Virallinen lehti nro C 175 , 21/06/1999 s. 0282



A4-0042/99 Päätöslauselma komission tiedonannosta «Euroopan unionin rooli rauhankehityksessä ja sen tuleva apu Lähi-itään» (KOM(97)0715 - C4-0114/98) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle (KOM(97)0715 - C4-0114/98), - ottaa huomioon YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242, 338 ja 425, - ottaa huomioon I. ja II. päätöksensä neuvoston vahvistamista yhteisistä kannoista kahden asetuksen antamiseksi rahoitus- ja teknistä yhteistyötä miehitettyjen alueiden kanssa annetun asetuksen (EY) N:o 1734/97 muuttamisesta (11565/1/98 - C4-0611/98 ja C4-0612/98 - 97/0316(SYN) ja 98/0220(SYN)) ((Istunnon pöytäkirja 3.12.1998, osa II, kohta 3.)), - ottaa huomioon aiheesta aikaisemmin antamansa päätöslauselmat ja etenkin 24. toukokuuta 1996 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan unionin taloudellisesta avusta Länsirannan ja Gazan alueelle ((EYVL C 166, 10.6.1996, s. 253.)), 18. kesäkuuta 1998 antamansa päätöslauselman Lähi-idän tilanteesta ((EYVL C 210, 6.7.1998, s. 221.)), ja 16. syyskuuta 1998 antamansa päätöslauselman ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY) rahoitus- ja teknisestä yhteistyöstä miehitettyjen alueiden kanssa annetun asetuksen (EY) N:o 1734/94 muuttamisesta ((EYVL C 313, 12.10.1998, s. 64 ja 65.)), - ottaa huomioon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön sekä budjettivaliokunnan ja talousarvion valvontavaliokunnan lausunnot (A4-0049/99), A. ottaa huomioon, että Wye-joen sopimusten myötä rauhankehitys on saatu uudelleen käyntiin yli puolitoista vuotta jatkuneen seisahduksen jälkeen ja että Israelin nykyinen hallitus on ensimmäistä kertaa hyväksynyt periaatteen alueiden luovuttamisesta rauhan saavuttamiseksi Oslon sopimusten mukaisesti ja noudattanut sitä, B. ottaa huomioon, että Wye-joen sopimusten täytäntöönpano on ajautunut umpikujaan johtuen muun muassa Israelin poliittisesta tilanteesta, jonka vuoksi siellä on määrä järjestää toukokuun ja kesäkuun aikana yleiset vaalit, C. on vakuuttunut siitä, että sopimuksella voidaan aikaansaada hyödyllisiä tuloksia sillä edellytyksellä, että Israelin hallitus panee sopimukset täysipainoisesti täytäntöön, että vakavasti rauhankehitystä uhkaavat terroriteot lakkaavat ja että samanaikaisesti varmistetaan taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen toteutuminen palestiinalaishallinnon alaisilla alueilla, D. palauttaa mieliin, että vaikka Wye-joen sopimuksia noudatetaan, ratkaistaviksi jäävät edelleen tärkeimmät kysymykset, kuten Jerusalemin asema, rajojen vahvistaminen, siirtokunnat, pakolaisten asema ja ennen kaikkea itsenäisen palestiinalaisvaltion perustamisesta päättäminen, E. toteaa, että vaikka Euroopan unioni on edelleen suurin taloudellisen avun antaja alueella, se ei osallistunut vuoropuhelun uudelleen aloittamiseen johtaneisiin poliittisiin neuvotteluihin eikä niihin liittyviin sitoumuksiin, F. antaa tukensa komission tiedonannossa esitetyille johtopäätöksille, jotka koskevat tarvetta järjestää uudelleen Euroopan unionin ja Yhdysvaltain toisiaan täydentävät tehtävät sekä niiden Israelin- ja Palestiinan-suhteissa että rauhankehityksen tukemiseksi annettavaan kansainväliseen apuun liittyvien velvollisuuksien määrittelemisessä ottaen huomioon EU:n aseman tärkeimpinä avunantajina, G. toteaa edelleen, että palestiinalaisten käyttöön annetuilla mittavilla rahasummilla ei ole ollut toivottuja vaikutuksia palestiinalaishallinnon alaisten alueiden talouteen, vaan keskimääräinen tulo alueilla on päin vastoin laskenut merkittävästi, H. katsoo, että palestiinalaishallinnon edustajana toimineen Palestiinan vapautusjärjestön kanssa tehty kumppanuussopimus ei ole myötävaikuttanut toivotulla tavalla alueiden talouden kehittymiseen, mihin ovat suurelta osin olleet syynä Israelin viranomaisten asettamat hallinnolliset esteet ja alueiden toistuva sulkeminen terroritekojen vuoksi, I. korostaa, että Jordanian taloudellinen ja poliittinen tilanne on pahenemassa johtuen rauhankehityksen umpikujasta, mikä myös lisää alueen epävakaisuutta, J. katsoo, että Euroopan unionin Lähi-idässä harjoittaman toiminnan luonnetta, tavoitteita ja keinoja on tässä tilanteessa harkittava uudelleen huolimatta Euroopan unionin Lähi-idän rauhankehityksen erityislähettilään tekemästä erittäin aktiivisesta ja myönteisestä työstä, K. toteaa, että Euroopan unionin toiminnan vajavaisuus johtuu suurelta osin jäsenvaltioiden kykenemättömyydestä harjoittaa konkreettisella tavalla yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa ja että merkittävään sopimukseen on toistaiseksi päästy vain sellaisista kysymyksistä, joista ei vallitse erimielisyyttä, kuten palestiinalaisten keskuudessa vuonna 1996 pidettyjen vaalien järjestämiseksi annetusta avusta, L. toteaa, että EU:n on muodostettava yhteinen kantansa erityisesti silmällä pitäen ratkaisevaa 4. toukokuuta 1999 olevaa määräaikaa; 1. Tuo julki tyytyväisyytensä Wye-joen sopimukseen, sillä se herättää rauhankehityksen uudelleen henkiin ja mahdollistaa neuvottelujen jatkamisen lähestyttäessä 4. toukokuuta 1999 umpeutuvaa tärkeää määräaikaa; 2. Pahoittelee, että Israelin hallitus on jälkeenpäin lisännyt yksipuolisesti alkuperäiseen sopimukseen uusia ehtoja, joiden vuoksi sopimuksen täytäntöönpano on keskeytynyt; 3. Pitää kolmatta vaihetta koskevien neuvottelujen käynnistämistä ja päätökseen saattamista 4. toukokuuta 1999 mennessä vaikeana, jollei mahdottomana tehtävänä, ratkaisematta olevien kysymysten monitahoisuuden sekä Israelissa toukokuun ja kesäkuun aikana järjestettävien yleisten vaalien vuoksi; pitää kuitenkin myönteisenä sitä, etteivät Israelin tärkeimmät poliittiset tahot torju enää täysin periaatetta maan luovuttamisesta rauhaa vastaan; 4. On vakuuttunut siitä, että palestiinalaisten perusteltu tahto antaa yksipuolisesti itsenäisyysjulistus 4. toukokuuta 1999 mennessä ja ennakoitavissa oleva Israelin reaktio ovat rauhan kannalta kohtalokkaita; 5. Katsoo, että sen tunnustamiseksi, että palestiinalaisilla on perusoikeus perustaa oma valtio, on ensiarvoisen tärkeää, että Oslon sopimusten kansainväliset takaajat vakuuttavat uudestaan olevansa rauhanprosessin kaikkien tavoitteiden saavuttamiseksi tekemiensä sitoumusten takana ja antavat näin Palestiinan kansalliselle hallinnolle sen tarvitseman tuen, jonka nojalla väliaikaisen sopimuksen noudattamista voidaan jatkaa 4. toukokuuta 1999 olevan määräajan jälkeen; 6. Vaatii Israelin hallitusta pysyttelemään sitoumuksessaan vapauttaa palestiinalaisia poliittisia vankeja, mutta ei tavallisia palestiinalaisia rikollisia, jotka voivat kiristää jo entisestään jännittynyttä tilannetta Palestiinan kansallisen hallinnon valvomilla alueilla; 7. Painottaa, että Euroopan unionilla on nyt ja jatkossa merkittävä tehtävä sopimusten täytäntöönpanoa koskevissa tärkeissä kysymyksissä, kuten Gazan lentokentän ja teollisuusalueen rakentamisen päätökseen saattamisessa, satamahankkeen aloittamisessa ja Gazan alueen ja Länsirannan välisen ns. turvakäytävän avaamisessa sekä turvallisuusasioissa; 8. Palauttaa mieliin, että toimet kaikenlaisia ääriliikkeitä ja uskonnollista fanaattisuutta vastaan muodostavat olennaisen edellytyksen meneillään olevan rauhankehityksen onnistumiselle; 9. Katsoo kuitenkin, että vaikka Israelin valtioon kohdistuvien terroritekojen torjumisella on oltava palestiinalaishallinnon toimissa ehdoton etusija, tämä ei saa viedä taaksepäin yhä sananvapauden rajoitusten ja ihmisoikeusloukkausten leimaaman palestiinalaisyhteiskunnan kansanvaltaistumiskehitystä; 10. Toivoo, että voittamalla siirtokuntien asukkaiden sekä perinteisimpiä ja ääriaineksia edustavien puolueiden vastustus mahdollistetaan se, että suurin osa israelilaisista hyväksyy periaatteen maan luovuttamisesta rauhaa vastaan, mikä muodostaa edellytyksen rauhankehityksen jatkumiselle yhdessä sen kanssa, että Palestiinan kansallisneuvosto tunnustaa Israelin valtion oikeuden turvallisuuteen; 11. Pitää meneillään olevaa siirtokuntien laajentumista vakavana rikkomuksena rauhansopimuksia vastaan; 12. On vakuuttunut siitä, että meneillään oleva kehitys johtaa luonnostaan itsenäisen Palestiinan valtion muodostamiseen ja siihen, että arabimaailma tunnustaa Israelin valtion olemassaolon ja oikeuden turvallisuuteen; 13. Toteaa Yhdysvaltain siirtyneen rauhankehityksen tässä vaiheessa välittäjän roolistaan sopimusten noudattamisesta osaltaan vastaavaan roolin; Euroopan unioni ei ole mukana alueen poliittisesta tulevaisuudesta käytävissä keskusteluissa eikä edes sellaisissa valvonta- ja seurantatehtävissä, jotka liittyvät välittömästi EU:n antaman avun tehokkuuteen; 14. Katsoo tämän johtuvan pääasiassa yhteisen ulkopolitiikan puuttumisesta, mikä estää Euroopan unionia toimimasta yhtenäisesti; on vakuuttunut siitä, että poliittisesti vaikutusvaltaisen, yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan nimeäminen voi saada alkuun yhtenäisen toiminnan yhteistyössä unionin erityislähettilään kanssa, sillä edellytyksellä, että on luotu johdonmukainen ja kattava yhteinen politiikka, jota edustaa; 15. Pyytää neuvostoa tekemään aloitteen osoittaakseen kaikille rauhankehityksen osapuolille, mukaan lukien Yhdysvallat, että EU taloudellisen roolinsa lisäksi ottaa tästä lähtien suuremman poliittisen vastuun Lähi-idässä, etenkin Wye-joen sopimusten täytäntöönpanoon ja alueen lopullisesta asemasta käytäviin neuvotteluihin liittyvissä kysymyksissä; 16. Palauttaa mieliin, että Euroopan unioni jäsenvaltioineen on ollut jo vuosien ajan alueelle suunnatun taloudellisen avun pääasiallinen antaja ja että estämällä näin palestiinalaisväestön taloudellisten olojen vieläkin suurempi heikentyminen on epäilemättä edistetty meneillään olevaa rauhankehitystä; 17. Pahoittelee kuitenkin sitä, että laajamittaisista rahoitustoimista, kumppanuussopimuksesta ja monenvälisistä aloitteista, kuten Barcelonan prosessista, huolimatta palestiinalaisväestölle koitunut taloudellinen hyöty on jäänyt kovin vähäiseksi; 18. Katsoo, että toistuvasti havaitut väärinkäytökset, joita ei voida hyväksyä, huomioon ottaen komission on mahdollisimman nopeasti ryhdyttävä valvomaan välittömästi Euroopan yhteisön rahastoista peräisin olevien varojen käyttöä; tukee komission aloitteita, joiden tavoitteena on taata täydellinen avoimuus tätä tarkoitusta varten käytettävien varojen ja toimenpiteiden suhteen; 19. Palauttaa mieleen äskettäin tehdyt päätökset uudesta ohjelmasta, joka liittyy rahoitus- ja tekniseen yhteistyöhön Palestiinan hyväksi, ja etenkin ne seikat, jotka koskevat tietojen antamista Euroopan parlamentille sekä komission sitoutumista esittää uusi, konsolidoitu lakiteksti ohjelman jatkamisesta vuodesta 2000 eteenpäin; 20. Pyytää komissiota antamaan parlamentille yksityiskohtaiset tiedot rahoituksesta, jota kolmannet maat ja kansainväliset rahoituslaitokset ovat antaneet rauhankehitykselle, Palestiinalle tai muille alueen maille; 21. Odottaa mielenkiinnolla tuloksia työstä, jota tilintarkastustuomioistuin on tehnyt tutkiakseen kyseisen alueen hyväksi annetun Euroopan unionin rahoitustuen tehokkuutta ja sääntöjenmukaisuutta viime vuosien aikana; 22. Katsoo tämän vuoksi, että Euroopan unionin asiaa koskeva politiikka on tarpeen ottaa tarkasteltavaksi uudelleen, sillä rahoitustukeen näyttää olevan tarpeen liittää konkreettisia aloitteita, joilla lisätään Euroopan unionin toiminnan näkyvyyttä; 23. On vakuuttunut, että Euroopan unionin olisi toimittava poliittisen ja taloudellisen yhteistoiminnan elvyttämiseksi alueella tekemällä kaikille asianosaisille valtioille aloite, joka voisi johtaa sopimukseen konkreettisten alueellisten ja monenvälisten kehitys- ja yhteistyöhankkeiden toteuttamisesta; katsoo lisäksi, että Stuttgartissa 4. - 6. huhtikuuta 1999 pidettävä Euro-Välimeri-konferenssi on sopiva tilaisuus tällaisten aloitteiden esiintuomiseen; 24. Katsoo tässä yhteydessä, että on äärettömän tärkeää ottaa huomioon erityisesti Jordania, jonka panos on ratkaiseva myönteisen rauhankehityksen aikaansaamiseksi, toteuttamalla tarvittavia toimenpiteitä Jordanian heikon talouden ja ihmisoikeustilanteen parantamiseksi sekä sananvapauden edistämiseksi; 25. Toivoo, että Euroopan unionin ja tällä hetkellä rauhanomaisen ja vakaan Jordanian alueen välisiä suhteita kehitetään edelleen ottaen huomioon, että Jordanian panos on välttämätön rauhankehityksessä ja että Wye-joen neuvotteluissa kuningas Hussein auttoi pääsemään umpikujasta, mikä todisti hänen kiistämättä arvokkaasta kokemuksestaan Lähi-idän ongelmista; 26. Katsoo, että koska aloite Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan kehityspankin perustamiseksi epäonnistui, Euroopan unionin on ehdotettava uuden rahoitusvälineen perustamista, johon kaikki alueen valtiot voivat osallistua yhdessä Euroopan ja Yhdysvaltain kanssa; 27. Toivoo, että voidaan toteuttaa Yhdysvaltain, Euroopan unionin, Israelin ja palestiinalaisten yhteinen aloite, joka koskee esimerkiksi vesivaroihin liittyvää tutkimusta ja konkreettisten hankkeiden toteuttamista, mikä on myös Israelin ja Jordanian välisen rauhansopimuksen mukaista; 28. Katsoo, että Euroopan unionin toimielimet - neuvosto, komissio ja parlamentti - voivat myötävaikuttaa rauhankehitykseen edistämällä ja kehittämällä palestiinalaisyhteiskunnan ja sen instituutioiden ja vastaavien israelilaistahojen välistä vuorovaikutusta; tämän vuoksi kansalaisyhteyksiin perustuvia aloitteita tulisi pitää erityisen tärkeinä ja tukea vastaavasti; 29. Vahvistaa aikovansa tukea aloitteita, jotka osoitetaan paikallisille ja palestiinalaisille kuntien viranomaisille ja hallinnoille; katsoo, että etusija on annettava Jerusalemissa toimivia palestiinalaisten instituutioita koskeville hankkeille; 30. Pyytää komissiota suunnittelemaan koulutusohjelmia palestiinalaishallinnon henkilökuntaa varten esimerkiksi tulliasiain, eläinlääkinnällisten ja kasvinsuojelullisten tarkastusten alalla sekä veronkannon ja poliisitoimen aloilla; 31. Ei hyväksy Jerusalemin kaupungin nykyiseen asemaan kohdistuvia toistuvia loukkauksia ja vaatii siellä asuvien väestönosien yksilöllisen, uskonnollisen ja kansallisen identiteetin kunnioittamista; toivoo uskonnollisten johtajien osallistuvan täysimääräisesti Jerusalemin kaupungin asemaa koskevan kysymyksen ratkaisemiseen, jotta sen asema tunnustetaan kansainvälisesti ja sen pyhien paikkojen hallinnoimisesta sovitaan monenkeskisesti; 32. Katsoo, että Israelin vetäytyminen Etelä-Libanonista Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 425 mukaisesti olisi myönteinen tekijä, joka poistaisi yhden kriisipesäkkeen; 33. Pitää myönteisenä Israelin ja Syyrian julki tuomaa tahtoa jatkaa keskeytyneitä rauhanneuvotteluja ja toivoo näin tapahtuvan mahdollisimman pikaisesti, jotta voitaisiin aikaansaada alueellista yhteistoimintaa, joka perustuisi siihen, että alueen maiden yhteinen etu on vakaus ja talouden kehittyminen; 34. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioille, Israelin hallitukselle, Knessetille, palestiinalaishallinnolle ja palestiinalaisten lakia säätävälle neuvostolle.