Erityiskertomus nro 17/2013 ”Unionin ulkopuolelle suunnatun tuen yhteydessä myönnetty EU:n ilmastorahoitus”





LYHENTEET AKT : Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtiot COP : Osapuolten konferenssi DIPECHO : ECHO:n katastrofivalmiusohjelma DRR : Katastrofiriskin vähentäminen ECHO : Humanitaarisen avun ja pelastuspalveluasioiden pääosasto EKR : Euroopan kehitysrahasto ENPI : Eurooppalainen naapuruuden ja kumppanuuden väline ENRTP : Ympäristöalan ja luonnonvarojen, myös energian, kestävää hoitoa tukeva temaattinen ohjelma FCPF : Metsähiilirahasto FLEGT : Metsälainsäädännön noudattaminen, metsähallinto ja puukauppa IMF : Kansainvälinen valuuttarahasto MRV : Mittaaminen, raportointi ja todentaminen OECD : Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö REDD : Metsäkadosta ja metsien tilan heikkenemisestä aiheutuvien päästöjen vähentäminen UNDP : Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma UNEP : Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelma UNFCCC : Ilmastonmuutosta koskeva Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimus TIIVISTELMÄ I. Ilmastonmuutos on yksi maapallon suurimmista ympäristöön, yhteiskuntaan ja talouteen kohdistuvista uhkista. Se voi suistaa miljoonat kehitysmaiden ihmiset takaisin köyhyyteen ja lisäksi vaarantaa perustavalla tavalla talouskehityksen ja vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisen. Kehittyneet maat ovat luvanneet lisätä apuaan kehitysmaille. Tarkoituksena on auttaa kehitysmaita sopeutumaan ilmastonmuutokseen ja lieventää sen vaikutusta. Suurin ilmastorahoittaja kehitysmaissa on EU jäsenvaltioineen. II. Tilintarkastustuomioistuin tarkasti EU:n ilmastorahoituksen kehitysmaille. Se tutki, onko komissio hallinnoinut hyvin EU:n talousarviosta ja Euroopan kehitysrahastosta (EKR) maksettuja ilmastomenoja. Tilintarkastustuomioistuin tarkasti myös, onko komissio toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä edistääkseen kehitysmaille tarkoitetun ilmastorahoituksen koordinointia EU:n jäsenvaltioiden kanssa, ja onko koordinointi ollut riittävää. III. Komissio on onnistunut hyvin EU:n talousarviosta ja EKR:sta rahoitetun ilmastotuen hallinnoinnissa. Komissio on toimintapoliittisten sitoumustensa mukaisesti jatkuvasti lisännyt ilmastorahoitusta EU:n talousarviosta ja EKR:sta. Se on keskittänyt toimintansa asianmukaisiin painopisteisiin ja räätälöinyt ohjelmansa yksittäisten kumppanimaiden erityisolosuhteiden mukaan. IV. Komissio ja jäsenvaltiot eivät koordinoi kehitysmaille tarkoitettua ilmastorahoitusta riittävästi. Komission johtajuus ei ole ollut tietyillä aloilla riittävää eivätkä jäsenvaltiot ole reagoineet tiettyihin komission aloitteisiin riittävissä määrin. EU:n ja jäsenvaltioiden maaohjelmien täydentävyyden varmistaminen edellyttää edelleen merkittäviä ponnistuksia. Komissio ja jäsenvaltiot eivät ole sopineet, miten sitoumus ilmastorahoituksen lisäämisestä vuoteen 2020 mennessä täytetään. Yhä edelleen on perustamatta luotettava seuranta-, raportointi- ja todentamisjärjestelmä, joka antaisi kattavat ja luotettavat tiedot komission ja jäsenvaltioiden ilmastoon liittyvästä varainkäytöstä ja jonka avulla sitoumusten noudattamista voitaisiin seurata; lisäksi on epäselvää, missä määrin lupaus nopeasti saatavasta rahoituksesta on pidetty. Ilmastorahastojen nopeaa lisääntymistä ei ole pyritty estämään. Korruption ehkäiseminen ja torjuminen edellyttävät, että komission ja jäsenvaltioiden toimien koordinointia tehostetaan huomattavasti. V. Tilintarkastustuomioistuin toteaa, että komissio on hallinnoinut hyvin EU:n talousarviosta ja Euroopan kehitysrahastosta (EKR) osoitettujen ilmastoon liittyvien varojen käyttöä. Kehitysmaille tarkoitettua ilmastorahoitusta olisi kuitenkin koordinoitava komission ja jäsenvaltioiden välillä huomattavasti paremmin, jotta EU voisi maksimoida sen kansainvälisen vaikutuksen. VI. Tilintarkastustuomioistuin esittää seuraavat suositukset: a) Komission olisi - tehtävä ehdotus ilmastorahoitusta lisäävästä etenemissuunnitelmasta Kööpenhaminan sitoumukseen sisältyvän vuoden 2020 tavoite-arvon mukaisesti - teetettävä riippumaton arviointi maailmanlaajuisesta ilmastonmuutosliittoumasta b) komission ja Euroopan ulkosuhdehallinnon olisi - raportoitava, missä määrin tavoite, jonka mukaan 20 prosenttia EU:n talousarviovaroista ja EKR:n varoista käytetään vuosina 2014–2020 ilmastotoimiin, toteutetaan kehitysapuna c) komission ja jäsenvaltioiden olisi - sovittava seurantajärjestelmäasetuksen yhteydessä yhteisistä standardeista, jotka koskevat kehitysmaille osoitetun ilmastorahoituksen seurantaa, raportointia ja todentamista - tehtävä tiiviimpää yhteistyötä työnjakoa koskevien EU:n menettelysääntöjen soveltamisessa ilmastorahoitukseen. JOHDANTO ILMASTONMUUTOKSEN HAASTEET 1. On yleisesti tunnettua, että ihmisen toiminnalla on yhä suurempi kielteinen vaikutus maapallon ilmastoon fossiilisten polttoaineiden käytön, metsäkadon ja karjankasvatuksen takia. Maapallon keskilämpötilat ovat nousussa ja äärimmäiset sääolosuhteet, kuten hirmumyrskyt, tulvat ja kuivuus, ovat vastaisuudessa yhä yleisempiä. Ilmastonmuutos vaikuttaa suoraan ihmisten terveyteen, elämään ja toimeentuloon ja epäsuorasti elintarviketurvaan ja luonnonvaroihin perustuvan talouden elinvoimaisuuteen. 2. Ilmastonmuutosta koskevassa Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksessa (UNFCCC) todetaan, että ilmastonmuutos voi heikentää kestävää kehitystä, lisätä köyhyyttä ja viivästyttää tai estää vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamista [1]. Monet kehitysmaat ovat ilmastonmuutoksen edessä haavoittuvia: niillä ei useinkaan ole riittäviä resursseja selviytyäkseen nopeasti pahenevista uhkista, jotka kohdistuvat veteen, energiaan, maaperään, metsiin, suomaahan, villieläimiin ja kalakantoihin, joista kehitysmaiden toimeentulo on suoraan riippuvainen. ILMASTONMUUTOSTA JA ILMASTORAHOITUSTA KOSKEVA KANSAINVÄLINEN POLITIIKKA 3. UNFCCC on maailmanlaajuinen foorumi yhteensovitetuille kansainvälisille toimille, joiden tarkoituksena on ilmastonmuutoksen lieventäminen ja sen vaikutuksiin sopeutuminen. UNFCCC:n keskeisenä periaatteena on "yhteinen mutta eriytynyt vastuu": kehittyneiden maiden olisi johdettava ilmastonmuutoksen torjumista ja tuettava kehitysmaita ilmastonmuutokseen sopeutumisessa ja sen lieventämisessä, sillä kehitysmaat aiheuttavat ilmakehään kertyviä kasvihuonekaasuja vähiten, mutta kärsivät niistä eniten. Toisin sanoen saastuttajan pitäisi maksaa. 4. UNFCCC:n osapuolet ovat kokoontuneet vuosittain vuodesta 1995 alkaen arvioidakseen, miten ilmastonmuutosta koskevan kysymyksen käsittely on edistynyt. Kokouksia kutsutaan osapuolten konferensseiksi (COP) Viimeksi konferenssi järjestettiin Dohassa marraskuussa 2012 (osapuolten 18. konferenssi) ja Varsovassa marraskuussa 2013 (osapuolten 19. konferenssi). 5. Kehittyneet maat sopivat (Kööpenhaminassa vuonna 2009 pidetyssä) osapuolten 15. konferenssissa vapaaehtoisesta sitoumuksesta (Kööpenhaminan sitoumuksesta) myöntää "uusia lisäresursseja", joilla kehitysmaita autettaisiin vastaamaan ilmastonmuutoksesta johtuviin haasteisiin ilmastonmuutoksen lieventämisen ja siihen sopeutumisen, teknologisen kehityksen ja siirron sekä valmiuksia kehittävien toimien avulla. Sitoumus kattoi seuraavat osa-alueet: a) Lyhytaikainen sitoumus eli nopeasti saatava rahoitus, joka oli noin 30 miljardia Yhdysvaltain dollaria kaudella 2010–2012. Nopeasti saatavalla rahoituksella oli määrä auttaa kehitysmaita toteuttamaan välittömiä, kiireellisiä toimia ilmastonmuutokseen liittyvän ongelman ratkaisemiseksi. Lisäksi tarkoituksena oli mahdollistaa se, että kehitysmaat voisivat ottaa vastaan enemmän rahoitusta pitkällä aikavälillä. b) Pidempiaikainen sitoumus, jonka tarkoituksena oli lisätä ilmastorahoituksen määrää 100 miljardiin Yhdysvaltain dollariin vuodessa vuoteen 2020 mennessä useista eri rahoituslähteistä eli julkisista, yksityisistä, kahdenvälisistä ja monenvälisistä rahoituslähteistä sekä innovatiivisista rahoituslähteistä. 6. Osapuolten 16. konferenssi (Cancún, 2010) päätti Kööpenhaminan sitoumuksen nojalla, että perustetaan maailmanlaajuinen vihreä ilmastorahasto, jonka kautta kanavoidaan suurin osa ilmastorahoituksesta. Osapuolten 16. Konferenssi vahvisti aiemmat lupaukset, joiden mukaan ilmastonmuutokseen sopeutumiseen tarkoitettu rahoitus on painopiste haavoittuvimmissa kehitysmaissa, joita ovat vähiten kehittyneet maat, pienet kehittyvät saarivaltiot ja Afrikka (ks. liite I). EU:N ILMASTORAHOITUSPOLITIIKKA UNIONIN ULKOPUOLELLE SUUNNATUN TUEN YHTEYDESSÄ 7. Kehitysmaita koskevaa EU:n ilmastorahoituspolitiikkaa alettiin harjoittaa vuonna 2003 [2]. Politiikkaa on sittemmin päivitetty sisällyttämällä siihen uusia osa-alueita ja painottamalla tiettyjä osa-alueita, erityisesti ilmastonmuutokseen sopeutumista [3] (2004) ja katastrofiriskin vähentämistä [4] (2009). Lisäksi on tuettu valmiuksien kehittämistä ja teknologian siirtoa kestävillä maatalous- ja energia-aloilla sekä ilmastonmuutoksen sopeutumiseen ja sen lieventämiseen tähtääviä strategioita [5] (2011). 8. Ilmastonmuutos on tärkeä painopiste EU:n ulkopolitiikassa. Euroopan ulkosuhdehallinnon ja komission vuonna 2011 laatimassa yhteisessä asiakirjassa varoitettiin, että ilmastonmuutoksella on merkittäviä turvallisuusvaikutuksia. Siinä tunnustettiin, että korkea edustaja, komissio ja Euroopan ulkosuhdehallinto voivat olla tässä suhteessa merkittävässä asemassa, jos ne tekevät yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa ilmastodiplomatian alalla. Lisäksi asiakirjassa kannustettiin suunnittelemaan tuki yhteistoimin; tällä tavoin maksimoidaan synergiat ja vältetään päällekkäisyydet [6]. Neuvosto perusti vuonna 2003 EU:n vihreän diplomatian verkoston ja edellytti "ennakoivampaa ja kohdennetumpaa EU:n ilmastodiplomatian alan ohjelmaa, jonka tarkoituksena on maksimoida yhteiset ponnistelut ja edelleen vahvistaa kansainvälisissä yhteyksissä EU:n ääntä ilmastokysymyksissä" [7]. 9. EU ja jäsenvaltiot vastaavat yhdessä kehitysavun koordinoinnista. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 210 artiklassa säädetään, että näin edistetään toiminnan "täydentävyyttä ja tehokkuutta" ja että "komissio voi [...] tehdä aloitteita tässä tarkoituksessa" [8]. Koordinoinnin varmistamiseksi komissio allekirjoitti avun tuloksellisuutta koskevan Pariisin julistuksen (2005) ja neuvosto hyväksyi kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen (2006). Täten EU ja sen jäsenvaltiot ovat sitoutuneet edistämään avunantajien toimien koordinoinnin parantamista ja täydentävyyttä, ja niiden olisi otettava Pariisin sitoumuksen täytäntöönpanossa johtava asema. Komissio ja jäsenvaltiot tekivät vuonna 2008 EU:n nopean toiminnan aloitteen työnjaosta. Tarkoituksena oli parantaa avun tuloksellisuutta panemalla täytäntöön "työnjakoa koskevat EU:n menettelysäännöt" [9]. UNIONIN ULKOPUOLELLE SUUNNATUN TUEN YHTEYDESSÄ MYÖNNETTÄVÄ EU:N JA JÄSENVALTIOIDEN ILMASTORAHOITUS 10. EU jäsenvaltioineen lupasi myöntää nopeasti saatavaa rahoitusta koskevaan aloitteeseen (ks. kohta 5) 7,2 miljardia euroa (10 miljardia Yhdysvaltain dollaria). Määrä jakautuu tasapuolisesti sopeutumiseen ja lieventämiseen tähtääville toimenpiteille Cancúnin sopimuksessa esitettyjen vaatimusten mukaisesti. Komission osuus luvatusta kokonaisavustuksesta oli 150 miljoonaa euroa kaudeksi 2010–2012. 11. Kööpenhaminan sitoumuksessa esitettiin pitempiaikainen sitoumus, jonka avulla mobilisoitaisiin 100 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa vuoteen 2020 mennessä. Sitoumuksessa ei tosin määritetty, miten määrä jakautuu kehittyneiden maiden kesken. Komissio kuitenkin arvioi, että EU:n ja jäsenvaltioiden osuus avustustoiminnan kokonaismäärästä on 29–38 prosenttia (eli 22–29 miljardia euroa) [10]. 12. Komissio myöntää ilmastorahoitusta unionin ulkopuolelle suunnatun tuen yhteydessä EU:n talousarviosta ja Euroopan kehitysrahastoista (EKR). Kaudella 2003–2012 kehitys- ja yhteistyöpääosasto EuropeAid sitoi noin 4650 miljoonaa euroa ilmastorahoitukseen ja humanitaarisen avun ja pelastuspalveluasioiden pääosasto (ECHO) 155 miljoonaa euroa ilmastoon liittyvän katastrofivalmiuden rahoitukseen. Lisätietoja asiasta esitetään liitteessä II. 13. Ilmastorahoitusta annetaan sekä aihekohtaisten ohjelmien [11] että maantieteellisten ohjelmien kautta. Komissio kanavoi ilmastorahoituksensa lähinnä kumppanimaiden ja alueellisten organisaatioiden kanssa toteutettavien kahdenvälisten ohjelmien kautta. Rahoituskanavista esitetään yhteenveto liitteessä III. 14. Ilmastonmuutokseen sopeutumisen tuessa pyrkimyksenä on auttaa kumppanimaita parantamaan kykyä selviytyä ilmastonmuutoksen kielteisistä vaikutuksista. Ohjelmakohteita ovat infrastruktuurin, teollisuuden ja maatalouden suojelu muuttuvia sääoloja ja merenpinnan nousua vastaan sekä investoinnit vesihuoltoon ja kuivuutta kestäviin viljelykasveihin. Ilmastonmuutoksen lieventämisen tuella pyritään nopeuttamaan siirtymistä vähähiiliseen maailmantalouteen. Ohjelmakohteita ovat puhtaiden energiateknologioiden kehittäminen, energiatehokkuus ja kasvihuonekaasujen vähentäminen metsien ja hiilivarastojen kestävän hoidon ja suojelun avulla. TARKASTUKSEN LAAJUUS JA LÄHESTYMISTAPA 15. Tilintarkastustuomioistuin tarkasti EU:n ilmastorahoituksen kehitysmaille. Kertomuksessa keskitytään seuraavaan kahteen kysymykseen: a) Onko komissio hallinnoinut hyvin EU:n talousarviosta ja Euroopan kehitysrahastosta rahoitettua ilmastotukea? b) Onko komissio toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä edistääkseen kehitysmaille tarkoitetun ilmastorahoituksen koordinointia EU:n jäsenvaltioiden kanssa, ja onko koordinointi ollut riittävää? 16. Tarkastus kattoi komission kaudella 2007–2013 tekemät ilmastonmuutosta koskevat rahoitusaloitteet, joiden vaikutus ulottuu vuoteen 2020. Tarkastuksen yhteydessä käytiin läpi asiakirjoja, tarkastettiin asiakirjojen perusteella ohjelmia 16 maassa ja kahdella alueella, tehtiin haastatteluja ja tarkastus paikan päällä neljässä maassa (Bangladesh, Indonesia, Tansania ja Uganda). Tarkastuskriteerit ja tarkastusevidenssin kokoamismenetelmät kuvataan tarkemmin liitteessä IV. HUOMAUTUKSET KOMISSIO ON HALLINNOINUT HYVIN EU:N TALOUSARVIOSTA JA EUROOPAN KEHITYSRAHASTOSTA RAHOITETTUA ILMASTOTUKEA 17. Kertomuksen tässä osuudessa selvitetään, vastasiko komission ilmastonmuutoksesta johtuviin haasteisiin myöntämä rahoitus a) riittävällä tavalla toimintapoliittisia sitoumuksia ja b) oliko rahoitus räätälöity kumppanimaiden ja -alueiden erityisolosuhteisiin. KOMISSIO LISÄSI ILMASTORAHOITUKSEN KIIREELLISYYTTÄ 18. Komissio on lisännyt tasaisesti EU:n yleisestä talousarviosta ja EKR:sta peräisin olevia kehitysmaille osoitettavia ilmastoalan varoja vuonna 2012 päättyneellä kymmenvuotiskaudella (ks. kaavio 1). Määrä pitää sisällään myös nopeasti saatavaa rahoitusta koskevan aloitteen yhteydessä myönnetyn 155 miljoonan euron lisärahoitusosuuden. Ohjelmakaudella 2007–2013 ilmastoalan ohjelmiin oli vuoden 2012 loppuun mennessä sidottu noin 3,7 miljardia euroa eli noin kahdeksan prosenttia EU:n talousarviosta ja EKR:sta peräisin olevasta kehitysrahoituksen kokonaismäärästä (ks. liite II, taulukko 1). 19. Eurooppa-neuvosto [12] hyväksyi, että EU:n kokonaisvaroista kohdennetaan kaudella 2014–2020 vähintään 20 prosenttia ilmastotoimiin. Tämä on osoitus siitä, että ilmastonmuutoskysymys on EU:n strateginen painopiste. Kyseinen 20 prosentin tavoite sisältyy asetusehdotukseen kehitysyhteistyön rahoitusvälineestä kaudeksi 2014–2020 [13] ja yhdennentoista EKR:n ohjelmasuunnittelua koskeviin ohjeisiin [14]. Olettaen, että 20 prosentin tavoitetta sovellettaisiin unionin ulkopuolelle suunnattuun tukeen kokonaisuudessaan, ilmastonmuutosta varten annettaisiin unionin ulkopuolelle suunnatun tuen yhteydessä noin 11,6 miljardia euroa eli lisäys olisi yli kolminkertainen kaudeksi 2007–2013 sidottuun määrään nähden. 20. Tällaisen toimintapoliittisen sitoumuksen täytäntöönpano vaatii huomattavia ponnistuksia komissiolta, Euroopan ulkosuhdehallinnolta ja kumppanimailta. Tarkastuskäynnin kohteina olleiden neljän maan EU-edustustoissa käydyt keskustelut paljastivat kuitenkin, että tarpeellisina pidettyjä ilmastonmuutokseen liittyviä tavoitteita ei ole otettu järjestelmällisesti huomioon tulevassa ohjelmatyössä. Bangladeshin edustusto ei aio ottaa ilmastonmuutosta aiempaa enempää huomioon yhteistyöstrategiassa eikä -ohjelmissa, kun taas Uganda ja Tansania vahvistivat, että näin aiotaan tehdä [15]. KAAVIO 1 EUROPEAIDIN ILMASTORAHOITUSSITOUMUKSET (2003–2012) +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan komissio. KOMISSIO RÄÄTÄLÖI ILMASTORAHOITUKSENSA KUMPPANIMAIDEN ERITYISOLOSUHTEIDEN MUKAAN 21. Komission antamissa ohjelmatyöohjeissa vaadittiin vuosina 2007–2013, että ilmastonmuutokseen liittyviä riskejä ja mahdollisuuksia oli analysoitava kunkin kumppanimaan osalta [16]. Vuonna 2009 se antoi EU:n edustustoille ohjeet, joissa selvitetään, miten ilmastonmuutos olisi otettava tietyillä erityisaloilla [17] huomioon. 22. Kööpenhaminan sitoumuksen 6 kohdassa ja osapuolten 16. konferenssissa Cancúnissa korostettiin tarvetta asettaa etusijalle ilmastonmuutokseen sopeutumiseen tähtäävät toimenpiteet, erityisesti vähiten kehittyneiden maiden, pienten kehittyvien saarivaltioiden ja Afrikan maiden [18] osalta. Neuvosto vahvisti nämä painopisteet asettamatta minkäänlaisia määrällisiä tavoitearvoja [19]. Komission ilmastorahoitussitoumukset kuvastavat kuitenkin näitä painopisteitä. 23. Komission kauden 2003–2012 ilmastorahoitussitoumuksista hieman alle puolet oli ilmastonmuutokseen sopeutumiseen tarkoitettua rahoitusta (ks. kaavio 2); sopeutumisrahoituksen osuus on kasvanut vuodesta 2010 alkaen. Koko tänä aikana puolella maakohtaisiin ohjelmiin [20] sisältyvistä sopeutumissitoumuksista tuettiin sopeutumistoimia vähiten kehittyneissä maissa, pienissä kehittyvissä saarivaltioissa ja Afrikan maissa (ks. liite II, taulukko 4). KAAVIO 2 EUROPEAIDIN ILMASTORAHOITUS: ILMASTONMUUTOKSEEN SOPEUTUMISEEN JA SEN LIEVENTÄMISEEN TARKOITETTUJEN MÄÄRÄRAHOJEN ARVIOIDUT OSUUDET +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan komissio. Tilintarkastustuomioistuin on arvioinut osuudet soveltamalla asianomaisia prosenttiosuuksia suoraan kokonaismäärään (ks. liite II, taulukko 3). 24. Tilintarkastustuomioistuin tarkasti 16 maata ja kaksi aluetta ja havaitsi, että komissio oli ottanut riittävällä tavalla huomioon ilmastonmuutoksen painopisteet vuosia 2007–2013 koskevassa ohjelmatyössä [21] useimpien kohdalla: a) Komissio kiinnitti erityistä huomiota ilmastonmuutokseen 13 maassa ja Aasian alueella, jossa sitä käsiteltiin joko komission yhteistyöstrategian [22] erityisenä painopistealana tai muun ympäristöön, luonnonvarojen hoitoon, maaseudun kehittämiseen tai jopa kauppaan ja investointiin [23] liittyvän painopistealan yhteydessä. b) Viidessä maassa [24] vuosina 2007–2013 toteutettujen ohjelmien väliarvioinnin seurauksena tehtiin päätöksiä, joilla ilmastonmuutokseen liittyvää tukea lisättiin joko sisällyttämällä ohjelmiin uusia tukialoja tai nostamalla rahoituksen määrää. 25. Tilintarkastustuomioistuin analysoi näiden otokseen poimittujen 16 maan lisäksi otoksen, johon oli poimittu kahdeksan maata ja kaksi aluetta [25]. Tarkoituksena oli selvittää, vastasivatko komission ilmastotoimet kumppanimaiden itsensä yksilöimiä painopisteitä. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että ohjelmat oli kohdennettu asianmukaisesti. KOMISSIO JA JÄSENVALTIOT EIVÄT KOORDINOI RIITTÄVÄLLÄ TAVALLA TUKEA, JOILLA AUTETAAN KEHITYSMAITA REAGOIMAAN ILMASTONMUUTOKSEEN 26. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 210 artiklan mukaisesti komission tehtävänä on optimoida unionin ja jäsenvaltioiden toimien koordinointi. Ilmastonmuutos on tärkeä EU:n ulkopolitiikan painopiste, ja komissio on allekirjoittanut avun tuloksellisuutta koskevan Pariisin julistuksen (ks. kohdat 8 ja 9). 27. Kertomuksen tässä osuudessa arvioidaan, miten eri aloilla on edistytty sen varmistamisessa, että EU:n ja jäsenvaltioiden toimet ovat todellakin toisiaan täydentäviä ja tehokkaita. Erityisesti arvioidaan seuraavia seikkoja: a) koordinoiko komissio maaohjelmansa jäsenvaltioiden maaohjelmien kanssa b) edistikö komissio toimien koordinointia jäsenvaltioiden kanssa täyttääkseen kansainvälistä ilmastorahoitusta koskevat pitkäaikaiset sitoumukset vuonna 2009 tehdyn Kööpenhaminan sitoumuksen mukaisesti c) mitä on saavutettu luvattua ja maksettua ilmastorahoitusta koskevan seurannan, todentamisen ja raportoinnin osalta d) missä määrin näillä aloilla saavutettu edistys mahdollistaa EU:n ja jäsenvaltioiden nopeasti saatavaa rahoitusta varten maksamien rahoitusosuuksien todentamisen ja analysoinnin e) onko EU osaltaan yksinkertaistanut ilmastorahoituksen täytäntöönpanomekanismeja (vähentämällä hajaantuneisuutta). EU:N JA JÄSENVALTIOIDEN MAAOHJELMIEN KOORDINOINNISSA ON PARANTAMISEN VARAA 28. Neuvoston päätelmissä [26] on korostettu viime vuosina säännöllisesti tarvetta koordinoida unionin ulkopuolelle suunnattua tukea EU:n ja sen jäsenvaltioiden välillä. Pariisin julistuksen ja kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen mukaisesti tuki olisi keskitettävä niille aloille, joilla avunantajalla on suhteellinen etu. 29. Komissio ja Euroopan ulkosuhdehallinto uskovat, että työnjako voidaan määrittää ja suhteellisten etujen kartoitus suorittaa ainoastaan kumppanimaiden tasolla tilannekohtaisesti. EU:n edustustojen on määrä edistää työnjakoa. Mitään erityistä analyysia ei tehdä; suhteellista etua mitataan yleensä avunantajan valmiuksilla ottaa ilmastonmuutos järjestelmällisesti huomioon jollakin erityisalalla, eikä alueellisen tai keskustason henkilöstöresursseja oteta huomioon. Komissio ja jäsenvaltiot eivät vaihda tietoja ilmastorahoitusaloitteisiinsa liittyvistä maakohtaisista määrärahoista yksilöidäkseen yhtäältä "suosikkimaat" eli maat, joissa esiintyy huomattavia avustusten päällekkäisyyksiä, ja toisaalta rahoitustoiminnan ja/tai tukimäärärahojen tasolla "laiminlyödyt maat". EU:n menettelysäännöissä kannustetaan täydentävyyteen ja työnjakoon kehitysyhteistyöpolitiikassa [27]. 30. Kolmannessa nopean toiminnan aloitetta koskevassa seurantakertomuksessa ja tilannekatsauksessa (ks. 9 kohta) todettiin, että tulokset vaihtelivat [28]. Tietyissä maissa (Bangladesh mukaan lukien) oli käynnistetty EU:n edustustot ja jäsenvaltioiden lähetystöt kattava pilottihanke, mutta tulokset tuottivat pettymyksen sekä avunantajiin että kumppanimaihin [29] liittyvistä syistä. Tilintarkastustuomioistuimen havainnot ovat yhteneväisiä OECD:n ja sen alaisen kehitysapukomitean (DAC) Euroopan unionin vertaisarvioinnissa (European Union Peer Review, 2012) esittämien päätelmien kanssa: teknisten ja poliittisten esteiden yhdistelmän vuoksi EU:n toimielimet eivät ole edistyneet niin paljon kuin yhteisen ohjelmasuunnittelun yhteydessä oli toivottu [30]. 31. Työnjaon vaikuttavuus ja avustustoimien täydentävyys riippuvat useista eri tekijöistä. Näitä tekijöitä ovat muun muassa seuraavat: avunantajien yhteistyöhalukkuus avun vaikuttavuuden ja korruption torjunnan osalta kansallisten viranomaisten yhteistyöhalukkuus kansallisen ilmastostrategian olemassaolo. Näitä tekijöitä käsitellään tarkemmin kohdissa 33–39. 32. Avunantajien ilmastonmuutostoimien koordinointi vaihteli laadultaan niissä neljässä maassa, joihin tilintarkastustuomioistuin teki tarkastuskäynnin. Koordinointi oli laadukkaampaa Bangladeshissä, Tansaniassa ja Ugandassa Indonesiaan verrattuna. Tästä huolimatta tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että EU:n edustustot voisivat parantaa toimintaansa vahvistaakseen EU:n suorittamaa avunantajien koordinointia kaikissa näissä neljässä maassa. Laatikossa 1 esitetään esimerkki tilintarkastustuomioistuimen Bangladeshissä paikalla tekemän tarkastuksen yhteydessä havaitsemasta koordinoinnin riittämättömyydestä. LAATIKKO 1 BANGLADESH: ESIMERKKI KOORDINOIMATTOMISTA OHJELMISTA Bainparassa toteutettiin kahta vesihuoltoalan ohjelmaa lähes samanaikaisesti. UNICEFin, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Oxfamin rahoittama ohjelma saatettiin päätökseen vuonna 2011. Toinen ohjelma saatettiin päätökseen vuonna 2012. Sen olivat rahoittaneet EU ja Yhdistynyt kuningaskunta kokonaisvaltaisen katastrofienhallintaohjelman ja Saksan kehitysviraston [31] avulla. Koordinointi oli riittämätöntä, joten kustannustehokkaampaa lähestymistapaa eli useiden avunantajien tuen yhdistämistä yhdeksi ohjelmaksi ei edes harkittu. 33. Avunantajien halukkuus koordinoida toimiaan vaihteli suuresti tarkastuskäynnin kohteina olleiden neljän maan välillä. a) Bangladeshissa, Tansaniassa ja Ugandassa ilmastorahoituksesta keskustellaan aihekohtaisissa työryhmissä, mutta ohjelmien täytäntöönpano ei ole aina hyvin koordinoitua (ks. kohta 32) [32]. EU:n Bangladeshin edustuston päälliköt esittivät epäilyksiä neuvoston päätelmien mukaisesta yhteisestä ohjelmasuunnittelusta [33]. b) Indonesiassa esiintyy avunantajien välistä kilpailua eivätkä hallituksen tehtävät ja vastuualueet ole ilmastonmuutoksen osalta selkeät. Lisähaasteita aiheuttavat seuraavat tekijät: maan koko, huomattavat luonnonvarat ja taloudellinen kapasiteetti, joka houkuttaa monia avunantajia [34], joilla on erilaiset kansalliset ohjelmat; muutamat avunantajamaat dominoivat "luonnollisina johtajina" myöntämällä erittäin suuria rahoitusmääriä [35]. 34. Ilmastorahoitus on muun ulkomaanavun lailla altis korruptiolle [36]. Korruptio-ongelma [37] vaivaa suuressa määrin näitä kaikkia maita eli niin Bangladeshia, Indonesiaa ja Tansaniaa kuin Ugandaakin. Avunantajien yhteistyö on välttämätöntä korruptioriskien minimoimiseksi. 35. Ugandassa kansainväliset avunantajat kehittivät vuonna 2009 yhteisen lähestymistavan korruptioon. Ugandan tarkastuselimen pääjohtaja havaitsi vuonna 2012, että miljoonia Yhdysvaltain dollareita avunantajien rahaa oli kadonnut, minkä jälkeen useat avunantajat komissio ja jäsenvaltiot mukaan lukien keskeyttivät avun antamisen. Tansaniassa korruptiosta käytiin korkean tason vuoropuhelua yleistä budjettitukea koskevan kumppanuuden piirissä. 36. Bangladeshissa, jonka korruptiotilannetta merkittävä avunantaja kuvasi tilintarkastustuomioistuimelle "räikeäksi", on perustettu kaksi erityisrahastoa fidusiaaristen riskien pienentämiseksi; yhden niistä perusti hallitus (Bangladesh Climate Change Trust Fund) ja toisen niistä perustivat kansainväliset avunantajat EU mukaan lukien (Bangladesh Climate Change Resilience Fund). Indonesiassa suurin osa avunantajista on EU:n lailla päättänyt olla osallistumatta Indonesian Climate Change Trust Fund -erityisrahastoon puutteellisten hallinnointijärjestelyjen takia. 37. Ugandassa ja Tansaniassa käytävää institutionaalista vuoropuhelua vastaavaa vuoropuhelua ei kuitenkaan ole käynnistetty Bangladeshissä eikä Indonesiassa eikä sitä komissiokaan ole ehdottanut. Avunantajien on näissä maissa tehostettava toimiensa koordinointia korruption [38] torjunnassa. 38. Maiden hallitusten halukkuus tukea merkittävällä tavalla avunantajien toimien koordinointia ja työnjakoa vaikuttaa suuressa määrin avun vaikuttavuuteen. Tilanne vaihteli neljässä tarkastuskäynnin kohteena olleessa maassa seuraavasti: a) Bangladeshin hallitus osallistui aktiivisesti kehitysyhteistyökumppaneiden ryhmiin ja niiden alaisiin työryhmiin. Bangladesh julkaisi ensimmäisenä maana maailmassa yhteisen yhteistyöstrategian vastauksena Pariisin julistukseen ja Accran toimintasuunnitelmaan, jotka auttoivat varmistamaan, että avunantajien ohjelmat täydensivät toisiaan paremmin [39]. b) Ugandan ja Tansanian hallitukset osallistuvat yhteisiin aihekohtaisiin työryhmiin kehitysyhteistyökumppaneiden kanssa, vaikka jotkut ministeriöt suosivatkin kahdenvälistä yhteydenpitoa, koska siten ne voivat hyötyä kehitysyhteistyökumppaneiden mahdollisista mielipide-eroista. c) Indonesiassa ilmastonmuutoksen alan koordinointivastuun jakaa monta eri elintä [40], eikä koordinoinnin tilivelvollisuus ole avunantajille selvä. 39. Yksi ainut selkeä kansallinen ilmastostrategia voi edistää kansallista sitoutumista ja helpottaa avunantajien koordinointia. Bangladesh voidaan mainita esimerkkinä hyvästä käytännöstä, kun taas Indonesialla on useita strategioita ja toimintalinjoja. Strategia yksinään ei kuitenkaan riitä varmistamaan parempia tuloksia [41]. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että kaikissa neljässä tarkastuskäynnin kohteena olleessa maassa priorisoinnin puute hallituksessa heikensi ilmastonmuutokseen liittyviä strategioita ja toimintasuunnitelmia. KOMISSIO JA JÄSENVALTIOT EIVÄT OLE SOPINEET, MITEN PITKÄAIKAISTA ILMASTORAHOITUSTA LISÄTÄÄN 40. Komissio tehosti Kööpenhaminan sitoumuksen jälkeen ponnisteluja, joiden tarkoituksena oli lisätä EU:n ja jäsenvaltioiden ilmastorahoitusta yksilöimällä mahdollisia innovatiivisia lähteitä vuotta 2020 koskevan sitoumuksen täyttämiseksi (ks. kohdat 5 ja 11) [42] seuraavasti: EU:n päästökauppajärjestelmään liittyvät huutokauppatulot hiilidioksidin hinnoittelu kansainvälisessä lentoliikenteessä ja meriliikenteessä uusi hiilimarkkinamekanismi rahoitussektorille säädetty vero ilmastorahoituksen saanti monenvälisten ja muiden kehityspankkien kautta. 41. Komissio on toteuttanut vaihtelevalla menestyksellä useita aloitteita yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa hyötyäkseen näistä mahdollisista innovatiivisista rahoituslähteistä (ks. liite V), mutta jäljellä on edelleen seuraavat merkittävät haasteet: a) yksityisen rahoituksen oletetaan muodostuvan suurimmaksi ilmastorahoituslähteeksi Kööpenhaminan sitoumukseen liittyvien sitoumusten täyttämisessä. Yleisesti ei kuitenkaan ole sovittu, minkälainen varainkäyttö lasketaan yksityiseksi rahoitukseksi [43]. Toistuvista neuvoston päätelmistä [44] ja useista komission aloitteista [45] riippumatta komissio ja jäsenvaltiot eivät ole esittäneet yhteistä kantaa. b) Siitä huolimatta, että neuvoston vakaana pyrkimyksenä on löytää "keinot ilmastorahoituksen lisäämiseksi vuosina 2013–2020" [46], komissio ei ole vielä esittänyt etenemissuunnitelmaa. Ei ole vielä päätetty, kuinka paljon rahoitusta kehitysmaille voitaisiin antaa ja miten suuria ovat jäsenvaltioiden rahoitusosuudet. KÄYTÖSSÄ OLEVA SEURANTA-, RAPORTOINTI- JA TODENTAMISJÄRJESTELMÄ EI OLE VAIKUTTAVA 42. Vaikuttavalla seuranta-, raportointi- ja todentamiskehyksellä voidaan lisätä julkisten ja yksityisten varojen käytön vaikuttavuutta. Asianmukainen raportointi on ratkaisevan tärkeä avunantajan ja avunsaajamaiden välisen luottamuksen rakentamisen kannalta, koska se lisää tilivelvollisuutta, uskottavuutta ja avoimuutta. 43. Kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseen ja raportoimiseen tarkoitettu järjestelmä [47] tuli voimaan kesäkuussa 2013 pian sen jälkeen kun UNFCCC:n kahden vuoden välein toteutettava raportointimenettely oli hyväksytty helmikuussa 2013 [48]. Kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseen ja raportoimiseen tarkoitettu järjestelmä menee pidemmälle kuin UNFCCC:n raportointimenettely siltä osin, että siinä jäsenvaltioita vaaditaan raportoimaan ilmastorahoitukseen käytetyistä päästökauppajärjestelmätuloista sekä kaikesta kehitysmaille myönnettävästä julkisesta (eli muusta kuin yksityisestä) ilmastorahoituksesta. 44. Yhteiset raportointimallit ovat jo olemassa, mutta yhteisistä standardeista ja määritelmistä ei kuitenkaan ole sovittu. Tästä seuraa, että uudella järjestelmällä ei vieläkään voida varmistaa tietojen riittävää vertailukelpoisuutta. Edelleen ratkaisematta ovat ongelmat, jotka liittyvät "uusia lisäresursseja" koskevien kansallisten määritelmin erilaisuuteen, Rion tunnusmerkkien soveltamiseen sekä lupausten ja maksujen väliseen eroon. Nämä ongelmat voivat rajoittaa sitä, minkä verran kansainvälistä ilmastorahoitusta todella lisätään. "UUDET LISÄRESURSSIT" 45. Vuonna 2009 tehdyssä Kööpenhaminan sitoumuksessa korostetaan "uusien lisäresurssien" tarvetta, vaikka "uusia lisäresursseja" ei ole määritelty. Euroopan parlamentti on vaatinut, että ilmastonmuutokseen sopeutumiseen ja sen lieventämiseen tarkoitetut EU-varat asetetaan etusijalle virallisessa 0,7 prosentin kehitysaputavoitteessa [49]. Tähän saakka "uusista lisäresursseista" ei ole ollut yhteisesti sovittua määritelmää, ja avunantajat (yksittäiset jäsenvaltiot mukaan luettuina) ovat soveltaneet omia lähestymistapojaan [50]. 46. Kesäkuussa 2010 komissio ehdotti yhteistä lähestymistapaa "lisäresurssien" määrittelemiseksi. Tietyt jäsenvaltiot kuitenkin vastustivat sitä. Komission vuonna 2011 jäsenvaltioille tekemässä kyselyssä paljastui käytettyjen määritelmien erilaisuus. Tilintarkastustuomioistuin voi vahvistaa, että sen tarkastamien [51] neljän jäsenvaltion määritelmät "uusista lisäresursseista" poikkeavat toisistaan varsin paljon (ks. liite VI). 47. Tiettyihin jäsenvaltioiden nopeasti saatavasta rahoituksesta raportoimiin merkittäviin rahoitusosuuksiin sisältyi aiemmin tehtyjä sitoumuksia [52]. Tietyt jäsenvaltiot (esimerkiksi Belgia, Espanja ja Ruotsi) pitävät Maailman ympäristörahastolle tarkoitettua rahoitusta osana niiden nopeasti saatavaan rahoitukseen liittyvää lupausta; toiset (kuten Ranska, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta) laskevat sen mukaan osittain, kun taas Tanska ja Saksa eivät laske sitä lainkaan mukaan [53]. RION TUNNUSMERKIT 48. Ilmastonmuutos sisältyy yleensä kiinteänä osana avustusohjelmiin, joilla on myös muita kehitystavoitteita [54]. Ilmastonmuutokseen liittyvien ohjelmien yksilöinti on siis harkinnanvaraista: yleisesti hyväksytyin menetelmä ilmastonmuutosmenojen jäljittämiseksi on OECD:n kehitysapukomitean (DAC) laatimat "Rion tunnusmerkit [55]". 49. Vaikka lähes kaiken EU:n nopeasti saatavan rahoituksen myöntävät jäsenvaltiot, joiden on sovellettava Rion tunnusmerkkejä OECD:n alaiselle kehitysapukomitealle antamissaan raporteissa [56], komissio ja jäsenvaltiot eivät ole sopineet yhteisistä muuttujista, joiden avulla kvantifioitaisiin ilmastorahoituksen osuus ohjelmissa, joihin sovelletaan Rion tunnusmerkkejä. Tämän seurauksena komissio soveltaa Rion tunnusmerkkeihin omaa luokitteluaan ja sillä on rajallisesti tietoa jäsenvaltioiden käytännöistä; täten se ei voi tietää, ovatko raportoidut tiedot vertailukelpoisia ja voidaanko kokonaismäärät täsmäyttää. LUPAUKSET JA MAKSUT 50. Kööpenhaminan sitoumuksessa ei täsmennetä, mitä avunantajien ilmastorahoituksen keräämisestä antamilla lupauksilla itse asiassa tarkoitetaan. Tämän johdosta avunantajat (jäsenvaltiot mukaan luettuina) ovat raportoineet nopeasti saatavaa rahoitusta koskevat määrät lupauksina (määrärahoina) eikä niinkään tosiasiallisesti suoritettuina maksuina (maksatuksina). Ongelma ei koske ainoastaan EU:ta [57]. Useat asianomaisista monenvälisistä rahastoista, joiden kautta komissio ja jäsenvaltiot kanavoivat ilmastorahoitusta, eivät raportoi johdonmukaisesti varojen maksatuksista. OECD raportoi toukokuussa 2013 "mobilisoida"-ilmaisun merkityksen epäselvyydestä kansainvälisessä ilmastorahoituksessa ja tämän epäselvyyden mahdollisista vaikutuksista luottamukseen ja avoimuuteen [58]. 51. Nopeasti saatavan rahoituksen osalta tilintarkastustuomioistuin arvioi suorittamansa analyysin perusteella, että komissio oli vuoden 2013 puoliväliin mennessä sitonut 155 miljoonaa euroa ja maksanut 38 miljoonaa euroa. NOPEASTI SAATAVAA RAHOITUSTA KOSKEVAN LUPAUKSEN PITÄMISESTÄ EI OLE SELVYYTTÄ 52. EU ja sen jäsenvaltiot ovat raportoineet rahoitusosuuksistaan vuosittain UNFCCC:lle nopeasti saatavaa rahoitusta koskevan aloitteen kunakin kolmena täytäntöönpanovuotena. Komissio kokosi komission ja jäsenvaltioiden maksuosuuksia koskevat tiedot. Neuvosto hyväksyi kunkin kertomuksen. EU:n puheenjohtajamaa ja komissio toimittivat kertomukset UNFCCC:lle. 53. UNFCCC:lle 29. toukokuuta 2013 toimitetussa lopullisessa kertomuksessa [59] todetaan, että EU ja sen jäsenvaltiot mobilisoivat 7,34 miljardia euroa kaudella 2010–2012. Määrä ylittää vuonna 2009 luvatun 7,2 miljardin euron kokonaismäärän (ks. kaavio 3). Neuvosto totesi, että lupaus oli kokonaan täytetty. 54. Tilintarkastustuomioistuin ei pystynyt täsmäyttämään raportoitua 7,34 miljardin euron määrää toimenpideluettelon tietojen kanssa. Tilintarkastustuomioistuin arvioi, että toimenpiteiden määrä oli noin 5,48 miljardia euroa, joten ero oli 1,86 miljardia euroa (25 prosenttia raportoidusta kokonaismäärästä). Komissio ei tarkastanut jäsenvaltioiden toimittamien tietojen oikeellisuutta eikä pysty selittämään, mistä ero johtuu. 55. Näiden erojen ja yhteisten määritelmien ja ilmastomenojen kartoitusmenetelmien puuttumisen vuoksi on epäselvää, missä määrin EU ja jäsenvaltiot ovat täyttäneet nopeasti saatavaan rahoitukseen liittyvän sitoumuksensa. KAAVIO 3 NOPEASTI SAATAVAA RAHOITUSTA KOSKEVAT AVUNANTAJIEN LUPAUKSET (miljoonaa euroa [60]) +++++ TIFF +++++ Lähde: http://climateanalytics.org/sites/default/files/attachments/news/20101005_FastStartFinance_update.pdf KOMISSIO JA JÄSENVALTIOT EIVÄT OLE YHTEISTOIMIN VÄHENTÄNEET ILMASTORAHASTOJEN HAJANAISUUTTA 56. Viime vuosina ilmastonmuutokseen liittyvät rahastot ovat lisääntyneet maailmanlaajuisesti. Rahoitusmekanismien nopea lisääntyminen on luonut erittäin hajanaisen järjestelmän, joka asettaa merkittäviä haasteita koordinoinnille, sitoutumiselle ja tilivelvollisuudelle. 57. Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelmassa (UNDP) on arvioitu, että ilmastonmuutosrahoitusta [61] tarjoaa yli 50 kansainvälistä julkista rahastoa, 45 hiilimarkkinaa ja 6000 yksityistä pääomasijoitusrahastoa, joilla kullakin on oma hallintorakenteensa. Kuten Maailmanpankki pani merkille, tämän tapainen hajaantuneisuus uhkaa vähentää ilmastorahoituksen [62] kokonaisvaikuttavuutta. Pariisin julistuksessa todetaan [63], että avunantajien olisi pyrittävä soveltamaan yhteisiä ja yksinkertaistettuja menettelyjä päällekkäisyyksien välttämiseksi ja vähennettävä transaktiokustannuksia. Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) on huomauttanut, että saattaisi olla asianmukaista määritellä selkeämmin monenvälisten rahastojen tehtävät, parantaa koordinointia tai yhdistää tiettyjä rahastoja [64]. 58. Komissio ja jäsenvaltiot käyttävät ilmastorahoituksen jakamiseen sekä kahdenvälisiä että monenvälisiä kanavia. Vuonna 2010 ne käyttivät ainakin 22:ta monenvälistä kanavaa [65]. 59. Komissio ei ole harkinnut asettaa ohjelmasuunnittelussaan painopisteeksi ilmastorahastojen hajanaisuuden vähentämistä. Se ei myöskään ole käynyt asiasta keskusteluja jäsenvaltioiden kanssa. 60. Komissio ehdotti, että perustetaan maailmanlaajuinen ilmastonmuutosliittouma EU:n vastaukseksi ilmastonmuutokseen liittyvälle kehitysulottuvuudelle [66]. Neuvosto hyväksyi ehdotuksen marraskuussa 2007, vaikka se pani merkille, että EU:n ja maailmanlaajuisella tasolla jo olemassa olevia mekanismeja on tarpeen "hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla", ja korosti, että maailmanlaajuinen ilmastonmuutosliittouma vain täydentää meneillään olevia prosesseja ja kehyksiä [67]. Ainoastaan viisi jäsenvaltiota on antanut (useimmiten vaatimattoman) rahoitusosuutensa maailmanlaajuiselle ilmastonmuutosliittoumalle [68]. Komissio on yrittänyt useaan otteeseen kannustaa muitakin osallistumaan, mutta se ei ole onnistunut laajentamaan EU:n tukiperustaa kyseisen lippulaiva-aloitteen osalta. 61. Maailmanlaajuista ilmastonmuutosliittoumaa ei ole vielä sisällytetty jäsenvaltioiden työhön eikä komission omaan ohjelmatyöhön. Komissiolla on ollut vaikeuksia saada jäsenvaltioita vakuuttuneiksi aloitteen lisäarvosta. Jäsenvaltiot eivät ole yhteisenä rintamana maailmanlaajuisen ilmastonmuutosliittouman käynnistämistä koskevan komission ehdotuksen takana eivätkä sittemmin ole olleet halukkaita tukemaan aloitetta aktiivisesti, mikä on myös vaikuttanut siihen, että maailmanlaajuisen ilmastonmuutosliittouman alkuperäisten tavoitteiden ja tosiasiallisten saavutusten välillä on merkittävä kuilu. 62. Maailmanlaajuisen ilmastonmuutosliittouman perustaminen vuosina 2007–2008 edelsi sekä ilmastonmuutosta ja kehitystä koskevia vuonna 2009 annettuja komission päätelmiä, joiden mukaan sopeutumista varten ei enää pitäisi luoda vertikaalisia rahastoja, että osapuolten 16. konferenssin Cancúnissa vuonna 2010 tekemää sopimusta vihreän ilmastorahaston perustamisesta. Komission pyrkimyksenä ei kuitenkaan ole ollut arvioida näiden tapahtumien pohjalta uudelleen, olisiko maailmanlaajuinen ilmastonmuutosliittouma säilytettävä. Jäsenvaltiot eivät ole myöskään olleet halukkaita sulauttamaan tai sulkemaan omia kansallisia ilmastorahastojaan tai lisäämään niiden välistä synergiaa keinona vähentää transaktiokuluja ja kehitysmaiden hallinnollista rasitetta. 63. Vihreä ilmastorahasto perustettiin edistämään Kööpenhaminan sitoumuksen päämäärien saavuttamista. Tarkoituksena oli kerätä kansainvälistä ilmastorahoitusta 100 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa vuoteen 2020 mennessä. Vihreän ilmastorahaston käynnistämistä valmisteli väliaikainen komitea. Tietyt jäsenvaltiot myönsivät rahoitusta yhdessä (esim. Tanska ja Alankomaat). Komissio ja muut jäsenvaltiot (esim. Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta) antoivat erillisen rahoitusosuutensa. EU ja jäsenvaltiot eivät toimineet yhdessä. 64. Vihreän ilmastorahaston hallintoneuvosto vastaa rahoituspäätöksistä sekä rahoitusjärjestelyistä. Kun kehittyneiden maiden edustajien nimittämisestä hallintoneuvostoon sovittiin toukokuussa 2012, seitsemän kahdestatoista paikasta annettiin jäsenvaltioille. Vaikka neuvosto ilmaisi tukevansa yhden paikan antamista komissiolle EU:n edustajana [69], jäsenvaltiot eivät ole suostuneet siihen, että näin tehtäisiin käytännössä [70]. Komissio on EU:n johtava neuvottelija osapuolten konferensseissa ja koordinoinnin edistäjä perussopimuksen ja kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen mukaisesti, mutta se ei ole edustettuna suurimmassa ilmastonmuutosrahastossa. JOHTOPÄÄTÖKSET JA SUOSITUKSET 65. Tilintarkastustuomioistuin toteaa, että komissio on hallinnoinut hyvin ilmastoon liittyvien EU:n talousarviovarojen ja Euroopan kehitysrahaston (EKR) varojen käyttöä. Kehitysmaille tarkoitetun ilmastorahoituksen koordinointia olisi kuitenkin huomattavasti parannettava komission ja jäsenvaltioiden välillä, jotta EU voisi maksimoida ilmastomenoilla aikaansaatavan kansainvälisen vaikutuksen. 66. Komissio on onnistunut hyvin EU:n talousarviosta ja EKR:sta rahoitetun ilmastotuen hallinnoinnissa. Se on toimintapoliittisten sitoumusten mukaisesti lisännyt ilmastomenoja jatkuvasti vuodesta 2007 alkaen, ja se aikoo lisätä rahoitusta huomattavasti kaudella 2014–2020 (ks. kohdat 18–20). Komissio on keskittänyt toimintansa asianmukaisesti maailmanlaajuisiin painopisteisiin ja räätälöinyt ohjelmansa yksittäisten kumppanimaiden erityisolosuhteiden mukaan (ks. kohdat 21–25). 67. Kehitysmaille tarkoitetun ilmastorahoituksen koordinointi ei ole komission ja jäsenvaltioiden välillä riittävää. Komission johtajuus ei ole ollut tietyillä aloilla riittävää eivätkä jäsenvaltiot ole reagoineet tiettyihin komission aloitteisiin riittävissä määrin. Vaikka EU:n ja jäsenvaltioiden toimien koordinointi on tarkastuksen kattamalla jaksolla jonkin verran parantunut, EU:n ja jäsenvaltioiden maaohjelmien täydentävyyden varmistaminen sekä korruption ehkäiseminen ja torjunta edellyttävät edelleen merkittäviä ponnistuksia (ks. kohdat 28–39). Useista keskeisistä kysymyksistä ei ole annettu yhteisiä kantoja eikä luotu yhteisiä käytäntöjä. Jäsenvaltiot ja komissio eivät ole sopineet, miten täytetään sitoumukset, joiden tarkoituksena on lisätä ilmastorahoitusta vuoteen 2020 mennessä. Ilmastoalan ’uusista lisäresursseista’ ja ’yksityisestä rahoituksesta’ ei myöskään ole yhteistä määritelmää, eikä Rion tunnusmerkkejä sovelleta yhdenmukaisesti ilmastoon liittyvien ohjelmien kartoitukseen (ks. kohdat 40 ja 41). 68. Käytössä oleva raportointijärjestelmä ei ole luotettava. Sen perusteella ei saa kattavia ja luotettavia tietoja komission ja jäsenvaltioiden ilmastoon liittyvästä varainkäytöstä eikä sen avulla näin ollen voi seurata ilmastorahoitussitoumusten noudattamista (ks. kohdat 42–51). Lisäksi on epäselvää, missä määrin lupaus nopeasti saatavasta rahoituksesta on pidetty (ks. kohdat 52–55). Ilmastorahastojen nopeaa lisääntymistä ei ole pyritty vähentämään, mikä tuo mukanaan seuraavat vakavat riskit: toiminta ei ole vaikuttavaa, tilivelvollisuus ei ole riittävää ja tuki on hajanaista (ks. kohdat 56–64). 69. Tilintarkastustuomioistuin esittää seuraavat suositukset: SUOSITUS NRO 1 Komission olisi ehdotettava ilmastorahoitusta lisäävää etenemissuunnitelmaa neuvostolle Kööpenhaminan sitoumukseen sisältyvän vuoden 2020 tavoite-arvoa silmällä pitäen; etenemissuunnitelmassa olisi määriteltävä, mitä yksityisellä rahoituksella tarkoitetaan. SUOSITUS NRO 2 EU:n ilmastorahoitukseen liittyvän avoimuuden ja tilivelvollisuuden lisäämiseksi komission ja jäsenvaltioiden olisi sovittava seurantajärjestelmäasetuksen yhteydessä yhteisistä standardeista, jotka koskevat ilmastorahoituksen seurantaa, raportointia ja todentamista, erityisesti "uusien lisäresurssien" määritelmää, Rion tunnusmerkkien soveltamista ja raportointia ilmastorahoituksen maksattamisesta. SUOSITUS NRO 3 Komission ja Euroopan ulkosuhdehallinnon olisi raportoitava, missä määrin tavoite, jonka mukaan 20 prosenttia EU:n talousarviovaroista ja EKR:n varoista käytetään vuosina 2014–2020 ilmastotoimiin, toteutetaan kehitysapuna, ja täsmennettävä sidotut ja maksatetut määrät. SUOSITUS NRO 4 Komission olisi teetettävä riippumaton arviointi maailmanlaajuisesta ilmastonmuutosliittoumasta ja tutkimus, jossa selvitetään, miksi suurin osa jäsenvaltioista ei ole halunnut osarahoittaa sitä. SUOSITUS NRO 5 Komission ja jäsenvaltioiden olisi tehtävä tiiviimpää yhteistyötä työnjakoa koskevien EU:n menettelysääntöjen soveltamisessa ilmastorahoituksen alalla ja vaihdettava tietoja maakohtaisista määrärahoista, yhteisestä ohjelmasuunnittelusta, sekä korruption ehkäisemisestä ja torjunnasta ilmastorahoituksessa. Tilintarkastustuomioistuimen III jaosto on tilintarkastustuomioistuimen jäsenen Karel PINXTENIN johdolla hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 10. joulukuuta 2013 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta +++++ TIFF +++++ Vítor Manuel da Silva Caldeira presidentti [1] UNFCCC: Climate Change: Impacts, vulnerabilities and adaptation in developing countries 2007, s. 42. [2] KOM(2003) 85 lopullinen, 11. maaliskuuta 2003. [3] Neuvoston päätelmät 15164/04, 24. marraskuuta 2004, ilmastonmuutoksesta ja kehitysyhteistyöstä (http://consilium.europa.eu). [4] KOM(2009) 84 lopullinen, 23. helmikuuta 2009. [5] KOM(2011) 637 lopullinen, 13. lokakuuta 2011. [6] http://eeas.europa.eu/environment/docs/2011_joint_paper_euclimate_diplomacy_en.pdf [7] http://consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/EN/foraff/137587.pdf [8] 210 artiklan 1 kohta: Edistääkseen toimiensa täydentävyyttä ja tehokkuutta unioni ja jäsenvaltiot sovittavat yhteen kehitysyhteistyöpolitiikkansa sekä neuvottelevat keskenään avustusohjelmistaan, myös kansainvälisissä järjestöissä ja konferensseissa. Ne voivat ryhtyä yhteisiin toimiin. Jäsenvaltiot myötävaikuttavat tarvittaessa unionin avustusohjelmien täytäntöönpanoon. 210 artiklan 2 kohta: Komissio voi tehdä aiheellisia aloitteita 1 kohdassa tarkoitetun yhteensovittamisen edistämiseksi. [9] 15. toukokuuta 2007 pidetty ministerineuvosto, asiakirja 9558/07. [10] SEC(2011) 487 lopullinen, 8. huhtikuuta 2011, s. 18. (http://ec.europa.eu/economy_finance/articles/financial_operations/pdf/sec_2011_487_final_en.pdf). [11] Pääasiassa ympäristöalan ja luonnonvarojen, myös energian, kestävää hoitoa tukeva temaattinen ohjelma (ENRTP) ja elintarviketurvaohjelma (FSTP). [12] Eurooppa-neuvoston 7. ja 8. helmikuuta 2012 tekemät päätelmät monivuotisesta rahoituskehyksestä vuosiksi 2014–2020 (EUCO 37/13), 10 kohta: "[...] Ilmastotoimiin liittyvien tavoitteiden osuus on vähintään 20 prosenttia EU:n varojenkäytöstä kaudella 2014–2020 [...]". [13] KOM(2011) 840 lopullinen, 7. joulukuuta 2011. [14] Euroopan ulkosuhdehallinnon ja Euroopan komission 15. toukokuuta 2012 antamat yhdennentoista EKR:n ja kehitysyhteistyön rahoitusvälineen ohjelmasuunnittelua koskevat ohjeet vuosiksi 2014–2020 (Instructions for the programming of the 11th EDF and the DCI 2014–2020) (ks. s. 3, alaviite 2). [15] Indonesia on yksi 19 kehittyvästä kansantaloudesta, joka kuuluu juuri kehitetyn kumppanuusvälineen alaisuuteen, ja täten sillä ei ole enää oikeutta saada kahdenvälistä tukea kehitysyhteistyön rahoitusvälineestä vuodesta 2014 alkaen. [16] Maakohtaiset ympäristöprofiilit ja alueelliset ympäristöprofiilit. [17] Komissio antoi ohjeet, jotka koskevat ympäristön ja ilmastonmuutoksen järjestelmällistä huomioon ottamista kehitysavussa. Lisäksi ohjeita annettiin kahdeksalle toiminta-alalle: terveys, infrastruktuuri, maatalous ja maaseudun kehittäminen, energiahuolto, koulutus, vesihuolto ja sanitaatio, kauppa ja investointi sekä kiinteän yhdyskuntajätteen käsittely. [18] http://unfccc.int/cooperation_support/financial_mechanism/fast_start_ finance/items/5646.php [19] Neuvoston päätelmät 15265/1/09 REV1 (1. joulukuuta 2009), 9437/1/10 REV1 (12. toukokuuta 2010), 14957/10 (14. lokakuuta 2010) ja 15353/11 (10. lokakuuta 2011) (http://consilium.europa.eu). [20] Komission tietojen perusteella ei voida määrittää vähiten kehittyneiden maiden, pienten kehittyvien saarivaltioiden ja Afrikan maiden osuutta alueellisissa ohjelmissa. [21] Ks. liite IV. [22] Kiinassa, Ukrainassa ja Aasian alueellisessa ohjelmatyössä. [23] Bangladeshissa, Boliviassa, Brasiliassa, Etiopiassa, Guyanassa, Indonesiassa, Malissa, Marokossa ja Ugandassa. [24] Indonesia, Bolivia, Kiina, Ukraina ja Marokko. [25] Bangladesh, Etiopia, Indonesia, Mauritius, Nicaragua, Tansania, Ukraina ja Uganda, Itä-Afrikka ja Aasian alueet. [26] Ks. esimerkiksi neuvoston 14.10.2010 tekemät päätelmät (Ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen (UNFCCC) kuudennentoista osapuolikonferenssin (COP 16) sekä Kioton pöytäkirjan kuudennen osapuolikokouksen (MOP 6) valmistelu (Cancún, 29.11.– 10.12.2010)). [27] Ks. EU:n menettelysäännöt täydentävyydestä ja työnjaosta kehitysyhteistyöpolitiikassa http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/07/st09/st09558.en07.pdf Ks. myös ulkoasiainneuvoston 3 166. istunnossa 14. toukokuuta 2012 tekemät päätelmät. [28] SEC(2011) 502 lopullinen, 19. huhtikuuta 2011, liite 5. [29] Mm. seuraavista syistä: kumppanimaalla ei ollut valmiuksia tai kiinnostusta; hallintotapaa koskevat säännöt eivät olleet asianmukaisia; maassa vallitsi monimutkaiset olosuhteet; käytössä oli muita koordinointimekanismeja; avunantajien toimintaohjelmia tai ohjelmointityöjaksoja ei ollut synkronisoitu; joidenkin avunantajien toiminta ei ollut avointa; kahdenväliset intressit olivat vahvoja ja tietyissä tapauksissa EU oli selkeästi muita yleisemmin pääasiallinen avunantaja. [30] http://www.oecd.org/dac/peer-reviews/50155818.pdf (s. 22). [31] Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit. [32] Esimerkiksi Ugandassa Maailmanpankki aikoo rahoittaa uuden vesihuolto- ja sanitaatio-ohjelman, vaikka maassa on jo hyvin toimiva ohjelma, jota EU:kin osarahoittaa muiden avunantajien kanssa. [33] Neuvoston 14. marraskuuta 2011 hyväksymät päätelmät 16773/11. [34] EU:n edustuston mukaan paikalla on noin 50 avunantajaa. [35] Esimerkiksi Indonesia sai kaudella 2009–2010 julkista kehitysapua EU:lta keskimäärin 109 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, Japanilta 1505 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, Ranskalta 326 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, USA:lta 269 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja Saksalta 172 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. (Lähde: http://www.oecd.org/dac/stats/IDN.gif). [36] Transparency International, Global Corruption Report: Climate Change (2011). [37] Transparency International -järjestön korruptioindeksissä näiden kaikkien neljän maan sijoitus on 176 maan ja alueen joukossa heikko: Tansania (102.), Indonesia (118.), Uganda (130.) ja Bangladesh (144.) (Lähde: http://cpi.transparency.org/cpi2012/results/). [38] Tilintarkastustuomioistuin on pannut useasti aiemmin merkille, että komission on otettava korruptioriskit paremmin huomioon unionin ulkopuolelle suunnatussa ulkoisessa avussa. Ks. esimerkiksi erityiskertomus nro 11/2010 "Miten komissio on hallinnoinut suoraa talousarviotukea Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtiossa sekä Latinalaisen Amerikan ja Aasian maissa?" ja erityiskertomus nro 4/2013 "Hallintotapaan liittyvä yhteistyö EU:n ja Egyptin välillä" (http://eca.europa.eu). [39] Yhteinen yhteistyöstrategia kuitenkin keskeytettiin vuonna 2011, koska merkittävästä Maailmanpankin rahoittamasta ohjelmasta oli esitetty korruptioväitteitä. [40] Kuten Bappenas (kansallisesta kehityssuunnittelusta vastaava ministeriö), kansallinen ilmastonmuutosneuvosto tai REDD Task Force (metsäkadosta ja metsien tilan heikkenemisestä aiheutuvien päästöjen vähentämisestä kehitysmaissa vastaava erityistyöryhmä). [41] Esimerkiksi Indonesia on vuodesta 2007 alkaen laatinut useita ilmastonmuutokseen liittyviä kansallisia toimintasuunnitelmia ja etenemissuunnitelmia, mutta ne eivät auta avunantajien toimien koordinointia. [42] SEC (2010) 409 lopullinen, 1. huhtikuuta 2010 ja SEC(2011) 487 lopullinen, 8. huhtikuuta 2011. [43] OECD, Comparing Definitions and Methods to Estimate Mobilised Climate Finance, toukokuu 2013. [44] Ks. 3 167. talous- ja raha-asioiden neuvoston 15. toukokuuta 2012 hyväksymät päätelmät tai 3 198. talous- ja raha-asioiden neuvoston 13. marraskuuta 2012 hyväksymät päätelmät. [45] Komissio osoitti elokuussa 2011 jäsenvaltioille kyselyn yksityisen ilmastorahoituksen määritelmästä ja asemasta, mutta kyselyyn vastasi vain alle puolet jäsenvaltioista (ja EIP). Asiasta keskustellaan parhaillaan neuvoston työryhmän ja asiantuntijaryhmien tasolla. Edistymistä on tapahtunut jonkin verran, kun jäsenvaltiot ovat jakaneet kokemuksiaan yksityisen rahoituksen mobilisoinnista, mutta sopimukseen ei kuitenkaan ole vielä päästy. [46] 17. toukokuuta 2011 kokoontunutta 3 088. talous- ja rahoitusasioiden neuvostoa koskeva lehdistötiedote ja 4. lokakuuta 2011 kokoontuneen 3 115. talous- ja rahoitusasioiden neuvoston päätelmät ilmastorahoituksesta. [47] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 525/2013, annettu 21 päivänä toukokuuta 2013, järjestelmästä kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseksi ja niistä raportoimiseksi sekä muista ilmastonmuutosta koskevista tiedoista raportoimiseksi kansallisella ja unionin tasolla sekä päätöksen N:o 280/2004/EY kumoamisesta (EUVL L 165, 18.6.2013, s. 13). [48] http://unfccc.int/resource/docs/2012/cop18/eng/08a03.pdf [49] Euroopan parlamentin päätöslauselma Durbanin ilmastonmuutoskonferenssista, P7_TA(2011)0504 ( 16.11.2011). [50] Kehitysrahoitusta koskeva EU:n vuoden 2012 vastuuvelvollisuuskertomus – EU:n ja sen jäsenvaltioiden edistymisen arviointi, s. 44 (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SEC:2011:0500:FIN:EN:PDF). Ks. myös esimerkiksi OECD:n selvitys Development Perspectives for a Post-2012 Climate Financing Architecture, s. 8. [51] Saksa, Ranska, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta. Tilintarkastustuomioistuin valitsi kyseiset neljä jäsenvaltiota sen perusteella, että niiden rahoitusosuus oli EU:n nopeasti saatavan rahoituksen kohdalla muita suurempi. [52] EU:n nopeasti saatavaan rahoitukseen liittyviin ohjelmiin sisältyvät esimerkiksi jäsenvaltioiden rahoitusosuudet puhtaan teknologian rahastolle, ilmastonmuutoksen sietämistä koskevalle pilottiohjelmalle ja Maailman ympäristörahastolle. Kyseisiä lisäyksiä ei kuitenkaan mainita näitä rahastoja koskevissa edunvalvojien raporteissa. [53] J. Brown, M. Stadelmann ja L. Hörnlein, Fast-start finance to address climate change: what we know at the mid-point, Overseas Development Institute, 2011. [54] Kuten maatalous, energia tai koulutus. [55] Rion tunnusmerkit ovat olleet OECD:n alaisen kehitysapukomitean (DAC) jäsenille pakollisia vuodesta 2007 alkaen, mikä tekee niistä yleisimmin hyväksytyn menetelmän. [56] OECD:n alaisen kehityskomitean jäseniä eivät ole seuraavat 14 jäsenvaltiota: Bulgaria, Tšekin tasavalta, Viro, Kroatia, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Unkari, Malta, Puola, Romania, Slovenia ja Slovakia. [57] Vuosina 2003–2011 maailman ilmastorahastoille luvattiin ilmastovaroja maailmanlaajuisesti yhteensä 30,88 miljardia Yhdysvaltain dollaria; ilmastovaroja hyväksytettiin käytettäviksi yhteensä 9,34 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja maksatettiin yhteensä 1,92 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Lähde: The Atlas of Climate Change, Dow & Downing, 2011; esitettyjen lukujen lähde: www.ClimateFundsUpdate.org. [58] Jos on epäselvää, mitä "mobilisoidulla" ilmastorahoituksella sekä mittaamista, raportointia ja todentamista (MRV) koskevilla asianmukaisilla ohjeilla tarkoitetaan, tällä on merkittävät poliittiset vaikutukset UNFCC:n yhteydessä, sillä selvyys on luottamuksen rakentamisen ja avoimuuden sekä keskinäisen tilivelvollisuuden parantamisen tae. OECD Climate Change Expert Group Paper No 2013(2), toukokuu 2013. [59] Kukin kertomus perustuu yhdistettyihin tietoihin ja liitteeseen, jossa esitetään yksityiskohtainen luettelo komission ja jäsenvaltioiden tukemista yksittäisistä toimista (toimenpideluettelo). Toimenpideluetteloon ei kuitenkaan sisälly yksittäisten toimien yhteismäärää. (http://ec.europa.eu/clima/policies/finance/international/faststart/documentation_ en.htm) [60] Kehittyneet maat lupasivat antaa 31,2 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Määrä laskettiin euroina sen vaihtokurssin mukaan, jota EU ja sen jäsenvaltiot käyttivät muuntaakseen 10 miljardin Yhdysvaltain dollarin lupauksensa 7,2 miljardiksi euroksi. [61] UNDP, Blending Climate Finance through National Climate Fund (2011), s. 6. Monenvälisten rahoitusmekanismien analyysi, ks. OECD, Development Perspectives for a Post-2010 Climate Financing Architecture (http://www.oecd.org/dataoecd/47/52/ 47115936.pdf). [62] Maailmanpankki, World Development Report 2010: Development and Climate Change, 2009. [63] OECD, Avun tuloksellisuutta koskeva Pariisin julistus, 2005, s. 6. [64] OECD, Development Perspectives for a Post-2012 Climate Financing Architecture, 2011, s. 23. [65] EU Fast Start Finance report for Cancún, neuvoston asiakirja 15889/10. [66] Euroopan komissio, 2008: Komission valmisteluasiakirja: Implementation Framework of the Global Climate Change Alliance, s. 4. [67] Ks. yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston 20. marraskuuta 2007 antamat päätelmät (http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/07/ st15/st15103.en07.pdf). [68] Maailmanlaajuinen ilmastonmuutosliittouma saa rahoitusosuuksia EU:n talousarviosta (166 miljoonaa euroa), EKR:lta (40 miljoonaa euroa) ja seuraavilta jäsenvaltioilta: Irlanti (31 miljoonaa euroa), Ruotsi (5,1 miljoonaa euroa), Viro (0,8 miljoonaa euroa), Kypros (0,6 miljoonaa euroa) ja Tšekin tasavalta (0,2 miljoonaa euroa). [69] Talous- ja raha-asioiden 3 167. neuvosto, 15. toukokuuta 2012. [70] Venäjän federaatio ja Yhdysvallat vastustivat EU:n paikkaa väittämällä, että tämä johtaisi joidenkin jäsenvaltioiden kaksoisedustukseen. -------------------------------------------------- LIITE I VÄHITEN KEHITTYNEET MAAT, PIENET KEHITTYVÄT SAARIVALTIOT JA AFRIKKA +++++ TIFF +++++ 1 Ainoastaan YK:n jäseniä. Lähteet: http://www.un.org/special-rep/ohrlls/ohrlls/allcountries-regions.pdf and http://en.wikipedia.org/wiki/List_of_sovereign_states_and dependent_territories_in_Africa -------------------------------------------------- LIITE II EUROPEAIDIN ILMASTORAHOITUS (2003–2012) Komissio myöntää ilmastorahoitusta unionin ulkopuolelle suunnatun tuen yhteydessä pääasiallisesti seuraavista lähteistä:: a) Euroopan kehitysrahasto (EKR), joka on pääasiallinen kehitysyhteistyön rahoitusväline Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden sekä merentakaisten maiden ja alueiden osalta b) kehitysyhteistyön rahoitusväline, joka kattaa Latinalaisen Amerikan, Aasian, Keski-Aasian, Lähi-idän ja Etelä-Afrikan tasavallan sekä aihekohtaisia ohjelmia c) eurooppalainen naapuruuden ja kumppanuuden väline (ENPI) [1], joka kattaa Euroopan naapuruuspolitiikkaan osallistuvat maat [2] ja Venäjän d) luonnonkatastrofien jälkeen annettava humanitaarinen apu; luonnonkatastrofeja ovat mm. tulva Pakistanissa ja tsunami Intian valtamerellä. Unionin ulkopuolelle suunnattua tukea hallinnoi kehitys- ja yhteistyöpääosasto – EuropeAid. Tuen yhteydessä tehtyjen ilmastorahoitussitoumusten määrä oli kaudella 2003–2012 noin 4650 miljoonaa euroa. Määrän jakautumista käsitellään tarkemmin jäljempänä olevissa taulukoissa. TAULUKKO 1 – EUROPEAIDIN KAUDELLA 2003–2012 MYÖNTÄMÄN ILMASTORAHOITUKSEN JAKAUTUMINEN RAHOITUSVÄLINEITTÄIN Huom: Yksittäiset luvut on pyöristetty, joten niiden yhteissumma ei vastaa kokonaismäärää. (miljoonaa euroa) | Vuosi | Kehitysyhteistyön rahoitusväline | ENPI | EKR | Yhteensä | 2003 | 82 | 5 | 33 | 120 | 2004 | 247 | 27 | 26 | 300 | 2005 | 118 | 5 | 74 | 196 | 2006 | 147 | 20 | 94 | 261 | 2007 | 125 | 162 | 205 | 492 | 2008 | 283 | 63 | 56 | 402 | 2009 | 269 | 39 | 436 | 745 | 2010 | 267 | 163 | 245 | 675 | 2011 | 337 | 123 | 166 | 626 | 2012 | 341 | 258 | 234 | 833 | Yhteensä | 2216 | 864 | 1570 | 4650 | TAULUKKO 2 - EUROPEAIDIN MYÖNTÄMÄN ILMASTORAHOITUKSEN JAKAUTUMINEN MAANTIETEELLISEN ALUEEN MUKAAN (miljoonaa euroa) | Vuosi | Afrikka | Aasia | Latinalainen Amerikka | Karibia | Itä-Eurooppa ja Venäjä | Välimeren maat ja Lähi-itä | Oseania ja Tyynen- meren alue | Monta eri aluetta | Yhteensä | 2003 | 22 | 22 | 31 | 17 | 5 | - | 4 | 19 | 120 | 2004 | 24 | 82 | 152 | 3 | 4 | 22 | 7 | 6 | 300 | 2005 | 88 | 41 | 27 | 1 | 5 | - | 15 | 20 | 196 | 2006 | 103 | 25 | 67 | 10 | 15 | 7 | 6 | 28 | 261 | 2007 | 118 | 18 | 14 | 62 | 101 | 86 | 19 | 74 | 492 | 2008 | 98 | 85 | 13 | 0 | 114 | 41 | 3 | 47 | 402 | 2009 | 117 | 55 | 45 | 32 | 1 | 48 | 27 | 419 | 745 | 2010 | 204 | 104 | 32 | 9 | 45 | 126 | 32 | 123 | 675 | 2011 | 186 | 101 | 28 | 28 | 72 | 47 | 4 | 160 | 626 | 2012 | 236 | 100 | 96 | 26 | 98 | 160 | 27 | 90 | 833 | Yhteensä | 1197 | 633 | 504 | 189 | 460 | 537 | 145 | 986 | 4650 | TAULUKKO 3 - EUROPEAIDIN KEHITYSMAILLE MYÖNTÄMÄ ILMASTORAHOITUS: ILMASTONMUUTOKSEEN SOPEUTUMISEEN JA SEN LIEVENTÄMISEEN TARKOITETTUJEN MÄÄRÄRAHOJEN ARVIOIDUT OSUUDET Huom: Yksittäiset luvut on pyöristetty, joten niiden yhteissumma ei vastaa kokonaismäärää. Lähde: EuropeAidin tietokanta. (miljoonaa euroa) | Vuosi | Sopeutuminen | Lieventäminen | Kokonaismäärä [9999] | Määrä | % | Määrä | % | Määrä | 2003 | 68 | 41 % | 100 | 59 % | 120 | 2004 | 205 | 41 % | 289 | 59 % | 300 | 2005 | 117 | 42 % | 160 | 58 % | 196 | 2006 | 117 | 33 % | 233 | 67 % | 261 | 2007 | 279 | 39 % | 433 | 61 % | 492 | 2008 | 103 | 21 % | 388 | 79 % | 402 | 2009 | 269 | 31 % | 588 | 69 % | 745 | 2010 | 424 | 54 % | 366 | 46 % | 675 | 2011 | 401 | 45 % | 490 | 55 % | 626 | 2012 | 621 | 50 % | 618 | 50 % | 833 | Yhteensä | 2603 | 42 % | 3664 | 58 % | 4650 | TAULUKKO 4 - EUROPEAIDIN ILMASTORAHOITUS MAAOHJELMISSA: VÄHITEN KEHITTYNEIDEN MAIDEN, PIENTEN KEHITTYVIEN SAARIVALTIOIDEN JA AFRIKAN MAIDEN OSUUDET Huom: Yksittäiset luvut on pyöristetty, joten niiden yhteissumma ei vastaa kokonaismäärää. Lähde: EuropeAidin tietokanta. (miljoonaa euroa) | Vuosi | Sopeutuminen yhteensä | Ilmastorahoitus yhteensä | Vähiten kehittyneet maat, pienet kehittyvät saarivaltiot ja Afrikan maat | Muut maat | Yhteensä | Vähiten kehittyneet maat, pienet kehittyvät saarivaltiot ja Afrikan maat | Muut maat | Kokonaismäärä [8888] | Määrä | % | Määrä | % | Määrä | Määrä | % | Määrä | % | Määrä | 2003 | 15 | 38 % | 24 | 62 % | 39 | 24 | 32 % | 51 | 68 % | 75 | 2004 | 13 | 7 % | 175 | 93 % | 188 | 27 | 10 % | 235 | 90 % | 262 | 2005 | 50 | 78 % | 14 | 22 % | 64 | 64 | 71 % | 26 | 29 % | 90 | 2006 | 40 | 56 % | 32 | 44 % | 72 | 66 | 52 % | 62 | 48 % | 128 | 2007 | 69 | 67 % | 34 | 33 % | 104 | 160 | 65 % | 87 | 35 % | 247 | 2008 | 41 | 60 % | 28 | 40 % | 69 | 97 | 33 % | 195 | 67 % | 291 | 2009 | 93 | 93 % | 6 | 7 % | 99 | 179 | 87 % | 26 | 13 % | 206 | 2010 | 142 | 58 % | 105 | 42 % | 248 | 148 | 40 % | 225 | 60 % | 373 | 2011 | 87 | 67 % | 42 | 33 % | 129 | 127 | 57 % | 94 | 43 % | 221 | 2012 | 149 | 69 % | 68 | 31 % | 217 | 162 | 56 % | 125 | 44 % | 287 | Yhteensä | 701 | 57 % | 529 | 43 % | 1230 | 1054 | 48 % | 1125 | 52 % | 2179 | [1] Vuodesta 2014 alkaen Euroopan naapuruusväline (ENI). [2] Algeria, Armenia, Azerbaidžan, Egypti, Georgia, Israel, Jordania, Libanon, Libya, Marokko. miehitetyt palestiinalaisalueet, Moldova, Syyria, Tunisia, Ukraina ja Valko-Venäjä. [9999] Tietyt toimenpiteet luokitellaan sekä ilmastonmuutokseen sopeutumisen että sen lieventämisen toimenpiteiksi. Tästä syystä näiden kahden sarakkeen lukujen yhteismäärä ei vastaa kokonaismäärää. [8888] Tietyt toimenpiteet luokitellaan sekä ilmastonmuutokseen sopeutumisen että sen lieventämisen toimenpiteiksi. Tästä syystä näiden kahden sarakkeen lukujen yhteismäärä ei vastaa kokonaismäärää. -------------------------------------------------- LIITE III EU:N ILMASTORAHOITUS KEHITYSMAILLE KAUDELLA 2007–2013 +++++ TIFF +++++ -------------------------------------------------- LIITE IV TARKASTUSMETODOLOGIA JA EVIDENSSIN KERUU Tarkastuksen lähestymistapa on esitetty jäljempänä kaaviokuvana. ESISELVITYS 1. Ennen tarkastusta laadittiin esiselvitys, jonka avulla pyrittiin yksilöimään EU:n ilmastorahoitukseen liittyvät keskeiset riskit. Selvitystyö tehtiin asiakirjatarkastusten ja haastattelujen pohjalta. Tarkastajat haastattelivat kehitysmaille annettavan ilmastorahoituksen keskeisillä osa-alueilla työskentelevää henkilöstöä komissiossa, Euroopan ulkosuhdehallinnossa, valtiosta riippumattomissa järjestöissä ja neuvoston sihteeristössä. HAASTATTELUT 2. Tarkastajat haastattelivat hallinnollisten ja/tai taloudellisten yksiköiden johtohenkilöstöä ja eri maiden ohjelmista vastaavia virkamiehiä 17 osastossa sekä korkeassa asemassa olevaa henkilöstöä kuudessa valtiosta riippumattomassa järjestössä. Komissiossa haastateltaviksi valittiin osastoja, joiden erityisvastuualue liittyy kyseiseen tarkastusalaan. Valtiosta riippumattomat järjestöt valittiin siten, että saatiin selville muiden, ilmastorahoitukseen osallistuvien "ulkopuolisten" tahojen näkemys. Komissio: Kehitys- ja yhteistyöpääosasto (DEVCO [1]) Osasto C – Kestävä kasvu ja kehitys Ilmastotoimien pääosasto (CLIMA) Osasto A – Kansainväliset asiat ja ilmastostrategia Osasto B – Eurooppalaiset ja kansainväliset hiilimarkkinat Osasto C – Ilmastonmuutokseen sopeutuminen ja vähähiilinen teknologia Humanitaarisen avun ja pelastuspalveluasioiden pääosasto (ECHO) Osasto A, yksikkö 4 – Alakohtaiset politiikat Osasto B, yksikkö 5 – Aasia, Latinalainen Amerikka, Karibia ja Tyynenmeren alue Osasto C, yksikkö 2 – Budjetti, ulkoinen tarkastus, tietotekniikka Talouden ja rahoituksen pääosasto (ECFIN) PO ECFIN, osasto D, yksikkö 4 – Globalisaatio – kauppa – kehitys Euroopan ulkosuhdehallinto: Hallinto-osasto I – Horisontaaliset asiat – Aasia ja Tyynenmeren alue Hallinto-osasto I.B.1 – Kiina, Hongkong, Macao, Taiwan, Mongolia Hallinto-osasto V.A.4 – Mercosur-maat Hallinto-osasto VI.B1 – Globaalit asiat ja terrorismintorjunta Hallinto-osasto Resurssit A – Talousasiat ja yleiset tukipalvelut Euroopan investointipankki (EIP): Hankeosasto – Ympäristö-, ilmasto- ja sosiaaliasioista vastaava toimisto Lainatoimista EU:n ulkopuolella ja hakijavaltioissa vastaava osasto Varainhoidon valvonnasta vastaava osasto Neuvoston sihteeristö: Osasto E, yksikkö 1B – Ilmastonmuutos, koordinointi ja horisontaaliset asiat Valtiosta riippumattomat järjestöt: Oxfam International (Bryssel) ja Oxfamin toimipisteet Bangladeshissa ja Ugandassa CAN Europe ja CAN Tanzania (Tanzania Civil Society Forum on Climate Change ja Climate Action Network) Maailman luonnonsäätiö (WWF) (Brysselin toimipisteet) Concern Worldwide (Bangladesh) Shushilan (Bangladesh) World Agroforestry Centre (Indonesia) KYSELY 3. Kirjallinen kysely lähetettiin neljälle EU:n jäsenvaltiolle. Tarkoituksena oli kerätä tietoja ja saada selville kyseisten jäsenvaltioiden näkemys. MAIDEN JA ALUEIDEN VALINTA 4. Asiakirjatarkastusta varten valittiin 16 maata ja kaksi aluetta. Valintaan sovellettiin seuraavia kriteerejä: koordinointi: maat, joissa on työnjaon arvioinnin kannalta riittävä määrä avunantajia ilmastorahoituksen taso: maat, jotka ovat saaneet komissiolta huomattavia määriä ilmastorahoitusta vuodesta 2002 alkaen kehityksen ominaispiirteet ja haavoittuvuus ilmastonmuutoksen edessä: eri tilanteissa olevia maita, kuten vähiten kehittyneitä maita, pieniä kehittyviä saarivaltioita, BRICS-maita [2] ja yksi maa, joka saa huomattavan määrän ilmastorahoitusta, vaikka sen sijoitus inhimillisen kehityksen indeksissä (HDI) on suhteellisen hyvä maantieteellinen jakauma: maita eri maantieteellisiltä alueilta eli Afrikasta, Aasiasta, Tyynenmeren alueelta ja Latinalaisesta Amerikasta sekä Euroopan naapurimaita. 5. Valitut maat olivat Bangladesh, Bolivia, Brasilia, Etiopia, Guyana, Indonesia, Keski-Afrikan tasavalta, Kiina, Mali, Marokko, Mauritius, Nicaragua, Tansania, Uganda, Ukraina ja Vanuatu. 6. Analysoitaviksi alueiksi valittiin Itä-Afrikka ja Aasia, koska ne saavat eniten ilmastorahoitusta komissiolta. OTANTA 7. Tarkastajat testasivat, sovelletaanko Rion tunnusmerkkejä nopeasti saatavaa rahoitusta koskevan komission sitoumuksen mukaisesti. Lisäksi analysoitiin satunnaisotannalla poimittu otos, johon sisältyi 10 ohjelmaa (yhteensä yhdeksästätoista). 8. Komission valitsemat rahoituskanavat (kahdenväliset ja monenväliset rahoituskanavat mukaan luettuina) testattiin satunnaisotannalla poimitun otoksen perusteella. Otokseen sisältyi kaksikymmentä ilmastoon liittyvää ohjelmaa. TARKASTUSKÄYNNIT NELJÄÄN KUMPPANIMAAHAN 9. Tarkastuskäynnin kohteeksi valittiin kuudestatoista maasta neljä (Bangladesh, Indonesia, Tansania ja Uganda). Valintaperusteena oli rahoituksen suuri määrä sekä erityyppiset ilmastonmuutoksen vaikutukset ja siihen liittyvät tarpeet. 10. Tarkastuskäynnit toteutettiin 13.–25. tammikuuta 2013. Tarkastustiimi haastatteli EU:n edustuston henkilöstöä, asianomaisten kansallisten viranomaisten edustajia, pääasiallisia kehityskumppaneita (EU:ssa tai sen ulkopuolella) sekä valtiosta riippumattomien järjestöjen ja kansalaisyhteiskunnan edustajia. Lisäksi tarkastustiimi tarkasti tietyt ohjelmat paikan päällä. +++++ TIFF +++++ [1] Tunnetaan myös nimellä EuropeAid. [2] Brasilia, Venäjä, Intia, Kiina ja Etelä-Afrikka. -------------------------------------------------- LIITE V KESKEISET ILMASTORAHOITUSTA MAHDOLLISESTI LISÄÄVÄT TULOLÄHTEET KOMISSION KARTOITUKSEN MUKAAN Lähde: SEC(2011) 487 lopullinen ja SEC(2010) 409 lopullinen. Tulolähde | Kuvaus | Edistyminen | Arvio vuotuisista tuloista | EU:n päästökauppa- järjestelmään liittyvät huutokauppatulot | – EU:n päästökauppajärjestelmä on yksi kaikkein kehittyneimmistä tähän mennessä [1] kehitetyistä markkinalähtöisistä järjestelmistä ja suurin helposti kvantifioitavissa oleva, hiilidioksidipäästöjen hinnoitteluun perustuva lähde. – EU:n päästökauppajärjestelmä käynnistettiin vuonna 2005 ja 1. tammikuuta 2013 siirryttiin III vaiheeseen, jossa huutokaupasta tuli hiilidioksidipäästöoikeuksien jakamisen oletusmenetelmä. – Ajatuksena on, että vuoteen 2020 mennessä myydään vuosittain lähes miljardi Euroopan unionin päästöoikeutta ja että ne tuottavat jäsenvaltioille tuloa. – Lentoliikenteen päästöoikeuksien huutokauppatulot on sisällytetty EU:n päästökauppajärjestelmään 1. tammikuuta 2012 alkaen (ks. jäljempänä oleva kohta). | EU:n päästökauppajärjestelmän kolmas vaihe käynnistettiin 1. tammikuuta 2013. On säädetty, että jäsenvaltioiden on osoitettava vähintään 50 prosenttia päästöhuutokauppatuloista ilmastonmuutokseen liittyvien tavoitteiden saavuttamiseen; tämä pitää sisällään myös tavoitteet kehitysmaissa. Komission arvioiden mukaan tämä lähde voisi tuottaa 20 miljardia euroa vuodessa. Validi ja luotettava arviointi ei kuitenkaan ole mahdollista seuraavista syistä: aloite on niin tuore, hiilidioksidihinnat ovat viime aikoina laskeneet ja Euroopan parlamentti hylkäsi komission ehdotuksen hintatason vakiinnuttamisesta. Näiden tulojen käyttö riippuu jäsenvaltioista, joten ei ole tiedossa, kuinka suuri osuus tuloista osoitetaan pitkän aikavälin ilmastorahoitukseen kehitysmaissa. | 20–30 miljardia euroa | Hiilidioksidin hinnoittelu kansainvälisessä meri- ja lentoliikenteessä | – Määritellään kansainvälisille lento- ja meriliikenteen päästöille hinta (vero), joka edistää tehokkaasti päästöjen vähenemistä. – Ajatuksena on, että hinnoittelemalla päästöjen kielteinen vaikutus markkinahäiriö voidaan korjata ja että täten luodaan asianmukaisia ja kustannustehokkaita kannustimia, joilla kyseisiä päästöjä vähennetään edelleen. | Lentoja koskevat hiilidioksidimaksut sisällytettiin EU:n lainsäädäntöön vuonna 2008 [2]. Ne tulivat voimaan vuonna 2013. EU:n ulkopuoliset maat, kuten Yhdysvallat ja Kiina, vastustivat tätä jyrkästi, mikä vaaransi toiminnan laillisuuden. Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö (ICAO) ilmoitti aikeistaan toimia yhteisen ratkaisun puolesta ja täten EU päätti marraskuussa 2012 lykätä EU:n päästökauppajärjestelmän voimaantuloa kansainvälisen lentoliikenteen osalta vuodella, koska pyrkimyksenä on päästä kattavaan sopimukseen Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön puitteissa. Jos maailmanlaajuisen sopimuksen tekeminen ei edisty tyydyttävällä tavalla, EU voisi ottaa jälleen käyttöön maksut. Kukin jäsenvaltio päättää itse, miten niiden lentoliikennejärjestelmän tuottamia tuloja käytetään. Hiilidioksidin hinnoittelussa edistyminen on ollut meriliikenteen osalta hitaampaa. Komissio ehdotti kesäkuussa 2013 toimenpiteitä, joiden avulla merenkulun päästöt sisällytettäisiin päästökauppajärjestelmään vuonna 2018 Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) alaisuudessa, jos tämä on mahdollista. Meriliikennejärjestelmän tuottamien tulojen käytöstä ei ole tähän mennessä päätetty. Ei ole siis saatu varmuutta siitä, mikä määrä voidaan sitoa kehitysmaille tarkoitettuun ilmastorahoitukseen. | enintään 24 miljardia Yhdysvaltain dollaria [3] | Uusi hiilimarkkina- mekanismi | – Kasvihuonekaasuja vähennetään muualla tehtyjen päästöjen vaikutuksen mitätöimiseksi. – Hiilimarkkinat ovat jo olemassa ja tuottavat merkittäviä rahoitusvirtoja kehitysmaille puhtaan kehityksen mekanismin (CDM) kautta. – Ajatuksena on luoda uusi ja entistä kunnianhimoisempi hiilimarkkinamekanismi, joka perustuu selkeään hiilidioksidin hinnoitteluun. Täten tarjoutuu uusi julkisten tulojen lähde erityisesti taloudellisesti edistyneimmissä kehitysmaissa ja kansainvälisesti kilpailukykyisillä aloilla. | Marraskuussa 2012 komissio julkaisi UNFCCC:n alaisuudessa sovitun uuden hiilimarkkinamekanismin rakennetta koskevia vaihtoehtoja koskevan selvityksen Dohan konferenssissa (osapuolten 18. konferenssi marraskuussa 2012) käytävien neuvottelujen pohjaksi sekä neuvotteluasiakirjan tulospohjaisen REDD + -rahoituksen lisäämisestä. | ei sovellettavissa | Rahoitusalan verotus | – Rahoitusalan verotukseen harkitaan useita eri vaihtoehtoja (esim. transaktioverot, jotka joko keskittyvät tai eivät keskity valuuttakauppaan). Tietyt jäsenvaltiot soveltavat niistä jo muutamia. | Euroopan komissio teki 28. syyskuuta 2011 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi EU:n yhdenmukaistetusta finanssitransaktioverosta. Neuvosto ei hyväksynyt ehdotusta. Yksitoista jäsenvaltiota pyysi 22. tammikuuta 2013 "tehostettua yhteistyötä" koskevaa menettelyä soveltaen, että komissio tekee uuden ehdotuksen maksun perimisestä osake-, joukkovelkakirja- ja johdannaiskaupasta. Uusi komission ehdotus esitettiin 14. helmikuuta 2013. Maksun odotetaan tuottavan 30–35 miljardia euroa vuodessa, mutta ei ole mitään viitteitä siitä, että kyseisen veron avulla kerättyjä tuloja suunnattaisiin kehitysmaiden tarpeisiin [4]. | 30–35 miljardia euroa | Yksityisen rahoituksen lisääminen entisestään | – Kehittyneistä maista vivutulla yksityisellä rahoituksella täydennetään kehitysmaiden omaa yksityistä rahoitusta. – Vipuvaikutus voisi syntyä tekemällä yleinen liiketoimintaympäristö houkuttelevammaksi kotimaisille ja kansainvälisille investoinneille. – Korkotuet voisivat myös parantaa investointien riski-hyötyprofiilia. – Yksityisen ja julkisen puolen kumppanuuksilla jaettaisiin rahoituksen kulut ja riskit. – Vakuuksilla tuettaisiin velan liikkeeseenlaskua ilmastohankkeiden osalta. – Teknisen tuen avulla annettaisiin tietoja hankkeista ja toteutettaisiin valmistelut, joita tarvitaan yksityisten sijoittajien mielenkiinnon herättämiseen. | Tällä hetkellä ei ole kansainvälisesti sovittua lähestymistapaa, jonka avulla seurattaisiin ja laskettaisiin yksityissektorin kansainvälisten rahoitusvirtojen nettohyödyt kehitysmaissa toteutettavien ilmastotoimien osalta. Neuvosto pyysi toukokuussa ja marraskuussa 2012 komissiota ja jäsenvaltioita pääsemään yhteisymmärrykseen yksityisen ilmastorahoituksen määritelmästä. Talouspoliittisen komitean/talous- ja rahakomitean henkilöstön mukaan ilmastotyöryhmän alainen ryhmä (kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmä) on lupautunut selvittämään ’yksityisen rahoituksen’ käsitettä, mutta selvitystyö on edelleen varsin varhaisessa vaiheessa. Kyseisestä lähteestä mahdollisesti saatavista tuloista ja kehitysmaille mahdollisesti osoitettavan ilmastorahoituksen osuudesta ei siis ole vielä esitetty minkäänlaista arviota. | ei sovellettavissa | Ilmastorahoituksen saaminen monenkeskisten ja muiden kehityspankkien kautta | – Edistetään julkisista ja yksityisistä lähteistä peräisin olevin varojen kanavoimista merkittäville investointihankkeille. – Monenkeskisiä ja muita kehityspankkeja ovat Euroopan investointipankki (EIP) ja suuremmat kahdenväliset rahoituslaitokset, kuten ranskalainen Agence Française de Développement (AFD), saksalainen Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW) ja Pohjoismaiden ympäristörahoitusyhtiö (NEFCO). | Komissio ja EU:n jäsenvaltiot ovat perustaneet seitsemän EU:n alueellista investointivälinettä [5], jotka kattavat kaikki maat EU:n ulkoisen yhteistyön alalla ja kaikilla toiminta-aloilla. Tarkoituksena on yhdistää ("sulauttaa") EU:n talousarviosta, Euroopan kehitysrahastosta ja jäsenvaltioiden rahoitusosuuksista peräisin olevat avustukset sekä muut kuin avustukset eli pääasiassa EIP:ltä ja muilta kehityspankeilta saadut lisävarat (mm. pääomarahastot, vakuudet ja lainat). Komissio ilmoitti marraskuussa 2010 ilmastotoimien rahoitusikkunoiden perustamisesta seitsemään EU:n alueelliseen investointivälineeseen. Tarkoituksena oli tehostaa kehitysmaiden ohjelmia, jotka auttavat ilmastonmuutoksen vaikutuksiin sopeutumista ja edistävät investointeja vähähiiliseen tulevaisuuteen [6]. EIP:n hallinnoimille investointivälineille ei ole asetettu kehitysmaille suunnatun ilmastorahoituksen lisäämiseen liittyviä tavoitteita tai tavoitearvoja. Lisäksi ilmastorahoituksen kehityssuuntaa on vielä liian aikaista selvittää investointivälineiden osalta, sillä ilmastotoimien rahoitusikkunat luotiin vasta vuoden 2010 lopussa ja useat investointivälineet käynnistettiin vasta hiljattain. | ei sovellettavissa | [1] Ks. OECD:n selvitykset (http://www.oecd.org/environment/cc/39725657.pdf) and NGOs (http://www.mcc-berlin.net/fileadmin/data/pdf/Publikationen/ Tuerk_Sterk_Haites_Mehling_Flachsland_Kimura_Betz_Jotzo_2009_Linking_Emissions_Trading_Schemes.pdf). [2] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/101/EY, annettu 19 päivänä marraskuuta 2008, direktiivin 2003/87/EY muuttamisesta ilmailutoiminnan sisällyttämiseksi yhteisön kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmään (EUVL L 8, 13.1.2009, s. 3). [3] YK:n pääsihteerin ilmastonmuutosrahoitusta käsittelevän korkean tason neuvoa-antavan ryhmän 5. marraskuuta 2010 antaman raportin perusteella. [4] http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/other_taxes/financial_sector/ [5] EU–Afrikka-infrastruktuurirahasto (ITF) vuonna 2007; naapuruuspolitiikan investointiväline (NIF) vuonna 2008; Länsi-Balkanin investointikehys (WBIF) vuonna 2010; Latinalaisen Amerikan investointiväline (LAIF) vuonna 2010; Keski-Aasian investointikehys (IFCA) vuonna 2010; Karibian investointiväline (CIF) vuonna 2012; Aasian investointikehys (AIF) vuonna 2012 ja Tyynenmeren investointikehys (IFP) vuonna 2012. [6] Ks. komission 29.11.2010 antama lehdistötiedote (http://europa.eu/rapid/press-release_IP-10-1621_en.htm), jossa todetaan, että aloitteella myös lisätään raportointia ja avoimuutta EU:n ilmastorahoituksen osalta. -------------------------------------------------- LIITE VI KOMISSION JA TARKASTETTAVIKSI VALITTUJEN NELJÄN EU:N JÄSENVALTION MÄÄRITELMÄT "UUSISTA LISÄ[RESURSSEISTA]" Lähteet: (1) Kysely EU:n jäsenvaltioille vuoden 2011 vastuuvelvollisuuskertomusta varten (http://ec.europa.eu/europeaid/how/accountability/eu-annual-accountability-reports/country_answers_en.htm). (2) Kertomus Has the EU kept its Fast-start Climate Finance promises?, toukokuu 2010, CAN Europe ja muut. (3) Tiedot ovat peräisin Alankomaiden ympäristöstä ja maankäytöstä vastaavan ministeriön internet-sivustolta (www.faststartfinance.org/home). (4) Euroopan parlamentin ulkoasioiden pääosaston laatima selvitys, Policies – Briefing on Climate Change Financing: The concept of additionality in the light of the Commission proposal for a development cooperation instrument (DCI) for 2014–2020 (selvitys ilmastonmuutosrahoituksesta: täydentävyyden käsite vuosina 2014–2020 sovellettavaa kehitysyhteistyön rahoitusvälinettä koskevan komission ehdotuksen valossa), kesäkuu 2012. | Nopeasti saatavaa rahoitusta koskevassa raportoinnissa käytetty määritelmä | Euroopan komissio | – uudet: ilmastotoimia varten jo sovitun tuen lisänä (1,2,4) – lisä[resurssit]: ovat peräisin ulkoisia toimia koskeville EU:n budjettimenoille asetetun enimmäismäärän kohdentamattomasta marginaalista ja täten ne eivät vähennä tai korvaa muuta ohjelmoitua kehitysrahoitusta (alun perin kehitysyhteistyöhön ja ilmastotoimiin vuosiksi 2010–2012 ohjelmoidun rahoituksen lisänä) (1,4) | Saksa | – uudet: rahoitus on peräisin innovatiivisista rahoituslähteistä (esim. päästöoikeuksien huutokaupasta EU:n päästökauppajärjestelmässä) (1) – lisä[resurssit]: ilmastorahoitukseen liittyvä lisärahoitus viitevuoteen 2009 verrattuna (1,2,4) | Ranska | – kehitys- ja ilmastonmuutosrahoituksen yhdistelmä; tavoitetasoja tai täydentävyyttä ei ole eritelty (4) – osa lisättyä ilmastorahoitukseen liittyvää sitoumusta Ranskassa; lasketaan osittain mukaan kansalliseen viralliseen kehitysapuun (2,4) | Italia | – ei ole annettu tarkkoja tietoja (usean määritelmän yhdistelmä, esim. ilmastorahoituksen lisärahoitus tiettynä viitevuonna ja/tai keskimääräinen vuotuinen ilmastorahoitus tietyllä viitejaksolla) (1,4) | Yhdistynyt kuningaskunta | – sitoumus on peräisin Yhdistyneen kuningaskunnan kasvavasta virallisen kehitysavun talousarviosta, joka suunnitelmien mukaan yltää 0,7 prosenttiin bruttokansantulosta vuoteen 2013 mennessä (1,4) | --------------------------------------------------