Komission kertomus neuvostolle henkilöstösääntöjen liitteestä XII /* KOM/2008/0592 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 26.9.2008 KOM(2008) 592 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE henkilöstösääntöjen liitteestä XII KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE henkilöstösääntöjen liitteestä XII 1. OIKEUSPERUSTA Kertomuksen tarkoituksena on esitellä neuvostolle arvio Euroopan yhteisöjen virkamiesten eläkejärjestelmästä henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevan 14 artiklan mukaisesti. Henkilöstösääntöjen 83 artiklassa säädetään, että eläkejärjestelmän mukaiset etuudet maksetaan yhteisöjen talousarviosta, että jäsenvaltiot takaavat yhteisesti etuuksien maksamisen kyseisten menojen rahoittamiseksi vahvistetun jakoperusteen mukaisesti ja että virkamiehet maksavat kolmasosan eläkejärjestelmän rahoituksesta. Eläkejärjestelmän tasapainon takaamiseksi henkilöstösääntöjen 83 a artiklassa ja liitteessä XII vahvistetaan vakuutusmatemaattiset säännöt maksun laskemista varten. 2. EUROOPAN YHTEISÖJEN VIRKAMIESTEN ELÄKEJÄRJESTELMÄÄN LIITTYVÄT PERUSKÄSITTEET 2.1. Eläkejärjestelmän vakuutusmatemaattinen tasapaino 2.1.1. Henkilöstösäännöt: vakuutusmatemaattisen tasapainon periaate Euroopan yhteisöjen virkamiesten eläkejärjestelmä noudattaa matemaattisen tasapainon periaatetta. Henkilöstön vuodessa maksaman osuuden on katettava kolmasosa eläkeoikeuksista, jotka henkilöstö on tuona vuonna hankkinut. Vuoden aikana hankitut oikeudet muodostuvat eläkkeestä, jonka henkilöstö saa eläkkeelle jäätyään, sekä oikeudesta (tietyin edellytyksin) työkyvyttömyyskorvaukseen, perhe-eläkkeeseen ja lapseneläkkeeseen. Vuotuinen maksu on toisin sanoen tarkoitettu kattamaan kolmasosa eläkejärjestelmän rahoituskustannuksesta eli tulevista maksuvelvoitteista. Jotta laskeminen voidaan suorittaa, Euroopan yhteisöjen virkamiehille maksettavat maksut on arvioitava nykyarvon mukaan (diskonttokorkoa käyttäen). Kyseessä on näin ollen vakuutusmatemaattinen arviointi. Teknisesti ilmaistuna eläkemaksujen laskennassa käytetään kansainvälisessä IAS19-standardissa kuvattua etuusoikeusyksikköön perustuvaa menetelmää ( projected unit credit ). Maksun suuruus lasketaan vertaamalla työtehtävissä toimivien henkilöstön jäsenten hankkimien oikeuksien vakuutusmatemaattisten arvojen summaa, jota käytännön vakuutusmatematiikassa kutsutaan ”rahoituskustannukseksi”, heidän peruspalkkojensa vuotuiseen kokonaismäärään. Rahoituskustannuksen arvioimista varten on tehtävä erilaisia vakuutusmatemaattisia hypoteeseja, jotka koskevat muun muassa korkoja, kuolevuutta ja palkkakehitystä. Hypoteesien todelliset arvot saattavat osoittautua hieman erilaisiksi kuin laskemisajankohtana ennakoidut arvot. Erot saattavat aiheuttaa hienoista vuosittaista epätasapainoa (positiivista tai negatiivista). Pitkällä aikavälillä pienet teoreettiset vuosittaiset epätasapainot pyrkivät tasoittamaan toisensa, sillä vakuutusmatemaattisia hypoteeseja tarkistetaan määräajoin ylös- tai alaspäin havaittujen arvojen huomioon ottamiseksi. Kuluvan vuoden maksuosuuksia laskettaessa ei pyritä siihen, että niiden olisi katettava vuoden aikana maksettavat eläkkeet, vaan ne voivat olla tätä suuremmat tai pienemmät. Vakuutusmatemaattisen tasapainon periaate takaa tasapainon pitkällä aikavälillä mutta ei vuositasolla. Se on eri käsite kuin kassavirtojen vuosisaldo. Euroopan yhteisöjen virkamiesten eläkejärjestelmä on tasapainossa, jos henkilöstön vuodessa maksamat maksuosuudet kattavat kolmasosan kyseisenä vuonna hankituista oikeuksista eli henkilöstösääntöjen mukaan vanhuuseläkkeen osalta 1,9 tai 2,0 prosenttia viimeisestä peruspalkasta ennen eläkkeelle siirtymistä. 2.2. Eläkemaksut ja -etuudet Oikeutta eläkkeeseen tai työkyvyttömyyskorvaukseen säätelevät säännöt vahvistetaan henkilöstösääntöjen V osaston 3 luvussa, ja niitä selitetään yksityiskohtaisemmin liitteissä VIII ja XIII. Henkilöstösääntöjen 83 artiklassa säädetään, että virkamiehet maksavat kolmasosan eläkejärjestelmän rahoituksesta. Virkamiesten nykyinen eläkemaksu on 10,25 prosenttia peruspalkasta. Eläkemaksu saattaa nousta 10,9 prosenttiin 1. heinäkuuta 2008 vuoden 2008 laskelmien mukaisesti edellyttäen, että komissio tekee tästä ehdotuksen, jonka neuvosto hyväksyy. Eläkemaksun ja eläke-etuuksien laskeminen perustuu tiettyihin muuttujiin ja vakuutusmatemaattisiin oletuksiin. Joitakin niistä esitellään tarkemmin jäljempänä. 2.2.1. Eläkeoikeudet Eläkeoikeudet ovat oikeuksia, joita virkamies hankkii eläkeikään asti. Eläkeoikeudet ilmaistaan prosentteina peruspalkasta, jota eläkkeen laskemisessa käytetään. Henkilöstö hankkii joka vuosi eläkeoikeuksia eläkemaksun vastineeksi seuraavassa esitettävien henkilöstösääntöihin sisältyvien sääntöjen mukaisesti[1]. Henkilöstösääntöjen 77 artiklan mukaan vanhuuseläkkeen enimmäismääräksi vahvistetaan 70 prosenttia sen palkkaluokan viimeisestä peruspalkasta, johon virkamies on luokiteltu vähintään vuoden ajan. Virkamiehelle maksetaan 1,9 prosenttia viimeisestä peruspalkasta kultakin liitteessä VIII olevan 3 artiklan mukaisesti tunnustetulta palvelusvuodelta. Sen estämättä, mitä henkilöstösääntöjen 77 artiklan toisen kohdan toisessa virkkeessä säädetään, virkamies, joka on tullut palvelukseen ennen 1. toukokuuta 2004, saa 2 prosenttia siinä mainitusta palkasta kultakin liitteessä VIII olevan 3 artiklan mukaisesti lasketulta palvelusvuodelta. Vanhuuseläkettä koskevia oikeuksia laskettaessa huomioon otettavien palvelusvuosien enimmäismäärä on sama kuin henkilöstösääntöjen 77 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuun eläkkeen enimmäismäärään vaadittava palvelusvuosien määrä (henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 2 artikla). Vanhuuseläkkeen enimmäismäärää (70 % peruspalkasta) varten tarvitaan 35 (”vanhat” virkamiehet) tai 36,84 (”uudet” virkamiehet) palvelusvuotta. 2.2.2. Eläke-etuudet Eläke-etuudet ovat yhtä kuin eläkeoikeudet kerrottuna peruspalkalla, joka virkamiehellä on eläkeiän saavuttaessaan. Työkyvyttömyyskorvausta saava siirretään viran puolesta eläkkeelle sen kuukauden viimeisenä päivänä, jona nimittävä viranomainen toteaa virkamiehen olevan lopullisesti kyvytön hoitamaan tehtäviään (henkilöstösääntöjen 53 artikla). Siirtoeläke ja perhe-eläke perustuvat vanhuuseläkkeeseen, ja ne lasketaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 4 luvun mukaisesti. 2.2.3. Eläkkeellesiirtymisikä Henkilöstösääntöjen mukaan virkamiesten tavanomainen eläkkeellesiirtymisikä on 63 vuotta, mutta liitteessä XIII annetaan säännökset siirtymävaihetta varten. Eläkemaksun laskennassa on kuitenkin tarpeen arvioida niin kutsuttu oletettu eläkkeellesiirtymisikä . Tavallisesti virkamiehet jäävät eläkkeelle hieman vähimmäiseläkeiän saavuttamisen jälkeen. Laskennassa käytetään erilaisia taulukoita sen mukaan, milloin henkilöstä on tullut EU:n henkilöstön jäsen. 3. ELÄKEJÄRJESTELMÄÄ KOSKEVA KERTOMUSMENETTELY 3.1. 83 artiklaa käsittelevä työryhmä Liitteen XII soveltamisen yhteydessä esille tulevat tekniset kysymykset käsittelee Eurostat yhdessä henkilöstösääntöjen 83 artiklaa käsittelevässä työryhmässä toimivien kansallisten asiantuntijoiden kanssa. Nämä asiantuntijat edustavat jäsenvaltioiden asianomaisia ministeriöitä. Työryhmä kokoontuu henkilöstösääntöjen mukaisesti kerran vuodessa. Se on kokoontunut Luxemburgissa 7. kesäkuuta 2004, 8. kesäkuuta 2005, 19. kesäkuuta 2006, 26. kesäkuuta 2007 ja 27. kesäkuuta 2008. Työryhmä on keskustellut Eurostatin laatimista menetelmäasiakirjoista. Se on saanut kaikki asiakirjat, joita se on tarvinnut voidakseen arvioida Eurostatin tekemää työtä. Asiakirjoissa on ilmoitettu kaikki tarvittavat yksityiskohtaiset tiedot. Asiakirja-aineisto on nähtävillä CIRCA-sivustolla (Eurostatin verkkosivusto), jolle työryhmän jäsenillä on pääsy. Työryhmä tekee ehdotuksia tai pyytää selvityksiä. Päätöksistä on aina päästy yhteisymmärrykseen. Eurostat myös vaihtaa hyödyllisiä tietoja vakuutusmatemaattisista kysymyksistä kansainvälisten organisaatioiden, kuten JPAS:n (Joint Pensions Administrative Section of the Coordinated Organisations), johon kuuluvat muun muassa OECD, NATO, ESA, Euroopan neuvosto ja NAMSA, Euroopan patenttiviraston ja Eurocontrolin kanssa. 3.2. Riippumaton pätevä asiantuntija Henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevan 13 artiklan 4 kohdan mukaisesti menetelmäkysymyksissä ja vastaavien vakuutusmatemaattisten oletusten määrittelyssä ja laskemisessa Eurostatia avustaa riippumaton pätevä asiantuntija (Ernst & Young Actuaires-Conseils, 11, allée de l’Arche, 92037 Paris La Défense cedex). Vakuutusmatemaattisten oletusten osalta Ernst & Young Actuaires-Conseils suoritti tutkimuksia, jotta voitiin varmistua siitä, että Eurostatin tuottamia tietoja käytettiin asianmukaisesti. E&Y:n kertomuksissa (nähtävissä CIRCA-sivustolla) vahvistettiin Eurostatin ilmoittamat maksut. Useissa tapauksissa esitettiin huomautuksia, jotka Eurostat on ottanut huomioon mahdollisuuksien mukaan. 4. MUUTTUJAT JA VAKUUTUSMATEMAATTISET OLETUKSET 4.1. Päämuuttujat 4.1.1. Sääntömääräiset muuttujat Kyseessä olevat arvot liittyvät lähinnä henkilöstösääntöjen soveltamiseen. Arvot muuttuvat tiettyjen kunkin virkamiehen yksilölliseen tilanteeseen liittyvien edellytysten mukaan (esim. vuotuinen kartunta on ennen 1. toukokuuta 2004 rekrytoiduilla virkamiehillä 2 prosenttia ja tämän jälkeen rekrytoiduilla 1,9 prosenttia). Muuttujien arvot ovat selvästi määriteltävissä. 4.1.2. Vakuutusmatemaattiset oletukset Kyseessä olevat arvot eivät ole tiedossa eikä niitä voida määritellä tarkasti. Tärkeimpiä vakuutusmatemaattisia oletuksia ovat muun muassa kuolevuus- ja työkyvyttömyystaulukot, yksilöllistä palkkakehitystä koskeva taulukko, todennäköisyys olla naimisissa eläkkeelle siirryttäessä, sekä orvoksi jääneitä lapsia ja eronneita puolisoita koskevat kertoimet. Kyseisten vakuutusmatemaattisten oletusten arvot arvioitiin yleisten vakuutusmatemaattisten käytäntöjen mukaan, ja niistä keskusteltiin jäsenvaltioiden asianomaisia ministeriöitä edustavien kansallisten asiantuntijoiden kanssa 83 artiklaa käsittelevän työryhmän vuotuisessa kokouksessa. 4.1.3. Taloudelliset muuttujat Henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevan 10 ja 11 artiklan nojalla reaalinen diskonttokorko ja yleinen palkkatason nousu lasketaan 12 edeltävän vuoden keskiarvona. Vuoden 2008 vakuutusmatemaattisessa arvioinnissa reaalinen diskonttokorko on 3,1 prosenttia , kun se vuonna 2007 oli 3,4 prosenttia. Yleinen palkkatason nousu oli 0,4 prosenttia vuonna 2008 ja 0,5 prosenttia vuonna 2007. Yhdessä muiden vakuutusmatemaattisiin oletuksiin liittyvien muutosten kanssa kyseiset muutokset selittävät, miksi laskettu eläkemaksu nousee 10,9 prosenttiin. 4.1.4. Väestötieteelliset muuttujat Havainnoituihin henkilöihin kuuluivat seuraavat Euroopan yhteisöjen eläkejärjestelmään maksuja maksavat jäsenet: - työtehtävissä toimivat sekä vanhempainvapaalla olevat virkamiehet - henkilöt, jotka maksoivat vapaaehtoista eläkemaksua (esim. virkavapaalla henkilökohtaisista syistä olevat virkamiehet) - henkilöt, jotka saivat työkyvyttömyyskorvausta henkilöstösääntöjen 78 artiklan nojalla - henkilöt, jotka saivat korvausta palvelussuhteen päättymisen johdosta. Eläkemaksua maksavien jäsenten määräksi kirjattiin 31. joulukuuta 2007 47 596 , joka on 2 643 enemmän kuin edellisenä vuonna. Eläkejärjestelmän jäsenten merkittävän lisäyksen selittää ennen kaikkea sopimussuhteisten toimihenkilöiden (muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa määritelty uusi henkilöstöluokka), virkamiesten ja väliaikaisten toimihenkilöiden rekrytointi uusista jäsenvaltioista. Eläkejärjestelmän maksua maksavista jäsenistä oli 31. joulukuuta 2007 sopimussuhteisia toimihenkilöitä 7 037, kun heitä 31. joulukuuta 2006 oli 6 404, eli määrä oli kasvanut 9,88 prosentilla. Suurin osa kyseisistä uusista sopimussuhteisista toimihenkilöistä korvaa ylimääräisiä toimihenkilöitä (entinen henkilöstöluokka, johon kuuluvat eivät maksaneet eläkemaksua). 4.2. Tiivistelmä viimeisimmässä eläkearvioinnissa käytetyistä tärkeimmistä muuttujista Seuraavassa taulukossa esitetään tärkeimpien muuttujien sekä vakuutusmatemaattisten oletusten arvot. On huomioitava, että taulukoissa esitetään ainoastaan yleiskuva tärkeimmistä muuttujista. Tarkat ja kattavat tiedot esitetään henkilöstösäännöissä. Vakuutusmatemaattisessa arvioinnissa käytetyt sääntömääräiset muuttujat [pic] Vakuutusmatemaattiset oletukset[2] [pic] 5. TULOKSET: ELÄKEMAKSUN KEHITYS 5.1. Eläkemaksun kehitys Eläkemaksu vuodessa [pic] Vuosien 2004–2008 aikana eläkemaksu laskettiin järjestelmän tasapainon varmistamiseksi kolmasosana kokonaisrahoituskustannuksen ja peruspalkkojen vuotuisen kokonaismäärän suhteesta. 5.2. Viimeisimmän eläkearvioinnin tulokset Edellä ilmoitettu laskettu eläkemaksu (10,9 %) on kolmasosa kokonaisrahoituskustannuksen (1 002 miljoonaa euroa) ja peruspalkkojen vuotuisen kokonaismäärän (3 056 miljoonaa euroa) suhteesta. Maksu on korkeampi (+0,6 %) kuin vuonna 2007 laskettu eläkemaksu (10,3 %). Euroopan yhteisöjen virkamiesten eläkejärjestelmän vuoden 2008 väliaikaisesta vakuutusmatemaattisesta arvioinnista ilmenee, että eläkejärjestelmän tasapainon varmistamiseksi eläkemaksu, joka tarvitaan rahoittamaan kolmasosa maksettavista etuuksista, olisi 10,9 prosenttia peruspalkasta (tai työkyvyttömyyskorvauksesta). Henkilöstösääntöjen 83 a artiklan mukaisesti silloin, kun osoitetaan, että sovellettavan eläkemaksun (10,25 %) ja vakuutusmatemaattisen tasapainon säilyttämiseksi tarvittavan maksun ( 10,9 % ) välillä on vähintään 0,25 prosenttiyksikön ero, neuvosto tutkii liitteessä XII vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, onko aiheellista mukauttaa maksua. Henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevan 2 artiklan 2 kohdan mukaan 1. heinäkuuta 2008 voimaan tullut mukautus saa johtaa maksuosuuden muutokseen enintään yhdellä prosenttiyksiköllä edelliseen vuoteen (10,25 %) verrattuna. Näin ollen eläkejärjestelmän tasapainon varmistamiseksi 1. heinäkuuta 2008 alkaen sovellettavan maksuosuuden olisi oltava 10,9 prosenttia . 6. ELÄKEJÄRJESTELMÄN TASAPAINO Kuten tämän kertomuksen 2.1.2 osassa selostetaan, Euroopan yhteisöjen virkamiesten eläkejärjestelmä on tasapainossa, jos henkilöstön vuodessa maksamat eläkemaksut kattavat kolmasosan kyseisenä vuonna hankituista oikeuksista eli henkilöstösääntöjen mukaan vanhuuseläkkeen osalta 1,9 tai 2,0 prosenttia viimeisestä peruspalkasta ennen eläkkeelle siirtymistä. Koska eläkemaksu lasketaan niin, että järjestelmä pysyisi tasapainossa, tasapaino säilyy, jos sovelletaan laskettua arvoa. Tämän kertomuksen viitekaudella (henkilöstösääntöjen liitteessä XII oleva 14 artikla) komissio esitti ja neuvosto hyväksyi Eurostatin laskemaa eläkemaksua koskevan ehdotuksen sen jälkeen, kun seuraavat henkilöstösääntöjen säännökset oli otettu huomioon: - henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevan 2 artiklan 1 kohta (mukautus saa johtaa maksuosuuden muutokseen enintään yhdellä prosenttiyksiköllä edelliseen vuoteen verrattuna) - henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevan 2 artiklan 2 kohta (1. heinäkuuta 2004 voimaan tuleva mukautus saa johtaa enintään 9,75 prosentin maksuosuuteen ja 1. heinäkuuta 2005 voimaan tuleva mukautus saa johtaa enintään 10,25 prosentin maksuosuuteen) - henkilöstösääntöjen 83 a artiklan 4 kohta (eläkemaksun mukautusta olisi harkittava, jos parhaillaan sovellettavan eläkemaksun ja vakuutusmatemaattisen tasapainon säilyttämiseksi tarvittavan maksuosuuden välinen ero on vähintään 0,25 prosenttiyksikköä). Seuraavassa taulukossa esitetään tiivistelmänä lasketut ja sovelletut maksuosuudet. Tiivistelmä lasketuista ja sovelletuista eläkemaksuista [pic] Kuviosta käy ilmi, että sovellettu eläkemaksu oli hyvin lähellä Eurostatin laskemaa arvoa. On paikallaan huomata, että edellä mainittujen henkilöstösääntöjen säännösten soveltamisesta johtuvat pienet erot maksuosuuksien välillä voivat olla positiivisia tai negatiivisia ja pitkällä aikavälillä erot pyrkivät tasoittamaan toisensa. Menetelmä on näin ollen täyttänyt tavoitteensa ja takaa, että henkilöstön talousarvioon maksamat eläkemaksut kattavat henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevan 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti kolmasosan eläkejärjestelmän kustannuksista, joten järjestelmä on tasapainossa. 7. KOHDATUT ONGELMAT, RATKAISUT JA JATKOTOIMET 7.1. Yksilöllinen palkkakehitys Vakuutusmatemaattisia oletuksia (esim. elinaikataulukko, yleinen palkkatason nousu) laskettaessa käytetään tavallisesti aikaisempia havaintoja. Näin ei kuitenkaan tehty vuonna 2004, jolloin määriteltiin yksilöllinen palkkakehitys. Uusilla henkilöstösäännöillä, jotka tulivat voimaan 1. toukokuuta 2004, perustettiin uusi henkilöstöluokka (sopimussuhteiset toimihenkilöt) ja tehtiin merkittäviä muutoksia virkamiesten ja väliaikaisten toimihenkilöiden palkka-asteikkoon ja ylennyssääntöihin. Kyseisten muutosten johdosta ei yksilöllisen palkkakehityksen määrittelyssä voitu käyttää aikaisempia havaintoja. Vuosina 2004 ja 2005 menetelmän perustana käytettiin suuntaa antavia ylennyslukuja henkilöstösääntöjen liitteessä I olevan taulukon B mukaisesti. Vuoden 2006 arviointia varten 83 artiklaa käsittelevälle työryhmälle esiteltiin uusi menetelmä. Menetelmän perustana ovat suuntaa antavan ylennettävien määrän liukuva keskiarvo ja (vuodesta 2005 lähtien) havaittu ylennettävien määrä henkilöstöluokan, palkkaluokan, palkkatason sekä eläkkeelle siirtymistä edeltävien vuosien määrän mukaisesti enintään 12 vuoden havaintojen perusteella. Samaa havainnointiaikaa käytetään reaalista diskonttokorkoa ja yleistä palkkatason nousua laskettaessa. Ratkaisuehdotus Ehdotetaan, että menetelmää käytetään myös jatkossa. Havaitut ylennykset saavat siinä yhä suuremman merkityksen sitä mukaa kuin niiden osuus keskimäärästä kasvaa suhteessa suuntaa antavaan ylennettävien määrään. Kun yksilöllinen palkkakehitys lasketaan tällä tavoin, voidaan henkilöstön palkkatasojen nousu ottaa täysimääräisesti huomioon. Tarvittaessa nykyiseen menetelmään voidaan tehdä joitakin muutoksia, jos myös jäsenvaltioiden kansalliset asiantuntijat ne hyväksyvät. 7.2. Työkyvyttömyys Eläkejärjestelmän vuoden 2008 arvioinnissa on käytetty uutta työkyvyttömyystaulukkoa (EU-2008-työkyvyttömyystaulukko). Kuten edellä selostettiin, uusien 1. toukokuuta 2004 voimaan tulleiden henkilöstösääntöjen yhteydessä on työkyvyttömien suhteellisen osuuden arvioinnissa käytetty ainoastaan neljältä vuodelta (2004, 2005, 2006 ja 2007) peräisin olevia havaintoja (työkyvyttömyyskorvausten edunsaajat ovat olleet tiedossa). Uusi työkyvyttömyystaulukko esiteltiin 83 artiklaa käsittelevän työryhmän kokouksessa 27. kesäkuuta 2008. Lyhyen havainnointikauden aikana ei saatu työkyvyttömien suhteellisen osuuden arvioimiseksi yhtä tarkkoja arvoja kuin pidemmän ajan kuluessa olisi voitu saada. Tästä syystä kyseisen osuuden saattaminen ajan tasalle saattaa myöhemmin olla tarpeen. Tätä näkemystä tukee myös riippumaton asiantuntija. Ratkaisuehdotus Jatketaan työkyvyttömyyden havainnoimista vuosittain ja lasketaan työkyvyttömien suhteellinen osuus käyttäen perustana käytettävissä olevien havaintojen liukuvaa keskiarvoa enintään 12 vuoden havainnoista (samaa havainnointikautta käytetään reaalista diskonttokorkoa ja yleistä palkkatason nousua laskettaessa). 7.3. Elinaikataulukko Eläkearvioinnissa käytettiin samaa elinaikataulukkoa kuin vuoden 2004 arvioinnissa. Siinä tarkasteltiin vuosien 2004–2007 todellista kuolevuutta ja verrattiin sitä EU-2004-elinaikataulukon mukaiseen odotettuun kuolevuuteen. Analyysin tulos on, että kuolevuus on 30–69-vuotiaiden ikäryhmässä pienempi ja yli 70-vuotiaiden ikäryhmässä suurempi kuin EU-2004-elinaikataulukossa. Eurostat ja JPAS ovat toteuttaneet yhteisen hankkeen tavoitteenaan laatia Euroopan laajan virkamieskunnan pohjalta yhteinen elinaikataulukko eli ICSLT-2008 (kansainvälinen virkamiesten elinaikataulukko). Elinaikataulukon on varmentanut ulkopuolinen vakuutusmatematiikan asiantuntija, joka myös on suosittanut, että taulukot ajantasaistetaan säännöllisin väliajoin. Uutta elinaikataulukkoa käytettiin vuoden 2008 laskelmissa. Ratkaisuehdotus Käytetään ICSLT-2008-elinaikataulukkoa EU-2004-elinaikataulukon asemesta. 7.4. Diskonttokorko Eurostatilla oli ongelmia saada käyttöönsä vuosien 2005 ja 2006 korkotietoja eläkearviointia varten. Kuten edellä selostettiin, ongelma johtui siitä, ettei komissio enää laatinut tuottokäyrää enintään 21 vuoden euromääräisille nollakorkoisille joukkovelkakirjalainoille, koska kaikkien euromääräisten nollakorkoisten lainojen tuottokäyrien laatiminen on siirretty Euroopan keskuspankille (EKP). Koska EKP ei vielä ollut laatinut tuottokäyrää 21 vuoden euromääräiselle nollakorkoiselle joukkovelkakirjalainalle, Eurostat arvioi vuosien 2005 ja 2006 korot käyttäen vertailulukuna EKP:n euroalueella 30 vuoden valtion joukkovelkakirjalainalle ilmoittamaa tuottoa ja mukauttaen korkoja 21 vuoden laina-ajan mukaisiksi. EKP sovelsi euromääräistä tuottokäyrää kesällä 2007, ja Eurostat on julkistanut siitä lähtien 1–30 vuoden lainojen ”päivittäiset” tiedot. Vuoden 2007 tiedot ovat lisäksi olleet nähtävissä Eurostatin verkkosivuilla tammikuusta 2008 lähtien. Valtion 21 vuoden nollakorkoisten joukkovelkakirjalainojen vuoden 2007 vuotuinen nimelliskorko on 4,5 prosenttia (reaalikorko on 2,2 prosenttia). Niinpä vuoden 2008 väliaikaisessa eläkearvioinnissa käytetty reaalikoron liukuva keskiarvo (1996–2007) on 3,1 prosenttia. Ratkaisuehdotus Henkilöstösääntöjen liitteessä XII olevassa 10 artiklassa esitetään puitteet koron määrittämiselle: ”1. Vakuutusmatemaattisissa laskelmissa huomioon otettavat korkokannat perustuvat todettuihin jäsenvaltioiden pitkäaikaisen julkisen velan vuosittaisiin keskikorkoihin…”. Koska tietojen saatavuutta koskeva ongelma on nyt ratkaistu (EKP laatii euromääräisen 21 vuoden nollakorkoisen joukkovelkakirjalainan tuottokäyrän), Eurostat käyttää tietoja edelleen vakuutusmatemaattisissa laskelmissa. Niinpä vuoden 2008 eläkearvioinnissa käytetään edellä mainittua 4,5 prosentin nimelliskorkoa. 8. YHTEISÖN ELÄKEJÄRJESTELMÄN VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON Henkilöstösääntöjen 83 artiklan toisen kohdan mukaan virkamiehet maksavat kolmasosan yhteisön eläkejärjestelmän kustannuksista. Saman artiklan ensimmäisen kohdan mukaan kyseisestä eläkejärjestelmästä maksettavat etuudet rahoitetaan yhteisöjen talousarviosta. Jäsenvaltiot takaavat yhdessä kyseisten etuuksien maksun. Kuten edellä on selostettu, kuluvan vuoden aikana maksettavia eläkemaksuja ei lasketa niin, että niillä katettaisiin saman vuoden aikana maksettavia eläkkeitä ja muita etuuksia. Vakuutusmatemaattisen tasapainon periaate takaa tasapainon pitkällä aikavälillä mutta ei vuositasolla. Tämä merkitsee sitä, että maksuosuuden määräävät tulevat, virkamiesten eläkkeelle siirtymisen jälkeen maksettavat maksut. Sillä ei ole yhteyttä nykyisiin budjettimenoihin, joilla rahoitetaan eläkkeelle siirtyneiden virkamiesten eläkkeitä, eivätkä nämä menot vaikuta siihen. Eläkemaksuilla rahoitetaan kolmasosa tulevasta velvoitteesta. Ne maksetaan yhteisön talousarvioon tuloina. Vastuun koko eläkevelvoitteesta kantavat jäsenvaltiot maksun ollessa ajankohtainen. Seuraavassa kuviossa esitetään kasvavien eläkemaksujen sekä eläkemaksuja maksavien jäsenten kasvavan määrän vaikutus. Kyseisenä aikana (2000–2007) eläkemaksuina saatujen tulojen määrä kasvoi yli kaksinkertaiseksi 154 miljoonasta eurosta 340 miljoonaan euroon. [pic] Lisäyksen pääasiallisena selityksenä olivat: - eläkemaksun nousu (8,25 %:sta vuonna 2000 10,25 %:iin vuosina 2005–2007) - eläkemaksuja maksavien eläkejärjestelmän jäsenten määrän kasvu (34 511 vuonna 2004 ja 47 297 vuonna 2007). 9. PÄÄTELMÄT Menetelmä on täyttänyt tavoitteensa ja takaa sen, että yhteisön eläkejärjestelmä on tasapainossa, koska henkilöstön talousarvioon maksamat eläkemaksut kattavat kolmasosan kunakin vuonna hankituista oikeuksista seuraavien syiden perusteella: - Eurostatin laskema maksuosuus kattoi kolmasosan kyseisenä vuonna hankituista eläkeoikeuksista - lasketun maksuosuuden hyväksyi riippumaton pätevä asiantuntija - sovellettu maksuosuus oli hyvin lähellä laskettua arvoa - laskettujen ja sovellettujen maksuosuuksien välisiin pieniin eroihin olivat selityksenä henkilöstösääntöjen tietyt määräykset. Koska kyseiset erot voivat olla positiivisia tai negatiivisia, niillä on taipumus tasoittaa toisensa pitkällä aikavälillä. Eläkemaksuista kertyvät budjettitulot ovat kasvaneet eläkemaksujen ja järjestelmän maksavien jäsenten määrän kasvaessa. Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että Euroopan yhteisöjen virkamiesten eläkejärjestelmä on tasapainossa. Ongelmalliset kysymykset ratkaistiin ilman, että liitteen XII tarkistamiseen olisi aihetta. Näin ollen komissio katsoo, ettei henkilöstösääntöjen muuttaminen ole tarpeen. [1] Eläkeoikeuksia voidaan hankkia myös kahdella muulla tavalla eli siirtämällä eläkeoikeuksia jostakin toisesta järjestelmästä ja ostamalla niitä. [2] Vuoden 2008 arviointi.