LIITE

Suuntaviiva 5: Työvoiman kysynnän lisääminen

Jäsenvaltioiden olisi helpotettava laadukkaiden työpaikkojen luomista muun muassa vähentämällä esteitä, joita yritykset kohtaavat palkatessaan työntekijöitä, edistämällä yrittäjyyttä ja itsenäistä ammatinharjoittamista sekä tukemalla mikroyritysten ja pienten yritysten perustamista ja kasvua. Jäsenvaltioiden olisi edistettävä aktiivisesti yhteisötaloutta ja kannustettava sosiaalisiin innovaatioihin.

Jäsenvaltioiden olisi edistettävä innovatiivisia työnteon muotoja, joilla luodaan vastuullisella tavalla uusia työpaikkoja kaikille.

Verotusta olisi siirrettävä työn verottamisesta muihin verotuslähteisiin, jotka ovat työllisyyden ja kasvun kannalta vähemmän haitallisia. Tältä osin olisi otettava huomioon verotusjärjestelmän uudelleenjakovaikutukset ja varmistettava, että verotuloja kerätään riittävästi sosiaaliseen suojeluun ja kasvua edistäviin julkisiin menoihin.

Jäsenvaltioiden olisi kansallisten käytäntöjensä mukaisesti ja työmarkkinaosapuolten autonominen asema huomioon ottaen rohkaistava käyttämään läpinäkyviä ja ennakoitavia palkanmuodostusmekanismeja, joissa palkat voivat reagoida tuottavuuden kehitykseen mutta joilla samalla varmistetaan kohtuullisen elintason takaavat oikeudenmukaiset palkat. Mekanismeissa olisi otettava huomioon erot ammattitaidossa ja talouden suorituskyvyssä eri alueilla ja toimialoilla sekä eri yrityksissä. Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten olisi varmistettava riittävät vähimmäispalkat kansallisten käytäntöjensä mukaisesti ja otettava huomioon niiden vaikutuksen kilpailukykyyn, työpaikkojen syntymiseen ja työssäkäyvien köyhyyteen.

Suuntaviiva 6: Työvoiman tarjonnan parantaminen: työhön pääsy, taidot ja osaaminen

Teknologiaan, ympäristöön ja väestöön liittyvien muutosten huomioon ottamiseksi jäsenvaltioiden olisi yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa edistettävä tuottavuutta ja työllistyvyyttä läpi työelämän ja vastattava siten työmarkkinoiden nykyisiin ja tuleviin tarpeisiin. Jäsenvaltioiden olisi tehtävä tarvittavat investoinnit sekä perus- että jatkokoulutukseen. Niiden olisi tehtävä yhteistyötä työmarkkinaosapuolten, koulutuksen järjestäjien ja muiden sidosryhmien kanssa, jotta voidaan puuttua koulutusjärjestelmien rakenteellisiin ongelmiin ja tarjota laadukasta ja osallistavaa koulutusta ja elinikäisen oppimisen mahdollisuuksia. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava koulutusta koskevien etuuksien säilyminen työelämän muutostilanteissa. Näin kaikki voisivat ennakoida työmarkkinoiden tarpeita, mukautua niihin helpommin ja hallita muutostilanteet paremmin, mikä vahvistaa talouden yleistä häiriönsietokykyä.

Jäsenvaltioiden olisi edistettävä yhtäläisiä mahdollisuuksia koulutuksessa ja nostettava ylipäätään koulutuksen tasoa erityisesti vähiten koulutettujen parissa. Niiden olisi varmistettava hyvät oppimistulokset, vahvistettava perustaitoja, vähennettävä koulunkäynnin keskeyttävien nuorten määrää, lisättävä korkea-asteen tutkintojen työmarkkinarelevanssia, parannettava osaamisen seurantaa ja ennakointia sekä lisättävä aikuisten osallistumista täydennyskoulutukseen. Jäsenvaltioiden olisi tehostettava työssä oppimista ammatillisen koulutuksen järjestelmissä muun muassa laadukkailla ja tehokkailla oppisopimuksilla, lisättävä taitojen näkyvyyttä ja vertailtavuutta sekä parannettava mahdollisuuksia saada tunnustus ja validointi virallisen koulutusjärjestelmän ulkopuolella hankituille taidoille ja osaamiselle. Niiden olisi parannettava ja lisättävä joustavan ammatillisen täydennyskoulutuksen tarjontaa ja siihen osallistumista. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi rohkaistava vähän koulutettuja aikuisia ylläpitämään ja parantamaan työllistettävyyttään pitkällä aikavälillä parantamalla korkealaatuisten oppimismahdollisuuksien tarjontaa ja niihin osallistumista, antamalla mahdollisuuksia osaamisen päivittämiseen ja arvioimiseen, tarjoamalla sopivaa koulutusta ja validoimalla ja tunnustamalla jo hankitut taidot.

Korkeaan työttömyyteen ja työvoiman ulkopuolelle jäämiseen olisi puututtava myös oikea-aikaisilla ja räätälöidyillä tukitoimilla, jotka perustuvat työnhaun, koulutuksen ja uudelleenkoulutuksen tukemiseen. Olisi sovellettava kattavia toimintatapoja, joihin sisältyy yksilöllinen arviointi viimeistään 18 kuukauden kuluttua työttömyyden alkamisesta, ja pyrittävä siten merkittävästi vähentämään ja estämään rakennetyöttömyyttä. Nuorisotyöttömyyteen sekä työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten (not in education, employment or training, NEET) korkeaan määrään olisi kiinnitettävä edelleen huomiota parantamalla rakenteellisesti koulusta työelämään siirtymistä sekä panemalla nuorisotakuu kokonaisuudessaan täytäntöön.

Verouudistuksilla, joilla siirretään verotusta työn verottamisesta muihin verotuslähteisiin, olisi pyrittävä poistamaan tekijöitä, jotka kannustamisen sijaan estävät osallistumista työmarkkinoille, etenkin niiden henkilöiden osalta, jotka ovat kauimpana työmarkkinoista. Jäsenvaltioiden olisi tuettava asianmukaisia työympäristöjä vammaisille. Tämä sisältää kohdennetun rahoitustuen toimille ja palveluille, joiden avulla vammaiset voivat osallistua työmarkkinoille ja yhteiskuntaan.

Osallistumisen ja urakehityksen esteitä olisi poistettava esimerkiksi maksamalla samasta työstä sama palkka, jotta varmistetaan sukupuolten tasa-arvo ja jotta naiset osallistuvat työmarkkinoille entistä enemmän. Työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista olisi edistettävä muun muassa parantamalla pitkäaikaishoitoa ja takaamalla kohtuuhintainen ja laadukas varhaiskasvatus. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että vanhemmilla ja muilla hoitovelvollisuuksia omaavilla on mahdollisuus asianmukaisiin perhevapaisiin ja joustaviin työaikajärjestelyihin työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseksi. Niiden olisi myös edistettävä näiden oikeuksien jakamista tasapuolisesti naisten ja miesten välillä.

Suuntaviiva 7: Työmarkkinoiden toiminnan ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun toimivuuden parantaminen

Hyötyäkseen dynaamisesta ja tuottavasta työvoimasta ja uusista työtavoista ja liiketoimintamalleista jäsenvaltioiden olisi tehtävä yhteistyötä työmarkkinaosapuolten kanssa joustoa ja turvaa koskevien periaatteiden täytäntöön panemiseksi. Niiden olisi vähennettävä ja ehkäistävä työmarkkinoiden segmentoitumista, torjuttava pimeää työtä ja edistettävä siirtymistä toistaiseksi voimassa oleviin työsuhteen muotoihin. Työlainsäädännön sekä työsuojelusääntöjen ja -laitosten olisi kaikkien taattava asianmukainen rekrytointiympäristö. Työnantajille on varmistettava riittävä joustavuus, jotta ne voivat mukautua nopeasti taloustilanteen muutoksiin. Samalla on huolehdittava työturvasta ja työterveydestä ja varmistettava, että työntekijöiden työympäristö pysyy turvallisena ja vakaana. Epävarmoihin työoloihin johtavat työsuhteet olisi estettävä esimerkiksi kieltämällä epätyypillisten sopimusten väärinkäyttö. Olisi varmistettava, että perusteettomien irtisanomisten yhteydessä käytettävissä on tehokas ja puolueeton riitojenratkaisu ja oikeus hakea muutosta, myös oikeus saada riittävä korvaus.

Politiikalla olisi pyrittävä parantamaan kysynnän ja tarjonnan kohtaamista työmarkkinoilla ja tukemaan siirtymiä. Jäsenvaltioiden olisi tehokkaasti aktivoitava henkilöitä, jotka voivat osallistua työmarkkinoille, ja annettava heille mahdollisuuksia. Jäsenvaltioiden olisi tehostettava aktiivista työmarkkinapolitiikkaa parantamalla sen kohdentamista, saavuttavuutta ja kattavuutta ja yhdistämällä se paremmin toimeentulotukeen ottaen huomioon aktiivisesti työtä hakevien työttömien oikeudet ja vastuut. Jäsenvaltioiden olisi pyrittävä tehostamaan julkisia työnvälityspalveluja varmistamalla työnhakijoille oikea-aikainen ja räätälöity apu, tukemalla työmarkkinoiden kysyntää ja ottamalla käyttöön suoritusperusteinen hallinnointi.

Jäsenvaltioiden olisi tarjottava työttömille kohtuulliseksi ajaksi riittävät työttömyysetuudet sosiaalivakuutusmaksujensa ja kansallisten kelpoisuussääntöjen mukaisesti. Tällaiset etuudet eivät saisi estää työttömien nopeaa paluuta työmarkkinoille.

Oppijoiden ja työvoiman liikkuvuutta olisi edistettävä parantamalla työllistyvyyttä edistäviä taitoja ja hyödyntämällä täysimääräisesti eurooppalaisten työmarkkinoiden mahdollisuudet. Olisi poistettava koulutuksen liikkuvuuteen, työ- ja yksilöllisiin eläkkeisiin ja pätevyyden tunnustamiseen liittyviä esteitä. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimia sen varmistamiseksi, että hallinnolliset menettelyt eivät estä tai vaikeuta työntekijöiden työskentelyä toisessa jäsenvaltiossa. Jäsenvaltioiden olisi myös estettävä voimassa olevien sääntöjen väärinkäytökset ja puututtava mahdolliseen tietyiltä alueilta tapahtuvaan ”aivovuotoon”.

Jäsenvaltioiden olisi työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun tehostamiseksi ja sosioekonomisten vaikutusten parantamiseksi varmistettava kansallisten käytäntöjensä puitteissa, että työmarkkinaosapuolet otetaan tarkoituksenmukaisella tavalla ja riittävän ajoissa mukaan taloudellisten, työllisyyspoliittisten ja sosiaalisten uudistusten ja politiikkojen suunnitteluun ja toteutukseen sekä tuettava työmarkkinaosapuolten valmiuksien lisäämistä. Työmarkkinaosapuolia olisi kannustettava neuvottelemaan ja laatimaan työehtosopimuksia niiden kannalta merkityksellisissä asioissa. Tällöin on kunnioitettava niiden itsenäisyyttä ja työtaisteluoikeutta.

Suuntaviiva 8: Yhtäläisten mahdollisuuksien ja sosiaalisen osallisuuden edistäminen sekä köyhyyden torjuminen