Toinen ilmanpuhtautta koskeva katsaus täydentää kesäkuussa 2020 julkaistua komission ensimmäistä kertomusta kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin täytäntöönpanosta esittämällä tulevaisuuteen suuntautuvan arvioinnin ilman epäpuhtauksien todennäköisestä kehityksestä ja siitä, kuinka kaukana tämä kehitys todennäköisesti on vuodelle 2030 asetetuista ilman epäpuhtauksien vähentämisvelvoitteista. Tulokset antavat tietoa vuonna 2021 hyväksyttävää saasteettomuustoimintasuunnitelmaa varten, jonka tavoitteena on saattaa EU tielle kohti saasteetonta ja myrkytöntä ympäristöä, kuten Euroopan vihreässä kehityksen ohjelmassa ilmoitettiin. Lisäksi tässä katsauksessa arvioidaan ilman epäpuhtauksien vaikutusta ekosysteemeihin; yhdessä kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin edellyttämän ekosysteemien seurannan kanssa tämä antaa tietoa biodiversiteettistrategian täytäntöönpanoa tukevaa analyysia varten, koska ilman pilaantuminen vähentää merkittävästi luonnon monimuotoisuutta.

EU on toiminut vuosikymmeniä ilmanlaadun parantamiseksi rajoittamalla haitallisten aineiden päästöjä ilmakehään ja sisällyttämällä ympäristösuojeluvaatimukset liikenne-, teollisuus-, energia-, maatalous- ja rakennusaloille. Tavoitteena on vähentää ilman epäpuhtaudet tasolle, jolla minimoidaan haitalliset vaikutukset ihmisten terveyteen ja ympäristöön kaikkialla EU:ssa.

Toimintapolitiikkaan ja lainsäädäntöön on tehty useita muutoksia ensimmäisen ilmanpuhtautta koskevan katsauksen julkaisemisen jälkeen. Erityisesti ilmastonmuutoksen torjunnan tavoite nousi, kun tiukemmat tavoitteet tulivat voimaan joulukuussa 2018. Yksi ensimmäisen ilmanpuhtautta koskevan katsauksen päätelmistä, jonka mukaan ilmanlaatu- ja ilmastopolitiikkojen väliset synergiat helpottavat kummankin politiikan tavoitteiden saavuttamista, pitää nyt paikkansa vielä paremmin. Lainsäädäntö on kuitenkin pantava ripeästi täytäntöön, jotta nämä hyödyt todella toteutuisivat. Lisäksi on annettu täydentävää EU:n lainsäädäntöä, kuten dieselajoneuvojen Euro 6 ‑standardit, jolla rajoitetaan ilman epäpuhtauksia niiden lähteellä.

Komissio julkaisi marraskuussa 2019 molempia ilmanlaatudirektiivejä koskevan toimivuustarkastuksen tulokset. Se totesi, että vaikka EU:n ilmanlaatunormeilla on ollut suurta merkitystä sille, että on vähennetty ylityksiä ja väestön altistumista ylityksille, jäljellä oleva ero ilmanlaatunormien saavuttamiseen on joissakin tapauksissa liian suuri. Lisäksi se totesi, että useiden epäpuhtauksien, erityisesti pienhiukkasten (PM2,5), osalta nykyiset ilmanlaatunormit eivät ole yhtä kunnianhimoisia kuin WHO:n suositukset. Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa ilmoitettiinkin, että komissio hyödyntää toimivuustarkastuksesta saatuja opetuksia ja ehdottaa erityisesti ilmanlaatunormien tarkistamista, jotta ne vastaisivat paremmin WHO:n suosituksia. Komissio aikoo ehdottaa myös seurantaa, mallintamista ja ilmanlaatusuunnitelmia koskevien säännösten tiukentamista, jotta voidaan auttaa paikallisia viranomaisia puhtaamman ilman saavuttamisessa paikallistasolla.

Tammikuun 1. päivänä 2020 meneillään oli yhteensä 31 rikkomusmenettelyä 18 jäsenvaltiota vastaan PM10:n, PM2,5:n, NO2:n tai SO2:n ylityksistä tai puutteellisesta valvonnasta. Kymmenen näistä tapauksista on saatettu ratkaistavaksi Euroopan unionin tuomioistuimeen, joka on antanut tuomion viidessä asiassa. Komissio korosti toukokuussa 2018 antamassaan tiedonannossa ”Puhdasta ilmaa kaikille” täytäntöönpanon valvonnan jatkumisen merkitystä.

Jäsenvaltioiden on lisättävä toimiaan entisestään täyttääkseen kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin mukaiset, vuodelle 2030 asetetut kunnianhimoisemmat päästövähennysvelvoitteet. Vuoden 2018 päästötasoon verrattuna viiden jäsenvaltion on puolitettava PM2,5-päästönsä ja 15 jäsenvaltion on vähennettävä NOx-päästöjään yli 30 prosenttia vuoteen 2018 verrattuna. Lisäksi 15 jäsenvaltion on vähennettävä NMVOC-päästöjään ja 13 jäsenvaltion ammoniakkipäästöjään 30 prosenttia tai enemmän. Komissio seuraa tiiviisti kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin täytäntöönpanon seuraavia vaiheita ja tukee jatkossakin jäsenvaltioiden täytäntöönpanotoimia, mutta se aikoo käyttää myös oikeudellisia valtuuksiaan lainsäädännön täytäntöönpanon varmistamiseksi.

Vaikka kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin mukaisia kansallisia päästövähennysvelvoitteita alettiin soveltaa vuonna 2020, komission kertomus kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin täytäntöönpanosta osoitti, että lähes kaikkien jäsenvaltioiden on vähennettävä välittömästi ja merkittävästi ainakin joidenkin epäpuhtauksien päästöjä velvoitteidensa täyttämiseksi. Tämä koskee erityisesti ammoniakkia. Tämä käy ilmi myös viimeisimpien ilmoitettujen päästöjen (jotka vastaavat vuotta 2018) ja kansallisia päästörajoja koskevassa direktiivissä sallitun vuosien 2020–2029 päästötason välisen eron analyysistä, joka osoittaa, että monien jäsenvaltioiden on vähennettävä päästöjään jopa 10 prosenttia alle kahdessa vuodessa. Kuuden jäsenvaltion on vähennettävä PM2,5-hiukkasten päästöjä ja viiden jäsenvaltion NOx-päästöjä vähintään 30 prosenttia.

Ilman epäpuhtauksien päästöjen kokonaisvähenemisestä huolimatta useimmissa jäsenvaltioissa elämänlaatu on edelleen heikko tietyissä korkeiden pitoisuuksien keskittymissä, koska ilmanlaatustandardit eivät vieläkään täyty. Tilanne on erityisen vakava kaupunkialueilla, joilla suurin osa eurooppalaisista asuu. Liian monet EU:n kansalaiset altistuvat edelleen tiettyjen ilmanlaatudirektiiveissä asetetut raja-arvot tai tavoitearvot ylittäville ilman epäpuhtauksien pitoisuuksille, ja vielä useammat heistä altistuvat Maailman terveysjärjestön (WHO) ilmanlaatua koskevien suuntaviivojen mukaisia ohjearvoja korkeammille pitoisuuksille. Vuonna 2018 noin 4 prosenttia EU-28:n kaupunkiväestöstä altistui PM2,5-hiukkasten pitoisuuksille, jotka ylittävät EU:n vuotuisen raja-arvon, kun taas yli 70 prosenttia altistui pitoisuuksille, jotka ylittävät WHO:n ilmanlaatua koskevien suuntaviivojen ohjearvot.

Kaiken kaikkiaan jäsenvaltioiden on pantava kaikki voimassa oleva lainsäädäntö sekä ilmoittamansa toimenpiteet täysimääräisesti täytäntöön mahdollisimman pian. Niiden 15 jäsenvaltion osalta, joille ammoniakkia koskeva velvoite aiheuttaa ongelmia, vaikka ne ottaisivat käyttöön niiden kansallisissa ilmansuojeluohjelmissa suunnitellut toimenpiteet, on kiireellisesti laadittava lisätoimenpiteitä. Tätä edellytetään myös kansallisia päästörajoja koskevassa direktiivissä, jos jäsenvaltio ei ennusteiden mukaan saavuta jotakin päästövähennysvelvoitteistaan.

Tämä analyysi perustuu WHO:n tutkimukseen ilmansaasteiden vaikutuksista terveyteen (Health Risks of Air Pollution in Europe – HRAPIE). Nämä ovat varovaisia arvioita, sillä vuonna 2013 julkaistun HRAPIE-tutkimuksen jälkeen on julkaistu uusia epidemiologisen kirjallisuuden tuloksia, jotka osoittavat ilmansaasteiden aiheuttavan useampia erilaisia terveysvaikutuksia (esimerkiksi ultrapienien hiukkasten laajemmat vaikutukset). Tässä katsauksessa terveysvaikutusten arvioimiseksi käytetty menetelmä poikkeaa jonkin verran Euroopan ympäristökeskuksen käyttämästä menetelmästä; tämä koskee ensisijaisesti taustalla olevien ilmanlaatutietojen yksityiskohtaisuutta ja sitä tasoa, jolla epäpuhtauspitoisuudet alkavat vaikuttaa terveyteen. Terveysvaikutusten arvon määrittämisen suhteen tässä katsauksessa käytettyjä tietoja on päivitetty ensimmäiseen ilmanpuhtautta koskevaan katsaukseen verrattuna sen vuoden osalta, jonka hintoina hinnat ilmaistaan (vuosi 2015 ensimmäisessä ilmanpuhtautta koskevassa katsauksessa käytetyn vuoden 2005 sijasta). Tässä analyysissa esitetään myös ihmishenkien, menetettyjen elinvuosien ja sairastuvuuden ajantasaisempi arvonmääritys OECD:n ja muiden lähteiden avulla. Kaikista näistä menetelmällisistä syistä tässä esitettyjä lukuja ei voida suoraan verrata Euroopan ympäristökeskuksen ilmoittamiin lukuihin eikä ensimmäisessä ilmanpuhtautta koskevassa katsauksessa esitettyihin lukuihin. Luvut antavat kuitenkin hyödyllistä tietoa suuruusluokista ja ne ovat informatiivisia vertailtaessa eri tilanteita samalla menetelmällä.

Jäsenvaltioiden kansallisissa ilmansuojeluohjelmissaan ilmoittamien toimintapolitiikkojen ja toimenpiteiden täytäntöönpano aiheuttaa EU:ssa noin 1,4 miljardin euron vuotuiset kustannukset (sellaisten toimenpiteiden osalta, jotka on esitetty riittävän yksityiskohtaisesti kansallisissa ilmansuojeluohjelmissa ja joista voidaan näin ollen osoittaa aiheutuneen kustannuksia). Terveyshyötyjen lisääntyminen (sekä kuolleisuuden että sairastuvuuden vähenemisen osalta) ylittää kuitenkin kustannusten nousun kaikissa analysoiduissa tapauksissa (lisätietoja taloudellisista vaikutuksista on 4.4 jaksossa). Kansallisten ilmansuojeluohjelmien toimenpiteistä saatavat terveyshyödyt ovat EU:ssa 8–43 miljardia euroa vuodessa ; näin ollen näiden toimenpiteiden toteuttaminen muodostaa yhteiskunnalle kokonaishyödyn.

Ilmansaasteiden ekosysteemeihin kohdistuvissa vaikutuksissa viime aikoina saavutettujen parannusten arvioidaan jatkuvan tulevaisuudessa kaikissa skenaarioissa. Myönteisestä kehityksestä huolimatta tilanne on kuitenkin edelleen huolestuttava, sillä typpilaskeumien määrä ylittää edelleen merkittävästi kriittiset kuormitukset ja uhkaa luonnon monimuotoisuutta erityisesti Natura 2000 ‑alueilla. Jos kaikki hyväksytty lainsäädäntö pannaan täytäntöön, Natura 2000 ‑alueet, joilla rehevöitymisen kriittinen kuormitus ylittyy, vähenisivät 8 prosenttia vuosina 2020–2030; jos myös kaikki jäsenvaltioiden kansallisissa ilmansuojeluohjelmissa ilmoitetut toimenpiteet toteutetaan, vähennys on15 prosenttia. Yli puolet (58 prosenttia) Natura 2000 ‑alueista jäisi kuitenkin edelleen rehevöitymisuhan alaiseksi. Jos kaikki teknisesti toteutettavissa olevat ilmansuojelutoimenpiteet otettaisiin käyttöön, tämä osuus laskisi 46 prosenttiin vuonna 2030, mikä osoittaa, että parantamisen varaa on huomattavasti (ks. kaavio 4).

Tämän ilmanpuhtautta koskevan katsauksen mallintamistyössä on analysoitu useita ilmastoskenaarioita sen suhteen, miten ne vaikuttavat ilman pilaantumiseen. Jotkin näistä skenaarioista perustuvat komission tiedonantoa ”Eurooppalainen visio kukoistavasta, nykyaikaisesta, kilpailukykyisestä ja ilmastoneutraalista taloudesta” varten laadittuihin esimerkkeihin; tavoitteena on saavuttaa hiilineutraali talous vuoteen 2050 mennessä eri etenemisreittien avulla, joista yksi skenaario perustuu kiertotalouteen ja elämäntapojen muutoksiin ja toinen teknologisiin ratkaisuihin. Kolmas skenaario vastaa uutta ehdotusta kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisestä 55 prosentilla vuoteen 2030 mennessä. Näin voidaan määrittää EU:n tasolla toteutettavien eri toimien vaikutukset ilman epäpuhtauksien päästöihin vuosina 2030 ja 2050.

Metaani ja mustahiili edistävät sekä ilman pilaantumista että ilmaston lämpenemistä. Paitsi että metaani on hyvin voimakas kasvihuonekaasu, se on myös terveydelle erittäin haitallisen alailmakehän otsonin merkittävä lähtöaine. Mustahiili on hiukkasten ainesosa, mutta myös voimakas ilmaston lämpenemistä edistävä tekijä.

Vaikka ilman epäpuhtaudet vahingoittavat suoraan ihmisten terveyttä ja vaikuttavat kielteisesti viljelykasveihin, metsien tuottoon, ekosysteemeihin ja rakennuksiin, ne vaikuttavat välillisesti myös talouteen esimerkiksi heikommasta terveydentilasta johtuvan työpäivien menetyksen vuoksi. Kaikissa analysoiduissa tapauksissa lisätoimenpiteet ilman pilaantumisen vähentämiseksi tuottavat aina nettohyödyn yhteiskunnalle ja puhtaamman ilman tuottamat hyödyt ylittävät aina näiden toimenpiteiden kustannukset. Kaaviosta 5 käy ilmi, että pelkästään kansallisten ilmansuojeluohjelmien toimenpiteiden toteuttaminen tuottaisi vuonna 2030 EU:lle noin 7 miljardin euroa lisänettohyödyn vuodessa. Jos kaikki teknisesti mahdolliset toimenpiteet toteutettaisiin, nettohyöty voisi olla noin 21 miljardia euroa vuodessa vuoteen 2030 mennessä. Vältetyt kuolemat (joka tässä on arvioitu PM2,5-hiukkasten vaikutusten vähentymisen perusteella) ovat ylivoimaisesti tärkein ilmanlaatua parantavien toimenpiteiden hyöty, ja vältetty sairastuvuus on toiseksi tärkein. Yleisesti ottaen terveyshyödyt ovat suuremmat täytäntöönpanon alkuvuosina, mutta pysyvät vakaina vuoden 2030 jälkeen, kun taas toimenpiteiden kustannukset vähenevät vuoden 2030 jälkeen.

Useimmissa tapauksissa suurin osa ilman epäpuhtauksien taustapitoisuuksia vähentävistä toimista olisi kuitenkin kunkin jäsenvaltion kansallisia toimia niiden omien päästöjen vähentämiseksi. Tämä osuus on usein suurempi suurimmissa jäsenvaltioissa, joissa vähintään puolet toimista on saatava aikaan vähentämällä kotimaisia päästöjä. Pienemmät ja eristyneemmät jäsenvaltiot voivat hyötyä laajemmin vähennyksistä, joita saadaan aikaan naapurimaissa ja kansainvälisessä merenkulussa (tämä koskee erityisesti saaria).

Lisäksi analyysi osoittaa, että ilman epäpuhtauksien taustapitoisuudet ovat jäsenvaltioiden maantieteellisen sijainnin mukaan vaihtelevassa määrin peräisin myös EU:n ulkopuolisista maista. Tämä korostaa sitä, että EU:n on toteutettava tehokkaampia toimia kahdenvälisesti (erityisesti liittymis- ja naapuruuspolitiikan yhteydessä, mutta myös lujittamalla kansainvälisiä kumppanuuksia) sekä YK:n Euroopan talouskomission kaukokulkeutumissopimuksen kaltaisilla kansainvälisillä foorumeilla. On ensisijaisen tärkeää, että kaikki osapuolet, erityisesti itäiset naapurimaat, jotka eivät ole vielä ratifioineet ja panneet täytäntöön kaukokulkeutumissopimusta, tekevät sen. Merkittävä askel tämän tavoitteen saavuttamiseksi on se, että kaikki jäsenvaltiot ratifioivat kaukokulkeutumissopimuksen muutetun Göteborgin pöytäkirjan sekä muutetut raskasmetalleja ja pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevat pöytäkirjat.

Kuten 4.4 jaksossa osoitetaan, ilmansuojelutoimenpiteet ovat erikseen toteutettuina kalliimpia kuin silloin, kun ne toteutetaan yhdessä ilmastonmuutoksen hillitsemistoimenpiteiden kanssa. On selvästi olemassa toimenpiteitä, jotka hyödyttävät molempia toimintapolitiikkoja, ja niitä on edistettävä, kun taas kompromisseihin johtavia toimenpiteitä olisi vältettävä. Erityisen hyödyllisiä ovat toimenpiteet, joilla lisätään ei-poltettavien uusiutuvien energialähteiden osuutta energiankulutuksesta, parannetaan rakennusten energiatehokkuutta ja edistetään kestävämpiä lämmitys- ja jäähdytysratkaisuja sekä parannetaan yleistä energiatehokkuutta, sekä puhtaan liikenteen tukitoimenpiteet. Toisaalta toimenpiteet, jotka lisäävät bioenergian käyttöä laitteissa, joissa ei ole riittävää päästöjen puhdistustekniikkaa, ovat ilmanpuhtauden kannalta haitallisia ja niitä on vältettävä.

7.Päätelmät

Tämä katsaus osoittaa, että jos kaiken vuoteen 2018 asti hyväksytyn lainsäädännön hyödyt toteutuisivat täysimääräisesti ja jos jäsenvaltiot panisivat täytäntöön kansallisissa ilmansuojeluohjelmissaan ilmoittamansa toimenpiteet, EU kokonaisuutena saavuttaisi kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin vuodelle 2030 asetettuja velvoitteita vastaavat ilman epäpuhtauksien päästöjen vähennykset. Tämä saavutettaisiin kaikkien epäpuhtauksien osalta jopa varsin selvästi, ammoniakkia lukuun ottamatta. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin suuria eroja, ja katsauksessa tehdään selväksi, että tämä on edelleen kaukainen tulevaisuudennäkymä, koska useimpien jäsenvaltioiden on edelleen ponnisteltava merkittävästi täyttääkseen kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin mukaiset velvoitteet vuosille 2020–2029 (vaikka nämä velvoitteet ovat vähemmän tiukkoja kuin vuodelle asetetut 2030 velvoitteet).

Katsauksessa esitetään vahvat perusteet sille, että jäsenvaltiot jatkavat, tehostavat ja laajentavat toimiaan sekä toteuttavat toimenpiteitä ilman epäpuhtauksien ja kasvihuonekaasujen vähentämiseksi toisiaan tukien; Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa ilmoitetut painopisteet ja toimet sekä vuosien 2021–2027 pitkän aikavälin talousarvion ja Next Generation EU ‑elpymisvälineen tarjoamat mahdollisuudet auttavat saamaan aikaan tällaisia synergiavaikutuksia. Rakennusten peruskorjaamiseen kannustavan Renovation Wave -aloitteen kaltaiset aloitteet, ajoneuvojen tiukemmat ilman epäpuhtauksien päästönormit, teollisuuden päästöistä annetun direktiivin tarkistus ja kaikki toimet, joilla edistetään ilmastoneutraalin ja resurssien käyttöä lisäämättömän talouden saavuttamista vuoteen 2050 mennessä, auttavat valtavirtaistamaan ilmansaasteiden vähentämistä kaikilla aloilla. Uudet aloitteet, kuten EU:n syöväntorjuntasuunnitelma ja EU4Health-ohjelma, tarjoavat mahdollisuuden käsitellä paremmin ympäristön ja terveyden välisiä yhteyksiä. Next Generation EU ‑elpymisvälinettä tukevilla uusilla rahoitusvälineillä sekä koheesiopolitiikan rahastoilla tuetaan kansallisia, alueellisia ja paikallisia toimia puhtaamman ilman aikaansaamiseksi.

Uudella yhteisellä maatalouspolitiikalla (YMP), josta käydään edelleen toimielinten välisiä neuvotteluja, on myös ratkaiseva merkitys kannustettaessa jäsenvaltioita vähentämään ilman epäpuhtauksia maatalousalalla.

Maatalouden ammoniakkipäästöt ovat edelleen ratkaisematta kaikissa tässä katsauksessa analysoiduissa tapauksissa, ja jäsenvaltioiden kansallisissa ilmansuojeluohjelmissaan ilmoittamat lisätoimenpiteet on toteutettava viipymättä näiden päästöjen vähentämiseksi. Lisäksi monissa jäsenvaltioissa on otettava käyttöön vielä lisää toimenpiteitä. Yli 90 prosenttia EU:n ammoniakkipäästöistä on peräisin maataloudesta, erityisesti karjankasvatuksesta sekä orgaanisten ja epäorgaanisten lannoitteiden varastoinnista ja käytöstä. Uudella YMP:llä on osaltaan tuettava ja edistettävä ilman epäpuhtauksien vähentämistä, ja jäsenvaltioiden on hyödynnettävä esimerkiksi ehdotettujen ekojärjestelmien tarjoamia uusia mahdollisuuksia kansallisissa strategisissa suunnitelmissa ja ehdotetuissa strategisissa tavoitteissa (mukaan lukien luonnonvarojen, kuten ilman ja veden, hallinta). Tavoitteena olisi oltava sellainen YMP, jolla on vahvat ympäristö- ja ilmastotavoitteet, jotta se vastaisi Euroopan vihreän kehityksen ohjelman painopisteitä Pellolta pöytään ‑strategian ja biodiversiteettistrategian mukaisesti.

Samalla komissio jatkaa jäsenvaltioiden auttamista laatimalla viljelijöille ja kansallisille toimielimille lisää ohjeita ja teknistä tukea siitä, miten toteutetaan tunnettuja ja kustannustehokkaita toimenpiteitä ilman pilaantumisen vähentämiseksi, sekä tutkimalla innovatiivisia tapoja vähentää ilman epäpuhtauksien päästöjä maataloudessa. Tämä olisi tehtävä yhdennetyllä tavalla ottaen huomioon ilman, veden ja maaperän pilaantuminen sekä ilmastovaikutukset sen mukaisesti, mitä Euroopan vihreän kehityksen ohjelman nollapäästötavoitteen avulla pyritään saavuttamaan kaikilla aloilla.

Kaikki edellä mainitut toimenpiteet eivät kuitenkaan riitä poistamaan kaikkia ilman pilaantumisen vaikutuksia, ja saastepitoisuudet kaupungeissa sekä ilman pilaantumisen ekosysteemeille, myös suojelluille ekosysteemeille, aiheuttamat uhat ovat edelleen huolestuttavia. Vaikka saastepitoisuudet voisivat laskea paljon lähemmäksi nykyisiä WHO:n ilmanlaatua koskevia suuntaviivoja, jos sovittu ilmasto- ja energiapolitiikka ja jäsenvaltioiden kansallisissa ilmansuojeluohjelmissaan ilmoittamat ilmanlaatua parantavat toimenpiteet toteutetaan kaikilta osin, ilmansaasteet aiheuttavat EU:ssa jatkossakin ennenaikaisia kuolemia. Koska jopa suhteellisen alhainen altistumistaso on haitallinen, on tehostettava toimia kaikilla tasoilla ilman pilaantumisen vähentämiseksi. Kansallisten toimenpiteiden vahvistamisen lisäksi tarvitaan vahvempaa kansainvälistä ja alueiden välistä yhteistyötä erityisesti kaukokulkeutumissopimuksen avulla, mutta myös edistämällä ja tukemalla ilman pilaantumisen vähentämistä maailmanlaajuisesti koskevan UNEA:n päätöslauselman täytäntöönpanoa. Tämä korostaa myös tarvetta jatkaa työtä ilman epäpuhtauksien lähtöaineiden, erityisesti metaanin, päästöjen vähentämiseksi (metaani on tärkeä lähtöaine alailmakehän otsonille, joka on haitallista ihmisten terveydelle ja ympäristölle). Metaanipäästöjä koskevassa strategiassa on ilmoitettu, että päästörajadirektiivin uudelleentarkastelussa (joka on määrä tehdä vuoteen 2025 mennessä) tutkitaan metaanin mahdollista sisällyttämistä direktiivissä säänneltyihin epäpuhtauksiin.

Tässä toisessa ilmanpuhtautta koskevassa katsauksessa ja sitä tukevassa analyysissä esitetään seikkoja, joiden avulla jäsenvaltiot voivat panna kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin paremmin täytäntöön. Katsaus päivitetään noin kahden vuoden kuluttua, kun kolmas ilmanpuhtautta koskeva katsaus julkaistaan osana laajempia saasteettomuustavoitetta koskevia toimia.