EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 04.09.1996 
KOM(96) 398 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS 
Nuoret maanviljelijät ja maatilojen toiminnan 
jatkamisen ongelma 

Nuoret maanviljelijät ja maatilojen toiminnan jatkamisen ongelma 
SISÄLLYSLUETTELO 
I. JOHDANTO 
II. NUORTEN MAANVILJELIJÖIDEN VAIKEUDET JA VAATIMUKSET 
1 Väestökato ja maaseutualueiden taantuminen 
2 Maaseutualueiden suojelu ja naisten osuus 
3 Toiminnan aloittamiskulut 
4 Tulonjako sukupolvenvaihdoksen aikana 
III. YHTEISÖN TOIMENPITEET 
1 Tavoitteeseen S A kuuluvat rakennetoimenpiteet . 
1.1 Toiminnan aloittamis- ja investointituki 
1.2 Tuki nuorten maanviljelijöiden ammattikoulutukseen 
2 Yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen liitännäistoimenpiteet 
3 Maaseudun kehittämispolitiikka osana alueellisia ohjelmia 
3.1 Tavoite 1 : hitaasti kehittyvien alueiden kehitys ja rakenteellinen mukauttaminen 
3.2 Tavoite S b: maaseutualueiden kehitys ja rakenteellinen mukauttaminen 
3.3 Tavoite 6: harvaan asuttujen alueiden kehitys ja rakenteellinen mukauttaminen 
3.4 LEADER 
3.5 Koe- ja havaintohankkeet 
4 Markkinajärjestelyt 
5 Muut toimenpiteet 
5.1 Yhteisön koulutusohjelmat 
5.2 Yhteisön uusi tutkimusohjelma 
5.3 Tiedotus 
IV. EHDOTUKSIA JA SUOSITUKSIA 
1 Yhteisön toimenpiteet 
1.1 Toiminnan aloittamistuet 
1.2 Koulutus . 
1.3 Varhaiseläkejärjestelmä 
1.4 Markkinajärjestelyt . 
2 Kansalliset toimenpiteet 
2.1 Perintövero 
2.2 Verotus 
2.3 Vuokraaminen 
2.4 Viljelijän vaihtumisen valmistelu: uusia isän tai äidin ja lapsen (ui muun) vänseu kumppanuussuhteen 
muotoja 
2.5 Lomituspalvelut 
2.6 Kaupungista kotoisin olevien nuorten maalle asettuminen 
3 Tiedotuksen parantaminen 
Nuoret maanviljelijät ja maatilojen toiminnan jatkamisen ongelma 
I. JOHDANTO 
Komissio esittää tämän kertomuksen osuutenaan keskusteluun nuorten sijoittumisesta 
maatalousalalle ja erityisesti vastauksena Ioanninan epävirallisessa maatalousneuvostossa 
esitettyyn pyyntöön. 
Euroopan unionissa on tällä hetkellä miltei 8,5 miljoonaa maatilaa. Viimeisimmän 
Eurostatin laatiman kahdentoista jäsenvaltion unionia (1989/91) koskevan selvityksen 
maatilojen rakenteesta mukaan ainoastaan 8,3 prosenttia tilojen johtajista on alle 35-
vuotiaita, kun taas 34,5 prosenttia - melkein joka neljäs aktiivisesti toimivista viljelijöistä 
- on jo yli 65-vuotiaita. Viljelijöiden keskimääräinen ikä on noussut huomattavasti viime 
vuosien aikana: tuoreimmat tiedot osoittavat, että 53,6 prosenttia eurooppalaisista 
maanviljelijöistä on vähintään 55-vuotiaita. Tilanne vaikuttaa olevat saman kaltainen myös 
uusissa jäsenvaltioissa, vaikka täydellisiä tietoja ei vielä ole saatavilla. 
Nuorten maanviljelijöiden tämänhetkiselle tilanteelle Euroopan unionissa on tyypillistä 
tietojen suuri vaihtelevuus, joka tekee eri jäsenvaltioiden tilanteiden vertailemisen 
hankalaksi. Lisäksi taloudellinen tilanne on muuttumassa huomattavasti, ja eräiden 
tilastotietojen puuttuminen tai nopea vanhentuminen lisää kokonaistilanteen kuvauksen 
laatimisen vaikeutta. 
Tietojen mukaan nuoret johtavat yleensä tiloja, joiden keskimääräinen pinta-ala ei ole 
ainoastaan huomattavasti kansallista keskiarvoa suurempi, mutta myös kaikkien muiden 
ikäluokkien keskiarvoa suurempi. Euroopan tasolla enintään 35-vuotiaiden viljelijöiden 
tilojen käytetty maatalousmaa on 19,4 hehtaaria, kun yleinen keskiarvo on 15 hehtaaria. 
Keskimääräinen pinta-ala vähenee säännöllisesti ikäluokittain ja on lopulta 6,7 hehtaaria 
yli 65-vuotiaiden maanviljelijöiden tiloilla. Samankaltainen suuntaus on havaittavissa 
kaikissa jäsenvaltioissa, ottaen huomioon maakohtaisten keskimääräistä käytettyä 
maatalousmaata koskevien tilanteiden absoluuttinen vaihtelu, joka aiheuttaa sen, että 
nuorten maanviljelijöiden tilanne muistuttaa enemmän vanhempien viljelijöiden tilannetta 
kuin muissa jäsenvaltioissa toimivien nuorten tilannetta. Jäsenvaltioiden välillä on suuria 
eroja myös viljelijöiden taloudellisessa tilanteessa, kun taas taloudellinen tilanne ei 
juurikaan eroa samalla alueella toimivien vanhempien viljelijöiden tilanteesta. 
Tuotantosuuntauksissa nuoret edustavat huomattavaa osaa kukkaviljelyalalla ja 
mai tokarj a tuotannossa 
Kaikesta huolimatta on mahdollista esittää joitakin tilan perustamisvaiheessa olevien 
maanviljelijöiden ongelmia koskevia päätelmiä ja tunnistaa yhteisön tasolla kansallisella 
tasolla tehtäviä hyödyllisiä aloitteita. Monissa tapauksissa yhteisön sääntely muodostaa 
perustamisen yhteydessä sopivat puitteet toimille, erityisesti rakennerahastojen kautta, 
jolloin jäsenvaltiot ja alueet saavat käyttöönsä keinot erityisten toimenpiteiden 
toteuttamiseksi. On syytä kuitenkin korostaa huomattavia eroja eri jäsenvaltioiden nuorten 
maanviljelijöiden hyväksi toteuttamien toimenpiteiden välillä sekä rakennerahastoihin 
liittyvien välineiden käytön että markkina-alojen osalta. Ottaen huomioon Euroopan 
unionin suuren kiinnostuksen sellaisen elinvoimaisen maatalousalan aikaansaamiseen, 
jonka avulla voitaisiin vastata tulevaisuuden haasteisiin, komissio on päättänyt esittää 
tämän kertomuksen välityksellä tiettyjä suuntaviivoja eri puolilla unionia nuorille 
maanviljelijöille tarjottavien välineiden mahdollisimman suuren monimuotoisuuden 
suosimiseksi. Kuvattu lähestymistapa noudattaa toissijaisuusperiaatetta ja jättää eri 
asianomaisten alueiden tosiasiallisen tilanteen huomioon ottamiseksi edelleen 
jäsenvaltioille huomattavasti toimintavapautta konkreettisen soveltamisen suhteen. 
O. NUORTEN MAANVILJELIJÖIDEN VAIKEUDET JA VAATIMUKSET 
Kuten muillakin nopeasti muuttuvilla aloilla toimivat henkilöt, monet maanviljelijät ovat 
huomanneet joutuneensa yhteiskunnallisesti ja taloudellisesti uuteen tilanteeseen, joka 
aiheuttaa myös nuorille epävarmuuden tunnetta. On myös huomattava, että suuri osa 
nuorten maanviljelijöiden vaikeuksista, erityisesti taloudellisista, eivät liity pelkästään 
maatalousammatteihin, vaan kaikkeen taloudelliseen toimintaan maatilan haltuun 
ottamisen aikana. 
VÄESTÖKATO JA MAASEUTUALUEIDEN TAANTUMINEN 
Maataloustoiminnasta riippuvaisilla maaseudun reuna-alueilla selkein ongelma on 
väestökato. Nämä alueet ovat harvaan asuttuja, ja väestö vanhenee. Tämä aiheutuu 
ensisijaisesti tuottavampien tekniikoiden yleistymisestä johtuvasta maatalousalan 
työvoiman luonnollisesta kehityksestä. Luonteeltaan perinteisesti perhekeskeisellä 
alalla tuottavuuden kasvu merkitsee maatilojen määrän vähenemistä ja/tai osa-
aikatyön lisääntymistä. On siis selvää, että päätoimisen tuottajan jäädessä 
eläkkeelle hänen maatilansa liitetään toiseen tai seuraaja toimii tilalla ainoastaan 
osa-aikaisesti. 
Heikoimmassa asemassa olevat tai vähiten kehittyneet maaseutualueet kärsivät 
usein infrastruktuurien puutteesta ja talouden vähäisestä monimuotoisuudesta. 
Tärkeimpien palvelujen (erityisesti terveydenhuollon, koulutuksen, kulttuurin ja 
vapaa-ajan sekä julkisen liikenteen aloilla) kehittämisen tarve tunnustetaan 
yleisesti, mutta se on usein ristiriidassa julkisten menojen karsimisen paineen 
kanssa. 
Kyse on erittäin tärkeästä ongelmasta, joka pahenee jatkuvasti ja joka kuuluu 
alueellisella ja kansallisella tasolla toteutettaviin toimenpiteisiin. Jos tällaisia 
toimia ei toteuteta, monet Euroopan unionin maaseudun kehityksen hyväksi 
aloittamien ponnistelujen vaikutukset vähenevät tai jopa loppuvat kokonaan. 
MAASEUTUALUEIDEN SUOJELU JA NAISTEN OSUUS 
Unionin maaseutualueilla asuvat ihmiset kohtaavat monenlaisia sosiaalisia 
ongelmia: kulttuuria koskevan identiteetin katoamisen uhka sitä mukaa, kun 
perinteinen elämäntapa katoaa; kaikille nuorille yhteinen tunne julkiseen elämään 
ja heitä itseään koskeviin päätöksiin liittyvien vaikutusmahdollisuuksien ja 
osallistumisen puute. Nuoret ovat myös alttiita tulevaisuutta koskevia valintoja 
tehdessään julkisen mielipiteen muodostamalle kuvalle maatalouteen liittyvistä 
ammateista, jotka eivät saa ansaitsemaansa asemaa talouselämässä tai 
ympäristönhoidossa. 
On lisäksi syytä korostaa naisten tärkeää osuutta maaseutualueiden kestävässä 
suojelussa, joka vaatii tasapainossa olevaa väestörakennetta. Maaseutualueiden 
väestön tämänhetkisen epätasapainon syyt tunnetaan hyvin, sillä suuri määrä 
nuoria naisia, jotka ovat usein hyvin koulutettuja, on muuttanut kaupunkeihin. 
Tämä on aiheuttanut väestörakenteen vinoutumisen siten, että maalla asuu 
epätavallisen paljon iäkkäitä, yksinasuvia miehiä ja vähän naisia, erityisesti nuoria, 
20-39 -vuotiaita naisia. Tämä ilmiö heikentää maaseutuyhteisöjen taloudellista, 
kulttuurista ja yhteiskunnallista verkostoa ja se toistuu kunnes maaseutualueilla ei 
asu ketään. 
Olisi kuitenkin väärin tarkastella naisen roolia ainoastaan seurana ja lisäapuna 
elämässä yleensä ja maatilan töissä, niin tärkeitä kuin nämäkin tehtävät ovat. Tällä 
hetkellä ainoastaan arviolta 10 prosenttia maanviljelijöistä on naisia, kun he 
edustavat 35 prosenttia maatalousalan aktiivisesta työvoimasta. Kehitys kohti 
tärkeämpää naisen roolia maatiloilla on väistämätön ja tärkeä, kaikki näyttää 
viittaavan siihen, että naisilla on kyky ja pätevyys johtaa menestyksekkäästi 
maatilaa; koulutuksen ja tuen ansiosta tämänhetkistä tilannetta pitäisi olla 
mahdollista kehittää huomattavasti. Lisäksi on todettava, että suuri osuus maatilan 
toiminnan monipuolistamiseen liittyvistä kekseliäistä ajatuksista on lähtöisin 
naisilta, ja naisilla itsellään on usein paremmat mahdollisuudet tuoda perheeseen 
usein välttämättömiä lisätuloja työskentelemällä muilla aloilla kuin maataloudessa, 
maaseutualueiden työpaikoille yhä tyypillisemmin osa-aikaisesti. 
TOIMINNAN ALOITTAMISKULUT 
Nuorille maanviljelijöille tyypillisistä vaikeuksista huomattavin on rahoitus. 
Teknologian kehitys, erikoistuminen ja maatilan taloudelle välttämättömän 
ulottuvuuden kasvu aiheuttavat aina kasvavan varojen tarpeen. 
Maiden ostamisen yhteydessä nuoren maanviljelijän rajallisia varoja kuluu maa-
alueen hintaan sekä veroihin. Jopa maatilan perimiseen vanhemmilta liittyy 
ongelmia. Muiden perinnönsaajien on oltava mukana toiminnan jatkamisen 
järjestämisessä ja omaisuuden arvioimisessa ja jakamisessa, joka puolestaan voi 
johtaa erimielisyyksiin. Toinen tärkeä seikka on se, että toiminnan jatkajan on 
maksettava korvaukset muille perinnönsaajille joko suosituimmuus- tai 
markkinahintaan. Tilan tuotosta käytetään siis monen vuoden ajan suuri osa tilan 
jatkamisesta koskeviin kuluihin, ja sitä ei siis voida sijoittaa edelleen maatilaan. 
Tietyn tyyppisessä tuotannossa tuotanto-oikeus on saavuttanut markkina-arvon. 
Tämä lisää nuoren viljelijän pääoman tarvetta, sillä hänen on ostettava maiden ja 
tuotantovälineiden lisäksi oikeudet tuottamiseen. Nuoren on usein myös pakko 
parantaa tuotantokykyä, joka on vähentynyt edellisen sukupolven viimeisen 
toimintajakson aikana. 
Nuorilla maanviljelijöillä on usein hankaluuksia lainan saamisessa. Pankit antavat 
lainoja helpommin jo vakiintuneille tiloille kuin hankkeisiin, joiden tehokkuudesta 
ei vielä ole takeita. Lainananto on siis valikoivaa. 
TULONJAKO SUKUPOLVENVAIHDOKSEN AIKANA 
Kun maanviljelijöiden lapset ottavat maatilan hoitaakseen ja asettuvat itse sinne -
eli selvästi suurimmassa osassa tapauksista - selkeä vaihdos on usein mahdoton. 
Vanhempien iästä ja siitä, onko heillä nuorempia lapsia vastuullaan, riippuen 
saattaa olla tarpeen hoitaa tilaa hetken yhteisvoimin. Tällöin maatilan olisi 
tuotettava tarpeeksi kahden perheen elättämiseen melko pitkän jakson (10 - 15 
vuotta) ajan. Lisäksi useimmilla pienillä perhetiloilla tämän siirtymäkauden aikana 
ollaan voimakkaasti riippuvaisia nuoresta, mutta vastuuta ei jaeta. Nämä ongelmat 
korostuvat, jos kahden perheen majoittaminen osoittautuu mahdottomaksi 
taloudellisten tai käytännön vaikeuksien vuoksi (esimerkiksi rakennuslupaa ei 
saada). 
ITI. YHTEISÖN TOIMENPITEET 
Tällä hetkellä nuorten maanviljelijöiden avuksi on tarkoitettu säännösten 
kokonaisuus: erilaiset yleisesti sovellettavat "horisontaaliset" 
rakennetoimenpiteiden erityiset välineet, yhteisen maatalouspolitiikan uudistukseen 
liittyvät liitännäistoimenpiteet, tietyt maaseudun kehittämistä koskeviin 
politiikkoihin ja aluepolitiikkaan kuuluvat toimet sekä yhteisen 
markkinajärjestelyjen tarjoamat mahdollisuudet. 
TAVOITTEESEEN 5 A KUULUVAT RAKENNETOIMENPITEET 
1.1 Toiminnan aloittamis- ja investointituki 
Maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta annetun asetuksen 
(ETY) N:o 2328/91 10 ja 11 artiklan mukaisesti myönnettyjen tukien 
tarkoitus on edistää sellaisten nuorten maanviljelijöiden tiloja, jotka 
pystyvät mukautumaan maatalouden uusiin realiteetteihin. Artiklojen 
tavoitteena on antaa nuorille varoja perustamiskuluihin erityisesti jo 
olemassa olevan irtaimen pääoman ja kiinteistöpääoman haltuun ottamisen 
osalta eli huolehtia nuoren maanviljelijän uusien vastuualueiden riskeistä. 
Nämä tuet on tarkoitettu nuorille, alle 40-vuotiaille maanviljelijöille (jotkut 
jäsenvaltiot ovat asettaneet rajan 35 ikävuoteen), jotka ovat juridisesti ja 
käytännössä vastuussa vähintään yhden henkilötyöyksikön vaativasta 
maatilasta. Nuoren maanviljelijän on ryhdyttävä päätoimiseksi viljelijäksi 
ensimmäisen kerran tai harjoittamaan maataloutta kokopäiväisesti oltuaan 
ensin osa-aikainen maanviljelijä. Tämä toimenpide oli aikaisemmin 
rajoitettu ainoastaan maanviljelijöihin, jotka saivat vähintään puolet 
tuloistaan maataloustoiminnasta, mutta nykyään se koskee myös monen 
alan - metsänhoidon, matkailun tai käsiteollisuuden - yhdistämistä. 
Tällä hetkellä voimassa olevien nuorien ja pätevien viljelijöiden 
asettautumisen edistämistä koskevien sääntöjen mukaan edunsaajilla on 
oltava tarvittava ammatillinen koulutus, joka voi olla keskiasteen koulutus 
tai yliopistollinen arvosana. Jos todistusta tällaisesta koulutuksesta ei ole, 
nuoren on osallistuttava maatilan perustamista koskevaan, vähintään 150 
tuntia kestävään harjoitteluun. 
Yhteisön järjestelmässä nuorten maanviljelijöiden hyväksi on kaksi 
erilaista, itsenäistä tuen luokkaa: 
Varsinainen toiminnan aloittamistuki, johon kuuluu enintään 15 000 
ecun kertapalkkio, jonka jäsenvaltiot voivat korvata sitä vastaavalla 
korkotuella sekä tilan perustamisesta aiheutuvien kustannusten 
kattamiseen otettujen lainojen korkotuki, joka on enintään 15 
prosenttia ja jota saa 15 vuotta. Tämän korkotuen pääomitettu arvo 
ei saa olla suurempi kuin 15 000 ecua ja se voidaan maksaa 
vastaavina tukina, 
25 prosentin suuruinen lisätuki uusiin, yhteisön 
kehittämissuunnitelmajärjestelmään kuuluviin investointeihin. Tuen 
saajalla on oltava ammatillinen pätevyys ja hänen on esitettävä 
suunnitelma viiden vuoden kuluessa perustamisesta. Näitä tukia 
voidaan myöntää erillään aloittamistuista. 
Järjestelmän soveltaminen on vapaaehtoista jäsenvaltioille: ne voivat 
soveltaa sitä osittain tai kokonaisuudessaan ja myöntää myös kansallisia 
tukia, joita koskevat yksityiskohtaiset säännöt ovat erilaiset ja joiden 
määrät ovat suurempia. Jäsenvaltioiden katsotaan olevat parhaassa 
asemassa harkitsemaan oman yleisen lainsäädäntönsä ja omien tarpeidensa 
puitteissa, kuinka paljon saatavilla olevia mahdollisuuksia on tarpeen 
käyttää ja mitkä ovat ensisijaisia seikkoja. 
Rakenteiden ja perinteiden erilaisuuden vuoksi järjestelmän soveltaminen 
vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen. Suurin osa maista, mukaan 
lukien kolme uutta jäsenvaltiota, ovat valinneet aloittamistuen ja 
investointien lisätuen täytäntöönpanon. Alankomaat lopetti 
aloittamistukijärjestelmän vuonna 1992, mutta antaa edelleen investointien 
lisätukea. Yhdistynyt kuningaskunta ei ole koskaan soveltanut 
aloittamistukea ja on aivan äskettäin päättänyt lopettaa investointitukien 
myöntämisen. 
Myönnetyt tuet ovat luonteeltaan huomattavan erilaisia. Jotkut jäsenvaltiot 
ovat asettaneet tukikelpoisuuteen lisäedellytyksiä; toiset ovat valinneet 
yhteisen järjestelmän ja toiset ovat yhdistäneet siihen palkkio- ja 
korkotukijärjestelmän. Myös tuen määrä vaihtelee maittain: toisissa raja on 
EMOTR:n rahoittamassa enimmäismäärässä tai sen alapuolella, toisissa sitä 
nostetaan omista, kansallisista varoista. 
Vuonna 1994 yli 23 000 nuorta eurooppalaista maanviljelijää sai 
aloittamistukea ja 8 500 lisätukea investointeihin. Yhteisön rahoitusosuus 
kasvoi huomattavasti ja oli jo 183 miljoonaa ecua yleisinä sitoumuksina 
vuonna 1993. Noin 190 000 nuoren maanviljelijän voidaan arvioida 
saaneen apua Euroopan unionissa vuoden 1989 eli rakennerahastojen 
perustamisvuoden jälkeen maatalouden rakenteita koskevan sääntelyn 
tarjoamista mahdollisuuksista. 
1.2 Tuki nuorten maanviljelijöiden ammattikoulutukseen 
Asetuksen (ETY) N:o 2328/91 28 artiklaan perustuvan koulutukseen 
suunnattu tukitoimenpiteen tarkoitus on maatalousalan koulutuksen tason 
parantaminen ja tällä tavoin muiden tavoitteeseen 5 a kuuluvien 
rakenteellisten toimenpiteiden vaikutuksen vahvistaminen. Nämä tuet 
riippuvat osallistumisesta nuorten maanviljelijöiden, joiden on seurattava 
vähintään 150 tuntia opetusta, koulutukseen tarkoitetuille varsinaisille ja 
täydentäville kursseille ja harjoitteluihin. Tuen määrä on 10 500 ecua 
henkilöä kohden, ja tästä määrästä 4 000 ecua on käytettävä ympäristöä, 
metsää ja tuotantosuunnan muuttamista käsitteleviin kursseihin. 
Vuonna 1993 EMOTR osallistui koulutukseen 8,7 miljoonalla eculla. 
Vaikka tarkkoja tietoja ei ole saatavilla, täydennyskoulutuskursseille 
osallistuneiden määrän arvioidaan kohoavan 10 000 henkilöön vuosittain. 
YHTEISEN MAATALOUSPOLITIIKAN UUDISTUKSEN LIITÄNNÄISTOIMENPITEET 
Yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen yhteydessä päätetyistä 
liitännäistoimenpiteistä asetuksen (ETY) N:o 2079/92 mukaisen maatalouden 
varhaiseläketukea koskevan, tyydyttävän tulotason iäkkäille toimintansa 
lopettamisesta päättäneille maanviljelijöille takaavan yhteisön järjestelmän 
tarkoitus on edistää jäljelle jäävien maatilojen korvaamista, rakenteiden 
uudistamista ja taloudellisen elinkelpoisuuden parantamista. Sen avulla nuoret 
maanviljelijät voivat saada paremmat asettautumisen ja maatilan kehittämisen 
edellytykset. 
Yhteisön varhaiseläkejärjestelmä koskee maatilojen vähintään 55-vuotiaita johtajia, 
jotka lopettavat maataloustoiminnan harjoittamisen lopullisesti ja luopuvat 
maatilastaan. Tuet voidaan maksaa yhtenä luopumispalkkiona (enintään 36 225 
ecua yhteisrahoitettuna) tai vuotuisena korvauksena (enintään 12 075 ecua). Tilan 
jatkajan on sitouduttava harjoittamaan maataloutta päätoimisesti tilalla vähintään 
viiden vuoden ajan noudattaen ympäristönsuojelun asettamia vaatimuksia. Hänen 
on myös suurennettava tilansa kokoa huomattavasti. 
Järjestelmä on vapaaehtoinen. Tähän mennessä kymmenen jäsenvaltiota on 
soveltanut tätä toimenpidettä, mutta täytäntöönpano on yleisesti aloitettu varsin 
äskettäin. Luxemburg, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät sovella sitä; 
uusista jäsenvaltioista ainoastaan Suomi on ottanut järjestelmän käyttöön. 
Ohjelmat merkitsevät noin 205 000 maanviljelijän lähtöä työelämästä ja yli 4,3 
miljoonan hehtaarin pinta-alan vapautumista. Tästä pinta-alasta 5-10 prosenttia 
on muussa kuin varsinaisessa maatalouskäytössä eli niitä käytetään esimerkiksi 
metsänhoitoon tai luonnonsuojelualueiden perustamiseen. Muu siirretään maatilan 
jatkajalle, joka käyttää sitä oman tilansa suurentamiseen tai uuden perustamiseen. 
Tietyt jäsenvaltiot ovat lisänneet varhaiseläkeohjelmiinsa muita edellytyksiä 
erityisesti nuorten maanviljelijöiden eduksi. 
On olemassa vielä kaksi muuta liitännäistoimenpidettä: ympäristönsuojelun 
vaatimusten ja maaseutuympäristön hoidon vaatimusten kanssa sopusointuisiin 
maatalouden tuotantomenetelmiin liittyvä toimenpide (asetus (ETY) N:o 2078/92) 
ja maatalouden metsitystoimenpiteitä koskeva yhteisön tukijärjestelmä (asetus 
(ETY) N:o 2080/92). Vaikka näitä toimenpiteitä ei olekaan suunnattu suoraan 
nuorille maanviljelijöille, ne saattavat kiinnostaa heitä erityisesti: juuri nuoret ovat 
kaikkein valmiimpia mukauttamaan tuotantoaan esimerkiksi osana biologista 
viljelyä ja koulutusta koskevien toimenpiteiden käyttöönottoon liittyviä 
toimenpiteitä ja käyttämään hyväksi maatalouden uusia, avoinna olevia näkymiä 
10 
MAASEUDUN KEHnrÄMispoLrniKKA OSANA ALUEELLISIA OHJELMIA 
Mainitut nuorten maanviljelijöiden hyväksi toteutettavat erityiset toimenpiteet eivät 
kykene yksin vastaamaan sellaisten nuorten tarpeisiin, jotka päättävät elää ja 
työskennellä maalla. Olisi muistettava, että unioni yrittää löytää konkreettisia 
vastauksia heidän ongelmiinsa laajemman lähestymistavan kautta, erityisesti 
rakennerahastojen uudistuksen jälkeen tavoitteisiin 1, 5 b ja 6 kuuluvilla 
maaseutualueilla aloitetuilla toimilla sekä LEADER -aloitteella. 
3.1 Tavoite 1: hitaasti kehittyvien alueiden kehitys ja rakenteellinen 
mukauttaminen 
Yhteisö on pystynyt tukemaan tavoitteeseen 1 kuuluvilla alueilla kolmen 
rakennerahaston (EMOTR, EAKR ja ESR) maaseudun monimuotoisuuden 
lisäämiseen ja tuotantosuunnan muuttamiseen liittyvien ponnistusten 
rahoittamista talouselämän elvyttämiseksi ja väestökadon estämiseksi. 
Yhteisön tukikehysten (YTK) yhteydessä vahvistettuja kehityksen 
ensisijaisia kohteita, joihin yhteisön tuki keskittyy, ovat maataloutta ja 
maaseudun kehitystä, taloudellisten rakenteiden nykyaikaistamista ja 
ihmisten voimavarojen hyväksikäyttöä koskevat ohjelmat. Vuoden 1993 
heinäkuun uudistuksessa EMOTR:n toimintakenttää laajennettiin uusille 
aloille kuten maaseudun elinolosuhteiden parantaminen, tuotteiden laadun 
ja menekin edistämisen politiikka, sovelletun tutkimuksen tukeminen ja 
taloudelliset toimenpiteet. Kaikkia näitä toimenpiteitä voidaan käyttää 
nuorten viljelijöiden hyväksi - he voivat saada niistä joko välitöntä etua tai 
he voivat hyötyä rakenteellisilla toimenpiteillä parannetuista maaseudun 
elinolosuhteista, jotka edistävät maallemuuttoa. 
Tällä hetkellä tavoite 1 koskee 45,5 prosenttia unionin alueesta ja 26,6 
miljoonaa yhteisön väestöstä. Käytettävissä olevat varat vuosina 1994 -
1999 ovat 103,5 miljardia ecua. 
3.2 Tavoite 5 b: maaseutualueiden kehitys ja rakenteellinen 
mukauttaminen 
Tavoite 5 b on tarkoitettu maaseutualueiden kehittämiseen yhteisellä 
lähestymistavalla, johon kuuluu sekä maatalousalan mukauttaminen ja 
monimuotoisuuden lisääminen että useiden muiden maaseudulla toimivien 
alojen kehittäminen. 
Kehityssuunnitelmat tähtäävät väestön pitämiseen alueella tulojen 
lisäämisen ja elinolojen yleisen parantamisen avulla. Tavoitteeseen 5 b 
kuuluvien ohjelmien erityispiirre on se, että ne koskevat useita aloja ja 
kaikkea taloudellista toimintaa, jolla voidaan edistää maaseudun kehitystä, 
eli maataloutta, metsänhoitoa, pieniä ja keskisuuria yrityksiä, matkailua ja 
ympäristönhoitoa, sekä näihin liittyvää koulutusta. 
Ohjelmissa käytetty yhteinen lähestymistapa vaatii kaikkien osallistujien -
paikallisten, kansallisten ja yhteisöä edustavien - aktiivista osallistumista. 
Tavoitteeseen 5 b oikeutetuilla alueilla asuu miltei 33 miljoonaa henkeä eli 
8,9 prosenttia yhteisön väestöstä. Viidentoista jäsenvaltion unionissa 
määrärahoja on käytettävissä 6 877 miljoonaa ecua vuosina 1994 - 1999. 
3.3 Tavoite 6: harvaan asuttujen alueiden kehitys ja rakenteellinen 
mukauttaminen 
Kolmen uuden jäsenvaltion liittyminen unioniin johti uuden 
rakennerahastojen tavoitteen perustamiseen. Kyse on tavoitteesta 6, jonka 
tarkoitus on Suomessa ja Ruotsissa sijaitsevien erittäin harvaan asuttujen 
alueiden kehityksen ja rakenteellisen mukauttamisen edistäminen. Näiden 
alueiden hyväksi annetaan kolmesta edellä mainitusta rahastosta sekä 
KOR:sta 741 miljoonaa ecua vuosina 1995 - 1999. 
Kuten tavoitteen l kohdalla, ohjelmat koskevat kaikkea taloudellista 
toimintaa näillä alueilla. Komission hyväksymissä järjestelyissä otetaan 
huomioon maaseudun tärkeä asema niillä ja otetaan käyttöön maaseudun 
kehitystä koskevia yhteisiä "paketteja", jotka on suunnattu paikallisten 
aloitteiden tukemiseen kaikilla aloilla ja näin maaseudun elinolojen 
voimistamiseen kokonaisuudessaan. 
3.4 LEADER 
LEADER -ohjelma on yhteisön aloite, johon kuuluu maaseutuyhteisöjen 
ehdotusten perusteella laadittuja paikallisia strategioita kehityksen 
ongelmien ratkaisemiseksi. Ohjelman tavoite on uutta luovien ratkaisujen 
kehittäminen erilaisille maaseutua! ui lie tyypillisille ongelmille käyttämällä 
hyväksi näiden alueiden omia voimavaroja. 
LEADER II -ohjelmaan saatiin lisää varoja (1 700 miljoonaa ecua 
kolmesta rakennerahastosta), ja siinä korostetaan toissijaisuusperiaatteen 
tärkeyttä ohjelmakautena 1994 - 1999. Siihen kuuluun neljän tyyppisiä 
toimenpiteitä: voimavarojen hankinta (kehittämisstrategian laatiminen 
aluetta koskevan ennusteen perusteella sekä paikallisten osallistujien 
motivointi ja yhteistyösuhteiden solmiminen heidän kanssaan), sellaisten 
innovatiivisten ja havainnollisten ohjelmien toteuttaminen, joita voidaan 
käyttää kaikilla maaseudun kehittämisen eri aloilla, kokemusten ja 
taitotiedon levittäminen eurooppalaisten kehity s verkostojen kautta sekä 
ylikansalliset yhteistyöhankkeet. 
Ensimmäisen vaiheen aikana LEADERin kautta rahoitettiin 217 paikallista 
toimintaryhmää. Yhteisön rahoitusta näihin käytettiin 445 miljoonaa ecua 
ja saatiin aikaan 1 155 miljoonan ecun kokonaisinvestoinnit muistakin kuin 
yhteisön varoista, eli jäsenvaltioiden tai paikallisten toimijoiden varoista. 
Tämä yhteisön aloite oli ensimmäisessä vaiheessaan hyvin menestyksekäs, 
ja sen avulla saadaan lisää voimaa kehitykseen, jolloin voidaan luoda 
12 
myönteinen ympäristö kaikkien maaseutua ja erityisesti nuoria koskevien 
alnittAÎHfîn Qvntvmiipllf aloitteiden syntymiselle. 
3.5 Koe- ja havaintohankkeet 
EMOTR rahoittaa maaseudun kehityksen hyväksi harjoittaman toimintansa 
vaikutusten voimistamiseksi koehankkeita, jotka koskevat maatalouden ja 
metsänhoidon rakenteiden mukauttamista, sekä havaintohankkeita, joihin 
kuuluvat aloitteet metsän kehittämisestä ja hyväksikäytöstä ja 
maataloustuotteiden jalostuksesta ja kaupan pidosta. Tällä toimella 
tähdätään uusien järjestelmien ja tekniikoiden mahdollisuuksien 
havainnollistamiseen ja saatujen tietojen ja kokemusten laajaan 
levittämiseen. 
Kuten todettua, tavoitteisiin 1, 5 b ja 6 sekä LEADERiin kuuluvat 
maaseudun kehittämistoimenpiteet tai koe- ja havaintohankkeet eivät ole 
suunnattu yksinomaan nuorille maanviljelijöille. Tarkkoja tietoja, joiden 
avulla voitaisiin arvioida nuorten osallistumista näihin toimenpiteisiin, ei 
ole saatavilla. Toimintaohjelmien valmistelussa ja eri toimenpiteiden 
seurannassa mukana olleilta on kuitenkin kuultu, että hyvin suuri osa 
osallistujista on nuoria viljelijöitä ja tietyissä toimissa, esimerkiksi 
LEADERissa, heitä on jo valtaosa. 
MARKKINAJÄRJESTELYT 
Yhteisten markkinajärjestelyjen yhteydessä olevat järjestelmät voidaan jaotella 
uusien tuottajien kannalta kolmeen luokkaan. 
Tietyissä markkinajärjestelyissä on määrätty erillisistä tuotanto-oikeuksista, joiden 
tavoitteena on tuotannon valvonta. Eniten tämä koskee maitoalaa. Muita tämän 
kaltaisia järjestelmiä ovat oikeudet emolehmä-, lammas- ja vuohi-, tupakka- ja 
durumvehnäpalkkioihin. Istuttamisoikeuksien rajoittaminen johtaa samanlaiseen 
tilanteeseen viinialalla. Koska yksittäiset viitemäärät perustuvat yleensä 
aikaisempaan tuotantoon, nämä järjestelmät johtavat tiettyihin tuotannon 
aloittamismahdollisuuksien rajoituksiin. Niiden maanviljelijöiden, jotka haluavat 
aloittaa toiminnan, on hankittava tila, jolla on jo kiintiö. 
Tämän tilanteen esimerkkitapaukseksi käy m ai toal ai la sovellettava järjestelmä. Sitä 
koskevaa uutta sääntelyä on sovellettu huhtikuusta 1993, ja se perustuu neuvoston 
asetukseen (ETY) N:o 3950/92, jossa vahvistetaan kansalliset kokonaismäärät ja 
määritetään tilan 31 päivänä maaliskuuta 1993 saatavilla oleva määrä 
tilakohtaiseksi viitemääräksi. Nämä säännökset vahvistavat periaatteen, jonka 
mukaan tilan määrä siirtyy, kun tila myydään, vuokrataan tai se siirtyy perintönä 
toiselle omistajalle. Ne tuovat lisää joustavuutta alan rakenteiden uudistamisen 
helpottamiseksi myös sallimalla kiintiöiden siirron jäsenvaltioiden valvonnassa 
tuottajalta toiselle ilman maiden siirtoa. 
Eräs tämän järjestelmän täytäntöönpanon peruspiirteistä on valtakunnallinen 
varasto, jonka avulla voidaan myöntää ensisijaisille toimijoille viitemäärät 
13 
puolueettomin perustein. Varastoa täydennetään eri lähteistä; sen tarkoituksena on 
vastaanottaa määrät, jotka eivät enää kuulu tilakohtaisiin määriin, mutta sinne voi 
tulla täydennystä myös, kun jäsenvaltio päättää kaikkien viitemäärien 
vähennyksestä kautta linjan. Lisäksi asetuksessa annetaan jäsenvaltioille 
mahdollisuus toteuttaa mai totu otannon vapaaehtoiseen lopettamiseen ja tällä 
tavalla vapautuneiden viitemäärien uudelleen jakamiseen muille tuottajille 
tähtääviä toimenpiteitä rakenteiden uudistamiseksi ja ympäristön suojelemiseksi. 
Kuten muillakin aloilla, yhteisön sääntelyssä jätetään jäsenvaltiolle liikkumavaraa 
varastossa olevien tai siirroista jääneiden määrien jakamisessa. Tämä joustavuus 
voi toimia nuorten maanviljelijöiden hyväksi, vaikka heitä koskevia sääntöjä tai 
velvoitteita ei olekaan. Yhteisön lainsäädännössä vahvistetaan edellytykset, joiden 
mukaan uudet tuottajat voidaan ottaa ensisijaisiksi tuottajiksi, jotka ovat 
oikeutettuja saamaan ylimääräisiä viitemääriä ilmaiseksi tai erikseen päätettävää 
korvausta vastaan. Saatu kokemus osoittaa, että näitä säännöksiä on sovellettu 
hyvin eri tavoin jäsenvaltioissa. Jokaisella jäsenvaltiolla on siis kuitenkin 
käytettävissään keinot maanviljelijöiksi ryhtyvien nuorten auttamiseksi, jo sen 
vuoksi, että valtakunnalliset varastot voivat olla huomattavankin suuria. 
Uuhi- ja vuohi palkkiojärjestelmän (asetus (ETY) N.o 3013/89) ja 
emolehmäpalkkiojärjestelmän (asetus (ETY) N:o 805/68) yhteydessä on myös 
otettu käyttöön taatut enimmäismäärät ja luotu kansallinen varasto, jonka suuruus 
on aluksi yhdestä kolmeen prosenttia kaikista yksittäisistä määristä. Näillä 
varastoilla on tarkoitus huolehtia odottamattomista palkkio-oikeuksista, mutta ne 
on käytännössä käytetty loppuun. Näissä kahdessa järjestelmässä varastolla on tällä 
hetkellä kaksi lähdettä. Jos tuottajat eivät käytä vähintään 70 prosenttia 
oikeuksistaan, käyttämätön osa menee yleensä valtakunnalliseen varastoon. Lisäksi 
palkkio-oikeudesta voidaan ottaa osa (15 prosenttiin asti) varastoon, jos se 
siirretään ilman tilan omistuksen siirtymistä. 
Jäsenvaltioiden välillä voidaan havaita selkeä ero siinä, miten näitä varastoja 
käytetään nuorten maanviljelijöiden tarpeiden tyydyttämiseksi. Tietyt jäsenvaltiot 
toteuttavat aktiivista politiikkaa, jonka tarkoituksena on saada mahdollisimman 
suuri määrä tuotanto-oikeudesta palautettua valtakunnallisiin varastoihin. Toisissa 
jäsenvaltioissa taas pyritään rohkaisemaan uudelleen jakamista markkinoiden 
tavanomaisen toiminnan kautta. Tätä eroa voidaan selittää myös vertaamalla 
jokaisen jäsenvaltion tuotanto-oikeuksien kokonaismäärää tosiasiallisesti 
kasvatettuihin eläimiin. 
Myös viinialan yhteisessä markkinajärjestelyssä oleva tuotannon rajoitus johtuu 
istutusoikeusjärjestelmästä: uudet istutukset ovat kiellettyjä. Uusille istutuksille 
voidaan kuitenkin myöntää lupia lainsäädännössä olevien poikkeusten mukaisesti, 
erityisesti toteutettaessa yhteisön sääntelyn määritelmiä vastaavia 
tuotantovälineiden parannussuunnitelmia. 
Toiseen ryhmään kuuluvat ne yhteiset markkinajärjestelyt, joihin kuuluu yhteisesti 
sovellettavia tuotannon rajoituksia. Niitä ovat esimerkiksi peltokasviala (viljat, 
öljy- ja valkuaiskasvit), jolla hehtaarituki rajoittuu alueittain vahvistetulle 
peruspinta-alalle, taikka naudanliha-ala, jolla sonnipalkkio ei saa ylittää alueittain 
vahvistettua määrää. Näillä aloilla nuoren, vailla aikaisempaa kokemusta olevan 
maanviljelijän on helpompaa aloittaa toiminta. Kaikesta huolimatta on otettava 
14 
huomioon, että täysi korvaus maksetaan tietyissä rajoissa esimerkiksi alueellisen 
peruspinta-alan mukaan; tämän rajan ylittyessä sovelletaan tuen suhteellista 
alennusta. 
Tietyissä yhteisissä markkinajärjestelyissä yhteisön markkinoilla olevien tuotteiden 
hintoja tuetaan yhteisön rajoilla toteutettavilla suojatoimenpiteillä ja antamalla 
vientitukea erityisen enimmäismäärän mukaan. Näin tehdään esimerkiksi 
hedelmien ja vihannesten ja sika- ja siipikarjan yhteisissä markkinajärjestelyissä. 
Näillä aloilla tila on mahdollista perustaa maatila tai muuttaa tilan tuotantosuuntaa 
ilman erityistä kokemusta alalta. 
MUUT TOIMENPITEET 
5.1 Yhteisön koulutusohjelmat 
Yhteiskunnallis-taloudelliset muutokset ja teknologian kehitys aiheuttavat 
maataloudessa aktiivisesti toimivien henkilöille ja erityisesti nuorille 
maanviljelijöille vaatimuksen hyvän ammattitaidon ja muuntautumiskyvyn 
ylläpitämisestä. Euroopan yhteisö on aloittanut useita koulutus- ja 
ammattikoulutusohjelmia (YOUTHST ART, Socrates, Leonardo), joista voi 
olla hyötyä sekä maatalouden alalla toimiville nuorille että niille, jotka 
haluavat harjoittaa muuta taloudellista toimintaa maaseudulla, vaikka niitä 
ei olekaan suoraan suunnattu nuorille viljelijöille. 
Yhteisön ohjelmien maatalouden alan koulutukseen liittyvillä toimilla on 
jo saatu aikaan tuloksia. Maatalousalan korkeakoulujen ja oppilaitosten 
yhteistyö-ja oppilasvaihtosopimukset kiinnostivat 2 000 opiskelijaa vuonna 
1992. Kahdeksan yliopistojen ja liike-elämän yhteistä koulutusyhdistystä 
kehittänyt Comettin yhteydessä vahvan Euroopan laajuisen 
teknologiansiirtoverkon bioteknologia-alalla. PETRA -ohjelmalla on tuettu 
laajan kukkaviljelyalan tutkimuskeskusten ja ammattioppilaitosten verkon 
luomista. 
5.2 Yhteisön uusi tutkimusohjelma 
Neuvosto hyväksyi erityisen maataloutta, metsänhoitoa ja maaseudun 
kehittämistä koskevan erityisohjelman vuosiksi 1995 - 1998 osana neljättä 
tutkimukseen, teknologian kehitykseen ja havainnointiin liittyvää yhteisön 
toimien ohjelmaa. Ohjelman tarkoituksena on tieteellisen perustan 
saaminen yhteisön politiikan valmisteluun, täytäntöönpanoon ja arviointiin 
näillä aloilla. 
Ohjelmien osana toteutettavilla toimilla aikaansaatava kehitys auttaa 
osaltaan yhteisön politiikan täytäntöönpanoa maatalouden ja maaseudun 
kehittämisen, Euroopan maataloustuotannon kehityksen, jälkituotannon 
elinvoiman ja loppukäyttäjien tyytyväisyyden ja tyydyttävän työllisyyden 
tason osalta. Ohjelmaan arvioidaan tarvittavan 315 miljoonaa ecua. 
15 
5.3 Tiedotus 
Euroopan komissio on solminut suoria yhteyksiä nuorten viljelijöiden 
yhdistysten kanssa tiedottamisen helpottamiseksi ja ajatusten herättämiseksi 
seminaarien, kokousten ja tutustumiskäyntien kautta. Lisäksi on mainittava 
nuorten maanviljelijöiden vaihto-ohjelma, johon osallistui 2 000 nuorta 
vuonna 1994 ja jonka tarkoituksena on kokemusten saaminen ja muiden 
maiden maatalouskäytäntöihin tutustuminen yksin tai ryhmässä kolmesta 
viikosta useaan kuukauteen, pääasiassa unionin jäsenvaltioissa. 
16 
IV. EHDOTUKSIA JA SUOSITUKSIA 
YHTEISÖN TOIMENPITEET 
1.1 Aloittamistuki 
Nuorten viljelijöiden tarpeiden ja vaikeuksien ottamiseksi paremmin 
huomioon voidaan suunnitella parannuksia yhteisön toimenpiteisiin. Tämä 
ei kuitenkaan välttämättä merkitse uusien tukien vahvistamista, vaan tässä 
vaiheessa erityisesti olemassa olevien toimenpiteiden täysimääräistä 
hyväksikäyttöä. 
Ottaakseen paremmin huomioon maataloustoiminnan harjoittamisen 
edellytysten tämänhetkisen kehityksen ja monipuolisen ammattitoiminnan 
edistämistä koskevan vaatimuksen neuvosto päätti vuonna 1994 laajentaa 
tämän tuen myöntämistä nuorille, jotka olematta päätoimisia viljelijöitä 
ryhtyivät harjoittamaan monipuolista ammattitoimintaa, hyväksymällä sen, 
että tätä tarkoitusta varten otetaan huomioon toiminta metsätalouden, 
matkailun ja käsiteollisuuden alalla. Onkin mahdollista tarkastella 
myöntämisedellytyksiä uudelleen siten, että tuki mukautetaan entistä 
paremmin paikallisiin erityispiirteisiin (esimerkiksi vuoristoalueilla) ja 
työpaikkojen lisääntyvään kumuloitumisilmiöön. 
Rahoituskeinojen osalta on mainittava, että yhteisrahoitettavan tuen 
enimmäismäärää on korotettu noin 20 prosentilla, minkä tarkoituksena on 
antaa nuorille paremmat mahdollisuudet selviytyä toiminnan aloittamisesta 
aiheutuvista menoista. Myös tuen myöntäminen korkotukena on tehty 
joustavammaksi. 
Komissio kannustaa jäsenvaltioita käyttämään täysimääräisesti ja 
johdonmukaisesti tarjolla olevia yhteisön välineitä siten, että ne ovat 
mahdollisimman hyödyllisiä ja paikallisia erityispiirteitä vastaavia. 
Toimenpiteitä sovellettaessa on suotavaa, että kansallisten ja alueellisten 
viranomaisten käytettävissä on tarvittavat rahoituskeinot ja että kyseiset 
viranomaiset varmistavat toimenpiteiden nopean ja tehokkaan 
toteuttamisen. 
1.2 Koulutus 
Nuorten viljelijöiden koulutus - erityisesti silloin, kun on kyse 
viljelijäperheiden lapsista - on ensiarvoisen tärkeää maatilan hoidon 
teknisen ja kirjanpidollisen monimutkaisuuden hallinnan kannalta. On 
korostettava erityisesti ympäristöasioihin liittyvää uudenlaista koulutusta 
ja koulutusta, jolla pyritään sisällyttämään tehokkaammin ympäristöasiat 
perinteiseen koulutukseen, jotta nuoret oppivat ottamaan 
päätöksenteossaan huomioon ympäristönäkökohdat ja tiedostamaan 
asemansa laadukkaan ympäristön säilyttämisessä. 
17 
Eri jäsenvaltioiden koulutusjärjestelmien ja tuen myöntämisperusteiden 
tasojen välillä on kuitenkin suuria eroja. Komission mielestä on tärkeää 
tarkastella syvällisemmin sitä, vastaako vaadittu koulutus sille asetettua 
päämäärää, ja tutkia keinoja olemassa olevien ohjelmien suuntaamiseksi 
entistä paremmin. Olisi myös kannustettava unionin maaseutualueiden 
nuoria ja koulutuslaitoksia osallistumaan opetukseen ja ammatilliseen 
koulutukseen liittyviin yhteisön ohjelmiin ottaen erityisesti huomioon tähän 
mennessä saavutetut, usein huomattavat ja uudenlaisia virikkeitä antaneet 
tulokset. 
1.3 Varhaiseläkejärjestelmä 
On suotavaa, että toiminnan aloittamista koskevaa politiikkaa täydennetään 
kohdistamalla varhaiseläkejärjestelmään liittyvät toimenpiteet 
tehokkaammin alan ikärakenteen nuorentamiseksi, siitä huolimatta, että 
nuoret, joilla on mahdollisuus saada aloitustukea, ovat jo nyt 
edullisemmassa asemassa muihin mahdollisiin toiminnan jatkajiin nähden. 
Komissio suosittaa, että kaikki jäsenvaltiot seuraavat niiden jäsenvaltioiden 
esimerkkiä, jotka ovat toiminnan jatkamista koskevan järjestelmän 
täytäntöönpanossa asettaneet nuoret etusijalle myöntämällä esimerkiksi 
korkeamman palkkion viljelijöille, jotka luopuvat toiminnasta 
aloitusvaiheessa olevien nuorten hyväksi, tai säätämällä nuorten 
viljelijöiden käyttöön varattavista vapautuvista maa-aloista. Komissio on 
valmis tutkimaan mahdollisuuksia lujittaa varhaiseläke- ja toiminnan 
aloittamisjärjestelmien välistä yhteyttä. 
1.4 Markkinajärjestelyt 
Kansallisella tasolla hallinnoitujen varattujen viitemäärien luominen on 
mahdollistanut sen, että jäsenvaltiot voivat myöntää ensisijaisille 
toimijaluokille, mukaan lukien nuoret viljelijät, tuotanto-oikeuksia. 
Kokemus osoittaa kuitenkin, että kansallisten varastojen hallinnoinnista 
johtuva tuotanto-oikeuksien uudelleenjakaminen on ollut hyvin vaihtelevaa. 
Oikeuksien tarjontaan ja kysyntään vaikuttavien tekijöiden lisäksi nämä 
vaihtelut johtuvat myös jäsenvaltioiden erilaisesta suhtautumisesta; tietyt 
jäsenvaltiot pyrkivät vaikuttamaan tuotanto-oikeuksien 
uudelleenjakamiseen, toiset antavat pikemminkin markkinavoimien 
vaikuttaa vapaasti, millä voidaan myös vähentää hallinnollisia 
kustannuksia. 
Kun vireän maatalouden ylläpitäminen helpottamalla uusien korkeasti 
koulutettujen viljelijöiden jatkuvaa alalle pääsyä on unionin edun mukaista, 
kuten komissio katsoo, on tarkasteltava kaikkia mahdollisuuksia ja keinoja 
tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 
Ensimmäiseksi olisi selvitettävä, millä tavoin erityisoikeudet voidaan 
pysyvästi ottaa käyttöön niiden jakamiseksi nuorille viljelijöille. On selvää, 
että tällainen toimenpide ei saa johtaa yhteisessä maatalouspolitiikassa 
nykyisin taattujen oikeuksien ylittymiseen. Tarve säilyttää johdonmukaiset 
18 
markkinajärjestelyt ja talousarviopolitiikka pakottaa komission luopumaan 
sellaisista lähestymistavoista, joissa edellytetään olemassa olevat rajat 
ylittävien oikeuksien perustamista. 
Jotta nuorten viljelijöiden saatavilla olevat potentiaaliset oikeudet voidaan 
ottaa käyttöön mahdollisimman hyvin tämänhetkisten taattujen oikeuksien 
rajoissa, on mahdollista esimerkiksi rajoittaa jyrkemmin olemassa olevien 
tuotanto-oikeuksien muun muassa myynnin, vuokraamisen tai siirtojen 
kautta tapahtuvaa luovuttamista erityisesti silloin, kun edunsaaja ei käytä 
kyseisiä oikeuksia täysimääräisesti hyväksi. Myös maataloustoiminnan 
lakkaamisen ja vapaaehtoisten luopumisohjelmien avulla on mahdollista 
kartuttaa varantoa, ja myös toimivien tuottajien oikeuksien lineaarista 
vähentämistä voidaan ajatella. Eri toimenpiteitä yhdistämällä olisi kenties 
mahdollista luoda ja ylläpitää riittävän suuri varasto nuorten viljelijöiden 
tarpeiden huomioon ottamiseksi ilman että se tapahtuisi muiden 
ensisijaisten toimijaluokkien kustannuksella. 
Ensisijaisten toimijaluokkien nimeäminen puolueettomien perusteiden 
mukaan kuuluu nykyisin jäsenvaltioiden päätäntävaltaan. Kokemus on 
osoittanut, että kun on kyse kansallisesta varastosta peräisin olevien 
oikeuksien myöntämisestä, jäsenvaltiot epäröivät myöntää niitä 
ensisijaisesti nuorista viljelijöistä koostuvalle toimijaluokalle. Ne 
perustelevat kantaansa sillä, että muut viljelijät (viljelijät, jotka ovat 
esittäneet kehityssuunnitelman, pienviljelijät, epäsuotuisten alueiden 
viljelijät) ansaitsevat yhtä paljon huomiota. Tämä osoittaa, että on 
ehdottomasti löydettävä tasapainoinen ratkaisu, joka suosii nuoria 
viljelijöitä mutta jolla samalla varmistetaan, etteivät muut ensisijaiset 
toimijaluokat tunne joutuvansa syrjäytetyiksi. Valinta on vaikea, mutta se 
on tehtävä. 
Otettuaan huomioon kaikki nämä näkökohdat komissio uskoo, että on 
mahdollista toimia siten, että nuoret viljelijät saavat mahdollisuuden 
aloittaa uransa taloudellisesti vakaissa ja rahoituksen osalta turvatuissa 
olosuhteissa. Alalla jo toimivilla viljelijöillä on oma tehtävänsä tässä 
suhteessa, koska juuri he hyötyvät eniten vakaista hinnoista ja tarjonnan 
rajoittamistoimenpiteisiin liittyvästä suorasta tuesta. Käytännössä ehdotettu 
lähestymistapa edellyttää, että jäsenvaltiot asettavat pysyvästi saataville 
riittävästi oikeuksia, joiden määrä määräytyy ensisijaisiin luokkiin 
kuuluvien viljelijöiden lukumäärän ja elinkelpoiseksi arvioidun 
maataloustuotannon vähimmäistason mukaan. Tämä tuotanto-oikeuksien 
varasto olisi muodostettava olemassa olevista varastoista. Kiinteä 
vähimmäisosuus jaettavien oikeuksien kokonaismäärästä olisi varattava 
nuorille viljelijöille ehdottoman ensisijaisena kohderyhmänä. 
Tietyt jäsenvaltiot eivät ehkä ole valmiita järjestämään tarvittavia 
hallinnollisiavoimavarojatuotanto-oikeuksienuudelleenjakamistakoskevan 
järjestelmän hallinnoimiseksi ehdotuksen mukaisesti. Tällaiseen 
suhtautumiseen ovat saattaneet vaikuttaa sellaiset tekijät kuin 
maatalousväestön ikärakenteen tai kyseisten alojen maatalouden 
harjoittamisen pääsyedellytysten jo sinällään suotuisa tilanne. Jäsenvaltiot 
voivat myös katsoa, että sellaisten markkinoiden olemassaolo, joilla 
tuotanto-oikeuksien liikkuminen tapahtuu vilkkaasti ja kohtuullisin 
kustannuksin, tarjoaa riittävästi mahdollisuuksia uusille tulokkaille ja 
muille vaikeuksissa oleville viljelijöille. 
Komissio epäilee syvästi, että ensisijaisten toimijaluokkien, mukaan lukien 
nuoret viljelijät, ongelmia ei voida käsitellä tyydyttävällä tavalla, jollei 
ehdotettua järjestelmää sovelleta täydellisenä. Jos kuitenkin on mahdollista 
osoittaa, että tällaisen lähestymistavan kustannukset tietyllä alalla ylittävät 
huomattavasti todennäköisen hyödyn, ja että tavoitteet voidaan saavuttaa 
muita keinoja, esimerkiksi alakohtaisia sopimuksia käyttäen, komissio on 
valmis ottamaan huomioon myös tällaiset mahdollisuudet. On palautettava 
mieliin, että yhteisön lainsäädännössä säädetään jo tuesta ammatillisille 
järjestöille, joita voitaisiin käyttää tällaisten aloitteiden toteuttamisen 
edellyttämien hallinnollisten rakenteiden perustamisessa. 
KANSALLISET TOIMENPITEET 
2.1 Perintövero 
On tärkeää korostaa, että tietyillä aloilla tehtävät päätökset, joilla on 
huomattava vaikutus nuorten viljelijöiden toiminnan aloittamiseen, 
kuuluvat jäsenvaltioiden yksinomaiseen päätäntävaltaan. Viljelytoiminnan 
aloittavien nuorten vaikeuksien tarkasteleminen osoittaa, että useimmiten 
kyseessä ovat samat vaikeudet, joita PK-yritykset kohtaavat toiminnan 
jatkamisen yhteydessä: perintövero, verotus, luottovaikeudet1. Näiden 
ongelmien ja niiden taloudellisten seurausten tarkastelu osoittaa, että 
jäsenvaltioiden kannattaisi sovittaa yhteen politiikkansa tietyt osa-alueet ja 
harkita mahdollisuutta toteuttaa tiettyjä toimenpiteitä verotuksen ja 
lainsäädännön tasolla yritysten ja erityisesti maatalousyritysten 
omistusoikeuden siirron helpottamiseksi. 
Perintöäsi öiden osalta sekä oikeusjärjestelmät että perheissä vallitsevat 
käytännöt myötäilevät ja lujittavat niitä erilaisia käsityksiä, jotka liittyvät 
maatilan asemaan. Tietyissä jäsenvaltioissa perintöoikeudellisten 
näkökohtien voimakas korostaminen aiheuttaa tilan omaisuuden 
tasapuolisen jakamisen perillisten kesken, mikä johtaa omaisuuden 
pirstoutumiseen. Toisaalla perintövero ilmentää maatalousyrityksen 
säilyttämisen periaatetta, ja eräissä tapauksissa tavoitteeseen liittyy myös 
halu turvata kanssaperijöiden taloudelliset edut. 
Komissio suosittaa, että jäsenvaltiot tarkastelevat toimivaltansa mukaisesti 
mahdollisia ratkaisumalleja nuorten peri my sasi oissa kohtaamien 
vaikeuksien voittamiseksi. Esimerkiksi tapauksissa, joissa muille perijöille 
on maksettava korvauksia, olisi suotavaa porrastaa maksut useille vuosille, 
Komission 7 päivänä joulukuuta 1994 antama PKT-yritysten omistusoikeuksien 
siirtämistä koskeva suositus (EYVL N:o L 385, 31.12.94, s. 14 ja sitä seuraavat 
sivut) 
20 
jotta yritys voisi jatkaa toimintaansa menettämättä taloudellisia 
voimavarojaan - ja jotta nuoret ylipäänsä suostuisivat ottamaan tilan 
haltuunsa. 
2.2 Verotus 
Omaisuuden siirtymiseen (tai toiminnan aloittamistukeen) liittyvä 
verorasite on nuorten suurimpia vaikeuksia. Tähän liittyvät verojärjestelmät 
poikkeavat huomattavasti toisistaan sekä jäsenvaltioiden mukaan (tietyissä 
jäsenvaltioissa on erityinen maatalouden alalla sovellettava järjestelmä) että 
sen mukaan, mitä kautta omaisuuden siirtyminen tapahtuu (perintö, 
omistusoikeuden siirto elossa olevien henkilöiden välillä myynnin tai 
lahjoituksen muodossa). Onkin suotavaa, että jäsenvaltiot tarkastelevat 
osana talouspolitiikkansa suunnittelua mahdollisuutta myöntää vapautuksia 
tai huojennuksia maatalousyritysten siirtoihin sovellettavaan verotukseen. 
Niiden edellytyksenä voisi olla toiminnan jatkajien sitoutuminen 
taloudellisen toiminnan jatkamiseen tietyn ajanjakson ajan. Useampien 
yritysten hengissä pysyminen hillitsee taloudellisen toiminnan ja 
työpaikkojen vähenemistä sekä edistää vero- ja 
sosiaaliturvani aksukertymää. 
Jäsenvaltiot voisivat myös tunnustaa tasapuolisen verotuksen periaatteen 
niiden toimien osalta, joilla pyritään valmistelemaan tehokkaasti yrityksen 
siirtoa: yhtiön perustaminen, sulautuminen, jakautuminen, osakkeiden 
vaihtaminen, jne. 
2.3 Vuokraaminen 
Vuokraviljelyä koskevan lainsäädännön asema ansaitsee suurempaa 
huomiota jäsenvaltioilta, erityisesti kun on kyse perheen sisäisestä 
vuokraviljelystä osana maatilan toiminnan jatkamisesta vähitellen. 
Vuokraviljelyyn liittyvä lainsäädäntö vaihtelee huomattavasti unionissa, ja 
sekä joustavalla että tiukalla lainsäädännössä on omat etunsa ja haittansa. 
Joustavassa järjestelmässä vuokraviljelijällä on vähäisempi turva, mutta 
hän saa viljeltäviä maita helpommin. Jos taas vuokraviljelijän turva on 
parempi, maanomistajat saattavat olla vastahakoisempia asettamaan maita 
nuorten viljelijöiden käyttöön. 
2.4 Viljelijän vaihtumisen valmistelu: uusia isän tai äidin ja lapsen (tai 
muun) välisen kumppanuussuhteen muotoja 
Komissio suosittelee, että jäsenvaltiot harkitsisivat mahdollisuutta ottaa 
laissaan käyttöön vanhemman ja lapsen (tai jonkun muun) välisen 
kumppanuussuhteen oikeudellisen muodon, jonka avulla maanviljelijäisä 
tai -äiti voi ottaa perheen tilan toiminnan jatkajan mukaan tilan hoitoon, 
ja nuori saa näin kokemusta ennen kuin joutuu ottamaan vastuun yksin. 
Kun tällaista yhteistyötä harjoitetaan tarpeeksi suurilla tiloilla, nuori saa 
asianmukaisen korvauksen ja ennen kaikkea tilan omaisuus siirtyy 
21 
asteittain, jotta nuori viljelijä pääsee asettautumaan ilman 
ylitsepääsemättömiä taloudellisia vaikeuksia. Järjestelmän avulla 
vanhemman keräämä yrityksen pääoma siirtyy vähitellen, ja kustannukset 
jaetaan kahden osapuolen kesken. 
2.5 Lomituspalvelut 
Jäsenvaltiot voivat auttaa muissa ongelmissa, joita nuori viljelijä saattaa 
kohdata toimintaa aloittaessaan. Erityisesti toiminnan jatkuminen olisi 
voitava taata myös poissaolon aikana, ja nuoren sukupolven olisi voitava 
ottaa tämä huomioon uraa valitessaan. 
Jäsenvaltioiden olisi myös rohkaistava tällä hetkellä kasvussa olevien 
lomituspalveluiden kehittämistä. Yksi mahdollisuus, josta on jo säädetty 
yhteisön sääntelyn mukaan yhteisrahoitettavien toimenpiteiden yhteydessä, 
on tuen myöntäminen tällaisten palveluyritysten perustamiseen. Toinen 
tapa edistää lomitusta olisi viranomaisten joustavampi suhtautuminen 
erityyppisiin työsopimuksiin, erityisesti lomituspalveluissa yleisimpiin 
tyyppeihin: osapäiväinen, satunnainen tai sesonkiluonteinen työ, voittoa 
tavoittelematon "lainattu työvoima", oikeudelliset muodot, joissa usea 
maanviljelijä palkkaa yhden työntekijän. 
2.6 Kaupungista kotoisin olevien nuorten maalle asettuminen 
Jotta saataisiin varmistettua maatilojen toiminnan jatkamiseen valmiiden 
nuorten määrä, maatalousammatit olisi saatava avoimiksi myös nuorille, 
joilla on erilainen tausta. On kyllä totta, että muualta kuin maalta kotoisin 
olevien nuorten on vaikeampi päästä alkuun: nuoren viljelijän, joka ei ole 
ottamassa perheen tilaa hoidettavakseen, on sijoitettava paljon enemmän 
varoja toimintaa aloittaessaan ja sitä seuraavina vuosina kuin 
maanviljelijän lapsen. Pienimuotoiset tutkimukset osoittavat, että eri 
tyyppiset viljelijät kuitenkin laajentavat lopulta toimintaansa yhtä paljon, 
ja heillä on samat mahdollisuudet menestyä. 
Ranskassa on kokeiltu menestyksekkäästi iäkkäiden maanviljelijöiden ja 
muualta kuin maatilalta kotoisin olevien nuorten yhteydenpitojärjestelmää, 
joka perustuu departementeittain jaoteltujen luetteloiden luomiseen. 
Luettelojen avulla tilojen johtajat ja tilan jatkamisesta kiinnostuneet nuoret 
voivat tavata. Ottaen huomioon, että menestymisen mahdollisuudet 
riippuvat eritoten kyseisen alueen taloudellisesta tilanteesta, toteutettavien 
toimenpiteiden tulisi olla kestävän kehityksen periaatteiden mukaisia. 
TIEDOTUKSEN PARANTAMINEN 
Kaikkia maatalousammatteja koskevaan tiedotukseen ja niiden arvostuksen 
lisäämiseen tarkoitettuja toimia olisi rohkaistava. Joillakin unionin alueilla on 
otettu tai ollaan ottamassa käyttöön erityisiä "maataloustoiminnan aloittamisen 
hakemistoja" tai muita toimenpiteitä toimintaa lopettamassa ja aloittamassa olevien 
22 
viljelijöiden lähestymisen edistämiseksi ja nuorten auttamiseksi asianmukaisen, 
erityisesti kansallisia ja yhteisön tukia koskevan tiedon hankinnassa. Komissio on 
valmis harkitsemaan osallistumista tällaisiin toimenpiteisiin. 
Lisäksi jäsenvaltioissa olemassa olevan nuorten toiminnan jatkamista ja 
aloittamista koskevan lainsäädännön osalta voidaan erityisesti havaita, että tiettyjä 
yhteisten ongelmien ratkaisuun käytettyjä keinoja koskevia tietoja ei juuri 
vaihdeta. Tämän tilanteen parantamiseksi komissio on valmis järjestämään tai 
koordinoimaan tätä alaa koskevia tiedotustoimia ja jakamaan tietoa jäsenvaltioiden 
lainsäädännöstä löydetyistä "parhaista käytännöistä" seminaareissa, joiden avulla 
saadaan yhteisön tasolla aikaan keskustelua jo saaduista tuloksista. 
23 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 398 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 03 04 
Luettelonumero : CB-CO-96-393-FI-C 
ISBN 92-78-07638-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
<iA<