Euroopan parlamentin päätöslauselma yhteisön varojen perinnästä (2005/2163(INI))



Virallinen lehti nro 313 E , 20/12/2006 s. 0125 - 0131



P6_TA(2006)0438 Yhteisön varojen perintä Euroopan parlamentin päätöslauselma yhteisön varojen perinnästä (2005/2163(INI)) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission valkoisen kirjan sen hallintouudistuksesta (KOM(2000)0200) ja erityisesti siihen kuuluvan vuoden 1996 toimintaa koskevan osan, joka liittyy aiheettomasti perittyjen varojen palauttamisen tehokkaampaan hallinnointiin, - ottaa huomioon komission tiedonannon yhteisön menojen suorasta ja jaetusta hallinnoinnista johtuvien yhteisön saamisten perinnän parantamisesta (KOM(2002)0671), - ottaa huomioon komission kertomuksen neuvostolle ja Euroopan parlamentille tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä sovellettavan keskinäisen avunannon järjestelmän käytöstä (KOM(2006)0043), - ottaa huomioon 8. huhtikuuta 2003 antamansa päätöslauselman vastuuvapaudesta varainhoitovuonna 2001 [1] ja erityisesti sen 39-43 kohdan, - ottaa huomioon 29. tammikuuta 2004 antamansa päätöslauselman vuoden 2001 vastuuvapausmenettelyn seurannasta [2] ja erityisesti sen 7-9 kohdan, - ottaa huomioon 21. huhtikuuta 2004 antamansa päätöslauselman vastuuvapaudesta varainhoitovuonna 2002 [3] ja erityisesti sen 7 kohdan, - ottaa huomioon 12. huhtikuuta 2005 antamansa päätöslauselman vastuuvapauden myöntämisestä varainhoitovuonna 2003 [4] ja erityisesti sen 83-85 kohdan, - ottaa huomioon 7. kesäkuuta 2005 antamansa päätöslauselman yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta ja petostentorjunnasta [5], - ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25. kesäkuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 [6] ja erityisesti sen 72 artiklan, - ottaa huomioon komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 [7], jossa säädetään neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä, ja erityisesti soveltamissääntöjen 78 artiklan 3 kohdan f alakohdan ja sen 84 artiklan, - ottaa huomioon komission kertomuksen neuvostolle ja Euroopan parlamentille uuden varainhoitoasetuksen säännösten soveltamisesta (KOM(2005)0181), - ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 muuttamisesta (KOM(2005)0181), - ottaa huomioon asetuksen (ETY) N:o 595/91 [8] (erityisesti sen 3 ja 5 artiklan sääntöjenvastaisuuksista ja petoksista) ja asetukset (EY) N:o 1469/95 [9], 515/97 [10] ja 1258/1999 [11], - ottaa huomioon 21. kesäkuuta 2005 annetun asetuksen (EY) N:o 1290/2005 yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta [12] (uusi asetus YMP:sta) ja erityisesti sen 32 artiklan, - ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio vastaan Euroopan kuntien ja alueiden neuvosto (CEMR) antaman tuomion C-87/01 P [13], - ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 256 artiklan, - ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan, - ottaa huomioon talousarvion valvontavaliokunnan mietinnön (A6-0303/2006), A. katsoo, ettei komissio ole vielä kyennyt toteuttamaan yksityiskohtaista toimintasuunnitelmaa maatalouden maksajavirastoille tosiasiallisesti maksettujen korkojen ja uhkasakkojen summien käytön määrittämiseksi, tunnistamiseksi ja selvittämiseksi, kuten edellä mainitun vuoden 2001 tilien päättämistä koskevan parlamentin päätöslauselman 39-43 kohdassa on määrätty, B. katsoo, että edellä mainitussa parlamentin päätöslauselmassa varainhoitovuoden 2001 vastuuvapausmenettelyn seurannasta on huolestuneena todettu tällaisen yksityiskohtaisen toimintasuunnitelman puuttuminen ja ettei toisaalta yhteisessä hallintomenettelyssä takaisinperittyjen yhteisön varojen määriä ole säännönmukaisesti kirjattu EU:n talousarvioon, C. ottaa huomioon Slovenian tullihallituksen ja Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) Bledissa, Sloveniassa 30. maaliskuuta 2006 järjestämän eläinlääkäreiden, terveydenhoidon ammattilaisten ja petostentorjunnasta vastuussa olevien tutkijoiden yhteisen seminaarin, jossa käsiteltiin toimenpiteitä, jotka olisi toteutettava maataloustuotteiden laittoman kaupan torjumiseksi ja siitä kuluttajille mahdollisesti aiheutuvien terveysriskien ehkäisemiseksi. Varainhoitoasetus 1. palauttaa mieliin, että varainhoitoasetuksen mukaan EU:n saatavat voidaan, velallisen vapaaehtoisen takaisinmaksamisen puuttuessa, periä takaisin oikeusteitse tai EY:n perustamissopimuksen 256 artiklan mukaisella täytäntöönpanomääräyksellä; 2. pitää perintäasioissa myönteisinä komission vuoden 2002 varainhoitoasetuksen muuttamisen yhteydessä tekemää kolmea ehdotusta, joissa on pääasiallisesti kyse seuraavista seikoista: - yhteisön saatavien tunnustaminen etuoikeutetuiksi samaistamalla ne jäsenvaltioiden verosaataviin, - viiden vuoden vanhentumisajan määrääminen yhteisön saatavien perinnälle siten, että vanhentumisaikaa voidaan luonnollisesti jatkaa, jos aktiiviset perintätoimenpiteet ovat edelleen käynnissä, millä lisättäisiin toimielinten ja velallisten turvallisuutta, - yhteisön saatavien samaistaminen siviilioikeudellisiin saataviin siviilioikeudellisessa yhteistyössä hyväksyttyjen välineiden mukaan (vrt. edellä mainittu ehdotus neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 muuttamisesta ja sen 72 artiklan 2 kohta, 73 a ja 73 b artikla); 3. kehottaa komissiota tarkistamaan varainhoitoasetusta, erityisesti sen soveltamissääntöjä, jotta sillä selvennettäisiin yhteisön eri maksutyypeistä johtuvien saatavien varallisuusluokitusta; 4. muistuttaa, että tämä ehdotus sisältyy varainhoitoasetuksen soveltamissääntöjen 3 artiklan 1 kohtaan; ottaa huomioon, että varainhoitoasetuksen soveltamissääntöjen 105 artiklassa määritellään ennakko-, väli- ja loppumaksun ero; ottaa huomioon, että lisäksi erotetaan toisistaan ennakkomaksut, jotka suoritetaan jäsenvaltioille tai liittymistä valmistelevien välineiden puitteissa varainhoitoasetuksen 88 artiklan mukaisen sopimuksen täytäntöönpanossa, sekä varainhoitoasetuksen 265 artiklan mukaiset palkkaennakot; 5. toteaa, että on laadittava ennakonperintää koskeva säännöstö sellaisia tapauksia varten, joissa hanke on päätettävä ylivoimaisen esteen tai muiden syiden vuoksi; katsoo, että tällainen tapaus voidaan selvittää siten, että sopimuskumppanin erääntyvän ja kiistattoman saatavan perinnän sijaan Euroopan unioni korvaa saatavan toisen sopimuksen määrärahoista; 6. katsoo, että edunsaajan luottamusta on pääsääntöisesti suojattava, jos tämä on käyttänyt varoja tai tehnyt niihin liittyen järjestelyjä, joita ei voi peruuttaa tai joiden peruuttaminen on mahdollista vain kohtuuttomia vahinkoja aiheuttamalla; katsoo, että edunsaaja ei voi vedota luottamukseen, jos a) hän on saanut menojen hyväksymisen aikaan tahallisen vilpin, uhkauksen tai lahjonnan avulla; b) menojen hyväksyminen on saatu sellaisten tietojen avulla, jotka olivat huomattavassa määrin virheellisiä tai puutteellisia; ja c) edunsaaja tiesi, että hyväksymisen perustana olleet toimenpiteet olivat laittomia, tai ei ollut tästä tietoinen törkeän huolimattomuuden takia; 7. toteaa, että komission olisi säännöllisin väliajoin esitettävä parlamentille selvitys vielä avoinna olevista saatavista ja jaoteltava ne kunkin pääosaston saatavien kokonaismäärän mukaisesti sekä sen mukaan, kuinka kauan saatavat ovat olleet avoinna; 8. katsoo, että talousarvion yleiskatteisuusperiaatetta ja totuudenmukaisuuden periaatetta, sellaisina kuin niistä on määrätty perustamissopimuksessa ja säädetty nykyisessä varainhoitoasetuksessa, on noudatettava soveltamissäännöissä ja alakohtaisessa lainsäädännössä; 9. katsoo myös, että koska jäsenvaltioiden on ennen kaikkea osoitettava noudattaneensa kirjanpidon kansainvälisiä sääntöjä, on mietittävä, voiko EU käyttää tätä parannusmenetelmää kehittääkseen näitä sääntöjä koskevan yhteisen lähestymistavan; 10. huomauttaa, että tulojen ja menojen hyväksyjä voi varainhoitoasetuksen 78 artiklan 1 kohdan c luetelmakohdan mukaisesti määritellä, onko meno tukisopimusten säännösten mukainen; katsoo, että ennen kuin tulojen ja menojen hyväksyjä toimittaa perintämääräyksen tilinpitäjälle, hänen on tarkastettava, voisiko edunsaaja perustellusti luottaa siihen, että menot hyväksytään, ja pitäisikö tällaista luottamusta suojata, ottaen huomioon, että varojen perintä on julkisen edun mukaista; 11. toteaa, että mahdollisuutta myöntää velalliselle maksuaikaa, jos tämä suorittaa vakuuden tai maksaa viivästyskorkoa varainhoitoasetuksen soveltamissääntöjen 85 artiklan mukaisesti, ei käytetä tarpeeksi, jotta edes osa perittävästä määrästä saataisiin takaisin; 12. toteaa, että useimmissa tapauksissa perintä tapahtuu kuittaamalla sopimuskumppanin maksusitoumus, jos edellytykset siihen on olemassa; katsoo, että sellaisissa tapauksissa, joissa kuittaaminen ei ole mahdollista, saatavan perintä on viime kädessä mahdollista vain uhkaamalla lopettaa sopimuskumppanin palvelujen käyttäminen jatkossa, jollei vaadittua summaa makseta takaisin; 13. katsoo, että on tärkeää muistuttaa, että tulojen ja menojen hyväksyjä tiedottaa viipymättä OLAF:lle, jos hän toteaa, että menot eivät ole sopimuksen mukaisia, tai jos menojen hyväksyminen on saatu vilpin, uhkauksen tai lahjonnan avulla. Menettelyt 14. toteaa, että kun seitsemän vuotta on kulunut Italburro-nimistä väärennettyä voita koskevasta skandaalista ja vaikka EU:n toimielimet, erityisesti Euroopan parlamentti ja komissio (OLAF), ovat kiinnittäneet asiaan kaiken tarvittavan huomion: a) peritty määrä on pienempi kuin 0,1% petoksen arvioidusta arvosta, b) vaikka Italian viranomaisten toiminnalla on onnistuttu purkamaan rikollisverkosto, saattamaan oikeuteen kymmeniä syyllisiä, takavarikoimaan satoja tonneja väärennettyjä tuotteita ja hankkimaan todisteet muihin jäsenvaltioihin suuntautuneesta kymmenien tuhansien väärennettyjen voitonnien kaupasta, sille ei ole juuri saatu jatkoa, sillä EU:n yhteistyö on tuottanut erityisen pettymyksen olemattomuudellaan, c) jäsenvaltioiden menetelmät poikkeavat toisistaan eivätkä ole yhteensopivia, ja väärennettyjen aineiden kauppa voidaan katsoa rikokseksi yhdessä jäsenvaltiossa, mutta ainoastaan hallinnolliseksi ongelmaksi toisessa jäsenvaltiossa, minkä vuoksi peritty määrä on ollut vain kymmenesosa odotetusta määrästä, d) terveydenhuoltoa on laiminlyöty, sillä kukaan ei ole toistaiseksi analysoinut voin mahdollista saastumista hullun lehmän taudin perusteella elintarvikkeissa kiellettyjen aineiden käytön vuoksi; 15. panee merkille, että vaikka komissio on tunnustanut rikkomusten tapahtumisen niin sanotussa Blue Dragonin tapauksessa ja päättänyt vähentää EU:n varoja petosta vastaavasti, se katsoo olevan yksinomaan kyseisten varojen hallinnon jakavan jäsenvaltion vastuulla tutkia väitetyn säännönvastaisuuden koko laajuus, ottaa kiinni syylliset ja/tai hakea hyvitystä petoksen uhreille; panee myös merkille, että Blue Dragonin tapaus koskee kahta jäsenvaltiota, Espanjaa ja Ranskaa, mikä tekee vastuun määrittämisestä vaikeampaa ja minkä takia sillä on vieläkin ilmeisempi eurooppalainen luonne; katsoo, että komissio on julkinen viranomainen, jolla on suoria, eurooppalaisia kansalaisia koskevia velvollisuuksia, ja katsoo, että se on riippuvainen kyseisten kansalaisten tuesta Euroopan parlamentin välityksellä ja että komission olisi siksi perittävä eurooppalaisia varoja takaisin jäsenvaltiolta, jossa niitä on väärinkäytetty, ja sen lisäksi tehtävä parhaansa, jotta rikkomusten tekijät asetetaan syytteeseen ja heidän uhrinsa saavat korvauksen; 16. palauttaa mieliin, että saatavien perintämenettelyä oikeusteitse tai EY:n perustamissopimuksen 256 artiklan mukaisesti hankitulla täytäntöönpanomääräyksellä on toistaiseksi käytetty vain poikkeuksellisesti, pääasiallisesti kilpailuasioissa määrättyjen sakkojen perinnässä; panee merkille komission aikomuksen laajentaa sen soveltamisalaa varainhoitoasetuksen mukaisesti; 17. korostaa, että komission nykyisin noudattama perintämenettely, joka on institutionaalinen ja jonka mukaan jos vapaaehtoista maksua ei suoriteta, komissio kääntyy kansallisten viranomaisten puoleen, on aivan liian pitkä eikä sillä voida toteuttaa saatavien pakkoperintää, vaan parhaimmassakin tapauksessa perintä viivästyy yhteisön taloudellisten etujen vastaisesti; 18. katsoo, että täytäntöönpanomääräyksiä koskevaa tiedonkulkua komission ja jäsenvaltioiden välillä on selkeytettävä ja että olisi syytä saada aikaan tiiviimpi yhteys komission yksiköiden ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten elinten välille. OLAF:n uudistaminen 19. katsoo lisäksi, että olisi pohdittava, miten oikeustoimista vastuussa olevien kansallisten viranomaisten käytössä olevien keinojen riittämättömyys voitaisiin korjata, jotta voitaisiin arvioida oikein EU:ssa todetun petosongelman monimuotoisuutta, ja miten unionin toimivaltaisten elinten olisi toimittava suhteessa kansallisiin valvontaelimiin, jotta niitä voitaisiin varoittaa ja ne saataisiin mukaan petostapausten tutkintaan; palauttaa mieliin, ettei kansallisilla valvontaviranomaisilla ole niiden luonteen vuoksi velvollisuutta olla yhteistyössä kyseisten elinten kanssa; 20. katsoo myös, että on tutkittava mahdollisuutta parantaa Eurojustin ja Europolin välistä yhteistyötä, jotta kyettäisiin tehostamaan unionin taloudellisten etujen suojaamista, ja voitaisiin arvioida mahdollisuuksia antaa OLAF:lle täydellinen hallinnollinen riippumattomuus komissiosta ja muista toimielimistä; 21. toteaa, että tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa 1/2005 OLAF:n nykyisen organisaation kuvattiin toimivan hyvin toisaalta tutkimustoiminnan riippumattomuuden ja toisaalta OLAF:n ja komission hallinnollisen yhteistyön suhteen; huomauttaa, että kyseisessä kertomuksessa todettiin erityisesti, että riippumattomuus on käytännössä ollut taattu, sillä komissio ei ollut puuttunut OLAF:n toimintaan; 22. panee merkille, jo päätetyistä toimenpiteistä huolimatta OLAF:n tutkimusten aloittamista ja päättämistä koskevien sääntöjen selkeyttäminen ja laajentaminen edellyttävät lainsäätäjältä lisää aloitteita, joissa olisi otettava myös huomioon Euroopan parlamentin ja OLAF:n välisten suhteiden vahvistaminen; 23. odottaa mielenkiinnolla komission ehdotusta asetukseksi OLAF:n uudistamisesta. Terveydenhuolto 24. palauttaa mieliin, että nykyisen säännöstön mukaan tukea voivat saada vain lailliset, terveelliset ja markkinaystävälliset kauppatavarat ja että päinvastaisessa tapauksessa ne eivät ole lainkaan tukikelpoisia; 25. panee merkille, kuten OLAF:n johtaja muistutti edellä mainitussa Bledissa pidetyssä kokouksessa, että maataloustuotteiden kaupassa ilmennyt petos voi muodostaa ilmeisen riskin ihmisten ja eläinten terveydelle; 26. katsoo, että kansallisten ja kansainvälisten valvontaelinten on ehdottomasti kiinnitettävä enemmän huomiota tähän ongelmaan ja että ainoastaan tiiviillä kansainvälisellä yhteistyöllä, johon osallistuvat myös kolmannet maat, voidaan pitkällä aikavälillä varmistaa tehokkaampi kuluttajien ja EU:n taloudellisten etujen suojelu; 27. panee merkille, että useat tutkinnan kohteena olleet laittomat käytännöt osoittavat, että kansallisten tulliviranomaisten, eläinlääkintäviranomaisten ja EU:n viranomaisten kuten OLAF:n välistä yhteistyötä on tehostettava viipymättä; 28. pitää tärkeänä korostaa, että komissiolla toisin kuin jäsenvaltiolla, ei ole valvontavaltaa silloin, kun tuotteita analysoidaan EU:n kuluttajien terveyden suojelemiseksi; 29. palauttaa mieliin, että väärennetyn voin tapauksessa alkuperäinen petos ei liittynyt terveyteen, vaan petossyytteen kohteena olleiden tuotteiden koostumukseen ja siihen että kyseiset tuotteet kuuluivat alaan, joka oli oikeutettu merkittäviin yhteisön tukiin; 30. katsoo, että komission ja OLAF:n olisi huolehdittava siitä, että jäsenvaltiot voivat puolijulkisten elintensä kautta suorittaa riittävästi tehokkaita tarkastuksia; 31. katsoo, että jos petoksella saattaisi olla terveysvaikutuksia, toimivaltaisten viranomaisten olisi saatava asiasta tieto ja voitava tutustua asianmukaisesti toteutetussa menettelyssä näytteisiin, joiden säilyttämisaikaa olisi pidennettävä merkittävästi. OLAF:n tutkimus ja kansalliset menettelyt 32. toteaa, ettei OLAF:lla ole asianmukaisia tietoja petoksen kohteena olevien tuotteiden määristä, ja että tutkimusten kriminalisointi on osoittautunut perinnän kannalta katastrofaaliseksi, vaikka OLAF voisi juridisesti komission nimissä valittaa kansallisesta päätöksestä; 33. palauttaa mieliin, että vaikka joissakin jäsenvaltioissa perintä voitaisiin oikeudellisesti suorittaa rikosoikeudellisen menettelyn ollessa kesken, tiettyjen maiden oikeuskäytännössä rikosoikeus on ensisijaisessa asemassa siviilioikeuteen nähden, mistä johtuen riidanalaisia saatavia ei voida periä oikeusviranomaisten toiminnan vuoksi; 34. pahoittelee, että tietyissä valtioissa sääntöjenvastaisuudet ja petokset voidaan tunnustaa vain yksittäisesti osoitetuista määristä, toisin sanoen eräkohtaisesti, ja erän puuttuessa toimija katsotaan välittömästi syyttömäksi. Sääntöjenvastaisuuksista ja perimisistä ilmoittaminen ja niiden rekisteröinti 35. pahoittelee, ettei komissio ole käynnistänyt toimintasuunnitelmaa, johon viitattiin edellä mainitun vuoden 2001 vastuuvapautta koskevan päätöslauselman 39-43 kohdassa sekä vastuuvapausmenettelyn seurannasta annetussa päätöslauselmassa; 36. panee tyytyväisenä merkille komission myönteisen vastauksen Euroopan parlamentin toistuviin pyyntöihin, jotka on esitetty vuoden 2001 vastuuvapauspäätöslauselman 102 kohdassa ja jotka koskevat EU:n talousarviosta varoja saavien nimien ja rahamäärien julkaisemista Euroopan avoimuusaloitteen (KOM(2006)0194 — SEC(2005)1300) mukaisesti; pitää kuitenkin valitettavana, että vastaavat tiedot takaisin perityistä yhteisön varoista on jätetty pois Euroopan avoimuusaloitteesta; pyytää komissiota toimittamaan budjettivallan käyttäjälle ja viime kädessä suurelle yleisölle EU:n talousarvioon takaisin perittävien tai jo palautettujen varojen takana olevat nimet ja määrät sekä näiden määrien lopullisen kohteen; 37. pitää tärkeänä, että säännöstössä vahvistetaan kaikkien sääntöjenvastaisuuksista johtuvien saatavien tyhjentävä kirjanpito, sekä perimisten, korkojen ja uhkasakkojen määrät, jotka on tosiasiallisesti maksettu kolmansille elimille yhteisön varoista perustamissopimuksessa ja varainhoitoasetuksessa annettuja yleiskatteisuuden ja talousarvion totuudenmukaisuuden periaatteita noudattaen, ja kehottaa komissiota toimimaan tämän varmistamiseksi; 38. katsoo, että komission on varmistettava, että suoraan hallinnointiin kuuluvien yhteisön menoja koskeviin määräys-, tilintarkastus- ja varmennustoimiin sovellettavaa riippumattomuusperiaatetta noudatetaan myös jaettuun vastuuseen kuuluvissa yhteisön menoissa; 39. toteaa, että komission sijaan talousarvion toteuttamista yhteistyössä koskevan periaatteen mukaan jäsenvaltiot varmistavat, että suoraan hallinnointiin kuuluvia yhteisön menoja koskevien määräys-, tilintarkastus- ja varmennustoimien riippumattomuutta noudatetaan jaettuun vastuuseen kuuluvissa yhteisön menoissa; katsoo, että tämä koskee erityisesti sellaisten luototettujen maksuviranomaisten perustamista, joilla on sisäisen tarkastuksen yksikkö, ja riippumattomien ja oikeaksi vahvistettujen elinten perustamista Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston tukiosastoa koskevan asetuksen (EY) N:o 1663/95 [14] mukaisesti sekä hallintoviranomaisesta riippumattomissa tehtävissä olevien henkilöiden tai yksilöiden nimittämistä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 [15] 38 artiklan 1 kohdan f luetelmakohdan mukaisesti yhdessä asetuksen (EY) N:o 438/2001 [16] 15 artiklan kanssa luettuna; 40. katsoo, että viranomaisten olisi suoritettava perintätoimet silloin, kun EU:n talousarviosta voidaan määrätä varoja perintäkustannusten rahoittamiseen, tai perinnän voivat suorittaa voittoa tavoittelevat laitokset, jolloin on luonnollisesti järjestettävä tarjouskilpailu; 41. katsoo joka tapauksessa tärkeäksi, että säännöstön tarkistamisella varmistetaan avoimuuden noudattaminen ja eturistiriitojen puuttuminen uhkasakoista, koroista ja yhteisön varojen perinnästä johtuvien määrien perusteluissa, määrissä ja kohteissa. Euroopan syyttäjäviranomainen 42. palauttaa mieliin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-87/01 P, komissio vastaan CEMR, antaman tuomion, jossa tuomioistuin katsoi, että koska kyseisen yrityksen päätoimipaikka oli jäsenvaltiossa, kyseisen jäsenvaltion lainsäädäntö voitiin asettaa etusijalle komission suhteen sillä perusteella, ettei yhteisön oikeuden ensisijaisuus riittänyt asettamaan etusijalle komission vastakkaista oikeustulkintaa kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimeen nähden; 43. katsoo toisaalta, että Euroopan syyttäjäviranomaisen perustaminen on tärkeä päätös, koska sillä helpotetaan yhteyksiä eri jäsenvaltioiden syyttäjävirastoihin, minkä ansiosta voidaan tietyssä mielessä helpommin "saada menettely kasaan", ja katsoo, että tällä tavoin voidaan vähentää kontaktien moninaisuutta, kun toimia keskitettäisiin Euroopan syyttäjäviranomaisen virastolle; palauttaa mieliin, että vaikka OLAF:lla on väliintulo-oikeus tutkimuksissaan, sillä ei ole tuomiovaltaa; 44. toteaa, että Euroopan syyttäjäviranomaista koskevaa hanketta on pidettävä pikemminkin pitkäaikaisena hankkeena; katsoo, että parannuksen saavuttamiseksi lyhyellä aikavälillä suunnittelun on keskityttävä jäsenvaltioiden syyttäjäviranomaisten koordinointiin, jotta saavutettaisiin lisäarvoa OLAF:n työtaakan pienenemisen ja yhteisön rahoituksellisten etujen suojelemisen myötä; * * * 45. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, yhteisöjen tuomioistuimelle, tilintarkastustuomioistuimelle, OLAF:n valvontakomitealle ja OLAF:lle. [1] EUVL C 64 E, 12.3.2004, s. 199. [2] EUVL C 96 E, 21.4.2004, s. 112. [3] EUVL C 104 E, 30.4.2004, s. 640. [4] EUVL C 33 E, 9.2.2006, s. 169. [5] EUVL C 124 E, 25.5.2006, s. 232. [6] EYVL L 248, 16.9.2002, s. 1. [7] EYVL L 357, 31.12.2002, s. 1. [8] EYVL L 92, 13.4.1991, s. 43. [9] EYVL L 145, 29.6.1995, s. 1. [10] EYVL L 82, 22.3.1997, s. 1. [11] EYVL L 160, 26.6.1999, s. 103. [12] EUVL L 209, 11.8.2005, s. 1. [13] Kok. 2003, s. I-7617. [14] EYVL L 158, 8.7.1995, s. 6. [15] EYVL L 161, 26.6.1999, s. 1. [16] EYVL L 63, 3.3.2001, s. 21. --------------------------------------------------