KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi luottolaitosten tervehdyttämisestä ja selvittämisestä

1. ASIAKIRJAN TAUSTA

1. Komissio antoi 19. joulukuuta 1985 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi luottolaitosten tervehdyttämistä ja selvittämistä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta EY:n perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohdan [1] nojalla (KOM(1985°0788 - 1985/0046 (COD))

[1] Entinen 57 artiklan 2 kohta.

2. Ehdotus lähetettiin neuvostoon 9. tammikuuta 1986.

3. Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 2. heinäkuuta 1986.

4. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa ehdotuksesta ensimmäisessä käsittelyssä 13. maaliskuuta 1987.

5. Näiden lausuntojen perusteella komissio esitti muutetun ehdotuksen 11. tammikuuta 1988.

6. Euroopan rahapoliittinen instituutti antoi lausuntonsa 12. kesäkuuta 1996.

7. Neuvosto vahvisti 17. heinäkuuta 2000 yhteisen kannan, jota tämä tiedonanto koskee.

2. KOMISSION EHDOTUKSEN TARKOITUS

Direktiivin tarkoituksena on varmistaa, että

- luottolaitoksen ja sen toisissa jäsenvaltioissa sijaitsevien sivuliikkeiden tervehdyttämistoimenpiteet ja selvitysmenettelyt toteutetaan yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteiden mukaisesti. Tämä merkitsee sitä, että kotijäsenvaltion hallinnollisilla ja oikeusviranomaisilla on yksinomainen toimivalta, viranomaisten päätökset tunnustetaan ja niiden kotijäsenvaltion lainsäädännön mukaiset vaikutukset alkavat kaikissa muissa jäsenvaltioissa ilman muodollisuuksia, ellei direktiivissä toisin säädetä. Myös hallinnoijilla tai selvitysmiehillä on oikeus toimia toisten jäsenvaltioiden alueella samoin valtuuksin kuin kotijäsenvaltiossaan. Vain tällä tavoin voidaan varmistaa velkojien tasavertaisuus selvitysmenettelyissä ja soveltaa koko EU:ssa yhdenmukaista lähestymistapaa luottolaitosten ja sen toisissa jäsenvaltioissa sijaitsevien sivuliikkeiden ja omaisuuden tervehdyttämistoimenpiteisiin.

- koti- ja vastaanottavan jäsenvaltion hallinnolliset, oikeus- ja valvontaviranomaiset toimivat yhteistyössä luottolaitoksen ja sen sivuliikkeiden tervehdyttämisessä ja selvittämisessä.

- julkistamiseen ja erilliseen ilmoittamiseen perustuvan järjestelyn avulla velkojien oikeudet muissa jäsenvaltiossa on turvattu yhtä hyvin kuin siinä jäsenvaltiossa toimivien velkojien oikeudet, jossa luottolaitoksella on pääkonttori.

3. YHTEISTÄ KANTAA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET

3.1. Yleiset huomiot

Neuvoston yhteinen kanta on samansuuntainen Euroopan parlamentin tekemien tarkistusten ja komission ehdotuksen kanssa.

Siinä otetaan myös huomioon etenkin seuraavat tällä välin annetut säädökset:

- toinen pankkidirektiivi [2], joka yhdessä muiden pankkidirektiivien kanssa on kodifioitu yhtenäiseen direktiiviin [3],

[2] Neuvoston direktiivi 89/646/ETY, annettu 15 päivänä joulukuuta 1989, luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta, EYVL L 386, 30.12.1989, s. 1.

[3] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/12/EY, annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000, luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta, EYVL L 126, 26.5.2000, s. 1.

- talletusten vakuusjärjestelmiä koskeva direktiivi [4],

[4] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/19/EY, annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, talletusten vakuusjärjestelmistä, EYVL L 135, 31.5.1994, s. 5.

- selvityksen lopullisuutta koskeva direktiivi [5],

[5] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/26/EY, annettu 19 päivänä toukokuuta 1998, selvityksen lopullisuudesta maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä, EYVL L 166, 11.6.1998, s. 45.

- maksukyvyttömyysmenettelyistä 29 päivänä toukokuuta 2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1346/2000 [6] .

[6] EYVL L 160, 30.6.2000, s. 1.

Talletusten vakuusjärjestelmistä 30 päivänä toukokuuta 1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/19/EY vuoksi komission muutetusta ehdotuksesta on poistettu talletusten vakuusjärjestelmiä käsitellyt IV osasto ja muut asiaa koskevat säännökset.

Joitakin artikloja on lisätty erityisesti niiden kysymysten perusteella, joita esitettiin maksukyvyttömyysmenettelyistä annettua asetusta koskevissa keskusteluissa ja joihin oli syytä kiinnittää huomiota myös tässä yhteydessä. Neuvoston yhteiseen kantaan on sisällytetty myös joitakin tekstiä parantavia selvennyksiä.

3.2. Yhteinen kanta verrattuna Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä tekemiin tarkistuksiin ja komission ehdotukseen direktiiviksi luottolaitosten tervehdyttämisestä ja selvittämisestä

3.2.1. Johdanto-osan kappaleet

Euroopan parlamentti ehdotti ensimmäisessä käsittelyssään kahden uuden johdanto-osan kappaleen lisäämistä. Molemmat kappaleet sisältyvät komission muutettuun ehdotukseen, mutta niitä ei ole yhteisessä kannassa. Ne on poistettu, koska ne eivät enää ole ajankohtaisia.

Ensimmäinen johdanto-osan kappale viittasi maksukyvyttömyysmenettelyitä koskevaan kysymykseen, johon ei vielä ollut löytynyt ratkaisua. Kuten edellä mainittiin, maksukyvyttömyysmenettelyistä on sittemmin annettu asetus.

Toinen johdanto-osan kappale viittasi talletusten vakuusjärjestelmien tulevaan koordinointiin EU:ssa. Vuonna 1994 annettiin direktiivi talletusten vakuusjärjestelmistä.

Yhteiseen kantaan on lisätty joitakin artikloja komission muutettuun ehdotukseen verrattuna. Tämän vuoksi on lisätty myös niitä vastaavat johdanto-osan kappaleet. Niiden sisältöä ei ole tarpeen kuvailla yksityiskohtaisesti, koska tavoitteena on vain selventää artikloja. Jäljempänä on selvitetty yksityiskohtaisesti kyseisten artiklojen sisältö.

3.2.2. Artiklat

Yhteisen kannan I osasto: soveltamisala ja määritelmät

Yhteisen kannan 1 artikla korvaa viittauksen direktiiviin 77/780/ETY, koska kyseinen direktiivi on kumottu ja teksti on yhdistetty kodifioituun direktiiviin. Artikla sisältää Euroopan parlamentin esittämän tarkistuksen, jonka mukaan sivuliikkeet on perustettava muuhun jäsenvaltioon kuin siihen jäsenvaltioon, jossa luottolaitoksen sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee.

Yhteisen kannan 2 artiklassa määritellään ehdotuksessa käytettävät käsitteet. Se sisältää myös komission muutetun ehdotuksen 3 artiklassa esitetyt määritelmät. Koska joitakin artikloja on lisätty, niissä käytettyjen käsitteiden määritelmät on ollut tarpeen lisätä. Tästä syystä määritelmien kokonaismäärä on kasvanut. Artiklaan lisättiin 'sivuliikkeen', 'hallinnoijan', 'hallinnollisten tai oikeusviranomaisten', 'selvitysmiehen', 'säänneltyjen markkinoiden' ja 'välineiden' määritelmät. Jos kyseiset käsitteet on jo määritelty muissa yhteisön säädöksissä, ne on tässä direktiivissä määritelty vastaavalla tavalla. Viittaukset kumottuihin direktiiveihin on tarvittaessa korvattu viittauksella kodifioituun direktiiviin.

Neuvosto katsoi, että eri jäsenvaltioissa nykyisin sovellettavien tervehdyttämistoimenpiteiden ja selvitysmenettelyjen luettelointi tämän direktiivin liitteissä ei lopulta ollut toteuttamiskelpoinen vaihtoehto. Jäsenvaltion tervehdyttämistoimenpiteitä tai selvitysmenettelyjä koskevaan lainsäädäntöönsä tekemä pienikin muutos olisi edellyttänyt direktiivin liitteiden muuttamista pitkällisen menettelyn kautta. Komissio on samaa mieltä tästä. Näin ollen 'tervehdyttämistoimenpiteitä' tai 'selvitysmenettelyjä' ei enää voitukaan määritellä yksinkertaisella viittauksella liitteisiin, kuten Euroopan parlamentti ensimmäisessä käsittelyssään ehdotti. Näin ollen Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä ehdottamia tarkistuksia 2 artiklaan ja uusia 2 a ja 15 a artikloja ei ole sisällytetty yhteiseen kantaan.

Koska muutetun ehdotuksen talletusten vakuusjärjestelmiä käsitellyt IV osasto (joka sisälsi vain yhden eli 17 artiklan) poistettiin asiaa koskevan direktiivin antamisen jälkeen, myös Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssään ehdottama 'talletusten vakuusjärjestelmien' määritelmä on poistettu.

'Kotivaltion' ja 'vastaanottavan valtion' määritelmät on korvattu 'kotijäsenvaltion' ja 'vastaanottavan jäsenvaltion' määritelmillä. Kyseiset termit on jo määritelty yhteisön oikeudessa, joten tässä direktiivissä viitataan voimassa oleviin määritelmiin.

Yhteisen kannan II osasto: tervehdyttämistoimenpiteet

A. Luottolaitokset, joiden sääntömääräinen kotipaikka on yhteisössä

Yhteisen kannan 3 artiklassa vahvistetaan tervehdyttämismenettelyjen yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaate. Siinä säädetään, että ainoastaan kotijäsenvaltion hallinnollisilla tai oikeusviranomaisilla on toimivalta päättää luottolaitosta ja sen muissa jäsenvaltioissa sijaitsevia sivuliikkeitä koskevien tervehdyttämistoimenpiteiden toteuttamisesta. Lisäksi säädetään, että sovelletaan kotijäsenvaltion lainsäädäntöä ja toimenpiteet tulevat voimaan koko yhteisössä ilman eri muodollisuuksia. Vaikka artiklan sanamuoto onkin hieman erilainen, sen sisältö vastaa täysin komission muutetun ehdotuksen 4 artiklaa. Komission muutetussa ehdotuksessa ollut 3 kohta on kuitenkin poistettu yhteisestä kannasta. Kohdassa jätettiin vastaanottavan jäsenvaltion hallinnollisille tai oikeusviranomaisille mahdollisuus aloittaa luottolaitoksen sivuliikettä koskevat tervehdyttämistoimenpiteet, vaikka luottolaitosta itseään koskevia tervehdyttämistoimenpiteitä ei kotijäsenvaltiossa olisikaan aloitettu. Neuvosto on kuitenkin kannattanut yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteen soveltamista poikkeuksetta. Näin ollen vain kotijäsenvaltion hallinnolliset ja oikeusviranomaiset voivat aloittaa luottolaitoksen ja sen sivuliikkeiden tervehdyttämistoimenpiteet. Komissio kannattaa tätä ratkaisua.

Yhteisen kannan 4 artikla vastaa komission muutetun ehdotuksen 5 artiklaa. Toisin kuin muutetussa ehdotuksessa, yhteisessä kannassa ei enää aseteta kotijäsenvaltion hallinnollisille tai oikeusviranomaisille velvollisuutta kuulla vastaanottavan jäsenvaltion hallinnollisia tai oikeusviranomaisia. Riittää, että hallinnolliset tai oikeusviranomaiset ilmoittavat vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille toteuttaessaan tervehdyttämistoimenpiteitä. Tällaista ilmoitusta ei tarvitse aina tehdä etukäteen. Jos luottolaitosten tervehdyttämistoimenpiteet on toteutettava kiireellisesti, ilmoitus voidaan tehdä välittömästi toimenpiteiden toteuttamisen jälkeen. Tästä syystä yhteiseen kantaan ei ole sisällytetty Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä ehdottamaa uutta 6 a artiklaa. Siinä säädettiin, että viranomaiset voivat erittäin kiireellisissä tapauksissa toteuttaa vähimmäistoimenpiteet ennen kuin ilmoittavat niistä muille jäsenvaltioille.

Kuten edellä korostettiin, tiedon toimittaminen vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisille on melko kiireellistä. Vaikka luottolaitoksen tervehdyttämistoimenpiteiden toteuttamisesta päättääkin hallinnollinen tai oikeusviranomainen, toimenpiteitä koskevan tiedon siirtäminen vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille on kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten tehtävä. Jollei tervehdyttämistoimenpiteet toteuttava hallinnollinen tai oikeusviranomainen ole samalla myös toimivaltainen viranomainen, hallinnollinen tai oikeusviranomainen siirtää tiedon ensin oman jäsenvaltionsa toimivaltaiselle viranomaiselle, joka puolestaan siirtää tiedon vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Tämä menettely on perusteltu, koska jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ovat tiiviissä päivittäisessä yhteistyössä, mikä takaa joustavan ja nopean tiedonsiirron.

Komission muutetussa ehdotuksessa säädettiin, että tiedot on toimitettava, ellei ole selvää, että kyseisellä toimenpiteellä ei ole todennäköisesti merkittäviä vaikutuksia toisessa jäsenvaltiossa toimivaan sivuliikkeeseen. Euroopan parlamentti pyysi tätä kohtaa poistettavaksi ensimmäisessä käsittelyssään ja yhteisestä kannasta se onkin poistettu.

Yhteisen kannan 5 artikla käsittelee vastakkaista tilannetta kuin yhteisen kannan 3 ja 4 artikla. Se vastaa komission muutetun ehdotuksen 6 artiklaa. Tässä kuvataan tilannetta, jossa vastaanottavan jäsenvaltion hallinnolliset tai oikeusviranomaiset katsovat välttämättömäksi, että niiden alueella toimivaa sivuliikettä tervehdytetään. Yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteen mukaan vain kotijäsenvaltion hallinnolliset tai oikeusviranomaiset voivat aloittaa luottolaitoksen ja sen sivuliikkeiden tervehdyttämistoimenpiteet. Tästä syystä vastaanottavan jäsenvaltion hallinnollisten tai oikeusviranomaisten on ilmoitettava kotijäsenvaltion hallinnollisille tai oikeusviranomaisille, jos ne havaitsevat tarvetta tervehdyttämistoimenpiteisiin. Kuten edellä todettiin, komission muutetussa ehdotuksessa jätettiin vastaanottavan jäsenvaltion hallinnollisille tai oikeusviranomaisille mahdollisuus aloittaa luottolaitoksen sivuliikkeen tervehdyttämistoimenpiteet, vaikka luottolaitosta kohtaan ei kotijäsenvaltiossa olisikaan aloitettu tervehdyttämistoimenpiteitä. Kyseinen kohta on poistettu. Jos luottolaitoksen ja sen sivuliikkeiden tervehdyttämistoimenpiteet on aloitettava, valtuudet niiden aloittamista koskevan päätöksen tekemiseen ovat ainoastaan kotijäsenvaltion hallinnollisilla tai oikeusviranomaisilla.

Yhteisen kannan 6 ja 7 artikla vastaavat komission muutetun ehdotuksen 7 artiklaa.

Yhteisen kannan 6 artiklassa säädetään, että päätös luottolaitoksen tervehdyttämistoimenpiteiden aloittamisesta on julkaistava Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja jokaisen vastaanottavan jäsenvaltion kahdessa valtakunnallisessa päivälehdessä erityisesti, jos niiden täytäntöönpano on omiaan vaikuttamaan kolmansien oikeuksiin tai jos päätökseen voidaan hakea muutosta. Artikla sisältää Euroopan parlamentin tarkistukset, vaikkakin hieman toisessa sanamuodossa ("velkojat, mukaan lukien kyseisen luottolaitoksen osakkaat tai työntekijät" on korvattu "kolmansilla"; perustelut on esitetty johdanto-osan 8 kappaleessa, muutoksessa otetaan huomioon myös johdanto-osan 10 kappale). Yhteiseen kantaan on lisätty Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimistolle velvollisuus julkaista ote viimeistään kahdentenatoista päivänä sen lähettämisestä. Sen sijaan, että muutoksenhakuaika alkaisi julkaisupäivästä virallisessa lehdessä (komission muutetun ehdotuksen 7 artiklan 5 kohta), muutoksenhakua koskeva määräaika on täsmennettävä virallisessa lehdessä ja kahdessa kansallisessa sanomalehdessä julkaistavassa otteessa. Näin ollen komission muutetun ehdotuksen 7 artiklan 5 kohta on poistettu.

Yhteisen kannan 7 artiklassa asetetaan hallinnollisille tai oikeusviranomaisille tai hallinnoijalle velvollisuus ilmoittaa tunnetuille velkojille, jos kotijäsenvaltion lainsäädännössä säädetään toimenpiteen pakollisesta ilmoittamisesta tai jos saatavan tunnustamisen edellytyksenä on ilmoittamisen vaatiminen. Komission muutetun ehdotuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisen "vapaaehtoisen" ilmoittamisen ("jos se katsotaan tarpeelliseksi") sijaan yhteisen kannan mukaan ilmoitus on pakko antaa tunnetuille velkojille. Artiklaan on lisätty kohta, jossa todetaan, että jos kotijäsenvaltion lainsäädännön mukaan velkojilla, joiden kotipaikka on kyseisessä valtiossa, on oikeus vaatia saatavia tai esittää huomautuksia (siis vastoin 1 kohdassa esitettyä velvollisuutta siihen), myös muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneilla velkojilla on oltava sama oikeus.

B. Kolmansien maiden luottolaitosten sivuliikkeet

Yhteisen kannan 8 artikla käsittelee tilannetta, jossa yhteisön ulkopuolisen maan luottolaitos perustaa sivuliikkeitä eri jäsenvaltioihin. Yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatetta ei tämän direktiivin mukaan sovelleta kolmansien maiden luottolaitosten sivuliikkeisiin. On kuitenkin toivottavaa, että niiden jäsenvaltioiden hallinnolliset ja oikeusviranomaiset, joissa kolmannen maan luottolaitoksen sivuliike toimii, yhteensovittavat toimintansa päättäessään aloittaa kyseisen sivuliikkeen tervehdyttämisen. Tässä artiklassa säädetään, että jos sen jäsenvaltion hallinnolliset tai oikeusviranomaiset, jossa tällainen sivuliike toimii, päättävät toteuttaa kyseisen sivuliikkeen tervehdyttämistoimenpiteitä, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava päätöksestään muiden sellaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, jonne kyseinen kolmannen maan luottolaitos on perustanut sivuliikkeitä. Tarkoituksena on mahdollistaa tervehdyttämistoimien jonkinasteinen koordinointi EU:n alueella. Kyseisten hallinnollisten tai oikeusviranomaisten toiminnan yhteensovittamisvelvollisuudesta on nimenomaisesti säädetty. Kuten edellä on selitetty, asiasta pitäisi yleensä ilmoittaa ennen toimenpiteiden toteuttamista, mutta kiireellisissä tapauksissa ilmoituksen voi myös tehdä välittömästi toimenpiteiden toteuttamisen jälkeen. Tämä artikla vastaa komission muutetun ehdotuksen 8 artiklan 2, 3 ja 5 kohtaa.

Komission muutetun ehdotuksen 8 artiklan 1-4 kohdassa vahvistettiin tervehdyttämistoimenpiteitä koskevat säännöt, jotka asetettiin riippuvaisiksi niihin luottolaitosten sivuliikkeisiin, joiden sääntömääräinen kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, sovellettavien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten tulevasta yhteensovittamisesta. Suunnitelmia tällaisen tilanteen koordinoimiseksi ei kuitenkaan ole, joten nämä kohdat on poistettu yhteisestä kannasta.

Koska liitteet poistettiin edellä esitetyistä syistä, komission muutetun ehdotuksen 9 artikla poistettiin. Myös komission muutetun ehdotuksen 10 artiklaa pidettiin turhana yhteisen kannan 3 artiklan säännösten perusteella.

Yhteisen kannan III osasto: selvitysmenettely

A. Luottolaitokset, joiden sääntömääräinen kotipaikka on yhteisössä

Yhteisen kannan 9 artiklassa säädetään selvitysmenettelyjen yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteen mukaisesti, että luottolaitosta ja sen sivuliikkeitä/omaisuutta koskevan selvitysmenettelyn aloittamisesta voivat päättää ainoastaan kotijäsenvaltion hallinnolliset tai oikeusviranomaiset. Selvitysmenettelyä koskeva päätös tulee voimaan ilman eri muodollisuuksia kaikkien jäsenvaltioiden alueella. Ilmoitusjärjestely on samanlainen kuin tervehdyttämistoimenpiteiden tapauksessa. Tämä artikla vastaa komission muutetun ehdotuksen 11 artiklan 1 ja 3 kohtaa. Euroopan parlamentin 11 artiklan 3 kohtaan tekemä tarkistus on sisällytetty komission muutettuun ehdotukseen ja yhteiseen kantaan.

Yhteisen kannan 10 artiklassa todetaan, että luottolaitos selvitetään sen kotijäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön mukaan, ellei direktiivissä toisin säädetä. Tämä kohta vastaa komission muutetun ehdotuksen 11 artiklan 2 kohtaa ja sisältää parlamentin tarkistuksen.

Yhteisessä kannassa 10 artiklaan on lisätty 2 kohta. Se sisältää maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 4 artiklan 2 kohtaa vastaavalla tavalla ohjeellisen luettelon esimerkkiasioista, jotka määräytyvät kotijäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.

Yhteisen kannan 11 artikla liittyy vapaaehtoisiin selvitysmenettelyihin, jossa aloitteen selvittämiseen tekevät luottolaitoksen johto tai osakkaat. Siinä säädetään, että kotijäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia on kuultava ennen kuin luottolaitoksen hallintoelimet päättävät vapaaehtoisesta selvittämisestä. Sen 2 kohdassa todetaan myös, että vapaaehtoinen selvittäminen ei estä tervehdyttämistoimenpiteistä päättämistä tai selvitysmenettelyn aloittamista. Näin yksinkertaistetaan komission muutetun ehdotuksen 12 artiklan sanamuotoa.

Yhteisen kannan 12 artiklassa säädetään luottolaitoksen toimiluvan peruuttamisesta samalla tavoin kuin komission muutetun ehdotuksen 13 artiklassa. Muotoilua on muutettu ensimmäisen pankkidirektiivin 77/780/ETY korvaavan kodifioidun direktiivin antamisen vuoksi.

Yhteisen kannan 11 artiklan 2 kohdan säännöksistä käy selvästi ilmi, että vapaaehtoisissa selvitysmenettelyissä toimilupa voidaan peruuttaa, mutta että sitä ei ole pakko peruuttaa. Näin ollen komission muutetun ehdotuksen 13 artiklan 3 kohtaa ei ollut tarpeen säilyttää.

Yhteisen kannan 13 artikla vastaa komission muutetun ehdotuksen 14 artiklan 3 kohtaa, johon on puolestaan sisällytetty Euroopan parlamentin tekemä tarkistus. Komission muutetun ehdotuksen 14 artiklan 1 ja 2 kohta on esitetty yhteisen kannan 21 artiklan 2 ja 3 kohdan säännöksinä (ks. jäljempänä).

Komission muutetussa ehdotuksessa ei ollut yhteisen kannan 14, 15, 16 ja 17 artiklaa vastaavia säännöksiä. Ne perustuvat kaikki maksukyvyttömyysmenettelyistä annettuun asetukseen.

Yhteisen kannan 14 artiklassa säädetään, että tunnetuille velkojille toisissa jäsenvaltioissa on ilmoitettava erikseen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta, samalla tavoin kuin tervehdyttämistoimenpiteistäkin on säädetty (yhteisen kannan 7 artikla). Siinä myös kuvaillaan tapa, jolla ilmoitus on annettava ja sen sisältö. Tämä artikla vastaa maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 40 artiklaa.

Yhteisen kannan 15 artikla käsittelee tilannetta, jossa velallinen - joka ei vielä tiedä, että luottolaitos, joka ei ole oikeushenkilö ja joka on toisessa jäsenvaltiossa aloitetun selvitysmenettelyn kohteena - täyttää velvoitteensa tällaiselle luottolaitokselle selvitysmiehen sijaan. Jos velallinen ei ollut tietoinen siitä, että kyseistä luottolaitosta kohtaan on aloitettu selvitysmenettely, hänen katsotaan vapautuneen velvoitteestaan. Jos selvitysmenettelyä ei ole julkistettu, katsotaan, ettei velallinen ollut tietoinen selvitysmenettelyn aloittamisesta (ellei toisin näytetä), jos se taas on julkistettu, katsotaan, että velallinen on ollut tietoinen siitä (ellei toisin näytetä). Tämä artikla vastaa maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 24 artiklaa.

Yhteisen kannan 16 artiklan 1 kohta vastaa maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 39 artiklaa. Siinä säädetään, että kaikilla velkojilla, joiden kotipaikka on EU:ssa, mukaan lukien jäsenvaltioiden julkiset viranomaiset, on oikeus vaatia saataviaan. Vastoin maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 39 säännöksiä velkojille on myös vahvistettu oikeus "tehdä saataviinsa liittyviä kirjallisia huomautuksia". Tähän päädyttiin, koska eräät jäsenvaltiot eivät myönnä velkojille oikeutta vaatia saataviaan, vaan oikeus annetaan ainoastaan saataviin liittyvien huomautusten tekemiseen.

Yhteisen kannan 16 artiklan 2 kohdassa selvennetään, että tässä direktiivissä tarkoitetun yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteen mukaisesti muiden jäsenvaltioiden velkojien saatavia kohdellaan samalla tavalla ja samassa maksunsaantijärjestyksessä kuin kotijäsenvaltion velkojien saatavia.

Yhteisen kannan 16 artiklan 3 kohta vastaa maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 41 artiklaa. Siinä kuvaillaan ne seikat, jotka velkojan on esitettävä saataviensa todistamiseksi (saatavien syntymispäivä ja määrä jne.).

Julkaisussa, ilmoituksissa ja saatavien vaatimisessa käytettävää kieltä koskevat säännökset on vahvistettu yhteisen kannan 17 artiklassa, joka vastaa maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 42 artiklaa. Ilmoitus selvitysmenettelyn aloittamisesta on tehtävä kotijäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä. Sama koskee myös tilannetta, jossa tunnetuille velkojille muissa jäsenvaltioissa kuin kotijäsenvaltiossa ilmoitetaan erikseen. Tällöin on kuitenkin käytettävä lomaketta, jonka otsikko on "Kehotus saatavan vaatimiseen; määräajat". Ilmoitus voidaan tehdä kaikilla EU:n virallisilla kielillä. Muun jäsenvaltion kuin kotijäsenvaltion velkoja voi vaatia saataviaan tai tehdä saataviin liittyvän huomautuksen oman jäsenvaltionsa kielellä. Tässä tapauksessa lomakkeen otsikon "Saatavan vaatiminen" tai "Saataviin liittyvien huomautusten esittäminen" on kuitenkin oltava kotijäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä. Lisäksi velkojalta voidaan vaatia vaatimuksensa käännöstä kyseisen kotijäsenvaltion viralliselle kielelle.

Velkojien oikeuksien suojaamiseksi yhteiseen kantaan on lisätty 18 artikla, jossa edellytetään, että velkojille on annettava tietoja paitsi selvityksen alussa myös sen aikana. Artiklassa säädetään, että velkojille on säännöllisesti annettava tietoja selvityksen edistymisestä.

B. Luottolaitokset, joiden sääntömääräinen kotipaikka on yhteisön ulkopuolella

Yhteisen kannan 19 artikla käsittelee tilannetta, jossa yhteisön ulkopuolinen luottolaitos perustaa sivuliikkeitä eri jäsenvaltioihin. Kuten tervehdyttämistoimenpiteiden kohdalla säädettiin yhteisen kannan 8 artiklassa, yhteisön ulkopuolisen maan luottolaitoksia ja niiden jäsenvaltioissa toimivia sivuliikkeitä eivät koske yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteet. Näin ollen on suotavaa, että EU:n sisäinen koordinointi tapahtuu kyseisten jäsenvaltioiden hallinnollisten ja oikeusviranomaisten välillä, jos sivuliike on selvitettävä. Yhteisen kannan 19 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos sen jäsenvaltion hallinnolliset tai oikeusviranomaiset, johon sivuliike on perustettu, päättävät aloittaa kyseistä sivuliikettä koskevan selvitysmenettelyn, kyseisen maan toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava asiasta niiden muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, joihin kolmannen maan luottolaitos on perustanut sivuliikkeitä. Kuten edellä selitettiin, asiasta olisi periaatteessa ilmoitettava ennen toimenpiteen toteuttamista, mutta kiireellisissä tapauksessa selvitysmenettelystä voi ilmoittaa myös välittömästi sen aloittamisen jälkeen. Tämä kohta vastaa komission muutetun ehdotuksen 15 artiklan 1 kohtaa. Yhteisen kannan 19 artiklan 2 kohdassa säädetään, että samanlaista ilmoitusmenettelyä noudatetaan, jos toimilupa peruutetaan. Tämä kohta vastaa komission muutetun ehdotuksen 15 artiklan 2 ja 3 kohtaa.

Tervehdyttämistoimenpiteitä koskevia säännöksiä vastaavalla tavalla (yhteisen kannan 8 artiklan 2 kohta) yhteisen kannan 19 artiklan 3 kohdassa vahvistetaan, että kyseisten hallinnollisten ja oikeusviranomaisten on pyrittävä koordinoimaan selvitysmenettelyjään. Siinä lisätään myös selvitysmiehille velvoite toiminnan yhteensovittamiseen. Toisin kuin EU:n luottolaitosten sivuliikkeet, joita tässä direktiivissä tarkoitetut yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteet koskevat, kolmansien maiden luottolaitosten eri jäsenvaltioihin perustamat sivuliikkeet voivat olla eri selvitysmiesten toimeenpanemien erillisten selvitysmenettelyjen kohteena. Selvitysmiesten on tällöin sovitettava toimintansa yhteen.

Komission muutetun ehdotuksen 15 artiklan 4 ja 5 kohta kuvastavat tilannetta ennen toisen pankkidirektiivin voimaantuloa. Kyseisenä ajankohtana muiden jäsenvaltioiden luottolaitosten sivuliikkeiltä edellytettiin, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset myöntävät niille erillisen toimiluvan. Toisen pankkidirektiivin [7] voimaantulon jälkeen EU:n luottolaitoksille myönnetään yksi EU:n kattava toimilupa ja niillä on oikeus perustaa sivuliikkeitä muihin jäsenvaltioihin kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten myöntämän toimiluvan nojalla. Nämä komission muutetun ehdotuksen kohdat on näin ollen poistettu.

[7] Kuten edellä on mainittu, tämä direktiivi on tällä välin yhdistetty kodifioituun direktiiviin ja näin ollen se on erillisenä direktiivinä kumottu.

Liitteiden poistamisen ja talletusten vakuusjärjestelmiä koskevan direktiivin antamisen jälkeen komission muutetun ehdotuksen 16 ja 17 artikla on myös poistettu.

Yhteisen kannan IV osasto: tervehdyttämistoimenpiteiden ja selvitysmenettelyjen yhteiset säännökset

Yhteisen kannan IV osasto on uusi komission muutettuun ehdotukseen verrattuna. Siinä säädetään joistakin poikkeuksista periaatteeseen, jonka mukaan kotijäsenvaltion lainsäädäntöä sovelletaan (yhteisen kannan 20 artikla), ja lisätään maksukyvyttömyysmenettelyistä annettuun asetukseen perustuvia säännöksiä (21-26 artikla).

Yhteisen kannan 20 artiklassa luetellaan joitakin poikkeuksia yhteisen kannan 3 ja 10 artiklan sääntöihin, joiden mukaan edellytetään sovellettavaksi kotijäsenvaltion lainsäädäntöä.

Ensimmäisen poikkeuksen (yhteisen kannan 20 artiklan 1 kohdan a alakohta) muodostavat työsopimukset. Alakohdassa säädetään, että tällöin sovelletaan sen jäsenvaltion lakia, jota sovelletaan kyseiseen työsopimukseen. Alakohta on yhdensuuntainen maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 10 artiklan säännösten kanssa ja sen pyrkimyksenä on välttää sitä, että luottolaitoksen työntekijöitä kohdeltaisiin tervehdyttämistoimenpiteiden tai selvitysmenettelyn yhteydessä eri tavoin sen mukaan, toimivatko he luottolaitoksen sivuliikkeessä, joka on perustettu toisen jäsenvaltion lain mukaan, vai oman jäsenvaltionsa lain mukaan.

Yhteisen kannan 20 artiklan 1 kohdan b ja e alakohta liittyvät kiinteään omaisuuteen. Artiklan 20 kohdan b alakohta käsittelee kiinteän omaisuuden hankinta- tai nautintaoikeutta koskevia sopimuksia. Tällaisten sopimusten sitovuutta selvitysmenettelyssä arvioidaan sen jäsenvaltion lain mukaan, jonka alueella kiinteä omaisuus sijaitsee. Tämä alakohta on maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 8 artiklan säännösten mukainen.

Yhteisen kannan 20 artiklan 1 kohdan e alakohta käsittelee sellaista kiinteää omaisuutta, alusta tai ilma-alusta koskevia oikeuksia, jotka on merkittävä julkiseen rekisteriin. Myös tässä tapauksessa oikeuksien sitovuus konkurssiin ajautuneen luottolaitoksen omaisuutta kohtaan määritellään sen jäsenvaltion lain mukaan, jonka valvonnassa rekisteriä pidetään, kuten tässä alakohdassa säädetään. Se perustuu maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 11 artiklaan.

Nettoutussopimuksia ja takaisinostosopimuksia käsitellään yhteisen kannan 20 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdassa. Nettoutussopimuksissa osapuolet sopivat, että ne voivat tietyssä tilanteessa kuitata saatavansa toisen saatavaa vastaan siten, että niillä on vain yksi nettosaatava toiselta osapuolelta. Takaisinostosopimukset ovat eräänlaisia lisävakuuksia, joissa osapuoli siirtää toiselle arvopaperien omistusoikeuden velvoitteidensa kattamiseksi (jos velvoitteita ei voida täyttää, kyseinen osapuoli voi itse myydä arvopaperit ja maksaa siis saataviensa määrän itselleen). Lisäksi sovitaan, että omistusoikeuden siirtäjä ostaa arvopaperit takaisin tiettynä ajankohtana tulevaisuudessa tiettyyn hintaan. Tältä osin pidettiin asianmukaisena poiketa yhtenäisyyden ja yleispätevyyden periaatteesta ja asettaa tällaiset sopimukset sen jäsenvaltion lain soveltamisalaan, jonka lakia osapuolet ovat päättäneet soveltaa kyseisiin sopimuksiin.

Yhteisen kannan 20 artiklan 1 kohdan f alakohtaa sovelletaan arvo-osuusjärjestelmiin, joissa rahoitusvälineiden tai niitä koskevien oikeuksien olemassaolo tai siirtäminen perustuu rekisteröintiin. Rahoitusvälineitä koskevien omistusoikeuksien tai muiden oikeuksien täytäntöönpanoa säännellään sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa rekisteri, tili tai keskitetty talletusjärjestelmä, johon kyseiset oikeudet on kirjattu, sijaitsee tai jossa sitä pidetään.

Yhteisen kannan 20 artiklan 1 kohdan g alakohdassa säädetään, että säännellyillä markkinoilla tehtyjä liiketoimia sekä sovellettavia menettelyjä säännellään jäsenvaltion sen lain mukaan, jota kyseisiin markkinoihin sovelletaan. Tämä alakohta perustuu maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 9 artiklan säännöksiin.

Yhteisen kannan 20 artiklan 1 kohdan h alakohdan aiheena ovat esineoikeus, omistuksenpidätys ja esinevakuudet. Niitä säännellään yksinomaan sen lain mukaan, jota esineoikeuteen, omistuksenpidätykseen tai vakuuksiin sovelletaan.

Yhteisen kannan 20 artiklan 2 kohta käsittelee lakiin perustuvaa oikeutta kuitata saatavat, siis vastakkaista tilannetta sopimukseen perustuvalle nettoutusjärjestelylle, jota käsitellään 20 artiklan 1 kohdan c alakohdassa. Jos maksukyvyttömän luottolaitoksen velkojalla on saatavia kyseiseltä laitokselta, velkoja saa kuitata saatavansa luottolaitoksen saatavaa vastaan, jos kuittaus sallitaan sen jäsenvaltion laissa, jota luottolaitoksen saatavaan sovelletaan. Tämä säännös muodostaa poikkeuksen yhteisen kannan 3 ja 10 artiklan säännöksistä, jotka vastaavat maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 6 artiklaa.

Yhteisen kannan 21 artiklan 1 kohta vastaa monin kohdin maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 19 artiklaa. Siinä vahvistetaan säännöt, joita on noudatettava hallinnoijan tai selvitysmiehen nimeämisen osoittamiseksi.

Hallinnoijan tai selvitysmiehen valtuuksia selvitetään yhteisen kannan 21 artiklan 2 ja 3 kohdassa, jotka vastaavat komission muutetun ehdotuksen 14 artiklaa. Hallinnoijalla tai selvitysmiehellä on oikeus käyttää koko EU:ssa samoja valtuuksia, jotka heillä on kotijäsenvaltiossaan. He voivat myös nimetä henkilöitä, jotka avustavat tai edustavat heitä sekä kotijäsenvaltiossa että yhdessä tai useammassa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Käyttäessään valtuuksiaan muissa jäsenvaltioissa hallinnoijan tai selvitysmiehen on aina noudatettava paikallisia säännöksiä erityisesti omaisuuden realisointimenettelyjen ja työntekijöille tiedottamisen osalta. Yhteisen kannan 21 artiklan 3 kohta vastaa maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 18 artiklan säännöksiä.

Maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 23 ja 24 artiklaa vastaavalla tavalla yhteisen kannan 22 artiklassa säädetään, että luottolaitoksen tervehdyttämistoimenpiteen tai selvitysmenettelyn aloittamisesta on tehtävä merkintä kiinteistörekisteriin, kaupparekisteriin tai muuhun julkiseen rekisteriin. Tämä säännös on annettu vastaavassa tarkoituksessa kuin yhteisen kannan 6, 7, 13 ja 14 artikla - eli pyrkimyksenä on ilmoittaa kyseisten menettelyjen aloittamisesta kaikille osapuolille. Kolmansien vilpittömässä mielessä toteuttamiin toimiin, jotka koskevat omaisuutta tai vaateita maksukyvytöntä luottolaitosta kohtaan, liittyy useimmissa jäsenvaltioissa oikeusseuraamuksia. Tästä syystä on tärkeää, että kyseisille osapuolille ilmoitetaan asiasta nopeasti ja kaikin mahdollisin keinoin (kuten edellä mainittujen rekisterien avulla).

Yhteisen kannan 10 artiklan 2 kohdan l alakohdassa säädetään, että kaikkia velkojia vahingoittavien oikeustointen mitättömyyttä, pätemättömyyttä tai täytäntöönpanokelvottomuutta koskevat säännöt määritellään kotijäsenvaltion lain mukaan. Yleisesti 3 artiklan 2 kohdassa säädetään periaatteesta, jonka mukaan tervehdyttämistoimenpiteitä toteutettaessa sovelletaan kotijäsenvaltion lakia. Yhteisen kannan 23 artiklassa säädetään poikkeuksesta, jota voidaan soveltaa sekä aloitettaessa selvitysmenettely (1 kohta) että toteutettaessa tervehdyttämistoimenpiteitä (2 kohta). Poikkeus koskee tilanteita, joissa vastaaja näyttää toteen, että kyseiseen toimeen sovelletaan muun jäsenvaltion kuin kotijäsenvaltion lakia ja että kyseisen lain mukaan ei ole mitään keinoa riitauttaa kyseistä oikeustointa. Tämä perustuu maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 13 artiklaan.

Yhteisen kannan 24 artiklan tavoitteena on kolmansien osapuolten suojaaminen. Jos maksukyvytön luottolaitos luovuttaa (tervehdyttämistoimenpiteiden toteuttamisen tai selvitysmenettelyn aloittamisen jälkeen) vastiketta vastaan (siis ei vastikkeetta) kiinteää omaisuutta, aluksen tai ilma-aluksen, välineitä tai sellaisia välineitä koskevia oikeuksia, jotka on merkittävä rekisteriin, tällaisen kolmannen osapuolen oikeustoimen pätevyys määräytyy sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa kiinteä omaisuus sijaitsee tai jossa rekisteriä pidetään. Säännökset vastaavat maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen 14 artiklan säännöksiä.

Tervehdyttämistoimenpiteiden tai selvitysmenettelyn aloittamisaikana vireillä olevia oikeudenkäyntejä käsitellään yhteisen kannan 25 artiklassa, joka vastaa maksukyvyttömyydestä annetun asetuksen 15 artiklan säännöksiä. Yhteisen kannan 10 artiklan 2 kohdan e alakohdassa säädetään, että selvitysmenettelyn vaikutukset yksittäisten velkojen saatavien erillisperintään määräytyvät kotijäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Sen sijaan tervehdyttämistoimenpiteiden tai selvitysmenettelyn aloittamisaikana vireillä olevia oikeudenkäyntejä säännellään sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa oikeudenkäynti on vireillä. Laki määrittää etenkin, onko menettelyjä lykättävä, miten niitä jatketaan ja vaaditaanko menettelyyn muutoksia sen vuoksi, että velallinen on tervehdyttämistoimenpiteiden tai selvitysmenettelyn kohteena.

Kodifioidun direktiivin 30 artiklassa säädetään, että toimivaltaisia viranomaisia koskee salassapitovelvollisuus. Yhteisen kannan 26 artiklassa salassapitovelvollisuus ulotetaan toimivaltaisten viranomaisten lisäksi koskemaan kaikkia henkilöitä, jotka vastaanottavat tai antavat tietoja (poikkeuksena ovat oikeusviranomaiset, joihin sovelletaan voimassa olevia kansallisia säännöksiä). Salassapitovelvollisuuden säännöt ja edellytykset on vahvistettu kodifioidun direktiivin 30 artiklassa.

4. PÄÄTELMÄT

Komissio katsoo, että pääosa Euroopan parlamentin ehdottamista tarkistuksista on sisällytetty yhteiseen kantaan. Joitakin tarkistuksia ei ole otettu huomioon, sillä neuvosto on päättänyt poistaa liitteet, mitä komissiokin kannattaa. Syynä siihen on myös talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin vahvistaminen.

Uusia artikloja on lisätty maksukyvyttömyysmenettelyistä annettua asetusta koskevissa valmisteluissa esiin tulleiden ongelmien ratkaisemiseksi. Tässä ehdotuksessa tehdyt ratkaisut ovat samansuuntaisia kuin asetuksessakin.

Näin ollen komissio hyväksyy yhteisen kannan.