FI Euroopan unionin virallinen lehti C 68/21

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Euroopan unionin rooli rauhan lujittamisessa ulkosuhteissa: hyviä käytänteitä ja tulevaisuuden näkymiä”

2012/C 68/04

Esittelijä: Jane MORRICE

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 19.–20. tammikuuta 2011 pitämässään täysistunnossa antaa työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Euroopan unionin rooli rauhan lujittamisessa ulkosuhteissa: hyviä käytänteitä ja tulevaisuuden näkymiä.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 15. joulukuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 18.–19. tammikuuta 2012 pitämässään 477. täysistunnossa (tammikuun 19. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 190 ääntä puolesta, 1 vastaan 3:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Rauhanrakentaminen kuuluu Euroopan unionin perusluonteeseen. Unionin perustaminen sinänsä, sen laajentuminen ja sen selviytyminen kriisiajoista ovat osoituksia EU:n kyvystä rauhanrakentamiseen. Demokratiaa, ihmisoikeuksia, tasa-arvoa ja suvaitsevaisuutta edistävänä kansojen yhteisönä EU:lla on moraalinen velvollisuus tukea rauhanrakentamista maailmanlaajuisesti, ja nyt sillä on myös perussopimuksissaan siihen annettu valtuutus. Maailman suurimpana kehitysavun antajana, jolla on vuosien kokemus konfliktialueista ja laaja valikoima keinoja käytettävissään, sen tulisi olla tiennäyttäjä kansainvälisissä rauhanrakennustoimissa. Silti se ei onnistu hyödyntämään riittävästi potentiaaliaan maailmanlaajuisessa rauhanrakentamisessa, eikä sen tuki myönteisille muutoksille vaikuta niin tehokkaasti kuin sen pitäisi ja se voisi. Vaikka johdonmukaisuutta on pyritty parantamaan Euroopan ulkosuhdehallinnon perustamisen myötä, integroitu ”koko EU:n lähestymistapa” puuttuu vielä. Ilman selkeästi määriteltyä rauhanrakentamisstrategiaa, entistä parempaa kokemusten jakamista kaikkien rauhanrakentamiseen pyrkivien EU:n toimien välillä sekä ilman jäsenvaltioiden, kansainvälisten avunantajien ja paikan päällä rauhanrakentamisen puolesta toimivien, valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen välistä aitoa yhteistyötä EU:n potentiaalia todellisen, kestävän vaikutuksen aikaansaamiseksi maailman ongelmallisimmilla alueilla ei pysytä täysimittaisesti toteuttamaan. Haaste voi olla suuri, mutta palkinto on sitäkin suurempi. Rauhanomainen Eurooppa voi paremmin rauhanomaisessa maailmassa.

1.2 Näiden päätelmien pohjalta ETSK:n suositukset ovat seuraavat:

Strategian ja politiikan osalta

1.2.1 Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH:n) olisi laadittava rauhanrakentamisstrategia, joka käsittää siviili- ja sotilastoimet, diplomaattiset ja poliittiset toimet, nopeat avustustoimet sekä humanitaarisen avun, pitkän ja lyhyen aikavälin kehitysavun, ilmastonmuutoksen, kauppa- ja investointipolitiikan ja kaikki muut EU:n toimet, joilla on vaikutusta epävakailla alueilla.

1.2.2 Sen olisi perustettava strategiaa laatimaan työryhmä, johon kuuluu edustajia Euroopan parlamentista, Euroopan komissiosta, AK:sta, ETSK:sta, EIP:stä sekä valtiovallasta riippumattomista rauhanrakentamisjärjestöistä.

1.2.3 Varsinkin konfliktialueilla toteutettaville EU:n toimille ja ohjelmille olisi tehtävä konflikteja koskeva vaikutustenarviointi, jolla varmistetaan, että ne ovat EU:n normien ja arvojen mukaisia ja voivat taata EU:n avun mahdollisimman kustannustehokkaan hyödyntämisen.

Operationaalisten kysymysten osalta

1.2.4 Kaikkia EU:n konfliktialueilla ja konfliktiherkillä alueilla toteuttamia operaatioita varten olisi laadittava periaatesäännöt.

1.2.5 Kaikkiin rauhanrakentamishankkeisiin olisi sisällyttävä hyvän hallintotavan ja demokratian periaatteiden (ihmisoikeudet, sananvapaus, tasa-arvo, poliittiset vapaudet ja ammatilliset järjestäytymisvapaudet) edistäminen sekä ympäristönsuojelunormeja.

1.2.6 Uudistusten edistymisen seuraamiseksi olisi luotava vertailukriteerejä, ja seurantajärjestelmiä olisi parannettava niin, että niihin kuuluu kansalaisyhteiskunnan edustajia ja että seurantaelinten sukupuolitasapaino ja sitoutuminen uudistuksiin taataan. Konfliktien ennaltaehkäisyyn olisi kiinnitettävä enemmän huomiota, siten että korostetaan erityisesti koulutuksen ja viestimien, myös sosiaalisen median, roolia epävakailla alueilla, ja sovinnon edistämistoimia, kuten kulttuurienvälistä vuoropuhelua ja välitystoimintaa, olisi tuettava ja edistettävä aktiivisesti

1.2.7 EU:n yhteyksiä järjestäytyneeseen kansalaisyhteiskuntaan epävakailla alueilla olisi vahvistettava lisäämällä tukea organisaatioille, jotka jakavat EU:n arvot ja edistävät suvaitsevaisuutta, moniarvoisuutta ja muita rauhaarakentavia toimia, ja ETSK:n tällä alalla tekemää työtä olisi edistettävä.

1.2.8 Naisten asemaa rauhanpyrkimyksissä koskevan YK:n päätöslauselman 1325 noudattamista olisi kannustettava, ja paikan päällä toimiville naisryhmille annettavaa sekä sukupuolten tasa-arvoa edistävää tukea lisättävä.

1.2.9 Konfliktien uhrien, etenkin lasten, olisi saatava paremmin kohdennettua huomiota ja enemmän tunnustusta ja tukea EU:lta.

1.2.10 Ohjelmia, joilla tuetaan haavoittuvassa asemassa olevia nuoria, erityisesti poikia, olisi kannustettava, edistettävä ja tuettava, jotta nuoret pystyvät ottamaan täysipainoisen ja rakentavan roolin yhteiskunnassa.

1.2.11 Operaatioissa käytettävän siviilihenkilöstön rekrytointia ja kouluttamista olisi laajennettava ja parannettava, ja operaatioiden painopiste olisi siirrettävä sotilaallisesta kriisinhallinnasta siviilikriisinhallintaan.

1.2.12 Olisi laadittava tietokanta eurooppalaisista rauhanrakentamisen asiantuntijoista sekä kokemusta tältä alalta omaavista oikeuslaitoksen edustajista, juristeista, poliiseista, valtiovallasta riippumattomien rauhanrakentamisjärjestöjen jäsenistä, sovittelijoista, hallintotyöntekijöistä ja poliitikoista, joita voidaan hyödyntää siviilioperaatioissa.

Parhaiden toimintatapojen ja kokemusten vaihdon osalta

1.2.13 Keskeisten opetusten vaihtoa EU:n toimielinten, jäsenvaltioiden ja kansainvälisten elinten välillä olisi helpotettava tekemällä kooste rauhanrakentamisen parhaista käytänteistä ja tutkimalla edelleen ETSK:n konfliktinratkaisun työkalupakettia (1).

1.2.14 Olisi kiinnitettävä suurempaa huomiota myös EU:n sisäisen rauhanrakennustyön – kuten Pohjois-Irlantia koskeva EU:n Peace-ohjelman – sekä sen ulkoisten toimien väliseen kokemustenvaihtoon.

1.2.15 Olisi harkittava vakavasti Euroopan rauhanrakentamisen osaamiskeskuksen/instituutin perustamista. Se kytkeytyisi ja perustuisi nykyisiin rakenteisiin ja toteuttaisi jatkotoimia muiden toimielinten ja asiantuntijoiden esittämien ideoiden ja suositusten pohjalta.

1.2.16 Olisi järjestettävä suuri rauhanrakentamiskonferenssi, jossa kootaan yhteen kaikki uuden rauhanrakentamisstrategian osa-alueet ja annetaan suosituksia siitä, miten opetukset voidaan parhaiten jakaa.

2. Konteksti

2.1 Käsillä oleva lausunto on jatkoa ETSK:n lokakuussa 2008 antamalle oma-aloitteiselle lausunnolle, jossa käsitellään EU:n roolia Pohjois-Irlannin rauhanprosessissa (2). Lausunnossa kehotetaan EU:ta asettamaan rauhanrakentaminen tulevan strategisen suuntautumisensa keskipisteeseen. Tässä lausunnossa pyritään laajentamaan tarkastelualaa EU:n rajojen ulkopuolelle, tutkimaan käytettävissä olevia rauhanrakentamisen välineitä etenkin Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) perustamisen jälkeen sekä selvittämään, missä määrin kokemuksia on vaihdettu, ja esitetään suosituksia tätä alaa koskeviksi tuleviksi toimiksi.

3. Johdanto

3.1 Euroopan unionia on usein kuvattu maailman onnistuneimmaksi ylikansalliseksi rauhanrakennushankkeeksi. Siksi EU:ta voidaan pitää roolimallina muille tällä alalla. Sen oma kokemus, vannoutuneiden vihollisten saaminen yhteen toisen maailmansodan jälkeen, on epäilemättä sen kaikkien aikojen suurin saavutus. Niiden pitäminen yhdessä kansakuntien unionissa, unionin jäsenmäärän kasvattaminen ja jäsenvaltioiden vaikutuksen laajentaminen maailmanlaajuiseksi on toinen rauhanrakentamisen riemuvoitto, ja tämän liikevoiman säilyttäminen finanssikriisissä tulee olemaan jälleen yksi valtava haaste.

3.2 Tähän asti EU:lla ei kuitenkaan ole ollut asianmukaisia välineitä, joilla se voisi kantaa moraalisen vastuunsa rauhanrakentamisen roolimallina tai johtajana koko maailmassa. Se on toiminut konfliktialueilla monin eri tavoin hyödyntäen käytettävissään olevia eri välineitä kriisinhallinnasta, humanitaarisesta avusta ja sotilaallisesta avunannosta aina kehitysapuun asti. Tästä toimintatavasta on kuitenkin puuttunut johdonmukaisuutta, koordinointia ja uskottava yhteys ruohonjuuritason kansalaisyhteiskuntaan.

3.3 Lissabonin sopimuksen tultua voimaan EU:lla on uudet rauhanrakentamista koskevat valtuudet (21 artikla), uusi sitä tukeva rakenne (EUH) ja uusi johtaja (korkea edustaja Catherine Ashton), joka toteuttaa niitä. Enää ei siis pitäisi olla mitään syytä, miksi EU ei voisi ottaa ohjaksia käsiinsä ja todella vaikuttaa rauhanrakentamiseen kaikkialla maailmassa.

3.4 Nyt jos koskaan EU:n on oikea aika osoittaa johtajuutta. Sen lähimmät naapurit ovat poliittisessa, taloudellisessa ja yhteiskunnallisessa myllerryksessä. Ne tarvitsevat vankkaa tukea tässä historiansa ratkaisevassa vaiheessa. Käynnistämällä ”uuden ja kunnianhimoisen” naapuruuspolitiikkansa EU on osoittanut olevansa valmis ja halukas johtamaan esimerkkiä näyttämällä. Tässä, kuten rauhanrakentamisessa kaikkialla maailmassa, teot merkitsevät kuitenkin enemmän kuin sanat.

3.5 EU:lla on ”loistavat mahdollisuudet” yhdistää kaikki vaikutusvaltansa osatekijät ja luoda johdonmukainen ja kattava lähestymistapa rauhanrakentamiseen, ja sillä on tähän vaadittavat voimavarat. Onnistuminen riippuu kuitenkin viime kädessä EU:n jäsenvaltioiden poliittisesta tahdosta ja niiden kyvystä esiintyä yhtenäisesti, sekä niiden halusta antaa täysi tukensa kunnianhimoiselle yhteiselle rauhanrakennusstrategialle, joka paitsi lisää EU:n uskottavuutta kansainvälisellä näyttämöllä myös edistää positiivista muutosta maailmassa.

4. Taustaa

4.1 ”Rauhanrakentaminen” on suhteellisen uusi termi kansainvälisen diplomatian sanastossa. YK:n pääsihteeri Boutros Boutros-Ghali määritteli sen ensimmäisen kerran Agenda for Peace -raportissaan vuonna 1992 toimiksi, joilla kartoitetaan ja tuetaan rauhaa vahvistavia ja lujittavia rakenteita konfliktin uusiutumisen estämiseksi. Vuonna 2006 YK asetti rauhanrakentamiskomission tukemaan konfliktista toipuvien maiden rauhanponnistuksia, ja vuonna 2009 OECD perusti kansainvälisen konflikteja ja epävakautta käsittelevän verkoston (INCAF).

4.2 Unionin tasolla ensimmäinen konkreettinen viittaus rauhanrakentamiseen EU:n ulkosuhteissa tehtiin vuonna 2001 hyväksytyssä Göteborgin ohjelmassa väkivaltaisten konfliktien estämiseksi. Tuorein viittaus on Lissabonin sopimuksen 21 artiklassa, jossa EU:n ulkoisen toiminnan ydintavoitteiksi määritellään ihmisoikeudet ja demokratia, konfliktien ehkäisy ja rauhan säilyttäminen.

4.3 Lissabonin sopimuksessa hahmotellaan myös EU:n ulkosuhteiden uudet puitteet. Ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja käyttää toimivaltaa, joka aiemmin oli jaettu neuvoston ja Euroopan komission kesken. Korkeaa edustajaa Catherine Ashtonia tukee EUH, jonka toimiala kattaa diplomatian, kehitysyhteistyön ja puolustuksen – joita kaikkia voidaan käyttää rauhanrakentamiseen.

4.4 EUH:ssa ja komission asianomaisissa pääosastoissa EU:lla on laaja valikoima välineitä, joita voidaan käyttää rauhanrakentamiseen. Niitä ovat esimerkiksi seuraavat:

— YTPP:n siviili- ja sotilasoperaatiot – näissä keskitytään poliisitoimeen, oikeusvaltioperiaatteeseen, siviilihallintoon ja pelastuspalveluun, mutta niitä haittaa usein pula koulutetusta henkilöstöstä. Turvallisuus- ja logistiikkaulottuvuutta pidetään rauhanrakentamisen vaatiman vakaan ja turvallisen ympäristön ennakkoedellytyksenä.

— Vakautusväline (IfS) – EU:n tärkein rauhanrakentamisen rahoituslähde. Yli 70 prosenttia käytettävissä olevista varoista (2 miljardia euroa vuosina 2007–2013) kohdennetaan kriisitoimiin lyhytaikaisen humanitaarisen avun ja pidemmän aikavälin kehitysavun välisen aukon paikkaamiseksi.

— Rauhanrakennuskumppanuus, joka perustettiin vakautusvälineen puitteissa parantamaan viestintää kriisitoimien keskeisten kumppanien kanssa. Sillä tuetaan kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden työtä, autetaan parhaiden käytänteiden levittämistä sekä annetaan logistista ja teknistä tukea.

4.5 On monia muita EU:n välineitä, jotka eivät nimenomaisesti liity rauhanrakentamiseen, mutta joilla voidaan tukea EU:ta sen toimiessa tässä roolissa. Niitä ovat muun muassa humanitaarisen avun toimisto (ECHO), demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskeva eurooppalainen rahoitusväline, Euroopan kehitysrahaston kautta annettava kehitysapu (AKT-maat / merentakaiset maat ja alueet) sekä kehitysyhteistyön rahoitusväline (Latinalainen Amerikka, Aasia, Persianlahti ja Etelä-Afrikka).

4.6 Myös EU:n kauppapolitiikkaa, EIP:n investointeja sekä ympäristö-, energia- ja maatalouspolitiikkaa voidaan käyttää rauhanrakentamisen yhteydessä. EU:n laajentumispolitiikassa on rauhanrakentamisulottuvuus sikäli, että se edellyttää ehdokasvaltioiden noudattavan EU:n ydinarvoja (3). Myös Euroopan naapuruuspolitiikkaa (ENP), joka kattaa 16 EU:n lähintä naapurivaltiota, on elvytetty ”arabikevään” seurauksena niin, että se sisältää rauhanrakennusaspektin, jolla autetaan luomaan ”syvää ja kestävää demokratiaa”. Myös EU:n uudessa ”muutossuunnitelmassa” (Agenda for Change) ehdotetaan, että EU:n roolia rauhanrakentamisessa vahvistettaisiin monin tavoin.

4.7 Vaikka suurin osa EU:n rauhanrakentamistyöstä toteutetaan sen ulkosuhdepolitiikan puitteissa, EU on myös toteuttanut ainutlaatuista rauhanaloitetta omien rajojensa sisällä. EU:n erityinen tukiohjelma rauhan ja sovinnon aikaansaamiseksi Pohjois-Irlannissa ja Irlannin raja-alueiden kreivikunnissa perustettiin vuonna 1996, ja nyt on meneillään sen kolmas rahoituskausi. (4)

5. Rauhanrakentaminen – haasteet

5.1 Määritelmän ja strategian laatiminen

5.1.1 Vaikka rauhanrakentaminen nykyisin hyväksytään laajalti arvokkaaksi uudeksi lähestymistavaksi väliintuloon konfliktialueilla, termille ei ole tarkkaa määritelmää. Joidenkin mielestä sitä olisi käytettävä vain vakauttamisesta ja jälleenrakennuksesta konfliktin jälkeisessä tilanteessa. Toisten mielestä se muodostaa sillan, joka yhdistää puolustus- ja kehitysyhteistyöpolitiikan. Toiset taas kuvaavat sitä ”katalyyttiseksi prosessiksi, jota sovelletaan koko jatkumoon aina konfliktien ehkäisystä ja kriisinhallinnasta rauhan palauttamiseen, rauhanturvaamiseen ja konfliktinjälkeiseen vakauttamiseen”.

5.1.2 Eri osa-alueista ”rauhanturvaaminen” koskee turvallisuutta ja puolustusta ja ”rauhan palauttaminen” liittyy diplomatian käyttöön poliittisen sopimuksen aikaansaamiseksi, kun taas ”rauhanrakentaminen” käsittää ne molemmat ja enemmänkin. Ihannetapauksessa se on toimintaa, joka alkaa ennen rauhanturvaajien tai rauhan palauttajien saapumista ja joka onnistuessaan ja jatkuessaan voi johtaa siihen, ettei heitä tarvita. Kaikki osapuolet mukaan ottavaa ja kattavaa pitkän aikavälin rauhanrakentamista, jossa kuullaan kaikkia asianomaisia, voidaan ehkä parhaiten kuvailla avoimeksi prosessiksi, jolla sovitellaan näkemyseroja avaamalla ovia ja mieliä.

5.2 Yhteisen pohdinnan tarve

5.2.1 Oli määritelmä mikä tahansa, asiantuntijat ovat yhtä mieltä siitä, että rauhanrakentaminen on erittäin monitahoinen prosessi, joka käsittää monia eri toimijoita, jotka toimivat sotilas- ja siviilioperaatioiden, diplomatian sekä teknisen ja rahoitustuen aloilla lyhyellä ja pitkällä aikavälillä paikallis-, valtio- ja kansainvälisellä tasolla. Suurimpana haasteena on löytää keinot luoda ”johdonmukaisuutta, koordinointia ja täydentävyyttä” niiden lukuisten toimintalinjojen, toimijoiden ja välineiden välille, jotka toimivat samalla alalla sekä EU:ssa että sen ulkopuolella. Pääongelmana on se, että eri jäsenvaltioilla ja erilaisilla EU:n ulkopuolisilla avunantajilla on erilaiset prioriteetit, ja kun niiden tarpeet ja edut ovat vastakkaisia, voi syntyä jännitteitä.

5.2.2 EU:n sisällä unionin toimielinten ja pääosastojen rakenteiden monitahoisuus tekee käytännön koordinoinnista vastuuhenkilöiden välillä yhden huomattavan haasteen. Vastaavasti on tärkeää varmistaa, että politiikat – muun muassa kehitysapupolitiikka –, joiden kohteena ovat erityisesti epävakaat alueet, sekä politiikat, joilla voi olla suuri vaikutus epävakaisiin alueisiin, ovat keskenään johdonmukaisia. Viimeksi mainittuja politiikkoja ovat erityisesti kauppa-, investointi-, ilmastonmuutos- ja energiapolitiikka. EUH:n perustamista pidetään todellisena mahdollisuutena sovittaa yhteen politiikka ja käytäntö EU:n toimielinten, EU:n, sen jäsenvaltioiden, muiden tärkeiden avunantajien, kuten Yhdistyneiden Kansakuntien, Yhdysvaltojen ja Kiinan, ja muiden sidosryhmien välillä.

5.2.3 Vaikka ”kattavan lähestymistavan pyhä Graalin malja” on yhä saavuttamatta, EU:n välineitä on yritetty käyttää johdonmukaisemmin. Tuore esimerkki tästä oli kesäkuussa 2011 pidetty ulkoasiainneuvoston kokous, jossa sovittiin Sudania ja Etelä-Sudania koskevasta laaja-alaisesta lähestymistavasta, joka ulottuu poliittisesta vuoropuhelusta ja siviilivalmiuksien kehittämisestä kehitysapuun ja kaupalliseen yhteistyöhön. EU:n äskettäin julkaisema ”muutossuunnitelma”, jossa kehitysyhteistyöpolitiikan tärkeimmät tavoitteet järjestetään uudelleen, on toinen esimerkki uudesta lähestymistavasta rauhanrakentamiseen. Ehdotuksiin kuuluvat mm. ihmisoikeuksien, demokratian, tasa-arvon, hyvän hallintotavan sekä kansalaisyhteiskuntaan solmittavien yhteyksien painottaminen. Tätä pidetään eräillä tahoilla arvokkaana uutena ajattelutapana, kun taas toiset ovat sitä mieltä, ettei asiassa ole edetty riittävän pitkälle.

5.3 Kansalaisyhteiskunnan roolin vahvistaminen konfliktin muuntamisessa

5.3.1 Konfliktin muuntamisprosessi edellyttää eräitä perustavanlaatuisia muutoksia asenteissa ja käytöksessä. Osallistaminen, sitouttaminen ja vuoropuhelu ovat aseita, joilla taistellaan pelkoa, vihaa, suvaitsemattomuutta ja epäoikeudenmukaisuutta vastaan. Ne muodostavat perustan, joka luo konfliktin ehkäisemistä ja rauhanrakentamista edistävän ympäristön. Tämä työ on tehtävä ruohonjuuri- ja katutasolla, missä rauhanrakentamisella on suurin merkitys. Tässä yhteydessä tasa-arvon, ihmisoikeuksien, osallistamisen ja suvaitsevaisuuden kaltaiset EU:n arvot jakavien kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden osallistumista ei enää voida jättää sattuman varaan, ja etusijalle on asetettava ne, jotka ovat haavoittuvassa asemassa tai vaarassa tai jotka eivät yksinkertaisesti saa ääntään kuuluville.

5.3.2 Laajalti tunnustetaan, että kansalaisyhteiskunnan organisaatioilla on tärkeä merkitys kaikenlaisten rauhanrakentamisstrategioiden tehokkuuden ja pitkän aikavälin kestokyvyn varmistamisessa. Yhteistyö paikallisten valtiosta riippumattomien toimijoiden kanssa ja niiden kuuleminen lisää alhaalta ylöspäin EU:n ymmärrystä konfliktitilanteesta ja varmistaa lisäksi ruohonjuuritason vastuunoton prosessista. Se auttaa myös edistämään konfliktiriskin paremmin huomioon ottavaa rauhanrakentamista ja toimii myönteisenä kannustimena niiden rauhanrakennuspyrkimyksissä.

5.3.3 Tähän asti rauhanrakentamisessa on sekä poliittisella että operatiivisella tasolla yleensä unohdettu ne ryhmät, joiden vaikutus prosessiin voi olla ratkaiseva. Naiset, jotka usein pitävät yhteiskunnan rakenteet koossa konfliktin aikana, ovat harvoin edustettuina päätöksenteossa. Konfliktialueiden paikallisten kauppiaiden ”takaisin töihin” -lähestymistapa on merkittävä osoitus sitkeydestä, jota kannattaa tukea. Myös ammattijärjestöjen toimet, kuten mielenosoitukset rauhan ja solidaarisuuden puolesta, joita usein nähdään EU:n nykyisten jäsenvaltioiden kaduilla, ovat rauhanrakentamista tukeva tehokas voimavara. Nuoret tarvitsevat tukea kanavoidakseen energiansa rakentavalla tavalla, ja haavoittuvassa asemassa olevat ryhmät, varsinkin uhrit, tarvitsevat asiantuntijoiden kohdennettua huomiota.

5.3.3.1 Riitaantuneiden ryhmien välisten konfliktien ehkäisyä ja sovintoa pidetään enenevässä määrin tärkeänä seikkana rauhanrakentamisessa. Koulutuksella on tässä elintärkeä tehtävä, nuoria tulee opettaa paitsi hyväksymään erilaisuus myös kunnioittamaan sitä. Tiedotusvälineet ovat toinen merkittävä toimija, ja tulee ottaa erityisesti huomioon, mikä rooli sosiaalisella medialla voi olla myönteisen muutoksen aikaansaamisessa. Toinen tärkeä osa tätä työtä on sellaisten erityisstrategioiden edistäminen, joilla ryhmiä voidaan saattaa yhteen; näitä ovat esimerkiksi kulttuurienvälinen vuoropuhelu ja sovittelu.

5.3.4 EU:n ja konfliktialueiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden välisellä järjestelmällisellä vuoropuhelulla voidaan luoda kestäviä suhteita ja ymmärrystä ruohonjuuritasolla. Koska ETSK:lla on tiiviit yhteydet järjestäytyneeseen kansalaisyhteiskuntaan, sillä on hyvät mahdollisuudet ottaa suurempi rooli EU:n yhteistyössä näiden alueiden ruohonjuuritason organisaatioiden kanssa. Se tekee jo nyt yhteistyötä liike-elämän, ammattijärjestöjen ja muiden toimijoiden kanssa esimerkiksi Kiinassa, Tiibetissä, Libanonissa, Pohjois-Afrikassa ja AKT-maissa ja on halukas lisäämään tätä kokemustenvaihtoa tukeakseen ja vahvistaakseen kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden pyrkimyksiä sekä toimiakseen EU:n kanssa rauhanrakentamishankkeissa.

5.4 Kokemustenvaihdon arvostuksen lisääminen

5.4.1 Yhteisen hyvän puolesta toimivana 27 kansakunnan yhteenliittymänä EU:lla on mahdollisuudet jakaa omia kokemuksiaan muiden kanssa. EU tarjoaa päätöksentekoprosessinsa ja laajentumisstrategiaansa kaltaisia esimerkkejä käytännöistä, joita alueelliset järjestöt muualla maailmassa voisivat jäljitellä. Afrikan unioni on yksi tällainen organisaatio, joka seuraa EU:n toimintatapaa, ja muut ovat halukkaita tekemään samoin. Maailmassa on myös muita hyviä esimerkkejä maista ja alueista, jotka ovat onnistuneet muuntautumaan ilman konflikteja, ja näitä esimerkkejä kannattaa korostaa rauhanrakennuspolitiikassa ja käytännössä.

5.4.2 Koska EU on perustamisestaan lähtien harjoittanut ulkosuhdetoiminnassaan rauhanrakentamista, sillä on myös valtavasti jakamisen arvoista kokemusta muun muassa Kaakkois-Aasian, Lähi-idän, Keski-Amerikan, Balkanin ja Saharan eteläpuolisen Afrikan alueilta. Osa tästä työstä on ollut hyvin menestyksekästä, osa ei. EU:n toimintaa tietyillä konfliktialueilla on arvosteltu ankarasti. Nämäkin kokemukset voivat silti tarjota poliittista osviittaa, jos ”saadut opetukset” välitetään asianmukaisesti eteenpäin.

5.4.3 Myönteisestä kokemustenvaihdosta on paljon opittavaa. Acehin rauhanprosessi Indonesiassa, viemärijärjestelmän kytkeminen uudelleen yhteen jaetussa Nikosian kaupungissa (5) sekä EU:n tuki Pohjois-Irlannin rauhalle ovat kaikki esimerkkejä, joita voitaisiin käyttää laajemmin EU:n rauhanrakentamiskokemuksista koostuvassa työkalupaketissa. Vaikka ei ole ”yhtä kaikille sopivaa toimintamallia”, on olemassa monille konfliktialueille yhteisiä perusperiaatteita, joita ei voida sivuuttaa.

5.4.4 Tutkimukset kuitenkin osoittavat, että tällainen kokemustenvaihto ei ole EU:n politiikassa kovin vakiintunutta etenkään sisäisten ja ulkoisten toimien välillä. Pohjois-Irlannin Peace -ohjelman tapauksessa on yllättävää, että siitä saatuja opetuksia ei ole pyritty mitenkään järjestelmällisesti jakamaan muiden konfliktialueiden kanssa. Kun otetaan huomioon, että EU:lle on annettu tunnustusta sen avusta rauhan aikaansaamiseksi alueella, että Pohjois-Irlantia käsitellyt Barroson työryhmä suositteli kokemusten vaihtamista muiden konfliktialueiden kanssa ja että nimenomaisesti tätä tarkoitusta varten on perustettu Peace-verkosto, olisi saadun opin huomiotta jättäminen unionin ulkoisessa toiminnassa hukattu mahdollisuus ja vakava poliittinen virhe.

5.5 Kohti rauhanrakentamiskeskuksen perustamista

5.5.1 Näin ollen on paljon tehtävää, jotta EU voi vakiinnuttaa maineensa maailman johtavana rauhanrakentamisstrategina ja jotta varmistetaan, että sen toiminnan vaikutukset ovat entistä laajempia ja tehokkaampia. Yksi käsiteltävänä oleva ehdotus on Suomen entisen presidentin ja Ruotsin ulkoministerin esittämä Euroopan rauhaninstituutin perustaminen, jolla lisättäisiin EU:n rauhanrakentamistoimien ”johdonmukaisuutta, koordinointia ja täydentävyyttä”. Pohjois-Irlannin johtajat ovat puolestaan ehdottaneet rauhanrakentamiselle omistetun kansainvälisen osaamiskeskuksen perustamista Belfastin seudulle ja pyytäneet tähän EU:n Peace-rahoitusta. Euroopan parlamentti on liittynyt keskusteluun laatimalla poliittisen asiakirjan, jonka otsikko on a Blue Print for an Institute for Peace.

5.5.2 Mahdollisuutta perustaa uusi instituutti/keskus, joka on yhteydessä muihin alalla toimiviin elimiin, kuten Euroopan unionin turvallisuustutkimusinstituuttiin (EUISS) tai perusoikeusvirastoon, kannattaa harkita vakavasti. Jos tällainen organisaatio voi tarjota keskuspisteen riippumattomien asiantuntijoiden neuvoille, vuoropuhelulle, koulutukselle, tutkimukselle ja alalla työskentelevien ihmisten kokemustenvaihdolle, se voi osoittautua arvokkaaksi voimavaraksi ja tukea EUH:n työtä tällä tärkeällä EU:n toiminta-alalla.

5.6 Tilaisuus, jota ei saa jättää käyttämättä

5.6.1 Tässä lausunnossa keskitytään siihen, miten EU voisi parhaiten järjestäytyä niin, että sillä olisi rakentavampi rooli konfliktinratkaisussa, josta on tullut maailman tällä hetkellä suurin haaste. Se, että rauhanrakentamisella ei ole määritelmää ja että EU ei ole vielä muotoillut rauhanrakentamisstrategiaa, merkitsee sitä, että työ voi alkaa lähes puhtaalta pöydältä. Tämä on EU:lle kansainvälisten suhteiden alalla harvinainen mahdollisuus, jollaista ei ehkä tule uudelleen.

5.6.2 EUH:n perustamisen tulisi mahdollistaa EU:n tarttuminen tilaisuuteen ja se, että EU ottaa ohjat käsiinsä kansainvälisessä rauhanrakentamisessa. Nyt haasteena on laatia selvä rauhanrakentamisstrategia, jolla luodaan johdonmukaisuutta paitsi EU:n ohjelmien ja toimintalinjojen myös EU:n ja sen jäsenvaltioiden arvojen ja intressien välille. Tämä saattaa osoittautua vaikeaksi ilman yhteistä ulkopolitiikkaa, jossa hyväksytään mahdollista väliintuloa koskevat periaatteet konfliktialueilla, mutta joidenkin mielestä ”koko EU:n lähestymistapa” on ainoa keino taata rauhanrakentaminen, jolla on todellisia vaikutuksia kentällä.

5.6.3 Historia on opettanut EU:lle demokratian arvon suhteessa diktatuuriin; oikeudenmukaisuuden, tasa-arvon ja ihmisoikeuksien merkityksen sekä suvaitsemattomuuden, muukalaisvihan, syrjinnän ja ennakkoluulojen vaarallisuuden. Maailmansodasta Berliinin muurin murtumiseen EU on jatkuvasti harjoittanut rauhanrakentamista vakiinnuttaen saavutuksiaan ja avaten muille tietä, jota seurata. Se on kokenut monia vaikeita aikoja, varsinkin nykyisen finanssikriisin, mutta sen perusarvot toimivat EU:n kotona ja ulkomailla toteuttamien toimien koetinkivenä, ja niistä se ei saa koskaan poiketa.

5.6.4 Näinä sisäisen kriisin ja itsetutkistelun aikoina EU:n ei pidä kadottaa näkemystä laajemmasta tilanteesta ja globaalista vastuustaan. Sen ei pidä hylätä ulkopolitiikkaa eikä sitoumuksiaan, ja EU:n on luotava itselleen selkeä rooli, jota mikään muu valtio tai valtioryhmittymä ei voi ottaa. Rauhanrakentajana EU tuo historiansa, henkensä ja ainutkertaisen ”alhaalta ylöspäin” toteutettavien toimien tavaramerkkinsä areenalle, jolla maine, ymmärrys, kokemus, avokätisyys ja luottamus ovat arvostetuimpia vaikuttajia. Maailman johtavana rauhanrakentajana EU tarvitsee myös luottamusta, vakaumusta ja rohkeutta astua esiin.

Bryssel 19. tammikuuta 2012 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) Ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”EU:n rooli Pohjois-Irlannin rauhanprosessissa” (asiakokonaisuus SC/029, esittelijä: Jane Morrice, 2009), EUVL C 100, 30.4.2009, s. 100–108.

(2) Ks. edellinen alaviite.

(3) Ks. yleisten asioiden neuvoston 3132. kokouksessaan 5. joulukuuta 2011 hyväksymät päätelmät laajentumisesta sekä vakautus- ja assosiaatioprosessista, kohta 2: ”Laajentumisprosessilla vahvistetaan edelleen rauhaa, demokratiaa ja vakautta Euroopassa, ja se antaa EU:lle paremman lähtökohdan vastata maailmanlaajuisiin haasteisiin. Laajentumisprosessin muutosvoima käynnistää laajentumisessa mukana olevissa maissa kauaskantoisia poliittisia ja taloudellisia uudistuksia, jotka hyödyttävät myös koko EU:ta. Se, että liittymisneuvottelut Kroatian kanssa on saatu menestyksekkäästi päätökseen, on tästä vahva osoitus ja lähettää myönteisen viestin alueelle laajemminkin.”

(4) Ks. lausunto CESE aiheesta ”Draft Notice to Member States laying down guidelines for an Initiative in the framework at the special support programme for peace and reconciliation in Nothern Ireland and the border counties of Ireland”, SEC(1995) 279 final, EYVL C 236, 11.9.1995, s. 29, ja lausunto CESE aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan unionin rahoitustuesta Irlannin kansainväliselle rahastolle (2007–2010)”, KOM(2010) 12 lopullinen – 2010/0004 COD), EUVL C 18, 19.1.2011, s. 114.

(5) Alueiden komitean 12. helmikuuta 2009 antama lausunto aiheesta ”Kaupunkidiplomatia”, EUVL C 120, 28.5.2009, s. 1.