FI    FI FI 
FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 1.4.2009 
SEK(2009) 417 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
Oheisasiakirja  
 
VALKOISEEN KIRJAAN 
 
Ilmastonmuutokseen sopeutuminen: Koht i eurooppalaista toimintakehystä  
  
Ilmastonmuutokseen sopeutuminen:  
Haaste Euroopan maataloudelle ja maaseutualueille  
{KOM(2009) 147 lopullinen} 
FI 2   FI KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
 
Ilmastonmuutokseen sopeutuminen:  
Haaste Euroopan maataloudelle ja maaseutualueille  
1. JOHDANTO  
Tulevina vuosikymmeninä ilmastonmuutos vai kuttaa maatalouteen sekä maailmanlaajuisesti 
että EU:ssa. Vaikka maatalous on EU:ssa tekn ologisesti kehittynyttä, sen valmiudet tuottaa 
elintarvikkeita ja myötävai kuttaa eurooppalaisen yhteiskunna n ekosysteemipalveluihin 
riippuvat suoraan ilmasto-olois ta. Eurooppalaisten viljelijöide n on määriteltävä  tuotanto-, 
tilanhoito- ja investointistrategia nsa kasvavan epävarmuuden edessä.  
Ilmastonmuutos on keskeisiä Euroopan maataloutta  ja maaseutualueita muokkaavia tekijöitä. 
Sosioekonomiset tekijät, kansainvälinen kilpail u, teknologinen kehitys ja  toimintapoliittiset 
valinnat määrittävät, millainen vaikutus maa nviljely- ja ilmasto-olojen muutoksilla on EU:n 
maatalousalaan. Koska maanhoito on EU:ssa s uurimmaksi osaksi viljelijöiden tehtävänä, 
yhteisellä maatalouspolitiikalla (YMP) void aan helpottaa sopeutumista muuttuviin 
olosuhteisiin auttamalla viljel ijöitä mukauttamaan tuotanto aan muuttuvaan ilmastoon ja 
tarjoamaan laajempia, maanhoidosta riippuvaisia ekosysteemipalveluja.  
Ilmastonmuutokseen sopeutumista kä sittelevässä valkoisessa kirjassa1 luodaan 
eurooppalainen toimintakehys, jotta voi daan parantaa Euroopan kykyä kestää 
ilmastonmuutosta. Valkoisessa kirjassa koroste taan tarvetta ottaa sopeutuminen huomioon 
kaikissa EU:n keskeisissä toimintapolitiikoissa ja lisätä yhteistyötä kaik illa hallinnon tasoilla. 
Valkoista kirjaa täydentäen tässä asiakirjas sa esitetään tiivistelmä ilmastonmuutoksen 
keskeisistä vaikutuksista maatalouteen EU:ssa, tarkastellaan sopeutum istarpeita, kuvataan 
vaikutuksia YMP:aan ja pohditaan tulevan toiminnan mahdollisia suuntaviivoja. Tarkoituksena on saada jäsenvaltiot ja viljel ijäväestö tiiviimmin m ukaan keskustelemaan 
ilmastopaineista johtuvista sopeutumis tarpeista ja toimimaan tämän pohjalta. 
2. I
LMASTONMUUTOS : EU: N MAATALOUDEN KESKEISET HUOLENAIHEET  
2.1. Vaikutukset maataloustuotantoon 
Ilmastollisilla muutoksilla on monimuotoinen vaikutus maatalousjärjestelmien perustana 
oleviin biofyysisiin prosesseihi n. Vaikutukset ovat sekä kielte isiä että myönteisiä EU:n eri 
alueilla. Ilmakehän kohoava hiilidioksidipitoi suus, lämpötilojen nousu sekä muutokset vuosi- 
ja kausisadannassa ja ääri-ilmiöiden esiint ymistiheydessä vaikutta vat elintarviketuotannon 
määrään, laatuun ja vakauteen sekä luonnonympär istöön, jossa maatal outta harjoitetaan. 
Ilmastolliset vaihtelut vaikuttavat vesivaro jen saatavuuteen, tuholaisiin, tauteihin ja 
maaperään, mikä muuttaa maatalouden ja ko tieläintuotannon edelly tyksiä tuntuvasti. 
                                                 
1 KOM(2009) 147. 
FI 3   FI Maatalouden ekosysteemien rappeutuminen voi äär itapauksissa merkitä aavikoitumista, joka 
johtaa kyseisen maa-alan tuotantokapa siteetin täydelliseen menetykseen. 
Lähitulevaisuudessa maatalouteen todennäköise sti vakavimmin vaikuttavia tekijöitä ovat 
äärimmäisten sääilmiöiden esiintymistiheys ja voimakkuus sekä sa dannan kausiluonteiset 
vaihtelut. Ilmasto-oloissa ennakoidaan olevan tuntuvaa maantieteellistä vaihtelua 2000-
luvulla. Joillakin alueilla esiintyy samanaikaisi a kielteisiä ja myönteisiä vaikutuksia mutta 
nettovaikutuksia ei tunneta, sillä viljelykasvie n reaktiot ilmastollisiin vaihteluihin eivät 
edelleenkään ole hyvin tiedossa. Vaikka ilmast onmuutos on maailmanlaajuinen prosessi, sen 
paikalliset vaikutukset ovat erilaisia.  Maatilojen toimintaan kohdistuvat 
kokonaisnettovaikutukset vaihtelevat EU:n sisällä ja maatilatyyppien välillä samalla alueella.  
Liitteessä 1 on tiivistelmä ilmastollisten muutosten keskeisistä näkökohdista ja vaikutuksista 
EU:n eri alueilla. 
Viljelykasvit 
Joillakin ilmastonmuutokseen liittyvillä näkökohd illa, kuten lämpötilojen nousulla, ilmakehän 
CO 2 -pitoisuuden kasvusta johtuvalla fotosynt eesin kiihtymisellä  ja pidemmällä 
kasvukaudella, voi olla kohtuullisen myönteinen vaikutus peltokasvien  tuottavuuteen joillakin 
alueilla ainakin vuosisadan puoliväliin saakka. P ohjoisilla alueilla satomäärät ja mahdollisten 
viljelykasvien valikoima saattavat kasvaa, mutta  näitä etuja koituu ainoastaan, jos lämpötila 
nousee vain vähän, ja ne ovat hyvin epävarmo ja. Ilmaston voimakkaampi lämpeneminen on 
yhä haitallisempaa, koska kasvien kasvu ja sato  riippuvat keskeisiin lisääntymisvaiheisiin 
sidoksissa olevista lämpötilan raja-arvoista. Ka svusyklin kiihtymisellä voi olla kielteisiä 
vaikutuksia siementen kehittymiseen ja laatuun. 
Sateiden lisääntyvällä vuoden sisä isellä ja kausittaise lla vaihtelulla void aan olettaa olevan 
useita haitallisia vaikutuksia. Kesän sademäär än odotetaan vähenevän EU:n eteläosissa ja 
talven sateiden intensiteetin kasvavan EU:n keski- ja pohjoisosissa. Äärimmäiset sääolot, 
kuten helleaallot ja kuivuus, voivat häiritä tuotantoa tunt uvasti varsinkin kasvukauden 
kriittisissä vaiheissa.  
Vihannesten  tuotanto on hyvin riippuva ista veden saatavuudesta ja kärsii lämpötilan 
optimirajojen alittumisesta tai ylittymisestä aiheutuvasta vähäisestä kin stressistä, minkä 
vuoksi tämäntyyppinen tuotanto on hyvin haa voittuvaa ilmastollisille muutoksille. 
Monivuotisille kasveille  ääri-ilmiöt ovat vakava  riski, sillä ne voiva t vaikuttaa tuotantokykyyn 
useiden vuosien ajan. Monivuotisiin viljelyks iin vaikuttaa myös fenologisten vaiheiden 
aikaistuminen, sillä monivuotisten kasvien vi ljelyä on peltokasvien viljelyä vaikeampaa 
sopeuttaa muuttamalla viljelyaikataulua. 
Monet hedelmäpuut  ovat herkkiä keväthalloille kukinta-aikaan, ja talvilämpötilalla on tuntuva 
vaikutus tuottavuuteen. Koska ilmaston lämpenem inen aikaistaa sekä viimeisiä keväthalloja 
että kukinta-aikaa, vaurioriski pysyy todennäkö isesti pääosin muuttumattomana. Varhaisista 
syyshalloista aiheutuva vaurioriski todenn äköisesti pienenee, ku n taas vedentarve 
todennäköisesti kasvaa. Tuholaisiin ja kasvit auteihin liittyvien ha ittojen ennakoidaan 
lisääntyvän.  
Viinialalla  vaikutuksiin sisältyy kasvav a hallariski, lyhenevä kypsym iskausi, vesistressi, joka 
voi olla hyvin haitallista tule entumisvaiheessa, ja muutokset tuholaisten ja kasvitautien 
esiintymisessä. Viinin- ja olii vinviljelyyn soveltuvat alueet voivat Euroopassa levittäytyä 
FI 4   FI pohjoista ja itää kohden. Nykyisi llä tuotantoaluei lla esiintyy todennäköisesti aiempaa 
suurempia hedelmäsatojen heilahteluja. 
Kotieläimet  
Sateiden väheneminen ja lämpötilojen nousu vai kuttavat kotieläintaloutee n eri tavoin, mukaan 
lukien eläinten terveyteen ja hyvinvointii n kohdistuvat vaikutukset . Ilmastonmuutoksen 
vaikutus kotieläinalaan on moni mutkainen, sillä tuotantojärjestelmät ovat hyvin erilaisia 
EU:ssa.  
Ilmaston lämpeneminen ja ääri-ilmiöt, kuten  helleaallot, vaikuttavat suoraan eläinten 
terveyteen, kasvuun, tuotokseen ja lisääntymiseen. Välillisiä vaikutuksia aiheutuu muutoksista, joita ilmenee laitumien ja re hukasvien tuottavuudessa  ja eläintautien 
esiintymisessä.  
Laajaperäisille laidunjärjestelm ille aiheutuu todennäköisesti hyvin ha itallisia vaikutuksia, sillä 
nämä järjestelmät ovat rehuntuotannon ja eläi nten suojien tarjoamisen kannalta suoraan 
riippuvaisia ilmasto-oloista. Vä limeren alueella ilmaston lämp eneminen ja kesän sateiden 
väheneminen lyhentävät laiduntamisjaksoa, vä hentävät rehuntuotantoa ja heikentävät rehun 
laatua. Luoteisosien kosteilla  alueilla ilmaston kohtuullinen lämpeneminen voi kuitenkin 
hyödyttää kotieläintaloutta  lyhyellä ja keskip itkällä aikavälillä, kun laidunmaan tuottavuus 
kasvaa.  
2.2. Ilmastoon liittyvien riskien taloudelliset vaikutukset 
EU:n tasolla ei ole havait tu korrelaatiota viime vuosi kymmenten aikaisen ilmaston 
lämpenemisen ja yleensä kasvavien satomäär ien välillä. Teknologian  vaikutukset, tilanhoidon 
kehittyminen ja viljelykäytänt öjen jatkuva mukauttaminen ovat tähän mennessä suurelta osin 
ylittäneet ilmastonmuutoksen vaikutukset. Sa tomäärät ovat kuitenkin vuosisadan alusta 
lähtien heilahdelleet aiempaa enemmän. Tähän ova t olleet syynä ilmastolliset ääri-ilmiöt, 
kuten kuivuus ja kesähelteet vuonn a 2003 ja kuivuus vuoden 2007 keväällä. 
Useimmissa arvioissa oletetaan, että en nakoidut muutokset ilmastollisten muuttujien 
keskiarvossa hyödyttävät maataloustuotan toa koko EU:n tasolla kolmen seuraavan 
vuosikymmenen aikana. Ääri-ilmiöistä voi daan kuitenkin odottaa aiheutuvan yhä 
kielteisempiä vaikutuksia ennen vuosisadan pu oliväliä. Ilmaston ääri-ilmiöt voivat häiritä 
vuosituotantoa, minkä lisäksi ne voivat tuntuv asti vaikuttaa maatilojen infrastruktuuriin ja 
aiheuttaa näin huomattavia taloudellisia tappioita. 
Ennusteet ilmastonmuutoksen vaikutuksista maatalouden tuottavuuteen ja hintoihin ovat 
epävarmoja. Ääri-ilmiöiden lisääntymisen ennakoidaan kuitenkin lisäävän maataloustuotannon ailahtelua säähän liittyvien  tuotantovajeiden myötä. Vaikka lopullinen 
vaikutus maatilojen tuloihin riippuu useide n tekijöiden, kuten maailmanmarkkinoiden ja 
toimintapoliittisen tuen, yhteisvaikutuksesta, tuotantohäiriöiden kasvava todennäköisyys voi 
epävakaistaa äärimmäisistä ilmasto-oloista kä rsimään joutuvien viljelijöiden taloudellista 
tilannetta. 
2.3. Maaseutualueiden laaj emmat ilmastoriskit 
Maatalouteen suoraan kohdistuvien  vaikutusten lisäksi maaseutu alueet ovat alttiita useille 
muille ilmastollisista vaihtelu ista aiheutuville vaikutuksi lle. Näihin kuuluvat kasvanut 
tulvariski erityisesti EU:n keski- ja pohjoisa lueilla ja muista ää ri-ilmiöistä johtuvat 
FI 5   FI infrastruktuurin vaurioitumisriskit. Vedestä käytävän kilpailun kiihtyminen eri käyttäjien 
välillä koskee myös maaseutuväestöä ja -taloutta. 
Metsien ekosysteemit ja metsätalous ovat tärkei tä useilla maaseutualueilla. Ilmastolliset 
muutokset kasvattavat myrskyistä,  tulipaloista sekä tuholaisist a ja kasvitaudeista johtuvaa 
häiriöriskiä, millä on vaikutusta metsien ka svuun ja tuotokseen. Tämä vaikuttaa metsien 
taloudelliseen elinkelpoisuuteen, lähinnä etel äisillä alueilla, ja metsien kykyyn tuottaa 
ympäristöpalveluja, mukaan luki en hiilinieluina toimiminen.  
Lumipeitteen katoaminen vuoristoalueilta va ikuttaa kielteisesti talvimatkailuun ja 
matkailutuloista riippuvaiseen m aaseututalouteen. Tällaisia kielte isiä vaikutuksia voi aiheutua 
myös vesipulasta kärsivillä alueilla. Ilmast on lämpeneminen voi puolestaan tuoda uusia 
matkailumahdollisuuksia maaseutualueille muualla EU:ssa.  
2.4. Sopeutumiskyky, haavoittuv uus ja alueelliset erot 
Sääoloihin sopeutuminen on aina  ollut osa tilanhoitoa, ja ilmastonmuutoksiin sopeutuminen 
seuraa tietyssä määrin samoja  periaatteita kuin lyhytaikaisiin  vaihteluihin sopeutuminen. 
Viljelytekniikoiden ja maatila strategioiden sopeuttaminen on jo käynnissä. Tulevina 
vuosikymmeninä ilmastollisten muutoksien laajuus voi kuitenkin ylittää useiden viljelijöiden 
sopeutumiskyvyn.  
Viljelijöiden haavoittuvuus vaihtelee EU:n si sällä riippuen altistumisesta haitallisille 
ilmastovaikutuksille ja sosi oekonomisesta tilanteesta. Maatalouden nykyiset ekologiset 
olosuhteet ja muuttuvista olosuhteista selviä misestä saatu kokemus vai kuttavat viljelijöiden 
sopeutumiskykyyn. Sietokykyä  määrittäviä sosioekonomisia tekijöitä ovat muun muassa 
seuraavat:  
– Maatilan ominaispiirt eet, kuten tuotantotyyppi, maatilan koko, voimaperäisyysaste  
– Kasvinviljely- ja kotieläinjärjestelmien m oninaisuus ja muut maatalouden ulkopuoliset 
tulolähteet 
– Ilmastokehitystä ja sopeutumisratkaisuja koskevi en tietojen saaminen, taidot ja tietämys; 
neuvontapalvelujen rooli sopeutumisen helpottamisessa 
– Yleinen sosioekonominen tilanne; haavoittuvim pia ovat viljelijät, jo illa on rajalliset 
resurssit tai jotka asuvat sy rjäisillä maaseutualueilla 
– Käytettävissä olevan tek nologian saatavuus ja infr astruktuurikapasiteetti.  
Ilmastollisten muutosten vaikutukset ovat epät asaisia, minkä odotetaan lisäävän alueellisia 
eroja ja pahentavan Euroopan maaseutualueiden  välisiä taloudellisia eroja. Ilmastopaineet 
voivat pitkällä aikavälillä johtaa maatalouden lisääntyvään kannattam attomuuteen tai jopa 
maatalousmaan poistumiseen viljelykäytöstä jo issakin osissa EU:ta, kun taas tietyissä 
tapauksissa maatalousolot voivat kohentua ja maataloustulot kasvaa. Tämä voisi vaikuttaa 
tuntuvasti maisemiin ja luonnon monim uotoisuuteen ja Euroopan alueiden 
kokonaiskehitykseen.  
FI 6   FI 2.5. Maailmanlaajuiset vaikut ukset maatalouteen ja  elintarviketurvaan  
Ilmastonmuutos tuo lisänäkökulman maailm anlaajuiseen haasteeseen lisätä 
maataloustuotantoa, jotta pysyttäisiin samassa  tahdissa väestömäärän ennakoidun kasvun 
kanssa ja varmistettaisiin elintarviketurva ja  maaseutualueiden väestön toimeentulo samalla 
kun säilytetään ympäristönsuojelun korkea taso koko maailmassa.  
Matalien leveyksien alueilla, joissa useimmat kehitysmaat sijaitsevat, ilmaston vähäinenkin 
lisälämpeneminen alentaa satomääriä ja lis ää heilahtelua tuotoksessa, millä on vakavia 
paikallisia seurauksia elin tarviketurvan kannalta. Maat alouden tuotokseen kohdistuvia 
kielteisiä vaikutuksia pahentaa äärimmäisten sääolojen yleistyminen. Tämä todennäköisesti 
lisää riippuvuutta elintarvikkeid en tuonnista ja nälänhätäriskissä  olevien ihmisten määrää.  
Korkeilla leveyksillä tuotannon odotetaan ka svavan muutaman seuraavan vuosikymmenen 
kuluessa. Vaikka tuotannossa on alueellisia muutoksia, elintarvikkeiden maailmanlaajuinen 
kokonaistuotanto ei ole uhattuna kahden tai kol men seuraavan vuosikymmenen aikana vaan 
sen odotetaan pystyvän vastaamaan maailman ka svavan väestömäärän myötä lisääntyvään 
elintarvikekysyntään. Nykyennuste issa ei kuitenkaan aina tä ysin oteta huomioon joitakin 
ilmaston ääri-ilmiöiden riskejä eikä tuholaist en ja tautien esiintymistä, mitkä saattavat 
heikentää nykyistä kuvaa ilmastonmuutoksen vaikutuks ista tuottavuuteen se kä teollisuus- että 
kehitysmaissa. Lisäksi maailmanlaajuinen maataloustuotanto saattaa kääntyä laskuun 
päästäessä tämän vuosisadan jälkipuoliskolle. 
Kun maataloustuotannon potentiaa lissa maapallon eri osissa ta pahtuvat muutokset yhdistyvät 
ääri-ilmiöiden lisääntymiseen, tämä voi kasvattaa tuotannon heilahteluja, mikä lisää hintojen 
epävakaistumista ja muutoksia kauppavirroissa.  
3. EU: N MAATALOUDEN SOPEUTUMINEN ILMASTOLLISIIN MUUTOKSIIN  
Maatalouden sopeutumistoimet vaihtelevat tekn ologisista ratkaisuista  tilanhoidon tai maatilan 
rakenteiden sopeuttamiseen ja sopeutumi ssuunnitelmien kaltaisiin toimintapolitiikan 
muutoksiin. Lyhyellä aikavälillä itsenäinen sope utuminen tilatasolla saattaa riittää, mutta 
pitkällä aikavälillä on tehtävä sopeutuksia teknologisina ja ra kenteellisina muutoksina. Tämä 
edellyttää paikallisten ja alueellisten  olosuhteiden analys ointiin perustuvaa 
strategiasuunnittelua. 
3.1. Sopeutuminen tilatasolla  
Viljelysuunnitelmat, tilanhoitokäytännöt ja maankäyttö kehittyvät jatkuvasti kautta koko 
EU:n, osittain ilmastollisten vaihtelujen vuoksi. Tällaisella tilatason so peutumisella pyritään 
lisäämään tuottavuutta ja selviämään nyky isistä ilmasto-olois ta sekä hyödyntämään 
viljelijöiden nykyistä tietämy stä ja kokemusta. Tulevien vuosikymmenten kuluessa 
sopeutumisen on ehkä mentävä nykyisten kä ytäntöjen pelkkää ta rkistusta pidemmälle. 
Mahdollisia lyhyen ja keskipitkän aikavälin sopeutusratkaisuja ovat muun muassa 
seuraavat:  
– Mukautetaan maataloustoimien ajoitusta (esimerk iksi istutus- tai kyl vöpäivät, käsittelyt)  
– Tekniset ratkaisut, kuten hedelmätarhojen su ojaaminen hallatuhoilta tai ilmastointi- ja 
jäähdytysjärjestelmien parantaminen eläinsuojissa 
FI 7   FI – Valitaan viljelykasveja ja lajikkeita, jotka ovat paremmin sopeutuneet kasvukauden 
oletettuun pituuteen ja veden s aatavuuteen ja jotka kestävät pa remmin uusia lämpötila- ja 
kosteusolosuhteita 
– Sopeutetaan viljelykasveja nykyisen geneettis en monimuotoisuuden ja bioteknologian 
tarjoamien uusien mahdollisuuksien turvin  
– Tehostetaan tuholaisten ja tautien torjun taa esimerkiksi paremmalla seurannalla, 
monipuolisemmalla viljelykierrolla tai integroiduilla tuholaistentorjunnalla 
– Tehostetaan vedenkäyttöä vähentämällä vesihä vikkiä, parantamalla keinokastelukäytäntöjä 
ja kierrättämällä tai varastoimalla vettä  
– Tehostetaan maaperänhoitoa parantamalla vedensitomiskykyä tavoitteena säilyttää 
maaperän kosteuspitoisuus ja tehostetaan maisemanhoitoa esimerkiksi säilyttämällä 
kotieläimille suojaa tarjoavia maisemapiirteitä 
– Pyritään jalostamaan lämpöä paremmin kestäviä  kotieläinrotuja ja mukautetaan eläinten 
ruokavaliota lämpöstressin aikana. 
Yksittäin tai yhdessä näillä ratk aisuilla on paljon potentiaalia ta sapainottaa ilmas ton haitallisia 
muutoksia ja hyödyntää positiiv isia muutoksia. Viljelijät voivat jo nykyisin tai 
lähitulevaisuudessa panna useat näistä sopeutumisvaihtoehdoista täytäntöön edellyttäen, että 
heillä on riittävästi tietoa ja ohjeistusta. Il mastoriskit ovat kuitenkin vain yksi viljelijöiden 
tekemiin päätöksiin vaikuttava tekijä, sillä pä ätöksiin liittyy useita muita sosioekonomisia ja 
markkinanäkökohtia. 
Selviäminen lisääntyvästä ilmastollisista va ihtelusta tulee olemaan vaikeampaa kuin 
sopeutuminen ilmastollisten muuttujien keskiarv ossa vähitellen tapaht uviin muutoksiin. Tämä 
voi edellyttää suuremman h uomion kiinnittämistä siihen, että varmistetaan 
maataloustuotannon vakaus ja sietokyky ja maat aloustulo haavoittuvill a alueilla. Maatilojen 
toiminnan ja tulolähteiden monipuolistaminen, tilarakenteiden peruslaatuiset muutokset ja joissain tapauksissa lisäinvestoinnit voivat osoittautua tarpeellisiksi. 
3.2. Sopeutuminen alakohtaisella tasolla 
Itsenäinen sopeutuminen tilatasolla voi käydä riittämättömäksi, kun ilmastonmuutoksen 
vaikutukset muuttuvat vähitelle n räikeämmiksi. Saatetaan tarvita viranomaisten ohjaamaa 
alakohtaista sopeutumista, joka on räätälöity  maatalouden alueelliseen ja paikalliseen 
monimuotoisuuteen, jotta helpotettaisiin  useampia ja paremmin yhteensovitettuja 
sopeutumistoimia ja autettaisiin välttämään puutteellista sopeutumista, jolla voi olla vakavia seurauksia ympäristön ja talouden kannalta. 
Kansalliset ja alueelliset sopeutumisstrategi at voivat tarjota sopeutumisen mahdollistavan 
johdonmukaisen kehyksen. EU:n jäsenvaltiot ovat edenneet eri tahdi ssa laatiessaan ja 
kehittäessään kansallisia sopeut umisstrategioita, myös maatalous alalla. Sopeutumisstrategiat 
voivat lisätä viljelijöiden tie toisuutta ennakoiduista muutoks ista, kannustaa varhaiseen 
toimintaan ja helpottaa tarkoituksenmukaisia reaktioita ja ratkaisuja, jotka säilyvät pitkään 
käyttökelpoisina. Maatalousalan työmar kkinaosapuolet voivat edistää tällaisia 
sopeutumisstrategioita, ja niiden olisikin osallistu ttava tähän prosessiin.  
Sopeutumiseen alakohtaisella tasoll a voi sisältyä seuraavia toimia:  
FI 8   FI – Yksilöidään haavoittuvia alueita ja aloja; arvioidaan tarpeita ja mahdollisuuksia siirtyä 
uusiin viljelykasveihin ja lajikkeisiin ilmastokehityksen vuoksi  
– Tuetaan maatalouden tutkimusta ja koetuotan toa tavoitteena viljel ykasvivalikoima ja 
lajikkeet, jotka soveltuvat parh aiten uusiin olosuhteisiin  
– Parannetaan sopeutumiskykyä lis äämällä tietoisuutta ja tarj oamalla tilanhoitoon liittyviä 
keskeisiä tietoja ja neuvoja 
– Lisätään investointeja, joilla tehostetaan keinokastelujärjestelmiä, 
vedenkäyttöteknologioita ja  vesivarojen hoitoa  
– Kehitetään keinokastelusuunnitelmia, jotka pe rustuvat vaikutusten, vesivarojen tulevan 
saatavuuden ja eri käyttäjien vesitarpeiden perustee lliseen arviointiin ja joissa otetaan 
huomioon kysynnän ja tarjonna n välinen tasapaino 
– Kehitetään riskin- ja kriisinhallintavälineitä, jotta selvittäisiin ilmastosta juontuvien 
tapahtumien taloudellisista seurauksista. 
Alakohtaista suunnittelua ja neuvontaa tarvitaan, koska os a uusiin ilmasto-oloihin 
sopeutumiseksi toteutettavista toimenpiteistä on todennäköisesti kalliita ja edellyttää viljelijöiltä huomattavia investoi nteja. Joillakin sopeutumistoim illa saatetaan tukea viljelijän 
tulotason säilymistä pitkällä aikavälillä, mutta niihin sisältyy kasvanut lyhyen aikavälin riski. 
Uusien lajikkeiden tai viljelykasvien käyttö saattaa esimerkiksi edellyttää erityistä teknologiaa tai kaupan pitoa ja onnistunut  kehitystyö vie aikaa.  
Sopeutumisen suunnittelu on haastavaa, sillä ilmaston kehittymisestä  ja siitä johtuvista 
paikallisista vaikutuksista ei ole varmuu tta, minkä vuoksi on vaikeaa yksilöidä, millaisia 
olisivat maatalousjärjestelmien optimaaliset  muutokset. Jotta sopeutumisen suunnittelu 
onnistuisi, suunnitteluun on ryhdyttävä  varhaisessa vaiheessa ja se n on oltava joustavaa, jotta 
epävarmuustekijöistä selvittäisiin.  
4. YMP
 – HELPOTTAMASSA SOPEUTUMISTA  
Ilmaston ennakoitu kehittyminen voi vaiku ttaa YMP:n tavoitteiden saavuttamiseen. 
Tavoitteina on varmistaa elintarvikkeiden riittäv ä ja kohtuuhintainen ta rjonta, myötävaikuttaa 
maanviljelyn ja maaseutualueiden elinkelpoisuuteen sekä edistää ympäristöä säästäviä viljelykäytäntöjä. Ilmastonmuutokseen sopeutum isessa maatalouden keskeisenä tavoitteena 
EU:ssa on varmistaa kyky sietää ilmastollisia vaihteluja, maatalouden ja maaseutualueiden 
sosioekonominen elinkelpoisuus ja yhtenäisyys  ympäristönsuojeluun liittyvien tavoitteiden 
kanssa.  
Nykyinen YMP tarjoaa viljelijöille peruslaatuist a tuloturvaa ja kehykse n hallita kestävästi 
luonnonympäristöä, jossa maataloustoimintaa harjoi tetaan. Siirtyminen tuotantoon sidoksissa 
olevasta tuesta tuotannosta irrotettuun tukeen  antaa viljelijöille mahdollisuuden reagoida 
ulkoisiin vaatimuksiin, markkinasignaaleihin ja  ilmastomuutoksen aiheuttamaan kehitykseen. 
Maaseudun kehittämispolitiikka tarj oaa jäsenvaltioille joukon toimenpiteitä, joiden turvin ne 
voivat tarjota kohdennettua tukea toimiin, joill a edistetään sopeutum ista ilmastollisiin 
muutoksiin. 
FI 9   FI YMP:n terveystarkastus on lisäaskel kohti ke stävää maataloutta, sillä siinä painotetaan 
erityisesti ilmastonmuutoksen hillitsemist ä ja ilmastonmuutokseen sopeutumista sekä 
vesivaroja ja luonnon monimuotoi suuden suojelua. Näihin tavoitt eisiin onkin myönnetty lisää 
maaseudun kehittämistukea. EU:n ja sen jäsenvaltioiden haasteena ja mahdollisuutena on käyttää vuoden 2013 loppuun saakka parhaalla mahdollisella tavalla hyväkseen YMP:n 
nykyisiä työkaluja sopeutumisen tukemiseksi. 
5. M
AATALOUDEN SOPEUTUMISSTRATEGIAN SUUNTAVIIVAT  
5.1. Etusijalle toimenpiteet, jotk a maksavat itsensä takaisin  
Kun otetaan huomioon luontaiset epävarmuusteki jät, kustannustehokkain lähestymistapa 
varmistetaan asettamalla sopeutustoimissa etus ijalle toimenpiteet, jotka maksavat itsensä 
takaisin (ns. no regret -toimet). Näillä tarkoitetaan valintoja, joilla helpotetaan useista mahdollisista muutoksista selviämistä ja tuotetaan sosioekonomisia tai ympäristöön liittyviä sivuhyötyjä. Maatalousalalla tämä merk itsee maatalouden ekosysteemien sietokyvyn 
parantamista tekemällä luonnonvarojen, erityisesti veden ja maaperän, käytöstä kestävämpää. 
Maatalous voi vahvistaa kykyään sietää ilmastollisia muutoksia suojelemalla luonnonvaraperustaa, josta se on riippuvaine n. Näin varmistetaan, että seuraavien 
vuosikymmenten aikana täytäntöönpantavilla  hallinnointipäätöksillä ei heikennetä kykyä 
selvitä mahdollisista suuremmista vaikutuksista myöhemmin tällä vuosisadalla.  
Kuten valkoisessa kirjassa ”Ilmastonmuutoks een sopeutuminen: Kohti eurooppalaista 
toimintakehystä” todetaan, on myös tarpee n arvioida, mitkä vesienhoitoa koskevat 
vaatimukset olisi sisällytett ävä entistä tiiviimmin asiano maisiin YMP:n välineisiin. 
Maatalousalan sopeutumistoimet voidaan myös sisällyttää vesipolitiikan puitedirektiivin ja tulvien torjuntaa koskevan direkt iivin kansalliseen täytäntöönpanoon. 
5.2. Vahvistetaan maatalouden asemaa ekosysteemipalveluiden tarjoajana 
Kun otetaan huomioon ilmastonmuutoksen e nnakoidut vaikutukset vesijärjestelmiin, 
elinympäristöihin ja luonnon monimuotoisuut een Euroopassa, ekosysteemien ylläpitäminen 
maatalousmaan hoidon turvin myötävaikuttaa keskeisellä tavalla yleiseen kykyyn kestää 
ilmastonmuutosta. Maataloudesta voi esim erkiksi olla apua vesistöalueiden 
suunnitelmallisessa käytössä, elinympäristöjen  ja luonnon monimuotoisuuden suojelussa sekä 
monitoiminnallisten maisemien ylläpidossa ja ennallistamisessa. Lajien siirtymistä voidaan 
muun muassa helpottaa luomalla maatalousm aalle ekologisten käytävien verkostoja. 
Laidunmaan vedensitomiskykyä voidaan lisäks i hyödyntää ja näin vähe ntää tulvariskiä. 
Maatalouden potentiaalinen rooli tarjota tällaist a vihreää infrastruktuuria voitaisiin tunnustaa 
ja kehittää sitä edelleen. 
Nykyisillä maatalouden ympäristötoimenpiteillä  myötävaikutetaan tähän tavoitteeseen, mutta 
toimenpiteillä ei ehkä aina riittävällä tava lla paranneta yhteyksiä luonnon monimuotoisuutta 
suojaavien alueiden välillä. Tässä yhteydessä on nistuneen sopeutumisen edistäjänä voitaisiin 
harkita maaseudun kehittämistoimenpiteiden sovelta mista alueellisella taso lla, ei pelkästään 
yksittäisten tilojen tasolla. 
5.3. Maatalouden infrastruktuur ien sietokyvyn lisääminen 
Tuotantojärjestelmänä maatalous  on riippuvainen käyttöomaisuude sta (esimerkiksi laitteista, 
rakennuksista ja koneista) ja infrastruktuurista , jotka voivat olla alttiita ääri-ilmiöille. 
FI 10   FI Tällaisista ilmiöistä mahdollisesti aiheutuvat ta loudelliset tappiot voivat muodostaa alalle 
vakavan huolenaiheen, varsinkin koska maat aloudessa käyttöomaisuuden arvo on yleensä 
huomattava verrattuna keskimääräiseen vuosit uotokseen ja maataloustuloon. Sen vuoksi on 
tarpeen jatkaa ennalta ehkäisev ien toimien kehittämistä ja  luoda mahdolli sista tuhoista 
selviämiseksi alueellisten ominaispiirt eiden mukaan räätälöityjä välineitä.  
5.4. Kehitetään sopeutumisen ja ilmastonmuut oksen hillitsemisen välistä synergiaa  
Maataloustoiminta on ilmaston lämpenemistä ed istävien dityppioksidi-  ja metaanipäästöjen 
merkittävä lähde. EU:ssa maatalous voi myöt ävaikuttaa ilmastonmuutoksen hillitsemiseen 
vähentämällä omia päästöjään, tuottamalla uu siutuvia energialähteitä ja biotuotteita sekä 
varastoimalla hiiltä viljelymaahan.  
Jotta suoriuduttaisiin kaksinkertaisesta haas teesta vähentää kasvih uonekaasupäästöjä ja 
selviytyä samaan aikaan ilmastonmuutoksesta, on tarpeen varmistaa sopeutumisen ja hillitsemisen välinen synergia mahdollisimman pian. On yksilöitävä ja edistettävä toimenpiteitä, jotka tuottavat kahdenlaisia hyötyj ä eli sekä alentavat päästöjä että lisäävät 
maanviljelyn kykyä kestää ilmastonmuutosta. Nä ihin kuuluvat muun muassa maaperä- ja 
maanmuokkauskäytännöt, joilla sä ilytetään ja lisätään maaperän  orgaanista hiiltä, sekä 
laidunmaan suojelu ja hoito. Luonnonmukaisella  maanviljelyllä on valmiuksia hillitä 
ilmastonmuutosta tehokkaan ravinnekierron ja maaperänhoidon ansiosta. Koska 
luonnonmukaiseen viljelyyn liittyy tavallisesti monimuotoisuuden runsaus ja hyvä tietämys 
maatilan ekosysteemin toiminnasta, tämäntyyp pinen viljely todennäköisesti kestää muita 
paremmin ilmastonmuutosta.  
Tarkoituksenmukaisista toimenpiteistä päätet täessä olisi otettava huomioon tavoitteiden 
väliset mahdolliset ristiriidat, ja joissakin tapauksissa kompromissit voivat olla tarpeen. 
Jäsenvaltiot voivat käyttää maaseudun kehittämisvaroja näiden toimenpiteiden täytäntöönpanoon.  
5.5. Parannetaan viljelijöi den sopeutumiskykyä 
Viljelijöiden sopeutumiskyvyn parantaminen on tarpeen, jotta maatalouden sopeutuminen 
olisi kestävää. Ilmastokysymyksiä koskevan, vilje lijöille ja maataloustyöntekijöille suunnatun 
tiedotuksen ja neuvonnan parantaminen on ke skeistä motivaation ja sopeutumishalukkuuden 
kannalta. Mahdollisuuksia on monia, kuten erikoiskurssit, erik oisalojen lehdet ja 
viestintäteknologian käytt ö. Ilmastonmuutos on myös tä rkeä ottaa huomioon nuorille 
viljelijöille, maataloustyöntekijöi lle ja harjoittelijoille suunna tuissa koulutusjärjestelmissä. 
Maatilojen neuvontapalveluja voitaisiin ke hittää, jotta niistä  muodostuisi väline 
aluekohtaisten tietojen ja käytännön sopeutusratk aisujen levittämiseksi ja jotta viljelijöiden 
valmiudet reagoida tuleviin muut oksiin kohenesivat tämän myötä.  
YMP:n terveystarkastuksen yhteydessä hyväks ytyt toimenpiteet tarjoavat maaseudun 
kehittämispolitiikan osana lisämahdollisuuksia rahoi ttaa tiedon levitys- ja koulutusohjelmia ja 
turvautua maatilojen neuvontapalveluihin. 
5.6. Helpotetaan jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä 
Olisi kannustettava kehittämään ilmastonmuut okseen sopeutumista koskevia kansallisia ja 
alueellisia ohjelmia ja poliittista ajattelua. Maatalousalan sopeutumis vaihtoehtoja koskevien 
lähestymistapojen, kokemusten ja parhaiden käyt äntöjen vaihtaminen jä senvaltioiden kesken 
voi edistää ilmaston ennakoituun kehitykseen parhaiten soveltuvia viljelykäytäntöjä ja 
FI 11   FI tuotantojärjestelmiä. Vuoden 2009 loppuun me nnessä perustetaan maatalouden tekninen 
työryhmä, joka tukee valkoisessa kirjassa ehdote ttua, vaikutuksia ja sopeutumista käsittelevää 
ohjausryhmää. 
Komissio on esittänyt aloitteen  tietojenvaihtokeskuksesta, j oka toimisi ilmastonmuutoksen 
vaikutuksia ja haavoittuvuutta  koskevien tietojen vaihtoon tarkoitettuna foorumina. 
Aloitteeseen on sisällytettävä osa, joka on varta vasten tarkoitettu tietojen jakamiseen maatalousalan kansallisesta kehityksestä, ha nketuloksista ja parh aista käytännöistä.  
5.7. Edistetään ilmasto- ja  maataloustutkimusta  
Maataloudessa sopeutumisen suunnittelussa ei voida turvautua yksinomaan maailmanlaajuisia 
ilmastomalleja koskeviin tietoih in vaan tarvitaan yksityiskoht aisia tietoja alueellisista 
vaikutuksista. Lisäksi on arvioitava järkev ästi sopeutumisvaihtoehtoja ja niiden 
toteutettavuutta paikallisella ja maatilatasolla. On olennaisen tärkeää, että kehitetään ja hienosäädetään ennakoitujen ilmastovaikutusten ja haavoittuvuuden maantieteellistä ja ajallista arviointiasteikkoa se kä kasvatetaan tietämystä m aatalouden ja ilmaston välisestä 
vuorovaikutuksesta. Euroopan maat aloustutkimusohjelmasta hiljat tain annetussa komission 
tiedonannossa
2 pohditaan EU:n ilmastonmuutostutkim uksen ja -innovoinnin tarpeita ja 
suuntauksia, myös maatalousalalla. Maatalous tutkimuksen pysyvä komitea on todennut, että 
ilmastonmuutos on painopisteala ja että tutk imuksen yhteensovittamisessa Euroopan tasolla 
on huomattava aukko. On perustettu kansalli sten ohjelmajohtajien työryhmä pohtimaan, 
kuinka ilmastonmuutos vaikuttaa maatalouteen ja kuinka maatalous  voi joustavasti sopeutua 
näihin vaikutuksiin ja hillitä niitä. 
Koska maaseutualueet ovat alttiita laajemmille  ilmastoriskeille ja koska suurelle osalle 
Euroopan maaseutualueista on ominaist a taloudellinen monitoiminnallisuus, 
kokonaisvaltainen käsitys ilmastonm uutoksen vaikutuksista maaseutu talouteen ja -yhteisöihin 
on myös tärkeä. Näin ollen voitaisiinkin lisätä  sosioekonomista tutkimus ta ilmastohaasteesta 
ja sen vaikutuksista maaseudun kestävään kehitykseen. 
Ilmastohaaste tuo uutta painoarvoa sille, että  EU:n ja kansallisella  tasolla on koko ajan 
harjoitettava maataloustutkimusta, jonka koht eena on tuleviin olosuhteisiin paremmin 
soveltuvien viljelylajien ja -lajikkeiden sekä kotieläintenrotujen kehittäminen. Ilmastonmuutoksen hillitsemistä on myös tuetta va pyrkimällä jatkossakin tutkimuksen avulla 
kehittämään soveltuvia ja edul lisia teknologioita ja innovaatio ita. Seitsemännen tutkimuksen 
puiteohjelman tuleva väliarvioin ti tarjoaa tilaisuuden tarkastella en sisijaisten aihealueiden 
välistä tasapainoa ja ilmasto- ja maataloustutkimukselle myönnettävää tukea. 
Keskeisenä haasteena on myös yhdistää l uonnontieteellisen ja m aatalouden tutkimuksen 
tulokset viljelijöiden paikallistietäm ykseen, jotta voidaan kehittää vakaita 
sopeutumisstrategioita, joiden turvin useissa  ilmasto- ja sosioekonom isissa skenaarioissa 
voidaan minimoida ilmastonmuutoksen kielteisiä  vaikutuksia. Maatiloje n neuvontajärjestelmä 
voi olla tärkeä väline tässä suhteessa. 
Yhtä tärkeää on lujittaa alueellisten la itosten valmiuksia, jotta ne voivat 
tarkoituksenmukaisten välineiden turvin ryhtyä ilmastollisia muutoksia koskeviin toimiin. Luomalla kansallisten ja alueellisten tutkimus laitosten, neuvontapalvelujen ja maatalousalan 
työmarkkinaosapuolten välisiä kumppanuuksia sekä perustamalla viljelijäväestölle suunnattua 
                                                
 
2 KOM(2008) 862 ”Johdonmukainen strategia Euroopan maataloustutkimusohjelmalle”. 
FI 12   FI tiedotusta harjoittavia  alueellisia verkostoja autet aan suunnittelemaan paikkakohtaisia 
strategioita.  
5.8. Kehitetään haavoittuvuusindikaattoreita 
Erityisten indikaattoreiden kehittämistä maatal ousalalle voitaisiin tarkastella. Kyseeseen voisi 
tulla esimerkiksi sopeutumiskyky- ja haavoittuv uusindeksi. Haavoittuvuutta on kartoitettava 
paikallisessa mittakaavassa ja  otettava huomioon nykyinen herkkyys ilmaston vaihtelulle ja 
luonnonuhille sekä sääolojen muutosskenaariot . Kehitettäessä haa voittuvuusindikaattori, 
johon sisältyy sopeutumiskykyä koskeva näkökulma, tarvitaan moniulotteista 
lähestymistapaa, jossa yhdistyvät ilmastolliset, ympäristölliset ja sosioekonomiset tekijät. 
6. PÄÄTELMÄT  
Ilmastonmuutos edellyttää viljelijöiden sope utumista samalla kun heidän on vähennettävä 
tilojensa kasvihuonekaasupäästöjä ja parannett ava maatalouden ympäristösuorituskykyä. On 
kehitettävä vähitellen muovaut uva ja kattava tapa reagoi da ilmastonmuutokseen, jotta 
maatalouden sieto- ja kilpa ilukyky säilyisi EU:ssa. Näin  maatalous pystyy edelleen 
tuottamaan korkealaatuisia elin tarvikkeita ja ympäristö- ja maisemapalveluja sekä 
myötävaikuttamaan EU:n maaseutualueiden ke stävään kehitykseen. Ilmastonmuutos tuo myös 
lisänäkökulman elintarviketurva n asettamaan haasteeseen. 
Sopeutuminen on pitkän aikavälin prosessi, jonka on seuraavien vuosikymmenten aikana 
muovauduttava ilmastokehityksen mukaan ja jossa on hyödynnettävä alati kasvavaa 
tietomäärää ja käytännön kokemuksia. Tässä yht eydessä on tärkeää sa ada viljelijäväestö 
tiiviimmin mukaan keskustelemaan sopeutumista rpeista ja jakamaan hyviä käytäntöjä, sillä 
maatilatasolla tapahtuvat muutokset ovat keskeinen osa sopeutumista. 
Kun yhteistä maatalouspolitiikka a tarkistetaan vuoden 2013 jälkee n, on arvioitava tarvetta 
varmistaa suotuisat edellytykset maataloude n ja maaseutualueiden sopeutumiselle. 
Tehokkaalla sopeutumisella ja uusien teknologioiden käyttöönotol la myötävaikutetaan sekä 
ilmastonmuutoksen hillitsemiseen että maatalou den pitkän aikavälin elinkelpoisuuteen. Tämä 
vaatii kuitenkin yksittäisten maatilojen kapasit eetin ylittäviä investointeja ja suunnittelua. 
Viranomaisten onkin tuettava ja helpotet tava ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi 
harjoitettavaa politiikkaa.