KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE vuoden 2013 kalastusmahdollisuuksia koskevasta kuulemisesta /* COM/2012/0278 final */





KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE vuoden 2013 kalastusmahdollisuuksia koskevasta kuulemisesta 1. Johdanto Tässä tausta-asiakirjassa esitellään Euroopan komission ajatuksia siitä, miten suurimmat sallitut saaliit (TACit) ja pyyntiponnistusten tasot olisi vahvistettava Euroopan vesillä ja Euroopan kalastajia varten vuonna 2013 ja eräiden kantojen osalta vuosina 2013 ja 2014. Jäsenvaltioita, alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia ja neuvoa-antavaa kalatalous- ja vesiviljelykomiteaa (ACFA) kehotetaan esittämään komissiolle näkemyksiään ennen kuin komission ehdotuksista tehdään lopullinen päätös. Tässä asiakirjassa vahvistetaan uusi lähestymistapa TACien määrittämiseksi kannoille, joiden osalta ei ole käytettävissä määrällisiä tietoja sisältäviä tyhjentäviä lausuntoja. Se perustuu laadullisten lausuntojen saamiseen ja vähemmän tietoa edellyttävien arviointimenettelyjen käyttöön tutkimuslaitosten lausuntojen antamisessa (4.1 kohta). Tässä asiakirjassa esitetään myös yhteenveto tuoreimmista tiedoista, jotka koskevat yhteisen kalastuspolitiikan kehittymistä viime vuosien aikana. Yhteenveto perustuu Euroopan ja lähialueiden vesillä hyödynnettyjen kalakantojen tilaa koskeviin tieteellisiin lausuntoihin ja jäsenvaltioiden toimittamiin taloudellisiin tietoihin. TACien, kiintiöiden ja pyyntiponnistusten tasoja määritettäessä tavoitteena olisi edelleenkin oltava liikakalastuksen lopettaminen. Liikakalastus uhkaa romahduttaa kaupalliset kannat. Liikakalastuksen lopettaminen tarkoittaa, että yhtä suuri tai suurempikin määrä kalaa voitaisiin pyytää vähemmälläkin kalastuksella, pienemmällä polttoainemäärällä ja pienemmillä pyydyksillä. Vuosittain olisi siis otettava merestä oikea määrä kaloja, jotta kalat voisivat vallitsevissa ympäristöoloissa kasvaa ja lisääntyä tuottavimmalla tasollaan. Tällaisin edellytyksin kalakantojen pitkän aikavälin pyynti on kestävän enimmäistuoton tasolla. Euroopan komissio ja unionin jäsenvaltiot sitoutuivat vuonna 2002 saavuttamaan kestävää enimmäistuottoa koskevan tavoitteen vuoteen 2015 mennessä. Komissio laati vuonna 2006 suunnitelman kestävään enimmäistuottoon siirtymiseksi.[1] Neuvostossa kokoontuneet jäsenvaltiot kannustivat vuonna 2007 komissiota työskentelemään kestävän enimmäistuoton hyväksi ja korostivat tarvetta kerätä tieteellisiä lausuntoja, panna täytäntöön vaikutuksiltaan arvioituja pitkän aikavälin suunnitelmia ja kuulla sidosryhmiä. Kestävän enimmäistuoton saavuttaminen ja ylläpitäminen luo merkittäviä etuja, ja sen myötä tulee muutos: niukkojen kalavarojen voimakkaasta kalastuksesta siirrytään kalastamaan paremmin runsaampia kantoja. Näin pyydetään sama tai suurempi määrä, mutta vähäisemmin ympäristövaikutuksin. Koska kalastuksen kokonaisintensiteetti laskee, kalastuksen vaikutukset merenpohjaan vähenevät ja haavoittuvien organismien (pyöriäiset, delfiinit ja muut merinisäkkäät mukaan luettuina) sivusaaliit pienenevät. Ottaen huomioon, että polttoaineen hinnat ovat korkealla, polttoaineen kulutuksen pitäisi laskea huomattavasti, koska on nopeampaa pyytää tonni kalaa runsaasta kuin niukasta kannasta. Tämä vähentää laivanvarustajien hiilidioksidipäästöjä ja polttoainemenoja. Toinen tärkeä hyöty saadaan siitä, että paine saaliiden poisheittämiseksi laskee. Paljon kalastettuihin kantoihin sisältyy pääosin pieniä ja vähemmän arvokkaita kaloja, jotka heitetään pois joko alhaisen markkina-arvon tai alamittaisuuden vuoksi ja koska niiden purkaminen aluksesta on nykysääntöjen nojalla laitonta. Kun kalastuksen tasoa alennetaan, suuremmalla osalla kaloja on mahdollisuus kasvaa kaupallisesti arvokkaaseen kokoon, ja kalastajien on paljon helpompaa pyytää tarpeeksi suuria kaloja ilman pienempiä kaloja. Kansainvälinen merentutkimusneuvosto (ICES) laati vuonna 2010 uuden lausuntomallin TAC-tasoille, joita noudattaen päästään kestävän enimmäistuoton mukaiseen kalastukseen vuoteen 2015 mennessä. Komissio perusti TAC-ehdotuksensa tähän uuteen lähestymistapaan vuonna 2011. ICES aikoo vuotta 2013 varten kehittää kestävän enimmäistuoton strategiaa pidemmälle voidakseen antaa määrällisiä lausuntoja kannoista, joiden osalta se ei ole tähän mennessä kyennyt sellaisia antamaan. Strategian kehittäminen perustuu sellaisten arviointimenetelmien laajempaan käyttöön, jotka sietävät tietojen puuttumisen, sekä laadullisten arviointien suurempaan ja systemaattisempaan käyttöön määrällisissä puitteissa. Komissio on tyytyväinen tähän lähestymistapaan, joka parantaa suuresti tietopohjaa TAC-ehdotusten esittämiseksi. 2. Kalakantojen tila On huolestuttavaa, että Euroopan vesien kannoista 65 prosenttia jää arvioimatta perinpohjaisesti, ja TACien alaisista kannoista vain 22:tä prosenttia ei kalasteta liikaa. Viime vuosien suuntauksena on lisäksi ollut, että yhä pienemmän osuuden kannoista (47 % vuonna 2003 ja 35 % vuonna 2012) voidaan katsoa olevan turvallisten biologisten rajojen sisällä. Ei ole selvää, missä määrin tämä saattaa vaikuttaa tietoihin (eli ovatko uhanalaisimmat kannat ne, joita ei enää arvioida?). Ne kannat, joiden tilaa on arvioitu, näyttävät olevan kuitenkin paranemassa, vaikkakin hitaasti: Atlantilla ja sen lähivesillä liikakalastettujen[2] kantojen osuus on laskenut siten, että vuonna 2004 liikakalastettiin 34 kannasta 32:ta ja vuonna 2011 liikakalastettiin 38 kannasta 18:ta, eli pudotus oli 94 prosentista 47 prosenttiin. (Ks. tarkemmat tiedot liitteestä I). Kestävän enimmäistuoton saavuttaminen on realistinen ja saavutettavissa oleva tavoite. Uusia kantoja, joita ei enää arvioida liikakalastetuiksi, ovat Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisen alueen merikrotti, mustakitaturska, Kelttienmeren meriantura, Skotlannin länsipuolisten vesien kolja, Pohjanmeren silli, Pohjanmeren punakampela ja Pohjanlahden silakka. Vuodeksi 2012 voitiin korottaa useita TACeja, mikä tuottaa kalastajille yli 135 miljoonan euron lisätulot. Kestävään enimmäistuottoon perustuvat kalastuspolitiikat alkavat jo tuottaa tulosta: kuluttajille on tarjolla enemmän kalaa ja pyynti- ja jalostusalalla työskenteleville henkilöille on mahdollisesti tarjolla enemmän työpaikkoja ja tuloja. Seuraavassa kuvaillaan lyhyesti ja aluekohtaisesti nykytietoihin perustuvaa kalakantojen tilaa, jota koskeva yhteenveto esitetään liitteessä I.[3] Koillis-Atlantin pelagiset kannat: Makrillia lukuun ottamatta kaikkia tärkeimpiä pelagisia kantoja kalastetaan nyt kestävän enimmäistuoton tasolla tai puitteissa, ja vastaavat TACit on vahvistettu vuodeksi 2012. Unioni on useaan otteeseen pyrkinyt tekemään Islannin ja Färsaarten kanssa sopimuksen, jolla ne osallistuisivat makrillin kestävään hoitoon yhdessä Norjan ja EU:n kanssa. EU:n, Norjan, Färsaarten ja Islannin vuonna 2012 makrillille vahvistamien TACien kokonaismäärä ylitti tieteellisen lausunnon 36 prosentilla (Venäjän saaliita lukuun ottamatta). Makrillin kalastuksen taso on huomattavasti kestäviä rajoja korkeampi, ja kanta kutistuu lähivuosina, jos Islannin ja Färsaarten kanssa ei päästä sopimukseen makrillikannan kestävästä hoidosta. Tämän sopimuksen ja asianmukaisen hoidon puute on johtanut Marine Stewardship Council -järjestön myöntämän kestävästi hoidetun kannan sertifikaatin menettämiseen. Pohjanmerellä, Skagerrakissa ja Kattegatissa pyydetään punakampelaa, koljaa, silliä, keisarihummeria ja merianturaa (ainoastaan Skagerrakissa ja Kattegatissa) kestävän enimmäistuoton takaavan kalastuskuolevuuden tasolla. Muiden kantojen tilasta ei joko ole tietoa tai ne ovat liikakalastettuja. Vuonna 2012 TACit ylittivät tieteellisissä lausunnoissa suositetut määrät 5 prosentilla, kun ylitys oli 11 prosenttia vuonna 2011, 17 prosenttia vuonna 2010 ja 37 prosenttia vuonna 2009. Monet Skotlannin länsipuolen, Irlanninmeren ja Kelttienmeren kannat ovat pieniä, ja niitä koskevat arviot ovat epävarmoja. ICES on raportoinut eräisiin kantoihin liittyvistä ongelmista saaliiden ja muiden tietojen, kuten poisheitettyjen saaliiden, kirjaamisessa. Viisi kantaa on niin uhanalaista, että saaliit olisi tieteellisten lausuntojen mukaan alennettava mahdollisimman alhaiselle tasolle. Niistä 18:sta kannasta, joista on voitu tehdä kestävää enimmäistuottoa koskeva arvio, kolmea liikakalastettiin ja 12:ta kalastettiin kestävän enimmäistuoton tasolla tai alapuolella. Kelttienmeren silli ja Skotlannin länsipuolen kolja ovat viime aikoina osoittaneet tervetulleita paranemisen merkkejä, mutta ennestään laajamittainen turskan, koljan, ja valkoturskan poisheittäminen lisääntyy, jos pienisilmäisillä verkoilla harjoitettavaa keisarihummerin intensiivistä kalastusta jatketaan eikä käytetä valikoivia pyydyksiä, joista pienet kalat pääsevät pakoon. Saaliskoostumusta koskevat säännöt, jotka otettiin käyttöön tämän kannan suojelemiseksi sen ollessa alhaisella tasolla, on nyt suspendoitu[4]. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet ottamaan käyttöön valikoivampia pyydyksiä poisheittämisten vähentämiseksi. Biskajanlahden ja Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisen alueen kannoista on saatavilla vain muutamia arvioita. Kummeliturskakanta on paremmassa kunnossa hyvän rekrytoinnin ansiosta, mutta sitä pyydettiin vuonna 2011 jälleen paljon yli kiintiöiden, joten kannan pitkän aikavälin kestävyys on vaarassa ja markkinahinnat ovat alhaiset. Haasteeseen vastatakseen komissio ja Espanja laativat parhaillaan toimintasuunnitelmaa saaliita ja pyyntiponnistusta koskevan kansallisen rekisteröintijärjestelmän mukauttamiseksi. Muiden Atlantin rannikolla sijaitsevien jäsenvaltioiden saaliiden ja pyyntiponnistuksen rekisteröintijärjestelmiä koskevat tarkastukset saatetaan päätökseen kesällä 2012. Cantabrianmerellä on edelleen voimassa suositus keisarihummerin pyynnin lopettamiseksi. Itämerellä liikakalastetaan edelleen viittä seitsemästä tunnetusta kannasta. Vain Itämeren itäosan turskaa ja Selkämeren silakkaa kalastetaan kestävän enimmäistuoton tasolla. Välimerellä 80:tä prosenttia tarkastelluista kalavaroista liikakalastetaan, ja jotkin kannat ovat huvenneet vähäisiksi (liite I b). Vaikka arviot ovat lukumäärältään ja laadultaan edelleen maantieteellisesti epätasapainoisia eikä niitä laadita säännöllisin väliajoin, niiden määrä on lisääntynyt, ja ne kattavat tällä hetkellä yli 100 kantaa 27:stä lajista. Arvioiduista kannoista kuitenkin vain 63 prosenttia on luokiteltu kestävän enimmäistuoton perustein. Kantojen tila on edelleen selvittämättä 37 prosentin osalta. Koska nämä arvioinnit on aloitettu vasta äskettäin eikä kaikkia kantoja arvioida vuosittain, näitä tietoja ei voida käyttää tarkasteltaessa kantojen tilan kehittymistä ajan mittaan. Mustallamerellä tilanne ei ole muuttunut merkittävästi. Kilohailikanta on hyvässä kunnossa viimeaikaisten huomattavien rekrytointien ansiosta, ja sitä kalastetaan kestävästi. Sitä vastoin piikkikampelaa liikakalastetaan edelleen merkittävästi. 3. Taloudellinen analyysi Taloudellisen suorituskyvyn odotetaan olevan heikko monilla Euroopan kalastusteollisuuden aloilla, erityisesti pohjakalojen alalla. Tähän on kaksi syytä. Monien kalakantojen jatkuvasti heikko tila tarkoittaa ensinnäkin, että pyyntimäärät ovat pienempiä ja kalastukseen – ja erityisesti polttoaineen kulutukseen – liittyvät kustannukset ovat olleet tarpeettoman korkeita. Kuitenkin jo vuonna 2012 oli mahdollista toteuttaa TACien korotuksia vähintään 135 miljoonan euron edestä. Tämä osoittaa, että lyhyen aikavälin negatiiviset taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset, jotka johtuivat etenemisestä kohti kestävää enimmäistuottoa, saattavat olla pelättyä pienemmät. Kestävästä enimmäistuotosta aiheutuvaksi ennakoidut pitkän aikavälin myönteiset tulokset näkyvät odotettua aiemmin. Kalastusalan rahoituksellinen sietokyky on kuitenkin edelleen varsin alhainen. Toisekseen polttoaineiden hinnat ovat nousseet jälleen lähelle heinäkuussa 2008 saavutettuja huippuhintoja, ja kalojen hinnat laskivat tärkeimmillä kuluttajamarkkinoilla hieman. Näitä paineita voitiin jonkin verran tasoittaa vaihtamalla polttoainetehokkaampiin moottoreihin ja tekemällä muutoksia kalastuskäyttäytymiseen ja pyydyksiin. Markkinointistrategioiden parannukset voisivat myös tukea alan vakautta. Liikakalastuksen asteittainen lopettaminen on kuitenkin se keino, jolla taloudellista tehokkuutta ja vakautta voidaan parhaiten edistää kohonneiden kustannusten ja laskeneiden tuotehintojen asettamiin haasteisiin vastaamiseksi. Tuoreimmista käytettävissä olevista työllisyysluvuista (vuodelta 2009) ilmenee, että EU:n kalastuslaivastossa työskentelevien kalastajien kokonaismäärä (lukuun ottamatta Kreikkaa, jonka lukuja ei toimitettu) oli 134 700 - noin 8 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2005. Alan työllisyys on siis edelleen laskussa. Tämän laskusuuntauksen pysäyttämiseksi on välttämätöntä parantaa ongelman taustalla olevaa kalakantojen tilaa. 4. Toimintalinjaukset 4.1. Kannoista, joista saatavat tiedot ovat epätäydellisiä, annettavien tieteellisten lausuntojen kehittyminen Vuonna 2011 Koillis-Atlantin 92:sta kannasta voitiin 38 kannan osalta eli 41 prosentin osuudelta (syvänmeren lajeja lukuun ottamatta) antaa määrällinen tieteellinen lausunto, joka koski liikakalastusta suhteessa kalastuskuolevuuteen, jolla kestävä enimmäistuotto saavutetaan (Fmsy)[5]. Nämä lausunnot kattavat tosin useimmat suuremmista ja kaupallisesti merkittävistä kalavaroista. Tällaisten lausuntojen piiriin kuuluu yhteensä 2 miljoonaa tonnia kalastusmahdollisuuksia, kun vastaavien kalastusmahdollisuuksien kokonaismäärä on 2,5 miljoonaa tonnia (eli lausunnot kattavat 80 prosenttia saalistonnimäärästä). Välimerellä ja Mustallamerellä vuonna 2011 tarkastelluista 103 kannasta voitiin 65 tapauksessa antaa liikakalastusta koskevat lausunnot (63 prosenttia). Atlantilla, Pohjanmerellä ja Itämerellä niiden kantojen lukumäärä, joista voitiin antaa lausunnot kestävän enimmäistuoton suhteen, oli 34 vuonna 2005, 39 vuonna 2010 ja 38 vuonna 2012. Niiden kantojen osuus, joiden osalta määrällinen analyysi ja ennuste on saatavilla, on laskenut hiukan. Niiden kantojen osuus, joiden osalta tieteellisiä lausuntoja ei ole lainkaan saatavilla, nousi vuoden 2003 45 prosentista 52 prosenttiin vuonna 2006 ja laski jälleen 36 prosenttiin vuonna 2012. Lausuntojen puuttumiselle on monia syitä: saaliita koskevat puutteelliset tai epäluotettavat tiedot, vajavaiset tutkimukset tai heikko näytteenotto, taustalla vaikuttavat epävarmuustekijät kannan biologiasta sekä puutteelliset henkilöresurssit tieteellisessä neuvoa-antavassa prosessissa. Kalastusta koskevien tieteellisten tietojen toimittaminen tietojen keruuta koskevien EU:n puitteiden[6] mukaisesti on jäsenvaltioiden tehtävä, mutta eräissä tapauksissa tätä velvollisuutta ei ole täysin täytetty saatavilla olevasta EU-rahoituksesta huolimatta. Vuonna 2011 komissio ja neuvosto vaativat jäsenvaltioita parantamaan tietojen saatavuutta taulukossa 1 esitettyjen kantojen osalta. Tämän toiminnan tulokset käyvät ilmi ICESin tulevasta lausunnosta, joka on odotettavissa kesäkuussa 2012. Taulukko 1 – Kannat, jotka sisältyvät neuvoston ja komission yhteiseen lausumaan tietojen saatavuuden parantamisesta Koillis-Atlantilla ja Itämerellä sijaitsevilla EU:n vesillä Kannat || Alueet Merikrotti || [Pohjanmeri ja] Skotlannin länsipuoli Merikrotti || Kelttienmeri Merikrotti || Biskajanlahti Kolja || Kelttienmeri Piikkimakrilli || Pohjanmeri Lasikampela || Kelttienmeri Lasikampela || Biskajanlahti Punakampela || Irlanninmeri Punakampela || Kelttienmeri (alue VIIfg) Punakampela || Itämeri Lyyraturska || Skotlannin länsipuoli Lyyraturska || Kelttienmeri Rauskut || Skotlannin länsipuoli Kilohaili || Englannin kanaali Kilohaili || Pohjanmeri Valkoturska || Kelttienmeri Vuonna 2012 tehtyjen tieteellisten lisätutkimusten perusteella ennakoidaan, että tieteellisiä lausuntoja laajennetaan kattamaan useampia kantoja, jollei jopa suurinta osaa niistä. Vuonna 2011 tieteellistä lausuntoa ei voitu saattaa päätökseen yli 44 kannan osalta, mutta vuonna 2012 tällaisia kantoja on todennäköisesti noin 10–12. Tämä edellyttää sellaisten arviointimenetelmien ja neuvonantomenettelyjen käyttöä, jotka ovat eurooppalaisissa lausunnoissa uusia mutta joita on kokeiltu ja testattu laajalti muualla. Se mahdollistaa tapauskohtaisten näkökohtien huomioon ottamisen, kuten vuonna 2011 pidetyissä julkisissa kuulemisissa suositeltiin. Komissio toivoo voivansa käyttää näitä uusia lausuntoja pohjana kyseisten kalavarojen kalastusmahdollisuuksista vuonna 2013 ja tapauksen mukaan vuonna 2014 antamissaan ehdotuksissa. Jos tieteellisiä lausuntoja ei kuitenkaan ole saatavilla tai jos niihin liittyy suurempia epävarmuuksia, kalastusmahdollisuuksia vahvistettaessa on edelleen aiheellista noudattaa varovaisempaa lähestymistapaa ennalta varautumisen periaatteen[7] mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi tällä välin varmistettava riittävät resurssit ja toimitettava tarvittavat tiedot kiireellisesti, jotta kantojen tila voitaisiin arvioida. Komissio edistää jatkossakin yhteisten standardien ja ohjelmien kehittämistä Välimeren ja Mustanmeren kantojen seurantaa ja arviointia varten, mukaan luettuina EU:n ulkopuolisten maiden kanssa jaetut kannat. Asiantuntijatyöryhmiä kutsutaan koolle tarkastelemaan kantoja ja alueita, joihin on tähän mennessä kohdistettu vähemmän tieteellistä tarkkailua. 4.2. Pyyntiponnistus Saaliiden poisheittämistä ja laittomia saaliita on TACien ohella pyritty vähentämään pyyntiponnistuksen hallinnoinnilla (eli rajoittamalla kalastusalusten merelläoloaikaa). Pyyntiponnistuksen hallinnointi on säilyttämistoimenpide, jota käytetään useissa pitkän aikavälin hoitosuunnitelmissa, jotka koskevat esimerkiksi Pohjanmeren ja Itämeren turskaa, Pohjanmeren punakampelaa ja merianturaa, Englannin kanaalin länsiosan merianturaa sekä eteläisen kummeliturskan ja keisarihummerin kantoja (liite II). Liitteestä II käy ilmi yleinen, joskin epäsäännöllinen suuntaus pyyntiponnistuksen alentamiseen vuodesta 2003 tai 2004 alkaen vuoteen 2010 saakka. Kokonaispyyntiponnistuksen vähennykset ovat suurimmat Itämerellä, Pohjanmerellä, Kattegatissa, Irlanninmerellä ja Skotlannin länsipuolella mutta hieman pienemmät Englannin kanaalin länsiosassa. Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisilla vesillä on vuoteen 2009 mennessä toteutettu vain pieniä vähennyksiä. Kokonaispyyntiponnistus kuitenkin kasvoi hieman keskisellä Itämerellä, ja myös puomitroolilla Englannin kanaalin länsiosassa toteutettu pyyntiponnistus lisääntyi vuodesta 2010 vuoteen 2011. Toimenpiteet pyyntiponnistuksen alentamiseksi tällä alueella eivät selvästikään ole vielä olleet vaikuttavia. Komissio tarkastelee vuonna 2012 EU:ssa tähän mennessä täytäntöönpantuja pyyntiponnistuksen hallintojärjestelmiä. Tämä pitää sisällään 5. heinäkuuta 2012 järjestettävän yleisölle avoimen kokouksen. Siinä tarkastellaan useita aihealueita, joita tutkijat, jäsenvaltiot, sidosryhmät ja alan toimijat ovat ottaneet esille. Kokouksen tavoitteena on saada aikaan merkittävää edistystä kalakantojen hoidon yksinkertaistamisen alalla uudistetun yhteisen kalastuspolitiikan puitteissa. 5. Monivuotisiin suunnitelmiin perustuva hoito Komissio on aloittanut valmistelut nykyisten kalakantakohtaisten suunnitelmien korvaamiseksi useampaan kuin yhteen kantaan sovellettavilla hoitosuunnitelmilla. Ensimmäinen esitettävä ehdotus on useampia Itämeren lajeja koskeva suunnitelma, jossa otetaan huomioon biologiset vuorovaikutukset, kuten saalistus ja kilpailu. Valmisteilla on myös Pohjanmeren sekakalastusta koskeva suunnitelma, jossa otetaan huomioon tekniset vuorovaikutukset eli tapa, jolla eri laivastot ja pyydykset pyytävät erilaisia kalansaalisyhdistelmiä. Myöhemmin on tarkoitus laatia myös Kelttienmeren, Irlanninmeren ja Skotlannin länsipuolen sekakalastusta koskevat suunnitelmat, kunhan niitä varten on saatu tieteellistä näyttöä. Biskajanlahden merianturaa, eteläistä kummeliturskaa ja keisarihummeria koskevien nykyisten suunnitelmien muuttamiseksi on määrä laatia ehdotuksia, mutta ne riippuvat kyseisiä kalastuksia koskevien tietojen saatavuudesta. Komissio on antanut vuosina 2009–2011 Biskajanlahden sardellia, Itämeren lohta ja läntistä piikkimakrillia koskevat suunnitelmaehdotukset, joista keskustellaan parlamentissa ja neuvostossa. Välimerellä jatketaan pyrkimyksiä lujittaa tieteellisiä lausuntoja, jotka koskevat kasvavaa määrää lajeja ja kantoja, kansainvälisten pitkän aikavälin kalastussuunnitelmien kehittämistä varten. Välimerta koskevan asetuksen[8] mukaan EU:n jäsenvaltioiden olisi laadittava monivuotiset suunnitelmat kansallisella tasolla. Merkittävistä viivästyksistä huolimatta tämän velvoitteen täytäntöönpanossa on viime aikoina edistytty, ja asiaa seurataan ja tuetaan voimakkaasti. Tätä prosessia nopeuttaakseen komissio on jo käynnistänyt useita jäsenvaltioita vastaan oikeudenkäyntiä edeltäviä menettelyjä, ja kyseistä toimintaa jatketaan vuonna 2012. Lisäksi Välimeren yleisessä kalastuskomissiossa suunnitellaan seurantatoimia jaettujen kantojen suhteen. Näiden toimien odotetaan parantavan päätöksentekoa kansainvälisten monivuotisten suunnitelmien laatimiseksi. 6. Työskentelytapa TACeja koskevien ehdotusten tekemiseksi Seuraavia periaatteita olisi sovellettava: Silloin kun TACeille tai pyyntiponnistusrajoituksille on vahvistettu pitkän aikavälin suunnitelmat, niitä on noudatettava. Lisäksi komissio ehdottaa TACeja tai pyyntiponnistusrajoituksia tasoilla, jotka ovat johdonmukaisia pitkän aikavälin hoitosuunnitelmia koskevien komission ehdotusten kanssa. Silloin kun TACeista ja muista toimenpiteistä on sovittu kolmansien maiden kanssa, niitä on sovellettava. Silloin kun tieteelliset lausunnot annetaan ICESin kestävän enimmäistuoton strategian mukaisten kattavien tietojen, määrällisten analyysien ja ennusteiden perusteella, TACit olisi vahvistettava tieteellisten lausuntojen mukaisesti. Myös silloin kun tällainen lausunto on saatavilla, sitä olisi käytettävä sellaisenaan kiintiöiden tai pyyntiponnistuksen tason vahvistamiseksi. Kyseisen strategian asteittainen täytäntöönpano vuoteen 2015 mennessä voidaan kuitenkin hyväksyä, jos se on lausunnon kanssa yhteensopivaa. Silloin kun ohjeellinen tieteellinen lausunto annetaan saatavilla olevien tietojen laadullisen analyysin perusteella (vaikka se olisi epätäydellinen tai sisältäisi asiantuntija-arvion), sitä olisi käytettävä pohjana TAC-päätöksille. Silloin kun tieteellistä lausuntoa ei ole saatavilla, on tarpeen noudattaa ennalta varautumisen periaatetta. Lajeille, joihin ei vielä sovelleta TACeja ja kiintiöitä, voidaan ehdottaa TACeja sellaisten tieteellisten lausuntojen perusteella, jotka osoittavat purettujen määrien jatkuvaa kasvua. Tässä mielessä mahdollisia lajeja ovat meribassi ja rusotäplämullo. Uusia ja kehittyviä kalastuksia koskevat suuntaviivat laaditaan joulukuussa 2010 ja 2011 pidettyjen neuvoston kokousten pöytäkirjaan merkityn lausuman mukaisesti. Kyseiset suuntaviivat noudattavat vastuullista kalastusta koskevia periaatteita, parhaita käytäntöjä ja kansallisia standardeja. Näille kannoille on tarpeen määritellä kirjattuun kalastustoimintaan perustuvat jakoperusteet sillä edellytyksellä, että kalastustoiminnasta on pidetty kirjaa ja kalastusta on harjoitettu noudattaen sovellettavia (esim. teknisiä) säilyttämistoimenpiteitä. TAC-sääntelyalueiden ja kannan ominaislaadun välillä on tarpeen varmistaa paras yhteensopivuus, jotta kalastusmahdollisuudet vastaisivat eri kantojen suojelun ja hoidon tasoa. Tältä osin on tarpeen tarkastella toiminnallisiin yksiköihin perustuvaa keisarihummerin hoitoa ja Englannin kanaalin kahden punakampelakannan hoitoa. Komissio haluaakin kannustaa jäsenvaltioita tukemaan näissä tapauksissa tarvittavaa TACien uudelleenjärjestelyä. Se varaa itselleen oikeuden sisällyttää tällaisia järjestelyjä ehdotuksiinsa ja ottaa mielellään vastaan jäsenvaltioiden ja sidosryhmien palautetta erityisesti tästä asiasta. Jotta Pohjanmeren pikkupääkampelan, hietakampelan, kampelan ja mustaeväkampelan kantakohtaiselle hoidolle saataisiin luotua perusta, tullaan ehdottamaan näiden lajien saaliiden purkamisesta annettavia erillisiä ilmoituksia. 7. Koillis-Atlantin syvänmeren lajit Monien syvänmeren kantojen tila on huolestuttava. Keltaroussin, eräiden syvämerenhaiden, Biskajanlahden pilkkupagellin ja lestikalan kannat ovat uhanalaisia. Useimpia kantoja koskevissa lausunnoissa todetaan, että kalastusta olisi joko vähennettävä tai ettei sitä saisi lisätä, jollei kestävyyttä ole osoitettu. Keilan, molvan, tylppäpyrstömolvan, pilkkupagellin ja mustahuotrakalan kaltaisten nopeammin kasvavien lajien tapauksessa saattaa olla mahdollista määritellä viitearvoja, joiden avulla kantoja voidaan hallinnoida pitkällä aikavälillä kestävästi, mutta tällaisia viitearvoja ei ole tällä hetkellä käytettävissä. Syvänmeren lajien TACit vahvistetaan joka toinen vuosi, viimeksi vuosiksi 2011 ja 2012. Komissio esittää edellä kuvailtuun työskentelytapaan perustuvan erillisen ehdotuksen syvänmeren kalastusmahdollisuuksista vuosiksi 2013 ja 2014. 8. Jäsenvaltioiden vahvistamat TACit Kuuden kannan TACit on vuodesta 2011 alkaen "delegoitu" yksinomaan niille jäsenvaltioille, jotka kalastavat kutakin näistä kannoista (neuvoston asetus (EU) N:o 57/2011 ja neuvoston asetus (EU) N:o 43/2012). Tämä on tehty – jollei hyvää hallintoa koskevista suojatoimista muuta johdu – tapauksissa, joissa vain yhdellä jäsenvaltiolla on intressi kyseiseen kalastukseen. Asianomaisten jäsenvaltioiden 6 artiklan mukaisesti laatimat raportit ovat parantuneet, vaikka raporttien laatu onkin epätasainen. Kaikissa tapauksissa ei ole edelleenkään saatavilla tietoja, joiden pohjalta olisi annettava lausuntoja kantojen hoitoa koskeviksi aiheellisiksi toimenpiteiksi, ja tällaisten kantojen suhteen on noudatettava erityistä varovaisuutta. Komissio aikoo ehdottaa tällaisten TACien delegoinnin jatkamista. Asiaan liittyvien jäsenvaltioiden kanssa tullaan seuraamaan erityisesti kantoja, joiden osalta vaaditaan lisätoimia. 9. Ehdotusten aikataulu Työn alustava aikataulu voisi olla seuraavanlainen: Kalastusmahdollisuuksia koskeva asetus || Lausunto saatavilla || Komission ehdotus || Neuvoston suunniteltu hyväksyntä Syvänmeren lajit 2013–2014 || Kesäkuu || Syyskuun puoliväli || Lokakuu EU:n kannat Atlantilla ja Pohjanmerellä (kansainvälisten neuvottelujen tai sopimusten alaan kuulumattomat) || Kesäkuu || Syyskuu || Marraskuu Kansainväliset ja jaetut kannat Atlantilla, Pohjanmerellä, Antarktiksella ja muilla alueilla || Loka-joulukuu || Marraskuu || Joulukuu Itämeri || Toukokuu || Syyskuun alku || Lokakuu Mustameri || Lokakuu || Marraskuu || Joulukuu 10. Päätelmät Komissio pyytää jäsenvaltioita, alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia ja neuvoa-antavaa kalatalous- ja vesiviljelykomiteaa esittämään näkemyksensä tässä tiedonannossa kuvaillusta menettelystä. LIITE I a – Koillis-Atlantti ja sen lähivedet Taulukko 1. Kannan tilaa koskevat tieteelliset lausunnot || Kalakantojen lukumäärä || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Keski-ar-vo Turvallisten biologisten rajojen ulkopuolella || 30 || 29 || 26 || 26 || 26 || 28 || 27 || 22 || 19 || 14 || 25 Turvallisten biologisten rajojen sisällä || 12 || 10 || 14 || 11 || 12 || 13 || 12 || 15 || 15 || 18 || 13 Turvallisten biologisten rajojen sisällä olevien kantojen %-osuus || 29% || 26% || 35% || 30% || 32% || 32% || 31% || 41% || 44% || 56% || 35% Kannan tila ei ole puutteellisten tietojen vuoksi selvillä || 48 || 53 || 53 || 57 || 58 || 55 || 57 || 60 || 61 || 60 || 56 %-osuus kannoista, joiden tila on selvillä || 47% || 42% || 43% || 39% || 40% || 43% || 41% || 38% || 36% || 35% || 40% Taulukko 2. Liikakalastusta koskevat tieteelliset lausunnot || Kalakantojen lukumäärä || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Keski-arvo Kantaan kohdistuvan kalastuksen taso suhteessa kestävän enimmäistuoton tasoon on tiedossa || || || 34 || 23 || 32 || 33 || 35 || 39 || 35 || 38 || 34 Kantaa kalastetaan liikaa || || || 32 || 21 || 30 || 29 || 30 || 28 || 22 || 18 || 26 Kantaa kalastetaan kestävän enimmäistuoton tasolla || || || 2 || 2 || 2 || 4 || 5 || 11 || 13 || 20 || 7 Liikakalastettujen kantojen %-osuus || || || 94% || 91% || 94% || 88% || 86% || 72% || 63% || 47% || 79% Taulukko 3. Kiireelliset tieteelliset lausunnot || Kalakantojen lukumäärä || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Keski- arvo Kalastuksen lopettamista koskevat tieteelliset lausunnot || 24 || 13 || 12 || 14 || 20 || 18 || 17 || 14 || 11 || 8 || 15 Taulukko 4. TACien ja kestävien saaliiden välinen ero || Kalakantojen lukumäärä || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Kes-ki-arvo TACien ylijäämä kestäviin saaliisiin verrattuna (%) || 46% || 49% || 59% || 47% || 45% || 51% || 48% || 34% || 23% || 11% || 41% Taulukko 5. Yhteenveto kalastus-mahdollisuuksia koskevista tieteellisistä lausunnoista || Kalakantojen lukumäärä || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Kes-ki-arvo Kannat, joiden koko ja kalastuskuolevuus ovat ennalta arvioitavissa || 40 || 34 || 40 || 31 || 29 || 30 || 34 || 36 || 36 || 40 || 35 Kannat, joista on saatavissa kalastus-mahdollisuuksia koskevia tieteellisiä lausuntoja || 59 || 52 || 54 || 65 || 61 || 62 || 63 || 55 || 55 || 47 || 57 Kannat, joista tieteellistä lausuntoa ei ole saatavissa || 31 || 40 || 39 || 29 || 35 || 34 || 33 || 42 || 40 || 44 || 37 || || || || || || || || || || || (*) Jos yksi lausunto kattaa kaksi TACia, sitä ei || || || || || || || || lasketa kahdeksi. || || || || || || || || || || || LIITE I b – Välimeri ja Mustameri || || || Välimeren ja Mustanmeren pohjakalakantojen ja pienten pelagisten kantojen liikakalastusta koskevat tieteelliset lausunnot || lkm || % || || || || Perusteiden mukaan luokitellut kannat (viitearvosta sovittu) || 65 || 63,0 || Muut kannat, joita ei ole luokiteltu puutteellisten tietojen vuoksi (viitearvosta ei vielä sovittu) || 38 || 37,0 || Huomioon otetut kannat (27:stä lajista) || 103 || 100 || Luokitellut kannat: || || || Kantaa kalastetaan liikaa (yli Fmsy:n tai likiarvon) || 52 || 80,0 || Kantaa kalastetaan Fmsy:n tai sen likiarvon tasolla tai alapuolella || 13 || 20,0 || Kannat yhteensä || 65 || 100 || || || || LIITE II – Pyyntiponnistus, jota säännellään monivuotisin suunnitelmin (jäsenvaltioiden STECF:lle ilmoittamat tiedot) (yhteisen tutkimuskeskuksen toimittamat tiedot) Kuva 1. Säännelty pyyntiponnistus läntisellä Itämerellä Kuva 2. Säännelty pyyntiponnistus keskisellä Itämerellä Kuva 3. Säännelty pyyntiponnistus Kattegatissa Kuva 4. Säännelty pyyntiponnistus Pohjanmerellä, Skagerrakissa ja Englannin kanaalin itäosassa Kuva 5. Säännelty pyyntiponnistus Irlanninmerellä Kuva 6. Säännelty pyyntiponnistus Skotlannin länsipuolella Kuva 7. Säännelty pyyntiponnistus Englannin kanaalin länsiosassa Kuva 8. Säännelty pyyntiponnistus Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisilla vesillä Huom. Viime vuodesta poikkeava suuntaus johtuu lähinnä Portugalin toimittamien tietojen paranemisesta. Espanja ei ole toimittanut tietoja vuodelta 2010, minkä vuoksi tiedot koskevat vain vuotta 2009. [1] EU:n kalastusalan kestävyyden edistäminen kestävän enimmäistuoton avulla. Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille, KOM(2006) 360 lopullinen. [2] ”Liikakalastettu” tarkoittaa, että kalastuskuolevuutta koskeva viimeisin arvio on suurempi kuin se kalastuskuolevuus, jolla kestävä enimmäistuotto saavutetaan pitkällä aikavälillä. [3] Taulukko eurooppalaisista kiintiöistä ja vastaavista ”liikennevaloista” on seuraavassa osoitteessa: http://ec.europa.eu/fisheries/documentation/publications/poster_tac2012_en.pdf. Kalakantojen tilasta tehty kokonaisanalyysi on osoitteissa www.ices.dk ja https://stecf.jrc.ec.europa.eu. [4] Komission asetus (EU) N:o 161/2012, annettu 23 päivänä helmikuuta 2012, kiireellisistä toimenpiteistä koljakantojen suojelemiseksi Skotlannin länsipuolisen alueen vesillä, EUVL L 52, s. 6, 24.2.2012. [5] Kalastuksen määrä, jolla saadaan suurimmat keskimääräiset saalistasot pitkällä aikavälillä. [6] Neuvoston asetus (EY) N:o 199/2008, annettu 25 päivänä helmikuuta 2008, kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista yhteisön puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta, EUVL L 60, 5.3.2008, s. 1–12. [7] Komission tiedonanto ennalta varautumisen periaatteesta, KOM(2000) 1 lopullinen. [8] Neuvoston asetus (EY) N:o 1967/2006.