Näihin aloitteisiin sisältyvät ehdotus direktiiviksi tietyistä digitaalisen sisällön toimittamista koskeviin sopimuksiin liittyvistä seikoista ja ehdotus direktiiviksi tietyistä tavaroiden verkkokauppaa ja muuta etämyyntiä koskeviin sopimuksiin liittyvistä seikoista. Näillä ehdotuksilla pyritään saavuttamaan täydellinen yhdenmukaistaminen niiden soveltamisalaan kuuluvilla aloilla. Kun ehdotukset on hyväksytty, ne vähentävät entisestään jäsenvaltioiden kuluttajansuojalainsäädännössä esiintyviä eroja, etenkin niiden oikeussuojakeinojen suhteen, joihin kuluttajat voivat turvautua, jos tavara tai digitaalinen sisältö on viallinen.

Mitä tulee syrjimättömyyteen maksuvälineiden käytössä, asetuksessa (EU) N:o 260/2012 kielletään jo elinkeinonharjoittajia vaatimasta, että pankkitilin on oltava tietystä jäsenvaltiosta, jotta maksu voidaan suorittaa. Tätä periaatetta ei ole vahvistettu muiden maksuvälineiden osalta. Asetuksessa (EU) 2015/751 helpotetaan luottokorttien käyttöä asettamalla yläraja korttipohjaisista maksutapahtumista veloitettaville siirtohinnoille. Direktiivillä (EU) 2015/2366 tasoitettiin myös tietä täysin yhdennetyille vähittäismaksumarkkinoille EU:ssa. Tässä asetuksessa mennään astetta pidemmälle, sillä se estää elinkeinonharjoittajia soveltamasta erilaisia maksuehtoja asiakkaan asuinpaikan perusteella. On kuitenkin tärkeää muistaa, että elinkeinonharjoittajat voivat vapaasti päättää, mitä maksuvälineitä ne hyväksyvät paikallisilta ja ulkomaisilta asiakkailta.

Direktiivin 2001/31/EY (”sähköistä kaupankäyntiä koskeva direktiivi”) mukainen alkuperämaaperiaate on antanut tietoyhteiskuntapalveluja tarjoaville elinkeinonharjoittajille mahdollisuuden toimia rajojen yli ja tarjota palvelujaan sijoittautumismaassaan sovellettavien sääntöjen perusteella. Lisäksi palveludirektiivissä käsitellään palvelujen vastaanottajien oikeuksia, ja sen 20 artiklassa pyritään varmistamaan, etteivät unioniin sijoittautuneet palveluntarjoajat kohtele asiakkaita eri tavalla näiden kansallisuuden tai asuinpaikan perusteella, joko suoraan tai välillisesti. Palveludirektiivin 20 artiklassa ei kuitenkaan käsitellä riittävällä tavalla asiakkaiden syrjintää, eikä se ole vähentänyt oikeudellista epävarmuutta. Tämän seurauksena syrjimättömyysperiaatteen täytäntöönpanoa on ollut vaikea valvoa käytännössä. Kaiken epävarmuuden poistamiseksi tällä ehdotuksella varmistetaan, että tämän asetuksen säännökset ovat etusijalla, jos esiintyy ristiriita palveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdan kanssa.

Direktiivin 2006/123/EY (”palveludirektiivi”) 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn syrjimättömyysperiaatteen täytäntöönpanosta huolimatta asiakkaat kohtaavat edelleen tilanteita, joissa heille kieltäydytään myymästä tai heille asetetaan poikkeavia ehtoja, kun he ostavat tavaroita tai palveluja rajojen yli. Tähän on pääasiallisena syynä epävarmuus siitä, minkälaisilla objektiivisilla perusteilla elinkeinonharjoittajat voivat perustella asiakkaiden erilaisen kohtelun. Tämän ongelman korjaamiseksi elinkeinonharjoittajille ja asiakkailla olisi oltava selkeämpi kuva tilanteista, joissa asuinpaikkaan perustuva erilainen kohtelu ei ole perusteltua.

Kuluttajien suuri enemmistö oli kohdannut maarajoituksia tai muita maantieteelliseen sijaintiin perustuvia rajoituksia tehdessään ostoksia toisessa EU-maassa. Tavaroita ja palveluja, joihin maarajoitukset vaikuttavat eniten, ovat vaatteet, jalkineet ja asusteet, fyysiset tietovälineet (kirjat), tietokonelaitteet ja elektroniikka, lentoliput, auton vuokraus sekä digitaaliset sisällöt kuten suoratoistopalvelut, tietokonepelit ja ohjelmat, sähköiset kirjat ja mp3-tiedostot. Suurin osa kuluttajista ja yrityksistä katsoi, että elinkeinonharjoittajien olisi tiedotettava asiakkaille myyntirajoituksista. Kuluttajat ilmaisivat tukensa toimintavaihtoehdolle, jossa elinkeinonharjoittajia vaadittaisiin hyväksymään rajat ylittävät liiketoimet, asettamatta niille kuitenkaan toimitusvelvoitetta. Suurin osa yrityksistä vastusti velvollisuutta myydä ja toimittaa kaikkialla EU:ssa ja korosti sitä, kuinka tärkeä on räätälöidä hinnat eri kansallisille markkinoille. Yritykset korostivat myös tarvetta kunnioittaa niiden taloudellista ja sopimusvapautta. Suuri enemmistö kaikista vastaajaryhmistä oli yhtä mieltä siitä, että sääntöjen täytäntöönpanon valvontaa ja tiedotusvaatimuksia on syytä parantaa.

Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artiklaan. Mainitussa artiklassa EU:lle annetaan valtuudet toteuttaa toimenpiteitä, joiden tavoitteena on muun muassa tavaroiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden esteiden poistaminen. Tällaisten esteiden poistamiseksi toteutetut toimet voidaan mitätöidä esteillä, joita yksityiset osapuolet rakentavat lohkomalla sisämarkkinat kansallisten rajojen mukaan. Tämä on sisämarkkinoiden kannalta sitäkin ongelmallisempaa tilanteessa, jossa jäsenvaltioiden asiaa koskevat lait eivät ole riittävän selkeitä, yhdenmukaisia ja toimivia tällaisten esteiden torjumiseksi. Ehdotuksella puututaan siis käytäntöihin, jotka haittaavat tavaroiden ja palveluiden vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla.

9 artikla koskee komission tekemiä määräaikaisia arviointeja asetuksen soveltamisesta. Artiklassa tarkennetaan, että ensimmäisessä arvioinnissa olisi tarkasteltava erityisesti sitä, onko 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vahvistettu syrjintäkielto syytä laajentaa sähköisesti suoritettaviin palveluihin, joiden keskeinen piirre on pääsyn tarjoaminen tekijänoikeudella suojattuihin teoksiin ja muuhun suojattuun aineistoon ja niiden käytön mahdollistaminen, sillä edellytyksellä, että elinkeinonharjoittajalla on hallussaan tarvittavat oikeudet kyseessä oleville alueille.

4 artiklassa määritellään kolme erityistilannetta, joissa asiakkaiden syrjintä asuinpaikan perusteella on kielletty. Ensimmäinen tilanne koskee fyysisten tavaroiden myyntiä, kun elinkeinonharjoittaja ei osallistu tuotteen toimitukseen asiakkaan jäsenvaltioon. Toinen tilanne koskee sähköisesti suoritettavien palvelujen tarjoamista, lukuun ottamatta palveluja, joiden keskeinen piirre on pääsyn tarjoaminen tekijänoikeudella suojattuihin teoksiin ja muuhun suojattuun aineistoon ja niiden käytön mahdollistaminen. Kolmas tilanne koskee palveluja, joita elinkeinonharjoittaja tarjoaa eri jäsenvaltiossa kuin asiakkaan asuinjäsenvaltio.

1 artiklassa määritellään ehdotetun asetuksen kohde ja soveltamisala. Ehdotuksen aineellinen soveltamisala on sovitettu yhteen direktiivin 2006/123/EY soveltamisalan kanssa niin pitkälle kuin mahdollista, jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus ja suurin mahdollinen oikeusvarmuus elinkeinonharjoittajille ja asiakkaille. Tämä merkitsee muun muassa sitä, että asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät muut kuin taloudelliset yleishyödylliset palvelut, liikennepalvelut, audiovisuaaliset palvelut, rahapelitoiminta, terveydenhuoltopalvelut sekä tietyt sosiaalipalvelut. Maantieteellinen soveltamisala on muotoiltu niin, että siihen sisältyvät EU:hun sijoittautuneet elinkeinonharjoittajat sekä kolmansiin maihin sijoittautuneet elinkeinonharjoittajat, jotka myyvät tai aikovat myydä tavaroita ja palveluja asiakkaille unionissa. 1 artiklassa luodaan myös elinkeinonharjoittajille varmuus siitä, ettei tämän asetuksen noudattaminen yksin merkitse sitä, että elinkeinonharjoittaja suuntaa toimintansa tiettyyn jäsenvaltioon asetuksen (EY) N:o 593/2008 ja asetuksen (EU) N:o 1215/2012 soveltamiseksi; mainituissa asetuksissa säädetään sovellettavaan lainsäädäntöön ja tuomioistuimen toimivaltaan liittyvistä kysymyksistä.

(7)Syrjintää voi esiintyä myös kuljetusalan palveluissa, etenkin matkalippujen myynnin osalta. Tältä osin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EY) N:o 1008/2008, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 1177/2010 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 181/2011 sisältyy jo laajoja syrjintäkieltoja, jotka kattavat kaikki syrjivät käytännöt, joihin tällä asetuksella pyritään puuttumaan. Lisäksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1371/2007 on tarkoitus tarkistaa tämän suuntaisesti lähitulevaisuudessa. Tästä syystä, ja jotta voidaan varmistaa yhdenmukaisuus direktiivin 2006/123/EY soveltamisalan kanssa, kuljetusalan palvelut olisi jätettävä tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.

(6)Kun otetaan huomioon, että eräät elinkeinonharjoittajia haitanneet sääntelystä johtuvat ja hallinnolliset esteet on poistettu unionissa tietyillä palvelusektoreilla direktiivin 2006/123/EY täytäntöönpanon myötä, aineellisen soveltamisalan suhteen olisi varmistettava yhdenmukaisuus tämän asetuksen ja direktiivin 2006/123/EY välillä. Tästä syystä tämän asetuksen säännöksiä olisi sovellettava muun muassa muihin kuin audiovisuaalisiin sähköisesti suoritettaviin palveluihin, joiden keskeinen piirre on pääsyn tarjoaminen tekijänoikeudella suojattuihin teoksiin ja muuhun suojattuun aineistoon ja niiden käytön mahdollistaminen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 artiklassa säädetyn erityispoikkeuksen soveltamista ja tämän poikkeuksen myöhempää arviointia 9 artiklassa säädetyllä tavalla. Audiovisuaaliset palvelut, mukaan lukien palvelut, joiden keskeinen piirre on pääsyn tarjoaminen urheilutapahtumiin liittyviin lähetyksiin ja joita tarjotaan alueellisten yksinoikeuslisenssien pohjalta, jätetään tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Pääsy vähittäisrahoituspalveluihin, mukaan lukien maksupalvelut, olisi samoin jätettävä soveltamisalan ulkopuolelle, ellei tässä asetuksessa vahvistetuista maksujen syrjimättömyyttä koskevista säännöksistä muuta johdu.

(1)Jotta voitaisiin varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta alueena, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla muun muassa tavaroiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus on taattu, valtioiden asettamien esteiden poistaminen pelkästään jäsenvaltioiden välisin toimin ei riitä. Tällaisen esteiden poistamisen voivat mitätöidä yksityiset osapuolet, jotka asettavat sisämarkkinavapauksien kanssa ristiriidassa olevia esteitä. Näin tapahtuu, kun yhdessä jäsenvaltiossa toimivat elinkeinonharjoittajat estävät pääsyn verkkorajapintoihinsa, kuten verkkosivuille ja sovelluksiin, tai rajoittavat sitä sellaisten toisesta jäsenvaltiosta tulevien asiakkaiden osalta, jotka haluavat toteuttaa rajat ylittäviä liiketoimia (tästä käytännöstä käytetään nimitystä maarajoitukset). Tästä on kyse myös sellaisissa eräiden elinkeinonharjoittajien harjoittamissa toimissa, joissa ne soveltavat erilaisia tavaroidensa ja palveluidensa saatavuutta koskevia yleisiä ehtoja toisesta jäsenvaltiosta tuleviin asiakkaisiin sekä verkossa että verkon ulkopuolella. Vaikka tällaiselle erilaiselle kohtelulle voi joissain tapauksissa olla objektiiviset perusteet, muissa tapauksissa elinkeinonharjoittajat epäävät sellaisilta kuluttajilta, jotka haluavat toteuttaa rajat ylittäviä liiketoimia, mahdollisuuden saada tavaroita tai palveluita tai soveltavat tässä suhteessa erilaisia ehtoja puhtaasti kaupallisista syistä.

(8)Tämä asetus ei saisi rajoittaa verotuksen alalla sovellettavien sääntöjen soveltamista, kun otetaan huomioon, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, määrätään erityisestä oikeusperustasta veroasioihin liittyville unionin tason toimille.

(9)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 mukaan sellaiseen sopimukseen sovellettavan lain valinta, jonka ovat tehneet kuluttaja ja elinkeinonharjoittaja, joka harjoittaa kaupallista tai ammattitoimintaansa maassa, jossa kuluttajan asuinpaikka on, tai joka suuntaa millä tahansa tavalla tällaista toimintaa kyseiseen maahan tai useisiin maihin kyseinen maa mukaan lukien, ei saa johtaa siihen, että kuluttaja menettää hänelle sellaisin säännöksin annetun suojan, joista ei voida sopimuksin poiketa sen maan lain mukaan, jossa kuluttajan asuinpaikka on. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 mukaan kun asia koskee kuluttajan ja sellaisen elinkeinonharjoittajan välistä sopimusta, joka harjoittaa kaupallista tai elinkeinotoimintaa siinä jäsenvaltiossa, jossa kuluttajalla on kotipaikka, tai joka millä keinoin tahansa suuntaa tällaista toimintaa kyseiseen jäsenvaltioon tai useisiin valtioihin kyseinen jäsenvaltio mukaan lukien, kuluttaja voi nostaa kanteen toista sopimuspuolta vastaan sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jossa kuluttajalla on kotipaikka, ja kuluttajaa vastaan voidaan nostaa kanne ainoastaan näissä tuomioistuimissa.

(10)Tämän asetuksen ei pitäisi vaikuttaa yksityisoikeudellisissa asioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskeviin unionin säädöksiin, etenkään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksissa (EY) N:o 593/2008 ja (EU) N:o 1215/2012 vahvistettuihin sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia ja tuomioistuimen toimivaltaa koskeviin säännöksiin, ei myöskään näiden säädösten ja säännösten soveltamiseen yksittäisissä tapauksissa. Etenkään pelkästään sen tosiasian, että elinkeinonharjoittaja toimii tämän asetuksen säännösten mukaisesti, ei pitäisi katsoa tarkoittavan, että se suuntaa toimintaansa kuluttajan jäsenvaltioon tällaista soveltamista varten.

(11)Syrjivät käytännöt, joihin tällä asetukselle pyritään puuttumaan, toteutetaan tyypillisesti sellaisten yleisten ehtojen, edellytysten ja muiden tietojen kautta, jotka kyseinen elinkeinonharjoittaja on asettanut ja joita se soveltaa tai jotka on asetettu ja joita sovelletaan sen puolesta ennakkoedellytyksenä kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen saannille ja jotka on saatettu yleiseen tietoon. Tällaisiin yleisiin käyttöehtoihin lukeutuvat muun muassa hinnat, maksuehdot ja toimitusehdot. Ne voidaan saattaa yleiseen tietoon elinkeinonharjoittajan toimesta tai sen puolesta eri keinoin, kuten mainoksissa julkaistuissa tiedoissa, verkkosivuilla tai sopimusta edeltävissä asiakirjoissa tai sopimusasiakirjoissa. Tällaisia ehtoja sovelletaan, elleivät elinkeinonharjoittaja ja asiakas ole tehneet suoraan erikseen neuvoteltua sopimusta, jossa määrätään toisin. Elinkeinonharjoittajan ja asiakkaiden välillä erikseen neuvoteltuja ehtoja ei pitäisi pitää yleisinä käyttöehtoina tätä asetusta sovellettaessa.

(12)Sekä kuluttajat että yritykset tulisi suojata niiden kansallisuuteen tai asuin- tai sijoittautumispaikkaan perustuvalta syrjinnältä niiden toimiessa asiakkaina tätä asetusta sovellettaessa. Tätä suojaa ei pitäisi kuitenkaan ulottaa asiakkaisiin, jotka ostavat tavaroita tai palveluja jälleenmyyntiä varten, koska se vaikuttaisi laajasti käytettyihin yritysten välisiin jakelujärjestelmiin, kuten valikoivaan jakeluun ja yksinmyyntiin, joissa yleensä annetaan valmistajalle mahdollisuus valita jälleenmyyjänsä kilpailusääntöjä noudattaen.

(13)Tavaroiden myyntiin tai palvelujen tarjoamiseen liittyvissä liiketoiminnassa unionissa harjoitetun syrjivän kohtelun vaikutukset asiakkaisiin ja sisämarkkinoihin ovat samat riippumatta siitä, onko elinkeinonharjoittaja sijoittautunut jäsenvaltioon tai kolmanteen maahan. Siksi, ja jotta voidaan varmistaa, että kilpaileviin elinkeinonharjoittajiin sovelletaan tässä suhteessa samoja vaatimuksia, tässä asetuksessa vahvistettuja toimenpiteitä olisi sovellettava samalla tavoin kaikkiin unionissa toimiviin elinkeinonharjoittajin.

(14)Jotta voitaisiin parantaa asiakkaiden mahdollisuutta saada tavaroiden myyntiin ja palvelujen tarjontaan sisämarkkinoilla liittyviä tietoja ja lisätä läpinäkyvyyttä, myös hintojen suhteen, elinkeinonharjoittajat eivät saisi, teknisiä toimenpiteitä käyttäen tai muulla tavoin, estää asiakkailta täydellistä ja tasapuolista pääsyä verkkorajapintoihin näiden kansallisuuden tai asuin- tai sijoittautumispaikan perusteella. Näihin teknisiin toimenpiteisiin voivat sisältyä erityisesti kaikki asiakkaan fyysisen sijainnin määrittelemiseen käytetyt tekniikat, mukaan lukien sijainnin jäljittäminen IP-osoitteen, maailmanlaajuisesta satelliittinavigointijärjestelmästä saatujen koordinaattien tai maksutapahtumiin liittyvien tietojen avulla. Tätä verkkorajapintoihin pääsyä koskevaa syrjintäkieltoa ei pitäisi kuitenkaan tulkita siten, että se luo elinkeinonharjoittajalle velvollisuuden harjoittaa liiketoimia asiakkaiden kanssa.

(15)Eräät elinkeinonharjoittajat ylläpitävät verkkorajapinnoistaan eri versioita, jotka on suunnattu eri jäsenvaltioiden asiakkaille. Tämän pitäisi olla mahdollista jatkossakin, mutta asiakkaan ohjaaminen verkkorajapinnan yhdestä versiosta toiseen ilman hänen nimenomaista suostumustaan olisi kiellettävä. Verkkorajapinnan kaikkien versioiden olisi pysyttävä helposti asiakkaiden saatavilla kaikkina aikoina.

(16)Joissain tapauksissa pääsyn estäminen tai rajoittaminen tai ohjaaminen verkkorajapinnan vaihtoehtoiseen versioon ilman asiakkaan suostumusta asiakkaan kansallisuuteen tai asuin- tai sijoittautumispaikkaan liittyvistä syistä voi olla tarpeellista, jotta voidaan varmistaa unionin oikeudessa tai jäsenvaltioiden lainsäädännössä unionin oikeuden mukaisesti säädettyjen vaatimusten noudattaminen. Tällainen lainsäädäntö voi rajoittaa asiakkaiden mahdollisuutta saada tiettyjä tavaroita tai palveluja, esimerkiksi kieltämällä tietyn sisällön näyttämisen tietyissä jäsenvaltioissa. Kauppiaita ei pitäisi estää noudattamasta tällaisia vaatimuksia, ja siksi niiden pitäisi voida estää pääsy tai rajoittaa sitä tai ohjata tietyt asiakkaat tai tiettyjen alueiden asiakkaat toiseen verkkorajapintaan, siinä määrin kuin se on tästä syystä tarpeellista.

(17)Tietyissä erityistilanteissa ei voida esittää objektiivisia perusteita minkäänlaiselle yleisten käyttöehtojen soveltamisen kautta tapahtuvalle asiakkaiden erilaiselle kohtelulle asiakkaan kansallisuuteen tai asuin- tai sijoittautumispaikkaan liittyvistä syistä, mukaan lukien kieltäytyminen tavaroiden myynnistä tai palvelujen tarjoamisesta. Näissä tilanteissa kaikki tällainen syrjintä olisi kiellettävä, ja asiakkailla olisi sen vuoksi oltava oikeus, tässä asetuksessa vahvistetuin erityisin edellytyksin, toteuttaa liiketoimia samoin ehdoin kuin paikalliset asiakkaat, ja heillä olisi oltava täydellinen ja tasapuolinen mahdollisuus saada kaikkia erilaisia tarjottuja tuotteita tai palveluja kansallisuudestaan tai asuin- tai sijoittautumispaikastaan riippumatta. Siksi elinkeinonharjoittajien olisi tarvittaessa toteutettava toimenpiteitä tämän syrjintäkiellon noudattamisen varmistamiseksi, jos kyseessä oleva asiakas ei muussa tapauksessa voisi nauttia tällaisesta täydellisestä ja tasapuolisesta satavuudesta. Tällaisissa tilanteissa sovellettavaa kieltoa ei pitäisi kuitenkaan tulkita siten, että se estää elinkeinonharjoittajia suuntaamasta toimintaansa eri jäsenvaltioihin tai tietyille asiakasryhmille kohdennetuin tarjouksin ja erilaisin ehdoin, mukaan lukien maakohtaisten verkkorajapintojen perustaminen.

(18)Ensimmäinen näistä tilanteista on se, jossa elinkeinonharjoittaja myy tavaroita, mutta ei ole järjestänyt kyseisten tavaroiden rajat ylittävää toimitusta eikä sitä ole järjestetty elinkeinonharjoittajan puolesta jäsenvaltioon, jossa asiakas asuu. Tässä tilanteessa asiakkaan pitäisi voida ostaa tavaroita täsmälleen samoin ehdoin, mukaan lukien hinta ja tavaroiden toimitusehdot, kuin samanlaiset asiakkaat, jotka asuvat elinkeinonharjoittajan jäsenvaltiossa. Tämä saattaa tarkoittaa sitä, että ulkomaisen asiakkaan on noudettava tavara kyseisestä jäsenvaltiosta tai toisesta jäsenvaltiosta, johon elinkeinonharjoittaja toimittaa tavaroita. Tässä tilanteessa ei ole tarpeellista rekisteröityä arvonlisäverovelvolliseksi asiakkaan jäsenvaltiossa eikä järjestää tavaroiden rajat ylittävää toimitusta.

(19)Toinen tilanne on se, jossa elinkeinonharjoittaja tarjoaa muita sähköisesti suoritettavia palveluja kuin palvelut, joiden keskeinen piirre on pääsyn tarjoaminen tekijänoikeudella suojattuihin teoksiin ja muuhun suojattuun aineistoon ja niiden käytön mahdollistaminen, kuten pilvipalveluja, tiedonvarastointipalveluja, verkkosivujen ylläpitoa tai palomuurien ylläpitoa. Tässä tapauksessa fyysinen toimitus ei ole tarpeen, koska palvelut suoritetaan sähköisesti. Elinkeinonharjoittaja voi ilmoittaa arvonlisäveron ja maksaa sen yksinkertaistetusti neuvoston täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 282/2011 vahvistettujen arvonlisäveron erityisjärjestelmää (MOSS) koskevien sääntöjen mukaisesti.

(20)Lisäksi tilanteessa, jossa elinkeinonharjoittaja tarjoaa palveluja ja asiakas ottaa kyseiset palvelut vastaan elinkeinonharjoittajan tiloissa tai tämän valitsemassa paikassa, joka on eri kuin jäsenvaltio, jonka kansalainen asiakas on tai jossa asiakkaan asuin- tai sijoittautumispaikka sijaitsee, erilaisten yleisten käyttöehtojen soveltamisen tällaisiin perusteisiin liittyvistä syistä ei myöskään pitäisi olla perusteltua. Tällaiset tilanteet koskevat sellaisten palvelujen tarjoamista kuten hotellimajoitus, urheilutapahtumat, autonvuokraus tai musiikkifestivaalien tai huvipuistojen pääsyliput. Tällaisissa tilanteissa elinkeinonharjoittajan ei tarvitse rekisteröityä arvonlisäverovelvolliseksi toisessa jäsenvaltiossa eikä järjestää tavaroiden rajat ylittävää toimitusta.

(21)Tämän asetuksen noudattaminen ei aiheuta elinkeinonharjoittajalle mitään tuomioistuimen toimivaltaan tai sovellettavan lainsäädännön eroihin liittyviä lisäkustannuksia missään näissä tilanteissa asetuksissa (EY) N:o 593/2008 ja (EU) N:o 1215/2012 vahvistettujen sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia ja tuomioistuimen toimivaltaa koskevien säännösten nojalla, kun elinkeinonharjoittaja ei harjoita toimintaansa kuluttajan jäsenvaltiossa tai se ei suuntaa toimintaansa sinne tai kun asiakas ei ole kuluttaja. Jos elinkeinonharjoittaja sitä vastoin harjoittaa toimintaansa kuluttajan jäsenvaltiossa tai suuntaa toimintaansa sinne, elinkeinonharjoittaja on ilmaissut aikomuksensa solmia kauppasuhteita kyseisen jäsenvaltion kuluttajiin ja on siten pystynyt ottamaan huomioon tällaiset kustannukset.

(22)Neuvoston direktiivin 2006/112/EY XII osaston 1 luvussa säädetyn erityisjärjestelmän piiriin kuuluvien elinkeinonharjoittajien ei tarvitse maksaa arvonlisäveroa. Kun tällaiset elinkeinonharjoittajat tarjoavat sähköisesti suoritettavia palveluja, kielto soveltaa erilaisia yleisiä käyttöehtoja asiakkaan kansallisuuteen tai asuin- tai sijoittautumispaikkaan liittyvistä syistä merkitsisi vaatimusta rekisteröityä arvonlisäverovelvolliseksi toisten jäsenvaltioiden alv:n huomioon ottamiseksi ja voisi aiheuttaa lisäkustannuksia, mikä olisi kohtuuton rasite, kun otetaan huomioon kyseisten elinkeinonharjoittajien koko ja ominaispiirteet. Nämä elinkeinonharjoittajat olisi siksi vapautettava kyseisen kiellon noudattamisesta niin pitkäksi aikaa kun tällaista järjestelmää sovelletaan.

(23)Kaikissa näissä tilanteissa elinkeinonharjoittajia voidaan joissain tapauksissa estää myymästä tavaroita tai tarjoamasta palveluja tietyille asiakkaille tai tiettyjen alueiden asiakkaille asiakkaan kansallisuuteen tai asuin- tai sijoittautumispaikkaan liittyvistä syistä unionin oikeudessa tai unionin oikeuden mukaisessa jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädetyn erityisen kiellon tai vaatimuksen seurauksena. Jäsenvaltioiden lainsäädännössä voidaan myös vaatia unionin oikeuden mukaisesti, että elinkeinonharjoittajat noudattavat joitain kirjojen hinnoittelua koskevia sääntöjä. Elinkeinonharjoittajia ei pitäisi estää noudattamasta tällaista lainsäädäntöä niin pitkälle kuin se on tarpeellista.

(24)Unionin oikeuden mukaan elinkeinonharjoittajat voivat periaatteessa vapaasti päättää, mitä maksuvälineitä ne haluavat hyväksyä, maksutuotemerkit mukaan lukien. Kuitenkin kun tämä valinta on tehty, elinkeinonharjoittajalla ei ole voimassa olevan maksupalveluja koskevan oikeudellisen kehyksen nojalla mitään syytä syrjiä asiakkaita unionissa kieltäytymällä tietyistä liiketoimista tai muutoin soveltamalla erilaisia maksuehtoja näihin liiketoimiin asiakkaan kansallisuuteen tai asuin- tai sijoittautumispaikkaan liittyvistä syistä. Tässä yhteydessä olisi nimenomaisesti kiellettävä myös tällainen perusteeton eriarvoinen kohtelu syistä, jotka liittyvät maksutilin sijaintiin, maksupalvelun tarjoajan sijoittautumispaikkaan tai maksuvälineen myöntämispaikkaan unionissa. Lisäksi on syytä muistaa, että asetuksessa (EU) N:o 260/2012 kielletään jo kaikkia maksunsaajia, myös elinkeinoharjoittajia, vaatimasta, että pankkitilien on sijaittava tietyssä jäsenvaltiossa, jotta euromääräinen maksu voidaan hyväksyä.

(25)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2015/2366/EU otetaan käyttöön sähköisten maksujen toimeksiantoa ja käsittelyä koskevat tiukat turvallisuusvaatimukset, jotka pienentävät petosten riskiä kaikissa uusissa ja perinteisemmissä maksuvälineissä, erityisesti verkkomaksuissa. Maksupalvelujen tarjoajien on sovellettava niin sanottua vahvaa asiakkaan tunnistamista eli tunnistamisprosessia, joka vahvistaa maksupalvelun tai maksutapahtuman käyttäjän henkilöllisyyden. Etämaksutapahtumien kuten verkkomaksujen tapauksessa turvallisuusvaatimukset ovat vieläkin tiukemmat, sillä niissä vaaditaan dynaamista linkkiä tapahtuman summaan ja maksunsaajan tiliin, jotta käyttäjälle voidaan tarjota lisäsuojaa minimoimalla riskiä erehdysten tai petosyritysten tapauksessa. Näiden säännösten tuloksena maksuvälinepetosten riski kansallisissa ja rajat ylittävissä ostoissa on saatettu samalle tasolle, eikä sitä pitäisi käyttää perusteluna liiketoimista kieltäytymiselle tai niihin liittyvälle syrjinnälle unionissa.

(26)Tämä asetus ei saisi vaikuttaa kilpailusääntöjen, erityisesti SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan, soveltamiseen. Komission asetuksessa (EU) N:o 330/2010 tarkoitettuja sopimuksia, joissa elinkeinonharjoittajille asetetaan velvollisuus olla harjoittamatta passiivista myyntiä tietyille asiakkaille tai tiettyjen alueiden asiakkaille, pidetään yleensä kilpailua rajoittavina eikä niitä voida tavallisesti vapauttaa SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 artiklassa määrätystä kiellosta. Vaikka ne eivät kuuluisikaan SEUT-sopimuksen 101 artiklan soveltamisalaan, ne haittaavat tämän asetuksen soveltamisen yhteydessä sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja niitä voidaan käyttää tämän asetuksen säännösten kiertämiseen. Tällaisten sopimusten tai muiden passiiviseen myyntiin liittyvien sopimusten, joissa elinkeinonharjoittajan edellytetään toimivan tämän asetuksen vastaisesti, asiaa koskevien säännösten olisi siksi oltava mitättömiä. Tämä asetus ja erityisesti sen tavaroiden tai palvelujen saatavuutta koskevat säännökset eivät kuitenkaan saisi vaikuttaa asetuksessa (EU) N:o 330/2010 tarkoitettuihin sopimuksiin, joilla rajoitetaan aktiivista myyntiä.

(27)Jäsenvaltioiden olisi nimitettävä yksi tai useampi elin, joka vastaa tehokkaiden toimien toteuttamisesta tämän asetuksen säännösten soveltamisen seuraamiseksi ja niiden noudattamisen varmistamiseksi. Jäsenvaltioiden olisi lisäksi varmistettava, että elinkeinonharjoittajille voidaan määrätä tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, jos tätä asetusta rikotaan.