EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.12.2021 COM(2021) 851 final 2021/0422(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI ympäristönsuojelusta rikosoikeudellisin keinoin ja direktiivin 2008/99/EY korvaamisesta {SEC(2021) 428 final} - {SWD(2021) 465 final} - {SWD(2021) 466 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet EU:n nykyinen säädös, jossa säädetään ympäristörikollisuuden kriminalisointia koskevista yhteisistä vähimmäissäännöistä, on ympäristönsuojelusta rikosoikeudellisin keinoin annettu direktiivi 2008/99/EY. Komissio arvioi direktiivin vuosina 2019 ja 2020 ja julkaisi havaintonsa lokakuussa 2020. Se katsoi, että direktiivillä ei ollut juurikaan vaikutusta käytännössä: niiden menestyksekkäästi tutkittujen ympäristörikosten määrä, joista on annettu rangaistus, on pysynyt viimeisten kymmenen vuoden aikana hyvin vähäisenä. Lisäksi seuraamusten tasot olivat liian alhaiset, jotta ne olisivat varoittavia, eikä rajat ylittävää yhteistyötä tehty järjestelmällisesti. Arvioinnissa havaittiin merkittäviä puutteita täytäntöönpanossa kaikissa jäsenvaltioissa ja rikosprosessiketjun kaikilla tasoilla (poliisi, syyttäjälaitos ja rikostuomioistuimet). Siinä havaittiin myös puutteita, jotka liittyvät resursseihin, alan asiantuntemukseen, tiedotustoimiin, priorisointiin, yhteistyöhön ja tiedonvaihtoon jäsenvaltioissa, ja todettiin, että ympäristörikollisuuden torjumiseksi ei ollut olemassa kattavia kansallisia strategioita, joissa olisivat mukana kaikki rikosprosessiketjun tasot ja jotka perustuisivat monialaiseen lähestymistapaan. Lisäksi tehokkuutta haittaa usein koordinoinnin puuttuminen hallinnollisen ja rikosoikeudellisen täytäntöönpanon ja seuraamusten määräämisen välillä. Lisäksi todettiin, että luotettavien, tarkkojen ja kattavien tilastotietojen puuttuminen ympäristörikoksia koskevista jäsenvaltioiden menettelyistä haittaa komission arviointia ja estää kansallisia päättäjiä ja alan toimijoita valvomasta toimenpiteidensä tehokkuutta. Arvioinnin tulosten perusteella komissio päätti tarkistaa direktiiviä. Komission vuoden 2021 työohjelmassa esitetään, että direktiivin tarkistamista koskeva lainsäädäntöehdotus tehdään joulukuussa 2021. Ehdotetaan direktiivin 2008/99/EY korvaamista. Tähän ehdotukseen liittyy tiedonanto, jossa selitetään sen politiikkatavoitteet. Ehdotuksessa esitetään kuusi tavoitetta havaittujen ongelmien ratkaisemiseksi. 1.Parannetaan tutkinta- ja syytetoimien tehokkuutta saattamalla direktiivin soveltamisala ajan tasalle. 2.Parannetaan tutkinta- ja syytetoimien tehokkuutta selventämällä tai poistamalla ympäristörikollisuuden määritelmissä käytettyjä epämääräisiä termejä. 3.Varmistetaan tehokkaat, varoittavat ja oikeasuhteiset seuraamustyypit ja -tasot ympäristörikosten osalta. 4.Edistetään rajat ylittävää tutkintaa ja syytteeseenpanoa. 5.Parannetaan ympäristörikollisuutta koskevaa tietoon perustuvaa päätöksentekoa parantamalla tilastotietojen keruuta ja levittämistä. 6.Parannetaan kansallisten rikosprosessiketjujen operatiivista tehokkuutta tutkinnan, syytetoimien ja seuraamusten edistämiseksi. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Tämän ehdotuksen tavoitteet ovat yhdenmukaiset seuraavien säännösten ja määräysten kanssa: ·Neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä ·Yleissopimus keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä

·Direktiivi 2014/41/EU rikosasioita koskevasta eurooppalaisesta tutkintamääräyksestä ·Neuvoston puitepäätös 2005/214/YOS vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin ·Neuvoston puitepäätös 2009/948/YOS rikosoikeudellisia menettelyjä koskevien toimivaltaristiriitojen ehkäisemisestä ja ratkaisemisesta ·Neuvoston puitepäätös 2009/315/YOS jäsenvaltioiden välisen rikosrekisteritietojen vaihdon järjestämisestä ja sisällöstä ·Asetus (EU) 2016/794 Europolista ·Neuvoston asetus (EU) 2017/1939 tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisessa ·Asetus (EU, Euratom) N:o 883/2013 Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista ·Direktiivi (EU) 2017/1371 unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin ·Direktiivi (EU) 2019/1937 unionin oikeuden rikkomisesta ilmoittavien henkilöiden suojelusta. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Rikosoikeus on osa kattavaa EU:n strategiaa ympäristön tilan suojelemiseksi ja parantamiseksi, mikä on yksi Euroopan komission ensisijaisista tavoitteista. Vihreän kehityksen ohjelmaa koskevassa tiedonannossa ja biodiversiteettistrategiassa esitetään monenlaisia ympäristönsuojelutoimenpiteitä, jotka vahvistavat toisiaan ja vaikuttavat toisiinsa ja jotka kootaan yhteen kokonaisvaltaisen lähestymistavan mukaisesti. Rikosoikeudellisia toimenpiteitä käytetään viimeisenä keinona silloin, kun muut toimenpiteet eivät ole riittäneet varmistamaan säännösten noudattamista. Näin ollen ympäristöindikaattorit, jotka koskevat esimerkiksi ilmansaasteiden määrää tai biologista monimuotoisuutta, mittaavat ympäristön parantamiseen tähtäävän kokonaisstrategian tehokkuutta eivätkä pelkästään ympäristörikollisuutta koskevan uuden lähestymistavan tehokkuutta. Lisäksi EU:n turvallisuusunionistrategiaan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevaan EU:n strategiaan 2021–2025 sisältyy direktiivin arviointi ja tarkistaminen osana keskeisiä toimia ympäristörikollisuuden torjumiseksi. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Direktiiviehdotuksen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 83 artiklan 2 kohta. SEUT-sopimuksen 83 artiklan 2 kohdassa määrätään EU:n toimivallasta vahvistaa rikosten ja seuraamusten määrittelyä koskevat vähimmäissäännöt sellaisilla EU:n politiikan aloilla, joilla on toteutettu yhdenmukaistamistoimenpiteitä, jos tämä on tarpeen tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi: ”Kun jäsenvaltioiden lakien ja asetusten lähentäminen rikosoikeuden alalla osoittautuu välttämättömäksi jonkin unionin politiikan tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi alalla, jolla on toteutettu yhdenmukaistamistoimenpiteitä, tällä alalla voidaan direktiivein säätää rikosten ja seuraamusten määrittelyä koskevista vähimmäissäännöistä. Nämä direktiivit annetaan kyseisten yhdenmukaistamistoimenpiteiden hyväksymisessä noudatetun tavallisen tai erityisen lainsäätämisjärjestyksen mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 76 artiklan soveltamista.” •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Ympäristöön liittyvällä rikollisella toiminnalla on usein rajat ylittävä ulottuvuus, ja jotkin ympäristörikokset vaikuttavat useisiin maihin (esimerkiksi jätteiden, suojeltujen lajien tai luonnonvaraisista eläimistä ja kasveista saatavien tuotteiden laiton kauppa, ks. kohta 1 – Johdanto) tai niillä on rajat ylittäviä vaikutuksia (esim. rajat ylittävä ilman, veden ja maaperän pilaantuminen). Rajat ylittävä yhteistyö eri jäsenvaltioiden lainvalvonta- ja oikeusviranomaisten välillä on sen vuoksi olennaisen tärkeää. Nykyisen direktiivin tarkoituksena oli luoda rikoksia koskeva yhdenmukaistettu oikeudellinen kehys rajat ylittävän yhteistyön helpottamiseksi. Kuten arviointiraportissa todetaan, jäsenvaltiot eivät kuitenkaan ole yksinään sovittaneet yhteen ympäristörikoksia koskevia käsityksiään direktiivin mukaisen liikkumavaran puitteissa, vaikka EU:n laajuisten ympäristörikoksia koskevien yhteisten määritelmien luomisessa ja varoittavampien seuraamustasojen vaatimisessa on edistytty. Lisäksi seuraamusten riittämätön taso useissa jäsenvaltioissa estää tasapuoliset toimintaedellytykset kaikkialla EU:ssa ja vastavuoroisen tunnustamisen välineiden (kuten eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja eurooppalaisen tutkintamääräyksen) soveltamisen. Ympäristörikollisuuteen liittyvien rikosoikeudellisten toimien ja paikan päällä vallitsevan kriminologisen tilanteen välillä on yhä suurempi kuilu. Nykyisestä direktiivistä huolimatta ympäristörikoksia koskevien rajat ylittävien tutkimusten ja tuomioiden määrä ei ole kasvanut EU:ssa merkittävästi. Sitä vastoin ympäristörikollisuus kasvaa maailmanlaajuisesti vuosittain 5–7 prosenttia, mikä aiheuttaa pysyviä vahinkoja luontotyypeille, lajeille, ihmisten terveydelle sekä valtioiden ja yritysten tuloille.

•Suhteellisuusperiaate Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 5 artiklan 4 kohdassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ehdotus direktiivin 2008/99/EY tarkistamisesta on rajoitettu siihen, mikä on välttämätöntä ja oikeasuhteista nykyisen rikoslainsäädännön mukauttamiseksi uusiin uhkiin. Ehdotukseen sisältyy tutkintavälineisiin ja tietojenvaihtoon liittyviä toimenpiteitä vain siltä osin kuin ne ovat tarpeen, jotta ehdotettu rikosoikeudellinen kehys voi toimia. Rikokset määritellään ehdotuksessa niin, että määritelmät kattavat kaiken rikollisen toiminnan mutta rajoittuvat samalla siihen, mikä on välttämätöntä ja oikeasuhteista. Uusi direktiivi sisältää uusia ympäristörikosluokkia siinä määrin kuin asiaa koskeva ympäristölainsäädäntö sitä edellyttää. Sekä rikokset että seuraamukset rajoittuvat ympäristölainsäädännön vakaviin rikkomisiin ja ovat siten suhteellisuusperiaatteen mukaisia. •Toimintatavan valinta SEUT-sopimuksen 83 artiklan 2 kohdan mukaan rikosten ja seuraamusten määrittelyä koskevat vähimmäissäännöt EU:n politiikan aloilla, joilla on toteutettu yhdenmukaistamistoimenpiteitä, voidaan vahvistaa ainoastaan tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä.



Rikosoikeudellisia seuraamuksia tarvitaan edelleen tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi vuoden 2008 ympäristörikosdirektiivin kattamilla aloilla. Sen vuoksi komissio ehdottaa, että vuoden 2008 direktiivin 3 artiklaan sisältyvä rikosluettelo otetaan mukaan tarvittavin täsmennyksin ja muutoksin, joihin sisältyvät seuraavat: vakavat ympäristön pilaantumista koskevat rikokset; laiton jätehuolto ja jätteiden siirrot; sellaisten laitosten toiminta, joissa harjoitetaan vaaraa aiheuttavaa toimintaa tai joissa varastoidaan tai käytetään vaarallisia aineita; rikokset, jotka liittyvät radioaktiivisten aineiden valmistukseen, tuotantoon, jalostukseen, käsittelyyn, käyttöön, hallussapitoon, varastointiin, kuljetukseen, tuontiin, vientiin tai loppusijoitukseen; luonnonvaraisiin eläimiin ja kasveihin liittyvät rikokset, mukaan lukien luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien yksilöiden laiton tappaminen, tuhoaminen, hallussapito tai ottaminen, luonnonvaraisten eläinten laiton kauppa ja elinympäristöjen heikentäminen; otsonikerrosta heikentävien aineiden laiton tuotanto, markkinoille saattaminen, tuonti, vienti, käyttö, ilmaan päästäminen tai levittäminen. Tarve torjua näitä rikosluokkia rikosoikeudellisin seuraamuksin vahvistettiin neuvoston päätelmissä, joissa asetetaan järjestäytyneen ja vakavan rikollisuuden torjuntaa koskevat EU:n prioriteetit Euroopan monialaista rikosuhkien torjuntafoorumia (EMPACT) varten vuosiksi 2022–2025. Erityisesti jäterikollisuuden osalta vakavaa ja järjestäytynyttä rikollisuutta koskevassa Euroopan unionin vuoden 2021 uhkakuva-arviossa todetaan, että ”jätehuolto on tuottoisa ja nopeasti kehittyvä ala, joka houkuttelee yhä enemmän rikollisia. Suurin osa ilmoitetuista jätteiden laitonta kauppaa koskevista tapauksista koski henkilöitä, jotka työskentelivät tai toimivat jätehuoltoyrityksissä johtajina tai henkilöstönä ja jotka rikkoivat kansallista ja kansainvälistä lainsäädäntöä ja normeja, joilla säännellään jätteiden keräämistä, käsittelyä ja loppukäsittelyä voiton maksimoimiseksi. Menestyksekkäimpiä jätekauppiaita ovat ne, jotka kontrolloivat koko käsittelysykliä jätteiden lähteestä aina vastaanottajamaihin. Eri maiden välisessä jätteiden kaupassa rikolliset käyttävät ensisijaisesti laillisia liiketoimintarakenteita jäterikosten järjestämiseksi. Usein samat henkilöt tai bulvaanit omistavat useita yrityksiä. Laillisten liiketoimintarakenteiden johtajat vaihtuvat usein, ja ne lakkautetaan usein lyhyen toimintajakson jälkeen, kun uusi kaupankäyntiyhteisö ottaa liiketoiminnan haltuunsa. Yritykset, jotka toimivat jätekierron eri vaiheissa, sijaitsevat usein eri lainkäyttöalueilla. Jätteiden laiton kauppa liittyy vahvasti muihin rikoksiin, kuten asiakirjapetoksiin, talouspetoksiin, veronkiertoon, korruptioon, rahanpesuun sekä laittomien huumausaineiden tuotannosta peräisin olevan jätteen varastamiseen ja sijoittamiseen”. Lisäksi komissio on todennut, että tarvitaan rikosoikeudellisia seuraamuksia EU:n ympäristönsuojelupolitiikan tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi seuraavien direktiivin soveltamisalaan tällä hetkellä kuulumattomien rikosluokkien osalta: ·sellaisten tuotteiden markkinoille saattaminen, jotka rikkovat sitovia vaatimuksia ja aiheuttavat huomattavaa vahinkoa ympäristölle niiden laajamittaisen käytön vuoksi; ·EU:n kemikaalilainsäädännön vakavat rikkomiset, jotka aiheuttavat huomattavaa vahinkoa ympäristölle tai ihmisten terveydelle; ·laiton alusten kierrätys; ·laiton vedenotto; ·aluksista peräisin olevat ympäristöä pilaavien aineiden päästöt (ehdotetaan, että tämä rikosluokka otetaan mukaan direktiivistä 2005/35/EY oikeudellisen kehyksen vahvistamiseksi); ·puutavaran laiton kauppa; ·unionin kannalta merkityksellisten haitallisten vieraslajien tuontia ja leviämistä koskevien sääntöjen vakavat rikkomiset; ·ympäristövaikutusten arviointia koskevien vaatimusten vakava kiertäminen; ·fluorattujen kasvihuonekaasujen laiton tuotanto, markkinoille saattaminen, tuonti, vienti, käyttö, ilmaan päästäminen tai levittäminen. Tällaiset menettelyt voivat aiheuttaa suuren riskin ihmisten terveydelle ja ympäristölle, ja ne voivat aiheuttaa erityisen vakavia kielteisiä vaikutuksia ympäristöön ja yhteiskuntaan. Tosiasiallisesti esiintyvistä ja mahdollisesti haitallisista seurauksista huolimatta asiaa koskevien sääntöjen noudattamisen valvonta ei tällä hetkellä ole riittävän tehokasta. Jäsenvaltiot ovat tähän mennessä ottaneet käyttöön hallinnollisia seuraamuksia ja turvautuneet niihin, mikä on osoittautunut riittämättömäksi varmistamaan ympäristönsuojelua koskevien sääntöjen noudattamisen. Sen vuoksi on otettava käyttöön tehokkaampia toimenpiteitä ympäristörikollisuuden ehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Esimerkiksi EU:n puutavara-asetuksen osalta voidaan todeta, että vaikka kaikki jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet rikkomisiin syyllistyneille määrättävät seuraamukset kansalliseen lainsäädäntöönsä, seuraamusten tyypit ja enimmäismäärät vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioittain: hallinnollisia sakkoja ja takavarikkoja voidaan määrätä 23 jäsenvaltiossa, rikosoikeudellisia sakkoja 16 jäsenvaltiossa, vankeusrangaistuksia 17 jäsenvaltiossa, kaupan keskeyttämistä 15 jäsenvaltiossa ja muuntyyppisiä seuraamuksia 11 jäsenvaltiossa. EU:n puutavara-asetuksen rikkomiseen sovellettavat sakot vaihtelevat 50 eurosta rajoittamattomaan määrään. Nämä erot EU:n puutavara-asetuksen rikkomiseen sovellettavissa jäsenvaltioiden seuraamusjärjestelmissä ja se, että seuraamuksia pidetään monissa tapauksissa liian lievinä, jotta niillä todella olisi varoittava vaikutus laittoman toiminnan torjumiseksi, sekä seuraamusten epätasainen täytäntöönpano eri puolilla EU:ta aiheuttavat kaupan uudelleensuuntautumisen riskin. Lisäksi seuraamusjärjestelmien erot ja täytäntöönpanon epäyhdenmukaisuus eri jäsenvaltioissa heikentävät tasapuolisia toimintaedellytyksiä asettamalla vaatimuksia tiukasti noudattavat toimijat epäedulliseen asemaan. Tähän voidaan puuttua yhdenmukaistamalla kriminalisointi ja lähentämällä seuraamustasoja koko EU:ssa ympäristörikosdirektiivissä. On selvää, että hallinnolliset seuraamukset ovat riittämättömiä esimerkiksi sellaisissa olosuhteissa, jotka eräässä jäsenvaltiossa johtivat kahden laittomaan puunkorjuuseen liittyviä ongelmia tutkineen metsänhoitajan murhaan. Puutavaraan liittyvät rikkomiset ovat niin vakavia, että viranomaisilla on oltava käytössään rikosoikeudelliset täytäntöönpanokeinot niiden torjumiseksi. Komissio oli käynnistänyt kyseistä jäsenvaltiota vastaan rikkomusmenettelyn puutavaraan liittyvien kysymysten osalta. Menettely koski toimijoita koskevien tehokkaiden tarkastusten puuttumista ja asianmukaisten seuraamusten soveltamatta jättämistä. Tällä välin kyseinen jäsenvaltio on ottanut käyttöön rikosoikeudellisia seuraamuksia tietyistä virheistä, joista on aiemmin määrätty ainoastaan hallinnollisia seuraamuksia, jotka eivät riittäneet varmistamaan sääntöjen noudattamista.

Vuodesta 2015 lähtien paljastuneet moottoriajoneuvojen estolaitteiden käyttöä koskevien kieltojen vakavat rikkomiset osoittavat, että edes suuret vakiintuneet yritykset eivät kaihda toteuttamasta rikkomisia tietäessään, että seuraamukset ovat luonteeltaan ainoastaan hallinnollisia. Toinen esimerkki liittyy laittomaan vedenottoon, joka edistää vesivarojen vakavaa ehtymistä. Kyseessä on ongelma, joka pahenee ilmastonmuutoksen seurauksena. Tilintarkastustuomioistuin toteaa vuoden 2021 erityiskertomuksessaan ”Vedenkäytön kestävyys maataloudessa: Yhteisen maatalouspolitiikan varoilla edistetään todennäköisemmin suurempaa kuin tehokkaampaa vedenkäyttöä”, että veden liikakäyttöön liittyvät hallinnolliset toimenpiteet ovat tehottomia, ja korostaa, että tarkastukset ovat harvinaisia ja seuraamukset liian lieviä, jotta niiden avulla voitaisiin varmistaa asiaankuuluvien velvoitteiden tehokas täytäntöönpano ja noudattaminen. Kertomuksessa viitataan puutteisiin yksittäisten jäsenvaltioiden seuraamusjärjestelmissä. Lisäksi muutamat jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön kehittäjiin sovellettavia seuraamuksia ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin nojalla. Kehittäjiin ei esimerkiksi kohdenneta seuraamuksia järjestelmällisesti tapauksissa, joissa he eivät tee tietyn hankkeen ympäristövaikutusten arviointia tai toteuta hankkeita ennen menettelyjen päätökseen saattamista tai ilman asianmukaista lupaa. Näiden velvoitteiden laiminlyönneillä voi olla merkittäviä kielteisiä vaikutuksia ympäristöön, ja seuraamusten nykyinen taso ei estä riittävästi tällaisia rikkomuksia. On olennaisen tärkeää, että ympäristöön vaikuttavia toimia ja ympäristön kannalta herkkiä tavaroita koskevien EU:n sääntöjen noudattamista vahvistetaan ottamalla käyttöön rikosoikeudellisia seuraamuksia, jotka osoittavat yhteiskunnan paheksuntaa enemmän kuin hallinnolliset seuraamukset. Kun unionin ympäristönsuojelupolitiikkaa oikeusperustastaan riippumatta edistävien unionin sääntöjen vakava rikkominen määritellään rikokseksi, voidaan asettaa selkeät rajat käyttäytymismalleille, joita ei voida hyväksyä, ja lähettää yleisölle ja mahdollisille rikoksentekijöille viesti siitä, että toimivaltaiset viranomaiset suhtautuvat tällaiseen toimintaan erittäin vakavasti. Tämä vaikuttaa erityisen tarkoituksenmukaiselta, kun otetaan huomioon, että tällä politiikanalalla turvaudutaan nimenomaisesti ennalta ehkäisemisen ja ennalta varautumisen periaatteisiin. Ympäristörikosten ja seuraamusten määrittelyä koskevat yhteiset vähimmäissäännöt mahdollistaisivat myös tehokkaampien tutkintamenetelmien käytön ja tehostaisivat yhteistyötä jäsenvaltioissa ja niiden välillä. Tämä on todettu erityisen tärkeäksi jätteiden ja luonnonvaraisten eläinten ja kasvien laittoman kaupan (myös laittoman puutavarakaupan) torjunnassa, kun otetaan huomioon suhde sisämarkkinoihin ja EU:n kauppapolitiikkaan. Kun otetaan huomioon ympäristörikosten mahdolliset tuhoisat vaikutukset ympäristöön ja ihmisten terveyteen, on tärkeää, että mahdolliset rikoksentekijät eivät ole siinä käsityksessä, että osassa EU:ta sovelletaan kevyempää ja tehottomampaa sääntelyjärjestelmää. Rikosoikeudellisten seuraamusten määrääminen kaikkein vakavimmista ympäristörikoksista lisää mahdollisiin rikoksentekijöihin kohdistuvaa pelotevaikutusta. Sen vuoksi rikosoikeudellisten seuraamusten käyttöönotto kaikissa jäsenvaltioissa on olennaisen tärkeää unionin ympäristönsuojelupolitiikan tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi. Huolimattoman toiminnan sisällyttämisestä rikosten tunnusmerkistöön on tärkeää korostaa, että EU:n ympäristösäännöt perustuvat nimenomaan ennalta ehkäiseviin ja ennalta varautuviin toimenpiteisiin. Perussopimuksessa (SEUT-sopimuksen 191 artiklan 2 kohta) määrätään nimenomaisesti, että ympäristöpolitiikka perustuu näihin periaatteisiin. Huolellisuuden korkea taso on välttämätöntä sellaisten toimintojen harjoittamisessa, jotka ovat luontaisesti vaarallisia vaarallisten aineiden ja/tai prosessien käytön vuoksi. Tässä yhteydessä huolimattomalla toiminnalla voi olla merkittäviä ja jopa katastrofaalisia seurauksia, minkä vuoksi on välttämätöntä korostaa yhteiskunnan näkökantaa, jonka mukaan huolimatonta toimintaa olisi pidettävä riittävän vakavana, jotta se voidaan kriminalisoida. Rikoslainsäädännöllä on tarkoitus olla pelotevaikutus, ja huolimattomuuden sisällyttämisen rikosten tunnusmerkistöön pitäisi vähentää halukkuutta tällaisiin menettelyihin esimerkiksi taloudellisen hyödyn saamiseksi ali-investoinnin tai sääntöjen kiertämisen kautta. Ympäristösäännöstö sisältää useita välineitä, kuten teollisuuden päästödirektiivin, Seveso-direktiivin, REACH-asetuksen ja jätelainsäädännön, joissa keskitytään varmistamaan, että vaarallisia tai suuririskisiä toimintoja ja aineita käsitellään korkeatasoisten teknisten suojatoimien avulla. Kun otetaan huomioon tiettyjen rikosten esiintymistiheys, järjestäytyneen rikollisuuden katsotaan valitettavasti heikentävän jätehuoltoa. Luonnonvaraisia eläimiä ja kasveja koskevien kieltojen noudattamatta jättämiseen liittyvät ongelmat on niin ikään tunnustettu jo pitkään, mistä on osoituksena esimerkiksi se, että Bernin yleissopimuksessa keskitytään luonnonvaraisiin eläimiin ja kasveihin liittyvän rikollisuuden torjuntaan. Tätä taustaa vasten ja kyseisen menettelyn luonteen vuoksi on tarpeen, että myös huolimaton toiminta kuuluu tämän direktiivin soveltamisalaan. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Komissio arvioi nykyistä direktiiviä vuosina 2019 ja 2020 (julkaistu lokakuussa 2020) ja totesi, että direktiivillä ei ole juurikaan vaikutusta käytännössä. Direktiivin jälkiarviointi toteutettiin seuraavan neljän pääasiallisen arviointiperusteen mukaisesti: a) vaikuttavuus (sen arviointi, onko direktiivin tavoitteet saavutettu), b) tehokkuus (sen arviointi, oikeuttavatko direktiivin antamisesta ja täytäntöönpanosta saatavat hyödyt siitä aiheutuvat kustannukset), c) johdonmukaisuus (muun asiaankuuluvan EU:n rikos- ja ympäristölainsäädännön ja politiikkojen sekä EU:n kansainvälisten velvoitteiden kanssa) ja d) merkityksellisyys (direktiivin alkuperäisten tavoitteiden merkitys nykyisten ja tulevien tarpeiden kannalta). Arvioinnissa otettiin huomioon myös eri sidosryhmiin kohdistuvat sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset. Arvioinnissa yksilöitiin kuusi keskeistä ongelmaa, jotka ovat johtaneet direktiivin tehottomuuteen käytännössä: 1. Direktiivin soveltamisala on vanhentunut ja se on määritelty monimutkaisella tavalla, mikä haittaa tehokasta tutkintaa, syytetoimia ja rajat ylittävää yhteistyötä. 2. Direktiivissä käytetään ympäristörikosten kuvauksissa useita epäselviä määritelmiä, mikä voi haitata tehokasta tutkintaa, syytetoimia ja rajat ylittävää yhteistyötä. 3. Nykyisen direktiivin mukaiset seuraamusten tasot eivät ole riittävän tehokkaita ja varoittavia kaikissa jäsenvaltioissa. 4. Riittämätön sisäinen ja rajat ylittävä ympäristörikollisuutta koskeva yhteistyö ja koordinointi jäsenvaltioiden välillä haittaavat tehokkaita tutkinta- ja syytetoimia. 5. Luotettavien, tarkkojen ja kattavien tilastotietojen puuttuminen ympäristörikoksia koskevista jäsenvaltioiden menettelyistä estää kansallisia päättäjiä ja alan toimijoita valvomasta toimenpiteidensä tehokkuutta. 6. Tehoton rikosprosessiketju: ympäristörikosten priorisointi, havaitseminen, tutkinta, syytteeseenpano ja seuraamusten määrääminen on tehotonta rikosprosessiketjun tehottoman toiminnan vuoksi. Täytäntöönpanossa on havaittu puutteita kaikissa jäsenvaltioissa ja rikosprosessiketjun kaikilla tasoilla (tarkastajat, poliisi, syyttäjät ja rikostuomioistuimet). Näitä ovat muun muassa resurssien puute, riittämätön koulutus ja erityisasiantuntemuksen puute, tietoisuuden ja priorisoinnin puute sekä heikko yhteistyö ja tiedonvaihto. Arvioinnin tulosten perusteella Euroopan komissio päätti tarkistaa direktiiviä ja toteutti vaikutustenarvioinnin. Vaikutustenarvioinnin eri vaiheet ongelmien ja niiden aiheuttajien määrittelystä tavoitteiden ja mahdollisten toimintavaihtoehtojen määrittelyyn perustuivat arviointikertomuksen havaintoihin.

•Sidosryhmien kuuleminen Komissio järjesti tuloksellisia julkisia ja kohdennettuja sidosryhmäkuulemisia hyödyntääkseen ulkopuolista asiantuntemusta ja saadakseen tietoa suuren yleisön huolenaiheista. Lisäksi kuulemisilla pyrittiin varmistamaan, että direktiivin uudelleentarkastelua varten harkitut vaihtoehdot ovat tarkoituksenmukaisimmat keinot direktiivin vaikuttavuuden lisäämiseksi ja käytännön toimijoiden työn tukemiseksi. Kuulemiset järjestettiin mahdollisimman laajasti, jotta saatiin palautetta, näyttöä ja selvityksiä eri sidosryhmäluokkien tosiasiallisista tarpeista seuraavan kuuden päätavoitteen osalta: ·selkeytetään ja päivitetään ympäristörikosdirektiivin soveltamisalaa; ·selkeytetään ympäristörikosten määrittelyssä käytettyjä oikeudellisia termejä; ·parannetaan varoittavien ja vertailukelpoisten seuraamustyyppien ja -tasojen saatavuutta; ·lisätään rajat ylittävää yhteistyötä; ·parannetaan tietojen ja tilastotietojen keruuta ja levittämistä; sekä ·parannetaan rikosprosessiketjun toimintaa (koulutus, koordinointi ja yhteistyö, resurssit, strateginen lähestymistapa). Kuulemiset järjestettiin varhaisessa vaiheessa, ja niissä pyydettiin näkemyksiä monilta eri sidosryhmiltä kuten kansalaisilta, asiantuntijoilta, alan toimijoilta (poliisit, tarkastajat, syyttäjät ja tuomarit), alan toimijoiden verkostoilta (IMPEL, ENPE, EUFJE, EnvirCrimeNet), jäsenvaltioiden viranomaisilta (oikeusministeriöt ja ympäristöministeriöt), EU:n virastoilta (Europol ja Eurojust), ympäristöalan kansalaisjärjestöiltä, liike-elämän järjestöiltä, yksittäisiltä yrityksiltä ja tutkijoilta. Kaikkia niitä kuultiin niiden odotuksista ja huolenaiheista, jotka liittyivät ympäristörikosdirektiivin mahdollisen tarkistamisen tarpeellisuuteen ja sisältöön. Kuulemismenettelyn aikana komissio sovelsi erilaisia kuulemismenetelmiä ja -tapoja. Niihin kuului mm. seuraavia: ·Alustavaa vaikutustenarviointia koskeva kuuleminen ja 12 viikkoa kestänyt avoin julkinen kuuleminen, jossa pyydettiin näkemyksiä kaikilta sidosryhmiltä. ·Verkossa järjestetyt kohdennetut aihekohtaiset työpajat ja asiantuntijaryhmän kokoukset, mukaan lukien ympäristövaatimusten noudattamisen ja ympäristöhallinnan foorumin ja sen ympäristörikoksista määrättäviä seuraamuksia käsittelevän työryhmän kokoukset. Komission isännöimien kokousten valmistelemiseksi lähetettiin etukäteen asiaa koskevia kyselylomakkeita ja tausta-asiakirjoja. ·Useissa verkkokonferensseissa, joihin komissio osallistui ja joissa se esitteli työtään tällä alalla, muilta konferenssin osallistujilta saatiin palautetta kuudesta tärkeimmästä vaihtoehdosta ja asiantuntijaprosessiin ja julkiseen kuulemiseen kutsuttiin lisää osallistujia. ·Komission tai sidosryhmien aloitteesta järjestettävät kahdenväliset verkkokokoukset monien sidosryhmien kanssa. ·EU:n virastojen, alan toimijoiden, ammatillisten verkostojen (esim. IMPEL-, ENPE-, EUFJE- ja EnviCrimeNet -verkostojen toukokuussa 2021 pidetyssä ympäristörikollisuuden torjuntaa ja ympäristörikosdirektiivin tarkistamista koskevassa konferenssissa antama yhteinen julkilausuma), teollisuuden edustajien, jäsenvaltioiden viranomaisten, kansalaisjärjestöjen, kansalaisyhteiskunnan ja tiedemaailman laatimat kannanotot ja analyysiasiakirjat. Kohdennetut kuulemiset kestivät yhteensä yli kuusi kuukautta, helmikuusta 2021 heinäkuuhun 2021. Kuulemisessa noudatettiin samaa loogista järjestystä kuin vaikutustenarvioinnissa. Se alkoi ongelman määrittelystä ja siinä otettiin huomioon mahdollisten vaihtoehtojen ja niiden vaikutusten asteittainen kehitys. ·Suurin osa vastaajista oli sitä mieltä, että ympäristörikosdirektiivin soveltamisalaa on tarpeen päivittää ja oikeudellisia termejä on selkeytettävä. ·Useimmissa kansalaisjärjestöjen ja liike-elämän järjestöjen kannanotoissa yksilöitiin ympäristöaloja tai erityislainsäädäntöä, jotka eivät kuulu nykyisen ympäristörikosdirektiivin soveltamisalaan mutta joiden sisällyttämistä siihen olisi harkittava. ·Suurin osa vastaajista piti asianmukaisena sisällyttää direktiiviin säännöksiä enimmäisseuraamusten vähimmäistasoista ja seuraamusten koventamisperusteista. Menetetyksi tuomitsemista koskevan säännöksen sekä oikeushenkilöitä koskevan lainsäädännön sisällyttämistä pidetään joissakin tapauksissa hyödyllisenä.

·Useat osapuolet kannattivat tietojen keruun ja toimittamisen parantamista jäsenvaltioissa. Huolta herätti se, että tämä merkitsisi monimutkaisia tietoteknisiä mukautuksia, vaikeaa ja pitkäkestoista prosessia, joka aiheuttaisi raskaan hallinnollisen taakan lainvalvontaviranomaisille, syyttäjänvirastolle ja oikeuslaitokselle. ·Suurin osa sidosryhmistä oli sitä mieltä, että rikosprosessiketjun käytännön tehokkuutta on kiireellisesti parannettava ja että ympäristörikollisuuden torjumiseksi tarvitaan koulutusta, resursseja, yhteistyötä ja koordinointia koskevia säännöksiä sekä strategisia lähestymistapoja. Komissio otti kaikki vastaukset huomioon päättäessään, mitä vaihtoehtoja olisi suosittava. Lisätietoja kuulemisista on vaikutustenarvioinnin liitteissä (liitteet 7 ja 8). •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Varmistaakseen vaikutustenarvioinnissa tarvittavan näytön saatavuuden komissio hyödynsi laajaa asiantuntemusta. Asiantuntijalausunnot voidaan jakaa kahteen pääryhmään: alan viimeisintä kehitystä koskevat tutkimukset ja sidosryhmien kuulemiset. Komissio arvioi nykyisen direktiivin vuosina 2019 ja 2020 ja julkaisi havaintonsa lokakuussa 2020. Arviointi auttoi komissiota ymmärtämään nykyisen lainsäädännön edut ja haitat. Se tasoitti tietä direktiivin uudelleentarkastelulle, sillä arvioinnissa korostettiin selvästi, että nykyisellä lainsäädännöllä on vain vähäisiä käytännön vaikutuksia. Arvioinnin jälkeen komissio teetti tutkimuksen vaikutustenarvioinnin tueksi. Tutkimus tehtiin huhtikuun 2021 ja lokakuun 2021 välisenä aikana. Sen tarkoituksena oli arvioida eri vaihtoehtojen vaikutuksia, pääasiassa niiden rahoituksellisia ja taloudellisia vaikutuksia. Näiden kahden tutkimuksen lisäksi komissio tarkasteli kattavasti alan nykyistä kirjallisuutta. Tämä käy ilmi vaikutustenarvioinnissa käytetyistä lukuisista viittauksista. Lisäksi analysoitiin lukuisia kirjallisia lausuntoja sidosryhmiltä, kuten Eurojustilta, Europolilta, ammatillisilta verkostoilta, alan toimijoilta, jäsenvaltioilta, kansalaisjärjestöiltä ja yrityksiltä. Asiakirjatutkimuksissa käsiteltiin myös Euroopan parlamentin kantojen tarkistamista kuten oikeudellisten asioiden valiokunnan mietintöä yritysten vastuusta ympäristövahingoissa (2020/2027(INI)). Huomioon otettiin myös työryhmien havainnot kuten maatutkimus, joka tehtiin 15. kesäkuuta 2021 pidettyä Euroopan neuvoston ympäristö- ja rikosoikeutta käsittelevän työryhmän toista kokousta varten. Myös tärkeimpien eurooppalaisten ympäristönsuojeluverkostojen (IMPEL, EnviCrimeNet, ENPE, EUFJE) asiaankuuluvaa työtä on tarkasteltu huolellisesti. Ympäristörikollisuuden torjuntaa koskevan neuvoston kahdeksannen keskinäisen arviointikierroksen tulokset on niin ikään otettu huomioon. •Vaikutustenarviointi Tämä lainsäädäntöehdotus perustuu vaikutustenarviointiin. Sääntelyntarkastelulautakunta antoi myönteisen lausunnon tietyin varauksin 1. lokakuuta 2021. Vaikutustenarvioinnin liitteessä I selostetaan, miten sääntelyntarkastelulautakunnan huomautukset otettiin huomioon. Arviointi osoitti, että vaikka direktiivillä luotiin EU:n yhteinen kehys keskeisille ympäristörikoksille, sillä ei ollut juurikaan käytännön vaikutusta. Se ei vaikuttanut tuomioiden määrään tai määrättyjen seuraamusten tasoon jäsenvaltioissa. Arvioinnissa yksilöitiin erityisesti seuraavat keskeiset ongelmat: 1.Ympäristörikosdirektiivin soveltamisala (määritelty direktiivin kahdessa liitteessä ja direktiivin 3 artiklassa olevassa rikosluettelossa) on vanhentunut ja määritelty monimutkaisesti, mikä haittaa tehokasta tutkintaa, syytetoimia ja rajat ylittävää yhteistyötä. 2.”Ympäristörikollisuuden” määritelmät ovat epäselviä, mikä haittaa tehokasta tutkintaa, syytetoimia ja rajat ylittävää yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä ja sisällä. 3.Seuraamusten tasot eivät ole tehokkaita ja varoittavia kaikissa jäsenvaltioissa. 4.Rajat ylittävä yhteistyö on liian vähäistä. 5.Poliittiset päättäjät ja alan toimijat eivät ole tietoisia ympäristörikollisuuden luonteesta ja laajuudesta sekä lainvalvontatoimien tehokkuudesta, mikä johtuu tilastotietojen rajallisesta keruusta, käsittelystä ja jakamisesta. 6.Rikosprosessiketju, jolla torjutaan muun muassa ympäristörikollisuutta, on tehoton koulutuksen ja erikoistumisen puutteen vuoksi sekä sen takia, että ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon eri tasojen välinen koordinointi ja yhteistyö on riittämätöntä. Komissio on kehittänyt useita lainsäädännöllisiä ja muita kuin lainsäädännöllisiä toimintavaihtoehtoja. Vaihtoehdot, joita tarkasteltiin ja jotka hylättiin varhaisessa vaiheessa, olivat seuraavat: kumotaan direktiivi tai puututaan havaittuihin ongelmiin ainoastaan ei-sitovilla toimenpiteillä, kuten seuraamusten määritelmien ja tasojen tulkintaa koskevilla EU:n ohjeilla.

Arvioinnin perusteella ainoa sopiva vaihtoehto yksilöityjen erityistavoitteiden saavuttamiseksi on direktiivin tarkistaminen. Tämä ei sulje pois muiden kuin lainsäädäntötoimien tukemista (jäljempänä ’päävaihtoehto’). Pääasiallisen toimintavaihtoehdon osalta on yksilöity seuraavat alavaihtoehdot (jäljempänä: ’Vaihtoehdot’), joita arvioidaan yksityiskohtaisesti vaikutustenarvioinnissa kunkin erityistavoitteen osalta: Tavoite 1: Parannetaan tutkinta- ja syytetoimien tehokkuutta päivittämällä direktiivin soveltamisalaa ja ottamalla käyttöön toteuttamiskelpoinen mekanismi direktiivin pitämiseksi ajan tasalla Euroopan vihreän kehityksen ohjelma huomioon ottaen. ·Vaihtoehto 1a: Saatetaan ajan tasalle liitteissä oleva säädösluettelo, lisätään 3 artiklaan uusia rikosluokkia ja otetaan käyttöön komitologiamenettely liitteen pitämiseksi ajan tasalla. ·Vaihtoehto 1b: Viitataan asiaa koskevaan alakohtaiseen lainsäädäntöön yleisesti ja poistetaan liitteet; tarkennetaan ympäristörikoksen määritelmää 3 artiklassa tarkoitetuissa rikoksissa ja lisätään uusia rikosluokkia. ·Vaihtoehto 1c: Määritellään ympäristörikokset direktiivissä niin, että ei edellytetä asiaa koskevan EU:n alakohtaisen lainsäädännön rikkomista. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on 1b, koska se parantaa oikeudellista selkeyttä sen suhteen, mitkä alakohtaisen lainsäädännön rikkomiset ovat ympäristörikoksia. Tulevaisuudessa EU:n lainsäätäjän olisi saatettava direktiivi ajan tasalle (kuten nyt), koska yksinkertaisempaa menettelyä eli komitologiamenettelyä ei voida soveltaa direktiivin olennaisiin osiin. Ympäristörikollisuuden määritelmä on direktiivin olennainen osa. Direktiivin 3 artiklassa tarkoitetut rikokset määriteltäisiin viittaamalla laajennettuun määritelmään siitä, mikä on ”laitonta”, ja ne sisältäisivät myös ajantasaistetun luettelon rikosluokista, jotka perustuvat nykyisen ympäristölainsäädännön vakaviin rikkomisiin. Tavoite 2: Parannetaan tutkinta- ja syytetoimien tehokkuutta selventämällä tai poistamalla ympäristörikollisuuden määritelmissä käytettyjä epämääräisiä termejä. ·Vaihtoehto 2a: Määritellään tarkemmin direktiivissä olevat epäselvät termit (esim. ’huomattava vahinko’). ·Vaihtoehto 2b: Poistetaan epämääräiset termit, kuten ’huomattava vahinko’, muun muassa kriminalisoimalla riskikäyttäytyminen (vaarantamisrikokset). ·Vaihtoehto 2c: Vaihtoehtojen 2a ja 2b yhdistelmä. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on 2c, koska selvyyden vuoksi lainsäätäjän olisi selkiytettävä direktiivissä itsessään (vaihtoehto 2a) yksilöidyt epäselvät määritelmät ja lisättävä myös riskin käsitteeseen perustuvia rikoksia. Tämä on olennaisen tärkeää tapauksissa, joiden osalta ympäristörikoksia koskevissa menettelyissä voidaan osoittaa, että ne aiheuttavat suurta vahinkoa. Vaarantamisrikokset olisivat tapauksia, joissa lainsäätäjä on päättänyt, että alakohtaisten sääntöjen rikkominen aiheuttaisi ympäristön kannalta sietämättömän riskin. Tavoite 3: Varmistetaan ympäristörikosten tehokkaat, varoittavat ja oikeasuhteiset seuraamustyypit ja -tasot. ·Vaihtoehto 3a: Otetaan käyttöön seuraamusten vähimmäis- ja enimmäistasot. ·Vaihtoehto 3b: Vaihtoehto 3a sekä koventamisperusteet ja lisäseuraamukset. ·Vaihtoehto 3c: Vaihtoehto 3b sekä velvoite sitoa sakkojen taso oikeushenkilön taloudelliseen tilanteeseen ja/tai laittomaan voittoon. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on 3c, koska kaikki toimenpiteet koskevat tehokkaiden seuraamusten eri näkökohtia ja vahvistavat toisiaan. Tavoite 4: Edistetään rajat ylittävää tutkintaa ja syytteeseenpanoa. Joukko säännöksiä, joilla edistetään suoraan rajat ylittävää yhteistyötä, kuten yhdenmukaistetut ja tehokkaat tutkintavälineet, velvoite tehdä yhteistyötä Europolin, Eurojustin ja OLAFin kautta sekä lainkäyttövaltaa koskevat säännöt. Tavoite 5: Parannetaan ympäristörikollisuutta koskevaa tietoon perustuvaa päätöksentekoa parantamalla tilastotietojen keruuta ja levittämistä. ·Vaihtoehto 5a: Velvoitetaan jäsenvaltiot keräämään ympäristörikoksia koskevia tilastotietoja ja raportoimaan niistä säännöllisesti komissiolle.

·Vaihtoehto 5b: Vaihtoehto 5a sekä jäsenvaltioiden velvoite kerätä ja toimittaa tilastotietoja yhdenmukaistettujen yhteisten standardien mukaisesti. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on 5b. Tavoite 6: Parannetaan kansallisten rikosprosessiketjujen operatiivista tehokkuutta havaitsemisen, tutkinnan, syytetoimien ja seuraamusten edistämiseksi. Velvoitepaketti, jolla edistetään käytännön täytäntöönpanoa, kuten kohdennetun ja säännöllisen koulutuksen tarjoaminen rikosprosessiketjun kaikilla tasoilla, kattavat kansalliset ympäristörikollisuutta koskevat strategiat ja tiedotustoimet. Parhaaksi arvioitu velvoitepaketti Tavoitteen 1 osalta liitteiden poistaminen ja sen sijaan ympäristörikollisuuden määritelmän tarkentaminen 3 artiklassa ja uusien ympäristörikosluokkien lisääminen samaan artiklaan ovat omiaan tehostamaan ympäristörikosten tutkintaa ja syytetoimia erityisesti rajat ylittävän yhteistyön osalta. Tulevaisuudessa olisi kuitenkin myös tarpeen päivittää direktiiviä säännöllisesti lainsäädäntömenettelyllä, jos direktiivin soveltamisalaan lisätään uusia ympäristörikollisuuden aloja. Päivittämiseen ei ole olemassa yksinkertaisempaa keinoa, sillä ympäristörikosten luokkien määritelmät ovat olennainen osa direktiiviä ja edellyttävät EU:n lainsäätäjän päätöstä. Tavoitteen 2 osalta on välttämätöntä määritellä sekä vaarantamisrikos että vahingon ilmenemistä edellyttävä rikos, jotta ympäristörikoksiin voidaan reagoida asianmukaisesti. Nykyinen direktiivi perustuu näiden kahden rikostyypin määritelmän yhdistelmään. Ehdotuksessa on lisättävä uusia vaarantamisrikosten luokkia ja täsmennettävä tarkemmin, millainen käyttäytyminen kriminalisoidaan. Siinä on myös lisättävä tietoja, joiden perusteella voidaan määrittää, mitä vahinkoja voidaan pitää ympäristövahinkoina. Epäselvien termien – kuten ’huomattavan vahingon’ ja ’merkityksettömän määrän tai huomattavan määrän’ tarkempi määrittely parantaa direktiivin selkeyttä. Keskittyminen vaarantamisrikoksiin ja riskialttiiseen käyttäytymiseen mahdollistaa tehokkaiden seuraamusten määräämisen tapauksissa, joissa todellista vahinkoa on vaikea määrittää tai joissa vahinkoa ei ole tapahtunut. Näin ollen molempien vaihtoehtojen yhdistetty soveltaminen voi lisätä ympäristörikosten tutkinta- ja syytetoimien tehokkuutta. Tavoitteen 3 osalta seuraamuksia koskeva toimenpidepaketti (vaihtoehto 3c – enimmäisseuraamusten vähimmäismäärä, seuraamusten koventamisperusteet, lisäseuraamukset, sakkojen tason määrittäminen laittomasti saadun tuoton ja rikoksentekijän taloudellisen tilanteen perusteella) johtaa tehokkaampiin, oikeasuhteisempiin, varoittavampiin ja yhdenmukaisempiin seuraamustasoihin käytännössä kaikkialla EU:ssa. Lisäksi enimmäisvankeusrangaistusten vähimmäistasot antavat lainvalvontaviranomaisille mahdollisuuden käyttää tutkintavälineitä, jotka ovat käytettävissä ainoastaan sellaisten rikosten osalta, joista voidaan määrätä tietty enimmäisrangaistusten vähimmäismäärä. Tämä tehostaa tutkintaa ja helpottaa rajat ylittävää yhteistyötä. Tavoitteeseen 4 kuuluvat toimenpiteet (tutkintavälineiden lähentäminen, velvoite tehdä yhteistyötä EU:n virastojen kautta, kansallisten yhteyspisteiden perustaminen) edistävät suoraan rajat ylittävää yhteistyötä, täydentävät ja vahvistavat toisiaan ja johtavat tehokkaampaan tutkintaan, sillä monia ympäristörikoksia voidaan tutkia menestyksekkäästi vain ylirajaisesti. Tavoitteen 5 osalta parhaaksi arvioitu vaihtoehto johtaa yhteisesti määriteltyihin vähimmäisvaatimuksiin ympäristörikoksiin liittyviä menettelyjä koskevien tietojen keräämiselle ja siten vertailukelpoisiin tilastotietoihin eri puolilla EU:ta. Tavoitteen 6 yhteydessä ehdotettu toimenpidepaketti (koulutus/erikoistuminen, yhteistyö- ja koordinointivaatimukset, tiedotustoimet, kansalliset strategiat) vaikuttaa käytännössä myönteisesti tehokkuuteen rikosprosessiketjun kaikilla tasoilla (tarkastajat, poliisi, syyttäjät, rikostuomioistuimet). Koska direktiiviä on parannettava kaikilla kuudella ongelma-alueella, kunkin tavoitteen osalta parhaaksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmän pitäisi johtaa parhaaseen kokonaispakettiin. Parhaaksi arvioiduilla vaihtoehdoilla voidaan yhdessä saavuttaa kumulatiivisia vaikutuksia, jotka ylittävät sen, mitä parhaiksi arvioiduilla yksittäisillä vaihtoehdoilla voitaisiin saavuttaa. Rajat ylittävää yhteistyötä edistetään paitsi tavoitteeseen 4 kuuluvilla toimenpiteillä myös direktiivin laajemmalla soveltamisalalla, joka mahdollistaa tällaisen yhteistyön useammalla ympäristölainsäädännön sektorilla. Ympäristörikollisuuden tarkemmalla määrittelyllä tavoitteessa 2 vähennetään jäsenvaltioiden erilaisia tulkintoja, jotka ovat tähän mennessä haitanneet yhteistyötä tai jopa johtaneet sen lopettamiseen. Sen lisäksi, että enimmäisseuraamusten tason määrittelyllä varmistetaan varoittavammat seuraamukset, se myös avaa mahdollisuuden käyttää sellaisia tehokkaita rajat ylittäviä tutkintavälineitä, joita koskevia säädöksiä voidaan soveltaa tiettyyn rikosluokkaan vain tietystä seuraamustasosta alkaen. Tavoitteen 6 mukaisesti koulutuksen ja erikoistumisen parantaminen jäsenvaltioiden vertailukelpoisten standardien mukaisesti helpottaa myös suoraan rajat ylittävää yhteistyötä. Lainvalvontaviranomaisten kyky ennakoida paremmin sitä, seuraako rikostapauksen käsittelystä rangaistus, johtaa siihen, että syytteitä nostetaan enemmän. Ympäristörikollisuuden tarkempi määritelmä (tavoite 2) sekä tavoitteen 6 mukainen koulutuksen ja erikoistumisen parantaminen vahvistavat tätä lainvalvontaviranomaisten kykyä edelleen. Rajat ylittävän yhteistyön parantaminen (tavoite 4) ja varoittavampien seuraamustyyppien ja -tasojen saatavuus (tavoite 3) ovat lisätekijöitä, jotka voisivat helpottaa päätöstä investoida tarvittavat resurssit ympäristörikostapausten käsittelyyn. Ympäristörikostutkinnan tehokkuutta ja varoittavuutta ei saavuteta ainoastaan soveltamalla tarkoituksenmukaisempia seuraamuksia tavoitteen 3 mukaisesti parhaaksi arvioidulla vaihtoehdolla. Tehokkaampi tutkinta edellä kuvattujen tavoitteiden 1, 2, 4 ja 6 mukaisten parhaaksi arvioitujen vaihtoehtojen yhteisvaikutusten kautta edistää myös ympäristörikollisuutta ehkäisevää rikosoikeusjärjestelmää. Parhaaksi arvioiduilla vaihtoehdoilla ei näin ollen paranneta ainoastaan kyseisten tavoitteiden saavuttamista vaan myös direktiivin yleistä vaikuttavuutta kunkin yksittäisen erityistavoitteen lisäksi. Mihin direktiivin vaikutus kohdistuu? Jäsenvaltiot ja viranomaiset Ympäristörikosdirektiivin täytäntöönpanoa koskevien säännösten odotetaan tehostavan rikosprosessiketjua ja varmistavan ympäristörikollisuuden torjuntatoimien vertailukelpoisuuden kaikkialla EU:ssa. Niistä voi aiheutua jäsenvaltioiden ympäristö-, lainvalvonta- ja oikeusviranomaisille joitakin kertaluonteisia ja jatkuvia kustannuksia. Keskipitkän ja pitkän aikavälin hyödyt ovat kuitenkin huomattavasti suuremmat kuin nämä kustannukset. Kansallisten viranomaisten on tarjottava lisää henkilöresursseja ja aineellisia resursseja (lähinnä poliisi- ja syyttäjälaitokselle, jotka ovat useimmiten vastuussa ympäristörikosten tutkinnasta ja syytteeseenpanosta). Vastaavasti jäsenvaltioiden velvoite kerätä ja toimittaa tilastotietoja uusien ja yhdenmukaisempien standardien mukaisesti voisi aiheuttaa hallinnollista lisärasitetta, sillä käytössä olevia järjestelmiä olisi mahdollisesti mukautettava tapausten kirjaamiseksi ja tilastot olisi laadittava kansallisella tasolla ennen niiden toimittamista EU:lle. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi tarjottava jonkinasteista lisäkoulutusta rikosprosessiketjuun kuuluville toimijoille, kun otetaan huomioon direktiivin tarkistetut termit ja lisähenkilöstön tarve. Tarvittavat resurssit riippuvat siitä, missä määrin jäsenvaltiot jo nyt tarjoavat säännöllisesti ympäristörikollisuutta koskevaa koulutusta. Lisäksi kansallisten yhteyspisteiden perustaminen eri instituutioihin ja ympäristörikollisuuden torjuntaa koskevien kansallisten strategioiden kehittäminen aiheuttavat lisäkustannuksia.

EU:n yritykset Direktiivi ei aiheuta EU:n yrityksille välittömiä kustannuksia. Säännösten noudattamisesta aiheutuvat yritysten kustannukset johtuvat hallinnollisesta ympäristölainsäädännöstä. Tehokkaampi lainvalvonta ympäristörikollisuuden alalla suojelisi laillisesti toimivia yrityksiä laittomasta liiketoiminnasta johtuvalta epäreilulta kilpailulta. Lisäksi sellaisen teollisuuden maineelle (esim. jätehuolto, kemianteollisuus), johon laiton toiminta vaikuttaa, aiheutuva vahinko vähenisi, mikä toisi lisähyötyä sääntöjä noudattaville yrityksille. Koska ympäristörikollisuus liittyy edelleen myös hallintolainsäädännön rikkomiseen, on olemassa vähäinen riski siitä, että yrityksille voidaan määrätä seuraamuksia hallinto-oikeuden sallimasta ympäristötoiminnasta, lukuun ottamatta direktiivissä mainittuja tarkoin määriteltyjä erityistilanteita. Pk-yritykset Pk-yrityksiin voi kohdistua jonkin verran suurempia paineita, koska ne eivät pysty maksamaan sakkoja ja/tai käyttämään oikeudellista asiantuntemusta ja toteuttamaan due diligence -toimia. Mahdollisuus määrittää sakot yrityksen taloudellisen tilanteen perusteella rikoksen muihin olosuhteisiin liittyvien seikkojen lisäksi voisi vähentää pk-yritysten alttiutta tällaisille sakoille. EU:n kansalaiset Ympäristörikoslainsäädännön tehokkaammalla täytäntöönpanolla odotetaan olevan myönteinen vaikutus koko yhteiskuntaan. Ympäristönsuojeluun liittyvien elämänlaatuhyötyjen lisäksi rikollisen toiminnan vähentäminen tukee hallinnon parantamista, korruption vähentämistä ja suurten järjestäytyneiden rikollisryhmien aiheuttamien riskien vähentämistä. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Vaikutustenarvioinnissa ei havaittu mitään mahdollisuuksia yksinkertaistaa direktiiviä tai vähentää tarpeettomia kustannuksia. Direktiivi, joka on rikosoikeudellinen väline, ei aiheuta lisäkustannuksia kansalaisille, yrityksille ja pk-yrityksille. Tämä vahvistettiin sidosryhmien kuulemisissa. Ehdotus sisältää useita lisäsäännöksiä, joiden tarkoituksena on lisätä nykyisen hyvin yleisluonteisen direktiivin tarkkuutta, selkeyttää sen soveltamisalaa, täsmentää rikosten määritelmiä ja varmistaa seuraamusten tehokkuus, oikeasuhteisuus ja varoittavuus. Näin yksinkertaistetaan ja helpotetaan direktiivin käytännön täytäntöönpanoa jäsenvaltioiden viranomaisten kannalta ja varmistetaan siten, että direktiivin tavoitteet saavutetaan paremmin. Ehdotus sisältää myös uusia säännöksiä, joiden mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava erityistoimenpiteitä, joilla varmistetaan direktiivin tehokas täytäntöönpano käytännössä (koulutustoimet, tiedotustoimet, toimenpiteet rajat ylittävän yhteistyön vahvistamiseksi, toimenpiteet tarvittavien resurssien tarjoamiseksi jne.). Vaikka nämä vaikuttavat uusilta velvoitteilta, joista aiheutuu kustannuksia jäsenvaltioille, kyseisissä säännöksissä säädetään ainoastaan nimenomaisesti siitä, mikä on joka tapauksessa jäsenvaltion velvoite. Sen lisäksi, että jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään, niiden on myös toteutettava tarvittavat käytännön täytäntöönpanotoimenpiteet. Arviointi osoitti, että käytännön täytäntöönpano on puutteellista kaikissa jäsenvaltioissa ja koko rikosprosessiketjussa. Siksi direktiivissä on tarpeen säätää näistä velvoitteista sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot noudattavat direktiiviä. Ehdotuksessa edellytetyt täytäntöönpanotoimenpiteet ovat toimenpiteitä, joita alan toimijat ovat pitäneet merkityksellisimpinä niiden kansallisten säännösten täytäntöönpanon kannalta, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ympäristörikollisuutta koskevan lainvalvonnan parantamiseksi on erityisesti tarpeen tehostaa koulutusta. •Perusoikeudet Direktiivillä on todennäköisesti myönteinen vaikutus Euroopan unionin perusoikeuskirjan 37 artiklassa käsitellyn ympäristönsuojelun tasoon. Ympäristön tilan parantaminen auttaa parantamaan kansalaisten fyysistä hyvinvointia (terveyttä), joka liittyy ihmisarvoon. Näin ollen myönteiset vaikutukset koskevat myös oikeutta elämään (perusoikeuskirjan 2 artikla), oikeutta henkilökohtaiseen koskemattomuuteen (3 artikla), lasten huolenpitoa ja hyvinvointia (24 artikla), oikeutta terveellisiin työoloihin (31 artikla) sekä oikeutta ehkäisevään ja muuhun terveydenhoitoon (35 artikla). Tämä direktiivi on rikosoikeudellinen väline, ja se on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä noudattaen perusoikeuksia ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, periaatteita, sellaisina kuin ne tunnustetaan Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa. Se olisi saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sitä olisi sovellettava kunnioittaen asianmukaisesti oikeutta henkilötietojen suojaan (perusoikeuskirjan 8 artikla), elinkeinovapautta (16 artikla), syyttömyysolettamaa ja oikeutta puolustukseen (48 artikla), laillisuusperiaatetta ja rikoksista määrättävien rangaistusten oikeasuhteisuuden periaatetta (49 artikla) sekä kieltoa syyttää ja rangaista oikeudenkäynnissä kahdesti samasta rikoksesta (50 artikla). Tätä direktiiviä täytäntöön pannessaan jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden prosessuaalisia oikeuksia kunnioitetaan rikosoikeudellisissa menettelyissä. Tämän direktiivin mukaiset velvoitteet eivät vaikuta jäsenvaltioiden velvoitteisiin, jotka johtuvat prosessuaalisia oikeuksia rikosoikeudellisissa menettelyissä koskevasta unionin oikeudesta. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tällä ehdotuksella on vain vähäisiä vaikutuksia jäsenvaltioiden ja komission talousarvioon. Tarkempia tietoja komissiolle aiheutuvista rahoitusvaikutuksista on tämän lainsäädäntöpaketin liitteenä olevassa rahoitusselvityksessä. Komissiolle aiheutuu kahdenlaisia kustannuksia: kertaluonteisia ja toistuvia. Komissiolle aiheutuvat ensimmäiset talousvaikutukset liittyvät tarkistuksen viidenteen tavoitteeseen: ympäristörikollisuutta koskevien tilastotietojen keruun ja raportoinnin parantaminen. Komissiolle tästä tavoitteesta aiheutuvat kustannukset ovat 155 000 euroa vuonna 2025. Nämä kokonaiskustannukset jakautuvat kolmeen menolajiin. Ensinnäkin vähimmäisvaatimusten määrittelyn kustannukset ovat 110 000 euroa, joka on vasta vuonna 2025 syntyvä kertaluonteinen kustannus. Toinen kustannus liittyy standardien ylläpitämiseen, ja se on 16 000 euron vuosittainen toistuva kustannus. Viimeiset tähän tavoitteeseen liittyvät kustannukset ovat komission joka toinen vuosi laatima kertomus jäsenvaltioiden tiedoista, mikä on niin ikään 25 000 euron toistuva vuosikustannus. Tarkistuksen viidenteen tavoitteeseen liittyvien kustannusten lisäksi komission on säädettävä myös muista kertaluonteisista kustannuksista raportointivelvoitteidensa osalta. Lainsäädäntöehdotuksessa todetaan, että komission on laadittava kaksi kertomusta. Ensimmäinen kertomus koskee sitä, miten jäsenvaltiot saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Kertomuksen kustannukset ovat 405 000 euroa, joista 350 000 euroa käytetään toimeksisaajan palkkaamiseen tutkimuksen laatimista varten, ja 54 600 euroa komission henkilöstön suorittamaa tutkimuksen tarkastelua varten. Komission on laadittava toinen kertomus, joka on direktiivin tehokkuutta tietyillä indikaattoreilla analysoiva tutkimus. Tämä tutkimus tehdään nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen päättymisen jälkeen, ja sen kustannukset ovat 420 000 euroa. Näin ollen komissiolle aiheutuvat kustannukset vuonna 2025 olisivat yhteensä 560 000 euroa ja direktiiviin liittyvät toistuvat vuotuiset kustannukset 45 000 euroa. Tässä arvioinnissa ei ole otettu huomioon kustannuksia, joita aiheutuu direktiivin tehokkuutta koskevasta kertomuksesta, joka toteutuisi nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen jälkeen. Direktiivistä jäsenvaltioille aiheutuvat taloudelliset vaikutukset liittyvät direktiivin tarkistamista koskevaan kolmeen tavoitteeseen: jäsenvaltioiden välisen tehokkaan yhteistyön ja koordinoinnin parantaminen (tavoite 4), ympäristörikollisuutta koskevien tilastotietojen keruun ja raportoinnin parantaminen (tavoite 5) ja rikosprosessiketjun toiminnan tehostaminen (tavoite 6).

Tavoitteen 4 osalta kaikille jäsenvaltioille aiheutuu kaksi kustannuskokonaisuutta: tutkintavälineisiin liittyvät kustannukset ja kansallisten yhteyspisteiden perustamiseen liittyvät kustannukset. Tutkintavälineiden osalta tietoja ei ollut saatavilla kustannusten alustavaa arviointia varten. Kansallisten yhteyspisteiden perustamisesta aiheutuvat kustannukset vaihtelevat kuitenkin 475 600 euron ja 792 700 euron välillä jäsenvaltioiden valitseman vaihtoehdon mukaan. Tavoitteen 5 osalta voidaan todeta, että jäsenvaltioille aiheutuu monenlaisia kustannuksia. Kaksi niistä on kertaluonteisia kustannuksia: kansallisen koordinointimenettelyn perustamiskustannukset, jotka ovat 146 200 euroa kaikkien jäsenvaltioiden osalta, ja vähimmäisvaatimusten määrittelykustannukset, jotka ovat 280 000 euroa. Kaksi tavoitteeseen 5 liittyvää kustannusta ei ole kertaluonteisia vaan toistuvia. Ensinnäkin jäsenvaltioiden on ylläpidettävä vähimmäisvaatimuksia, mikä kaikkien jäsenvaltioiden osalta merkitsisi 35 000 euron kustannuksia. Koordinointi, keruu ja raportointi maksavat 220 000 euroa kaikkien jäsenvaltioiden osalta. Tämä tarkoittaa, että tavoitteen 5 osalta jäsenvaltioille aiheutuvat kokonaiskustannukset ovat noin 683 000 euroa. Tavoitteen 6 osalta jäsenvaltioille aiheutuisi jälleen monenlaisia kustannuksia: koulutukseen, yleisen tietoisuuden lisäämiseen, kansallisten strategioiden määrittelyyn ja täytäntöönpanoon sekä lisähenkilöstöön liittyvät kustannukset. Koska koulutus on yksi direktiivin tärkeimmistä tukitoimista, koulutuskustannukset kaikkien jäsenvaltioiden osalta on arvioitu 7 800 000 euroksi. Kansallisiin strategioihin liittyvät kustannukset olisi jaettava kertaluonteisiin ja toistuviin kustannuksiin. Kansallisten strategioiden määrittelyn ja ensimmäisen täytäntöönpanon kustannukset kaikkien jäsenvaltioiden osalta ovat 864 000 euroa. Kun tämä ensimmäinen osa on saatu päätökseen, jäsenvaltioille aiheutuu toistuvia kustannuksia, joiden arvioidaan olevan 325 000 euroa kaikkien jäsenvaltioiden osalta. Tähän direktiiviin liittyvästä lisähenkilöstöstä aiheutuvien kustannusten on arvioitu olevan 4 miljoonaa euroa kaikissa jäsenvaltioissa. Näin ollen tavoitteen 6 kaikki kustannukset ovat noin 13 miljoonaa euroa kaikkien jäsenvaltioiden osalta. Näitä kustannuksia olisi arvioitava suhteessa siihen, kuinka paljon ympäristörikoksista aiheutuu menetyksiä. Kesäkuussa 2016 julkaistujen UNEPin (YK:n ympäristöohjelma) ja Interpolin arvioiden mukaan ympäristörikosten aiheuttamat vuotuiset menetykset ovat 91–258 miljardia Yhdysvaltain dollaria. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Ehdotuksella pyritään korjaamaan nykyisen direktiivin puutteet ja sen vuoksi siinä esitetään erilaisia täytäntöönpano-, seuranta-, arviointi- ja raportointitoimenpiteitä. Ensinnäkin direktiivin voimaantulon jälkeen ympäristörikoksia koskevien tilastotietojen raportointia ja keräämistä koskevat vähimmäisvaatimukset on vahvistettava täytäntöönpanosäädöksellä. Viimeistään vuoden kuluttua direktiivin voimaantulosta jäsenvaltioiden on laadittava kansallinen strategia ympäristörikollisuuden torjumiseksi ja laadittava toimintasuunnitelma direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Näin komissio voi arvioida sekä tarkistetun direktiivin saattamista osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä että jäsenvaltioiden sitoutumista ympäristörikollisuuden tehokkaampaan torjuntaan. Täytäntöönpanosuunnitelma sekä arviointi- ja raportointijärjestelyt eivät lakkaa direktiivin voimaantulon jälkeen. Jäsenvaltioilla on direktiivin voimaantulon jälkeen 18 kuukautta aikaa saattaa se osaksi kansallista lainsäädäntöään. Kahden vuoden kuluttua tämän määräajan päättymisestä komission on laadittava kertomus siitä, miten jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Viiden vuoden kuluttua siitä, kun määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt, komission on laadittava tutkimus direktiivin tehokkuudesta sen lisäarvon arvioimiseksi. Näiden seurantamenettelyjen lisäksi jäsenvaltioiden on laadittava joka toinen vuosi kertomus, joka sisältää direktiiviin liittyviä tietoja muun muassa kansallisesta strategiasta tai koordinointi- ja yhteistyötoimenpiteistä. Komissio laatii jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella myös tilastoraportteja ympäristörikollisuudesta. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset 1 artikla Kohde Tässä säännöksessä vahvistetaan direktiivin tarkoitus ja erityisesti sen tavoite tukea ympäristönsuojelua säätämällä rikoksista ja seuraamuksista. 2 artikla: Määritelmät Tässä artiklassa esitetään direktiivissä käytettyjen termien määritelmät, muun muassa tarkennettu ’laittomuuden’ määritelmä ympäristörikosten määrittelemiseksi. 3 artikla: Rikokset Tässä säännöksessä kuvataan tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat rikokset. Osa rikosten määritelmistä on otettu sellaisinaan nykyisestä direktiivistä, joitakin on muutettu ja selvennetty, ja osa on kokonaan uusia. Lisäksi rikosten määritelmissä käytettyjä termejä on selvennetty tarkentamalla seikkoja, jotka on otettava huomioon rikosten tutkinnassa, syytteeseenpanossa ja tuomitsemisessa, kuten ’huomattava vahinko’, ’on omiaan’ aiheuttamaan vahinkoa ja ’merkityksetön määrä’. 4 artikla: Yllytys, avunanto ja yritys Ehdotuksen 4 artiklassa säädetään rangaistavaksi 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin rikoksiin liittyvä yllytys ja avunanto. Myös yritys tehdä tiettyjä 4 artiklassa lueteltuja rikoksia säädetään rangaistavaksi. 5 artikla: Luonnollisille henkilöille määrättävät seuraamukset Tässä säännöksessä säädetään vähimmäisvaatimuksista sen varmistamiseksi, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan määrätä tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat rikosoikeudelliset rangaistukset. Lisäksi ehdotuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön ympäristörikoksista määrättävät erityiset seuraamustasot ja -tyypit. Ehdotettu luokittelu perustuu rikosten vakavuuteen. Esimerkiksi 2 kohdassa todetaan, että 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista olisi voitava määrätä enimmäisrangaistuksena vähintään kymmenen vuotta vankeutta, kun rikos aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan ihmisen kuoleman tai vakavan vamman.

Artiklan 5 kohdan tarkoituksena on, että jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan määrätä lisäseuraamuksia ja -toimenpiteitä niin, että erityyppisiin rikollisiin tekoihin voidaan reagoida kohdennetusti. 6 artikla: Oikeushenkilöiden vastuu Tähän artiklaan sisältyvien velvoitteiden tarkoituksena on varmistaa, että oikeushenkilöt joutuvat vastuuseen 3 ja 4 artiklassa tarkoitetuista rikoksista silloin kun rikokset on tehty niiden hyväksi. Artiklan mukaan jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen ohjauksen tai valvonnan puutteellisuudesta, joka on mahdollistanut sen, että jokin 3 ja 4 artiklassa tarkoitettu rikos on tehty oikeushenkilön hyväksi. Oikeushenkilön vastuu ei myöskään saa estää rikosoikeudellisia menettelyjä luonnollisia henkilöitä vastaan. 7 artikla: Oikeushenkilöille määrättävät seuraamukset Tässä artiklassa säädetään seuraamuksista, joita sovelletaan oikeushenkilöihin, jotka ovat olleet osallisina tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvissa rikoksissa. 8 artikla: Koventamisperusteet Tässä artiklassa vahvistetaan koventamisperusteet, jotka on otettava huomioon, kun määrätään seuraamuksia jonkin 3 ja 4 artiklassa tarkoitetun rikoksen perusteella. 9 artikla: Lieventämisperusteet Tässä artiklassa säädetään lieventämisperusteista, jotka on otettava huomioon, kun määrätään seuraamuksia jonkin 3 ja 4 artiklassa tarkoitetun rikoksen perusteella. 10 artikla: Varojen jäädyttäminen ja menetetyksi tuomitseminen Tällä säännöksellä varmistetaan, että jäsenvaltiot antavat toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuuden jäädyttää ja tuomita menetetyksi varat, jotka on saatu tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvien rikosten avulla. 11 artikla: Rikosten vanhentumisajat Tässä artiklassa säädetään vanhentumisajoista, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat tietyn ajan kuluessa tutkia tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvia rikoksia, nostaa niiden perusteella syytteitä ja antaa niistä tuomiot. 12 artikla: Toimivalta Tässä artiklassa säädetään toimivallasta sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot ulottavat lainkäyttövaltansa tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluviin rikoksiin ja että ne ilmoittavat komissiolle, jos ne päättävät laajentaa tätä toimivaltaa erityistapauksissa silloin kun rikos on tehty niiden alueen ulkopuolella. 13 artikla: Ympäristörikoksista ilmoittavien tai tutkinnassa avustavien henkilöiden suojelu Tämä säännös koskee esimerkiksi väärinkäytösten paljastajien ja ympäristön puolustajien sekä muiden sellaisten henkilöiden suojelua, jotka ilmoittavat tietoja tai esittävät todisteita ympäristörikoksiin liittyvän tutkinnan yhteydessä. 14 artikla: Yleisön oikeudet osallistua menettelyihin Tämä säännös koskee rikosoikeudellisiin menettelyihin osallistumista koskevia prosessuaalisia oikeuksia, jotka olisi taattava 2 artiklassa tarkoitetulle yleisölle, jota asia koskee. 15 artikla: Ennaltaehkäisy

Tässä säännöksessä vaaditaan jäsenvaltioita toteuttamaan ehkäiseviä toimia ympäristörikosten vähentämiseksi. 16 artikla: Resurssit Tämän säännöksen tarkoituksena on varmistaa, että kansallisilla viranomaisilla, jotka havaitsevat ja tutkivat ympäristörikoksia ja nostavat niiden perusteella syytteitä ja antavat niistä tuomioita, on riittävästi pätevää henkilöstöä sekä riittävät taloudelliset, tekniset ja teknologiset resurssit tehtäviensä tehokasta hoitamista varten. 17 artikla: Koulutus Tämän säännöksen tarkoituksena on tehostaa koulutustoimia koko rikosprosessiketjussa sen varmistamiseksi, että kaikilla asianomaisilla osapuolilla on tarvittavat erityistaidot ja kyvyt suorittaa tehtävänsä tehokkaasti. 18 artikla: Tutkintakeinot Tässä säännöksessä säädetään, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitettujen rikosten tutkintaa varten on annettava käyttöön erityiset tutkintakeinot. 19 artikla: Koordinointi ja yhteistyö toimivaltaisten viranomaisten välillä jäsenvaltioissa Tämän säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava strategisen ja operatiivisen tason koordinointi ja yhteistyö kaikkien ympäristörikollisuuden ehkäisemiseen ja torjuntaan osallistuvien toimivaltaisten viranomaistensa kesken. 20 artikla: Ympäristörikollisuuden torjuntaa koskeva kansallinen strategia Tämän säännöksen tarkoituksena on varmistaa strateginen lähestymistapa ympäristörikollisuuden torjuntaan. Siinä säädetään seikoista, joita kussakin jäsenvaltiossa laadittavassa kansallisessa strategiassa on käsiteltävä. 21 artikla: Tiedonkeruu ja tilastot Tässä artiklassa säädetään tarpeesta kerätä järjestelmällisesti tietoja ympäristörikollisuuden torjuntatoimista ja laatia ympäristörikollisuutta koskevia tilastotietoja. Siinä velvoitetaan jäsenvaltiot keräämään ja julkaisemaan asiaa koskevia tilastotietoja ja toimittamaan niitä komissiolle. Siinä myös asetetaan komissiolle velvoite julkaista säännöllisesti jäsenvaltioiden toimittamiin tilastotietoihin perustuva kertomus. Säännöksellä pyritään myös osaltaan parantamaan ympäristörikollisuutta koskevien tietojen saatavuutta, jotta olisi helpompi arvioida ympäristörikollisuuden torjuntaa koskevien kansallisten järjestelmien vaikuttavuutta. 22 artikla: Täytäntöönpanovalta Tämän 25 artiklaa täydentävän säännöksen tarkoituksena on vahvistaa jäsenvaltioiden velvollisuutta toimittaa komissiolle tilastotietoja. Tätä varten komissiolle asetetaan velvollisuus hyväksyä täytäntöönpanosäädös, jossa määritellään tilastotietojen toimittamista koskevat yhteiset vähimmäisvaatimukset. 23 artikla: Komiteamenettely Tässä artiklassa säädetään, että komissiota avustaa täytäntöönpanosäädöstä koskevan ehdotuksen laatimisessa komitea. 24, 25, 26, 27, 28 ja 29 artikla Nämä artiklat sisältävät muita säännöksiä, jotka koskevat direktiivin täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa, komission suorittamaa arviointia ja raportointia, direktiivin 2005/35/EY voimaantuloa ja soveltamista sekä direktiivin 2008/99/EY korvaamista tällä direktiivillä.





2021/0422 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI ympäristönsuojelusta rikosoikeudellisin keinoin ja direktiivin 2008/99/EY korvaamisesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 83 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEU-sopimus’, 3 artiklan 3 kohdan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 191 artiklan mukaan unioni on sitoutunut varmistamaan ympäristön korkeatasoisen suojelun ja ympäristön laadun parantamisen. (2)Unioni on edelleen huolestunut ympäristörikosten lisääntymisestä ja niiden vaikutuksista, jotka heikentävät unionin ympäristölainsäädännön vaikuttavuutta. Näiden rikosten vaikutukset ulottuvat lisäksi yhä useammin niiden jäsenvaltioiden rajojen ulkopuolelle, joissa rikokset on tehty. Tällaiset rikokset ovat uhka ympäristölle, minkä vuoksi niihin on puututtava asianmukaisesti ja tehokkaasti. (3)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2008/99/EY perustuvilla nykyisillä seuraamusjärjestelmillä ja alakohtaisella ympäristölainsäädännöllä ei ole voitu kaikilta osin riittävästi varmistaa ympäristönsuojelua koskevan unionin oikeuden noudattamista. Lainsäädännön noudattamista olisi parannettava sillä, että käytettävissä on rikosoikeudellisia rangaistuksia, jotka ovat luonteeltaan aivan erilainen osoitus yhteiskunnan paheksunnasta kuin hallinnolliset seuraamukset. (4)Olisi parannettava ympäristörikosten tehokasta tutkintaa ja niihin liittyvää syytteeseenpanoa ja niistä tuomitsemista. Direktiivissä 2008/99/EY vahvistettua ympäristörikosten luetteloa olisi tarkistettava ja siihen olisi lisättävä uusia rikosluokkia, jotka koskevat kaikkein vakavimpia unionin ympäristölainsäädännön rikkomisia. Seuraamuksia koskevia säännöksiä olisi tiukennettava, jotta voidaan tehostaa seuraamusten pelotevaikutusta, ja ympäristörikosten havaitsemisesta, tutkinnasta, syytteeseenpanosta ja tuomitsemisesta vastaavaa rikosprosessiketjua olisi vahvistettava. (5)Jäsenvaltioiden olisi säädettävä rikosluokkien rangaistavuudesta ja täsmennettävä rikosluokkien määrittelyä sekä yhdenmukaistettava seuraamustyyppejä ja -tasoja. (6)Jäsenvaltioiden olisi säädettävä kansallisessa lainsäädännössään rikosoikeudellisia rangaistuksia ympäristönsuojelua koskevan unionin oikeuden vakavasta rikkomisesta. Yhteisen kalastuspolitiikan puitteissa unionin oikeudessa on vahvistettu asetuksen (EY) N:o 1224/2009 ja asetuksen (EY) N:o 1005/2008 nojalla tarkastus- ja täytäntöönpanon valvontajärjestelmää koskevat kattavat säännöt muun muassa sellaisten vakavien rikkomisten varalta, jotka aiheuttavat vahinkoa meriympäristölle. Mainitun järjestelmän nojalla jäsenvaltiot voivat valita, käyttävätkö ne hallinnollista vai rikosoikeudellista seuraamusjärjestelmää vai molempia. Tietyt asetuksessa (EY) N:o 1224/2009 ja asetuksessa (EY) N:o 1005/2008 tarkoitetut tahalliset laittomat menettelyt olisi Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa koskevan komission tiedonannon ja vuoteen 2030 ulottuvan EU:n biodiversiteettistrategian mukaisesti säädettävä rikosoikeudellisesti rangaistaviksi. (7)Jotta menettely voidaan katsoa tämän direktiivin nojalla ympäristörikokseksi, sen on oltava laiton ympäristönsuojelua koskevan unionin oikeuden tai sen täytäntöönpanoa koskevien kansallisten lakien, hallinnollisten asetusten tai päätösten nojalla. Olisi määriteltävä kuhunkin rikosluokkaan kuuluvat menettelyt ja tarvittaessa vahvistettava kynnysarvo, jonka on täytyttävä, jotta menettely katsotaan rangaistavaksi. Menettely olisi katsottava rikokseksi, kun se on tehty tahallisesti ja tietyissä tapauksissa myös silloin kun se tapahtuu törkeästä huolimattomuudesta. Laiton menettely, joka aiheuttaa ihmisen kuoleman tai vakavan vamman taikka huomattavaa vahinkoa tai huomattavan ympäristövahingon merkittävän riskin tai jota pidetään muutoin ympäristön kannalta erityisen haitallisena, katsotaan rikokseksi, kun se tapahtuu törkeästä huolimattomuudesta. Jäsenvaltiot voivat vapaasti hyväksyä tai pitää voimassa tiukempia rikosoikeudellisia sääntöjä tällä alalla. (8)Menettely olisi katsottava laittomaksi myös silloin kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on antanut siihen luvan, jos lupa on saatu vilpillisesti tai lahjontaa, kiristystä tai pakottamista käyttäen. Lisäksi toiminnanharjoittajien olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet noudattaakseen sovellettavia ympäristönsuojelua koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä silloin kun ne toteuttavat asianomaista toimintaa, myös noudattamalla sovellettavan EU:n oikeuden ja kansallisten lakien mukaisia velvoitteitaan voimassa olevien lupien muuttamista tai päivittämistä koskevissa menettelyissä. (9)Ympäristön suojeleminen olisi ymmärrettävä SEU-sopimuksen 3 artiklan 3 kohdan ja SEUT-sopimuksen 191 artiklan mukaisesti laajasti niin, että se kattaa kaikki luonnonvarat – ilman, veden, maaperän, luonnonvaraiset eläin- ja kasvilajit ja niiden elinympäristön – sekä luonnonvarojen tarjoamat palvelut.

(10)Ilmastonmuutoksen kiihtyminen sekä luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen ja ympäristön tilan heikkeneminen sekä konkreettiset esimerkit niiden tuhoisista vaikutuksista ovat johtaneet siihen, että vihreä siirtymä on tunnustettu aikamme keskeiseksi tavoitteeksi ja sukupolvien väliseen oikeudenmukaisuuteen liittyväksi kysymykseksi. Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan unionin lainsäädännön kehittyessä tämän direktiivin olisi sen vuoksi katettava myös kaikki päivitetyt tai muutetut unionin säädökset, jotka koskevat tässä direktiivissä määriteltyjä rikoksia, silloin kun unionin oikeuteen perustuvien velvoitteiden sisältö säilyy muuttumattomana. Silloin kun uusissa säädöksissä kielletään jokin uusi ympäristölle haitallinen menettely, tätä direktiiviä olisi kuitenkin muutettava lisäämällä rikosluokkiin myös tällaiset uudet unionin ympäristölainsäädännön vakavat rikkomiset. (11)Ympäristörikosten määrittelyssä käytettävät laadulliset ja määrälliset kynnysarvot olisi täsmennettävä laatimalla ohjeellinen luettelo olosuhteista, jotka rikosten tutkinnasta, syytteeseenpanosta ja tuomitsemisesta vastaavien viranomaisten olisi otettava huomioon kyseisten kynnysarvojen arvioinnissa. Tämän pitäisi edistää direktiivin yhdenmukaista soveltamista ja tehostaa ympäristörikosten torjuntaa sekä taata oikeusvarmuus. Tällaisten kynnysarvojen tai niiden soveltamisen ei kuitenkaan pitäisi suhteettomasti vaikeuttaa rikosten tutkintaa ja niihin liittyvää syytteeseenpanoa tai niistä tuomitsemista. (12)Rikosoikeudellisissa menettelyissä ja oikeudenkäynneissä olisi otettava asianmukaisesti huomioon sellaisten rikollisjärjestöjen osallisuus, joiden toiminta vaikuttaa ympäristöön kielteisesti. Rikosoikeudellisissa menettelyissä olisi otettava ympäristörikollisuuden yhteydessä huomioon korruptio, rahanpesu, kyberrikollisuus ja asiakirjarikokset sekä – liiketoiminnan yhteydessä – rikoksentekijän tavoite maksimoida voitto tai säästää kustannuksia. Nämä rikollisuuden muodot ovat usein yhteydessä vakaviin ympäristörikollisuuden muotoihin, minkä vuoksi niitä ei pitäisi käsitellä erillään. Tältä osin on erityisen huolestuttavaa, että joitakin ympäristörikoksia tehdään toimivaltaisten hallintoelinten tai julkisen palvelun tehtäväänsä hoitavien virkamiesten suvaitsevaisuuden tai aktiivisen tuen nojalla. Joissain tapauksissa tähän voi liittyä jopa korruptiota. Esimerkkejä tällaisesta käyttäytymisestä ovat tarkastuksissa havaittujen ympäristönsuojelulainsäädännön rikkomistapausten katsominen läpi sormien tai ilmoittamatta jättäminen, lupaehtojen noudattamista koskevien tarkastusten tahallinen laiminlyönti sekä lainvastaisten lupien myöntämistä tukevat päätökset tai äänestykset ja väärennettyjen tai totuudenvastaisten myönteisten raporttien antaminen. (13)Myös tahallisiin rikoksiin liittyvän yllyttämisen ja avunannon olisi oltava rangaistavaa. Myös yritys tehdä rikos, joka aiheuttaa ihmisen kuoleman tai vakavan vamman tai joka aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan vakavaa vahinkoa ympäristölle tai jota pidetään muutoin erityisen haitallisena, olisi niin ikään katsottava rikokseksi, kun se tehdään tahallisesti. (14)Tällaisista rikoksista määrättävien seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Tätä varten olisi vahvistettava luonnollisille henkilöille määrättävien enimmäisvankeusrangaistusten vähimmäiskesto. Erilaisia lisäseuraamuksia pidetään usein tehokkaampina kuin taloudellisia seuraamuksia, etenkin kun on kyse oikeushenkilöistä. Sen vuoksi rikosoikeudellisissa menettelyissä olisi voitava käyttää myös lisäseuraamuksia tai -toimenpiteitä. Niihin tulisi kuulua velvollisuus palauttaa ympäristö ennalleen, sulkeminen julkisen rahoituksen ja tarjouskilpailumenettelyjen ulkopuolelle, avustusten ja käyttöoikeuksien epääminen sekä erilaisten lupien ja hyväksyntöjen peruuttaminen. Tämä ei rajoita tuomarien tai tuomioistuinten harkintavaltaa määrätä rikosoikeudellisissa menettelyissä asianmukaisia seuraamuksia yksittäisissä tapauksissa. (15)Silloin kun kansallisessa lainsäädännössä niin säädetään, myös oikeushenkilöt olisi saatettava rikosoikeudelliseen vastuuseen ympäristörikoksista tämän direktiivin mukaisesti. Niiden jäsenvaltioiden, joiden kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä oikeushenkilöiden rikosoikeudellisesta vastuusta, olisi varmistettava, että niiden hallinnollisissa seuraamusjärjestelmissä säädetään tämän direktiivin mukaisista tehokkaista, oikeasuhteisista ja varoittavista seuraamustyypeistä, jotta direktiivin tavoitteet voidaan saavuttaa. Oikeushenkilöiden taloudellinen tilanne olisi otettava huomioon, jotta voidaan varmistaa määrätyn seuraamuksen varoittavuus. (16)Käytännössä määrättyjen seuraamustasojen lähentämistä ja tehokkuutta olisi edistettävä yhteisillä koventamisperusteilla, joissa otetaan huomioon rikoksen vakavuus. Silloin kun rikos on aiheuttanut ihmisen kuoleman tai vakavan vamman, nämä seikat voitaisiin katsoa koventamisperusteiksi, elleivät ne kuulu jo rikostunnusmerkistöön. Samoin silloin kun ympäristörikos aiheuttaa huomattavaa ja peruuttamatonta tai pitkäaikaista vahinkoa koko ekosysteemille, tämä seikka olisi vakavuutensa vuoksi katsottava koventamisperusteeksi, myös ympäristötuhoihin verrattavissa tapauksissa. Koska ympäristörikoksista saatava laiton hyöty tai niiden avulla vältettävät kustannukset ovat rikoksentekijöille merkittävä kannustin, ne olisi otettava huomioon määritettäessä asianmukaista seuraamustasoa yksittäisessä tapauksessa. (17)Kun rikokset ovat luonteeltaan jatkuvia, ne olisi lopetettava mahdollisimman pian. Jos rikoksentekijät ovat saaneet taloudellista hyötyä, se olisi tuomittava menetetyksi. (18)Tämän direktiivin soveltamisen ei pitäisi rajoittaa kansallisen rikosoikeuden yleisiä sääntöjä ja periaatteita, jotka koskevat tuomioiden antamista ja niiden soveltamista ja täytäntöönpanoa kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvien olosuhteiden mukaisesti. (19)Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava vanhentumisaikoja koskevat säännöt, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat torjua ympäristörikoksia tuloksellisesti, tämän kuitenkaan rajoittamatta sellaisten kansallisten sääntöjen soveltamista, joissa ei aseteta tutkintaa, syytteeseenpanoa ja täytäntöönpanoa koskevia vanhentumisaikoja. (20)Tässä direktiivissä säädettyjen rikosoikeudellisia seuraamuksia koskevien velvoitteiden ei pitäisi vapauttaa jäsenvaltioita velvollisuudesta säätää kansallisessa lainsäädännössä unionin ympäristölainsäädännön rikkomiseen sovellettavista hallinnollisista seuraamuksista ja muista toimenpiteistä. (21)Jäsenvaltioiden olisi määriteltävä ympäristörikoksiin sovellettavan hallinto- ja rikosoikeudellisen täytäntöönpanon soveltamisala selkeästi kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti. Kun jäsenvaltiot soveltavat kansallista lakia, jolla tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, niiden olisi varmistettava, että tämän direktiivin mukaisessa rikosoikeudellisten tai hallinnollisten seuraamusten määräämisessä noudatetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan periaatteita, kaksoisrangaistavuuden kielto mukaan lukien. (22)Jäsenvaltioiden oikeus- ja hallintoviranomaisilla olisi myös oltava käytössään erilaisia rikosoikeudellisia seuraamuksia ja muita toimenpiteitä, joilla erityyppisiin rikollisiin menettelyihin voidaan puuttua kohdennetusti ja vaikuttavasti. (23)Kun otetaan huomioon erityisesti tässä direktiivissä tarkoitettuun laittomaan menettelyyn syyllistyvien rikoksentekijöiden liikkuvuus sekä rikosten rajat ylittävä luonne ja valtioiden rajat ylittävien tutkintojen mahdollisuus, jäsenvaltioiden olisi määritettävä lainkäyttövaltansa tavalla, joka mahdollistaa tällaisen menettelyn tuloksellisen torjumisen. (24)Ympäristörikokset vahingoittavat luontoa ja yhteiskuntaa. Henkilöt, jotka ilmoittavat unionin ympäristölainsäädännön rikkomisista, suorittavat yleisen edun mukaisen palvelun, ja heillä on keskeinen asema tällaisten rikkomisten paljastamisessa ja ehkäisemisessä ja siten yhteiskunnan hyvinvoinnin turvaamisessa. Henkilöt, jotka ovat yhteydessä johonkin organisaatioon työnsä vuoksi, havaitsevat yleensä ensimmäisinä yleiseen etuun ja ympäristöön kohdistuvat uhkat tai haitat. Väärinkäytöksistä ilmoittavia henkilöitä kutsutaan väärinkäytösten paljastajiksi. Usein väärinkäytösten mahdolliset paljastajat eivät vastatoimien pelossa uskalla ilmoittaa väärinkäytöksiin liittyvistä huolenaiheista tai epäilyistä. Tällaisten henkilöiden olisi saatava tasapuolista ja tehokasta suojelua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1937 mukaisesti. (25)Myös muilla henkilöillä voi olla arvokasta tietoa mahdollisista ympäristörikoksista. He voivat olla sen yhteisön jäseniä, johon ympäristörikos vaikuttaa, tai ympäristönsuojeluun aktiivisesti osallistuvia laajemman yhteiskunnan jäseniä. Tällaisille henkilöille, jotka ilmoittavat ympäristörikoksista tai tekevät yhteistyötä tällaisiin rikoksiin liittyvissä täytäntöönpanomenettelyissä, olisi annettava tarvittavaa tukea ja apua rikosoikeudellisissa menettelyissä, jotta he eivät joudu yhteistyönsä vuoksi epäedulliseen asemaan vaan saavat tukea ja apua. Tällaisia henkilöitä olisi myös suojeltava häirinnältä tai aiheettomalta syytteeseenpanolta tällaisista rikoksista ilmoittamisen tai rikosoikeudelliseen menettelyyn osallistumisen vuoksi. (26)Koska luonto ei voi itse edustaa itseään uhrina rikosoikeudellisessa menettelyssä, henkilöillä, jotka kuuluvat siihen yleisöön, jota asia koskee, sellaisena kuin se määritellään tässä direktiivissä ottaen huomioon Århusin yleissopimuksen 2 artiklan 5 kohta ja 9 artiklan 3 kohta, olisi oltava jäsenvaltioiden oikeudellisen kehyksen puitteissa ja asiaa koskevia menettelysääntöjä noudattaen mahdollisuus toimia julkishyödykkeeksi katsottavan ympäristön puolesta. (27)Ympäristörikosten havaitsemisesta ja tutkinnasta sekä niihin liittyvistä syytetoimista ja tuomitsemisesta vastaavien kansallisten viranomaisten resurssit ja täytäntöönpanovaltuudet ovat puutteelliset, mikä vaikeuttaa ympäristörikosten tehokasta ehkäisemistä ja rankaisemista. Resurssien puute voi jopa estää viranomaisia toteuttamasta mitään toimia tai rajoittaa täytäntöönpanotoimia niin, että rikoksentekijät voivat välttää vastuunsa tai selvitä rangaistuksella, joka ei vastaa rikoksen vakavuutta. Sen vuoksi olisi säädettävä resursseja ja täytäntöönpanovaltuuksia koskevista vähimmäisvaatimuksista. (28)Rikosprosessiketjun toimivuus riippuu erilaisista erityistaidoista. Ympäristörikosten aiheuttamien haasteiden monimutkaisuus ja tällaisen rikollisuuden tekninen luonne edellyttävät monialaista lähestymistapaa, minkä vuoksi kaikki asiaankuuluvat toimivaltaiset viranomaiset tarvitsevat korkeatasoista oikeudellista ja teknistä asiantuntemusta sekä korkeatasoista koulutusta ja erikoistumista. Jäsenvaltioiden olisi tarjottava niille, joiden tehtävänä on havaita ja tutkia ympäristörikoksia sekä nostaa niiden perusteella syytteitä ja antaa tuomioita, näiden tehtävien edellyttämää koulutusta. Rikosprosessiketjun ammattimaisuuden ja tehokkuuden maksimoimiseksi jäsenvaltioiden olisi myös harkittava erityisten tutkintayksiköiden, syyttäjien ja rikostuomareiden nimeämistä käsittelemään ympäristörikostapauksia. Yleisissä rikostuomioistuimissa voitaisiin perustaa erityisiä tuomarijaostoja. Teknistä asiantuntemusta olisi oltava kaikkien asiaankuuluvien täytäntöönpanoviranomaisten käytettävissä. (29)Onnistuneen täytäntöönpanon varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi annettava ympäristörikosten tutkintaa varten käyttöön samanlaiset tehokkaat tutkintavälineet, jotka niiden kansallisessa lainsäädännössä on jo otettu käyttöön järjestäytyneen rikollisuuden ja muun vakavan rikollisuuden torjumiseksi. Näiden välineiden tulisi käsittää muun muassa telekuuntelu, peitetoimina suoritettava tarkkailu esimerkiksi teknisin laittein, valvotut läpilaskut sekä pankkitilien valvonta ja muut talousrikostutkintavälineet. Näitä välineitä olisi käytettävä suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ja Euroopan unionin perusoikeuskirjaa kaikilta osin noudattaen. Näiden tutkintavälineiden käyttö olisi kansallisen lainsäädännön mukaisesti perusteltava tutkittavien rikosten luonteen ja vakavuuden perusteella. Oikeutta henkilötietojen suojaan on kunnioitettava.

(30)Jotta voidaan varmistaa tehokas, yhdennetty ja yhdenmukainen täytäntöönpanojärjestelmä, joka muodostuu sekä hallinnollisista että yksityis- ja rikosoikeudellisista toimenpiteistä, jäsenvaltioiden olisi organisoitava sisäinen yhteistyö ja viestintä kaikkien hallinnolliseen ja rikosoikeudelliseen täytäntöönpanoketjuun kuuluvien toimijoiden kesken sekä rankaisevista ja korjaavista seuraamuksista vastaavien toimijoiden kesken. Jäsenvaltioiden olisi myös sovellettavien sääntöjen mukaisesti tehtävä yhteistyötä EU:n virastojen, erityisesti Eurojustin ja Europolin, sekä muiden EU:n elimien, kuten Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) ja Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) puitteissa niiden toimivaltaan kuuluvilla aloilla. (31)Jotta voitaisiin varmistaa johdonmukainen lähestymistapa ympäristörikosten torjunnassa, jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä, julkaistava ja säännöllisesti tarkistettava ympäristörikollisuuden torjuntaa koskeva kansallinen strategia, jossa vahvistetaan toiminnan tavoitteet ja painopisteet sekä tarvittavat toimenpiteet ja resurssit. (32)Jotta tässä direktiivissä tarkoitettuja rikoksia voitaisiin torjua tuloksellisesti, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on kerättävä tarkkoja, yhdenmukaisia ja vertailukelpoisia tietoja ympäristörikosten laajuudesta ja suuntauksista sekä niiden torjuntatoimista ja niiden tuloksista. Näiden tietojen pohjalta olisi laadittava tilastoja, joita voidaan hyödyntää täytäntöönpanotoimien operatiivisessa ja strategisessa suunnittelussa sekä kansalaisille suunnattavassa tiedotuksessa. Jäsenvaltioiden olisi kerättävä ympäristörikoksia koskevia tilastotietoja ja toimitettava ne komissiolle. Komission olisi säännöllisesti arvioitava jäsenvaltioiden toimittamia tilastotietoja ja julkaistava arvionsa tulokset. (33)Tämän direktiivin nojalla ympäristörikoksista kerättävien tilastotietojen olisi oltava vertailukelpoisia jäsenvaltioiden välillä, ja ne olisi kerättävä yhteisten vähimmäisvaatimusten mukaisesti. Jotta voidaan varmistaa tämän direktiivin yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa määrittää vakiomuoto tilastotietojen toimittamista varten. Tätä valtaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 mukaisesti. (34)Tämän direktiivin mukaiset velvoitteet eivät vaikuta rikosoikeudellisissa menettelyissä noudatettavia prosessuaalisia oikeuksia koskevaan unionin oikeuteen. Jäsenvaltioiden olisi tämän direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä varmistettava, että epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden prosessuaalisia oikeuksia kunnioitetaan rikosoikeudellisissa menettelyissä kaikilta osin. (35)Alternatives – please delete one option according to the IRL choice: (36)[non-participation:] Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevien 1 ja 2 artiklan sekä 4 a artiklan 1 kohdan mukaisesti Irlanti ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido sitä eikä direktiiviä sovelleta siihen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun pöytäkirjan 4 artiklan soveltamista. TAI [participation:] Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevan 3 artiklan sekä 4 a artiklan 1 kohdan mukaisesti Irlanti on [... päivätyllä kirjeellä] ilmoittanut haluavansa osallistua tämän asetuksen hyväksymiseen ja soveltamiseen. (37)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/35/EY on täydennetty Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/123/EY, jossa säädetään alusten aiheuttamaan ympäristön pilaantumiseen liittyvistä rikoksista ja seuraamuksista. Tällaisten rikosten ja seuraamusten tulisi kuulua tämän direktiivin soveltamisalaan. Sen vuoksi direktiivi 2009/123/EY olisi korvattava vastaavasti tähän direktiiviin osallistuvien jäsenvaltioiden osalta. (38)Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. (39)Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita eli ympäristörikosten yhteisten määritelmien varmistamista ja vakavista ympäristörikoksista määrättävien tehokkaiden, oikeasuhteisten ja varoittavien rikosoikeudellisten seuraamusten käyttöönottoa, vaan ne voidaan tämän direktiivin laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi hyväksyä toimenpiteitä SEU-sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen. (40)Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet ja etenkin oikeus henkilötietojen suojaan, sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus, elinkeinovapaus, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen, laillisuusperiaate ja rikoksista määrättävien seuraamusten oikeasuhteisuuden periaate sekä kielto syyttää ja rangaista oikeudenkäynnissä kahdesti samasta rikoksesta. Tällä direktiivillä pyritään varmistamaan, että kyseisiä oikeuksia ja periaatteita kunnioitetaan täysimääräisesti, ja se olisi pantava täytäntöön vastaavasti, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Kohde Tässä direktiivissä vahvistetaan vähimmäissäännöt, jotka koskevat rikosten ja seuraamusten määrittelyä, ympäristön suojelemiseksi entistä tehokkaammin. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1)’laittomalla’ menettelyllä menettelyä, jolla rikotaan jotakin seuraavista:

a)unionin lainsäädäntö, jolla oikeusperustasta riippumatta edistetään Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa esitettyjen unionin ympäristönsuojelupolitiikan tavoitteiden saavuttamista; b)jäsenvaltion laki, hallinnollinen määräys tai toimivaltaisen viranomaisen tekemä päätös, jolla pannaan täytäntöön a alakohdassa tarkoitettu unionin lainsäädäntö. Menettely on katsottava laittomaksi myös silloin kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on antanut siihen luvan, jos lupa on saatu vilpillisesti tai lahjontaa, kiristystä tai pakottamista käyttäen; 2) ’suojelualueella olevalla elinympäristöllä’ lajin elinympäristöä, jonka vuoksi jokin alue on osoitettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY 4 artiklan 1 tai 2 kohdan nojalla erityiseksi suojelualueeksi, tai mitä tahansa luontotyyppiä tai lajin elinympäristöä, jonka vuoksi jokin alue on määritetty neuvoston direktiivin 92/43/ETY 4 artiklan 4 kohdan nojalla erityiseksi suojelualueeksi; 3)’oikeushenkilöllä’ oikeussubjektia, jolla on tämä asema sovellettavan kansallisen lainsäädännön perusteella, ei kuitenkaan valtioita tai julkisyhteisöjä niiden käyttäessä julkiseen valtaan liittyviä oikeuksia eikä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä; 4)’yleisöllä, jota asia koskee’ henkilöitä, joihin 3 tai 4 artiklassa tarkoitetut rikokset vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat. Tätä määritelmää sovellettaessa henkilöillä, joiden etua asia riittävästi koskee tai jotka väittävät oikeuttaan heikennetyn, sekä kansalaisjärjestöillä, jotka edistävät ympäristönsuojelua ja jotka täyttävät kansallisen lainsäädännön mukaiset oikeasuhteiset vaatimukset, katsotaan olevan etu tässä asiassa; 5)’uhrilla’ samaa kuin Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/29/EU 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa. 3 artikla Rikokset 1.Jäsenvaltioiden on varmistettava, että seuraava menettely säädetään rikoksena rangaistavaksi silloin kun se on laiton ja tehty tahallisesti: a)sellainen materiaalin tai aineen tai ionisoivan säteilyn saattaminen, päästäminen tai johtaminen ilmaan, maaperään tai veteen, joka aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan henkilön kuoleman tai vakavan vamman tai huomattavaa vahinkoa ilman laadulle, maaperän laadulle tai veden laadulle taikka eläimille tai kasveille; b)sellaisen tuotteen saattaminen markkinoille kiellon tai muun vaatimuksen vastaisesti, joka tuotteen laajamittaisen käytön vuoksi aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan henkilön kuoleman tai vakavan vamman tai huomattavaa vahinkoa ilman laadulle, maaperän laadulle tai veden laadulle taikka eläimille tai kasveille; c)aineiden valmistus, markkinoille saattaminen tai käyttö sellaisenaan, seoksissa tai esineissä, mukaan lukien niiden sisällyttäminen esineisiin, silloin kun i)kyseistä toimintaa on rajoitettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 VIII osaston ja liitteen XVII nojalla; tai ii)kyseinen toiminta on kielletty asetuksen (EY) N:o 1907/2006 VII osaston nojalla; tai iii)kyseinen toiminta ei ole Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaista; tai iv)kyseinen toiminta ei ole Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 528/2012 mukaista; tai v)kyseinen toiminta kuuluu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 soveltamisalaan; tai vi)kyseinen toiminta on kielletty Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 2019/1021 liitteen I nojalla; ja se aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan ihmisen kuoleman tai vakavan vamman tai huomattavaa vahinkoa ilman laadulle, maaperän laadulle tai veden laadulle taikka eläimille tai kasveille;

d)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/92/EU 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen hankkeiden toteuttaminen ilman lupaa tai ympäristövaikutusten arviointia, mikä aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan huomattavaa vahinkoa direktiivin 2011/92/EU 3 artiklan 1 kohdassa määritellyille tekijöille; e)jätteen keräys, kuljetus, hyödyntäminen ja loppukäsittely, tällaisten toimien valvonta ja loppusijoituspaikkojen jälkihoito, mukaan lukien kauppiaana tai välittäjänä toteutetut toimet (jätehuolto), kun laiton menettely i)koskee Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/98/EY 3 artiklan 2 kohdassa määriteltyä vaarallista jätettä ja sitä toteutetaan huomattavassa määrin; ii)koskee muuta kuin i kohdassa tarkoitettua jätettä ja aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan ihmisen kuoleman tai vakavan vamman tai huomattavaa vahinkoa ilman laadulle, maaperän laadulle tai veden laadulle taikka eläimille tai kasveille; f)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1013/2006 2 artiklan 35 kohdassa tarkoitettu jätteiden siirto, silloin kun se toteutetaan huomattavassa määrin, riippumatta siitä, onko kyseessä erillinen siirto vai monta ilmeisesti toisiinsa yhteydessä olevaa siirtoa; g)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1257/2013 soveltamisalaan kuuluva alusten kierrätys, jos mainitun asetuksen 6 artiklan 2 kohdan a alakohdassa asetettuja vaatimuksia ei noudateta; h)alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja pilaamisrikoksista määrättävistä seuraamuksista, myös rikosoikeudellisista seuraamuksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/35/EY 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen, aluksista peräisin olevien ympäristöä pilaavien aineiden päästöt mille tahansa mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle alueelle, edellyttäen että aluksesta peräisin olevat päästöt eivät täytä mainitun direktiivin 5 artiklassa asetettuja poikkeuksia; tätä säännöstä ei sovelleta yksittäisiin tapauksiin, joissa aluksista peräisin oleva päästö ei aiheuta veden laadun huononemista, paitsi jos saman rikoksentekijän aiheuttamat toistuvat tapaukset yhdessä johtavat veden laadun huononemiseen; i)sellaisen laitoksen asentaminen, käyttö tai purkaminen, jossa harjoitetaan vaarallista toimintaa tai jossa varastoidaan tai käytetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/18/EU, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/75/EU tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/30/EU soveltamisalaan kuuluvia vaarallisia aineita, valmisteita tai pilaavia aineita, ja joka aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan ihmisen kuoleman tai vakavan vamman tai huomattavaa vahinkoa ilman laadulle, maaperän laadulle tai veden laadulle taikka eläimille tai kasveille; j)sellainen ydinmateriaalin tai muun vaarallisen radioaktiivisen aineen valmistus, tuotanto, jalostus, käsittely, käyttö, hallussapito, varastointi, kuljettaminen, tuonti, vienti tai loppusijoitus, joka kuuluu neuvoston direktiivin 2013/59/Euratom, neuvoston direktiivin 2014/87/Euratom tai neuvoston direktiivin 2013/51/Euratom soveltamisalaan ja aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan ihmisen kuoleman tai vakavan vamman tai huomattavaa vahinkoa ilman laadulle, maaperän laadulle tai veden laadulle taikka eläimille tai kasveille; k)pinta- tai pohjaveden otto, joka aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan huomattavaa vahinkoa pintavesimuodostumien ekologiselle tilalle tai potentiaalille taikka pohjavesimuodostumien määrälliselle tilalle; l)sellaisten luonnonvaraisten eläin- tai kasvilajien yksilöiden tappaminen, tuhoaminen, hallussapito, ottaminen, myynti tai myytäväksi tarjoaminen, jotka on lueteltu neuvoston direktiivin 92/43/ETY liitteissä IV ja V (siltä osin kuin liitteessä V lueteltuihin lajeihin sovelletaan samoja toimenpiteitä kuin liitteessä IV lueteltuihin lajeihin) tai joita tarkoitetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY 1 artiklassa, paitsi jos menettely kohdistuu tällaisten yksilöiden merkityksettömään määrään; m)neuvoston asetuksen (EY) N:o 338/97 liitteissä A ja B lueteltujen luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien yksilöiden taikka niiden osien tai johdannaisten kauppaaminen, paitsi jos menettely kohdistuu tällaisten yksilöiden merkityksettömään määrään; n)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 995/2010 soveltamisalaan kuuluva laittomasti korjatun puutavaran tai siitä valmistettujen puutuotteiden markkinoille saattaminen tai asettaminen saataville unionin markkinoilla, paitsi jos menettely koskee merkityksetöntä määrää; [Jos asetus tiettyjen metsäkatoon ja metsien tilan heikkenemiseen liittyvien hyödykkeiden ja tuotteiden asettamisesta saataville unionin markkinoilla ja viennistä unionin ulkopuolelle sekä asetuksen (EU) N:o 995/2010 kumoamisesta annetaan ennen tätä direktiiviä, n alakohta korvataan mainitun asetuksen 3 artiklan soveltamisalaan kuuluvalla rikoksella.] o)menettely, joka aiheuttaa suojelualueella olevan elinympäristön heikentymistä direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, kun tällainen heikentyminen on merkittävää; p)unionin kannalta merkityksellisten haitallisten vieraslajien tuonti tai leviäminen, kun i)menettelyllä rikotaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1143/2014 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja rajoituksia; ii)menettelyllä rikotaan asetuksen (EU) N:o 1143/2014 8 artiklan nojalla myönnetyn luvan tai sen 9 artiklan nojalla myönnetyn hyväksynnän edellytyksiä ja se aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan ihmisen kuoleman tai vakavan vamman tai huomattavaa vahinkoa ilman laadulle, maaperän laadulle tai veden laadulle taikka eläimille tai kasveille; q)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2009 3 artiklan 4 kohdassa määriteltyjen otsonikerrosta heikentävien aineiden ja tällaisia aineita sisältävien tai niihin perustuvien tuotteiden ja laitteiden tuotanto, markkinoille saattaminen, tuonti, vienti, käyttö, ilmaan päästäminen tai levittäminen; r)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 517/2014 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyjen fluorattujen kasvihuonekaasujen tai tällaisia kaasuja sisältävien tai niihin perustuvien tuotteiden tuotanto, markkinoille saattaminen, tuonti, vienti, käyttö, ilmaan päästäminen tai levittäminen; 2.Jäsenvaltioiden on varmistettava, että myös 1 kohdan a, b, c, d, e, f, h, i, j k, m ja n alakohdassa, p alakohdan ii alakohdassa sekä q ja r alakohdassa tarkoitettu menettely säädetään rikoksena rangaistavaksi silloin kun se tehdään ainakin törkeästä huolimattomuudesta.

3.Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden kansallisessa lainsäädännössä täsmennetään, että seuraavat seikat on tarvittaessa otettava huomioon, kun 1 kohdan a–e, i, j, k ja p alakohdassa tarkoitettujen rikosten tutkintaa, syytteeseenpanoa ja tuomitsem