Neuvoston 28 päivänä helmikuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistama yhteinen kanta (EY) N:o 21/2000 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä)



Virallinen lehti nro C 128 , 08/05/2000 s. 0001 - 0031



Neuvoston 28 päivänä helmikuuta 2000 vahvistama yhteinen kanta (EY) N:o 21/2000 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o .... /2000 antamiseksi organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä) (2000/C 128/01) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen(1), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2), ovat kuulleet alueiden komiteaa, noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(3), sekä katsovat seuraavaa: (1) Perustamissopimuksen 2 artiklassa määrätään, että yhtenä yhteisön päämääränä on edistää kestävää kasvua koko yhteisössä, ja 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa päätöslauselmassa(4) korostetaan kestävän kasvun merkitystä. (2) Komission esittämässä "Kohti kestävää"kehitystä -ohjelmassa, jonka yleinen lähestymistapa hyväksyttiin 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa päätöslauselmassa, korostetaan organisaatioiden osuutta ja vastuuta sekä talouden vahvistamisesta että ympäristönsuojelusta koko yhteisössä. (3) "Kohti kestävää kehitystä" -ohjelmassa halutaan monipuolistaa ympäristönsuojelun välineitä ja saada markkinamekanismien avulla organisaatiot sitoutumaan lähestymistapaan, jossa ne eivät tyydy ainoastaan noudattamaan kaikkia ympäristölainsäädännössä asetettuja vaatimuksia vaan ovat aloitteellisia ympäristönsuojelun alalla. (4) Komission olisi edistettävä yhtenäistä lähestymistapaa yhteisössä ympäristönsuojelun alalla kehitettävissä säädöksissä. (5) Teollisuusyritysten vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään 29 päivänä kesäkuuta 1993 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1836/93(5) on parantanut selvästi teollisuuden ympäristönsuojelun tasoa. (6) Asetuksen (ETY) N:o 1836/93 täytäntöönpanosta saatujen kokemusten perusteella voitaisiin tehostaa yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän, jäljempänä "EMAS-järjestelmä", mahdollisuuksia parantaa yleisesti organisaatioiden ympäristönsuojelun tasoa. (7) EMAS-järjestelmän olisi oltava kaikkien sellaisten organisaatioiden käytettävissä, joiden toiminnasta aiheutuu ympäristövaikutuksia, sillä järjestelmä tarjoaa kyseisille organisaatioille välineen näiden vaikutusten hallitsemiseksi ja ympäristönsuojelun tason parantamiseksi yleisesti. (8) Perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti eurooppalaisten organisaatioiden ympäristönsuojelun tason parantumista edistävän EMAS-järjestelmän vaikutukset ovat saavutettavissa nimenomaan yhteisön tasolla. Tämän asetuksen tarkoituksena on ainoastaan varmistaa EMAS-järjestelmän yhdenmukainen toteuttaminen kaikkialla yhteisössä EMAS-järjestelmää koskevien yhteisten sääntöjen, menettelyjen ja keskeisten vaatimusten avulla ja jättää kansallisella tasolla toteutettavissa olevat toimet jäsenvaltioiden tehtäväksi. (9) Organisaatioiden vapaaehtoista osallistumista EMAS-järjestelmään on kannustettava, mistä saattaa olla niille hyötyä lainsäädäntöön perustuvan valvonnan helpottumisen, kustannussäästöjen ja kohentuneen julkisuuskuvan muodossa. (10) On tärkeää, että pienet ja keskisuuret yritykset osallistuvat EMAS-järjestelmään ja että niiden osallistumista tuetaan helpottamalla tiedonsaantia sekä olemassa olevia taloudellisen tuen saantimahdollisuuksia ja julkisten laitosten palvelujen käyttöä sekä ottamalla käyttöön tai edistämällä teknisiä tukitoimenpiteitä. (11) Komission olisi arvioitava jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella, onko tarpeen ottaa käyttöön organisaatioiden EMAS-järjestelmään osallistumista edistäviä erityisiä toimia, etenkin pienten ja keskisuurten yritysten osalta. (12) Ympäristöasioiden hallintajärjestelmää käyttävien organisaatioiden toiminnan avoimuutta ja luotettavuutta lisää se, että niiden hallintajärjestelmät, ympäristöauditointimenettelyt ja ympäristöselonteot tarkastetaan sen todentamiseksi, että ne ovat tämän asetuksen vaatimusten mukaisia, ja että ympäristötodentajat vahvistavat ympäristöselonteot ja niiden päivitykset. (13) EMAS-järjestelmän uskottavuuden takaamiseksi on tarpeen varmistaa ympäristötodentajien pätevyys itsenäisen ja puolueettoman akkreditointijärjestelmän ja ympäristötodentajien toimien riittävän valvonnan avulla. Tätä varten kansallisten akkreditointielinten olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä. (14) Organisaatioita olisi kannustettava tuottamaan ja määräajoin julkistamaan ympäristöselontekoja, joista yleisö ja muut sidosryhmät saavat tietoa organisaatioiden ympäristönsuojelun tasosta. (15) Ympäristöasioiden hallintajärjestelmän yleisten vaatimusten lisäksi EMAS-järjestelmässä kiinnitetään erityistä huomiota seuraaviin seikkoihin: lainsäädännön noudattaminen, ympäristönsuojelun tason parantaminen sekä ulkoinen tiedotus ja henkilöstön osallistuminen. (16) Komission olisi mukautettava liitteet tähän asetukseen sopiviksi liitettä V lukuun ottamatta, otettava huomioon EMAS-järjestelmän kannalta olennaiset eurooppalaiset ja kansainväliset ympäristöstandardit ja laadittava yhdessä EMAS-järjestelmän sidosryhmien kanssa ohjeet, joiden avulla varmistetaan järjestelmän vaatimusten yhdenmukainen täytäntöönpano kaikissa jäsenvaltioissa. (17) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY(6) mukaisesti. (18) Tätä asetusta on syytä tarvittaessa tarkistaa saatujen kokemusten perusteella sen oltua voimassa tietyn ajan. (19) Euroopan unionin toimielinten olisi pyrittävä omaksumaan tässä asetuksessa vahvistetut periaatteet. (20) Tämä asetus korvaa asetuksen (ETY) N:o 1836/93, joka olisi siten kumottava, OVAT ANTANEET TAMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä ja sen tavoitteet 1. Organisaatioiden ympäristönsuojelun tason arvioimiseksi ja parantamiseksi sekä asian kannalta merkityksellisten tietojen jakamiseksi yleisölle ja muille sidosryhmille perustetaan yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä, jäljempänä "EMAS-järjestelmä", johon organisaatiot saavat osallistua vapaaehtoisesti. 2. EMAS-järjestelmän tavoitteena on parantaa jatkuvasti organisaatioiden ympäristönsuojelun tasoa: a) luomalla ja toteuttamalla organisaatioiden ympäristöasioiden hallintajärjestelmiä; b) arvioimalla järjestelmällisesti, puolueettomasti ja määräajoin kyseisten järjestelmien tehokkuutta; c) jakamalla tietoa ympäristönsuojelun tasosta ja ylläpitämällä avointa vuoropuhelua yleisön ja muiden sidosryhmien kanssa; d) edistämällä henkilöstön aktiivista osallistumista sekä asianmukaista koulutusta. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan: a) "ympäristöpolitiikalla" organisaation ympäristöä koskevia yleistavoitteita ja toimintaperiaatteita ja kaikkien ympäristölainsäädännössä asetettujen asiaankuuluvien vaatimusten noudattamista sekä sitoutumista ympäristönsuojelun tason jatkuvaan parantamiseen; ympäristöpolitiikkaan sisältyy tavoitteiden ja päämäärien asettaminen ja tarkistaminen; b) "ympäristönsuojelun tason jatkuvalla parantamisella" organisaation kannalta merkittävien ympäristönäkökohtien hallintaan liittyvän ympäristöjärjestelmän mitattavissa olevien tulosten tehostamista vuosi vuodelta organisaation ympäristöpolitiikan, -tavoitteiden ja -päämäärien pohjalta; tuloksia ei ole tarpeen tehostaa kaikilla toiminta-aloilla samanaikaisesti; c) "ympäristönsuojelun tasolla" organisaation ympäristönäkökohtien hallinnan tuloksia; d) "pilaamisen ehkäisemisellä" sellaisten prosessien, käytäntöjen, materiaalien tai tuotteiden käyttämistä, joilla pilaamista voidaan välttää, vähentää tai hallita ja joihin voi sisältyä kierrätystä, käsittelyä, prosessimuutoksia, valvontamekanismeja, resurssien tehokasta käyttöä ja materiaalien korvaamista; e) "ympäristökatselmuksella" alustavaa laajaa selvitystä organisaation toimintaan liittyvistä ympäristökysymyksistä, ympäristövaikutuksista ja ympäristönsuojelun tasosta (liite VII); f) "ympäristönäkökohdalla" organisaation toimintojen, tuotteiden tai palvelujen osaa, joka voi olla vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa (liite VI); merkittävä ympäristönäkökohta on sellainen, jolla on tai voi olla merkittävä ympäristövaikutus; g) "ympäristövaikutuksella" mitä tahansa ympäristössä tapahtuvaa haitallista tai hyödyllistä muutosta, joka on kokonaan tai osittain organisaation toimintojen, tuotteiden tai palvelujen seurausta; h) "ympäristöohjelmalla" kuvausta toteutetuista tai suunnitelluista toimenpiteistä (tehtävät ja keinot), joilla pyritään saavuttamaan ympäristötavoitteet ja -päämäärät, sekä ympäristöpäämäärien ja -tavoitteiden toteuttamiselle asetetuista määräajoista; i) "ympäristöpäämäärällä" ympäristöpolitiikkaan perustuvaa, organisaation itselleen asettamaa yleisluontoista ympäristöpyrkimystä, joka on mitattavissa, jos se on käytännössä mahdollista; j) "ympäristötavoitteella" ympäristöpäämääriin perustuvaa, organisaatioon tai sen osiin sovellettavaa yksityiskohtaista tulosvaatimusta, joka on tarpeen asettaa ja täyttää kyseisten päämäärien saavuttamiseksi ja joka on mitattavissa, jos se on käytännössä mahdollista; k) "ympäristöjärjestelmällä" sitä yleisen hallintajärjestelmän osaa, johon kuuluvat organisaatiorakenne, suunnittelutoiminnot, tehtävät, käytännöt, menettelyt, prosessit ja voimavarat, joita tarvitaan ympäristöpolitiikan kehittämiseen, täytäntöönpanoon, tarkistamiseen ja ylläpitämiseen; l) "ympäristöauditoinnilla" hallinnon apuvälinettä, johon sisältyy järjestelmällinen, dokumentoitu, säännöllinen ja puolueeton arviointi organisaation, hallintajärjestelmän ja ympäristönsuojeluprosessien tehokkuudesta ja jonka tarkoituksena on: i) helpottaa sellaisten käytäntöjen valvontaa, jotka saattavat vaikuttaa ympäristöön; ii) arvioida organisaation ympäristöpolitiikan sekä ympäristötavoitteiden ja -päämäärien noudattamista (liite II); m) "auditointijaksolla" ajanjaksoa, jonka aikana kaikki organisaation toiminnot auditoidaan (liite II); n) "auditoijalla" organisaation henkilöstöön kuuluvaa tai sen ulkopuolista henkilöä tai ryhmää, joka toimii organisaation ylimmän johdon nimissä, jolla on yksilönä tai ryhmänä liitteessä II olevassa 2.4 kohdassa tarkoitettu pätevyys ja joka on riittävän riippumaton auditoitavasta toiminnasta voidakseen antaa puolueettoman mielipiteen; o) "ympäristöselonteolla" liitteessä III olevan 3.2 kohdan a-g alakohdassa lueteltuja yksityiskohtaisia tietoja; p) "sidosryhmällä" henkilöä tai ryhmää, viranomaiset mukaan lukien, joita organisaation ympäristötoimet koskevat tai joihin ne vaikuttavat; q) "ympäristötodentajalla" henkilöä tai organisaatiota, joka on riippumaton todentamisen kohteena olevasta organisaatiosta ja joka on akkreditoitu 4 artiklan mukaisten edellytysten ja menettelyjen mukaisesti; r) "akkreditointijärjestelmällä" ympäristötodentajien akkreditointi- ja valvontajärjestelmää, jota johtaa jäsenvaltion nimeämä tai perustama puolueeton laitos tai organisaatio (akkreditointielin), jolla on riittävät voimavarat ja toimivaltuudet ja jonka käytettävissä on asianmukaisia menettelyjä niiden toimintojen suorittamista varten, jotka kyseiselle järjestelmälle on tässä asetuksessa määritelty; s) "organisaatiolla" julkista tai yksityistä yritystä, yhtiötä, viranomaista tai laitosta, tai sen osaa tai yhdistelmää, jolla on omat toiminnot ja hallinto, riippumatta siitä, onko sillä oikeushenkilöllisyyttä. EMAS-järjestelmään organisaationa rekisteröitävästä yksiköstä sovitaan ympäristötodentajan kanssa ottaen huomioon 14 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti laaditut komission ohjeet, kuitenkin siten, ettei yksikkö ylitä jäsenvaltion rajoja. Pienin huomioon otettava yksikkö on toimipaikka. Komission 14 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti määrittelemässä poikkeustapauksessa EMAS-järjestelmään rekisteröinnissä huomioon otettava yksikkö voi olla pienempi kuin toimipaikka; t) "toimipaikalla" sellaista tietyssä maantieteellisessä paikassa sijaitsevaa maa-aluetta, joka on toimintaa harjoittavan tai tuotteita tai palveluja tarjoavan organisaation hallinnassa. Tämä käsittää kokonaisuudessaan infrastruktuurin, laitteet ja materiaalit; u) "toimivaltaisilla toimielimillä" jäsenvaltioiden 5 artiklan mukaisesti nimeämiä kansallisia, alueellisia tai paikallisia toimielimiä, jotka suorittavat tässä asetuksessa tarkoitettuja tehtäviä. 3 artikla Osallistuminen EMAS-järjestelmään 1. EMAS-järjestelmään voivat osallistua kaikki organisaatiot, jotka pyrkivät parantamaan ympäristönsuojelunsa tasoa yleisesti. 2. Jotta organisaatio voitaisiin rekisteröidä EMAS-järjestelmään, sen on: a) tehtävä liitteen VII mukaisesti toiminnastaan, tuotteistaan ja palveluistaan ympäristökatselmus, jossa selvitetään liitteessä VI esitetyt seikat, ja kyseisen katselmuksen tulokset huomioon ottaen otettava käyttöön ympäristöjärjestelmä, joka käsittää kaikki liitteessä I tarkoitetut vaatimukset. Organisaatioiden, joilla jo on sertifioitu ja 9 artiklan säännösten perusteella tunnustettu ympäristöjärjestelmä, ei tarvitse kuitenkaan tehdä muodollista ympäristökatselmusta siirtyessään EMAS-järjestelmään, jos liitteen VI mukaisten ympäristönäkökohtien tarkastelua ja arviointia varten tarpeellinen tieto saadaan sertifioidusta ympäristöjärjestelmästä; b) tehtävä tai teetettävä ympäristöauditointi liitteen II mukaisesti; auditoinnin on oltava sellainen, että sen avulla voidaan arvioida organisaation ympäristönsuojelun tasoa; c) laadittava liitteessä III olevan 3.2 kohdan mukainen ympäristöselonteko; selonteossa on kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, miten organisaatio on onnistunut ympäristötavoitteidensa ja -päämääriensä saavuttamisessa; d) annettava tarkastettavaksi mahdollisesti tehty ympäristökatselmus, hallintajärjestelmä, auditointimenettely ja ympäristöselonteko sen todentamiseksi, että ne täyttävät tämän asetuksen asianmukaiset vaatimukset, ja hankittava ympäristötodentajan vahvistus ympäristöselonteolle sen varmistamiseksi, että se täyttää liitteen III vaatimukset; e) toimitettava vahvistettu ympäristöselonteko sen jäsenvaltion toimivaltaiselle toimielimelle, jossa rekisteröintiä hakeva organisaatio sijaitsee, ja rekisteröinnin jälkeen asetettava se julkisesti saataville. 3. Jotta organisaatio voisi pysyä EMAS-järjestelmässä, sen on: a) huolehdittava ympäristö- ja auditointiohjelman todentamisesta liitteessä V olevan 5.6 kohdan vaatimusten mukaisesti; b) toimitettava vuosittain vahvistettu, ajantasaistettu ympäristöselonteko toimivaltaiselle toimielimelle ja asetettava se julkisesti saataville. Ajantasaistuksen määräajoista voi poiketa 14 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti annetuissa komission ohjeissa määritellyissä tapauksissa. 4 artikla Akkreditointijärjestelmä 1. Jäsenvaltioiden on perustettava järjestelmä riippumattomien ympäristötodentajien akkreditoimiseksi ja heidän toimintansa valvomiseksi. Tätä varten jäsenvaltiot voivat joko käyttää olemassa olevia akkreditointielimiä tai 5 artiklassa mainittuja toimivaltaisia toimielimiä taikka nimetä tai perustaa muita elimiä, joilla on asianmukainen asema. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että näiden järjestelmien kokoonpano on sellainen, että niiden riippumattomuus ja puolueettomuus tehtävien suorittamisessa on taattu. 2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että nämä järjestelmät ovat täysin toimintavalmiita viimeistään kahdentoista kuukauden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta. 3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niitä osapuolia, joita asia koskee, kuullaan asianmukaisesti akkreditointijärjestelmän käyttöönottamisesta ja johtamisesta. 4. Ympäristötodentajat akkreditoidaan ja heidän toimintaansa valvotaan liitteen V vaatimusten mukaisesti. 5. Yhdessä jäsenvaltiossa akkreditoidut ympäristötodentajat voivat suorittaa todentamistehtäviä muissa jäsenvaltioissa liitteen V vaatimusten mukaisesti. 6. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle toimenpiteistä, jotka ne toteuttavat tämän artiklan nojalla sekä ilmoitettava akkreditointijärjestelmän rakenteen ja menettelyjen merkittävistä muutoksista. 7. Komissio edistää jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä noudattaen 14 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä erityisesti, jotta vältettäisiin epäjohdonmukaisuus liitteen V ja kansallisten akkreditointielinten ympäristötodentajien akkreditoinnissa ja valvonnassa käyttämien perusteiden, edellytysten ja menettelyjen välillä ympäristötodentajien toiminnan yhtenäisen laadun varmistamiseksi. 8. Perustetaan kaikista akkreditointielimistä muodostuva yhteistyöfoorumi, jonka tehtävänä on avustaa komissiota sen 7 kohdan mukaisten velvoitteiden täyttämisessä. Yhteistyöfoorumi kokoontuu vähintään kerran vuodessa, ja kokouksiin osallistuu komission edustaja. Yhteistyöfoorumi laatii tarvittaessa todentajien akkreditointia, pätevyyttä ja valvontaa koskevia ohjeita. Laaditut ohjeasiakirjat käsitellään 14 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Jotta varmistettaisiin akkreditointielinten toiminnan ja todentamisen yhdenmukainen kehitys kaikissa jäsenvaltioissa, yhteistyöfoorumin on luotava menettelyjä vertaisarviointia varten. Vertaisarvioinnilla pyritään varmistamaan, että jäsenvaltioiden akkreditointijärjestelmät täyttävät tämän asetuksen vaatimukset. Vertaisarviointia koskevista toimista on toimitettava selvitys komissiolle, joka antaa sen tiedoksi 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle komitealle ja asettaa sen julkisesti saataville. 5 artikla Toimivaltaiset elimet 1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä kolmen kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta toimivaltainen elin, joka vastaa tässä asetuksessa ja erityisesti sen 6 ja 7 artiklassa säädettyjen tehtävien suorittamisesta, sekä ilmoitettava asiasta komissiolle. 2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että näiden toimivaltaisten toimielinten kokoonpano on sellainen, että se takaa toimielinten riippumattomuuden ja puolueettomuuden, ja että toimivaltaiset elimet soveltavat yhtenäisesti tämän asetuksen säännöksiä. 3. Jäsenvaltioilla on oltava toimivaltaisten elinten käyttöön ohjeet organisaatioiden rekisteröinnin väliaikaisesta tai pysyvästä peruuttamisesta. Toimivaltaisilla elimillä on erityisesti oltava menettelyt: - niiden huomautusten käsittelemiseksi, joita sidosryhmät ovat tehneet rekisteröidyistä organisaatioista, ja - rekisteröinnin epäämiseksi taikka väliaikaisesti tai pysyvästi rekisteristä poistamiseksi. 4. Toimivaltainen elin on vastuussa organisaatioiden rekisteröinnistä EMAS-järjestelmään. Tästä syystä sen on valvottava organisaatioiden rekisteröintiä sekä niiden pysymistä rekisterissä. 5. Kaikkien jäsenvaltioiden toimivaltaiset elimet kokoontuvat vähintään kerran vuodessa, ja kokouksiin osallistuu komission edustaja. Kokousten tarkoituksena on varmistaa, että organisaatioiden rekisteröinnissä EMAS-järjestelmään sekä rekisteröinnin väliaikaisessa tai pysyvässä peruuttamisessa noudatetaan yhdenmukaisia menettelyjä. Jotta toimivaltaiset elimet pääsisivät yhteisymmärrykseen rekisteröinnin käytännön toteutuksesta, ne ottavat käyttöön vertaisarviointimenettelyn. Vertaisarviointia koskeva selvitys on toimitettava komissiolle, joka antaa sen tiedoksi 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle komitealle ja asettaa sen julkisesti saataville. 6 artikla Organisaatioiden rekisteröinti Toimivaltaiset elimet noudattavat organisaatioiden rekisteröinnissä seuraavia periaatteita: 1. Jos toimivaltainen elin: - on saanut vahvistetun ympäristöselonteon, ja - on saanut organisaatiolta täytettynä lomakkeen, joka sisältää ainakin liitteen VIII mukaiset vähimmäistiedot, ja - on vastaanottanut rekisteröintimaksun, joka voidaan vaatia 16 artiklan perusteella, ja - katsoo saadun näytön perusteella, että organisaatio täyttää kaikki tämän asetuksen vaatimukset, se rekisteröi rekisteröintiä hakevan organisaation ja antaa sille rekisterinumeron. Toimivaltainen elin ilmoittaa rekisteröinnistä organisaation johdolle. 2. Jos akkreditointielin toimittaa toimivaltaiselle elimelle valvontakertomuksen, josta käy ilmi, ettei todentaja ole riittävän hyvin varmistanut, että rekisteröintiä hakeva organisaatio täyttää tämän asetuksen vaatimukset, rekisteröinti evätään tai tarvittaessa peruutetaan väliaikaisesti, kunnes saadaan varmuus siitä, että organisaatio noudattaa EMAS-järjestelmän vaatimuksia. 3. Jos organisaatio ei toimita toimivaltaiselle elimelle kolmen kuukauden kuluessa asiaa koskevasta kehotuksesta: - vuosittain ajantasaistettua versiota ympäristöselonteosta, tai - täytettyä lomaketta, joka sisältää ainakin liitteen VIII mukaiset vähimmäistiedot, tai - mahdollisia rekisteröintimaksuja, organisaatio poistetaan laiminlyönnin luonteen ja laajuuden mukaan joko väliaikaisesti tai pysyvästi rekisteristä. Toimivaltainen elin ilmoittaa organisaation johdolle toimenpiteiden syyt. 4. Jos toimivaltainen elin milloin tahansa toteaa saamiensa tietojen perusteella, ettei organisaatio enää täytä yhtä tai useampaa tämän asetuksen edellytyksistä, organisaatio poistetaan laiminlyönnin luonteen ja laajuuden mukaan joko väliaikaisesti tai pysyvästi rekisteristä. Jos toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen ilmoittaa toimivaltaiselle elimelle, että organisaatiossa on rikottu ympäristönsuojelua koskevia määräyksiä, tämä tapauksen mukaan joko epää rekisteröinnin organisaatiolta tai poistaa organisaation väliaikaisesti rekisteristä. 5. Rekisteröinnin epääminen tai väliaikainen tai pysyvä poistaminen rekisteristä edellyttää asianomaisten sidosryhmien kuulemista, jotta toimivaltainen elin saa tarvittavat tiedot päätöksen tekemistä varten. Toimivaltainen elin tiedottaa organisaation johdolle toimenpiteiden syistä sekä toimivaltaisen täytäntöönpanoviranomaisen kanssa käydyistä keskusteluista. 6. Rekisteröinnin epääminen tai väliaikainen rekisteristä poistaminen peruutetaan, jos toimivaltainen elin saa riittävät tiedot siitä, että organisaatio noudattaa EMAS-järjestelmän vaatimuksia, tai jos se saa toimivaltaiselta täytäntöönpanoviranomaiselta riittävät tiedot siitä, että laiminlyönnit on korjattu ja että organisaatiossa on toteutettu riittävät toimenpiteet, jotta laiminlyönti ei pääsisi toistumaan. 7 artikla Rekisteröityjen organisaatioiden ja ympäristötodentajien luettelo 1. Akkreditointielin laatii, tarkistaa ja ajantasaistaa luettelon ympäristötodentajista ja näiden akkreditointialasta omassa jäsenvaltiossaan ja toimittaa tiedot luetteloon tehdyistä muutoksista kuukausittain komissiolle ja toimivaltaiselle elimelle joko suoraan tai kansallisten viranomaisten välityksellä kyseisen jäsenvaltion päätöksen mukaan. 2. Toimivaltaiset elimet laativat luettelon omassa jäsenvaltiossaan rekisteröidyistä organisaatioista sekä ylläpitävät tätä luetteloa ja saattavat sen kuukausittain ajan tasalle. Toimivaltaiset elimet toimittavat tiedot luetteloon tehdyistä muutoksista kuukausittain komissiolle joko suoraan tai kansallisten viranomaisten välityksellä kyseisen jäsenvaltion päätöksen mukaan. 3. Komissio ylläpitää rekisteriä ympäristötodentajista ja EMAS-järjestelmään rekisteröidyistä organisaatioista ja asettaa sen julkisesti saataville. 8 artikla Logo 1. EMAS-järjestelmään osallistuvat organisaatiot voivat käyttää liitteessä IV vahvistettua logoa vain, jos niillä on voimassa oleva EMAS-rekisteröinti. Logon jäljentämistä koskevat tekniset erittelyt annetaan 14 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen, ja komissio julkaisee ne. 2. Organisaatiot voivat käyttää EMAS-logoa seuraavissa tapauksissa: a) liitteessä III olevassa 3.5 kohdassa tarkoitetuissa vahvistetuissa tiedoissa tapauksissa, jotka määritellään 14 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti annetuissa komission ohjeissa, millä on varmistettava, että ympäristötuotemerkkien kanssa ei ole sekaannuksen vaaraa (tässä tapauksessa käytetään liitteessä IV annettua logon muunnosta 2); b) vahvistetuissa ympäristöselonteoissa (tässä tapauksessa käytetään liitteessä IV annettua logon muunnosta 2); c) rekisteröidyn organisaation kirjepaperissa (tässä tapauksessa käytetään liitteessä IV annettua logon muunnosta 1); d) tiedoissa, joissa ilmoitetaan organisaation osallistumisesta EMAS-järjestelmään (tässä tapauksessa käytetään liitteessä IV annettua logon muunnosta 1); e) tuotteiden, toiminnan ja palvelujen mainonnassa kuitenkin ainoastaan tapauksissa, jotka määritellään 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti annetuissa komission ohjeissa, millä on varmistettava, että ympäristötuotemerkkien kanssa ei ole sekaannuksen vaaraa. 3. Logon käyttö on kielletty seuraavissa tapauksissa: a) tuotteissa tai pakkauksissa; b) muita tuotteita, toimintaa tai palveluja koskevien vertailevien väitteiden yhteydessä. Komissio harkitsee kuitenkin osana 15 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua arviointia, millaisissa poikkeustapauksissa logoa voidaan näissä tapauksissa käyttää, ja laatii näitä tapauksia varten 14 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti säännöt, millä on varmistettava, että ympäristötuotemerkkien kanssa ei ole sekaannuksen vaaraa. 9 artikla Suhde eurooppalaisiin ja kansainvälisiin standardeihin 1. Organisaatioiden, jotka noudattavat eurooppalaisia tai kansainvälisiä, EMAS-järjestelmän kannalta merkityksellisiä ympäristöasioiden standardeja ja jotka asianmukaista sertifiointimenettelyä noudattaen ovat saaneet siitä todistuksen, katsotaan olevan tämän asetuksen vastaavien vaatimusten mukaisia, edellyttäen että: a) komissio on tunnustanut edellä mainitut standardit noudattaen 14 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä; b) komissio on tunnustanut sertifiointielimille asetetut akkreditointivaatimukset noudattaen 14 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä. Tunnustettujen standardien tiedot (sekä ne EMAS-järjestelmän osat, joita nämä standardit koskevat) ja tunnustetut akkreditointivaatimukset julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen organisaatioiden rekisteröimiseksi EMAS-järjestelmään kyseisten organisaatioiden on osoitettava todentajalle täyttävänsä ne vaatimukset, joita tunnustetut standardit eivät koske. 10 artikla Suhde muuhun ympäristölainsäädäntöön yhteisössä 1. EMAS-järjestelmällä ei rajoiteta ympäristövalvontaa koskevan: a) yhteisön lainsäädännön; b) yhteisön lainsäädännön ulkopuolelle jäävän kansallisen lainsäädännön tai teknisten standardien; eikä c) kyseisestä lainsäädännöstä ja standardeista organisaatioille aiheutuvien velvoitteiden soveltamista. 2. Jäsenvaltioiden olisi harkittava, miten tämän asetuksen mukainen EMAS-järjestelmään rekisteröinti voidaan ottaa huomioon ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa ja noudattamisessa, jotta vältettäisiin sekä organisaatioiden että toimivaltaisten täytäntöönpanoviranomaisten työskentelyn tarpeeton päällekkäisyys. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tässä asiassa toteuttamistaan toimenpiteistä. 11 artikla Organisaatioiden, erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten, osallistumisen edistäminen 1. Jäsenvaltioiden on edistettävä organisaatioiden osallistumista EMAS-järjestelmään ja otettava erityisesti huomioon, että on tarpeen varmistaa pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) osallistuminen: - helpottamalla tiedonsaantia, olemassa olevia taloudellisen tuen saantimahdollisuuksia ja julkisten laitosten palvelujen käyttöä, - ottamalla käyttöön tai edistämällä teknisiä tukitoimenpiteitä etenkin asianomaisten ammatillisten tai paikallisten tahojen (esimerkiksi paikallisviranomaisten, kauppakamarien ja ammattiala- tai käsiteollisuusjärjestöjen) käynnistämien aloitteiden yhteydessä. Paikallisviranomaiset voivat yhdessä teollisuuden järjestöjen, kauppakamarien ja sidosryhmien kanssa avustaa merkittävien ympäristövaikutusten yksilöimisessä edistääkseen pk-yritysten osallistumista, maantieteellisesti tarkkaan määritetyille alueille keskittyneet pk-yritykset mukaan lukien. Pk-yritykset voivat tämän avulla määrittää ympäristöohjelmansa ja asettaa omaa EMAS-hallintajärjestelmäänsä koskevat tavoitteet ja päämäärät. Lisäksi alueellisesti ja kansallisesti voidaan laatia pk-yritysten osallistumista edistäviä ohjelmia, esimerkiksi toimintalinja, joka lopulta johtaa vaiheittain EMAS-rekisteröintiin. 2. Edistääkseen organisaatioiden osallistumista EMAS-järjestelmään komission ja muiden yhteisön toimielimien sekä kansallisten viranomaisten olisi harkittava, miten hankintapolitiikan perusteita laadittaessa voidaan ottaa huomioon rekisteröinti EMAS-järjestelmään rajoittamatta kuitenkaan yhteisön lainsäädännön soveltamista. 3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän artiklan soveltamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä. 12 artikla Tiedonkulku 1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava aiheellisia toimenpiteitä varmistaakseen, että: a) organisaatioille tiedotetaan tämän asetuksen sisällöstä; b) yleisölle tiedotetaan EMAS-järjestelmän päämääristä ja sen keskeisestä sisällöstä. Jäsenvaltioiden on erityisesti käytettävä ammattijulkaisuja, paikallislehtiä, tiedotuskampanjoita tai muita käyttökelpoisia keinoja, jotta EMAS-järjestelmää tehtäisiin yleisesti tunnetuksi. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän artiklan soveltamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä. 3. Komissio vastaa EMAS-järjestelmästä tiedottamisesta yhteisön tasolla. Se tutkii yhteistyössä 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean jäsenten kanssa erityisesti mahdollisuutta tehdä tunnetuksi parhaita käytäntöjä asianmukaisella tavalla. 13 artikla Asetuksen rikkominen Jollei tämän asetuksen säännöksiä noudateta, jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset oikeudelliset tai hallinnolliset toimenpiteet ja ilmoitettava niistä komissiolle. 14 artikla Komitea 1. Komissiota avustaa komitea, jäljempänä "komitea". 2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi. 3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä. 15 artikla Järjestelmän tarkistaminen 1. Komissio tarkastelee EMAS-järjestelmää uudelleen viimeistään viiden vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta järjestelmän toiminnasta saatujen kokemusten ja kansainvälisen kehityksen perusteella ja, mikäli tarpeellista, tekee Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen tarvittavista muutoksista. 2. Komissio mukauttaa kaikki tämän asetuksen liitteet, liitettä V lukuun ottamatta, 14 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen ottaen huomioon EMAS-järjestelmän toteuttamisesta saadut kokemukset ja täyttääkseen EMAS-järjestelmän vaatimuksia koskevien ohjeiden tarpeen. 3. Komissio arvioi erityisesti, viimeistään viiden vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, miten erityisesti yleisö ja muut sidosryhmät käyttävät, tunnistavat ja tulkitsevat EMAS-logoa sekä sitä, onko logoa ja sen käyttövaatimuksia tarpeen tarkistaa. 16 artikla Kulut ja maksut 1. Organisaatioiden rekisteröintimenettelyyn ja ympäristötodentajien akkreditointiin ja valvontaan liittyvien hallintokulujen sekä muiden EMAS-järjestelmän kulujen kattamiseksi voidaan ottaa käyttöön maksujärjestelmä, jota koskevat menettelyt jäsenvaltiot vahvistavat. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän artiklan soveltamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä. 17 artikla Asetuksen (ETY) N:o 1836/93 kumoaminen 1. Kumotaan asetus (ETY) N:o 1836/93 tämän asetuksen voimaantulopäivästä, jollei tämän artiklan 2-5 kohdasta muuta johdu. 2. Asetuksen (ETY) N:o 1836/93 nojalla perustetut kansalliset akkreditointijärjestelmät ja toimivaltaiset elimet pysyvät ennallaan. Jäsenvaltioiden on muutettava akkreditointijärjestelmien ja toimivaltaisten toimielinten menettelyjä tämän asetuksen vastaavien säännösten mukaisesti. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että nämä järjestelmät ovat täysin toimintavalmiita kahdentoista kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta. 3. Asetuksen (ETY) N:o 1836/93 mukaisesti akkreditoidut ympäristötodentajat voivat jatkaa tehtäviensä hoitamista tämän asetuksen vaatimusten mukaisesti. 4. Asetuksen (ETY) N:o 1836/93 mukaisesti rekisteröidyt toimipaikat säilyvät EMAS-rekisterissä. Tämän asetuksen asettamat uudet vaatimukset tarkistetaan seuraavan toimipaikan todentamisen yhteydessä. Jos seuraava todentaminen suoritetaan ennen kuin tämän asetuksen voimaantulosta on kulunut kuusi kuukautta, seuraavan todentamisen ajankohtaa voidaan lykätä kuudella kuukaudella yhteisymmärryksessä todentajan ja toimivaltaisten elinten kanssa. 5. Artiklan 3 ja 4 kohtaa sovelletaan myös asetuksen (ETY) N:o 1836/93 14 artiklan mukaisesti akkreditoituihin ympäristötodentajiin ja rekisteröityihin toimipaikkoihin edellyttäen, että vastuulliset akkreditointielimet ja toimivaltaiset elimet ovat yhtä mieltä siitä, että ympäristötodentajat ja rekisteröidyt toimipaikat ovat kaikkien asetuksen (ETY) N:o 1836/93 vaatimusten mukaisia, ja ilmoittavat tästä komissiolle. 18 artikla Voimaantulo Tämä asetus tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty ... Euroopan parlamentin puolesta Puhemies ... Neuvoston puolesta Puheenjohtaja ... (1) EYVL C 400, 22.12.1998, s. 7. (2) EYVL C 209, 22.7.1999, s. 43. (3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 15. huhtikuuta 1999 (EYVL C 219, 30.7.1999, s. 385), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 28. helmikuuta 2000 ja Euroopan parlamentin päätös, tehty... (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselma, annettu 1 päivänä helmikuuta 1993, ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta yhteisön periaate- ja toimintasuunnitelmasta (EYVL C 138, 17.5.1993, s. 1). (5) EYVL L 168, 10.7.1993, s. 1. (6) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. LIITE I A Ympäristöjärjestelmää koskevat vaatimukset Ympäristöjärjestelmä toteutetaan eurooppalaisen ympäristöjärjestelmästandardin EN/ISO 14001:1996 osan 4 mukaisesti(1). B EMAS-järjestelmää toteuttavissa organisaatioissa huomioitavia seikkoja 1. Lainsäädännön noudattaminen Organisaatioiden on pystyttävä osoittamaan, että: a) ne ovat tietoisia kaikesta asiaa koskevasta ympäristölainsäädännöstä ja ymmärtävät sen vaikutukset organisaatioon; b) ne varmistavat ympäristölainsäädännön noudattamisen; ja c) organisaatiossa on käytössä menettelytapoja, joita noudattamalla se pystyy jatkuvasti täyttämään nämä vaatimukset. 2. Ympäristönsuojelun taso Organisaatioiden on pystyttävä osoittamaan, että hallintajärjestelmä ja auditointimenettelyt kattavat organisaation ympäristönsuojelun tosiasiallisen tason arvioinnin liitteessä VI lueteltujen näkökohtien osalta. Organisaation ympäristönsuojelun tasoa suhteessa sen päämääriin ja tavoitteisiin arvioidaan osana johdon katselmusmenettelyä. Organisaation on myös sitouduttava ympäristönsuojelun tason jatkuvaan parantamiseen. Tällöin organisaation toiminnan perustana voivat olla paikalliset, alueelliset tai kansalliset ympäristöohjelmat. Päämäärien ja tavoitteiden saavuttamiskeinot eivät voi olla ympäristöpäämääriä. Jos organisaatiossa on yksi tai useampi toimipaikka, jokaisen toimipaikan, johon EMAS-järjestelmää sovelletaan, on noudatettava kaikkia EMAS-järjestelmän vaatimuksia 2 artiklan b alakohdassa määritelty ympäristönsuojelun tason jatkuva parantaminen mukaan lukien. 3. Ulkoinen viestintä ja suhdetoiminta Organisaatioiden on pystyttävä osoittamaan, että yleisön ja muiden sidosryhmiensä tarpeiden ymmärtämiseksi ne käyvät toimintansa, tuotteidensa ja palvelujensa ympäristövaikutuksista avointa vuoropuhelua yleisön ja muiden sidosryhmien kanssa, joihin kuuluvat myös paikallisyhteisöt ja asiakkaat. 4. Henkilöstön osallistuminen Liitteessä I olevan A kohdan vaatimusten lisäksi henkilöstön on osallistuttava prosessiin, jolla pyritään jatkuvasti parantamaan organisaation ympäristönsuojelun tasoa. Tähän tarkoitukseen voidaan käyttää soveltuvia osallistumismuotoja, kuten aloitelaatikkoa tai hankekohtaisia ympäristötyöryhmiä. Organisaatioiden on otettava huomioon komission ohjeet alan parhaista käytännöistä. (1) Standardin EN/ISO 14001:1996 teksti kokonaisuudessaan lisätään tähän liitteeseen, kun kustannus- ja tekijänoikeuksia koskeva sopimus on allekirjoitettu komission ja CEN:n välillä. Standardin tekstin käännökset ovat CEN:n toimittamat. LIITE II SISÄISTÄ YMPÄRISTÖAUDITOINTIA KOSKEVAT VAATIMUKSET 2.1 Yleiset vaatimukset Sisäisillä auditoinneilla varmistetaan, että organisaatio noudattaa toiminnassaan määriteltyjä menettelyjä. Auditoinnissa voidaan myös havaita näihin menettelyihin liittyviä ongelmia sekä mahdollisuuksia niiden kehittämiseen. Auditointien laajuus organisaatiossa voi vaihdella yksittäisen menettelyn auditoinnista monimuotoisten toimien auditointiin. Tietyn ajanjakson kuluessa kaikki tietyn organisaation toiminnot on auditoitava. Tätä ajanjaksoa kutsutaan auditointijaksoksi. Pienemmissä ja yksinkertaisemmissa organisaatioissa voi olla mahdollista auditoida kaikki toiminnot kerralla. Auditointijakso tällaisissa organisaatioissa on kahden auditoinnin välinen ajanjakso. Sisäistä auditointia suorittavien henkilöiden on oltava tarpeeksi riippumattomia auditoitavasta toiminnosta puolueettoman näkemyksen muodostamiseksi. Sisäisiä auditointeja voivat suorittaa organisaation omat työntekijät tai ulkopuoliset tahot (toisen organisaation tai saman organisaation toisen osan työntekijät tai konsultit). 2.2 Tavoitteet Organisaation ympäristöauditointiohjelmassa on määriteltävä kirjallisesti kunkin auditoinnin tai auditointijakson tavoitteet sekä kunkin toiminnan auditointitaajuus. Tavoitteisiin on erityisesti kuuluttava käytössä olevien hallintajärjestelmien arviointi ja sen arviointi, ovatko ne organisaation politiikan ja ohjelman mukaisia, mihin sisältyy myös ympäristölainsäädännössä asetettujen asiaankuuluvien vaatimusten noudattaminen. 2.3 Laajuus Kunkin auditoinnin tai kunkin auditointijakson vaiheen laajuus on määriteltävä selkeästi ja lisäksi on nimenomaisesti ilmaistava: 1) käsitellyt aihealueet; 2) auditoitavat toiminnot; 3) huomioon otettavat ympäristökriteerit; 4) auditoinnin kattama ajanjakso. Ympäristöauditointi sisältää niiden seikkojen tarkastelun, jotka ovat tarpeen ympäristönsuojelun tason arvioimiseksi. 2.4 Organisaatio ja voimavarat Ympäristöauditointeja suorittavat henkilöt tai henkilöryhmät, joilla on asianmukaiset tiedot auditoitavista aloista ja aihealueista sekä tiedot ja kokemus asian kannalta merkittävistä ympäristöön, hallintamenetelmiin, tekniikkaan ja lainsäädäntöön liittyvistä asioista ja lisäksi riittävä auditointitekniikkaan liittyvä koulutus ja pätevyys asetettujen päämäärien saavuttamiseksi. Auditointiin käytettyjen voimavarojen ja ajan on oltava oikeassa suhteessa auditoinnin laajuuteen ja tavoitteisiin. Organisaation ylimmän johdon on tuettava auditointia. Auditoijien on oltava tarpeeksi riippumattomia auditoitavasta toiminnasta, jotta he voivat antaa objektiivisen ja puolueettoman arvion. 2.5 Auditoinnin suunnittelu ja valmistelu Jokainen auditointi on suunniteltava ja valmisteltava tarkoituksena varmistaa erityisesti, että: - auditointia varten osoitetaan tarvittavat voimaravat, - jokainen auditointiin osallistuva henkilö (mukaan lukien auditoijat, johto ja henkilöstö) ymmärtää tehtävänsä ja velvollisuutensa. Valmisteluun on sisällyttävä tutustuminen organisaation toimintaan ja käytössä olevaan ympäristöjärjestelmään sekä edellisten auditointien löydösten ja johtopäätösten läpikäyminen. 2.6 Auditointitoimet Auditointitoimia ovat keskustelut henkilöstön kanssa, toimintaolosuhteiden ja laitteiden tarkastaminen sekä arkistojen, kirjallisten menettelyjen ja muiden asian kannalta olennaisten asiakirjojen tarkastaminen auditoitavan toiminnan ympäristönsuojelun tason arvioimiseksi. Tavoitteena on määrittää, onko organisaatio sovellettavien standardien, säännösten tai asetettujen päämäärien ja tavoitteiden mukainen ja onko ympäristövastuun hoitamiseksi käyttöön otettu järjestelmä tehokas ja asianmukainen. Koho hallintajärjestelmän toimivuus olisi tarkastettava muun muassa tekemällä pistokokeita, joilla olisi selvitettävä, onko se näiden arviointiperusteiden mukainen. Auditointimenettelyyn on sisällyttävä erityisesti seuraavat vaiheet: a) hallintajärjestelmien hahmottaminen; b) hallintajärjestelmien vahvuuksien ja heikkouksien arviointi; c) merkityksellisten tietojen kerääminen; d) auditointilöydösten arviointi; e) auditoinnin johtopäätösten valmistelu; f) auditointilöydöksistä ja johtopäätöksistä annettava selvitys. 2.7 Selvitys auditointilöydöksistä ja johtopäätöksistä 1. Auditoijien on laadittava muodoltaan ja sisällöltään asianmukainen kirjallinen auditointiselvitys sen varmistamiseksi, että auditointilöydökset ja johtopäätökset käsitellään kokonaisuudessaan ja virallisesti kunkin auditoinnin ja auditointijakson lopussa. Auditointilöydökset ja johtopäätökset on toimitettava virallisesti organisaation ylimmälle johdolle. 2. Kirjallisen auditointikertomuksen perustavoitteina on: a) kuvata auditoinnin laajuus; b) antaa johdolle tietoa siitä, miten organisaation ympäristöpolitiikkaa noudatetaan ja miten organisaatio on edistynyt ympäristötoimissaan; c) antaa johdolle tietoa ympäristövaikutusten tarkkailujärjestelyjen tehokkuudesta ja luotettavuudesta organisaatiossa; d) osoittaa tarvittaessa, minkälaiset korjaavat toimenpiteet ovat tarpeen. 2.8 Auditoinnin jatkotoimenpiteet Auditointimenettelyn päätteeksi on laadittava ja toteuttava korjaavia toimenpiteitä koskeva suunnitelma. Käytössä on oltava asianmukaiset järjestelyt, jotka takaavat auditoinnin tulostenseurannan. 2.9 Auditointitaajuus Auditointien välin tai auditointijakson pituus on enintään kolme vuotta. Yksittäisen toiminnan auditointitaajuus vaihtelee seuraavien seikkojen perusteella: a) toiminnan luonne, laajuus ja monimuotoisuus; b) toiminnan ympäristövaikutusten merkittävyys; c) edellisissä auditoinneissa havaittujen ongelmien tärkeys ja kiireellisyys; d) ympäristöongelmien tausta. Monimuotoista toimintaa, jonka ympäristövaikutukset ovat merkittävämpiä, on auditoitava useammin. Organisaation on laadittava itse auditointiohjelmansa ja määritettävä auditointitaajuus ottaen huomioon 14 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen annetut komission ohjeet. LIITE III YMPÄRISTÖSELONTEKO 3.1 Johdanto Ympäristöselonteon tarkoituksena on antaa tietoa yleisölle ja muille sidosryhmille organisaation aiheuttamista ympäristövaikutuksista ja sen ympäristönsuojelun tasosta. Ympäristöselonteossa otetaan myös kantaa sellaisiin liitteessä I olevan B.3 kohdan menettelyn mukaisesti yksilöityihin sidosryhmien tarpeisiin, joita organisaatio pitää merkittävinä (liitteessä VI olevan 6.4 kohdan d alakohta). Ympäristöä koskevat tiedot on esitettävä selkeästi ja johdonmukaisesti painetussa muodossa niitä henkilöitä varten, joilla ei ole mahdollisuuksia saada näitä tietoja muulla tavalla. Organisaation on ensimmäisen rekisteröinnin yhteydessä ja sen jälkeen joka kolmas vuosi toimitettava 3.2 kohdassa mainitut tiedot konsolidoidussa painetussa muodossa. Komissio antaa ympäristöselontekoa koskevat ohjeet 14 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 3.2 Ympäristöselonteko Ottaen huomioon 3.5 kohdan vaatimukset organisaation on ensimmäisen rekisteröinnin yhteydessä annettava ympäristötodentajan vahvistettavaksi ympäristöä koskevia tietoja, joita kutsutaan ympäristöselonteoksi. Vahvistamisen jälkeen nämä tiedot on toimitettava toimivaltaiselle elimelle, jonka jälkeen ne on asetettava julkisesti saataville. Ympäristöselonteko on tapa viestiä ja käydä vuoropuhelua yleisön ja muiden sidosryhmien kanssa ympäristönsuojelun tasosta. Laatiessaan ja suunnitellessaan ympäristöselontekoa organisaation on huomioitava yleisön ja muiden sidosryhmien tiedontarpeet. Näiden tietojen on sisällettävä vähintään: a) selkeä ja yksiselitteinen kuvaus EMAS-järjestelmään rekisteröitävästä organisaatiosta ja yhteenveto sen toiminnasta, tuotteista ja palveluista sekä tarpeen vaatiessa suhteesta mahdolliseen emo-organisaatioon; b) organisaation ympäristöpolitiikka ja lyhyt kuvaus organisaation ympäristöjärjestelmästä; c) kuvaus organisaation kaikista merkittävistä välittömistä ja välillisistä ympäristönäkohdista, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja selitys kyseisiin näkökohtiin liittyvien vaikutusten luonteesta (liite VI); d) kuvaus merkittäviin ympäristönäkökohtiin ja -vaikutuksiin liittyvistä ympäristöpäämääristä ja -tavoitteista; e) yhteenveto saatavilla olevista tiedoista, joissa organisaation ympäristönsuojelun tasoa verrataan merkittävien ympäristövaikutusten osalta sen ympäristöpäämääriin ja -tavoitteisiin. Yhteenvetoon voi sisältyä numerotietoja päästöistä, jätteistä, raaka-aineiden, energian ja veden kulutuksesta, melusta sekä muista liitteessä VI mainituista näkökohdista. Tietojen perusteella olisi voitava suorittaa vertailu edellisvuosiin nähden organisaation ympäristönsuojelun tason kehittymisen arviointia varten; f) muut ympäristönsuojelun tasoon liittyvät tekijät, mukaan lukien lainsäädännön vaatimusten täyttäminen merkittävien ympäristövaikutusten kannalta; g) ympäristötodentajan nimi ja akkreditointinumero sekä vahvistuksen päivämäärä. 3.3 Ympäristönsuojelun tasoa koskevalle raportoinnille asetetut vaatimukset Ympäristöjärjestelmässä kerättyjä perustietoja voidaan käyttää monin eri tavoin osoittamaan organisaation ympäristönsuojelun tasoa. Organisaatioita kannustetaan käyttämään tarvittaessa ympäristönsuojelun tasoa kuvaavia indikaattoreita. Jos organisaatio käyttää näitä indikaattoreita (esim. energiankulutus tuotettua tonnia kohti), sen on varmistettava, että valitut indikaattorit: a) antavat tarkan kuvan organisaation tasosta; b) ovat ymmärrettäviä ja yksiselitteisiä; c) mahdollistavat vertailun edellisvuosiin nähden organisaation ympäristönsuojelun tason kehittymisen arviointia varten; d) mahdollistavat tarvittaessa vertailun alakohtaisten, kansallisten tai alueellisten esimerkkien kanssa; e) mahdollistavat tarvittaessa vertailun lainsäädännössä asetettujen vaatimusten kanssa. 3.4 Julkisesti saatavilla olevien tietojen ylläpitäminen Organisaation on saatettava 3.2 kohdassa luetellut tiedot vuosittain ajan tasalle, ja ympäristötodentajan on vahvistettava niin ikään vuosittain mahdolliset muutokset. Ajantasaistuksen määräajoista voi poiketa 14 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti annetuissa komission ohjeissa määritellyissä tapauksissa. Vahvistamisen jälkeen tieto muutoksista toimitetaan myös toimivaltaiselle elimelle ja asetetaan julkisesti saataville. 3.5 Tietojen julkaiseminen Organisaatiot voivat antaa ympäristöjärjestelmässä kerättyjä tietoja eri kohderyhmille tai sidosryhmille ja käyttää vain osaa ympäristöselonteon tiedoista. Kaikkeen organisaation julkaisemaan ympäristötietoon voidaan liittää EMAS-logo edellyttäen, että ympäristötodentaja on vahvistanut tiedot ja todennut, että ne ovat: a) tarkkoja ja totuudenmukaisia, b) perusteltuja ja todennettavissa, c) asian kannalta olennaisia ja oikeassa asiayhteydessä, d) kuvaavia organisaation ympäristönsuojelun yleisen tason kannalta, e) sellaisia, että niiden tulkitseminen väärin ei ole todennäköistä, f) merkittäviä yleisen ympäristövaikutuksen kannalta, ja että tietojen yhteydessä mainitaan organisaation viimeisin ympäristöselonteko, josta tiedot ovat peräisin. 3.6 Julkinen saatavuus Organisaation ympäristöselonteon muodostavat 3.2 kohdan a-g alakohdan tiedot, samoin kuin 3.4 kohdassa määritellyt ajantasaistetut tiedot on asetettava yleisön ja muiden sidosryhmien saataville. Organisaatioita kehotetaan käyttämään tätä varten kaikkia tarjolla olevia julkistamiskeinoja (julkaiseminen sähköisessä muodossa, kirjastot jne.). Organisaation on kyettävä osoittamaan ympäristötodentajalle, että kaikki organisaation ympäristönsuojelun tasosta kiinnostuneet henkilöt saavat helposti ja vapaasti käyttöönsä 3.2 kohdan a-g alakohdan ja 3.4 kohdan mukaiset tiedot. 3.7 Paikallinen vastuu EMAS-järjestelmään rekisteröityvät organisaatiot voivat julkaista ympäristöselonteon, joka kattaa useita maantieteellisiä toimipaikkoja. EMAS-järjestelmällä pyritään varmistamaan paikallinen vastuu, ja tästä syystä organisaatioiden on huolehdittava siitä, että tällaisessa yhteisselonteossa yksilöidään selkeästi kunkin toimipaikan merkittävät ympäristövaikutukset. LIITE IV Logo >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> Logon molemmissa muunnoksissa on aina oltava organisaation rekisterinumero. Logoa käytetään joko - kolmivärisenä (Pantone nro 355 vihreä; Pantone nro 109 keltainen; Pantone nro 286 sininen), - mustana valkoisella taustalla, tai - valkoisena mustalla taustalla. LIITE V YMPÄRISTÖTODENTAJIEN AKKREDITOINTI, VALVONTA JA TOIMINTA 5.1 Yleistä Ympäristötodentajien akkreditoinnin on perustuttava tässä liitteessä lueteltuihin pätevyyden määrityksen periaatteisiin. Akkreditointielimet voivat akkreditoida ympäristötodentajiksi yksittäisiä henkilöitä tai organisaatioita taikka molempia. Kansalliset akkreditointijärjestelmät määrittelevät 4 artiklan mukaisesti ympäristötodentajien akkreditointia koskevat menettelytapavaatimukset ja yksityiskohtaiset perusteet näiden periaatteiden mukaisesti. Periaatteiden noudattaminen on varmistettava 4 artiklan perusteella käyttöön otettavan vertaisarvioinnin avulla. 5.2 Ympäristötodentajien akkreditointivaatimukset 5.2.1 Seuraavat pätevyysvaatimukset ovat vähimmäisvaatimuksia, jotka ympäristötodentajan, henkilön tai organisaation on täytettävä: a) asetuksen säännösten, ympäristöjärjestelmien yleisen toiminnan, asiaa koskevien standardien ja komission 4 artiklan ja 14 artiklan 2 kohdan perusteella antamien tämän asetuksen soveltamista koskevien ohjeiden tuntemus ja ymmärtäminen; b) todentamisen kohteena olevan toiminnan kannalta olennaisten lainsäädännössä asetettujen vaatimusten tuntemus ja ymmärtäminen; c) ympäristöasioiden tuntemus ja ymmärtäminen; d) sellaisten todentamisen kohteena olevaan toimintaan liittyvien teknisten näkökohtien tuntemus ja ymmärtäminen, jotka ovat ympäristöasioiden kannalta merkityksellisiä; e) todentamisen kohteena olevan toiminnan yleinen tuntemus ja ymmärtäminen, jonka avulla on mahdollista arvioida hallintajärjestelmän asianmukaisuus; f) ympäristöauditoinnin vaatimusten ja menetelmien tuntemus ja ymmärtäminen; g) tiedotusaineiston auditoinnin tuntemus (ympäristöselonteko). Lisäksi ympäristötodentajan on oltava tehtäväänsä hoitaessaan riippumaton varsinkin organisaation auditoijasta tai konsultista, puolueeton ja objektiivinen. Olipa todentaja yksittäinen henkilö tai organisaatio, sen on huolehdittava siitä, että todentajaan ja sen henkilöstöön ei kohdistu kaupallista, taloudellista tai muuta painostusta, joka saattaisi vaikuttaa todentajan ratkaisuihin tai vaarantaa tämän ratkaisujen riippumattomuuteen ja toiminnan rehellisyyteen kohdistuvaa luottamusta, ja siitä, että todentaja noudattaa kaikkia tähän asiaan sovellettavia sääntöjä. Ympäristötodentajalla on oltava kirjalliset toiminta- ja menettelytavat, joihin kuuluvat myös laadunvalvontamekanismit ja luottamuksellisuussäännökset, tämän asetuksen todentamisvaatimusten täyttämiseksi. Jos ympäristötodentaja on organisaatio, sillä on oltava käytettävissään ja sen on pyynnöstä asetettava saataville organisaatiokaavio, jossa esitetään organisaation rakenteet ja vastuut, sekä oikeudellista asemaa, omistusta ja rahoituslähteitä koskeva selvitys. 5.2.2 Akkreditoinnin pätevyysalue Ympäristötodentajien akkreditoinnin pätevyysalue määritellään neuvoston asetuksessa (ETY) 3037/90(1) säädetyn toimialaluokituksen (NACE-koodit) mukaisesti. Akkreditoinnin pätevyysalue on rajattava todentajan pätevyyden mukaan. Akkreditoinnin pätevyysalueen osalta on tarvittaessa otettava huomioon myös toiminnan koko ja monimutkaisuus; tämä varmistetaan valvonnalla. 5.2.3 Ympäristötodentajina toimivia, todentamistehtäviä yksin suorittavia yksityishenkilöitä koskevia lisävaatimuksia Ympäristötodentajina toimivia yksityishenkilöitä, jotka suorittavat todentamistehtäviä yksin, koskevat 5.2.1 ja 5.2.2 kohdan vaatimusten lisäksi seuraavat vaatimukset: - heillä on oltava kaikki todentamiseen tarvittava pätevyys niillä aloilla, joille heidät on akkreditoitu, - akkreditoinnin pätevyysalue on rajattava henkilökohtaisen pätevyyden mukaan. Näiden vaatimusten noudattaminen on varmistettava ennen akkreditointia tehtävällä arvioinnilla ja akkreditointielimen valvonnalla. 5.3 Ympäristötodentajien valvonta 5.3.1 Akkreditoinnin myöntäneen akkreditointielimen suorittama ympäristötodentajien valvonta Ympäristötodentajan on viipymättä ilmoitettava akkreditointielimelle kaikista muutoksista, jotka vaikuttavat akkreditointiin tai sen pätevyysalueeseen. Enintään 24 kuukauden säännöllisin välein tarkistetaan, että ympäristötodentaja täyttää edelleen akkreditoinnin edellytykset, ja seurataan suoritettujen todennusten laatua. Valvontaa voidaan suorittaa todentajan toimitiloissa tehtävällä auditoinnilla, seuraamalla todentamistapahtumaa organisaatiossa, kyselylomakkeiden avulla sekä arvioimalla todentajan vahvistamia ympäristöselontekoja ja todentamiskertomusta. Valvonta on suhteutettava todentajan toimintaan. Akkreditointielimen päätös akkreditoinnin poistamisesta pysyvästi tai tilapäisesti tai sen pätevyysalueen supistamisesta voidaan tehdä vasta, kun ympäristötodentajalle on annettu mahdollisuus tulla kuulluksi. 5.3.2 Muussa kuin jäsenvaltiossa, jossa akkreditointi on myönnetty, todentamistoimia suorittavien ympäristötodentajien valvonta Yhdessä jäsenvaltiossa akkreditoidun ympäristötodentajan on vähintään neljä viikkoa ennen todentamistoimien suorittamista toisessa jäsenvaltiossa toimitettava tämän jäsenvaltion akkreditointielimelle ilmoitus: - akkreditointiaan koskevista yksityiskohdista, pätevyydestään ja tarpeen vaatiessa ryhmän kokoonpanosta, - todentamisen paikasta ja ajankohdasta: organisaation osoite ja yhteystiedot sekä tiedot toimenpiteistä, joihin on ryhdytty mahdollisten lainsäädännön tuntemukseen ja kielitaitoon liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Akkreditointielin voi pyytää lisäselvityksiä edellä tarkoitetusta tarvittavasta lainsäädännön tuntemuksesta ja kielitaidosta. Ilmoitus on tehtävä ennen jokaista uutta todentamista. Akkreditointielin ei saa muita ehtoja, jotka estäisivät todentajaa tarjoamasta palveluja muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa akkreditointi on myönnetty. Varsinkaan ilmoituksesta ei saa periä muista jäsenvaltioista todentajia syrjiviä maksuja. Akkreditointielin ei myöskään saa käyttää ilmoitusmenettelyä todentajan saapumisen viivästyttämiseen. Jos osoittautuu vaikeaksi järjestää todentajan työn valvonta ilmoitettuna päivänä, siitä on esitettävä riittävät perusteet. Jos valvonnasta aiheutuu kustannuksia, akkreditointielin voi periä maksut. Jos valvova akkreditointielin ei ole tyytyväinen todentajan työn laatuun, toimitetaan valvontakertomus kyseiselle todentajalle, akkreditoinnin myöntäneelle akkreditointielimelle, toimivaltaiselle elimelle todennuksen kohteena olevan organisaation sijaintimaassa sekä, jollei asiassa päästä sopuun, akkreditointielimien yhteistyöfoorumille. Organisaatiot eivät voi estää akkreditointielimiä valvomasta todentajaa siten, että nämä arvioivat todentajan pätevyyttä todentamista seuraamalla. 5.4 Ympäristötodentajien tehtävä 5.4.1 Ympäristötodentajan tehtävänä on tarkastaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden täytäntöönpanovaltuuksia lainsäädännössä asetettujen vaatimusten osalta: a) ovatko mahdollinen ympäristökatselmus, ympäristöjärjestelmä, ympäristöauditointi ja sen tulokset sekä ympäristöselonteko kaikkien tämän asetuksen vaatimusten mukaisia; b) seuraavissa asiakirjoissa esitettyjen tietojen luotettavuus, uskottavuus ja totuudenmukaisuus: - ympäristöselonteko (liitteessä III oleva 3.2 ja 3.3 kohta), - vahvistettavat ympäristöä koskevat tiedot (liitteessä III oleva 3.4 kohta). Todentajan on ammattimaisella tavalla tutkittava erityisesti organisaation mahdollisesti toteuttaman alustavan ympäristökatselmuksen sekä ympäristöauditoinnin tai muiden menettelyjen tekninen pätevyys toistamatta kuitenkaan turhaan näitä menettelyjä. Todentajan olisi muun muassa tehtävä pistokokeita sisäisen auditoinnin tulosten luotettavuuden selvittämiseksi. 5.4.2 Ensimmäisen todentamisen yhteydessä ympäristötodentajan on erityisesti tarkastettava, että organisaatio täyttää seuraavat vaatimukset: a) käytössä on kaikilta osin toimiva ja liitteen I vaatimusten mukainen ympäristöjärjestelmä; b) liitteen II mukainen auditointiohjelma on valmis ja otettu jo käyttöön ainakin ympäristövaikutuksiltaan merkittävimpien alojen osalta; c) johdon katselmus on saatettu loppuun; d) on laadittu liitteessä III olevan 3.2 kohdan mukainen ympäristöselonteko. 5.4.3 Lainsäädännön noudattaminen Ympäristötodentajan on varmistettava, että organisaatiossa on otettu käyttöön menettelyt niiden näkökohtien tai toimintojen valvomiseksi, jotka kuuluvat asiaa koskevan yhteisön tai kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan, ja että näiden menettelyjen avulla varmistetaan lainsäädännön noudattaminen. Erityisesti auditoinnin yhteydessä tehtävillä tarkastuksilla on selvitettävä, varmistetaanko menettelyjen avulla lainsäädännön noudattaminen. Todentaja ei saa vahvistaa ympäristöselontekoa siinä tapauksessa, että todentamismenettelyn yhteydessä, esimerkiksi pistokokein, on havaittu, ettei organisaatio noudata kaikilta osin lainsäädäntöä. 5.4.4 Organisaation määrittely Ympäristöjärjestelmän todentamisen ja ympäristöselonteon vahvistamisen yhteydessä todentajan on varmistettava, että organisaation osat on määritelty yksiselitteisesti ja että määritelmä vastaa todellista toimintojen jakoa. Selonteon on selkeästi katettava kaikki ne organisaation eri osat, joita EMAS-järjestelmä koskee. 5.5 Ympäristötodentajan toimintaa koskevat määräykset 5.5.1 Todentajan on toimittava akkreditoinnin pätevyysalueen rajoissa organisaation kanssa tehdyn kirjallisen sopimuksen pohjalta. Sopimuksessa määritellään työn laajuus, ja se mahdollistaa todentajan riippumattoman ammattimaisen toiminnan sekä velvoittaa organisaatiota osallistumaan tarvittavaan yhteistyöhön. 5.5.2 Todentamiseen on kuuluttava asiakirjojen tutkiminen, käynti organisaatiossa ja erityisesti henkilöstön kanssa sekä organisaation johdolle osoitetun kertomuksen laatiminen ja organisaation ratkaisu kertomuksessa mainittuihin ongelmiin. 5.5.3 Ennen organisaatiossa käyntiä tutkitaan asiakirjat, joiden on sisällettävä perustiedot organisaatiosta ja sen toiminnasta, ympäristöpolitiikasta ja ympäristöohjelmasta, kuvaus organisaation ympäristöjärjestelmästä, yksityiskohtaiset tiedot ympäristökatselmuksesta tai auditoinnista, kertomus kyseisestä katselmuksesta tai auditoinnista ja kaikista korjaavista toimenpiteistä, jotka niiden perusteella on tehty, sekä luonnos ympäristöselonteoksi. 5.5.4 Todentajan on laadittava organisaation johdolle kertomus. Siinä täsmennetään: a) kaikki todentajan työn kannalta merkitykselliset seikat; b) ympäristöjärjestelmän toteuttamisen lähtökohdat organisaatiossa; c) yleisluontoisesti tapaukset, joissa tämän asetuksen säännöksiä ei ole noudatettu, ja erityisesti: - ympäristökatselmuksen, auditointimenetelmän, ympäristöjärjestelmän tai minkä tahansa asiaa koskevan prosessin tekniset puutteet, - ympäristöselontekoluonnosta koskevat seikat, joista todentaja on eri mieltä, sekä sellaiset yksityiskohtaiset muutokset ja lisäykset, jotka ympäristöselontekoon olisi tehtävä; d) vertailu organisaation aikaisempiin selontekoihin ja ympäristönsuojelun tason arviointeihin. 5.6 Todentamistaajuus Ympäristötodentajan on laadittava yhteistyössä organisaation kanssa ohjelma, jolla varmistetaan, että kaikki EMAS-rekisteröinnin edellytykset todennetaan enintään 36 kuukauden välein. Lisäksi todentajan on vahvistettava enintään 12 kuukauden välein ympäristöselontekoa ajantasaistavat tiedot. Ajantasaistuksen määräajoista voi poiketa 14 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti annetuissa komission ohjeissa määritellyissä tapauksissa. (1) EYVL L 293, 24.10.1990, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 761/93 (EYVL L 83, 3.4.1993, s. 1). LIITE VI Ympäristönäkökohdat 6.1 Yleistä Organisaation on tarkasteltava kaikkia sen toimintaan, tuotteisiin ja palveluihin liittyviä ympäristönäkökohtia ja päätettävä organisaation omien arviointiperusteiden perusteella, mitkä ympäristönäkökohdat ovat vaikutukseltaan merkittäviä. Tämän pohjalta organisaatio asettaa omat ympäristötavoitteensa ja -päämääränsä. Perusteiden on oltava julkisesti saatavilla. Organisaation on tarkasteltava sekä toimintansa, tuotteidensa ja palvelujensa välittömiä että välillisiä vaikutuksia. 6.2 Välittömät ympäristönäkökohdat Välittömät ympäristönäkökohdat liittyvät toimintoihin, jotka ovat organisaation hallinnassa. Tällaisia näkökohtia voivat olla, luettelon olematta tyhjentävä: a) päästöt ilmaan; b) päästöt veteen; c) kiinteiden ja muiden jätteiden, erityisesti ongelmajätteiden, syntymisen välttäminen, niiden kierrätys, uudelleenkäyttö, kuljetus ja jätehuolto; d) maa-alueiden käyttö ja saastuminen; e) luonnonvarojen ja raaka-aineiden käyttö (mukaan luettuna energia); f) paikalliset kysymykset (melu, tärinä, haju, pöly, näköhaitta jne.); g) kuljetukset (tavarat, palvelut, henkilöstö); h) ympäristöonnettomuuksien riski sekä häiriöiden, onnettomuuksien ja mahdollisten hätätilanteiden vaikutukset tai todennäköiset vaikutukset; i) vaikutukset biologiseen monimuotoisuuteen. 6.3 Välilliset ympäristönäkökohdat Organisaation toiminnalla, tuotteilla ja palveluilla voi olla myös merkittäviä ympäristönäkökohtia, jotka eivät ehkä ole täysin organisaation hallinnassa. Tällaisia ympäristövaikutusten aiheuttajia voivat olla, luettelon olematta tyhjentävä: a) tuotteisiin liittyvät teikijät (suunnittelu, tuotekehittely, pakkaaminen, kuljetus, käyttö sekä jätteen talteenotto / jätehuolto); b) pääomasijoitukset, lainojen myöntäminen ja vakuutuspalvelut; c) uudet markkinat; d) palvelujen valinta ja niiden koostumus (esim. kuljetukset tai ateriapalvelu); e) hallinnolliset ja suunnitteluun liittyvät päätökset; f) tuotevalikoiman koostumus; g) sopimuskumppaneiden, alihankkijoiden ja toimittajien ympäristönsuojelun taso ja toimintatavat. Organisaation on pystyttävä osoittamaan, että se on yksilöinyt sen ostotoimeen liittyvät merkittävät ympäristönäkökohdat ja että hallintajärjestelmä kattaa näihin näkökohtiin liittyvät merkittävät ympäristövaikutukset. Organisaation olisi pyrittävä varmistamaan se, että toimittajat ja organisaation nimissä toimivat henkilöt noudattavat organisaation ympäristöpolitiikkaa sopimuksen mukaisessa toiminnassaan. Organisaation on välillisten ympäristönäkökohtien osalta tarkasteltava, missä määrin se voi vaikuttaa näihin näkökohtiin ja mihin toimiin se voi ryhtyä vaikutusten pienentämiseksi. 6.4 Merkittävyys Kukin organisaatio määrittelee itse, millaisia arviointiperusteita sen toiminnan, tuotteiden ja palvelujen ympäristönäkökohtien merkittävyyden arvioinnissa sovelletaan ympäristövaikutukseltaan merkittävien näkökohtien määrittämiseksi. Organisaation laatimien arviointiperusteiden on oltava monipuolisia, puolueettomasti tarkistettavissa, toistettavissa ja julkisesti saatavilla. Organisaation ympäristönäkökohtien merkittävyyttä koskevien arviointiperusteiden määritys pitää sisällään seuraavat seikat, luettelon olematta tyhjentävä: a) ympäristön tilaa koskeva tieto sellaisten organisaation toimintojen, tuotteiden ja palvelujen yksilöimiseksi, joilla voi olla ympäristövaikutuksia; b) organisaation raaka-aineiden ja energian käyttöä, veteen tai ilmaan joutuvia päästöjä ja jätteitä koskevat tiedot riskien kannalta; c) sidosryhmien näkemykset; d) organisaation ympäristötoiminnot, joista säädetään lainsäädännössä; e) ostotoiminta; f) organisaation tuotteiden suunnittelu, tuotekehittely, valmistus, jakelu, huolto, käyttö, uudelleenkäyttö, kierrätys ja käytöstä poistaminen; g) ympäristökustannuksiltaan ja -hyödyiltään merkittävimmät organisaation toiminnat. Arvioidessaan organisaation toiminnan ympäristövaikutusten merkittävyyttä organisaation olisi otettava huomioon tavanomaisten toimintaolosuhteiden ohella myös toiminnan käynnistys- ja pysäytystilanteet sekä kohtuudella ennakoitavat hätätilanteet. Huomioon on otettava aikaisempi, nykyinen ja suunniteltu toiminta. LIITE VII YMPÄRISTÖKATSELMUS 7.1 Yleistä Organisaation, joka ei ole toimittanut merkittävien ympäristönäkökohtien yksilöimiseen ja arvioimiseen tarvittavia tietoja liitteen VI mukaisesti, on laadittava katselmus ympäristöasioidensa nykytilanteesta. Tavoitteena on oltava kaikkien organisaation ympäristönäkökohtien tarkastelu ympäristöjärjestelmän laatimista varten. 7.2 Vaatimukset Katselmuksen on katettava viisi keskeistä alaa: a) lakeihin ja asetuksiin perustuvat ja muut organisaatiota sitovat vaatimukset; b) kaikkien merkittävien ympäristövaikutuksia omaavien määrällisten tai laadullisten ympäristönäkökohtien yksilöinti liitteen VI mukaisesti ja luettelon laatiminen merkittäviksi todetuista ympäristövaikutuksista; c) kuvaus ympäristövaikutuksen merkittävyyden arviointiperusteita liitteessä VI olevan 6.4 kohdan mukaisesti; d) nykyisten ympäristöasioiden hallintaan liittyvien toimintatapojen ja menettelyjen tarkastelu; e) aikaisempien häiriötilanteiden tutkimisesta saadun palautteen arviointi. LIITE VIII >PIC FILE= "C_2000128FI.002402.EPS"> NEUVOSTON PERUSTELUT I JOHDANTO 1. Komissio antoi neuvostolle 3. marraskuuta 1998 ehdotuksen neuvoston asetukseksi organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS). Sen perustana on perustamissopimuksen 130 s artiklan 1 kohta (Amsterdamin sopimuksen 175 artiklan 1 kohta). 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 15. huhtikuuta 1999 ja talous- ja sosiaalikomitea 26. toukokuuta 1999. 3. Alueiden komitea päätti 28. kesäkuuta 1999 olla antamatta lausuntoa tästä ehdotuksesta. 4. Komissio antoi neuvostolle 24. kesäkuuta 1999 muutetun ehdotuksen edellä mainittua asiaa koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi. 5. Neuvosto vahvisti 28. helmikuuta 2000 yhteisen kantansa perustamissopimuksen 251 artiklan (entisen 189 c artiklan) mukaisesti. II TAVOITE Asetuksen tavoitteena on laajentaa 29. kesäkuuta 1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1863/93 perustetun alkuperäisen EMAS-järjestelmän soveltamisalaa siten, että siihen voi osallistua organisaatioita teollisuuden lisäksi kaikilta muilta taloudellisen toiminnan aloilta. Näin ollen asetuksella pyritään myös lisäämään EMAS-järjestelmän mahdollisuutta edistää kestävää kehitystä sekä järkeistämään EMAS-järjestelmän ja ympäristöasioiden hallinnan alalla nykyisin käytössä olevien kansainvälisten standardien välistä suhdetta. Sillä pyritään myös lisäämään työntekijöiden osallistumista, korostamaan EMAS-järjestelmään osallistumisen etuja yrityksille sekä lisäämään EMAS-järjestelmän täytäntöönpanon johdonmukaisuutta jäsenvaltioissa. III YHTEISEN KANNAN ERITTELY A KOMISSION MUUTETTU EHDOTUS Muutetussa ehdotuksessaan komissio hyväksyi kokonaisuudessaan, osittain tai periaatteessa 18 Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä ehdottamista 59 tarkistuksesta. Useita komission hyväksymiä Euroopan parlamentin tarkistuksia sisällytettiin kokonaan, osittain tai periaatteessa yhteiseen kantaan. Niistä tarkistuksista, joita neuvosto ei hyväksynyt, annetaan lisäselvityksiä jäljempänä asianomaisissa osissa. B TÄRKEIMMÄT NEUVOSTON TEKEMÄT MUUTOKSET Yleiset huomautukset Seuraavat yleiset huomautukset koskevat käsitteisiin ja muotoseikkoihin liittyviä muutoksia yhteisen kannan koko tekstissä. Ne esitetään selvyyden vuoksi aluksi. - käsite "sidosryhmät" on koko tekstissä muutettu käsitteeksi "osapuolet, joiden etua asia koskee", jotta se olisi yhteensopiva ISO 14001 -standardin kanssa. Käsitteen "osapuolet, joiden etua asia koskee" määritelmä on näin ollen lisätty 2 artiklaan, - kun tekstissä mainitaan komission ohjeet, kyseisten ohjeasiakirjojen hyväksymisessä on sovellettu asetuksen 14 artiklassa säädettyä menettelyä. Johdanto-osa Johdanto-osaa on muutettu, jotta se vastaisi paremmin yhteisen kannan muutettua tekstiä ja jotta siinä tuotaisiin paremmin esille EMAS-järjestelmän eritysluonne ja otettaisiin huomioon eräät Euroopan parlamentin ehdottamat tarkistukset, jotka komissio hyväksyi muutetussa ehdotuksessaan. Euroopan parlamentin tarkistuksia nro 4 (johdanto-osan kappale 14 a) ja nro 5 (johdanto-osan kappale 14 c) ei hyväksytty. Neuvosto katsoi, ettei ole selvää, miten ne vaikuttaisivat muihin organisaatioille tarkoitettuihin kannustimiin kuin tässä asetuksessa jo säädettyihin toimenpiteisiin, joilla kannustetaan organisaatioita osallistumaan EMAS-järjestelmään. Hakijamaissa tarvittavia rakenteita koskevan tarkistuksen merkitys ei myöskään ole selvä, koska mitään kyseisiä maita koskevia erityissäännöksiä ei tässä asetuksessa ole. 1 artikla Yhteisen kannan tässä artiklassa korostetaan nyt aiempaa enemmän työntekijöiden aktiivista osallistumista ja viitataan erikseen heidän koulutukseensa. Lisäksi aiemmin tämän artiklan viimeisessä kohdassa ollut lauseke on nyt siirretty uuteen 10 artiklaan. 2 artikla Tärkeimpiä muutoksia ovat seuraavat: - lisätään käsitteiden "osapuoli, jonka etua asia koskee", "ympäristönsuojelun taso", "ympäristönsuojelun tason jatkuva parantaminen" ja "pilaamisen ehkäiseminen" määritelmät ISO 14001-standardin mukaisesti, - mukautetaan "ympäristöpolitiikan" määritelmää ottamalla siihen mukaan sitoutuminen ympäristönsuojelun tason jatkuvaan parantamiseen ja toteamalla aiempaa selvemmin, että siihen "sisältyy päämäärien ja tavoitteiden asettaminen ja tarkistaminen", - muutetaan "ympäristöohjelman" määritelmää, jotta kävisi aiempaa selvemmin ilmi sen suhde ympäristöpäämääriin ja -tavoitteisiin, - muutetaan "organisaation" määritelmää, jotta sen yhteys "toimipaikkaan" olisi selvempi rekisteröintiä varten, - lisäksi "toimivaltaisten toimielinten" määritelmässä on otettu huomioon Euroopan parlamentin ehdottama ja komission muutettuun ehdotukseen sisällytetty tarkistus. 3 artikla Artiklan 2 kohtaa, joka koskee EMAS-rekisteröinnin säilymistä, on muutettu yhteisessä kannassa siten, että organisaatiot voivat antaa vahvistetut ja ajantasaistetut ympäristöselontekonsa muuten kuin vuosittain komission ohjeissa määriteltävissä olosuhteissa. 4 artikla Artikla on järjestetty uudelleen yhteisessä kannassa. Tärkeimpiä muutoksia ovat seuraavat: - pidennetään määräaikaa, jonka mukaan järjestelmän on oltava toimintavalmis kahdentoista kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta, jotta järjestelmä olisi joustavampi asianomaisille organisaatioille ottaen huomioon asetuksen laajennetun soveltamisalan, - yksinkertaistetaan artiklan sanamuotoa siltä osin, kun se koskee EMAS-järjestelmän vaatimuksia, jotka liittyvät jäsenvaltioiden ympäristötodentajien akkreditointiin ja valvontaan, - harvennetaan akkreditointielinten yhteistyöfoorumin kokouksia ("vähintään kerran vuodessa"), - esitetään komissiolle pyyntö, että se toimittaisi saamansa vertaisarviointia koskevan selvityksen myös 14 artiklan mukaiselle komitealle ja asettaisi sen julkisesti saataville. 5, 6 ja 7 artikla Artiklat on järjestetty uudelleen selkeyssyistä tekemättä niihin sisällöllisiä muutoksia. Uudella 6 artiklan muotoilulla pyritään ryhmittelemään ja selventämään edellytyksiä, jotka koskevat organisaatioiden rekisteröintiä, rekisteröinnin epäämistä sekä niiden väliaikaista tai pysyvää rekisteristä poistamista. 8 artikla Neuvosto on muuttanut logoa koskevaa artiklaa. Neuvosto on sopinut liitteen IV mukaisen EMAS-logon käyttämisestä. Tarkemmat tekniset ohjeet logon jäljentämisestä annetaan asetuksen 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Asetuksen 8 artiklan 2 kohdassa luetellaan, missä yhteyksissä organisaatiot voivat käyttää logoa (ja mitä versiota). Toisin kuin komission ehdotuksessa, yhteisessä kannassa sallitaan EMAS-logon käyttö tuotteiden, toiminnan ja palvelujen mainonnassa, mutta vain komission ohjeissa määritellyissä olosuhteissa ja edellyttäen, että siitä ei aiheudu sekaannusta ympäristötuotemerkkien kanssa. Samat ehdot koskevat logon käyttöä vahvistettujen tietojen yhteydessä, kuten esitetään liitteessä III olevassa 3.5 kohdassa. Artiklassa kielletään myös logon käyttö 3 kohdassa luetelluissa yhteyksissä. Komission on kuitenkin tarkoitus harkita osana asetuksen 15 artiklan mukaisesti suoritettavaa arviointia, millaisissa poikkeuksellisissa olosuhteissa logoa voidaan käyttää. Se antaa sen jälkeen tästä ohjeet varmistaen, ettei käytöstä voi aiheutua sekaannusta ympäristötuotemerkkien kanssa. 10 artikla Tämä on neuvoston lisäämä uusi artikla, joka liittää tekstin muuhun yhteisön ympäristölainsäädäntöön. Siihen on sisällytetty aiemmin komission ehdotuksen 1 artiklassa (1 kohta) ja 10 artiklassa (2 kohta) olleet tekstit. Artiklan 2 kohta on osoitettu jäsenvaltioille: Niiden pitäisi harkita, miten EMAS-järjestelmään rekisteröinti voidaan ottaa huomioon ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa ja noudattamisessa, jotta vältettäisiin tarpeeton päällekkäisyys organisaatioiden ja toimivaltaisten täytäntöönpanoviranomaisten työssä. Jäsenvaltioita pyydetään myös ilmoittamaan komissiolle tässä asiassa toteuttamistaan toimenpiteistä. 11 artikla Yhteiseen kantaan on sisällytetty tämän artiklan ensimmäisessä kohdassa eräitä Euroopan parlamentin ehdottamia tarkistuksia, jotka komissio on hyväksynyt muutetussa ehdotuksessaan. Tarkistusehdotuksista, joita ei ole säilytetty yhteisessä kannassa, neuvosto katsoi, että on vaikea varmistaa "ei-liiallisen taakan" ja "kohtuullisten maksujen" soveltaminen käytännössä. Toimenpiteitä organisaatioiden ja erityisesti pk-yritysten EMAS-järjestelmään osallistumisen edistämiseksi käsitellään koko 11 artiklassa. Asetukseen liittyvät kulut ja maksut käsitellään 16 artiklassa, jonka mukaan on määrä perustaa maksujärjestelmä, "jota koskevat menettelyt jäsenvaltiot vahvistavat". Jotkin tämän artiklan viimeisistä kohdista, sellaisina kuin ne olivat komission ehdotuksessa, ovat nyt yhteisen kannan 10 artiklassa ja johdanto-osassa (entinen 4 kohta). Neuvoston tekstin 11 artiklassa on uusi 2 kohta, jossa EY:n toimielimiä ja kansallisia julkisia viranomaisia kehotetaan harkitsemaan, miten - yhteisön lainsäädäntöä rajoittamatta - EMAS-järjestelmään rekisteröinti voidaan ottaa huomioon hankintapolitiikan perusteissa ja näin edistää organisaatioiden osallistumista EMAS-järjestelmään. 12 artikla Neuvosto pitää erityisen tärkeinä tiedotusta koskevia säännöksiä, koska asetuksen yhtenä tavoitteena on EMAS-järjestelmän tuominen näkyvämmin esille. Neuvosto on sen vuoksi vahvistanut 12 artiklaa lisäämällä sen 3 kohtaan pyynnön, että komissio tutkisi yhteistyössä 14 artiklan mukaisen komitean jäsenten kanssa, kuinka hyviä toimintatapoja voidaan levittää asianmukaisella tavalla. 14 artikla Neuvosto on päättänyt sääntelykomiteamenettelystä neuvoston 28. kesäkuuta 1999 tekemässä uudessa päätöksessä N:o 468/1999/EY säädetyn menettelyn mukaisesti. 15 artikla Neuvosto muutti asetuksen tarkistamista koskevaa artiklaa seuraavasti: - uuteen 2 kohtaan on yksinkertaisuuden vuoksi sisällytetty suuri osa tekstistä, joka oli aiemmin komission ehdotuksen liitteitä koskevassa erillisessä artiklassa (13 artikla). Yhteisen kannan muutettu teksti antaa komissiolle mahdollisuuden mukauttaa asetuksen kaikki liitteet tämän asetuksen 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen lukuun ottamatta liitettä V, joka koskee ympäristötodentajien akkreditointia, valvontaa ja toimintaa, - uuden 3 kohdan mukaan komissio arvioi viimeistään viiden vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, "miten erityisesti yleisö ja muut osapuolet, joiden etua asia koskee, käyttävät, tunnistavat ja tulkitsevat EMAS-logoa" sekä sitä, "onko logoa ja sen käyttövaatimuksia tarpeen tarkistaa". 17 artikla Tätä artiklaa on yhteisessä kannassa muutettu seuraavasti: - 2 kohta: määräaika on saatettu 4 artiklassa olevan 12 kuukauden määräajan mukaiseksi, - 4 kohta: nykyisen EMAS-järjestelmän mukaisesti rekisteröidyille toimipaikoille annetaan eräissä tapauksissa kuuden kuukauden lisäaika, jotta ne voivat siirtyä tällä asetuksella perustettuun uuteen järjestelmään, - 5 kohta: muut kuin teollisuuden toimipaikat, jotka on "koeluonteisesti" rekisteröity nykyisen EMAS-järjestelmän mukaisesti, voivat nyt rekisteröityä uuteen järjestelmään, jos ne noudattavat kaikkia tämän asetuksen vaatimuksia. 18 artikla Soveltamisen määräaika on poistettu yhteisestä kannasta sekaannuksen välttämiseksi, koska asetuksen eri säännöksissä säädetään erilaisista soveltamisen määräajoista. LIITTEET Liite I (ympäristöjärjestelmää koskevat vaatimukset) Tärkeimmät tähän liitteeseen tehdyt muutokset ovat seuraavat: a) organisaation ympäristölainsäädännön noudattamiseen liittyvien näkökohtien selventäminen; b) viittaus organisaation sitoutumiseen parantaa jatkuvasti ympäristönsuojelun tasoa sekä viittaus tähän liittyviin paikallisiin, alueellisiin ja kansallisiin ympäristöohjelmiin; ja c) organisaation velvollisuus noudattaa kaikkia EMAS-järjestelmän vaatimuksia kaikissa perustamissaan toimipaikoissa. Se, sisällytetäänkö EN/ISO 14001:1996 -standardi tähän liitteeseen, riippuu siitä, tehdäänkö komission ja Euroopan standardointikomitean (CEN) välinen tekijänoikeussopimus. Uusi 4 kohta, joka koskee henkilöstön osallistumista ja sopivien osallistumismuotojen eräitä käytännön soveltamissääntöjä, kuvastaa asetuksen 3 artiklaan tehtyjä tämänsisältöisiä tarkistuksia. Liite II (sisäistä ympäristöauditointia koskevat vaatimukset) Eräiden muotoon liittyvien muutosten lisäksi (2.3 kohta) auditointivälejä koskevassa neuvoston tekstin osassa (2.9 kohta) edellytetään nyt erityisesti, että auditoinnin tai auditointijakson on päätyttävä tapauksen mukaan enintään kolmen vuoden välein. Kunkin toiminnan auditointivälin määrittelemisessä huomioitavat näkökohdat säilyvät ennallaan. Sama koskee periaatetta, että monimuotoista toimintaa, jonka ympäristövaikutukset ovat merkittävämpiä, auditoidaan useammin. Liite III (ympäristöselonteko) Tärkeimpiä neuvoston tekemiä muutoksia ovat seuraavat: - 3.1 kohta: annetaan tarkemmat vaatimukset siitä, miten ympäristötietoa annetaan yleisölle ja osapuolille, joiden etua asia koskee. Pyritään antamaan tietoa painetussa muodossa niitä henkilöitä varten, joilla ei ole mahdollisuuksia saada näitä tietoja muulla tavalla, aiheuttamatta kuitenkaan liiallista taakkaa organisaatioille, - 3.2 kohta: korostetaan ympäristöselonteon luonnetta yleisön ja osapuolten, joiden etua asia koskee, kanssa käytävän vuoropuhelun ja tiedottamisen välineenä sisällyttämällä neuvoston tekstiin Euroopan parlamentin tarkistus, jonka komissio on muutetussa ehdotuksessaan hyväksynyt. Neuvosto on täydentänyt ja täsmentänyt ympäristöselonteon vähimmäisvaatimuksia muutetun liitteen VI mukaisesti erityisesti ympäristönäkökohtien ja -vaikutusten välisen suhteen sekä organisaation ympäristönsuojelun tasosta annettavien tietojen osalta, - 3.3 kohta: neuvosto pitää hyödyllisenä kannustaa organisaatioita käyttämään tarvittaessa ympäristönsuojelun tasoa kuvaavia indikaattoreita ja on asettanut sitä varten vaatimukset ympäristönsuojelun tasoa koskevalle raportoinnille (niissä ei ole muutoksia komission luetteloon nähden lukuun ottamatta c kohdassa olevan vaatimuksen mukautusta). Uusi sanamuoto on periaatteessa Euroopan parlamentin tarkistuksen mukainen. Neuvosto on järjestänyt uudelleen kohtien numerointia ja järjestystä. Liite IV (logo) Tässä liitteessä on EMAS-logo kahtena versiona (vain teksti), joiden käyttö riippuu tämän asetuksen 8 artiklassa yksityiskohtaisesti esitetyistä erityisolosuhteista. Liite V (ympäristötodentajien akkreditointi, valvonta ja toiminta) Tärkeimpiä neuvoston tekemiä muutoksia ovat seuraavat: - akkreditointiperusteiden osalta (5.2 kohta) todentajilta edellytetään ympäristöjärjestelmien toiminnan ymmärtämistä pääpiirteissään. Lisäksi neuvosto pitää todentajien riippumattomuutta erityisen tärkeänä ja on siksi antanut lisäohjeita sen varmistamiseksi käytännössä. Tekstistä käy selvästi ilmi, että todentajien pätevyys vaikuttaa akkreditoinnin laajuuteen. Lisäksi tässä liitteessä annettujen lisävaatimusten noudattaminen on varmistettava ennen akkreditointia tehtävällä arvioinnilla, - todentajien valvonnan osalta (5.3 kohta) todentajien ja heidän toimintansa säännöllisen laadunvalvonnan väliä on pidennetty 24 kuukauteen. Tekstissä todetaan selvästi, että todentajien oikeutta harjoittaa toimintaansa muissa jäsenvaltioissa ei saa haitata ilmoituksesta perittävillä syrjivillä maksuilla.Valvonta voi tapahtua myös todentamistapahtumaa seuraamalla, - todentajien tehtävän osalta (5.4 kohta) sanotaan, että todentajien on määrä tehdä pistokokeita sisäisen auditoinnin tulosten luotettavuuden tarkistamiseksi, - todentamisvälien osalta (5.6 kohta) teksti on saatettu yhdenmukaiseksi muutetun 3 artiklan kanssa, jossa sallitaan määräajoista poikkeaminen komission antamien ohjeiden mukaisesti. Liite VI (ympäristönäkökohdat) Neuvosto on muuttanut ja jäsentänyt tätä liitettä uudelleen. Liitteessä todetaan, että organisaation on tarkasteltava toimintansa, tuotteidensa ja palvelujensa välittömiä ja välillisiä näkökohtia, jotka on määritelty sen mukaan, ovatko ne organisaation hallinnassa. Tätä vaatimusta on selvennetty. Ympäristönäkökohtien ja merkittävien ympäristövaikutusten välistä suhdetta organisaation päämäärien ja tavoitteiden asettamisen kannalta on kehitetty edelleen, jotta se kävisi selvemmin ilmi koko tekstissä. Suorien ympäristövaikutusten luetteloa on täydennetty ja laajennettu siten, että se kattaa esimerkiksi ympäristöonnettomuuksien ja niihin liittyvien vaikutusten riskin sekä vaikutukset biologiseen monimuotoisuuteen. Epäsuorien ympäristövaikutusten luettelo kattaa nyt myös "hankkijoiden, alihankkijoiden ja toimittajien ympäristönsuojelun taso[n] ja toimintatavat". Merkittävyyttä koskevaa kohtaa (6.4) on jäsennetty uudelleen ja yksinkertaistettu kajoamatta lueteltujen seikkojen sisältöön. Liite VII (alustava ympäristökatselmus) Liitettä on mukautettu liitteeseen VI tehtyjen muutosten mukaisesti ja näin ollen lyhennetty huomattavasti päällekkäisyyden välttämiseksi. Liite VIII (rekisteröintitietojen vähimmäisvaatimukset) Vain pieniä muotoseikkoihin liittyviä muutoksia on tehty. Komissio on hyväksynyt kaikki neuvoston tekemät muutokset.