FI    FI FI 
FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel15/7/2008 
SEC(2008)2282 
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
Oheisasiakirja 
 
KOMISSION TIEDONANTOON NEUVOSTOLLE, EUROOPAN 
PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALO US - JA SOSIAALIKOMITEALLE JA 
ALUEIDEN KOMITEALLE 
  
KOHTI TUTKIMUKSEN YHTEISTÄ  OHJELMASUUNNITTELUA: 
 
yhteisiä ratkaisuja yhteisiin haasteisiin 
   
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
 
{KOM(2008)468 lopullinen} 
{SEC(2008)2281} 
FI 2   FI 1. MENETTELYTAPAKYSYMYKSET JA SIDOSRYHMIEN KUULEMINEN  
1.1. Johdanto 
Tämä vaikutustenarviointi tukee aloitetta, joka esitettiin Euroopan komission tiedonannossa 
”Kohti tutkimuksen yhteistä ohjelmasuunnittelua”. Yhteistä ohjelmasuunnitt elua koskeva aloite 
on yksi viidestä poliittisesta aloitteesta, joita komissio on suunnitellut vuodelle 2008 jatkotoimena vihreälle kirjalle Eurooppalainen tutkimusalue: uudet näköalat,  ja sillä vastataan 
aihealueeseen ”Tutkimusohjelmien ja -painotusten optimointi”. Yhteisessä ohjelmasuunnittelussa jäsenvaltiot osallistuvat vapaaehtoisesti ja kulle kin sopivalla tavalla 
yhteisten strategisten tutkimuslinjausten määrittelyyn, kehittämiseen ja toteuttamiseen tietyllä alalla tai tietystä aiheesta. Se voi olla olemassa  olevien kansallisten ohjelmien koordinointia tai 
täysin uusien ohjelmien perustamista, voimava rojen kokoamista yhteen ta i edistymisen yhteistä 
seurantaa ja arviointia. Eurooppaa on tarkoitus au ttaa tehostamaan julkista tutkimusrahoitusta ja 
vastaamaan paremmin suuriin yhteiskunnallisiin  haasteisiin lisäämällä ja parantamalla 
jäsenvaltioiden julkisrahoitteisiin tutkimusohj elmiin liittyvää rajatylittävää yhteistyötä sekä 
näiden ohjelmien rajatylittävää koordinointia ja  integrointia tietyillä strategisilla aloilla. 
Ehdotuksena on edistää yhteistä ohjelmasuunnittelua jäsenvaltioiden johtamalla korkean tason poliittisella prosessill a, jossa jätetään joustovaraa välin eisiin, osallistu jien kokoonpanoihin sekä 
ohjelmien koordinoinnin ja integroinnin tasoon. Yhteinen ohjelmasuunnittelu on tarkoitettu 
julkisille tutkimusohjelmille, joten siihen sisält yy julkisen sektorin sisäistä yhteistyötä, ei 
niinkään julkisen ja yksityisen sektorin välistä yhteistyötä. Yritykset voivat kuitenkin osallistua 
sen täytäntöönpanoon. 
1.2. Poliittinen tuki ja sidosryhmien tuki 
Poliittisella tasolla tutkimustoiminnan koordinoi nnin lisääminen ja teho staminen Euroopassa on 
saanut toistuvasti selkeää tukea 15 vuoden ajan. Keväällä 2008 kokoontunut Eurooppa-neuvosto 
kannusti komissiota ja jäsenvaltioita ”kehittämään edelleen tutkimusalan yhteistä 
ohjelmasuunnittelua koskevia aloitteita, jo tta voidaan toimia strategisemmin ja 
järjestäytyneemmin uusien yhteisten ohjelm ien ja yhteisten hanke-ehdotuspyyntöjen 
käynnistämiseksi vuoden 2010 lopusta alkaen aloilla, joille yhteinen ohjelmasuunnittelu 
soveltuu” . 
Politiikanlaatijat, tutk ijat ja kansalaiset ovat la ajalti yhtä mieltä siitä,  että Eurooppaa uhkaavia 
yhteisiä haasteita, jotka liittyvät esimerkiksi ilmastonmuutokseen, energi aan, turvallisuuteen, 
terveyteen ja ikääntymisee n, on pyrittävä ratkomaan yhdessä Euroopan unionissa. Sidosryhmät 
ovat myös sitä mieltä, että tutkimus on avainasemassa haasteisiin vastaamisen kannalta, ja ne pitävät yhteistä ohjelmasuunnitt elua ja tutkimuksen tehokk aampaa koordinointia Euroopassa 
välttämättömänä, jotta tutkimuksesta olisi todella apua. 
FI 3   FI 2. ONGELMAN MÄÄRITTELY  
2.1. Euroopan unionille valmiuksia vastata yhte iskunnallisiin haasteisiin koordinointia 
lisäämällä ja kohdentamalla yhdessä ju lkista tutkimus- ja kehitystoimintaa 
Jotta yhteiskunnallisiin haasteisii n voitaisiin vastata, Euroopan uni onin tutkimusjärjestelmällä on 
pystyttävä saamaan aikaan huippuluokan tuloksia . Euroopan unioni ei ole kuitenkaan voinut 
lisätä tutkimusmenojaan nopeasti, joten sen on jatkettava toimia te hostaakseen niukkojen 
tutkimus- ja kehitysvarojen ( t&k-varat) käyttöä inve stoimalla ne kunnolla ja tehokkaasti. Tältä 
osin julkisella sektorilla on tärkeä tehtävä pyrkiä lisäämään julkisten t&k-varojen tuottavuutta. 
Julkisen t&k-rahoituksen vaikutus ta ja tehokkuutta void aan yrittää parantaa monin tavoin. Yksi 
keino, jota on käytetty liian harvoin ja joka tarjoaa suuret tuottoma hdollisuudet, on parantaa 
Euroopan unionin julkisen t&k-rahoituksen  rakennetta lisäämällä  rajatylittävää 
ohjelmayhteistyötä ja  -koordinointia. 
Jäsenvaltiot ovat laatin eet vuosien aikana monia mekanism eja rajatylittävää t&k-yhteistyötä 
varten, mutta vieläkin noin 85 pr osenttia julkisen sivi ilitutkimuksen suunnittel usta, rahoituksesta, 
seurannasta ja arvioinnista hoidetaan Euroopassa ka nsallisella tasolla. Muihin rakennepolitiikan 
aloihin, kuten kilpailuun, kauppaan ja teollisuut een, verrattuna integrointi ja koordinointi on 
vähäisempää t&k-toiminnassa Euroopan unionissa. 
Ongelman ratkaisemiseksi yhteisössä on käynniste tty viime aikoina useita  aloitteita, joilla on 
tarkoitus lisätä kansallisen julkisen t&k-toi minnan koordinointia. Tällaisia ovat muun muassa 
avoin koordinointimenetelmä, kansallisten ja al ueellisten tutkimusohjelmien omistajien ja 
johtajien verkottumista varten tarkoitettu ER A-NET-järjestelmä sekä perustamissopimuksen 
169 artiklan hyödyntäminen siten, että yhteisö voi os allistua useiden jäsenvalt ioiden toteuttamiin 
tutkimus- ja kehitysohjelmiin. Nämä toimet ovat kuitenkin rahoitusmäärie nsä puolesta edelleen 
erittäin vaatimattomia, ja ohjelmien täysi inte grointi on onnistunut vain harvoin jäsenvaltioiden 
strategisen ohjauksen ja tuen puuttumisen takia. 
2.2. Uuden lähestymistavan tarve 
Yhä useammin tunnustetaan, että julkisten t& k-ohjelmien koordinoin ti Euroopan unionissa 
edellyttää uutta strategisempaa lähestymistapaa,  jossa koordinointi lis ää tutkimuksen tehokkuutta 
ja vaikutusta ja jossa keskitytään aloille, jo ilta löytyy ratkaisuja Euroopan unionin suuriin 
yhteiskunnallisiin haasteisiin. Aiemmin yhteise n ohjelmasuunnittelun edis täminen on kärsinyt 
selvästi siitä, etteivät jäsenvaltioiden korkean ta son poliitikot ole olleet riittävän sitoutuneita 
asiaan, ettei kyseisiltä ti eteen ja teknologian aloilt a ole ollut riittävästi uskottavia tietoja eikä 
niiden erityisistä rakenteista ja jäsentelystä ol e ollut selvää näkemystä eikä käytetyissä välineissä 
ole ollut lainkaan joustovaraa. 
Nyt on kuitenkin sopiva aika käynnistää uusi yhteistä ohjelmasuunnittelua koskeva poliittinen 
aloite. Poliittinen ilmapiiri on  muuttunut, kun yleiset yhteiskunna lliset haasteet ovat kavunneet 
lopullisesti poliittisen asialist an kärkeen jokaisessa jäsenvaltiossa sekä yhteisössä ja kun 
koordinoinnin puutteen kustannukse t ovat alkaneet selvitä. Yhteisiä toimia on ohjattava 
yleiseurooppalaisiin haasteisii n, ja tässä onnistuminen ede llyttää jäsenvaltioilta täyttä 
sitoutumista. Uusi aloite on laadittava sidos ryhmien näkemysten ja aiempien kokemusten 
perusteella. 
FI 4   FI On tärkeää, ettei eteneminen kohti yhteistä oh jelmasuunnittelua ole lii aksi ”ylhäältä käsin 
saneltua”, niin että komissio on ohjaimissa, eikä se saa tapaht ua myöskään liiaksi alhaalta 
ylöspäin strategian yhtenäisyyde n ja kohdentamisen kustannuksella. 
Toimivassa prosessissa jäsenvaltiot määrittävät yhdessä yhteisesti kiinnostavia aloja, joilla 
yhteiset toimet voivat olla te hokkaampia suurten yhte iskunnallisten haaste iden ratkomiseksi. 
Kun määritetään aloja, joilla yhteisen ohjel masuunnittelun aloittaminen olisi hyödyllisintä, on 
hyvin tärkeää käyttää kaikkien osapuolten hyväksym iä sopivia kriteerejä. Kriteerien toimivuus 
edellyttää kunnollista tietoperustaa. Tietoja on kerättäv ä eri aloilla olemassa olevista kansallisista 
ja alueellisista ohjelmista, ja on selvitettävä, mitä ne kattavat, mitä puutteita jää, missä on 
päällekkäisyyttä tai missä tarvitaan mittavampia ja perusteellisempia toimia. 
Lisäksi tarvitaan vaihtelevan kokoonpanon lähestymis tapaa, joka mahdollistaa maiden joustavan 
osallistumisen. Kaikilla jäsenva ltioilla ei ole samoja haasteit a kaikilla aloilla etenkään, kun 
Euroopan unioni on laajentunut 27 jäsenvaltioon. 
Toimiva prosessi edellyttää myös asteittaista ratkai sua niin, että kullakin alalla valitaan käyttöön 
tehokkaimmat välineet. 
2.3. Toissijaisuusperiaate ja eurooppalainen lisäarvo 
Yhteisölle annetaan oikeus toimia tällä alalla useissa perustamissopimuksen artikloissa, joissa 
määrätään tutkimuksen koordinoinnis ta ja yhteistyöstä jä senvaltioiden ja yhte isön välillä (165, 
169 ja 171 artikla). Ehdotettua yhteistä ohjelmasuunn ittelua on aiheellista pitää välttämättömänä, 
sillä on epätodennäköistä, että jäsenvaltiot pys tyisivät samaan yksinomaan hallitustenvälisillä 
toimilla. Tällaisia toimia ei ole tullut lisää viime vuosina, ja suurin osa monenvälisen 
ohjelmakoordinoinnin aloitteista on  laadittu yhteisön toiminnan yhteydessä. On näin ollen 
epätodennäköistä, että jäsenvaltiot pyst yisivät ratkomaan näitä ongelmia yksin. 
Ehdotuksen eurooppalainen lisäarvo  perustuu osaksi siihen, että  suurimmat haasteet (kuten 
ilmastonmuutos) ovat luonteelt aan rajatylittäviä, joten jäsenvaltioiden  on toimittava yhdessä 
voidakseen puuttua ongelmiin kunnolla. Lisäarvoa void aan perustella myös s iten, että julkisista 
t&k-ohjelmista saadaan mittavampia, laaja-alai sempia ja tehokkaampia, kun yhteisiä haasteita 
ratkotaan yhdessä yhteisiä ratkaisuja kehi ttäen; kun markkinoillepääsyn ongelmat (kuten 
joidenkin tieteen ja teknologian  alojen korkeat aloitus- ja  toimintakustannukset) saadaan 
ratkaistua; kun kootaan yhteen ti etoja ja asiantuntemusta; kun saadaan aikaan parempia 
tieteellisiä, teknologisia ja innovat iivisia vaikutuksia; kun pääst ään ohjelmien päällekkäisyydestä 
eri puolilla Eurooppaa; kun ohjelmi sta saadaan perusteellisempia ja kun ohjelmien hallintokuluja 
saadaan vähennettyä. 
FI 5   FI 3. TAVOITTEET  
3.1. Yleiset poliittiset tavoitteet 
Yhteistä ohjelmasuunnittelua koskevan aloitteen yl eisenä poliittisena tavoitteena on lisätä EU:n 
kykyä saavuttaa korkean tason polii ttiset päämäärät ja vastata lä hivuosina edessä oleviin suuriin 
haasteisiin, niin että 
(1) edistetään tarkistetun Lissaboni n strategian saavuttamista. 
(2) autetaan EU:ta ratkomaan tehokkaammin tutkim uksen avulla tärkei tä yhteiskunnallisia 
haasteita. 
(3) edistetään eurooppalaisen tutkimusal ueen tavoitteiden saavuttamista. 
3.2. Erityiset tavoitteet 
Jotta yleiset poliittiset tavoitteet voitaisiin s aavuttaa, on julkisesta ohjelmasuunnittelusta saatava 
Euroopassa tehokkaampaa ja toimivampaa niillä aloi lla, joilla suuria yhteiskunnallisia haasteita 
tulee eteen. Erityiset tavoitteet ovat seuraavat: 
(1) Vahvistetaan EU:n kansallisten julkisten tutk imusohjelmien koordinointia aloilla, joilta 
voi löytyä ratkaisuja tärkeisi in yhteiskunnallisiin haasteisiin ja joil la on saatu näyttöä 
yhteisen rajatylittävän lähestymistavan lisäarvosta. 
(2) Lisätään näin kyseisten ohjelmien vaikutusta, niin tieteellistä ja teknologista (tieteen 
huippuosaaminen; voimavarojen, tietojen ja as iantuntemuksen kokoaminen; tarvittavan 
vähimmäismäärän saavuttaminen; ohjel mien optimoinnin helpottaminen) kuin 
taloudellista ja yhteis kunnallista vaikutusta. 
3.3. Operatiiviset tavoitteet 
Vaikutusten ja tehokkuuden lisäänty minen pyritään takaamaan seuraav in operatiivis in tavoittein: 
(1) Prosessista tehdään toimiva, jotta sillä voi daan edistää kansallisten tutkimusohjelmien 
koordinointia koskevaa strategisempaa lähest ymistapaa, mikä auttaa ratkomaan Euroopan 
yhteiskunnallisia haasteita. 
(2) Varmistetaan, että sidosryhmät tukevat laajalti tätä prosessia sekä siihen liittyviä yhteisiä 
julkisen tutkimuksen ohjelmasuunnittelua koskevia aloitteita ja sitoutuvat niihin. 
(3) Tämän prosessin sekä asianmukaisten välinei den avulla tehostetaan rajatylittävää 
julkisten tutkimusohjelmien integrointia ja jäsentämistä, eritoten t&k-voimavarojen tarvittavan vähimmäismäärän saavuttamista. 
(4) Toteutetaan prosessi, jossa yhteisen ohjelmasuunnittelun vä lineitä voidaan mukauttaa 
asteittain ja osallistuvien ma iden kokoonpanot voivat vaihdella. 
(5) Varmistetaan, että yhteiset aloitteet perustuvat ajantasaisiin ja paikkansapitäviin tietoihin 
kansallisesta ja alueellis esta ohjelmasuunnittelusta. 
(6) Edistetään suurempaa yhdenmukaisuutta eri toimenpiteiden kesken. 
FI 6   FI 4. VAIHTOEHTOISET MENETTELYTAVAT  
Tavoitteiden saavuttamista on tarkasteltu neljän vaihtoehtoisen menettelytavan kannalta. Suurin 
ero menettelytapojen välillä keskittyi kahteen seikkaan: miten yhteisen ohjelmasuunnittelun alat 
määritettäisiin ja millaisia tä ytäntöönpanovälineitä käytettäisiin1. 
”Ei muutosta entiseen” -vaihtoehdossa (vaihtoe hto 1) joukko jäsenvaltioita määrittää yhteisen 
ohjelmasuunnittelun aiheet tapauskohtaisesti alhaalta ylös. Täytäntöönpano hoituu vain 
muutamin välinein (lähinnä ERA-N ET-järjestelmän ja 169 artiklan avulla), ja sitä koordinoidaan 
vain vähän. Tarvittava vähimmäismäärä (osallistujien määrä ja laatu) määritetään joustavasti, ja ohjelmien integroinnin tasokin on joustavaa. 
”169 artiklan mahdollisimman tehokas käyttö” -vaiht oehdossa (vaihtoehto 2) on osittain samoja 
piirteitä kuin ”ei muutosta entiseen” -vaihtoehdossa, sillä jäsenvaltiot määrittävät yhteisen ohjelmasuunnittelun aiheet alhaalta ylös ja tä ytäntöönpano toteutetaan kahden saman välineen 
(lähinnä ERA-NET-järjestelmän ja 169 artiklan) avulla. Vaihtoehto eroaa kuitenkin edellisestä 
siten, että lähestymistapa on ennakoiva: ERA-NET-järjestelm ään kuuluvien ERA-NET- ja ERA-
NET Plus -toimien katsotaan kuu luvan tiukasti 169 artiklan sovelt amisen valmisteluun. Yhteisen 
ohjelmasuunnittelun aiheiden olisi oltava puiteohjel man mukaisia, niin että  toiminta olisi eri 
aloilla järjestelmällisesti yhdenmukaista, ja en emmän huomiota kiinnite ttäisiin tarvittavaan 
vähimmäismäärään ja ohjelmien integroinnin tasoon. 
Suurin ero ”yhteisöjohtoisen stra tegisen vaihtoehdon” (vaihtoehto 3) ja kahden edellisen välillä 
on, että tämä kolmas vaihtoehto on strateginen ei kä alhaalta ylöspäin suuntautuva. Lähtökohtana 
on suurten yhteiskunnallisten haasteiden määrit täminen ja julkisesti rahoitettua tutkimusta 
koskevan tarvittavan vähimmäismäärän arviointi kullakin tieteen ja tek nologian alalla. Tässä 
vaihtoehdossa yhteisö ottaa johdon ja tekee strategiset arvioinnit sekä ehdottaa sopivia yhteisen 
ohjelmasuunnittelun aloja. Yhteisö valitsee myös sopivimman välineen useamman tutun 
yhteisön välineen joukosta. 
”Strateginen eurooppalainen pros essi” -vaihtoehto (vaihtoehto 4)  muistuttaa ”yhteisöjohtoista 
strategista vaihtoehtoa”, sill ä sekin on strateginen ja peru stuu suurten yhteiskunnallisten 
haasteiden ratkomiseen. Yhteisön ja jäsenvalti oiden asemissa on kuitenkin ratkaiseva ero. 
”Strateginen eurooppalainen prosessi” -vaiht oehdossa jäsenvaltiot (e i yhteisö) määrittävät 
yhteisen ohjelmasuunnittelun aiheet. Jäsenvaltiot m yös valitsevat tai laativ at kunkin tieteen tai 
teknologian alan tilanteeseen parh aiten sopivat välineet (jollaisia ovat ERA-NET-järjestelmän ja 
168, 169, 170 tai 171 artiklan kaltaiset yhtei sön välineet; SET-suunnitelman tai 
turvallisuustutkimuksen tyyppiset lähestymista vat; uusien eurooppalais ten tutkimuslaitosten 
ja/tai uudenlaisten huippuosaamisen verkostojen
2 perustaminen; Euroopan tutkimusneuvoston tai 
Euratomin kaltaiset aloitteet; rakennerahastot ja  muut vastaavat). Komission tehtävänä on toimia 
välittäjänä. Se raportoi neuvostolle prosessin j okaisessa vaiheessa, ja se arvioi prosessia 
kokonaisuutena sekä edistymi stä yksittäisillä aloilla. 
                                                 
1 Kaikki neljä vaihtoehtoa on esitetty vaikutustenarviointikertomuksen taulukossa 2. 
2 Sisältää integraatiotoimien rahoituksen lisäksi myös yhteisen tutkimuksen rahoituksen. 
FI 7   FI 5. VAIKUTUSTENARVIOINTI  
Kunkin vaihtoehdon osalta arvioit iin lukuisia vaikutuksia, muiden muassa sidosryhmien tuen ja 
sitoutuneisuuden tasoa, strategista kohdentamista, jäsentämis tä, toimien yhdenmukaisuutta ja 
vaikutuksia tieteeseen ja teknolog iaan sekä laajemmin yhteiskuntaan3. Arvioinnissa tultiin siihen 
tulokseen, että paras vaihtoehto on ”s trateginen eurooppalainen prosessi”. 
”Ei muutosta entiseen” -vaihtoehto hylättiin, kosk a strateginen kohdentaminen oli puutteellista, 
jäsentäminen kehnoa, vaikutus eri alojen toimien yhdenmukaisuut een kielteistä ja vaikutus 
yhteiskuntaan vähäistä. ”169 artiklan mahdollis imman tehokas käyttö” -vaihtoehto hylättiin, 
koska strateginen kohdentaminen oli puutteellista, periaatteena oli ”sama ratkaisu sopii kaikille” 
ja jäsentäminen oli vähäistä. ”Yhteisöjohtoise ssa strategisessa lähestymistavassa” olisi paljon 
potentiaalia, mutta se hylättiin siihen sisältyvä n riskin vuoksi: on hyvin todennäköistä, etteivät 
sidosryhmät tukisi sitä. Tällä ol isi puolestaan kielteis tä vaikutusta strategiseen kohdentamiseen, 
jäsentämiseen ja yhteiskunnalliseen vaikutuksee n. Lisäksi yhteisöllä ei  olisi todennäköisesti 
tarpeeksi yksityiskohtaista tietoa  jäsenvaltioiden tutkimusohjelmi sta voidakseen ehdottaa sopivia 
yhteisen ohjelmasuunnittelun aiheita ja välineitä. 
”Strateginen eurooppalainen prosessi” -lähestymi stapa saa eniten kannatusta sidosryhmiltä, jotka 
ovat yhtä mieltä siitä, että strategisten tutkimus linjausten määrittely on tarpeen ja ne on syytä 
toteuttaa koordinoidusti etenki n yhteisten yhteiskunnallisten h aasteiden ratkomiseksi; että 
vapaaehtoisuuteen perustuva, alhaalta ylös -läh estymistapaa ja ylhäältä alas suuntautuvaa 
ohjausta sisältävä kumppanuus on välttämätöntä joustavuuden takaamiseksi ja kunkin ohjelman 
erityispiirteisiin sopivien ra tkaisujen turvaamiseksi; että toissijaisuuden, vaihtelevien 
kokoonpanojen ja todellisen euroop palaisen lisäarvon periaatteita on kunnioitettava eikä sama 
ratkaisu sovi kaikille. 
Yhteisen ohjelmasuunnittelun aiheiden ja välineide n valitsemista varten ehdotetun prosessin sekä 
sidosryhmien vankan tuen perusteella vaihtoeh to 4 tarjoaa parhaat takeet mahdollisimman 
tehokkaasta järjestelmien jäsent ämisestä. Tämä synnyttäisi puoles taan ihanteelli set olosuhteet 
yhteisen ohjelmasuunnittelun tieteellist en ja teknologisten etujen toteutumiselle seuraavin tavoin: 
• Markkinoillepääsyn esteet voitetaan. 
• Ohjelmat saadaan optimoitua Euroopan laajuisesti. 
• Huippuosaaminen voidaan taata. 
• Yhteisiä haasteita voidaan ratkoa yhdessä kehitt ämällä yhteisiä vakiomuotoisia ratkaisuja, ja 
voidaan käyttää yhtä yhteistä ääntä. 
• Rajatylittävä yhteistyö onnistuu (mistä on oma hyötynsä, kuten tietojen ja asiantuntemuksen 
kokoaminen yhteen, tulosten nopea levittäminen, rajatylittävä tutkim ushenkilöstön liikkuvuus 
ja koulutus sekä tieteellisten, teknologisten ja inn ovatiivisten vaikutusten lisääntyminen). 
• Integroitujen ohjelmien kansalliset hallintokustannukset ovat pienemmät. 
• Integroinnin ulkopuolelle jäävistä ohjelmista saadaan parempia. 
                                                 
3 Vaikutukset on esitetty vaikutustenarviointikertomuksen taulukossa 3. 
FI 8   FI • Vastuullisuus ja avoimuus lisääntyvät. 
Yritykset hyötyisivät ”avoimest a innovoinnista”, tutkimustulosten  nopeasta levittämisestä, 
yhteisten vakiomuotoisten ratkai sujen kehittämisestä, julkisen tutkimusrahoituksen saatavuuden 
paranemisesta, julkisen ja yksityis en sektorin yhteisten strategisten tutkimuslinjausten laatimisen 
helpottumisesta ja nopeammasta toim ien monialaisesta koordinoinnista. 
Viime kädessä nämä tieteelliset ja teknologise t vaikutukset hyödyttävät yhteiskuntaa julkisen 
tutkimusrahoituksen tuoton kasvuna, mikä ta rkoittaa nopeampaa talous kasvua, kilpailukyvyn 
kasvua ja työllisyyden lisääntymistä sekä nopeampi a ja parempia ratkaisuja  yhteiskunnallisiin ja 
ympäristöä koskeviin haasteisiin. 
Näistä syistä parhaaksi katsottiin vaihtoeh to 4, ”strateginen eur ooppalainen prosessi”. 
6. RISKIT JA RISKIEN VÄHENTÄMINEN  
Parhaana pidettyyn vaihtoehtoon liittyy monia riskejä, joista suurin on, ettei tarvittavaa poliittista 
sitoutumista löydy. 
Tämä riski vaikuttaisi olevan nyt pienempi kuin ehkäpä aiemmin (sillä jäse nvaltioissa ollaan yhä 
paremmin tietoisia Euroopan unionin  edessä olevista yhteiskunnallis ista haasteista, tieteelle ja 
teknologialle sekä yhteiskunnalle koordinoinnin puutteesta aiheut uvista kustannuksista sekä 
yhteisen ohjelmasuunnittelun tieteellisistä, teknol ogisista ja yhteiskunnal lisista hyödyistä), ja 
lisäksi ehdotettu prosessi on suunniteltu nime nomaan tämän riskin vähentämiseen. Ehdotuksena 
on korkean tason poliittinen pros essi, joka olisi suoraan jäsenvaltioiden harteilla ja jossa 
komission yksiköt toimisivat välittäjinä. Ne uvostolla olisi jatkuva t tärkeät tehtävät: 
• Neuvosto kehottaa jäsenvaltioiden tutkimukses ta vastaavia ministereitä nimittämään 
edustajansa korkean tason ad hoc -t yöryhmään, joka määrittää yhteiseen 
ohjelmasuunnitteluun sopivat alat. 
• Neuvosto seuraa prosessia vuositta in (komissiolla on velvolli suus antaa vuosikertomus). 
• Neuvosto tarkistaa prose ssia kolmen vuoden päästä. 
Ehdotettu prosessi perustuu näyttöön sekä kutak in tieteen ja teknologian alaa koskevaan 
perusteelliseen strategiseen analyysiin, millä varmistetaan, että yhteisen ohjelmasuunnittelun 
aloitteet ovat toteuttamiskel poisia. Lisäksi ehdotetulle lä hestymistavalle ovat ominaisia 
välineiden joustavuus4, vaihtelevat kokoonpanot ja joustavuus ohjelmien  integroinnin laajuuden 
suhteen (osittain, kokonaan). 
Muita riskejä ovat ins titutionaalinen jähmeys ja tarvitta van näytön puute. Asianmukaiset 
strategiat riskien vähentämiseksi  on kuitenkin otettu käyttöön. 
Lyhyesti sanottuna ehdotetun prosessin taustalla oleva pääasiallinen risk ien vähentämisstrategia 
on paremman säädöskäytännön noudattaminen. Toisin  sanoen on tehtävä tiivistä yhteistyötä 
jäsenvaltioiden kanssa avoimella tavalla, on noudatettava to issijaisuuden sekä eurooppalaisen 
lisäarvon ja suhteellisuuden peri aatteita, on laadittava ja käynni stettävä konkreettisia aloitteita 
                                                 
4 Täysi valikoima julkisen tutkimuksen välineitä (kansallisia ja alueellisia tutkimusohjelmia, hallitusten 
välisiä tutkimusorganisaatioita ja yhteistyöohjelmia, tutkimusinfrastruktuureja, liikkuvuusohjelmia) olisi 
tutkittava ja käytettävä yhteisen ohjelmasuunnittelun yksittäisten aloitteiden täytäntöönpanoon. 
FI 9   FI laajapohjaisen ja uskottavan näytön pohjalta ja  on varmistettava prosessin vastuullisuus ja 
avoimuus asianmukaisilla seuranta- ja arviointijärjestelmillä. 
7. ARVIOINTI JA SEURANTA  
Myös seurantaa ja arviointi varten on tehty asianmukaiset järjestelyt, jotka perustuvat siihen, että 
komissio raportoi neuvostolle yh teisen ohjelmasuunnittelun joka isen vaiheen jälkeen. Lisäksi 
komissio tekee perusteellisen arvion prosessist a yhdessä jäsenvaltioiden kanssa kolmen vuoden 
kuluttua. Niin sanotuissa SMART-tavoitteissa edis tymisen seuranta ja arviointi taataan samoin 
kullakin yhteisen ohjelmasuunnittelun alalla. 
Lisäksi yhteistyön sekä kansallis ten ja alueellis ten tutkimusohjelmien koordinoinnin avoimuutta 
lisätään suunnittelemalla erityi nen osio ERAWATCH-verkkopalveluun.