EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 21.02.1996 
K()M(%) 5*) lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
Euroopan yhteisön vesipolitiikka 

Komission tiedonanto neuvostolle ja parlamentille 
Euroopan yhteisön vesipolitiikka 
Sisällysluettelo 
sivu 
1. Johdanto 1 
2. Vesi ja vesipolitiikka 1 
3. Kestävän vesipolitiikan tavoitteet 1 
4. Haasteet 2 
4.1 Pilaantuminen 2 
4.1.1 Pistekuormitus 3 
4.1.2 Hajakuormitus 3 
4.1.3 Satunnaispäästöistä aiheutuva pilaantuminen 3 
4.1.4 Happamoituminen 3 
4.1.5 Rehevöityminen 4 
4.2 Veden puute 4 
4.3 Muut ihmisen aiheuttamat haittavaikutukset 4 
5. Euroopan yhteisön vesipolitiikan periaatteet 5 
5.1 Suojelun korkea taso 5 
5.2 Varovaisuusperiaate 5 
5.3 Ennalta ehkäisevä toiminta 5 
5.4 Vahingon korjaaminen sen lähteellä 5 
5.5 Saastuttaja maksaa 6 
5.6 Yhdentäminen 6 
5.7 Käytettävissä olevien tieteellisten ja teknisten tietojen käyttö 6 
5.8 Ympäristöolojen vaihtelevuus yhteisön alueilla 6 
5.9 Kustannukset/edut 7 
5.10 Yhteisön taloudellinen ja sosiaalinen kehitys sekä sen alueiden 
tasapainoinen kehitys 7 
5.11 Kansainvälinen yhteistyö 8 
5.12 Toissijaisuus 8 
6. Voimassa oleva EY:n lainsäädäntö ja siihen liittyvä yhteisön politiikka . . 8 
7. Vesiasioita koskevat erityiskysymykset 9 
7.1 Päästöjen raja-arvoihin perustuva lähestymistapa ja 
ympäristön laatutavoitteisiin perustuva lähestymistapa 9 
7.2 Alueisiinjakomenetelmä 11 
7.3 Veden määrä 11 
7.4 Seurantaa koskevat vaatimukset 12 
/\ u 
7.5 Velvoite antaa kertomus 12 
7.6 Avoimuus, yleisön osallistuminen ja vastuu 13 
7.7 Yhdennetty vesitalous 13 
7.8 Jokialuetta koskeva yleissuunnittelu 13 
8. Päätelmät 14 
9. Suositus vesivaroja koskevaksi puitedirektiiviksi 16 
10. Menettelyt 18 
Liite 
Voimassa oleva EY:n lainsäädäntö 19 
1. Euroopan yhteisön vesilainsäädäntö 19 
1.1 Jäsenvaltioissa juomaveden valmistamiseen tarkoitetun 
pintaveden laatuvaatimuksista annettu direktiivi 19 
1.2 Uimaveden laadusta annettu direktiivi 19 
1.3 Tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten 
aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta annettu direktiivi 20 
1.4 Yhteisön makean pintaveden laatua koskevasta 
yhteisestä tietojenvaihtomenettelystä tehty päätös 21 
1.5 Suojelua ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta 
kalojen elämän turvaamiseksi annettu direktiivi 22 
1.6 Simpukkavesiltä vaadittavasta laadusta annettu direktiivi 22 
1.7 Pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten 
aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta annettu direktiivi 23 
1.8 Juomaveden laadusta annettu direktiivi 23 
1.9 Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annettu direktiivi 24 
1.10 Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien 
nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annettu direktiivi 25 
1.11 Ehdotus vesiympäristön laatua koskevaksi direktiiviksi 25 
2. Asiaan läheisesti liittyvä Euroopan yhteisön lainsäädäntö 26 
2.1 Direktiivi ympäristön, erityisesti maaperän suojelusta 
käytettäessä puhdistamolietettä maanviljelyssä 26 
2.2 Eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien 
kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä annettu direktiivi . . 26 
2.3 Ehdotus yhdennetyksi saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa koskevaksi 
direktiiviksi 27 
2.4 Kasvinsuojeluaineista annettu direktiivi ja ehdotus hiosidituotteiden 
markkinoille saattamista koskevaksi direktiiviksi 28 
2.5 Pesuaineita koskevat direktiivit 28 
2.6 Tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta 
annettu direktiivi (seveso-direktiivi) 29 
2.7 Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 
annettu direktiivi ja luonnonvaraisten lintujen suojelusta annettu 
direktiivi 29 
2.8 Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden 
Ak> 
ympäristövaikutusten arvioinnista annettu direktiivi 29 
2.9 Kemikaalien luokitusta, merkintöjä ja vaarallisuusasteen 
arviointia koskeva lainsäädäntö 30 
3. Vesiasioihin vaikuttavat muut Euroopan yhteisön politiikat 31 
4 c 

1. Johdanto 
Kesäkuussa 1995 neuvosto ja Euroopan parlamentin ympäristövaliokunta vaativat 
perusteellista arviointia yhteisön vcsipolitiikasta. 
Tässä tiedonannossa keskitytään komission vesien suojelua koskevaan lähestymistapaan, 
mutta sitä ei pitäisi nähdä irrallisena. Se olisi nähtävä erityisesti komission viidennen 
ympäristöohjelman1 vesien suojelua koskevien osien kehittämisenä. 
Tämä keskittyminen vesipolitiikan ympäristönäkökulmiin kuvastuu tiedonannon 
loppupäätelmässä; vesivaroja koskevaa puitedirektiiviä tarvitaan. On kuitenkin useita 
muita kysymyksiä, joita voitaisiin käsitellä "vesipolitiikan" yhteydessä ja joita ei käsitellä 
lainkaan tässä strategiaselvityksessä. Niihin kuuluvat vesiasioiden ja maankäytön 
suunnittelun raja-aluetta koskevat laajemmat kysymykset, yhteisön vesien suojeluun ja 
vesi-infrastruktuureihin antaman rahoituksen käyttöä koskevat kysymykset sekä kaikkien 
näiden alojen koko tutkimuskenttä. Nämä kysymykset ovat tärkeitä ja kaikki niitä 
koskevat huomiot ovat tervetulleita, mutta ne eivät ole tärkein tässä tiedonannossa 
käsiteltävä asia. 
2. Vesi ja vesipolitiikka 
Vesi jaetaan perinteisesti moniin luokkiin. Veden kohdalla erotetaan esimerkiksi makea 
vesi, merivesi ja murtovesi sekä pohjavesi ja pintavesi sekä joet, järvet, suistot, 
rannikkovedet ja avomeri. Myös erilaiseen talouskäyttöön tarkoitettu vesi tai sellainen 
vesi, jolla on erityinen suojeluarvo, erotetaan toisistaan. Vesi ei kuitenkaan tunne tällaisia 
eroja; se virtaa vapaasti eri luokkien välillä, ja tämä tosiasia on tiedostettava ja 
hyväksyttävä kaikissa yrityksissä hallita vesivaroja. 
Vaikka hallinnollisista syistä on käytännöllistä jakaa vesi eri luokkiin, on tärkeää pitää 
mielessä, että vettä, kaikissa muodossaan, käytetään erilaisiin toimintoihin usein 
samanaikaisesti. Vesi täyttää ihmisen perustarpeet eli juomisen, ruoanlaiton ja 
peseytymisen. Se on myös taloudellinen voimavara, joka täyttää ihmisen tarpeita 
laajemminkin kalastuksessa, maataloudessa (mukaan lukien kastelu), teollisuudessa 
(mukaan lukien käyttö juomaveden valmistuksessa ja teollisessa jäähdytyksessä), 
liikenteessä ja virkistyskäytössä. Se on elintärkeä osa jokaista ekosysteemiä ja jokaista 
maisemaa sekä muodostaa omia erityisiä ympäristöjään. Se voi myös olla uhka 
esimerkiksi tulvan muodossa tai veden puuttuessa kuivuutena. 
3. Kestävän vesipolitiikan tavoitteet 
Kestävässä vesipolitiikassa on saavutettava useita tavoitteita kustannuksia säästäen ja 
tehokkaasti: 
1. Sen on taattava varma juomaveden saanti. Juomaveden on oltava turvallista, sitä 
on oltava riittävästi ja sen saatavuuteen on voitava luottaa. 
KOM (92) 23 lopullinen, 27.3.1992 
ui 
2. Juomavesitarpeen tyydyttämisen lisäksi vesivarojen olisi oltava laadullisesti ja 
määrällisesti riittävät muiden taloudellisten vaatimusten täyttämiseksi. Vesivarojen 
olisi sovelluttava teollisuus- ja maatalouskäyttöön, niiden olisi riitettävä 
kalastuksen, liikenteen tarpeisiin ja sähköntuotantoon sekä täytettävä 
virkistystarpeet. Joissakin tapauksissa näitä tarpeita täytetään juomavesi verkoston 
kautta ja veden on näin ollen täytettävä juomavesistandardit. 
3. Vesivarojen laadun ja määrän sekä vesiympäristön fyysisen rakenteen olisi 
poikkeustapauksia lukuunottamatta oltava riittävä vesiympäristön hyvän ekologisen 
tilan ja toiminnon suojelemiseksi ja säilyttämiseksi sekä täytettävä kosteikkojen ja 
maaekosysteemien ja elinympäristöjen veden tarve. Määräyksiä olisi laajennettava 
myös sellaisten vesien suojelemiseksi, jotka ovat laadullaan ja merkitykseltään 
poikkeuksellisia. 
4. Vesistöjä olisi hoidettava niin, että estetään tai vähennetään tulvien haitallisia 
vaikutuksia ja saatetaan kuivuuden vaikutukset mahdollisimman pieniksi. 
On itsestään selvää, että nämä vesipolitiikan neljä tavoitetta eivät aina ole keskenään 
sopusoinnussa, ja tämän vuoksi kestävällä vesipolitiikalla luodaan järkevä tasapaino niiden 
välille. Kolmas tavoite eli ympäristönsuojelua koskeva tavoite on erityisen herkkä ja 
tarvitsee erityistä huomiota. 
4. Haasteet. 
Edellä mainittujen tavoitteiden saavuttaminen edellyttää useiden haasteiden voittamista. 
4.1. Pilaantuminen 
Pilaantumisella tarkoitetaan (yhdennetty saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa 
koskevan direktiivin2 yhteinen kanta) "sellaista ihmisen toiminnan joko suorasti tai 
epäsuorasti aiheuttamaa aineiden, värähtelyjen, lämmön tai nielun pääsemistä ilmaan, 
veteen tai maahan, jotka voivat aiheuttaa vaaraa ihmisen terveydelle tai ympäristön 
laadulle, aiheuttaa vahinkoa aineelliselle omaisuudelle tai huonontaa mahdollisuuksia 
käyttää ympäristöä muihin tarkoituksiin tai estää sellainen käyttö." Pilaantuminen 
luokitellaan yleensä "pistekuormitukseksi" tai "hajakuormitukseksi"; näitä kahta luokkaa 
ja niiden kolmea muunnelmaa käsitellään jäljempänä. 
Vaarallisia aineita ja valmisteita koskee luokittelu, joka perustuu muun muassa 
vesiympäristölle aiheutuvan vaaran arviointiin. Vaarallisten aineiden päästöjen asteittainen 
vähentäminen edistää ympäristönsuojelua ja erityisesti vesiympäristön suojelua. Joissakin 
tapauksissa paras tapa vähentää tiettyjen erityisen vaarallisten aineiden päästöjä on 
vähentää niiden käyttöä tai kieltää se. 
Sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä. 
4.1.1 Pistekuormitus 
Pistekuormituksella tarkoitetaan yleensä yksittäisistä ja yleensä tunnistettavista 
lähteistä aiheutuvia päästöjä vesiympäristöön. Siihen voivat kuulua teollisuuden, 
kotitalouksien tai kuntien jätevesipäästöt, viemäreiden ylivuotovedet sekä 
käytettävien määritelmien mukaan vuodot varastosäiliöistä, teollisuuslaitoksista, 
maatiloilta ja kaatopaikoilta. Ongelmat vaihtelevat saastuttavan aineen 
ominaisuuksien mukaan: vesi voi muuttua kokonaan tai osittain 
juomavesitarkoituksiin soveltumattomaksi; vesi ei sovellu tiettyihin 
tuotantoprosesseihin tai voi aiheuttaa mahdollisia terveydellisiä vaaroja veden tai 
vedelle alttiina olleiden tuotteiden käyttäjälle tai vaikuttaa ekosysteemiin 
myrkyttämällä kasveja ja/tai eläimiä tai häiritsemällä ympäristön tasapainoa. Veden 
pilaantuminen voi olla seurausta useiden vuosien aikana kertyneistä saasteista tai 
pilaantuminen voi vaihdella saastetyypin ja kyseisen vesistön uusiutumiskyvyn 
mukaisesti. 
4.1.2. Hajakuormitus 
Hajakuormituksella tarkoitetaan yleensä useista laajalla alueella olevista vaikeasti 
tunnistettavista ja valvottavista lähteistä aiheutuvia saastepäästöjä vesiympäristöön. 
Tähän kuuluvat maataloudesta aiheutuvat päästöt ja ilman kautta tuleva laskeuma 
(alkuperäinen lähde saattaa olla hajakuormituslähde niin kuin liikenteen 
pakokaasupäästöt tai kyseessä voi olla pislckuormituslähde kuten 
voimalaitospäästöt). Hajakuormitukseen kuuluu myös pilaantuminen, jonka 
aiheuttaa tuotteiden kulutus teollisuudessa tai yleisön keskuudessa. 
Pistekuormituslähteiden ja hajakuormituslähteiden välinen ero voi joskus olla 
hyvin hienojakoinen ja eri viranomaiset voivat toisinaan olla eri mieltä tietyn 
kuormituslähteen luokituksesta. Hajakuormitukseen liittyvät ongelmat ovat 
suurimmaksi osaksi samoja kuin pistekuormituksessakin, mutta olennainen ero on 
siinä, mitä keinoja valitaan kuormituslähteeseen liittyvien kysymysten 
ratkaisemiseksi. 
4.1.3. Satunnaispäästöstä aiheutuva pilaantuminen 
Yleensä pistekuormituslähteen päästöt, joiden määrät ovat tahattoman suuria 
onnettomuuden tai odottamattomien olosuhteiden vuoksi, aiheuttavat 
satunnaispäästöistä johtuvaa pilaantumista. Vaikutukset ympäristöön ja saastuneen 
vesistön mahdollisiin käyttötapoihin ovat suurelta osin samat kuin 
pistekuormituksella yleensä, mutta niillä voi olla dramaattisempia vaikutuksia ja 
kenties katastrofaalisia seurauksia. 
4.1.4. Happamoituminen 
Happamoituminen on erityinen hajakuormituksen muoto, joka aiheutuu sellaisten 
päästöjen kuten rikkidioksidi, typen oksidit ja ammonium joutumisesta ilmaan. 
Näitä aineita sisältävä sade, joka voi sataa tuhansien kilometrien päässä 
kuormituslähteestä, on hapanta ja vaikuttaa vesistöihin niin, että jokien ja 
erityisesti järvien pH-arvo laskee merkittävästi. Tämä häiritsee vakavasti luonnon 
ekosysteemiä ja äärimmäisissä tapauksissa voi johtaa kyseisen järven eliöstön 
kuolemaan. Happamoituminen voi myös vaikuttaa pohjaveteen maaperän kautta. 
Vesipolitiikan avulla happamoitumista aiheuttaviin lähteisiin voidaan vaikuttaa 
ainoastaan osittain ja ongelma on ratkaistava ilman pilaantumisen estämiseen 
kohdistuvilla toimilla. Komission happamoitumista koskevassa strategiassa 
käsitellään useita näistä kysymyksistä. 
4.1.5. Rehevöityminen 
Ravinteet aiheuttavat vesistöjen rehevöitymistä. Ravinteiden suuri määrä voi johtaa 
levien liialliseen kasvuun luonnollisten eliöyhteisöjen kustannuksella. Levien 
biomassan aiheuttama tai sen hajoamisesta johtuva hapen kulutustarve voi häiritä 
ekosysteemin luonnollista tasapainoa. Äärimmäiset tapaukset voivat johtaa 
vesieliöiden korkeaan kuolleisuuteen. Rehevöityminen voi myös aiheuttaa 
myrkyllisiä leväkukintoja. Ravinteiden lähteenä voivat olla sekä pistekuormitus-
ettähajakuormituslähteet, mukaan lukien maatalous, yhdyskuntajätevedet ja ilmasta 
tuleva laskeuma. 
4.2. Veden puute 
Veden korkeus joissa, järvissä ja pohjavettä johtavissa kerroksissa vaihtelee luonnostaan. 
Jotkut joet ja järvet erityisesti yhteisön eteläisissä osissa kuivuvat luonnostaan tiettyinä 
aikoina vuodesta. Runsas vedenotto juomavedeksi, matkailun tarkoituksiin, maatalouden 
kasteluvedeksi tai teollisuuden käyttöön voivat kuitenkin dramaattisesti vähentää virtausta 
tai pidentää kuivia kausia. Jotkut näistä käyttötavoista vaihtelevat suuresti vuodenaikojen 
mukaan (esimerkiksi kesäkauden matkailu). Kyseiset loimet voivat alentaa pohjaveden 
korkeutta niin, että aiheutuu äkillistä kaikkiin käyttötarkoituksiin tarvittavan veden 
puutetta ja että vedenalaiset elinympäristöt vahingoittuvat tai tuhoutuvat. Tällainen 
pohjaveden korkeuden aleneminen voi johtaa myös pohjavesi varastojen vahingoittumiseen, 
suolaveden pääsyyn rannikolla oleviin pohjavesi varastoi hi n ja siihen, että rannikkoalueet 
jäävät ilman juoma-/kasteluvettä. Nämä vaikutukset voivat johtua runsaasta ja pitkällisestä 
veden ottamisesta tai vedenkysynnän muutoksista, jotka aiheutuvat uudesta tai kasvaneesta 
taloudellisesta toiminnasta. Jokien virtausmäärien keinotekoinen vähentäminen voi myös 
vaikuttaa merkittävästi niiden arvoon elinympäristönä joko muuttamalla kasvi- ja 
eläinlajeja sellaisiksi, jotka selviytyvät pienemmissä virtauksissa, tai äärimmäisissä 
tapauksissa kuivaamalla jokiuomia ja tuhoamalla täysin vesiympäristön. Matala 
pohjaveden tai pintaveden taso vaikuttaa myös muihin kuin vesiympäristöihin ja 
vaikutukset voivat vaihdella kosteikkojen kuivumisesta pintamaan eroosioon ja 
aavikoitumiseen. 
Olisi muistettava, että ilmaston muutokset voivat aiheuttaa suuria muutoksia sademäärissä 
ja että tämä voi pahentaa edellä käsiteltyjä ongelmia. 
4.3 Muut ihmisen aiheuttamat haittavaikutukset 
Ihminen on usein muuttanut jokien, järvien ja rantaviivojen fyysisiä piirteitä monista 
syistä: esimerkiksi tulvilta suojautuminen, vesiväylien rakentaminen liikkumista varten, 
satamien, siltojen ja teiden rakentaminen, ruoppaus ja vedenpohjan patoaminen. Lisäksi 
on tietysti olemassa täysin keinotekoisia pinta vesistöjä; esimerkiksi tekojärviä (veden 
varastointia ja vesivoimaloita varten), kanavia ja kuivatusojia. Lisäksi tietynlainen 
vesiympäristössä tapahtuva taloudellinen toiminta voi myös vaikuttaa kyseiseen 
ympäristöön, esimerkiksi kalastus, vesiviljely, laivaliikenne ja toiminta avomerellä. Joskus 
tällaiseen toimintaan on ryhdytty yhden tai useamman jaksossa 3 luetellun vesipolitiikkaan 
liittyvän tavoitteen saavuttamisen edistämiseksi (esimerkiksi tckojärvien rakentaminen 
varman juomavesi varaston saamiseksi), mutta tällainenkin toiminta vaikuttaa ympäristöön, 
erityisesti kyseisten vesistöjen mahdollisuuteen toimia elinympäristönä. 
5. Euroopan yhteisön vesipolitiikan periaatteet 
Yhteisön politiikan ja erityisesti ympäristöpolitiikan tavoitteena on kestävä kehitys. Tämän 
politiikan perustana olevista periaatteista määrätään perustamissopimuksen 130 r artiklassa, 
ja selvyyden vuoksi ne esitetään jäljempänä, kunkin periaatteen yhteydessä esitetään 
epävirallista pohdiskelua kustakin periaatteesta ja niiden soveltamisesta vesipolitiikassa. 
5.1 Suojelun korkea taso 
Vesien suojelussa olisi kunnianhimoisesti pyrittävä korkeaan ihmisten terveyden, 
vesivarojen ja luonnon ekosysteemien suojelun tasoon eikä tyydyttävä alhaisimpaan 
hyväksyttävissä olevaan tasoon. 
5.2 Varovaisuusperiaate 
Suuri osa tietämyksestämme, joka liittyy veteen ja erityisesti veden pilaantumisesta 
ihmisten terveydelle ja ympäristön tilalle aiheutuviin vaikutuksiin on puutteellista. 
Varovaisuusperiaatteen mukaisesti politiikan olisi aina perustuttava todennettuun 
tieteelliseen tietoon, mutta toisaalta olisi noudatettava erityistä varovaisuutta aina asian 
ollessa epävarma tai kun siitä ei ole riittävästi tietoja. 
5.3 Ennalta ehkäisevä toiminta 
Tämän periaatteen mukaisesti on moraalinen velvollisuus estää ympäristöhaitat. Samalla 
myös myönnetään ympäristöhaittojen korjaamisen vaikeus ja kustannusten suuruus. 
Lsimerkiksi herkän Vesiekosysteemin tuhouduttua joissakin tapauksissa saattaa olla 
mahdotonta palauttaa sitä ennalleen. Kun pohjavesivarasto on saastunut torjunta-
ainejäämistä, joissakin tapauksissa sen puhdistuminen kestää vuosikymmeniä ja tänä 
aikana se ei ehkä sovellu käytettäväksi juomavesi lähteenä, ellei rakenneta kallista 
käsittelylaitosta. 
5.4 Vahingon korjaaminen sen lähteellä 
Tämä periaate pohjautuu loogisesti "ennalta ehkäisevään toimintaan", mutta sitä 
sovelletaan vasta, kun ympäristövahinko on tunnistettu. Vahingollinen toiminta olisi 
keskeytettävä aina, kun se on mahdollista sen sijaan, että etsittäisiin teknisiä ratkaisuja 
ongelman ratkaisemiseksi "jälkeen päin". 
5.5 Saastuttaja maksaa 
Tässä periaatteessa edellytetään, että mahdollisen saastuttajan olisi maksettava ympäristön 
pilaantumista estävien toimenpiteiden kustannukset. Sellaisenaan se osaltaan auttaa 
estämään kilpailun vääristymistä varmistamalla ympäristötoimista aiheutuvien 
kustannusten huomioon ottamisen. Siinä myös määrätään, että vahingon tapahduttua 
saastuttaja on vastuussa kaikista vahingon aiheuttamista kustannuksista, ja tämän vuoksi 
se kannustaa tehokkaaseen pilaantumisen valvontaan lähteellä. Sellaisenaan "saastuttaja 
maksaa" -periaate liittyy selkeästi "ennalta ehkäisevän toiminnan" ja "vahingon 
korjaamisen lähteellä" muodostamiin periaatteisiin. 
5.6 Yhdentäminen 
Vesipolitiikka on esimerkki alasta, jolla tarvitaan kaikkien aiheellisten yhteisön 
politiikkojen yhtenäistä ja tehokasta yhteensovittamista. Yhdentäminen ei kuitenkaan ole 
ainoastaan yhteisön vastuulla. Ehkä tärkein yhdentämistä koskeva näkökohta on se, että 
vesipolitiikka olisi pantava täytäntöön paikallisella tai kansallisella tasolla yhtenäisesti ja 
täysin yhdenmukaisesti sitä varmistamaan perustettujen rakenteiden kanssa. On erityisen 
tärkeää, että sellaiset toiminnot kuten maankäytön suunnittelu ja jokien käytön 
yleissuunnittelu käsittävät kaikkien eri politiikkojen ja politiikkoihin kuuluvien 
tavoitteiden vaatimukset ja että ne sovitetaan yhteen loogisesti ja yhtenäisesti paikalliset 
olosuhteet huomioon ottaen. Koska maataloudesta aiheutuva pilaantuminen ja veden 
ottaminen kastelua varten ovat nykyisin kysymyksiä, jotka on selvitettävä vesipolitiikan 
tavoitteiden saavuttamiseksi, vesipolitiikan ongelmien sisällyttäminen 
maatalouspolitiikkaan on erityisen tärkeää. 
5.7 Käytettävissä olevien tieteellisten ja teknisten tietojen käyttö 
Tämän asian tärkeys on jo mainittu varovaisuusperiaatteen yhteydessä. Tehtäessä poliittisia 
päätöksiä tällä alalla olisi kaikin tavoin pyrittävä hyödyntämään käytettävissä olevaa 
koottua tietoaineistoa ympäristön tilasta ja ihmisen toiminnan vaikutuksista. Samoin 
ympäristöongelmia estettäessä ja hoidettaessa olisi käytettävä kaikkein täsmällisintä tietoa 
parhaista käytettävissä olevista tekniikoista ja erilaisista menettelyistä. 
5.8 Ympäristöolojen vaihtelevuus yhteisön alueilla 
On itsestään selvää, että yhteisiä yhteisön standardeja on sovellettava silloin, kun se on 
tarpeen ihmisten terveyden suojelemiseksi tai kun on kyse erityisen vaarallisista tai 
pysyvistä saasteista. Yhteisön vesipolitiikan on kuitenkin oltava riittävän joustava, jotta 
ei laadittaisi aiheettomia tai tarpeettoman ankaria vaatimuksia ainoastaan 
"yhdenmukaistamisen" vuoksi. Tällainen joustavuus varmistaisi myös sen, että silloin, kun 
on kyse tietylle alueelle ominaisesta ongelmasta (kuten rehevöityminen, happamoituminen 
tai kuivumisalttius), voidaan toteuttaa erityisiä kyseessä olevalle alueelle soveltuvia 
toimenpiteitä. Yhteisössä on hyvin monenlaisia ympäristöoloja ja tämä on otettava 
huomioon yhteisön politiikassa. 
5.9 Kustannukset/edut 
EY:n perustamissopimuksessa edellytetään, että sekä toiminnan että toimimatta jättämisen 
kustannukset ja edut otetaan huomioon määriteltäessä ympäristöpolitiikan erityisiä 
tavoitteita. Tällä tarkoitetaan ehdotettujen toimenpiteiden keskinäistä verrannollisuutta ja 
niiden vaikutusta ympäristöön. 
Yksittäisten toimintavaihtoehtojen kustannustehokkuus kyseisten tavoitteiden 
saavuttamiseksi on myös tärkeää. Ympäristöpolitiikkojen noudattamiseksi yksittäisten 
ihmisten, yksityisyritysten ja/tai viranomaisten investoinnit on kohdennettava vastaamaan 
vesipolitiikan tavoitteita ja toimenpiteet on hoidettava kustannustehokkaasti. Pitkän 
aikavälin edut ja toimimatta jättämisen seuraukset ympäristölle pitkällä aikavälillä on 
otettava täysin huomioon samoin kuin varovaisuusperiaatekin. Näin on tehty 
viimeaikaisessa lainsäädännössä, esimerkiksi yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetussa 
direktiivissä3 ja vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien 
aiheuttamalta pilaantumiselta annetussa direktiivissä4. Lisäksi tämä tunnustetaan 
puitedirektiiveissä, joissa sallitaan paikalliset ratkaisut paikallisiin ongelmiin ja joissa 
sallitaan usein suurempi hyötysuhde kustannuksiin nähden. 
Kustannustehokkuusstrategialla tarkoitetaan tarvetta arvioida jäljempänä mainittujen 
kolmen toimintamenetelmän edut ja haitat (päästöjen vähentäminen tai laadun 
parantaminen kustannusyksikköä kohden) taloudellisesta näkökulmasta: 
asetukset ja standardit (perinteinen EY:n lähestymistapa) 
uusi teknologia (liittyen edellä mainittuun) 
ulkoisten pilaantumiseen liittyvien kustannusten sisällyttäminen hintoihin 
ja markkinaperusteiset kannustimet. 
Nämä toimintakeinot eivät ole toisiaan poissulkevia ja niitä voidaan käyttää täydentävinä 
tai vaihtoehtoisina toimenpiteinä riippuen niiden suhteellisesta kustannustehokkuudesta 
niin veden pilaantumista kuin veden puutettakin koskevia kysymyksiä käsiteltäessä. 
5.10 Yhteisön taloudellinen ja sosiaalinen kehitys sekä sen alueiden tasapainoinen kehitys 
Tämä periaate liittyy tiiviisti yhdentämisperiaatteeseen. Siinä vahvistetaan, että 
vesipolitiikkaa ei pidä nähdä erillään muista vaan täydentävänä osana laajempaa 
pyrkimystä tasapainoiseen ja kestävään talouteen. 
Olisi korostettava alueelliseen kehitykseen liittyvien taloudellisten ja sosiaalisten 
kysymysten ratkaisevaa merkitystä vesipolitiikoille, sillä vesi on ratkaiseva tekijä luotaessa 
suotuisia edellytyksiä kestävälle kehitykselle. Kuitenkin makean veden varastojen laadun 
kestävää paranemista varten ja veden kysynnän tyydyttämiseksi pitkällä aikavälillä 
tarvitaan kokonaisvaltaista, pitkän tähtäimen jokialueiden, pinta- ja pohjavesien käytön 
yleissuunnittelua. 
3 EYVL N:o L 135, 21.5.1991, s. 40. 
4 EYVL N:o L 375, 31.12.1991, s. 1. 
Iässä tiedonannossa ei käsitellä eikä voida käsitellä täydellisesti kaikkia kysymyksiä, 
joiden voidaan katsoa liittyvän vesipolitiikan ja laajemman taloudellisen ja sosiaalisen 
kehityksen tarpeen välisiin yhteyksiin. Tällaiset kysymykset eivät kuulu tämän selvityksen 
välittömään alaan multa ovat kuitenkin tärkeitä, ja komissio ottaa mielellään vastaan 
kaikki niitä koskevat huomiot. 
5.11 Kansainvälinen yhteistyö 
EY:n perustamissopimuksessa tunnustetaan kansainvälisen yhteistyön tarve 
ympäristöpolitiikan osalta sekä yhteisön toiminnassa että yhteistyössä kolmansien maiden 
kanssa. 
Tämä pätee erityisesti vesipolitiikassa, jossa toimien yhteen sovittaminen kansainvälisillä 
jokialueilla ja merivesien suojelemiseksi on tärkeää kyseisten luonnonvarojen tehokkaan 
hallinnan kannalta. 
5.12 Toissijaisuus 
Toissijaisuusperiaatteesta on määrätty EY:n perustamissopimuksen 3 b artiklassa. Siinä 
edellytetään, että sellaisia toimenpiteitä, jotka voidaan toteuttaa tehokkaimmin 
jäsenvaltioiden tasolla, ei tulisi toteuttaa yhteisön tasolla. Tällä ei tarkoiteta ainoastaan 
sitä, pitäisikö yhteisön puuttua yksittäisten kysymysten hoitamiseen, vaan myös sitä, 
kuinka paljon yksityiskohtien täytäntöönpanosta olisi jätettävä jäsenvaltioille yhteisön 
toimintaa tarvittaessa. 
Vesipolitiikan alalla markkinoiden vääristymien mahdollisuus, joka johtuu politiikan 
täytäntöönpanoa koskevien standardien suuresta eroavaisuudesta, voi olla yksi perustelu 
yhteisön toiminnalle. Niitä voivat myös olla ympäristöä koskevien tietojen 
vertailukelpoisuus koko yhteisössä ja tästä johtuva avoimuuden tarve. Ennen kaikkea niitä 
voivat olla toiminnalliset perustelut kansainvälisten vesien pilaantumista ja rajat ylittävää 
pilaantumista koskevien toimenpiteiden yhteen sovittamisen varmistamiseksi. 
6. Voimassa oleva EY:n lainsäädäntö 
Koko EY:n vesilainsäädäntö pohjautuu perustamissopimuksessa vahvistettuihin 
periaatteisiin. Tämän tiedonannon liitteessä esitetään lyhyesti vesipolitiikkaan merkittävästi 
vaikuttavan voimassa olevan ja ehdotetun yhteisön lainsäädännön jokaisen osan tavoitteet 
ja pääpiirteet sekä joitakin niitä koskevia huomioita. Tämän vuoksi liitteessä olevat 
huomiot olisi luettava yhdessä tämän tiedonannon päätekstin kanssa. Liitteessä olevilla 
viittauksilla "puitedirektiiviin" tarkoitetaan jaksossa 9 esitettyä ehdotusta. 
Yhteisön jäsenvaltioiden vesipolitiikkaa koskeva lainsäädännöllinen kehys koostuu 
yhteisön lainsäädännöstäjohdettujenja kansallisten toimenpiteiden yhdistelmästä. Yhteisön 
toimenpiteitä on hyväksytty jo 1970-luvun alusta alkaen, alunperin EY:n 
perustamissopimuksen 100 ja 235 artiklan mukaisesti, mutta viime aikoina 130 s artiklan 
mukaisesti. Kaikki voimassa oleva EY:n lainsäädäntö on ajalta ennen sopimusta Euroopan 
unionista ja se on hyväksytty yksimielisesti 100 ja 235 artiklan mukaisesti tai 130 s 
artiklan aikaisemman version mukaisesti. 
On huomattava, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen vahvistamisen jälkeen 130 
s artiklassa on kolme erilaista menettelyä, joiden käyttö riippuu ehdotetun toiminnan 
luonteesta. Sopimuksen 130 s artiklan 1 kohta koskee suurinta osaa vesilainsäädäntöä ja 
siinä edellytetään yhteistyötä parlamentin kanssa ja neuvostossa määräenemmistöä. Muun 
muassa "vesivarojen hoito" kuuluu 130 s artiklan 2 kohtaan ja siinä edellytetään 
parlamentin kuulemista ja neuvoston yksimielisyyttä. Sopimuksen 130 s artiklan 3 kohta 
koskee yleisiä toimintaohjelmia ja siinä edellytetään, että päätökset tehdään yhdessä 
parlamentin ja neuvoston määräenemmistön kanssa. 
7. Vesiasioita koskevat erityiskysymykset 
Tiedonannon tässä jaksossa tarkastellaan joitakin laajempia kysymyksiä, jotka tulevat esiin 
liitteessä olevista huomioista ja jaksossa viisi esitettyjen periaatteiden soveltamisesta. 
7.1 Päästöjen raja-arvoihin perustuva lähestymistapa ja ympäristön laatutavoitteisiin 
perustuva lähestymistapa 
Pistekuormituksen rajoittaminen on yksi vesien suojelun kehittyneimpiä aloja 
yksinkertaisesti sen vuoksi, että pistekuormitus on yksi helpoimmin tunnistettavia ja 
ratkaistavia ongelmia. Yksityiskohdat vaihtelevat maittain, mutta perusperiaate on ollut 
se, että teollisuudelta tai tunnetusti veden pilaantumista aiheuttavilta toimilta edellytetään 
jonkinlaisia lupia ja että pilaantumisen valvonta on kyseisen luvan edellytys. Tämä 
ilmaistaan tavallisesti "päästörajoituksina", joilla asetetaan rajat sille, kuinka paljon 
saastuttavaa ainetta saa päästää vesistöön. 
Kysymyksiä nousee esiin silloin, kun yritetään päättää, mikä on vaadittava päästöjä 
koskevan valvonnan taso. Aikaisemmin tämä on johtanut pitkiin väittelyihin, joissa kahta 
äärimmäistä näkökantaa voitaisiin ehkä kuvata "ympäristön laatutavoitteisiin perustuvaksi 
lähestymistavaksi" ja "päästöjen raja-arvoihin perustuvaksi lähestymistavaksi". 
Ensimmäisen lähestymistavan mukaisesti arvioidaan siedettävä tai hyväksyttävissä oleva 
pilaantumisen määrä tietyssä vesistössä ja asetetaan päästörajat, joiden tarkoituksena on 
varmistaa, ettei kynnysarvoa ylitetä. Toisen lähestymistavan mukaisesti arvioidaan, kuinka 
suuria päästöjen enimmäisvähennyksiä voidaan kohtuudella edellyttää, kun otetaan 
huomioon nykyinen tekniikka ja tietty kustannusten tasoja päästöjen raja-arvot asetetaan 
sen mukaisesti. Päästöjen raja-arvoihin perustuva lähestymistapa yhdistetään usein 
"parhaan käytettävissä olevan tekniikan" (Best Available Techniques eli BAT) käyttöön, 
vaikka tulkinta siitä, mitä tarkoitetaan "parhaalla" ja mitä tarkoitetaan "käytettävissä 
olevalla", vaihtelee suuresti. 
Käytännössä kumpikaan kyseisistä kahdesta äärimmäisestä vaihtoehdosta ei pysty 
tarjoamaan parasta mahdollista ratkaisua. Ympäristön laatutavoitteet eivät yksinään 
useinkaan riitä vakavista saasteongelmista selviämiseen ja niitä voidaan käyttää väärin 
"lupana saastuttaa" tiettyyn tasoon asti. Samoin ankara päästöjen raja-arvoihin perustuva 
lähestymistapa, joka perustuu parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan, voi joissakin 
olosuhteissa johtaa tarpeettomiin investointeihin edistämättä merkittävästi ympäristön 
etuja. 
Viime aikaisessa yhteisön lainsäädännössä otetaan päästöjen raja-arvoihin perustuva 
lähestymistapa lähtökohdaksi. Tämä noudattaa varovaisuusperiaatetta ja siinä vahvistetaan 
se, että teollisuupten*ölisrV^släftkWpa^fojen vàhehïârWisèsfa kohtuullisuuden rajoissa. On 
kuitenkin tilâhfeita, joissa kyseiset toimenpiteet eivät riitä ympäristön suojelemiseksi, ja 
silloin on tarpeen vähentää päästöjä edellä mainittuun BAT-tekniikkaan perustuvia 
sallittuja enimmäispäästörajoja enemmän. Toisaalta on myös tilanteita, jolloin saavutettava 
ympäristönsuojelullinen etu, käytettäessä yleisesti BAT-tekniikkaan perustuvia 
enimmäispäästörajoja, ei riitä perusteeksi aiheutuville kustannuksille. 
Yhteisön lähestymistapaa voidaan kuvata yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetulla 
direktiivillä ja ehdotuksella yhdennetyksi saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa 
koskevaksi direktiiviksi. Ensin mainitussa direktiivissä säädetään teknisiin näkökohtiin 
perustuvasta yhdyskuntajätevesien käsittelyn korkeasta tasosta ja siinä edellytetään 
ankarampia toimenpiteitä silloin, kun puhdistuslaitos päästää jätevetensä 
"pilaantumisherkälle" alueelle, ja siinä sallitaan yksinkertaisemmat ja halvemmat ratkaisut 
silloin, kun se päästää jätevetensä "vähemmän pilaantumisherkälle" alueelle. Yhdennettyä 
saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa koskevaa direktiiviä koskevassa yhteisessä 
kannassa edellytetään, että toimivaltaiset viranomaiset vahvistavat "parhaaseen 
käytettävissä olevaan tekniikkaan perustuvat" päästöjen raja-arvot kyseisille teollisuuden 
aloille. Silloin kun tämä ei kuitenkaan riitä ympäristön laatustandardien täyttämiseksi, 
"edellytetään lisätoimenpiteitä." Jos paikalliset olosuhteet sen sijaan sallivat höllemmät 
toimenpiteet heikentämättä samalla ympäristönsuojelun korkeaa tasoa, päästöjen raja-
arvoja määriteltäessä voidaan ottaa huomioon "maantieteellinen sijainti ja paikalliset 
ympäristöolot." 
Tämän lähestymistavan eri osia ei ole aina yhdistetty yksittäisessä direktiivissä. 
Esimerkiksi uimaveden laadusta annetussa direktiivissä ja vesiympäristön laatua 
koskevassa direktiiviehdotuksessa ei aseteta päästöjen raja-arvoja, vaan niissä keskitytään 
lähinnä tunnistamaan ne tilanteet, jolloin tarvitaan lisätoimenpiteitä vahvistettujen veden 
laatuvaatimusten täyttämiseksi. 
Käytännössä ympäristön laatutavoitteiden olemassaolo sallii viranomaisten arvostella 
hyväksyttyjen päästöjen raja-arvojen tehokkuutta tai muuten päättää siitä, olisiko niitä 
tiukennettava. Päästöjen valvonta (joka yleensä perustuu BAT-tekniikkaan) sitä vastoin 
on olennainen osa jokaista ympäristön laatutavoitteiden mukaisuuden varmistamiseksi 
tarvittavaa strategiaa. Tämän vuoksi kyseiset kaksi lähestymistapaa ovat toisiaan 
täydentäviä eivätkä vastakkaisia. 
Tämän vuoksi yhteisön vesipolitiikkaan liittyvässä pilaantumisen valvonnassa on osia 
vesiympäristön laatutavoitteisiin perustuvasta lähestymistavasta ja teknologisten 
mahdollisuuksien arvioon perustuvista päästöjen raja-arvoista. 
Olisi korostettava sitä, että laatutavoitteet voidaan ilmaista eri tavoin. Yhden yleensä EY:n 
lainsäädännössä aikaisemmin noudatetun lähestymistavan mukaisesti (esimerkiksi suojelua 
ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta kalojen elämän turvaamiseksi 
annettu direktiivi) asetetaan yhteiset yhteisön tason parametriarvot, jotka kaikki 
jäsenvaltiot ottavat käyttöön. Toisen lähestymistavan mukaisesti asetetaan yhteiset 
perusteet, joita käytetään parametrejä ja arvoja määriteltäessä kansallisella ja paikallisella 
tasolla. Näissä yhteisissä perusteissa määrättäisiin korkeasta suojelun tasosta 
10 
perustamissopimuksen mukaisesti, mutta sallittaisiin joustavuus mukauduttaessa hyvin 
erilaisiin ympäristöoloihin yhteisön eri osissa. Tämä lähestymistapa hyväksyttiin 
ehdotetussa vesiympäristön laatua koskevassa direktiivissä ja komissio pitää tätä 
lähestymistapaa parhaana vesivaroja koskevan puitedirektiivin osalta, joka esitellään tämän 
tiedonannon jaksossa 9. Jäsenvaltioilla olisi selkeä velvoite noudattaa yhteisön tasolla 
määriteltyjä perusteita, ja tämän vuoksi kyseinen lähestymistapa ei millään lailla alentaisi 
standardeja. 
Edellä mainitut perustelut soveltuvat tietenkin soveltuvin osin muihinkin vesipolitiikan 
kysymyksiin kuten vedenottoon tai fyysisesti ympäristöön vaikuttaviin toimiin. 
7.2 Alueisiinjakomenetelmä 
Edellä jaksossa 5.8 mainitussa periaatteessa, jonka mukaan yhteisön politiikassa olisi 
otettava huomioon ympäristöolot yhteisön eri alueilla, vastustetaan kaikissa olosuhteissa 
ja kaikissa paikoissa sovellettavaa yhtenäistä valvontaa. Kun on kyse veden ja erityisesti 
vesivarojen käytön yleissuunnittelusta, saattaa olla järkevää määritellä ne vesivarat, jotka 
ovat erityisen suojelun arvoisia joko laatunsa tai määränsä takia, lama saattaa johtua siitä, 
että ne ovat juoma- tai kasteluvesi lähteitä, tai siitä, että ne ovat erityisen alttiita tietyn 
tyyppisille vahingoille. Voidaan myös sanoa, että tietyt elinympäristöt ovat erityisen 
arvokkaita niiden harvinaisuuden, kauneuden tai muun suojelunarvoisen ominaisuuden 
takia. Näillä alueilla valvonta voi olla tiukempaa. 
Jostakin syystä on luultavasti vaikeampaa päästä yksimielisyyteen siitä, mitkä ovat 
"vähemmän pilaantumisherkkiä" alueita, mutta asiasta on säädetty yhteisön 
lainsäädännössä (katso esimerkki yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetusta direktiivistä 
jaksossa 7.1 ) ja voi olla hyödyllistä, että tiettyjä alueita ei pidetä kovin merkityksellisinä, 
vaan kiireellisiä toimia edellyttävät alueet ovat tärkeysjärjestyksessä etusijalla. Tätä 
lähestymistapaa on kuitenkin mahdollista käyttää väärin ja siinä on noudatettava 
varovaisuutta. Eri alueiden erilainen suojelun taso voidaan määritellä muodollisesti 
alueisiinjakomenetelmällä. 
7.3 Veden määrä 
Yhdennetty vesitalous jäisi epätäydelliseksi, jos siinä ei otettaisi huomioon veden määrää 
koskevia kysymyksiä. Veden laatu liittyy kiinteästi veden määrään. Käytettävissä olevan 
veden laatu ja määrä ovat yhtä tärkeitä seikkoja riippumatta siitä, otetaanko vettä 
juotavaksi vai muihin tarkoituksiin. Vastaavasti veden ottaminen vaikuttaa vesistöön 
jäävän veden laatuun vähentämällä vesistön laimentamiskykyä. Itse asiassa silloin, kun 
vesi on matalalla, on tärkeämpää kuin koskaan varmistaa käytettävissä olevan veden 
suojelun korkea taso. 
Myös keinotekoisesti alennettu veden korkeus vaikuttaa luonnollisesti nopeammin luonnon 
ympäristöön. Vaikka pinta- ja pohjaveden matalalla tasolla ei ole ilmeisiä selkeitä 
taloudellisia haittavaikutuksia, se voi kuitenkin vakavasti heikentää ympäristön laatua. 
Yhteisön toimintaa tällä alalla voidaan lisäksi puolustaa veden määrää koskeviin 
kysymyksiin liittyvien ongelmien rajat ylittävällä luonteella. Filosofisesta näkökulmasta 
katsottuna on hyvin vaikea erottaa yhden jäsenvaltion sellaista toimintaa, joka pilaa vettä 
11 
myötävirtaan toisessa jäsenvaltiossa, sellaisesta toiminnasta, joka johtaa hyvin vähäisiin 
virtauksiin kyseisissä vesissä. 
7.4 Seurantaa koskevat vaatimukset 
Ei ole mahdollista suunnitella vesiasioita ilman luotettavia tietoja, joihin päätökset voivat 
perustua. Suurimpaan osaan EY:n vesilainsäädäntöä kuuluu velvoite suorittaa vesien 
laadun ja/tai tärkeiden toimien seurantaa. Jäsenvaltioiden on sisällytettävä kyseiset 
vaatimukset kansallisiin tai alueellisiin seurantaan liittyviin verkostoihinsa. 
Koska kaikki EY:n lainsäädännössä esitetyt seurantaa koskevat vaatimukset liittyvät asiaa 
koskevassa direktiivissä käsiteltävään erityisasiaan, on luultavasti väistämätöntä, että eri 
tarkkailuvaatimuksista voi saada ristiriitaisen käsityksen. Tämä on kuitenkin suurelta osin 
havainnollinen kysymys, ja itse asiassa päällekkäisiä tai vastakkaisia vaatimuksia on 
suhteellisen vähän. Tätä asiaa voitaisiin tutkia vaatimusten järkeistämiseksi, joskaan asia 
ei nykyisin näytä aiheuttavan liikaa päivittäisiä ongelmia jäsenvaltioille. Kaikkien 
seurantaa koskevien vaatimusten yhteen kokoamista voidaan myös pitää perusteltuna, jos 
jaksossa 9 mainittu laajempi vettä koskeva puitedirektiivi hyväksytään. 
Tällaista lähestymistapaa puoltaa myös tarve vertailla koko Euroopan tietoja. Euroopan 
ympäristökeskus tutkii, miten tätä voidaan parantaa, ja komissio työskentelee tiiviisti 
yhdessä ympäristökeskuksen kanssa harkitessaan puitedirektiivissä tarkoitetun seurannan 
sisältöä. 
Seurantaa koskeviin tietoihin voidaan myös sisällyttää lisää tietoja veden määrästä ja 
erityisesti siitä, kuinka paljon vettä on otettuja mihin tarkoituksiin sitä on käytetty. 
Veden määrää ja laatua koskevat tiedot olisi annettava jokialuekohtaisesti (katso myös 
jakso 7.8). 
7.5 Velvoite antaa kertomus 
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kertomus EY:n lainsäädännön täytäntöönpanosta 
ja jostakin sen mukaisesti toteutetun seurannan tuloksista. Iällä varmistetaan vaatimusten 
mukaisuus, mutta siitä saa myös yleiskatsauksen yhteisön vesiympäristön tilasta. Näitä 
tietoja tarvitaan politiikan laatimisessa ja hyödyllisten tietojen ja kokemusten vaihdon 
edistämiseksi eri jäsenvaltioiden viranomaisten välillä. 
EY:n vesilainsäädäntöä koskeva kertomuksen antaminen perustuu lähes kokonaan eräiden 
ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten 
standardoinnista ja järkeistämisestä annettuun direktiiviin5 ja tämän takia on jo olemassa 
kertomuksen antamisen järkiperäistämistä tarvittaessa koskeva mekanismi. 
5 EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48. 
12 
7.6 Avoimuus, yleisön osallistuminen ja vastuu 
Ei ole mitään pätevää syytä pitää ympäristön tilaa koskevia tietoja salassa, hankaloittaa 
kyseisten tietojen käyttöä tai tehdä siitä kohtuuttoman kallista. Kaikilla olisi oltava oikeus 
saada tietää ympäristön seurannasta saaduista tuloksista selkeästi ymmärrettävässä 
muodossa. Heillä olisi oltava oikeus saada tietää hyvissä ajoin ympäristön suojelemiseksi 
hyväksytyistä politiikoista ja antaa tietojansa päätöksentekomenettelyjä varten. Tätä 
tietojen käyttöä koskevaa oikeutta sovelletaan yhtäläisesti niihin teollisuudenaloihin, joita 
sääntely koskee, ja osapuoliin, joita asia koskee ja jotka edustavat ympäristön tai 
kuluttajien etuja. 
On tarpeen varmistaa, että jäsenvaltioilla on paljon liikkumavaraa laajan yhteisen 
lainsäädäntökehyksen sisällä. Yleisön osallistuminen ja vastuu auttavat varmistamaan, että 
tällainen liikkumatila ei välttämättä edellytä alempia standardeja. Lisäksi osapuolten, joita 
asia koskee, avulla toteutetut toimenpideohjelmat sellaisten ongelmien ratkaisemiseksi, 
joita he ymmärtävät ja pitävät vakavina, todennäköisesti menestyvät paremmin kuin 
sellaiset toimenpideohjelmat, joista määrätään ilman selityksiä tai perusteluja. 
7.7 Yhdennetty vesitalous 
Komission ehdotuksessa vesiympäristön laatua koskevaksi direktiiviksi6 vaaditaan 
jäsenvaltioita laatimaan yhdennettyjä ohjelmia, jotka sisältävät kaikki direktiivin 
täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet sekä EY.n muun ja kansallisen 
vesilainsäädännön. Tarkoituksena on saada aikaan yleiskatsaus kaikista sellaisista 
toimenpiteistä, joita tarvitaan tiettyyn vesistöön liittyvien eri toimintaohjelmien 
tavoitteiden saavuttamiseksi. Tämän lähestymistavan mukaan joskus eri viranomaiset 
voivat jossakin määrin järkeistää ja sovittaa yhteen eri toimenpiteitä saman vesistön 
parantamiseksi. 
Yhdennetty lähestymistapa myös tekee selväksi, että ympäristösyistä pintavesien 
parantamiseksi toteutetut toimenpiteet edistävät jokien ja järvien mahdollisuuksia 
puhdistua paremmin, ja näin ollen varmistetaan veden suojeleminen taloudellisena 
voimavarana. 
Vesiympäristön laatua koskevassa ehdotuksessa olevaa yhdennettyjen ohjelmien käsitettä 
voidaan laajentaa yhdennetyn yleissuunnittelun käsitteeksi, jonka mukaisesti monia 
vesipolitiikan seurantaa ja tavoitteiden asettelua koskevia osia yhdennettäisiin enemmän. 
7.8 Jokialuetta koskeva yleissuunnittelu 
Joet ja järvet eivät noudata poliittisia tai hallinnollisia rajoja (vaikka ne usein muodostavat 
niitä). Ainoa looginen yksikkö joen käytön yleissuunnittelun hallinnoimiseksi tai yhteen 
sovittamiseksi on jokialue eli maa-ala, josta kaikki pintavalunta virtaa virtojen, jokien ja 
järvien kautta mereen yhden ainoan joen suun tai deltan kohdalla. Jokialueita kutsutaan 
useilla eri nimillä (esimerkiksi valuma-alueiksi, sadanta-alueiksi, hydrografisiksi valunta-
alueiksi), mutta niiden perusajatus on lähes sama. Nykyisin jo useat jäsenvaltiot järjestävät 
EYVL N.o C 222, 10.8.1994, s. 6. 
13 
vesitaloutensa hallinnollisiksi yksiköiksi, jotka jokseenkin vastaavat yhtä tai useaa 
jokialuetta. Useimmat suuret rajat ylittävät eurooppalaiset joet ovat sellaisten 
kansainvälisten yleissopimusten alaisia, joissa sallitaan mukana olevien eri maiden 
viranomaisten välisen vesipolitiikan jonkinlainen yhteen sovittaminen. 
Yhdestä tai useammasta jokialueesta vastuussa olevat yksittäiset viranomaiset voivat 
hallinnoida jokialueen käytön yleissuunnittelua tai sitä voivat hoitaa 
koordinaatioviranomaiset, jotka valvovat ja sovittavat yhteen eri hallinnollisten yksiköiden 
toimia jokialueella. 
Pohjavesi varastot eivät aina muodosta helposti tunnistettavia kokonaisuuksia ja niiden 
vesivarojen käytön suunnittelua varten ei ole selvää "luonnollista" hallintoyksikköä. 
Lisäksi niiden valuma-alueet eivät aina osu yhteen jokialueiden kanssa. Käytännön syistä 
ja ottaen huomioon pohja- ja pintavesien käytön yleissuunnittelun yhdentämisen tärkeys, 
olisi johdonmukaista sisällyttää ne molemmat yhdessä joen suita lähellä olevien 
rannikkovesien kanssa suoraan jokialueista vastaavien viranomaisten tai 
koordinaatioviranomaisten valvontaan. 
Tämä olisi toivottava tavoite, joka edistäisi varojen tehokkainta mahdollista käyttöä ja 
vesitaloutta koskevien toimenpiteiden tehokkainta mahdollista suunnittelua. 
8. Päätelmät 
Tässä tiedonannossa on tarkasteltu vesipolitiikan tavoitteita ja niitä haasteita, joita 
politiikantekijät kohtaavat. Tässä on tutkittu perustamissopimuksen mukaisen 
ympäristölainsäädännön periaatteita ja tarkasteltu yksityiskohtaisemmin joitakin 
kysymyksiä, jotka nousevat esiin yritettäessä toteuttaa kyseisiä periaatteita vesialalla. 
Tiedonannon liitteessä on yhteenveto aiheellisen voimassa olevan tai ehdotetun 
lainsäädännön tärkeimmistä osista sekä jokaista osaa koskevat huomautukset, joissa on 
joitakin ehdotuksia tulevaisuutta varten. 
Minkälaisia päätelmiä voidaan tehdä edellä mainitun pohjalta? 
Ensinnäkin on selvää, että yhteisön vesilainsäädäntö on vaikuttanut ja vaikuttaa edelleen 
positiivisesti ympäristön suojelemiseksi toteutettavien toimenpiteiden luonteeseen ja niiden 
ansiosta toteutuneen suojelun tasoon. Euroopan ympäristökeskuksen toteuttamasta Dobrisin 
arvioinnista7 kävi ilmi, että vesiympäristön suojelemiseksi Euroopassa on yhä paljon 
tehtävää, mutta siinä myös kiinnitettiin huomiota viimeaikaisiin parannuksiin useilla 
sellaisilla aloilla, joihin EY:n lainsäädäntö on vaikuttanut. Toisilla aloilla kuten liiallisessa 
veden ottamisessa tai ravinteiden ja torjunta-aineiden jäämien aiheuttamassa pinta- ja 
pohjaveden pilaantumisessa, suuntaukset ovat edelleen huolestuttavia ja asiaa koskeva 
EY:n lainsäädäntö on vielä niin uutta, ettei sen avulla olla saatu aikaan parannuksia. 
Harkittaessa sitä, miten politiikkaa voidaan parantaa ja missä on tehty virheitä, on 
kuitenkin tärkeää huomata, että EY:n lainsäädäntö on kaiken kaikkiaan vaikuttanut 
myönteisesti veden laatuun yhteisössä. Parantamiseen on luonnollisesti kuitenkin varaa. 
7 Europe's Environment; The Dobris Assessment, ISBN 92-826-5409-5 
14 
Vesipolitiikan alalla toimivalta on jaettu yhteisössä. Tämän vuoksi jaksossa 3 lueteltuihin 
vesipolitiikan tavoitteisiin on päästävä sekä jäsenvaltioiden tasolla että yhteisön tasolla 
toteutettavien toimenpiteiden yhdistelmän avulla. Yhteisön lainsäädäntö voi ainoastaan 
edistää kyseisten tavoitteiden saavuttamista ja niin tapahtuu silloin, kun se saatetaan osaksi 
kansallista lainsäädäntöä ja sitä täydennetään muilla kansallisilla toimenpiteillä. Tämä 
osittain selittää, miksi yhteisön lainsäädäntö voi silloin tällöin vaikuttaa pirstaleiselta ja 
hajanaiselta; yhteisö toteuttaa toimia ainoastaan silloin, kun se on paremmassa asemassa 
tehdäkseen niin kuin jäsenvaltiot, ja tämän vuoksi yhteisön lainsäädännön alaan eivät 
kuulu kaikki tavoitteet eivätkä kaikki ongelmat. 
Vaikka osa vesilainsäädännöstä on paras jättää puitedirektiivin ulkopuolelle, komissio on 
tullut siihen tulokseen, että paljon laatutavoitteeseen liittyvää lainsäädäntöä voitaisiin 
koota yhteen vesivaroja koskevaan puitedirektiiviin. Tämä edistäisi lainsäädännön 
yhtenäisyyttä ja siitä kävisi ilmi, kuinka "palapelin" palat sopivat yhteen. Tätä ajatusta 
käsitellään yksityiskohtaisemmin jaksossa 9. 
Toinen päätelmä on se, että joillakin aloilla tarvitaan tehokkaampaa yhteisön suorittamaa 
valvontaa. Tämä liittyy erityisesti kolmanteen neljästä tavoitteesta, luonnon ekologisen 
tilan suojeluun ja vesiympäristön toimintaan sekä veden määrää koskeviin kysymyksiin. 
Nykyinen ehdotus vesiympäristön laatua koskevaksi direktiiviksi vastaisi ensimmäiseen 
huolenaiheeseen, mutta se olisi sisällytettävä puitedirektiiviin. Pohja-ja pintaveden määrää 
koskevia kysymyksiä, mukaan lukien niiden välisiä määrällisiä suhteita koskevia 
kysymyksiä, olisi myös käsiteltävä, ja ne olisi sisällytettävä puitedirektiiviin. 
Kolmanneksi voimassa olevan yhteisön lainsäädännön analyysissä on paljastunut, että osa 
lainsäädännöstä on vanhentunutta ja että sen tavoitteet voidaan toteuttaa yhtä hyvin tai 
paremminkin jollakin toisella tavalla, esimerkiksi puitedirektiivillä. Tämän vuoksi voidaan 
kumota tiettyjä voimassa olevia direktiivejä, mutta komissio ci siihen ryhdy ellei ole 
selvää, että ympäristön suojelun tasoa ei lasketa. 
Ehkäpä selkein esiin tuleva kysymys on vesilainsäädännön käytännön täytäntöönpanon 
suurempi yhdentäminen. Yhdentämistä tarvitaan seuraavien kohtien välillä; 
veden määrää ja laatua koskevat kysymykset, 
pintaveden ja pohjaveden käytön yleissuunnittelu, 
veden käyttö ja ympäristön suojelu, 
pilaantumisen valvonta päästörajoitusten ja laatutavoitteiden avulla, ja ei 
vähäisimpänä 
vesipolitiikka ja muut politiikat. 
Komissio uskoo, että asiaa voidaan parantaa hyväksymällä vesivaroja koskeva 
puitedirektiivi, jossa edellytetään yhdennettyjä vettä koskevia suunnitelmia (katso jakso 
7.7). Suunnitelmissa olisi oltava arvio vesistön yleistilanteesta, sen ympäristön laadusta, 
sen käyttömahdollisuuksista ja sen ympäristöön kohdistuvista toiminnasta aiheutuvista 
paineista. Siinä myös vahvistettaisiin kyseiseen vesistöön liittyvistä erityisistä 
vesipolitiikan tavoitteista ja toimenpideohjelmasta, jonka tarkoituksena olisi saavuttaa 
kyseiset tavoitteet täsmennetyn aikataulun mukaisesti. 
15 
Yhdennetyt vettä koskevat suunnitelmat olisivat vieläkin tehokkaampia, jos ne 
vahvistettaisiin jokialuekohtaisesti erityisesti silloin, kun on kyse rajat ylittävistä 
jokialueista. 
Voimassa olevan lainsäädännön analyysistä saa käsityksen, että on mahdollista koota 
yhteen joitakin veden laatua koskevan lainsäädännön monissa osissa vaadittavia 
toimenpiteitä erityisesti seurantaa koskevien velvoitteiden osalta. Saattaisi myös olla 
järkevää yhdistää lainsäädännössä olevat monenlaiset määritelmät. Tämä voitaisiin 
toteuttaa puitedirektiivissä. 
EY:n vesipolitiikassa tarvitaan avoimuutta ja yleistä vastuuta, jotka olisi sisällytettävä 
puitedirektiiviin. 
9. Suositus vesivaroja koskevaksi puitedirektiiviksi 
Päätelmien pohjalta komissio aikoo antaa ehdotuksen vesivaroja koskevaksi 
puitedirektiiviksi ja ottaa mielellään vastaan neuvoston, parlamentin ja kaikkien 
osapuolten, joita asia koskee, mielipiteet. 
Tämä ehdotus ei juurikaan koskisi seuraavia direktiivejä, vaikka komissio harkitsee 
joidenkin niissä esitettyjen määritelmien, seurantaa koskevien vaatimusten ja muiden 
olennaisten osien siirtämistä puitedirektiiviin:-
Uimaveden laadusta annettu direktiivi 
Tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden 
aiheuttamasta pilaantumisesta anneltu direktiivi8 (ja sitä seuraavat 
direktiivit) 
Juomaveden laadusta annettu direktiivi9 
Yhteisön makean pintaveden laatua koskevasta yhteisestä 
tietojenvaihtomenettelystä tehty päätös10 
Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annettu direktiivi 
Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien 
aiheuttamalta pilaantumiselta annettu direktiivi 
Eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien 
kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä annettu direktiivi 
Ehdotus yhdennetyksi saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa 
koskevaksi direktiiviksi 
8 EYVL N:o L 129, 18.5.1976, s. 23. 
9 EYVL N:o L 299, 30.8.1980, s. 11. 
10 EYVL N:o L 334, 24.12.1977, s. 29. 
16 
Seuraavat direktiivit kumottaisiin ja korvattaisiin puitedirektiivillä:-
Jäsenvaltioissa juomaveden valmistamiseen tarkoitetun pintaveden 
laatuvaatimuksista annettu direktiivi" (ja siihen liittyvä direktiivi 
79/869/1 •TY1') 
Suojelua ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta kalojen 
elämän turvaamiseksi annettu direktiivi13 
Simpukkavesiltä vaadittavasta laadusta annettu direktiivi14 
Pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta 
pilaantumiselta annettu direktiivi15 
Ehdotus vesiympäristön laatua koskevaksi direktiiviksi 
Puitedirektiivi perustuisi tässä tiedonannossa määriteltyihin tavoitteisiin ja periaatteisiin 
ja siinä noudatetaan kustannusten ja etujen välistä verrannollisuutta sekä yhteisön vesien 
suojelun korkeaa tasoa. Puitedirektiivissä vahvistettaisiin yhteiset määritelmät käytettäväksi 
koko EY:n vesipolitiikassa. Se edellyttäisi:-
vesitalouden yhdentämistä luonnon ekologisen tilan suojelun ja 
vesiympäristön toiminnan kanssa 
veden laatua ja veden määrää koskevan yleissuunnittelun yhdentämistä 
(mukaan lukien tarvittaessa säännökset veden ottamiseen liittyvän 
lupajärjestelmän vahvistamista varten) 
pintavesien käytön yleissuunnittelun yhdentäminen (mukaan lukien 
rannikkovedet) pohjavesien käytön yleissuunnittelun kanssa 
sellaisten toimenpiteiden kuten päästöjä koskevan valvonnan yhdentäminen 
ympäristötavoitteiden kanssa 
Puitedirektiivissä edellytettäisiin yhdennettyäjokialuekohtaista vettä koskevaa suunnittelua. 
Tähän kuuluisi: 
veden määrän ja laadun seuranta 
yhteiskunnan veden tarpeiden arviointi ja arviointi ihmisen toiminnan 
vaikutuksista kyseisiin vesistöihin 
tavoitteiden asettaminen (mukaan lukien muihin kuin puitedirektiiviin 
sisällytetyissä EY:n lainsäädännön osissa esiintyvät tavoitteet ja 
kansallisissa tai paikallisissa politiikoissa esiintyvät tavoitteet) 
tavoitteiden (mukaan lukien muiden kuin puitedirektiiviin sisällytettyjen 
EY:n lainsäädännön osien mukaisesti toteutettavat toimenpiteet sekä myös 
kansalliset ja paikalliset toimenpiteet) saavuttamiseksi tarvittavan 
toimenpide-ohjelman laatiminen ja täytäntöönpano 
avoimuus ja yleisön kuuleminen päätöksentekomenettelyssä 
seuranta ja kertomuksen antaminen direktiivin täytäntöönpanosta 
11 EYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 26. 
12 EYVL N:o L 271, 29.10.1979, s. 44. 
13 EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 1. 
,4 EYVL N:o L 281, 10.11.1979, s. 47. 
15 EYVL N:o L 20, 26.1.1980, s. 43. 
17 
Jokialueella, erityisesti suuremmilla jokialueilla, tavoitteiden luonne ja toimenpiteet voivat 
vaihdella paikallisesti. 
Puitedirektiivissä asetettaisiin edellä mainittuja asioita koskevat suuntaviivat toimien ja 
tulosten vertailtavuuden varmistamiseksi, mutta suuri osa täytäntöönpanon yksityiskohdista 
jätettäisiin jäsenvaltioille. 
Puitedirektiivissä perustettaisiin myös komitea, joka on vastuussa direktiiviin liittyvästä 
hallinnoinnista ja ajan tasalle saattamisesta. Komitealle anneltaisiin tehtäväksi varmistaa, 
että sovitetaan yhteen tämän direktiivin ja EY:n muun vesilainsäädännön saattaminen 
osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
10. Menettelyt 
Tällä hetkellä neuvostossa ja parlamentissa on neljä komission ehdotusta käsiteltävinä 
(yhdennetty saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa koskeva ehdotus, vesiympäristön 
laatua koskeva ehdotus ja muutosehdotukset juomaveden laadusta annettuun direktiiviin16 
ja uimaveden laadusta annettuun direktiiviin17). Lisäksi komissio on velvollinen esittämään 
pohjavettä koskevan toimintaohjelman. 
Komissio uskoo, että tämän tiedonannon ehdotusten ei annettaisi juurikaan vaikuttaa 
yhdennettyyn saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa koskevaan ehdotukseen eikä 
kahteen muutosehdotukseen ja että neuvosto ja parlamentti voivat jatkaa tekstien 
tarkastelemista. 
Samoin pohjavettä koskevaan toimintaohjelmaan liittyvä työ jatkuu. 
Vesiympäristön laatua koskeva ehdotus olisi sisällytettävä uuteen puitedirektiiviin. 
Nykyisen ehdotuksen kaikki tärkeimmät osat olisi siirrettävä uuteen puitedirektiiviin ja 
tällä hetkellä käsiteltävänä olevaa vesiympäristön laatua koskevaa lähestymistapaa ei 
muutettaisi olennaisesti. 
Komissio pyytää neuvostoa ja parlamenttia esittämään näitä asioita koskevat 
huomautuksensa. Muut osapuolet, joita asia koskee, voivat esittää huomautuksensa ja 
lähettää ne osoitteeseen: Mr D G Lawrcnee, Head of Unit 1)1, Direetorate-General Xl, 
Boulevard de Triomphe 174, B-1160 Brussels, Belgium. 
16 EYVL N:o C 131, 30.5.1995, s. 5. 
17 EYVL N:o C 112, 22.4.1994, s. 3. 
18 
Liite 
Voimassa oleva EY:n lainsäädäntö ja siihen liittyvä yhteisön politiikka 
1. Euroopan yhteisön vesilainsäädäntö 
Seuraavassa luettelo suoraan ja yksinomaan vettä käsittelevästä EY:n lainsäädännöstä. 
Lainsäädäntö luetellaan aikajärjestyksessä. 
1.1 Jäsenvaltioissa juomaveden valmistamiseen tarkoitetun pintaveden laatuvaatimuksista 
annettu direktiivi (75/44O/ETY),H 
Tarkoitus - puhtaan juomaveden turvaamisen edistäminen juomavesilähteinä käytettävien 
jokien, järvien ja altaiden suojelun avulla. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä jäsenvaltioita vaaditaan yksilöimään ja luokittelemaan 
tällaiset vedet sekä suorittamaan niiden seurantaa ja laatimaan toimintasuunnitelmia veden 
laatua koskevien parametrien noudattamisen varmistamiseksi. Tähän liittyvässä 
direktiivissä (79/869/ETY19) vahvistetaan näytteidenotossa ja analyysissä käytettävät 
menetelmät. 
Huomiot - Kyse on vanhasta jo ennen juomaveden laadusta annettua direktiiviä 
hyväksytystä direktiivistä. Parametrit ja luokittelut ovat jo vanhentuneet eikä direktiivillä 
ole juuri lainkaan merkitystä juomaveden turvallisuuden kannalta, koska juomaveden 
laadusta annettu direktiivi on olemassa. Sen merkitystä tulevaisuuden juomavesi lähteiden 
suojelun kannalta ei ole osoitettu ja se voitaisiin pikemminkin korvata puitedirektiiviin 
sisältyvällä yleisellä pinta- ja pohjaveden laadun suojelemista koskevalla velvoitteella. 
1.2 Uimaveden laadusta annettu direktiivi (76/160/ETY)20 
Tarkoitus - uimareiden terveyden suojeleminen ja uimaveden laadun säilyttäminen. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä vaaditaan jäsenvaltioita yksilöimään meriveden tai 
makean veden muodostamat uimavedet, suorittamaan niiden seurantaa ja toteuttamaan 
"kaikki tarvittavat toimenpiteet" veden laatua mittaavien parametrien noudattamisen 
varmistamiseksi. Komissio antaa kertomuksen direktiivin täytäntöönpanosta ja yhteisön 
uimaveden laadusta vuosittain, uusin kertomus koskee vuoden 1994 kautta21. Yleisestä 
käsityksestä poiketen direktiivin perusteella ei myönnetä "sinisiä lippuja" parametrit 
täyttäville uimarannoille; kyseinen järjestely kuuluu Euroopan ympäristökasvatusrahaston 
IHEYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 26 
19EYVL N:o L 271, 29.10.1979, s. 44 
20EYVL N:o L 31, 5.2.1976, s. 1 
21 Quality of bathing water, ISBN 92-827-4046-3 
19 
toimintaan. Vuonna 1994 komissio julkaisi ehdotuksen, joka koski direktiivin saattamista 
ajan tasalle22; kyseinen ehdotus on tällä hetkellä neuvoston ja parlamentin tarkasteltavana. 
Huomiot - Euroopan kansalaisten keskuudessa direktiivi on hyvin tunnustettu eikä kukaan 
aseta kyseenalaiseksi sen merkitystä uimareiden ja kylpijöiden terveyden suojelun 
kannalta. Sen hyväksymisajankohtana oli olemassa vain vähän muuta vesien suojeluun 
yhdyskuntajätevesiltä liittyvää lainsäädäntöä ja tämän vuoksi direktiivin toisena 
tarkoituksena oli vaatiajäsenvaltioilta toimia yhdyskuntajätevesien aiheuttamien pahimpien 
pilaantumistapausten ratkaisemiseksi. Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetussa 
direktiivissä asetetaan tällä hetkellä tiettyjä standardeja tällaisille jätevesille, mutta ne 
kohdistuvat kuitenkin erilaisiin ympäristökysymyksiin eivätkä näin ollen sovellu yhteen 
uimaveden laadusta annetussa direktiivissä asetettujen ympäristön laatuun liittyvien 
standardien kanssa. Kyseinen direktiivi jää yhdessä vuonna 1994 ehdotettujen muutosten 
kanssa erilliseksi säädökseksi, muttajäsenvaltioiden uimaveden parantamiseksi toteuttamat 
toimet sen sijaan sovitetaan yhteen puitedirektiivissä tarkoitetun yhdennetyn 
toimenpideohjelman avulla. 
1.3 Tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta 
pilaantumisesta annettu direktiivi (76/464/ETY)2i 
Tarkoitus - vaarallisten aineiden aiheuttaman pintavesien pilaantumisen valvonta. 
Tärkeimmät asiat - Direktiiviä sovelletaan kaikkiin pintavesiin ja siinä vaaditaan 
jäsenvaltioita valvomaan lukuisten aineiden päästöjä (luettelo direktiivin liitteessä) 
ensisijaisesti teollisuuslaitoksille myönnettävien lupien sekä tehostetun 
yhdyskuntajätevesien käsittelyn avulla. Lupia koskevat vaatimukset vahvistetaan 
vaarallisimpien aineiden kohdalla (luettelo I) yhteisön tasolla lukuisissa kyseiseen 
direktiiviin perustuvissa direktiiveissä (82/176/ETY24, 83/513/ETY25, 84/156/ETY26, 
84/491/ETY27 ja 86/280/ETY28). Direktiiviin sisältyy kaksi vaihtoehtoista menetelmää 
näiden vaatimusten asettamiseksi; jäsenvaltiot voivat joko soveltaa päästöjen kohdalla 
parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan perustuvia "raja-arvoja" tai perustaa lupansa 
päästön kohteena olevan vesistön osalta täsmennettyjen "laatutavoitteiden" täyttämiseksi 
vaadittaviin rajoihin. Luetteloon II kuuluvien aineiden kohdalla asia käsitellään 
22EYVL N:o C 112, 22.4.1994, s. 3 
23EYVL N:o L 129, 18.5.1976, s. 23 
24EYVL N:o L 81, 27.3.1982, s. 29 
25EYVL N:o L 291, 24.10.1983, s. 1 
26EYVL N:o 74, 17.3.1984, s. 49 
27EYVL N:o L 274, 17.10.1984, s. 11 
2HEYVL N:o L 181, 4.7.1986, s. 16 
20 
jäsenvaltioissa, joiden on laadittava vähennysohjelmia. Komissio antoi kertomuksen 
kyseisen direktiivin täytäntöönpanosta vuonna 199329. 
Huomiot - Direktiivistä on ollut apua yhteisön pintaveden laadun parantamisessa mutta 
se on jo melko vanha. Luetteloon I kuuluvien aineiden osalta kyseiseen direktiiviin 
perustuvien direktiivien laatimismenettely on osoittautunut raskaaksi ja hitaaksi ja 
useimpien jäsenvaltioiden ponnistukset vähennysohjelmien laatimiseksi luetteloon II 
merkittyjen aineiden kohdalla ovat olleet vähäpätöisiä. Direktiiviä on myös arvosteltu 
siitä, että siinä ei pidetä mahdollisena huolenaiheena aineiden koko ajan kasvavaa luetteloa 
eikä puututa aineiden myrkyllisiin yhteisvaikutuksiin. Ehdotetussa yhdennettyä 
saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa koskevassa direktiivissä (IPC-direktiivi) 
vastataan moniin näistä arvosteluista, vaikka edelleenkin vaaditaan jonkinlaista valvontaa 
IPC:n soveltamisalan ulkopuolelle jäävän teollisuuden osalla. Kyseistä direktiiviä 
tarkistetaan yhdennettyä saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa koskevan direktiivin 
perusteella tämän hyväksymisen jälkeen uuden puitedirektiivin luonnostelun yhteydessä. 
1.4 Yhteisön makean pintaveden laatua koskevasta yhteisestä tietojenvaihtomenettelystä 
tehty päätös (77/795/ETY)30 
Tarkoitus - avustaminen yhteisön jokivesien laatua ja määrää koskevan yleiskatsauksen 
laatimisessa tietojen toimittamiseksi ohjelmien suunnittelua varten. 
Tärkeimmät asiat - Päätöksessä perustetaan 124 valvontapisteen (EY12) verkosto, joka 
sisältää 19 erilaista parametriä käsittävän seurantajärjestelmän. Jäsenvaltioiden välillä 
suoritetaan tietojenvaihtoa ja komissio julkaisee yhteenvcdonomaisen kertomuksen31. 
Huomiot - Kyseinen päätös on kiitettävä esimerkki yrityksestä laatia yleiskatsaus yhteisön 
vesiympäristön tilasta mutta, ristiriitaista kyllä, sen aseman ovat nyt korvanneet Euroopan 
ympäristövirasto ja myöhempiin direktiiveihin sisältyneet useat seurantaa koskevat 
vaatimukset. Päätöksen voimaantulosta lähtien laadittujen säännöllisten tietosarjojen 
keräämisen jatkamisella saattaa olla merkityksensä, joskin komission mukaan tässäkin olisi 
tarkoituksenmukaisempaa sisällyttää erilaiset seurantaa koskevat vaatimukset 
puitedirektiiviin. 
^Administrative structures and implementation of the community directives on (he 
dangerous substances discharged into the aquatic environment. Ei vielä julkaistu. 
30EYVL N:o L 334, 24.12.1977, s. 29 
31 Quality of surface freshwater, ISBN 92-826-9396-1 
21 
1.5 Suojelua ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta kalojen elämän 
turvaamiseksi anneltu direktiivi (78/659/ETY)32 
Tarkoitus - sellaisen makean veden suojeleminen, jossa voidaan tai tulisi voida turvata 
kalojen elämä, erityisesti kaupallisesti pyydettävien tai virkistyskäytössä hyödynnettävien 
lajien elämä. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä vaaditaan jäsenvaltioita nimeämään tällaiset kalavedet, 
vahvistamaan niille veden laatua koskevat standardit, suorittamaan vesien seurantaa ja 
laatimaan "pilaantumisen vähentämisohjelmia" laatuvaatimusten noudattamisen 
varmistamiseksi. Komissio antoi kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta vuonna 
199533. 
Huomiot - Direktiivissä jätetään kalavesien nimeäminen jäsenvaltioiden tehtäväksi ja 
tämän vuoksi direktiivin täytäntöönpano on vaihdellut suuresti eri puolilla yhteisöä. 
Ensinnäkin on kiistanalaista, onko lainkaan tarvetta tällaisiin yhteisön tasolla 
vahvistettaviin vaatimuksiin. Direktiivillä on kuitenkin ollut merkitystä tiettyjen 
jäsenvaltioiden kohdalla, koska sen avulla on saatu aikaan kyseisiä vesiä koskevia 
parannuksia ja komissio katsookin, ettei näitä saavutuksia saisi jättää huomioimatta. 
Komission tämänhetkisessä ehdotuksessa vesiympäristön laatua koskevaksi direktiiviksi 
ehdotetaan yleisten velvoitteiden asettamista pintavesien suojelemiseksi elinympäristönä, 
mukaan lukien näin ollen niiden kyky turvata kalakannat, ja lisäksi oli tarkoituksena 
sisällyttää suojelua ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta kalojen elämän 
turvaamiseksi annetun direktiivin onnistuneet elementit näihin vaatimuksiin. 
Puitedirektiivin olisi tarkoitus sisältää vesiympäristön laatua koskevan direktiiviehdotuksen 
tärkeimmät kohdat, jolloin suojelua ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta 
kalojen elämän turvaamiseksi annettu direktiivi voitaisiin tämän vuoksi kumota 
ympäristöstandardeja kuitenkaan alentamatta. 
1.6 Simpukkavesiltä vaadittavasta laadusta annettu direktiivi (79/923/ETY)3'* 
Tarkoitus - rannikko- ja murtovesien suojeleminen simpukkakantojen turvaamiseksi ja 
korjatun sadon pilaantumisen estämiseksi. 
Tärkeimmät asiat - Tämä direktiivi vastaa muodoltaan suojelua ja parantamista 
edellyttävien makeiden vesien laadusta kalojen elämän turvaamiseksi annettua direktiiviä, 
mutta siihen sisältyy myös tiettyjen simpukkavesiin kohdistuvien päästöjen 
erityisvalvontaa. Komissio antoi kertomuksensa kyseisen direktiivin täytäntöönpanosta 
samanaikaisesti suojelua ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta kalojen 
elämän turvaamiseksi annettua direktiiviä koskevassa kertomuksessa. 
32EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 1 
33Quality of fresh water for fish and of shellfish water, ISBN 92-826-9111-X 
34EYVL N:o L 281, 10.11.1979, s. 47 
22 
Huomiot - Lähes kaikki suojelua ja parantamista edellyttävien makeiden vesien laadusta 
kalojen elämän turvaamiseksi annettua direktiiviä koskevat huomiot koskevat myös 
simpukkavesiltä vaadittavasta laadusta annettua direktiiviä. Lisäksi nyt on olemassa 
sellainen direktiivi (91/492/ETY), jossa vahvistetaan elävien kaksikuoristen nilviäisten 
tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevat terveysvaatimukset35. Simpukkavesiltä 
vaadittavasta laadusta annettu direktiivi olisi tämän vuoksi kumottava 
ympäristöstandardeja kuitenkaan alentamatta. 
1.7 Pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta 
pilaantumiselta annettu direktiivi (80/68/ETY)36 
Tarkoitus - pohjavesien valvonta vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä jäsenvaltioita vaaditaan valvomaan tiettyjen aineiden 
(luetteloitu direktiivin liitteessä) suoria ja välillisiä päästöjä pohjaveteen, ensisijaisesti 
suoria päästöjä koskevan lupajärjestelmän avulla. Niiden olisi suoritettava lupavaatimusten 
noudattamisen samoin kuin pohjaveteen liittyvien vaikutusten seurantaa. 
Huomiot - Direktiivi syntyi tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten 
aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta annetun direktiivin rinnakkaisdirektiivinä, jotta 
pohjavesien suojelemiseksi voitaisiin soveltaa samanlaisia sääntöjä. Jo sen hyväksymisestä 
lähtien on ollut selvää, että pohjavesiä koskevat pitkän aikavälin haasteet liittyvät yhä 
enemmän hajakuormitukseen sekä vaihteleviin veden ottamistasoihin, joista direktiivi ei 
kata kumpaakaan tarkoituksenmukaisella tavalla. Komissio työskentelee parhaillaan 
pohjavesiä koskevan toimintaohjelman parissa, jossa käsitellään kattava joukko pohjavesiin 
liittyviä ongelmia ja määritellään paikallisella, kansallisella ja yhteisön tasolla vaadittavia 
toimia. Yhteisön tasolla siinä ehdotetaan pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten 
aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta annetun direktiivin täydellistä tarkistamista. 
Pohjavesien ja pintavesien suojelun tehokkaamman yhdentymisen varmistamiseksi 
pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta 
annetun direktiivin tarkistus olisi kuitenkin liitettävä uuteen kaikki yhteisön vedet 
kattavaan puitedirektiiviin, jolloin alkuperäinen direktiivi voitaisiin kumota. 
1.8 Juomaveden laadusta annettu direktiivi (80/77 8/ETY)3 
Tarkoitus - ihmisen terveyden turvaaminen vahvistamalla tiukat ihmisen käyttöön 
tarkoitettua vettä koskevat laatustandardit. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä jäsenvaltioita vaaditaan vahvistamaan tiukat 
laatustandardit yli 60 parametrin osalta, suorittamaan juomaveden laadun seurantaa ja 
toteuttamaan tarvittavat toimet vahvistettujen arvojen noudattamiseksi. Vuonna 1995 
35EYVL No L 268, 24.9.1991, s. 1 
36EYVL N:o L 20, 26.1.1980, s. 43 
37EYVL No L 229, 30.8.1980, s. 11 
23 
komissio julkaisi ehdotuksen direktiivin saattamiseksi ajan tasalle ; se on parhaillaan 
neuvoston ja parlamentin tarkasteltavana. 
Huomiot - Direktiivin merkitys on ollut huomattava ja sitä on yleisesti pidetty 
vauhdittavana tekijänä viimeisen kymmenen vuoden aikana yhteisössä tehtyjen veden 
laatua koskevien kokonaisparannusten kannalta. Direktiivi on luonut vakaan ja 
ennakoitavan pohjan hallitusten ja vedentoimittajien investointiohjelmille ja myös 
kuluttajat voivat nyt luottaa siihen, että he saavat yhteisön laajuisten tarkkojen 
laatustandardien mukaista vettä. Direktiivi poikkeaa melkoisesti muista vesilainsäädäntöön 
kuuluvista säädöksistä, koska siinä asetetaan tuotetta koskevia standardeja. Direktiiviä ei 
saisi sisällyttää puitedirektiiviin vaan se olisi säilytettävä se erillisenä, samalla kun 
direktiivin tarkistamiseen liittyvän komission ehdotuksen hyväksymiseen liittyvää työtä 
olisi jatkettava. 
1.9 Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annettu direktiivi (91/271/ETY) 39 
Tarkoitus - yhdyskuntajätevesien sisältämien ravinteiden (erityisesti nitraatit ja fosfaatit) 
aiheuttaman pintavesien pilaantumisen vähentäminen; kyse on eräästä ravinteiden ja näin 
ollen rehevöitymisen aiheuttaman pilaantumisen tärkeimmistä lähteistä. Tavoitteena on 
myös vähentää juomavedeksi tarkoitetun veden nitraattipitoisuuksia. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä vahvistetaan yhdyskuntajäteveden sekä tiettyjen 
teollisuudenalojen jäteveden keräämistä, käsittelyä ja veteen päästämistä koskevat 
edellytykset. Siinä asetetaan aikataulu jätevesien keräysjärjestelmien ja käsittelylaitosten 
rakentamiselle sekä laitoksilta vaadittavan käsittelytason vahvistamiselle. Aikataulu ja 
vaatimukset vaihtelevat yhdyskunnan koon ja purku vesistön herkkyyden mukaisesti, 
minkä vuoksi se on vahvistettava seurannan avulla. 
Huomiot - Direktiivi on täytäntöönpanovaiheessa ja on vielä liian aikaista sanoa, 
voidaanko vaadittujen standardien avulla ratkaista ongelma. Direktiivi on hyvä esimerkki 
ympäristöä koskevien laatutavoitteiden käyttöön perustuvan lähestymistavan ja päästöjen 
raja-arvoihin perustuvan lähestymistavan yhdistämisestä. Näin varmistetaan 
ympäristönsuojelun korkea taso ja hyödynnetään rajoitetut taloudelliset varat 
tehokkaimmalla mahdollisella tavalla. Komissio saattaa ehdottaa muutoksia varmistaakseen 
puitedirektiivin seurantaa ja ohjelmaa koskevien vaatimusten yhtenäisyyden. 
3HEYVL No C 131, 30.5.1995, s. 5 
39EYVL No L 135, 21.5.1991, s. 40 
24 
1.10 Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta 
pilaantumiselta (91/676/ETY)40 
Tarkoitus - Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin täydentäminen 
koskemaan maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamaa pilaantumista; maatalous 
on toinen merkittävä tekijä, kun on kyse nitraattien aikaansaamasta vesien pilaantumisesta. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä jäsenvaltioille esitetään yleisenä vaatimuksena hyvään 
maatalouskäytäntöön liittyvien ohjeiden toteuttaminen ja edistäminen maataloudessa pinta-
ja pohjavesiin joutuvien nitraattien määrän vähentämiseksi. Siihen sisältyy seurantaa 
koskevia vaatimuksia ja nitraattien aiheuttamalle pilaantumiselle erityisen herkiksi 
luokitelluilla alueilla toimintaohjelmia, jotka käsittävät oikeudellisesti velvoittavia 
maatalouskäytäntöön kohdistuvia pakkokeinoja karjanlannan levittämistä koskevien rajojen 
ohella. 
Huomiot - Kuten yhdyskuntajätevesien käsittelystä annettu direktiivi tämä direktiivi on 
täytäntöönpano vaiheessa. On kuitenkin syytä korostaa, että jäsenvaltiot eivät yleensä ole 
onnistuneet täyttämään velvoitteitaan sovitussa aikataulussa. Kuten yhdyskuntajätevesien 
käsittelystä annetussa direktiivissä vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien 
nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annetussa direktiivissä yhdistyvät kaksi 
vesitalouteen liittyvää lähestymistapaa, jotka edellyttävät tarvittaessa tiukempia 
toimenpiteitä. Komissio saattaa ehdottaa muutoksia varmistaakseen puitedirektiivin 
seurantaa ja ohjelmaa koskevien vaatimusten yhtenäisyyden. 
1.11 Ehdotus vesiympäristön laatua koskevaksi direktiiviksi (K()M(93) 680 lopullinen) •ii 
Tarkoitus - Pintavesien säilyttäminen ja parantaminen elinympäristönä ja tätä kautta niiden 
laadun parantaminen yleensä, niiden merkityksen lisääminen juomavesilähteinä ja muissa 
tarkoituksissa sekä niiden kauneusarvon lisääminen. 
Tärkeimmät asiat - Direktiiviehdotuksessa jäsenvaltioita vaaditaan tarkkailemaan niiden 
pintavesien ekologista tilaa, yksilöimään pilaantumislähteet tai ihmisen aiheuttamat 
haitalliset vaikutukset, vahvistamaan "toimintatavoitteita" "hyvän vesiympäristön laadun" 
saavuttamiseksi ja panemaan täytäntöön "yhdennettyjä ohjelmia" näiden tavoitteiden 
saavuttamiseksi. Direktiiviehdotukseen sisältyy myös yhdennettyjen ohjelmien sisällöstä 
yleisölle suunnattavaan tiedottamiseen liittyviä vaatimuksia. Ehdotus on parhaillaan 
neuvoston ja parlamentin tarkasteltavana. 
Huomiot - Komission mukaan vesiympäristön laatua koskevan ehdotuksen yleinen rakenne 
soveltuisi myös vesivaroja koskevaan puitedirektiiviin. Tämä tarkoittaisi sellaisten 
muutosten tekemistä ehdotukseen, että muutosten soveltamisala ylittyisi merkittävästi. 
Tämän vuoksi komissio aikoo tehdä uutta puitedirektiiviä koskevan ehdotuksen ja luopua 
nykyisestä ehdotuksesta samanaikaisesti. Uudessa ehdotuksessa vesiympäristön laatua 
40EYVL No L 375, 31.12.1991, s. 1 
"EYVL No C 222, 10.8.1994, s. 6 
25 
koskevaa kehystä laajennettaisiin siten, että siihen sisällytetään veden eri 
käyttötarkoitukset, sekä pohja- että pintavedet sekä määrällisiä ja laadullisia tekijöitä. 
2. Asiaan läheisesti liittyvä Euroopan yhteisön lainsäädäntö 
Seuraavassa luettelo sellaisista säädöksistä, jotka vaikuttavat vesiin liittyvissä 
kysymyksissä välillisesti tai jotka koskevat muun muassa ainoastaan tällaisia kysymyksiä. 
2.1 Ympäristön, erityisesti maaperän suojelusta käytettäessä puhdistamolietettä 
maanviljelyssä annettu direktiivi (86/278/ETY)42 
Tarkoitus - Puhdistamolietteen käytön säänteleminen maataloudessa maaperään, 
kasvillisuuteen, eläimiin ja ihmisiin kohdistuvien haitallisten vaikutusten estämiseksi. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä vahvistetaan raja-arvot viljelymaalle levitettävän lietteen 
sisältämien raskasmetallien pitoisuuksille sekä vuosittaiset enimmäismäärät kyseisille 
maaperään levitettäville metalleille, ottaen huomioon raskasmetallien pitoisuuksien raja-
arvot maaperässä. Siinä myös täsmennetään lietteen levittämistä koskevat vaatimukset 
käsittelyn, ennakkoajanjakson ja tarvittavien varotoimenpiteiden osalta. 
Huomiot - Direktiivin tärkein tavoite on maaperän suojeleminen, mutta sen avulla pyritään 
välillisesti myös estämään pohjaveden pilaantuminen. Komission mukaan 
puhdistamolietteen käyttö maataloudessa tulee todennäköisesti seuraavina vuosina 
lisääntymään yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin 91/271/ETY 
täytäntöönpanon, kaatopaikkoja koskevan direktiivin hyväksymisen (suunniteltu syyskuulle 
1996) sekä jätteitä koskevan strategian seurauksena (kaatopaikat hyväksytään yhä 
harvemmin, lietteen polttaminen energian talteen ottamiseksi mahdotonta). Komissio 
harkitsee kyseisen direktiivin tarkastamista. 
2.2 Eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten 
standardoinnista ja järkeistämisestä anneltu direktiivi (91/692/ETY)43 
Tarkoitus - Useissa ympäristöä koskevissa direktiiveissä jäsenvaltioita velvoittavien 
velvoitteiden yksinkertaistaminen ja yhteen sovittaminen, jotta komissiolle voidaan antaa 
täytäntöönpanoa koskevia kertomuksia säännöllisesti. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä edellytetään kolmen vuoden kertomusjaksoa useiden 
sellaisten direktiivien osalta, jotka kattavat kussakin jaksossa veteen, ilmaan ja jätteisiin 
liittyvää lainsäädäntöä. Vettä koskeviin kertomuksiin kuuluvat jäsenvaltioissa juomaveden 
valmistamiseen tarkoitetun pintaveden laatuvaatimuksista annettu direktiivi, tiettyjen 
yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 
annettu direktiivi (ja siihen perustuvat direktiivit), suojelua ja parantamista edellyttävien 
makeiden vesien laadusta kalojen elämän turvaamiseksi annettu direktiivi, 
42EYVL No L 181, 8.7.1986, s. 6 
43EYVL No L 377, 31.12.1991, s. 48 
26 
simpukkavesiltä vaadittavasta laadusta annettu direktiivi, pohjaveden suojelemisesta 
tiettyjen vaarallisien aineiden aiheuttamalta pilaantumisella anneltu direktiivi ja 
juomaveden laadusta annettu direktiivi. 
Huomiot - Eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien 
kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä annetussa direktiivissä myönnetään tarve 
sovittaa yhteen joitakin erilaisissa ympäristölainsäädäntöön kuuluvissa säädöksissä 
esitettyjä toimenpiteitä siten, että suurin osa kertomuksen antamiseen liittyvistä 
velvoitteista yhdistettäisiin yhteen ainoaan säädökseen. 
Vesialalla monet direktiivit, joiden osalta kertomuksen antaminen tapahtuu eräiden 
ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten 
standardoinnista ja järkeistämisestä annetun direktiivin mukaisesti, kumotaan tai 
sisällytetään puitedirektiiviin. Puitedirektiivin kertomuksen antamista koskevat velvoitteet 
yhdistetään kuitenkin eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon 
liittyvien kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä annetussa direktiivissä 
noudattamaan direktiivissä säädettyä kolmen vuoden jaksoa. Tämän vuoksi komissio ei 
aio ehdottaa merkittäviä muutoksia eräiden ympäristöä koskevien direktiivien 
täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä annettuun 
direktiiviin. 
2.3 Ehdotus yhdennettyä saastumisen ehkäisemistä ja sen valvontaa koskevaksi 
direktiiviksi (KOM(93) 423 lopullinen)44 
Tarkoitus - Erittäin saastuttavan teollisuuden vaikutuksesta aiheutuvan veden, ilman ja 
maaperän pilaantumisen estäminen ja vähentäminen mahdollisimman tehokkaasti. 
Tärkeimmät asiat - Direktiiviehdotuksessa vaaditaan, että jäsenvaltioiden asiassa 
toimivaltaiset viranomaiset antavat teollisuustoiminnalle sellaisia yhdennettyjä lupia, jotka 
koskevat veteen, ilmaan ja maaperään kohdistuvia päästöjä ja joissa edellytetään 
saastuttavien aineiden päästöjen rajoittamisen tapahtuvan soveltamalla "parasta 
käytettävissä olevaa tekniikkaa" ottaen huomioon paikalliset ympäristöön ja tekniikkaan 
liittyvät näkökohdat. Kaikkia voimassa olevia yhteisön päästörajoja ja laatutavoitteita on 
pidettävä vähimmäisvaatimuksina. Ehdotus on parhaillaan neuvoston ja parlamentin 
tarkasteltavana. Neuvosto hyväksyi tekstiä koskevan yhteisen kannan 27 päivänä 
marraskuuta 199545. 
Huomiot - Tässä direktiiviehdotuksessa pyritään saattamaan pilaantumisen valvonta 
koskemaan eniten saastuttavaa teollisuutta ja varmistamaan yhtenäinen lähestymistapa 
ilmaan, maaperään ja veteen joutuvissa päästöissä. Kyse on johdonmukaisesta ja järkevästä 
ehdotuksesta, jossa lainsäädäntö väistämättä ulottuu muillekin aloille kuin yksinomaan 
vesiensuojeluun. Tämän vuoksi ei ole järkevää yrittää liittää ehdotusta minkäänlaiseen 
vesiä koskevaan kehykseen muutoin kuin varmistamalla ehdotusten välinen yhtenäisyys 
ja sisällyttämällä mukaan asiaan liittyviä mahdollisesti tarpeellisia tai hyödyllisiä 
keskinäisiä viittauksia. 
44EYVL No C 311, 17.11.1993, s. 6 ja N:o C 165, 1.7.1995, s. 9 
45 Ei vielä julkaistu EYVL.ssä 
27 
2.4 Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annettu direktiivi ja ehdotus 
biosidituotteiden markkinoille saattamista koskevaksi direktiiviksi (91/414/ETY46, KOM(93) 
3514\ KOM(95) 387 - COD 465) 
Tarkoitus - Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisen säänteleminen muun muassa 
sen varmistamiseksi, että niiden käyttö ci johtaisi pohja- tai pintavesien pilaantumiseen. 
Ehdotus biosidituotteiden markkinoille saattamista koskevaksi direktiiviksi on laadittu 
samaa tarkoitusta varten. 
Tärkeimmät asiat - Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetussa 
direktiivissä vaaditaan kaikkia kasvinsuojeluaineita koskevaa hyväksymismenettelyä muun 
muassa sen varmistamiseksi, että ne täyttäisivät tietyt direktiivissä ja siihen liittyvässä 
yhdenmukaisia periaatteita koskevassa direktiivissä49 vahvistetut perusperusteet. Siihen 
sisältyy myös tällaisten aineiden merkintöjä ja pakkauksia koskevia vaatimuksia. 
Vastaavia vaatimuksia esitetään biosidituotteiden markkinoille saattamisesta annetussa 
direktiiviehdotuksessa. 
Huomiot - Näissä direktiiveissä käsitellään veden laadun säätelyn kannalta merkittävän 
ja välittömän huolenaiheen muodostavia aineita. Niissä käsitellään myös muita kysymyksiä 
eikä niiden tämän vuoksi voida katsoa soveltuvan sisällytettäviksi vettä koskevaan 
puitelainsäädäntöön, joskin niiden yhtenäisyys on varmistettava. 
2.5 Pesuaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettu direktiivi 
sekä anionisten pinta-aktiivisten aineiden biologisen hajoavuuden mittausmenetelmiä 
koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettu direktiivi (73/404/ETY50 
ja 73/405/ETY5') 
Tarkoitus - Vaahtoa muodostavien biologisesti hajoamattomien pesuaineiden aiheuttaman 
jokien pilaantumisen vähentäminen 
Tärkeimmät asiat - Yhteisössä myynnissä oleville pesuaineille asetetaan direktiivissä 
standardi, jonka mukaan niiden biologisen hajoavuuden on oltava vähintään 90 prosenttia. 
Komissio tarkastelee parhaillaan direktiivejä saattaakseen arviointimenetelmät ajan tasalle 
ja parantaakseen niitä. 
Huomiot - Kyse on kahdesta melko vanhasta säädöksestä, jotka koskevat tuotestandardien 
avulla selvästi parhaiten ratkaistavissa olevaa erityiskysymystä. 
46EYVL No L 230, 19.8.1991, s. 1 
47EYVL No C 239, 5.9.1993, s. 1 
49EYVL N:o L 227, 1.9.1994, s. 3 
50EYVL No L 347, 17.12.1973, s. 51 
51EYVL No L 347, 17.12.1973, s. 53 
28 
2.6 Tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta annettu direktiivi (seveso-
direktiivi) (82/501/ETY)52 
Tarkoitus - Suuronnettomuuksien ihmiseen ja ympäristöön kohdistuvien vaikutusten 
rajoittaminen mahdollisimman vähiin. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä asetetaan vaatimuksia sellaisille laitoksille ja tehtaille, 
joissa tapahtuva suuronnettomuus aiheuttaisi merkittäviä vahinkoja ihmiselle tai 
ympäristölle. Vaatimukset käsittävät uhkien tunnistamisen, niihin liittyvien vaarojen 
valvonnan ja sellaiset toimenpiteet, joiden avulla voidaan lieventää suuronnettomuuden 
vaikutuksia. 
Huomiot - Kyse on yleisestä "suuronnettomuuksia" koskevasta direktiivistä, jossa 
säädetään ihmisen ja ympäristön suojaamisen kannalta tarvittavasta valvonnasta yleisellä 
tavalla. Toimenpiteet liittyvät suuronnettomuudeksi katsottavaan veden pilaantumiseen 
samoin kuin muihinkin suurempiin onnettomuustilanteisiin. Ei ole tarpeen harkita vesiä 
koskevien puitteiden yhtenäistämistä tältä osin vaan ainoastaan varmistaa näiden 
politiikanalojen keskinäinen yhtenäisyys. 
2.7 Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annettu 
direktiivi ja luonnonvaraisien lintujen suojelusta annettu direktiivi (92/43/ETY53 ja 
79/409/ETY54) 
Tarkoitus - Yhteisön luonnon monimuotoisuuden säilymisen turvaaminen. 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä vaaditaan suojeltavien alueiden valitsemista ja 
tarkoituksenmukaista hoitoa. Tämä käsittää pilaantumisen välttämisen ja tarvittaessa veden 
tason ja veden laadun säilyttämisen. 
Huomiot - Puitedirektiivissä vaadituissa yhdennetyissä vesiasioita koskevissa 
suunnitelmissa olisi huomioitava näissä direktiiveissä ja vastaavassa kansallisessa 
lainsäädännössä nimetyt alueet. 
2.8 Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annettu 
direktiivi (85/37/ETY55) 
Tarkoitus - Uusien ympäristöön liittyvien kehityshankkeiden vaikutusten arvioimisen 
varmistaminen ennen suunnitteluluvan antamista. 
52EYVL No L 230, 5.8.1982, s. 1 
53EYVL No L 206, 22.7.1992, s. 7 
54EYVL No L 103, 25.4.1979, s. 1 
55EYVL No L 175, 5.7.1985, s. 40 
29 
Tärkeimmät asiat - Direktiivissä vaaditaan, että tiettyjen sellaisten hankkeiden, joilla 
todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, vaikutukset arvioidaan kattavasti eri 
ympäristötekijöiden osalla (mukaan lukien muun muassa ihmiset, kasvisto, eläimistö ja 
vesi). Aiheellisten viranomaisten on hankittava kaikki tällainen aineisto sekä kuulla yleisöä 
ja niitä tahoja, joita asia koskee, ennen luvan antamista kehityshankkeille. 
Huomiot - Komissio on ehdottanut direktiivin tarkistamista (KOM(93) 575 lopullinen56), 
jonka tarkoituksena on liitteiden soveltamisalan laajentaminen. Neuvosto antoi yhteisen 
kannan ehdotuksesta 18 päivänä joulukuuta57. Komissio suunnittelee parhaillaan myös 
ehdotusta tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 
annetussa direktiivissä esitettyjen periaatteiden laajentamiseksi siten, että niihin 
sisältyisivät myös tiettyjen ympäristön kannalta merkittävien suunnitelmien ja ohjelmien 
vaikutukset. 
2.9 Kemikaalien luokitusta, merkintöjä ja vaarallisuusasteen arviointia koskeva 
lainsäädäntö 
Tarkoitus - pilaantumista mahdollisesti aiheuttavien teollisten aineiden vaarojen 
arvioiminen ja markkinoille saattamisen säänteleminen. 
Tärkeimmät asiat - Lainsäädäntöön kuuluu useita sellaisia direktiivejä ja asetuksia, joissa 
vahvistetaan vaarallisten aineiden luokitusta ja merkintöjä koskevat puitevaatimukset 
(67/548/ETY58, 793/93/EY59, 78/631/ETY60 ja 88/379/ETY6'). Siihen kuuluu myös kaksi 
uusien ja olemassa olevien kemikaalien vaarojen arvioinnissa käytettävää menetelmää 
(Direktiivi 93/67/ETY62 ja asetus 1488/9463). Tämän lainsäädännön avulla saatu tietoja 
arvioinnissa saadut testitulokset usein käynnistävät toiminnan myös monilla 
pilaantumiseen liittyvillä lainsäädännön alueilla, mukaan lukien vesien pilaantuminen ja 
vesiekosysteemit. 
Huomiot - Tässä tiedonannossa keskustellut kysymykset eivät vaikuta kyseiseen 
lainsäädäntöön 
56EYVL No C 130, 12.5.1994, s. 8 
57Ei vielä julkaistu 
5HEYVL No L 196, 16.8.1967, s. 1 
59EYVL No L 84, 5.4.1993, s. 1 
60EYVL No L 206, 29.7.1978, s. 13 
61 EYVL No L 187, 16.7.1988, s. 14 
62EYVL No L 227, 8.9.1993, s. 9 
63EYVL No L 161, 29.6.1994, s. 3 
30 
»,»,»•«•»•.-"--.->- •'-»-.•»* ! *!.-' 
3. Vesiasioihin vaikuttavat muut Euroopan yhteisön politiikat 
Edellä mainitun lainsäädännön lisäksi on luonnollisesti olemassa lukuisia Euroopan 
tasolla, kansallisesti ja alueellisesti toteutettavia politiikkoja, joilla saattaa olla merkittävä 
vaikutus vesiasioihin. Ympäristöön liittyvällä politiikalla, ilmanlaatua ja jätteitä koskevalla 
lainsäädännöllä on vaikutuksensa samoin kuin yhdennettyihin aloitteisiin liittyvillä 
"poikittaisilla" toimenpiteillä tai uudentyyppisillä toimenpiteillä jne. Muut politiikanalat 
kuten teollisuuspolitiikka, aluepolitiikka, kuljetus, energia ja maankäyttöön liittyvät 
suunnitelmat ovat myös merkittäviä. Tässä suhteessa kaksi tärkeintä politiikkaa ovat 
yhteinen maatalouspolitiikka ja yhteinen kalastuspolitiikka. Perustamissopimuksen (artikla 
130 r) mukaisesti ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön 
muun politiikan määrittelyyn ja toteuttamiseen; tämä periaate on vakiintunut eri tavoin eri 
aloilla ja vaatii jatkuvaa ponnistelua. 
Yhdennetyssä vesitaloudessa on ensiarvoisen tärkeää ottaa huomioon kaiken tällaisen 
toiminnan vaikutukset ja sen vedentarve. Tällainen arvio sisällytetään puitedirektiiviin 
direktiivin mukaiseksi perusvelvoitteeksi. 
Lisäksi komissio on perustanut vesikysymyksiä ja veteen liittyviä ympäristökysymyksiä 
käsittelevän erityisryhmän tutkimuspolitiikkansa osaksi. 
31 
>&f ' 'W'»fr'i*iii'«iimj»T»n 
ISSN 1024-4492 
KOM(96) 59 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 14 
Luettelonumero : CB-CO-96-082-F1-C 
ISBN 92-78-00893-1 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg