[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 14.7.2009

KOM(2009) 359 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

Kertomus Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehtyjen valuuttasuhteita koskevien sopimusten toimivuudesta

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

Kertomus Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehtyjen valuuttasuhteita koskevien sopimusten toimivuudesta

1. JOHDANTO

Euroopan yhteisön sekä Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion välillä tehtiin sopimukset valuuttasuhteista, jotta taattaisiin näiden valtioiden sekä Ranskan ja Italian välillä ennen euron käyttöönottoa voimassa olleiden sopimusten oikeudellinen jatkuvuus. Voimassa olleiden sopimusten uudelleenneuvottelusta euron käyttöönoton yhteydessä määrättiin Maastrichtin sopimukseen liitetyssä julistuksessa[1].

Kymmenen vuotta sen jälkeen, kun euro oli korvannut Monacossa, San Marinossa ja Vatikaanivaltiossa käytössä olleet Italian ja Ranskan kansalliset valuutat, neuvosto pyysi komissiota arvioimaan valuuttasuhteita koskevien sopimusten toimivuutta[2]. Tässä tiedonannossa tarkastellaan yksityiskohtaisesti sopimusten sisältöä, kuvataan niiden täytäntöönpanon vahvuuksia ja heikkouksia ja ehdotetaan muutoksia kaikkien kolmen sopimuksen sisältöön.

2. SOPIMUSTEN SISÄLTÖ

2.1. Sopimusten yhteiset piirteet

Kun euroalueen jäsenvaltioiden kansalliset valuutat korvattiin eurolla 1. tammikuuta 1999 ja euron käyttöön ottaneiden jäsenvaltioiden toimivaltuudet rahataloudellisissa asioissa ja valuuttakurssiasioissa siirrettiin yhteisölle, neuvosto päätti, että voimassa olevia rahataloudellisia asioita koskevia sopimuksia, joita euroalueen jäsenvaltiot olivat tehneet kolmansien maiden kanssa, olisi muutettava[3]. Ranska neuvotteli (yhdessä komission ja Euroopan keskuspankin (EKP) kanssa) uuden sopimuksen yhteisön ja Monacon ruhtinaskunnan välillä[4], ja Italia neuvotteli (yhdessä komission ja EKP:n kanssa) sopimukset San Marinon tasavallan ja Vatikaanivaltion kanssa[5]. Valuuttasuhteista tehtyjen sopimusten mukaan Monaco, San Marino ja Vatikaanivaltio voivat käyttää euroa virallisena valuuttanaan ja antaa euroseteleille ja -kolikoille laillisen maksuvälineen aseman.

Monacon ruhtinaskunta saa laskea liikkeeseen vuosittain 1. päivästä tammikuuta 2002 eurokolikoita määrän, joka on 1/500 Ranskassa lyötyjen kolikoiden määrästä. San Marinon tasavalta saa laskea liikkeeseen vuosittain eurokolikoita määrän, jonka nimellisarvo on enintään 1 994 000 euroa. Vatikaanivaltion vuosittain liikkeeseen laskemien eurokolikoiden määrän nimellisarvoksi asetettiin aluksi enintään 670 000 euroa. Vatikaanivaltiolle annettiin myös oikeus laskea lisäksi liikkeeseen eurokolikoita 201 000 euron arvosta niinä vuosina, joina Paavin virka jää avoimeksi, sekä jokaisena riemuvuonna ja sellaisena vuonna, jolloin avataan ekumeeninen konsiili. Enimmäismääriä muutettiin 7. lokakuuta 2003 tehdyllä neuvoston päätöksellä siten, että vuosittain liikkeeseen laskettava ”tavallinen” enimmäismäärä on 1 000 000 euroa, jonka lisäksi erityistilanteissa liikkeeseen laskettava enimmäismäärä on 300 000 euroa. San Marinon ja Vatikaanivaltion enimmäismääriä tarkistetaan kahden vuoden välein Italian kuluttajahintaindeksin muuttumisen perusteella.

Monacon (San Marinon ja Vatikaanivaltion) vuosittain liikkeeseen laskemien eurokolikoiden määrä lisätään Ranskan (Italian) liikkeeseen laskemien eurokolikoiden määrään EKP:n hyväksyessä liikkeeseen laskettujen kolikoiden kokonaismäärän.

Liikkeeseen laskettavien Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion eurokolikoiden on oltava nimellisarvon, laillisen maksuvälineen aseman, teknisten ominaisuuksien, yhteisen puolen taiteellisten ominaisuuksien ja kansallisen puolen yhteisten taiteellisten ominaisuuksien osalta samanlaisia kuin euroalueen jäsenvaltioiden liikkeeseen laskemat eurokolikot. Kansallisen puolen taiteelliset ominaisuudet ilmoitetaan etukäteen yhteisön toimivaltaisille viranomaisille. Monaco, San Marino ja Vatikaanivaltio saavat laskea liikkeeseen myös eurokolikoiden keräilykappaleita samojen sääntöjen mukaisesti kuin euroalueen jäsenvaltiot, ja niiden arvo otetaan huomioon maiden vuosittaisissa enimmäismäärissä. San Marinon tasavalta voi lisäksi laskea liikkeeseen scudomääräisiä[6] kultakolikoita. Monaco, San Marino ja Vatikaanivaltio eivät saa laskea liikkeeseen euroseteleitä, eikä niiden liikkeeseen laskemilla eurokolikoiden keräilykappaleilla ole laillisen maksuvälineen asemaa niiden oman alueen ulkopuolella.

Kaikki kolme valtiota sitoutuvat toteuttamaan sisäiset oikeudelliset toimenpiteet euroseteleistä ja -kolikoista annettujen yhteisön sääntöjen soveltamiseksi alueellaan sekä toimimaan tiiviissä yhteistyössä Euroopan yhteisön kanssa euroseteleiden ja -kolikoiden väärentämisen torjumiseksi.

2.2. Monacon kanssa tehdyn sopimuksen erityispiirteet

Kaikkiin kolmeen valuuttasuhteita koskevaan sopimukseen sisältyvien edellä kuvattujen määräysten lisäksi Monacon kanssa tehdyssä sopimuksessa on asetettu joitakin muita vaatimuksia.

Monaco velvoitetaan sopimuksessa nimenomaisesti panemaan täytäntöön euroseteleiden ja -kolikoiden väärentämisen torjunnasta annettu yhteisön lainsäädäntö.

Monacon ruhtinaskunnan alueella toimivat luottolaitokset ja muut rahoituslaitokset voivat osallistua pankkienvälisiin selvitysjärjestelmiin sekä maksujärjestelmiin ja arvopaperien selvitysjärjestelmiin samojen sääntöjen mukaisesti kuin Ranskan alueella sijaitsevat vastaavat laitokset edellyttäen, että ne täyttävät näihin järjestelmiin pääsyä varten määrätyt edellytykset. Monacon luottolaitoksiin sovelletaan samoja menettelyjä, joita sovelletaan Ranskan keskuspankin pannessa täytäntöön rahapolitiikan välineitä ja menettelyjä koskevia EKP:n määräyksiä.

Ruhtinaskunta vastaa siitä, että euron ja EY:n rahoitusjärjestelmän suojaamisen ja vakauden varmistamiseksi annettuja säädöksiä sovelletaan sen alueella. Valuuttasuhteita koskevan sopimuksen 11 artiklan mukaan Monacon ruhtinaskunnan alueella sovelletaan seuraavilla aloilla annettuja yhteisön säädöksiä: EKP:n keräämät tilastotiedot, luottolaitosten vähimmäisvarannot, EKP:n asetuksia ja päätöksiä noudattamatta jättäville yrityksille määrättävät sakot, setelien liikkeeseenlasku, markkinatoimet, rahapolitiikan ohjauskeinot sekä selvitys- ja maksujärjestelmät. Monacon ruhtinaskunta soveltaa myös Ranskan antamia säännöksiä, joilla pannaan täytäntöön yhteisön säädöksiä, jotka koskevat luottolaitosten toiminnan vakauden valvontaa sekä systeemiriskien ehkäisemistä maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä. Lisäksi Monacon on toteutettava toimenpiteitä, jotka vastaavat vaikutukseltaan rahanpesun torjunnasta annettuja yhteisön direktiivejä ja sijoituspalveluja säänteleviä yhteisön säädöksiä.

Monacon kanssa tehdyssä valuuttasuhteita koskevassa sopimuksessa perustetaan sekakomitea, jonka tehtävänä on sopimuksen täytäntöönpanon ja toiminnan helpottaminen.

3. ARVIO SOPIMUSTEN TOIMIVUUDESTA JA EHDOTUKSIA MAHDOLLISIKSI SOPIMUSTEN SISÄLTÖÖN TEHTÄVIKSI MUUTOKSIKSI

3.1. Asiaa koskevan EY:n lainsäädännön saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

Yhteisön kanssa valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneiden kolmen valtion on saatettava kansallisen lainsäädäntönsä osaksi yhteisön lainsäädäntöä, jonka soveltamisalassa on huomattavia eroja sopimusten välillä.

Kaikki kolme valtiota ovat sitoutuneet toteuttamaan sisäiset oikeudelliset toimenpiteet soveltaakseen euroseteleistä ja -metallirahoista annettuja yhteisön sääntöjä alueellaan. Eurokolikoiden taiteellisia ja teknisiä ominaisuuksia koskevia säännöksiä sovelletaan yleensä moitteettomasti. Koska Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion eurokolikot suunnitellaan ja valmistetaan yhteistyössä euroalueen valtuutettujen rahapajojen (Ranskan ja Italian kansallisten rahapajojen) kanssa, uusimpien yhteisön säännösten soveltaminen on kaikkinensa varmistettu. Eurosetelien osalta ei ole määritetty toimivaltaista viranomaista tai seurantamenettelyä sen tarkistamiseksi, että asiassa sovellettavat säännökset (esimerkiksi eurosetelien vaihtamista ja käytöstä poistamista koskevat säännöt) pannaan täytäntöön.

Valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneet valtiot ovat sitoutuneet myös toimimaan tiiviissä yhteistyössä yhteisön kanssa euroseteleiden ja -metallirahojen väärentämisen torjumiseksi . Monacon kanssa tehdyssä sopimuksessa mennään kahta muuta sopimusta pidemmälle tarkentamalla, että ruhtinaskunta sitoutuu toteuttamaan yhteisön lainsäädäntöön[7] sisältyvät tarpeelliset toimenpiteet rahanväärentämisen torjumiseksi. Monacon kanssa tehdyn sopimuksen täytäntöönpanoa rahanväärentämisen torjunnan alalla arvioidaan säännöllisin väliajoin, ja kansallisen lainsäädännön osaksi saatettavien säädösten luetteloa päivitetään sekakomitean kokouksissa (katso 3.2 kohta). Vaikka joitakin puutteita on edelleen (esimerkiksi sopimusta Europolin kanssa ei ole allekirjoitettu), tällä alalla on edistytty kokonaisuutena huomattavasti.

San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehtyihin sopimuksiin ei sisälly erityistä velvoitetta saattaa EU:n lainsäädäntö osaksi kansallista lainsäädäntöä aloilla, jotka koskevat euron suojaamista väärentämiseltä ja yhteisön kanssa tehtävän yhteistyön tapoja. Komission tietojen mukaan molemmat valtiot ovat pyrkineet saattamaan lainsäädäntöään yhteisön säännösten mukaisiksi, mutta koska kyseisten kahden sopimuksen osalta ei ole käytössä vastaavaa seurantajärjestelmää kuin Monacon kanssa tehdyssä sopimuksessa, yhteisö ei saa säännöllisin väliajoin tietoa San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehtyjen valuuttasuhteita koskevien sopimusten täytäntöönpanosta.

Monacon kanssa tehtyyn valuuttasuhteita koskevaan sopimukseen sisältyy useita muitakin seikkoja, joista suurin osa kuului jo aiempiin Ranskan kanssa tehtyihin sopimuksiin. Toisin kuin Vatikaanivaltion ja San Marinon kanssa tehdyissä valuuttasuhteita koskevissa sopimuksissa, Monacon kanssa tehdyssä sopimuksessa määrätään edellytykset, joiden mukaisesti luottolaitokset ja muut rahoituslaitokset, jotka ovat saaneet toimiluvan Monacon ruhtinaskunnan alueella, voivat osallistua Euroopan unionin pankkienvälisiin selvitysjärjestelmiin ja maksujärjestelmiin sekä arvopaperien selvitysjärjestelmiin. Vatikaanivaltion ja San Marinon kanssa tehdyissä sopimuksissa määrätään, että näissä kahdessa valtiossa sijaitseville rahoituslaitoksille voidaan antaa pääsy euroalueen maksujärjestelmiin Banca d'Italian määräämin ja Euroopan keskuspankin hyväksymin edellytyksin. Vatikaanivaltio ja San Marino eivät ole toistaiseksi ilmaisseet kiinnostustaan osallistua suoraan euroalueen maksujärjestelmiin, vaikka San Marinossa rahoitustoimiala on merkittävä (San Marinossa toimivat pankit pääsevät tällä hetkellä maksujärjestelmiin Italian pankkien kautta). Koska pankkitoimiala on San Marinossa kooltaan huomattava ja toimii tiiviissä vuorovaikutuksessa euroalueella toimivien pankkien kanssa, olisi järkevää pyytää San Marinon tasavaltaa yhtenäistämään pankki- ja rahoitustoimialan lainsäädäntönsä euroalueen jäsenvaltioissa sovellettavan lainsäädännön kanssa.

Asiaa koskevan EY:n lainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja/tai vastaavien toimenpiteiden toteuttamista koskevat velvoitteet ovat hyvin epäyhtenäiset yhteisön kanssa valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneissa kolmessa valtiossa. Jotta taattaisiin eurosetelien ja -kolikoiden asianmukainen suojaaminen väärentämiseltä, asiaa koskevan EY:n lainsäädännön täytäntöönpanoa olisi seurattava kaikissa kolmessa valtiossa. San Marinon pankkeihin ja rahoituslaitoksiin olisi sovellettava samoja sääntöjä kuin vastaaviin euroalueen laitoksiin. San Marinoa olisi näin ollen pyydettävä saattamaan asiaa koskevat pankki- ja rahoitustoimialan voimassa olevat EY:n säädökset osaksi kansallista lainsäädäntöään ja ottamaan huomioon kaikki ajan tasalle saatetut ja uudet säädökset alalla. Lainsäädännön monimutkaisuuden ja San Marinon rajallisten hallinnollisten resurssien vuoksi olisi mahdollista myöntää kahden vuoden siirtymäkausi. |

3.2. Seurantajärjestelmät

Sopimukset valuuttasuhteista korvasivat Ranskan ja Monacon sekä Italian ja Vatikaanivaltion ja Italian ja San Marinon välillä tehdyt aiemmat sopimukset. Ne eivät ole kahdenvälisiä sopimuksia, vaan kolmansien maiden ja Euroopan yhteisön välillä EY:n perustamissopimuksen 111 artiklan mukaisesti tehtyjä sopimuksia. Monaco, Vatikaanivaltio ja San Marino saivat oikeuden laskea liikkeeseen kolikoita, jotka ovat euroalueen 325 miljoonan asukkaan laillisia maksuvälineitä. Euroalueen jäsenvaltioiden on noudatettava tiukkoja sääntöjä, joiden täytäntöönpanoa EU:n toimielimet seuraavat tarkasti. EU:n toimielinten olisi siis seurattava asianmukaisesti myös valuuttasuhteita koskevien sopimusten täytäntöönpanoa.

Monacon kanssa tehdyssä valuuttasuhteita koskevassa sopimuksessa perustetaan sekakomitea, jonka tehtävänä on sopimuksen täytäntöönpanon ja toiminnan helpottaminen. Komitea koostuu Monacon ruhtinaskunnan, Ranskan, Euroopan komission ja Euroopan keskuspankin edustajista, ja se kokoontuu yleensä kerran vuodessa. Kokouksissa osapuolet keskustelevat sopimuksen täytäntöönpanon edistymisestä ja mahdollisista muutoksista liitteisiin, joissa luetellaan kansallisen lainsäädännön osaksi saatettavat säädökset. Myös eurosetelien ja -kolikoiden väärentämisen torjunnassa tehtävää yhteistyötä ja sitä koskevien säädösten täytäntöönpanoa tarkastellaan komiteassa säännöllisesti.

Toisin kuin Monacon kanssa tehdyssä sopimuksessa, jossa määrätään seurantamenettelystä, San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehdyissä sopimuksissa ei ole määräyksiä vastaavasta menettelystä. Koska säännönmukaista muodollista seurantaa ei ole, San Marino ja Vatikaanivaltio eivät esitä säännöllisin väliajoin kertomusta sopimusten täytäntöönpanosta. Niiden lainsäädännön yhdenmukaisuutta valuuttasuhteita koskevaan sopimukseen sisältyvien velvoitteiden kanssa ei ole tarkasteltu, eikä niille tiedoteta asianmukaisesti sopimuksen kattamilla aloilla tapahtuneista uudistuksista.

Tätä tiedonantoa valmisteltaessa komissio ja EKP järjestivät maaliskuussa 2009 epävirallisen kokouksen kyseisten kolmen valtion edustajien kanssa. Monacon ja San Marinon edustajien kanssa käyty vuoropuhelu oli rakentavaa, mutta Vatikaanivaltio ei suhtautunut yhtä vastaanottavaisesti näkemysten ja tietojen vaihtoon.

Vatikaanivaltion ja San Marinon kanssa tehdyissä sopimuksissa ei määritetä, miten ja missä sopimusten toimivuudesta voitaisiin keskustella säännöllisin väliajoin. Koska säännönmukaisia kokouksia ei pidetä, San Marinon ja Vatikaanivaltion viranomaisilla on vaikeuksia pysyä ajan tasalla sopimusten kattamilla aloilla annetusta uudesta lainsäädännöstä eivätkä yhteisön toimielimet pysty seuraamaan asianmukaisesti sopimusten täytäntöönpanoa. Komissio ehdottaakin, että Vatikaanivaltion ja San Marinon tasavallan kanssa perustettaisiin kaksi vastaavanlaista sekakomiteaa kuin Monacon ruhtinaskunnan kanssa. Komiteassa kokoontuisivat San Marinon tai Vatikaanivaltion sekä Italian, komission ja EKP:n edustajat vähintään kerran vuodessa tavoitteenaan seurata sopimusten täytäntöönpanon edistymistä ja ehdottaa niihin mahdollisesti tehtäviä muutoksia. |

3.3. Suojalauseke sopimusten täytäntöönpanon vakavien puutteiden varalta

Allekirjoittaessaan sopimuksen valuuttasuhteista yhteisön kanssa kyseiset kolme valtiota antoivat useita sitoumuksia vastineena oikeudesta käyttää euroa kansallisena valuuttanaan ja oikeudesta laskea liikkeeseen eurokolikoita. Vaikka EU:lla on mahdollisuus aloittaa rikkomusmenettely, mikäli jäsenvaltio ei täytä velvoitteitaan, nykyisissä sopimuksissa ei anneta yhteisölle minkäänlaista toimivaltaa tilanteessa, jossa sopimuksen allekirjoittanut valtio jättää velvollisuutensa täyttämättä (lukuun ottamatta viimeistä – ja näin ollen epätodennäköistä – keinoa sanoutua yksipuolisesti irti sopimuksesta).

Komissio ehdottaa, että EU:n olisi voitava päättää eurokolikoiden liikkeeseen laskua koskevan oikeuden väliaikaisesta perumisesta, mikäli valuuttasuhteista tehtyyn sopimukseen sisältyviä velvoitteita rikotaan pitkäaikaisesti (esimerkiksi kaksi vuotta) ja vakavalla tavalla. Ennen liikkeeseen laskua koskevan oikeuden väliaikaista perumista (esimerkiksi siksi, ettei asiaa koskevaa yhteisön lainsäädäntöä ole saatettu kansallisen lainsäädännön osaksi) on annettava useita varoituksia ja käytävä keskusteluja. |

3.4. Liikkeeseen laskettavien eurokolikoiden enimmäismäärä

Monaco, Vatikaanivaltio ja San Marino saavat laskea liikkeeseen eurokolikoita, joissa on oma kansallinen puolensa ja joilla on laillisen maksuvälineen asema koko euroalueella.

Vuosittain liikkeeseen laskettavat enimmäismäärät määritettiin hyvin eri tavoin historiallisista syistä[8]. Monaco saa laskea liikkeeseen enintään 1/500 Ranskassa lyötyjen kolikoiden (eli eurokolikoiden, joissa on Ranskan kansallinen puoli) määrästä. Vuonna 2009 sillä oli lupa laskea liikkeeseen eurokolikoita yhteensä 221 094 euron nimellisarvon edestä.

San Marinon ja Vatikaanivaltion kiinteitä enimmäismääriä tarkistetaan kahden vuoden välein Italian kuluttajahintaindeksin muuttumisen perusteella. Nämä enimmäismäärät perustuvat Italian kanssa tehdyissä ennen euron käyttöönottoa voimassa olleissa sopimuksissa käytettyihin enimmäismääriin, eivätkä ne liity mihinkään todelliseen muuttujaan, kuten asukaslukuun, BKT:hen tai euroalueen jäsenvaltioiden liikkeeseen laskemien eurojen määrään. Vuosina 2008 ja 2009 San Marinon enimmäismääräksi vahvistettiin 2 183 112 euroa ja Vatikaanivaltion 1 074 000 euroa. Vatikaanivaltio voi tämän lisäksi laskea liikkeeseen vielä lisää euroja erityistilanteissa (katso 2.1. kohta).

Kaikki kolme valtiota ovat noudattaneet tähän asti liikkeeseen laskettavia enimmäismääriä kuuliaisesti.

Todelliseen väkilukuun suhteutettuna yhteisön kanssa valuuttasuhteita koskevan sopimuksen tehneille valtioille vahvistetut liikkeeseen laskettavat enimmäismäärät vaikuttavat runsailta. Syyskuuhun 2008 mennessä asukasta kohti liikkeeseen laskettujen eurokolikoiden arvo oli Vatikaanivaltiossa 7 028 euroa, San Marinossa 422 euroa ja Monacossa 190 euroa. Samalla aikavälillä (vuosina 2002–2008) euroalueen jäsenvaltioissa liikkeeseen laskettujen eurokolikoiden keskimääräinen arvo oli 63 euroa asukasta kohti (tarkemmat luvut on esitetty liitteessä I). Asukaslukuun suhteutetun arvon perusteella laskettua enimmäismäärää suuremman kiintiön myöntäminen voi kuitenkin olla aiheellista, koska näillä kolikoilla on verrattain kova kysyntä ja menekki keräilijöiden markkinoilla.

Liikkeeseen laskettavat kolikot ovat kuitenkin pääasiassa maksuvälineitä: niiden tulee kiertää vapaasti markkinoilla ja niitä tulee käyttää maksamiseen. Keräilijöillä liikkeeseen laskettavat kolikot eivät palvele alkuperäistä tarkoitustaan, vaan ne ovat vain osa keräilijän kokoelmaa.

Jotta osa kolikoista päätyisi kiertoon, komissio ehdottaa, että valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneiden kolmen valtion liikkeeseen laskettavia enimmäismääriä lisättäisiin. Uudet enimmäismäärät laskettaisiin uutta yhtenäistä menetelmää käyttäen, jolloin kaikkia kolmea valtiota kohdeltaisiin tasapuolisesti. Alkuperäisissä valuuttasuhteita koskevissa sopimuksissa Monacoa kohdellaan tosiasiassa paljon epäedullisemmin kuin San Marinoa ja Vatikaanivaltiota. Tästä syystä Monaco laskee nyt kolikoita liikkeeseen noin kymmenesosan San Marinon liikkeeseen laskemasta määrästä ja viidesosan Vatikaanivaltion määrästä, vaikka Monacon väkiluku on näistä kolmesta valtiosta suurin ja sen valuuttasuhteita koskevaan sopimukseen sisältyy eniten velvoitteita.

Uusi enimmäismäärä vuodeksi (n) muodostuisi kiinteästä ja muuttuvasta osasta:

1. Kiinteän osan tarkoituksena on kattaa keräilijöiden synnyttämä kysyntä. Yleisten arvioiden mukaan yhteensä noin 2 100 000 euron määrän pitäisi riittää kattamaan kysyntä keräilijöiden markkinoilla.[9]

2. Muuttuva osa perustuisi euroalueella liikkeeseen lasketun määrän keskiarvoon asukasta kohti. Vuonna (n–1) euroalueella liikkeeseen laskettujen kolikoiden keskiarvo asukasta kohti kerrottaisiin valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneen valtion asukasluvulla.

Taulukossa 1 on esimerkki tällä menetelmällä lasketuista vuoden 2009 enimmäismääristä.

Taulukko 1: Yhtenäisellä menetelmällä määritetyt liikkeeseen laskettavat enimmäismäärät (esimerkki vuodesta 2009)

San Marino | 30 324 | 109 470 | 2 100 000 | 2 209 470 | 2 183 112 |

Vatikaanivaltio | 826 | 2 952 | 2 100 000 | 2 102 952 | 1 074 000 |

Uudella laskentamenetelmällä Monacossa liikkeeseen laskettavien kolikoiden enimmäismäärä kasvaisi huomattavasti eli noin 220 000 eurosta lähes 2 220 000 euroon. Vatikaanivaltion enimmäismäärä lähes kaksinkertaistuisi 1 074 000 eurosta yli 2 100 000 euroon.

Enimmäismäärien kasvu edellyttäisi kuitenkin sitä, että valtio noudattaa neuvoston 10. helmikuuta 2009 hyväksymää uutta komission suositusta liikkeeseen tarkoitettujen eurokolikoiden kansallisista puolista ja liikkeeseenlaskua koskevista yhteisistä suuntaviivoista[11]. Suosituksen mukaan kaikki liikkeeseen tarkoitetut eurokolikot olisi laskettava liikkeeseen nimellisarvoisina ja vain pieni osa liikkeeseen lasketuista kolikoista voitaisiin myydä korkeampaan hintaan, jos kolikot on esimerkiksi tuotettu erityislaatuisina tai tarjotaan erityisessä pakkauksessa. Sekä Monaco että San Marino noudattavat tätä sääntöä: Monaco jakaa suurimman osan kolikoistaan Monacon pankeille kolikkorullissa, joiden joukossa on myös muiden euroalueen valtioiden eurokolikoita. San Marino toimittaa noin 70 prosenttia kolikoistaan alueellaan toimiville pankeille sekoittamatta niitä muiden valtioiden eurokolikoiden kanssa. Jotta estettäisiin keräilijöitä ostamasta suuria määriä San Marinon kolikoita paikallisilta pankeilta, yksi mahdollisuus olisi sekoittaa muiden valtioiden eurokolikoita niiden joukkoon ennen pankeille jakamista. Nykykäytäntöjä olisi muutettava eniten Vatikaanivaltiossa, joka laskee liikkeeseen käytännössä kaikki liikkeeseen tarkoitetut kolikkonsa keräilypakkauksissa (euroalueella alle yksi prosentti kolikoista myydään kolikkopakkauksissa nimellisarvoa korkeampaan hintaan).

Uutta yhteistä menetelmää voitaisiin soveltaa myös mahdollisissa tulevissa valuuttasuhteita koskevissa sopimuksissa[12].

Komissio ehdottaa, että liikkeeseen laskettavien enimmäismäärien laskemiseksi otettaisiin käyttöön uusi menetelmä, jolloin kaikkia yhteisön kanssa valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneita valtioita kohdeltaisiin tasapuolisesti. Yhteisellä menetelmällä varmistettaisiin oikeudenmukainen kohtelu ja otettaisiin huomioon keräilijöiden synnyttämä kysyntä, ja näin varmistettaisiin, että osa kyseisten valtioiden liikkeeseen laskemista eurokolikoista todella päätyy kiertoon. |

3.5. Eurokolikoiden lyöntiä koskevat säännöt

Monacon kanssa tehdyn valuuttasuhteita koskevan sopimuksen mukaan vain Ranskan rahapajalla on oikeus valmistaa Monacon eurokolikoita, ja Vatikaanivaltion ja San Marinon eurokolikot voidaan lyödä vain Italian rahapajassa. Sääntö otettiin käyttöön historiallisista syistä aikana, jolloin euromääräisiä rahoja ei ollut vielä liikkeessä ja lähes kaikki euroalueen valtiot löivät eurokolikoita vain omiin tarpeisiinsa eikä yhteistyötä tuotannon ja varastojen hallinnan osalta juuri tehty. Tilanne on nyt muuttunut: useat euroalueen valtiot lyötättävät nykyisin omat kolikkonsa toisessa euroalueen valtiossa ja osa ostaa kolikkoja muiden valtioiden varastoista. Tosiasiassa monet euroalueen rahapajat ovat tehneet kolikkojen tuotannosta muille Euroopan unionin maille ja Euroopan unionin ulkopuolisille maille laajaa ja dynaamista liiketoimintaa[13].

Vaikka Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion nykyiset järjestelyt Ranskan ja Italian rahapajojen kanssa näyttävät toimivan moitteetta, nykyisin ei EU:n lainsäädännön näkökulmasta ole syytä säilyttää tiettyjen kansallisten rahapajojen yksinoikeutta valmistaa kolikoita, joita tarvitaan yhteisön ja kolmannen maan välillä tehdyn sopimuksen täytäntöönpanoa varten. Tällainen yksinoikeus on vastoin perustamissopimuksen henkeä ja aiheuttaa tosiasiallista syrjintää jäsenvaltioiden välillä, kun muilta euroalueen rahapajoilta evätään laillinen oikeus tehdä tarjous Monacon, Vatikaanivaltion ja San Marinon tarvitsemien kolikoiden lyömisestä.

Euroalueen rahapajoille olisi annettava tilaisuus tehdä kyseisille kolmelle valtiolle tarjous eurokolikoiden valmistuksesta, ja Monacon, Vatikaanivaltion ja San Marinon pitäisi saada valita vapaasti haluamansa toimittaja tarjouksentekijöiden joukosta[14]. |

4. PÄÄTELMÄT

Neuvosto pyysi komissiota arvioimaan voimassa olevien valuuttasuhteita koskevien sopimusten toimivuutta. Sopimusten yksityiskohtaisen tarkastelun tuloksena komissio ehdottaa niiden muuttamista seuraavasti:

3. Varmistetaan, että yhteisön kanssa valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneiden valtioiden velvoitteista tehdään tasapuolisempia.

4. Luodaan kaikille kolmelle sopimukselle asianmukainen seurantamekanismi.

5. Otetaan käyttöön mahdollisuus perua oikeus eurokolikoiden liikkeeseen laskuun, jos sopimukseen sisältyviä velvoitteita rikotaan pitkäaikaisesti ja vakavalla tavalla.

6. Otetaan käyttöön yhteinen menetelmä eurokolikoiden liikkeeseen laskettavien enimmäismäärien laskemiseksi ja tarkistetaan enimmäismääriä sen mukaisesti.

7. Annetaan euroalueen rahapajoille mahdollisuus tehdä tarjous Monacon, Vatikaanivaltion ja San Marinon kolikoiden valmistuksesta, ja annetaan viimeksi mainittujen valita vapaasti toimittajansa tarjouksentekijöiden joukosta.

Komissiolle ja Ranskalle voitaisiin antaa yhdessä EKP:n kanssa valtuudet neuvotella uudelleen Monacon kanssa tehdystä valuuttasuhteita koskevasta sopimuksesta, ja komissio ja Italia voisivat yhdessä EKP:n kanssa neuvotella uudelleen San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehdyistä valuuttasuhteita koskevista sopimuksista.

LIITE I – Vuoden 2008 loppuun mennessä liikkeeseen lasketut kolikot[15]

San Marino | 30 324 | 24 074 | 794 | 12 808 | 422,38 |

Vatikaanivaltio | 826 | 5 461 | 6 611 | 5 806 | 7 028,77 |

Euroalue | 323 186 285 | 82 033 879 | 254 | 20 399 071 | 63,12 |

BE | 10 741 048 | 3 227 578 | 300 | 1 168 911 | 108,83 |

DE | 82 062 249 | 23 406 690 | 285 | 5 689 889 | 69,34 |

IE | 4 517 758 | 4 096 719 | 907 | 697 268 | 154,34 |

EL | 11 262 539 | 2 190 838 | 195 | 661 998 | 58,78 |

ES | 45 853 045 | 14 198 243 | 310 | 3 419 593 | 74,58 |

FR | 64 105 125 | 12 485 491 | 195 | 2 439 620 | 38,06 |

IT | 60 090 430 | 11 526 576 | 192 | 3 635 354 | 60,50 |

CY | 801 622 | 217 011 | 271 | 73 282 | 91,42 |

LU | 491 702 | 513 019 | 1043 | 181 312 | 368,74 |

MT | 412 614 | 110 173 | 267 | 31 244 | 75,72 |

NL | 16 481 139 | 2 829 555 | 172 | 539 189 | 32,72 |

AT | 8 356 707 | 3 918 946 | 469 | 959 720 | 114,84 |

PT | 10 631 800 | 2 012 771 | 189 | 416 684 | 39,19 |

SI | 2 053 393 | 159 550 | 78 | 39 906 | 19,43 |

FI | 5 325 115 | 1 140 716 | 214 | 445 100 | 83,59 |

[1] Julistus (N:o 6) valuuttasuhteista San Marinon, Vatikaanivaltion ja Monacon ruhtinaskunnan kanssa.

[2] Neuvoston päätelmät liikkeeseen tarkoitettujen eurokolikoiden kansallisia puolia ja liikkeeseenlaskua koskevista yleisistä suuntaviivoista, neuvoston 2922. istunto, talous- ja rahoitusasiat, 10. helmikuuta 2009.

[3] Ranskan frangilla oli ollut laillisen maksuvälineen asema Monacossa vuodesta 1925. Ruhtinaskunnassa käytettiin Ranskan frangin seteleitä ja kolikoita, ja sillä oli oikeus laskea liikkeeseen omia frangin kolikoita tiettyyn enimmäismäärään asti (nämä olivat laillisia maksuvälineitä vain Monacon alueella). Italian ja San Marinon välisissä valuuttasuhteissa sovellettiin vuonna 1939 allekirjoitettua Convenzione di amicizia e di buon vicinato -sopimusta, ja Italian ja Vatikaanivaltion valuuttasuhteita koskeva valuuttasuhdesopimus oli allekirjoitettu vuonna 1929. Molemmat sopimukset oli uusittava kymmenen vuoden välein, ja niissä annettiin San Marinolle ja Vatikaanivaltiolle oikeus laskea liikkeeseen liiran kolikoita, joilla oli laillisen maksuvälineen asema Italiassa.

[4] Sopimus valuuttasuhteista Euroopan yhteisön puolesta toimivan Ranskan tasavallan hallituksen ja Monacon ruhtinaskunnan hallituksen välillä (EYVL L 142, 31.5.2002).

[5] Sopimus valuuttasuhteista Euroopan yhteisön puolesta toimivan Italian tasavallan ja San Marinon tasavallan välillä (EYVL C 209, 27.7.2001). Sopimus valuuttasuhteista Euroopan yhteisön puolesta toimivan Italian tasavallan ja Vatikaanivaltion, jota edustaa Pyhä istuin, välillä (EYVL C 299, 25.10.2001).

[6] Apenniinien niemimaalla 1800-luvulle asti käytössä ollut rahayksikkö.

[7] Neuvoston puitepäätös, tehty 29 päivänä toukokuuta 2000, rahanväärennyksen estämiseksi annettavan suojan vahvistamisesta rikosoikeudellisten ja muiden seuraamusten avulla euron käyttöönoton yhteydessä (2000/383/YOS, EYVL L 140, 14.6.2000) ja neuvoston asetus (EY) N:o 1338/2001 euron väärentämisen torjunnan edellyttämistä toimenpiteistä (EYVL L 181, 4.7.2001).

[8] Valuuttasuhteita koskevissa sopimuksissa käytettiin samaa menetelmää kuin määritettäessä liikkeeseen laskettavaa enimmäismäärää ennen euron käyttöönottoa voimassa olleissa rahataloudellisia asioita koskevissa sopimuksissa.

[9] San Marino on esimerkiksi keskittynyt jokseenkin onnistuneesti lyömään tiettyjä euromääräisiä kolikoita, joita käytetään nyt nimellisarvoisina maksutapahtumissa.

[10] Vuonna 2008 euroalueella liikkeeseen lasketun määrän keskiarvo oli 3,61 euroa asukasta kohti.

[11] Katso alaviite 2.

[12] Sopimuksesta keskustellaan Andorran ruhtinaskunnan kanssa.

[13] Kymmenen euroalueen rahapajaa vie kolikoita.

[14] Valtio, jonka rahapaja valmistaisi eurokolikot valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneelle valtiolle, lisäisi nämä kolikot niiden kolikoiden määrään, jotka se aikoo laskea liikkeeseen omaan käyttönsä, jotta EKP voi hyväksyä liikkeeseen lasketun kokonaismäärän voimassa olevan käytännön mukaisesti. Asianomaisen euroalueen jäsenvaltion liikkeeseenlaskua koskevat oikeudet eivät vähenisi, sillä liikkeeseen laskua ei rajoiteta a priori .

[15] Lähteet: EKP (liikkeeseen laskettu nettokokonaismäärä) EU:n jäsenvaltioita koskevien tietojen osalta, vastaavat laitokset Ranskassa ja Italiassa kyseisiä kolmea kolmatta maata koskevien tietojen osalta.

[16] Lähteet: Eurostat EU:n jäsenvaltioita koskevien tietojen osalta, CIA World Factbook (arviot heinäkuulta 2009) kyseisiä kolmea kolmatta maata koskevien tietojen osalta.