Komission kertomus - 14. Vuosikertomus - Rakennerahastot /* KOM/2003/0646 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS - 14. VUOSIKERTOMUS - RAKENNERAHASTOT Johdanto Rakennerahastojen toiminta keskittyi vuonna 2002 ohjelmatyön, pääasiassa tavoite 2 -ohjelmien mutta myös yhteisöaloitteiden, viimeistelyyn. Ohjelmien täytäntöönpano pääsi yleisesti ottaen tyydyttävään vauhtiin, sillä määrärahojen toteutumisaste oli jokseenkin sama kuin edellisellä ohjelmakaudella. Vuoden 2002 lopussa käynnistettiin ensimmäiset väliarviointiin liittyvät toimenpiteet, jotta arviointituloksia olisi käytettävissä jo vuoden 2003 jälkipuoliskolla. Komission 7. lokakuuta 2002 järjestämässä ministerikokouksessa jäsenvaltioilla oli tilaisuus tarkastella komission esittämiä konkreettisia ehdotuksia rakennerahastojen hallinnoinnin parantamiseksi. Ehdotuksilla pyrittiin vastaamaan jäsenvaltioiden toistuviin vetoomuksiin rakennerahastojen hallinnoinnin yksinkertaistamisesta ja keventämään sekä kansallisia että yhteisön menettelyjä, joiden kankeus on suurin syy ohjelmien hitaaseen käynnistymiseen. Ohjelmakauden 1994-1999 määräaika loppuerän maksupyyntöjen esittämiselle oli 31. maaliskuuta 2003. Vuoden 2002 loppuun mennessä vain vähän tukitoimia oli saatu vietyä päätökseen. Samoin kesäkuussa 2002 ollutta määräpäivää, johon mennessä asiakirjat olisi pitänyt toimittaa, noudatettiin harvoissa tapauksissa. Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) Tavoite 1 -ohjelmien toteutumisvauhti oli tyydyttävä, joten maksusitoumuksia ei tarvinnut vapauttaa n+2-säännön [1] nojalla. Toteutumisvauhdissa on kuitenkin suuria vaihteluja alueiden välillä ja jopa saman ohjelman sisällä. [1] Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 1260/1999 32 artiklan 2 kohdan nojalla komissio vapauttaa viran puolesta sen osan maksusitoumuksesta, jota ei ole saatu maksettua toimen hyväksymistä koskevan päätöksen päivämäärää seuraavan toisen vuoden loppuun mennessä. Ohjelma-asiakirjojen täydennysten tarkastelusta käy ilmi, että noin kolmannes EAKR-tuista meni tuotantoympäristöä parantaviin hankkeisiin ja 2/3 infrastruktuurihankkeisiin. Tavoite 2 -ohjelmien toteutumisaste on heikompi kuin tavoitteen 1, sillä tavoitetta 2 koskeva ohjelmatyö päättyi vasta vuonna 2002, kun viimeiset ohjelmat saatiin hyväksyttyä ja ohjelma-asiakirjojen täydennykset toimitettua komissiolle. Ohjelmasuunnittelun venyminen johtui pääasiassa tukikelpoisten alueiden rajaamismenettelystä. Saksan ja Itävallan oli osittain tarkistettava ohjelmiaan alueillaan sattuneiden tulvien takia. Mielenkiintoista on myös havaita, että määrärahojen jakautuminen tuotantoympäristöön liittyvien hankkeiden (2/3 määrärahoista) ja perusinfrastruktuurihankkeiden (1/3 määrärahoista) kesken on täsmälleen päinvastainen kuin tavoitteessa 1. Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto (EMOTR) EMOTR:sta tuetuissa tavoite 1 -ohjelmissa päästiin kaiken kaikkiaan melko tyydyttävään toteutumisvauhtiin (19,1 %), vaikka se jäikin hieman rakennerahastojen keskimääräistä toteutumisvauhtia heikommaksi. Neljää ohjelmaa (Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti) uhkaa maksusitoumusten vapauttaminen viran puolesta n+2-säännön mukaisesti, koska maksuja ei ole suoritettu riittävästi. EMOTR:n [2] tavoitetta 1 edistävät tuet jakautuivat seuraavasti: 45,5 % maatalouden rakenneuudistukseen (lähinnä maatilainvestointeihin sekä maataloustuotteiden jalostukseen ja markkinointiin), 41 % ympäristönsuojeluun ja maisemanhoitoon ja 13 % maaseudun talouden kehittämiseen ja monipuolistamiseen. [2] Näihin prosenttiosuuksiin sisältyvät sekä EMOTR:n ohjausosaston että EMOTR:n tukiosaston määrärahat. Tavoite 1 -ohjelmien liitännäistoimet (varhaiseläkkeet, epäsuotuisat alueet, maatalouden ympäristötoimet, metsitys) rahoitetaan tukiosastosta. Euroopan sosiaalirahasto (ESR) Tavoite 3 -ohjelmissa ESR keskittyi tukemaan Euroopan työllisyysstrategiaan liittyviä toimia. Toimet ulottuivat kaikille viidelle ESR:sta annetussa asetuksessa määritellylle toiminta-alalle. Tärkeimpiä toimenpiteitä olivat kuitenkin ne, joilla edistettiin työttömien ja työmarkkinoiden ulkopuolella olevien sijoittumista työmarkkinoille. Toimenpiteiden täytäntöönpano edistyi yleisesti ottaen hyvin, ja alkuvaiheen viivästykset ohjelmien hyväksymisessä on saatu kiinni. Kahta poikkeusta lukuun ottamatta määrärahoja ei tarvinnut vapauttaa. Vuosittaisissa tapaamisissa suuri määrä jäsenvaltioita keskusteli seikkaperäisesti yhteyksistä sosiaalirahaston ohjelmien, Euroopan työllisyysstrategian ja sosiaalista osallisuutta koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien välillä. Kalatalouden ohjauksen rahoitusväline (KOR) Vuoden 2002 merkittävin tapahtuma oli yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) uudistus, jonka neuvosto vahvisti 20. joulukuuta 2002. YKP:n tavoitteita tarkistettiin, ja ne suunnattiin uudelleen pätevien tieteellisten lausuntojen mukaan ohjautuvaan kalavarojen kestävään käyttöön, joka perustuu yhtäältä ennalta varautumisen periaatteen noudattamiseen kalastuksen hallinnassa ja toisaalta kestävään vesiviljelyyn. Kalatalouden hallinnolla on jatkossa entistä paremmat valmiudet varmistaa alan elinkelpoisuus pitkällä aikavälillä edistämällä kalavarojen kestävää käyttöä. Uudet toimenpiteet tulivat voimaan 1. tammikuuta 2003. Ne korvaavat yhteistä kalastuspolitiikkaa vuodesta 1993 lähtien ohjanneet perussäännöt ja muuttavat merkittävästi kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineessä (KOR) tarkoitettuja kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevaa asetusta [3]. [3] 20. joulukuuta 2002 annettu asetus (EY) N:o 2369/2002, jolla muutetaan asetusta (EY) N:o 2792/1999. Uudistuksen tuomista tärkeimmistä muutoksista voidaan mainita pyyntialusten uudistamistuen lisäksi tuki kalastusalusten siirtämiseen pysyvästi tiettyihin kolmansiin maihin, jota ei vuoden 2005 alusta voida enää myöntää. Kalastusalusten nykyaikaistamiseen tarkoitettua tukea myönnetään nyt vain yli viiden vuoden ikäisille aluksille; tuen tavoitteena on parantaa alusten turvallisuutta, tuotteiden laatua ja työoloja, ottaa käyttöön valikoivampia pyydyksiä sekä varustaa alukset VMS-järjestelmällä. Tuella ei saa lisätä aluksen pyyntikapasiteettia. YKP:n uudistukseen sisältyy myös tukiehtojen uudistus, joka koskee kalastajille ja aluksenomistajille kalastustoiminnan tilapäisestä keskeyttämisestä myönnettävää tukea. Kalastajien uudelleenkoulutukseen myönnettävää tukea laajennettiin toiminnan monipuolistamiseen kalastuksen ulkopuolella niin, että kalastajille annetaan mahdollisuus jatkaa pyyntiä osa-aikaisesti. Yhteisöaloitteet 72 Interreg-ohjelmasta hyväksymättä olleista 18 ohjelmasta 15 saatiin hyväksyttyä vuoden 2002 aikana. Sen jälkeen alueiden välinen yhteistyö pääsi konkreettisesti käyntiin, kun EU:n tasolla julkaistiin ensimmäinen ehdotuspyyntö hankkeista. On myös pantava merkille uusi Interact-ohjelma, jonka tavoitteena on tehostaa Interreg-aloitteen täytäntöönpanoa. Vuonna 2002 saatiin hyväksyttyä myös kaikki Leader+-yhteisöaloiteohjelmat, joiden ohjauskomitean ensimmäinen kokous pidettiin marraskuussa 2002. Urban-aloitteen yhteydessä on mainitsemisen arvoista äskettäin hyväksytty Urbact-ohjelma, jolla pyritään helpottamaan kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihtoa aikaisempiin Urban-ohjelmiin osallistuneiden kaupunkien välillä. 14. vuosikertomus - Rakennerahastot 2002 1. Määrärahatilanne 1.1. Tavoite 1 EAKR Vuonna 2002 oli merkillepantavaa se, että se oli "n+2-säännön" ensimmäinen soveltamisvuosi. Sääntö velvoittaa komission vapauttamaan viran puolesta sen osan maksusitoumuksista, jota ei ole saatu maksettua sitoumuksen hyväksymispäivää seuraavan toisen vuoden loppuun mennessä. Kaiken kaikkiaan toteutumisvauhti oli tyydyttävä, joten määrärahojen vapauttamiselta vältyttiin. Vuoden 2002 loppuun mennessä keskimäärin 21,5 % ohjelmille myönnetyistä kokonaistuista oli maksettu. Osuus vaihteli jäsenvaltioiden välillä Alankomaiden 7 %:sta Irlannin 36 %:iin, mutta puolella jäsenvaltioista osuuden vaihteluväli oli 22-27 %. Toteutumisvauhdissa oli merkittäviä vaihteluja alueiden välillä, ohjelmien kesken ja jopa saman ohjelman sisällä. Infrastruktuurien rakentamista edistävät toimenpiteet etenevät yleensä joutuisasti, kun taas yksityisen sektorin rahoituspanosta edellyttävät hankkeet ovat hieman hitaampia. Tilanne voi osittain selittyä vuoden 2002 taloussuhdanteilla. Saatujen vuosiraporttien perusteella toteutumisvauhti (määrärahojen sitominen ja maksaminen hankkeille) vaihtelee melkoisesti jäsenvaltioiden välillä. Muutamat alueet (Belgia, Suomi, Ruotsi) ovat jo sitoneet 2/3 saatavilla olevista määrärahoista hankkeisiin, ja myös niiden maksatus edistyy ripeää vauhtia. Yhtenäisiin ohjelma-asiakirjoihin (YOA) tuli melko vähän muutoksia. Suurin osa niistä johtui neuvostossa 28. kesäkuuta 2001 asetuksiin (EY) N:o 1260/99 (rakennerahastoja koskeva yleisasetus), (EY) N:o 1257/99 (maaseudun kehittäminen) ja (EY) N:o 2792/99 (kalastus) hyväksytyistä muutoksista, joilla syrjäisimmille alueille sallitaan muita suurempi tukiosuus. Ohjelma-asiakirjojen täydennysten tarkastelu osoittaa, että 1/3 EAKR-tuista meni tuotantoympäristön parantamiseen ja 2/3 perusinfrastruktuureihin. Eniten tukea saivat liikenteen infrastruktuurit, joiden osuus oli 31 % kokonaistuista. Seuraavina tulevat pk-yritykset ja kotiteollisuus, jotka saivat 16 % tuista, sekä ympäristönsuojelu (vesi, jätehuolto jne.), jonka tukiosuus oli 13 %. T&K, televiestintä ja tietoyhteiskunta muodostavat laajan toimintakokonaisuuden, johon kului 12 % EAKR-tuista [4], kun taas sosiaalisiin infrastruktuureihin ja kansanterveyteen jaettiin 6 % tukivaroista. [4] Nämä tuet sisältyvät Lissabonin strategian ensimmäiseen toimintalinjaan (edistetään siirtymistä osaamistalouteen muun muassa investoimalla tieto- ja viestintätekniikkaan ja T&K-toimintaan). EAKR-tuista näille aloille varattuja määrärahoja arvioitaessa on pidettävä mielessä, että suurin osa ohjelma-asiakirjojen täydennyksistä on laadittu ennen Lissabonin strategian julkaisemista (maaliskuu 2000). Kaikissa jäsenvaltioissa päästiin aloittamaan väliarvioinnin valmistelut. Pisimmälle edistyneillä alueilla on jo tehty sopimuksia arvioijien kanssa. EMOTR EMOTR:n määrärahojen toteutumisvauhti oli yleisesti ottaen tyydyttävä, vaikkakin lievästi rakennerahastojen keskiarvoa huonompi. Maksujen keskimääräinen toteutumisaste myönnettyyn kokonaistukeen verrattuna oli vuoden 2002 loppuun mennessä kohonnut 19,1 %:iin, kun rakennerahastojen keskiarvo oli 21,8 %. Toteutumisaste vaihtelee jäsenvaltioiden välillä 7,8 %:sta (Alankomaat) 29,2 %:iin (Itävalta). Saksan tulvat eivät näytä vaikuttaneen ohjelmiin, sillä Saksan 25 %:n toteutumisaste on yksi EU:n korkeimmista. Neljässä ohjelmassa (Flevolandin alue (Alankomaat), Highlands and Islandsin alue (Yhdistynyt kuningaskunta), Border-, Midland- ja Western-alueet (Irlanti), Southern- ja Eastern-alueet (Irlanti)) maksuja ei pystytty perustelemaan asianmukaisesti, ja niitä uhkaa vastaavien maksusitoumusten vapauttaminen n+2-säännön mukaisesti. Irlannin viranomaiset jättivät kahdesta jälkimmäisestä ohjelmasta poikkeushakemuksen suu- ja sorkkataudin jälkiseurauksista johtuneen ylivoimaisen esteen perusteella. Hakemus on komission tutkittavana. Ohjelma-asiakirjojen täydennysten perusteella EMOTR-tuet [5] jakautuvat seuraavasti: 45,5 % maatalouden rakenneuudistukseen (maatilainvestointeihin, maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupanpitoon), 41 % ympäristönsuojeluun ja maisemanhoitoon ja 13 % maaseudun talouden kehittämiseen ja monipuolistamiseen. [5] Näihin prosenttiosuuksiin sisältyvät sekä EMOTR:n ohjausosaston että EMOTR:n tukiosaston määrärahat. Tavoite 1 -ohjelmien liitännäistoimet (varhaiseläkkeet, epäsuotuisat alueet, maatalouden ympäristötoimet, metsitys) rahoitetaan tukiosastosta. Väliarvioinnin valmistelut on jo aloitettu, ja tulosten odotetaan valmistuvan aikataulun mukaisesti. KOR Yleinen toteutumisaste on tyydyttävä, koska se on lähellä rakennerahastojen keskiarvoa. Maakohtainen tarkastelu sen sijaan paljastaa tiettyjä eroavuuksia. Yleisesti tyydyttävään toteutumisvauhtiin on syynä KOR-ohjelman nopea eteneminen Espanjassa (jo 26 % tukipäätöksissä vahvistetuista määrärahoista on maksettu), jossa tämä ohjelma edustaa yksinään 60 %:a hyväksytyistä tukitoimista. Kahdeksassa jäsenvaltiossa toteutumisaste on heikko ja asettuu 7-10 %:n tietämille. Ohjelma-asiakirjojen täydennysten perusteella voidaan todeta, että kalastuslaivaston uudistamiseen, nykyaikaistamiseen ja uusien alusten rakentamiseen on kulutettu 22 % KOR-tukimäärärahoista, kun taas vesiviljelyyn on osoitettu 10 % ja kalastustuotteiden jalostukseen ja kaupanpitoon 15 % tuista. ESR Kaiken kaikkiaan ohjelmien toteutumisvauhti oli tyydyttävä, koska myönnetyistä kokonaistuista on maksettu 24 %, mikä on yli rakennerahastojen keskiarvon. Joitakin viivästyksiä on kuitenkin havaittu erityisesti Alankomaissa (määrärahoista oli maksettu 7 %). Uusien toiminta-alojen (esimerkiksi elinikäinen oppiminen, työntekijöiden sopeutumiskyky) käyttöönotto voi selittää ainakin osan havaituista viivästyksistä, sillä nämä alat vaativat ESR:n tavanomaisia toiminta-aloja pidemmän valmisteluajan. Myös tasa-arvoa edistävien toimien todettiin toteutuneen keskiarvoa heikommin. Ohjelma-asiakirjojen täydennysten perusteella vaikuttaa siltä, että ESR-tuet jakautuvat melko tasaisesti työmarkkinapolitiikan (29 %), koulutuksen (26 %) ja työntekijöiden sopeutumiskykyä edistävien toimien (21 %) kesken. 1.2. Tavoite 2 Tavoite 2 -ohjelmien keskimääräinen toteutumisaste on heikompi kuin tavoite 1 -ohjelmissa, sillä niiden ohjelmasuunnittelu kesti muita kauemmin etenkin tukikelpoisten alueiden rajaamisprosessin takia. Muutamissa tapauksissa ohjelmat hyväksyttiin vasta vuoden 2001 lopussa tai vuoden 2002 alussa, ja ohjelma-asiakirjojen täydennykset valmistuivat vuoden 2002 kuluessa. Tämä selittää suurelta osin sen, miksi myönnetyistä kokonaistuista on saatu maksettua vain hieman alle 14 %. Maksut toteutuivat tietenkin nopeimmin niissä jäsenvaltioissa, joiden ohjelmista tehtiin päätökset jo vuoden 2000 lopussa (Ruotsi ja Suomi 22 % ja Tanska 17 %). On kuitenkin pantava merkille, että maksujen toteutumisaste oli korkein Espanjassa (26 %) ja että Saksa sai Tanskan kiinni täytäntöönpanossa, vaikka sen ohjelmista tehtiin päätökset myöhemmin kuin Tanskan ohjelmista. EAKR Toteutumisvauhti oli tyydyttävä niissä jäsenvaltioissa, jotka saivat ohjelmatyönsä valmiiksi jo vuonna 2001: tähän mennessä 60 % tukimäärärahoista on sidottu hankkeisiin. Muissakin jäsenvaltioissa on varojen sitominen päässyt niin hyvään vauhtiin, että alkuviivästystä on vähitellen saatu kurottua kiinni. Muutamilla mailla oli erityisen suuria vaikeuksia. Saksan ja Itävallan piti osittain tarkistaa ohjelmasuunnitelmaansa kesällä sattuneiden tulvien huomioon ottamiseksi (ohjelmiin oli sisällytettävä toimenpiteitä tulvien ehkäisemiseksi). Italian ohjelmat alkoivat erittäin myöhään, koska tukikelpoisten alueiden rajaamisessa ilmeni monia vaikeuksia. Joissakin tapauksissa heikko taloussuhdanne hidasti sellaisten toimenpiteiden toteuttamista, joihin tarvittiin yksityisen sektorin rahoituspanosta. On mielenkiintoista havaita, että tuet jakautuvat ohjelma-asiakirjojen täydennyksissä toiminta-aloittain niin, että tuotantoympäristön edistämiseen on osoitettu 2/3 ja perusinfrastruktuureihin 1/3 määrärahoista eli juuri päinvastoin kuin tavoitteessa 1. Pk-yritysten ja kotiteollisuuden edistämiseksi suunniteltuihin toimenpiteisiin käytetään 36 % EAKR-tuista, kun taas T&K-, televiestintä- ja tietoyhteiskuntahankkeisiin kuluu 15 % määrärahoista. Kaksi muuta merkittävän paljon EAKR-tukea saanutta alaa ovat matkailu (9,5 %) ja ympäristö (6,4 %). Väliarvioinnin valmistelut oli aloitettu kaikissa jäsenvaltioissa vuoden 2002 lopussa. ESR ESR:n määrärahojen toteutumisvauhti oli kaiken kaikkiaan hieman verkkaisempi kuin EAKR:n. ESR-tuet on pääasiassa tarkoitettu työvoiman sopeutumiskykyä (33 % tuista) ja koulutusta (27 % tuista) edistäviin toimiin. Myös ESR-ohjelmissa on aloitettu ensimmäiset väliarviointiin liittyvät tehtävät. EMOTR Tavoite 1 -alueiden ulkopuoliset maaseudun kehittämiseen liittyvät toimet rahoitetaan EMOTR:n tukiosastosta, ja ne on lueteltu Ranskan 20:ssä tavoitetta 2 koskevassa yhtenäisessä ohjelma-asiakirjassa. 1.3. Tavoite 3 Tavoitetta 3 koskevan ohjelmatyön vallitsevana piirteenä on useimpien toimenpiteiden keskittyminen Euroopan työllisyysstrategian tukemiseen, tosin painopisteet vaihtelevat jäsenvaltion ja sen yksilöimien tarpeiden mukaan. Samalla toimenpiteet ulottuvat ESR:sta annetun asetuksen kaikille viidelle toiminta-alalle. Etusijalla ovat toimenpiteet työttömien ja työmarkkinoiden ulkopuolella olevien sijoittamiseksi työmarkkinoille. Useimmiten tämä tarkoittaa koulutus- ja aktivointitoimia, mutta ne eivät keskity yksinomaan työmarkkinoille pääsyyn. Suurimmalla osalla jäsenvaltioista toimintaan liittyy erityisryhmille suunnattua koulutusta, elinikäisen oppimisen hankkeita ja julkisten työvoimapalvelujen nykyaikaistamistoimia. Muita useissa eri jäsenvaltioissa korostuneita toimia ovat tasa-arvoasioihin, sosiaaliseen syrjäytymiseen ja terveydenhuoltoon liittyvät hankkeet. Näiden toimenpiteiden täytäntöönpanossa on yleisesti ottaen pysytty aikataulussa, ja monet jäsenvaltiot ovat kuroneet yhä enemmän kiinni ohjelmien hyväksymisvaiheessa kahtena viime vuonna havaittuja viivästyksiä. Jäsenvaltioiden välillä on edelleen eroja täytäntöönpanovauhdissa ja täytäntöönpanossa esiintyneissä vaikeuksissa. Esimerkiksi Italiassa on ilmennyt vaikeuksia koulutustoimien toteuttamisessa, ja Alankomaiden työmarkkinoille paluuta edistävien toimenpiteiden alalla näyttää esiintyvän tukimäärärahojen alikulutusta. Itävallassa elinikäisen oppimisen ohjelma on ainoa, joka on myöhästynyt. Sukupuolten tasa-arvoa edistävien toimien täytäntöönpano näyttää aiheuttavan ongelmia useimmissa niistä jäsenvaltioista, joissa niitä on käynnistetty. Täytäntöönpanossa pahiten ovat tietenkin jääneet jälkeen ne ohjelmat, jotka vaativat eniten valmisteluja tai keskittyvät johonkin suppeahkoon tavoitteeseen, kuten Kreikan terveysohjelma tai Ruotsin työvuorotteluhanke. Ohjelmien tilannetta kuvastanee se, että suurimmassa osassa jäsenvaltioita ei katsottu aiheelliseksi vapauttaa maksusitoumuksia n+2-säännön perusteella. Poikkeuksen muodostavat Tanska, jossa pieni osa määrärahoista vapautettiin, sekä Alankomaat. Alankomaiden ohjelmat viivästyivät vakavasti aikaisempina vuosina ilmenneiden väärinkäytöksiin liittyvien ongelmien takia, ja vuosi 2002 oli ohjelmien ensimmäinen täysi täytäntöönpanovuosi, joten määrärahoja on käytetty huomattavasti suunniteltua hitaammin. On siis todennäköistä, että Alankomaissa joudutaan vapauttamaan vielä lisää määrärahoja n+2-säännön nojalla. Muissa jäsenvaltioissa on tehty määrärahasiirtoja ohjelmien välillä määrärahojen kuluttamisessa ilmenneiden erojen tasoittamiseksi. Useimmissa jäsenvaltioissa pidettiin vuonna 2002 vuosittaiset tapaamiset, joissa oli tilaisuus käsitellä moninaisia kysymyksiä. Monissa kokouksissa keskusteltiin toimien johdonmukaisuuden varmistamisesta ESR-ohjelmien, Euroopan työllisyysstrategian ja sosiaalista osallisuutta edistävän kansallisen toimintasuunnitelman välillä. Kokouksia käytettiin myös ohjelmien täytäntöönpanossa havaittujen ongelmien ja heikkouksien yksilöintiin, vastatoimien suunnitteluun ja ratkaisujen esittämiseen. Joissakin tapauksissa keskustelu johti määrärahasiirtoihin ohjelmien välillä, ohjelma-asiakirjojen täydennysten tarkistuksiin tai ehdotuksiin yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen muuttamiseksi. Kauden 1994-1999 ohjelmien päättäminen on vakava huolenaihe kaikissa jäsenvaltioissa. EU:n 15 jäsenvaltiosta 12 ei ollut vuoden 2002 loppuun mennessä lähettänyt ainuttakaan ohjelman päättämistä koskevaa hakemusta tai loppukertomusta, vaikka niiden viimeinen jättöpäivä on jo 31. maaliskuuta 2003. Lopuista kolmesta maasta vain Kreikassa tapahtui merkittävää edistystä, sillä 24 ohjelmasta vain kaksi oli vuoden lopussa päättämättä. Saksassa ja Espanjassa oli saatu vähäinen määrä hakemuksia. 1.4. KOR (tavoitteen 1 ulkopuolella) Komissio sitoi tavoitteen 1 ulkopuolisten alueiden 11 ohjelmalle kolmannen vuosierän määrärahat, jotka olivat yhteensä 168,9 miljoonaa euroa. Alankomaiden ensimmäinen 4,6 miljoonan euron tuki sidottiin vuodelta 2001 siirretyistä määrärahoista. Ohjelma-asiakirjojen täydennysten perusteella voidaan todeta, että kalastuslaivaston uudistamiseen, nykyaikaistamiseen ja uusien alusten rakentamiseen kuluu 24 % KOR-tuista, kun taas vesiviljelyn osuus on 7 % ja kalastustuotteiden jalostuksen ja myynninedistämisen 23 % kokonaismäärärahoista. 1.5. Yhteisöaloitteet 1.5.1. Interreg Kun Interreg III -ohjelman suuntaviivat kaudeksi 2000-2006 (4 875 miljoonaa euroa vuoden 1999 hintoina) oli hyväksytty 28. huhtikuuta 2000 [6], jäsenvaltioita pyydettiin esittämään yksityiskohtaiset ohjelmaehdotuksensa kuuden kuukauden kuluessa lopullisen tiedonannon julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä [7]. [6] EYVL C 143, 23.5.2000, s. 6. [7] EYVL C 143, 23.5.2000, s. 6. Suurin osa alun perin suunnitelluista 72 ohjelmasta hyväksyttiin jo vuoden 2000 ja 2001 aikana. Vuonna 2002 hyväksyttiin seitsemän A-lohkon lisäohjelmaa (Irlannin / Yhdistyneen kuningaskunnan, Kreikan/Albanian, Kreikan / entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian, Kreikan/Kyproksen, Marokon/Gibraltarin ja Italian/Albanian ohjelmat sekä Italian / Adrianmeren alueen, joka koskee Italian yhteistyötä entisen Jugoslavian Adrianmeren seudulla sijaitsevien alueiden kanssa). B-lohkoon hyväksyttiin neljä ohjelmaa, muun muassa Atlantin alueen, Luoteis-Euroopan, Karibianmeren alueen ja Réunionin / Intian valtameren ohjelmat. Myös C-lohkon kaksi viimeistä alueiden välistä yhteistyöohjelmaa (etelä ja pohjoinen) saatiin hyväksyttyä. Lopuksi hyväksyttiin kaksi Interreg-suuntaviivojen 53 kohdan mukaista verkottumisohjelmaa: ESPON/ORATE (Euroopan aluesuunnittelun seurantakeskusten verkko) ja Interact. Vuonna 2003 hyväksyttäväksi jää enää kolme ohjelmaa - Kreikan ja Italian välinen yhteistyöohjelma Archimed sekä kaksi valtioiden välistä yhteistyöohjelmaa (Kreikka-Italia ja Kreikka-Turkki). Vuoden 2002 merkittävimpänä tapahtumana voidaan pitää Interact-ohjelman hyväksymistä. Komissio ja jäsenvaltiot päättivät yhdessä käynnistää tämän ohjelman (INTERreg - Animation, Coordination, Transfert eli Interregin toiminnan edistäminen, koordinointi ja tulosten välittäminen) kehykseksi Interreg III -ohjelman tehokasta täytäntöönpanoa edistäville liitännäistoimille. Näin unionin käyttöön saatiin komissaari Barnier'n suostumuksella 16. joulukuuta 2002 uusi väline, jolla voidaan parantaa Interreg III -ohjelmien tehoa ja laatua. Interact voi muodostua olennaiseksi tekijäksi tämän yhteisöaloitteen täytäntöönpanoon liittyvien merkittävien haasteiden selvittämisessä ja Interreg III -ohjelmissa noudatettujen menettelyjen yksinkertaistamisessa etenkin vuoden 2006 jälkeiseksi ohjelmakaudeksi. Ohjelman koordinoijana toimiva Itävalta esitteli Interact-ohjelman kaikkien jäsenvaltioiden puolesta. Itävallan liittovaltion hallitus nimettiin sen hallinto- ja maksuviranomaiseksi. Interact-ohjelman kokonaiskustannukset ovat 35,1 miljoonaa euroa, josta EAKR:n rahoitusosuus on 25 miljoonaa euroa. Toinen tärkeä seikka oli alueiden välisen yhteistyön käynnistyminen, kun kaikki ohjelmat oli vihdoin saatu hyväksyttyä. Näin voitiin julkaista ensimmäinen ehdotuspyyntö 10. lokakuuta 2002. Neljälle ohjelmalle on myönnetty EAKR:sta yhteensä yli 300 miljoonan euron rahoitus alueiden välisen yhteistyön edistämiseen (ks. http:// www.interreg3c.net). Vuoden viimeinen merkittävä tapahtuma oli ESPON/ORATE-ohjelman hyväksyminen. Ohjelmassa pyritään ennustamaan ja laskemaan Euroopan aluekehityksen suuntauksia ja ottamaan naapurimaat (Sveitsi ja Norja) sekä ehdokasmaat mukaan toimintaan. Ohjelman hallinto- ja maksuviranomaiseksi nimettiin Luxemburg, jossa sijaitsee myös yhteinen ohjelmasihteeristö. Ohjelman kokonaiskustannukset ovat 12 miljoonaa euroa, josta EAKR:n osuus on 6 miljoonaa euroa. Aiemmin hyväksyttyjen ohjelmien käytännön täytäntöönpanoa kentällä jatkettiin ja tehostettiin. Komissio osallistui useiden ohjaus- ja seurantakomiteoiden toimintaan, kuten asiaa koskevissa asetuksissa edellytetään. 1.5.2. Leader+ Leader+-ohjelmassa pyritään kannustamaan ja tukemaan maaseudun paikalliseen kehittämiseen suunnattuja integroituja pilottistrategioita. Vuoden 2002 lopussa oli hyväksytty kaikkiaan 73 Leader+-ohjelmaa. Yhdeksän jäsenvaltiota päätti käynnistää kansallisen ohjelman. Kuudessa muussa jäsenvaltiossa jätettiin 61 alueellista ohjelmaehdotusta, ja kolme jäsenvaltiota esitti kansallista verkottamisohjelmaa. Muutamissa jäsenvaltioissa paikallisten toimintaryhmien valintaprosessi oli vielä loppusuoralla vuonna 2002. Alun perin suunnitelluista 938 Leader+-toimintaryhmästä 692 on jo valittu. Kansallisten viranomaisten ja verkostojen edustajista koostuvan Leader+-ohjauskomitean ensimmäinen kokous pidettiin 26. marraskuuta 2002. Kokouksen puheenjohtajana toimi komissio, ja siinä keskityttiin yhteisöaloitteen täytäntöönpanossa tapahtuneeseen edistykseen. Komission Leader +-tiedonannossa määritellyt ensisijaiset tehtävät jakautuivat paikallisten toimintaryhmien kesken seuraavasti: paikallisten luonnonvarojen ja kulttuuriperinnön sekä erityisesti Natura 2000 -alueiden hyödyntäminen (33 % paikallisista toimintaryhmistä), maaseutualueiden asukkaiden elämänlaadun parantaminen (24 %), paikallisten tuotteiden esille tuominen (21 %) ja uuden taitotiedon ja uusien tekniikoiden käyttö alueiden tuotteiden ja palveluiden kilpailukyvyn lisäämiseksi (10 %). Leader+-aloitteeseen ohjelmakaudeksi 2000-2006 varattu EU:n kokonaistuki on 2,1 miljardia euroa, ja se maksetaan EMOTR:n ohjausosastosta. Leader+-ohjelmassa sidottiin 356,80 miljoonaa euroa ja maksettiin 74,89 miljoonaa euroa vuonna 2002. 1.5.3. Equal Vuosi 2002 oli Equal-yhteisöaloitteen avainvuosi, jolloin kehittämiskumppanuudet (Development Partnerships) aloittivat varsinaisen toimintansa kentällä ja aloitteen toteutus pääsi täyteen vauhtiin. Valintavaiheen päätyttyä 15. marraskuuta 2001 kehittämiskumppanuudet aloittivat toiminnon 1, joka kesti toukokuun 2002 puoliväliin asti. Tänä aikana ne saivat valmiiksi kansalliset työohjelmansa ja käynnistivät kansainvälisen yhteistyön, johon osallistuu vähintään yksi kumppani toisesta jäsenvaltiosta. Hieman yli 1 500 Equal-kehittämiskumppanuutta eri puolilla Eurooppaa käynnisti työohjelmiensa täytäntöönpanon toiminnon 1 päätyttyä. Kehittämistyöhön osallistuvia yhteistyökumppaneita on noin 13 000, ja suurin osa on viranomaisia, koulutusjärjestöjä tai muita organisaatioita, jotka ovat erikoistuneet heikommassa asemassa olevien väestöryhmien auttamiseen. On kuitenkin huomattava, että yli 8 %:ssa tapauksista hankkeen johdossa ovat yritykset. Aiheiden jakautuminen on osoittautunut epätasaiseksi. Lähes kolmannes hankkeista liittyy ohjelman ensimmäisen toimintalinjaan, jonka aiheena on "työllistettävyys". Maantieteelliseen alueeseen sitoutuneita kehittämiskumppanuuksia on odotettua vähemmän. Alustavien arvioiden mukaan maantieteellisten kehittämiskumppanuuksien ja alakohtaisten kehittämiskumppanuuksien välinen suhde oli 80 % ja 20 %. Lähes 2/3 alakohtaisista kehittämiskumppanuuksista on keskittynyt "erityisten syrjintäongelmien" käsittelyyn. Tämä lienee kiistatta perintöä Adapt- ja Employment-ohjelmien toimintaperiaatteista. Valtioiden välillä tehtiin noin 450 kansainvälistä yhteistyösopimusta, joista kuhunkin osallistui keskimäärin kolme ja enimmillään kahdeksan kehittämiskumppanuutta. Equal-aloitteen tavoitteissa ja rakenteessa ovat etusijalla innovaatioiden hyödyntäminen ja levittäminen. Hanketasolla valtioiden väliset yhteistyökumppanuudet, alueiden ja jäsenvaltioiden tasolla temaattiset verkostot ja unionin tasolla temaattiset työryhmät keräävät, käsittelevät ja arvioivat lupaavimpia paikallisia käytäntöjä ja havaintoja sekä valmistelevat niiden levittämistä ja sisällyttämistä politiikkoihin. EU:n tasolla tämä tehtävä on uskottu kuudelle eurooppalaiselle teemaryhmälle, joiden vastuualoina ovat työllistettävyys, yrittäjyys, sopeutumiskyky, miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet, turvapaikanhakijat ja kumppanuus. Niiden työtä pohjustettiin Barcelonassa toukokuussa 2002 järjestetyssä konferenssissa "Verkkotyöllä takaisin työelämään", jossa lähes 400 henkilöä osallistui aktiivisesti keskusteluihin. Laajentumisasioista on aiheellista mainita paitsi Tsekin (16 kehittämiskumppanuutta) ja Unkarin (5 kehittämiskumppanuutta) osallistuminen tälle ohjelmakierrokselle myös ehdokasmaiden aktiivinen valmistautuminen Equal-ohjelman seuraavaan ehdotuspyyntöön. Tätä varten Kööpenhaminassa pidettiin marraskuussa 2002 konferenssi "Equal ja laajentuminen", johon kokoontui 150 sekä EU:n nykyisten että sen tulevien jäsenvaltioiden edustajaa valmistelemaan Equal-yhteisöaloitteen toteuttamista laajentuneessa Euroopassa. 1.5.4. Urban Komissio hyväksyi vuoden 2002 kuluessa Urbact-ohjelman, jolla pyritään kokemusten ja hyvien käytäntöjen vaihtoon Urban I- ja Urban II -ohjelmaan tai Urban-pilottihankkeisiin osallistuneiden kaupunkien välillä. Urbact-ohjelmaa esittivät kaikki jäsenvaltiot yhdessä (Luxemburgia lukuun ottamatta), ja se on viimeinen Urban II -aloitteen täytäntöönpanemiseksi suunniteltu ohjelma. Kaikki 70 kriisikaupungeissa tai -lähiöissä toteutettavaa ohjelmaa hyväksyttiin jo vuoden 2001 kuluessa. Säädettyjä määräaikoja noudatettiin säntillisesti vuonna 2002: kaikista 70 ohjelmasta hyväksyttiin ja toimitettiin komissiolle ohjelma-asiakirjan täydennys, ja kaikkia varten perustettiin seurantakomitea. 21 ohjelmasta esitettiin myös täytäntöönpanokertomukset määräaikaan mennessä. Vuonna 2002 kaikille ohjelmille oli suoritettu ennakkomaksut (7 %) ja 26 ohjelmalle jo välimaksutkin. Hyväksyttyjen ohjelmien ensimmäiset tulokset esiteltiin komission tiedonannossa "Rakennerahastojen ohjelmakausi 2000-2006: Urban-aloitteen alustava arviointi" (KOM(2002) 308 lopullinen). Tiedonannosta käytiin komissaari Barnier'n ja 600 kaupunginjohtajan ja paikallishallinnon edustajan kesken laajaa keskustelua Lontoossa 8. ja 9. heinäkuuta 2002 järjestetyssä konferenssissa "Kaupungit ja koheesio". 1.6. Innovatiiviset toimet ja tekninen apu EAKR Kaikkiaan 50 aluetta ehdotti innovatiivisia toimia koskevia alueellisia ohjelmia vuonna 2002, ja ehdotuksista 45 arvioitiin riittävän laadukkaiksi saamaan EAKR-tukea. Ne täydensivät vuonna 2001 hyväksyttyjä 81:tä menestyksekästä ohjelmaa, joten vuoden 2002 loppuun mennessä ohjelmista oli hyötynyt jo 126 aluetta 156 tukikelpoisesta alueesta. Lisäksi hyväksyttiin kolme alueiden välistä yhteistyötä edistävää verkottumisohjelmaa, siis yksi ohjelma kutakin tukikelpoista strategista aihetta kohti. Aiheet ovat a) tutkimus ja teknologian kehittäminen, b) tietotekniikka aluekehityksen palveluksessa ja c) alueellinen identiteetti ja kestävä kehitys. Pilottihankkeita jatkettiin Recite-ohjelmassa (47 hanketta) ja Terra-ohjelmassa (15 hanketta), ja Terran hankkeista kolme on jo saatu päätökseen. Vuoden 2002 lopussa kaikista hankkeista oli esitetty loppukertomus ja loppuerän maksupyyntö. Neljän Recite-hankkeen päättämisessä päästiin niin ikään hyvään vauhtiin. KOR Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 22 artiklan mukaisesti kalastuksen pääosasto julkaisi 4. kesäkuuta 2002 ehdotuspyynnön nro 02/C 132/11 kalastusalan innovatiivisia toimia koskevista valtioiden välisistä hankkeista. Kalastuksen pääosasto analysoi ja tutki kaikki 46 hanke-ehdotusta ja valitsi niistä 10 hanketta, joista tehtiin yhteensä 1 114 858 euron taloudelliset ja oikeudelliset sitoumukset. Hankkeiden tärkeimpiä aiheita ovat kalastuksesta riippuvaisten alueiden sosioekonominen monipuolistaminen, kalastus- ja vesiviljelytuotteiden arvostuksen parantaminen, alan julkisuuskuvan parantaminen sekä ammatillinen täydennyskoulutus kaikissa kalastusalan ammateissa. Ensimmäiset väliraportit saataneen vuoden 2003 aikana, ja loppukertomuksia odotetaan vuoden 2004 alkupuoliskolla. Yhteensä 934 811 euron teknisen avun ohjelma toteutui täysin suunnitelmien mukaisesti vuonna 2002 (ks. liitteen taulukko 3). ESR Innovatiiviset toimet ja tekninen apu (ESR:sta annetun asetuksen 6 artikla) Ehdotuspyyntö aiheesta "Paikalliset työllisyysstrategiat ja innovaatiot" julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 31. lokakuuta 2001 [8]. Tavoitteena oli tukea innovatiivisia toimia ja kehittää paikallisia työllisyysstrategioita, joilla vahvistetaan Euroopan työllisyysstrategiaa paikallistasolla. Ehdotuspyynnön aiheista voidaan mainita: [8] EYVL C 306, 31.10.2001. - kumppanuuksien kehittäminen paikallistasolla - paikallisten työllisyysstrategioiden kehittäminen ja täytäntöönpano - seuranta, vertailutoimet (benchmarking) ja arviointi - tietojenvaihto, tulosten levittäminen ja verkottuminen. Tarkoituksena on soveltaa kansallisen (tai alueellisen) työllisyyssuunnitelman painopisteitä (NAP) tietyllä paikallisalueella paikallisten työllisyysstrategioiden muodossa. Mahdollisia ovat kahdentyyppiset ehdotukset: - kehitetään ja pannaan täytäntöön nykyistä alueellista tai kansallista työllisyyssuunnitelmaa myötäilevä yhtenäinen strategia - kehitetään yhtenäinen sarja paikallisia strategioita alemmalla alueellisella tasolla kyseisen alueen sisällä. Kaikkien yhtenäisen aluestrategian kehittämistä ja täytäntöönpanoa alueellisella tai maakunnallisella tasolla (tyyppi 1) tai paikallisten strategioiden sarjan kehittämistä (tyyppi 2) koskevien ehdotusten tulisi sisältää joitakin yhteisiä nimittäjiä, jotta eri strategioiden lähestymistavat olisivat mahdollisimman johdonmukaisia keskenään. Tämä auttaa yksilöimään ja vertailemaan sellaisia hyviä käytäntöjä ja hankkeista saatuja kokemuksia, joilla voi olla vaikutusta ESR:n päätoimiin ja Euroopan työllisyysstrategiaan. Näihin yhteisiin nimittäjiin kuuluvat muun muassa seuraavat seikat: - Jokainen työllisyysstrategia on kehitettävä, viimeisteltävä ja toteutettava erikseen perustetun kumppanuusryhmän johdolla, johon osallistuu mahdollisimman monen toimijan edustajia. - Paikallisen työllisyystilanteen lähtöanalyysi: jokaisen paikallisen työllisyysstrategian on perustuttava paikallisten työmarkkinoiden ja työllisyystilanteen analyysiin tai diagnoosiin. Sitä käytetään vertailukohtana työllisyystilanteen kehityksen mittaamisessa ja arvioinnissa. - Mahdollinen strategia tai strategiat on suunnattava kaikkiin neljään Euroopan työllisyysstrategian toimintalinjaan. - Sukupuolten tasa-arvo ja yhtäläiset mahdollisuudet olisi sisällytettävä paikallisiin työllisyysstrategioihin kaikissa vaiheissa, myös tehtäessä lähtötilanteen analyysiä ja aluediagnoosia. - Yhteydet muihin yhteisön ja jäsenvaltion rahoituslähteisiin ja muihin yhteisöohjelmiin: paikallista työllisyysstrategiaa olisi käytettävä yleisenä viitekehyksenä kaikille alueella toteutettaville työllisyystoimille. Tämän ehdotuspyynnön perusteella tuettaviin hankkeisiin vuonna 2002 varattu kokonaisbudjetti oli 34,06 miljoonaa euroa. Komissio voi rahoittaa enintään 75 % tukikelpoisista kokonaiskustannuksista niin, että pienin mahdollinen kahdeksi vuodeksi myönnetty tukimäärä on 300 000 euroa ja suurin 3 miljoonaa euroa. Ensimmäisellä hakukierroksella hyväksyttyjen hakijoiden kanssa allekirjoitettiin 44 tukisopimusta lokakuussa 2002, ja kyseiset hankkeet käynnistyivät 1. marraskuuta ja 31. joulukuuta 2002 välisenä aikana. Tiedonannossaan Euroopan sosiaalirahastosta annetun asetuksen 6 artiklan mukaisten innovatiivisten toimien toteuttamisesta ohjelmakaudella 2000-2006 [9] komissio nimesi jäljellä olevan ohjelmakauden kokoavaksi teemaksi "innovatiiviset lähestymistavat muutoksenhallintaan". Tämä pääaihe pitää sisällään kaksi suppeampaa innovatiivisten toimien aihekokonaisuutta: [9] Esitettiin ESR-komitealle 17. joulukuuta 2002, saatavilla Internet-osoitteessa: http://europa.eu.int/comm/ employment_social/esf2000/documents/report_2002_en.pdf - väestömuutoksen hallinta - rakenneuudistusten hallinta. EMOTR Teknisen avun hankkeisiin tehtiin yhteensä 1,13 miljoonan euron maksusitoumukset vuonna 2002. 1.7. Eri rahoitusvälineiden yhteensovittaminen a) Koheesiorahasto Koheesiorahastosta myönnettävillä tuilla voidaan rahoittaa Euroopan laajuisten verkkojen toteutumista edistäviä liikennealan infrastruktuurihankkeita sekä sellaisia ympäristöhankkeita, jotka auttavat koheesiomaita edistymään Euroopan unionin ympäristöpoliittisissa tavoitteissa. Koheesiorahasto auttaa neljää tuensaajavaltiota jatkamaan julkisia investointeja näillä kahdella yhteisen edun mukaisella alalla ja pysymään lähentymisohjelmissa asetetuissa julkistalouden alijäämän vähentämistavoitteissa, jotta ne pääsevät aikanaan mukaan talous- ja rahaliittoon. Tärkein koheesiorahaston ja rakennerahastojen yhteensovittamisessa käytetty väline on ns. strateginen viitekehys. Tämä jäsenvaltioiden komissiolle esittämä viitekehys on koheesiorahaston toimintaa sääntelevän uuden asetuksen looginen jatke. Asetuksessa (EY) N:o 1265/99 nimittäin säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava myös "yhteisön lainsäädännön mukaisesti suoritettavan ympäristövaikutusten arvioinnin tulokset ja niiden yhteydet yleiseen alueelliseen tai alakohtaiseen ympäristö- tai liikennestrategiaan". Neljän tuensaajavaltion hallintoviranomaisille ohjelmakaudeksi 2000-2006 toimitetussa koheesiorahaston hakuoppaassa todetaan seuraavaa: "strategia on määriteltävä ja vahvistettava suunnitteluasiakirjassa, joka muodostaa koheesiorahaston tukitoimien viitekehyksen. Viitekehys määritellään tarkoituksenmukaiseksi katsotulla tasolla, ja se sisältää seuraavat tiedot: pitkän aikavälin tavoitteet, yksittäisten hankkeiden kuvaukset, vuoteen 2006 mennessä saavutettavat välitavoitteet sekä niiden saavuttamiseksi toteutettavien hankkeiden kuvaukset; kustakin hankkeesta on esitettävä alustava kustannusarvio ja rahoitussuunnitelma." Koheesiorahaston tukea saavat neljä jäsenvaltiota esittivät ympäristö- ja liikennealan strategiset viitekehyksensä komission järjestämässä tiedotustilaisuudessa 18. joulukuuta 2000. Joissakin tapauksissa nämä koheesiopoliittiset viitekehykset liittyvät olennaisena osana rakennerahastoista ohjelmakaudella 2000-2006 rahoitettuihin toimenpideohjelmiin, mikä helpottaa koheesiorahaston ja rakennerahastojen tukitoimien yhteensovittamista. Vuoden 2002 aikana jäsenvaltioiden kanssa pidettiin kaksi tiedotuskokousta, jotka koordinoitiin alueellisen kehittämisen ja uudistamisen neuvoa-antavan komitean kokousten kanssa, jolloin voitiin vahvistaa näiden rahoitusvälineiden yhteisvaikutusta. b) Euroopan investointipankki (EIP) ja Euroopan investointirahasto (EIR) Komissio ja EIP tekivät 19. tammikuuta 2000 yhteistyösopimuksen ohjelmakaudella 2000-2006 toteutettavista yhteisön rakennepoliittisista toimista. Sopimuksen nojalla otettiin käyttöön komission yksiköiden ja EIP:n välinen yhteydenpitojärjestelmä. Järjestelmä on toiminut tyydyttävästi, ja siihen on yhdistetty liikennealan suurhankkeita (Espanja ja Kreikka) käsitteleviä erityisiä koordinointikokouksia. Nämä kaksi maata laajensivat yhteistyötään EIP:n kanssa julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden ja Euroopan laajuista verkkoa koskevien hankkeiden seurannan aloilla. Lisäksi 26. maaliskuuta 2002 pidettiin korkean tason kokous, jonka päätelmissä painotetaan erityisesti hankkeiden alueellista vaikutusta mittaavien EIP:n tilastojen parantamista ja tarkentamista. Kokouksessa kannustettiin laatimaan sellaisia alueellisia indikaattoreita, jotka auttaisivat paremmin erottamaan EIP:n tukitoimien alueelliset vaikutukset. Vuonna 2002 oli merkille pantavaa yhteistyön tiivistäminen EIP:n ja ehdokasmaiden välillä. Hankkeet, niiden yhteisrahoitus ja arviointi sekä yhteistyö julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden edistämiseksi saivat osakseen erityisen runsaasti huomiota. Komissio (aluepolitiikan pääosasto) ja EIP tekivät ohjelmakaudeksi 2000-2006 puitesopimuksen, jossa EIP sitoutuu arvioimaan eräitä suurhankkeita, joille tuensaajavaltiot hakevat rahoitusta rakennerahastoista. Puitesopimuksen nojalla suoritettiin 37 kiireellistä arviointitehtävää (EAKR 17, koheesiorahasto 20 ja ISPA kaksi tehtävää) ja kaksi perusteellisempaa arviointia vuonna 2002. Yhteistyön painopisteistä tärkein on aluekehityksen tehokas tukeminen, johon pyritään etenkin liikennealan suurhankkeilla, i2i-aloitteella ja innovatiivisilla rahoitusvälineillä, kuten riskipääomalla ja globaalilainoilla. EIP otti käyttöön aivan uuden yhteisrahoitusmuodon, joka koskee alueellisten toimintaohjelmien tukemista. Italiassa tämä erityisen suosittu rahoitusmuoto osoittautui menestykseksi. Toimintavuonna 2002 EIP käytti unionissa toteutettaviin hankkeisiin 33,4 miljardia euroa, kun tuki vuonna 2001 oli 31,2 miljardia euroa. Ehdokasmaille pankki myönsi kaikkiaan 3,6 miljardia euroa laajentumisvalmisteluissa tarvittaviin investointeihin, kun vastaavat sijoitukset vuonna 2001 olivat 2,7 miljardia euroa. Se tuki unionin heikoimmassa asemassa olevia alueita myöntämällä 12,5 miljardia euroa yksittäisiä lainoja (14,5 miljardia euroa vuonna 2001). Globaalilainojen osuus näillä alueilla oli arviolta 60 %. Eniten EIP:n lainoja myönnettiin Saksaan, Italiaan, Espanjaan, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Ranskaan. Euroopan investointirahasto (EIR) huolehtii EIP-ryhmässä yksin kaikista pk-yritysten lainantakauksista ja riskipääomasijoituksista, jotka rahoitetaan Euroopan yhteisön ja EIP:n tai EIR:n varoista. Näillä aloilla EIR osallistui vuonna 2002 kaikkiaan 68 sijoitusoperaatioon, joista 36 oli riskipääomasijoituksia. EIR:n rahoitusosuus oli niissä kaikkiaan 471,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2002 tehtyjen rahoitussitoumusten arvo oli yhteensä 1,707 miljardia euroa. Tukitoimet kohdistuivat aluekehityksen, tutkimuksen ja varsinkin biotekniikan aloille. Niitä toteutetaan myös ehdokasmaissa. Nizzan ja Tukholman Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti erityistä huomiota kiinnitettiin osaamisyhteiskunnan edistämiseen. Komissio huolehtii siitä, että aluekehitystä edistävät tukitoimet saavat oman osansa kokonaistuesta. Aloite komission ja EIR:n välisen yhteistyön lujittamisesta tukea saavilla alueilla konkretisoitui, kun komissio teki EIR:n kanssa sopimuksen tukea hakeville alueille tarjottavasta avunannosta ja neuvonnasta. c) Euroopan laajuiset energia- ja liikenneverkot Euroopan laajuisten liikenne- ja energiaverkkojen (TEN) budjetin ja rakennerahastojen (etenkin EAKR:n) varojen yhteensovittaminen on tärkeää tavoitteiden 1 ja 2 alueilla ja koheesiomaissa, koska näissä kahdessa yhteisön rahoitusvälineessä on otettu huomioon tarve liittää rakenneongelmista kärsiviä saarialueita, erillisalueita ja syrjäseutualueita yhteisön keskusalueisiin. Yhteistä etua koskevat TEN-liikenne- ja TEN-energiahankkeet rahoitetaan TEN-budjetista. Koheesiorahastoon on puolestaan varattu erikseen määrärahat liikenteen infrastruktuureihin, ja Euroopan aluekehitysrahastosta voidaan tukea sekä liikenne- että energiahankkeita. EAKR:sta annetun asetuksen (EY) N:o 1783/1999 2 artiklan mukaan EAKR osallistuu tavoitteessa 1 sellaisten infrastruktuuri-investointien rahoittamiseen, jotka liittyvät Euroopan laajuisten verkkojen perustamiseen ja kehittämiseen. Tässä yhteydessä yhteisö kannustaa myös julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuutta muun muassa siten, että yhteisön tuen osuus hankkeen kokonaiskustannuksista voi olla suurempi silloin, kun tuki myönnetään muussa muodossa kuin raha-avustuksena. TEN-asetuksessa kielletään hankkeen saman vaiheen rahoittaminen samanaikaisesti sekä TEN-budjetista että muista yhteisön rahoituslähteistä, mutta joissakin tapauksissa toteutettavuustutkimukset on rahoitettu TEN-budjetista ja varsinaisen investoinnin rakennustöihin on sen jälkeen voitu myöntää (osa)rahoitusta EAKR:sta ja EIP:sta. Liikenteen alalla EAKR:sta tuetaan usein hankkeita, joissa rakennetaan tieyhteys Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon, mutta varsinaisen verkon osat rahoitetaan TEN-budjettikohdasta ja/tai koheesiorahastosta. TEN-verkkojen rahoitusta koskevaa asetusta (EY) N:o 2236/95 muutettiin asetuksella (EY) N:o 1655/99, joka koskee keskipitkän aikavälin suunnittelun tukemista ohjeellisin monivuotisin investointiohjelmin (MIP) sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden kannustamista. Lisäksi pieni osuus (1-2 %) budjettikohdan määrärahoista käytetään sellaisten hankkeiden tukemiseen, joihin on sijoitettu riskipääomaa. Vuosiksi 2001-2006 ehdotetussa MIP-ohjelmassa, jonka komissio hyväksyi syyskuussa 2001, on varattu yhteensä 2,8 miljardin euron tuet 11 ensisijaiselle hankkeelle (Essenin hankkeille), satelliittinavigointijärjestelmiä koskevalle hankkeelle ("Galileo") ja neljälle yhteistä etua koskevalle hankeryhmälle. Vuonna 2001 MIP-ohjelmassa mainittuihin TEN-liikennehankkeisiin, Galileo-hankkeeseen sekä MIP:n ulkopuolella toteutettaviin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin osoitettiin yhteensä 563,4 miljoonan euron maksusitoumusmäärärahat. Lisäksi siirrettiin 7 miljoonaa euroa riskipääomarahastoon, josta tuetaan yksityisen ja julkisen sektorin yhteenliittymien toteuttamia TEN-liikennehankkeita. Kun vuonna 2002 maksettuja tukia tarkastellaan liikennemuodoittain, havaitaan, että ylivoimaisesti suurin osa TEN-liikennebudjetista maksetuista unionin liikennemenoista käytettiin rautatiehankkeisiin (lähes 47 %). Toiseksi suurin menoerä on Galileo-hanke (30 %) ja kolmanneksi tulevat maantiehankkeet (4 %). 1.8. Aiempien ohjelmakausien päättäminen Kaikkien ohjelmakauden 1994-1999 tukitoimien virallinen päättämispäivä oli 31. maaliskuuta 2003. Periaatteessa komission on viran puolesta vapautettava kaikkien sellaisten tukitoimien määrärahat, joista ei tähän päivämäärään mennessä ole toimitettu komissiolle oikeiksi ja asianmukaisiksi todettuja kirjanpidollista päättämistä koskevia asiakirjoja (loppukertomusta, lopullista maksupyyntöä ja 8 artiklassa säädettyä riippumatonta lausumaa). EAKR Vuoden 2002 loppuun mennessä saatiin päätettyä vain muutamia tukitoimia. Muista toimitettiin vuoden 2002 kuluessa päättämisasiakirjat, mutta liian myöhään, jotta ne olisi voitu käsitellä vielä samana vuonna. Useimmiten asiakirjat olivat puutteellisia tai epäselviä. Yhteensä 942 tukitoimesta 194 oli päätetty ja 727 otettu käsiteltäväksi 24. huhtikuuta 2003 mennessä, ja 21 toimen asiakirjat eivät joko olleet vielä saapuneet komissioon tai niihin oli pyydettävä täsmennyksiä, jotta ne olisi voitu ottaa käsiteltäviksi. EMOTR Yleisesti ottaen 31. joulukuuta 2002 mennessä voitiin päättää hyvin vähän toimia. Toimien päättämiseen liittyvät työt edistyvät kuitenkin hyvää vauhtia, sillä suurimmasta osasta tukitoimia oli jo toimitettu kaikki tarvittavat asiakirjat. Komissiolle oli vuoden 2002 loppuun mennessä lähetetty 402 ohjelmasta 142 täydellistä hakemusta, joista 27 saatiin käsiteltyä loppuun (22 koski Italiaa). Lopuista 260:stä päättämättä olleesta ohjelmasta lähetettiin kaikki vaadittavat asiakirjat 31. maaliskuuta 2003 mennessä, joten määrärahojen automaattiselta vapauttamiselta vältyttiin. KOR Vuoden 2002 aikana saatiin useita hakemuksia edellisen kauden ohjelmien päättämisestä. Hakemusten perusteellisen tarkastuksen jälkeen todettiin, ettei ohjelmia voitu päättää, koska hakemuksista puuttui tietoja. 31. maaliskuuta 2002 mennessä kaikkien 54 tukitoimen asiakirjat olivat saapuneet komissioon. ESR Ohjelmien päättämisen valmistelut näyttävät viivästyneen huomattavasti suurimmassa osassa tukitoimia, sillä hyvin harvoista ohjelmista toimitettiin päättämisasiakirjoja komissiolle. 31. maaliskuuta 2002 mennessä yhteensä 754 tukitoimesta 16 oli päätetty ja 539 otettu käsiteltäviksi. 53 tukitoimen asiakirjat eivät olleet saapuneet komissioon ja 162 tapauksessa asiakirjoja oli vielä täydennettävä. 2. Yhteensopivuus ja täydentävyys 2.1. Rakennerahastot ja ympäristöpolitiikka Ympäristön suojeleminen ja parantaminen on yksi niistä tehtävistä, joita rakennerahastojen on edistettävä pyrkiessään yleisasetuksessa (EY) N:o 1260/99 (1 artikla) määriteltyihin kolmeen ensisijaiseen tavoitteeseen. Asetuksen 2 artiklassa lueteltujen keinojen yhteydessä säädetään nimenomaisesti, että ympäristönsuojelun asettamat vaatimukset on sisällytettävä rahastojen toimien täytäntöönpanoon. Suorat ympäristöinvestoinnit Rakennerahastoista ohjelmakaudeksi 2000-2006 myönnetyistä kokonaistuista noin 20 miljardia euroa (yli 10 %) on tarkoitus käyttää alueellisten ja kansallisten viranomaisten suoriin ympäristöinvestointeihin. Varoilla rahoitetaan muun muassa infrastruktuurien rakentamista veden jakelun ja puhdistuksen, jätevedenkäsittelyn, jätehuollon ja jätteiden kierrätyksen, maaperän suojelun ja luonnonsuojelun aloilla. Näitä investointeja tehdään pääasiassa tavoite 1 -alueilla, joilla on ilmennyt näillä aloilla merkittäviä viivästyksiä. Ne johtuvat etenkin tällaisten infrastruktuurien edellyttämistä mittavista investoinneista. Ympäristölainsäädännön noudattaminen Rakennerahastoista tuettavien toimenpiteiden on oltava voimassa olevan yhteisön lainsäädännön mukaisia, ja tämä koskee myös ympäristölakeja. Tästä syystä tiettyjen toimenpiteiden yhteisrahoitus ja käynnistäminen ovat joissakin jäsenvaltioissa viivästyneet tai peruuntuneet, koska voimassa olevasta ympäristölainsäädännöstä ei ole löytynyt niille riittävää oikeusperustaa. Tärkeimmät alat, joilla jäsenvaltioiden on todettu joko laiminlyöneen täytäntöönpanovelvoitteensa tai jättäneen noudattamatta yhteisön lainsäädäntöä, ovat seuraavat: jätteet (Euroopan yhteisöjen tuomioistuin tuomitsi vuonna 2002 kolme jäsenvaltiota korvauksiin siitä, etteivät ne olleet laatineet jätehuoltosäännösten mukaisia jätehuoltosuunnitelmia), maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttama veden pilaantuminen (useita yhteisöjen tuomioistuimen tuomioita), yhdyskuntajätevesien käsittely, veden laatu ja tiettyjen julkisten tai yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arviointimenettelyt. Natura 2000: jäljellä olleet nimettyjen suojelualueiden riittämättömästä määrästä johtuneet ongelmat poistuivat vuonna 2002, kun jäsenvaltiot lähettivät täydentäviä ilmoituksia. Ympäristönäkökohtien sisällyttäminen eri ohjelmiin Ympäristönsuojelun huomioon ottaminen näkyy rakennerahastojen ohjelmissa ympäristönäkökohtien yhä laajempana integrointina sekä ohjelmien suunnitteluun että niiden täytäntöönpanoon. Tämä periaate, jonka noudattaminen yleistyy jatkuvasti, voi ilmetä monin tavoin ohjelmatyön eri vaiheissa: kaikkien rakennerahastojen ohjelmien ympäristövaikutusten ennakkoarviointina jo ohjelmien suunnitteluvaiheessa, direktiivin 85/337/ETY kattamien hankkeiden ympäristövaikutusten järjestelmällisenä arviointina tai ympäristöehdon sisällyttämisenä hankkeiden valintaperusteisiin ehdotuspyynnön julkaisemisen yhteydessä. Teollisuuden alalla ympäristönäkökohdat voidaan ottaa huomioon esimerkiksi valitsemalla sellaisia prosesseja tai tuotteita, jotka edistävät luonnonvarojen kestävää käyttöä tai joissa vähennetään ja kierrätetään teollisuusjätettä ja pienennetään päästöjä ilmakehään. Rakennerahastoista liiketoimintaan (erityisesti pk-yrityksille) annettavan tuen pitäisi edistää luonteeltaan ennalta ehkäiseviä investointeja, ja joissakin jäsenvaltioissa tällaisille investoinneille voidaan myöntää tukiosuuden korotus. Liikenteen alalla ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen ohjelmissa auttoi muutamia jäsenvaltioita tekemään liikenneinfrastruktuureihinsa tarvittavia parannuksia tämän kuitenkaan heikentämättä ympäristön laatua. Tähän päästiin kannustamalla ympäristöä säästäviä kuljetusmuotoja (etusijalla ovat joukkoliikenne, rautatieliikenne ja intermodaaliset kuljetusjärjestelmät). Ympäristönviranomaisten osallistuminen Muutamat jäsenvaltiot, kuten Italia, Espanja ja Portugali, käyttivät teknisen avun määrärahoja ympäristöalan asiantuntijaryhmien perustamiseen. Asiantuntijaryhmät koostuvat hallintoviranomaisia avustavista ympäristöviranomaisista. Ne osallistuvat rahastojen hallinnointiin ja valvovat asianmukaisella tasolla, että ympäristönäkökohdat otetaan huomioon ohjelmien täytäntöönpanossa. Väliarviointi Ohjelmien tehokkuuden väliarviointi, joka alkoi vuoden 2003 alussa ja saattaa johtaa näiden ohjelmien tarkistusehdotuksiin, tarjoaa tilaisuuden ottaa kuudennessa ympäristöohjelmassa ja komission tiedonannossa "Kestävää kehitystä koskeva Euroopan unionin strategia" määritellyt painopisteet paremmin huomioon rakennerahastojen toimissa. Innovatiiviset toimet Kestävä kehitys on yksi innovatiivisia toimia koskevissa alueellisissa ohjelmissa kokeiltavista kolmesta tukikelpoisesta aiheesta. Tähän mennessä 126 tukialueesta 49 on valinnut tämän aiheen ohjelmiinsa, joihin sisältyy ympäristötoimien ohella erilaisia liikenteeseen, kulttuuriperintöön, sosiaalisiin palveluihin jne. liittyviä toimia yhteensä 80 miljoonan euron arvosta. Näistä ohjelmista saatuja kokemuksia on määrä hyödyntää rakennerahastojen pääohjelmissa. 2.2. Rakennerahastot ja liikenne- ja energiapolitiikka Komissio julkaisi 12. syyskuuta 2001 liikennepolitiikkaa käsittelevän valkoisen kirjan, jossa liikenneolojen parantaminen oli yksi keskeisistä pohdinnan aiheista. Siihen pyritään seuraavien toimenpiteiden kautta: - ruuhkien vähentäminen, - uusien infrastruktuurien rakentaminen etenkin rautateille, - käyttömaksujen periminen liikennemuotojen välisen tasapainon parantamiseksi ja infrastruktuurien rahoittamiseksi. Näiden kunnianhimoisten tavoitteiden saavuttamiseksi komissio turvautuu muun muassa TEN-liikennebudjetista, koheesiorahastosta, Euroopan aluekehitysrahastosta sekä ehdokasmaissa ISPAsta (liittymistä edeltävä rakennepolitiikan väline) saataviin määrärahoihin. 2.3. Rakennerahastot ja kilpailupolitiikka Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan perusteella valtiontuet ovat pääsääntöisesti yhteismarkkinoille soveltumattomia. Tämä periaate ei kuitenkaan merkitse valtiontukien ehdotonta kieltämistä, ja komissio kiinnittääkin erityistä huomiota heikoimmassa asemassa olevien alueiden talouden kehittämiseen tarkoitettujen tukien mahdollisiin hyötyihin ja siihen, että ne eivät ole yhteisen edun vastaisia kilpailuedellytysten ja jäsenvaltioiden välisen kaupan kannalta. Koska huomattava osa rakennerahastojen tukitoimia saa tukea suoraan yrityksiltä, on välttämätöntä varmistaa, että yhteisön aluepolitiikassa noudatetaan tarkasti kilpailusääntöjä. Rakennerahastoja koskeva yleisasetus sisältää moniakin tätä aihetta koskevia säännöksiä. Niiden mukaan jokaisesta komission hyväksymästä tukitoimesta on ilmoitettava tarvittavat tiedot, joiden perusteella voidaan tehdä ennakkoarvio valtiontuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Saatuaan vuoden 2002 aikana päätökseen rakennerahastojen tukitoimia tavoite 2 -alueilla kaudella 2000-2006 koskevissa yhtenäisissä ohjelma-asiakirjoissa määriteltyjen toimenpiteiden tarkastukset komissio käänsi huomionsa tiettyjen rakennerahastoista annetun yleisasetuksen 25 ja 26 artiklan perusteella tukikelpoisten suurhankkeiden arviointiin, jota äskettäin määriteltyjen uusien monialaisten aluetukipuitteiden [10] pitäisi yksinkertaistaa. [10] EYVL C 70, 19.3.2002. Uusissa tukipuitteissa on muotoiltu uudelleen moottoriajoneuvoja, keinokuituja ja terästeollisuutta koskevat hajanaiset alakohtaiset säännöt ja vähennetty huomattavasti ilmoitusvelvollisuuden alaisten hankkeiden määrää ottamalla käyttöön tuki-intensiteetin automaattinen määrittelyjärjestelmä. Sen mukaan tuki-intensiteetti määräytyy automaattisesti investoinnin suuruuden mukaan progressiivista verotusta muistuttavan vähennysasteikon mukaisesti, ja tukien ilmoittamiselle asetettu kynnysarvo on korkeampi kuin ennen. Uusissa puitteissa kuitenkin tunnustetaan, että suuret investointihankkeet voivat edistää alueellista kehitystä. Tästä syystä puitteisiin on sisällytetty vuodesta 2004 lähtien "koheesiopalkkio", jota voidaan myöntää yhteisön rakennerahastoista yli 100 miljoonaa euroa tukea saaville suurhankkeille. Uudessa järjestelmässä otetaan huomioon yhteisrahoitettujen suurhankkeiden lisäarvo käyttämällä uutta lähestymistapaa, jonka ansiosta on mahdollista sovittaa yhteen kaikkien vakavimpiin vääristymiin johtavien valtiontukien vähentämiseen tähtäävä tavoite ja perustamissopimuksessa vahvistetut koheesiotavoitteet. Komissio on jatkanut menettelysääntöjen uudistamista myös niiden tukien osalta, jotka eivät todennäköisesti aiheuta kilpailun vääristymistä. Vuonna 2002 annettiin työllisyystukia koskeva uusi asetus [11], jonka pitäisi yksinkertaistaa yhteisön osarahoitusmenettelyjä joissakin tukijärjestelmissä rakennerahastojen nykyisellä ohjelmakaudella 2000-2006. Tällä asetuksella työpaikkojen luomiseen myönnetty tuki ja epäedullisessa asemassa olevien ja alentuneesti työkykyisten työntekijöiden palkkaamiseen myönnetty tuki vapautetaan ilmoitusvelvollisuudesta. Lisäksi korotetaan työpaikkojen nettomäärää lisäävien tukien intensiteettiä kyseisillä alueilla. [11] EYVL L 337, 13.12.2002. 2.4. Rakennerahastot ja julkisia hankintoja koskeva politiikka Rakennerahastojen yleisasetuksen (EY) N:o 1260/1999 12 artiklassa säädetään, että rahastoista rahoitettavien toimien "on oltava perustamissopimuksen määräysten ja sen nojalla annettujen säädösten" mukaisia, "mukaan lukien ... julkisia hankintoja ... koskevat säännöt". Rakennerahastojen hallinnointia on hajautettu lisäämällä jäsenvaltioiden ja erityisesti hallintoviranomaisten vastuuta yhteisön rahastoista rahoitettavien julkisten hankintojen yhteydessä. Jotta voitaisiin varmistaa menettelyjen yhdenmukaisuus yhteisön vaatimusten kanssa, komissio toivoo - tämän kuitenkaan rajoittamatta komission toimivaltaa yhteisön lainsäädännön rikkomistapauksissa - että kansalliset viranomaiset toteuttaisivat ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä, joihin voi kuulua julkisista hankinnoista vastaavan henkilöstön riittävä koulutus sekä julkisia hankintoja koskevien ohjeiden ja oppaiden laatiminen. Komission tehtävänä on valvoa, että julkiset hankintamenettelyt ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia. Se tarkistaa, että asiaa koskevat direktiivit on siirretty osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja käyttää toimivaltaansa silloin, kun yhteisön lainsäädäntöä rikotaan. Tässä yhteydessä komissio tutki vuonna 2002 yli 400 tapausta, joissa epäiltiin yhteisön direktiivien puutteellista täytäntöönpanoa tai soveltamista. 2.5. Rakennerahastot ja tietoyhteiskunta Tietoyhteiskunnan kehittäminen on olennainen osa rakennerahastojen politiikkaa ohjelmakaudella 2000-2006, ja se mahdollistaa tieto- ja viestintätekniikan vallankumouksen tuomien sosiaalisten, taloudellisten, kulttuuristen ja poliittisten etujen täysimittaisen hyödyntämisen. Lissabonin huippukokouksessa muotoiltiin kunnianhimoinen strategia, jonka tavoitteena on tehdä Euroopan unionista vuoteen 2010 mennessä "maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta". Lyonin ylimääräisessä huippukokouksessa esille tullut haaste ja viesti oli, että tietoyhteiskunta luonnehditaan "ratkaisevaksi keinoksi" pyrittäessä "kohottamaan alueiden kilpailukykyä sekä luomaan ja säilyttämään pysyviä työpaikkoja". Keskeisenä sanomana oli, että alueiden on määriteltävä ja toteuttava integroitu ja yhtenäinen strategia tietoyhteiskunnan toteuttamiseksi. Hiljattaisen tutkimuksen [12] perusteella arvioitiin, että rakennerahastoista tietoyhteiskunnan edistämiseen myönnettävä suora yhteisön tuki ohjelmakaudella 2000-2006 on noin 10 miljardia euroa eli 4,5 % tavoitteiden 1 ja 2 kokonaismenoista. Tuen painopisteet ovat jokseenkin samat kuin Internetin käytettävyyttä edistävässä eEurope 2002 -toimintasuunnitelmassa: liityntätekniikoiden nykyaikaistaminen, kaikkien kansalaisten mahdollisuus osallistua tietotalouteen, sähköisen liiketoiminnan tekniikoiden käytön tukeminen pk-yrityksissä, uudenlaisten pätevöittämis- ja työjärjestelyjen kehittäminen sekä julkishallinnon liittäminen laajakaistaverkkoon. On myös todettava, että jo puolet alueista on omaksunut strategisen ja järjestelmällisen tavan edistää tietoyhteiskuntaa. [12] Thematic Evaluation of the Information Society, Technopolis, lokakuu 2002. Sevillan huippukokouksessa kesäkuussa 2002 hyväksytty eEurope 2005 -suunnitelma keskittyy Internetin tehokkaaseen käyttöön, ja sen pyrkimyksenä on edistää turvallisia palveluja, sovelluksia ja sisältöjä, joiden perustana ovat laajalti saatavilla olevat laajakaistayhteydet. Uuden suunnitelman keskipisteessä ovat käyttäjät, ja se suuntautuu vielä entistäkin suoremmin alueille. Erityisen vaikeassa taloudellisessa tilanteessa olevilla alueilla on ilmennyt uusia digitaalisen kahtiajaon riskejä, jotka ovat saaneet komission keskittämään toimiaan seuraaville aloille vuonna 2002: - Laajakaistayhteyksien kehittäminen harvaan asutuille alueille, joiden markkinat eivät pysty asianmukaisesti vastaamaan kysyntään. Tällaisten yhteyksien rakentamiseen myönnettävä julkinen investointituki ja rakennerahastoista mahdollisesti myönnettävän lisärahoituksen perusteet edellyttävät uusia suuntaviivoja, joita alettiin hahmotella vuonna 2002. Suuntaviivat on määrä julkaista viimeistään vuoden 2003 alkupuoliskolla. - Kaikkien kansalaisten pääseminen osalliseksi tietoyhteiskunnan välineistä. Vuonna 2020 toteutettiin useita alueellisia toimenpiteitä, jotka tukevat pääsemistä osalliseksi tietoyhteiskunnasta, ja niitä on jatkettava edelleen, mikäli tulevaisuudessa halutaan välttää tietoyhteiskuntaan osallistumiseen liittyvät sosiaalisen kahtiajaon riskit. - Alueiden valmiudet suunnitella ja järjestää yhdennetty tietoyhteiskuntastrategia, joka vastaisi käyttäjien tarpeisiin ja perustuisi laajaan alueiden väliseen yhteistyöhön. Vaikka puolet alueista saavutti vuonna 2002 todellisia tuloksia, loput eivät tahdo pitää tietoyhteiskunnan kehittämistä ensisijaisena päämääränä ja ovat siten vaarassa jäädä kansainvälisellä tasolla muodostettavien yhteistyöverkostojen ulkopuolelle. - Ehdokasmaiden esittämät tietoyhteiskuntaa koskevat kansalliset toimintasuunnitelmat (ja toimenpideohjelmat) ilmentävät erityisen selvästi edellä kuvailtuja riskejä, ja niillä on muutenkin vähän yhteistä eEurope+-ohjelmassa noudatettujen politiikkojen kanssa. Tietoyhteiskuntaa edistävien toimien hajanaisuus eri toimialoilla vaatii ensi tilassa riittävän koordinointijärjestelmän käyttöönottoa myös aluetasolla, ja myöhemmin tätä varten on vielä laadittava strateginen ja jäsennetty lähestymistapa, joka perustuu alueiden todellisiin analyysi- ja hallintovalmiuksiin. Lisäksi on laadittava tietoyhteiskuntaan liittyvälle aluepolitiikalle johdonmukainen viitekehys sekä suunniteltava sellaisia indikaattoreita ja tiedonkeruumenetelmiä, jotka kytkeytyvät nykyistä paremmin alueellisiin toimintalinjoihin. Innovatiiviset toimet Tietoyhteiskunta on yksi innovatiivisia toimia koskevissa alueellisissa ohjelmissa kokeiltavista kolmesta tukikelpoisesta aiheesta. Tähän mennessä 126 tukialueesta 92 on valinnut tämän aiheeksi ohjelmiinsa, joihin sisältyy erilaisia toimia tietotekniikan käyttämiseksi aluekehityksen palveluksessa. Ohjelmien kokonaisarvo on noin 240 miljoonaa euroa, ja niistä saatuja kokemuksia on määrä hyödyntää rakennerahastojen pääohjelmissa. 3. Arviointi ja varainhoidon valvonta 3.1. Arvioinnit a) EAKR Vuonna 2002 käynnistetyt arvioinnit Aluepolitiikan pääosasto käynnisti vuonna 2002 aluepolitiikan ja rakennerahastojen aloilla viisi tutkimusta, joista kaksi seuraavaa valmistui jo samana vuonna: - Tavoitetta 6 koskeva jälkiarviointi (ohjelmakausi 1994-1999), jolla pyrittiin mittaamaan tavoitteiden ja strategioiden onnistumista sekä niiden täytäntöönpanossa käytettyjä järjestelmiä Suomen ja Ruotsin tavoite 6 -ohjelmissa. Arviointi osoitti, että kahteen ohjelmaan oli myönnetty liian niukasti varoja tavoite 6 -vyöhykkeen väestökadon hillitsemiseen, vaikka ohjelmilla olikin myönteinen vaikutus kyseisiin alueisiin. Arvioinnin päätelmät otetaan huomioon mukautettaessa näitä kahta kauden 2000-2006 tavoite 1 -ohjelmaa vuonna 2003. - "Kestävää kehitystä" koskeva temaattinen väliarviointi Tutkimuksen tavoitteena oli määritellä välineitä, jotka auttaisivat alueita arvioimaan kestävän kehityksen suunnitelmiaan. Arvioinnin tuloksia käytetään kestävän kehityksen periaatteen kehittämisessä rakennerahastojen ohjelmissa kaudella 2000-2006 erityisesti ohjelmien väliarvioinnin yhteydessä. Arvioinnin mukaan rakennerahastoilla on yleisesti ottaen ollut positiivinen vaikutus aluekehityksen kestävyyteen, mutta toimintaa voidaan vielä parantaa. Vuonna 2002 käynnistettiin kolme muutakin tutkimusta, joiden päätelmät julkaistaan vuonna 2003. Kyseessä ovat: - Interreg II -aloitteen jälkiarviointi (ohjelmakausi 1994-1999), jonka tavoitteena on arvioida, missä määrin ohjelmalohkot A (valtioiden välinen yhteistyö) ja B (energiaverkkojen loppuun saattaminen) ovat kehittäneet valtioiden välistä yhteistyötä, auttaneet EU:n rajaseutualueita voittamaan muuhun maahan ja koko unioniin nähden eristyneestä sijainnista johtuvat erityisongelmat sekä täydentämään Euroopan laajuisista energiaverkoista puuttuvia osia. Interreg II -aloitteen B-lohkoon suunnatussa arvioinnissa on osoitettava, missä määrin toimet ovat edistäneet unionin alueelliseen tasapainoon ja aluekehitykseen liittyvien strategioiden ja dynamiikan alkuunpanoa tai täsmällisempää kohdentamista. Arviointituloksia käytetään muun muassa vuoden 2006 jälkeisten uusien Interreg-aloitteiden suunnittelussa. - Urban-aloitteen jälkiarviointi (ohjelmakausi 1994-1999), jolla on kolme seuraavaa tavoitetta: * määritellä yhteisöaloitteen vaikutus sosioekonomisten edellytysten parantamiseen ohjelman toteutusalueilla sekä sen katalysoiva tehtävä, * selvittää rakennerahastojen investointien tuottama yhteisön lisäarvo, * yksilöidä ohjelmasta opittuja keskeisiä seikkoja, jotta niitä voidaan hyödyntää sekä nykyisellä ohjelmakaudella 2000-2006 että rakennerahastojen toiminnan suunnittelussa vuoden 2006 jälkeen sitten, kun yhteisö on laajentunut. - Aluepolitiikan pääosasto käynnisti tutkimuksen, jossa tarkastellaan rakennerahastojen täytäntöönpanomenetelmän tehokkuutta. Tutkimus koskee yhteisöaloitteita sekä tavoitteita 1, 2 ja 3. Komissio käyttää arviointituloksia apuna laatiessaan rakennerahastojen uudistusta varten ehdotuksia menettelyjen täytäntöönpanosta vuoden 2006 jälkeen. Vuonna 2001 aloitettujen ja vuonna 2002 päättyneiden arviointien tulokset Vuonna 2002 saatiin valmiiksi kaksi vuonna 2001 käynnistettyä arviointia, joiden päätelmät voidaan tiivistää seuraavasti: - Tietoyhteiskuntaa koskeva temaattinen arviointi Kaikkiaan 70 alueellisen ohjelman (sekä kolmen kansallisen tietoyhteiskuntaohjelman) perusteella vaikuttaa siltä, että rakennerahastojen panos on ollut hyvin merkittävä sekä taloudellisesti että strategisesti. Siitä huolimatta vain muutamissa ohjelmissa toteutettiin laaja-alaisia lähestymistapoja, kuten tietoyhteiskuntahankkeita, mikä johtui pääasiassa suurista eroista alueiden valmiuksissa ja ohjelmatyössä. - Panos-tuotosanalyysi tavoite 1 -tukitoimien taloudellisesta vaikutuksesta ohjelmakaudella 2000-2006 Tämä tutkimus osoitti rakennerahastojen toiminnan vaikuttaneen merkittävästi tavoite 1 -tukea saaneiden jäsenvaltioiden BKT:hen ja tuottaneen kerrannaisvaikutuksia (keskimäärin 24 %) myös unionin kehittyneimmillä alueilla, kun tavaroiden ja palvelujen tuonti heikommin kehittyneiltä alueilta niiden suuntaan lisääntyi. Vuoden 2003 alussa pitäisi valmistua vielä kaksi muuta tärkeää tutkimusta, joista toinen koski kauden 1994-1999 tavoite 1 -ohjelmien jälkiarviointia ja toinen tavoite 2 -ohjelmien jälkiarviointia. Molemmat aloitettiin vuoden 2001 lopussa. Muu arviointitoiminta - Kustannus-hyötyanalyysi Rakennerahastoista annetun yleisasetuksen 26 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava suurhankkeet komissiolle ja toimitettava samalla selvitys kustannus-hyötyanalyysistä sekä hankkeen työllisyys- ja ympäristövaikutuksista. Vuonna 2002 aluepolitiikan pääosasto analysoi ja antoi lausuntonsa sille ehdotetuista noin 110 suurhankkeesta, joista suurin osa koski ympäristöä ja liikenteen infrastruktuureja. Tuensaajamaiden noudattamien hyvin vaihtelevien käytäntöjen parantamiseksi tällä alalla aluepolitiikan pääosasto päivitti kustannus-hyötyanalyysiopasta ulkopuolisen konsultin avustuksella vuonna 2002. - MEANS-arviointimenetelmäoppaan päivittäminen Aluepolitiikan pääosasto julkaisi vuonna 2002 tarjouspyynnön MEANS-menetelmäoppaan päivittämisestä viime vuosina saatujen kokemusten ja teknisen kehityksen huomioon ottamiseksi. - Tarvittavien indikaattorien määrittely suoritusvarauksen jakamista varten Aluepolitiikan pääosasto täsmensi vuonna 2002 perusteita indikaattorien käytölle suoritusvarauksen jakamisessa asetuksen (EY) N:o 1260/1999 44 artiklan säännösten mukaisesti. Toimi liittyi komission ja jäsenvaltioiden yhdessä päättämään yksinkertaistamishankkeeseen. - Ehdokasmaiden esittämien kansallisten kehitysohjelmien ja toimenpideohjelmien ennakkoarvioinnista julkaistujen ehdotuspyyntöjen arviointi Aluepolitiikan pääosasto arvioi vuonna 2002 ehdokasmaiden kansallisista kehitysohjelmista ja toimenpideohjelmista teetettyjen ennakkoarviointien sopimusehtoja. Sopimusehtoja muotoiltiin uudelleen muutamissa tapauksissa, joissa niistä löytyi puutteita. Täydentävyyden periaatteen noudattaminen vuosina 1994-1999 Yksi rakennerahastojen tärkeistä toimintaperiaatteista on tuen täydentävyys, josta säädetään koordinointiasetuksen (ETY) N:o 2082/93 9 artiklassa. Artiklan mukaan rakennerahastoista myönnettävät määrärahat eivät voi korvata jäsenvaltion julkisia rakenteellisia menoja alueilla, joille voidaan myöntää tukea jonkin tavoitteen saavuttamiseksi. Artiklan mukaan kunkin jäsenvaltion on pidettävä julkiset tai niihin verrattavat menonsa - rakennerahastojen tukea lukuun ottamatta - kaikilla kyseisillä alueilla vähintään samalla tasolla kuin edellisen suunnittelukauden aikana, ottaen huomioon rahoitukseen vaikuttavat makrotaloudelliset olosuhteet sekä tietyt taloudelliset erityistilanteet, kuten yksityistämisen, edellisenä suunnittelukautena rakenteelliseen tukeen osoitettujen julkisten menojen poikkeuksellisen korkean tason sekä kansallisen suhdannekehityksen. Tuen täydentävyyden periaate voidaan todentaa vasta ohjelmakauden päättämisen jälkeen. Ohjelmakauden 1994-1999 osalta se oli todennettava vuosina 1994-1999 toteutuneiden julkisten tai niihin verrattavien tukikelpoisten menojen perusteella. Komissio pyysi vuoden 2001 lopussa jäsenvaltioita toimittamaan laskelmat kyseisistä tavoitteiden 1 ja 6 osalta toteutuneista menoista. Laskelmissa piti ilmoittaa tietolähteet, käytetyt deflaatiokertoimet sekä sovelletut arviointimenetelmät. Mahdolliset poikkeamat arvioidaan vertaamalla ohjelmakauden 1994-1999 keskimääräisiä toteutuneita menoja jälkikäteen laskettuihin edellisen ohjelmakauden menoihin. Vuoden 2002 loppuun mennessä tuen täydentävyyden periaate ohjelmakaudella 1994-1999 oli todennettu jälkikäteen yhdeksässä jäsenvaltiossa; niistä seitsemän oli tavoite 1 -tukea saaneita jäsenvaltioita (Alankomaat, Belgia, Espanja, Itävalta, Kreikka, Portugali, Saksa) ja kaksi tavoite 6 -alueita (Ruotsi ja Suomi). Seitsemässä jäsenvaltiossa julkisten reaalimenojen todettiin kasvaneen merkittävästi ohjelmakauteen 1989-1993 verrattuna (10-30 %). Kahdessa tapauksessa eli Saksassa ja Espanjassa havaittu julkisten menojen aleneminen järjestyksessä 20 % ja 2,4 % kauteen 1989-1993 verrattuna ei kyseenalaista täydentävyyden periaatetta, koska rakenteelliseen tukeen osoitettujen julkisten menojen taso oli edellisellä ohjelmakaudella poikkeuksellisen korkea. Irlannin tapauksessa vaikuttaa siltä, että täydentävyyden periaatetta on noudatettu kaudella 1994-1999, vaikka Irlannin viranomaisilta on vielä lähettämättä joitakin puuttuvia tietoja. Vaikka Italian lopullinen menoselvitys ja erityisesti tiedot kuntien lopullisista menoista eivät ole vielä saapuneet, jo nyt vaikuttaa siltä, että keskimääräiset tukikelpoiset julkiset vuosimenot tavoite 1 -alueilla kaudella 1994-1999 ovat kauden 1989-1993 keskimääräisiä vuotuisia menoja pienemmät. Ranskasta ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta saatujen tietojen perusteella ei vielä tässä vaiheessa voida päätellä, onko tuen täydentävyyden periaatetta noudatettu. b) KOR Kalastuksen pääosaston yksiköt ovat aloittaneet ohjelmakauden 1994-1999 KOR-ohjelmien jälkiarvioinnin EU:n tasolla. Sopimus allekirjoitettiin joulukuussa 2002, ja loppukertomusta odotetaan lokakuussa 2003. Useat jäsenvaltiot käynnistivät omat arviointinsa, ja myös niitä koskevien loppukertomusten pitäisi olla käytettävissä ennen vuoden 2003 loppua. Väliarviointeja käynnistettiin vuoden 2002 kuluessa useissa jäsenvaltioissa. Kauden 2000-2006 KOR-ohjelmien väliarvioinnista jäsenvaltioissa vastaavat henkilöt kokoontuivat 24.2.2003 järjestettyyn seminaariin keskustelemaan ehdoista ja sovittavista menetelmistä. Joidenkin ohjelmien merkittävästä viivästymisestä huolimatta suurimman osan loppukertomuksista pitäisi olla käytettävissä viimeistään 31.12.2003, kuten asetuksen (EY) N:o 1260/1999 42 artiklan säännöksissä edellytetään. c) EMOTR:n ohjausosasto Ohjelmakautta 1994-1999 koskevat jälkiarvioinnit Jäsenvaltiot ja alueet saivat valmiiksi useimmat jälkiarvioinnit ja lähettivät ne komissiolle. Komissio sai yhteensä 17 jälkiarviointiraporttia asetuksesta (EY) N:o 950/97 (maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantaminen, tavoite 5a), 12 raporttia asetuksesta (EY) N:o 951/97 (maataloustuotteiden jalostuksen ja kaupanpidon parantaminen, tavoite 5a), 52 raporttia tavoitetta 5b koskevista toimista sekä 82 raporttia Leader II -yhteisöaloitteesta. Vielä vuoden 2003 puolella joitakin raportteja oli edelleen saapumatta. Komissio käynnisti neljä EU-tason yhdistettyä arviointia, jotka on annettu ulkopuolisten arvioijien tehtäväksi. Arvioijien kanssa tehtiin toimeksiantosopimukset, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 950/97, asetuksen (EY) N:o 951/97, tavoite 5b -alueiden ja Leader II -ohjelman jälkiarviointeja. Arviointien loppukertomusten pitäisi valmistua vuoden 2003 kolmannella neljänneksellä. Ohjelmakautta 2000-2006 koskevat väliarvioinnit Väliarvioinnit ovat meneillään kaikissa jäsenvaltioissa, ja niiden on määrä valmistua viimeistään 31.12.2003. Komissio viimeisteli ja levitti maaseudun kehittämistä koskevien toimien arviointiohjeet, joilla pyrittiin arviointitoiminnan koordinoimiseen niin, että arviointitulokset voidaan yhdistää EU:n tasolla. Ohjeita olisi mahdollisuuksien mukaan pyrittävä noudattamaan kaikissa EMOTR:sta tuetuissa hankkeissa. Myös Leader+-aloitteen väliarviointia varten laadittiin ohjeet. d) ESR Kauden 1994-1999 tavoite 1-, 3- ja 4 -ohjelmien jälkiarviointi alkoi aikataulun mukaisesti syyskuussa 2002. Lopullisia tuloksia odotetaan syyskuussa 2003. Arvioinnin tavoitteena on selvittää ESR:n toimien tuloksia ja vaikutusta kyseisillä alueilla. Siinä keskitytään erityisesti väestöön (välittömiin tuensaajiin) ja järjestelmiin (välilliset tuensaajat mukaan luettuina) kohdistuvan määrällisen ja laadullisen vaikutuksen laskemiseen. Samalla määritetään tuen tuottama yhteisön lisäarvo, mikäli se on mahdollista. Arviointituloksia voidaan hyödyntää: (i) laadittaessa seuraavaa kertomusta taloudellisen ja sosiaalisen koheesion edistymisestä (ii) ESR:n täytäntöönpanossa kaudella 2000-2006 (iii) ideoiden kehittelyssä siitä, minkälaista ESR:n toiminta voisi olla tulevaisuudessa (iv) ESR:n ohjelmista uusien jäsenvaltioiden kanssa käytävissä neuvotteluissa laajentumisen jälkeen ja (v) analysoitaessa ESR:n panosta Euroopan työllisyysstrategiassa. Työllisyyden pääosasto jatkoi vuonna 2002 ohjelmakauden 2000-2006 ESR-ohjelmien väliarvioinnin käynnistämiseksi tavoite 1-, 2- ja 3 -alueilla tehtyjen valmistelujen tukemista. Ohjelmien hallintoviranomaiset järjestävät arvioinnit yhteistyössä komission kanssa. Vuoden 2002 loppuun mennessä väliarvioinnit oli aloitettu lähes kaikissa jäsenvaltioissa ja ohjelmissa. Komissio osallistuu arviointeja valvovien ohjausryhmien työskentelyyn. Ohjausryhmät keskittyivät työssään teknisten oppaiden kehittämiseen kuhunkin yhteisön tukikehykseen (YTK) sisältyvien ohjelmien arvioinnin helpottamiseksi ja keskustelivat arvioijien kanssa menetelmäselvityksistä ja erityistoimia tai horisontaalisia toimia koskevista alustavista arviointituloksista. Joissakin maissa tavoite 3 -ohjelmiin osallistuneet eri toimijat osallistuivat aktiivisesti Euroopan työllisyysstrategian viidestä ensimmäisestä täytäntöönpanovuodesta laadittavien arviointiraporttien laadintaan. Komissio on puolestaan järjestänyt tietojen ja kokemusten vaihtoa edistääkseen määräajoin kokouksia jäsenvaltioiden edustajien ja arvioijien kanssa. Vuonna 2002 työt keskittyivät menetelmämuistioihin, joissa käsiteltiin tavoite 3 -tukien seurantajärjestelmien arviointikriteerejä ja rakennerahastojen vaikutuksia Euroopan työllisyysstrategiaan. Lisäksi laadittiin keskustelumuistioita ESR:n horisontaalisten toimintalinjojen arvioinnista (naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet, paikallinen kehittäminen ja tietoyhteiskunta) ja keskusteltiin niistä vuorovaikutuksen edistämiseksi jäsenvaltioiden ja arvioijien välillä. Ehdokasmaille on tarjottu erityisapua laatimalla ennakkoarviointiohjeet sekä erityisindikaattorit ESR:n tukitoimien seurantaa varten. Equal-yhteisöaloitteen arvioinnin osalta komissio oletti, että kaikki arvioijat olisi saatu nimettyä viimeistään vuoden 2002 alussa. Useimmissa tapauksissa valinta viivästyi, mutta siitä huolimatta marraskuun 2002 lopussa suurin osa yhteisöaloiteohjelmien kansallisista arvioijista oli jo valittu. Komissio käynnisti syyskuussa 2002 EU:n laajuisen Equal-arvioinnin kansallisten arviointitulosten yhdistämiseksi, valtioiden välisen yhteistyön, pääohjelmien ja verkottumisen arvioimiseksi EU:n tasolla sekä kansallisten arvioijien välisen koordinoinnin tukemiseksi. Raportteja odotetaan helmi- ja joulukuussa 2003, ja niitä aiotaan käyttää tukena ohjelmien tarkistuksessa. ESR:sta annetun asetuksen 6 artiklan mukaisten innovatiivisten toimien arvioinnista on mainittava, että vuoden 1998 pilottihankkeen "Paikallista pääomaa sosiaalisiin tarkoituksiin" arviointi saatiin valmiiksi vuoden 2002 lopussa. Arvioijat katsoivat, että hankkeessa oli onnistuttu muita heikommassa asemassa olevien väestöryhmien saavuttamisessa ja niiden auttamisessa palaamaan työelämään. Tässä oli käytetty hajautettua toimintamallia: välittäjäorganisaatiot tarjosivat pienimuotoisten hankkeiden toteuttajille sekä neuvontaa että pienlainoja. Suuri osa osallistujien tuotoksista oli erittäin onnistuneita, ja aloite tuotti myönteisiä tuloksia sekä siihen osallistuneille kumppanuuksille että alueille. Arvioijien mukaan "paikallista pääomaa sosiaalisiin tarkoituksiin" -ohjelman kaltaisen toiminnan avulla voitaisiin ehkä kiertää "perinteisten" ohjelmien aiheuttamat ongelmat ja rajoitukset tarjoamalla jatkuvaa tukea ja avustuksia sekä nopeuttamalla maksatusta ja vähentämällä turhaa byrokratiaa pienoishankkeissa. Arviointitulokset ovat käyttökelpoisia useillakin aloilla: (i) Euroopan työllisyysstrategiassa ja sosiaalista osallisuutta edistävässä strategiassa (ii) Euroopan sosiaalirahastossa ja globaalilainojen käytössä (iii) hankekumppanuuksien kehittämisessä ja toiminnassa. "Uutta taloutta ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua" koskevien hankkeiden ESR:sta annetun asetuksen 6 artiklan mukainen arviointi alkoi varsinaisesti vuonna 2002, ja se päättyy vuonna 2004. Vuoden 2002 "paikallisia kehitysstrategioita ja innovaatioita" koskevien hankkeiden arvioinnista järjestettiin tarjouskilpailu, ja arvioijat valitaan viimeistään vuoden 2002 lopussa. 3.2. Tarkastukset a) OLAFin suorittamat tarkastukset OLAF teki jäsenvaltioissa 12 rakennetoimiin kohdistunutta tarkastuskäyntiä vuonna 2002. Neljä tarkastuskäyntiä koski ESR:n menoja (vuonna 2002 aloitettuja tutkimuksia). Neljä tarkastuskäyntiä koski EMOTR:n ohjausosaston menoja ja liittyi vuonna 1998 aloitettuihin tutkimuksiin. Kolmella tarkastuskäynnillä tutkittiin EAKR:n menoja (kaksi vuonna 2002 aloitettua tutkimusta ja yksi vuonna 2000 aloitettu tutkimus). KOR-ohjelmiin kohdistunut tarkastuskäynti oli jatkoa vuonna 2001 aloitetulle tutkimukselle. Lisäksi OLAF suoritti yhdessä rakennerahastoista vastaavien pääosastojen kanssa marraskuun 2002 ja tammikuun 2003 välisenä aikana yhteisen tarkastuksen, jossa keskityttiin komission asetuksen (EY) N:o 1681/94 täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa tarkastelemalla ilmoitusjärjestelmiä ja -menettelyjä, sääntöjenvastaisuuksien seurantaa sekä asetuksen (EY) N:o 438/2001 8 artiklan soveltamista. Tarkastusten tulokset toimitetaan tiedoksi jäsenvaltioille, neuvostolle, Euroopan parlamentille sekä Euroopan tilintarkastustuomioistuimelle. Asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti jäsenvaltiot toimittivat komissiolle vuodelta 2002 ilmoitukset kaikkiaan 4 652 sääntöjenvastaisuustapauksesta, joiden arvo oli yhteensä 604 466 000 euroa. Sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten lukumäärä ja niihin liittyvät rahamäärät olivat yli kolminkertaiset vuoteen 2001 verrattuna [13]. Tämä voi selittyä sillä, että vuosi 2002 oli viimeinen tarkastusvuosi ennen kauden 1994-1999 ohjelmien päättämistä. [13] Vuonna 2001 ilmoitettiin 1 190 tapauksesta; niiden kokonaisarvo oli 199 120 000 euroa. On myös muistettava, että asetuksen (EY) N:o 1681/94 3 ja 12 artiklan nojalla jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista 4 000 euroa ylittävistä sääntöjenvastaisuuksista [14]. Lisäksi on huomattava, ettei asetuksessa (EY) N:o 1681/94 tehdä eroa petosten [15] ja muiden sääntöjenvastaisuuksien välillä. [14] Sääntöjenvastaisuuden käsitteen määrittely: ks. asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohta. [15] Petoksen käsitteen määrittely: ks. Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta tehdyn yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohta. Merkille pantavaa on myös edellä mainitun asetuksen 5 artiklan soveltamisessa vuonna 2002 tapahtunut merkittävä edistyminen. Kyseisessä artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan komissiolle selvitys aiemmin todettujen sääntöjenvastaisuuksien johdosta aloitetuista oikeudenkäynneistä sekä niissä tapahtuneista merkittävistä muutoksista. Monissa tapauksissa nämä selvitykset on jätetty antamatta. Näin on etenkin ensimmäisen ohjelmakauden ohjelmien kohdalla, vaikka muutamien ohjelmien päättämistä koskevat määräajat ovat jo kuluneet umpeen. Kauden 1994-1999 ohjelmien päättämisen yhteydessä on pyritty sekä jäsenvaltioiden että komission tasolla huolehtimaan siitä, että suurin osa oikeustapauksista, joista on toimitettu asetuksen (EY) N:o 1681/94 3 artiklan mukainen ilmoitus, saataisiin ratkaistua samanaikaisesti ohjelman päättämisen kanssa. Jos sääntöjenvastaisuuksia koskevat oikeudenkäynnit jäsenvaltioissa ovat yhä vireillä, niihin liittyvien summien lopullista tarkastamista ja hyväksymistä on lykättävä siihen asti, kunnes oikeudelliset menettelyt on saatu päätökseen. On muistettava, että uuden asetuksen (EY) N:o 448/2001 mukaan komissio päättää varainhoitoon liittyvistä oikaisuista tarkasteltuaan asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti toimitettuja selvityksiä ja että asetus velvoittaa jäsenvaltiot toimittamaan komissiolle vuosittain laskelmat vielä perimättä olevista rahamääristä. Asetuksen soveltaminen helpottaa varainhoidon seurantaa ja jäsenvaltion laiminlyöntien vuoksi menetettyjen rahamäärien takaisinperimistä. Asetuksen (EY) N:o 1681/94 moitteeton soveltaminen onkin jäsenvaltioille ensisijaisen tärkeä tavoite. b) Pääosastojen operatiivisten yksiköiden suorittamat tarkastukset EAKR Asetuksen (EY) N:o 2064/97 mukaiset tarkastukset EAKR:n (1994-1999) osalta jäsenvaltioiden järjestelmät tunnetaan jo aikaisempien vuosien tarkastusten ja etenkin asetuksen (EY) N:o 2064/97 mukaisesti vuonna 2001 tehtyjen järjestelmätarkastusten perusteella. Tarkastustoiminnassa keskityttiin vuonna 2002 sellaisten tärkeiden sääntöjenvastaisuuksien seurantaan, jotka vaikuttavat jäsenvaltioiden valmiuteen päättää ohjelmia. Yhdeksässä seurantatarkastuksessa tarkastettiin, onko korjaavat toimenpiteet tehty. Lisäksi tarkastettiin kolme Interreg-ohjelmaa, ja jatkotoimena valmisteltiin jäsenvaltioille vielä ohjeisto asetuksen (EY) N:o 2064/97 8 artiklan soveltamisesta tällaisiin ohjelmiin. Jäsenvaltioiden toimenpiteet tärkeimpien puutteiden korjaamiseksi ovat olleet yleisesti ottaen tyydyttäviä. Muutamissa tapauksissa on yhä jäljellä ongelmia, joita ei ole onnistuttu ratkaisemaan tyydyttävästi. Kyseiset ohjelmat asetetaan päättämisvaiheessa erityisen tarkkaan seurantaan, ja riittävien takeiden puuttuessa loppuerän maksamista lykätään. Ohjelmien päättämistoimien tarkastusmenetelmä, jossa todennetaan jälkikäteen, ovatko jäsenvaltiot noudattaneet ohjelmiensa päättämisessä asianmukaista ja luotettavaa menettelyä, on saatu viimeisteltyä. Kauden 1994-1996 ohjelmien päättämistarkastukset Vuonna 2001 päätetyille kauden 1994-1996 tavoite 2 -ohjelmille tehtiin kokeiluhankkeena seitsemän päättämistarkastusta. Kahdessa jäsenvaltiossa (Espanjassa ja Italiassa) tarkastetuista ohjelmista löytyi merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia. Viranomaisten kanssa käydyn kontradiktorisen menettelyn loputtua saatetaan tehdä joitakin varainhoitoa koskevia oikaisuja, ja samalla harkitaan tarkastustyön ulottamista muihinkin kyseisen kauden päätettyihin ohjelmiin. Tämä kokeilun aikana havaittiin tiettyjä ongelmia, jotka aiotaan ottaa huomioon vuonna 2003 suoritettavissa päättämistarkastuksissa. Kauden 2000-2006 ohjelmia koskevat tilintarkastukset Vuoden 2002 jälkipuoliskolla vastaanotettujen 8 artiklan mukaisten lausumien yhteydessä tehtiin asiakirjatarkastuksia. Yli 50 %:ssa tapauksista havaittiin, ettei lausumaa voitu hyväksyä, koska sen tueksi ei ollut toimitettu riittäviä tietoja, ja tämän vuoksi tukien maksatus oli keskeytettävä. KOR Kalastuksen pääosasto suoritti vuonna 2002 yhteensä 11 tarkastuskäyntiä seuraavissa jäsenvaltioissa: Espanja (4), Ranska (1), Portugali (1), Italia (1), Irlanti (1), Saksa (1), Kreikka (1) ja Suomi (1). Kyseessä olivat seuraavantyyppiset tarkastukset: - kolme ohjelmakautta 1994-1999 koskevaa järjestelmätarkastusta, joihin sisältyi päättämiseen liittyviä valmisteluja (FR, GR, IRL), - viisi hallinto- ja valvontajärjestelmiä ohjelmakaudella 2000-2006 koskevaa tarkastusta (ES, DE, PT), - yksi vesiviljelyä, jalostusta ja alusten nykyaikaistamista koskevien hankkeiden tarkastus (FI), - kaksi toiminnan sääntöjenmukaisuuteen ja kirjanpitoon kohdistuvaa tarkastusta (ES, IT). ESR Jäsenvaltioihin tehtiin vuonna 2002 kaikkiaan 30 tarkastuskäyntiä, joiden tavoitteena oli pääasiassa arvioida uuden ohjelmakauden 2000-2006 järjestelmiä sen jälkeen, kun oli vastaanotettu jäsenvaltioissa käyttöön otettujen hallinto- ja valvontajärjestelmien kirjalliset kuvaukset kesä- ja joulukuun 2001 välisenä aikana. Uudella ohjelmakaudella 2000-2006 tehdyt tarkastukset voidaan jaotella seuraavasti: - 12 tavoite 1 -tukiin kohdistuvaa ehkäisevää tarkastusta, - 15 tavoite 3 -tukiin kohdistuvaa ehkäisevää tarkastusta, - kolme Equal-yhteisöaloitetta koskevaa ehkäisevää tarkastusta. Komissio onnistui tavoitteessaan suorittaa kussakin jäsenvaltiossa vähintään yksi ehkäisevä ESR-tarkastus vuonna 2002 (kuudessa jäsenvaltiossa tehtiin yksi tarkastus ja yhdeksässä jäsenvaltiossa kaksi tai kolme tarkastusta). Tarkastusten aikana voitiin arvioida paikan päällä, miten jäsenvaltioiden laatimat järjestelmäkuvaukset käytännössä toimivat (asetuksen (EY) N:o 438/2001 5 artikla). Tarkastusten keskeiset päätelmät esiteltiin muun muassa 28. helmikuuta 2002 (12 jäsenvaltiossa) pidetyissä koordinointikokouksissa, ja tarkastusraportit toimitettiin tiedoksi jäsenvaltioille keskimäärin 7-8 viikon kuluessa tarkastuksesta komission edistämien hallinnon yksinkertaistamistoimien yhteydessä hyväksi havaitun käytännön mukaisesti. Neljällä tarkastuskäynnillä jatkettiin vuonna 2001 aloitettua asetuksen (EY) N:o 2064/97 täytäntöönpanon todentamista, jonka tarkoituksena oli arvioida ohjelmien päättämisvalmistelujen edistymistä ja laatua jäsenvaltioissa (jotta esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Pohjois-Irlannissa voitiin varoittaa ajoissa 8 artiklaan perustuviin menojen todentamismenettelyihin vaadittavista suurista muutoksista sekä toteuttaa ne). Lisäksi tehtiin kaksi muuta ohjelmakautta 1994-1999 koskevaa tarkastusta (joista yksi oli ohjelman päättämistä koskenut tarkastus Ranskan kansallisten viranomaisten läsnä ollessa). EMOTR:n ohjausosasto Maatalouden pääosasto jatkoi vuoden 2002 alkupuoliskolla vuonna 2001 aloitettua kauden 1994-1999 ohjelmien tarkastusohjelmaa, jonka tavoitteena oli ennen ohjelman päättämistä tutkia jäsenvaltioiden hallinto- ja valvontajärjestelmät painottaen asetuksen (EY) N:o 2064/97 soveltamiseen liittyviä seikkoja. Ohjelmassa oli vuonna 2002 kaikkiaan 13 tarkastuskäyntiä kaikkiaan 12 jäsenvaltiossa (Saksa, Italia, Espanja, Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali, Tanska, Ruotsi ja Suomi). Maatalouden pääosaston ennen kauden 1994-1999 tukiohjelmien päättämistä vuosina 2001-2002 toteuttamaan tarkastusohjelmaan sisältyi kaikkiaan 27 tarkastuskäyntiä, joita tehtiin kaikissa jäsenvaltioissa. Tarkastuskäynneillä vuonna 2002 havaitut ongelmat olivat samanlaisia kuin vuonna 2001, toisin sanoen asetusta (EY) N:o 2064/97 oli sovellettu myöhässä tai epätyydyttävästi, menoilmoitukset eivät vastanneet maksutapahtumia, joukossa oli tukikelvottomia menoja tai hankkeita jne. Kaikkiin tarkastuksissa havaittuihin ongelmiin puututaan (tai on jo puututtu) ohjelmien päättämisvaiheessa. Maatalouden pääosasto teki vuoden 2002 jälkipuoliskolla tarvittavat valmistelut kauden 1994-1999 ohjelmien päättämiseksi muun muassa tutkimalla noin 100 lausumaa yhteensä 380 lausumasta, jotka jäsenvaltiot olivat toimittaneet asetuksen (EY) N:o 2064/97 8 artiklan mukaisesti. Ensimmäiset tarkastuslausumat eivät olleet tyydyttävää laatua, mistä syystä maatalouden pääosaston oli pyydettävä jäsenvaltioilta lisätietoja ja selvennyksiä. Tarkastuslausumien laatu on vuosien saatossa vähitellen parantunut. Lisäksi maatalouden pääosasto järjesti vuonna 2002 tarjouskilpailun ulkoisen tilintarkastusyrityksen palkkaamiseksi avustamaan sitä kauden 2000-2006 ohjelmista esitettyjen hallinto- ja valvontajärjestelmien kuvausten käsittelyssä sekä tarkastuskäynneillä. Valintamenettely ja sopimusten allekirjoittaminen saatiin päätökseen vuoden 2003 alussa. 4. Komiteat 4.1. Aluekehityksen ja alueellisen uudelleenjärjestelyn komitea Aluekehityksen ja alueellisen uudelleenjärjestelyn komitea toimii rakennerahastoista annetun yleisasetuksen (EY) N:o 1260/1999 soveltamista koskevia sääntöjä käsitellessään hallintokomiteana ja muissa asioissa neuvoa-antavana komiteana. Lisäksi komiteassa voidaan ilmoittaa ja keskustella mistä tahansa rakennerahastojen täytäntöönpanoon ja erityisesti Euroopan aluekehitysrahastoon (EAKR) liittyvistä seikoista. Komitean pitämissä 10 kokouksessa ja sen kaupunkien kehittämisestä ja paikallisesta kehittämisestä vastaavan työryhmän viidessä kokouksessa käsiteltiin noin 75:tä asiakokonaisuutta. Vuodelle 2002 olivat leimaa-antavia keskustelut rakennepolitiikan yksinkertaistamista, selkeyttämistä, koordinointia ja joustavaa hallinnointia koskevista komission ehdotuksista. Komitean työ keskittyi vuoden 2002 jälkipuoliskolla pääasiassa näihin asioihin. Yhdestä aiheesta, nimittäin tukikelpoisuutta koskeviin täytäntöönpanoasetuksiin ehdotetusta muutoksesta, oli järjestettävä komiteassa kirjallinen äänestys, koska jäsenvaltioilla oli asiasta erittäin poikkeavia näkemyksiä. Näiden keskustelujen tulokset ovat vaikuttaneet 25.4.2003 hyväksytyn hallinnoinnin yksinkertaistamista koskevan komission tiedonannon sisältöön. 4.2. Euroopan sosiaalirahastokomitea ESR-komitea piti neljä täysistuntoa vuonna 2002, ja sen tekninen työryhmä kokoontui seitsemän kertaa. Komitea antoi lausuntonsa kahdesta menettelystä: asetusten (EY) N:o 1685/2000 ja N:o 485/2001 tarkistamisesta sekä komission ehdokasmaita varten antamista alustavista täydentävistä suuntaviivoista. Komiteassa käsiteltiin laajasti erilaisia Euroopan sosiaalirahaston toimintaan vuoden 2002 aikana liittyneitä asioita. Erityisesti on mainittava keskustelu Euroopan työllisyysstrategian arvioinnin tuloksista sekä siihen ehdotetusta menettelyn ja aikataulun tarkistamisesta, jotta ne olisivat yhdenmukaiset talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen kanssa. Komitea käytti samaten huomattavan paljon aikaa paitsi suoraan sosiaalirahastoa koskevien myös sellaisia ohjelmia koskevien arviointiasioiden käsittelyyn, joista oli hiljattain valmistunut arviointiraportteja. Lisäksi komitealle toimitettiin selvitykset ESR:sta annetun asetuksen 6 artiklassa säädettyjen toimien edistymisestä sekä tarjouspyyntöjen julkaisemisen että vuosikertomuksen osalta. Se sai raportin komission teettämästä ESR:n täytäntöönpanoa kaudella 2000-2006 käsittelevästä tutkimuksesta, jossa analysoitiin jäsenvaltioiden ohjelma-asiakirjoissa Euroopan työllisyysstrategialle varattuja tukia. Komitealle tiedotettiin säännöllisesti laajentumisneuvottelujen etenemisestä. Vuoden viimeiseen kokoukseen osallistui myös ehdokasmaiden edustajia, ja siinä keskityttiin pääasiassa tarkastelemaan ESR:n täytäntöönpanoa ehdokasmaissa liittymisen jälkeen. Teknisen työryhmän tärkein keskustelunaihe vuonna 2002 oli yksinkertaistaminen, ja aiheen käsittely huipentui rakennerahastokomiteoiden yhteiseen kokoontumiseen marraskuussa 2002. Työryhmässä tarkasteltiin myös muita ESR:n hallinnolliseen ja taloudelliseen täytäntöönpanoon liittyviä asioita. 4.3. STAR-komitea (maatalouden rakenteiden ja maaseudun kehittämisen hallintokomitea) STAR-komitea kokoontui 13 kertaa vuonna 2002. Se toimi asetuksen (EY) N:o 1260/99 47 artiklan 3 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti hallintokomiteana antaessaan myönteisen lausunnon asetuksesta (EY) N:o 2251/2002, jolla muutetaan yhteisön tuesta maataloutta ja maaseudun kehittämistä koskeville liittymistä valmisteleville toimenpiteille jäsenyyttä hakeneissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa liittymistä edeltävänä aikana annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1268/1999 soveltamista koskevista säännöistä annettua komission asetusta (EY) N:o 2759/1999. Komitea antoi myönteiset lausunnot 47:stä asetuksen (EY) N:o 1257/99 44 artiklan 2 kohdan mukaisesta maaseudun kehittämissuunnitelmasta sekä 15 tarkistuksesta asetuksen (EY) N:o 1268/99 4 artiklan mukaisiin maaseudun kehittämissuunnitelmiin. Lisäksi komitea kävi viidessä kokouksessa laajoja keskusteluja maaseudun kehittämistä koskevan yhteisön politiikan yksinkertaistamisesta, mikä sai komission esittämään asiasta yksityiskohtaisia lainsäädäntöehdotuksia joulukuussa 2002. 4.4. Kalastus- ja vesiviljelykomitea Kalastus- ja vesiviljelykomitea kokoontui seitsemän kertaa vuonna 2002, ja vuoden aikana sitä konsultoitiin yhden kerran kirjallisessa menettelyssä (asetuksiin (EY) N:o 1685/2000 ja N:o 438/2001 ehdotetuista muutoksista). Komitealle toimitettiin tiedot: - KOR-ohjelmien jälki- ja väliarviointeja koskevista järjestelyistä, - rakennerahastojen täytäntöönpanossa havaittujen sääntöjenvastaisuuksien ilmoittamisesta ja kauden 1994-1999 ohjelmien päättämisestä - toimenpideohjelmien/YOA:n päättämisestä ja n+2-säännöstä - MOO IV:n ja siihen liittyvien tukiohjelmien täytäntöönpanosta - komission ehdotuksista rakennerahastojen hallinnon yksinkertaistamiseksi - innovatiivisia toimia koskevan ehdotuspyynnön tuloksista - komission antamista alustavista täydentävistä suuntaviivoista ehdokasmaita varten (rakennerahastot ja koheesiorahasto). 5. Suhteet muihin toimielimiin Euroopan parlamentti Vuoropuhelua Euroopan parlamentin kanssa käytiin sekä täysistunnoissa että valiokuntien kokouksissa, etenkin aluepolitiikka- liikenne- ja matkailuvaliokunnassa (RETT), budjettivaliokunnassa (COBU) ja perussopimusasioiden valiokunnassa. Täysistunnoissa hyväksytyistä päätöslauselmista on aiheellista mainita seuraavat: - 13. kesäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin päätöslauselma komission tiedonannosta laajentumisen vaikutuksesta ehdokasmaita reunustaville alueille - yhteisön rajaseututoiminta (perustuu aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa 21. maaliskuuta 2002 hyväksyttyyn Sommerin mietintöön); - 13. kesäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin päätöslauselma seuraavista asiakirjoista: a) Komission kertomus - Rakennerahastot 2000 - 12. vuosikertomus b) Komission kertomus - Koheesiorahaston vuosikertomus 2000 ja c) Komission kertomus - Liittymistä edeltävää rakennepolitiikan välinettä (ISPA) koskeva vuosikertomus 2000 (perustuu aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa 22. toukokuuta 2002 hyväksyttyyn Turcon mietintöön); - 7. marraskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin päätöslauselma komission tiedonannosta "Taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä ensimmäinen väliraportti" (perustuu aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa 10. lokakuuta 2002 hyväksyttyyn Schroedterin mietintöön); - 20. marraskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Ranskan merentakaisten departementtien meriverojärjestelmästä (perustuu aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa 8. lokakuuta 2002 hyväksyttyyn Sudren mietintöön); - 20. marraskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma ehdotuksesta neuvoston asetukseksi yhteisön rahoitustuesta Irlannin kansainväliselle rahastolle (perustuu aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa 8. lokakuuta 2002 hyväksyttyyn Caverin mietintöön). Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan lisäksi ensimmäisestä väliraportista antoivat lausuntonsa myös maatalousvaliokunta ja ulkoasioiden valiokunta. Schroedterin mietinnössä tuettiin komission kantaa seuraavista kohdista: laajentumisen haaste ja alueiden välisten erojen kasvaminen EU:ssa edellyttää vahvan, solidaarisen ja kumppanuuteen perustuvan koheesiopolitiikan jatkamista; koheesiopolitiikan nykyistä 0,45 %:n osuutta unionin BKT:stä ei voida alittaa vaarantamatta vakavasti laajentumiseen liittyvien koheesiotavoitteiden saavuttamista ja koko koheesiopolitiikan uskottavuutta; laajentumista edeltävänä aikana koheesiopolitiikkaa on tarkistettava laajentuneen unionin uudenlaiset olosuhteet huomioon ottavaksi; on edistettävä kestävää kehitystä ja alueellista koheesiota Euroopassa sekä tuettava monikeskuksisen, sopusointuisen ja tasapainoisen Euroopan kehittämistä Euroopan aluekehityssuunnitelman (ESDP) mukaisesti; pysyvät maantieteelliset haittatekijät on otettava asianmukaisesti huomioon (etenkin kaikkein syrjäisimmillä alueilla); rajat ylittävää yhteistyötä on vahvistettava; on torjuttava kaikki pyrkimykset Euroopan rakennepolitiikan uudelleenkansallistamiseksi; on tiedostettava kumppanuuden merkitys ja harkittava kolmen osapuolen sopimuksia komission, alueiden ja jäsenvaltioiden välillä. Mietinnössä tuodaan esille myös muita huolenaiheita: BKT:n ohella on syytä ottaa huomioon muitakin indikaattoreita alueiden tukikelpoisuuden määrittämiseksi; työllisyys-, maatalous-, ympäristö-, liikenne- ja talouspolitiikka on sidottava kestävän aluekehityksen tavoitteisiin; ehdokasmaiden hallinnollisia valmiuksia on lisättävä; koheesiopolitiikan täytäntöönpanosta on tehtävä joustavampaa, ja rahastojen hallinto olisi hajautettava asteittain, kunhan samanaikaisesti määrätään niiden käytön tehokkaasta ja tiukasta valvonnasta; tuella on lisättävä alueellista kilpailukykyä; alueiden on annettava toteuttaa omia kehitysstrategioitaan; on ottava käyttöön periaate "yksi ohjelma - yksi rahasto" ja annettava alueille enemmän vastuuta täytäntöönpanosta. Mietinnössä vaaditaan, että ennen kolmatta väliraporttia Euroopan komissio: - ehdottaa aikataulua, jolla taataan, että ohjelmakauden 2007-2013 ohjelmasuunnittelu voidaan aloittaa 1. tammikuuta 2007; - esittää ehdotuksia siitä, miten EU:n eri politiikkojen johdonmukaisuutta voitaisiin huomattavasti parantaa taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon vaikuttavalla tavalla; - esittää yhteisöaloitteiden ja tavoite 2 -ohjelmien tulevaisuutta koskevia ehdotuksia. Alueiden komitea Alueiden komitean puheenjohtajan Jos Chabertin ja komission puheenjohtaja Prodin välillä 24. syyskuuta 2001 allekirjoitetun yhteistyöpöytäkirjan perusteella komissio hyväksyi huhtikuussa käsikirjan, jossa määrätään komission ja alueiden komitean välisistä poliittisista suhteista, ohjelmatyön käytännön järjestelyistä sekä komission osallistumisesta alueiden komitean t