella, jota mitataan tuotantokuilulla. Jos tarkastellaan tarkistettua tavoitetta, joka oli 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, ennustettu 1,0 prosenttiyksikön poikkeama johtuu kokonaan suhdanteista, sillä arvioitu tuotantokuilu on pysynyt käytännössä ennallaan. Hallituksen noudattama julkisen talouden sopeuttamisstrategia tukeutuu vahvasti lyhytvaikutteisiin toimiin. Tämä peittää perusrahoitusaseman vieläkin mittavamman heikkenemisen, joka kertoo juoksevien menojen (ilman korkomenoja) puutteellisesta sopeuttamisesta.

(6) Toistuva julkisen talouden alijäämän tarkistaminen ylöspäin lähinnä kertoo suuntauksesta, johon kiinnitettiin huomiota komission teknisessä arvioinnissa tarkistetuista vakausohjelmista [14] ja neuvoston lausunnoissa samoista ohjelmista [15]. Julkista taloutta koskevat suunnitelmat perustuivat toistuvasti liian optimistisiin kasvuoletuksiin, mikä johti tavoitteita heikompaan julkisen talouden kehitykseen suhteessa BKT:hen sekä nimellisesti että suhdannetasoitetuin luvuin myös ilman talousarviovuoden aikana toteutettuja ylimääräisiä harkinnanvaraisia elvytystoimenpiteitä. Kasvuennusteet ovat sinänsä alttiita virheille, eivätkä useimmat ennusteiden laatijat osanneet ennakoida nykyisen laskusuhdanteen kestoa. Italian virallisten kasvuennusteiden jatkuva optimismi ei kuitenkaan näytä olevan sopusoinnussa varovaisen julkisen talouden strategian kanssa.

[14] http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.

[15] EYVL C 26, 4.2.2003; EYVL C 51, 26.2.2002; EYVL C 77, 9.3.2001.

(7) Toistuvien poikkeamien vuoksi Italian nimellinen ja suhdannekorjattu julkisen talouden alijäämä eivät ole lähelläkään tasapainoa vuonna 2004. Komission kevään 2004 talousennusteessa vuoden 2004 alijäämä ylittää perustamissopimuksessa määrätyn alijäämää koskevan viitearvon, joka on 3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Lisäksi vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitetyltä sopeuttamisuralta, jolla pyritään lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen rahoitusasemaan, poiketaan todennäköisesti vielä enemmän vuonna 2005. Komission kevään 2004 talousennusteen mukaan alijäämä on nykyisen lainsäädännön vallitessa 4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja talouden toimeliaisuuden kokonaisuudessaan odotetaan piristyvän.

(8) Julkisen velan suuri määrä suhteessa BKT:hen ja sen hyvin hidas vähentäminen lisää huolta Italian julkisesta taloudesta. Toistuvan julkisen talouden tavoitteista poikkeamisen lisäksi velan hitaaseen vähentämiseen vaikutti kassaperusteisen ja suoriteperusteisen tilinpidon välillä edelleen vallitseva ero, jonka pitäisi ajan mittaan poistua näiden kokonaissuureiden luonteen vuoksi. Se, että fabbisogno di cassa delle amministrazioni pubbliche (kassavirtaan perustuva alijäämän mittari, jossa on mukana rahoitusomaisuutta koskevat transaktiot, mutta ei yksityistämisestä saatavia tuottoja) on ollut Maastrichtin määritelmän mukaista alijäämää suurempi, on supistanut velkasuhdetta 8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuodesta 1999. Komissio katsoo, että erittäin korkea velkasuhde vaarantaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden, kun otetaan huomioon tuleva väestön ikääntymisen vaikutus julkiseen talouteen, perusylijäämän hupeneminen, alttius epäsuotuisille korkomuutoksille, kun velan implisiittisen koron alentamista koskeva liikkumavara on pitkälti käytetty, sekä Italian talouden potentiaalisen tuotannon hidas kasvuvauhti.

(9) Valaistakseen julkisen velan kehitystä viime vuosina ja keskipitkällä aikavälillä Italian on syytä antaa tietoa nettoluotonoton ohella velan määrän muutoksiin vaikuttavista tekijöistä, kuten erilaisista rahoitustoimista (etenkin myönnettyjen lainojen lisäyksistä ja hankitusta omasta pääomasta, näiden suureiden osatekijöistä sekä näiden lisäämisen syistä) ja erosta julkisen talouden alijäämää koskevien kassaperusteisten ja suoriteperusteisten lukujen välillä.

(10) Ennustettu vuoden 2004 julkisen talouden kehitys merkitsee huomattavaa poikkeamista vuonna 2003 tarkistettuun vakausohjelmaan sisältyvistä suunnitelmista sekä sopeuttamisuralta kohti keskipitkän aikavälin tavoitteena olevaa lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa. Vuodeksi 2004 ennustettu huomattava poikkeaminen siirtäisi edelleen lähellä tasapainoa olevan rahoitusaseman saavuttamista, johon on keskipitkällä aikavälillä sitouduttu.

(11) Vuoden kuluessa toteutettava harkittu sopeuttaminen, joka olisi uskottavan monivuotisen ohjelman ensimmäinen vaihe, voisi lisätätä positiivista luottamusta ja auttaisi näin ollen poistamaan lyhytaikaisia negatiivisia vaikutuksia kysyntään. Sopeuttamisessa olisi keskityttävä mittavaan menojen vähentämiseen ja menorakenteen uudistamiseen, mikä tekisi mahdolliseksi aiotun verorasituksen keventämisen, sekä velan nopeampaan vähentämiseen suhteessa BKT:hen. Tämä edistäisi potentiaalista kasvua pitkällä aikavälillä.

(12) Edellä esitetyn perusteella näyttäisi asianmukaiselta toteuttaa kalenterivuonna 2004 pysyväisluonteisia korjaavia lisätoimenpiteitä, jotka olisivat suuruudeltaan vähintään 7 miljardia euroa (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen). Komission kevään 2004 talousennusteen perusteella tämä pysäyttäisi suhdannekorjatun rahoitusaseman heikkenemisen vuonna 2004. Tällä tavoin torjuttaisiin sitä vaaraa, että julkisen talouden alijäämä ylittää 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Samalla otettaisiin huomioon mahdolliset riskit, että kertaluonteisista toimenpiteistä ei saada sitä tuottoa, jota ennakoitiin komission kevään 2004 talousennusteessa, joka heijastelee pitkälti virallisia ennusteita lyhytvaikutteisten toimenpiteiden vaikutuksesta. Italian olisi tulevina vuosina pyrittävä varmistamaan, että suhdannekorjattu rahoitusasema paranee vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kunnes lähellä tasapainoa oleva rahoitusasema saavutetaan ja jatkettava vähittäistä luopumista kertaluonteisista toimenpiteistä vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman mukaisesti.

(13) Komission tekemän arvion perusteella neuvosto toteaa, että julkisyhteisöjen rahoitusasema poikkeaa neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti merkittävästi keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta.

(14) On tarpeen antaa ennakkovaroitus, jossa Italiaa kehotetaan estämään liiallisen alijäämän syntyminen,

SUOSITTAA SEURAAVAA:

1. Italian viranomaisten olisi toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että julkisen talouden alijäämä ei vuonna 2004 ylitä perustamissopimuksessa määrättyä 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen. Sellaisten pysyväisluonteisten toimenpiteiden, joiden vaikutus on vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 2004, toteuttaminen tätä tarkoitusta varten, ei ainoastaan vähentäisi vaaraa, että 3 prosentin raja-arvo suhteessa BKT:hen ylittyisi, vaan myös osaltaan vakauttaisi julkista taloutta.

2. Italian olisi tulevina vuosina pyrittävä varmistamaan, että suhdannekorjattu rahoitusasema paranee vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kunnes lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen rahoitusasema saavutetaan, ja jatkettava vähittäistä luopumista kertaluonteisista toimenpiteistä vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman mukaisesti. Koska hallituksen tavoitteena on asteittain keventää verotaakkaa, on ehdottoman tärkeää pitää juoksevat menot (ilman korkomenoja) kurissa parantaen samalla niiden laatua ja rakennetta, jotta voidaan välttää kompensoimattomista veronalennuksista johtuva alijäämien kasvu. Tämä auttaisi osaltaan varmistamaan julkisen talouden pysyvän vakauttamisen ja edistämään potentiaalista kasvua.

3. Italian olisi pyrittävä kaikin tavoin nopeuttamaan julkisen velan vähentämistä. Italiaa pyydetään lisäksi laatimaan viimeistään heinäkuun alussa kertomus julkisen velan kehityksestä viime vuosina ja keskipitkällä aikavälillä. Kertomuksessa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota niihin tekijöihin, jotka nettoluotonoton ohella vaikuttavat velan määrän muutoksiin.

Tämä suositus on osoitettu Italian tasavallalle.

Tehty Brysselissä [...]

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja