Palkanmuodostus on yleisesti noudattanut edelleen maltillisen palkkakehityksen suuntausta. Uudistukset ovat vahvistaneet palkanmuodostusmekanismeja, joilla edistetään palkkakehityksen sovittamista tuottavuuteen ja tuetaan kotitalouksien käytettävissä olevia tuloja. Erityisesti on keskitytty vähimmäispalkkoihin. Palkkakehitys vaikuttaa viime aikoina olleen kokonaisuudessaan melko tasapainoista useimmissa jäsenvaltioissa, ja tämä on osaltaan edistänyt tasapainon palauttamista euroalueella. Reaalipalkat seurailevat pitkälti tuottavuutta useimmissa jäsenvaltioissa muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta. Tämä kehitys on myönteistä maiden sisäisen ja ulkoisen tasapainon kannalta, vaikka lisämukautukset ovatkin vielä tarpeen.

Verojärjestelmien on tuettava paremmin työpaikkojen luomista. Verojärjestelmiin on ryhdytty tekemään uudistuksia, joilla pyritään vähentämään työpaikan vastaanottamisen pidäkkeitä ja samalla keventämään työn verotusta, jotta yrityksiä tuetaan rekrytoimaan työntekijöitä. Usein nämä toimenpiteet kohdennetaan tiettyihin ryhmiin, esimerkiksi nuoriin ja pitkäaikaistyöttömiin. Tästä huolimatta joissakin jäsenvaltioissa työn kokonaisverokiila on viime vuosina kasvanut huomattavasti etenkin pieni- ja keskipalkkaisten työntekijöiden osalta. Tämä kehityssuuntaus on huolestuttava kun otetaan huomioon, että työttömyysasteet ovat edelleen korkeat monissa jäsenvaltioissa ja korkeat verokiilatasot voivat rajoittaa sekä työvoiman kysyntää että tarjontaa.

Työllisyys- ja sosiaalinen tilanne kohentuvat hitaasti, mutta jäsenvaltioiden välillä ja sisällä on edelleen merkkejä eriytymisestä. Talouden elpyessä vähitellen myös työllisyysasteet ovat jälleen kasvussa ja työttömyysasteet laskevat lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Vuonna 2014 työttömyysaste oli vielä yli 10 prosenttia EU28:ssa ja sitäkin korkeampi euroalueella, mutta se on jatkanut laskuaan vuoden 2015 kuluessa. Nuorisotyöttömyys ja pitkäaikaistyöttömyys ovat myös olleet laskussa vuodesta 2013 lähtien, vaikka ne ovatkin vielä yleisesti korkealla tasolla. Jäsenvaltioiden välillä on edelleen suuria eroja, vaikka työmarkkinaolosuhteissa havaittiinkin varovaista lähentymistä vuonna 2014. EU:n kotitalouksien tulot kasvoivat hiukan vuonna 2014 ja vuoden 2015 alussa, mikä johtui taloudellisen toimeliaisuuden voimistumisesta ja työmarkkinaolosuhteiden kohenemisesta. Köyhyysriskin tai sosiaalisen syrjäytymisen riskin piiriin kuuluvien ihmisten lukumäärä ja osuus säilyivät kokonaisuudessaan lähes ennallaan vuosina 2013 ja 2014. Sosiaalisen tilanteen kehittyminen viittaa kuitenkin eriytymisen lisääntymiseen kaikkialla EU:ssa, kuten keskeisten työllisyys- ja sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu osoittaa köyhyysriskin ja tuloerojen kehittymisen osalta. Hyvien käytäntöjen pohjalta voitaisiin määritellä joukko yhteisiä viitearvoja, joilla tuettaisiin lähentymistä parhaiten suoriutuviin jäsenvaltioihin samalla kun otettaisiin huomioon jäsenvaltioiden erilaiset lähtökohdat ja toimintatavat.

Luonnos yhteiseksi työllisyysraportiksi, joka perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 148 artiklaan, on osa komission vuotuista kasvuselvitystä talouspolitiikan vuoden 2016 EU-ohjausjakson käynnistämiseksi. Yhteinen työllisyysraportti on tärkeä tekijä EU:n talouden ohjausjärjestelmässä. Siinä esitetään vuotuinen katsaus työllisyyden ja sosiaalisen tilanteen keskeiseen kehitykseen Euroopassa sekä jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivojen ja vuotuisen kasvuselvityksen painopisteiden mukaisiin jäsenvaltioiden uudistustoimiin.

Vuoden 2015 aikana jäsenvaltiot – etenkin jotkin niistä – ovat joutuneet vastaamaan unioniin tulevien kasvavien pakolaisvirtojen asettamaan haasteeseen. Jäsenvaltiot ovat tehneet päätöksiä kotouttamisjärjestelyistä samoin kuin toimenpiteistä, joilla pyritään ehkäisemään maahantuloa. Lyhyellä aikavälillä vaikutukset julkisten menojen kasvuun ovat suhteellisen pieniä vaikkakin merkittävämpiä joissakin jäsenvaltioissa. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä tärkeintä on tulijoiden siirtyminen työmarkkinoille. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että turvapaikan hakijoilla on pääsy työmarkkinoille viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona he hakevat kansainvälistä suojelua.

Jäsenvaltiot ovat jatkaneet sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistamista edistääkseen osallistumista työmarkkinoille, ehkäistäkseen ihmisen elämänkaaren aikana ilmeneviä riskejä ja suojatakseen ihmisiä näiltä riskeiltä. Sosiaalisen suojelun järjestelmien on suojattava ihmisiä paremmin sosiaaliselta syrjäytymiseltä ja köyhyydeltä. Niistä on tultava kokonaisvaltaisia välineitä, jotka palvelevat yksilön kehitystä, työmarkkinoita, elämänkaareen kuuluvia siirtymävaiheita ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Eläkkeiden riittävyys edellyttää edelleen sekä naisten että miesten kykyä pysyä työelämässä pitempään ja täysipainoisemmin. Aktiivisena ikääntymistä koskevilla toimilla on katettava terveyttä ja koulutusta koskevat tarpeet. Työikäiseen väestöön tehtävät investoinnit, mm. lastenhoitopalvelujen tarjoaminen, ovat olennaisia, jotta voidaan turvata osallistavan työllisyyspolitiikan tulokset sekä julkisen talouden kestävyys. Terveydenhuoltojärjestelmät myötävaikuttavat yksilölliseen ja yhteiseen hyvinvointiin ja taloudelliseen vaurauteen. On tehtävä järkeviä uudistuksia, joilla varmistetaan kestävä rahoituspohja ja kannustetaan toimivien perusterveydenhuoltopalvelujen tarjoamista ja saatavuutta.

Pitkäaikaistyöttömien paluuta työmarkkinoille on pidettävä edelleen yhtenä ensisijaisista tavoitteista. Pitkäaikaistyöttömien osuus kaikista työttömistä on nyt 50 prosenttia, mikä on suuri haaste työllisyys- ja sosiaalipolitiikalle. Mitä pitempään henkilö on työttömänä, sitä suuremmaksi kasvaa todennäköisyys, että hän siirtyy työttömyydestä työvoiman ulkopuolelle. Tällä voi olla huomattavia kielteisiä vaikutuksia talouskasvuun, varsinkin kun otetaan huomioon tuottavuuden kasvua koskevat vaatimukset ja väestörakenteen muutos. Siirtymistä pitkäaikaistyöttömyydestä työllisyyteen olisi monissa jäsenvaltioissa tuettava paremmin aktiivisilla työmarkkinatoimenpiteillä. Sekä kysyntä- että tarjontapuolella tarvitaan välittömiä toimia, jotta pitkäaikaistyöttömät eivät lannistuisi ja liukuisi kokonaan työvoiman ulkopuolelle.

Jäsenvaltiot pyrkivät edelleen tukemaan nuorten työllisyyttä ja puuttumaan työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten suuriin lukumääriin. Nuorisotakuusta on tullut koulutuksesta työelämään siirtymisen edistäjä ja nuorisotyöttömyyttä vähentävä tekijä, ja sen ensimmäiset tulokset ovat nyt näkyvillä työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten osuuden vähenemisenä. Jotta tulokset olisivat kestäviä, sen täytäntöönpanoa on jatkettava ja sitä on tuettava kansallisista rahoituslähteistä rakenneuudistukseen kohdennetusti. EU:n nuorisotyöttömyysaste on alkanut laskea, mutta kehitys ei koske kaikkia maita. Myös maiden sisällä on edelleen huomattavia eroja.

Vaikka työmarkkinatilanne on useissa maissa vakaa tai kohenemaan päin, sosiaalisten indikaattorien osalta tilanteen voidaan havaita olevan huolestuttavampi. Romaniassa NEET-astetta, köyhyysriskiastetta ja tuloeroja koskevat tilanteet ovat kriittisiä. Bulgariassa havaittiin toiseksi suurin tuloerojen lisääntyminen, vaikka kyseinen indikaattori oli siellä jo ennestään korkealla tasolla. Myös työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten tilannetta pidetään edelleen heikkona (mutta se on kohenemassa). Molempien sosiaalisten indikaattoreiden katsotaan edelleen olevan ongelmallisella tasolla Latviassa, Liettuassa ja Virossa.

Kun tulostaulua tarkastellaan yksityiskohtaisesti, Kreikassa tilanne on kriittinen kaikkien indikaattorien osalta. Kroatiassa esiintyy ongelmallista kehitystä ja ongelmallisia tasoja työttömyyttä, työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevia nuoria (NEET) ja köyhyyttä koskevissa indikaattoreissa. Kyproksessa yleinen työttömyysaste, nuorten työttömyysaste ja köyhyysriskiä kuvaava indikaattori kehittyvät huolestuttavaan suuntaan, kun taas NEET-aste on heikko mutta kohenemaan päin. Italian osalta erittäin huolestuttavalla tavalla kehittyvät nuorten työmarkkinatilannetta koskevat indikaattorit. Melko ongelmallisella tavalla kehittyvät myös yleinen työttömyysaste sekä sosiaaliset indikaattorit. Portugalissa yleinen ja nuorten työttömyysaste ovat edelleen huolestuttavia, mutta ne ovat parantuneet viime kaudella. Nämä myönteiset muutokset eivät vielä näy sosiaalisessa tilanteessa, joten köyhyysriskiastetta ja tuloeroja kuvaavat indikaattorit ovat edelleen korkealla tasolla. Espanjassa työttömyysaste ja NEET-aste ovat kehittyneet parempaan suuntaan (ongelmallisilta tasoilta), mutta nuorisotyöttömyyttä, köyhyyttä ja tuloeroja koskeva tilanne on edelleen haastava.

Kuudella jäsenvaltiolla (Kreikalla, Kroatialla, Kyproksella, Portugalilla, Espanjalla ja Italialla) on huomattavia työllisyyteen ja sosiaaliseen tilanteeseen liittyviä haasteita. Kahdessa jäsenvaltiossa (Ranskassa ja Suomessa) esiintyy ongelmallista kehitystä, jotka liittyvät työllisyyteen ja nuorisotyöttömyysasteeseen. Suomessa havaitaan myös käytettävissä olevien tulojen supistuminen. Sosiaaliseen syrjäytymiseen liittyviä ilmiöitä koskevat indikaattorit on syytä panna merkille viiden maan (Romanian, Bulgarian, Liettuan, Latvian ja Viron) osalta. Lisäksi kahdessa jäsenvaltiossa (Maltassa ja Luxemburgissa) tilanne on yhden indikaattorin osalta ongelmallinen ja toisen indikaattorin osalta hyvä mutta heikkenemässä.

Tarkasteltaessa aiempaa kehitystä ja eroja EU:n keskiarvosta tulostaulun perusteella huomataan, että kriisi on vaikuttanut jäsenvaltioihin eri tavoin ja elpyminen on ollut epätasaista. Noin puolessa jäsenvaltioista ainakin kaksi indikaattoria on kehittynyt huolestuttavalla tavalla.

Tulostaulun havaintojen analysointi auttaa ymmärtämään paremmin työllisyys- ja sosiaalipoliittista kehitystä. Tämä puolestaan myötävaikuttaa siihen, että talouspolitiikan EU-ohjausjaksossa voidaan keskittyä voimakkaammin työllisyyteen ja sosiaaliseen suorituskykyyn. Tätä toivotaan Euroopan talous- ja rahaliiton viimeistelyä koskevassa viiden puheenjohtajan kertomuksessa sekä tuoreessa tiedonannossa toimista Euroopan talous- ja rahaliiton viimeistelemiseksi . Kun tulostaulua tulkitaan paremmin, on helpompi kartoittaa objektiivisesti työllisyyden ja sosiaalisten eroavaisuuksien kehityssuuntauksia. Tulostaulua olisi tarkasteltava yhdessä muista välineistä saatujen havaintojen kanssa. Näitä välineitä ovat työllisyyskehityksen seurantaväline, sosiaalisen suojelun kehityksen seurantaväline sekä makrotalouden epätasapainoa koskevien menettelyjen tulostaulu, jota on hiljattain täydennetty työllisyyden pääindikaattoreilla.

Kolmatta kertaa laadittava keskeisten työllisyys- ja sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu on nyt yhtenäinen osa yhteistä työllisyysraporttia. Kuten tuoreimmissa työllisyyssuuntaviivoissa todettiin, tulostaulu on erityisen hyödyllinen väline, koska sen avulla voidaan havaita keskeiset työllisyys- ja sosiaaliset ongelmat ja eroavuudet ajoissa ja tunnistaa osa-alueet, joilla poliittisia toimia tarvitaan eniten. Tämä tehdään seuraamalla tarkkaan ja tulkitsemalla kunkin indikaattorin tasoa ja muutoksia. Komissio on hyödyntänyt tulostaulun tuloksia laatiessaan vuoden 2015 maaraportteja ja maakohtaisia suosituksia. Tarkoituksena on vahvistaa haasteiden ja toimintaohjeiden taustatietoja.

Epätyypilliset työsopimukset ovat yleisempiä naisten, nuorten ja rutiineista poikkeavaa ruumiillista työtä tekevien keskuudessa. Vaikuttaa siltä, että niihin liittyy usein palkkaepäsuhta ja niitä käytetään erityisen paljon pienipalkkaisissa työtehtävissä. Toinen työpaikkojen epävarmuuteen liittyvä näkökohta on ei-vapaaehtoisen osa-aikatyön osuus, joka on kasvanut 16,7 prosentista 19,6 prosenttiin koko työllisyydestä, sekä tilapäisen työn muotojen laajeneminen ja monipuolistuminen.

Työllisyyden kasvun dynamiikka on vaihdellut jäsenvaltion, toimialan ja sopimustyypin mukaan. Vuonna 2014 (20–64-vuotiaiden ikäryhmän) työllisyysasteet nousivat vuoteen 2013 verrattuna kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Suomea (-0,2 prosenttiyksikköä), Itävaltaa (-0,4) ja Alankomaita (-0,5). Työllisyysasteissa on edelleen kuitenkin eroja. Vuoden 2014 työllisyysasteet vaihtelivat Kreikan 53,3 prosentista hiukan alle 60 prosenttiin Kroatiassa, Italiassa ja Espanjassa ja yli 75 prosenttiin Alankomaissa (75,4 %), Tanskassa (75,9 %), Yhdistyneessä kuningaskunnassa (76,2 %), Saksassa (77,7 %) ja Ruotsissa (80,0 %). Kun kehitystä tarkastellaan sektorikohtaisesti, työllisyyden koheneminen yltää nyt useimmille sektoreille, myös niille, joihin kriisi vaikutti voimakkaimmin, kuten maatalous, rakennusala ja teollisuus. Kun tarkastellaan sopimustyyppejä, määräaikaisissa työsopimuksissa työskentelevien työllisyystilanne on odotusten mukaisesti ollut erittäin epävakaa viime vuosina. Vakituisessa työsuhteessa tai itsenäisenä ammatinharjoittajana työskentelevien tilanne on pysynyt jokseenkin vakaana vuodesta 2011. Vuodesta 2013 lähtien kokonaistyöllisyyden kasvu on pääosin johtunut määräaikaisten työsopimusten lisääntymisestä. Kuten kaaviosta 2 käy ilmi, määräaikaisten työsopimusten käyttö vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioiden välillä. Vuonna 2014 niiden osuus vaihteli Romanian ja Baltian maiden alle 5 prosentista Alankomaiden, Portugalin, Espanjan ja Puolan yli 20 prosenttiin. Siirtymät tilapäisestä vakituiseen työsuhteeseen myös vaihtelevat maittain, ja vaikuttaa siltä, että siirtymisen aste on suurinta (pienintä) niissä maissa, joissa määräaikaisten sopimusten osuus on pienin (suurin). Sekä määräaikaisten sopimusten osuus että siirtymät määräaikaisesta vakituiseen työsuhteeseen ovat osoitus siitä, miten joustavia työmarkkinat ovat. Ne saattavat kuvastaa myös työsuhdeturvaa koskevan lainsäädännön eroja eri maissa ja sitä, missä määrin sisäpiiri-ulkopiiri-vaikutukset ovat ominaisia jäsenvaltioiden työmarkkinoille. Tämä aiheuttaa erityistä huolta maissa, joissa määräaikaisia työsopimuksia käytetään laajamittaisesti, sillä näissä maissa määräaikaiset sopimukset eivät useinkaan paranna työntekijän mahdollisuuksia saada pysyvää kokopäivätyötä, kuten kaavio 2 osoittaa.

Työllisyyden ja työttömyyden kehityssuuntauksiin vaikuttavat muutokset työpaikan löytäneiden ja työpaikastaan lähteneiden osuuksissa. Työpaikan löytäneiden määrät ovat palautuneet vuoden 2013 alun matalilta tasoilta, ja työpaikastaan lähteneiden määrät ovat samaan aikaan alkaneet laskea vuoden 2012 alusta. Vuosina 2013 ja 2014 havaitut työttömyyden laskut on yhdistetty lähinnä työpaikastaan lähteneiden määrien supistumiseen, kun taas työpaikan löytäneiden osuudet ovat silti alle kriisiä edeltävien tasojen vaikka ovatkin kohenemassa. Lisäksi ne ovat erityisen matalia työnhakijoiden kohdalla, joilla on takanaan pitkiä työttömyysjaksoja.

Itävallassa tilanne on kokonaisuudessaan hyvä tai erittäin hyvä kaikkien indikaattoreiden osalta, vaikka pientä heikkenemistä on havaittavissa kokonaistyöttömyyden sekä NEET-asteen osalta.

Työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten osuus (NEET-aste) on myös pienenemässä (kaavio 5). NEET-asteet ovat kuitenkin edelleen hyvin korkeat useissa maissa (Irlannissa, Kyproksessa, Espanjassa, Romaniassa, Kreikassa, Kroatiassa, Bulgariassa ja Italiassa; näistä Bulgariassa ja Italiassa osuudet ovat yli 20 %). Naisten osalta NEET-nuorten osuus on suurin Kreikassa, Italiassa, Romaniassa ja Bulgariassa. Vaikka Espanja, Bulgaria, Kreikka ja Kypros näyttäisivät lähentyvän suhteellisen nopeasti toisia maita, mukautumisvauhti (jos mukautumista esiintyy) vaikuttaa riittämättömältä Italiassa, Kroatiassa ja Romaniassa. Myös tässä tapauksessa niissä muutamissa jäsenvaltioissa, joilla on suhteellisen matalat – tai lähellä keskiarvoa olevat – NEET-asteet, vuotuiset muutokset ovat huomattavasti EU:n keskiarvoa korkeampia. Tämä koskee Luxemburgia, Itävaltaa, Suomea ja Maltaa.

Kuten kaaviosta 4 käy ilmi, maiden väliset erot ovat vielä suuremmat nuorten työttömyysasteiden osalta. Kahden maan (Kreikan ja Espanjan) nuorisotyöttömyysasteet ovat edelleen noin 50 prosenttia, kahden maan (Italian ja Kroatian) yli 40 prosenttia ja kahden maan (Kyproksen ja Portugalin) yli 30 prosenttia. Näissä maissa havaitaan myös naisten korkeimmat työttömyysasteet. Vaikka regressiosuoran negatiivinen kaltevuus viittaa siihen, että jäsenvaltiot ovat alkaneet lähentyä toisiaan, nopeampi lasku olisi näissä maissa tarpeen, jotta nuorisotyöttömyys saataisiin nopeasti takaisin kohtuulliselle tasolle. Tässä ryhmässä Portugali näyttää kuitenkin lähentyvän nopeimmin muita. Muutamien maiden (kuten Ranskan ja Suomen) nuorisotyöttömyystilanne näyttää olevan heikkenemässä suhteellisen hyvästä lähtökohdasta. Suomeen on kiinnitettävä erityistä huomiota, koska siellä nuorisotyöttömyysaste on noussut tällä jaksolla 2,5 prosenttiyksikköä ja heijastelee heikkoa taloustilannetta (suurin lisäys EU28:ssa; sama koskee yleistä työttömyysastetta).

Keskimääräistä merkittävästi voimakkaampi heikkenevä kehitys voidaan havaita useissa maissa, joissa työttömyysasteet ovat suhteellisesti paremmalla tasolla. Tämä koskee Belgiaa, Ranskaa, Suomea ja Itävaltaa (viimeksi mainitussa työttömyysaste on kuitenkin edelleen hyvin alhainen eli 5,1 %). EU28-maista suurin työttömyysasteen kasvu, 0,8 prosenttiyksikköä, havaitaan Suomessa. Vaikka työttömyys on laskussa Italiassa, lasku on hidasta keskimääräiseen laskuun verrattuna. Nämä kehityssuuntaukset olisi analysoitava huolellisesti, sillä ne voivat muuttua pitkäkestoiseksi.

(Pitkäaikais)työttömien vähäisempi aktivointi voi pahentaa jo olemassa olevia osaamisvajeita. Jos (pitkäaikais)työttömien aktivointiin käytettäviä menoja supistetaan etenkin koulutuksen osalta, se saattaa estää työttömiä hankkimasta taitoja, joita he tarvitsisivat päästäkseen takaisin työelämään. Tämä lisäisi pitkäaikaistyöttömyyden pysyvyyttä ja pahentaisi jo olemassa osaamisvajeita. Kuten kaaviosta 9 käy ilmi, monissa jäsenvaltioissa huomattava osa työnantajista ilmoittaa, että niillä on vaikeuksia löytää työntekijöitä, joilla on vaadittava ammattitaito. Suhteellisen suuria vaikeuksia esiintyy tältä osin Baltian maissa (mikä voi johtua siitä, että suhteellisen suuria määriä ihmisiä lähtee näistä maista muihin EU:n jäsenvaltioihin) ja alhaisen työttömyyden maissa, kuten Itävallassa, Belgiassa ja Saksassa. Vähemmän vaikeuksia raportoidaan jäsenvaltioista – esimerkiksi Espanjasta, Kreikasta, Kroatiasta ja Kyproksesta –, joissa työvoiman tarjonta ei ole rekrytointia rajoittava tekijä. Elinikäisen oppimisen tarjonnan laadun parantaminen ja siihen tehtävien investointien lisääminen auttaisi vähentämään osaamisvajetta. Eurostatin lukujen mukaan vuosina 2009–2014 elinikäinen oppiminen lisääntyi valtaosassa jäsenvaltioita (ei kuitenkaan Kroatiassa, Kyproksessa, Kreikassa, Puolassa, Espanjassa eikä Sloveniassa), mutta erot ovat edelleen suuria. Elinikäiseen oppimiseen osallistumista koskevat vuoden 2014 luvut vaihtelevat Romanian 1,5 prosentista ja Bulgarian 1,8 prosentista Suomen, Ruotsin ja Tanskan yli 25 prosenttiin.

Lähde: Eurostat, työvoimapolitiikan tietokanta. EU28:n keskiarvoa koskevat työllisyyden pääosaston laskelmat. Huom.: Jäsenvaltiot on jaettu vähän/keskitasoisesti/paljon budjetoivien ryhmiin sen mukaan, mitkä niiden aktiivisen työmarkkinapolitiikan menot olivat vuonna 2007 (ryhmät 1–7 % BKT:sta). EU28:n arvioitu aggregaatti, joka puuttuvien tietojen vuoksi perustuu Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kreikan tapauksessa vuoden 2010 arvoon kauden 2011–2013 osalta sekä Espanjan, Ranskan, Kyproksen, Maltan ja Romanian osalta vuoden 2012 arvoon myös vuoden 2013 osalta ja jossa ei ole mukana Kroatiaa. Kroatia ja Portugali eivät ole mukana tietojen puuttumisen ja sarjassa esiintyvien katkosten vuoksi. *Koska sarjassa on katkoksia Kreikan, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta vuosina 2007–2012, niiden sijasta on käytetty vuosien 2007–2010 keskiarvoja, Slovakian osalta on käytetty jaksoa 2012–2008 sekä Kyproksen osalta jaksoa 2007–2011.

Lähde: Employment and Social Developments in Europe (ESDE) 2015, Euroopan komissio.

Jäsenvaltioiden välillä on pitkäaikaistyöttömyyden dynamiikkaa koskevia eroja. Kaaviosta 7 käy ilmi pitkäaikaistyöttömien työllistymisaste vuosien 2013 ja 2014 välillä. Useiden jäsenvaltioiden kohdalla pitkäaikaistyöttömyyden pysyvyysaste (pitkäaikaistyöttömät, jotka ovat työttömänä vielä vuoden kuluttua) on huomattava. Liettuassa, Bulgariassa, Kreikassa ja Slovakiassa se on yli 50 prosenttia. Toisaalta siirtymisiä työhön esiintyy suhteellisen paljon Tanskassa, Ruotsissa, Virossa ja Sloveniassa. Siirtymiset työvoiman ulkopuolelle johtuvat todennäköisesti työnhakijoiden lannistumisesta. Tätä tapahtuu erityisen paljon Italiassa ja jossain määrin Suomessa, Virossa ja Latviassa.

Lähde: Employment and Social Developments in Europe (ESDE) 2015, Euroopan komissio.

Työmarkkinoiden yleisestä paranemisesta huolimatta pitkäaikaistyöttömyys on edelleen korkealla tasolla useissa jäsenvaltioissa. Kriisin seurauksena pitkäaikaistyöttömyysaste nousi Saksaa lukuun ottamatta kaikissa jäsenvaltioissa vuosien 2008 ja 2014 välillä (kaavio 6). Kaiken kaikkiaan pitkäaikaistyöttömyysasteet ovat edelleen suhteellisen korkeita. Tämä koskee erityisesti Kreikkaa ja myös Espanjaa, joissa se vuonna 2014 oli edelleen hyvin lähellä tasoa, jolla se oli korkeimmillaan. Pitkäaikaistyöttömyys on miehillä, nuorilla ja heikosti koulutetuilla suhteellisesti yleisempää kuin työmarkkinoiden muissa ryhmissä. Se koettelee erityisesti niitä, jotka aiemmin työskentelivät taantuvissa ammateissa ja taantuvilla toimialoilla. Talouden yleinen tilanne on edelleen tärkeä tekijä, joka määrittää muutoksia pitkäaikaistyöttömyydessä ja siihen ajautumisessa ja siitä pois pääsemisessä. Lisäksi on olemassa voimakkaita maakohtaisia vaikutuksia, jotka liittyvät lähinnä institutionaalisten rakenteiden eroihin.

Koulutuksen keskeyttämisaste on parantunut useimmissa maissa. Vuonna 2014 koulunkäynnin keskeyttäneiden määrä laski 20 jäsenvaltiossa verrattuna vuoteen 2013 mutta nousi suhteellisen voimakkaasti Virossa. Vaikka useimmissa jäsenvaltioissa tapahtui myönteistä kehitystä, määrät ovat edelleen erittäin suuria monissa maissa (Malta, Italia, Portugali ja Espanja). Lisäksi ulkomaalaissyntyisten nuorten keskeyttämisaste on keskimäärin 10 prosenttiyksikköä korkeampi kuin syntyperäisillä nuorilla, ja korkeimmat keskeyttämisasteet – noin 20 prosenttia – nähdään Kreikassa ja Italiassa.

Viime vuosina työn verokiila on kasvanut huomattavan monissa jäsenvaltioissa, erityisesti matalapalkkaisten ja keskipalkkaisten palkansaajien osalta, mikä nostaa useissa maissa jo ennestään korkeita tasoja.. Verokiilatasot vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioiden välillä. Vuonna 2014 ne vaihtelivat Maltan ja Irlannin alle 30 prosentista Belgian, Saksan, Ranskan ja Unkarin yli 45 prosenttiin (Itävallassa ja Italiassa ainoastaan keskipalkkaisten palkansaajien osalta). Kaaviosta 12 käy ilmi vuosien 2010 ja 2014 välinen verokiilan muutos palkansaajien osalta (ainoa tulonsaaja, ei lapsia), joiden tulotaso on 67 tai 100 prosenttia keskipalkasta. Verokiila laski molemmilla tulotasoilla vain kahdeksassa maassa, eniten Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa. Suhteellisen voimakasta kasvua on sen sijaan havaittavissa Maltassa (100 prosentin tulotasolla, tosin matalalta lähtötasolta), Luxemburgissa, Portugalissa, Slovakiassa, Unkarissa ja Irlannissa (sekä 67 prosentin että 100 prosentin tulotasolla, mutta Irlannin tapauksessa matalalta lähtötasolta). Nämä suuntaukset antavat aihetta huoleen, kun otetaan huomioon monissa jäsenvaltioissa edelleen vallitsevat korkeat työttömyysasteet. Verokiilan kaventaminen asianmukaisella rahoituksella lisäisi kysyntää ja kasvua, tukisi työpaikkojen luomista ja edistäisi Euroopan talous- ja rahaliiton toimivuutta.

Lähde: Labour Market and Wage Developments in Europe 2015, Euroopan komissio.

Palkkakehitys vaikuttaa olevan linjassa tuottavuuden kasvun kanssa useimmissa jäsenvaltioissa ja on osaltaan edistänyt tasapainon palauttamista euroalueella. Yksikkötyökustannukset kasvoivat vuoteen 2008 saakka nopeammin euroalueen alijäämämaissa kuin ylijäämämaissa. Sen jälkeen suuntaus kääntyi, mikä edisti ulkoisen tasapainon palauttamista asianomaisissa jäsenvaltioissa. Kuten kaavio 11 osoittaa, viime vuosina reaalipalkat vaikuttavat lisäksi olleen kehittymässä suurin piirtein linjassa tuottavuuden kanssa (toisin kuin edellisinä vuosina havaittiin useissa maissa), ja monissa maissa esiintyy vain pieniä poikkeamia (poikkeuksena Kypros, Kreikka, Espanja, Viro, Romania ja Bulgaria). Tämä kehitys on yleisesti myönteistä maiden sisäisen ja ulkoisen tasapainon kannalta.

Lähde: Labour Market and Wage Developments in Europe 2015, Euroopan komissio. Huom.: Luxemburg jätetty pois mittakaavan ulkopuolelle sijoittuvana poikkeuksena. EU:n sisäinen nettoliikkuvuus lasketaan EU-maiden välisen maahanmuuton ja maastamuuton välisenä erona koko populaatiosta vuoden alussa 1 000:ta asukasta kohti.

Työvoiman liikkuvuus voi olla tärkeä sopeuttamismekanismi, jonka avulla vähennetään maiden välisiä eroja työttömyydessä ja ratkaistaan osaamisvajeita. Kaaviossa 10 esitettävistä EU:n sisäistä liikkuvuutta koskevista luvuista saa suhteellisen selkeän käsityksen siitä, että ihmiset muuttavat kriisistä eniten kärsineistä maista niihin maihin, jotka selviytyivät kriisistä suhteellisen hyvin. Tämä on lisäystä jo aiempiin pitemmän aikavälin muuttovirtoihin, jotka ovat suuntautuneet Keski- ja Itä-Euroopan maista rikkaampiin Luoteis-Euroopan maihin. Absoluuttisin luvuin tarkasteltuna nettomääräiset maastamuuttovirrat ovat suurimpia Espanjassa ja Puolassa, kun taas nettomääräiset maahanmuuttovirrat ovat suurimpia Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yleisesti ottaen liikkuvuus EU-maiden välillä on vielä vähäistä. Eniten liikkuvuutta hyödyntävät nuoret ja korkeasti koulutetut kansalaiset, jotka auttavat ratkaisemaan osaamisvajetta vastaanottajamaissa mutta aiheuttavat myös joitakin haasteita lähtömailleen, vaikka siirtäisivätkin rahaa entisiin kotimaihinsa. Tutkintojen täysi avoimuus ja vertailukelpoisuus EU:ssa voisi helpottaa työntekijöiden liikkuvuutta, koska työnantajat ymmärtäisivät työnhakijan toisessa jäsenvaltiossa hankkiman tutkinnon sisältöä ja voisivat luottaa siihen. Tämän vuoksi jäsenvaltiot ovat lisäämässä kansallisiin tutkintoihinsa viittaukset eurooppalaiseen tutkintojen viitekehykseen.

Euroopan osaamispohjaan liittyvät rakenteelliset puutteet uhkaavat Euroopan kasvupotentiaalia. OECD:n ja Euroopan komission julkaisemasta aikuisten ammatillista osaamista käsittelevästä tutkimuksesta (Survey on Adult Skills, PIAAC) saatujen tietojen perusteella noin 20 prosentilla työikäisestä väestöstä on vain matala osaamistaso (luku- ja laskutaito), ja eräissä maissa (kuten Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa) tämä osuus on sitäkin suurempi. Erittäin hyvän perusosaamistason työntekijöiden osuus on suuri vain muutamissa maissa (Virossa, Tanskassa, Suomessa, Alankomaissa ja Ruotsissa), ja useimmat Euroopan maat ovat vielä kaukana niistä Euroopan ulkopuolisista maista (esimerkiksi Japanista ja Australiasta), joissa tällaisten työntekijöiden osuus on suurin. Vuonna 2014 keskimäärin 22 prosentilla EU:n väestöstä ei ollut digitaalisia taitoja: nämä osuudet vaihtelevat Luxemburgin 5 prosentista Bulgarian 45 prosenttiin ja Romanian 46 prosenttiin. Kun otetaan huomioon, että pystyäkseen toimimaan digitaaliyhteiskunnassa yksilö tarvitsee vähäisiä taitoja monipuolisemmat digitaaliset taidot (esim. kyky lähettää sähköpostiviestejä ei yksin riitä), voidaan katsoa, että 40 prosentilla EU:n väestöstä on riittämättömät digitaaliset taidot. Julkista varainkäyttöä koskevien tietojen perusteella on olemassa riski, että inhimilliseen pääomaan tehtävät investoinnit ovat puutteellisia, sillä julkiset koulutusmenot ovat supistuneet 3,2 prosenttia vuodesta 2010 ja pienentyneet yhdessätoista jäsenvaltiossa vuonna 2013. Euroopassa ei investoida tehokkaasti koulutukseen ja osaamiseen. Se vaarantaa Euroopan keskipitkän aikavälin kilpailukyvyn ja sen työvoiman työllistettävyyden.

Henkilöstön löytämisessä esiintyviin vaikeuksiin voi olla useita syitä, joista yksi on, että työntekijöillä ei ole tarvittavia ammattitaitoja. Viimeaikaiset ammattitaidon kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuutta tarkastelleet analyysit osoittavat kuitenkin, että vain alle puolessa tapauksista rekrytointivaikeudet johtuvat aidosta ammattitaitoisen työvoiman puutteesta ja lähes kolmannessa tapauksista syynä on palkka, joka ei ole riittävä houkuttelemaan työnhakijoita. Epätyypillinen työaika ja koulutusmahdollisuuksien puute riittämättömään palkkaan yhdistettynä heikentävät työnantajien kykyä hankkia työntekijöitä. Tutkimukset osoittavat myös, että yritykset, jotka eivät kykene löytämään vaadittavan ammattitaidon omaavia työntekijöitä, ovat usein haluttomia tarjoamaan pitkäaikaisia sopimuksia.

Köyhyys- ja syrjäytymisriskin kehityksen syynä ovat lähinnä työttömät kotitaloudet ja vakava aineellinen puute. Vuonna 2013 vakava aineellinen puute väheni hiukan laskien 9,6 prosenttiin koko väestöstä. Vuotta 2014 koskevien Eurostatin alustavien tietojen perusteella sen odotetaan vähentyneen edelleen sen jälkeen mutta pysytelleen kuitenkin huomattavasti yli vuoden 2009 tason eli 8,2 prosentin yläpuolella (ks. kaavio 15). Lisäksi työttömien kotitalouksien osuus nousi 10,8 prosenttiin vuonna 2013, mikä on selvästi enemmän kuin kriisiä edeltänyt 9,1 prosentin osuus. Köyhyysriskiaste, jolla viitataan henkilöihin, jotka saavat alle 60 prosenttia kotitalouksien mediaanitulosta tulonsiirtojen jälkeen, pysyi vakaasti noin 16,6 prosentissa, mutta köyhyysrajat, joiden perusteella henkilöiden katsotaan olevan köyhyysriskin piirissä, laskevat edelleen, mikä kuvastaa elintason jatkuvaa heikentymistä. Se, missä määrin köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen riskiä voitaisiin hillitä, on riippuvainen kansallisista automaattisista vakauttajista.

Työikäisen väestön (18–64-vuotiaiden ikäryhmä) osalta keskeisten työllisyys- ja sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu osoittaa, että niiden kolmen maan, joissa köyhyysriski oli EU:n keskiarvon yläpuolella tai keskiarvon tasolla (Kypros, Portugali ja Romania), köyhyysriski kasvoi entisestään vuonna 2013. Kasvu oli huomattavaa Kyproksessa (2,2 prosenttiyksikköä) ja Portugalissa (1,5 prosenttiyksikköä). Muissa maissa, joissa köyhyysaste oli huomattavasti keskimääräistä suurempi (Kreikka, Espanja ja Liettua), ei havaittu tilastollisesti merkitsevää pienentymiskehitystä; näiden maiden tilanne on siis edelleen kriittinen. Niistä maista, joissa köyhyysriskiaste on suhteellisen alhainen, Maltan ja Ruotsin tilannetta on seurattava, koska niissä aste on noussut keskimääräistä huomattavasti enemmän. Kaaviossa 18 esitettävän regressiosuoran positiivinen kaltevuus osoittaa jäsenvaltioissa esiintyvän eriytyvää kehitystä.

Vaikka köyhyyden tai syrjäytymisen riski on lasten osalta vakautunut useimmissa maissa vuonna 2013, se oli edelleen erittäin korkealla tasolla (27,7 %), ja työttömissä kotitalouksissa elävien lasten osuus kasvoi edelleen (9,7 % EU:ssa vuonna 2013). Lasten elintaso riippuu suurelta osin heidän vanhempiensa työmarkkinatilanteesta. Lapsilla, jotka asuvat työttömissä kotitalouksissa, yksinhuoltajan huolettavina tai talouksissa, joissa vain toinen vanhemmista työskentelee, on paljon suurempi köyhyysriski. Monissa maissa käteissiirrot auttavat pienentämään lasten köyhyysriskiä korvaamalla vaihtelevassa määrin työtulon puutetta (alle 20 prosentista Kreikassa ja Romaniassa yli 50 prosenttiin Ruotsissa, Saksassa, Itävallassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa).

Pienituloisten on joissakin jäsenvaltioissa entistä vaikeampi saada terveydenhuoltopalveluja. Keskimäärin 6,4 prosenttia EU:n pienituloisissa kotitalouksissa elävistä (alin tuloviidennes) kertoi terveydenhuoltopalvelujen tarpeensa jääneen täyttämättä, kun vastaava osuus varakkaammissa kotitalouksissa elävien (ylin tuloviidennes) kohdalla oli 1,5 prosenttia. Rikkaiden ja köyhien välinen kuilu terveydenhuoltopalvelujen saatavuudessa on leventynyt kriisin aikana jäsenvaltioissa (kaavio 22).

Työllisyystuet muodostavat laajalti käytetyn välineen, jolla tuetaan työllisyyttä ja työpaikkojen luomista. Joissakin maissa on kasvatettu tai hiottu olemassa olevia ohjelmia (Liettua, Ruotsi ja Irlanti), ja toisissa taas on otettu käyttöön kokonaan uusia järjestelmiä (Kypros, Ranska, Romania ja Italia). Espanja, Kypros, Portugali ja Slovakia ovat päättäneet yrityksen perustamisen kannustimista ja yrittäjyyttä edistävistä toimenpiteistä.

Työn verotusta koskevat jäsenvaltioiden toimet ovat kriisin alusta lähtien osoittautuneet olevan yhteydessä julkisen talouden rahoitusasemaan ja työn verotusta koskevien uudistusten suuntaan. Maissa, joissa rahoitusasema on jatkuvasti negatiivinen, on toteutettu keskimääräistä enemmän työn verotusta lisääviä uudistustoimenpiteitä. Työn suuren verokiilan pienentäminen on edelleen haaste, mutta useat maat ovat viime aikoina toteuttaneet toimenpiteitä verokiilan kaventamiseksi.

Rakenteelliset sosiaaliturvamaksujen alennukset otettiin käyttöön tai niitä lisättiin työvoiman kysynnän tukemiseksi Ranskassa, Kreikassa, Latviassa, Belgiassa, Italiassa, Romaniassa ja Ruotsissa. Heikossa asemassa oleviin ryhmiin kohdennettuja alennuksia toteutettiin Kroatiassa, Sloveniassa, Portugalissa, Slovakiassa, Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Espanja otti vuonna 2015 käyttöön alennetun sosiaaliturvamaksun palkattaessa työntekijöitä toistaiseksi voimassa olevilla työsopimuksilla. Suomi alensi työntekijöiden sosiaaliturvamaksuja palkkojen vähäisen nousun tasapainottamiseksi. Italiassa vuoden 2015 ns. vakauslailla otettiin käyttöön useita toimenpiteitä työn verokiilan kaventamiseksi, muun muassa työnantajan työvoimakustannusten alennuksella, verohelpotuksilla pienipalkkaisille ja sosiaaliturvamaksujen kolmen vuoden alennuksella palkattaessa työntekijöitä toistaiseksi voimassa olevilla työsopimuksilla vuonna 2015. Ranskassa ovat voimassa yleiset verohyvitykset kilpailukyvyn ja työllisyyden edistämiseksi, ja niiden lisäksi vuonna 2014 vastuu- ja solidaarisuussopimuksella alennettiin edelleen matala- ja keskipalkkaisten sosiaaliturvamaksuja. Kreikka otti käyttöön uuden veroasteikon ja poisti verovapautukseen oikeuttavat kynnykset ja korvasi ne kohdennetuilla verohyvityksillä.

Edellisvuosien kauaskantoisen toiminnan seurauksena palkanmuodostus on yleisesti alkanut näkyä siinä, että reaalipalkkojen kehitys vastaa tuottavuuden kehitystä, ja lisäksi jotkin maat ovat viime aikoina toteuttaneet vähimmäispalkkaan kohdistuvia toimenpiteitä. Maltillista palkkakehitystä koskeva alojenvälinen sopimus on tehty Suomessa vuosiksi 2014–2015 ja Espanjassa vuosiksi 2015–2016. Sloveniassa tehtiin vuonna 2015 työmarkkinasopimus, jonka mukaisesti yksityisen sektorin palkanmuodostuksen perustaksi asetettiin työehtosopimukset, inflaatio ja osuus alakohtaisesta tuottavuudesta. Jotta palkkojen ja tuottavuuden kehitys voitaisiin sovittaa yhteen, Belgian hallitus keskeytti väliaikaisesti palkkojen automaattisen sitomisen indeksiin vuoteen 2016 asti, kun taas Kyproksessa palkkojen indeksointi vuoteen 2016 asti laajennettiin koskemaan myös yksityistä sektoria. Vähimmäispalkan määrittämiseksi luotiin uusia mekanismeja Kreikassa (vuodesta 2017 alkaen), Irlannissa ja Kroatiassa, ja Saksassa otettiin vuodesta 2015 alkaen käyttöön lakisääteinen kansallinen vähimmäispalkka. Portugalissa julkisen sektorin 13. ja 14. kuukauden palkka otettiin uudelleen käyttöön perustuslakituomioistuimen annettua asiasta päätöksensä. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on ottamassa käyttöön kansallisen toimeentuloon riittävän palkan, joka määräytyy eri perustein kuin voimassa oleva kansallinen vähimmäispalkka.



2.2 Työvoiman tarjonnan, taitojen ja osaamisen parantaminen

Useissa jäsenvaltioissa henkilökohtaisen tuloveron alennukset ovat tukeneet työmarkkinoille osallistumista. Tuloveroa alennettiin Espanjassa ja Latviassa etenkin pienituloisten ryhmien heikon taloudellisen tilanteen kohentamiseksi ja työnteon pidäkkeiden poistamiseksi. Toiset maat nostivat matalan tulotason kynnystä tai lisäsivät verohyvityksiä (Ruotsi, Latvia, Liettua, Alankomaat ja Saksa). Itävalta teki vuonna 2015 merkittäviä muutoksia henkilökohtaiseen tuloveroon muun muassa laskemalla alinta veroprosenttia.

Eläkeuudistuksissa keskitytään edelleen tasapainottamaan työssäolo- ja eläkkeelläoloaikaa pääasiassa nostamalla eläkeikää, tiukentamalla eläkkeelle pääsyn edellytyksiä ja vähentämällä mahdollisuuksia siirtyä varhaiseläkkeelle. Viime vuoden aikana useat jäsenvaltiot (Belgia, Bulgaria, Alankomaat, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta) ovat hyväksyneet uusia eläkeiän korotuksia tai aikaistaneet suunniteltuja korotuksia. Yhteensä 25:ssä EU:n 28 jäsenvaltiosta on nyt annettu lainsäädäntöä eläkeiän nostamisesta joko heti tai tulevaisuudessa. Näistä seitsemän (Kypros, Tanska, Kreikka, Italia, Alankomaat, Portugali ja Slovakia) on nimenomaisesti kytkenyt eläkeiän tulevaan elinajanodotteen pitenemiseen, ja muutamat maat (Belgia, Suomi, Slovenia) harkitsevat samaa.

Monet jäsenvaltiot ovat toteuttamassa toimia, joilla vähennetään työmarkkinoilta poistumista varhaiseläkkeelle siirtymisen kautta, esimerkiksi nostamalla eläkkeeseen oikeuttavaa ikää ja/tai tiukentamalla uran pituutta koskevia vaatimuksia (Belgia, Latvia) tai poistamalla yksittäisiä varhaiseläke-etuja tai -järjestelmiä (Luxemburg, Puola). Useat jäsenvaltiot (Bulgaria, Tanska, Kroatia) ovat ottaneet käyttöön tiukempia kriteerejä ja menettelyjä, joilla säännellään oikeutta työkyvyttömyysetuuksiin, sen varmistamiseksi, että kyseiset etuudet kohdistetaan niihin aidosti oikeutetuille eikä niitä käytetä korvaavana varhaiseläkejärjestelmänä.

Eräissä jäsenvaltioissa on vuosina 2014–2015 toteutettu uudistuksia työn ja perhe-elämän yhteensovittamista edistävien toimintalinjojen vahvistamiseksi, ja niiden tarkoituksena on lisätä osallistumista työmarkkinoille. Itävalta on ilmoittanut investoivansa vuoteen 2018/2019 mennessä yhteensä 800 miljoonaa euroa kokopäiväkoulupaikkojen määrän ja saatavuuden lisäämiseen ja niiden palvelujen laadun parantamiseen. Yhdistynyt kuningaskunta on ottanut käyttöön jaetun vanhempainloman, jonka ansiosta vanhemmat voivat lapsen syntymän tai adoption yhteydessä jakaa 52 viikon palkallisen loman ja palkan.

Naisten työmarkkinoille osallistumisen edistäminen voi auttaa torjumaan heidän suurempaa köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen riskiään etenkin yksinhuoltajaperheissä sekä auttaa estämään alhaisemmista eläkeoikeuksista johtuvaa naisten vanhuusiässä kokemaa köyhyyttä.

Useampien naisten kannustaminen astumaan työmarkkinoille ja pysymään siellä voi myös auttaa tasapainottamaan useimmissa EU:n jäsenvaltioissa ennustetun työikäisen väestön vähenemisen vaikutuksia lisäämällä työvoiman tarjontaa. Se auttaisi siten vähentämään julkiseen talouteen ja sosiaalisen suojelun järjestelmiin kohdistuvia paineita, hyödyntämään paremmin naisten taitoja ja osaamista ja lisäämään kasvupotentiaalia ja kilpailukykyä.

Koulutusjärjestelmien rakenteelliset heikkoudet vaikuttavat yhä osaamistasoon. Italiassa viimeaikaiset uudistukset on kohdennettu julkisen koulutusjärjestelmän vakauttamiseen myöntämällä alalla työskenteleville henkilöille vakituisia työsopimuksia. Vuonna 2015 Espanja uudisti niin kutsutun ammatillisen koulutuksen osajärjestelmän organisaatiota ja hallintoa sovittaakseen koulutuksen sisällön työmarkkinoiden tarpeisiin. Ruotsissa puolestaan uusi aikuiskoulutusaloite lisää paikkoja kunnallisessa aikuiskoulutusjärjestelmässä. Osaamista koskevan tiedon hankinnan (osaamistarpeiden arviointi, ennakointi ja ennusteiden laadinta) lisääminen ja sen käyttö ohjaamaan koulutustarjontaa voisivat auttaa parempaan taitojen kysynnän ja tarjonnan tasapainoon. Joissain jäsenvaltioissa on jo pitkät perinteet laadullisten ja määrällisten ennusteiden laadinnassa ja selkeät yhteistyömekanismit oppilaitosten ja työmarkkinoiden toimijoiden välillä (esim. Tanska, Ruotsi), kun taas joissain muissa jäsenvaltioissa järjestelmät eivät ole näin yhteensopivia. Jotkin jäsenvaltiot ovat kehittämässä osaamista koskevan tiedon hankintaa (esim. Viro, Romania) ja saavat usein siihen tukea Euroopan sosiaalirahastosta (ESR). Kaikesta huolimatta julkiset koulutusmenot vähenivät lähes puolessa jäsenvaltioista: vuoteen 2010 verrattuna ne laskivat koko EU:n osalta 3,2 prosenttia.

Jäsenvaltiot jatkoivat ponnisteluja nuorten työllisyyden tukemiseksi ja työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten suuriin lukumääriin puuttumiseksi. Merkittävällä määrällä jäsenvaltioiden toimia on tavoitteena parantaa koulutuksen laatua koulusta työelämään siirtymisen sujuvoittamiseksi. Saksa muutti lainsäädäntöään pannakseen täytäntöön niin sanotun avustetun ammatillisen koulutuksen, jonka avulla muita heikommassa asemassa olevia nuoria voidaan tehokkaammin valmistaa koulutukseen ja seurata sen kuluessa sekä tarjota palveluja yrityksille, jotka osallistuvat näiden nuorten kouluttamiseen. Ranskassa on vuoden 2014 lopusta toteutettu kattavaa suunnitelmaa koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseksi. Riskiryhmään kuuluville vähintään 15-vuotiaille oppilaille kokeillaan parhaillaan niin sanottua mukautettua peruskoulutusta, jossa tavanomaiseen koulutukseen yhdistetään koulun ulkopuolista toimintaa. Koulunkäyntinsä keskeyttäneille 16–25-vuotiaille on otettu käyttöön lakisääteinen oikeus palata koulutukseen.

Puola on ryhtynyt toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on tarjota opiskelijoille harjoittelupaikkoja sekä suurissa yrityksissä että julkishallinnossa. Tanska panee vuodesta 2015 alkaen täytäntöön merkittävän ammatillisen koulutuksen uudistuksen muun muassa vähentääkseen koulunkäynnin keskeyttämistä, kasvattaakseen ammatillisen koulutuksen suosiota ja lisätäkseen mahdollisuuksia oppisopimuskoulutukseen. Bulgariassa on tehty muutoksia harjoittelupaikkojen tarjoamista koskevaan lainsäädäntöön ja parhaillaan mukautetaan opetussuunnitelmia vastaamaan paremmin työmarkkinoiden tarpeisiin. Itävallassa nuorisoon kohdistuvissa toimissa on keskitytty paljolti koulutukseen, mukaan lukien ammatillisen koulutuksen ja korkea-asteen koulutuksen uudistukset, jotta siirtymistä koulutuksesta työelämään voitaisiin sujuvoittaa. Ammatillisesta koulutuksesta annetun lain uudistamisen tavoitteena on parantaa edelleen oppisopimuskoulutusjärjestelmää ja oppisopimuskoulutuksen laatua. Italia on hyväksynyt koulu-uudistuksen, jossa kannustetaan käyttämään harjoittelujaksoja ja keskitytään yhteistyöhön yritysten kanssa.

Monissa jäsenvaltioissa tehostettiin toimia, joiden tarkoituksena on tukea työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten varhaista aktivointia ja tavoittaa työmarkkinoilta eniten etääntyneet nuoret. Vuoden 2015 alussa Latvia, Suomi, Portugali ja Romania kehittivät yhdessä Euroopan komission kanssa toimia, joilla lisätään tietoisuutta nuorisotakuun tarjoamista mahdollisuuksista ja kannustetaan työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevia nuoria rekisteröitymään ja hyödyntämään tarjottua tukea. Portugali on luonut laajan kumppaniverkoston tavoittaakseen tehokkaammin työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevat nuoret. Lisäksi on perustettu nuorisotakuun verkkofoorumi, johon työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevat nuoret voivat rekisteröityä ja josta heidät ohjataan automaattisesti julkisiin työvoimapalveluihin, Eures-verkostoon tai ammatillisen koulutuksen keskuksiin. Ruotsissa kuntien vastuuta puuttua työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten tilanteeseen on merkittävästi vahvistettu tammikuusta 2015 lähtien. Bulgaria on aloittanut kansallisen ohjelman työelämän ulkopuolella olevien aktivoimiseksi, ja sen tavoitteena on rekisteröidä näköalattomat NEET-nuoret työvoimatoimistoihin ja saada heidät mukaan ammattikoulutukseen tai palaamaan peruskoulutukseen. Ohjelmaan kuuluu romanitukihenkilöiden nimittäminen. Kroatia kehittää vuonna 2015 järjestelmää työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten jäljittämiseksi, jotta heidän joukkonsa kasvu saadaan pysähtymään. Järjestelmä kuuluu kattavaan inhimillisten voimavarojen rekisteriin.

Myös raja-aitojen kaataminen koulusta työelämään siirtymisen keskeisten toimijoiden (koulutus, julkiset työvoimapalvelut, työnantajat) väliltä on kuulunut tärkeisiin painotusalueisiin. Belgiassa nuorten työllisyyden tukeminen ja nuorisotakuun täytäntöönpanon tehostaminen ovat keskeisellä sijalla kesäkuussa 2015 hyväksytyssä Bryssel 2025 -strategiassa. ESR:n tukema strategia kattaa kaikki asiaankuuluvat ministeriöt ja se toteutetaan yhteistyössä keskeisten hallintotasojen kanssa. Tavoitteena on rakentaa siltoja työllisyys-, koulutus- ja nuorisosektorin välille. Saksa jatkoi osin nuorisotakuun innoittamana nuorille tarkoitettujen työvoimatoimistojen tai paikallisten kumppanuuksien perustamista. Näillä rakenteilla, joita oli syyskuuhun 2014 mennessä perustettu ainakin 186, on tarkoitus tukea nuoria heidän siirtyessään koulutuksesta työelämään. Ne edistävät erilaisten paikallisten toimijoiden, kuten julkisten työvoimapalvelujen, koulujen ja sosiaalipalvelujen, tiivistä yhteistyötä. Muita esimerkkihankkeita on suunnitteilla ESR:n rahoituksen tuella vuodesta 2015 eteenpäin. Niiden tavoitteena on tehostaa myös sosiaalipedagogista tukea ja työmahdollisuuksia heikommassa asemassa oleville nuorille.

Joissakin jäsenvaltioissa toimittiin kohdennetusti työpaikkojen luomiseksi ja nuorten mahdollisuuksien parantamiseksi työmarkkinoilla. Kroatia aloitti vuonna 2014 Nuori ja luova -paketin puitteissa 11 uutta aktiivisen työmarkkinapolitiikan toimenpidettä. Nykyisellään paketti sisältää työllistämistukia, avustuksia itsenäiseen ammatinharjoittamiseen, koulutus- ja erikoistumistukia, harjoittelujaksoja ja yhdyskuntapalvelua sekä työpaikkojen säilyttämistä. Slovenian työvoimapalvelu aloitti vuonna 2015 työkokeiluohjelman, jonka tarkoituksena on antaa työttömille enintään 29-vuotiaille nuorille mahdollisuus testata työpaikassa tietojaan, taitojaan ja tottumuksiaan.

Ammatillinen kuntoutus on olennaisen tärkeää vammaisten osallistumiselle työmarkkinoille. Suomi teki järjestelmäänsä muutoksia, jotta ammatilliseen kuntoutukseen pääsisi varhaisessa vaiheessa ja jotta vältettäisiin jääminen työkyvyttömyyseläkkeelle. Lokakuusta 2015 alkaen kuntoutettavan henkilön pitäisi voida saada Kansaneläkelaitokselta osittaista kuntoutusrahaa niiden kuntoutuspäivien osalta, joina hän työskentelee ainoastaan osa-aikaisesti. Kroatia teki joulukuussa 2014 muutoksia vammaisten ammatillista kuntoutusta ja työllistämistä koskevaan lakiin parantaakseen vammaisten ammatillista kuntoutusta ja työllisyyttä. Laissa säädetään myös alueellisten keskusten perustamisesta ammatillista kuntoutusta varten.

Monissa jäsenvaltioissa ja erityisesti tiettyjen ryhmien kohdalla on merkittävä riski, että pitkäaikaistyöttömyys vakiintuu ja muuttuu suuremmaksi rakenteelliseksi työttömyydeksi. Useat jäsenvaltiot ovat käynnistäneet uusia aktiivisia toimenpiteitä, jotka kohdistuvat pitkäaikaistyöttömiin. Portugali otti vuonna 2015 käyttöön järjestelmän, jolla tuetaan kuuden kuukauden harjoittelujaksoja yli 30-vuotiaille pitkäaikaistyöttömille. Espanjassa vuoden 2014 lopussa käynnistetystä kansallisesta aktivointiohjelmasta annetaan taloudellista tukea pitkäaikaistyöttömille, jotka eivät saa mitään etuuksia. Ohjelman puitteissa tehostetaan työnhakua ja tiukennetaan työpaikan hyväksymistä koskevia vaatimuksia ja osoitetaan kullekin suunnitellulle 400 000 edunsaajalle henkilökohtainen yhteyshenkilö.