KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Tiivistelmä vaikutusten arvioinnista Oheisasiakirja Komission tiedonanto EU:n suuntaviivat valtiontukisääntöjen soveltamisesta laajakaistaverkkojen nopean käyttöönoton yhteydessä /* SEC/2012/0449 final */





KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Tiivistelmä vaikutusten arvioinnista Oheisasiakirja Komission tiedonanto EU:n suuntaviivat valtiontukisääntöjen soveltamisesta laajakaistaverkkojen nopean käyttöönoton yhteydessä Vastuuvapauslauseke Tämä tiivistelmä edustaa ainoastaan sen laadintaan osallistuneiden komission yksiköiden kantaa. Se ei rajoita komission tulevien päätösten lopullista muotoa. 1. Ongelman määrittely 1.1. Perusongelma: rahoitusvaje ja tarve suojata kilpailua Suorituskykyisellä laajakaistainfrastruktuurilla katsotaan olevan suuri merkitys talouden kehitykselle koko maailmassa. Nopeat internet-yhteydet auttavat yrityksiä, erityisesti pienyrityksiä, säilyttämään kilpailukykynsä ja tuovat kuluttajille monia elämänlaatua parantavia edistyneitä online-palveluja. Julkistaessaan Euroopan digitaalistrategiaa[1] vuonna 2010 komissio korosti, että Eurooppa tarvitsee laajalti saatavilla olevia ja kilpailukykyisesti hinnoiteltuja nopeita ja ultranopeita internet-yhteyksiä. Digitaalistrategiassa toistetaan tavoite, jonka mukaan peruslaajakaistayhteyden on oltava kaikkien eurooppalaisten ulottuvilla vuoteen 2013 mennessä. Lisäksi on pyrittävä varmistamaan, että vuoteen 2020 mennessä Ø kaikkien eurooppalaisten saatavilla on paljon nopeammat (vähintään 30 Mbit/s) internet-yhteydet, ja Ø vähintään 50 prosentilla eurooppalaisista kotitalouksista on internetyhteys, jossa tiedonsiirtonopeus on yli 100 Mbit/s. Toteuttamiskustannusten on arvioitu olevan enintään 60 miljardia euroa ensimmäisessä vaiheessa ja 270 miljardia toisessa vaiheessa.[2] Yksityiset yritykset tekevät suurimman osan edellä mainittujen digitaalistrategian tavoitteiden toteuttamisessa tarvittavista investoinneista, mutta joillakin aloilla markkinaehtoiset investoinnit eivät ole kannattavia. Alan taloudellisten ominaispiirteiden vuoksi pelkillä yksityisillä investoinneilla ei pystytä saavuttamaan näin kunnianhimoisia verkkojen kattavuuteen liittyviä tavoitteita. Valtioiden on osallistuttava toimiin älykkäällä ja kilpailua edistävällä julkisten varojen käytöllä, jotta nopeat ja erittäin nopeat seuraavan sukupolven NGA-liityntäverkot ulotetaan kattamaan alueet, joille markkinatoimijat eivät todennäköisesti investoi kaupallisin perustein. Infrastruktuurin kehittämiseen liittyvien kunnianhimoisten tavoitteiden on oltava perusteltuja siinä mielessä, että kyseisissä infrastruktuureissa ja niiden välillä on oltava tehokasta kilpailua. Tehokas kilpailu auttaa maksimoimaan kuluttajien hyvinvoinnin, koska hinnat laskevat ja eurooppalaisille kuluttajille ja yrityksille voidaan tuottaa enemmän ja parempia palveluja. Komissio antoi vuonna 2009 laajakaistasuuntaviivat[3], joissa annetaan ohjeita näiden keskenään ristiriidassa olevien tavoitteiden yhteensovittamisesta. Laajakaistasuuntaviivoissa pyritään edistämään laajakaistan kattavuutta koskevien toimintapoliittisten tavoitteiden saavuttamista myöntämällä alan hankkeille asianmukaisia julkisia tukia. Suuntaviivat täydentävät toimia, joilla kannustetaan yksityisiä investointeja asianmukaisella sääntelyllä, ja tukevat myös liian pientä kysyntää lisääviä muita toimia. Jos muilla sääntelytoimilla ei pystytä lisäämään yksityisiä investointeja markkinoiden toimintapuutteen vuoksi, viranomaiset voivat päättää rahoittaa laajakaistainfrastruktuuria, jotta voidaan saavuttaa EU:n tasolla asetetut talouden kasvua ja kehitystä edistävät laajakaistan kattavuustavoitteet. Suuntaviivojen keskeinen tavoite on mahdollisimman hyvin kilpailua edistävä julkisten investointien kohdistaminen. 1.2. Miksi komission toimia harkitaan? Voimassa olevissa laajakaistasuuntaviivoissa todetaan, että komissio tarkastelee niitä uudelleen viimeistään kolme vuotta voimaantulon jälkeen teknologiaa ja sääntelyä koskevan merkittävän kehityksen perusteella. Suuntaviivat tulivat voimaan vuonna 2009 eli ennen digitaalistrategiaa, minkä vuoksi voimassa olevat säännöt eivät ole täysin digitaalistrategian tavoitteiden mukaisia. 1.3. Kuulemiskierroksen aikana havaitut seikat Seuraavien seikkojen on havaittu olevan merkityksellisiä sovellettaessa valtiontukisääntöjä laajakaista-alalla: · valtiontuen ohjaaminen sinne, missä sitä tarvitaan: yksityiskohtainen kartoitus ja kattavuusanalyysi · kilpailun varmistaminen tehokkaalla tarjouskilpailumenettelyllä · paras vastine rahalle: oikeiden kriteerien määrittäminen valintaprosessia varten · tosiasiallisten tukkutason käyttöoikeuksien varmistaminen · käyttöoikeuksien hinnoittelu · kansallisten sääntelyviranomaisten tiiviimpi osallistuminen · huomattavaa markkinavoimaa koskevan sääntelyn ja valtiontukisääntöjen suhde · puiteohjelmat · olemassa olevan infrastruktuurin parempi käyttö · takaisinperintämenettely liian suurten korvausten välttämiseksi. 2. Toissijaisuusanalyysi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 107 ja 108 artiklan mukaan EU:ssa myönnettävien valtiontukien valvonta kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan. Komissio arvioi toimenpiteitä perussopimuksen mukaisesti paitsi jäsenvaltioiden ilmoitusten perusteella myös oma-aloitteisesti. 3. Tavoitteet Kuten kertomuksen asiayhteyttä koskevassa osassa ja varsinaisissa suuntaviivoissa todetaan, laajakaistasuuntaviivojen yleistavoitteena on nopeuttaa kasvua ja lisätä kuluttajien hyvinvointia ottamalla nopeasti ja laajalti käyttöön nopeat ja ultranopeat laajakaistaverkot kilpailua edistävässä markkinaympäristössä. Tämä yleistavoite voidaan jakaa seuraaviin erityistavoitteisiin. 1. Infrastruktuurin rakentaminen heikon palvelutason alueille: i. palvelujen parantaminen digitaalistrategian mukaisiksi ii. NGA-verkkojen käyttöönoton nopeuttaminen iii. päällekkäisen infrastruktuurin välttäminen. 2. Kilpailun tarpeettoman vääristymisen välttäminen: i. markkinamekanismia jäljittelevä tarjouskilpailumenettely ii. läpinäkyvyyden lisääminen iii. avointen käyttöoikeuksien varmistaminen iv. tuen rajoittaminen vähimmäismäärään. 3. Hallinnollisen taakan minimointi: i. puiteohjelmien kannustaminen ii. sääntelyyn ja valtiontukiin liittyvien velvoitteiden rationalisointi iii. kansallisten sääntelyviranomaisten tiiviimpi osallistuminen. 4. Toimintavaihtoehdot Kuten edellä todetaan, laajakaistaverkkoja ei voida ottaa nopeasti käyttöön ilman julkisia varoja. Tältä pohjalta on laadittu seuraavat kolme vaihtoehtoa. 4.1. Perusskenaario: Vaihtoehto 1: jatketaan nykyisten suuntaviivojen voimassaoloaikaa kolmella vuodella Nykyisten suuntaviivojen mukaan komissio tarkastelee niitä viimeistään kolme vuotta voimaantulon jälkeen. Komissio voisi kyseisen tarkastelun perusteella päätellä, että voimassa olevaa tekstiä ei tarvitse muuttaa, koska sitä on sovellettu johdonmukaisesti kolmen vuoden ajan tyydyttävin tuloksin. 4.2. Vaihtoehto 2: Muutetaan suuntaviivoja siten, että voidaan varmistaa laajakaistainfrastruktuurin nopea ja kilpailua edistävä käyttöönotto Nykyisen toimintapolitiikan arviointi on tuonut esiin useita seikkoja, joiden osalta voitaisiin ehdottaa toiminnan hienosäätöä ilman voimassa olevissa suuntaviivoissa noudatetun lähestymistavan perusteellista muuttamista. Myös alavaihtoehdot ovat mahdollisia: Ensimmäinen alavaihtoehto (minimitaso): tehostetaan resurssien käyttöä Tähän alavaihtoehtoon kuuluvat seuraavat toimet: mukautetaan julkisista varoista rahoitetun infrastruktuurin käyttöoikeuksia koskevia sääntöjä, selkeytetään julkisten tarjouskilpailujen sääntöjä, tiukennetaan nykyisen infrastruktuurin käyttöä koskevia sääntöjä, otetaan kansalliset sääntelyviranomaiset mukaan täytäntöönpanoon, lisätään läpinäkyvyyttä (mukaan lukien jälkiraportointi) sekä otetaan käyttöön kevennetty takaisinperintämekanismi. Voimassa olevissa suuntaviivoissa edellytetään, että tukien saaja tarjoaa niiden vastineeksi tosiasialliset tukkutason käyttöoikeudet tuettuun verkkoon. Tätä vaatimusta voidaan hienosäätää edellyttämällä neutraalia ja avointa infrastruktuuria ultranopeissa verkoissa, joissa on yleensä luonnollisen monopolin piirteitä. Sen sijaan harvemmin asutuilla seuduilla käyttöoikeuksia koskeviin velvoitteisiin voidaan soveltaa oikeasuhteisuutta mittaavaa testiä. Kilpailuun perustuvien markkinoiden varmistamiseksi voitaisiin tehdä muutoksia, jotka koskevat taloudellisesti edullisimman tarjouksen määrittämistä (maantieteellinen kattavuus ja vaikutukset kilpailuun), tukkutason käyttöoikeuksia ja käyttöoikeuksien hinnoittelua. Tukea myöntävien viranomaisten hallinnollisen taakan keventämiseksi raja-arvo velvoitteelle, jonka mukaan hankkeisiin on sisällytettävä takaisinperintämenettely, voitaisiin korottaa miljoonasta eurosta 10 miljoonaan euroon. Voimassa olevissa suuntaviivoissa edellytetään, että jäsenvaltiot kuulevat asianomaisia kansallisia sääntelyviranomaisia myöntäessään tukea laajakaistaverkoille. Tämän vaihtoehdon osalta kansallisten sääntelyviranomaisten asemaa voidaan selkeyttää ja vahvistaa uusissa suuntaviivoissa. Voimassa olevissa suuntaviivoissa painotetaan selvästi läpinäkyvyyttä laajakaistaan liittyvissä valtiontukiohjelmissa, mutta asiaa koskevat vaatimukset eivät ole yksityiskohtaisia. Tilannetta voidaan parantaa a) määrittämällä läpinäkyvyysvelvoitteiden sisältö yksityiskohtaisemmin ja b) velvoittamalla jäsenvaltiot ylläpitämään keskitettyä tietokantaa infrastruktuureista ja tarjouskilpailuista. Toinen alavaihtoehto (keskitaso): mukautetaan suuntaviivoja teknologian kehityksen perusteella Toinen alavaihtoehto perustuu ensimmäiseen, mutta siihen on sisällytetty teknologian kehitykseen perustuva suuntaviivojen mukauttaminen. Voimassa olevissa suuntaviivoissa NGA määritellään pääasiassa langalliseksi teknologiaksi. Koska teknologia-alustojen (esimerkiksi kaapeli-, mobiili- ja satelliittiteknologia) suorituskyky kasvaa jatkuvasti, määritelmään voidaan sisällyttää muitakin alustoja, joiden valmiudet vastaavat NGA-teknologiaa. Voimassa oleviin suuntaviivoihin sisältyvää käsitekehystä (peruslaajakaistaverkot/NGA-verkot ja valkeat/harmaat/mustat alueet) ei muuteta. Käsitekehyksen taustalla olevaa periaatetta voidaan kuitenkin selkiyttää ottamalla käyttöön ”olennaisen muutoksen” käsite. Kolmas alavaihtoehto (edistynyt taso): yhdenmukaistetaan suuntaviivat digitaalistrategian kanssa Kolmanteen alavaihtoehtoon sisältyvät vähemmän kunnianhimoisten alavaihtoehtojen 1 ja 2 yhteydessä käsitellyt toimenpiteet, joihin on lisätty ultranopeita verkkoja koskeva sisämarkkinoille soveltuvuutta koskeva jakso. Digitaalistrategian tavoitteiden tukemiseksi uudessa jaksossa annetaan mahdollisuus myöntää julkista rahoitusta NGA-infrastruktuurille mustilla NGA-alueilla edellyttäen, että noudatetaan tiukkoja ehtoja ja kilpailua edistäviä kattavia suojatoimia. Investointien kannustimien säilyttämiseksi on varmistettava, että yksityiset investoinnit suojataan julkisella tuella tehtäviltä liiallisilta infrastruktuuri-investoinneilta. 4.3. Vaihtoehto 3: muutetaan suuntaviivoja perinpohjaisesti asettamalla digitaalistrategian tavoitteet etusijalle Kolmannessa vaihtoehdossa muutetaan perinpohjaisesti aiempaa lähestymistapaa ja tehdään voimassa oleviin suuntaviivoihin huomattavia muutoksia, jotta voidaan mahdollisimman paljon nopeuttaa laajakaistan mahdollista käyttöönottoa ja digitaalistrategian tavoitteiden saavuttamista. On huomattava, että perinpohjainen muutoskaan ei voi johtaa nykyisen lähestymistavan täydelliseen kumoamiseen (esimerkiksi tuen kohdealueiden osalta), koska se olisi vastoin yleistä tavoitetta, jonka mukaan markkinat on pidettävä avoimina eikä yksityisiä investointeja saa syrjäyttää markkinoilta. Kolmannessa vaihtoehdossa pysytään mainituissa rajoissa ehdottamalla suuntaviivojen tekstiin uusia käsitteitä ja määritelmiä sekä tuen sisämarkkinoille soveltuvuutta koskevaan testiin liittyviä uusia vaatimuksia. Näihin kuuluvat erityisesti seuraavat toimet: digitaalistrategian tavoitteet sisällytetään suuntaviivojen käsitteisiin, käyttöoikeuksien myöntämistä koskevia velvoitteita kevennetään ja oikeasuhteisuutta koskevia vaatimuksia helpotetaan. 5. Vaikutusten arviointi Kun otetaan huomioon, että komissiolla ei ole mahdollisuutta luopua toimista tällä alalla eli jättää valtiontukitoimia koskevat arvioinnit tekemättä ja että päätöskäytäntö on johdonmukainen ja suuntaviivat on annettu, tässä käsitellään vain kuhunkin vaihtoehtoon liittyvien vaikutustekijöiden muutoksia. 5.1. Vaihtoehto 1: Perusskenaario: jatketaan nykyisten suuntaviivojen voimassaoloaikaa kolmella vuodella Tämä olisi nopea ratkaisu, mutta siinä ei käsiteltäisi kaikkia tarkasteluun liittyviä erityistavoitteita. Lisäksi lähes kaikki sidosryhmät ja jäsenvaltiot ovat ainakin jossain määrin kannattaneet voimassa olevien suuntaviivojen mukauttamista. Tämä perusvaihtoehto eli nykyisten suuntaviivojen voimassaolon jatkaminen ei ole saanut kannatusta kuulemiskierroksen aikana. 5.2. Vaihtoehto 2: muutetaan suuntaviivoja siten, että voidaan varmistaa laajakaistainfrastruktuurin nopea ja kilpailua edistävä käyttöönotto Tämä vaihtoehto perustuu komission nykyiseen toimintapolitiikkaan ja antaa mahdollisuuden paneutua välittömästi kysymyksiin, jotka liittyvät sääntelyn ja teknologian kehitykseen, päätöskäytäntöön, sidosryhmien kuulemiseen ja asiantuntijoiden raportteihin. Yleisesti ottaen suuntaviivojen nykyinen käsitteellinen lähestymistapa säilytetään, mikä tuottaa johdonmukaisuuteen ja oikeusvarmuuteen liittyviä etuja. Ensimmäinen alavaihtoehto (minimitaso): tehostetaan resurssien käyttöä Useilla ensimmäiseen alavaihtoehtoon liittyvillä toimenpiteillä tuetaan eritystavoitteita, jotka liittyvät kilpailun vääristymisen välttämiseen. Julkisista varoista rahoitetun infrastruktuurin käyttöoikeuksia koskevien ehtojen parantaminen ja selkeyttäminen vahvistaa hyväksyttyjen toimenpiteiden kilpailua edistävää luonnetta. Paremmat käyttöoikeusehdot lisäävät laajakaistaverkossa käytävää kilpailua, mikä tuottaa enemmän palveluja alhaisemmilla hinnoilla. Vakiintuneet operaattorit eivät yleensä kannata käyttöoikeuksia koskevia tiukempia sääntöjä, koska niiden mielestä valtiontukien mukaiset velvoitteet olisi yhdenmukaistettava sääntelyn kanssa. Vaihtoehtoiset operaattorit sen sijaan suosivat laajempia verkon käyttöoikeusehtoja, koska se antaisi niille mahdollisuuden kilpailla olemassa olevassa infrastruktuurissa. Kuluttajat hyötyisivät näistä toimenpiteistä, kun suuntaviivojen parempi täytäntöönpano lisää kilpailua laajakaistainfrastruktuurissa. Tässä vaihtoehdossa määritellään tarkemmin kansallisten sääntelyviranomaisten rooli valtiontukimenettelyissä. Viranomaisten tehtäviin ei kuulu arviointi eivätkä toimintalinjoja koskevat harkinnanvaraiset päätökset. Olemassa olevan infrastruktuurin parempi käyttö parantaisi laajakaistaverkkojen saatavuutta ja antaisi mahdollisuuden suunnata käytettävissä olevat resurssit alueille, joilta kyseinen infrastruktuuri puuttuu. Hallinnollisen taakan keventämisen osalta tämä vaihtoehto tuottaisi kahdenlaisia tuloksia. Kansallisten sääntelyviranomaisten tiiviimpi osallistuminen prosessiin voisi aiheuttaa hallinnollisia lisäkustannuksia paitsi valtioille myös kyseisille viranomaisille. Nämä kustannukset jäisivät kuitenkin vähäisiksi. Myös läpinäkyvyyttä lisäävillä toimilla on epätasaiset vaikutukset hallinnolliseen taakkaan. Toisaalta viranomaisille aiheutuu rajoitettu määrä työtä, kun ne julkaisevat tiedot verkkosivuilla. Kyseisten tietojen parempi saatavuus puolestaan vähentää yksityisten investoijien (vakiintuneet ja vaihtoehtoiset operaattorit) tiedonhankintakustannuksia ja muiden viranomaisten hallintokustannuksia. Läpinäkyvyyden lisääntymisestä saatava hyöty lienee suurempi kuin siitä aiheutuva hallinnollinen taakka. Selkeyttämällä sääntöjä, jotka koskevat olemassa olevan infrastruktuurin käyttöä valtiontukien tarjouskilpailumenettelyissä, voitaisiin tarjota vaihtoehtoisille operaattoreille parempi pääsy kyseiseen infrastruktuuriin niiden laatiessa omia tarjouksia. Toinen alavaihtoehto (keskitaso): mukautetaan suuntaviivoja teknologian kehityksen perusteella Kumulatiivisuudesta johtuen toisen alavaihtoehdon vaikutus on sama kuin ensimmäisessä alavaihtoehdossa lukuun ottamatta uuden NGA-verkkojen määritelmän vaikutusta. NGA-verkkojen määritelmän laajentaminen vaikuttaa kahdella tapaa kilpailuun. Toisaalta se lisää niiden teknologia-alustojen ja operaattorien lukumäärää, jotka voivat osallistua valtion rahoittamista NGA-verkoista järjestettäviin julkisiin tarjouskilpailuihin. Tämän pitäisi tiukentaa tarjouskilpailua, mikä mahdollisesti pienentää tarvittavan tuen määrää. Toisaalta eri teknologioiden laadullinen suorituskyky vaihtelee, muun muassa sen osalta, kuinka hyvät tekniset valmiudet niillä on myöntää käyttöoikeuksia. Jos valitussa alustassa voidaan teknisistä syistä tarjota vähän käyttöoikeuksia, uuden infrastruktuurin vaikutukset kilpailuun heikkenevät. NGA-verkkojen määritelmän laajentaminen vaikuttaa monin tavoin laajakaistan käyttöönottoon. Se saattaa kasvattaa harmaina tai mustina pidettävien NGA-alueiden lukumäärää. Toisaalta se voi lisätä näihin teknologioihin tehtäviä yksityisiä investointeja, koska ne olisivat paremmin suojattuja toiseen, julkista rahoitusta saavaan NGA-verkkoon tehtäviltä liiallisilta investoinneilta. Ensin mainitun vaikutuksen vuoksi valtiontukea ei enää voitaisi myöntää tietyillä alueilla. On epävarmaa, vaikuttaisiko tämä NGA-verkkoihin tehtävien julkisten investointien kokonaismäärään. Kolmas alavaihtoehto (edistynyt taso): yhdenmukaistetaan suuntaviivat digitaalistrategian kanssa Tässä vaihtoehdossa tasapainotetaan riski yksityisesti rahoitettavien hankkeiden syrjäyttämisestä kannattavilta alueilta ja tarve kannustaa kuituverkkojen käyttöönottoon. Julkinen rahoitus sallitaan näillä alueilla ainoastaan silloin kun voidaan osoittaa, että toteuttamisvaiheessa olevat yksityiset investoinnit tuottavat vain vähäisiä ja tilapäisiä parannuksia, kun taas tuella pyritään kannustamaan huomattavasti nykyaikaisemman uuden infrastruktuurin rakentamiseen. Vakiintuneet operaattorit ja kaapelioperaattorit ovat väittäneet kuulemiskierroksen aikana, että julkiset tukitoimet voivat vaarantaa investoinnit, joilla operaattorit nykyaikaistavat omaa infrastruktuuriaan. Vaikka kyseiset investoinnit eivät olisi liian pääomavaltaisia eivätkä edellyttäisi uuden infrastruktuurin kehittämistä, ne on kuitenkin suojattava, jotta vältetään markkinamekanismin aiheeton muuttuminen. Kuulemiskierroksen perusteella näitä vaikutuksia voitaisiin lieventää tehokkaasti tekemällä ns. kilpailutilanteen tarkistus. 5.3. Vaihtoehto 3: muutetaan suuntaviivoja perinpohjaisesti asettamalla digitaalistrategian tavoitteet etusijalle Tässä vaihtoehdossa voitaisiin vähentää tarvittavan valtiontuen määrää, koska rahoitettavan verkon kannattavuus kasvaisi (tuensaaja pystyisi syrjäyttämään vastarakennettua infrastruktuuria käyttävät kilpailijat). Ei ole kuitenkaan varmaa, että tämä vähemmän tiukka lähestymistapa käytännössä johtaisi NGA-verkkoihin ja ultranopeisiin NGA-verkkoihin tehtävien investointien kasvuun. Koska yksityiset investoijat rakentavat suurimman osan infrastruktuurista, ne voivat luopua tällaisista investoinneista, jos ne pitävät liian todennäköisenä, että myöhemmässä vaiheessa rakennetaan liikaa valtion tukemaa infrastruktuuria (syrjäyttämisvaikutus). Julkisilla varoilla rahoitettaisiin myös määräävässä asemassa olevia operaattoreita (tai jopa monopoleja). Jos digitaalistrategian kvantitatiiviset tavoitteet sisällytettäisiin suuntaviivojen tavoitteisiin, EU:n asiakirjojen johdonmukaisuus paranisi, ja suuntaviivat voitaisiin selvemmin mukauttaa digitaalistrategian mukaisiksi. Samalla tehtäisiin hyvin selkeä jako, mikä lisäisi sidosryhmien (erityisesti pienten paikallisviranomaisten) tietämystä niiden toteuttaman julkisen tukitoimenpiteen tavoitteesta. Tähän lähestymistapaan sisältyisi kuitenkin myös huomattavia haittoja. Lähestymistapaa ei ole toistaiseksi testattu, eikä komissiolla ja kansallisilla/paikallisilla viranomaisilla ole kokemusta siitä. Tämä voisi aiheuttaa epävarmuutta sidosryhmien keskuudessa. Lisäksi arvioinnista voi tulla käytännössä monimutkaisempi. Verkkoluokkien määrän kasvattaminen kahdesta kolmeen (peruslaajakaista, hidas NGA ja ultranopea NGA) edellyttäisi useampien mahdollisten yhdistelmien arvioimista. Eri luokkiin olisi sovellettava yksityiskohtaisia sisämarkkinoille soveltuvuutta koskevia ehtoja. Koska kvantitatiivisilla määritelmillä on taipumus vanhentua nopeasti, suuntaviivoja olisi tarkistettava uudelleen lyhyellä aikavälillä. Toisaalta komissio joutuisi kuitenkin soveltamaan suuntaviivoja niin kauan kuin ne ovat voimassa. Käyttöoikeuksien myöntämistä koskevien velvoitteiden rajoittaminen samaan tasoon kuin alakohtaisissa säännöksissä todennäköisesti vähentäisi investointikustannuksia ja hanketta kohti tarvittavan tuen määrää. Lisäksi nykyisten operaattorien (erityisesti vakiintuneiden) kustannukset alenisivat ja oikeusvarmuus lisääntyisi. On kuitenkin hyvin mahdollista, että investoinnit eivät toteutuisi tai että julkisilla varoilla edistettäisiin määräävien markkina-asemien syntymistä tai vahvistettaisiin niitä, taikka viranomaiset rahoittaisivat verovaroilla ”suljettujen” NGA-arkkitehtuurien käyttöönottoa. Tämä rajoittaisi tulevaa kilpailua tuetussa infrastruktuurissa, mikä nostaisi hintoja ja huonontaisi laatua. Kansallisten sääntelyviranomaisten sulkeminen valtiontukiprosessin ulkopuolelle poistaisi joidenkin jäsenvaltioiden esiin ottamat ongelmat, jotka liittyvät virallisten toimivaltuuksien antamiseen kansallisille sääntelyviranomaisille valtiontukitapauksissa, ja keventäisi hallinnollista taakkaa. Samalla heikennettäisiin mahdollisuuksia valvoa käyttöoikeuksien myöntämistä ja hintojen asettamista tuetuissa verkoissa, mikä voisi vähentää johdonmukaisuutta. Kuulemiskierrosta ja/tai tarjouskilpailua koskevien vaatimusten lieventäminen nopeuttaisi toimenpiteen suunnittelua ja tuen myöntävien viranomaisten toimenpiteiden toteuttamista. Toisaalta kaupalliset toimijat voisivat luopua investoinneistaan tai lykätä niitä julkisten tukitoimien lisääntyessä alalla. Myös julkisen rahoituksen ja EU:n varojen sääntöjenvastainen tai tehoton käyttö voisi yleistyä. Komissiolle saatettaisiin tehdä paljon kanteluja, ja se voisi joutua osallistumaan moniin oikeuskäsittelyihin. 6. Vaihtoehtojen vertailu Vaihtoehto || Vaikuttavuus || Tehokkuus || Johdonmukaisuus Perusskenaario: Jat­ke­taan ny­kyis­ten suun­ta­vii­vo­jen voi­mas­sa­olo­ai­kaa || - || +/- || - Vaihtoehto 2: Tarkistetaan suuntaviivoja || || || Alavaihtoehto 1 || + || + || +/- Alavaihtoehto 2 || + || + || + Alavaihtoehto 3 || ++ || + || ++ Vaihtoehto 3: Uudis­te­taan suun­ta­vii­vat pe­rin­poh­jai­ses­ti || - || - || + 7. Seuranta ja arviointi Kaikkien jäsenvaltioiden, jotka hyväksyvät laajakaistasuuntaviivojen soveltamisalaan kuuluvia tukiohjelmia, on toimitettava komissiolle näitä ohjelmia koskeva vuosiraportti. Yksityiskohtaista arviota laajakaistaverkkoihin liittyvien valtiontukitoimenpiteiden vaikuttavuudesta ei ole mahdollista tehdä, koska kaikki toimenpiteitä koskevat perustiedot eivät ole käytettävissä. Tämän vuoksi uusissa suuntaviivoissa ehdotetaan, että tietyt perustiedot (kuten tuensaajan nimi, tuen määrä, tuki-intensiteetti ja käytettävä teknologia) julkaistaan keskitetyssä verkkosivustossa, jonne yleisöllä on pääsy. Lisäksi uusissa suuntaviivoissa otetaan käyttöön jälkikäteisraportointia koskeva kevyt velvoite. [1] KOM(2010) 245. [2] Lähde: Valtiontukien tulostaulu: kertomus valtiontukien vaikutuksesta Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseen – kevään 2011 päivitys. [3] Ks. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52009XC0930(02):FI:NOT