EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 23.11.2016 COM(2016) 850 final 2016/0360(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS asetuksen (EU) N:o 575/2013 muuttamisesta vähimmäisomavaraisuusasteen, pysyvän varainhankinnan vaatimuksen, omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimusten, vastapuoliriskin, markkinariskin, keskusvastapuoliin liittyvien vastuiden, yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvien vastuiden, suurten asiakasriskien ja raportointi- ja julkistamisvaatimusten osalta sekä asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SWD(2016) 377 final}

{SWD(2016) 378 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Tämä ehdotettu muutos asetukseen (EU) N:o 575/2013 (vakavaraisuusasetus, CRR) on osa lainsäädäntöpakettia, johon sisältyvät myös muutokset direktiiviin 2013/36/EU (vakavaraisuusdirektiivi, CRD), direktiiviin 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi, BRRD) ja asetukseen (EU) N:o 806/2014 (yhteisestä kriisinratkaisumekanismia koskeva asetus, SRMR). Viime vuosina EU on uudistanut rahoituspalvelujen sääntelykehystä huomattavasti EU:n rahoitusalalla toimivien laitosten (eli luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten) häiriönsietokyvyn parantamiseksi. Uudistukset ovat perustuneet pääasiassa globaaleihin standardeihin, joista EU on sopinut yhdessä kansainvälisten kumppaniensa kanssa. Uudistuspakettiin sisältyivät erityisesti laitosten vakavaraisuusvaatimuksista ja valvonnasta annetut asetus (EU) N:o 575/2013 (vakavaraisuusasetus) ja direktiivi 2013/36/EU (vakavaraisuusdirektiivi) sekä laitosten elvytyksestä ja kriisinratkaisusta annettu direktiivi 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi) ja yhteisestä kriisinratkaisumekanismista annettu asetus (EU) N:o 806/2014. Näillä toimenpiteillä reagoitiin vuosina 2007 ja 2008 levinneeseen finanssikriisiin, ja niissä otetaan huomioon kansainvälisesti sovitut standardit. Vaikka uudistuksilla on saatu vakautettua rahoitusjärjestelmää ja parannettua sen kykyä kestää monentyyppisiä mahdollisia tulevia häiriö- ja kriisitilanteita, niillä ei kuitenkaan pystytä vielä ratkaisemaan kaikkia havaittuja ongelmia. Sen vuoksi näillä uusilla ehdotuksilla pyritään täydentämään uudistusohjelmaa korjaamalla jäljellä olevat heikkoudet ja panemalla täytäntöön joitakin uudistuksessa vielä toteuttamatta olevia osia, jotka ovat välttämättömiä laitosten häiriönsietokyvyn varmistamiseksi ja jotka globaalien standardien laatijat (eli Baselin pankkivalvontakomitea ja finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä) ovat viimeistelleet vasta hiljattain: sitova vähimmäisomavaraisuusaste (LR), jolla estetään laitoksia velkaantumasta liikaa esimerkiksi alhaisen kannattavuuden kompensoimiseksi; sitova pysyvän varainhankinnan vaatimus (NSFR), joka perustuu laitosten parantuneisiin rahoitusprofiileihin ja jolla vahvistetaan yhdenmukaistettu standardi siitä, kuinka paljon laitos tarvitsee vakaita pitkäaikaisia rahoituslähteitä selviytyäkseen markkinoiden ja rahoituksen stressitilanteista; riskiherkemmät omia varoja (eli pääomaa) koskevat vaatimukset laitoksille, jotka käyvät merkittävää kauppaa arvopapereilla ja johdannaisilla, millä estetään vaatimusten liian suuri vaihtelu, joka ei perustu laitosten riskiprofiileihin; viimeisenä vaan ei vähäisimpänä uudistuksena maailmanlaajuisten järjestelmän kannalta merkittävien laitosten (G-SII-laitosten) kokonaistappionkattamiskykyä (TLAC) koskevat uudet standardit, joissa näiltä laitoksilta vaaditaan parempaa kykyä kattaa tappioita ja vahvistaa pääomapohjaa; lisäksi standardeissa käsitellään maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden yhteenliitäntöjä ja vahvistetaan entisestään EU:n kykyä ratkaista vaikeuksissa olevien G-SII-laitosten kriisejä minimoiden samalla veronmaksajiin kohdistuvat riskit. Komissio totesi 24. marraskuuta 2015 antamassaan tiedonannossa olevan tarpeen vähentää riskejä entisestään, ja se sitoutui esittämään lainsäädäntöehdotuksen, joka perustuu edellä mainittuihin kansainvälisiin sopimuksiin. Tällaisilla riskienvähentämistoimenpiteillä ei pelkästään vahvisteta Euroopan pankkijärjestelmän häiriönsietokykyä ja markkinoiden luottamusta siihen vaan tarjotaan myös perusta, jolta pankkiunionin toteuttamista voidaan jatkaa. Myös Ecofin-neuvoston 17. kesäkuuta 2016 esittämissä päätelmissä tunnustetaan se, että riskien vähentäminen rahoitusalalla vaatii enemmän konkreettisia lainsäädäntötoimia. Pankkiunionista 10. maaliskuuta 2016 annetussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa (vuosikertomus 2015) mainitaan myös joitakin nykyisen sääntelykehyksen osa-alueita, joihin olisi puututtava. Samalla komission on täytynyt ottaa huomioon nykyinen sääntelykehys ja kansainvälisellä tasolla sääntelyssä tapahtunut kehitys sekä vastata EU:n talouteen kohdistuviin haasteisiin, etenkin tarpeeseen edistää kasvua ja työpaikkojen syntymistä epävarmojen talousnäkymien aikoina. Unionin talouden vahvistamiseksi on käynnistetty erilaisia keskeisiä toimintapoliittisia aloitteita, kuten Euroopan investointiohjelma (Euroopan strategisten investointien rahasto – ESIR) ja pääomamarkkinaunioni. Laitosten kykyä talouden rahoittamiseen on parannettava heikentämättä sääntelykehyksen vakautta. Sen varmistamiseksi, että viimeaikaiset rahoitusalan uudistukset toimivat sujuvassa vuorovaikutuksessa paitsi toistensa ja uusien toimintapoliittisten aloitteiden kanssa myös viimeaikaisten laajempien rahoitusalan uudistusten kanssa, komissio on toteuttanut kannanottopyynnön pohjalta perusteellisen kokonaisvaltaisen arvioinnin nykyisestä rahoituspalvelujen kehyksestä (mukaan luettuina vakavaraisuusasetus ja -direktiivi, pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi ja yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskeva asetus). Lähiaikoina toteutettavaa globaalien standardien tarkistusta on arvioitu myös laajempien taloudellisten vaikutusten kannalta. Kansainväliseen kehitykseen perustuvilla muutoksilla saatetaan kansainväliset standardit täsmällisesti osaksi unionin lainsäädäntöä, mutta niihin on myös tehty kohdennettuja mukautuksia, jotta EU:n erityispiirteet ja laajemmat poliittiset näkökohdat on voitu ottaa huomioon. Esimerkkinä mainittakoon, että EU:n pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset) ja infrastruktuurihankkeet, jotka yhdessä muodostavat sisämarkkinoiden selkärangan, ovat pääosin riippuvaisia pankkirahoituksesta, minkä vuoksi sääntelyyn on tehtävä erityisiä mukautuksia, jotta laitokset voisivat rahoittaa näitä yrityksiä ja hankkeita jatkossakin. Uusien vaatimusten on toimittava sujuvassa vuorovaikutuksessa olemassa olevien vaatimusten kanssa, jotka koskevat esimerkiksi keskusvastapuolimääritystä tai johdannaisvastuiden kattamista vakuuksilla, ja joitakin uusia vaatimuksia on alettava noudattaa asteittain. Tällaisten mukautusten soveltamisalaa ja -aikaa on rajoitettu, minkä vuoksi mukautukset eivät heikennä ehdotusten yleistä perustaa, joka on kansainvälisten standardien perustavoitteiden mukainen. Ehdotusten tavoitteena on myös parantaa olemassa olevia sääntöjä kannanottopyyntöön saadun palautteen mukaisesti. Komission tekemä analyysi on osoittanut, että nykyistä kehystä voidaan soveltaa oikeasuhteisemmin ottaen erityisesti huomioon pienet ja rakenteeltaan yksinkertaisemmat laitokset, joiden osalta joitakin nykyisiä julkistamis- ja raportointivaatimuksia ja monimutkaisia kaupankäyntivarastoa koskevia vaatimuksia ei voida perustella vakavaraisuusnäkökohdilla. Komissio on niin ikään arvioinut pk-yrityksille ja infrastruktuurihankkeiden rahoittamiseen myönnettäviin lainoihin liittyvää riskiä ja havainnut tässä yhteydessä, että joihinkin tällaisiin lainoihin voi olla aiheellista soveltaa alhaisempia omien varojen vaatimuksia kuin nykyisin sovelletaan. Sen vuoksi näissä ehdotuksissa korjataan kyseisiä vaatimuksia ja painotetaan enemmän laitosten vakavaraisuuskehyksen oikeasuhteisuutta. Tällä tavoin parannetaan laitosten kykyä rahoittaa taloutta heikentämättä kuitenkaan sääntelykehyksen vakautta. Lisäksi komissio on arvioinut tiiviissä yhteistyössä pankki-, maksu- ja vakuutusasioita käsittelevän asiantuntijaryhmän kanssa vakavaraisuusdirektiivissä ja -asetuksessa säädettyjen vaihtoehtojen ja harkintavallan soveltamista. Tämän analyysin perusteella tässä ehdotuksessa poistetaan joitakin vaihtoehtoja ja harkintavaltaa, jotka liittyvät vähimmäisomavaraisuusastetta, suuria asiakasriskejä ja omia varoja koskeviin säännöksiin. Ehdotuksessa poistetaan mahdollisuus luoda sellaisia uusia valtion takaamia laskennallisia verosaamisia, jotka eivät ole riippuvaisia tulevaisuudessa toteutuvista voitoista ja jotka vapautettaisiin vaatimuksesta vähentää ne lakisääteisestä pääomasta. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Useat vakavaraisuusdirektiivin ja -asetuksen muutosehdotukset perustuvat näihin säädöksiin liittyvissä uudelleentarkasteluissa esiin tulleisiin seikkoihin, kun taas toiset rahoitusalan sääntelykehyksen mukautukset ovat osoittautuneet tarpeellisiksi alalla tapahtuneen kehityksen, kuten pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin antamisen, yhteisen valvontamekanismin (YVM) perustamisen sekä Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) toimien ja kansainvälisellä tasolla toteutettujen toimien, myötä. Ehdotuksella muutetaan voimassa olevaa lainsäädäntöä ja tehdään siitä täysin yhteensopiva laitosten vakavaraisuusvaatimuksia, valvontaa ja elvytys- ja kriisinratkaisukehystä koskevien nykyisten säännösten kanssa. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa

Neljä vuotta sen jälkeen, kun Euroopan valtion- ja hallitusten päämiehet päättivät perustaa pankkiunionin, pankkiunionin kaksi pilaria – yhteinen valvonta ja kriisinratkaisu – ovat käytössä, ja niiden vankkana perustana toimii kaikkia EU:n laitoksia koskeva yhteinen sääntökirja. Vaikka merkittävää edistymistä onkin tapahtunut, tarvitaan myös muita toimia pankkiunionin viimeistelemiseksi, muun muassa luomalla yhteinen talletussuojajärjestelmä. Vakavaraisuusasetuksen ja -direktiivin uudelleentarkastelu on osa riskienvähentämistoimenpiteitä, joita tarvitaan pankkialan häiriönsietokyvyn vahvistamiseksi edelleen ja jotka toteutetaan rinnakkain eurooppalaista talletussuojajärjestelmä asteittaisen käyttöönoton kanssa. Uudelleentarkastelulla pyritään samalla varmistamaan jatkuva yhteinen sääntökirja kaikille sekä pankkiunionin sisällä että sen ulkopuolella toimiville EU:n laitoksille. Tämän aloitteen edellä kuvatut yleiset tavoitteet ovat täysin johdonmukaisia ja sopusoinnussa EU:n perimmäisten tavoitteiden kanssa, joita ovat tavoite edistää rahoitusvakautta, tavoite pienentää sellaisen tilanteen todennäköisyyttä ja laajuutta, jossa tarvittaisiin veronmaksajien tukea laitoksen kriisin ratkaisemiseksi, sekä tavoite edistää tasapainoista ja kestävää taloudellisen toiminnan rahoitusta, millä parannetaan samalla korkeatasoista kilpailukykyä ja kuluttajansuojaa. Nämä yleiset tavoitteet ovat myös edellä kuvatuissa muissa keskeisissä EU:n aloitteissa asetettujen tavoitteiden mukaisia. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotetuilla muutoksilla on sama oikeusperusta kuin muutettavilla säädöksillä eli vakavaraisuusasetuksen muutosasetusehdotuksen tapauksessa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artikla ja vakavaraisuusdirektiivin muutosdirektiivin tapauksessa saman sopimuksen 53 artiklan 1 kohta. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Ehdotetuilla toimenpiteillä on tarkoitus täydentää jo olemassa olevaa EU:n lainsäädäntöä, mistä syystä tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin EU:n tasolla kuin toteuttamalla erilaisia kansallisia aloitteita. Kansalliset toimenpiteet, joilla pyritään esimerkiksi vähentämään laitosten velkaantumista sekä lujittamaan niiden pysyvää rahoitusta ja kaupankäyntivaraston pääomavaatimuksia, eivät olisi yhtä tehokkaita rahoitusvakauden varmistamisessa kuin EU:n säännöt, koska laitoksilla on vapaus sijoittautua muihin jäsenvaltioihin ja tarjota palveluja niissä, mistä seuraa tietyssä mittakaavassa rajat ylittävää palvelujen tarjontaa, pääomavirtoja ja markkinoiden yhdentymistä. Kansalliset toimenpiteet voisivat sitä vastoin vääristää kilpailua ja vaikuttaa pääoman liikkeisiin. Lisäksi kansallisten toimenpiteiden hyväksyminen olisi oikeudellisesti haastavaa, koska vakavaraisuusasetuksella säännellään jo pankkitoimintaa asettamalla vaatimuksia, jotka koskevat muun muassa velkaantuneisuutta (raportointi), maksuvalmiutta (erityisesti maksuvalmiusvaatimus (LCR)) ja kaupankäyntivarastoa. Tämän vuoksi vakavaraisuusasetuksen ja direktiivin muuttamisen katsotaan olevan paras vaihtoehto. Siinä löydetään oikea tasapaino yhdenmukaistamissääntöjen ja tarpeellisin osin säilytettävän kansallisen joustavuuden välillä vaikuttamatta kielteisesti yhteiseen sääntökirjaan. Muutosten avulla edistettäisiin vakavaraisuusvaatimusten yhdenmukaista soveltamista ja valvontakäytäntöjen lähentämistä sekä varmistettaisiin tasapuoliset toimintaedellytykset kaikkialla pankkipalvelujen sisämarkkinoilla. Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa näitä tavoitteita yksin. Tämä on erityisen tärkeää pankkialalla, jolla monet luottolaitokset toimivat eri puolilla EU:n sisämarkkinoita. Täysipainoinen yhteistyö ja luottamus yhteisen valvontamekanismin (YVM) toteutuksessa ja valvontakollegioiden ja YVM:n ulkopuolisten toimivaltaisten viranomaisten keskuudessa on olennaisen tärkeää, jotta luottolaitoksia voidaan valvoa tehokkaasti konsolidoinnin perusteella. Kansallisilla säännöillä ei saavutettaisi näitä tavoitteita. •Suhteellisuusperiaate Suhteellisuusperiaate on ollut olennainen osa ehdotukseen liittyvässä vaikutustenarvioinnissa. Sen lisäksi, että kaikkia ehdotettuja eri sääntelyalojen vaihtoehtoja on arvioitu yksitellen suhteellisuustavoitteen kannalta, myös oikeasuhteisuuden puuttuminen olemassa olevista säännöistä on esitetty erillisenä ongelmana ja erityisiä vaihtoehtoja on analysoitu tavoitteena vähentää pienemmille laitoksille aiheutuvia hallinnollisia ja lainsäädännön noudattamisesta johtuvia kustannuksia (ks. vaikutustenarvioinnin 2.9 ja 4.9 kohta). •Toimintatavan valinta Ehdotuksena on, että toimenpiteet toteutetaan muuttamalla vakavaraisuusasetusta asetuksella ja vakavaraisuusdirektiiviä direktiivillä. Ehdotetuissa toimenpiteissä viitataan olemassa oleviin, kyseisiin säädöksiin sisältyviin säännöksiin tai kehitetään näitä säännöksiä pidemmälle (maksuvalmius, velkaantuneisuus, palkitseminen, suhteellisuusperiaate). Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän (FSB) hyväksymän uuden kokonaistappionkattamiskykyä (TLAC) koskevan standardin osalta ehdotetaan, että valtaosa standardista sisällytetään vakavaraisuusasetukseen, koska ainoastaan asetuksella voidaan saavuttaa tarvittava yhtenäinen soveltaminen pitkälti samaan tapaan kuin nykyisten riskiperusteisten omien varojen vaatimusten tapauksessa. Antamalla vakavaraisuusvaatimukset vakavaraisuusasetuksen muutoksen muodossa varmistettaisiin, että niitä sovelletaan suoraan maailmanlaajuisiin järjestelmän kannalta merkittäviin laitoksiin (G-SII-laitokset). Tämä estäisi jäsenvaltioita panemasta täytäntöön toisistaan eroavia kansallisia vaatimuksia alalla, jolla täydellinen yhdenmukaistaminen on toivottavaa, jolloin ei muodostu epätasapuolisia toimintaedellytyksiä. Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin nykyisten säännösten hienosäätö on kuitenkin tarpeen sen varmistamiseksi, että kokonaistappionkattamiskykyä (TLAC) koskeva vaatimus ja omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus (MREL) ovat keskenään täysin johdonmukaisia ja yhtenäisiä. Jotkin ehdotetuista vakavaraisuusdirektiivin muutoksista, joilla on vaikutusta suhteellisuusperiaatteeseen, jättäisivät jäsenvaltioille jonkin verran liikkumavaraa pitää voimassa eri sääntöjä, kun muutokset saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus säätää tiukempia sääntöjä tietyistä asioista. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Sidosryhmien kuuleminen Komissio on toteuttanut useita aloitteita arvioidakseen, ovatko nykyinen vakavaraisuuskehys ja globaalien standardien tulevat tarkistukset sopivimmat välineet EU:n laitosten vakavaraisuustavoitteiden toteutumisen varmistamiseksi ja jatkaisivatko EU:n laitokset tarvittavan rahoituksen tarjoamista EU:n taloudelle. Komissio käynnisti heinäkuussa 2015 julkisen kuulemisen vakavaraisuusasetuksen ja direktiivin mahdollisista vaikutuksista EU:n talouden pankkirahoitukseen. Kuulemisessa keskityttiin erityisesti pk-yritysten ja infrastruktuurin rahoitukseen. Komissio julkaisi lisäksi syyskuussa 2015 kannanottopyynnön, joka koski EU:n koko finanssialan lainsäädäntöä. Näillä kahdella aloitteella pyrittiin saamaan empiiristä näyttöä ja käytännön palautetta i) säännöistä, jotka vaikuttavat talouden kykyyn rahoittaa itseään ja kasvua, ii) tarpeettomasta sääntelytaakasta, iii) sääntöjen keskinäisistä vaikutuksista, epäjohdonmukaisuuksista ja puutteista ja iv) säännöistä, joiden vaikutus on muu kuin oli tarkoitus. Lisäksi komissio on kerännyt sidosryhmien näkemyksiä palkitsemissäännöksiä koskevien erityisten analyysien ja vakavaraisuusasetuksen ja -direktiivin sääntöjen oikeasuhteisuutta koskevien erityisten analyysien yhteydessä. Komissio käynnisti myös toimeksiantamansa selvityksen yhteydessä julkisen kuulemisen arvioidakseen vakavaraisuusasetuksen vaikutusta talouden pankkirahoitukseen. Kaikista edellä mainituista aloitteista on saatu selkeä näyttö siitä, että on olemassa tarve päivittää ja täydentää nykyisiä sääntöjä, jotta voidaan i) vähentää pankkialan riskejä ja vähentää näin ollen turvautumista valtion tukeen ja veronmaksajien rahoihin kriisitilanteessa ja ii) parantaa laitosten kykyä ohjata riittävästi rahoitusta taloudelle.

Vaikutustenarvioinnin liitteissä 1 ja 2 esitetään yhteenveto kuulemisista, arvioinneista ja raporteista. •Vaikutusten arviointi Vaikutusten arviointia käsiteltiin 7. syyskuuta 2016 sääntelyntarkastelulautakunnassa, joka hylkäsi sen. Hylkäämisen jälkeen vaikutustenarviointia paranneltiin siinä tarkasteltujen eri toimintavaihtoehtojen osalta i) selittämällä paremmin ehdotuksen poliittista kontekstia (eli ehdotuksen suhdetta sekä kansainvälisellä että EU:n tasolla tapahtuneeseen poliittiseen kehitykseen), ii) antamalla lisää tietoa sidosryhmien näkemyksistä ja iii) esittämällä lisänäyttöä eri toimintavaihtoehtojen vaikutuksista (sekä hyötyjen että kustannusten osalta). Sääntelyntarkastelulautakunta antoi 27. syyskuuta 2016 myönteisen lausunnon uudelleen toimitetusta vaikutustenarvioinnista. Vaikutustenarviointi on liitetty tähän ehdotukseen. Ehdotus on yhdenmukainen vaikutustenarvioinnin kanssa. Kuten vaikutustenarviointia varten toteutetusta simulaatioanalyysista ja makrotaloudellisesta mallintamisesta käy ilmi, uusien vaatimusten, erityisesti uusien Baselin standardien, kuten vähimmäisomavaraisuusastetta ja kaupankäyntivarastoa koskevien standardien, käyttöönotosta aiheutuvien kustannusten odotetaan olevan rajallisia. Arvioitu pitkän aikavälin vaikutus bruttokansantuotteeseen (BKT) vaihtelee välillä -0,03 prosenttia ja -0,06 prosenttia, ja rahoituskustannusten nousun arvioidaan pankkialalla olevan alle 3 peruspistettä kaikkein äärimmäisimmässä skenaariossa. Saatavan hyödyn osalta simulaatio on osoittanut, että jos vuosien 2007 ja 2008 kaltainen finanssikriisi uusiutuisi, julkisia varoja tarvittaisiin tukemaan pankkijärjestelmää 32 prosenttia vähemmän eli tarve vähenisi 51 miljardista eurosta 34 miljardiin euroon. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Omien varojen vaatimusten yksinkertaistettujen laskentamenetelmien säilyttämisellä on tarkoitus varmistaa jatkossakin sääntöjen oikeasuhteisuus pienten laitosten kannalta. Lisätoimenpiteillä, joiden tarkoituksena on parantaa joidenkin (raportointiin, julkistamiseen ja palkitsemiseen liittyvien) vaatimusten oikeasuhteisuutta, on tavoitteena vähentää kyseisten laitosten hallinnollista ja lainsäädännön noudattamisesta aiheutuvaa rasitusta. Pk-yritysten osalta ehdotetulla pankkien pk-yrityksiin liittyviä vastuita koskevien omien varojen vaatimusten uudelleenmäärittämisellä odotetaan olevan myönteinen vaikutus pk-yritysten rahoitukseen. Tällä olisi vaikutusta ensisijaisesti sellaisiin pk-yrityksiin, joiden tämänhetkiset vastuut ovat yli 1,5 miljoonaa euroa, koska tällaisiin vastuisiin ei voida soveltaa pk-yritysten tukikerrointa nykyisten sääntöjen nojalla. Ehdotuksen muiden osien, erityisesti niiden, joiden tarkoituksena on parantaa laitosten häiriönsietokykyä tulevissa kriiseissä, odotetaan lisäävän pk-yrityksille tapahtuvan antolainauksen kestävyyttä. Lisäksi toimenpiteiden, joilla pyritään vähentämään laitosten, erityisesti pienempien ja rakenteeltaan yksinkertaisempien laitosten, lainsäädännön noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia, odotetaan vähentävän pk-yritysten lainakustannuksia. Kolmansien maiden osalta ehdotuksella parannetaan EU:n finanssimarkkinoiden vakautta, mikä pienentää maailmanlaajuisille finanssimarkkinoille aiheutuvien heijastusvaikutusten ja kustannusten todennäköisyyttä. Lisäksi ehdotetuilla muutoksilla yhdenmukaistetaan sääntelykehystä kaikkialla unionissa, mikä vähentää merkittävästi EU:n alueella toimivien kolmansien maiden laitosten hallinnollisia kustannuksia. Kun otetaan huomioon käynnissä oleva vakavaraisuusasetuksen uudelleentarkastelu, joka liittyy sijoituspalveluyrityksiin, sekä EPV:n antama alustava kertomus, katsotaan olevan asianmukaista, että vasta käyttöön otettuja vaatimuksia sovelletaan ainoastaan järjestelmän kannalta merkittäviin sijoituspalveluyrityksiin, kun taas muut sijoituspalveluyritykset saavat vapautuksen kyseisten vaatimusten soveltamisesta siihen asti, kun uudelleentarkastelu on saatu päätökseen. Ehdotus on yhdenmukainen digitaalisia sisämarkkinoita koskevan komission ensisijaisen tavoitteen kanssa. •Perusoikeudet EU on sitoutunut edistämään korkeatasoista perusoikeuksien suojelua ja allekirjoittanut useita ihmisoikeussopimuksia. Tämän osalta ehdotuksella ei pitäisi olla suoraa vaikutusta kyseisiin oikeuksiin, sellaisina kuin ne on lueteltu YK:n tärkeimmissä ihmisoikeusyleissopimuksissa, Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, joka on keskeinen osa EU:n perussopimuksia, ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa (ECHR). 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia unionin talousarvioon. 5. LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Ehdotettujen muutosten odotetaan alkavan tulla voimaan aikaisintaan vuonna 2019. Muutokset ovat tiiviisti sidoksissa vakavaraisuusasetuksen ja direktiivin muihin säännöksiin, jotka ovat jo voimassa ja joiden soveltamista on seurattu vuodesta 2014. Baselin pankkivalvontakomitea (BCBS) ja Euroopan pankkiviranomainen (EPV) keräävät jatkossakin tarvittavat tiedot vähimmäisomavaraisuusasteen ja uusien likviditeettitoimenpiteiden valvomiseksi, jotta uusien politiikan välineiden vaikutuksia voidaan arvioida tulevaisuudessa. Säännölliset vakavaraisuuden arviointiprosessit (SREP) ja stressitestit auttavat myös seuraamaan, millaisia vaikutuksia uusilla ehdotetuilla toimenpiteillä on asianomaisiin laitoksiin, ja arvioimaan säädetyn joustavuuden ja oikeasuhteisuuden asianmukaisuutta pienempien laitosten erityispiirteiden huomioimisen kannalta. Lisäksi komission yksiköt osallistuvat jatkossakin Baselin pankkivalvontakomitean työryhmien sekä Euroopan keskuspankin (EKP) ja EPV:n perustaman yhteisen työryhmän toimintaan. Ensiksi mainitut työryhmät seuraavat laitosten omien varojen ja likviditeettipositioiden dynamiikkaa maailmanlaajuisesti ja viimeksi mainittu työryhmä vastaavasti EU:n tasolla.

Indikaattorit, joilla seurataan parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen toteuttamisen tuloksia, ovat seuraavat: Pysyvän varainhankinnan vaatimus (NSFR): Indikaattori EU:n laitosten NSFR Tavoite Soveltamispäivästä alkaen 99 % EPV:n Basel III -seurantaan kuuluvista laitoksista täyttää NSFR:n 100-prosenttisesti (65 % ryhmän 1 ja 89 % ryhmän 2 luottolaitoksista täytti NSFR:n joulukuun 2015 lopussa) Tietolähde Puolivuosittaiset EPV:n Basel III -seurantaraportit Vähimmäisomavaraisuusaste (LR): Indikaattori EU:n laitosten LR Tavoite Soveltamispäivästä alkaen 99 %:lla ryhmän 1 ja ryhmän 2 luottolaitoksista LR on vähintään 3 % (93,4 % ryhmän 1 laitoksista täytti tavoitteen kesäkuussa 2015) Tietolähde Puolivuosittaiset EPV:n Basel III -seurantaraportit Pk-yritykset: Indikaattori EU:n pk-yritysten rahoitusvaje eli ulkoisten varojen tarpeen ja saatavilla olevien varojen välinen ero Tavoite Kahden vuoden kuluttua soveltamispäivästä < 13 % (viimeisin tiedossa oleva luku – 13 % vuoden 2014 lopussa) Tietolähde Euroopan komissio / EKP:n SAFE-tutkimus (tiedot rajoittuvat euroalueeseen) Kokonaistappionkattamiskyky (TLAC): Indikaattori G-SII-laitosten TLAC Tavoite EU:n kaikki maailmanlaajuiset järjestelmän kannalta merkittävät pankit (G-SIB-pankit) täyttävät tavoitteen (> 16 % riskipainotetuista omaisuuseristä (RWA) / 6 % vähimmäisomavaraisuusasteen laskennassa käytettävästä vastuumäärästä (LREM) vuodesta 2019 ja > 18 % RWA:sta) / 6,75 % LREM:stä vuodesta 2022) Tietolähde Puolivuosittaiset EPV:n Basel III -seurantaraportit Kaupankäyntivarasto: Indikaattori Riskipainotetut omaisuuserät (RWA) EU:n laitosten markkinariskien osalta Sisäisten mallien menetelmän mukaisten yhdistettyjen salkkujen riskipainotettujen omaisuuserien havaittu vaihtelu Tavoite – Vuodesta 2023 kaikki EU:n laitokset täyttävät markkinariskejä koskevat omien varojen vaatimukset EU:n lopullisen tasonmäärityksen mukaisesti. – Vuodesta 2021 EU:n laitosten sisäisten mallien tulosten perusteeton vaihtelu (eli vaihtelu, joka ei johdu riskien eroista) on vähäisempää kuin EU:n laitosten sisäisten mallien nykyinen vaihtelu*. _______________ *Value-at-risk-arvoa (VaR) ja lisäriskien kattamisen vakavaraisuusvaatimusta (IRC) koskevien vaatimusten ”nykyisen vaihtelun” viitearvoina olisi käytettävä EPV:n raportissa ”Report on variability of Risk Weighted Assets for Market Risk Portfolios” arvioituja arvoja, jotka on laskettu yhdistetyille salkuille ja julkaistu ennen uuden markkinariskikehyksen voimaantuloa. Tietolähde Puolivuosittaiset EPV:n Basel III -seurantaraportit EPV:n raportti ”Report on variability of Risk Weighted Assets for Market Risk Portfolios”. Uudet arvot olisi laskettava samaa menetelmää käyttäen. Palkitseminen: Indikaattori Maksamisen lykkäämisen ja instrumentteina maksamisen käyttö laitoksissa Tavoite 99 % laitoksista, jotka eivät ole vakavaraisuusdirektiivin määritelmän mukaisia pieniä ja rakenteeltaan yksinkertaisia laitoksia, lykkää vähintään 40 % palkitsemisen muuttuvien osien maksamisesta 3–5 vuodella ja maksaa vähintään 50 % palkitsemisen muuttuvista osista instrumentteina sellaiselle yksilöidylle henkilöstölle, jonka palkitsemisessa muuttuvien osien osuus on huomattava. Tietolähde Palkitsemista koskevat EPV:n vertailuraportit Suhteellisuusperiaate: Indikaattori Kevennetty valvontatietojen raportointi ja tietojen julkistaminen Tavoite 80 % pienemmistä ja rakenteeltaan yksinkertaisemmista laitoksista ilmoittaa raportointi- ja julkistamisvaatimusten helpottuneen Tietolähde EPV laatii ja toteuttaa kyselyn vuoteen 2022 tai 2023 mennessä. Tämän ehdotuksen vaikutusten arviointi tehdään viiden vuoden kuluttua ehdotettujen toimenpiteiden soveltamispäivästä EPV:n kanssa pian ehdotuksen hyväksymisen jälkeen sovittavan menetelmän mukaisesti. EPV:lle annetaan tehtäväksi määritellä ja kerätä tietoja, joiden avulla seurataan edellä mainittuja indikaattoreita sekä muita indikaattoreita, joita tarvitaan arvioitaessa muutettuja vakavaraisuusasetusta ja -direktiiviä. Menetelmä voitaisiin kehittää yksittäisiä vaihtoehtoja tai useita toisiinsa liittyviä vaihtoehtoja varten riippuen ennen arvioinnin käynnistämistä vallitsevista olosuhteista ja indikaattoreiden seurannan tuloksista. Säännösten noudattaminen ja soveltamisen jatkuva valvonta varmistetaan tarvittaessa siten, että komissio käynnistää rikkomusmenettelyjä, jos säännöksiä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, niiden sisällyttäminen on ollut virheellistä tai lainsäädäntötoimenpiteitä sovelletaan virheellisesti. EU:n oikeuden rikkomisista ilmoittaminen voidaan kanavoida Euroopan finanssivalvontajärjestelmän (EFVJ), myös kansallisten toimivaltaisten viranomaisten ja EPV:n, sekä EKP:n kautta. Lisäksi EPV julkaisee jatkossakin säännöllisiä raporttejaan EU:n pankkijärjestelmän Basel III -seurannasta. Tässä seurannassa seurataan Basel III -vaatimusten (sellaisina kuin ne on pantu täytäntöön vakavaraisuusasetuksella ja -direktiivillä) vaikutuksia EU:n laitoksiin erityisesti laitosten vakavaraisuussuhteiden (riskiperusteiset ja ei-riskiperusteiset) ja maksuvalmiussuhteiden (LCR, NSFR) osalta. Tämä seuranta toteutetaan rinnakkain Baselin pankkivalvontakomitean toteuttaman seurannan kanssa. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Vapautukset pääoma- ja maksuvalmiusvaatimuksista (CRR)

Jos tytäryritysten edellytetään noudattavan omien varojen vaatimuksia ja maksuvalmiusvaatimuksia yksittäisinä yrityksinä, niiden voi olla vaikea hallita kyseisiä resursseja tehokkaasti ryhmän tasolla. Tämä on erityisen tärkeää vallitsevassa tilanteessa, jossa tekninen kehitys helpottaa yhä enemmän pääoman ja maksuvalmiuden hallinnan keskittämistä ryhmässä. Voimassa olevassa lainsäädännössä toimivaltaisille viranomaisille annetaan mahdollisuus olla soveltamatta vaatimuksia yrityskohtaisesti tytär- tai emoyrityksiin, jotka sijaitsevat saman jäsenvaltion alueella tai kuuluvat useiden jäsenvaltioiden alueelle jakautuneeseen maksuvalmiusalaryhmään, jos on olemassa takeet siitä, että pääoma ja maksuvalmius jakautuvat tasaisesti emoyrityksen ja tytäryritysten välillä. Yhteisen valvontamekanismin (YVM) perustaminen on vahvistanut olennaisesti ryhmävalvontaa erityisesti sellaisissa tapauksissa, joissa ryhmän yhteisöt sijaitsevat valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa, koska eri jäsenvaltioissa sijaitsevat ryhmän yhteisöt tunnetaan yhteisessä valvontamekanismissa paremmin ja niihin voidaan käyttää suoraa toimivaltaa. Toisaalta, ennen kuin pankkiunionin toteuttaminen on saatu päätökseen, ”vastaanottavissa” jäsenvaltioissa, joihin tytäryritykset ovat sijoittautuneet, tunnetaan edelleen huolta siitä, että niille voi koitua finanssipoliittisia seuraamuksia, jos vaikeuksiin joutuneilla yksittäisillä tytäryrityksillä ei ole riittävästi likviditeettiä tai pääomaa. Tämä huoli on otettu tässä ehdotuksessa huomioon seuraavilla suojatoimilla: Vakavaraisuusasetuksessa jo asetettuja vaatimuksia täydennetään asettamalla emoyritykselle selkeä velvoite tukea tytäryrityksiä. Tämä emoyrityksen sitoumus on taattava koko sen määrän osalta, joka kuuluu vapautuksen piiriin, ja takauksen vakuutena on oltava vähintään puolet taatusta määrästä. Komissio aikoo seurata tarkasti asiaankuuluvien säännösten täytäntöönpanoa. Pankkiunionin toteutuksen tässä vaiheessa katsotaan, että toimivaltaisella viranomaisella, joka valvoo pankkiunionissa eri jäsenvaltioihin sijoittautuneita emo- ja tytäryrityksiä, olisi oltava mahdollisuus olla soveltamatta omien varojen vaatimuksia ja maksuvalmiusvaatimuksia tytäryrityksiin, jotka sijaitsevat eri jäsenvaltioissa kuin emoyritys, mutta ainoastaan sillä ehdolla, että emoyrityksen sitoumus tukea näitä tytäryrityksiä taataan koko sen määrän osalta, joka kuuluu vapautuksen piiriin, ja takauksen vakuutena on vähintään puolet taatusta määrästä. Vakavaraisuusasetuksen 7 ja 8 artiklaa on muutettu vastaavasti. Pankkiunioniin kuulumattomien jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille annetaan mahdollisuus käyttää samoja vapautuksia, jos ne sitä nimenomaisesti haluavat. Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän antama kokonaistappionkattamiskykyä koskeva standardi (CRR, BRRD, SRMR) Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä julkaisi 9. marraskuuta 2015 kokonaistappionkattamiskykyä (total loss-absorbing capacity, TLAC) koskevan asiakirjan, jäljempänä ’TLAC-standardi’, joka hyväksyttiin viikkoa myöhemmin Turkissa järjestetyssä G20-huippukokouksessa. TLAC-standardin mukaan maailmanlaajuisilla järjestelmän kannalta merkittävillä pankeilla, jäljempänä ’G-SIB-pankit’, joista käytetään unionin lainsäädännössä nimitystä maailmanlaajuiset järjestelmän kannalta merkittävät laitokset, jäljempänä ’G-SII-laitokset’, on oltava riittävä määrä vahvasti tappionkattamiskykyisiä (alentamiskelpoisia) velkoja, joilla varmistetaan sujuva ja nopea tappioiden kattaminen ja pääomapohjan vahvistaminen kriisinratkaisussa. TLAC-standardin ja unionin nykyisen samoihin sääntelytavoitteisiin pyrkivän lainsäädännön välistä vuorovaikutusta kuvataan tarkemmin perusteluissa, jotka liittyvät ehdotuksiin pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin ja yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskevan asetuksen muuttamiseksi. Yhdenmukaisuus pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin kanssa TLAC-standardi pannaan unionissa täytäntöön tekemällä vakavaraisuusasetukseen muutoksia, jotka perustuvat pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin muodostamaan voimassa olevaan kehykseen. Jotta nämä kaksi kehystä, joilla pyritään samoihin poliittisiin tavoitteisiin, voitaisiin integroida keskenään, on otettava käyttöön uusia määritelmiä, kuten kriisinratkaisun kohteena olevan yhteisön ja kriisinratkaisun kohteena olevan ryhmän määritelmä (vakavaraisuusasetuksen 4 artikla), ja varmistettava toimivaltaisten viranomaisten ja kriisinratkaisuviranomaisten välinen yhteistyö (vakavaraisuusasetuksen 2 artikla). Perusteita, jotka koskevat ensisijaisen lisäpääoman (AT1) instrumentteja (vakavaraisuusasetuksen 52 artikla) ja toissijaisen pääoman (T2) instrumentteja (vakavaraisuusasetuksen 63 artikla) muutetaan vakavaraisuusasetuksen 518 artiklassa vaaditun uudelleentarkastelun perusteella ja pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 59 artiklan vaatimusten mukaisesti edellyttämällä, että kyseiset instrumentit alaskirjataan tai muunnetaan ydinpääoman (CET1) instrumenteiksi siinä vaiheessa, kun laitos todetaan elinkelvottomaksi. Tämä ei vaikuta EU:n laitosten liikkeeseen laskemien pääomainstrumenttien asemaan, mutta sillä varmistetaan, että ainoastaan EU:n laitosten kolmansissa maissa toimivien tytäryritysten liikkeeseen laskemat instrumentit, jotka täyttävät tämän lisävaatimuksen, voidaan katsoa ensisijaisen lisäpääoman (AT1) tai toissijaisen pääoman (T2) instrumenteiksi, kun yhteisöt, jotka toimivat EU:ssa näiden tytäryritysten emoyrityksinä, laskevat omien varojen vaatimuksia konsolidoinnin perusteella. Omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimus TLAC-standardi pannaan EU:ssa täytäntöön ottamalla käyttöön omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimus, joka koostuu riskiperusteisesta suhdeluvusta ja ei-riskiperusteisesta suhdeluvusta (vakavaraisuusasetuksen uusi 92 a artikla). Tämä vaatimus koskee ainoastaan G-SII-laitoksia, jotka voivat muodostaa laitosryhmän tai olla erillisiä laitoksia (vakavaraisuusdirektiivin 131 artiklan 1 kohta). Vakavaraisuusasetuksen 6 artiklaa muutetaan vaatimuksella, jonka mukaan erillisten G-SII-laitosten, jotka ovat kriisinratkaisun kohteena olevia yhteisöjä, on täytettävä omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimus yksittäisinä laitoksina, kun taas 11 artiklaa muutetaan vaatimuksella, jonka mukaan kriisinratkaisun kohteena olevien yhteisöjen, jotka kuuluvat G-SII-laitoksiksi nimettyihin ryhmiin, on täytettävä omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimus konsolidoinnin perusteella. TLAC-standardi sisältää myös sisäistä kokonaistappionkattamiskykyä koskevan vaatimuksen (eli vaatimuksen, jonka mukaan kriisinratkaisun kohteena olevassa yhteisössä olisi oltava jo ennakolta tappionkattamiskykyä ja pääomapohjan vahvistamiskykyä tytäryritysten tasolla). Tämä vaatimus pannaan EU:ssa täytäntöön ottamalla käyttöön omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimus (vakavaraisuusasetuksen uusi 92 b artikla), jota sovelletaan EU:n ulkopuolisiin G-SII-laitoksiin (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä on jo vastaava sääntö G-SII-laitoksia varten). Tämä vaatimus on 90 prosenttia vaatimuksesta, jota sovelletaan G-SII-laitoksiin uuden 92 a artiklan mukaisesti. EU:n ulkopuolisten G-SII-laitosten omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimusta sovelletaan näiden laitosten olennaisiin tytäryrityksiin yrityskohtaisesti, jos tytäryritykset eivät ole kriisinratkaisun kohteena olevia yhteisöjä eivätkä EU:ssa emoyrityksenä toimiva laitoksia, ja konsolidoinnin perusteella, jos ne ovat EU:ssa emoyrityksenä toimivia yrityksiä mutteivät kriisinratkaisun kohteena olevia yhteisöjä. Hyväksyttävät velat Vakavaraisuusasetukseen lisätään uusi hyväksyttäviä velkoja käsittelevä 5 a luku (uudet 72 a – 72 l artikla) omia varoja käsittelevien lukujen jälkeen. Uudessa 72 a artiklassa luetellaan poissuljetut velat, joita ei voida ottaa huomioon, kun täytetään omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimusta. Uusi 72 b artikla sisältää hyväksyttäviä velkoja koskevat hyväksyttävyyskriteerit. Artiklan 2 kohdassa esitetään etuoikeudeltaan huonompia velkoja koskevat hyväksyttävyyskriteerit, kun taas sen 3 ja 4 kohdassa esitetään sellaisia velkoja koskevat hyväksyttävyyskriteerit, joilla on sama etuoikeusasema kuin poissuljetuilla veloilla. Uudessa 72 c artiklassa täsmennetään, että instrumentit voidaan kelpuuttaa hyväksyttäviin velkoihin vain, jos niiden jäljellä oleva maturiteetti on vähintään yksi vuosi. Hyväksyttävyyskriteereissä suljetaan pois erillisyhtiöiden välityksellä liikkeeseen lasketut instrumentit TLAC-asiakirjan mukaisesti. Uuden 5 a luvun 2 jaksossa (72 e – 72 j artikla) annetaan vähentämissäännöt, joiden mukaisesti määritetään niiden velkojen nettomäärä, jotka voidaan ottaa huomioon omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimuksessa. Laitokset velvoitetaan vähentämään hyväksyttävistä veloista omistusosuudet omista hyväksyttävien velkojen instrumenteista (72 f artikla) ja muiden G-SII-laitosten hyväksyttävistä veloista (72 h ja 72 i artikla). Asetuksen 72 e artiklan 3 kohdassa on säännös sellaisista veloista olevien omistusosuuksien suhteellisesta vähentämisestä, joilla on sama etuoikeusasema kuin poissuljetuilla veloilla ja jotka voidaan sisällyttää hyväksyttäviin velkoihin ainoastaan rajoitettuun määrään saakka. Vähennykset hyväksyttävistä veloista ja omista varoista tehdään noudattamalla vastaavaa vähentämismenetelmää (vakavaraisuusasetuksen 66 artiklan e alakohta). Asetuksen 72 j artikla sisältää vähennyksiä koskevan poikkeuksen, jota sovelletaan kaupankäyntivarastoon kuuluviin eriin. Uuden 5 a luvun 3 jaksossa määritellään hyväksyttävien velkojen käsite (72 k artikla) ja omien varojen ja hyväksyttävien velkojen käsite (72 l artikla). Komissio aikoo pyytää EPV:ltä lausuntoa vaihtoehtoisista tavoista käsitellä G-SII-laitosten liikkeeseen laskemista TLAC-instrumenteista olevia omistusosuuksia sekä tällaisten vaihtoehtoisten tapojen vaikutuksista. Yksi niistä vaihtoehdoista, joista komissio aikoo pyytää lausuntoa, on Baselin pankkivalvontakomitean hiljattain julkistaman menetelmän käyttöönotto TLAC-instrumenteista olevien omistusosuuksien käsittelyssä. Lausunnon perusteella komissio aikoo harkita, onko tässä ehdotuksessa esitettyyn ratkaisuun aiheellista tehdä muutoksia. Muutokset omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeviin yleisiin vaatimuksiin Vakavaraisuusdirektiivin toisen osan I osaston 6 lukuun (73–80 artikla) tehdyillä muutoksilla otetaan huomioon hyväksyttävien velkojen luokan käyttöönotto. Asetuksen 77 ja 78 artiklan soveltamisalaa laajennetaan siten, että valvontaviranomaiselta on saatava etukäteinen lupa pääomainstrumenttien ja hyväksyttävien velkojen ennenaikaiseen lunastukseen. Asetuksen 78 artiklassa valvontaviranomaiselle annetaan mahdollisuus myöntää laitokselle etukäteinen lupa ennenaikaisten lunastusten toteuttamiseen, jos luvan myöntämisperusteet täyttyvät. Asetuksen 80 artiklassa EPV:lle annetaan tehtäväksi valvoa omien varojen ja hyväksyttävien velkojen liikkeeseenlaskuja. Omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskevien hyväksyttävyyskriteerien yhdenmukaistamiseksi erillisyhtiön liikkeeseen laskemat ensisijaisen lisäpääoman (AT1) ja toissijaisen pääoman (T2) instrumentit voidaan sisällyttää omiin varoihin ainoastaan 31. joulukuuta 2021 saakka Pääomasijoitukset rahastoihin (CRR) Baselin komitea julkaisi joulukuussa 2013 uuden standardin rahastoihin tehtyjen pääomasijoitusten käsittelystä. Uuden standardin tavoitteena oli selventää tällaisten vastuiden nykyistä käsittelyä ja tehdä siitä kansainvälisesti yhdenmukaisempaa ja riskiherkempää (jotta käsittelyssä otettaisiin huomioon sekä rahaston sijoituksiin liittyvä riski että sen velkaantuneisuus). Vakavaraisuusasetukseen on tehty useita muutoksia, jotta uusi standardi voidaan panna unionin lainsäädännössä täytäntöön. Asetuksen 128 artiklaa on muutettu sen varmistamiseksi, että erityisen suuren riskin sisältävien erien määritelmä ei käsitä yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavissa yrityksissä olevien osuuksien tai osakkeiden muodossa olevia vastuita.

Asetuksen 132 artiklaa on muutettu vastaamaan uusia yleisiä periaatteita ja vaatimuksia, joiden mukaisesti lasketaan omien varojen vaatimukset, jotka koskevat luottoriskin standardimenetelmää käyttävien laitosten yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavissa yrityksissä olevien osuuksien tai osakkeiden muodossa olevia vastuita. Asetukseen on lisätty uusi 132 a artikla, jossa annetaan tarkemmat säännökset laskelmista, jotka suoritetaan kahden 132 artiklassa säädetyn menetelmän eli läpikatsomisperiaatteen ja sijoitusmandaattiin perustuvan menetelmän mukaisesti. Asetuksen 152 artiklaa on muutettu vastaamaan tarkistettuja vaatimuksia ja menetelmiä, joiden mukaisesti lasketaan omien varojen vaatimukset, jotka koskevat luottoriskiin sovellettavaa sisäisten luottoluokitusten menetelmää käyttävien laitosten yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavissa yrityksissä olevien osuuksien tai osakkeiden muodossa olevia vastuita. Vastapuoliriskin standardimenetelmä (CRR) Baselin komitea julkaisi maaliskuussa 2014 standardin uudesta vakiomenetelmästä, vastapuoliriskin standardimenetelmästä, jolla lasketaan johdannaisvastuiden vastuuarvo. Uuden menetelmän tavoitteena on korjata nykyisten vakiomenetelmien puutteita. Jotta uusi menetelmä voidaan sisällyttää unionin lainsäädäntöön ja jotta voidaan varmistaa samalla uusien sääntöjen oikeasuhteisuus, vakavaraisuusasetukseen on tehty useita muutoksia. Uuden menetelmän käyttöönoton vuoksi asetuksen 273 artiklassa on muutettu joitakin määritelmiä ja artiklaan on lisätty uusia määritelmiä. Käyvän arvon menetelmä on korvattu vastapuoliriskin standardimenetelmällä (274 – 280 f artikla). Standardimenetelmään liittyvät säännöt on poistettu. Asetukseen on lisätty yksinkertaistettua vastapuoliriskin standardimenetelmää koskevat uudet säännöt (281 artikla). Alkuperäisen hankinta-arvon menetelmää koskevia nykyisiä sääntöjä on muutettu (282 artikla). Kyseisen menetelmän käyttövaatimuksia on muutettu, ja asetukseen on lisätty yksinkertaistetun vastapuoliriskin standardimenetelmän käyttövaatimukset (273 a ja 273 b artikla). Vastapuoliriskin standardimenetelmän käyttöönoton vuoksi on muutettu myös 298 ja 299 artiklaa. Keskusvastapuoliin liittyvät vastuut (CRR ja EMIR) Baselin komitea julkaisi joulukuussa 2014 lopullisen standardin keskusvastapuoliin liittyvien vastuiden käsittelystä. Lopullisessa standardissa korjattiin kaksi vuotta aiemmin julkaistun väliaikaisen standardin puutteita. Jotta lopullinen standardi voitaisiin panna unionin lainsäädännössä täytäntöön, vakavaraisuusasetukseen ja asetukseen (EU) N:o 648/2012 (Euroopan markkinarakenneasetukseen eli EMIR) on tehty useita muutoksia. Muutokset vakavaraisuusasetuksen 300–310 ja 497 artiklaan Vakavaraisuusasetuksen 300 artiklaan on lisätty useita uusia määritelmiä, joissa määritellään sellaisia käsitteitä, joita käytetään keskusvastapuoliin liittyviä vastuita koskevista omien varojen vaatimuksista annetuissa muutetuissa säännöissä. Asetuksen 301 artiklan muutoksilla on otettu käyttöön laitosten sellaisten keskusvastapuoliin liittyvien vastuiden erityiskäsittely, jotka johtuvat käteistransaktioista, sekä täsmennetty alkumarginaalin käsittelyä ja otettu huomioon, että ehdot täyttäviin keskusvastapuoliin liittyviä vastuita koskevien omien varojen vaatimusten laskennassa sovelletaan yhtä ainutta menetelmää. Asetuksen 304 artiklan muutoksilla on otettu huomioon, että johdannaisten vastuuarvojen laskentamenetelmiä on muutettu, ja selkeytetty arvopapereilla toteutettavien rahoitustoimien ja asiakkaiden määritysosapuolille antamien vakuuksien käsittelyä. Asetuksen 305 artiklan muutoksilla on selkeytetty arvopapereilla toteutettavien rahoitustoimien käsittelyä ja muutettu perusteita, joilla asiakkaiden vastuisiin voidaan soveltaa etuuskohtelua. Asetuksen 306 artiklaan tehdyillä lisäyksillä on selkeytetty määritysosapuolten asiakkailleen antamien takausten ja arvopapereilla toteutettavien rahoitustoimien käsittelyä. Asetuksen 308 artiklassa on otettu käyttöön uusi menetelmä, jolla lasketaan ehdot täyttävän keskusvastapuolen maksukyvyttömyysrahastoon ennakkoon rahastoituihin osuuksiin liittyvät omien varojen vaatimukset. Asetuksen 309 artiklassa on muutettu kaavaa, jolla lasketaan muuhun kuin ehdot täyttävään keskusvastapuoleen liittyviä vastuita koskevat omien varojen vaatimukset. Asetuksen 310 artiklasta on poistettu vaihtoehtoinen menetelmä, jolla keskusvastapuoliin liittyviä vastuita koskevat omien varojen vaatimukset on voitu laskea, ja menetelmä on korvattu uudella käsittelyllä, jota sovelletaan maksukyvyttömyysrahastoon rahastoimattomiin osuuksiin. Lisäksi on muutettu 497 artiklan siirtymäsäännöksiä. Muutokset markkinarakenneasetuksen 50 a –50 d artiklaan ja 89 artiklaan Markkinarakenneasetuksen 50 a – 50 d artiklan muutoksilla on otettu käyttöön uusi menetelmä, jolla lasketaan keskusvastapuolen oletettu pääoma, jota laitokset tarvitsevat laskiessaan kyseisen keskusvastapuolen maksukyvyttömyysrahastoon rahastoituja osuuksia koskevia omien varojen vaatimuksiaan. Asetuksen 89 artiklan 5 a kohdan muutoksilla on päivitetty kyseiseen laskentaan liittyviä siirtymäsäännöksiä. Kaupankäyntivarasto/Markkinariski (CRR) Baselin komitea sai tammikuussa 2016 päätökseen työnsä, jossa tarkistettiin perusteellisesti kaupankäyntivarastoa koskevia sääntöjä, ja julkaisi uuden standardin markkinariskin käsittelystä. Standardissa korjattiin nykyisen markkinariskikehyksen puutteita, kuten sitä, ettei kaikkia laitoksiin kohdistuneita riskejä ollut katettu riittävästi ja että kaupankäyntivaraston ja sen ulkopuolisten erien välisestä rajanvedosta oli epävarmuutta, mikä tarjosi mahdollisuuksia sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöön. Uusi standardi sisältää tarkistetut säännöt sisäisten mallien käytöstä markkinariskin omien varojen vaatimusten laskennassa sekä uuden vakiomenetelmän, joka korvaa nykyisen menetelmän. Vakavaraisuusasetukseen on tehty useita muutoksia, jotta uusi standardi voitaisiin sisällyttää unionin lainsäädäntöön ja jotta voitaisiin varmistaa sääntöjen oikeasuhteisuus. I osasto – Yleiset vaatimukset, arvostaminen ja ilmoittaminen Asetuksen 94 artiklassa on tarkistettu edellytyksiä, joilla laitos voi hyödyntää sellaisia laitoksia koskevaa poikkeusta, joilla on vain vähän kaupankäyntivarastoon liittyvää toimintaa. Poikkeuksen nojalla markkinariskin omien varojen vaatimukset voidaan korvata kaupankäyntivaraston ulkopuolisiin positioihin liittyvän luottoriskin omien varojen vaatimuksilla. Asetuksen 102 ja 103 artiklassa selvennetään yleisiä vaatimuksia, jotka koskevat kaupankäyntivarastoon kuuluvia positioita. Asetuksen 104 ja 104 a artiklassa selvennetään perusteita, joilla positio luokitellaan kaupankäyntivarastoon, sekä edellytyksiä, joilla kaupankäyntivarastoon kuuluva positio voidaan luokitella uudelleen kaupankäyntivaraston ulkopuoliseksi positioksi ja päinvastoin. Asetuksen 104 b artiklassa määritellään uusi kaupankäyntiyksikön käsite. Asetuksen 105 artiklassa annetaan säännöt, joita noudattaen kaupankäyntivarastoon kuuluvat positiot on arvostettava varovaisesti. Asetuksen 106 artiklassa käsitellään sellaisten kaupankäyntivarastoon kuuluvien positioiden kirjaamista ja käsittelyä, jotka katsotaan kaupankäyntivaraston ulkopuolisten positioiden sisäisiksi suojauksiksi. 1V osaston 1 luku – Yleiset säännökset Asetuksen 325 artiklassa kuvataan eri menetelmiä, joita laitokset voivat käyttää laskeakseen markkinariskin omien varojen vaatimukset, sekä niiden käyttövaatimuksia ja mahdollisia yhdistämistapoja. Asetuksen 325 a artiklassa tarkennetaan, millä edellytyksillä laitokset, joiden kaupankäyntivarastoon liittyvä toiminta on määrältään keskitasoa, voivat käyttää yksinkertaistettua vakiomenetelmää. Asetuksen 325 b artiklassa vahvistetaan edellytykset, joilla markkinariskit voidaan nettouttaa ryhmässä eri oikeushenkilöiden välillä markkinariskin omien varojen vaatimuksen laskemiseksi konsolidoinnin perusteella. Asetuksen 325 c artiklan täsmennetään, millä edellytyksillä positiot, jotka laitos on ottanut suojautuakseen haittavaikutuksilta, joita valuuttakurssien muutoksilla on sen omia varoja koskeviin suhdelukuihin, voidaan vapauttaa markkinariskiä koskevista vaatimuksista. 1 a luku – Standardimenetelmä Luvun 1 jaksossa (325 d artikla) kuvataan standardimenetelmän eri osatekijöitä. Sen 2 jaksossa (325 e – 325 l artikla) kuvataan ensimmäisen osatekijän eli herkkyysperusteisen menetelmän toimintaa. Jaksossa vahvistetaan delta-, vega- ja kaarevuusriskien laskentaa ja yhdistämistä koskevat yleiset periaatteet. Luvun 3 jakson 1 alajaksossa (325 m – 325 r artikla) täsmennetään, mitkä riskitekijät on otettava huomioon laskettaessa kaupankäyntivaraston positioiden herkkyyksiä eri riskiluokille. Kyseisen 3 jakson 2 alajaksossa (325 s – 325 u artikla) selitetään, miten nämä herkkyydet on laskettava. Luvun 4 jaksossa (325 v artikla) kuvataan standardimenetelmän toista osatekijää eli jäännösriskilisää. Luvun 5 jaksossa (325 v artikla) kuvataan standardimenetelmän kolmatta osatekijää eli maksukyvyttömyysriskin kattamiseksi vaadittavaa pääomaa. Tärkeimmät määritelmät esitetään 325 w artiklassa. Jakson 1 alajaksossa (325 x –325 z artikla) kuvataan, miten maksukyvyttömyysriskin kattamiseksi vaadittava pääoma on laskettava arvopaperistamattomille positioille, kun taas sen 2 alajaksossa (325 aa ja 325 ab artiklassa) ja 3 alajaksossa (325 ac – 325 ae artikla) kuvataan samaa laskentaa arvopaperistamisten osalta. Luvun 6 jaksossa (325 af – 325 az artikla) vahvistetaan riskipainot ja korrelaatiot, joita on käytettävä kunkin riskiluokan osalta yhdessä herkkyyksien kanssa, jotta voidaan määrittää standardimenetelmän mukaiset markkinariskien omien varojen vaatimukset. EU:n valtioilta olevat saamiset sisältyvät ensimmäiseen riskiluokkaan, johon sovelletaan pienintä riskipainoa (325 ai ja 325 al artikla). Tämä käsittely on luokituksista riippumattoman käsittelyn mukainen, jota sovelletaan nykyään kaupankäyntivaraston ulkopuolisiin eriin sisältyviin vastuisiin. EU:n laitosten liikkeeseen laskemiin katettuihin joukkolainoihin sovellettavia riskipainoja on pienennetty (325 ai ja 325 al artikla). Tällä käsittelyllä pyritään estämään se, että pääomavaatimukset, jotka koskevat EU:n laitosten liikkeeseen laskemiin katettuihin joukkolainoihin liittyviä vastuita, kasvavat merkittävästi, jolloin asuntolainojen ja muiden kiinnelainojen rahoituskustannukset voidaan pitää alemmalla tasolla.

1 b luku – Sisäisten mallien menetelmä Luvun 1 jaksossa (325 ba ja 325 bb artikla) täsmennetään, millä edellytyksillä laitokset saavat käyttää sisäisiä malleja ja miten markkinariskin omien varojen vaatimukset on laskettava sellaisten kaupankäyntiyksiköiden osalta, joilla on lupa käyttää tällaisia malleja. Luvun 2 jaksossa (325 bc–325 bl artikla) kuvataan, miten odotettuja tappioita ja likviditeettihorisontteja on käytettävä laskettaessa markkinariskin omien varojen vaatimuksia sekä vaatimuksia, jotka sisäisten mallien on täytettävä toteutumatestauksen, voittojen ja tappioiden tarkastelun ja sisäisen validoinnin osalta. Siinä käsitellään myös yleisempiä laatu- ja riskienmittaamisvaatimuksia sekä stressiskenaariota kuvaavaa riskimittaria, joka on laskettava sellaisten riskitekijöiden osalta, jotka eivät ole mallinnettavissa. Kuten standardimenetelmässä, sisäisten mallien menetelmässä on otettu käyttöön etuuskohtelu soveltamalla lyhyempiä likviditeettihorisontteja vastuisiin, jotka liittyvät EU:n valtioihin ja EU:n laitosten liikkeeseen laskemiin katettuihin joukkolainoihin (325 be artikla). Luvun 3 jaksossa (325 bm – 325 bq artikla) kuvataan, miten maksukyvyttömyysriskin kattamiseksi vaadittava pääoma on laskettava maksukyvyttömyysriskille altistuvien kaupankäyntiyksiköiden osalta käyttämällä sisäisten mallien menetelmää. 2, 3 ja 4 luku – Yksinkertaistettu standardimenetelmä Näissä 2, 3 ja 4 luvussa, joissa käsitellään positioriskin, valuuttakurssiriskien ja hyödykeriskien omien varojen vaatimuksia, kuvataan yksinkertaistettua standardimenetelmää tarkistetussa markkinariskikehyksessä. Nämä säännöt sisältyvät jo nykyiseen markkinariskikehykseen ja pysyvät muuttumattomina. Laitokset voivat käyttää tätä menetelmää [tämän asetuksen soveltamispäivään] saakka. Sen jälkeen yksinkertaistettua standardimenetelmää saavat käyttää ainoastaan sellaiset laitokset, jotka täyttävät 325 a artiklassa vahvistetut hyväksyttävyyskriteerit. 5 luku – Yksinkertaistettu sisäisten mallien menetelmä Tässä 5 luvussa käsitellään sisäisten mallien menetelmää tarkistetussa markkinariskikehyksessä. Nämä säännöt sisältyvät jo nykyiseen markkinariskikehykseen ja pysyvät muuttumattomina. Laitokset voivat käyttää tätä menetelmää [tämän asetuksen soveltamispäivään] saakka. Sen jälkeen laitokset eivät saa enää käyttää yksinkertaistettua sisäisten mallien menetelmää laskiessaan markkinariskien omien varojen vaatimuksia. Tämä 5 luku on kuitenkin edelleen voimassa laskettaessa vastuun arvonoikaisuriskejä 383 artiklan mukaisella kehittyneellä menetelmällä. Kymmenes osa – Siirtymäsäännökset, kertomukset, uudelleentarkastelut ja muutokset Vakavaraisuusasetuksen 501 b artiklassa kuvataan, miten 1 a ja b luvun mukaisesti lasketut markkinariskin omien varojen vaatimukset otetaan asteittain käyttöön. Asetuksen 519 a artiklassa käsitellään useita tarkistetun markkinariskikehyksen teknisiä osatekijöitä, jotka saattavat osoittautua ongelmallisiksi, kun ne on pantu täytäntöön. EPV:lle annetaan tehtäväksi tarkastella näitä teknisiä osatekijöitä uudelleen viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta, ja komissio voi tehdä ehdotuksia niihin liittyvien sääntöjen muuttamisesta EPV:n päätelmien perusteella. Suuret asiakasriskit (CRR) Nykyinen pääomapohja (”hyväksyttävä pääoma”) kattaa vain pienen osan kaikista suurista asiakasriskeistä, joita laitoksella on, minkä vuoksi se ei riitä vakavaraisuuden kannalta estämään tilanteita, joissa suurin tappio, jonka laitos voi kärsiä yhden ainoan vastapuolen tai vastapuoliryhmän joutuessa äkillisesti vaikeuksiin, vaarantaa laitoksen toiminnan jatkuvuuden. Lisäksi nykyisessä raja-arvossa ei oteta huomioon G-SII-laitosten sellaisista vastuista johtuvia suurempia riskejä, jotka liittyvät yksittäisiin vastapuoliin tai asiakaskokonaisuuksiin ja erityisesti muihin G-SII-laitoksiin. Finanssikriisi on itse asiassa osoittanut, että yhden G-SII-laitoksen kärsimät olennaiset tappiot voivat herättää huolta muiden G-SII-laitosten vakavaraisuudesta, millä voi olla vakavia seurauksia rahoitusvakaudelle. Lopuksi on otettava huomioon, että suuriin asiakasriskeihin nykyisin sovellettava kehys perustuu vähemmän tarkkoihin menetelmiin kuin uusi menetelmä, jonka Baselin pankkikomitea on kehittänyt pankkien OTC-johdannaisiin liittyvien vastuiden laskentaa varten (vastapuoliriskin standardimenetelmä). Suuriin asiakasriskeihin sovellettavaa kehystä on muutettu havaittujen porsaanreikien tukkimiseksi. Pääoma, joka voidaan ottaa huomioon laskettaessa suuriin asiakasriskeihin sovellettavaa raja-arvoa, on erityisesti rajoitettu ensisijaiseen pääomaan (T1) (toissijaista pääomaa (T2) ei voida enää ottaa huomioon). Vakavaraisuusasetuksen 395 artiklan 1 kohdan muutoksella otetaan käyttöön alennettu 15 prosentin raja-arvo, jota sovelletaan muihin G-SIB-pankkeihin liittyviin G-SIB-pankkien vastuisiin, ja muutetussa 390 artiklassa edellytetään, että jopa sellaiset pankit, jotka ovat saanet luvan sisäisten mallien käyttöön, käyttävät vastapuoliriskin standardimenetelmää määrittäessään OTC-johdannaistransaktioihin liittyviä vastuita. Nykyiseen kehykseen tehdyillä muutoksilla yleisesti katsoen parannetaan suuriin asiakasriskeihin sovellettavan järjestelmän riskiherkkyyttä ja saadaan eurooppalainen järjestelmä vastaamaan paremmin Baselin pankkikomitean vuonna 2014 julkaisemaa suuria asiakasriskejä koskevaa standardia. Vakavaraisuusasetuksen 507 artiklassa edellytetään, että komissio tarkastelee 400 artiklan 1 kohdan j alakohdan ja 2 kohdan soveltamista ja laatii siitä kertomuksen. Koska ei ole ollut mahdollista kerätä riittävästi määrällistä tietoa siitä, mitä vaikutuksia voisi olla sillä, että kyseisissä säännöksissä luetellut poikkeukset poistetaan tai niistä tehdään pakollisia, 507 artiklassa EPV:lle annetaan uusi tehtävä raportoida komissiolle 400 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja 390 artiklan 6 kohdassa säädettyjen poikkeusten käytöstä. Vähimmäisomavaraisuusaste (CRR) Moniin vakavaraisuusasetuksen artikloihin on lisätty uusia säännöksiä ja tehty muita muutoksia, jotta kaikille vakavaraisuusdirektiivin soveltamisalaan kuuluville laitoksille voitaisiin asettaa sitova vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus. Kyseisellä vaatimuksella täydennetään sekä vakavaraisuusdirektiivin nykyisiä vaatimuksia, jotka koskevat ylivelkaantumisriskin viranomaisvalvontaa, että vakavaraisuusasetuksen vaatimuksia, jotka koskevat vähimmäisomavaraisuusasteen laskentaa, sen ilmoittamista valvontaviranomaisille ja (tammikuusta 2015 lähtien) sen julkistamista. Vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus Vakavaraisuusasetuksen 92 artiklassa vahvistettuihin omien varojen vaatimuksiin on lisätty vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus, joka laitosten on täytettävä riskiperusteisten vaatimusten lisäksi. Kyseinen vaatimus on 3 prosenttia ensisijaisesta pääomasta (T1), kuten kansainvälisellä tasolla on sovittu. Tällä tavoin koko unionissa otetaan käyttöön yhdenmukainen sitova vaatimus, jonka tavoitteena on pysäyttää laitosten ylivelkaantuminen. Lisäksi toimivaltaiset viranomaiset ovat edelleen velvollisia valvomaan yksittäisten laitosten vivutusperiaatteita ja -menettelyjä, ja ne voivat tarvittaessa määrätä lisätoimia ylivelkaantumisriskien hallitsemiseksi. Vähimmäisomavaraisuusasteen laskennassa käytettävän vastuumäärän oikaisut Vähimmäisomavaraisuusasteen laskennassa käytettävän vastuumäärän oikaisut, jotka sisältyvät jo voimassa olevaan vakavaraisuusasetukseen, on säilytetty. Niiden lisäksi tarvitaan kuitenkin muita oikaisuja, koska 3 prosentin vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus rajoittaisi tiettyjä liiketoimintamalleja ja liiketoiminta-alueita enemmän kuin muita. Laitokset voivat vähentää vähimmäisomavaraisuusasteen laskennassa käytettävää vastuumäärää julkisten kehityspankkien julkisen antolainauksen (429 a artiklan 1 kohdan d alakohta), pass through -lainojen (429 artiklan 1 kohdan e alakohta) ja julkisesti tuettujen vientiluottojen (429 a artiklan 1 kohdan f alakohta) osalta. Jottei vähennettäisi laitosten halukkuutta tarjota asiakkaille määrityspalveluja, laitoksille annetaan mahdollisuus vähentää vastuumäärää sellaisten alkumarginaalien verran, jotka on saatu asiakkailta ehdot täyttävien keskusvastapuolten määrittämiä johdannaisia varten (429 c artiklan 4 kohta). G-SIB-pankkien vähimmäisomavaraisuusastepuskuri Parhaillaan käydään kansainvälisiä keskusteluja siitä, olisiko G-SIB-pankkeja varten otettava käyttöön vähimmäisomavaraisuusastepuskuri. Kun asiassa on päästy lopulliseen kansainväliseen sopimukseen, olisi harkittava tämän puskurin sisällyttämistä vakavaraisuusasetukseen. Lakisääteinen raportointi (CRR)

Vakavaraisuusasetukseen ja -direktiiviin on lisätty useita säännöksiä tai näiden säädösten säännöksiä on muutettu, jotta on voitu parantaa koko lakisääteiseen raportointiin sovellettavan kehyksen suhteellisuutta ja vähentää laitoksille sen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Vakavaraisuusasetuksen 99 artiklan 5 kohtaa on muutettu antamalla EPV:lle tehtäväksi laatia komissiolle kertomus lakisääteisen raportoinnin kustannuksista viimeistään 31. joulukuuta 2019. Tässä toimeksiannossa kuvataan hyvin tarkasti, millä menetelmällä EPV:n on määritettävä laitosten raportointikustannukset, ja velvoitetaan se antamaan suosituksia muutoksista, joita olisi tehtävä sen raportointilomakkeisiin, jotta raportointi olisi pienten laitosten kannalta yksinkertaisempaa. Asetuksen 430 a artiklassa määritellyiltä pieniltä laitoksilta vaaditaan ainoastaan, että ne toimittavat lakisääteisiä raportteja kerran vuodessa, kun taas muiden laitosten on toimitettava niitä puolivuosittain tai useammin (99 artiklan 4 kohta ja 100, 101, 394 ja 430 artikla). Suurten asiakasriskien raportointia yksinkertaistetaan poistamalla yksi tietovaatimus ja täsmentämällä toista nykyisen 394 artiklan mukaista tietovaatimusta. Tietojen julkistaminen (CRR) Oikeasuhteisemmat julkistamisvaatimukset Kahdeksanteen osaan lisätään uusia säännöksiä, joilla luodaan oikeasuhteisempi julkistamisjärjestelmä, jossa otetaan huomioon laitosten suhteellinen koko ja monitahoisuus. Laitokset jaetaan kolmeen luokkaan – suuret laitokset (433 a artikla), pienet laitokset (433 b artikla) ja muut laitokset (433 c artikla) – minkä lisäksi tehdään ero listattujen ja listaamattomien laitosten välillä. Julkistamisvaatimuksia sovelletaan kuhunkin laitosluokkaan liukuvan asteikon mukaisesti, ja julkistettavat tiedot eriytetään sisällön ja julkistamistiheyden mukaisesti. Liukuvan asteikon yläpäässä olevien suurten laitosten, joilla on listattuja arvopapereita, on julkistettava kaikki kahdeksannessa osassa vaaditut tiedot vuosittain, minkä lisäksi niiden on julkistettava tietyt tiedot puolivuosittain ja neljännesvuosittain. Jälkimmäisiin tietoihin kuuluvat myös keskeiset vakavaraisuusmittarit, jotka on julkistettava taulukkomuodossa (447 artikla). Taulukon alapäässä olevien pienten listaamattomien laitosten on julkistettava ainoastaan tietyt hallintoa, palkitsemista ja riskienhallintaa koskevat tiedot ja taulukkomuodossa olevat keskeiset mittarit kerran vuodessa. Kohdennetut muutokset, joilla säännöksiä yhdenmukaistetaan kansainvälisten standardien kanssa, sekä uudet tai muutetut pilari 1:n vaatimukset Kahdeksannen osan II ja III osastoon on tehty useita muutoksia, joilla julkistamisvaatimuksia on yhdenmukaistettu julkistamista koskevien kansainvälisten standardien kanssa. Säännöksiin on erityisesti lisätty uusi vaatimus sellaisia merkittäviä sijoituksia koskevista vakuutusyritysten tiedoista, joita toimivaltaisen viranomaisen luvalla ei vähennetä finanssiryhmittymien täydentävien omien varojen vaatimuksesta (438 artiklan e ja f alakohta). Näiden osastojen muiden muutosten tarkoituksena on ottaa huomioon uudet tai muutetut pilari 1:n vaatimukset, jotka otetaan käyttöön tämän lainsäädäntöehdotuksen osana. Niihin kuuluvat tiedot, jotka on julkistettava kokonaistappionkattamiskyvystä (437 a artikla), vastapuoliriskistä (439 artikla), markkinariskistä (445 artikla) ja maksuvalmiusvaatimuksista (451 a artikla). Lopuksi tehdään joitakin selvennyksiä palkitsemistietojen julkistamiseen ja asetetaan vaatimus julkistaa tiedot direktiivin 2013/36/EU palkitsemissääntöjä koskevien poikkeuksien käytöstä (450 artikla). EPV:n ja komission valtuuttaminen Ehdotuksessa EPV valtuutetaan luomaan yhtenäiset julkistamismuodot, joiden pitäisi noudatella mahdollisimman pitkälle kansainvälisiä julkistamismuotoja, jotta tietojen vertaileminen olisi helpompaa (434 a artikla). Samasta syystä ehdotuksessa siirretään komissiolle valta muuttaa kahdeksannen osan julkistamisvaatimuksia, jotta niissä voidaan ottaa huomioon kansainvälisten julkistamisstandardien kehitys tai muutokset (456 artiklan k alakohta). NSFR (CRR) Vakavaraisuusasetuksen kuudenteen osaan on lisätty uusi osasto ja voimassa olevia säännöksiä on muutettu, jotta luottolaitoksille ja järjestelmän kannalta merkittäville sijoituspalveluyrityksille voidaan asettaa sitova pysyvän varainhankinnan vaatimus. Yleiset säännökset Ensimmäisen osan yleisiin säännöksiin on tehty mukautuksia. Asetuksen 8 artiklaan tehdyillä muutoksilla mukautetaan edellytyksiä, joilla laitokset voivat saada laitoskohtaisia vapautuksia maksuvalmiusvaatimuksista, ja 11 ja 18 artiklaa on muutettu konsolidointisääntöjen osalta. Voimassa olevat maksuvalmiussäännökset Kuudennen osan I ja II osastoon tehdyillä muutoksilla mukautetaan määritelmiä ja raportointivaatimuksia. Asetuksen 411 artiklan määritelmiä on mukautettu, ja 412, 413, 415, 416 ja 422–425 artiklan raportointivaatimuksia on tarkennettu. Asetuksen 414 artiklan muutoksilla NSFR-vaatimus sisällytetään säännöksiin, ja niissä vahvistetaan, mitä seuraamuksia sovelletaan kyseisen vaatimuksen rikkomiseen.

Kuudennen osan uusi IV osasto: Pysyvän varainhankinnan vaatimus 1 luku: Pysyvän varainhankinnan vaatimus (428 a ja 428 b artikla) Asetuksen 428 a artiklassa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan kolmansissa maissa oleviin tytäryrityksiin, kun NSFR-vaatimus lasketaan konsolidoinnin perusteella. Asetuksen 428 b artiklassa esitetään NSFR-vaatimuksen yleinen kuvaus. NSFR lasketaan jakamalla laitoksen käytettävissä olevan pysyvän rahoituksen määrä sen vaaditun pysyvän rahoituksen määrällä. 1 luku: Yleiset säännöt pysyvän varainhankinnan vaatimuksen laskentaa varten Asetuksen 428 c artiklassa vahvistetaan yleiset säännöt, joita sovelletaan NSFR-vaatimuksen laskentaan. Asetuksen 428 d artiklassa täsmennetään, miten johdannaissopimukset on otettava NSFR-vaatimuksen laskennassa huomioon, ja 428 e artiklassa käsitellään vakuudellisen luotonannon ja pääomamarkkinalähtöisten liiketoimien nettoutusta. Asetuksen 428 f artiklassa määritellään, millä edellytyksillä joidenkin varojen ja velkojen voidaan katsoa olevan riippuvaisia toisistaan, ja luetellaan tuotteet, joihin liittyvien varojen ja velkojen katsotaan olevan riippuvaisia toisistaan. Tuotteisiin kuuluvat keskitetyt säännellyt säästöt, edistämislainat, katetut joukkolainat, joihin ei liity rahoitusriskiä yhden vuoden aikajänteellä, sekä asiakkaiden johdannaisten määrittämiseen liittyvät toiminnot. Komissiolle siirretään valta antaa delegoitu säädös, jolla kyseistä luetteloa voidaan tarkistaa (460 artiklan uusi 3 kohta). Asetuksen 428 g artiklassa tarkennetaan talletusten käsittelyä osuustoiminnallisissa verkostoissa tai laitosten suojajärjestelmissä, kun taas 428 h artiklassa komissiolle annetaan valta harkita etuuskohtelun myöntämistä tietyillä ehdoilla ryhmänsisäisiä liiketoimia varten. 3 luku: Käytettävissä oleva pysyvä rahoitus (428 i –428 o artikla) Tämän luvun 1 jaksossa (428 i ja 428 j artikla) määritellään yleiset säännöt, joita sovelletaan laskettaessa käytettävissä olevan pysyvän rahoituksen määrää, joka on NSFR-vaatimuksessa osoittajana. Luvun 2 jaksossa (428 k – 428 o artikla) määritellään käytettävissä olevan pysyvän rahoituksen kertoimet, joita sovelletaan lakisääteiseen pääomaan ja erilaisiin velkoihin niiden ominaisuuksien, erityisesti maturiteetin ja vastapuolityypin perusteella. 4 luku: Vaadittu pysyvä rahoitus (428 p –428 ag artikla) Tämän luvun 1 jaksossa (428 p ja 428 a artikla) määritellään yleiset säännöt, joita sovelletaan laskettaessa vaaditun pysyvän rahoituksen määrää, joka on NSFR-vaatimuksessa nimittäjänä. Luvun 2 jaksossa (428 r – 428 o artikla) määritellään vaaditun pysyvän rahoituksen kertoimet, joita sovelletaan lakisääteiseen pääomaan ja erilaisiin velkoihin niiden ominaisuuksien, erityisesti maturiteetin ja vastapuolityypin perusteella. Määritelmissä ja vaaditun pysyvän rahoituksen kertoimissa, joita sovelletaan NSFR-vaatimuksen laskentaan, otetaan huomioon määritelmät ja arvonleikkaukset, joita sovelletaan eurooppalaisen maksuvalmiusvaatimuksen laskentaan. Erityisesti sellaisiin varoihin, jotka katsotaan tason 1 laadukkaiksi likvideiksi varoiksi (HQLA-varat), lukuun ottamatta kuitenkaan erittäin laadukkaita katettuja joukkolainoja, sovelletaan 0 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa, jotta voidaan välttää valtionlainamarkkinoiden likviditeettiin kohdistuvat haittavaikutukset. Omaisuuseriin, jotka ovat peräisin rahoitusalan asiakkaiden kanssa toteutetuista liiketoimista ja joiden jäljellä oleva maturiteetti on alle kuusi kuukautta ja joiden vakuutena on tason 1 laadukkaita likvidejä varoja, sovelletaan 5 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa, lukuun ottamatta kuitenkaan erittäin laadukkaita katettuja joukkolainoja (428 s artikla). Jos ne ovat vakuudettomia tai niiden vakuutena on muita omaisuuseriä, näihin liiketoimiin sovelletaan 10 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa (428 u artikla). Näillä Baselin komitean hyväksymiin vaaditun pysyvän rahoituksen kertoimiin (10 prosenttia ja 15 prosenttia) tehdyillä mukautuksilla on tarkoitus lieventää pankkien välisten rahoitusmarkkinoiden likviditeettiin, arvopapereiden likviditeettiin ja markkinatakaustoimintaan kohdistuvia haittavaikutuksia. Komissiolle siirretään valta antaa delegoitu säädös, jossa tarkistetaan tätä käsittelyä ja vakuudellisten liiketoimien käsittelyä laajemminkin ottaen huomioon EPV:n laatimassa kertomuksessa esitetyt päätelmät. Jos asiasta ei tehdä päätöstä viimeistään kolmen vuoden kuluttua NSFR-vaatimuksen soveltamispäivästä, vaaditun pysyvän rahoituksen kertoimet korotetaan 10 :een ja 15 prosenttiin (kymmenennen osan 510 artiklan uusi 7 kohta). Johdannaissopimuksia käsitellään seuraavasti: jos johdannaisvarat (jotka kuitataan käteisvarojen tai muiden tason 1 laadukkaiden likvidien varojen kuin erittäin laadukkaiden katettujen joukkolainojen muodossa olevilla vakuusmarginaaleilla) ovat suuremmat kuin johdannaisvelat (jotka kuitataan kaikilla asetetuilla vakuusmarginaaleilla), eroon sovelletaan 100 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa (428 ag artikla). Sellaisiin omaisuuseriin, jotka on asetettu alkumarginaaleiksi tai jotka ovat keskusvastapuolen maksukyvyttömyysrahastoon rahastoituja osuuksia, sovelletaan 85 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa (428 af artikla). Lisäksi Baselin komitean NSFR-vaatimusta on mukautettu ottamalla käyttöön riskiherkkä menetelmä, jolla on tarkoitus kattaa johdannaisten tulevia rahoitusriskejä. Kun on kyse vakuudettomista johdannaissopimuksista, niihin liittyviin bruttomääräisiin johdannaisvelkoihin sovelletaan 10 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa (428 u artikla). Vakuudellisia johdannaissopimuksia varten tarjotaan kahta vaihtoehtoa: joko sovelletaan 20 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa bruttomääräisiin johdannaisvelkoihin tai käytetään tulevaisuuden potentiaalista vastapuoliriskiä (potential future exposure, PFE), joka lasketaan vastapuoliriskin standardimenetelmän mukaisesti (428 x artikla). Komissiolle siirretään valta antaa delegoitu säädös, jossa tarkistetaan tätä käsittelyä ottaen huomioon EPV:n laatimassa kertomuksessa esitetyt päätelmät. Jos asiasta ei tehdä päätöstä viimeistään kolmen vuoden kuluttua NSFR-vaatimuksen soveltamispäivästä, bruttomääräisiin johdannaisvelkoihin sovellettavaa 20 prosentin suuruista vaaditun pysyvän rahoituksen kerrointa sovelletaan kaikkiin johdannaissopimuksiin ja kaikkiin laitoksiin (510 artiklan uusi 5 kohta). IFRS 9 (CRR) Vakavaraisuusasetukseen lisätään uusi 473 a artikla, jotta uudet kansainvälisen tilinpäätösstandardin mukaiset vaatimukset, jotka koskevat arvonalennusten lisäyksiä luottoriskin osalta, voidaan ottaa vähitellen käyttöön 1. tammikuuta 2019 ja 31. joulukuuta 2023 väliseksi ajaksi, millä pyritään lieventämään laitoksiin kohdistuvia taloudellisia vaikutuksia.

Pk-yritysten tukikerroin (CRR) Ehdotuksessa muutetaan pääomavaatimuksia, jotka koskevat pk-yrityksiin liittyviä vastuita (501 artikla). Siinä säilytetään nykyinen 23,81 prosentin vähennys, jota sovelletaan pk-yritykseen liittyvään vastuuseen, jos se on enintään 1,5 miljoonaa euroa. Jos pk-yritykseen liittyvä vastuu ylittää tämän raja-arvon, vastuun ensimmäiseen 1,5 miljoonan euron suuruiseen osaan sovelletaan ehdotuksen mukaan 23,81 prosentin vähennystä, kun taas jäljellä olevaan osaan sovelletaan 15 prosentin vähennystä. Laitokset voivat jatkossakin soveltaa vähennystä mukauttamalla tiettyyn pk-yritykseen liittyvää riskipainotettujen vastuuerien yhteismäärää. Infrastruktuurihankkeisiin liittyvien vastuiden käsittely (CRR) Unionin talouskasvun kannalta on olennaisen tärkeää tukea kannattavia infrastruktuurihankkeita liikenteen, energian, innovoinnin, koulutuksen ja tutkimuksen kaltaisilla aloilla. Komission muiden aloitteiden, kuten pääomamarkkinaunionin ja Euroopan investointiohjelman tavoin tämän ehdotuksen tavoitteena on hankkia yksityistä rahoitusta laadukkaisiin infrastruktuurihankkeisiin. Ehdotuksessa otetaan huomioon vakuutusyritysten sääntelyjärjestelmän viimeaikainen kehitys ja Baselin komitean käynnissä oleva työ, joka liittyy standardimenetelmän tulevaan uudistamisen, ja esitetään niiden pohjalta, että sekä standardimenetelmässä että luottoriskiin sovellettavassa sisäisten luottoluokitusten menetelmässä sovelletaan etuuskohtelua erityiskohteiden rahoitukseen liittyviin vastuisiin, kun on kyse vakaiden ja hyvin suunniteltujen infrastruktuurihankkeiden rahoittamisesta. Niiden määrittelemiseksi vahvistetaan perusteet, joita soveltamalla voidaan alentaa vastuun riskiprofiilia ja vahvistaa laitosten kykyä hallita tätä riskiä. Perusteet vastaavat Solvenssi II kehyksessä käytettyjä perusteita, joilla tunnistetaan sellaiset infrastruktuurihankkeet, joihin voidaan soveltaa etuuskohtelua. Ehdotettuun kohteluun sovelletaan tarkistuslauseketta, jotta säännöstä voidaan tarvittaessa hienosäätää sen perusteella, miten se vaikuttaa EU:ssa infrastruktuuri-investointeihin, ja jotta voidaan ottaa huomioon asiaan liittyvä maailmanlaajuinen kehitys. Lisäksi tarkistuslauseke antaa mahdollisuuden muuttaa säännöstä, jos on tarpeen lisätä joustovaraa infrastruktuurihankkeiden rahoitusrakenteen osalta eli ulottaa kohtelu koskemaan infrastruktuuriin investoivia yrityksiä. Komissio laatii EPV:tä kuultuaan kertomuksen infrastruktuuri-investointien markkinatrendeistä ja niiden tosiasiallisesta riskiprofiilista ja toimittaa sen Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhdessä asianmukaisten ehdotusten kanssa. Sijoituspalveluyrityksiä koskeva uudelleentarkastelu (CRR) Vakavaraisuusasetuksen 508 artiklan 3 kohdan mukainen sijoituspalveluyrityksiä koskeva uudelleentarkastelu on edennyt toiseen vaiheeseensa. Joulukuussa 2015 julkaistussa ensimmäisessä kertomuksessa EPV toteaa, etteivät vakavaraisuusasetuksessa annetut pankkitoiminnan kaltaista toimintaa koskevat säännöt ole useimpien sijoituspalveluyritysten kannalta tarkoituksenmukaisia, jollei oteta huomioon sellaisia järjestelmän kannalta merkittävämpiä sijoituspalveluyrityksiä, jotka aiheuttavat samankaltaisia riskejä kuin luottolaitoksiin kohdistuu. EPV tekee parhaillaan komission pyynnöstä täydentäviä analyysejä ja kerää tarvittavia tietoja voidakseen suunnitella sijoituspalveluyrityksiä varten tarkoituksenmukaisemman ja oikeasuhteisemman pääomakohtelun, joka käsittää mahdollisen uuden järjestelmän kaikki parametrit. EPV:n odotetaan antavan työnsä lopulliset tulokset komissiolle kesäkuussa 2017. Komissio aikoo antaa lainsäädäntöehdotuksia erityisen vakavaraisuuskehyksen perustamisesta muita kuin järjestelmän kannalta merkittäviä sijoituspalveluyrityksiä varten vuoden 2017 loppuun mennessä. Ennen näiden ehdotusten hyväksymistä katsotaan olevan asianmukaista, että sijoituspalveluyritykset, jotka eivät ole järjestelmän kannalta merkittäviä, saavat soveltaa vakavaraisuusasetusta sellaisena kuin se oli ennen muutosten voimaantuloa. Järjestelmän kannalta merkittäviin sijoituspalveluyrityksiin sovelletaan sen sijaan vakavaraisuusasetuksen muutettua versiota. Näin varmistetaan järjestelmän kannalta merkittävien sijoituspalveluyritysten asianmukainen kohtelu ja kevennetään samalla sääntelyn muille sijoituspalveluyrityksille aiheuttamaa rasitusta, sillä muuten jälkimmäiset yritykset joutuisivat soveltamaan luottolaitoksille ja järjestelmän kannalta merkittäville sijoituspalveluyrityksille suunniteltuja uusia sääntöjä siihen asti, kun vuonna 2017 ehdotettava sijoituspalveluyritysten erityinen vakavaraisuuskehys hyväksytään lopullisesti. Muutetun kehyksen käyttöönotto korkoriskiä varten (CRR ja CRD) Korkoriskien mittaamisessa Baselin komitean tasolla tapahtuneen kehityksen vuoksi vakavaraisuusdirektiivin 84 ja 98 artiklaa sekä vakavaraisuusasetuksen 448 artiklaa muutetaan, jotta voidaan ottaa käyttöön tarkistettu kehys, jossa säädetään kaupankäyntivaraston ulkopuolisiin positioihin liittyvien korkoriskien määrittämisestä. Muutoksilla otetaan käyttöön yhteinen vakiomenetelmä, jota laitokset voivat käyttää näiden riskien määrittämiseksi, tai toimivaltaiset viranomaiset voivat edellyttää, että laitos noudattaa parannettuja ulkopuolisia testejä ja julkistamista koskevia vaatimuksia, kun sen itsensä riskien määrittämiseen kehittämät järjestelmät eivät ole tyydyttäviä. Lisäksi EPV:lle annetaan vakavaraisuusdirektiivin 84 artiklassa tehtäväksi määritellä standardimenetelmän yksityiskohdat niiden perusteiden ja edellytysten osalta, joita laitosten olisi noudatettava korkoriskien tunnistamiseksi, arvioimiseksi, hallitsemiseksi ja vähentämiseksi. Vakavaraisuusdirektiivin 98 artiklassa EPV:lle annetaan niin ikään tehtäväksi määritellä kuusi korkoihin sovellettavaa valvonnallista häiriöskenaariota ja yhteinen oletus, joka laitosten on toteutettava ulkoista testiä varten. 2016/0360 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS asetuksen (EU) N:o 575/2013 muuttamisesta vähimmäisomavaraisuusasteen, pysyvän varainhankinnan vaatimuksen, omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimusten, vastapuoliriskin, markkinariskin, keskusvastapuoliin liittyvien vastuiden, yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvien vastuiden, suurten asiakasriskien ja raportointi- ja julkistamisvaatimusten osalta sekä asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EURO OPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Unioni toteutti vuosina 2007–2008 puhjenneen finanssikriisin jälkimainingeissa rahoituspalvelujen sääntelykehyksen huomattavan uudistuksen parantaakseen rahoituslaitostensa häiriönsietokykyä. Uudistus perustui suurelta osin kansainvälisesti sovittuihin standardeihin. Yksi uudistuspaketin monista toimenpiteistä oli antaa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU , joilla tiukennettiin luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksia. (2)Vaikka uudistuksella vakautettiin rahoitusjärjestelmää ja parannettiin sen kykyä kestää monentyyppisiä mahdollisia tulevia häiriö- ja kriisitilanteita, siinä ei kuitenkaan käsitelty kaikkia havaittuja ongelmia. Yksi tärkeä syy tähän oli se, että kansainvälisten standardien laatijat, kuten Baselin pankkivalvontakomitea, jäljempänä ’Baselin komitea’, ja finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä, jäljempänä ’FSB’, eivät olleet tuolloin saaneet päätökseen työtään, jossa kehitettiin kansainvälisesti sovittuja ratkaisuja kyseisiin ongelmiin. Jäljelle jääneitä ongelmia olisikin käsiteltävä nyt, kun merkittäviin lisäuudistuksiin liittynyt työ on saatu päätökseen. (3)Komissio tunnusti 24 päivänä marraskuuta 2015 antamassaan tiedonannossa olevan tarpeen jatkaa riskien vähentämistä ja sitoutui antamaan lainsäädäntöehdotuksen, joka perustuisi kansainvälisesti sovittuihin standardeihin. Myös neuvosto on todennut 17 päivänä kesäkuuta 2016 antamissaan päätelmissä ja Euroopan parlamentti 10 päivänä maaliskuuta 2016 antamassaan päätöslauselmassa, että riskien vähentämiseksi olisi toteutettava lisätoimia. (4)Riskienvähentämistoimien ei pitäisi pelkästään vahvistaa Euroopan pankkijärjestelmän häiriönsietokykyä ja markkinoiden luottamusta siihen vaan myös tarjota perusta, jolta pankkiunionin toteuttamista voidaan jatkaa. Näitä toimenpiteitä tarkasteltaessa olisi myös otettava huomioon unionin talouteen vaikuttavat laajemmat haasteet, erityisesti tarve edistää kasvua ja työllisyyttä aikoina, joina talousnäkymät ovat epävarmoja. Tässä yhteydessä on käynnistetty erilaisia merkittäviä poliittisia aloitteita, kuten Euroopan investointiohjelma ja pääomamarkkinaunioni, joilla on pyritty vahvistamaan unionin taloutta. Sen vuoksi on tärkeää, että kaikki riskienvähentämistoimet toimivat sujuvassa vuorovaikutuksessa näiden poliittisten aloitteiden sekä finanssialalla hiljattain tehtyjen laajempien uudistusten kanssa. (5)Tämän muutosasetuksen säännösten olisi vastattava kansainvälisesti sovittuja standardeja, ja niillä olisi varmistettava, että direktiivi 2013/36/EY ja tämä asetus ovat edelleen Basel III -kehyksen mukaisia. Kohdennettujen muutosten, joissa otetaan huomioon unionin erityispiirteet ja laajemmat poliittiset näkökohdat, olisi oltava soveltamisalaltaan tai -ajaltaan rajoitettuja, jotta ne eivät heikentäisi vakavaraisuuskehyksen yleistä vakautta. (6)Myös voimassa olevia riskienvähentämistoimia olisi parannettava sen varmistamiseksi, että niitä voidaan soveltaa oikeasuhteisemmin eikä säännösten noudattamisesta aiheudu kohtuutonta rasitusta etenkään pienille ja rakenteeltaan yksinkertaisille laitoksille. (7)Vähimmäisomavaraisuusasteet myötävaikuttavat rahoitusvakauden säilymiseen toimimalla riskiperusteisiin pääomavaatimuksiin liittyvänä pysäytysmekanismina ja rajoittamalla ylivelkaantumista noususuhdanteiden aikana. Sen vuoksi olisi otettava käyttöön vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus täydentämään nykyistä vähimmäisomavaraisuusasteen raportointi- ja julkistamisjärjestelmää. (8)Jottei rajoitettaisi tarpeettomasti laitosten luotonantoa yrityksille ja kotitalouksille ja jotta estettäisiin markkinalikviditeettiin kohdistuvat aiheettomat haittavaikutukset, vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus olisi asetettava sellaiselle tasolle, jolla se toimisi uskottavana pysäytysmekanismina ylivelkaantumisriskin varalta haittaamatta kuitenkaan talouskasvua. (9)Euroopan pankkiviranomainen, jäljempänä ’EPV’, toteaa komissiolle antamassaan raportissa, että ensisijaisen pääoman (T1) perusteella laskettava vähimmäisomavaraisuusaste, joka vahvistetaan 3 prosentiksi kaikentyyppisille luottolaitoksille, toimisi uskottavana pysäytysmekanismina. Myös Baselin komitea on sopinut kansainvälisellä tasolla tästä 3 prosentin suuruisesta vähimmäisomavaraisuusastetta koskevasta vaatimuksesta. Vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus olisi sen vuoksi vahvistettava 3 prosentiksi. (10)Tämä 3 prosentin suuruinen vähimmäisomavaraisuusastetta koskeva vaatimus rajoittaisi kuitenkin tiettyjä liiketoimintamalleja ja liiketoiminta-alueita enemmän kuin muita. Erityisesti julkisten kehityspankkien myöntämiin julkisiin lainoihin sekä julkisesti tuettuihin vientiluottoihin kohdistuvat vaikutukset olisivat kohtuuttoman suuria. Sen vuoksi vähimmäisomavaraisuusastetta olisi mukautettava tämäntyyppisten vastuiden osalta. (11)Vähimmäisomavaraisuusaste ei saisi myöskään heikentää keskusvastapuolimääritykseen liittyviä palveluja, joita laitokset tarjoavat asiakkaille. Sen vuoksi keskusvastapuolten määrittämien johdannaistransaktioiden alkumarginaalit, jotka laitokset saavat käteisenä asiakkailtaan ja jotka ne siirtävät keskusvastapuolille, olisi jätettävä pois vähimmäisomavaraisuusasteen laskennassa käytettävästä vastuumäärästä. (12)Baselin komitea on tarkistanut vähimmäisomavaraisuusastetta koskevaa kansainvälistä standardia täsmentääkseen tiettyjä vähimmäisomavaraisuusasteen määrittelyyn liittyviä näkökohtia. Asetus (EU) N:o 575/2013 olisi muutettava tarkistetun standardin mukaiseksi, jotta unionin ulkopuolella toimivat EU:n laitokset saisivat tasapuolisemmat edellytykset toimia kansainvälisellä tasolla ja jotta varmistettaisiin, että vähimmäisomavaraisuusaste täydentää yhä tehokkaasti riskiperusteisia omien varojen vaatimuksia. (13)Baselin komitea harkitsee parhaillaan maailmanlaajuisiin järjestelmän kannalta merkittäviin pankkeihin, jäljempänä ’G-SIB-pankit’, sovellettavan vähimmäisomavaraisuusasteen korottamista. Baselin komitean kalibrointityön lopputuloksen pitäisi synnyttää keskustelua siitä, miten järjestelmän kannalta merkittäviin EU:n laitoksiin sovellettava vähimmäisomavaraisuusaste olisi kalibroitava asianmukaisesti. (14)FSB julkaisi 9 päivänä marraskuuta 2015 kokonaistappionkattamiskykyä (total loss-absorbing capacity, TLAC) koskevan asiakirjan, jäljempänä ’TLAC-standardi’, jonka G-20-maat hyväksyivät Turkissa marraskuussa 2015 pidetyssä huippukokouksessa. TLAC-standardin mukaan G-SIB-pankeilla on oltava riittävä määrä vahvasti tappionkattamiskykyisiä (alentamiskelpoisia) velkoja, joilla varmistetaan sujuva ja nopea tappioiden kattaminen ja pääomapohjan vahvistaminen kriisinratkaisun yhteydessä. Komissio sitoutui 24 päivänä marraskuuta 2015 antamassaan tiedonannossa esittämään vuoden 2016 loppuun mennessä lainsäädäntöehdotuksen, jolla TLAC-standardi voidaan panna täytäntöön kansainvälisesti sovitun määräajan mukaisesti vuoteen 2019 mennessä. (15)Kun TLAC-standardia pannaan unionissa täytäntöön, on otettava huomioon voimassa oleva omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus (minimum requirement for own funds and eligible liabilities, MREL), joka vahvistetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/59/EU. Koska TLAC-standardin ja MREL-vaatimuksen yhteisenä tavoitteena on varmistaa, että laitosten tappionkattamiskyky on riittävän suuri, nämä kaksi vaatimusta ovat yhteisen kehyksen täydentäviä osatekijöitä. Käytännössä TLAC-standardin yhdenmukaistettu vähimmäistaso olisi otettava asetuksessa (EU) N:o 575/2013 käyttöön lisäämällä siihen uusi omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimus. Maailmanlaajuisia järjestelmän kannalta merkittäviä laitoksia, jäljempänä ’G-SII-laitokset’, koskeva korotus ja muita kuin G-SII-laitoksia koskeva korotus olisi sen sijaan otettava käyttöön tekemällä kohdennettuja mukautuksia direktiiviin 2014/59/EU ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 806/2014. Säännöksiä, joilla TLAC-standardi otetaan tässä asetuksessa (EU) käyttöön, olisi luettava yhdessä edellä mainituissa säädöksissä annettujen säännösten ja direktiivin 2013/36/EU kanssa. (16)TLAC-standardin mukaisesti, jota sovelletaan ainoastaan G-SIB-pankkeihin, tässä asetuksessa käyttöön otettua vähimmäisvaatimusta, joka koskee omien varojen ja vahvasti tappionkattamiskykyisten velkojen riittävää määrää, olisi sovellettava ainoastaan G-SII-laitoksiin. Tässä asetuksessa käyttöön otettuja, hyväksyttäviä velkoja koskevia sääntöjä olisi kuitenkin sovellettava kaikkiin laitoksiin direktiivissä 2014/59/EU säädettyjen täydentävien mukautusten ja vaatimusten mukaisesti. (17)Omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimusta olisi TLAC-standardin mukaisesti sovellettava kriisinratkaisun kohteena oleviin yhteisöihin, jotka ovat joko itse G-SII-laitoksia tai osa G-SII-laitokseksi yksilöityä ryhmää. Omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimusta olisi sovellettava joko yksilöllisesti tai konsolidoinnin perusteella sen mukaan, ovatko tällaiset kriisinratkaisun kohteena olevat yhteisöt itsenäisiä laitoksia, joilla ei ole tytäryrityksiä, vai emoyrityksiä.

(18)Direktiivin 2014/59/EU mukaan kriisinratkaisuvälineitä voidaan soveltaa paitsi laitoksiin myös rahoitusalan holdingyhtiöihin ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin. Emoyrityksenä toimivilla rahoitusalan holdingyhtiöillä ja emoyrityksenä toimivilla rahoitusalan sekaholdingyhtiöillä olisi sen vuoksi oltava riittävän suuri tappionkattamiskyky kuten emoyrityksenä toimivilla laitoksillakin. (19)Jotta varmistettaisiin omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimuksen tehokkuus, on olennaisen tärkeää, että instrumenteilla, joita pidetään hallussa kyseisen vaatimuksen täyttämiseksi, on vahva tappionkattamiskyky. Veloilla, joihin ei sovelleta direktiivissä 2014/59/EU tarkoitettua velan arvon alentamista, ei ole tätä kykyä eikä myöskään muilla veloilla, jotka ovat periaatteessa alentamiskelpoisia mutta joiden arvon alentaminen voisi aiheuttaa käytännön ongelmia. Sen vuoksi tällaisia velkoja ei pitäisi hyväksyä omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimukseen. Toisaalta pääomainstrumenteilla ja etuoikeudeltaan huonommilla veloilla on vahva tappionkattamiskyky. Myös sellaisten velkojen tappionkattamiskyky, joilla on sama etuoikeusasema kuin tietyillä poissuljetuilla veloilla, olisi otettava tietyssä määrin huomioon TLAC-standardin mukaisesti. (20)Jotta velkoja ei laskettaisi kahteen kertaan omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimusta laskettaessa, olisi otettava käyttöön hallussa olevien hyväksyttävien velkojen erien vähentämissäännöt, jotka vastaavat asetuksessa (EU) N:o 575/2013 pääomainstrumentteja varten jo kehitettyä menetelmää. Kyseisen menetelmän mukaan omistusosuudet hyväksyttävien velkojen instrumenteista olisi ensiksi vähennettävä hyväksyttävistä veloista ja, siinä määrin kuin velkoja ei ole riittävästi, ne olisi vähennettävä toissijaisen pääoman (T2) pääomainstrumenteista. (21)TLAC-standardi sisältää joitakin velkojen hyväksyttävyyskriteerejä, jotka ovat tiukempia kuin voimassa olevat pääomainstrumenttien hyväksyttävyyskriteerit. Johdonmukaisuuden varmistamiseksi pääomainstrumenttien hyväksyttävyyskriteerit olisi yhdenmukaistettava siltä osin kuin on kyse erillisyhtiöiden välityksellä liikkeeseen lasketuista instrumenteista, joita ei enää hyväksytä 1 päivästä tammikuuta 2022. (22)Asetuksen (EU) N:o 575/2013 antamisen jälkeen on muutettu kansainvälistä standardia, joka koskee keskusvastapuoliin liittyvien, laitosten vastuiden vakavaraisuuskäsittelyä, millä on pyritty parantamaan ehdot täyttäviin keskusvastapuoliin liittyvien, laitosten vastuiden käsittelyä. Standardiin tehtyjä merkittäviä tarkistuksia ovat yhden menetelmän käyttö määritettäessä omien varojen vaatimusta, joka koskee maksukyvyttömyysrahastoon rahastoituihin osuuksiin liittyviä vastuita, sekä selvän ylärajan asettaminen omien varojen kokonaisvaatimuksille, joita sovelletaan ehdot täyttäviin keskusvastapuoliin liittyviin vastuisiin, ja riskiherkemmän menetelmän käyttö johdannaisten arvon määrittämiseksi, kun lasketaan ehdot täyttävän keskusvastapuolen hypoteettisia resursseja. Muihin kuin ehdot täyttäviin keskusvastapuoliin liittyvien vastuiden käsittelyä ei sen sijaan ole muutettu. Koska tarkistetuissa kansainvälisissä standardeissa on otettu käyttöön käsittely, joka sopii paremmin sellaiseen ympäristöön, jossa käytetään keskusvastapuolimääritystä, nämä standardit olisi sisällytettävä unionin lainsäädäntöön, jota olisi näin ollen muutettava. (23)Sen varmistamiseksi, että laitokset hallitsevat yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavissa yrityksissä olevien osuuksien tai osakkeiden muodossa olevia vastuitaan asianmukaisesti, näiden vastuiden käsittelyä koskevien sääntöjen olisi oltava riskiherkkiä ja edistettävä läpinäkyvyyttä yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten kohde-etuuksiin liittyvien vastuiden osalta. Sen vuoksi Baselin komitea on antanut tarkistetun standardin, jossa vahvistetaan selkeä hierarkia menetelmille, joiden avulla näille vastuille lasketaan riskipainotetut vastuuerät. Hierarkia kuvastaa kohde-etuuksiin liittyvien vastuiden läpinäkyvyyden astetta. Asetus (EU) N:o 575/2013 olisi muutettava vastaamaan näitä kansainvälisesti sovittuja sääntöjä. (24)Nykyään asetuksessa (EU) N:o 575/2013 annetaan laitoksille mahdollisuus laskea johdannaistransaktioiden vastuuarvo vastapuoliriskikehyksessä käyttämällä jotakin kolmesta eri vakiomenetelmästä, jotka ovat standardimenetelmä, käyvän arvon menetelmä ja alkuperäisen hankinta-arvon menetelmä. (25)Näissä vakiomenetelmissä ei kuitenkaan oteta asianmukaisesti huomioon vastuisiin liittyvien vakuuksien kykyä alentaa riskejä. Menetelmien kalibroinnit ovat vanhentuneita, eivätkä ne ilmennä finanssikriisin aikana havaittua huomattavaa volatiliteettia. Niissä ei myöskään oteta asianmukaisesti huomioon nettoutuksesta saatavia hyötyjä. Näiden puutteiden vuoksi Baselin komitea päätti korvata standardimenetelmän ja käyvän arvon menetelmän uudella johdannaisvastuiden vastuuarvon laskennassa käytettävällä vakiomenetelmällä, jota kutsutaan vastapuoliriskin standardimenetelmäksi. Koska tarkistetuissa kansainvälisissä standardeissa on otettu käyttöön uusi vakiomenetelmä, joka sopii paremmin sellaiseen ympäristöön, jossa käytetään keskusvastapuolimääritystä, nämä standardit olisi sisällytettävä unionin lainsäädäntöön, jota olisi näin ollen muutettava. (26)Vastapuoliriskin standardimenetelmä on riskiherkempi kuin nykyinen standardimenetelmä ja käyvän arvon menetelmä, minkä vuoksi sen pitäisi johtaa omien varojen vaatimuksiin, jotka vastaavat paremmin laitosten johdannaistransaktioihin liittyviä riskejä. Toisaalta vastapuoliriskin standardimenetelmän käyttö on laitosten kannalta monimutkaisempaa. Joillekin laitoksille, jotka käyttävät nykyään käyvän arvon menetelmää, vastapuoliriskin standardimenetelmä voi osoittautua liian monimutkaiseksi ja raskaaksi käyttää. Tällaisia laitoksia varten olisi otettava käyttöön yksinkertaistettu versio vastapuoliriskin standardimenetelmästä. Koska yksinkertaistettu versio ei olisi yhtä riskiherkkä kuin vastapuoliriskin standardimenetelmä, se olisi kalibroitava asianmukaisesti, jotta varmistettaisiin, ettei johdannaistransaktioiden vastuuarvoa arvioida siinä liian pieneksi. (27)Sellaisten laitosten kannalta, joilla on hyvin vähän johdannaisvastuita ja jotka käyttävät nykyään alkuperäisen hankinta-arvon menetelmää, vastapuoliriskin standardimenetelmä ja sen yksinkertaistettu versio voivat kumpikin olla liian monimutkaisia ottaa käyttöön. Sen vuoksi alkuperäisen hankinta-arvon menetelmä olisi varattava näille laitoksille, mutta sitä olisi tarkistettava, jotta sen suurimmat puutteet voitaisiin korjata. (28)Olisi otettava käyttöön selkeät kriteerit, joilla laitoksia voidaan opastaa sallittujen menetelmien valinnassa. Kriteerien olisi perustuttava laitoksen johdannaistoiminnan kokoon, joka kuvastaa sitä, miten kehittynyttä menetelmää laitoksen pitäisi pystyä käyttämään vastuuarvon laskennassa. (29)Finanssikriisin aikana joillakin unioniin sijoittautuneilla laitoksilla oli huomattavia kaupankäyntivarastoon liittyneitä tappioita. Tuolloin kävi ilmi, että eräillä niistä ei ollut riittävästi pääomaa kattamaan näitä tappioita, minkä vuoksi ne joutuivat hakemaan poikkeuksellista julkista rahoitustukea. Nämä havainnot saivat Baselin komitean korjaamaan useita puutteita sellaisten kaupankäyntivarastoon kuuluvien positioiden vakavaraisuuskohtelussa, jotka otetaan huomioon markkinariskien omien varojen vaatimuksissa. (30)Vuonna 2009 viimeisteltiin ensimmäiset uudistukset kansainvälisellä tasolla, ja ne saatettiin osaksi unionin lainsäädäntöä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2010/76/EU. (31)Vuonna 2009 toteutetussa uudistuksessa ei kuitenkaan puututtu markkinariskien omien varojen vaatimuksia koskevien standardien rakenteellisiin heikkouksiin. Epäselvyys kaupankäyntitoiminnan ja rahoitustoiminnan välisestä rajanvedosta mahdollisti sääntelyn katvealueiden hyväksikäytön, kun taas markkinariskien omien varojen vaatimusten puutteellinen riskiherkkyys ei antanut mahdollisuutta kattaa kaikkia laitoksiin kohdistuneita riskejä. (32)Sen vuoksi Baselin komitea käynnisti kaupankäyntivaraston perusteellisen tarkistuksen korjatakseen nämä heikkoudet. Työ saatiin päätökseen tammikuussa 2016. Kaupankäyntivaraston perusteellisen tarkistuksen mukaiset standardit lisäävät markkinariskikehyksen riskiherkkyyttä vahvistamalla omien varojen vaatimusten määrän, joka on suhteutettu paremmin kaupankäyntivaraston positioihin, ja niissä selvennetään kaupankäyntitoiminnan ja rahoitustoiminnan välistä rajanvetoa. (33)Kun kaupankäyntivaraston perusteellisen tarkistuksen mukaisia standardeja pannaan unionissa täytäntöön, samalla on säilytettävä unionin finanssimarkkinoiden moitteeton toiminta. Viimeaikaiset tutkimukset näiden standardien vaikutuksista osoittavat, että niiden täytäntöönpano todennäköisesti johtaa markkinariskejä koskevan omien varojen kokonaisvaatimuksen jyrkkään kasvuun. Jotta kaupankäyntitoiminta ei supistuisi unionissa äkillisesti, olisi otettava käyttöön siirtymäaika, jonka kuluessa laitokset voisivat mukautua markkinariskien omien varojen vaatimusten kokonaistasoon, johon päädytään, kun kaupankäyntivaraston perusteellisen tarkistuksen mukaiset standardit saatetaan osaksi unionin lainsäädäntöä. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä myös eurooppalaisiin kaupankäynnin erityispiirteisiin ja mukautuksiin, jotka liittyvät valtion joukkolainoja ja katettuja joukkolainoja sekä yksinkertaisia, läpinäkyviä ja standardoituja arvopaperistamisia koskeviin omien varojen vaatimuksiin. (34)Markkinariskien oikeasuhteista käsittelyä olisi sovellettava myös sellaisiin laitoksiin, joilla ei ole kovinkaan paljon kaupankäyntivarastoon liittyvää toimintaa, jolloin useammat laitokset, joiden kaupankäyntitoiminta on vähäistä, voivat soveltaa kaupankäyntivaraston ulkopuolisiin positioihin liittyvää luottoriskikehystä vähäistä kaupankäyntivarastoon liittyvää liiketoimintaa koskevan poikkeuksen tarkistetun version mukaisesti. Lisäksi olisi sallittava, että laitokset, joilla on keskisuuri kaupankäyntivarasto, laskevat markkinariskien omien varojen vaatimukset käyttämällä yksinkertaistettua vakiomenetelmää sen menetelmän mukaisesti, jota käytetään nykyään asetuksen (EU) N:o 575/2013 nojalla. (35)Suuriin asiakasriskeihin sovellettavaa kehystä olisi lujitettava, jotta parannettaisiin laitosten kykyä kattaa tappioita ja noudattaa kansainvälisiä standardeja. Tätä varten olisi käytettävä laadukkaampaa pääomaa pääomapohjana, kun lasketaan suuriin asiakasriskeihin sovellettavaa rajaa, ja luottojohdannaisiin liittyvät vastuut olisi laskettava vastapuoliriskin standardimenetelmällä. Lisäksi olisi alennettava rajaa, jota sovelletaan G-SIB-pankkien muihin G-SIB-pankkeihin liittyviin vastuisiin, jotta voitaisiin vähentää suurten laitosten keskinäisiin kytköksiin liittyviä järjestelmäriskejä ja pienentää sitä todennäköisyyttä, että G-SIB-pankkien vastapuolten maksukyvyttömyys vaikuttaa rahoitusvakauteen. (36)Vaikka maksuvalmiusvaatimus (LCR) varmistaa, että luottolaitokset ja järjestelmän kannalta merkittävät sijoituspalveluyritykset voivat kestää vakavaa stressitilannetta lyhyellä aikavälillä, se ei kuitenkaan takaa, että näillä luottolaitoksilla ja sijoituspalveluyrityksillä on vakaa rahoitusrakenne pidemmällä aikavälillä. Onkin käynyt selväksi, että EU:n tasolla pitäisi kehittää yksityiskohtainen sitova pysyvän varainhankinnan vaatimus, joka olisi täytettävä kaikkina aikoina, jotta estettäisiin liian suuret maturiteettierot varojen ja velkojen välillä sekä liiallinen riippuvuus lyhytaikaisesta tukkurahoituksesta. (37)Sen vuoksi olisi pysyvää varainhankintaa koskevien Baselin komitean standardien mukaisesti annettava säännöt, joissa pysyvän varainhankinnan vaatimus määritellään laitoksen käytettävissä olevan pysyvän rahoituksen määrän ja vaaditun pysyvän rahoituksen määrän välisenä suhteena yhden vuoden aikajänteellä. Tämä suhdeluku on sitova pysyvän varainhankinnan vaatimus, jäljempänä ’NSFR-vaatimus’. Käytettävissä olevan pysyvän rahoituksen määrä o