yksinkertaista, läpinäkyvää ja standardoitua synteettistä arvopaperistamista varten luotavasta erityisestä kehyksestä, joka on rajattu tasetta koskevaan synteettiseen arvopaperistamiseen (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

1.Tausta ja perustelut

Asetuksen (EU) 2017/2402, jäljempänä ’arvopaperistamisasetus’, 45 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että Euroopan pankkiviranomainen, jäljempänä ’EPV’, julkaisee kertomuksen, jossa tarkastellaan mahdollisuutta toteuttaa erityinen yksinkertaisen, läpinäkyvän ja standardoidun, jäljempänä ’YLS’, synteettisen arvopaperistamisen kehys, joka on rajattu tasetta koskevaan synteettiseen arvopaperistamiseen. Tasetta koskeva synteettinen arvopaperistaminen tarkoittaa arvopaperistamisliiketoimia, joissa alullepaneva laitos, tyypillisesti pankki, käyttää rahoitustakauksia tai luottojohdannaisia siirtääkseen kolmansille osapuolille luottoriskin, joka liittyy sen taseessa olevaan määrättyyn vastuukantaan, jonka alkuperäinen luotonantaja se myös useimmissa tapauksissa itse on ollut. Arvopaperistetut vastuut ovat tyypillisesti yrityslainoja, pk-yritysten lainoja tai ulkomaankaupan rahoitusta – omaisuuseriä, joiden arvopaperistaminen perinteisellä tavalla on alullepanijalle eri syistä johtuen vaikeampaa tai vähemmän houkuttelevaa. Tasetta koskeva synteettinen arvopaperistaminen voidaan erottaa selvästi arbitraasiin liittyvästä synteettisestä arvopaperistamisesta, johon liittyy arvopaperistettavia vastuita, joita arvopaperistamisen alullepanija ei omista. Luottoriskin suojauksen sijaan arbitraasiin liittyvän synteettisen liiketoimen päätavoitteena on pyrkiä käyttämään hyväksi vastuukannan tai tuoteindeksien luoton laadusta saatavan hintaeron ja tuloksena saatavasta arvopaperistamistuotteesta maksettavan hintaeron välistä eroa.

Arvopaperistamisasetuksen johdanto-osan 24 kappaleessa myös kehotetaan EPV:ta määrittelemään asiankuuluvat kriteerit tällaiselle erityiselle kehykselle ”jotta voidaan edistää reaalitalouden ja erityisesti tällaisista arvopaperistamisista eniten hyötyvien pk-yritysten rahoittamista”.

Arvopaperistamisasetuksen 45 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen YLS-arvopaperistamista koskevan erityisen kehyksen luomisesta tasetta koskevalle synteettiselle arvopaperistamiselle, edellä mainitun EPV:n kertomuksen perusteella, ja liittää siihen tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksen.

EPV:n kertomus julkaistiin 6. toukokuuta 2020. Kertomus perustuu EPV:n aikaisempaan, joulukuussa 2015 julkaistuun synteettistä arvopaperistamista tarkastelevaan kertomukseen, jossa annetut suositukset on jo otettu huomioon vakavaraisuusasetuksessa, jäljempänä ’CRR’, ja merkittävää riskinsiirtoa koskevassa tausta-asiakirjassa "Discussion Paper on Significant Risk Transfer", joka julkaistiin syyskuussa 2017. Merkittävä riskinsiirto on erityisen tärkeää synteettisen arvopaperistamisen kannalta, koska riskin siirtäminen ja siihen liittyvä pääomaa tukeva vaikutus ovat yksi tämän tyyppiseen arvopaperistamiseen ryhtymisen perusteista.

Valmistellessaan kertomustaan EPV julkaisi tausta-asiakirjan syyskuussa 2019 kahden kuukauden kuulemista varten. Koska useimmissa vastauksissa kannatettiin vahvasti sekä markkina-analyysiä että synteettisen arvopaperistamisen YLS-kehyksen kehittämisen perusteluja, EPV:n kertomuksen perustana on sidosryhmien laaja yhteisymmärrys sekä tällaisen kehyksen toteuttavuudesta että asiaankuuluvista kriteereistä, jotka sisällyttäisivät siihen synteettisen arvopaperistamisen.

2.Taseen synteettisen arvopaperistamisen erityispiirteet

Synteettinen arvopaperistaminen ja perinteinen / aidon kaupan arvopaperistaminen eivät olennaisesti eroa toisistaan arvopaperistettujen vastuiden luonteen, riskin etuoikeusluokkiin jakamisen ja pääomarakenteiden osalta. Ne kuitenkin eroavat toisistaan huomattavasti siinä, millä tavoilla riski siirretään alullepanijalta sijoittajalle.

Perinteiseen arvopaperistamiseen sisältyy arvopaperien liikkeeseenlaskijan suorittama omaisuuserien tosiasiallinen laillinen siirto siten, että omistajuus tosiasiassa siirtyy arvopaperistamista varten perustetulle erillisyhtiölle (SSPE), joka saa siten oikeuden kyseisten omaisuuserien tuottamiin kassavirtoihin. Taseen synteettisessä arvopaperistamisessa riskin siirto toteutetaan alullepanijan ja sijoittajan välisen luottosuojasopimuksen (luottojohdannaisten tai rahoitustakausten) avulla siten, että alullepanijan omistuksessa olevat arvopaperistetut vastuut jäävät sen taseeseen. Tästä johtuu, että vaikka perinteinen arvopaperistaminen edellyttää sekä arvopaperistamista varten perustettua erillisyhtiötä että tosiasiallista arvopapereiden liikkeeseenlaskua, kumpikaan näistä ei ole täysin välttämätön synteettisessä arvopaperistamisessa.

Taseen synteettinen arvopaperistaminen on yleensä helpompi toteuttaa kuin perinteinen arvopaperistaminen, koska synteettinen mekanismi on joustavampi. Tämän lisäksi sen kustannukset ovat tavallisesti alhaisemmat ja se on nopeampi järjestää. Sen ansiosta alullepanija voi välttää oikeudelliset ja toimintaan liittyvät vaikeudet, joita voi ilmetä arvopaperistettujen vastuiden omistajuuden siirtoprosessissa perinteisen liiketoimen yhteydessä.

Viime vuosina taseen synteettisen arvopaperistamisen markkinakäytännöt ovat yksinkertaistuneet merkittävästi, ja toimialalta saatu näyttö viittaa siihen, että välineeseen liittyvä dokumentaatio on vähentynyt maailmanlaajuista finanssikriisiä edeltäneestä noin 500 sivusta nykyiseen alle 50 sivuun. Myös tämä viittaa siihen, että asiat ovat yksinkertaistuneet huomattavasti.

Synteettisessä arvopaperistamisessa tapahtuva riskinsiirto ei riipu ainoastaan liiketoimen pääomarakenteesta (eli etuoikeusluokkiin jakautumisesta) ja alullepanijan mahdollisista tukimekanismeista (kuten aidon kaupan arvopaperistamisessa) vaan myös osapuolten välisen luottosuojasopimuksen piirteistä sekä sijoittajan luottokelpoisuudesta. Luottosuojaan turvautuminen, erityisesti silloin, kun se on takauksen luonteinen ja muun kuin julkisen suojan myyjän tarjoama, altistaa yksittäiset pankit vastapuoliriskille, ja jos suojan myyjiä on paljon, se voi luoda rahoitusjärjestelmään keskinäisiä yhteyksiä, joilla voi olla systeemisiä vaikutuksia (kuten vuosien 2008 ja 2009 finanssikriisi osoitti). Tästä huolimatta, kun molemmat osapuolet ryhtyvät liiketoimeen täysin tietoisina siihen liittyvistä riskeistä, alullepanijoiden ja sijoittajien etujen vastakkaisuuden riski vähenee, koska riskinhallinta on yhtä tärkeää sekä suojan myyjälle että suojan ostajalle.

Synteettinen arvopaperistaminen eroaa perinteisestä arvopaperistamisesta myös tarkoituksen osalta. Synteettisen arvopaperistamisen käytöstä onkin tullut monille pankeille hyödyllinen luottoriskin hallintaan ja pääoman hallintaan liittyvän toiminnan väline, koska sen avulla ne voivat siirtää luottoriskin tehokkaasti yksityisille pääomamarkkinoille ja vapauttaa näin sekä pääomaa että lainanannon kapasiteettia, mikä antaa niille mahdollisuuden jatkaa lainanantotoimintaa. Perinteistä arvopaperistamista käytetään puolestaan tavallisemmin rahoituksen hankintaan omaisuuserien myynnistä eikä niinkään riskinhallinnan välineenä.

3.Markkinoiden toimivuus

Markkinadynamiikka

Kattavien tietojen puuttuminen synteettisen arvopaperistamisen markkinoiden kehityksestä ja toimivuudesta oli yksi tärkeimmistä syistä, joiden vuoksi YLS-nimike rajattiin perinteiseen arvopaperistamiseen asetuksessa (EU) 2017/2402. EPV korjasi tämän puutteen keräämällä i) tietoja taseen synteettiseen arvopaperistamiseen liittyvien liiketoimien määrästä vuodesta 2008 vuoden 2019 alkuun, ii) tietoja taseen synteettiseen arvopaperistamiseen liittyvästä maksukyvyttömyydestä samalta ajanjaksolta, iii) valvontatietoja liiketoimista, joissa on toteutunut merkittävä riskinsiirto, ja iv) toimialalta pyöreän pöydän kokouksessa maaliskuussa 2019 kerättyjä tietoja sekä muita markkina-analyysejä. Näistä merkittävistä toimista huolimatta kuva ei ole kuitenkaan kaikilta osin täydellinen, mikä johtuu suurelta osin siitä, että tämäntyyppiset liiketoimet ovat olleet luonteeltaan kahdenvälisiä ja yksityisiä maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeisinä vuosina. Lisäksi monet raportoiduista liiketoimista on pantu alulle viime vuosina, eivätkä ne näin ollen ole vielä käyneet läpi kokonaista suhdannejaksoa. Tämän lisäksi osa tiedoista kerättiin markkinaosapuolille suunnattujen kyselytutkimusten kautta, eikä otos näin ollen välttämättä ole täysin koko markkinoita edustava.

Kerätyistä tiedoista kävi ilmi, että vuoden 2008 finanssikriisi on muokannut peruseellisesti synteettisen arvopaperistamisen markkinoita. Ennen kriisiä synteettinen arvopaperistaminen saavutti huippunsa Euroopassa vuosina 2004–2005, jolloin sen volyymi oli yli 180 miljardia euroa, mikä johtui arbitraasiin liittyvien synteettisten liiketoimien suuresta tarjonnasta. Nämä viimeksi mainitut kärsivät merkittäviä tappioita kriisin aikana, mikä on osoituksena niiden monimutkaisuudesta, läpinäkyvyyden puutteesta ja etujen epätäydellisestä yhdenmukaisuudesta. Ne näyttävät suurelta osin kadonneen, ja markkinat koostuvat nyt pääasiassa taseeseen liittyvistä liiketoimista.

Liikkeeseenlaskua koskevat tiedot antavat viitteitä myönteisestä suuntauksesta. Muutaman finanssikriisiä seuranneen vuoden ajan synteettisten markkinoiden aktiivisuus vähentyi, mikä heijasti arvopaperistamisvälineen leimautumista. Viime vuosina nämä markkinat ovat kuitenkin elpyneet, minkä lisäksi sekä liiketoimien lukumäärä että niiden volyymi ovat olleet vakaassa kasvussa. International Association of Credit Portfolio Managers -yhdistyksen (IACPM) keräämien tietojen mukaan vuonna 2018 pantiin alulle noin 49 liiketointa, joiden kokonaisvolyymi oli 105 miljardia euroa, joka on suurin sitten finanssikriisin (ks. kaavio 1).