EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 10.12.2020 COM(2020) 798 final 2020/0353(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS akuista ja käytetyistä akuista, direktiivin 2006/66/EY kumoamisesta ja asetuksen (EU) N:o 2019/1020 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SEC(2020) 420 final} - {SWD(2020) 334 final} - {SWD(2020) 335 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Akkujen kehittäminen ja tuotanto ovat Euroopalle strategisia elinehtoja siirryttäessä puhtaaseen energiaan. Ne ovat myös keskeinen osa Euroopan autoteollisuutta. Liikenne aiheuttaa EU:ssa noin neljänneksen kasvihuonekaasupäästöistä, ja se on kaupunkien ilmansaasteiden pääasiallinen syy. Sähköajoneuvojen yleistyminen vähentää tieliikenteen kasvihuonekaasupäästöjä ja haitallisia päästöjä. Henkilö-, paketti- ja linja-autojen ja jossain määrin myös kuorma-autojen sähköistämisen odotetaan lisääntyvän EU:ssa voimakkaasti vuosina 2020–2030. Ensisijainen kehitystä vauhdittava tekijä on EU:n lainsäädäntö, jossa asetetaan hiilidioksidin päästönormit autonvalmistajille, ja vaikutuksensa on myös EU:n säännöksillä, joissa asetetaan jäsenvaltioiden vähimmäistavoitteet puhtaiden ajoneuvojen julkisille hankinnoille. Seuraavassa vaiheessa kyseeseen tulee eräiden asuinsektorin palvelujen, kuten energian varastoinnin tai lämmityksen, sähköistäminen, mikä auttaa vähentämään päästöjä entisestään. Maailman talousfoorumi arvioi, että akkujen maailmanlaajuista tuotantoa on lisättävä 19-kertaisesti, jotta siirtyminen vähähiiliseen talouteen tapahtuisi nopeammin. Nyt käsillä olevan aloitteen tarkoituksena on nykyaikaistaa akkuihin sovellettavaa EU:n lainsäädäntökehystä. Se on olennainen osa vihreän kehityksen ohjelmaa eli EU:n uutta kasvustrategiaa, jonka tavoitteena on muuttaa EU nykyaikaiseksi, resurssitehokkaaksi ja kilpailukykyiseksi taloudeksi, jossa i) kasvihuonekaasujen nettopäästöjä ei ole lainkaan vuoteen 2050 mennessä, ii) talouskasvu ei edellytä resurssien käytön lisäämistä ja iii) yhtäkään ihmistä tai aluetta jätetä jälkeen muista. Se pohjautuu Euroopan komission hyväksymiin sitoumuksiin ja strategioihin, joihin kuuluvat akkuja koskeva strateginen toimintasuunnitelma, uusi kiertotaloutta koskeva toimintasuunnitelma, Euroopan uusi teollisuusstrategia sekä kestävän ja älykkään liikkumisen strategia, jonka päämääränä on vähentää liikenteen kansihuonekaasupäästöjä 90 prosentilla vuoteen 2050 mennessä. Komission työn lisäksi sekä neuvosto että parlamentti ovat vaatineet toimia, joilla tuetaan siirtymistä sähköiseen liikkuvuuteen, hiilineutraaliin energian varastointiin ja kestäviin akkujen arvoketjuihin. Euroopan investointipankki on ilmoittanut, että se ennakoi lisäävänsä akkuihin liittyvien hankkeiden tukeaan yli 1 miljardiin euroon vuonna 2020. Tällä aloitteella pyritään puuttumaan kolmeen hyvin tiiviisti toisiinsa kytkeytyvään akkuihin liittyvään ongelmaan: ·Ensimmäinen ongelma liittyy siihen, ettei ole olemassa riittäviä toimintapuitteita, jotka kannustaisivat investoimaan kestävien akkujen tuotantokapasiteettiin. Ongelman syyt liittyvät siihen, etteivät sisämarkkinat toimi riittävän tehokkaasti ja ettei olemassa ole riittäviä tasapuolisia toimintaedellytyksiä, ja ne ovat johdettavissa sovellettavan lainsäädännön eroihin sisämarkkinoilla. Kyse on muun muassa akkudirektiivin epätasaisesta täytäntöönpanosta ja luotettavien ja vertailukelpoisten tietojen puutteesta EU:ssa. ·Toinen ongelma liittyy siihen, etteivät kierrätysmarkkinat toimi optimaalisesti eikä materiaalikierto ole riittävän suljettua, mikä heikentää EU:n mahdollisuuksia lieventää raaka-aineiden saantiin liittyvää riskiä. Nykyisessä sääntelykehyksessä on useita puutteita. Se ei tarjoa käyttöön selkeitä ja riittävän yhdenmukaistettuja sääntöjä eikä akkudirektiivin säännöksissä oteta huomioon teknologian ja markkinoiden viimeaikaista kehitystä. Nämä puutteet vähentävät kierrätystoiminnan kannattavuutta ja jarruttavat investointeja uusiin teknologioihin ja tarvittavaan lisäkapasiteettiin tulevaisuuden akkujen kierrättämiseksi. ·Kolmantena ongelmana ovat asiaan liittyvät sosiaaliset ja ympäristöriskit, jotka eivät tällä hetkellä kuulu EU:n ympäristölainsäädännön piiriin. Näitä riskejä ovat i) läpinäkyvyyden puute raaka-aineiden hankinnassa, ii) vaaralliset aineet ja iii) hyödyntämättömät mahdollisuudet vähentää akkujen elinkaaren ympäristövaikutuksia. Ongelmien taustalla ovat markkinoiden toimintapuutteet ja tiedon puute. Molemmat näistä liittyvät sisämarkkinoiden toimintaan. Niitä kärjistää myös kolmas tekijä, nimittäin akkujen arvoketjujen monimutkaisuus. Ehdotuksella on kolme tavoitetta: 1) sisämarkkinoiden toiminnan vahvistaminen (käsittäen tuotteet, prosessit, käytetyt akut ja kierrätystuotteet) varmistamalla tasapuoliset toimintaedellytykset yhteisillä säännöillä, 2) kiertotalouden edistäminen ja 3) ympäristövaikutusten ja sosiaalisten vaikutusten vähentäminen akkujen elinkaaren kaikissa vaiheissa. Nämä kolme tavoitetta kytkeytyvät läheisesti toisiinsa. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Nykyinen akkudirektiivi kattaa vain akkujen käyttöiän loppuvaiheen. EU:ssa ei tällä hetkellä ole voimassa säännöksiä muista akkujen tuotanto- ja käyttövaiheisiin liittyvistä näkökohdista, kuten sähkökemiallisesta suorituskyvystä ja kestosta, kasvihuonekaasupäästöistä tai vastuullisesta hankinnasta. Ehdotetulla asetuksella olisi ”yksi sisään, yksi ulos” -periaatteen mukaisesti korvattava nykyinen akkudirektiivi. Ehdotus on kaikilta osin EU:n voimassa olevan ympäristö- ja jätelainsäädännön mukainen. Se täydentää kyseistä lainsäädäntöä, johon kuuluvat romuajoneuvoista 18 päivänä syyskuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/53/EY, jätteistä 19 päivänä marraskuuta 2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/98/EY, sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta 4 päivänä heinäkuuta 2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/19/EU, tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa annettu direktiivi 2011/65/EU, teollisuuden päästöistä 24 päivänä marraskuuta 2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/75/EU (yhtenäistetty ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen) ja kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista 18 päivänä joulukuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006 (REACH). Tässä ehdotuksessa esitetään vaiheittain käyttöön otettavia vaatimuksia, joiden tavoitteena on minimoida akkujen elinkaarenaikainen hiilijalanjälki. Pyrkimykset vähentää valmistusprosessin hiilijalanjälkeä edistävät tässä yhteydessä välillisesti uusiutuvan energian tuotantoa.

•Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Aloite on linjassa EU:n kansainvälisten kauppapoliittisten velvoitteiden kanssa erityisesti siksi, että sillä varmistetaan syrjimättömyys EU:ssa tuotettujen tuotteiden ja tuontituotteiden välillä. Aloite tukee kaikilta osin innovaatioperiaatetta ja siihen liittyviä mahdollistavia toimia Horisontti 2020 -puiteohjelmasta myönnettävän EU:n tutkimus- ja innovaatiorahoituksen puitteissa. Tavoitteena on myös varmistaa yksinkertaiset ja virtaviivaistetut seuranta- ja raportointivelvoitteet ja siten vähentää jäsenvaltioiden hallinnollista taakkaa EU:n paremman säädöskäytännön ja raportointia ja seurantaa koskevan toimivuustarkastuksen mukaisesti. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 114 artiklaan, jota on käytettävä sisämarkkinoiden toteuttamiseen tai niiden toiminnan varmistamiseen tähtäävissä toimenpiteissä. Oikeusperusta on toinen kuin voimassa olevassa akkudirektiivissä 2006/66/EY, joka perustui EY-sopimuksen 175 artiklaan (nykyinen SEUT-sopimuksen 191 artikla) sekä EY-sopimuksen 95 artiklaan (nykyinen SEUT-sopimuksen 114 artikla) yksittäisten tuotteisiin liittyvien säännösten osalta. Ehdotuksella puututaan keskeisiin sisämarkkinaongelmiin, joita ovat i) markkinoille saatettuja akkuja koskevat epätasapuoliset toimintaedellytykset, koska sovellettavat säännöt ovat tulkinnanvaraisia, ii) kierrätysmarkkinoiden toiminnan esteet, iii) akkudirektiivin epätasainen täytäntöönpano, iv) laajamittaisten investointien kiireellinen tarve muuttuviin markkinaolosuhteisiin reagoimiseksi, v) mittakaavaetujen tarve ja vi) vakaan ja kokonaan yhdenmukaistetun sääntelykehyksen tarve. Akkujen tuotantoon, käyttöön ja käytöstä poistoon liittyy myös useita ympäristöongelmia. Ympäristöongelmat, joita EU:n ympäristösäännöstö ei suoraan kata ja jotka siksi edellyttävät sääntelytoimia, ovat kaikki yhdistettävissä sisämarkkinoiden toimintaan. Yksi tällainen ongelma ovat akkujen sisältämien vaarallisten aineiden haitalliset ympäristövaikutukset silloin, kun akuista ei huolehdita asianmukaisesti jätteenä. Ongelma voidaan ratkaista irtoakkujen asianmukaisella keräyksellä ja kierrätyksellä. Yksi syy siihen, miksi irtoakkujen keräysasteet ovat alhaiset, ovat keräysjärjestelmien perustamisesta aiheutuvat kustannukset ja se, ettei saastuttaja maksaa -periaatetta sovelleta sisämarkkinoilla riittävällä ja yhdenmukaisella tavalla. Optimaalista heikommat keräysasteet ovat ongelmallisia myös liiketoiminnan kannattavuuden näkökulmasta. Tämä johtuu siitä, että kierrätysteknologiat ovat pääomavaltaisia ja edellyttävät laajoja mittakaavaetuja, joissakin tapauksissa yli sen mitä EU:n kansalliset markkinat voivat tarjota. Toinen ongelma on se, ettei akkujen kokonaisympäristövaikutuksia ei ole onnistuttu vähentämään lisäämällä akkujen arvoketjujen kiertoa. Ongelman perimmäisenä syynä on jälleen markkinoiden toimintapuute. Eri toimijoiden tarjolla ei ole yhtäläisin edellytyksin kannustimia (ja tietoa) koko arvoketjun laajuudelta. Sähköajoneuvoakkujen uusiokäytön markkinoilla ei myöskään ole oikeusvarmuutta käytettyjen akkujen jätestatuksesta eikä saatavilla ole riittävästi tietoa akkujen käyttäytymisen ennustamiseksi. Ehdotuksen tavoitteena on näin ollen varmistaa yhteisten sääntöjen soveltaminen talouden toimijoille sisämarkkinoilla ja välttää kilpailun vääristyminen. Toimenpiteillä yhdenmukaistetaan edelleen i) unionin markkinoille saatettujen akkujen tuotevaatimuksia ja ii) yritysten tarjoamien jätehuoltopalvelujen tasoa. Ehdotuksessa esitetään vaatimuksia, joilla varmistetaan uusioraaka-aineiden toimivat markkinat ja samalla ehkäistään ja vähennetään akkujen tuotannosta ja käytöstä (sekä akkujen käsittelystä kuten kierrätyksestä käyttöiän lopussa) johtuvia ympäristövaikutuksia. Näin edistetään kiertotalouteen perustuvaa akkuteollisuutta kaikkialla Euroopassa ja vältetään hajanaisuus, johon toisistaan poikkeavat kansalliset toimintamallit voisivat johtaa. Akkujen valmistus ja käyttö, niiden arvoketju ja käytöstä poistettujen akkujen käsittely ovat monialaisia kysymyksiä, jotka vaikuttavat useisiin politiikan aloihin. Sisämarkkinatavoitteiden ohella ehdotuksella edistetään siksi myös ympäristöön, liikenteeseen, ilmastotoimiin, energiaan ja kansainväliseen kauppaan liittyviä tavoitteita. Ehdotettujen toimenpiteiden vaikutusarviointi osoittaa, että useimmissa tapauksissa sisämarkkinatavoitteet ovat ensisijaisia ja ympäristöhyödyt täydentäviä. Siksi on aiheellista käyttää SEUT-sopimuksen 114 artiklaa ainoana oikeusperustana. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) EU:n tasolla asetettavista yhteisistä vaatimuksista, jotka kattavat akkujen koko elinkaaren, saadaan selvää lisäarvoa. On olennaista varmistaa, että valmistajiin, maahantuojiin ja yleisemmin talouden toimijoihin sovelletaan yhdenmukaistettuja vaatimuksia, jotka on täytettävä, kun i) akku saatetaan unionin markkinoille ja ii) annetaan tietoa asiakkaille sisämarkkinoilla. Kierrättäjien on myös voitava toimia yhdenmukaisin vaatimuksin, joita sovelletaan samalla tavoin kaikkiin kierrätysyrityksiin koko EU:ssa. Jos EU:n tasolla ei määriteltäisi yhdenmukaisia sääntöjä, kansallisen tason toimet johtaisivat eroihin talouden toimijoihin sovellettavissa vaatimuksissa. Kestävän akkuarvoketjun kehittäminen on pääomavaltaista ja edellyttää mittakaavaetuja, jotka ylittävät sen, mitä kansalliset taloudet voivat tarjota. Jotta tähän päästään, tarvitaan yhdenmukaisesti ja moitteettomasti toimivat sisämarkkinat kaikissa jäsenvaltioissa, joissa kaikkiin akkujen arvoketjun toimijoihin sovelletaan samoja sääntöjä. Yhteisiä sääntöjä tarvitaan myös kiertotalouteen siirtymiseksi, mikä osaltaan edistää innovatiivisia ja kestäviä eurooppalaisia liiketoimintamalleja, tuotteita ja materiaaleja. Jäsenvaltiot eivät voi yksinään asettaa näitä tavoitteita, vaan tarvittavan toiminnan laajuuden vuoksi tähän päästään paremmin unionin tasolla. Yhdenmukainen EU:n toiminta on sen vuoksi perusteltua ja tarpeellista. •Suhteellisuusperiaate Ehdotetuilla toimenpiteillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen sääntelyvarmuuden takaamiseksi, jotta voidaan kannustaa laajamittaisia investointeja kiertotalouteen ja varmistaa samalla ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun korkea taso. Kaikkiaan ehdotetussa toimintavaihtoehdossa on kyse asteittaisesta muutoksesta verrattuna nykyiseen sääntely- ja institutionaaliseen kehykseen (eli voimassa olevaan akkudirektiiviin). Arvoketjun varhaisemmissa vaiheissa, joista ei tällä hetkellä ole EU:n lainsäädäntöä, ehdotetut muutokset koskevat enimmäkseen EU:n markkinoille saatettavien akkujen tieto- ja perusvaatimuksia. Joidenkin ehdotettujen toimintavaihtoehtojen osalta vaikutusarvioinnissa todettiin, että vaiheittainen lähestymistapa olisi parhaiten linjassa suhteellisuusperiaatteen kanssa. Sen vuoksi ehdotukseen sisältyy tavoitetason ja vaatimusten asteittainen nostaminen useilla osa-alueilla. Tämä koskee esimerkiksi ladattavien teollisuusakkujen suorituskyky- ja kestovaatimuksia. Näihin säännöksiin sisältyy ensivaiheessa velvoitteita tietojen antamisesta, eikä sovellettavien vähimmäisarvojen asettamista edellytetä ennen kuin käyttöön saadaan enemmän tietoa. •Sääntelytavan valinta

Akkudirektiivin arviointi ja vaikutusarviointia pohjustanut analyysi osoittivat, että yhdenmukaistamiseen päästään paremmin asetuksella kuin direktiivillä, jollaista käytettiin aiemmassa rajoitetummassa lähestymistavassa. Toisistaan poikkeavat kansalliset toimenpiteet jätteiden keräämisessä ja hyödyntämisessä ovat johtaneet talouden toimijoiden ja tuottajien kannalta epäjohdonmukaiseen sääntelykehykseen. Nämä kansallisen lainsäädännön eroista johtuvat esteet voidaan poistaa vain ottamalla käyttöön yksityiskohtaisemmat, yhdenmukaistetut säännöt keräys- ja hyödyntämisprosessien organisoinnista ja niihin liittyvistä vastuista. Näihin sääntöihin tulisi sisältyä vaatimuksia, joita sovelletaan suoraan yrityksiin. Asetuksella asetetaan sellaisenaan sovellettavia vaatimuksia kaikille toimijoille, mikä takaa tarvittavan oikeusvarmuuden ja täytäntöönpanomahdollisuudet yhdentyneillä markkinoilla EU:n laajuudelta. Asetuksella voidaan myös varmistaa, että velvoitteet pannaan täytäntöön samanaikaisesti ja samalla tavoin kaikissa 27 jäsenvaltiossa. Komissiolle annetaan myös joukko valtuuksia kehittää täytäntöönpanotoimenpiteitä. Täytäntöönpanotoimenpiteillä komissio voi tarvittaessa tarkentaa asetusta ja huolehtia siitä, että yhteiset säännöt otetaan oikea-aikaisemmin käyttöön. Asetuksella voidaan myös vähentää aikataulujen epävarmuutta, jota tyypillisesti liittyisi direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä alalla, jolla aikaan ja oikeusvarmuuteen liittyvät kysymykset ovat olennaisen tärkeitä markkinoiden ennakoidun kasvun ja yleisemmin markkinadynamiikan muutosten vuoksi. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Komissio julkaisi huhtikuussa 2019 akkudirektiivin arvioinnin parempaa sääntelyä koskevien komission suuntaviivojen ja akkudirektiivin 23 artiklan vaatimusten mukaisesti. Arvioinnin keskeiset tulokset esitetään tiivistetysti vaikutusarvioinnin liitteessä 6, ja niitä hyödynnettiin analyysissä (ks. varsinkin ongelman määrittely koskeva jakso). Tämän toimintapoliittisen ehdotuksen toimenpiteillä puututaan akkudirektiivin arvioinnissa määriteltyihin osa-alueisiin, joilla toimintaolosuhteet eivät ole tarpeeksi yhdenmukaisia eivätkä säännökset tarpeeksi yksityiskohtaisia, mikä johtaa hajanaisuuteen sisämarkkinoilla. Tasapuoliset toimintaedellytykset vääristyvät, kun tarvittava selkeys ja kustannustehokkuus puuttuvat (esim. liittyen tuottajavastuujärjestöihin). Ehdotukseen sisältyvillä toimenpiteillä myös varmistetaan, että sääntely-ympäristö on ajan tasalla ja tarkoituksenmukainen, jotta uusi tekninen kehitys kuten sähköajoneuvot, -polkupyörät ja -mopot voidaan ottaa huomioon samoin kuin teollisuusakkujen uusiokäytön mahdollisuus. •Sidosryhmien kuuleminen Parempaa sääntelyä koskevien suuntaviivojen mukaisesti järjestettiin useita sidosryhmäkuulemisia. ·DG GROW järjesti kesä-marraskuussa 2019 ensimmäisen kuulemiskierroksen osana akkujen kestävyysvaatimuksia koskevan lainsäädäntöaloitteen valmistelutoimia. Se muodostui avoimesta julkisesta kuulemisesta, johon saatiin 180 kannanottoa, ja kolmesta julkisesta sidosryhmäkokouksesta, joissa käsiteltiin kahden toteutettavuustutkimuksen tuloksia. ·Poliittista päätöstä siitä, että akkudirektiivi korvattaisiin yhdellä oikeudellisella välineellä ja että se käsittäisi ladattavien akkujen kestävyysvaatimukset, joiden parissa DG GROW oli työskennellyt vuoden 2018 puolivälistä lähtien, seurasi helmi-toukokuussa 2020 toinen kuulemiskierros. Siihen kuului –kohdennettuja haastatteluja akkuarvoketjun edustajien, kuluttajien ja ympäristöjärjestöjen kanssa –yritystutkimus (valmistajat, jätehuollosta vastaavat tahot ja kierrättäjät) –kyselytutkimus, joka suunnattiin (Horisontti 2020 -ohjelmasta ja LIFE-ohjelmasta rahoitettavien) tutkimus- ja innovaatiohankkeiden edustajille –alakohtaisia kokouksia sidosryhmien kanssa –kokous jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmän kanssa. ·Asetusehdotuksen alustava vaikutustenarviointi julkaistiin 28. toukokuuta 2020, ja määräaika palautteen antamiselle päättyi 9. heinäkuuta 2020. Vastauksia saatiin yhteensä 103, ja niissä paljolti tuettiin kantoja, joita sidosryhmät olivat esittäneet prosessin varhaisemmassa vaiheessa (mm. kohdennettujen sidosryhmäkuulemisten aikana). Kaikkiaan kuulemiset osoittivat, että suuri yleisö tunnustaa yleisesti tarpeen sääntelyaloitteelle, joka kattaa akkujen koko arvoketjun kokonaisvaltaisella tavalla. Julkisiin kuulemisiin osallistuneet sidosryhmät myönsivät yleisesti, että uusi akkulainsäädäntö on perusteltu teknologisten, taloudellisten ja sosiaalisten muutosten vuoksi. Sidosryhmät olivat myös yhtä mieltä siitä, että nykyisiä sääntöjä tulisi yhdenmukaistaa paremmin ja että EU:n kehyksen pitäisi kattaa akkujen koko elinkaari. Ne totesivat, että tarvitaan yhteiset ja nykyistä tiukemmat akkuja, osia, käytettyjä akkuja ja uusiomateriaaleja koskevat kestävyyssäännöt, jotta EU:n sisämarkkinoiden toiminta voidaan taata selkeillä ja yhteisillä säännöillä. Keskeiset teollisuuden esille tuomat tarpeet olivat i) vakaa sääntelykehys, joka takaa investointivarmuuden, ii) tasapuoliset toimintaedellytykset, jotka mahdollistavat akkujen kestävän tuotannon, ja iii) kierrätysmarkkinoiden tehokas toiminta laadukkaiden uusioraaka-aineiden saatavuuden parantamiseksi. Kansalaisyhteiskunnan edustajat nostivat esille erityisesti tarpeen huolehtia kestävästä hankinnasta ja soveltaa kiertotalouden periaatteita akkujen arvoketjuun. Sidosryhmäkuulemisista tehdyt yksityiskohtaiset päätelmät esitetään vaikutusarvioinnin liitteessä 2 ja liitteessä 9.

•Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Eri toimintavaihtoehtojen analysoimiseksi komissio hyödynsi ulkopuolista asiantuntijatukea tekemällä sopimukset muun muassa seuraavista: ·toteutettavuustutkimus toimenpiteistä, joilla paikataan EU:n nykyisen akkulainsäädännön puutteita ·tutkimus yksittäisistä erityisaiheista (kuten uusiokäytöstä, rajoituksista ja pantti- ja palautusjärjestelmistä) ·taustaselvitys sisäisesti varastoivien ladattavien sähkökemiallisten akkujen ekologisesta suunnittelusta ja energiamerkinnöistä ·kestäviä akkuja koskeva täydentävä toteutettavuustutkimus ·sisäisesti varastoivien ladattavien sähkökemiallisten akkujen ekologista suunnittelua ja energiamerkintöjä koskeva vaikutustenarviointi. Asiantuntijat työskentelivät tiiviissä yhteistyössä komission kanssa tutkimuksensa eri vaiheissa. Lisäasiantuntemusta hyödynnettiin tekemällä kirjallisuustutkimus sekä sidosryhmien kuulemisessa antamien vastausten pohjalta. •Vaikutustenarviointi Tämä ehdotus perustuu vaikutustenarviointiin. Kun sääntelyntarkastelulautakunnan 24. kesäkuuta 2020 antamassa kielteisessä lausunnossa esitetyt kommentit oli otettu huomioon, vaikutustenarviointi sai 18. syyskuuta 2020 myönteisen lausunnon tietyin varauksin. Lopullisessa lausunnossaan lautakunta pyysi lisätietoja lähinnä toimintavaihtoehtojen perusskenaariosta ja vaihtoehtojen osatekijöistä. Vaikutustenarvioinnissa tarkastellaan 13 toimenpidettä, joilla puututaan seuraaviin ongelmiin: i) olemassa ei ole riittäviä toimintapuitteita, jotka kannustaisivat investoimaan kestävien akkujen tuotantokapasiteettiin, ii) kierrätysmarkkinat eivät toimi optimaalisesti ja iii) huomioon otettavat sosiaaliset ja ympäristöriskit eivät tällä hetkellä kuulu EU:n ympäristölainsäädännön piiriin. Nämä 13 toimenpidettä perustuvat i) akkudirektiivin arvioinnin pohjalta tehtyyn analyysiin, ii) käsillä olevasta aloitteesta järjestettyihin julkisiin kuulemisiin, iii) eri taustaselvityksiin ja iv) poliittisiin sitoumuksiin, kuten vihreän kehityksen ohjelmaan. Ne ilmentävät toimintatarvetta koko monimutkaisen arvoketjun laajuudelta. Kunkin kolmentoista laajan toimenpiteen puitteissa tarkasteltiin useita yksittäisiä osatoimenpiteitä. Osatoimenpiteet ovat useissa tapauksissa keskenään vaihtoehtoisia (esim. toimenpiteessä 3 irtoakkujen keräysastetavoite voi olla joko 65 % tai 75 %, ei kumpikin näistä). Eräissä muissa tapauksissa osatoimenpiteet on suunniteltu kumulatiivisiksi ja/tai täydentäviksi (esim. toimenpiteessä 13 teollisuusakkujen ”akkupassia” sovelletaan tiedonantovelvoitteiden lisäksi). Kaikkia osatoimenpiteitä analysoidaan vaikutustenarvioinnin liitteessä 9 suhteessa niiden vaikutuksiin verrattuna nykykehitysskenaarioon. Analysoinnin helpottamiseksi osatoimenpiteet on ryhmitelty neljäksi keskeiseksi toimintavaihtoehdoksi, joita verrataan nykykehitysskenaarioon : ·Vaihtoehdossa 1 eli nykykehitysskenaariossa akkudirektiivi, joka kattaa lähinnä akkujen käyttöiän loppuvaiheen, pidetään ennallaan. Arvoketjun alkupään vaiheille ei tällä hetkellä ole olemassa EU:n lainsäädäntöä, joten tilanne pysyy muuttumattomana. Lisätietoja tästä vaihtoehdosta löytyy perusskenaariota käsittelevästä kohdasta 5 ja liitteestä 9. ·Vaihtoehto 2, jossa tavoitteet on asetettu keskitasolle, perustuu edelleen akkudirektiiviin, mutta asteittain vahvistaa ja nostaa tavoitetasoa. Arvoketjun alkupään vaiheissa, joille ei tällä hetkellä ole EU:n lainsäädäntöä, ehdotetut muutokset ovat tieto- ja perusvaatimuksia edellytyksenä akkujen saattamiselle EU:n markkinoille. ·Kunnianhimoinen vaihtoehto 3 on luonteeltaan jonkin verran murroksellisempi, mutta ratkaisu olisi edelleen kuitenkin teknisesti toteuttamiskelpoinen. Siinä esimerkiksi asetettaisiin raja- ja kynnysarvoja, joihin on päästävä tietyssä määräajassa. ·Erittäin kunnianhimoinen vaihtoehto 4 sisältää toimenpiteitä, jotka menisivät huomattavasti nykyistä sääntelyä pidemmälle ja vaikuttaisivat toimialan käytäntöihin hyvin paljon. Taulukossa 1 luodaan yleiskatsaus toimintavaihtoehtojen eri osatoimenpiteisiin. Vaikutustenarvioinnissa parhaaksi arvioitu vaihtoehto on korostettu vihreällä. Komissio katsoo, että suositeltavin vaihtoehto on vaihtoehtojen 2 ja 3 yhdistelmä. Yhdistelmä tarjoaisi tasapainoisen lähestymistavan tuloksellisuuden (tavoitteiden saavuttamisen) ja tehokkuuden (kustannustehokkuuden) kannalta. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto helpottaa EU:n reagointia nopeasti muuttuviin markkinaolosuhteisiin ja tukee siirtymistä vähähiilisempään talouteen kunnianhimoisella tavoitteenasettelulla vailla riskiä kohtuuttomista kustannuksista tai häiriöistä.

Taulukko 1: Parhaaksi arvioitu vaihtoehto Toimenpiteet Vaihtoehto 2 – Tavoitteet keskitasolla Vaihtoehto 3 – Korkea tavoitetaso Vaihtoehto 4 – Erittäin korkea tavoitetaso 1. Luokittelu ja määrittely Uusi sähköajoneuvoakkujen luokka 5 kg:n painorajoitus irtoakkujen erottamiseksi teollisuusakuista Uusi irtoakkujen keräysasteiden laskentamenetelmä keräykseen käytettävissä olevien akkujen määrän perusteella / 2. Teollisuusakkujen uusiokäyttö Ensimmäisen käyttöiän lopussa käytetyt akut katsotaan jätteeksi (lukuun ottamatta uudelleenkäyttöä). Käyttötarkoituksen muuttaminen katsotaan jätteenkäsittelyksi. Käyttötarkoitukseltaan muutetut (uusiokäytettävät) akut katsotaan uusiksi tuotteiksi, joiden on täytettävä tuotevaatimukset, kun ne saatetaan markkinoille Käytetyt akut eivät ole jätettä ensimmäisen käyttöiän lopussa. Käyttötarkoitukseltaan muutetut (uusiokäytettävät) akut katsotaan uusiksi tuotteiksi, joiden on täytettävä tuotevaatimukset, kun ne saatetaan markkinoille. Pakollinen uusiokäytettävyys 3. Irtoakkujen keräysaste 65 %:n keräystavoite vuonna 2025 70 %:n keräystavoite vuonna 2030 75 %:n keräystavoite vuonna 2025 4. Autonakkujen ja teollisuusakkujen keräysaste Uusi autonakkuja, sähköajoneuvoakkuja ja teollisuusakkuja koskeva raportointijärjestelmä Kevyiden kulkuneuvojen akkujen keräystavoite Nimenomainen teollisuusakkuja, sähköajoneuvoakkuja ja autonakkuja koskeva keräystavoite 5. Kierrätystehokkuudet ja materiaalien talteenotto Litiumioniakut ja Co, Ni, Li ja Cu: Litiumioniakkujen kierrätystehokkuus: 65 % vuoteen 2025 mennessä Materiaalin talteenotto: Co 90 %, Ni 90 %, Li 35 % ja Cu 90 % vuonna 2025 Lyijyakut ja lyijy: Lyijyakkujen kierrätystehokkuus: 75 % vuoteen 2025 mennessä Materiaalin talteenotto: lyijy 90 % vuonna 2025 Litiumioniakut ja Co, Ni, Li ja Cu: Litiumioniakkujen kierrätystehokkuus: 70 % vuoteen 2030 mennessä Materiaalin talteenotto: Co 95 %, Ni 95 %, Li 70 % ja Cu 95 % vuonna 2030 Lyijyakut ja lyijy: Lyijyakkujen kierrätystehokkuus: 80 % vuoteen 2030 mennessä Materiaalin talteenotto: lyijy 95 % vuoteen 2030 mennessä / 6. Teollisuus- ja sähköajoneuvoakkujen hiilijalanjälki Pakollinen hiilijalanjälki-ilmoitus Akkujen hiilijalanjälkiluokat ja enimmäishiilimäärät markkinoille saattamisen edellytyksenä / 7. Ladattavien teollisuusakkujen ja sähköajoneuvoakkujen suorituskyky ja kesto Suorituskykyä ja kestoa koskevat tietovaatimukset Suorituskyvyn ja keston vähimmäisvaatimukset teollisuusakuille markkinoille saattamisen edellytyksenä / 8. Ei-ladattavat irtoakut (primaariset irtoakut) Primaaristen irtoakkujen suorituskyvyn ja keston tekniset muuttujat Yleiskäyttöisten primaaristen irtoakkujen vaiheittainen käytöstä poistaminen Primaaristen akkujen poistaminen käytöstä kokonaan 9. Teollisuusakkujen, sähköajoneuvoakkujen ja autonakkujen kierrätetty sisältö Pakollinen ilmoitus kierrätetyn sisällön määristä vuonna 2025 Kierrätetyn sisällön pakolliset määrät vuosina 2030 ja 2035 / 10. Laajennettu tuottajan vastuu Selkeät eritelmät laajennettua tuottajan vastuuta koskevista velvoitteista teollisuusakkujen osalta Vähimmäisnormit tuottajavastuujärjestöille / / 11. Irtoakkujen suunnitteluvaatimukset Tiukempi irrotettavuutta koskeva velvoite Uusi vaihdettavuutta koskeva velvoite Yhteentoimivuusvaatimus 12. Tietojen antaminen Perustietojen antaminen (merkintöinä, teknisinä asiakirjoina tai verkossa) Tarkempien tietojen antaminen loppukäyttäjille ja talouden toimijoille (valikoivasti) Sähköisen tiedonvaihtojärjestelmän ja akkupassijärjestelmän käyttöönotto (vain teollisuus- ja sähköajoneuvoakuille) / 13. Hankintaketjun selvitysperiaatteet teollisuus- ja sähköajoneuvoakkujen raaka-aineille Vapaaehtoiset hankintaketjun selvitysperiaatteet Pakolliset hankintaketjun selvitysperiaatteet / Selitteet: vihreä = parhaaksi arvioitu vaihtoehto; vaaleanvihreä = parhaaksi arvioitu vaihtoehto, kunnes asiaa arvioidaan uudelleen. Luokittelua ja määrittelyä koskevan toimenpiteen 1 tavoitteena on selkeyttää akkuluokkiin sovellettavia nykyisiä säännöksiä ja saattaa ne uusimman teknisen kehityksen mukaisiksi (toimintavaihtoehto 2). Hallinnolliset muutokset joihinkin nykyisen akkudirektiivin säännöksiin parantaisivat useiden muiden säännösten toimivuutta aiheuttamatta merkittäviä taloudellisia kustannuksia tai hallinnollisia rasitteita. Sidosryhmät ovat ilmoittaneet hyväksyvänsä tämän toimenpiteen. Mahdollisuutta ottaa käyttöön uusi keräysasteen laskentamenetelmä ”keräyksen käytettävissä olevan määrän” perusteella (vaihtoehto 3) on määrä arvioida uudelleen tarkistuslausekkeen nojalla. Teollisuus- ja sähköajoneuvoakkujen uusiokäyttöä koskevassa toimenpiteessä 2 toimintavaihtoehtojen 2 ja 3 arvioidut taloudelliset ja ympäristöhyödyt olisivat samat (olettaen, että markkinaosuus on yhtä suuri). Tällöin on otettava huomioon se, että akkujen uusiokäytön kehittäminen vaikuttaa vastaavasti kierrätykseen. Hallinnolliset kustannukset vaihtoehdossa 3 – jossa käytettyjä akkuja ei välttämättä katsottaisi jätteeksi niiden ensimmäisen käyttöiän lopussa (ja pidettäisiin jätteenä vasta, kun akun haltija päättää poistaa akun käytöstä) – ovat huomattavasti pienemmät kuin vaihtoehdossa 2. Vaihtoehto 3 asetettiin etusijalle vaikutustenarvioinnissa, koska se kannustaisi parhaiten kehittämään akkujen uusiokäytön markkinoita, ja sidosryhmät kannattivat sitä. Vaihtoehto 2 – jonka mukaan akuista tulee jätettä – aiheuttaisi ylimääräisiä kustannuksia vaarallisten jätteiden käsittelyyn tarvittavista luvista, mikä huolestutti sidosryhmiä. Tämä vaihtoehto voisi siksi rajoittaa akkujen uusiokäytön markkinoiden kehittymistä, koska kustannukset olisivat korkeammat. Komissio katsoi, että asianmukaisin tapa edetä on vaihtoehtojen 2 ja 3 yhdistelmä, jossa asetetaan erityiset jätteeksi luokittelun päättymistä koskevat kriteerit – mukaan lukien toimintakunnon tarkastus – jotka akkujen on täytettävä, jotta ne soveltuisivat käyttötarkoituksen muuttamiseen tai uudelleenvalmistukseen. Tällä lähestymistavalla, jota tuetaan laajennetulla tuottajan vastuulla, on tarkoitus edesauttaa akkujen käyttötarkoituksen muuttamista ja uudelleenvalmistusta ja samalla varmistaa, että käytetyt akut käsitellään asianmukaisesti ja sopusoinnussa EU:n jätelainsäädännön ja kansainvälisten sopimusten kanssa. Irtoakkujen keräysastetavoitetta koskevalle toimenpiteelle 3 arvioidaan parhaaksi vaihtoehdot 2 (keräystavoite 65 % vuonna 2025) ja 3 (keräystavoite 70 % vuonna 2030). Kustannuksiksi arvioidaan noin 1,09 euroa (vaihtoehto 2) ja 1,43 euroa (vaihtoehto 3) henkeä kohti vuodessa, ja ne on määrä rahoittaa laajennetun tuottajan vastuun mekanismin kautta. Keräystavoitteiden merkittävä nostaminen perusskenaarioon verrattuna johtuu kahdesta syystä. Ensinnäkin ympäristöhyödyt eivät kasva lineaarisesti litiumioniakkujen keräyksen kasvun tahdissa. Toiseksi näyttö osoittaa, että hyödynnettävissä on mittakaava- ja tehokkuusetuja. Sidosryhmät hyväksyvät korkeammat keräystavoitteet yleisesti hyväksyttynä periaatteena, kunhan ne ovat realistisia ja kunhan sidosryhmillä on riittävästi aikaa tavoitteiden saavuttamiseen. Näin ei katsottu olevan vaihtoehdossa 4, jossa keräystavoite on 75 prosenttia vuoteen 2025 mennessä. Paras vaihtoehto toimenpiteelle 4 on vaihtoehto 2 eli uusi autonakkuja ja teollisuusakkuja koskeva raportointijärjestelmä. Tästä ei odoteta aiheuttavan merkittäviä taloudellisia kustannuksia tai hallinnollisia rasitteita, mutta se johtaisi keräysasteen nousuun. Vaihtoehdon 3 eli kevyiden kulkuneuvojen akkujen erityisen keräystavoitteen odotetaan johtavan keräysasteen merkittävään kasvuun. Ensin on kuitenkin kehitettävä ”keräykseen käytettävissä olevan määrän” menetelmä, joten tätä vaihtoehtoa on määrä arvioida uudelleen tarkistuslausekkeen nojalla. Kierrätystehokkuuksia ja materiaalin talteenottoa koskevan toimenpiteen 5 osalta parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 2, jossa lyijyakkuihin sovellettavia tavoitteita nostetaan, ja vaihtoehto 3, jossa asetetaan uusia tavoitteita litiumioniakuille, koboltille, nikkelille, litiumille ja kuparille. Vaihtoehdossa 2 asetetaan tavoitteet vuodeksi 2025 sen perusteella, mikä on teknisesti mahdollista tällä hetkellä, ja vaihtoehdossa 3 vuodeksi 2030 sen perusteella, mikä on teknisesti mahdollista tulevaisuudessa. Useisiin muuttujiin liittyvän suuren epävarmuuden vuoksi näiden vaihtoehtojen taloudellisten ja ympäristövaikutusten kvantifiointi on osoittautunut vaikeaksi. Mallintamisarviot viittaavat siihen, että myös kaikkein varovaisimpien oletusten perusteella vaikutus olisi myönteinen. Sähköajoneuvoakkujen hiilijalanjälkeä koskevan toimenpiteen 6 osalta suositeltavin vaihtoehto on vaihtoehto 2 eli pakollinen ilmoitus, jota täydennetään ajan myötä vaihtoehdolla 3 ottamalla käyttöön hiilijalanjälkiluokat ja enimmäisarvot edellytyksenä akkujen saattamiselle EU:n markkinoille. Vaihtoehdon 3 käyttöönotto heti ensin olisi tehokkaampi toimintamalli, mutta tähän tarvitaan täydellisemmät tiedot ja menetelmät, mikä vaatii enemmän aikaa. Vaihtoehto 2 mahdollistaa kuitenkin asteittaisen siirtymisen vaihtoehdossa 3 esitettyihin toimenpiteisiin. Pyrkimyksenä on edistää unionin tavoitetta saavuttaa ilmastoneutraalius vuoteen 2050 mennessä ja torjua ilmastonmuutosta puhtaamman ja kilpailukykyisemmän Euroopan puolesta, kuten uudessa kiertotalouden toimintasuunnitelmassa todetaan. Delegoitua säädöstä, jossa enimmäishiilimäärien arvot vahvistetaan, tuetaan erillisellä vaikutustenarvioinnilla. Ladattavien teollisuusakkujen ja sähköajoneuvojen akkujen suorituskykyä ja kestoa koskevan toimenpiteen 7 osalta suositeltavin vaihtoehto on vaihtoehto 2, jossa asetetaan tietovaatimukset lyhyellä aikavälillä. Tämä auttaisi yhdenmukaistamaan akkujen suorituskyky- ja kesto-ominaisuuksien laskentaa ja käytettävyyttä, jolloin kuluttajat ja yritykset voisivat tehdä tietoon perustuvia päätöksiä. Kun tarvittavat tiedot ovat saatavilla ja standardointityö on saatu päätökseen, suorituskykyä koskevat vähimmäisvaatimukset (vaihtoehto 3) voidaan ottaa käyttöön myöhemmässä vaiheessa. Komissio totesi, että tämä vaihtoehto on tehokkaampi pitkällä aikavälillä, jotta voidaan auttaa markkinoita siirtymään suorituskyvyltään parempiin akkuihin, mikä puolestaan johtaa ympäristövaikutuksen vähenemiseen. Ei-ladattavia irtoakkuja koskevan toimenpiteen 8 osalta suositeltavin vaihtoehto on vaihtoehto 2, jossa asetetaan sähkökemiallisen suorituskyvyn ja keston muuttujat resurssien ja energian tehottoman käytön minimoimiseksi. Näistä muuttujista annetaan tietoa myös merkinnöissä (toimenpide 12), joilla tiedotetaan kuluttajille akkujen suorituskyvystä. Vaihtoehtojen 3 ja 4 suhteen katsottiin, ettei tällä hetkellä ole riittävästi näyttöä siitä, että ei-ladattavien akkujen käytöstä poistaminen osittain tai kokonaan olisi tehokas ratkaisu ja toteutettavissa. Ei-ladattavien akkujen tuottajat ja kierrättäjät vastustavat näitä kahta kunnianhimoisempaa vaihtoehtoa. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto toimenpiteelle 9 on sekä vaihtoehto 2 eli pakollinen ilmoitus kierrätetystä sisällöstä lyhyellä aikavälillä että vaihtoehto 3, jossa asetetaan pakolliset tavoitteet kierrätetylle sisällölle litiumin, koboltin, nikkelin ja lyijyn osalta vuosiksi 2030 ja 2035. Nämä kaksi vaihtoehtoa täydentävät toisiaan ja auttaisivat luomaan ennakoitavan oikeudellisen kehyksen, joka kannustaisi markkinatoimijoita investoimaan kierrätysteknologioihin, joita ei muutoin kehitettäisi, koska ne eivät ole kustannuskilpailukykyisiä primaariraaka-aineiden tuotannon kanssa. Laajennettua tuottajan vastuuta ja tuottajavastuujärjestöjä koskevan toimenpiteen 10 osalta ei ehdotettu kunnianhimoista vaihtoehtoa, koska kyse on ensisijaisesti nykyisten akkudirektiivin säännösten hienosäädöstä. Ehdotetulla toimenpiteellä luotaisiin tasapuoliset toimintaedellytykset laajennettua tuottajan vastuuta koskeville järjestelmille sähköajoneuvo- ja teollisuusakkuja varten, jotka molemmat luokitellaan tällä hetkellä teollisuusakuiksi, ja tuottajavastuujärjestöille irtoakkujen osalta. Toimenpiteen taloudelliset kustannukset ennakoidaan vähäisiksi, ja kasvavien keräysasteiden tuomat ympäristöhyödyt kompensoisivat ne suurelta osin. Irtoakkujen suunnitteluvaatimuksia koskevan toimenpiteen 11 osalta suositeltavin vaihtoehto on akkujen irrotettavuutta koskevan velvoitteen tiukentaminen (vaihtoehto 2) ja uusi velvoite akkujen vaihdettavuudesta (vaihtoehto 3). Näiden vaihtoehtojen taloudelliset kustannukset ovat vähäpätöiset, mutta ne tuottavat ympäristöhyötyjä ja resurssisäästöjä. Toimintakeinona on helpottaa akkujen ja akuilla varustettujen laitteiden uudelleenkäyttöä, korjaamista ja kierrätystä. Luotettavien tietojen antamista koskevan toimenpiteen 12 osalta suositellaan vaihtoehdon 2 ja vaihtoehdon 3 yhdistelmää. Vaihtoehto 2, jonka mukaan perustiedot ja erityisemmät tiedot annettaisiin merkintöinä, asiakirjoina ja verkossa, on suositeltavin, koska sen avulla voidaan parantaa kuluttajien ja loppukäyttäjien tiedonsaantia ja edistää markkinoiden siirtymistä ympäristökestävämpiin akkuihin. Monet maailmanlaajuiset organisaatiot ovat hyväksyneet vaihtoehdossa 3 sovellettavan periaatteen, jonka mukaan käyttöön otetaan sähköinen tiedonvaihtojärjestelmä ja akkupassi siten kuin maailmanlaajuinen akkualan allianssi (Global Batteries Alliance) on esittänyt. Sähköisen tiedonvaihtojärjestelmän perustamisesta aiheutuu kertaluonteiset hallinnolliset kustannukset, mutta se yksinkertaista hallintoa ja pitkällä tähtäimellä alentaa täytäntöönpanokustannuksia. Akkupassi myös mahdollistaisi, että uusiokäyttäjät voivat tehdä tietoon perustuvia liiketoimintapäätöksiä ja kierrättäjät voivat suunnitella toimintaansa paremmin ja parantaa kierrätystehokkuuksiaan. Raaka-aineiden hankintaketjun selvitysperiaatteita koskevan toimenpiteen 13 osalta parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 3, jossa näitä periaatteita sovelletaan pakollisina. Sidosryhmät ovat melko lailla yhtä mieltä siitä, että tämä vaihtoehto olisi tehokkaampi tapa vähentää akkujen valmistukseen käytettävien raaka-aineiden louhintaan, jalostukseen ja kauppaan liittyviä sosiaalisia ja ympäristöriskejä. Tätä vaihtoehtoa olisi tarkasteltava ottaen huomioon valmisteilla oleva yritysten kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskeva monialainen lainsäädäntö, jota komissio aikoo ehdottaa vuonna 2021. Vaikutustenarvioinnin liitteessä 3 esitetään yhteenveto kustannuksista ja hyödyistä ja niiden kvantifioinnista. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Ehdotetuista toimenpiteistä on vain vähäinen hallinnollinen rasitus.

Tässä toimintapoliittisessa ehdotuksessa hyödynnetään mahdollisimman pitkälti digitalisoinnin tarjoamia mahdollisuuksia hallinnollisten kustannusten vähentämiseen. Esimerkiksi toimenpiteessä 12 ehdotetaan sähköistä tiedonvaihtoa, jotka kattaisi tiedot kaikista markkinoille saatetuista irto- ja teollisuusakkujen malleista. Toimenpiteellä 12 otettaisiin käyttöön akkupassi kullekin yksittäiselle teollisuus- ja sähköajoneuvoakulle, joka on saatettu markkinoille. Tiedonvaihto- ja passijärjestelmän kehittämisestä koituu huomattavia kustannuksia sekä komissiolle että yrityksille. Se tarjoaa kuitenkin jäsenvaltioiden viranomaisille ja komissiolle tehokkaan välineen ehdotetun asetuksen velvoitteiden täytäntöönpanoon ja markkinatietoutta edistävän välineen velvoitteiden tarkistamiseksi ja tarkentamiseksi tulevaisuudessa. •Perusoikeudet Ehdotuksella ei ole vaikutuksia perusoikeuksien suojeluun. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotus edellyttää henkilöstön ja määrärahojen käyttöä datan ja palvelujen ostamiseen. Osa henkilöstötarpeista on tarkoitus täyttää komission, yhteisen tutkimuskeskuksen (JRC) ja Euroopan kemikaaliviraston (ECHA) nykyisistä määrärahoista. Komission henkilöresurssien tarve katetaan toimen hallinnointiin jo osoitetulla pääosaston henkilöstöllä ja/tai pääosastossa toteutettujen henkilöstön uudelleenjärjestelyjen tuloksena saadulla henkilöstöllä. Näiden työntekijöiden lisäksi hallinnoivalle pääosastolle myönnetään lisähenkilöstöä vuotuisessa määrärahojen jakomenettelyssä ja talousarviorajoitukset huomioon ottaen. Ehdotukseen sisältyy useita artikloja muista työvirroista, jotka on määrä täsmentää asetusta täydentävillä täytäntöönpanosäädöksillä tai delegoiduilla säädöksillä 3–8 vuoden aikajänteellä. Niihin kuuluvat kestävyysvaatimusten noudattamisen todentaminen, vaatimustenmukaisuuden tarkastusjärjestelmä, jätehuolto, tietovaatimukset ja merkinnät. Tällaiset suunnitellut lisätoimet luetellaan seuraavassa: ·CENin/CENELECin standardointityön seuraaminen ·yhteisten eritelmien laatiminen seuraaville: i) ei-ladattavien irtoakkujen suorituskyky ja kesto, ii) ladattavien teollisuusakkujen suorituskyky ja kesto ja iii) kiinteiden akkusähkövarastojen turvallisuus ·tuki yhdenmukaistettujen laskentasääntöjen kehittämiselle seuraavia varten: i) hiilijalanjälki-ilmoitus (mukaan luettuna tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevien tuoteryhmäsääntöjen (PEFCR-sääntöjen) tarkistaminen sähköajoneuvoakkujen ja ladattavien teollisuusakkujen osalta) ja ii) hiilijalanjälkiluokkien laskenta sähköajoneuvoakuille ja ladattaville teollisuusakuille ·tuki yhdenmukaistettujen laskentasääntöjen kehittämiselle seuraavia varten: i) kierrätetty sisältö sähköajoneuvoakuissa ja ladattavissa teollisuusakuissa, ii) kierrätystehokkuudet, iii) talteenotettu materiaali ja iv) jäteluokitus ·irtoakkujen irrotettavuutta ja vaihdettavuutta koskevan ohjeistuksen laadinta ·sähköisen tiedonvaihtojärjestelmän käyttöönotto sähköajoneuvoakkuihin ja ladattaviin teollisuusakkuihin liittyvien tietojen toimittamista varten ·ympäristöä säästävän julkisen hankinnan kriteerien laatiminen akkuja varten ·komission päätöksessä 2000/532/EY olevan jäteluettelon muuttaminen ·riskinarvioinnin tekeminen akuissa käytettävistä aineista ja näiden riskien hallinta ·raportointivelvollisuuksien päivitys. JRC tulee tarjoamaan komissiolle keskeisen tärkeää tukea tarvittavassa teknisessä työssä. Noin 6,2 miljoonalla eurolla rahoitetaan tarvittavat selvitykset ja hallinnollinen sopimus JRC:n kanssa komission tukemisesta useissa työkokonaisuuksissa: ·Yhteisten eritelmien laatiminen seuraaville: i) yleiskäyttöisten irtoakkujen suorituskyky ja kesto, ii) ladattavien teollisuusakkujen ja sähköajoneuvoakkujen suorituskyky ja kesto ja iii) kiinteiden akkusähkövarastojen turvallisuus. ·Yhdenmukaisten sääntöjen laatiminen seuraaville: i) irtoakkujen erilliskeräys, ii) hiilijalanjälki-ilmoitukset, iii) hiilijalanjäljen, kierrätetyn sisällön ja kierrätystehokkuuksien laskeminen ja iv) hiilijalanjälkiluokkien laskeminen sähköajoneuvoakuille ja ladattaville teollisuusakuille. ·Ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevien kriteerien analysointi (mukaan luettuna julkisten hankintojen sidosryhmien kuuleminen ja ehdotettujen hankintasääntöjen oikeudellinen tarkastus).

·Tuki irtoakkujen irrotettavuutta ja vaihdettavuutta koskevalle ohjeistukselle. ·Tuki kohdennettujen muutosten tekemiselle Euroopan jäteluetteloon akkuja koskevilta osin. ·Tuki yleiskäyttöisten ei-ladattavien irtoakkujen vaiheittaiselle käytöstä poistamiselle. ·Tuki merkintävaatimuksille. ·Ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevien kriteerien laatiminen. Euroopan kemikaalivirasto ECHA tukee komissiota akkujen sisältämien aineiden ja niiden sääntelyrajoitusten hallinnoinnissa osana nykyisiä REACH-toimia. Tätä varten ECHAan tarvitaan kaksi uutta väliaikaista toimihenkilöä (AD 5–7) kokoaikaiseksi muutettuna (keskikustannus 144 000 euroa/vuosi seitsemäksi vuodeksi ja siitä eteenpäin). Lisäksi tarvitaan kokoaikaiseksi muutettuna yksi sopimussuhteinen työntekijä (CA FG III, keskikustannus 69 000 euroa/vuosi kolmen vuoden ajan) kasvattamaan osaamispohjaa, helpottamaan priorisointia ja tukemaan työsuunnitelman laadintaa. Tämä työsuunnitelma perustuisi selvitykseen siitä, miten ECHAn nykyistä tietämystä akkuteollisuuden tavoista hallita käyttämiään vaarallisia kemikaaleja voitaisiin vahvistaa tarkoituksena tunnistaa sääntelyllisen riskinhallinnan piiriin tulevaisuudessa otettavia aineita. Selvityksen kustannukseksi arvioidaan 400 000 euroa (jakautuen kolmelle vuodelle) ja sillä voidaan ulkoistaa osa asiaan liittyvistä selvitystarpeista. DG GROW on arvioinut, että ehdotetun sähköisen järjestelmän kehittäminen palvelemaan akkutietojen vaihtoa maksaisi noin 10 miljoonaa euroa. Vuonna 2021 on määrä käynnistää toteutettavuustutkimus ja arvioida, mikä on paras arkkitehtuuri sähköiselle tiedonvaihtojärjestelmälle ja mitä palveluja sen olisi tarjottava. Euroopan komissio vastaa asetukseen liittyvistä neuvotteluista, sen yleisestä täytäntöönpanosta ja kaikkien asetuksessa kaavailtujen täytäntöönpanosäädösten ja delegoitujen säädösten hyväksymisestä. Tämä edellyttää i) JRC:n ja ECHAn työpanosta ja ii) tavanomaisia päätöksentekoprosesseja, mukaan lukien sidosryhmäkuulemiset ja komiteamenettelyt. Mallinnuksessa kaksi kokoaikaista AD-virkaa varataan pelkästään hallinnollisille tehtäville eli i) neuvotteluihin ja asetuksen yleiseen täytäntöönpanoon ja ii) erilaisiin valmistelutöihin ja sekundaarilainsäädännön laatimiseen akkuasetuksessa ehdotetuissa määräajoissa. Teknisistä tehtävistä vastaavat yksi kokoaikainen kansallinen asiantuntija (oletetun aikataulun mukaisesti) ja sopimussuhteiset toimihenkilöt. Toinen kahdesta AD-virasta toteutetaan siirtona DG ENVissä. Komission henkilöstökustannuksiksi tulee yhteensä 3 075 000 euroa, joka perustuu komission henkilöstön kustannusrakenteen viimeisimpään päivitykseen DG BUDGin sivuilla: https://myintracomm.ec.europa.eu/budgweb/en/pre/legalbasis/Pages/pre-040-020_preparation.aspx . On huomattava, että säädökseen liittyvässä rahoitusselvityksessä annetut tiedot ovat yhteensopivia vuoden 2020 jälkeistä monivuotista rahoituskehystä koskevan ehdotuksen kanssa. Vuosina 2021–2029 tarvitaan joitakin lisäresursseja, jotta voidaan i) kehittää akkujen suorituskykyyn ja kestoon sovellettavia standardeja ja yhteisiä eritelmiä, ii) laatia yhdenmukaistetut laskentasäännöt irtoakkujen erilliskeräystä, hiilijalanjäljen ilmoittamista, hiilijalanjälkiluokkien laskentaa sekä kierrätetyn sisällön ja kierrätystehokkuuksien laskentaa varten, iii) laatia irtoakkujen irrotettavuutta ja vaihdettavuutta koskeva ohjeistus, iv) päättää sähköiseen tiedonvaihtoon liittyvien ilmoitusten muodoista ja kehittää tähän tarvittavia järjestelmiä ja v) laatia ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevat kriteerit. Tähän liittyviä tutkimuksia ja hallinnollisia järjestelyjä varten varataan LIFE-ohjelmasta yhteensä noin 4,7 miljoonaa euroa ja tavaroiden ja palvelujen sisämarkkinoiden toiminnan ja kehittämisen budjettikohdasta 10,7 miljoonaa euroa. Ehdotuksen talousarvio esitetään käypinä hintoina lukuun ottamatta ECHA-lohkoa, jossa palkkoihin on tehty 2 prosentin vuotuinen indeksikorotus. ECHA tarvitsee saamansa tuen lisäksi lisäresursseja. Tähän ehdotukseen liittyvässä rahoitusselvityksessä esitetään sen vaikutukset talousarvioon ja henkilö- ja hallintoresursseihin. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Akkujen luokitukseen ehdotetun muutoksen tarkoituksena on päivittää voimassa olevia sääntöjä, jotta ne kattaisivat kaikki akut, myös mahdolliset uudet akkutyypit. Seurantajärjestelyillä olisi varmistettava, että uudet toimenpiteet pannaan täytäntöön aiotulla tavalla ja niiden täytäntöönpanoa valvotaan. Uuden keräysastetavoitteen asettaminen irtoakuille edellyttää keräysasteen seurantaa jäsenvaltioissa. Tätä tehdään jo nykyisestä 45 prosentin tavoitteesta, mihin kuuluu Eurostatin vuosittainen tiedonkeruu jäsenvaltioilta. Uuden tavoitteen asettaminen ei sen vuoksi lisäisi raportointivelvoitteita. Autonakkujen ja teollisuusakkujen osalta raportointijärjestelmän luominen edellyttää kansallisella tasolla jo tuotettujen tietojen keruuta. Autonakkujen ja sähköajoneuvoakkujen osalta raportointijärjestelmä voitaisiin pohjata romuajoneuvodirektiivillä perustetun järjestelmän päälle. Litiumakkujen kierrätystehokkuustavoitteeksi on asetettu 65 prosenttia vuodesta 2025 alkaen. Eurostat on kerännyt tietoja lyijy- ja kadmiumakkujen ja muiden akkujen kierrätystehokkuuksista vuosittain vuodesta 2014 lähtien. Litiumin sisällyttäminen samaan tiedonkeruumenettelyyn olisi vain pieni lisäys. Velvollisuus ilmoittaa markkinoille saatettujen akkujen koko elinkaareen (käyttövaihetta lukuun ottamatta) liittyvä hiilijalanjälki edellyttää, että käyttöön otetaan tietotekninen väline, jotta valmistajat voivat syöttää tiedot suoraan järjestelmään. Komissio aikoo tarjota käyttöön verkkopohjaisen työkalun ja vapaan pääsyn johdannaisdata-aineistoihin helpottaakseen hiilijalanjäljen laskentaa hyväksyttyjen sääntöjen pohjalta. Toimitettuja tietoja voidaan käyttää, jotta voidaan asettaa kasvihuonekaasupäästöjen vertailuarvot, arvioida, olisiko kasvihuonekaasuintensiteettiä kuvaavien luokkien käyttöönotosta hyötyä akkujen hiilijalanjäljen ja ympäristötehokkuuden parantamista ajatellen, sekä arvioida lisäkannustimien ja/tai markkinaehtoisten toimenpiteiden tarvetta. Vastaavasti olisi velvoitettava antamaan suorituskykyä ja kestoa koskevat tiedot teknisissä asiakirjoissa. Akun tyypistä riippuen nämä tiedot olisi asetettava saataville myös sähköisesti erityisessä verkkotietokannassa ja/tai akkupassissa.

Tuottajien velvollisuus antaa tietoja kierrätetyn sisällön määrästä perustuisi yhdenmukaistettuun menetelmään. Akkujen irrotettavuuteen sovellettavia nykyisiä velvoitteita vahvistettaisiin, ja uusia säännöksiä ehdotetaan niiden korvattavuudesta. Säännökset hiilijalanjälki-ilmoituksista ja kierrätettyä sisältöä koskevista ilmoituksista ja raaka-aineiden vastuullisen hankinnan selvitysperiaatteista edellyttäisivät ulkopuolista todentamista, josta periaatteessa huolehtisivat ilmoitetut laitokset. Kansalliset markkinaviranomaiset vastaisivat siitä, että kaikkien asetuksen velvoitteiden täyttämiseksi toimitettujen tietojen paikkansapitävyys tarkistetaan. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Koska säädös on asetus, jota sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa, selittäviä asiakirjoja ei tarvita. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Asetuksen I luku sisältää yleiset säännökset. 1 artiklassa vahvistetaan kestävyyttä, turvallisuutta ja merkintöjä koskevat vaatimukset, joiden mukaisesti akut voidaan saattaa markkinoille tai ottaa käyttöön, sekä käytettyjen akkujen keräämistä, käsittelyä ja kierrätystä koskevat vaatimukset. Asetusta sovelletaan kaikkiin akkutyyppeihin, ja artiklassa luetellaan nämä neljä akkuluokkaa eli irtoakut, autonakut, sähköajoneuvoakut ja teollisuusakut. 2 artikla sisältää määritelmät. 3 artiklassa vahvistetaan asetuksen vaatimukset täyttävien akkujen vapaan liikkuvuuden periaate sisämarkkinoilla. 4 artiklassa esitetään tiivistetysti, mihin säännöksiin kestävyys-, turvallisuus-, merkintävaatimukset sisältyvät ja viitataan vastaavasti II ja III lukuun. Niiden seikkojen osalta, jotka eivät kuulu näiden säännösten soveltamisalaan, akut eivät saa muodostaa riskiä ihmisten terveydelle, turvallisuudelle, omaisuudelle tai ympäristölle. 5 artikla koskee jäsenvaltioiden velvollisuutta nimetä yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, jonka vastuulle akkujen käyttöiän loppuvaiheeseen liittyvät kysymykset kuuluvat. Asetuksen II luvussa vahvistetaan kestävyyttä ja turvallisuutta koskevat vaatimukset. 6 artiklassa yhdessä liitteen I kanssa asetetaan rajoituksia vaarallisten aineiden ja erityisesti elohopean ja kadmiumin käytölle akuissa. 7 artiklassa yhdessä liitteen II kanssa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat sähköajoneuvoakkujen ja ladattavien teollisuusakkujen hiilijalanjälkeä. Vaatimukset vaiheistetaan siten, että ensivaiheessa vaaditaan tietoja hiilijalanjälki-ilmoituksen muodossa. Seuraavaksi akut luokitellaan hiilijalanjälkiluokkiin. Viime vaiheessa vahvistetaan noudatettava elinkaarenaikainen enimmäishiilijalanjälki ottaen huomioon asiaa koskevan vaikutustenarvioinnin tulokset. Hiilijalanjälki-ilmoitus on määrä ottaa käyttöön 1. heinäkuuta 2024, suorituskykyluokat 1. tammikuuta 2026 ja elinkaarenaikaiset enimmäishiilijalanjäljet 1. heinäkuuta 2027. 8 artiklan mukaan kobolttia, lyijyä, litiumia tai nikkeliä aktiivimateriaalina sisältävien, sisäisesti varastoivien teollisuus- ja sähköajoneuvoakkujen teknisissä asiakirjoissa on 1. tammikuuta 2027 alkaen oltava tiedot kyseisten talteenotettujen materiaalien määrästä kussakin akkumallissa ja -erässä valmistuslaitoksittain. Näiden akkujen on 1. tammikuuta 2030 alkaen sisällettävä vähintään seuraava osuus jätteestä talteenotettua kobolttia, lyijyä, litiumia tai nikkeliä kyseisten akkujen aktiivimateriaaleissa olevasta koboltista, lyijystä, litiumista tai nikkelistä: koboltista 12 prosenttia, lyijystä 85 prosenttia, litiumista 4 prosenttia ja nikkelistä 4 prosenttia. Tammikuun 1. päivästä 2035 alkaen talteenotetun koboltin vähimmäisosuus nousee 20 prosenttiin, litiumin 10 prosenttiin ja nikkelin 12 prosenttiin. Lyijyn vähimmäisosuus pysyy 85 prosentissa. Komissiolle siirretään valta antaa delegoitu säädös tavoitteiden muuttamiseksi, jos se on perusteltua ja tarkoituksenmukaista jätteestä talteenotetun koboltin, lyijyn, litiumin tai nikkelin saatavuuden tai puutteen vuoksi. 9 artiklassa yhdessä liitteen III kanssa edellytetään, että 1. tammikuuta 2026 alkaen yleiskäyttöisiä irtoakkuja voidaan saattaa markkinoille ainoastaan, jos sähkökemialliselle suorituskyvylle ja kestolle vahvistettuja muuttujia noudatetaan. Komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan muuttujien vähimmäisvaatimukset ja muutetaan niitä tekniikan ja tieteen kehityksen huomioon ottamiseksi. Komissio arvioi 31. joulukuuta 2030 mennessä ei-ladattavien yleiskäyttöisten irtoakkujen asteittaiseen käytöstäpoistoon tähtäävien toimenpiteiden toteutettavuutta ja toimittaa tätä varten Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen sekä harkitsee aiheellisia toimenpiteitä, mukaan lukien lainsäädäntöehdotukset. 10 artiklassa yhdessä liitteen IV kanssa säädetään sisäisesti varastoivien ladattavien teollisuusakkujen ja sähköajoneuvoakkujen sähkökemiallisen suorituskyvyn ja keston muuttujia koskevasta tietovaatimuksesta. Ladattavien teollisuusakkujen on 1. tammikuuta 2026 alkaen täytettävä vähimmäisarvot, joiden vahvistamiseksi komissiolla siirretään valta antaa delegoitu säädös. 11 artiklassa säädetään, että valmistajien on suunniteltava irtoakuilla varustetut laitteet siten, että loppukäyttäjä tai riippumattomat toimijat voivat helposti irrottaa ja vaihtaa käytetyt akut.

12 artiklassa yhdessä liitteen V kanssa edellytetään, että kiinteät akkusähkövarastot ovat turvallisia tavanomaisen toiminnan ja käytön aikana, mukaan lukien näyttö siitä, että ne on testattu onnistuneesti liitteessä V säädettyjen turvallisuusmuuttujien osalta, mitä varten olisi käytettävä uusinta tekniikkaa edustavia testausmenetelmiä. Komissiolle siirretään valta muuttaa delegoidulla säädöksellä liitteessä V vahvistettuja akkujen turvallisuuden testaamisessa huomioon otettavia turvallisuusvaatimuksia. Asetuksen III luvussa vahvistetaan merkintä- ja tietovaatimukset. 13 artiklassa ja liitteessä VI edellytetään, että akut on 1. tammikuuta 2027 alkaen merkittävä näkyvästi, helposti luettavasti ja pysyvästi siten, että akkujen ja niiden pääominaisuuksien tunnistamiseksi tarvittavat tiedot käyvät ilmi. Akun tai akun pakkauksen eri merkinnöissä on ilmoitettava myös käyttöikä, latauskapasiteetti, erilliskeräysvaatimus, vaaralliset aineet ja turvallisuusriskit. Akkuun painettavasta tai kaiverrettavasta QR-koodista on oltava pääsy akkua koskeviin tietoihin, jotka riippuvat akun tyypistä. Komissiolle siirretään valta vahvistaa täytäntöönpanosäädöksellä yhdenmukaistetut eritelmät tietyille merkintävaatimuksille. 14 artiklassa edellytetään, että ladattavissa teollisuusakuissa ja sähköajoneuvoakuissa on oltava akunhallintajärjestelmä, joka tallentaa tarvittavat tiedot akkujen toimintakunnon ja odotetun käyttöiän määrittämiseksi liitteessä VII vahvistettujen muuttujien mukaisesti. Muuttujia koskevien akunhallintatietojen on milloin tahansa oltava akun laillisesti ostaneen oikeushenkilön tai luonnollisen henkilön tai tämän puolesta toimivan kolmannen osapuolen saatavilla akun jäännösarvon arvioimiseksi, akun uudelleenkäytön, käyttötarkoituksen muuttamisen tai uudelleenvalmistuksen helpottamiseksi ja akun asettamiseksi sellaisten riippumattomien aggregaattoreiden saataville, joilla on sähköverkoissa toimivia virtuaalivoimalaitoksia. IV luku sisältää säännöt akkujen vaatimustenmukaisuuden arvioinnista ja koostuu enimmäkseen vakiosäännöksistä. Erikseen on hyödyllistä mainita 17 ja 18 artikla. 17 artikla koskee vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjä, ja siinä säädetään kahdesta eri arviointimenettelystä, jotka riippuvat arvioinnin kohteena olevista tuotevaatimuksista. Sovellettavat menettelyt kuvataan yksityiskohtaisesti liitteessä VIII. Komissio voi delegoidulla säädöksellä muuttaa vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjä lisäämällä menettelyyn todentamisvaiheita ja muuttamalla arviointimoduulia akkujen markkinoilla tai akkujen arvoketjussa tapahtuneen kehityksen perusteella. 18 artikla koskee EU-vaatimustenmukaisuusvakuutusta, jossa todetaan, että asetuksen kestävyys-, turvallisuus- ja merkintävaatimuksia on osoitettavasti noudatettu. EU-vaatimustenmukaisuusvakuutuksen malli esitetään liitteessä IX. V luku koskee vaatimustenmukaisuuden arviointilaitosten ilmoittamista ja koostuu enimmäkseen vakiosäännöksistä. Joitakin säännöksiä on muutettu ilmoitettujen laitosten riippumattomuuden lujittamiseksi. Tässä yhteydessä on hyödyllistä mainita erikseen 23, 25, 27, 28 ja 33 artikla. 23 artiklassa säädetään vaatimuksista, jotka koskevat ilmoittamisesta vastaavia viranomaisia. Ilmoittamisesta vastaavien viranomaisten on toimittava objektiivisesti ja puolueettomasti ja huolehdittava saamiensa tietojen luottamuksellisuudesta. Niiden olisi kuitenkin voitava vaihtaa tietoja ilmoitetuista laitoksista kansallisten viranomaisten, muiden jäsenvaltioiden ilmoittamisesta vastaavien viranomaisten ja komission kanssa, jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus vaatimustenmukaisuuden arvioinnissa. 25 artikla sisältää ilmoitettuja laitoksia koskevat vaatimukset. Ilmoitetun laitoksen ja sen palveluksessa olevan henkilöstön olisi voitava säilyttää riippumattomuutensa akun arvoketjun toimijoista ja muista yrityksistä, erityisesti akkujen valmistajista, akkujen valmistajien kauppakumppaneista, akkujen valmistuslaitosten osakassijoittajista sekä muista ilmoitetuista laitoksista ja ilmoitettujen laitosten toimialajärjestöistä ja emo- tai tytäryhtiöistä. 27 artikla koskee ilmoitettujen laitosten tytäryhtiöitä ja alihankintaa. Ilmoitetut laitokset voivat teettää osia vaatimustenmukaisuuden arviointiin liittyvistä toimistaan alihankintana tai käyttää näihin tehtäviin tytäryhtiöitä, mutta olisi varmistettava, että tietyt toiminnot ja päätöksentekomenettelyt suorittaa vaatimustenmukaisuuden arvioinnista vastaava ilmoitettu laitos itse. 28 artiklassa säädetään ilmoittamista koskevasta hakemuksesta. Ilmoitetun laitoksen olisi 25 artiklan mukaan voitava dokumentoida riippumattomuutensa ja osoittaa se ilmoittamisesta vastaavalle viranomaiselle. 33 artikla koskee ilmoitettujen laitosten toimintaan liittyviä velvollisuuksia. Jos sertifiointipäätös on kielteinen, talouden toimijan olisi voitava täydentää akun asiakirja-aineistoa ennen vaatimustenmukaisuuden arviointilaitoksen toista ja lopullista sertifiointipäätöstä. VI luvussa vahvistetaan talouden toimijoiden velvollisuudet. Säännökset ovat vakiomuotoisia, mutta on syytä mainita artikla 39. 39 artiklassa yhdessä liitteen X kanssa edellytetään, että sisämarkkinoille saatettaville ladattaville teollisuusakuille ja sähköajoneuvoakuille vahvistetaan hankintaketjun selvitysperiaatteet (due diligence -periaatteet). Komissiolla siirretään valta tarkistaa luetteloa aineista ja riskiluokista, joita tämä velvoite koskee. VII luku sisältää velvoitteet akkujen käsittelystä elinkaaren päättyessä. Aiheellista on mainita erikseen säännökset, jotka koskevat rekisteröintiä, laajennettua tuottajan vastuuta, keräystä, käsittelyä ja kierrätystä, mukaan lukien kierrätystehokkuudet, elinkaaren loppuvaiheen tietoja, akkujen käyttötarkoituksen muuttamista ja raportointia. Tähän lukuun sisältyvillä säännöillä korvataan vastaavat direktiivin 2006/66/EY säännöt. Direktiivi kumotaan 1. heinäkuuta 2023. 46 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan perustamaan rekisteri palvelemaan seurantaa siitä, että tuottajat noudattavat vaatimuksia akkujen käsittelystä elinkaaren päätyttyä. Rekisteriä hallinnoi toimivaltainen viranomainen jäsenvaltiossa. Tuottajilla on velvollisuus rekisteröityä, ja rekisteröinti myönnetään hakemuksesta, joka sisältää kaikki artiklassa luetellut tiedot. 47 artiklassa vahvistetaan laajennettu tuottajan vastuu akuille, jotka toimitetaan jäsenvaltiossa ensimmäistä kertaa. Siihen sisältyy vaatimus, jonka mukaan akkujen tuottajien on varmistettava jätehuoltovelvoitteiden täyttäminen. Tuottajat voivat huolehtia velvoitteidensa täyttämisestä myös kollektiivisesti tuottajavastuujärjestön kautta. Tähän vastuuseen sisältyy muun muassa velvollisuus rahoittaa ja järjestää käytettyjen akkujen erilliskeräys ja käsittely, raportoida toimivaltaiselle viranomaiselle, edistää akkujen erilliskeräystä sekä antaa tietoa, mukaan lukien akkujen elinkaaren loppuvaiheen tiedot. 48 artiklassa säädetään, että tuottajien on joko yksin tai tuottajavastuujärjestön välityksellä varmistettava kaikkien käytettyjen irtoakkujen keräys riippumatta niiden luonteesta, tavaramerkistä tai alkuperästä. Tätä varten niiden on perustettava loppukäyttäjälle maksuton keräyspisteiden verkosto yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa, mukaan lukien jakelijat, sähkö- ja elektroniikkalaiteromun ja romuajoneuvojen käsittely- ja kierrätyslaitokset, viranomaiset ja vapaaehtoiset keräyspisteet. Lisäksi tuottajien on huolehdittava tarvittavista käytännön järjestelyistä käytettyjen akkujen keräämiseksi ja kuljettamiseksi näistä keräyspisteistä, jotta käytetyt irtoakut voidaan myöhemmin käsitellä ja kierrättää. Käytettyjen irtoakkujen tuottajien on saavutettava artiklassa säädetyt keräystavoitteet. Keräysjärjestelyille on saatava lupa toimivaltaiselta viranomaiselta, jonka on varmistettava, että tuottajat noudattavat käytettyjen irtoakkujen keräysvelvoitteita ja että tavoitteet saavutetaan. 49 artiklassa edellytetään, että autonakkujen, teollisuusakkujen ja sähköajoneuvoakkujen tuottajat järjestävät kaikkien käytettyjen autonakkujen, teollisuusakkujen ja sähköajoneuvoakkujen keräyksen joko yksin tai tuottajavastuujärjestön kautta. Keräyksen on oltava maksuton eikä loppukäyttäjää saa velvoittaa ostamaan uutta akkua. Tuottajan on tarjouduttava ottamaan käytetyt autonakut, teollisuusakut ja sähköajoneuvoakut takaisin loppukäyttäjiltä tai helppopääsyisistä keräyspisteistä yhteistyössä näiden akkujen jakelijoiden, sähkö- ja elektroniikkalaiteromun ja romuajoneuvojen käsittely- ja kierrätyslaitosten sekä viranomaisten ja jätehuollosta niiden puolesta huolehtivien kolmansien osapuolten kanssa.

55 artiklassa vahvistetaan käytettyjen irtoakkujen keräysasteet, jotka jäsenvaltioiden on saavutettava, lukuun ottamatta toistaiseksi kevyissä kulkuneuvoissa käytettäviä akkuja. Keräysasteet nousevat asteittain siten, että käytetyistä irtoakuista kerätään vuoden 2025 loppuun mennessä 65 prosenttia ja vuoden 2030 loppuun mennessä 70 prosenttia. 56 artiklassa säädetään vaatimuksista, jotka käsittelylaitosten on täytettävä kaikkien kerättyjen käytettyjen akkujen osalta, jotta ne voidaan käsitellä ja kierrättää asianmukaisesti. Jos käsittelylaitokset ja -prosessit kuuluvat teollisuuden päästöistä annetun direktiivin 2010/75/EU soveltamisalaan, sovelletaan mainittua direktiiviä. Käsittely on joka tapauksessa suoritettava parhaan käytettävissä olevan tekniikan ja liitteessä XII olevassa A osassa täsmennettyjen vaatimusten mukaisesti. Ottaen huomioon direktiivin 2008/98/EY 4 artiklassa vahvistettu jätehierarkia akkuja ei saa polttaa eikä sijoittaa kaatopaikoille. Kierrätystehokkuuksia ja materiaalin hyödyntämistavoitteita koskevassa 57 artiklassa säädetään, että kaikki kerätyt käytetyt akut on kierrätettävä. Kierrätysprosesseissa on saavutettava liitteessä XII säädetyt vähimmäiskierrätystehokkuudet, jotka kasvavat ajan myötä. Nämä vaatimukset koskevat lyijyakkuja, nikkeli-kadmiumakkuja, litiumakkuja sekä muita akkuja. 59 artikla sisältää uusiokäytettävien teollisuus- ja sähköajoneuvoakkujen käyttötarkoituksen muuttamiseen ja uudelleenvalmistukseen liittyvät vaatimukset. Vaatimuksilla helpotetaan tällaisia toimintoja muun muassa siten, että akkujen tuottajien on annettava käyttötarkoituksen muuttamisesta huolehtiville toimijoille pääsy akunhallintajärjestelmään akun toimintakunnon määrittämistä varten. Akkujen käyttötarkoituksen muuttamisesta tai uudelleenvalmistuksesta huolehtivilla on velvollisuus varmistaa, että akkujen ja niiden osien tarkastus, suorituskyvyn testaus, pakkaaminen ja siirto suoritetaan asianmukaisia laadunvalvonta- ja turvallisuusohjeita noudattaen. Niiden on varmistettava myös, että käyttötarkoitukseltaan muutettu tai uudelleenvalmistettu akku on tämän asetuksen sekä muun sovellettavan lainsäädännön ja teknisten vaatimusten mukainen erityisen käyttötarkoituksensa osalta, kun se saatetaan markkinoille. Jos kuitenkin osoitetaan, että käyttötarkoitukseltaan muutettava tai uudelleenvalmistettava akku oli saatettu markkinoille ennen kuin tiettyjä hiilijalanjälki-, kierrätyssisältö-, suorituskyky- ja kestovaatimuksia ja hankintaketjun selvitysperiaatteita (jotka sisältyvät asetuksen 7, 8, 10 ja 39 artiklaan) alettiin soveltaa, kyseisten säännösten mukaisia velvoitteita ei sovelleta käyttötarkoitukseltaan muutettuun tai uudelleenvalmistettuun akkuun. Osoittaakseen, ettei akku ole enää jätettä, toimijan on toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä esitettävä todisteet 1) toimintakunnon arvioinnista tai testauksesta, 2) jatkokäytöstä (esittämällä lasku tai myyntisopimus) ja 3) asianmukaisesta suojasta kuorman vahingoittumista vastaan kuljetuksen, lastauksen ja purkamisen aikana. Näiden tietojen on oltava yhtäläisin ehdoin ja edellytyksin loppukäyttäjien ja näiden puolesta toimivien kolmansien osapuolten saatavilla osana käyttötarkoitukseltaan muutettuun tai uudelleenvalmistettuun akkuun liitettäviä teknisiä asiakirjoja, kun akku saatetaan markkinoille tai otetaan käyttöön. 60 artikla sisältää vaatimukset käytettyjä akkuja koskevien tietojen antamisesta. Velvoitteita asetetaan tuottajille tai niiden puolesta toimiville tuottajavastuujärjestöille, loppukäyttäjille ja jakelijoille sen mukaan, miten ne osallistuvat käytettyjen akkujen käsittelyyn. Artiklassa asetetaan myös velvoitteita antaa käytettyjen akkujen keräyksen ja varastoinnin turvallisuuden edellyttämät tiedot jakelijoille ja keräykseen ja jätteenkäsittelyyn osallistuville toimijoille. Näille toimijoille on myös annettava tiedot käytettyjen akkujen poistamisen ja käsittelyn helpottamiseksi. 61 artikla koskee jätehuoltoon osallistuvien toimijoiden raportointia toimivaltaiselle viranomaiselle akkujen jätehuollosta. Raportointivaatimusten mukaan tuottajien tai niiden puolesta toimivien tuottajavastuujärjestöjen on ilmoitettava tiedot markkinoille saatettujen akkujen ja kerättyjen ja käsiteltäväksi ja kierrätettäväksi toimitettujen käytettyjen akkujen määristä ja kierrättäjien on ilmoitettava kierrätettävien käytettyjen akkujen kierrätystehokkuudet ja käytetyistä akuista talteenotetun materiaalin osuudet sekä käsiteltyjen ja kierrätettyjen akkujen määrä. 62 artikla koskee jäsenvaltioiden raportointia komissiolle. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kultakin kalenterivuodelta akkutyypin ja -kemian mukaan eritellyt tiedot jäsenvaltion alueella ensimmäistä kertaa jakeluun tai käyttöön toimitettujen akkujen määrästä, kerättyjen käytettyjen akkujen määrästä ja saavutetuista kierrätysasteista ja siitä, onko asetuksessa vahvistetut kierrätystehokkuudet ja talteenotetun materiaalin osuudet saavutettu. Komissio hyväksyy tietojen toimittamismuodon täytäntöönpanosäädöksillä. VIII luku koskee sähköistä tiedonvaihtoa 64 artikla koskee sähköistä tiedonvaihtojärjestelmää, jonka komissio perustaa 1. tammikuuta 2026 mennessä. Järjestelmän on sisällettävä liitteessä XIII esitetyt tiedot sisäisesti varastoivista ladattavista teollisuusakuista ja sähköajoneuvoakuista. Tietoja on voitava lajitella ja niistä on voitava suorittaa hakuja noudattaen kolmansien osapuolten käytön avoimia standardeja. Talouden toimijoiden on voitava syöttää järjestelmään tietoja koneellisesti luettavassa muodossa. Komissio julkaisee järjestelmän kautta tietyt 62 artiklassa mainitut tiedot ja vahvistaa täytäntöönpanosäädöksellä järjestelmän arkkitehtuurin yksityiskohdat, tietojen toimittamismuodon ja järjestelmän tietojen käyttöä, jakamista, hallintaa, tutkimista, julkaisemista ja uudelleenkäyttöä koskevat säännöt. Akkupassia koskevassa 65 artiklassa edellytetään, että jokaisesta yksittäisestä markkinoille saatetusta teollisuus- ja sähköajoneuvoakusta on 1. tammikuuta 2026 mennessä oltava käytössä sähköinen tietue eli akkupassi. Tietueiden on oltava yksilöllisiä kullekin akulle yksilöllisellä tunnisteella. Akkupassin avulla on päästävä kunkin akkutyypin ja -mallin perusominaisuuksia koskeviin tietoihin, jotka on tallennettu 64 artiklan nojalla perustetun järjestelmän tietolähteisiin ja joiden on oltava saatavilla verkossa. IX luvussa vahvistetaan markkinavalvontaa koskevat vakiosäännökset. Markkinavalvontaviranomaisilla on asetuksen 69 artiklan nojalla oikeus vaatia talouden toimijoita ryhtymään korjaaviin toimiin, jos havaintojen perusteella akku ei ole vaatimustenmukainen tai talouden toimija rikkoo jotakin sisämarkkina-, kestävyys-, turvallisuus- tai merkintäsäännöistä tai hankintaketjun selvitysperiaatteista johtuvaa velvoitetta. Asetuksen X luvun aiheina ovat ympäristöä säästävä julkinen hankinta, menettely vaarallisia aineita koskevien rajoitusten käyttöönottamiseksi ja muuttamiseksi ja komission suorittama hankintaketjun selvitysjärjestelyjen tunnustaminen. Ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevan 70 artiklan mukaan hankintaviranomaisten ja hankintayksikköjen on akkuja tai akuilla varustettuja tuotteita hankkiessaan otettava huomioon akkujen elinkaarenaikaiset ympäristövaikutukset, jotta tällaiset vaikutukset voidaan pitää mahdollisimman vähäisinä. Tarkoituksena on, että hankintaviranomaiset ja hankintayksiköt soveltavat 7–10 artiklaan perustuvia teknisiä eritelmiä ja sopimuksentekoperusteita varmistaakseen, että tuote valitaan tuotteista, joiden elinkaarenaikaiset ympäristövaikutukset ovat merkittävästi vähäisemmät. Komissio voi delegoiduilla säädöksillä vahvistaa pakolliset vähimmäiskriteerit ympäristöä säästäville julkisille hankinnoille. 71 artikla sisältää menettelyn, jonka mukaisesti 6 artiklassa ja liitteessä I säädettyjä vaarallisten aineiden rajoituksia voidaan muuttaa. 72 artikla koskee hankintaketjun selvitysjärjestelyjä ja niiden tunnustamista komission toimesta. Hallitukset, toimialajärjestöt ja etujärjestöjen ryhmittymät, jotka ovat kehittäneet ja jotka valvovat selvitysjärjestelyjä, voivat esittää komissiolle hakemuksen kehittämiensä ja valvomiensa hankintaketjun selvitysjärjestelyjen tunnustamisesta. Jos komissio toteaa, että hankintaketjun selvitysjärjestely on sellainen, että pantuaan sen käytännössä täytäntöön talouden toimija voi noudattaa selvitysperiaatteiden käyttöönoton vaatimusta, se hyväksyy täytäntöönpanosäädöksen, jolla tunnustetaan järjestelmän vastaavuus tämän asetuksen vaatimusten kanssa. XI luvussa säädetään siirretystä säädösvallasta ja komiteamenettelystä. XII luvussa säädetään asetuksen (EU) N:o 2109/1020 muuttamisesta. XIII luvussa vahvistetaan loppusäännökset. 2020/0353 (COD)

Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS akuista ja käytetyistä akuista, direktiivin 2006/66/EY kumoamisesta ja asetuksen (EU) N:o 2019/1020 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Euroopan vihreän kehityksen ohjelma on Euroopan kasvustrategia, jonka tavoitteena on tehdä unionista oikeudenmukainen ja vauras yhteiskunta, jonka talous on moderni, resurssitehokas ja kilpailukykyinen, jossa kasvihuonekaasujen nettopäästöistä on päästy eroon vuoteen 2050 mennessä ja jossa kasvuun pyritään lisäämättä luonnonvarojen käyttöä. Siirtyminen fossiilisten polttoaineiden käytöstä ajoneuvoissa sähköiseen liikenteeseen on yksi edellytys ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiselle vuoteen 2050 mennessä. Jotta unionin tuotepolitiikalla voidaan osaltaan vähentää hiilidioksidipäästöjä maailmanlaajuisesti, on varmistettava, että unionissa kaupan pidettävät ja myytävät tuotteet hankitaan ja valmistetaan kestävällä tavalla. (2)Akut ovat tärkeä energianlähde ja yksi keskeisistä kestävän kehityksen, vihreän liikenteen, puhtaan energian ja ilmastoneutraaliuden mahdollistavista tekijöistä. On odotettavissa, että akkujen ja erityisesti tieliikenteen sähköajoneuvojen ajovoima-akkujen kysyntä lisääntyy nopeasti tulevina vuosina, minkä vuoksi näiden markkinoiden strateginen merkitys kasvaa maailmanlaajuisesti. Akkuteknologia-alan merkittävä tieteellinen ja tekninen kehitys jatkuu. Akkujen strategisen merkityksen vuoksi ja jotta voidaan taata oikeusvarmuus kaikille toimijoille ja välttää syrjintä, kaupan esteet ja vääristymät akkumarkkinoilla, on tarpeet vahvistaa säännöt, jotka koskevat akkujen kestävyysparametreja, suorituskykyä, turvallisuutta, keräystä, kierrätystä, uusiokäyttöä sekä akuista annettavia tietoja. On tarpeen luoda yhdenmukaistettu sääntelykehys, jota sovelletaan unionin markkinoille saatettavien akkujen koko elinkaareen. (3)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/66/EY on parantanut akkujen ominaisuuksia ympäristönsuojelun kannalta ja asettanut talouden toimijoille yhteisiä sääntöjä ja velvollisuuksia, kuten yhdenmukaistetut säännöt akkujen raskasmetallipitoisuudelle ja merkinnöille sekä säännöt ja tavoitteet kaikkien käytettyjen akkujen jätehuollolle laajennetun tuottajavastuun perusteella. (4)Direktiivin 2006/66/EY täytäntöönpanoa, vaikutuksia ja arviointia koskevissa komission kertomuksissa on tuotu esiin paitsi direktiivin saavutukset myös siihen liittyvät rajoitukset, erityisesti kun otetaan huomioon perusteellisesti muuttunut toimintaympäristö, jolle on ominaista akkujen kasvava käyttö ja strateginen merkitys. (5)Akkuja koskevassa komission strategisessa toimintasuunnitelmassa esitetyillä toimenpiteillä tuetaan pyrkimyksiä luoda Eurooppaan akkujen arvoketju, joka kattaa raaka-aineiden louhinnan, kestävän hankinnan ja jalostuksen, kestävät akkumateriaalit, kennojen tuotannon sekä akkujen uudelleenkäytön ja kierrätyksen. (6)Komissio vahvisti Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa sitoutumisensa akkuja koskevan strategisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanoon ja aikovansa ehdottaa lainsäädäntöä, jolla varmistetaan turvallinen, kiertotalouteen perustuva ja kestävä akkujen arvoketju kaikille akuille, myös sähköajoneuvojen kasvavien markkinoiden tarpeisiin. (7)Neuvoston 4 päivänä lokakuuta 2019 antamissa päätelmissä ”Enemmän kiertoa – Siirtyminen kestävään yhteiskuntaan” vaadittiin muun muassa johdonmukaisia toimia, joilla tuetaan akkujen kestävyyttä ja kiertoa parantavan teknologian kehittämistä ja siirtymistä sähköiseen liikkuvuuteen. Neuvosto vaati myös tarkistamaan direktiiviä 2006/66/EY kiireellisesti ottamalla huomioon kaikki kyseeseen tulevat akut ja materiaalit ja tarkastelemalla erityisesti litiumiin ja kobolttiin sovellettavia erityisvaatimuksia sekä mekanismia, jonka avulla direktiiviä voidaan mukauttaa akkuteknologian tuleviin muutoksiin. (8)Maaliskuun 11 päivänä 2020 hyväksytyssä uudessa kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa todetaan, että ehdotuksessa uudeksi akkuja koskevaksi sääntelykehykseksi tarkastellaan sääntöjä kierrätysmateriaalin osuudesta ja toimenpiteitä kaikkien akkujen keräys- ja kierrätysasteen parantamiseksi, jotta voidaan varmistaa arvokkaiden materiaalien talteenotto ja antaa opastusta kuluttajille, sekä mahdollisuuksia poistaa ei-ladattavat akut asteittain käytöstä, jos vaihtoehtoja on olemassa. Lisäksi todetaan, että tarkastellaan kestävyys- ja avoimuusvaatimuksia, joissa otetaan huomioon akkujen valmistuksen hiilijalanjälki, raaka-aineiden eettinen hankinta ja toimitusvarmuus, jotta voidaan helpottaa akkujen uudelleenkäyttöä, käyttötarkoituksen muuttamista ja kierrätystä.

(9)Kaikkien unionissa markkinoille saatettujen akkujen koko elinkaaren huomioon ottaminen edellyttää, että vahvistetaan yhdenmukaistetut tuote- ja markkinointivaatimukset, myös vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt, sekä tarvittavat vaatimukset, jotta voidaan ottaa kattavasti huomioon akkujen elinkaaren loppuvaihe. Elinkaaren loppuvaihetta koskevat vaatimukset ovat tarpeen, jotta voidaan ottaa huomioon akkujen ympäristövaikutukset ja etenkin tukea akkujen kierrätysmarkkinoiden ja akuista saatavien uusioraaka-aineiden markkinoiden kehittymistä materiaalikiertojen sulkemiseksi. Jotta kaavaillut tavoitteet akun koko elinkaaren huomioon ottamisesta voidaan saavuttaa yhdessä säädöksessä ja samalla välttää kaupan esteet ja kilpailun vääristyminen ja turvata sisämarkkinoiden eheys, sääntöjä, joissa akkuja koskevat vaatimukset asetetaan, tulisi soveltaa yhdenmukaisesti kaikkiin toimijoihin koko unionissa eivätkä ne saisi antaa jäsenvaltioille mahdollisuutta eriävään täytäntöönpanoon. Tästä syystä direktiivi 2006/66/EY olisi korvattava asetuksella. (10)Tätä asetusta olisi sovellettava kaikkiin akkutyyppeihin, jotka saatetaan markkinoille tai otetaan käyttöön unionissa joko sellaisenaan tai laitteisiin sisältyvinä tai muulla tavoin sähkö- ja elektroniikkalaitteiden ja ajoneuvojen mukana toimitettuina. Tätä asetusta olisi sovellettava riippumatta siitä, onko akku erityisesti suunniteltu tuotetta varten vai onko se yleiskäyttöinen ja riippumatta siitä, onko se sisällytetty tuotteeseen vai toimitetaanko se yhdessä sellaisen tuotteen kanssa, jossa sitä on tarkoitus käyttää, tai erillään tällaisesta tuotteesta. (11)Akkuihin sovellettavia vaatimuksia olisi sovellettava myös akkuyksiköinä markkinoille saatettuihin tuotteisiin, jotka muodostuvat akkujen määritelmää vastaavista akuista tai kennoryhmistä, jotka on yhdistetty toisiinsa ja/tai suljettu koteloon omaksi käyttövalmiiksi yksikökseen, jota loppukäyttäjän ei ole tarkoitus hajottaa tai avata. Akkumoduuleina markkinoille saatettuihin tuotteisiin, jotka vastaavat akkuyksikön määritelmää, olisi sovellettava akkuyksiköihin sovellettavia vaatimuksia. (12)Asetuksen laajalla soveltamisalalla on asianmukaista tehdä ero eri akkuluokkien välillä niiden suunnittelun ja käytön mukaan riippumatta akun kemiallisesta koostumuksesta. Direktiivin 2006/66/EY mukaista luokittelua yhtäältä kannettaviin akkuihin (irtoakkuihin) ja toisaalta teollisuus- ja ajoneuvoakkuihin olisi kehitettävä pidemmälle, jotta se vastaisi paremmin akkujen käytössä tapahtunutta uutta kehitystä. Sähköajoneuvojen ajovoima-akut, jotka direktiivin 2006/66/EY nojalla luokitellaan teollisuusakuiksi, muodostavan suuren ja kasvavan osan markkinoista, koska sähköajoneuvojen käyttö tieliikenteessä kasvaa nopeasti. Tämän vuoksi tieliikenneajoneuvojen ajovoima-akuille on aiheellista ottaa käyttöön uusi sähköajoneuvoakkujen luokka. Muiden ajoneuvojen, kuten rautatie-, vesi- ja ilmakuljetusajoneuvojen, ajovoima-akut kuuluvat edelleen teollisuusakkujen luokkaan tämän asetuksen nojalla. Teollisuusakkujen tyyppi käsittää monia erilaisia akkuja, jotka on tarkoitettu käytettäviksi teollisessa toiminnassa, viestintäverkoissa, maataloustoiminnassa tai sähköenergian tuotannossa ja jakelussa. Näiden esimerkkitapausten lisäksi kaikki akut, jotka eivät ole irtoakkuja, autonakkuja eivätkä sähköajoneuvoakkuja, olisi katsottava teollisuusakuiksi. Akut, joita käytetään energian varastointiin yksityiskäytössä tai kotitalouksissa, katsotaan tässä asetuksessa teollisuusakuiksi. Lisäksi jotta varmistetaan, että kaikki kevyissä kulkuneuvoissa, kuten sähköpyörissä ja -mopoissa, käytettävät akut luokitellaan irtoakuiksi, on tarpeen selventää irtoakkujen määritelmää ja ottaa käyttöön tällaisten akkujen painoraja. (13)Akut olisi suunniteltava ja valmistettava siten, että optimoidaan niiden suorituskyky, kesto ja turvallisuus ja minimoidaan niiden ympäristöjalanjälki. On syytä vahvistaa erityiset kestävyysvaatimukset sisäisesti varastoiville ladattaville teollisuusakuille ja sähköajoneuvoakuille, joiden teho on yli 2 kWh, koska näiden akkujen markkinasegmentin odotetaan kasvavan eniten tulevina vuosina. (14)Jotta voidaan varmistaa, että tästä asetuksesta johtuvat velvoitteet täytetään, samoin kuin seurata ja todentaa, että tuottajat ja tuottajavastuujärjestöt noudattavat tämän asetuksen vaatimuksia, jäsenvaltioiden on tarpeen nimetä yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen. (15)Vaarallisten aineiden käyttöä akuissa olisi rajoitettava, jotta voidaan suojella ihmisten terveyttä ja ympäristöä ja vähentää tällaisten aineiden esiintymistä jätteissä. Sen vuoksi on aiheellista vahvistaa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 liitteessä XVII säädettyjen rajoitusten lisäksi elohopeaa ja kadmiumia koskevat rajoitukset tietyntyyppisissä akuissa. Sellaisissa ajoneuvoissa käytettävät akut, joihin sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/53/EY liitteen II mukaista poikkeusta, olisi jätettävä kadmiumkiellon ulkopuolelle. (16)Jotta voidaan puuttua asianmukaisesti vaarallisiin aineisiin, jotka akuissa käytettyinä aiheuttavat ihmisten terveydelle tai ympäristölle riskin, jota ei voida hyväksyä, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan akkujen vaarallisiin aineisiin sovellettavia rajoituksia. (17)Menettely akkujen sisältämiä vaarallisia aineita koskevien uusien rajoitusten hyväksymiseksi ja nykyisten rajoitusten muuttamiseksi olisi yhdenmukaistettava täysin asetuksen (EY) N:o 1907/2006 kanssa. Jotta voidaan varmistaa tehokas päätöksenteko, koordinointi ja hallinto tämän asetuksen asiaankuuluvissa teknisissä, tieteellisissä ja hallinnollisissa näkökohdissa, asetuksella (EY) N:o 1907/2006 perustetun Euroopan kemikaaliviraston, jäljempänä ’kemikaalivirasto’, olisi suoritettava tietyt tehtävät, jotka liittyvät arviointiin akkujen valmistuksessa ja käytössä esiintyvistä aineiden riskeistä ja mahdollisista niiden käyttöiän jälkeisistä riskeistä sekä sosioekonomisten tekijöiden arviointiin ja vaihtoehtojen analysointiin kemikaaliviraston ohjeiden mukaisesti. Näin ollen kemikaaliviraston riskinarviointikomitean ja sosioekonomisesta analyysista vastaavan komitean olisi avustettava tiettyjen tällä asetuksella kemikaalivirastolle annettujen tehtävien hoitamisessa. (18)Akkujen odotettavissa oleva laajamittainen käyttöönotto esimerkiksi liikkuvuuden alalla ja energian varastoinnissa vähentäisi hiilidioksidipäästöjä, mutta jotta tämä potentiaali olisi mahdollisimman suuri, niiden hiilijalanjäljen koko elinkaaren ajalta on tarpeen olla pieni. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevissa tuoteryhmäsäännöissä, jotka koskevat liikkuvasti käytettäviä korkean ominaisenergian ladattavia akkuja, ilmastonmuutos on akkujen osalta mineraalien ja metallien käytön jälkeen toiseksi tärkein vaikutusluokka. Unionin markkinoille saatettavia sisäisesti varastoivia ladattavia teollisuusakkuja ja sähköajoneuvoakkuja, joiden teho on yli 2 kWh, koskeviin teknisiin asiakirjoihin olisi sen vuoksi liitettävä hiilijalanjälki-ilmoitus, tarvittaessa valmistuserittäin. Akut valmistetaan erissä tiettyinä määrinä tietyllä ajanjaksolla. Hiilijalanjäljen laskemista koskevien teknisten sääntöjen yhdenmukaistaminen ja soveltaminen kaikkiin unionin markkinoille saatettaviin sisäisesti varastoiviin ladattaviin teollisuusakkuihin ja sähköajoneuvoakkuihin, joiden teho on yli 2 kWh, on edellytys sille, että akkujen teknisiin asiakirjoihin voidaan vaatia liitettäväksi hiilijalanjälki-ilmoitus ja tältä pohjalta määrittää hiilijalanjälkiluokat, jotta voidaan tunnistaa akut, joiden kokonaishiilijalanjälki on pienempi. Akkujen hiilijalanjälkeä koskevien tietojen ja selkeiden merkintävaatimusten ei sinänsä odoteta johtavan käyttäytymismuutoksiin, jotka ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että unionin tavoite irtautua hiilestä liikkuvuuden ja energian varastoinnin aloilla saavutetaan kansainvälisesti sovittujen ilmastonmuutostavoitteiden mukaisesti. Sen vuoksi otetaan käyttöön enimmäishiilimäärät sen jälkeen, kun on tehty erityinen vaikutustenarviointi kyseisten arvojen määrittämiseksi. Hiilijalanjäljen enimmäisraja-arvoa ehdottaessaan komissio ottaa huomioon muun muassa markkinoilla olevien akkujen hiilijalanjälkiarvojen suhteellisen jakautumisen, edistymisen unionin markkinoille saatettujen akkujen hiilijalanjäljen pienentämisessä sekä tämän toimenpiteen todellisen ja potentiaalisen vaikutuksen kestävää liikkuvuutta ja ilmastoneutraaliutta koskevien unionin tavoitteiden saavuttamiseen vuoteen 2050 mennessä. Jotta voidaan lisätä akkujen hiilijalanjälkeen liittyvää avoimuutta ja edistää unionin markkinoiden siirtymistä vähähiilisempiin akkuihin riippumatta siitä, missä ne tuotetaan, hiilijalanjälkeä koskevien vaatimusten asteittainen ja kumulatiivinen lisääminen on perusteltua. Akkujen elinkaaren aikana näiden vaatimusten ansiosta saadut hiilidioksidipäästöjen vähennykset tukevat unionin tavoitetta saavuttaa ilmastoneutraalius vuoteen 2050 mennessä. Tämä voi myös mahdollistaa muita unionin ja kansallisen tason toimintamalleja, kuten erityisiä kannustimia tai ympäristöä säästävän hankinnan kriteerejä, joilla edistetään ympäristövaikutuksiltaan vähäisempien akkujen tuotantoa. (19)Eräät akuissa käytettävät aineet, kuten koboltti, lyijy, litium tai nikkeli, ovat peräisin niukoista luonnonvaroista, joita ei ole helposti saatavilla unionissa. Komissio katsoo jotkin niistä kriittisiksi raaka-aineiksi. Tällä osa-alueella Euroopan on lisättävä strategista riippumattomuuttaan ja häiriönsietokykyään mahdollisten terveyskriiseihin tai muihin kriiseihin liittyvien toimitushäiriöiden varalta. Tätä tavoitetta voidaan edistää tehostamalla kiertoa ja resurssitehokkuutta ja lisäämällä näiden raaka-aineiden kierrätystä ja hyödyntämistä. (20)Talteenotettujen materiaalien käytön lisääminen tukisi kiertotalouden kehittämistä ja mahdollistaisi materiaalien resurssitehokkaamman käytön ja vähentäisi samalla unionin materiaaliriippuvuutta kolmansista maista. Akkujen osalta tämä koskee erityisesti kobolttia, lyijyä, litiumia ja nikkeliä. Sen vuoksi on tarpeen edistää tällaisten materiaalien talteenottoa jätteestä ja asettaa vaatimus kierrätetyn sisällön määrästä akuissa, joissa aktiivimateriaaleina käytetään kobolttia, lyijyä, litiumia ja nikkeliä. Tässä asetuksessa asetetaan kobolttia, lyijyä, litiumia ja nikkeliä koskevat pakolliset kierrätetyn sisällön tavoitteet, jotka olisi saavutettava vuoteen 2030 mennessä. Koboltille, litiumille ja nikkelille asetetaan lisäksi korotetut tavoitteet, jotka olisi saavutettava vuoteen 2035 mennessä. Kaikissa tavoitteissa olisi otettava huomioon sellaisen jätteen saatavuus, joista tällaiset materiaalit voidaan ottaa talteen, talteenotto- ja valmistusprosessien tekninen toteutettavuus sekä aika, jonka talouden toimijat tarvitsevat toimitus- ja valmistusprosessiensa mukauttamiseen. Näin ollen ennen kuin tällaisia pakollisia tavoitteita aletaan soveltaa, kierrätettyä sisältöä koskeva vaatimus olisi rajoitettava kierrätettyä sisältöä koskevien tietojen julkistamiseen. (21)Jotta voidaan ottaa huomioon koboltin, lyijyn, litiumin ja nikkelin toimitusriski ja arvioida niiden saatavuutta, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat akkujen aktiivimateriaaleissa olevan kierrätetyn koboltin, lyijyn, litiumin tai nikkelin vähimmäisosuustavoitteiden muuttamista. (22)Jotta voidaan varmistaa yhdenmukaiset täytäntöönpanoedellytykset säännöille, joiden mukaisesti lasketaan ja todennetaan kutakin akkumallia ja -erää ja kutakin valmistuslaitosta kohden koboltin, lyijyn, litiumin tai nikkelin määrä, joka on otettu talteen jätteestä akkujen aktiivimateriaaleina, sekä teknisiä asiakirjoja koskeville tietovaatimuksille, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. (23)Unionin markkinoille saatettavien akkujen olisi oltava kestäviä ja erittäin suorituskykyisiä. Sen vuoksi on tarpeen asettaa suorituskyky- ja kestovaatimukset yleiskäyttöisille irtoakuille sekä ladattaville teollisuusakuille ja sähköajoneuvoakuille. Sähköajoneuvoakkujen osalta sähköajoneuvoja ja ympäristöä käsittelevä UNECE:n epävirallinen työryhmä laatii parhaillaan ajoneuvon sisäisen akun kestoa koskevia vaatimuksia, minkä vuoksi tässä asetuksessa ei vahvisteta lisäkestovaatimuksia. Tämänhetkisiä energiavarastoakkuihin sovellettavia mittausmenetelmiä, joilla testataan akkujen suorituskykyä ja kestoa, ei pidetä riittävän tarkkoina ja edustavina, jotta vähimmäisvaatimukset voitaisiin ottaa käyttöön. Näiden akkujen suorituskykyä ja kestoa koskevien vähimmäisvaatimusten käyttöönottoa varten tulisi olla saatavilla asianmukaiset yhdenmukaistetut standardit tai yhteiset eritelmät. (24)Jotta voidaan vähentää akkujen elinkaarenaikaisia ympäristövaikutuksia, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä suorituskyky- ja kestovaatimusten muuttamiseksi ja kyseisten muuttujien vähimmäisarvojen vahvistamiseksi yleiskäyttöisille irtoakuille ja ladattaville teollisuusakuille. (25)Joissain yleiskäyttöisissä ei-ladattavissa akuissa resurssien ja energian käyttö voi olla tehotonta. On syytä vahvistaa objektiiviset suorituskyky- ja kestovaatimukset tällaisille akuille, jotta ei-ladattavia suorituskyvyltään heikkoja yleiskäyttöisiä irtoakkuja saatetaan markkinoille vähemmän erityisesti silloin, kun vaihtoehtoinen ladattavien akkujen käyttö johtaisi elinkaariarvioinnin perusteella yleisiin ympäristöhyötyihin. (26)Jotta laitteisiin kuuluville irtoakuille voidaan taata asianmukainen erilliskeräys, käsittely ja korkealaatuinen kierrätys, kun niistä on tullut jätettä, tarvitaan säännökset, joilla varmistetaan niiden irrotettavuus ja vaihdettavuus tällaisissa laitteissa. Käytettyjen akkujen olisi myös oltava vaihdettavissa, jotta voidaan pidentää akuilla varustettujen laitteiden odotettua käyttöikää. Tämän asetuksen yleisiä säännöksiä voidaan täydentää vaatimuksilla, jotka määritetään yksittäisille akuilla toimiville tuotteille täytäntöönpanotoimenpiteillä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/125/EY mukaisesti. Jos unionin muussa lainsäädännössä säädetään turvallisuussyistä tarkemmista vaatimuksista, jotka koskevat akkujen poistamista tuotteista (esim. leluista), olisi noudatettava kyseisiä erityissääntöjä. (27)Luotettavat akut ovat olennaisen tärkeitä monien tuotteiden, laitteiden ja palvelujen toiminnan ja turvallisuuden kannalta. Sen vuoksi akut olisi suunniteltava ja valmistettava siten, että varmistetaan niiden turvallinen toiminta ja käyttö. Tämä näkökohta koskee erityisesti kiinteitä akkusähkövarastoja, joita muu EU:n lainsäädäntö ei tällä hetkellä kata. Turvallisuustesteissä huomioon otettavat muuttujat olisi sen vuoksi vahvistettava kyseisille sähkövarastoille. (28)Jotta loppukäyttäjille voidaan antaa avointa, luotettavaa ja selkeää tietoa akuista ja niiden pääominaisuuksista ja käytetyistä akuista, jotta loppukäyttäjät voivat tehdä tietoon perustuvia päätöksiä ostaessaan akkuja ja poistaessaan niitä käytöstä ja jotta jätehuoltotoimijat voivat käsitellä käytetyt akut asianmukaisesti, akut olisi varustettava merkinnöillä. Akkuihin olisi merkittävä kaikki tarvittavat tiedot niiden pääominaisuuksista, mukaan lukien niiden teho ja tiettyjen vaarallisten aineiden pitoisuus. Jotta tietojen saatavuus varmistettaisiin pysyvästi, ne olisi annettava myös QR-koodien avulla.

(29)Akkujen suorituskykyä koskevat tiedot ovat edellytys sille, että loppukäyttäjiä informoidaan hyvin ja oikea-aikaisesti kuluttajina ja että he saavat yhteisen vertailupohjan eri akkujen vertailuun ennen ostopäätöksen tekemistä. Yleiskäyttöiset irtoakut ja autonakut olisi sen vuoksi varustettava merkinnällä, joka sisältää tiedot niiden keskimääräisestä vähimmäiskestosta yksittäisissä sovelluksissa. On myös tärkeää antaa loppukäyttäjälle opastusta käytettyjen akkujen hävittämisestä asianmukaisella tavalla. (30)Sisäisesti varastoivissa ladattavissa teollisuusakuissa ja sähköajoneuvoakuissa, joiden teho on yli 2 kWh, olisi oltava akunhallintajärjestelmä, joka tallentaa tarvittavat tiedot, jotta loppukäyttäjä tai sen puolesta toimiva kolmas osapuoli voi milloin tahansa määrittää akkujen toimintakunnon ja odotetun käyttöiän. Akun käyttötarkoituksen muuttamista tai uudelleenvalmistusta varten akunhallintajärjestelmän tietojen olisi milloin tahansa oltava akun ostajan tai tämän puolesta toimivan kolmannen osapuolen saatavilla akun jäännösarvon arvioimiseksi, akun uudelleenkäytön, käyttötarkoituksen muuttamisen tai uudelleenvalmistuksen helpottamiseksi ja akun asettamiseksi sellaisten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2019/944/EU määriteltyjen riippumattomien aggregaattoreiden saataville, joilla on sähköverkoissa toimivia virtuaalivoimalaitoksia. Tätä vaatimusta olisi sovellettava sen lisäksi, mitä ajoneuvojen tyyppihyväksyntää koskevassa unionin lainsäädännössä säädetään, mukaan lukien tekniset eritelmät, jotka voivat olla peräisin sähköajoneuvoja ja ympäristöä käsittelevän UNECE:n epävirallisen työryhmän työstä, joka koskee sähköajoneuvodatan käyttöä. (31)Osaa tämän asetuksen mukaisista tuotekohtaisista vaatimuksista, mukaan lukien suorituskyky, kesto, käyttötarkoituksen muuttaminen ja turvallisuus, olisi mitattava käyttämällä luotettavia, tarkkoja ja toistettavissa olevia menetelmiä, joissa otetaan huomioon yleisesti parhaana pidetyt mittaus- ja laskentamenetelmät. Sen varmistamiseksi, ettei sisämarkkinoilla esiinny kaupan esteitä, standardit olisi yhdenmukaistettava unionin tasolla. Kyseisissä menetelmissä ja standardeissa olisi mahdollisuuksien mukaan otettava huomioon akkujen todellinen käyttö ja kuluttajien keskivertokäyttäytyminen, ja niiden olisi oltava luotettavia vaatimusten tahallisen ja tahattoman kiertäminen estämiseksi. Kun viittaus tällaiseen standardiin on hyväksytty Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1025/2012 mukaisesti ja julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, olisi oletettava, että näitä tämän asetuksen perusteella hyväksyttyjä tuotekohtaisia vaatimuksia noudatetaan, kunhan menetelmiä soveltamalla saadut tulokset osoittavat, että kyseisille olennaisille vaatimuksille vahvistetut vähimmäisarvot saavutetaan. Jos tuotekohtaisten vaatimusten soveltamisajankohtana ei ole olemassa julkaistuja standardeja, komission olisi hyväksyttävä yhteiset eritelmät täytäntöönpanosäädöksillä, ja näiden eritelmien noudattamisen tulisi myös luoda vaatimustenmukaisuusolettama. Tapauksissa, joissa yhteisissä eritelmissä havaitaan myöhemmin puutteita, komission olisi täytäntöönpanosäädöksellä muutettava kyseisiä yhteisiä eritelmiä tai kumottava ne. (32)Jotta voidaan varmistaa tehokas tiedonsaanti markkinavalvontaa varten, mukautua uusiin teknologioihin ja varmistaa selviytymiskyky maailmanlaajuisissa kriiseissä, kuten covid-19-pandemian yhteydessä, tietojen siitä, että kaikkia akkuihin sovellettavia unionin säädöksiä noudatetaan, olisi oltava saatavilla verkkosivuston kautta samassa EU-vaatimustenmukaisuusvakuutuksessa. (33)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 765/2008 vahvistetaan vaatimustenmukaisuuden arviointilaitosten akkreditointia koskevat säännöt, säädetään tuotteiden markkinavalvonnan ja kolmansista maista tuotavien tuotteiden valvonnan puitteista ja vahvistetaan CE-merkintää koskevat yleiset periaatteet. Kyseistä asetusta olisi sovellettava tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin akkuihin sen varmistamiseksi, että tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta unionissa hyötyvät tuotteet ovat niiden vaatimusten mukaisia, joilla taataan yleisten etujen kuten ihmisten terveyden, turvallisuuden ja ympäristönsuojelun korkea taso. (34)Jotta talouden toimijoilla olisi mahdollisuus osoittaa ja toimivaltaisilla viranomaisilla mahdollisuus todentaa, että markkinoilla saataville asetettavat akut ovat tämän asetuksen vaatimusten mukaisia, on tarpeen säätää vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyistä. Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä 768/2008/EY vahvistetaan vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyissä käytettävät moduulit vähiten tiukoista tiukimpiin riippuen kulloisestakin riskitasosta ja vaaditusta turvallisuustasosta. Mainitun päätöksen 4 artiklassa säädetään, että jos vaatimustenmukaisuuden arviointi on tarpeen, kyseisessä arvioinnissa käytettävät menettelyt on valittava näiden moduulien joukosta. (35)Valitut moduulit eivät kuitenkaan vastaa tiettyjä akkujen erityispiirteitä, joten vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyä varten valittuja moduuleja on tarpeen mukauttaa. Ottaen huomioon tässä asetuksessa vahvistettujen kestävyys-, turvallisuus- ja merkintävaatimusten uutuus ja monimutkaisuus ja jotta voidaan varmistaa, että markkinoille saatetut akut ovat oikeudellisten vaatimusten mukaisia, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjä lisäämällä niihin todentamisvaiheita tai muuttamalla arviointimoduulia akkujen markkinoilla tai akkujen arvoketjussa tapahtuneen kehityksen perusteella. (36)Akun CE-merkintä osoittaa, että akku on tämän asetuksen mukainen. CE-merkinnän yleisistä periaatteista ja sen suhteesta muihin merkintöihin säädetään asetuksessa (EY) N:o 765/2008. Näitä periaatteita olisi sovellettava akkujen CE-merkintään. Sen varmistamiseksi, että akkua säilytetään ja käytetään ja että se poistetaan käytöstä ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun kannalta turvallisella tavalla, olisi vahvistettava erityiset säännöt CE-merkinnän kiinnittämisestä akkuihin. (37)Tässä asetuksessa säädetyt vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt edellyttävät vaatimustenmukaisuuden arviointilaitosten toimintaa. Tämän asetuksen säännösten yhdenmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi jäsenvaltioiden viranomaisten olisi ilmoitettava nämä laitokset komissiolle. (38)Akkujen kestävyys-, turvallisuus- ja merkintävaatimusten uutuuden ja monimutkaisuuden vuoksi ja jotta varmistetaan akkujen vaatimustenmukaisuuden arvioinnin yhtenäinen laatutaso, on tarpeen vahvistaa vaatimukset ilmoittamisesta vastaaville viranomaisille, jotka osallistuvat ilmoitettujen laitosten arviointiin, ilmoittamiseen ja valvontaan. Erityisesti olisi varmistettava, että ilmoittamisesta vastaava viranomainen toimii objektiivisesti ja puolueettomasti. Ilmoittamisesta vastaavat viranomaiset olisi myös velvoitettava huolehtimaan saamiensa tietojen luottamuksellisuudesta, mutta niiden olisi kuitenkin voitava vaihtaa tietoja ilmoitetuista laitoksista kansallisten viranomaisten, muiden jäsenvaltioiden ilmoittamisesta vastaavien viranomaisten ja komission