Alueiden komitean lausunto aiheista:

- "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille", ja

- "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ilman otsonista"

(2000/C 317/13)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille sekä ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ilman otsonista KOM(1999) 125 lopullinen - 99/0067 (COD) - 99/0068 (COD),

ottaa huomioon neuvoston 13. lokakuuta 1999 perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohdan ja 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 2. kesäkuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n "Maankäyttö - Taajama-asiat - Energia - Ympäristö" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 4:n 3. maaliskuuta 2000 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 358/99 rev. 2 (esittelijät: Johannes Flensted-Jensen, DK, PSE ja Evangelos Kouloumbís, EL, PSE),

hyväksyi 14. ja 15. kesäkuuta 2000 pitämässään 34. täysistunnossa (14. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Alueiden komitea on vastaanottanut komission lopullisen ehdotuksen neuvoston ja parlamentin direktiiviksi jäsenvaltiokohtaisia tiettyjä ilman epäpuhtauksia koskevista päästörajoista sekä ehdotuksen neuvoston direktiiviksi, joka koskee ilman otsonia ("otsonidirektiivi"). Komissio antoi ehdotukset 9. kesäkuuta 1999.

1.2. Tietyille ilman epäpuhtauksille asetettavia jäsenvaltiokohtaisia päästörajoja koskevassa ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi arvioidaan happamoitumisen, maaperän rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin kaltaisia ympäristöongelmia. Ongelmat aiheuttaa sekä paikallinen että rajatylittävä saastuminen, joka puolestaan johtuu rikkidioksidi- (SO2), typen oksidien (NOx), haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC) ja ammoniakkipäästöistä (NH3).

1.3. Rajoittamalla mainittujen neljän aineen päästöjä ehdotuksella pyritään pitkällä aikavälillä paikallisen ilmanlaadun parantamisen lisäksi varmistamaan, ettei kriittisiä pitoisuuksia, ympäristön kuormitusta tai ihmisten terveyden suojelemiseksi asetettuja WHO:n ohjearvoja ylitetä.

1.4. Ehdotuksen myötä epäpuhtauksille asetetaan valtiokohtaiset päästörajat (National Emission Ceilings, NEC), jotka on saavutettava vuoteen 2010 mennessä. Tavoitteena on vuoden 2010 loppuun mennessä vähentää pinta-alaltaan vähintään puoleen ne alueet, joilla happamuuden kriittiset kuormitukset ylittyvät vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna. Sääntöjä tavoitteen saavuttamiseksi ei anneta. Tavoitteena on, että kukin maa saavuttaa tavoitteensa tarkoituksenmukaisemmiksi katsomillaan keinoilla. Alueiden komitea suosittelee, että laaditaan selvitys parhaista käytännöistä tarkoituksenmukaisen kokemusten vaihdon takaamiseksi.

1.5. Ilman otsonia koskeva direktiiviehdotus on ilmanlaadun arviointia ja hallintaa koskevan neuvoston direktiivin kolmas tytärdirektiivi ja koostuu kolmesta keskeisestä elementistä. Ensinnäkin asetetaan ilman otsonipitoisuutta koskevia lyhyen aikavälin tavoitteita, toiseksi pitkäjänteisiä tavoitteita. Kolmanneksi esitetään yhteisiä sääntöjä, jotka koskevat väestölle tiedottamista ja sen varoittamista, mikäli ilman otsonipitoisuutta koskevat WHO:n arvot ylittyvät. Lyhyen aikavälin tavoitteena on, etteivät EU-maat vuoden 2010 jälkeen ylitä ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseksi asetettuja raja-arvoja.

1.6. Direktiiviehdotukset täydentävät toisiaan. Otsonidirektiivissä asetetaan otsonia koskeva laadullinen raja, kun taas jäsenvaltiokohtaisia päästörajoja koskevassa direktiivissä rajoitetaan otsonia muodostavien aineiden kokonaispäästöjä. Direktiiviehdotukset esitettiin yhdessä tavoitteena ilmansaastumisongelman yhdenmukainen ja taloudellinen käsittely. Direktiivit liittyvät lisäksi tiiviisti EU:n muihin ympäristösäädöksiin. Näistä mainittakoon mm. haihtuvia orgaanisia yhdisteitä (VOC) sekä ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämistä (IPPC) koskevat direktiivit sekä muut paikallista ympäristöhallintoa koskevat direktiivit.

2. Yleistä

2.1. Alueiden komitea katsoo, että komission ehdotus on hyvin perusteltu ja että ehdotetuilla säännöksillä on huomattava merkitys ympäristön riittävän korkean laadun säilyttämiselle ja parantamiselle Euroopassa. Komission kokonaisnäkemys ilman saastumisen torjunnasta on laaja, ja alueiden komitea pitääkin molempia direktiiviehdotuksia tervetulleina.

2.2. Molemmille direktiiveille on asetettu hyvin kunnianhimoiset tavoitteet, ja niiden saavuttaminen on melkoinen askel kohti ilmanlaadun yleistä parantumista. Vaikka osa tavoitteista vaikuttaakin vaikeasti saavutettavalta, on kunnianhimoisten tavoitteiden asettaminen kansanterveyden ja fyysisen ympäristön suojelun vuoksi olennaista.

2.3. Päästöihin liittyvät huomattavat ongelmat otetaan direktiiviehdotuksissa kokonaisvaltaisesti huomioon, ja niitä on tarkasteltava EU:n ilmastostrategian yhteydessä. Alueiden komitea kannattaa kyseistä strategiaa ja toteaa, että yhteisön ympäristöpolitiikka sisältää kuitenkin useita, toisinaan päällekkäisiä oikeuskehyksiä. Tämän vuoksi alueiden komitean mielestä voisi olla tarkoituksenmukaista avoimuuden lisäämiseksi ja sääntöjen yksinkertaistamiseksi sovittaa direktiiviehdotukset mahdollisimman tiiviisti yhteen muiden kyseistä alaa koskevien voimassa olevien direktiivien kanssa. Mikäli tulevia direktiiviehdotuksia ei voida suoraan liittää inter alia -direktiiveihin, komitea ehdottaa, että niihin tulisi ainakin viitata.

2.4. Komissio erittelee asiakirjassa kustannuksia, joita nyt käsiteltävissä ehdotuksissa asetettuihin tavoitteisiin pyrkimisestä aiheutuu. Tavoitteiden saavuttaminen maksaa, mutta alueiden komitea katsoo, että direktiivien toteuttamisesta unionille pitkällä aikavälillä koituva taloudellinen hyöty muodostunee kustannuksia suuremmaksi. Kussakin jäsenvaltiossa aiheutuville kuluille on ehdotuksessa asetettu yläraja. Osa tavoitteista saavutettaneen panemalla täytäntöön toimet, jotka koskevat muiden kansainvälisten sopimusten, kuten Kioton pöytäkirjan osana hyväksyttyjä, EU:ta ja jäsenvaltioita sitovia velvoitteita. Kaikesta huolimatta asetettujen tavoitteiden saavuttamisesta aiheutuu kuluja sekä jäsenvaltioille että alueille. Direktiiviehdotusten myönteiset vaikutukset koskevat kuitenkin koko unionia. Alueiden komitea pitääkin tarpeellisena, että komissio esittää, miten kulut on tarkoitus kattaa.

2.5. Alueiden komitea katsoo, että ehdotuksista puuttuu raja-alueita koskeva strategia. Komitea on tietoinen, ettei em. strategiasta päättäminen virallisesti kuulu komission vastuualueeseen. Komitean käsityksen mukaan komission tulee kuitenkin auttaa kyseisen strategian laatimisessa. Koska päästöt eivät tunne rajoja, edellyttää päästörajoja koskeva direktiivi tiivistä rajatylittävää yhteistyötä. Asianmukaisia toimia on toteutettava rajan molemmin puolin, jotta alueella saataisiin aikaan tuloksia. Tilanne on sama unionin ulkopuolisten maiden ja myös ehdokasvaltioiden rajanaapureina olevilla alueilla. Direktiiviehdotukset eivät sisällä strategiaa tai analyysia, jotka koskisivat asiaan liittyviä ongelmia tai tilanteen tarjoamia mahdollisuuksia. Sellaisia kuitenkin tarvittaisiin vaikkei EU:n rajojen ulkopuolella vallitsevia oloja luonnollisesti voidakaan säädellä.

3. Havaintoja valtiokohtaisia päästörajoja koskevasta direktiivistä

3.1. Direktiiviehdotuksessa jäsenvaltiot velvoitetaan laatimaan omakohtaiset suunnitelmat asetettujen päästörajojen ja pitoisuuksien noudattamiseksi. Alueiden komitean mielestä on tärkeää, että alue- ja paikallisviranomaiset osallistuvat juridisesti sitoutuneina osapuolina direktiivin toimeenpanostrategiaan liittyvien jäsenvaltiokohtaisten ohjelmien suunnitteluun. Useimmissa maissa paikallis- ja alueviranomaiset vastaavat IPPC-direktiivin mukaisesti liikenteeseen, maatalouteen, voimaloihin, paikalliseen teollisuuteen ja viemäröintiin liittyvien ympäristökysymysten lisäksi myös merkittävällä tavalla ympäristötarkastuksista ja -valvonnasta.

3.2. Näin ollen paikallis- ja alueviranomaisilla on suora kontakti toimijoihin, joiden käyttäytymistä direktiivillä on tarkoitus säädellä tai muuttaa. Loppujen lopuksi juuri paikallis- ja alueviranomaiset voivat olla se taho, joka käytännössä suurelta osin vastaa jäsenvaltiokohtaisen strategian toteuttamisesta. Alueiden komitea pitääkin direktiivin toimeenpanon onnistumisen kannalta ratkaisevana, että paikallis- ja alueviranomaiset osallistuvat direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi luotavien jäsenvaltiokohtaisten strategioiden suunnitteluun ja toteuttamiseen.

3.3. Ehdotukseen liittyvien kustannuslaskelmien perusteella rasitus, joka jäsenvaltiokohtaisten päästörajojen saavuttamisen edellyttämien toimien toteutumisesta aiheutuu, kohdistuu eri aloihin epätasaisesti. Unionia kokonaisuutena tarkasteltaessa voidaan kuitenkin olettaa, että saastumisen torjunnassa käytettävää tekniikkaa toimittavien alojen talouden ja työllisyyden kasvu tasapainottaa tilannetta. Alueiden komitea korostaa, että supistukset ja kasvu voivat hyvinkin kohdistua eri alueisiin ja maihin ja vaikuttaa siten paikalliseen talouteen ja työllisyyteen. Alueiden komitea katsoo, että nämä paikalliseen ja alueelliseen elinkeinoelämään todennäköisesti kohdistuvat taloudelliset vaikutukset korostavat osaltaan sitä, että paikallis- ja alueviranomaisille on tärkeää tarjota mahdollisuus osallistua jäsenvaltiokohtaisten toteutussuunnitelmien laatimiseen. Samoin on tarpeen, että komissio osoittaa, miten direktiivien toteuttamisesta aiheutuvat kulut on tarkoitus kattaa.

3.4. Alueiden komitea katsoo, että päästöjen kunnianhimoisten vähentämistavoitteiden saavuttaminen edellyttää jäsenvaltioiden enimmäispäästörajoja täydentäviä yhteisön päästömääräyksiä. Tätä varten direktiivissä tulee asettaa määräaikoja uusien, ilmakehää mahdollisesti saastuttavien tärkeimpien lähteiden ja toimintojen aiheuttamia päästöjä rajoittavien direktiivien laatimiselle. Lisäksi on varmistettava, että ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta annetun neuvoston direktiivin jäljellä olevien "tytärdirektiivien" käsittely saatetaan päätökseen asetetussa ajassa.

3.5. Direktiiviehdotus koskee myös saastelaskeuman (NH3 ja NOx) aiheuttamaa maaekosysteemien rehevöitymistä. Laskeuman vaikutusta merien, järvien ja muiden vesialueiden rehevöitymiseen tulisi myös arvioida. Näitä aloja koskevasta ympäristölainsäädännöstä vastaavat alue- ja paikallisviranomaiset. Alueiden komitea katsookin, että ilmansaasteiden vähentymisen myönteinen vaikutus pintaveteen tulisi mainita jäsenvaltiokohtaisia päästörajoja koskevassa direktiivissä.

3.6. Valtiokohtaisia päästörajoja koskevassa direktiivissä arvioidaan myös liikenteen päästöjä. Alueiden komitea ei pidä tasapuolisena sitä, että direktiiviehdotuksessa otetaan huomioon rautatie- ja tieliikenteen päästöt, kun taas lentoliikenteen tai kansainvälisen laivaliikenteen päästöjä ei huomioida, lukuun ottamatta lentokoneiden lentoonlähtö- ja laskeutumisjaksoja. Kyseiset päästöt voivat kuitenkin tietyillä alueilla saastuttaa ilmaa kohtuuttomasti. Alueiden komitea katsoo, että tämäntyyppinen kuormitus on joko luettava direktiivin piiriin tai ilmaistava muuten, miten kuormitusta säännellään. Liikennemuodon vaihtaminen voi muuttaa paikallisen ympäristökuormituksen rajatylittäväksi ympäristöongelmaksi.

4. Havaintoja otsonidirektiivistä

4.1. Alueiden komitea tukee otsonia koskevassa direktiiviehdotuksessa ilmaistuja pyrkimyksiä. Ehdotuksessa myönnetään, että sen tavoitearvojen saavuttaminen edellyttää eri alueilla erilaisia toimia. Lisäksi myönnetään, että tietyissä tilanteissa paikallisten toimien toteuttamisesta aiheutuvat kulut voivat olla liian korkeita odotettuun tulokseen verrattuna, eikä toimia siksi pidä toteuttaa. Alueiden komitean mielestä näiden edellytysten huomioon ottaminen on tärkeää. Alueiden komitea katsoo, että otsonidirektiivissä tulee korostaa Välimeren alueen meteorologisia erityispiirteitä, sillä alueen luonnonolojen vuoksi siellä muodostuu enemmän alailmakehän otsonia kuin unionin muilla alueilla. Tämä merkitsee sitä, että Välimeren alueella otsonipitoisuus alailmakehässä on korkeampi kuin unionin alueella yleensä ja että otsonin vähentämiseen tähtäävät toimet eivät ole siellä yhtä tehokkaita.

4.2. Tavoitteiden saavuttaminen edellyttää sääntelyä jäsenvaltioissa. Esimerkiksi useimmissa maissa ja useimmilla alueilla voi olla tarpeen vähentää pääosin maataloudesta syntyvät ammoniakkipäästöt puoleen. Tätä tuskin voidaan toteuttaa ilman maatalouden sääntelyä.

4.3. Otsoni leviää huomattavan laajalle, ja paikalliset toimet on usein toteutettava aivan muualla kuin siellä, missä otsonipitoisuudet ovat vahingollisia. Otsonia koskevassa direktiiviehdotuksessa todetaan, että otsonin rajatylittävän ominaisuuden vuoksi naapurijäsenvaltiot on välttämätöntä saada mukaan suunnitelman toteuttamiseen. Alueiden komitean mielestä myös paikallis- ja alueviranomaisten osallistuminen siihen on niiden merkittävän paikallistuntemuksen vuoksi välttämätöntä. Komitea katsoo kuitenkin, että ensisijainen vastuu on EU:lla ja jäsenvaltioiden viranomaisilla ja että komissiolla on keskeinen rooli rajatylittävän saastumisen torjunnassa.

4.4. Direktiiviehdotuksen 6 artiklan 1 kohdassa todetaan, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimet ajantasaisen tiedon jakamiseksi ilman otsonipitoisuuksista. Tiedot tulee suunnata suurelle yleisölle sekä muita erityisen suojattomia väestöryhmiä edustaville organisaatioille ja muille asiaankuuluville terveydenhuoltoalan elimille. Tiedotus voi tapahtua esimerkiksi radion, television, lehdistön ja tietoverkkojen tms. välityksellä. Koska paikallis- ja alueviranomaiset ovat tiiviissä yhteydessä kohteena oleviin väestöryhmiin, alueiden komitea katsoo, että niille on tarjottava mahdollisuus osallistua myös tiedotustyöhön. Komitea kehottaa parantamaan ja varmentamaan tietopohjaa tutkimuksin, jotta malliin voidaan syöttää yksittäisiä jäsenvaltioita ajatellen ajankohtaisia, todenmukaisia ja todennettavissa olevia tietoja.

4.5. Vaikka otsoni on luonteeltaan ennen kaikkea rajatylittävä saaste, alueiden komitea katsoo, että paikallis- ja alueviranomaiset saavat hoitaakseen varsin merkittäviä tehtäviä jäsenvaltioiden soveltaessa direktiiviä käytäntöön. Tämä johtuu siitä, että paikallis- ja alueviranomaisilla on huomattavasti asiaan liittyvää tietoa esim. IPPC-direktiivin kaltaisten direktiivien hallinnoinnista.

5. Teknisiä huomautuksia

5.1. Direktiiviehdotuksissa on haihtuvat orgaaniset yhdisteet (VOC) määritelty eri tavoin. Otsonidirektiivissä ne on määritelty orgaanisiksi yhdisteiksi, jotka voivat tuottaa fotokemiallisia oksidantteja reagoidessaan auringonvalossa typen oksidien kanssa. Valtiokohtaisia päästörajoja koskevassa direktiivissä niillä tarkoitetaan kaikkia ihmisten toiminnan synnyttämiä orgaanisia yhdisteitä metaania lukuun ottamatta. Lyhenteen käyttäminen kuvaamaan erilaisia haihtuvia orgaanisia aineita voi aiheuttaa väärinkäsityksiä, joilla on taloudellisia seurauksia. Väärinkäsitysten välttämiseksi komitea esittää ehdotuksen täydentämistä ja kehottaa komissiota varmistamaan pitkällä aikavälillä, että määritelmistä tehdään yksiselitteisiä.

5.2. Ehdotuksessa todetaan lisäksi (7 artiklan 2 kohta), että jäsenvaltioiden on laadittava päästökartoituksensa ja -ennusteensa ehdotuksen liitteessä III täsmennettyjä menetelmiä käyttäen. Liitteessä III viitataan EMEPin ja CORINAIRin yhteiseen ohjeistoon. Alueiden komitea katsoo, että direktiiviehdotuksessa tulisi viitata selkeästi ohjeiston niihin asianmukaisiin osiin, joissa annetaan tietojen päivittämisen suuntaviivat. Näin varmistetaan vaadittavan seurannan, arvioinnin ja hälytysjärjestelmän kannalta riittävä täsmällisyys. Samalla edistetään avoimuutta.

5.3. Alueiden komitea toteaa, että voi olla vaikeaa luoda vaadittavista raporteista ja selvityksistä yhdenmukaisia, koska raportoitavaa päästötasoa ei ole mainittu selvästi. Komission 11. maaliskuuta antamassa haihtuvia orgaanisia yhteisteitä (VOC) koskevassa direktiivissä 1999/13/EY annetaan kyseiset suuntaviivat ja viitataan tiettyihin direktiiviin piiriin kuuluviin toimiin. Alueiden komitea ehdottaa, että viittaamalla suoraan EMEP- ja Corinair-ohjeistoon voidaan päättää siitä, miltä tasoilta lähtien on raportoitava. Näin varmistetaan, että seurantaan ei liity tarpeetonta jäsenvaltioiden ohjelmien säätelyä.

5.4. Jäsenvaltioiden on laadittava ohjelmat vuotuisten päästöjensä asteittaiseksi vähentämiseksi ja ilmoitettava ne komissiolle vuoden 2002 loppuun mennessä. Ohjelmat on päivitettävä ja tarkistettava vuonna 2006. Jäsenvaltioiden on lisäksi laadittava päästökartoitus, joka on säännöllisesti ajantasaistettava, sekä vuotta 2010 koskeva päästöennuste seuraavien epäpuhtauksien osalta: SO2, NOx, VOC ja NH3. Päästökartoitus on toimitettava komissiolle vuosittain. Näiden asiakirjojen perusteella komissio raportoi Euroopan parlamentille ja neuvostolle jäsenvaltiokohtaisten päästörajojen noudattamisesta. Alueiden komitean mielestä seuranta on järjestetty kiitettävästi. Mikäli määräaikoja on tarkoitus noudattaa, tulee suuntaviivoista kuitenkin päättää riittävän ajoissa ennen vuotta 2002.

5.5. Ehdotuksen 1 artiklan b kohdassa todetaan, että direktiivin tavoitteena on varmistaa yhteisten menetelmien ja perusteiden käyttö arvioitaessa otsonin ja sen prekursorien (typen oksidien ja haihtuvien orgaanisten yhdisteiden) pitoisuuksia jäsenvaltioiden ilmassa. Alueiden komitea suosittaa ehdotuksen perusajatukseksi yhdenmukaisten menetelmien ja perusteiden soveltamisen varmistamista. Yhteisiin menetelmiin viitataan ehdotuksen englanninkielisessä versiossa ilmaisulla "common methods". Ilmaisu "common"on tulkinnanvarainen eikä sen käyttö välttämättä yhdenmukaista menetelmiä.

5.6. Direktiiviehdotuksen 3 artiklan 2 kohdassa todetaan, että jäsenvaltioiden on laadittava luettelo alueista ja taajamista, joissa 9 artiklan mukaisesti arvioidut ilman otsonitasot ylittävät kohdassa I mainitut raja-arvot. Lisäksi määrätään laadittavista ohjeista. Ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdassa mainitaan, että säädetty otsonitaso on saavutettava vuoden 2010 loppuun mennessä. Alueiden komitea katsoo, että vuotta 2002 ja myöhemmin vuotta 2010 koskevien tavoitteiden saavuttaminen ilman tarpeettomia hallintokuluja on mahdollista ainoastaan, mikäli suuntaviivoista päätetään melko pian.

6. Päätelmät

6.1. Alueiden komitea pitää molempia direktiiviehdotuksia tervetulleina. Ehdotuksissa asetetaan kunnianhimoisia tavoitteita. Ne ovat lisäksi eturintamassa paikallisessa ja alueellisessa taistelussa, jonka tavoitteena on ilmanlaadun parantaminen ja alailmakehän otsonia heikentävän rajatylittävän saasteen torjuminen. Alueiden komitean mielestä on globaalin ilmastonmuutoksen estämiseksi tärkeää, että EU on laajan rajatylittävän ilmansaastumisen torjunnan eturivissä.

6.2. Alueiden komitea katsoo, että direktiivien onnistuneen toteuttamisen kannalta paikallis- ja alueviranomaisten osallistuminen direktiivien päästörajojen saavuttamiseen tähtäävien jäsenvaltioiden strategioiden suunnitteluun ja toteutukseen on ratkaisevan tärkeää. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat tiiviissä yhteydessä toimijoihin, joiden käyttäytymistä pyritään muuttamaan. Komitea pitääkin tärkeänä, että tätä seikkaa hyödynnetään toteutettaessa jäsenvaltioiden strategioita. Paikallis- ja alueviranomaisien tulisi lisäksi ekologisesti herkillä alueilla voida ottaa käyttöön muita tiukempia ympäristönormeja tai niitä tulisi siihen kannustaa.

6.3. Alueiden komitea arvostaa komission asiakirjasta ilmenevää direktiivien perusteellista valmistelutyötä. Asiakirjassa esitetyt taloudellisia seurauksia koskevat laskelmat osoittavat selvästi, että direktiivien täytäntöönpanosta EU:lle pitkällä aikavälillä koituva taloudellinen hyöty on aiheutuvia kuluja suurempi. Direktiivien tavoitteiden saavuttamisessa on siitä huolimatta ensisijaisesti kyse huomattavista kuluista. Taloudelliset seuraukset vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioittain ja alueittain. Alueiden komitea huomauttaa, että rahoitusongelmat voivat estää toivottujen tulosten saavuttamisen. Komiteasta on välttämätöntä, että komissio osoittaa, miten kulut on tarkoitus kattaa.

6.4. Alueiden komitea panee merkille, että ehdotusten tavoitteet on mahdollista saavuttaa kohtuullisin kustannuksin, mikäli kaikki asianmukaiset ja välttämättömät suuntaviivat laaditaan riittävän nopeasti.

6.5. Alueiden komitea kehottaa komissiota varmistamaan erityisesti, että ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta annetun neuvoston direktiivin jäljellä olevien "tytärdirektiivien" käsittely saatetaan päätökseen asetetussa ajassa.

6.6. Päästöt eivät tunne rajoja. Alueiden komitean mielestä komission tuleekin auttaa jäsenvaltioiden, ehdokasvaltioiden ja unionin ulkopuolisten maiden välisten yhteistyöstrategioiden ja -järjestelmien laatimisessa, jotta asianomaiset paikallis- ja alueyhteisöt voivat myös rajatylittävien ilmansaasteiden osalta vaatia saastuttajia laatimaan ja toteuttamaan yhteisiä suunnitelmia ja ohjelmia tavoitearvojen ja pitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamiseksi. Jotta tiettyjen ilman epäpuhtauksien valtiokohtaisia päästörajoja koskevan direktiivin yhteydessä vältyttäisiin useilta samansisältöisiltä säädöksiltä, tulee Itä-Euroopan valtiot liittää siihen EU-maiden kanssa samalta pohjalta.

6.7. Direktiiviehdotusten myötä yhteisön ympäristölainsäädäntöön lisätään vielä kaksi uutta säädöskokonaisuutta. Alueiden komitea ehdottaa, että tulevissa direktiiviehdotuksissa ainakin edes viitataan suoraan muihin asiaan liittyviin direktiiveihin.

Bryssel 14. kesäkuuta 2000.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert