FI Euroopan unionin virallinen lehti C 188/26

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu hakemuksen julkaiseminen

(2017/C 188/18)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”CAPÓN DE VILALBA”

No UE ES-PGI-0005-01355 – 24.7.2015

SAN ( ) SMM ( X )

1. Nimi

”Capón de Vilalba”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Espanja

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1. Tuotetyyppi

Luokka 1.1 – Tuore liha (ja muut eläimenosat)

3.2. Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

Suojattu maantieteellinen merkintä ”Capón de Vilalba” koskee lihaa, joka on saatu koiraspuolisista Gallus domesticus -lajin linnuista, jotka on kastroitu kirurgisesti ennen sukukypsyyden saavuttamista. Linnut ovat Galiña de Mos -rotuisia tai peräisin eri linjoista, joille on mainitun rodun kanssa yhteistä hyvä kestävyys, minkä ansiosta niitä voidaan kasvattaa ulkona asianomaisen alueen ilmasto-olosuhteissa. Kyseisiin linjoihin samoin kuin Galiña de Mos -rotuun kuuluvien lintujen on oltava keskipainoisia ja hidaskasvuisia, ja niiden höyhenpeitteen on oltava punaruskea.

Eläimet teurastetaan vähintään 150 päivän ikäisinä sen jälkeen, kun niitä on kastroinnin jälkeen kasvatettu ja lihotettu vähintään 77 päivää. Lihotuksen viimeinen vaihe eli lihotusruokinta tapahtuu suljetuissa tiloissa ja kestää vähintään 25 päivää. Joulun aikaan kaupan pidettävällä erityistuoteluokalla on lisämerkintä ”Capón de Nadal” ja sitä käytetään eläimistä, jotka teurastetaan vähintään 210 päivän ikäisinä.

Ruho on väriltään helmiäishohtoisen keltainen, ja nahka on ohut ja joustava. Painon on oltava vähintään 2,5 kg. ”Capón de Nadal” -lintujen erityistapauksessa vähimmäispaino on 4 kg. Lihalle on ominaista sen hienosyisyys, mehevyys ja pehmeys. Koostumus on lihaisa, ja runsas rasva – erityisesti ”Capón de Nadalissa” – on väriltään kellanvalkeaa.

”Capón de Vilalba” pidetään yleensä kaupan kokonaisina ruhoina. Myös paloiteltuja ruhoja voidaan kuitenkin pitää kaupan, ja erityisesti myyntipaikoissa paloittelu on sallittua, kunhan on perustettu asianmukainen valvontajärjestelmä, joka takaa jäljitettävyyden.

”Capón de Nadal” on pidettävä kaupan perinteisessä muodossa, mikä tarkoittaa, että se tarjotaan päineen ja jalkoineen ja ruhon sisälle laitetaan pieni koivupuinen keppi, joka pitää selän alaosan mahdollisimman suorana, mikä helpottaa rasvan lisäämistä myöhemmin. Siivet taivutetaan kärjet ylöspäin niin, että ne pysyvät selkää vasten. Viimeiseksi rasvaa (”ensunlla”) asetellaan myös selän molemmille sivuille ja se kiinnitetään pienillä tikuilla.

3.3. Rehu (vain eläinperäiset tuotteet) ja raaka-aineet (vain jalostetut tuotteet)

Eläinten tasainen ja melko hidas kasvu saadaan aikaiseksi ruokinnalla. Ensimmäisen lihotusvaiheen aikana lintujen ravinnon perustana on siipikarjatarhan kasvillisuus. Sen lisäksi annetaan maissia, muita viljoja ja muuta kasviperäistä ravintoa (lehtikaali, perunankuoret, kastanjat jne.), joita saadaan tavallisesti omalta tilalta. Tällaista ruokintaa voidaan täydentää rehuseoksilla, joiden on sisällettävä vähintään 70 % viljaa.

Lihotusruokintavaihe toteutetaan suljetuissa tiloissa, tyypillisesti häkeissä (”capoeiras”). Siinä vaiheessa edellisen vaiheen perusravintoa täydennetään tahnalla (”amoado”), joka koostuu jauhetun maissin ja keitetyn perunan sekoituksesta, vaikkakin peruna voidaan korvata kokonaan tai osittain kastanjalla.

3.4. Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Lintujen kasvatuksen (ainakin kastroinnista alkaen – kyseinen toimenpide mukaan lukien), lihotuksen, teurastuksen ja merkitsemisen vastaetiketillä, jossa on suojatun maantieteellisen merkinnän tunnus, on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella.

3.5. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, viipalointia, raastamista ja pakkaamista koskevat erityiset säännöt

—

3.6. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, merkitsemistä koskevat erityiset säännöt

Suojatulla maantieteellisellä merkinnällä ”Capón de Vilalba” kaupan pidettävän salvokukon lihan jokainen myyntiyksikkö on varustettava maantieteellistä merkintää vastaavalla etiketillä (vastaetiketti), jossa on valvontaelimen valvonnassa käytettävä aakkosnumeerinen koodi ja juokseva numerointi sekä seuraava suojatun maantieteellisen merkinnän virallinen tunnus:

Niin kunkin toimijan käyttämissä merkinnöissä kuin maantieteellistä merkintää vastaavassa vastaetiketissä on oltava teksti ”Indicación Geográfica Protegida ”Capón de Vilalba””. Merkinnöissä on oltava myös suojattuja maantieteellisiä merkintöjä koskeva eurooppalainen tunnus. ”Capón de Nadal” -tyyppisten salvokukkojen merkintöihin on lisättävä asianmukainen maininta.

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Suojatun maantieteellisen merkinnän ”Capón de Vilalba” maantieteellinen alue kattaa Galician itsehallintoalueella, Lugon maakunnassa sijaitsevan ”Terra Chá” -piirikunnan koko alueen, joka käsittää seuraavat kunnat: Muras, Xermade, Vilalba, Abadín, A Pastoriza, Guitiriz, Begonte, Cospeito ja Castro de Rei.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

Tämän maantieteellisen merkinnän rekisteröinti perustuu sekä tuotteen tiettyihin erityisominaisuuksiin, jotka liittyvät ympäristöön (luonnollisiin ja ihmisen toimintaan liittyviin tekijöihin), että sen maineikkuuteen.

Yksilöidylle maantieteelliselle alueelle ovat tyypillisiä lukuisat pienet karjankasvatusta harjoittavat perhetilat, joilla salvokukkojen kasvatus on perinteisesti ollut tilan tuloja täydentävää sivutoimintaa. Kostea ilmasto lauhoine kesineen ja vähäisine lämpötilavaihteluineen suosii salvokukkojen ruokinnan kannalta keskeisten viljelykasvien ja ennen kaikkea laidunruohon ja viljojen, erityisesti maissin, kasvua. Viileä kausi kestää marraskuusta maaliskuuhun, jolloin kuukauden keskilämpötilat ovat 5–10 °C. Kyseisellä kaudella vältetään salvokukkojen perinteistä kasvatusta, joka alkaa huhti–toukokuussa ja päättyy joulukuussa, vaikka kyseisen viimeisen kuukauden ajan linnut ovat jo sisätiloissa käymättä ulkona.

Pienet perhetilat käyttävät edelleen perinteisiä lintujen kasvatus- ja käsittelymenetelmiä. Niin siipikarjarakennuksessa kuin -aitauksessa, jossa linnut viettävät suurimman osan päivästä, eläintiheys on pieni, mikä edistää lintujen runsasta liikkumista. Näillä olosuhteilla on suora vaikutus myös lihan aistinvaraisiin ominaisuuksiin.

Keskipainoista ja hidaskasvuista tyyppiä olevien, kyseiseen ilmastoon ja kasvatusjärjestelmään sopivien lintujen käyttäminen on sekin tekijä, joka vaikuttaa tuotteen ominaispiirteisiin.

Lisäksi ruokinta, jonka perustan muodostavat viljat ja jossa maissilla on erityisen tärkeä asema, vaikuttaa lihan ominaisuuksiin ja ruhon kellertävään väriin. Myös lihotusruokinnan viimeinen vaihe pienissä tiloissa käyttäen erityisruokintaa, jossa edellisen vaiheen perusravintoa täydennetään ”amoadolla” (joka valmistetaan paikallisella menetelmällä sekoittamalla jauhettua maissia ja keitettyjä perunoita ja/tai keitettyjä kastanjoita), on osoitus alueen tuottajien erityisestä taitotiedosta, jolla on välitön vaikutus tuotteen ominaisuuksiin. On syytä huomata, että alueella tuotetaan paljon maissia, perunaa ja kastanjaa, ja että ne yhdessä heinä- ja palkokasvien kanssa, joita linnut käyttävät suoraan ravinnokseen niityillä ja laidunmailla, muodostavat ruokinnan perustan. Näin ollen suurin osa ruokinnassa käytettävistä raaka-aineista on peräisin asianomaisesta piirikunnasta tai jopa yhdeltä ja samalta tilalta.

Yhteenvetona voidaan todeta, että käytetty lintutyyppi, kasvatustapa ja annettu ravinto ovat ratkaisevia tekijöitä paitsi ruhon ulkomuodon myös lihan hienosyisyyden, mehevyyden ja pehmeyden kannalta. Useissa tieteellisissä tutkimuksissa on vahvistettu tällaisen lintujen kasvatus- ja käsittelytavan vaikutus lihan laatuun ja sen aistinvaraisiin ominaisuuksiin. Tällaisissa olosuhteissa kasvatettujen eläinten liha on punaisempaa, koostumukseltaan tiiviimpää, se sisältää enemmän proteiinia ja sen maku on voimakkaampi.

Myös 3.2 kohdan mukainen ”Capón de Nadalin” erityinen kaupanpitomuoto on osoitus tuotteen erityisyydestä, joka on seurausta asianomaisen alueen asukkaiden taitotiedosta.

Kyseisen salvokukon hyvä maine sai tunnustuksen, kun se sisällytettiin Espanjan maatalous-, kalastus- ja elintarvikeministeriön vuonna 1996 julkaisemaan Espanjan perinteisten tuotteiden luetteloon.

Maine perustuu pitkään perinteeseen. Ensimmäiset tunnetut tiedot salvokukkojen kasvatuksesta ja kulutuksesta Galiciassa ovat peräisin keskiajalta. Siltä ajalta on säilynyt paljon vuokra-asiakirjoja, joissa vuokraviljelijät sitoutuvat maksamaan osan vuokrasta salvokukkoina. Myös paljon lähempää nykyaikaa löytyy viittauksia siihen, että tapa suorittaa maksu salvokukkoina jatkui, mikä on osoitus tuotteen suuresta arvostuksesta piirikunnassa historian eri aikakausina.

1900-luvun alkupuolelta lähtien useissa julkaisuissa mainitaan niin salvokukko kuin Vilalban markkinat, joilla sitä tavanomaisesti myytiin. Esimerkiksi sanomalehdistä löytyy tällaisia viittauksia: El Eco de Villalba kertoi vuonna 1908 tavasta maksaa veroja salvokukoilla, ja El Regionalissa ilmestyi vuonna 1927 artikkeli Vilalbassa vietettävistä salvokukkomarkkinoista ja kyseisen tuotteen menestyksestä.

On myös lukuisia galicialaisten kirjailijoiden viittauksia kyseiseen tuotteeseen liittyvistä tavoista ja perinteistä sekä lainauksia, joissa tunnustetaan kyseisen alueen salvokukkojen laatu.

Manuel María, piirikunnan kuuluisin runoilija, kirjoitti muutamia säkeitä salvokukosta teoksessaan Terra Chá (1954) sekä Vilalban markkinoita koskevia tekstejä.

Monitaitoinen Álvaro Cunqueiro, yksi Galician kirjallisuuden suurista nimistä ja maineikas gastronomi, ylistää vuolaasti kuuluisassa teoksessaan La Cocina Gallega (1973) Terra Chán eri kunnissa kasvatettavia ja Vilalban markkinoilla myytäviä salvokukkoja.

Toinen huomattava galicialaiskulttuurin kertoja, Ramón Otero Pedrayo, viittaa Vilalban salvokukkoihin kertomuksessaan matkasta San Andrés de Teixidoon (teoksessa Pelegrinaxes, 1929).

Kuten on jo todettu, asianomainen tuote ja sen maine ovat tiiviisti sidoksissa Vilalbassa pidettäviin markkinoihin. Historiallisten viittausten mukaan kyseiset markkinat ovat olleet olemassa jo liki 200 vuotta, sillä kunnan arkistossa on niistä merkintöjä vuodelta 1835. Kyseisenä vuonna keskimääräiseksi hinnaksi ilmoitetaan ”en la cantidad de 10 reales el par” (10 realia parilta). Virallisesta hintaluettelosta vuodelta 1840 käy ilmi, että kaksi salvokukkoa maksoivat saman verran kuin ”un carnero bueno y limpio” (hyvä ja puhdas lammas) (12 realia) ja että salvokukkomarkkinoita pidettiin joulun lisäksi tammi- ja helmikuussa, mikä poikkeaa nykykäytännöstä. Vuosien 1900 ja 1947 välillä salvokukkoparin hinta nousi 10 pesetasta 100 pesetaan. Vuonna 1949 niistä maksettiin 200 pesetaa, ja hinta nousi vähitellen vuoteen 1974 asti, jolloin huhujen mukaan kaksi salvokukkoa oli myyty hintaan 8 000 pesetaa. Se vaikuttaa hämmästyttävältä, sillä keskihinta oli siihen aikaan 4 000–6 000 pesetaa. Viimeisten kymmenen vuoden aikana Vilalban markkinoilla myytyjen salvokukkojen keskihinta on vaihdellut 80:stä 120 euroon kappaleelta. Tavallista on myös, että joistakin yksilöistä voidaan maksaa jopa 140 euroa. Tämä tarkoittaa, että noin 5 kilogramman painoisten ruhojen kilohinnaksi tulee suunnilleen 20 euroa, kun taas muilta alueilta peräisin olevien standardisalvokukkojen hinta voi yltää 10–14 euroon. Tiedotusvälineet Galiciassa samoin kuin koko Espanjassa keräävät joka vuosi joulun aikaan runsaasti tietoa kyseisistä markkinoista ja maksetuista hinnoista, minkä voi todeta internetiä selaamalla. Kyseisen tuotteen nimeä hakemalla saatujen osumien suuri määrä sekä maksetut korkeat hinnat ovat osoituksia sen nykyisestä maineesta.

Eritelmän julkaisutiedot

(tämän asetuksen 6 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)

http://mediorural.xunta.gal/fileadmin/arquivos/alimentacion/produtos_calidade/2017/Pliego_de_condiciones_CAPON_de_VILALBA_febrero_2017_C.pdf

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.