[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 12.4.2005

KOM(2005) 139 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

KYMMENEN VUOTTA EURO–VÄLIMERI-KUMPPANUUSYHTEISTYÖTÄ:

Työohjelma

tulevan viisivuotiskauden haasteisiin vastaamiseksi { SEK(2005) 482 SEK(2005) 483 }

1. JOHDANTO: EUROOPAN UNIONI ON VAHVASTI SITOUTUNUT EURO–VÄLIMERI-KUMPPANUUSYHTEISTYÖHÖN

Euroopan unionin jäsenmaiden ja Välimeren maiden ulkoministerikokous, joka pidettiin Barcelonassa 27.–28. marraskuuta 1995, oli käännekohta Euroopan unionin ja sen Välimeren etelä- ja itärannalla sijaitsevien naapurimaiden välisissä suhteissa. Tuolloin käynnistettiin kumppanuusyhteistyö, jota tehdään sekä maantieteellisesti että toimialoittain laajalla rintamalla ja jolla on pitkän aikavälin poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset tavoitteet.

Barcelonan prosessi on saanut aikaan vahvan kumppanuuden , joka perustuu yhteiseen vastuuseen , vuoropuheluun ja yhteistyöhön. Sen avulla on onnistuttu luomaan pitkän aikavälin yhteydet EU:n ja sen Välimeren alueen kumppanimaiden välille poliittisella ja instituutioiden tasolla ja sitouttamaan kumppanimaat uudistustyöhön. Kumppanuuden pohjana on ollut ennen muuta yhteinen poliittinen tahto rakentaa vuoropuheluun, rauhaan, turvallisuuteen ja vaurauden jakamiseen perustuva alue. EU:n osalta kumppanuus on vahvistanut entisestään sen historiallisesti ja strategisesti vahvoja yhteyksiä ja kiinteitä suhteita kumppanimaihin Välimeren alueella.

Vaikka globalisaatio etenee jatkuvasti, EU on edelleen Välimeren maiden tärkein yhteistyökumppani sekä tavaroiden että palveluiden kaupassa. Alueen ulkomaankaupasta yli 50 prosenttia käydään EU:n kanssa, ja joidenkin maiden viennistä suuntautuu EU:hun yli 70 prosenttia. Merkittävin osa (36 prosenttia) ulkomaisista suorista sijoituksista tulee Euroopasta, ja EU on alueen tärkein taloudellisen avun ja rahoituksen lähde, jonka myöntämien lainojen ja avustusten määrä on vuosittain lähes 3 miljardia euroa. EU:sta tulee alueelle myös eniten matkailijoita, ja EU on tärkein siirtolaisten kohdealue.

EU:n ja sen Välimeren kumppanimaiden väliset assosiaatiosopimukset on nyt tehty[1], mutta todellisten alueellisten markkinoiden syntyprosessi ei etene, koska Välimeren maiden keskinäinen yhdentyminen on ollut hidasta. Markkinoiden jatkuva pirstaleisuus Välimeren eteläpuolella jarruttaa suurten kotimaisten ja ulkomaisten investointien saantia alueelle. Välimeren eteläpuolisella alueella sisäisen kaupan osuus kokonaiskaupasta on 15 prosenttia, joka on vähemmän kuin millään muulla vastaavankokoisella alueella maailmassa. Vaikka EU onkin alueen tärkein kumppani, kumppanuuteen sisältyviä mahdollisuuksia ei siis ole vielä onnistuttu hyödyntämään parhaalla mahdollisella tavalla.

Kumppanuuden alueellinen ulottuvuus on sekin laajentunut huomattavasti seuraavien toimien myötä: Euro–Välimeri-investointivälineen (FEMIP) perustaminen Euroopan investointipankin (EIP) alaisuuteen vuonna 2003; parlamentaarisen Euro–Välimeri-edustajakokouksen perustaminen vuonna 2004; kulttuurien välistä vuoropuhelua edistävän Anna Lindhin säätiön perustaminen Alexandriaan vuonna 2005 edellisvuonna tehdyllä ministeripäätöksellä; ja Agadirin sopimuksen[2] allekirjoittaminen vuonna 2004.

Kymmenennen vuosipäivän kunniaksi järjestettävän kokouksen yhteydessä on tilaisuus kartoittaa Barcelonan prosessin tähänastisia saavutuksia sekä selvittää, mitkä tekijät haittaavat edistymistä ja millaisella uudella tavalla ongelmallisempia kysymyksiä olisi mahdollista lähestyä, jotta yhteiset tavoitteet voitaisiin saavuttaa.

Samalla on tilaisuus tarkastella sitä, miten kumppanimaiden kanssa sovittujen toimintasuunnitelmien kautta toteutettavalla Euroopan naapuruuspolitiikalla (ENP) yhdessä Barcelonan prosessin kanssa voidaan saada aikaan laadullinen muutos Euro–Välimeri-suhteissa. Yksi naapuruuspolitiikan päätavoitteista on tukea ja edistää maiden sisäisiä uudistuksia. Kahdenvälisissä toimintasuunnitelmissa asetetaankin kunnianhimoiset tavoitteet lainsäädännön lähentämiseksi EU:n säännösten kanssa. Tällä tavoin ENP ja Barcelonan prosessi täydentävät ja vahvistavat toisiaan.

ENP avaa kumppanimaille pääsyn EU:n sisämarkkinoille ja antaa mahdollisuuden osallistua EU:n ohjelmiin ja politiikkoihin (edellyttäen, että kumppanimaa on saavuttanut sovitut, yhteisiä arvoja ja poliittisia päämääriä heijastavat tavoitteet). Sen avulla voidaan kuitenkin myös tehostaa Barcelonan prosessiin osallistuvien maiden keskinäistä yhteistyötä ja edistää niin koko alueella kuin sen osissa tehtävää yhteistyötä. Euroopan naapuruuspoliittisesta kumppanuusvälineestä (ENPI) annetaan rahoitustukea rajojen yli ja valtioiden välillä tehtävään yhteistyöhön nykyisen kaltaisen kahdenvälisen ja alueellisen yhteistyön lisäksi.

Vaikka Barcelonan julistus ja sen yleiset toimintalinjat ovat edelleen päteviä, ei ole syytä tyytyä tähän. Arabimaiden inhimillistä kehitystä koskevissa YK:n kehitysohjelman (UNDP) raporteissa, Sana’an ja Aleksandrian julkilausumissa sekä Arabiliiton huippukokouksessa Tunisissa vuonna 2004 annetussa julkilausumassa on kaikissa korostettu sitä, että ellei alue halua jäädä kehityksessä jälkeen, sen on vietävä eteenpäin muun muassa poliittisia ja talousalan uudistuksia, parannettava naisten oikeuksia ja kehitettävä koulutusalaa. Eteneminen kohti monia Barcelonan julistuksen tavoitteista on ollut hidasta osaksi siksi, että kumppanimaat eivät näytä aina täysin sitoutuneen noudattamaan aiemmin vahvistamiaan periaatteita, ja osaksi siksi, että alueella jatkuvat konfliktit aiheuttavat omat ongelmansa. Toisaalta myös konsensuksen etsiminen on toisinaan jarruttanut niitä, jotka olisivat halunneet edetä nopeammassa tahdissa. Lisäksi nykyiset kehityssuuntaukset kuten globalisaation voimistuminen ja maiden välisen poliittisen ja taloudellisen riippuvuuden lisääntyminen edellyttävät kumppanuuden tarkastelemista yhteisesti uudelleen. Taloussektorilla ei ole riittävän määrätietoisesti ajettu talousuudistuksia eikä ratkaistu talouden ja kaupan vapauttamiseen liittyviä haasteita, eikä alueella näin ollen ole päästy nauttimaan talousintegraation mukanaan tuomasta taloudellisen hyvinvoinnin nopeasta kasvusta. Pohjoisen ja etelän välisen elintasokuilun supistamiseen tähtääviä toimia onkin tehostettava. Tämän tiedonannon liitteessä esitetään perusteellinen analyysi Barcelonan prosessin saavutuksista ja heikkouksista kumppanuuden kolmella (poliittisella, taloudellisella ja sosiaalisella) osa-alueella vuonna 1995 tapahtuneesta kumppanuusyhteistyön käynnistämisestä alkaen. On syytä korostaa, että tämän tiedonannon ehdotukset tähtäävät kumppanuuden vahvistamiseen ja syventämiseen tulevaisuudessa. Ehdotusten luettelo ei ole kattava, ja sen on tarkoitus täydentää nykyisiä aloitteita ja ohjelmia.

Toukokuun 30. ja 31. päivänä 2005 järjestetään Luxemburgissa Euroopan unionin ja Välimeren kumppanimaiden ulkoministerikokous (”Barcelona VII”), ja marraskuussa pidetään Barcelonassa ylimääräinen kokous. Tämä tiedonanto on osa kokousvalmisteluja. Se sisältää konkreettisia ehdotuksia etenemismahdollisuuksista joillakin Välimeren alueen tulevaisuuden ja EU:n ja alueen kumppanimaiden suhteiden kannalta kriittisillä aloilla . Jos nämä aloitteet hyväksytään, niiden avulla voidaan vastata joihinkin lyhyen ja keskipitkän aikavälin haasteisiin, jotka kumppanimaiden on ratkaistava seuraavien viiden vuoden aikana:

1) Ihmisoikeudet ja demokratia

Tavoitteena on viedä eteenpäin poliittisia uudistuksia, jotka edistävät ihmisoikeuksia, demokratiaa, rauhaa ja turvallisuutta, ja paneutua entistä määrätietoisemmin hyvän hallintotavan ja osallistuvan demokratian vahvistamiseen.

2) Talouskasvun ja -uudistusten kestävyys

Euro–Välimeri-kumppanimaiden talouden uudistaminen on välttämätöntä, jotta maat voisivat hyödyntää globalisaation ja Euroopan kanssa käytävän vapaakaupan tarjoamat mahdollisuudet. EU:n ja Välimeren maiden taloudellisen yhdentymisen syventäminen – alueellisen, etelä–etelä-akselilla tapahtuvan yhdentymisen rinnalla – on yksi tulevien vuosien tärkeimmistä tavoitteista. Tähän pyritään kaupan ja palvelujen vapauttamisella, investointien lisäämisellä ja lainsäädännön lähentämisellä. Terveen makrotaloudellisen ympäristön kannalta olennaista on myös jatkaa rakenneuudistuksia, joiden tavoitteena on poistaa kasvun, investointien ja työpaikkojen luomisen esteitä. Koska alueen talous hyötyy näistä työllisyyttä ja kasvua edistävistä uudistuksista, kumppanimaiden on mahdollista luoda vuosittain viisi miljoonaa uutta työpaikkaa ja tarjota näin paremmat talousnäkymät työmarkkinoilleen tuleville uusille työntekijöille ja edistää samalla kestävää kehitystä.

3) Koulutus

Koulutuksen laadun parantaminen ja koulutusmahdollisuuksien luominen kaikille on Välimeren kumppanimaiden sosiaalisen ja inhimillisen kehityksen kannalta keskeisen tärkeää. Maiden väestöstä kolmasosa on alle 15 vuotiaita. Koulutuspolitiikka sekä osaamisen lisääminen ja levittäminen ovat keskeisiä tekijöitä, joilla varmistetaan alueella kestävä ja tulevaisuuteen suuntautuva inhimillinen kehitys.

Keskustelua ei kuitenkaan saa rajata näihin aloihin, ja tässä tiedonannossa esitetäänkin muun muassa sosiaalisia uudistuksia, siirtolaisuutta, joukkotuhoaseita ja terrorismin vastaista toimintaa koskevia aloitteita, joilla niilläkin on tarkoitus vastata tulevien viiden vuoden aikana esiin tuleviin haasteisiin.

Tätä työohjelmaa on tarkoitus kehittää Barcelonan prosessiin ja naapuruuspolitiikkaan liittyvissä elimissä ja erityisesti sen tärkeimmän toteutusvälineen – kansallisten toimintasuunnitelmien – avulla. Työohjelman aikataulutiivistelmä esitetään tämän tiedonannon osassa 3. Määrärahoja on lisättävä tuntuvasti kauden 2007–2013 rahoitusnäkymissä, ja komissio onkin jo antanut uutta Euroopan naapuruuspoliittista kumppanuusvälinettä koskevat ehdotukset.

Useissa ministerikokouksissa on korostettu tarvetta lisätä kumppanuusyhteistyön näkyvyyttä niin EU:ssa kuin kumppanimaissa. Kymmenennen vuosipäivän ja Välimeren vuoden 2005 juhlistaminen antavat siihen oivan tilaisuuden, ja niihin liittyviä toimia ja tapahtumia onkin syytä hyödyntää tiedon levittämisessä määrätietoisesti.

Näkyvyyden lisäämisessä tarvitaan joukko yhteisesti hyväksyttyjä, selkeitä ja johdonmukaisia viestejä, jotka voidaan kohdistaa tavallisille ihmisille mahdollisimman tehokkaita viestintä- ja tiedonvälityskanavia käyttäen. Joukkotiedotusvälineet ovat tässä työssä keskeisessä roolissa.

Komissio on jo esittänyt kumppanimaille luettelon suunnitteilla olevista kansallisista ja alueellisista tiedonvälitys- ja viestintätoimista. Niitä ovat alueelliset satelliittitelevisio-ohjelmat; kahdenväliset toimet kansallisten televisio- ja radioverkkojen kanssa; kansallisen ja alueellisen lehdistön kanssa toteutettavat aloitteet; aktiivinen tapahtumien järjestäminen ja vaihtomahdollisuuksien luominen toimittajille sekä kansalaisyhteiskunta- ja nuorisoalalle suunnatut erityistoimet. Tässä yhteydessä on syytä ottaa esiin myös rasistisen audiovisuaalisen aineiston torjunta.

Kuten Haagissa pidetyssä viimeisimmässä ulkoministerikokouksessa todettiin, viestintä on tehokasta vain, jos kumppanuuden eri osapuolten välittämät viestit ovat keskenään yhteneväisiä. Komissio kehottaa kumppanimaita hyödyntämään tässä valtiollisia ja valtiosta riippumattomia kanavia.

2. TULEVAN VIISIVUOTISAKAUDEN TYÖOHJELMA

2.1. Ihmisoikeuksien ja demokratian edistäminen

Ihmisoikeuksia ja demokratiaa edistävien poliittisten uudistusten ajaminen on olennaisen tärkeää kestävän turvallisuuden ja vakauden aikaansaamiseksi. Ihmisoikeuksia ja demokratiakehitystä koskevan toukokuussa 2003 annetun komission tiedonannon[3] mukaisesti näiden alojen yhteistyötä on painotettu entistä enemmän. Kumppanimaiden olisi pyrittävä tähän sopiviksi katsominsa keinoin, kuten soveltamalla toimintatapoja, jotka edistävät sukupuolten välistä tasa-arvoa, perusoikeuksia ja sosiaalisia oikeuksia, toimimalla yhteistyössä työmarkkinaosapuolten ja kansalaisjärjestöjen kanssa ja edistämällä kansalaisaktiivisuutta. Tässä suhteessa on tärkeää pyrkiä kohti yhteistä näkemystä demokratiakehitykseen liittyvistä haasteista, kuten poliittisten islamilaisten demokratialiikkeiden roolista kansallisessa politiikassa. Sana’assa tammikuussa 2004 pidetty konferenssi osoittautui rakentavaksi tilaisuudeksi, johon osallistui 800 arabimaiden kansalaisjärjestöjen, valtionhallinnon ja kansainvälisten järjestöjen edustajaa. Konferenssin julkilausumassa hyväksyttiin kymmenen asiakohtaa, jotka koskevat muun muassa ihmisoikeuksia, naisten vaikutusvallan lisäämistä, demokratian lujittamista, moniarvoisuutta ja tuomioistuinten riippumattomuutta. Joitakin näistä kohdista olisi hyödyllistä ottaa esiin Euro–Välimeri-kumppanuusyhteistyön puitteissa. Äskettäin (5. huhtikuuta 2005) on julkaistu arabimaiden inhimillistä kehitystä koskeva UNDP:n raportti Towards Freedom in the Arab World (arabimaiden tie kohti vapautta). Siinä tarkastellaan perusteellisesti vapauteen ja hallintotapaan liittyviä puutteita, pohditaan perusvapauksien sekä taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien tilaa arabimaissa ja arvioidaan, missä määrin kansalaiset voivat käytännössä käyttää hyväkseen näitä oikeuksia.

Toukokuussa 2003 annetun komission tiedonannon mukaisesti komissio esittää, että vuonna 2006 järjestettäisiin ihmisoikeuksia ja demokratiakehitystä koskeva Euro–Välimeri-konferenssi, jonka valmistelutyö tehtäisiin koko aluetta alemmalla tasolla. Konferenssi olisi oiva tilaisuus ajaa eteenpäin alueellisia toimia demokratian ja moniarvoisuuden voimistamiseksi, saada julkisuutta naapuruuspolitiikan yhteydessä toteutettaville yhteisille hankkeille, vaihtaa tietoa hyvistä toimintatavoista ja edistää yhteistyötä arabimaiden kansalaisyhteiskunnan kanssa. Se tukisi myös valtakunnallisia ja alueellisia yhteiskunnallista valveutumista ja ihmisoikeuskasvatusta edistäviä toimia. Konferenssissa olisi tarkoitus etsiä konkreettisia toimintavaihtoehtoja, jotka voitaisiin toteuttaa naapuruuspolitiikan ja sen rahoitusvälineiden avulla.

Jatkona tähänastisille toimilleen ihmisoikeuksien ja demokratiakehityksen edistämiseksi komissio esittää demokratiaa edistävän tukijärjestelmän perustamista. Sen tarkoituksena olisi kannustaa, tukea ja palkita kumppanimaita, jotka osoittavat selvästi sitoutuneensa yhteisiin arvoihin ja sovittuihin poliittisiin uudistustavoitteisiin. Tämän järjestelmän, joka olisi osa Euroopan naapuruuspoliittista välinettä (ENPI), olisi tarkoitus tarjota muutakin kuin sellaista erityistukea, joka voidaan ottaa käyttöön alueellisten ja kansallisten toimintaohjelmien puitteissa. Järjestelmän olisi tarkoitus tulla voimaan vuonna 2007. Sen myötä eri toiminta-aloilla voidaan ottaa entistä paremmin huomioon hyvän hallintotavan sekä ihmisoikeuksien ja demokratian periaatteiden edistämisen ja kunnioittamisen vaatimukset.

2.2. Työpaikkojen luomisen ja kestävän talouskasvun edistäminen kaupan vapauttamisen ja alueellisen yhdentymisen avulla

Barcelonan prosessin tarkastelua koskevasta asiakirjasta ilmenee, että kumppanuusyhteistyö on johtanut hyviin tuloksiin EU:n ja kunkin Välimeren kumppanimaan välisen teollisuustuotteiden kaupan vapauttamisessa. Kumppanimaiden olisi nyt toteutettava tarvittavat toimet vapaakaupan ulottamiseksi myös tämän ydinalueen ulkopuolelle viemällä maatalous- ja kalatuotteiden kaupan vapauttamista entistä pidemmälle ja avaamalla markkinoita myös muilla aloilla, esimerkiksi vapauttamalla palvelujen tarjoaminen ja sijoittautuminen. On arvioitu, että kaksi kolmasosaa kokonaisarvonlisäyksestä syntyy palvelusektorilla ja maataloudessa. Yhtä selviin tuloksiin ei ole päästy koko alueen kattavien markkinoiden perustamisessa, jolla pyritään lisäämään investointeja ja kasvua Välimeren eteläpuolella, eikä Euroopan ja sen naapurialueiden välisen elintasokuilun supistamisessa. Kun otetaan huomioon Välimeren kumppanimaiden voimakas väestönkasvu, niiden ja EU:n suhteissa yhtenä ensisijaisista tavoitteista on tulevalla viisivuotiskaudella oltava markkinaintegraation vauhdittaminen, joka lisää investointeja, tehostaa kasvua ja edistää työpaikkojen syntymistä. Seuraavassa esitetään, miten yhdentymistä olisi mahdollista vauhdittaa.

a) Palvelujen kaupan vapauttaminen ja sijoittautumisoikeuden laajentaminen aluetasolla vapaaehtoisten kumppanimaiden kesken

Palvelujen kaupan vapauttaminen ja sijoittautumisoikeuden laajentaminen on tavoite, joka on mukana kaikissa Välimeren alueen kumppanimaiden assosiaatiosopimuksissa. Se on keskeinen edellytys todellisen, myös muun kuin tavarakaupan käsittävän vapaakauppa-alueen muodostumiselle Välimeren ympärille. Tämä voisi olla tehokas keino edistää alueella kauppaan perustuvaa kasvua, josta hyötyisivät myös muut talouden sektorit.

Välimeren maissa palvelujen osuus BKT:stä on noin 60 prosenttia. Maailmanpankin selvitykset ovat osoittaneet, että palvelujen kaupan vapauttamisen seurauksena hyvinvointi lisääntyy huomattavasti (joidenkin arvioiden mukaan jopa kolme kertaa enemmän kuin tavarakaupan vapauttamisen seurauksena). Koska palvelujen vapauttaminen edellyttää laajoja sisäisiä uudistuksia, se edesauttaa kotimaan talouden sopeutumista ja uudistumista.

Alueelle ei tule edelleenkään riittävästi ulkomaisia investointeja, ja tätä onkin pidetty yhtenä talouskumppanuuden suurimmista puutteista. Ratkaisuna tähän akuuttiin ongelmaan Välimeren kumppanimaiden olisi helpotettava yritysten sijoittautumista alueelle. Ei riitä, että ulkomaisten ja kotimaisten investointien sääntely-ympäristöä parannetaan – tässä onkin jo edistytty – vaan myös laajempaa institutionaalista ympäristöä olisi muutettava poistamalla viimeisetkin pullonkaulat, jotka liittyvät muun muassa korkeisiin transaktiokustannuksiin, sopimusten varmuuteen ja täytäntöönpanon valvontaan sekä teollis- ja tekijänoikeuksien suojaan.

Koska palvelujen kaupan vapauttaminen ja sijoittautumisoikeuden laajentaminen edistää EU:n ja sen Välimeren kumppanimaiden välistä kaupankäyntiä ja investointitoimintaa, se supistaa osaltaan kumppanuusyhteistyön pohjoisen ja eteläisen osapuolen välistä taloudellista kuilua. On tärkeää, että tämän markkinoiden vapauttamisprosessin rinnalla edistetään voimakkaasti EU:n yhtenäismarkkinasäännösten ja kumppanimaiden lainsäädännön lähentämistä toisiinsa.

Tällä perusteella EU:n olisi valmistauduttava käynnistämään Välimeren kumppanimaiden kanssa neuvottelut uudentyyppisestä integraatiosta, joka ei noudattaisi perinteistä, vuodesta 1995 käytössä ollutta kahdenvälisiin sopimuksiin perustuvaa (”hub and spoke”) mallia, vaan joka käsittäisi kaupan yhdentymisen sekä pohjoinen–etelä- että etelä–etelä-akselilla. Osallistumisen olisi oltava poikkeuksetta vapaaehtoista. Uuden mallin mukaan neuvottelut olisi käytävä aluetasolla niiden maiden kesken, jotka sitä haluavat.

Tämä lähestymistapa heijastaa Istanbulissa heinäkuussa 2004 pidetyssä kauppaministerien kokouksessa hyväksytyn palveluja koskevan kehyspöytäkirjan linjauksia. Kyseinen pöytäkirja toimii tulevien neuvottelujen runkona. Osallistujamaat jatkavat keskinäisiä kahdenvälisiä neuvotteluja, mutta näiden neuvottelujen tulokset kootaan yhteen ja ulotetaan koskemaan myös muita osapuolia ”alueelliseen suosituimmuuslausekkeeseen” sisältyvän syrjintäkiellon periaatteen mukaisesti. Tällä lausekkeella taataan se, että EU myöntää Välimeren alueen kumppanimaille kaikilla palvelualoilla parhaat mahdolliset etuudet. Vastavuoroisesti osallistujamaat avaavat kyseisten palvelujen markkinat toisilleen ja EU:lle.

EU:n ja Välimeren maiden olisikin sovittava palvelujen kaupan vapauttamista ja sijoittautumisoikeuden laajentamista koskevista neuvotteluista ja edettävä aluetasolla tehtyjen sitoumusten ja naapurialueita koskevien toimintasuunnitelmien mukaisesti. Neuvottelut voidaan käynnistää kaikkien niiden Välimeren kumppanimaiden kanssa, jotka ovat halukkaita tekemään tällaisen alueellisen sopimuksen (lukuun ottamatta Turkkia, joka on ehdokasmaa). Komissio antaa neuvotteluohjeita koskevan ehdotuksen neuvostolle, ja tavoitteena on aloittaa neuvottelut vuoden 2005 jälkipuoliskolla. Kumppanimaiden olisi sitouduttava saattamaan nämä koko aluetta koskettavat neuvottelut päätökseen niin, että prosessi etenisi vuoteen 2010 tähtäävän vapaakauppa-alueen perustamistavoitteen mukaisesti.

Näiden toimien yhteydessä olisi pyrittävä siihen, että taloudellisen kehityksen myötä tapahtuu myös sosiaalista kehitystä. Parhaillaan tekeillä oleva vapaakauppa-aluetta koskeva kestävään kehitykseen liittyvien vaikutusten arviointi on erittäin tärkeä tämän tavoitteen sekä sosiaalisten ja taloudellisten perusoikeuksien kunnioittamisen kannalta, ja sen perusteella annettavat suositukset olisi otettava huomioon tulevien toimintalinjojen suunnittelussa.

b) Maatalous- ja kalastustuotteiden kaupan vapauttaminen ja alan yhteistyö

Maatalousalan johtavien virkamiesten kokouksissa tehtyjen valmistelujen pohjalta olisi sovittava maatalous- ja kalastustuotteiden sekä jalostettujen maataloustuotteiden kaupan vapauttamista koskevasta etenemissuunnitelmasta aikatauluineen . Suunnitelma olisi laadittava koko alueen tasolla niin, että se johtaa laajaan kaupan vapauttamiseen vain vähäisin poikkeuksin ja on assosiaatiosopimusten säännösten ja tavoitteiden mukainen. Tämän ohella olisi sitouduttava käynnistämään vuodesta 2007 alkaen naapuruuspolitiikan tavoitteiden mukainen maaseudun kehittämiseen ja laatutuotannon optimointiin tähtäävä alueellinen yhteistyöohjelma . Jos Luxemburgissa toukokuussa 2005 järjestettävän Euro–Välimeri-kokouksen tulokset ovat odotusten mukaiset, komissio antaa neuvostolle ehdotuksen maatalous- ja kalastustuotteiden kaupan vapauttamista koskeviksi neuvotteluohjeiksi, ja tavoitteena on aloittaa neuvottelut vuoden 2005 jälkipuoliskolla. Neuvottelut olisi saatettava päätökseen vuoden kuluessa, jotta maatalous- ja kalastustuotteiden kaupan vapauttaminen voisi edetä vuoteen 2010 tähtäävän vapaakauppa-alueen perustamistavoitteen mukaisesti.

c) Teknisen lainsäädännön lähentäminen kaupankäynnin helpottamiseksi

Standardeja ja vaatimustenmukaisuuden arviointia koskevan teknisen lainsäädännön lähentämiseen sisältyy huomattavia mahdollisuuksia, sillä se voi osaltaan lisätä kaupankäyntiä, helpottaa investointien saantia ja viime kädessä edistää taloudellista yhdentymistä. Tavoitteena on edistää kauppaa yhdenmukaistamalla standardeja ja teknisiä vaatimuksia, jotta vältyttäisiin moninkertaiselta testaukselta ja sertifioinnilta ja alennettaisiin näin niihin liittyviä kustannuksia, jolloin markkinoille pääsy helpottuisi. Talouslainsäädännön yhdenmukaistamistyö on jo aloitettu Palermossa heinäkuussa 2003 pidetyn Euro–Välimeri-maiden kauppaministereiden kokouksen hyväksymän työohjelman pohjalta, ja kaupankäyntiin liittyvien standardien yhdenmukaistamiseen ja/tai keskinäiseen tunnustamiseen Euro–Välimeri-alueella tähtäävässä työssä on jo edistytty huomattavasti. Kunkin kumppanimaan kanssa on määritetty ensisijaisesti yhdenmukaistettavat lainsäädännön alueet. Eteenpäin päästään tekemällä yhdessä töitä Euroopan naapuruuspolitiikan puitteissa säännösten ja infrastruktuurin lähentämiseksi ja ajantasaistamiseksi tarvittaessa EU:n avustuksella. Kun yhdenmukaistamistyö on saatu päätökseen ja säännökset vastaavat toisiaan, voidaan mahdollisuuksien mukaan neuvotella teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arviointia ja hyväksymistä koskevia sopimuksia, jolloin syntyy sääntelyteitse taloudellista yhdentymistä ja kasvua edistäviä kaupankäyntimahdollisuuksia.

d) Taloudellinen yhdentyminen etelä–etelä-akselilla

Euro–Välimeri-prosessissa ei ole ainoastaan kysymys etuuskohtelukauppaan ja vastavuoroisuuteen perustuvien kauppasuhteiden luomisesta EU:n ja yksittäisten Välimeren maiden välille. Barcelonan prosessin olennaisen tärkeä osa on kauppasiteiden vahvistamien myös Välimeren maiden kesken. Vain näin Barcelonan julistuksessa tavoitteeksi asetetusta vapaakauppa-alueesta voi tulla kaikilta osiltaan toimiva. Etelä–etelä-kauppayhteyksien laajentaminen alueella on Välimeren eteläisten kumppanimaiden talouden kannalta elintärkeää. Tutkimukset ovat osoittaneet, että kumppanimaiden keskinäisen kaupan (etelä–etelä-kaupan) vapauttaminen tuottaisi mahdollisten ulkomaisten investointien kautta valtavia taloudellisia etuja, jotka ovat tähän asti jääneet hyödyntämättä. Vaikutukset näkyisivät erityisesti talouden monipuolistumisessa ja työllisyydessä, joihin liittyy alueella erityisen suuria haasteita. Alueellinen yhdentyminen etelä–etelä-akselilla on pohjoinen–etelä-yhteyksien vahvistamisen ohella avaintekijä Välimeren maiden talouden dynaamisuuden ja elinkeinoelämän monipuolisuuden lisäämisessä. Yksi tuoreimmista edistysaskelista oli Egyptin, Jordanian, Marokon ja Tunisian välisen vapaakauppasopimuksen allekirjoittaminen Agadirissa helmikuussa 2004. Vuonna 2004 allekirjoitettiin myös Turkin ja Marokon, Turkin ja Tunisian sekä Turkin ja palestiinalaishallinnon väliset vapaakauppasopimukset, jotka kaikki osoittavat alueellisen yhdentymisen edistyneen Välimeren alueella.

Jotta Euro–Välimeri-alueelle syntyisi täysin toimiva vapaakauppa-alue sovittuun määräaikaan eli vuoteen 2010 mennessä, on kuitenkin tehtävä vielä monia uusia sopimuksia ja muutettava entisiä varsinaisiksi vapaakauppasopimuksiksi. Välimeren maiden olisikin vauhditettava keskinäisten todellisten vapaakauppasopimusten tekemistä, jotta tavoitteena oleva laaja Euro–Välimeri-vapaakauppa-alue, jota koskeva kestävään kehitykseen liittyvien vaikutusten arviointi on parhaillaan tekeillä, voitaisiin muodostaa vuoteen 2010 mennessä.

Vapaakauppasopimusten myötä voidaan myös ottaa käyttöön pan-Eurooppa–Välimeri-alkuperäsääntöjen kumulaatiojärjestelmä. Itse asiassa alkuperäsääntöjen kumulaatiojärjestelmän perusoletuksena on, että osapuolten välillä on etuuskohteluun perustuvat suhteet (tarkemmin sanoen etuuskohtelualkuperäsäännöt yhdistetään etuuskohtelukauppaa koskeviin menettelyihin). Pan-Eurooppa–Välimeri-kumulaatiojärjestelmästä arvioidaan koituvan huomattavaa etua talouden toimijoille erityisesti siksi, että sen myötä etuuksien saanti helpottuu ja teollisuuden hankintamahdollisuudet laajenevat.

Palvelujen kaupan vapauttamisen ja sijoittautumisoikeuden laajentamisen osalta on voimakas etelä–etelä-yhdentyminen varmistettu alueellisella toimintamallilla, josta on merkkinä palvelukauppaa koskevan kehyspöytäkirjan ”alueellinen suosituimmuuslauseke”.

Olisi sovittava vapaakauppa-alueen perustamiseen vuoteen 2010 mennessä tähtäävästä etenemissuunnitelmasta, joka kattaa myös vapaan palvelujen kaupan ja sijoittautumisoikeuden sekä maatalous- ja kalastustuotteiden kaupan vapauttamisen. Suunnitelma olisi laadittava nykyisiin kahdenvälisiin ja alueellisiin vapaakauppasopimuksiin, kuten Agadirin sopimukseen, sekä pan-Eurooppa–Välimeri-alkuperäkumulaatiopöytäkirjaan pohjautuen.

e) Terve makrotaloudellinen toimintaympäristö

On luotava asianmukaiseen finanssi- ja rahapolitiikkaan perustuva terve makrotaloudellinen toimintaympäristö, ja sen rinnalla on toteutettava rakenneuudistuksia, joilla poistetaan kasvua, investointeja ja työpaikkojen luomista rajoittavia esteitä. On syytä kiinnittää erityistä huomiota siihen, että yrityksille luodaan suotuisa toimintaympäristö, edistetään hyvän hallintotavan noudattamista ja määritellään uudelleen valtion rooli talouselämässä. Välimeren kumppanimaita kannustetaankin hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti assosiaatiosopimuksissa annettuja mahdollisuuksia taloudelliseen vuoropuheluun makrotalouden vakauttamis- ja kasvustrategiansa tehostamiseksi naapurialueita koskevien toimintasuunnitelmien mukaisesti. Näitä kysymyksiä käsitellään Rabatissa kesäkuussa 2005 pidettävässä ministerikokouksessa.

f) Euro–Välimeri-kehityspankki

Välimeren alueen kumppanimaat ovat viime aikoina korostaneet sitä, että olisi tärkeää perustaa erillinen Euro–Välimeri-kehityspankki . Tässä yhteydessä on syytä huomata, että Euroopan investointipankin tuki alueelle on lisääntynyt huomattavasti Euro–Välimeri-investointivälineen (FEMIP) perustamisen myötä. Välineestä Välimeren kumppanimaille vuosittain myönnettyjen lainojen määrä on 2 miljardia euroa. Olisi arvioitava myös FEMIP:stä yksityissektorille myönnetyn tuen kehittymistä. Ecofin-neuvosto päätti marraskuussa 2003 tarkastella uudelleen FEMIP:n tehtäviä vuoden 2006 loppuun mennessä. Euro–Välimeri-kehityspankin perustamista olisi harkittava perusteellisesti uudelleen FEMIP:stä saatujen kokemusten ja ehdotuksen aiempien arviointien valossa sekä ottaen huomioon EIP:n ulkoisten lainanantovaltuuksien kokonaisarviointi. Komissio antaa asiasta arvion vuonna 2006 EIP:tä kuultuaan.

g) Liikenne

Jotta vapaakauppa-alue toimisi tehokkaasti, on Euro–Välimeri-liikenneverkkoa kehitettävä luomalla hyvät liikenneyhteydet (toisaalta EU:n ja kunkin Välimeren alueen kumppanimaan välille ja toisaalta näiden kumppanimaiden välille) ja asettamalla yhteiset liikennepoliittiset tavoitteet. Tämä edellyttää sääntelyn uudistamista ja markkinoiden avaamista sekä huomattavia infrastruktuuri-investointeja. FEMIP:stä on saatavissa huomattavasti varoja investointeihin. Vuonna 2005 pidettävässä Euro–Välimeri-maiden liikenneministerien kokouksessa, jossa on edustettuna myös EIP, olisi hyväksyttävä alueellista liikenneinfrastruktuuriverkkoa koskeva suunnitelma, jossa määritetään myös ensisijaiset hankkeet, ja annettava joukko suosituksia, joilla tehostetaan EU:n ja Välimeren maiden liikenneyhteistyötä ja alueen kumppanimaiden sisäisiä liikennealan uudistuksia.

h) Energia

Euro–Välimeri-energiamarkkinoiden luominen asteittain on Barcelonan julistuksen tavoitteiden sekä alueen taloudellisen ja sosiaalisen kokonaiskehityksen kannalta keskeinen tekijä. Energiamarkkinoiden luomiseksi on alueen osissa käynnistetty merkittäviä hankkeita, joita ovat Maghreb-maiden sähkömarkkinoiden asteittainen integroiminen EU:n sähkömarkkinoihin, Mashreq-alueen maakaasumarkkinoiden integroiminen, sekä Israelia että palestiinalaishallintoa hyödyttävät energiahankkeet ja Medgaz-kaasuputken ja Arab Gas Pipeline -kaasuputken rakentaminen.

Vuonna 2006 olisi järjestettävä Euro–Välimeri-maiden energiaministereiden kokous energiamarkkinoiden ja -infrastruktuurin integroitumisen edistämiseksi Välimeren alueen osissa.

i) Ympäristö ja kestävä kehitys

Euro–Välimeri-kumppanuusyhteistyön kymmenes vuosipäivä on oivallinen hetki käynnistää erityisen suuri, näkyvä ja kunnianhimoinen hanke, jonka tarkoituksena on parantaa tavallisten kansalaisten elämänlaatua. Tällainen hanke on Välimeren puhdistaminen vuoteen 2010 mennessä. Tarkoituksena on vaikuttaa kaikkiin merkittäviin kuormituslähteisiin kuten teollisuuden päästöihin, yhdyskuntajätteeseen ja erityisesti kaupunkien jätevesiin. Hanke parantaisi matkailun kehitysnäkymiä, ehkäisisi alueen kalavarojen vähenemistä ja vaikuttaisi miljoonien ihmisten puhtaan juomaveden saantiin.

Vain selkeän poliittisen tuen ja huomattavien taloudellisten investointien avulla voidaan luoda tarvittavat toimintaedellytykset ja saada hankkeelle tukea paikallistasolla (on muun muassa saatava tuki kestävälle kaupunkisuunnittelulle ja saatava paikalliset toimijat mukaan hankkeeseen) sekä vaihtaa tietoa hyvistä toimintatavoista (esimerkiksi rannikkoalueiden yhdennetty käyttö- ja hoitostrategia). Hanke edellyttää myös suuria ympäristöinfrastruktuuri-investointeja. Jos sitoudutaan selkeästi keskittämään rahoitusapua tähän tavoitteeseen, hankkeen pitäisi olla toteutettavissa.

Komissio esittää, että Välimeren alueen kumppanimaiden kanssa sovittaisiin tarkasta aikataulusta, jonka mukaisesti toteutetaan toimet Välimeren puhdistamiseksi perusteellisesti vuoteen 2020 mennessä. Aikataulu olisi hyväksyttävä vuonna 2006.

2.3. Parempien koulutusmahdollisuuksien tarjoaminen kaikille

a) Ammatillinen ja yleissivistävä koulutus

Arabimaiden inhimillistä kehitystä koskevissa UNDP:n raporteissa on korostettu sitä, että koulutusalalla tarvitaan huomattavia parannuksia. Aihetta on käsitelty viimeksi Rabatissa 11. joulukuuta 2004 järjestetyssä ministeritason tulevaisuusfoorumissa. Se on aiheena myös Jordaniassa toukokuussa 2005 pidettävässä opetusministereiden tulevaisuusfoorumissa.

Komissio pitää inhimillisten voimavarojen kehittämistä Välimeren maiden taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kannalta ensiarvoisen tärkeänä. Tästä syystä se on osoittanut nykyisten ohjelmien kautta 704 miljoonaa euroa kaudella 2000–2006 MEDA-ohjelman puitteissa Välimeren alueen kumppanimaissa toteutettaviin ammatilliseen ja yleissivistävään koulutukseen liittyviin hankkeisiin .

Jotta Välimeren alueen kumppanimaat voisivat päästä osallisiksi osaamisyhteiskunnasta ja hyötyä siitä, olisi sovittava yhteisesti lisävarojen osoittamisesta sellaisiin ammatillisiin ja yleissivistäviin koulutusohjelmiin, jotka toteutetaan kumppanuusperiaatteella ja joilla edistetään ja tuetaan kunkin maan tarpeita vastaavia uudistuksia. Jos näin tehdään, EU:n rahoitusosuus kasvaa näillä aloilla selvästi. Komissio haluaa käynnistää vuoropuhelun kumppanimaiden ja jäsenvaltioiden kanssa kahdenvälisen yhteistyön lisäämiseksi huomattavasti ammatillisen ja yleissivistävän koulutuksen alalla. Tavoitteena olisi lisätä koulutusalan rahoitusyhteistyön osuutta vähintään 50 prosentilla vuodesta 2007 alkaen ja saada myös kansalliset hallitukset rahoittamaan alan hankkeita.

Nämä haasteet ovat sitä suuruusluokkaa, että EU:n rahoituksen lisääminen ei yksin riitä, vaan myös rahoitustuen koordinointia on lisättävä ja parannettava sekä hankittava muita avunantajia kuten EIP, Maailmanpankki ja UNDP. Olennaista on se, että myös Välimeren kumppanimaat osallistuvat työhön omalla panoksellaan osoittamalla huomattavan prosenttiosuuden valtion menoista koulutukseen ja lukutaidottomuuden poistamiseen sekä toimiin, joilla tehostetaan koulutusmenojen käyttöä.

EU:n strategian johtoajatuksena on kumppanimaiden vastuunotto ja tarve varmistaa uudistusten kestävyys pitkällä aikavälillä. Komissio korostaa edelleen tasa-arvon periaatetta, ja tästä syystä painotetaan erityisesti vähäosaisia ja paikallisväestöä: lukutaidottomia, tyttöjä ja maaseudun ja esikaupunkialueiden asukkaita. Komissio tukee myös tieto- ja viestintäteknisten järjestelmien uudenaikaistamista ja käyttömahdollisuuksien parantamista. Käyttömahdollisuudet olisi otettava esiin tietoyhteiskuntaa käsittelevässä Euro–Välimeri-ministerikokouksessa, joka on tarkoitus pitää Irlannissa huhtikuussa 2005.

Kumppanuuden tavoitteena tulisi olla yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen laadun, relevanssin ja johdonmukaisuuden parantaminen suhteessa alueen sosioekonomisiin tarpeisiin sekä kasvattaa koulun aloittavien ja koulua käyvien osuutta ikäluokasta erityisesti syrjäytymisvaarassa olevissa väestöryhmissä. YK:n vuosituhattavoitteiden mukaisesti EU:n ja kumppanimaiden olisi pyrittävä saavuttamaan eri alojen tukimuotoja yhdistämällä seuraavat kolme ydintavoitetta vuoteen 2015 mennessä: lukutaidottomuuden poistaminen alueelta; kaikkien tyttöjen ja poikien saaminen perusasteen koulutukseen; ja sukupuolten välisten määrällisten erojen tasoittaminen kaikilla koulutusasteilla, mikä edellyttää erityistoimia naisten osuuden varmistamiseksi eri asteilla.

b) Korkea-asteen opiskelijavaihto

Vuodesta 2002 alkaen Euro–Välimeri-kumppanuusyhteistyön puitteissa on toteutettu henkilövaihtoa ja akateemisia yhteyksiä edistäviä ohjelmia, joiden tavoitteena on lisätä opiskelijoiden vieraiden kulttuurien tuntemusta ja keskinäistä yhteisymmärrystä. Valencian ministerikokouksessa vuonna 2002 komissio esitti Tempus-ohjelman ulottamista koskemaan Välimeren kumppanimaita ja Euro–Välimeri-nuoriso-ohjelman puitteissa tehtävän yhteistyön tehostamista, ja komission ehdotus hyväksyttiin sittemmin neuvostossa. Kumppanimaat ovat sitoutuneet naapuruuspolitiikan puitteissa sosiaali-, kulttuuri- ja koulutusalan henkilövaihtoon. Nämä toimet täydentävät rakenteellisia uudistuksia. Vuonna 2006 komission on tarkoitus tehostaa nykyisiä vaihto-ohjelmia erityisellä apurahajärjestelmällä, josta myönnetään huomattavia apurahoja korkea-asteen opiskelijoille. Järjestelmän rahoittaisivat yhteisesti komissio ja vaihto-oppilaita vastaanottavat Euro–Välimeri-alueen maat. Apurahajärjestelmä toteutettaisiin nykyisten välineiden puitteissa perustamalla erillinen järjestely Erasmus Mundus -ohjelmaan (kaudella 2004–2008) tai lisäämällä opiskelijavaihdon osuutta Tempus-ohjelmassa. Tietty osuus apurahoista varattaisiin naisille. Komissio kehottaa kumppanimaita myös pohtimaan mahdollisuutta tarjota opintojen päätösvaiheessa oleville nuorille tilaisuutta joko opiskella kokonainen lukuvuosi tai suorittaa kesäkurssi jossakin muussa kumppanimaassa sijaitsevassa oppilaitoksessa. Kulttuurien välisen vuoropuhelun edistämistä nuorison keskuudessa nuorisovaihdon, vapaaehtoistyön ja muun epämuodollisen koulutustoiminnan avulla olisi jatkettava.

Henkilövaihdon helpottamiseksi EU:n ja kumppanimaiden olisi kehitettävä yhteistyössä sekä akateemisten että ammatillisten tutkintojen tunnustamisjärjestelmä. Jotta tämä olisi mahdollista, kumppanimaiden olisi selvitettävä mahdollisuutta ottaa käyttöön yleinen, koko alueen kattava yliopistotutkintojärjestelmä, joka tunnustettaisiin EU:ssa ja sen ulkopuolella.

Naapuruuspolitiikan painotusten ja tavoitteiden valossa Välimeren alueen kumppanimaiden kannattaa edistää kansalaistensa tietämystä EU-asioista. Niiden olisikin sitouduttava tukemaan EU-aiheisten opintojen suorittamista alueen kumppanimaiden korkeakouluissa.

2.4 2.4 Oikeus, turvallisuus ja vapaus, mukaan luettuina siirtolaisuus ja sosiaalinen integraatio

Olisi lisättävä yhteistyötä yhteisten toimien kehittämiseksi oikeuden, vapauden ja turvallisuuden aloilla Välimeren alueella. Kumppanuusyhteistyö turvallisuusuhkien kuten järjestäytyneen rikollisuuden, salakuljetuksen ja terrorismin torjumiseksi sekä hallinnon uudistustoimet ja demokratian, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen kehittäminen lähentävät Välimeren kumppaneita EU:hun.

Valenciassa hyväksytty alueellinen puiteasiakirja ja sen jälkeinen oikeutta, vapautta ja turvallisuutta koskevan alueellisen ohjelman täytäntöönpano ovat olleet merkittävä edistysaskel, joka on lisännyt myös kahdenvälistä yhteistyötä.

Nyt olisi toteutettava uusia ohjelmia ja toimia, joilla pyritään edistämään oikeusjärjestelmien uudistamista ja niiden välistä yhteistyötä, torjumaan järjestäytynyttä rikollisuutta, huumeita ja terrorismia sekä varmistamaan yhteinen lähestymistapa siirtolaisuuden hallintaan.

Komissio pitää tässä suhteessa erityisen tärkeänä assosiaatiosopimuksia ja naapurialueita koskevia toimintasuunnitelmia ja erityisesti oikeus- ja turvallisuusasioita käsittelevässä alakomiteassa sekä siirtolais- ja sosiaaliasioita käsittelevässä työryhmässä käytävää toimielinten välistä vuoropuhelua.

EU:n ja Välimeren kumppaneiden hallintojen välinen henkilövaihtotoiminta on osoittautunut erityisen hyödylliseksi tällä erityisalalla, ja sitä olisi lisättävä entisestään. Kokeiluhankkeita voidaan tukea naapurialueita koskevista toimintasuunnitelmista ja uudesta naapuruuspoliittisesta kumppanuusvälineestä (ENPI).

Siirtolaisuus ja siirtolaisten sosiaalinen integraatio on erityisen arkaluonteinen kysymys. EU:ssa asuu laillisesti nyt lähes 5 miljoonaa Välimeren kumppanimaiden kansalaista. Useimmat heistä ovat lähtöisin Marokosta, Algeriasta tai Turkista.[4] EU:n demografisen tilanteen vuoksi tulevaisuudessa tarvitaan kuitenkin uutta siirtolaistyövoimaa.[5] Siirtolaisuuspaineiden vähentämisen sijaan kumppaneiden olisi sovittava strategisemmasta lähestymistavasta, jolla pyritään saamaan siirtolaisuudesta mahdollisimman paljon hyötyä kaikille kumppaneille. Tässä yhteydessä olisi lisättävä yhteistyötä, jonka tavoitteena on ehkäistä Välimerellä tapahtuvat inhimilliset tragediat siirtolaisten pyrkiessä EU:n alueelle laittomasti. Ihmishenkien menetyksen estämisen on oltava kumppanuuksissa etusijalla.

Assosiaatiosopimukset ja naapurialueita koskevat toimintasuunnitelmat edistävät osaltaan ihmisten liikkuvuuden yhteistä hallinnointia (johon kuuluvat mm. viisumeiden myöntämismenettelyt) ja siirtolaisten integroitumista. Eräillä assosiaatiosopimuksilla on onnistuttu saavuttamaan edistystä siirtotyöläisten yhtäläisessä kohtelussa. Siirtolaisten vastaanottajamaahan integroitumisen edistämistä on parannettava muun muassa vahvistamalla syrjinnän ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaa. Uuden naapuruuspoliittisen kumppanuusvälineen avulla voidaan soveltaa kattavaa lähestymistapaa, johon sisältyy kumppaneiden keskinäinen sekä niiden muiden naapurien kanssa tekemä rajat ylittävä yhteistyö. Välineen yhteydessä voitaisiin tarkastella mahdollisuutta luoda Euro–Välimeri-siirtolaisuustutkimuskeskus. Olisi tarkasteltava myös muun muassa arabikumppaneiden pyyntöjä rasismin ja muukalaisvihan vastaisten toimien käsittelemisestä samoin kuin EU:n ja kumppanimaiden työmarkkinoita koskevan tutkimuksen toteuttamista.

Johtavien virkamiesten tasolla tehtävien huolellisten valmistelutoimien jälkeen EU:n ja Välimeren kumppanimaiden sosiaali- sekä oikeus- ja sisäasiainministerien olisi pidettävä viimeistään vuonna 2007 kokous, jossa voitaisiin sopia lisätoimista kyseisten alojen yhteistyön edistämiseksi. Näitä asioita käsiteltäessä olisi otettava huomioon myös paikallisviranomaisten ja kansalaisyhteiskunnan rooli.

2.5 Terrorismi

Turvallisuusuhkat kumppanuusalueella ovat vuoden 1995 jälkeen lisääntyneet huomattavasti. Tämä näkyy selvimmin terrorismin torjuntatoimissa. Poliisi-, oikeus- ja muiden viranomaisten yhteistyötä on tiivistetty ja sitä kehitetään edelleen alueellisen ohjelman toisessa vaiheessa. Tiettyjen järjestöjen tai yksityishenkilöiden taholta tulevia uhkia koskevan tietojenvaihdon lisäämiseen tarvittavaa luottamusta olisi kuitenkin kohennettava. Valtioiden kahdenvälinen yhteistyö on osoittautunut riittämättömäksi globaalin terrorismin uhan torjunnassa. Vuoden 2001 jälkeen EU-maissa ja Välimeren kumppanimaissa on tehty vakavia terrori-iskuja, mutta asiaa koskevassa alueellisessa vuoropuhelussa on liian usein kompastuttu määritelmiä koskeviin erimielisyyksiin.

Kumppaneiden olisi yhteisellä sopimuksella edelleen tahoillaan jatkettava käytännön yhteistyön parantamista terrorismin torjunnassa ihmisoikeuksia kunnioittaen sekä jatkettava poliittista keskustelua terrorismin perimmäisistä syistä. Lisäksi komissio ehdottaa, että Euro–Välimeri-kumppanit aloittaisivat keskustelut terrorismin vastaisiin toimenpiteisiin sovellettavista toimintasäännöistä, joihin sisältyisivät arabikumppaneiden ehdotuksen mukaisesti myös asiaan liittyvät rahoitusnäkökohdat. Tavoitteena olisi päästä sopimukseen ennen vuoden 2007 loppua.

Kahdenvälistä yhteistyötä olisi tehostettava, ja naapurialueita koskevan toimintasuunnitelman terrorismia käsittelevä luku olisi pantava täysimääräisesti täytäntöön. Yhteistyössä olisi myös tärkeää omaksua maantieteellinen laajempi perspektiivi ja ottaa huomioon myös Saharan eteläpuoliset maat. Algeriassa sijaitsevan terrorismin vastaisen alueellisen keskuksen perustamisen kaltaiset aloitteet ovat sen vuoksi tervetulleita.

2.6 Joukkotuhoaseet ja Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikka

EU:n ja Välimeren kumppaneiden yhteistyöllä pyritään Barcelonan julistuksen tavoitteisiin, joiden mukaan Välimeren alueesta pyritään tekemään joukkotuhoaseeton alue, ja alueen maat noudattavat ja toteuttavat vakaasti asiaan liittyviä kansainvälisiä velvoitteitaan. Nämä tavoitteet on kirjattu Syyrian kanssa parafoituun assosiaatiosopimukseen ja naapurialueita koskeviin toimintasuunnitelmiin.

Komissio pitää myönteisenä pääsihteerin / korkean edustajan aloitetta asiaa käsittelevän työryhmän kokouksen järjestämisestä. Työryhmä kokoontuu vuonna 2005. Kumppaneiden olisi yhdessä varmistettava tehokas yhteistyö sitoumustensa täytäntöönpanemiseksi erityisesti viennin, passituksen ja tiettyjen käyttötarkoitusten valvonnan ja niitä koskevien täytäntöönpanomenettelyjen suhteen. Komissio on valmis tarkastelemaan tarvittavan teknisen avun antamista kyseisellä alalla.

Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan puitteissa tehtävää yhteistyötä olisi kehitettävä edelleen koko alueella ja sitä alemmalla tasolla tai kahdenvälisesti, jotta lisättäisiin tietoisuutta mahdollisuuksista työskennellä yhdessä konfliktien ehkäisemiseen ja kriisinhallintaan liittyvissä toimissa. Tällainen mahdollisuus tarjoutuu Ateenassa kesäkuussa pidettävässä seminaarissa.

2.7 Lähi-idän rauhanprosessi

Barcelonan prosessin tarkastelua koskevasta asiakirjasta ilmenee, että jatkuvat konfliktit ovat este kumppanuuden etenemiselle. Tämä koskee erityisesti Lähi-idän rauhanprosessia. Arabikumppaneiden esittämässä asiakirjassa[6] korostetaan erityisesti tätä seikkaa. Israelin pääministerin ja palestiinalaishallinnon presidentin äskettäisen tapaamisen jälkeen on havaittavissa kannustavia merkkejä edistyksestä. Barcelonan prosessilla voidaan tukea rauhanprosessia, vaikkei se olekaan sellainen foorumi, jolla voidaan päästä lopulliseen rauhansopimukseen. Kumppaneiden olisi vaadittava nk. kvartettiryhmää tehostamaan toimiaan ja edistettävä Lähi-idän rauhansuunnitelman tavoitteiden mukaisesti sellaisen demokraattisen palestiinalaisvaltion luomista, jonka suhteet Israeliin ovat rauhanomaiset ja turvallisuutta ylläpitävät; nämä tavoitteet ovat Israelin ja Palestiinan rauhanprosessin ohjenuora. Euro–Välimeri-kumppanuuden puitteissa olisi annettava jatkuvaa tukea osapuolten poliittista prosessia täydentävälle yhteistyölle erityisesti teollisuuden ja talouden aloilla. Rauhansopimuksen tekemisen jälkeen kumppanuus antaa Euroopalle välineet edistää saavutetun rauhan ylläpitämistä rauhan ja vakauden peruskirjan avulla, ja sillä pyritään integroimaan kaikki kumppanit mahdollisimman läheisesti eurooppalaiseen alueeseen naapuruuspolitiikan kautta.

2.8 Muiden konfliktien ratkaisemisen edistäminen

EU:n olisi lisäksi osoitettava halunsa auttaa ratkaisemaan muita alueen konflikteja (esimerkiksi Länsi-Saharassa) ja poistamaan näin merkittäviä esteitä EU:n ja Maghrebin arabiunionin läheisemmän integraatiokehityksen kehittämisen tieltä. EU:n tuella Maghreb-maiden alueelliselle yhdentymiselle on jo nyt tärkeä merkitys tässä yhteydessä.

2.9 Kansalaisyhteiskunta

Tässä yhteydessä voitaisiin perustaa olemassa olevien alueellisten ohjelmien ja Anna Lindhin säätiön tuella Euro–Välimeri-alueen yliopistojen virtuaalisia verkostoja. Säätiön tuella olisi edistettävä kansalaisyhteiskunnan asemaa prosessissa, pyrittävä torjumaan tietämättömyydestä johtuvia stereotyyppisiä asenteita ja vihamielisyyttä sekä autettava kansoja saavuttamaan aito kumppanuus. Barcelonan julistukseen jo sisältyvän ajatuksen mukaisesti kumppanuusvälineiden (mukaan luettuna Anna Lindhin säätiö) yhteydessä olisi laadittava alueellinen strategia rasismia, muukalaisvihaa ja suvaitsemattomuutta vastaan.

Osapuolten olisi pyrittävä sopimaan yhdessä mekanismeista kansalaisyhteiskunnan ja työmarkkinaosapuolten roolin vahvistamiseksi kumppanuudessa. Mekanismeja voitaisiin kehittää edistämällä kansalaisyhteiskunnan ryhmien osallistumista yleisiin tai alakohtaisiin alueellisen tai kansallisen tason kuulemisiin, jotta niillä olisi parempi mahdollisuus ilmaista näkökantansa kaikkiin kumppanuuteen liittyviin kysymyksiin kattavammin ja tehokkaammin. Assosiaatiosopimusten ja eurooppalaisen naapuruuspolitiikan täytäntöönpanon yhteydessä voitaisiin sopia säännöllisten valmistelukokousten pitämisestä kansalaisyhteiskunnan järjestöjen kanssa ennen kutakin ihmisoikeusasioita ja demokratiakehitystä käsittelevän alakomitean kokousta sekä kokousten jälkeen.

Miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet ovat ihmisten ja talouden kehitykseen laaja-alaisesti vaikuttava seikka.

Saattaisi olla hyödyllistä järjestää viranomaisten ja kansalaisyhteiskunnan edustajien Euro–Välimeri-konferenssi, jolla lisättäisiin tietoisuutta yhtäläisten mahdollisuuksien merkityksestä ja jonka tuloksena voitaisiin toteuttaa käytännön toimia tilanteen parantamiseksi. Konferenssi olisi järjestettävä vuonna 2006 ja siinä olisi esitettävä konkreettisia ehdotuksia tulevaisuuden toimille, joita toteutettaisiin naapuruuspolitiikan ja sen rahoitusvälineen kautta.

Vuonna 2005 tulee myös kuluneeksi kymmenen vuotta Pekingin julistuksesta ja naisten oikeuksien toimintaohjelmasta, ja kummassakin Euro–Välimeri-kokouksessa olisi tuotava voimakkaasti esiin naisten aseman vahvistamisen keskeisyys Barcelonan prosessissa. Komissio tukee täysipainoisesti kansainvälisen arabinaisten foorumin (Arab International Women’s Forum) pyrkimyksiä edistää näitä näkökohtia ja ehdottaa, että perustettaisiin koko alueen liike-elämän, taiteiden, politiikan ja kansalaisyhteiskunnan edustajista koostuva naisvaikuttajien verkosto.

3. TÄRKEIMPIEN ALOITTEIDEN AIKATAULU

Komissio suosittelee edellä esitetyn perusteella, että Luxemburgissa ja Barcelonassa tänä vuonna järjestettävissä kokouksissa päästäisiin sopimukseen seuraavista kumppanuuden tulevaisuutta koskevista aloitteista:

2005 | Euro–Välimeri-kumppaneiden olisi aloitettava vapaaehtoisuuteen perustuvat alueelliset neuvottelut palvelujen ja sijoittautumisoikeuden vapauttamisesta. Komissio esittää neuvoston hyväksyttäviksi asiaa koskevat neuvotteluohjeet. Euro–Välimeri-kumppaneiden olisi sovittava maatalousalan (mukaan luettuina jalostetut maataloustuotteet ja kalataloustuotteet) vapauttamista koskevasta toimintasuunnitelmasta. Komissio esittää neuvoston hyväksyttäviksi neuvotteluohjeet, joiden perusteella voidaan aloittaa neuvottelut kumppanimaiden kanssa. Pan-Eurooppa–Välimeri-alkuperäpöytäkirja pannaan asteittain täytäntöön koko alueella vuodesta 2005. |

Vuonna 2005 järjestetään joukkotuhoaseita käsittelevän työryhmän kokous. |

Ennen vuoden loppua olisi järjestettävä Euro–Välimeri-maiden liikenneministerien kokous, jossa olisi edustettuna myös EIP ja jossa olisi hyväksyttävä Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon yhdistettävää alueellista liikenneinfrastruktuuriverkkoa koskeva suunnitelma sekä sovittava EU:n ja Välimeren maiden liikenneyhteistyön lähivuosien ensisijaisista tavoitteista. Rabatissa järjestetään talous- ja rahoitusasioita käsittelevä ministerikonferenssi. |

2006 | Järjestetään kokoa alueetta alemmalla tasolla valmisteltava Euro–Välimeri-konferenssi ihmisoikeuksista ja demokratiakehityksestä. |

Teknisen lainsäädännön ja standardointi- ja sertifiointimenettelyjen lähentämisessä olisi edistyttävä ennen neuvotteluja vaatimustenmukaisuuden arviointia koskevista sopimuksista. |

Olisi järjestettävä sukupuolten yhdenvertaisuutta käsittelevä Euro–Välimeri-konferenssi, johon osallistuisivat viranomaisten, kansalaisyhteiskunnan ja työmarkkinaosapuolten edustajat. Konferenssissa olisi vertailtava alueen parhaita toimintatapoja, joilla parannetaan naisten asemaa yhteiskunnassa ja lisätään naisten osuutta inhimillisen kehityksen edistämisessä. |

Sovitaan aikataulusta, jonka mukaisesti toteutetaan konkreettisia toimia Välimeren puhdistamiseksi perusteellisesti vuoteen 2020 mennessä. |

Komissio arvioi FEMIP:stä saatujen kokemusten perusteella ja kumppanimaiden kuulemisen jälkeen ennen vuoden loppua Euro–Välimeri-kehityspankin perustamismahdollisuutta. Komissio käynnistää yliopisto-opiskelijoille suunnatun apurahaohjelman joko olemassa olevan Erasmus Mundus -ohjelman yhteydessä tai kehittämällä opiskelijavaihtoa Tempus-järjestelmässä. |

Olisi järjestettävä Euro–Välimeri-maiden energiaministereiden kokous energiamarkkinoiden ja -infrastruktuurin integroitumisen edistämiseksi Välimeren alueen osissa. |

2007 | Euro–Välimeri-kumppaneiden olisi ennen vuoden loppua päästävä sopimukseen terrorismin vastaisiin toimenpiteisiin sovellettavista toimintasäännöistä. |

Siirtolaisuuden hallinnasta ja sosiaalisesta integraatiosta olisi järjestettävä oikeus- ja sisäasiainministerien Euro–Välimeri-konferenssi, johon osallistuisivat myös paikalliset viranomaiset. |

Alueellinen maaseudun kehittämiseen ja laatutuotannon optimointiin tähtäävä ohjelma olisi laadittava täytäntöönpanoa varten. |

Kumppanimaiden kuulemisen jälkeen koulutusalan kahdenvälisen yhteistyön osuutta kansallisista ja alueellisista ohjelmista olisi lisättävä 50 prosenttia. Demokratiaa edistävä tukijärjestelmä tulee voimaan. |

2010 | Kaikki etelä–etelä-vapaakauppasopimukset olisi tehtävä ja pantava täytäntöön vuoden loppuun mennessä; niiden olisi koskettava paitsi maataloutta myös palveluja ja sijoittautumisoikeutta. |

Euro–Välimeri-alueen sähkö- ja kaasumarkkinoiden ja infrastruktuuriyhteyksien kehittäminen olisi saatava päätökseen. |

- [1] Sopimukset ovat voimassa Marokon, Tunisian, Egyptin, Jordanian, Israelin, palestiinalaishallinnon ja Libanonin kanssa. Algerian sopimus on allekirjoitettu ja odottaa ratifiointia. Syyrian sopimus on parafoitu.

[2] Keskinäistä etelä–etelä-vapaakauppavyöhykettä koskevan Agadirin sopimuksen allekirjoittajamaat ovat Marokko, Tunisia, Egypti ja Jordania.

[3] Välimeren alueen kumppanimaiden kanssa toteutettavien, ihmisoikeuksiin ja demokratiakehitykseen liittyvien EU:n toimien lujittaminen - Strategiset suuntaviivat (KOM(2003) 294 lopullinen).

[4] Turvapaikka- ja siirtolaisasioita koskeva vuosikertomus (2001), joka on saatavilla Internetistä osoitteesta http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/asylum/statistical/doc_annual_report_2001_en.htm .

Huomattakoon, että mainittu luku koskee ainoastaan kolmansien maiden kansalaisia eikä sellaisia entisiä Välimeren maiden kansalaisia, jotka ovat saaneet vastaanottajamaan kansalaisuuden.

[5] Vihreä kirja taloudellisista syistä tapahtuvan maahanmuuton hallinnassa sovellettavasta EU:n strategiasta – KOM (2004) 811 lopullinen.

[6] Barcelonan prosessin arabikumppaneiden 31. tammikuuta 2005 esittämä asiakirja Elements of the Arab contribution to the evaluation and enhancement of the Barcelona Process .