[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 18.6.2009

KOM(2009) 281 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

Kertomus asetuksen (EY) N:o 139/2004 toiminnasta

{SEC(2009)808}

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

Kertomus asetuksen (EY) N:o 139/2004 toiminnasta

1. TAUSTAA

1. Neuvoston asetus (ETY) N:o 4064/89, jäljempänä ’EY:n sulautuma-asetus’, tuli voimaan 21. syyskuuta 1990. Sitä sovelletaan keskittymiin, joiden katsotaan olevan yhteisönlaajuisia. Tämä tarkoittaa, että kaikkien keskittymään osallistuvien yritysten yhteenlaskettu liikevaihto täyttää asetuksen 1 artiklassa säädetyt raja-arvot.

2. Eräs EY:n sulautuma-asetuksen keskeisistä periaatteista on komission yksinomainen toimivalta yhteisönlaajuisten keskittymien osalta. Komission yksinomainen toimivalta käsitellä yhteisönlaajuisia keskittymiä on johdettavissa toissijaisuusperiaatteesta. Eurooppalaisten liike-elämän edustajien kannalta komission yksinomainen toimivalta on myös luonut yhden luukun periaatteen ( one-stop-shop ). Sitä pidetään yleisesti olennaisena tekijänä rajatylittäviin liiketoimiin liittyvien sääntelykustannusten pitämiseksi kohtuullisella tasolla. Lisäksi komission yksinomainen toimivalta tutkia tällaiset keskittymät on tärkeä tekijä tasapuolisten toimintaedellytysten luomisessa keskittymille, joita on syntynyt sisämarkkinoiden toteuttamisen myötä. Tämä periaate hyväksytään yleisesti tehokkaimmaksi tavaksi varmistaa, että kaikkiin keskittymiin, joilla on merkittävä rajatylittävä vaikutus, sovelletaan yhdenmukaisia sääntöjä.

3. EY:n sulautuma-asetusta muutettiin saatujen kokemusten huolellisen tarkastelun pohjalta vuonna 1998 neuvoston asetuksella (EY) N:o 1310/97. Asetuksen 1 artiklaan lisättiin uusi kohta (1 artiklan 3 kohta), jossa säädetään vaihtoehtoisesta liikevaihdon raja-arvosta. Tällä säännöksellä oli tarkoitus puuttua siihen ongelmaan, että huomattava osa keskittymistä ei täyttänyt 1 artiklan 2 kohdassa säädettyjä liikevaihtoa koskevia edellytyksiä, joten niistä oli tehtävä ilmoitus useassa jäsenvaltiossa. Monilla näistä keskittymistä oli merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia, mutta ne eivät hyötyneet yhden luukun periaatteesta. EY:n sulautuma-asetuksella ei siis ollut täysin pystytty varmistamaan tasavertaisia toimintaedellytyksiä ja yhdenmukaisia sääntöjä tämäntyyppisiä keskittymiä varten.

4. Uudelleenlaadittu EY:n sulautuma-asetus[1] annettiin 20. tammikuuta 2004. Sillä pyrittiin tehostamaan toimivaltajakoa komission ja jäsenvaltioiden välillä keskittymien osalta. Se perustui komission vihreän kirjan[2] pohjalta vuonna 2001 käynnistettyyn perusteelliseen uudelleenarviointiin ja laajaan vuoropuheluun kaikkien sidosryhmien kanssa.

5. Uudelleenlaadittu EY:n sulautuma-asetus käsitti useita muutoksia aineellisoikeudellisiin ja menettelyä koskeviin säännöksiin. Asetuksen uudelleenarvioinnin yhteydessä oli havaittu, että toimivaltajakoa komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten välillä oli parannettava edelleen huolimatta 1 artiklan 3 kohdassa säädetyn raja-arvon käyttöönotosta. Asetuksen 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädettyjä liikevaihdon raja-arvoja ei muutettu, mutta niiden lisäksi otettiin käyttöön vapaaehtoisia keinoja siirtää asian käsittely komissiolle tai pois komissiolta ennen ilmoituksen tekemistä ” yrityskeskittymien valvontajärjestelmän tehokkuuden parantamiseksi entisestään yhteisössä ”[3]. Uuden järjestelmän periaatteena oli, että käsittelyn siirtämistä koskevissa päätöksissä olisi otettava asianmukaisesti huomioon ” erityisesti tutkimuksen suorittamiseen paremmin soveltuva viranomainen, keskitetyn ”yhden luukun” järjestelmän tuomat hyödyt ja toimivaltaa koskevan oikeusvarmuuden merkitys ”[4].

2. KERTOMUKSEN TOINEN TAVOITE

6. Tässä kertomuksessa kartoitetaan tämänhetkinen tilanne ja pyritään selvittämään ja arvioimaan sitä, miten uudelleenlaaditun EY:n sulautuma-asetuksen 1 artiklan 4 kohdassa ja 4 artiklan 6 kohdassa säädetyt toimivaltaa koskevat raja-arvot ja niiden korjausmekanismit ovat toimineet käytännössä asetuksen tultua voimaan 1. toukokuuta 2004. Kertomus liittyy kiinteästi sen mukana toimitettavaan komission yksiköiden valmisteluasiakirjaan, joka sisältää yksityiskohtaisemman katsauksen.

7. Tässä kertomuksessa on otettu esille useilla osa-alueilla seikkoja, joita olisi käsiteltävä tarkemmin, mutta se jättää avoimeksi kysymyksen siitä, olisiko nykyisiä sääntöjä tai menettelyjä muutettava. Se tarjoaa perustan, jonka pohjalta komissio voi arvioida, tarvitaanko lisäaloitteita.

3. TOIMIVALTAA KOSKEVAT RAJA-ARVOT JA KORJAUSMEKANISMIT

8. Toimivallan jakautuminen komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten välillä perustuu 1 artiklassa[5] säädettyjen liikevaihdon raja-arvojen soveltamiseen. Niiden lisäksi on määritelty kolme korjausmekanismia. Ensimmäinen on niin sanottu kahden kolmasosan sääntö. Sen tarkoituksena on siirtää komission toimivallan ulkopuolelle sellaiset keskittymät, joilla on selvä kansallinen yhteys johonkin jäsenvaltioon.[6]

9. Toinen korjausmekanismi on vuonna 2004 käyttöön otettu mahdollisuus siirtää asian käsittely komissiolle tai pois komissiolta, ennen kuin keskittymästä tehdään ilmoitus. Tämän mekanismin avulla on mahdollista siirtää toimivalta jäsenvaltioille 4 artiklan 4 kohdan nojalla tai komissiolle 4 artiklan 5 kohdan nojalla, jos tietyt edellytykset täyttyvät.[7] Osapuolet voivat ehdottaa mekanismin käyttöä ennen ilmoituksen tekemistä. Käsittelypaikan siirtäminen edellyttää kuitenkin jäsenvaltioiden ja komission hyväksyntää 4 artiklan 4 kohdan soveltamisen osalta ja jäsenvaltioiden hyväksyntää 4 artiklan 5 kohdan soveltamisen osalta.

10. Kolmas korjausmekanismi koskee käsittelypaikan siirtämistä ilmoituksen tekemisen jälkeen. Tämä tarkoittaa, että yksi tai useampi jäsenvaltio voi pyytää komissiota arvioimaan keskittymät, jotka eivät ylitä EY:n sulautuma-asetuksessa määriteltyjä raja-arvoja, jos tietyt edellytykset täyttyvät (22 artikla).[8] Jäsenvaltio voi vastaavasti pyytää tietyin edellytyksen (9 artikla) EY:n sulautuma-asetuksen mukaisesti ilmoitetun asian käsittelyn siirtämistä kansallisille kilpailuviranomaisille.[9]

4. TOIMIVALTAA KOSKEVAT RAJA-ARVOT

11. Asetuksen 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetyt raja-arvojen kriteerit sekä käytettävissä olevat korjausmekanismit näyttävät toimivan tyydyttävästi toimivallan jakamisen yhteydessä.

12. Komissio on analysoinut kansallisten kilpailuviranomaisten ilmoittamia asioita. Analyysistä kävi ilmi, että on edelleen useita liiketoimia, joista on tehtävä ilmoitus useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. Käytettävissä olevien tietojen perusteella vuonna 2007 vähintään 100 liiketoimesta oli tehtävä ilmoitus kolmessa tai useammassa jäsenvaltiossa.[10] Kansalliset kilpailuviranomaiset käynnistivät yli 360 rinnakkaista tutkimusta näistä keskittymistä.

13. Useimmat niistä keskittymistä, joista on tehtävä ilmoitus kolmessa tai useammassa jäsenvaltiossa, liittyvät joko kansallisia markkinoita laajempiin markkinoihin tai useisiin kansallisiin markkinoihin tai kansallisia markkinoita suppeampiin markkinoihin. Tämä tarkoittaa, että useat liiketoimet, joilla on huomattavia rajatylittäviä vaikutuksia, näyttävät jäävän EY:n sulautuma-asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Tästä voidaan päätellä, että yhden luukun periaatetta olisi tarkistettava.

14. Käytettävissä olevien tietojen perusteella noin 6 prosenttiin sellaisista keskittymistä, joista on tehty ilmoitus vähintään kolmessa jäsenvaltiossa, liittyy kilpailuongelmia. Tämä viittaa siihen, että entistä enemmän keskittymiä voitaisiin mahdollisesti siirtää komission käsittelyyn, myös ”paremmin soveltuvan viranomaisen” periaate huomioon ottaen. Itse asiassa rinnakkaisista menettelyistä ja niiden mahdollisesti keskenään ristiriitaisista lopputuloksista aiheutuu erityisen paljon haittaa niiden keskittymien yhteydessä, joihin liittyy huomattavia kilpailuongelmia.

15. Julkisen kuulemisen yhteydessä esitettiin nykyisten toimivaltaa koskevien raja-arvojen ja vastaavien korjausmekanismien soveltamisen lisäksi, että sisämarkkinoiden tasavertaisten toimintaedellytysten tavoitteen saavuttamiseksi olisi pyrittävä edelleen lähentämään yrityskeskittymien valvontaa koskevia kansallisia sääntöjä ja selkeyttämään niiden suhdetta yhteisön sääntöihin, jotta voidaan helpottaa moninkertaisiin ilmoituksiin liittyviä ongelmia.

5. KAHDEN KOLMASOSAN SÄÄNTÖ

16. Tarkastelujaksolla[11] ainakin 126 keskittymää kuului kahden kolmasosan säännön piiriin. Kyseisen raja-arvon ylittävien keskittymien määrä oli siis pieni verrattuna kaikkiin jäsenvaltioissa käsiteltävinä olleisiin tapauksiin.[12] Lisäksi kahden kolmasosan sääntöä on sovellettu lähinnä yrityskeskittymiin suurissa jäsenvaltioissa. Säännön avulla on useimmissa tapauksissa asianmukaisesti eroteltu toisistaan ne keskittymät, joiden rajatylittävät vaikutukset ovat yhteisön kannalta merkittävät, ja keskittymät, joilla ei ole yhteisön kannalta merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia. Sen sijaan eräät keskittymät, joilla on mahdollisesti yhteisön kannalta merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia, kuuluvat säännön perusteella kansallisten kilpailuviranomaisten toimivallan piiriin. Aineellisoikeudelliselta kannalta muita kuin kilpailupolitiikkaan liittyviä yleisen edun näkökohtia on sovellettu useissa tapauksissa, jotka kuuluvat tämän säännön piiriin, jotta on voitu hyväksyä sellaisia yrityskeskittymiä, joihin olisi saattanut liittyä kilpailuongelmia. Yleisesti ottaen koko EU:n kattavalla yrityskeskittymien valvonnalla olisi pyrittävä siihen, että estetään kilpailun vääristyminen riippumatta siitä, mikä viranomainen käsittelee asian. Sen vuoksi kahden kolmasosan sääntöä olisi tarkasteltava uudelleen.

6. KÄSITTELYPAIKAN SIIRTO ENNEN ILMOITUSTA

17. Komission omat kokemukset sekä kansallisilta kilpailuviranomaisilta ja sidosryhmiltä saadut huomiot tukevat selvästi sitä näkemystä, että vuonna 2004 käyttöön otetut keinot siirtää käsittelypaikka ennen ilmoituksen tekemistä ovat huomattavasti tehostaneet yrityskeskittymien valvontaa EU:ssa ja lisänneet joustavuutta toimivallan osalta. Samalla ne ovat olennaisesti parantaneet toimivaltajakoa komission ja jäsenvaltioiden välillä ottaen huomioon yhden luukun ja paremmin soveltuvan viranomaisen periaatteet.

18. Käytettävissä olevien tietojen perusteella näyttää itse asiassa siltä, että näiden mekanismien ansiosta asiat käsittelee nyt asianmukainen viranomainen, rinnakkaisia menettelyjä ei käynnistetä tarpeettomasti ja samalla vältetään keskenään ristiriitaiset täytäntöönpanotoimet. On arvioitu, että näiden mekanismien ansiosta rinnakkaisten menettelyjen määrää on kyetty laskemaan siten, että lähes 1 000 mahdollisen menettelyn sijaan vuosina 2004–2008 käynnistettiin vain noin 150 rinnakkaista menettelyä. Lisäksi noin 40 asiaa siirrettiin samalla ajanjaksolla komissiolta jäsenvaltioille. Käsittelypaikan siirtoa koskeva pyyntö hylättiin 4 artiklan 5 kohdan nojalla neljässä asiassa ja 4 artiklan 4 kohdan nojalla vain yhdessä asiassa.

19. Jäljellä on kuitenkin vielä eräitä ongelmia, jotka koskevat varsinkin menettelyseikkoja. Sidosryhmät ovat erityisesti ilmaisseet huolensa siirtomenettelyn aikataulusta ja työläydestä. Näiden tekijöiden on todettu olevan useissa asioissa suurimpia syitä osapuolten päätökseen olla pyytämättä käsittelyn siirtämistä.

20. Moninkertaisten ilmoitusten määrää koskevien tietojen ja sidosryhmien huomioiden perusteella näyttää siltä, että 4 artiklan 5 kohtaan perustuvaa siirtomekanismia voitaisiin käyttää useammissakin asioissa ja näin tehostaa yhden luukun periaatetta.[13] Toisaalta yhä useampi keskittymä voitaisiin siirtää jäsenvaltioiden käsiteltäväksi 4 artiklan 4 kohdan nojalla.

7. KÄSITTELYPAIKAN SIIRTO ILMOITUKSEN TEKEMISEN JÄLKEEN

21. EY:n sulautuma-asetuksen 9 ja 22 artiklassa säädetyt keinot siirtää käsittelypaikka ilmoituksen tekemisen jälkeen ovat osoittautuneet hyödyllisiksi myös sen jälkeen, kun mahdollisuus siirtää käsittelypaikka ennen ilmoituksen tekemistä otettiin käyttöön. Tämä johtuu siitä, että ilmoituksen tekemisen jälkeen tapahtuvalla käsittelypaikan siirrolla on toisenlainen tarkoitus, sillä sen avulla voidaan tarvittaessa jakaa toimivaltaa uudelleen joko jäsenvaltioiden tai komission aloitteesta. Edellä esitetyt liike-elämän toimijoiden esittämät huomautukset siirtomenettelyn aikataulusta ja työläydestä koskevat kuitenkin myös näitä mekanismeja.

8. PÄÄTELMÄT

22. Tässä kertomuksessa selostetaan neuvostolle sitä, miten EY:n sulautuma-asetuksen 1 artiklassa ilmoittamiselle asetetut raja-arvot ovat vaikuttaneet toimivaltajakoon yhteisön ja kansallisten viranomaisten välillä yrityskeskittymien osalta, sekä esitellään asetuksen 4, 9 ja 22 artiklassa säädettyjä mekanismeja, joilla asian käsittely siirretään komissiolle tai pois komissiolta. Kertomuksen päätelmissä kartoitetaan tilanteen kehitystä tähän saakka, mutta ei esitetä mitään toimenpiteitä. Komissio voi tämän kertomuksen ja erityisesti neuvoston kommenttien perusteella tehdä EY:n sulautuma-asetuksen 1 artiklan 5 kohdan ja 4 artiklan 6 kohdan nojalla ehdotuksia ilmoittamiselle asetettujen raja-arvojen tai siirtomekanismien tarkistamiseksi.

23. Komissio katsoo yleisesti ottaen, että EY:n sulautuma-asetuksessa säädetyt toimivaltaa koskevat raja-arvot ja korjausmekanismit ovat tarjonneet asianmukaisen oikeudellisen kehyksen, joka mahdollistaa toimivaltajaon yhteisön ja jäsenvaltioiden välillä. Useimmissa tapauksissa tämän kehyksen avulla on voitu tehokkaasti erotella toisistaan yhteisön kannalta merkitykselliset keskittymät lähinnä kansallisesti kiinnostavista keskittymistä, samalla kun on pyritty varmistamaan yhden luukun ja paremmin soveltuvan viranomaisen periaatteiden noudattaminen. Vaikka nämä keinot ovat osoittautuneet onnistuneiksi, on nykyistä toimivallan jakojärjestelmää vielä parannettava useilta osin tässä kertomuksessa esitettyjen huomioiden pohjalta.

24. Komissio kehottaa neuvostoa ottamaan huomioon tässä kertomuksessa esitetyt tiedot. Komissio toimittaa tämän kertomuksen tiedoksi myös Euroopan parlamentille sekä talous- ja sosiaalikomitealle.

[1] Neuvoston asetus (EY) N:o 139/2004, annettu 20 päivänä tammikuuta 2004, yrityskeskittymien valvonnasta (EUVL L 24, 29.1.2004, s. 1–22).

[2] KOM(2001) 745/6, 11.12.2001.

[3] EY:n sulautuma-asetuksen johdanto-osan 16 kappale. Lisäksi voidaan mainita komission tiedonanto yrityskeskittymien käsittelypaikan siirtämisestä (EUVL C 56, 5.3.2005, s. 2–23), jossa esitellään käsittelypaikan siirtoon sovellettavat keskeiset periaatteet. Komissio antoi 10. heinäkuuta 2007 konsolidoidun tiedonannon toimivaltakysymyksistä yrityskeskittymien valvonnasta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 mukaisesti (konsolidoidun tiedonannon oikaistut ranskan- ja saksankieliset toisinnot ja tiedonannon muut kielitoisinnot hyväksyttiin 17. maaliskuuta 2008). Toimivaltakysymyksiä koskeva konsolidoitu tiedonanto korvaa aiemmat neljä vastaavaa tiedonantoa, jotka komissio antoi vuonna 1998 EY:n edellisen sulautuma-asetuksen nojalla. Konsolidoitu tiedonanto kattaa kaikki toimivaltakysymykset, joilla on merkitystä komission toimivallan määrittämiseksi EY:n sulautuma-asetuksen nojalla, ja erityisesti keskittymän käsitteen, valvonnan käsitteen ja kaiken itsenäiselle taloudelliselle yksikölle kuuluvan toiminnan hoitavan yhteisyrityksen käsitteen sekä liikevaihdon laskentatavan.

[4] Komission tiedonanto yrityskeskittymien käsittelypaikan siirtämisestä (EUVL C 56, 5.3.2005, s. 2–23), 8 kohta.

[5] EY:n sulautuma-asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Keskittymä on yhteisönlaajuinen keskittymä, jos: a) kaikkien siihen osallistuvien yritysten yhteenlaskettu koko maailmasta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 5 miljardia euroa; ja b) ainakin kahden siihen osallistuvan yrityksen yhteisön alueelta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 250 miljoonaa euroa; ellei jokaisen keskittymään osallistuvan yrityksen omasta yhteisön alueelta kertyneestä kokonaisliikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa ole kertynyt yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta.” Asetuksen 1 artiklan 3 kohdassa puolestaan säädetään seuraavaa: ”Keskittymä, joka ei saavuta 2 kohdassa säädettyjä raja-arvoja, on yhteisönlaajuinen keskittymä, jos: a) kaikkien siihen osallistuvien yritysten yhteenlaskettu koko maailmasta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 2,5 miljardia euroa; b) kaikkien siihen osallistuvien yritysten vähintään kolmesta jäsenvaltiosta kertynyt yhteenlaskettu kokonaisliikevaihto on jokaisessa jäsenvaltiossa suurempi kuin 100 miljoonaa euroa; c) b alakohdassa tarkoitetuista vähintään kolmesta jäsenvaltiosta ainakin kahdelle keskittymään osallistuvista yrityksistä erikseen kertynyt kokonaisliikevaihto on jokaisessa jäsenvaltiossa yli 25 miljoonaa euroa; ja d) ainakin kahdelle keskittymään osallistuvista yrityksistä erikseen yhteisön alueelta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 100 miljoonaa euroa; ja jollei jokaisen keskittymään osallistuvan yrityksen omasta yhteisön alueelta kertyneestä kokonaisliikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa ole kertynyt yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta.”

[6] Raja-arvo on määritetty siten, että vaikka 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetyt yleiset raja-arvot ylittyisivät, ilmoitusta ei tarvitse tehdä EY:n sulautuma-asetuksen nojalla, jos jokaisen keskittymään osallistuvan yrityksen omasta EU:n alueelta kertyneestä liikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa on kertynyt yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta (ks. alaviite edellä).

[7] Asetuksen 4 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jos komissio katsoo, että keskittymä saattaa vaikuttaa merkittävästi kilpailuun kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttävillä jäsenvaltion markkinoilla, se voi päättää siirtää asian käsittelyn kokonaan tai osittain kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille kyseisen valtion kansallisen kilpailulainsäädännön soveltamiseksi, jollei kyseinen jäsenvaltio ole asiasta eri mieltä. Asetuksen 4 artiklan 5 kohdan mukaan keskittymät, jotka eivät ole yhteisönlaajuisia ja joita voidaan tarkastella vähintään kolmen jäsenvaltion kansallisen kilpailulainsäädännön perusteella, voidaan siirtää komission tutkittaviksi, ellei yksikään jäsenvaltio, joka on kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti toimivaltainen tutkimaan keskittymän, vastusta tätä siirtoa.

[8] Keskittymä voidaan siirtää komission käsiteltäväksi 22 artiklan nojalla, jos se i) vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja ii) uhkaa vaikuttaa merkittävästi kilpailuun pyynnön esittävän jäsenvaltion tai pyynnön esittävien jäsenvaltioiden alueella.

[9] Asetuksen 9 artiklan nojalla jäsenvaltio voi pyytää, että asian käsittely siirretään sille, jos i) keskittymä uhkaa vaikuttaa kilpailuun merkittävästi kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttävillä kyseisen jäsenvaltion markkinoilla tai jos ii) keskittymä vaikuttaa kilpailuun kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttävillä kyseisen jäsenvaltion markkinoilla, jotka eivät muodosta merkittävää osaa yhteismarkkinoista.

[10] Vuonna 2007 rekisteröitiin vähintään 240 keskittymää, joita piti arvioida kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa.

[11] Vuosina 2001–2008.

[12] Samalla tarkastelujaksolla jäsenvaltioissa ilmoitettiin yli 26 000 keskittymästä.

[13] Lisäksi on otettava huomioon, että jäsenvaltiot ovat vain harvoin turvautuneet 4 artiklan 5 kohdassa säädettyyn oikeuteen kieltäytyä käsittelypaikan siirtämisestä. Useat sidosryhmät katsovat sen vuoksi viime vuosina saamiensa kokemusten pohjalta, että olisi harkittava uudelleen mahdollisuutta siirtyä järjestelmään, jossa yrityskeskittymästä on tehtävä automaattisesti ilmoitus EY:n sulautuma-asetuksen nojalla, silloin kun vähintään kolmen jäsenvaltion kriteeri täyttyy (tai sovellettava muita väliaikaisia ratkaisuja). Tällaista järjestelyä ehdotettiin alun perin ennen nykyisen järjestelmän käyttöönottoa. Sidosryhmien mukaan näin voitaisiin huomattavasti lisätä avoimuutta ja vähentää keskittymien arvioinnista aiheutuvia kustannuksia ja siihen kuluvaa aikaa.