EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 21.4.2021 COM(2021) 189 final 2021/0104(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 2013/34/EU, direktiivin 2004/109/EY, direktiivin 2006/43/EY ja asetuksen (EU) N:o 537/2014 muuttamisesta yritysten kestävyysraportoinnin osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SEC(2021) 164 final} - {SWD(2021) 150 final} - {SWD(2021) 151 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivi (direktiivi 2014/95/EU), jolla muutettiin tilinpäätösdirektiiviä, annettiin vuonna 2014. Kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvien yritysten oli raportoitava direktiivin säännösten mukaisesti ensimmäisen kerran vuonna 2018 (joka kattoi tilivuoden 2017). Muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiiviä sovelletaan suuriin yleisen edun kannalta merkittäviin yhteisöihin, joiden työntekijämäärä on keskimäärin yli 500, ja yleisen edun kannalta merkittäviin yhteisöihin, jotka ovat suuren konsernin emoyrityksiä ja joiden yhteenlaskettu työntekijämäärä on keskimäärin yli 500. Direktiivissä vapautetaan tytäryritykset raportointivelvoitteistaan, jos niiden emoyritys raportoi koko konsernista eli myös tytäryrityksistä. Direktiivin raportointivaatimuksia sovelletaan noin 11 700 yritykseen. Muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivissä asetettiin yrityksille vaatimus raportoida sekä siitä, miten kestävyyskysymykset vaikuttavat niiden tulokseen, asemaan ja kehitykseen (outside-in-näkökulma), että niiden vaikutuksista ihmisiin ja ympäristöön (inside-out-näkökulma). Tästä käytetään usein nimitystä ”kaksinkertainen olennaisuus”. Komissio julkaisi vuonna 2017 muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin mukaisesti yrityksille ei-sitovat raportointiohjeet. Se julkaisi vuonna 2019 täydentävät ohjeet erityisesti ilmastoon liittyvien tietojen raportoinnista. Nämä ohjeet eivät ole parantaneet riittävästi yritysten muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin mukaisesti julkistamien tietojen laatua. Euroopan komissio sitoutui ehdottamaan muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin tarkistamista Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa ja vuoden 2020 työohjelmassaan. Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteena on muuttaa EU nykyaikaiseksi, resurssitehokkaaksi ja kilpailukykyiseksi taloudeksi, jossa ei ole kasvihuonekaasujen nettopäästöjä vuoteen 2050 mennessä. Ohjelman tavoitteena on erottaa talouskasvu resurssien käytöstä ja varmistaa, että kaikki EU:n alueet ja kansalaiset ovat osallisina sosiaalisesti oikeudenmukaisessa siirtymisessä kestävään talousjärjestelmään. Tavoitteena on myös suojella, hoitaa ja lisätä EU:n luonnonpääomaa sekä suojella kansalaisten terveyttä ja hyvinvointia ympäristöön liittyviltä riskeiltä ja ympäristövaikutuksilta. Muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin tarkistamisella edistetään tavoitetta rakentaa ihmisten hyväksi toimiva talous. Sillä vahvistetaan EU:n sosiaalista markkinataloutta ja autetaan varmistamaan, että talous on valmis tulevaisuuteen ja että se luo vakautta, työpaikkoja, kasvua ja investointeja. Nämä tavoitteet ovat erityisen tärkeitä, kun otetaan huomioon covid-19-pandemian aiheuttamat sosioekonomiset vahingot ja tarve kestävään, osallistavaan ja oikeudenmukaiseen elpymiseen. EU on toteuttanut kestävää rahoitusta koskevan komission toimintasuunnitelman mukaisesti useita toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että finanssialalla on merkittävä rooli Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamisessa. Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kestävän rahoituksen toimintasuunnitelman onnistuneen täytäntöönpanon kannalta on olennaisen tärkeää, että yrityksiltä saadaan parempia tietoja niistä kestävyysriskeistä, joille ne altistuvat, ja niiden omasta vaikutuksesta ihmisiin ja ympäristöön. Koska tällä ehdotuksella lisätään yritysten vastuullisuutta ja avoimuutta niiden vaikutuksista ihmisiin ja ympäristöön, se voi myös auttaa vahvistamaan yritysten ja yhteiskunnan välisiä suhteita. Se myös luo yrityksille, sijoittajille, kansalaisyhteiskunnalle ja muille sidosryhmille mahdollisuuksia parantaa radikaalisti tapaa, jolla kestävyystietoja raportoidaan ja käytetään digitaaliteknologian avulla. Neuvosto korosti joulukuussa 2019 antamissaan pääomamarkkinaunionia koskevissa päätelmissään sen merkitystä, että kestävyyteen liittyvistä riskeistä, mahdollisuuksista ja vaikutuksista on saatavilla luotettavia, vertailukelpoisia ja merkityksellisiä tietoja, ja kehotti komissiota harkitsemaan muita kuin taloudellisia tietoja koskevan eurooppalaisen raportointistandardin laatimista. Euroopan parlamentti kehotti kestävästä rahoituksesta toukokuussa 2018 antamassaan päätöslauselmassa kehittämään edelleen raportointivaatimuksia muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin puitteissa. Se suhtautui joulukuussa 2020 antamassaan päätöslauselmassa yritysten kestävästä hallinnointi- ja ohjausjärjestelmästä myönteisesti komission sitoumukseen tarkistaa muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiiviä, kehotti laajentamaan kyseisen direktiivin soveltamisalaa uusiin yritysluokkiin ja suhtautui myönteisesti komission sitoumukseen laatia muita kuin taloudellisia tietoja koskevia EU:n standardeja. Euroopan parlamentti katsoi myös, että yritysten muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin mukaisesti julkistamiin muihin kuin taloudellisiin tietoihin olisi sovellettava pakollista tilintarkastusta. Yritysten vuosikertomuksissa julkistettujen kestävyystietojen ensisijaisia käyttäjiä ovat sijoittajat, kansalaisjärjestöt, työmarkkinaosapuolet ja muut sidosryhmät. Sijoittajat, omaisuudenhoitajat mukaan luettuina, haluavat ymmärtää paremmin sijoituksiinsa liittyvien kestävyyskysymysten aiheuttamia riskejä ja kestävyyskysymysten tarjoamia mahdollisuuksia sekä näiden sijoitusten vaikutuksia ihmisiin ja ympäristöön. Kansalaisjärjestöt, työmarkkinaosapuolet ja muut sidosryhmät haluavat saada yritykset paremmin vastuuseen toimintansa vaikutuksista ihmisiin ja ympäristöön. Nykyisellä oikeudellisella kehyksellä ei varmisteta, että näiden käyttäjien tietotarpeet täytetään. Tämä johtuu siitä, että jotkin yritykset, joilta käyttäjät haluavat kestävyystietoja, eivät raportoi tällaisia tietoja, ja toisaalta monet niistä, jotka raportoivat kestävyystietoja, eivät raportoi kaikkia käyttäjien kannalta merkityksellisiä tietoja. Kun tietoja raportoidaan, ne eivät useinkaan ole riittävän luotettavia eivätkä riittävän vertailukelpoisia yritysten välillä. Käyttäjien on usein vaikea löytää tietoja, ja niitä on harvoin saatavilla koneellisesti luettavassa digitaalisessa muodossa. Aineettomia hyödykkeitä, myös sisäisesti tuotettuja aineettomia hyödykkeitä, koskevat raportoidut tiedot ovat puutteellisia, vaikka nämä aineettomat hyödykkeet muodostavat suurimman osan yksityissektorin sijoituksista kehittyneisiin talouksiin (esim. inhimillinen pääoma, tuotemerkki, henkinen omaisuus sekä tutkimukseen ja kehitykseen liittyvät aineettomat hyödykkeet). Käyttäjien tietotarpeet ovat lisääntyneet huomattavasti viime vuosina, ja ne tulevat varmastikin lisääntymään jatkossakin. Tähän on useita syitä. Yksi niistä on sijoittajien kasvava tietoisuus siitä, että kestävyyskysymykset voivat vaarantaa yritysten taloudellisen tuloksen. Toinen syy on sellaisten sijoitustuotteiden kasvavat markkinat, joilla pyritään nimenomaisesti noudattamaan tiettyjä kestävyysstandardeja tai saavuttamaan tiettyjä kestävyystavoitteita. Lisäksi yksi syy on sääntely, kuten kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetus ja luokitusjärjestelmäasetus. Näiden molempien asetusten vuoksi omaisuudenhoitajat ja rahoitusneuvojat tarvitsevat enemmän kestävyystietoja sijoitusten kohteena olevilta yrityksiltä, jäljempänä ”kohdeyritykset”. Covid-19-pandemia kiihdyttää niin ikään todennäköisesti yritysten kestävyystietojen kysynnän kasvua esimerkiksi työntekijöiden haavoittuvuuden ja toimitusketjujen häiriönsietokyvyn osalta. Näin ollen yritysten raportoimien kestävyystietojen ja kyseisten tietojen aiottujen käyttäjien tarpeiden välillä on yhä suurempi kuilu. Toisaalta tämä tarkoittaa sitä, että sijoittajat eivät pysty ottamaan kestävyysriskejä riittävästi huomioon sijoituspäätöksissään. Tämä puolestaan voi aiheuttaa rahoitusvakautta uhkaavia järjestelmäriskejä. Toisaalta tietoja koskeva kuilu merkitsee sitä, että sijoittajat eivät voi kanavoida varoja yrityksille, joilla on kestäviä liiketoimintamalleja ja toimintoja. Tämä puolestaan heikentää Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamista. Se myös heikentää sidosryhmien mahdollisuuksia saattaa yritykset vastuuseen vaikutuksista, joita niillä on ihmisiin ja ympäristöön, ja luo vastuuvajeen, joka saattaa vaarantaa sosiaalisen markkinatalouden tehokkaan toiminnan. Nykytilanne on ongelmallinen myös yrityksille, joiden on raportoitava. Nykyisten vaatimusten ylimalkaisuuden ja olemassa olevien yksityisten standardien ja kehysten suuren määrän vuoksi yritysten on vaikeaa tietää tarkasti, mitä tietoja niiden olisi raportoitava. Niillä on usein vaikeuksia saada tarvitsemansa tiedot toimittajilta, asiakkailta ja kohdeyrityksiltä. Monet yritykset saavat sidosryhmiltä kestävyystietoja koskevia pyyntöjä niiden tietojen lisäksi, joita ne raportoivat noudattaakseen nykyisiä oikeudellisia vaatimuksia. Kaikki tämä aiheuttaa tarpeettomia liiketoimintakustannuksia. Tämän ehdotuksen tavoitteena onkin parantaa kestävyysraportointia mahdollisimman pienin kustannuksin, jotta voidaan hyödyntää paremmin Euroopan sisämarkkinoiden tarjoamat mahdollisuudet edistää siirtymistä täysin kestävään ja osallistavaan talous- ja rahoitusjärjestelmään Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti. Ehdotuksella pyritään varmistamaan, että saatavilla on riittävästi julkista tietoa riskeistä, joita kestävyyskysymykset aiheuttavat yrityksille, sekä tietoa yritysten itsensä vaikutuksista ihmisiin ja ympäristöön. Tämä tarkoittaa sitä, että yritysten, joilta käyttäjät tarvitsevat kestävyystietoja, olisi raportoitava tällaiset tiedot ja yritysten olisi raportoitava kaikki tiedot, joita tietojen käyttäjät pitävät merkityksellisinä. Raportoitujen tietojen olisi oltava vertailukelpoisia, luotettavia ja käyttäjille helposti löydettävissä ja niissä olisi hyödynnettävä digitaaliteknologiaa. Tämä edellyttää kestävyystietojen aseman muuttamista siten, että ne ovat paremmin vertailukelpoisia taloudellisten tietojen kanssa. Ehdotuksella vähennetään talouteen kohdistuvia järjestelmäriskejä. Lisäksi sillä parannetaan rahoituspääoman kohdentamista yrityksiin ja toimiin, joilla puututaan sosiaalisiin, terveydellisiin ja ympäristöongelmiin. Sillä myös lisätään yritysten vastuullisuutta ihmisiin ja ympäristöön kohdistuvista vaikutuksista ja parannetaan siten luottamusta yritysten ja yhteiskunnan välillä. Ehdotuksella pyritään vähentämään kestävyysraportoinnista yrityksille aiheutuvia tarpeettomia kustannuksia ja mahdollistamaan se, että yritykset voivat vastata kestävyystietojen kasvavaan kysyntään tehokkaalla tavalla. Ehdotuksella tuodaan selkeyttä ja varmuutta siitä, mitä kestävyystietoja on raportoitava, ja autetaan laatijoita saamaan raportointia varten tarvitsemansa tiedot omilta liikekumppaneiltaan (toimittajilta, asiakkailta ja kohdeyrityksiltä). Ehdotuksen pitäisi myös vähentää yritysten saamien kestävyystietopyyntöjen määrää, joita ne saavat niiden tietojen lisäksi, jotka ne julkistavat vuosikertomuksissaan.

Käynnissä on useita tärkeitä kansainvälisiä aloitteita. Niiden tavoitteena on auttaa lähentymällä saavuttamaan maailmanlaajuisesti yhdenmukaiset kestävyysraportointistandardit. EU antaa täyden tukensa tälle tavoitteelle. Maailmanlaajuisesti toimivat EU:n yritykset ja sijoittajat hyötyvät tällaisesta lähentymisestä ja yhdenmukaistamisesta. Komissio tukee G20-ryhmän, G7-ryhmän, finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän ja muiden tahojen aloitteita, joilla pyritään saamaan aikaan kansainvälinen sitoumus kehittää globaalien kestävyysraportointistandardien perustaso, joka perustuisi ilmastoon liittyvien taloudellisten tietojen julkistamista käsittelevän työryhmän (TCGD) työhön. Kansainvälisten tilinpäätösstandardien säätiön (IFRS-säätiö) ehdotukset uuden kestävyysstandardilautakunnan perustamisesta ovat erityisen merkityksellisiä tässä yhteydessä, samoin kuin jo tehty työ vakiintuneissa aloitteissa, joita ovat Global Reporting Initiative (GRI), kestävyyttä koskevia kirjanpitostandardeja käsittelevä lautakunta (SASB), integroitua raportointia käsittelevä kansainvälinen komitea (IIRC), Climate Disclosure Standards Board (CDSB) ja CDP (entinen Carbon Disclosure Project). Tämän ehdotuksen tavoitteena on tukeutua kansainvälisiin kestävyysraportointialoitteisiin ja edistää niitä. EU:n kestävyysraportointistandardeja olisi laadittava rakentavassa kaksisuuntaisessa yhteistyössä johtavien kansainvälisten aloitteiden kanssa, ja ne olisi mahdollisuuksien mukaan yhdenmukaistettava näihin aloitteisiin ottaen samalla huomioon eurooppalaiset erityispiirteet. Tämä ehdotus koostuu yhdestä direktiivistä, jolla muutetaan neljää voimassa olevaa säädöstä. Ensinnäkin sillä muutetaan tilinpäätösdirektiiviä, tarkistetaan joitakin nykyisiä säännöksiä ja lisättään joitakin kestävyysraportointia koskevia uusia säännöksiä. Lisäksi sillä muutetaan tilintarkastusdirektiiviä ja tilintarkastusasetusta niin, että ne kattavat kestävyystietojen tarkastuksen. Sillä niin ikään muutetaan avoimuusdirektiiviä siten, että kestävyysraportointivaatimusten soveltamisala ulotetaan koskemaan yrityksiä, joiden arvopapereita on noteerattu säännellyillä markkinoilla, ja selkiytetään näiden yritysten kestävyysraportointia koskevaa valvontajärjestelmää. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivi yhdessä kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetuksen ja luokitusjärjestelmäasetuksen kanssa ovat EU:n kestävän rahoituksen strategian perustana olevien kestävyysraportointivaatimusten keskeisiä osia. Tämän oikeudellisen kehyksen tarkoituksena on luoda yhdenmukainen ja johdonmukainen kestävyystietojen virta koko rahoituksen arvoketjussa. Tämä ehdotus perustuu muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivissä säädettyihin kestävyysraportointivaatimuksiin. Ehdotuksessa tarkistetaan näitä vaatimuksia, jotta ne olisivat yhdenmukaisempia laajemman kestävää rahoitusta koskevan oikeudellisen kehyksen kanssa, myös kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetuksen ja luokitusjärjestelmäasetuksen kanssa, ja jotta ne vastaisivat Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteita. Kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetuksessa säännellään sitä, miten finanssimarkkinatoimijoiden (myös omaisuudenhoitajien ja rahoitusneuvojien) olisi julkistettava kestävyystietoja perimmäisille sijoittajille ja varojen omistajille. Jotta finanssimarkkinatoimijat pystyisivät täyttämään kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetuksen vaatimukset ja näin ollen viime kädessä vastaamaan lopullisten sijoittajien, myös yksityishenkilöiden ja kotitalouksien, tarpeisiin, finanssimarkkinatoimijat tarvitsevat riittävästi tietoa kohdeyrityksiltä. Sen vuoksi tämän ehdotuksen tarkoituksena on varmistaa, että kohdeyritykset raportoivat tiedot, joita finanssimarkkinatoimijat tarvitsevat täyttääkseen omat kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetuksesta johtuvat raportointivaatimuksensa. Luokitusjärjestelmäasetuksessa perustetaan ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen luokitusjärjestelmä, minkä tavoitteena on lisätä kestäviä sijoituksia ja torjua ”kestävien” finanssituotteiden viherpesua. Siinä edellytetään, että muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin soveltamisalaan kuuluvat yritykset julkistavat tietyt indikaattorit siitä, missä määrin niiden toiminnot ovat luokitusjärjestelmän mukaan ympäristön kannalta kestäviä. Nämä julkistamisvelvoitteet täsmennetään erillisessä komission delegoidussa säädöksessä. Näillä indikaattoreilla täydennetään tietoja, jotka yritysten on julkistettava muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin mukaisesti, ja yritysten on raportoitava ne yhdessä muiden kyseisessä direktiivissä edellytettyjen kestävyystietojen kanssa. Tällä ehdotuksella pyritään varmistamaan, että yrityksiä koskevat raportointivaatimukset ovat yhdenmukaisia luokitusjärjestelmän kanssa. Tämä saavutetaan ennen kaikkea ehdotettujen kestävyysraportointistandardien avulla. Niissä otetaan huomioon indikaattorit, jotka yritysten on julkistettava siitä, missä määrin niiden toiminta on ympäristön kannalta kestävää luokitusjärjestelmän mukaisesti, sekä luokitusjärjestelmän seulontakriteerit ja ”ei merkittävää haittaa” ‑raja-arvot. Muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin kestävyysraportointivaatimuksiin verrattuna tämän ehdotuksen keskeisimmät uutuudet ovat seuraavat: –laajennetaan raportointivaatimusten soveltamisalaa koskemaan useampia yritystyyppejä, myös kaikkia suuria yrityksiä ja julkisesti noteerattuja yrityksiä (ei kuitenkaan julkisesti noteerattuja mikroyrityksiä); –edellytetään kestävyystietojen varmentamista; –täsmennetään yksityiskohtaisemmin tiedot, jotka yritysten olisi raportoitava, ja edellytetään niitä raportoimaan EU:n pakollisten kestävyysraportointistandardien mukaisesti; –varmistetaan, että kaikki tiedot julkistetaan osana yritysten toimintakertomuksia ja että ne julkistetaan digitaalisessa koneellisesti luettavassa muodossa. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Tällä ehdotuksella edistetään pääomamarkkinaunionin toteuttamista antamalla sijoittajille ja muille sidosryhmille mahdollisuus saada vertailukelpoisia kestävyystietoja kohdeyrityksiltä kaikkialla EU:ssa. Komissio esittää osana pääomamarkkinaunionia koskevaa toimintasuunnitelmaa (COM(2020) 590 final) lainsäädäntöehdotuksen EU:n laajuisen digitaalisen alustan perustamisesta yritysten julkisille taloudellisille ja kestävyystiedoille (eurooppalainen keskitetty palvelupiste (ESAP)). Tällä ehdotuksella täydennetään kyseistä aloitetta edistämällä EU:n digitaalisen rahoituksen strategian (COM(2020) 591 final) tavoitteiden saavuttamista edellyttämällä, että raportoitavat kestävyystiedot merkitään digitaalisesti. Tässä ehdotuksessa otetaan huomioon komission vuoden 2021 työohjelma, erityisesti yritysten kestävästä hallinnointi- ja ohjausjärjestelmästä esitettävä aloite, ja komission Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa antama sitoumus tehostaa toimia väärien ympäristöväittämien torjumiseksi ja tukea yrityksiä ja muita sidosryhmiä standardoitujen luonnonpääoman tilinpitokäytäntöjen kehittämisessä EU:ssa ja kansainvälisesti. Tämä ehdotus on linjassa komission ehdotuksen kanssa, joka koskee miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamisen lujittamista palkkauksen läpinäkyvyyden ja täytäntöönpanomekanismien avulla. Se on linjassa myös ehdotetun direktiivin kanssa, joka koskee sukupuolijakauman tasapainottamisesta EU:n suurten julkisesti noteerattujen yritysten johtokunnissa jakamalla tietoa yritysten monimuotoisuutta koskevista toimintalinjoista. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 50 ja 114 artiklaan. SEUT-sopimuksen 50 artikla toimii oikeusperustana sellaisten EU:n toimenpiteiden hyväksymiselle, joilla pyritään saavuttamaan yhtiöoikeuden alalla sijoittautumisoikeus sisämarkkinoilla. Se toimii myös direktiivien 2013/34/EU, 2006/43/EY, 91/674/ETY ja 86/635/ETY oikeusperustana, ja se on osa direktiivin 2004/109/EY oikeusperustaa. SEUT-sopimuksen 50 artiklassa annetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle valtuudet toimia direktiivein. Lisäksi SEUT-sopimuksen 114 artikla muodostaa yleisen oikeussäännön, jonka tavoitteena on toteuttaa sisämarkkinat tai varmistaa niiden toimivuus – tässä tapauksessa pääomien vapaa liikkuvuus. Myös SEUT-sopimuksen 114 artikla on sisällytetty oikeusperustaksi tälle direktiiville, jolla muutetaan direktiiviä 2004/109/EY.

•Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Tilinpäätösdirektiivissä, sellaisena kuin se on muutettuna muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivillä, säännellään jo kestävyystietojen julkistamista EU:ssa. Avoimuussäännöt ovat tarpeen sijoittajansuojan ja rahoitusvakauden varmistamiseksi kaikkialla EU:ssa. Kestävyysraportointia ja sen varmentamista koskevilla yhteisillä säännöillä varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset eri jäsenvaltioihin sijoittautuneille yrityksille. Merkittävät erot kestävyysraportointia ja sen varmentamista koskevissa vaatimuksissa jäsenvaltioiden välillä aiheuttavat lisäkustannuksia ja monimutkaisuutta valtion rajojen yli toimiville yrityksille. Tämä haittaa sisämarkkinoita. Jäsenvaltiot eivät pysty yksin varmistamaan kestävyysraportointivaatimusten yhdenmukaisuutta ja vertailukelpoisuutta koko EU:ssa. Lisäksi ainoastaan EU:n toimilla voidaan varmistaa, että kestävyysraportointia koskevat säännöt ovat yhdenmukaiset muiden EU:n säädösten kanssa, myös kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetuksen ja luokitusjärjestelmäasetuksen kanssa, sekä kyseisten asetusten nojalla annettujen delegoitujen säädösten ja täytäntöönpanosäädösten kanssa. Kestävyysraportointiin kohdistuu yhä enemmän kiinnostusta ja sääntelytoimia lainkäyttöalueilla eri puolilla maailmaa. Sen vuoksi EU:n on kehitettävä johdonmukainen ja kattava lähestymistapa kestävyysraportointiin, jotta se voi tehdä rakentavaa yhteistyötä kansainvälisten kumppaneidensa kanssa. Jäsenvaltioiden yksittäisiin toimiin verrattuna EU:n toimilla voidaan varmistaa merkittävä eurooppalainen panos maailmanlaajuisten toimintaperiaatteiden kehittämisessä, jotta eurooppalaisten yritysten ja muiden sidosryhmien etuja voidaan puolustaa paremmin. •Suhteellisuusperiaate Tämän ehdotuksen keskeisenä osana on edellyttää, että tietyt yritysluokat raportoivat pakollisten kestävyysraportointistandardien mukaisesti. Kuten taloudellisten tietojen tilinpäätösraportoinnissa, yhteiset standardit ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että raportoidut tiedot ovat vertailukelpoisia ja merkityksellisiä. Yhteisillä raportointistandardeilla helpotetaan myös merkittävästi kestävyysraportoinnin digitalisointia, varmentamista ja täytäntöönpanon valvontaa. Ehdotuksen tarkoituksena on ottaa käyttöön vaatimus, joka koskee raportoitujen kestävyystietojen varmentamista, jotta ne olisivat luotettavia. Siinä myös edellytetään, että yritykset merkitsevät digitaalisesti raportoidut kestävyystiedot. Digitaalinen merkitseminen on olennaisen tärkeää, jotta voidaan hyödyntää digitaaliteknologian tarjoamat mahdollisuudet parantaa merkittävästi kestävyystietojen käyttöä. EU on jo ottanut käyttöön taloudellisten tilinpäätöstietojen digitaalista merkitsemistä koskevan vaatimuksen. Tässä ehdotuksessa noudatetaan suhteellista lähestymistapaa määritettäessä, mihin yrityksiin sovelletaan pakollisia raportointivaatimuksia. Siinä ei aseteta uusia vaatimuksia pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset), lukuun ottamatta EU:n säännellyillä markkinoilla listattuja pk-yrityksiä. Ehdotuksessa vapautetaan listatut mikroyritykset pakollisista raportointivelvoitteista. Komissio vahvistaa standardit suurille yrityksille ja erilliset, suhteutetut standardit pk-yrityksille. Pk-yrityksiä koskevat standardit räätälöidään vastaamaan tällaisten yritysten valmiuksia ja resursseja. Säännellyillä markkinoilla listautuneiden pk-yritysten olisi käytettävä näitä suhteutettuja standardeja, mutta listaamattomat pk-yritykset, joita on suurin osa pk-yrityksistä, voivat halutessaan käyttää niitä vapaaehtoisesti. •Toimintatavan valinta Tämä ehdotus sisältää direktiivin, jolla muutetaan tilinpäätösdirektiivin, avoimuusdirektiivin, tilintarkastusdirektiivin ja tilintarkastusasetuksen säännöksiä ja varmistetaan siten yhdenmukaisuus näiden neljän säädöksen asianomaisten säännösten välillä. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Huhtikuussa 2021 komissio julkaisi finanssialan ja muiden kuin finanssialan yritysten raportointia koskevan EU:n kehyksen toimivuustarkastuksen sekä muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin tiettyjen osa-alueiden pakollisen uudelleentarkastelun. Toimivuustarkastuksen ja uudelleentarkastelun tärkein päätelmä oli, että yritysten tällä hetkellä raportoimat kestävyystiedot eivät täytä tietojen aiottujen käyttäjien tarpeita ja että komission olisi sen vuoksi ehdotettava muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin tarkistamista. Tämä on linjassa tähän ehdotukseen liitetyn vaikutustenarvioinnin tulosten kanssa (ks. jäljempänä). •Sidosryhmien kuuleminen Seuraavat kuulemistoimet ovat auttaneet muokkaamaan tämän ehdotuksen sisältöä: –avoin julkinen verkkokuuleminen maalis-heinäkuussa 2018 yritysraportointia koskevan EU:n kehyksen toimivuustarkastuksen valmistelemiseksi; –kohdennettu verkkokuuleminen helmi-maaliskuussa 2019 ilmastoon liittyvää raportointia koskevien suuntaviivojen laatimiseksi; –muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin soveltamisalaan kuuluville yrityksille kohdennettu verkkokuuleminen, jonka ulkopuoliset konsultit (CEPS) toteuttivat komissiolle joulukuun 2019 ja maaliskuun 2020 välisenä aikana; –verkkopalaute muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin tarkistamista koskevaan komission alkuperäiseen vaikutustenarviointiin tammi-helmikuussa 2020;

–avoin julkinen verkkokuuleminen muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin tarkistamisesta helmi-kesäkuussa 2020. –kohdennettu verkkokysely kestävyysraportoinnista pk-yrityksille (pk-yrityspaneeli) maalis- toukokuussa 2020. Komissio järjesti myös usean sidosryhmän työpajoja olennaisuuden käsitteestä (marraskuussa 2019) ja kestävyystietojen varmentamisesta (joulukuussa 2020) sekä erillisiä kuulemiskokouksia eri sidosryhmien (yritykset, kansalaisjärjestöt ja ammattiliitot) kanssa toukokuussa 2020. Kuulemisissa kävi ilmi, että kestävyystietojen käyttäjien ja laatijoiden välillä on joitakin eroja. Käyttäjät suosivat yleensä yksityiskohtaisia ja kattavia raportointivaatimuksia. Laatijat ilmaisivat huolensa tällaisten vaatimusten kustannuksista ja ilmoittivat usein kannattavansa laajan harkintavallan säilyttämistä sen suhteen, mitä kestävyystietoja on raportoitava ja miten niitä raportoidaan. Muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin tarkistamista koskeva avoin julkinen kuuleminen osoitti kuitenkin, että pakollisia kestävyysraportointistandardeja kannatettiin erittäin voimakkaasti (yli 80 prosenttia kaikista vastaajista, mukaan lukien 81 prosenttia vastaajista, jotka ovat tai edustavat kestävyysraportteja laativia yrityksiä). Monet sidosryhmät korostivat, että jos EU laatii kestävyysraportointistandardeja, niiden olisi perustuttava kansainvälisiin standardointialoitteisiin ja oltava niiden kanssa yhdenmukaisia. Sidosryhmät korostivat myös tarvetta selkeyttää raportointivelvoitetta ottaen kaksinkertaisen olennaisuuden näkökulma huomioon. Kuulemisissa kävi niin ikään ilmi, että tuettiin voimakkaasti toimenpiteitä, joilla varmistetaan muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin kestävyysraportointia koskevien vaatimusten yhdenmukaistaminen asiaa koskevan EU:n lainsäädännön kanssa, erityisesti kestävää rahoitusta koskevien tietojen raportointiasetuksen ja luokitusjärjestelmäasetuksen kanssa. Sidosryhmillä on monenlaisia näkemyksiä siitä, mihin yritysluokkiin olisi sovellettava pakollisia raportointivaatimuksia. Useimmat kansalaisjärjestöt ja ammattiliitot kannattavat muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin soveltamisalan laajentamista monenlaisiin yrityksiin, myös suuriin listaamattomiin yrityksiin ja pk-yrityksiin. Monet finanssilaitokset ja omaisuudenhoitajat kannattavat suhteutettujen raportointivaatimusten käyttöönottoa pk-yrityksille, erityisesti listatuille pk-yrityksille. Yleiset liike-elämän järjestöt pääasiassa vastustivat raportointivaatimusten soveltamisalan laajentamista. Pk-yrityksiä edustavat järjestöt ja useimmat pk-yritykset itse vastustavat pakollisten vaatimusten käyttöönottoa pk-yrityksille, mutta suhtautuvat avoimesti ajatukseen niiden tilanteeseen suhteutetuista vapaaehtoisista standardeista. Useat sidosryhmät ehdottivat, että raportointivaatimuksia sovellettaisiin myös EU:n ulkopuolisiin yrityksiin. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Tätä ehdotusta valmistellessaan komissio otti huomioon Euroopan tilinpäätösraportoinnin neuvoa-antavan ryhmän (EFRAG) perustaman työryhmän suositukset tutkiakseen mahdollisuutta laatia eurooppalaisia kestävyysraportointistandardeja. Se tarkasteli myös EFRAGin puheenjohtajan suosituksia mahdollisista muutoksista EFRAGin hallinnointi- ja ohjausjärjestelmään, jos sitä pyydetään laatimaan tällaisia standardeja. EFRAGin hallinto- ja ohjausjärjestelmää muutettaisiin ennen kuin se toimittaa mahdolliset standardiluonnokset komissiolle. EFRAGin nykyisen tilinpäätösraportoinnin pilarin rinnalle olisi erityisesti luotava uusi kestävyysraportoinnin pilari. Uudella pilarilla olisi oltava vankka hallinto- ja ohjausrakenne ja käytössä asianmukainen prosessi, jossa huomioidaan EFRAGin rooli standardien laatijana. Standardien laatimiseen olisi otettava mukaan laajempi joukko sidosryhmiä kuin ne, jotka perinteisesti osallistuvat tilinpäätösraportointiin, jotta varmistetaan kansallisten viranomaisten, kansalaisyhteiskunnan ja yksityisen sektorin asiantuntijoiden tasapainoinen edustus. Komissio antoi konsulteille toimeksiannon kerätä tietoja kestävyysraportoinnista, myös kustannuksista. Tietojen keruu toteutettiin kyselytutkimuksena, joka suunnattiin yrityksille, jotka kuuluvat muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin soveltamisalaan. Komissio antoi konsulteille tehtäväksi myös analysoida kestävyystietojen toimittamiseen finanssialalla liittyviä markkinoita ja nykyisiä käytäntöjä, kestävyysluokituksia ja tutkimustoimintaa. •Vaikutustenarviointi Komission yksiköt ovat laatineet tätä ehdotusta koskevan vaikutustenarvioinnin. Sääntelyntarkastelulautakunta on antanut vaikutustenarvioinnin luonnoksesta myönteisen lausunnon varauksin. Vaikutustenarvioinnissa on keskitytty toimintavalintoihin kolmella alalla: 1) standardointi – laaditaanko EU:n kestävyysraportointistandardeja ja vaaditaanko yrityksiä käyttämään niitä 2) varmentaminen (tarkastus) – olisiko raportoidut kestävyystiedot varmennettava ja jos olisi, millä tasolla; ja 3) soveltamisala – mihin yritysluokkiin raportointivaatimuksia olisi sovellettava. Vaikutustenarvioinnissa parhaaksi arvioidussa toimintavaihtoehdossa 1)vaaditaan kaikkia soveltamisalaan kuuluvia yrityksiä raportoimaan EU:n standardien mukaisesti; 2)vaaditaan kaikkia soveltamisalaan kuuluvia yrityksiä pyrkimään rajoitettuun varmuuteen raportoitujen kestävyystietojen osalta ja samalla huolehtimaan mahdollisuudesta siirtyä kohti kohtuullista varmuutta koskevan vaatimuksen noudattamista myöhemmässä vaiheessa; ja 3)ulotetaan soveltamisala kaikkiin suuriin yrityksiin ja kaikkiin EU:n säännellyillä markkinoilla listattuihin yrityksiin, listattuja mikroyrityksiä lukuun ottamatta. Soveltamisalaan kuuluisivat sellaiset yritykset, jotka eivät ole sijoittautuneet EU:hun, jotka on listattu EU:n säännellyillä markkinoilla, sekä EU:n ulkopuolisten yritysten tytäryritykset EU:ssa. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on paras kompromissi kahden mahdollisen toimintatavan välillä. Toinen niistä käsittää yksityiskohtaiset ja normatiiviset raportointivaatimukset, vahvaa varmuutta koskevan vaatimuksen ja laajan soveltamisalan. Tämä vaihtoehto on erittäin tehokas kestävyystietojen käyttäjien tarpeiden täyttämiseksi mutta kalliimpi tietojen laatijoille. Toinen niistä taas käsittää vähemmän yksityiskohtaiset raportointivaatimukset, vähemmän vahvaa varmuutta koskevan vaatimuksen ja kapeamman soveltamisalan. Tämä vaihtoehto ei yhtä tehokas käyttäjien tarpeiden täyttämiseksi, mutta kustannuksiltaan edullisempia laatijoille ainakin lyhyellä aikavälillä. Tavoitteena on saavuttaa tavoitteiden ja niihin liittyvien kustannusten kannalta paras mahdollinen tulos. Parhaaksi arvioidussa vaihtoehdossa jäsenvaltiot voivat myös valtuuttaa riippumattomia varmennuspalvelujen tarjoajia, jotka eivät ole lakisääteisiä tilintarkastajia tai tilintarkastusyhteisöjä, varmentamaan kestävyysraportoinnin. Tällä pyritään tarjoamaan yrityksille laajemmat mahdollisuudet valita varmennuspalvelujen tarjoajia kestävyysraportoinnin varmentamista varten. Käyttäjät hyötyvät paremmista mahdollisuuksista saada vertailukelpoisia, merkityksellisiä ja luotettavia kestävyystietoja useammilta yrityksiltä. Tämä puolestaan vähentää sijoitusriskejä rahoitusjärjestelmässä, lisää yrityksiin suuntautuvia sellaisia rahoitusvirtoja, joilla on myönteinen vaikutus ihmisiin ja ympäristöön, ja lisää yritysten vastuuvelvollisuutta. Tällä vaihtoehdolla tarjotaan säästäjille ja sijoittajille, jotka haluavat sijoittaa kestävällä tavalla, mahdollisuus tehdä niin. Ehdotetulla vaihtoehdolla varmistettaisiin, että noin 49 000 yritystä raportoi kestävyystietoja (75 prosenttia kaikkien osakeyhtiöiden liikevaihdosta) verrattuna nykyisiin 11 600 yritykseen (47 prosenttia kaikkien osakeyhtiöiden liikevaihdosta), jotka kuuluvat muiden kuin taloudellisten tietojen raportointidirektiivin soveltamisalaan. Kaikkien suurten yritysten ja kaikkien EU:n säännellyillä markkinoilla listattujen yritysten (lukuun ottamatta listattuja mikroyrityksiä) olisi sovellettava EU:n kestävyysraportointistandardeja ja pyrittävä huolehtimaan raportoitujen tietojen varmentamisesta. Vertailun vuoksi voidaan todeta, että tällä hetkellä arviolta vain 20 prosenttia suurista yrityksistä soveltaa kestävyysraportointistandardeja kokonaisuudessaan ja vain 30 prosenttia pyrkii varmennuttamaan raportoimansa tiedot. Ehdotetulla vaihtoehdolla on epäsuoria myönteisiä vaikutuksia perusoikeuksien kunnioittamiseen sekä ihmisiin ja ympäristöön, sillä tiukemmat raportointivaatimukset voivat muuttaa yritysten toimintatapoja myönteisemmiksi.

Parhaaksi arvioidun vaihtoehdon arvioidut kokonaiskustannukset ovat 1 200 miljoonaa euroa kertaluonteisina kustannuksina ja 3 600 miljoonaa euroa toistuvina vuotuisina kustannuksina. Lisäksi kestävyystietojen laatijoille aiheutuu kustannuksia luokitusjärjestelmäasetuksen 8 artiklassa säädetyistä raportointivaatimuksista. Jos EU ei toteuta toimia, laatijoille aiheutuvien kustannusten odotetaan joka tapauksessa lisääntyvän huomattavasti, koska käyttäjät esittävät yhä enemmän koordinoimattomia tietopyyntöjä, koska ei ole saavutettu yhteisymmärrystä siitä, mitä tietoja yritysten olisi raportoitava käyttäjien tarpeiden täyttämiseksi, ja koska toimittajilta, asiakkailta ja kohdeyrityksiltä on jatkuvasti vaikea saada kestävyystietoja, joita laatijat tarvitsevat omiin raportointitarkoituksiinsa. Koska riittävän yksityiskohtaisia tietoja ei ole saatavilla, on mahdotonta laskea kustannuksia, joita laatijoille aiheutuisi uusien sääntöjen puuttuessa. On kuitenkin arvioitu, että standardien käyttö voisi johtaa 24 200–41 700 euron vuosittaisiin säästöihin yritystä kohti (noin 280–490 miljoonaa euroa vuodessa muita kuin taloudellisia tietoja koskevan raportointidirektiivin soveltamisalaan kuuluvien yritysten osalta ja 1 200–2 000 miljoonaa euroa vuodessa parhaaksi arvioidun vaihtoehdon osalta), jos standardeilla poistuisi kokonaan laatijoille osoitettujen lisätietopyyntöjen tarve. EU:n yrityksille voi aiheutua suurempia raportointikustannuksia kuin EU:n ulkopuolisille yrityksille, jos muut lainkäyttöalueet eivät noudata tämän ehdotuksen mukaista lähestymistapaa. Tämä voisi johtaa EU:n ja EU:n ulkopuolisten yritysten epätasa-arvoiseen kohteluun ja siten heikentää tasapuolisia toimintaedellytyksiä EU:n sisämarkkinoilla. Tämän riskin pienentämiseksi ehdotuksessa esitettyjä raportointivaatimuksia sovellettaisiin EU:n ulkopuolisten yritysten tytäryrityksiin EU:ssa sekä kaikkiin sellaisiin EU:n ulkopuolisiin yrityksiin, joilla on jollakin EU:n säännellyllä markkinalla listattuja siirtokelpoisia arvopapereita. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Sijoittajansuojan varmistamiseksi kaikkiin säännellyillä markkinoilla listattuihin yrityksiin olisi periaatteessa sovellettava samoja julkistamissääntöjä. EU:n säännellyillä markkinoilla listattujen pk-yritysten olisi näin ollen täytettävä ehdotetut uudet kestävyysraportointivaatimukset. Vaatimuksia sovellettaisiin EU:n säännellyillä markkinoilla listattuihin pk-yrityksiin kuitenkin vasta kolmen vuoden kuluttua niiden soveltamisesta muihin yrityksiin, jotta niillä olisi aikaa toipua covid-19-pandemiasta pienemmille yrityksille aiheutuneista suhteellisista taloudellisista vaikeuksista. Tämä siirtymäkausi antaisi listatuille pk-yrityksille myös mahdollisuuden soveltaa uusia vaatimuksia, kun kestävyystietojen raportointi- ja varmennuskäytännöt ovat saavuttaneet korkeamman kypsyysasteen. Tämän ehdotuksen julkistamisvaatimuksia ei sovellettaisi pk-yrityksiin, joilla on siirtokelpoisia arvopapereita, jotka on listattu pk-yritysten kasvumarkkinoilla tai monenkeskisissä kaupankäyntijärjestelmissä. Suhteellisuussyistä niitä ei myöskään sovellettaisi EU:n säännellyillä markkinoilla listattuihin mikroyrityksiin. Tässä ehdotuksessa ei edellytetä, että muut pk-yritykset raportoivat kestävyystietoja. Listaamattomat pk-yritykset voivat kuitenkin päättää käyttää vapaaehtoisesti kestävyysraportointistandardeja, jotka komissio hyväksyy delegoituina säädöksinä listattujen pk-yritysten raportointia varten. Standardeilla on tarkoitus mahdollistaa se, että pk-yritykset voivat raportoida tietoja kustannustehokkaasti vastauksena lukuisiin tietopyyntöihin, joita ne saavat muilta yrityksiltä, joiden kanssa ne toimivat, kuten pankeilta, vakuutusyrityksiltä ja suurilta yritysasiakkailta, ja auttaa määrittelemään rajat tiedoille, joita yritykset voivat kohtuudella odottaa arvoketjuunsa sisältyviltä pk-yrityksiltä. Tällaisilla standardeilla olisi myös autettava pk-yrityksiä houkuttelemaan lisää sijoituksia ja rahoitusta sekä osallistumaan kaikin puolin Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa esitettyyn kestävään talouteen siirtymiseen ja edistämään sitä. Pk-yrityksiä koskevat standardit toimivat viitetasona yritysten kestävyysraportointia koskevan direktiivin soveltamisalaan kuuluville yrityksille sellaisten kestävyystietojen tasosta, joita ne voisivat kohtuudella pyytää arvoketjuihinsa sisältyviltä, pk-yrityksiä olevilta toimittajilta ja asiakkailta. Tässä ehdotuksessa on huomioitu digitaalinen valmius, koska siinä edellytetään, että yritykset merkitsevät raportoidut kestävyystiedot digitaalisesti digitaalisen luokitusjärjestelmän mukaisesti. •Perusoikeudet Tässä ehdotuksessa kunnioitetaan vahvistettuja perusoikeuksia ja noudatetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan periaatteita. Sillä on epäsuora myönteinen vaikutus perusoikeuksiin, koska tiukemmat raportointivaatimukset voivat parantaa yritysten toimintatapoja. Ehdotuksen avulla olisi lisättävä yritysten tietoisuutta perusoikeuksista ja vaikutettava myönteisesti siihen, miten ne tunnistavat ja hallinnoivat todellisia ja mahdollisia perusoikeuksiin kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia. Ehdotuksen odotetaan myös lisäävän pääomavirtoja yrityksiin, jotka kunnioittavat perusoikeuksia, ja pääsääntöisesti lisäävän yritysten vastuuta niiden vaikutuksesta perusoikeuksiin. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia talousarvioon. Nykyisiä budjettivaroja käytetään menoihin, joilla rahoitetaan EU:n kestävyysraportointistandardien laatimista. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Seuratakseen, miten ehdotuksen erityistavoitteiden saavuttamisessa edistytään, komissio tutkii mahdollisuutta järjestää määräajoin käyttäjille ja laatijoille suunnattuja kyselyjä käytettävissä olevista taloudellisista resursseista riippuen. Ehdotuksessa edellytetään, että komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen varmennusvaatimusten täytäntöönpanosta viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän direktiivin soveltamisen alkamisesta. Kertomukseen liitetään tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia tiukemmista varmennusvaatimuksista (”kohtuullinen varmuus”). Tämä ehdotus ei edellytä täytäntöönpanosuunnitelmaa. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Selittäviä asiakirjoja ei pidetä tarpeellisina. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotuksen 1 artiklassa muutetaan direktiiviä 2013/34/EU (tilinpäätösdirektiivi). Ehdotuksen 1 artiklan 1 kohdassa laajennetaan tilinpäätösdirektiivin kestävyysraportointia koskevien artiklojen soveltamisala koskemaan sellaisia luottolaitoksia ja vakuutusyrityksiä, jotka tilinpäätösdirektiivin mukaan eivät ole osakeyhtiöitä tai joihin ei katsota liittyvän rajoitettua vastuuta, mukaan lukien osuuspankit sekä keskinäiset ja osuustoiminnalliset vakuutusyritykset, edellyttäen että ne täyttävät asiaankuuluvat kokokriteerit.

Ehdotuksen 1 artiklan 2 kohdassa määritellään tietyt ehdotuksessa tarvittavat käsitteet. Siinä otetaan käyttöön ja määritellään käsitteet ”kestävyysseikat” ja ”kestävyysraportointi”, kun taas tilinpäätösdirektiivin nykyisissä säännöksissä viitataan ”muihin kuin taloudellisiin tietoihin”. Ehdotuksessa määritellään myös käsitteet ”riippumaton vakuutuspalvelujen tarjoaja” ja ”aineettomat hyödykkeet”. Ehdotuksen 1 artiklan 3 kohdalla korvataan tilinpäätösdirektiivin 19 a artikla, jossa täsmennetään tiettyjä yrityksiä koskevat kestävyysraportointivaatimukset. Ehdotuksella muutetaan 19 a artiklaa seuraavasti: –Sillä muutetaan raportointivaatimusten kohteiden soveltamisalaa laajentamalla niiden soveltaminen kaikkiin suuriin yrityksiin ja kaikkiin yrityksiin, joilla on arvopapereita listattuina EU:n säännellyillä markkinoilla, mikroyrityksiä lukuun ottamatta. Listattujen pk-yritysten raportointitaakan keventämiseksi niiden on aloitettava raportointi ehdotetun direktiivin mukaisesti kolmen vuoden kuluttua sen soveltamisen alkamisesta –Siinä selvennetään kaksinkertaisen olennaisuuden periaatetta ja tehdään kaikin puolin selväksi se, että yritysten on raportoitava tiedot, jotka ovat tarpeen sen ymmärtämiseksi, miten kestävyysseikat vaikuttavat niihin, sekä tiedot, jotka ovat tarpeen kestävyysseikoista ihmisiin ja ympäristöön kohdistuvien vaikutusten ymmärtämiseksi. –Siinä täsmennetään tarkemmin, mitä tietoja yritysten on julkistettava. Nykyisiin säännöksiin verrattuna siinä asetetaan yrityksille uusia vaatimuksia, joiden mukaan niiden on annettava tietoja strategiastaan, tavoitteistaan, hallituksen ja johdon roolista, yritykseen ja sen arvoketjuun liittyvistä pääasiallisista haitallisista vaikutuksista, aineettomista hyödykkeistä ja siitä, miten ne ovat yksilöineet raportoimansa tiedot. –Siinä täsmennetään, että yritysten on raportoitava laadulliset ja määrälliset tiedot, ennakoivat ja takautuvat tiedot sekä tiedot, jotka kattavat tarpeen mukaan lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin. –Siinä edellytetään, että kaikki sen soveltamisalaan kuuluvat yritykset raportoivat eurooppalaisten kestävyysraportointistandardien mukaisesti, ja annetaan sen soveltamisalaan kuuluville listatuille pk-yrityksille mahdollisuus raportoida pk-yrityksiä varten vahvistettujen kestävyysraportointistandardien mukaisesti. –Siinä poistetaan jäsenvaltioilta mahdollisuus sallia, että yritykset raportoivat vaaditut tiedot erillisessä kertomuksessa, joka ei ole osa toimintakertomusta. –Siinä edellytetään, että velvollisuudesta vapautetut tytäryritykset julkistavat konsernin tasolla raportoivan emoyrityksen laatiman konsernin toimintakertomuksen ja liittävät oikeussubjektinsa (omaan) toimintakertomukseen viittauksen siihen, että kyseinen yritys on vapautettu direktiivin vaatimuksista. Ehdotuksen 1 artiklan 4 kohdassa lisätään tilinpäätösdirektiiviin kolme uutta säännöstä eli 19 b, 19 c ja 19 d artikla, jotka koskevat kestävyysraportointistandardeja. Uudessa 19 b artiklassa siirretään komissiolle valta hyväksyä EU:n kestävyysraportointistandardeja delegoiduilla säädöksillä ja täsmennetään niiden hyväksymistä koskevat vaatimukset. Ensiksi siinä täsmennetään vähimmäislaatuvaatimukset, jotka standardien mukaisesti raportoitujen tietojen on täytettävä. Toiseksi siinä yksilöidään ne aiheet, jotka standardien olisi katettava. Kolmanneksi siinä yksilöidään tietyt välineet ja aloitteet, jotka komission olisi otettava erityisesti huomioon päättäessään delegoitujen säädösten sisällöstä, mukaan lukien tietty EU:n lainsäädäntö sekä kestävyysraportointia koskeviin maailmanlaajuisiin standardointialoitteisiin liittyvä työ. Siinä edellytetään myös, että komissio hyväksyy ensimmäisen standardikokonaisuuden viimeistään 31. lokakuuta 2022. Näissä standardeissa olisi täsmennettävä, mitä tietoja yritysten olisi raportoitava kaikista kestävyysseikoista ja kaikista 19 a artiklan 2 kohdassa luetelluista raportointialoista. Näissä delegoiduissa säädöksissä olisi ainakin täsmennettävä tiedot, jotka yritysten olisi raportoitava, jotta ne palvelisivat sellaisten finanssimarkkinatoimijoiden tarpeita, joihin sovelletaan asetuksen (EU) 2019/2088 julkistamisvaatimuksia. Toinen standardikokonaisuus olisi hyväksyttävä viimeistään 31. lokakuuta 2023. Näissä standardeissa olisi täsmennettävä täydentävät tiedot, jotka yritysten olisi tarvittaessa raportoitava kestävyysseikoista ja 19 a artiklan 2 kohdassa luetelluista raportointialoista, sekä tiedot, jotka koskevat yrityksen toimialaa. Lisäksi 19 b artiklassa edellytetään, että komissio tarkastelee standardeja uudelleen joka kolmas vuosi, jotta voidaan ottaa huomioon asiaan liittyvä kehitys, myös kansainvälisten standardien laatiminen. Uudessa 19 c artiklassa edellytetään, että komissio hyväksyy pk-yrityksiä koskevat kestävyysraportointistandardit viimeistään 31. lokakuuta 2023. Uudessa 19 d artiklassa edellytetään, että yritykset laativat tilinpäätöksensä ja toimintakertomuksensa yhtenäisessä sähköisessä raportointimuodossa komission delegoidun asetuksen (EU) 2019/815 3 artiklan mukaisesti ja merkitsevät kestävyystiedot tunnistein kyseisessä asetuksessa säädettyjä edellytyksiä ja määräaikoja noudattaen. Ehdotuksen 1 artiklan 5 kohdassa muutetaan 20 artiklaa siten, että siinä edellytetään, että listatut yritykset, joihin kyseistä säännöstä sovelletaan, sisällyttävät viittauksen sukupuolikysymyksiin yrityksen hallinto-, johto- ja valvontaelimiin sovellettavien monimuotoisuutta koskevien toimintaperiaatteiden kuvauksessa. Siinä muutetaan 20 artiklaa myös siten, että 20 artiklan soveltamisalaan kuuluvat listatut yritykset voivat noudattaa kyseisen artiklan c, f ja g alakohdassa säädettyjä vaatimuksia sisällyttämällä tarvittavat tiedot osaksi kestävyysraportointiaan. Ehdotuksen 1 artiklan 6 kohdassa muutetaan tilinpäätösdirektiivin 23 artiklaa selventämällä, että konsernitilinpäätöksiä ja konsernin toimintakertomuksia koskeva vapautusjärjestelmä toimii erillään konsernin kestävyysraportoinnin vapautusjärjestelmästä. Tämä tarkoittaa sitä, että yritys voidaan vapauttaa konsernin tilinpäätösraportointia koskevien vaatimusten noudattamisesta, muttei konsernin kestävyysraportointia koskevista vaatimuksista. Näin on silloin, kun koko konsernin emoyritys laatii konsernin tilinpäätöksen ja konsernin toimintakertomuksen EU:n lainsäädännön mukaisesti tai vastaavien vaatimusten mukaisesti, jos se on sijoittautunut EU:n ulkopuoliseen maahan, muttei laadi konsernin kestävyyskertomuksia EU:n lainsäädännön mukaisesti tai vastaavien vaatimusten mukaisesti, jos se on sijoittautunut EU:n ulkopuoliseen maahan. Ehdotuksen 1 artiklan 7 kohdassa korvataan tilinpäätösdirektiivin 29 a artikla siten, että kaikkia 19 a artiklan kestävyysraportointivaatimuksia sovelletaan tapauksen mukaan emoyrityksiin, jotka raportoivat konsernitasolla koko konsernin osalta. Ehdotuksen 1 artiklan 8 kohdassa muutetaan tilinpäätösdirektiivin 30 artiklaa, jotta se vastaisi uusia kestävyysraportointivaatimuksia. Ensiksi sitä muutetaan siten, että jäsenvaltioiden edellytetään varmistavan, että yritykset julkistavat asianmukaisesti hyväksytyn tilinpäätöksensä ja toimintakertomuksensa uudessa 19 d artiklassa säädetyssä sähköisessä muodossa12 kuukauden kuluessa tilinpäätöspäivästä. Toiseksi sitä muutetaan lisäämällä edellytys, että jos riippumaton varmennuspalvelujen tarjoaja, joka on muu kuin lakisääteinen tilintarkastaja, antaa lausunnon kestävyysraportoinnista, lausunto julkistetaan yhdessä tilinpäätöksen ja toimintakertomuksen kanssa. Lisäksi sitä muutetaan siten, että jäsenvaltioita edellytetään varmistamaan, että kestävyysraportointia sisältävät toimintakertomukset asetetaan niiden julkistamisen jälkeen viipymättä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/109/EY (avoimuusdirektiivi) tarkoitetun virallisesti nimetyn järjestelmän saataville. Siinä täsmennetään, että jos kestävyysraportointitietoja laativat yrityksiä ei ole listattu EU:n säännellyillä markkinoilla, asiaankuuluva virallisesti nimetyn järjestelmän on oltava yksi sen jäsenvaltion virallisesti nimetyistä järjestelmistä, jossa yrityksen sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee. Tämä on tarpeen, jotta yritysten julkistamat kestävyystiedot voidaan sisällyttää eurooppalaiseen keskitettyyn palvelupisteeseen (ESAP), joka perustetaan pääomamarkkinaunionia koskevan toimintasuunnitelman toimen 1 mukaisesti. Ehdotuksen 1 artiklan 9 kohdassa muutetaan tilinpäätösdirektiivin 33 artiklaa siten, että yrityksen hallinto-, johto- ja valvontaelinten jäsenten kollektiivinen vastuu yhdenmukaistetaan tarkistettujen kestävyysraportointivaatimusten kanssa. Siinä edellytetään erityisesti, että hallinto-, johto- ja valvontaelimet varmistavat, että kyseinen yritys on raportoinut EU:n kestävyysraportointistandardien mukaisesti ja vaaditussa digitaalisessa muodossa, ja poistetaan viittaus kestävyysraportointia varten nykyisin sallittuun erilliseen kertomukseen. Ehdotuksen 1 artiklan 10 kohdassa muutetaan tilinpäätösdirektiivin 34 artiklaa kestävyysraportoinnin varmentamisen osalta. Siinä edellytetään erityisesti, että lakisääteinen tilintarkastaja suorittaa yrityksen kestävyysraportointiin kohdistuvan rajoitetun varmuuden antavan toimeksiannon. Varmentamisen yhteydessä on tarkasteltava myös kestävyysraportoinnin yhdenmukaisuutta raportointistandardeihin nähden, prosessia, jonka yritys on toteuttanut standardien mukaisesti raportoitujen tietojen yksilöimiseksi, kestävyysraportoinnin merkitsemistä tunnistein ja luokitusjärjestelmäasetuksen 8 artiklan mukaisesti raportoituja indikaattoreita. Lisäksi siinä mahdollistetaan se, että jäsenvaltiot voivat sallia minkä tahansa riippumattoman varmennuspalvelujen tarjoajan, joka on akkreditoitu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 765/2008 mukaisesti, antamaan kestävyysraportoinnista lausunnon rajoitetun varmuuden antavan toimeksiannon perusteella. Siinä edellytetään myös, että jäsenvaltiot varmistavat, että asetetaan yhdenmukaiset vaatimukset kaikille henkilöille ja yrityksille, myös lakisääteisille tilintarkastajille ja tilintarkastusyhteisöille, jotka voivat antaa lausunnon kestävyysraportoinnin varmuudesta. Ehdotuksen 1 artiklan 11 kohdalla muutetaan tilinpäätösdirektiivin 49 artiklaa vahvistamalla edellytykset, joilla komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä uudessa 19 b artiklassa tarkoitetuista kestävyysraportointistandardeista. Siinä edellytetään, että komissio ottaa kyseisten säädösten valmistelussa huomioon Euroopan tilinpäätösraportoinnin neuvoa-antavan ryhmän (EFRAG) tekniset neuvot edellyttäen, että ne laaditaan asianmukaisessa menettelyssä julkisen valvonnan ja avoimuuden mukaisesti, niissä hyödynnetään asiaankuuluvien sidosryhmien asiantuntemusta ja niihin liitetään kustannus-hyötyanalyysit, jotka helpottavat komissiota standardien hyväksymisessä. Tässä kohdassa edellytetään myös, että Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (EAMV) antaa lausunnon EFRAGin antamista teknisistä neuvoista ennen kuin komissio hyväkyy standardit. Lausunto on annettava kahden kuukauden kuluessa komission pyynnön vastaanottamisesta. Tämä on kohtuullinen määräaika, koska EAMV osallistuu EFRAGin työhön ja on sen vuoksi perehtynyt EFRAGin teknisten neuvojen sisältöön ennen niiden toimittamista komissiolle. Komission on myös kuultava kestävää rahoitusta käsittelevää jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmää, Euroopan pankkiviranomaista (EPV), Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaista (EVLEV), Euroopan ympäristökeskusta (EEA), Euroopan unionin perusoikeusvirastoa (FRA), Euroopan keskuspankkia, Euroopan tilintarkastajien valvontaelinten komiteaa ja kestävän rahoituksen foorumia ennen standardien hyväksymistä. Jos jokin näistä elimistä päättää antaa lausunnon, sen on annettava lausunto kahden kuukauden kuluessa siitä, kun komissio on kuullut sitä. Ehdotuksen 1 artiklan 12 kohdassa muutetaan tilinpäätösdirektiivin 51 artiklaa täsmentämällä seuraamusten ja hallinnollisten toimenpiteiden vähimmäistyypit, joista jäsenvaltioiden olisi säädettävä sellaisia tilanteita varten, joissa rikotaan kansallisia säännöksiä, joilla tilinpäätösdirektiivin kestävyysraportointivaatimukset saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ehdotuksen 2 artiklassa muutetaan direktiiviä 2004/109/EY (avoimuusdirektiivi). Ehdotuksen 2 artiklan 1 kohdassa otetaan käyttöön ja määritellään ehdotuksen kannalta välttämätön käsite ”kestävyysraportointi”.

Ehdotuksen 2 artiklan 2 kohdassa muutetaan avoimuusdirektiivin 4 artiklaa, jotta kestävyysraportointi otetaan huomioon osana kyseisen direktiivin säännösten mukaisesti laadittavia ja julkistettavia säänneltyjä tietoja. Ensiksi sitä muutetaan lisäämällä vaatimus, että tilinpäätös sisältää liikkeeseenlaskijan taloudellisesta raportoinnista vastaavien henkilöiden lausunnot, joiden mukaan toimintakertomus on laadittu heidän parhaan tietämyksensä mukaan soveltuvin osin direktiivissä 2013/34/EU edellytettyjen kestävyysraportointistandardien mukaisesti. Vaatimus sisällyttää kestävyysraportointi toimintakertomukseen tällä ehdotetulla direktiivillä tehtävien muutosten tuloksena poistaa tarpeen muuttaa direktiivin 2004/109/EY 4 artiklan 2 kohdan b alakohtaa. Toiseksi viittaukset tilinpäätösdirektiivin ja direktiivin 2006/43/EY (tilintarkastusdirektiivi) säännöksiin saatetaan ajan tasalle tilinpäätösdirektiivin 34 artiklan 1 kohdan mukaisen tilintarkastusta koskevan vaatimuksen osalta sen toteamiseksi, onko tilintarkastaja tai tilintarkastusyhteisö havainnut olennaisia virheellisyyksiä toimintakertomuksessa, sekä tilintarkastuskertomuksen, myös kestävyysraportoinnin varmuutta koskevan lausunnon, julkistamista koskevan vaatimuksen osalta. Myös viittaukset tilinpäätösdirektiivin säännöksiin, jotka koskevat toimintakertomuksen laatimista, saatetaan ajan tasalle ja niitä muutetaan niin, että niissä edellytetään kestävyysraportointia. Nämä muutokset mahdollistavat kestävyysraportointivaatimusten ulottamisen EU:n säännellyillä markkinoilla listattuihin yrityksiin, mikroyrityksiä lukuun ottamatta, sekä myös EU:n ulkopuolisiin liikkeeseenlaskijoihin. Muutoksissa selvennetään myös sitä oikeudellista toimeksiantoa, jonka mukaan kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on valvottava kestävyysraportointia. Ehdotuksen 2 artiklan 3 kohdassa muutetaan avoimuusdirektiivin 23 artiklan 4 kohtaa siten, että komissiolle siirretään valta hyväksyä toimenpiteitä, joilla otetaan käyttöön mekanismi EU:n ulkopuolisten liikkeeseenlaskijoiden käyttämien kestävyysraportointistandardien vastaavuuden määrittämiseksi, ja tehdä tällaisen vahvistamista koskevat tarvittavat päätökset. EU:n ulkopuolisten liikkeeseenlaskijoiden käyttämien kestävyysraportointistandardien vastaavuutta koskevat päätökset ovat riippumattomia tilinpäätösstandardeja koskevista vastaavuuspäätöksistä. Ehdotuksen 2 artiklan 4 kohdassa lisätään avoimuusdirektiivin 28 artiklaan d alakohta, jossa edellytetään, että Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (EAMV) antaa kansallisille toimivaltaisille viranomaisille ohjeita kestävyysraportoinnin valvonnan lähentämiseksi. EAMV-asetuksessa (asetus (EU) N:o 1095/2010) avoimuusdirektiivi määritellään yhdeksi niistä unionin säädöksistä, joissa määritellään EAMV:n toiminta-ala. Ehdotuksen 3 artiklassa muutetaan direktiiviä 2006/43/EY (tilintarkastusdirektiivi). Ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdassa muutetaan tilintarkastusdirektiivin 1 artiklassa säädettyä kohdetta siten, että siihen sisältyy kestävyysraportoinnin ja konsernin kestävyysraportoinnin varmentaminen silloin, kun lakisääteisen tilintarkastuksen suorittava lakisääteinen tilintarkastaja tai tilintarkastusyhteisö suorittaa sen. Ehdotuksen 3 artiklan 2 kohdassa muutetaan ja lisätään tiettyjä ehdotuksen kannalta välttämättömiä määritelmiä tilintarkastusdirektiivin 2 artiklaan. Siinä muutetaan ”lakisääteisen tilintarkastajan” ja ”tilintarkastusyhteisön” määritelmiä, jotta voidaan ottaa tarvittaessa huomioon niiden mahdollinen työ kestävyysraportoinnin varmentamisessa. Siinä myös otetaan käyttöön ja määritellään käsitteet ”kestävyysraportoinnin varmentaminen” ja ”kestävyysraportointi”. Ehdotuksen 3 artiklan 3–6 kohdassa muutetaan tilintarkastusdirektiivin 6–11 artiklaa siten, että niihin sisällytetään lakisääteisten tilintarkastajien ja tilintarkastusyhteisöjen hyväksymistä, jatkuvaa ammatillista koulutusta ja keskinäistä tunnustamista koskevat säännöt, jotta voidaan varmistaa, että lakisääteisillä tilintarkastajilla on tarvittava teoreettisen tietämyksen taso kestävyysraportoinnin varmentamisen kannalta merkityksellisistä aiheista ja kyky soveltaa tätä tietämystä käytännössä. Ehdotuksen 3 artiklan 7 kohdassa muutetaan 14 artiklaa, joka sisältää säännöt menettelyistä, jotka toimivaltaisten viranomaisten olisi vahvistettava eri jäsenvaltioiden lakisääteisten tilintarkastajien hyväksymistä varten. Sitä muutetaan sen varmistamiseksi, että jos jäsenvaltio päättää, että hyväksyntää hakevan hakijan olisi tehtävä kelpoisuuskoe, tämä koe kattaa myös lakisääteisen tilintarkastajan riittävän tietämyksen vastaanottavan jäsenvaltion sellaisista laeista ja asetuksista, jotka ovat merkityksellisiä kestävyysraportoinnin varmentamisen kannalta. Ehdotuksen 3 artiklan 8 kohdassa lisätään tilintarkastusdirektiiviin 14 a artikla, johon sisältyy aikaisemman käytännön säilyttämistä koskeva lauseke sen varmistamiseksi, että hyväksytyt lakisääteiset tilintarkastajat voivat jatkaa lakisääteisten tilintarkastusten suorittamista ja suorittaa kestävyysraportoinnin tarkastuksia, kun muutettuja oikeudellisia vaatimuksia aletaan soveltaa. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jo hyväksytyt lakisääteiset tilintarkastajat hankkivat tarvittavan tietämyksen kestävyysraportoinnista ja kestävyysraportoinnin varmentamisesta tilintarkastusdirektiivin 13 artiklassa edellytetyn jatkuvan koulutuksen avulla. Ehdotuksen 3 artiklan 9 kohdassa muutetaan 24 b artiklaa siten, että siinä mukautetaan tilintarkastajan työn organisointia koskevia sääntöjä sisällyttämällä niihin viittaukset kestävyysraportoinnin varmentamiseen liittyvään työhön. Sitä muutetaan erityisesti, jotta voidaan edellyttää, 1) että keskeinen/keskeiset tilintarkastuskumppani(t) osallistuu/osallistuvat aktiivisesti kestävyysraportoinnin varmentamiseen, 2) että kestävyysraportoinnin varmentamista suorittaessaan lakisääteiset tilintarkastajat varaavat toimeksiantoon riittävästi aikaa ja osoittavat riittävästi resursseja, jotta he voivat hoitaa tehtävänsä asianmukaisesti, 3) että asiakaskirjanpidossa yksilöidään kestävyysraportoinnin varmentamisesta veloitetut maksut ja 4) että tilintarkastuskansio sisältää tiedot kestävyysraportoinnin varmentamisesta, jos sen on suorittanut lakisääteinen tilintarkastaja. Ehdotuksen 3 artiklan 10 kohdassa muutetaan tilintarkastusdirektiivin 25 artiklaa sen edellyttämiseksi, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön asianmukaiset säännöt, jotta voidaan välttää se, että kestävyysraportoinnin varmentamisesta veloitettaviin palkkioihin vaikuttaa tarkastettavalle yhteisölle suoritettavat oheispalvelut tai että palkkiot määräytyvät niiden perusteella tai että ne perustuvat jonkinlaiseen ehdollisuuteen. Ehdotuksen 3 artiklan 11 kohdalla lisätään tilintarkastusdirektiiviin 25 b artikla, jolla laajennetaan kyseisen direktiivin sääntöjä, jotka koskevat tilinpäätösten tilintarkastajilta edellytettyjä ammattietiikkaa, riippumattomuutta, objektiivisuutta, luottamuksellisuutta ja salassapitovelvollisuutta, koskemaan kestävyysraportoinnin varmentamiseen liittyvää työtä. Ehdotuksen 3 artiklan 12 kohdassa tilintarkastusdirektiiviin lisätään 26 a artikla, jonka mukaan jäsenvaltioiden on vaadittava tilintarkastajia suorittamaan kestävyysraportoinnin varmennustoimeksiannot komission hyväksymien varmennusstandardien mukaisesti ja soveltamaan kansallisia varmennusstandardeja, ‑menettelyjä tai ‑vaatimuksia, jos komissio ole hyväksynyt samaa aihetta koskevaa varmennusstandardia. Artiklassa siirretään komissiolle valta hyväksyä delegoiduilla säädöksillä varmennusstandardeja, joissa vahvistetaan menettelyt, joita tilintarkastajan on noudatettava tehdäkseen johtopäätöksiä kestävyysraportoinnin varmuudesta, myös toimeksiannon suunnittelusta, riskien huomioon ottamisesta ja niihin reagoimisesta sekä tarkastuskertomukseen sisällytettävien päätelmien tyypistä. Siinä myös edellytetään, että tarkastajat perustavat kestävyysraportointia koskevan lausuntonsa kohtuullisen varmuuden antavaan toimeksiantoon, jos komissio käyttää mahdollisuutta hyväksyä kohtuullisen varmuuden antamista koskevia standardeja. Ehdotuksen 3 artiklan 13 kohdassa lisätään tilintarkastusdirektiiviin 27 a artikla, jolla konsernin lakisääteistä tilintarkastusta koskevat säännöt ulotetaan koskemaan konsernin kestävyysraportoinnin varmentamista silloin, kun lakisääteinen tilintarkastaja suorittaa varmentamisen. Ehdotuksen 3 artiklan 14 kohdassa muutetaan tilintarkastusdirektiivin 28 artiklaa siten, että siinä edellytetään kestävyysraportoinnin varmentamista suorittavia lakisääteisiä tilintarkastajia tai tilintarkastusyhteisöjä esittämään tuloksensa tilintarkastuskertomuksessa ja laatimaan kertomus EU:n tai asianomaisen jäsenvaltion hyväksymien varmennusstandardeja koskevien vaatimusten mukaisesti. Tilintarkastuskertomuksessa olisi erityisesti täsmennettävä kestävyysraportointi tai konsernin kestävyysraportointi sekä päivä, jolle se on laadittu ja ajanjakso, jonka se kattaa. Siinä olisi yksilöitävä sen laadinnassa sovellettu kestävyysraportointikehys. Tilintarkastuskertomukseen olisi sisällyttävä kestävyysraportoinnin varmentamisen laajuutta koskeva kuvaus ja yksilöitävä varmennusstandardit, joiden mukaisesti kyseinen kestävyysraportointi on varmennettu. Lisäksi siihen olisi sisällytettävä lakisääteisen tilintarkastajan lausunto kestävyysraportoinnista. Ehdotuksen 3 artiklan 15 kohdassa muutetaan tilintarkastusdirektiivin 29 artiklaa, joka koskee lakisääteisten tilintarkastajien ja tilintarkastusyhteisöjen laaduntarkastusjärjestelmää. Tarkoituksena on varmistaa, että kestävyysraportoinnin tarkastuksia varten tehdään laaduntarkastuksia ja että laaduntarkastuksia tekevillä henkilöillä on asianmukainen ammatillinen koulutus ja asiaankuuluva kokemus kestävyysraportoinnin varmentamisesta. Ehdotuksen 3 artiklan 16 kohdassa tilintarkastusdirektiiviin lisätään 30 g artikla sen selventämiseksi, että lakisääteisiä tilintarkastuksia suorittavia lakisääteisiä tilintarkastajia ja tilintarkastusyhteisöjä koskevaa tutkinta- ja seuraamusjärjestelmää sovelletaan myös kestävyysraportoinnin tarkastuksiin. Ehdotuksen 3 artiklan 17 kohdassa tilintarkastusdirektiiviin lisätään 36 a artikla sen selventämiseksi, että lakisääteisiin tilintarkastuksiin liittyviä julkista valvontaa ja jäsenvaltioiden välisiä sääntelyjärjestelyjä koskevia säännöksiä sovelletaan myös kestävyysraportoinnin varmentamiseen. Ehdotuksen 3 artiklan 18 kohdassa tilintarkastusdirektiiviin lisätään 38 a artikla sen selventämiseksi, että lakisääteisten tilintarkastajien ja tilintarkastusyhteisöjen nimittämiseen ja erottamiseen lakisääteisten tilintarkastusten osalta sovellettavia säännöksiä sovelletaan myös kestävyysraportoinnin varmentamiseen. Ehdotuksen 3 artiklan 19 kohdassa muutetaan tilinpäätösdirektiivin 39 artiklaa selventämällä tarkastusvaliokunnan tehtävät kestävyysraportoinnin varmentamisen osalta. Tarkastusvaliokunnan olisi erityisesti tiedotettava tarkastettavan yhteisön hallinto- tai valvontaelimelle kestävyysraportoinnin varmentamisen tuloksista ja selitettävä, miten tarkastusvaliokunta on edistänyt kestävyysraportoinnin luotettavuutta ja mikä tarkastusvaliokunnan rooli on ollut kyseisessä prosessissa. Tarkastusvaliokunnan olisi seurattava raportointiprosessia, myös digitaalisen raportoinnin prosessia ja prosessia, jonka yritys toteuttaa asiaa koskevien kestävyysstandardien mukaisesti raportoitujen tietojen yksilöimiseksi, ja annettava suosituksia tai ehdotuksia sen luotettavuuden varmistamiseksi. Tarkastusvaliokunnan olisi seurattava riippumattomuudestaan tinkimättä yrityksen sisäisen laadunvalvonnan ja riskienhallintajärjestelmien sekä sen sisäisen tarkastuksen, jos sellainen on, tehokkuutta tarkastettavan yhteisön kestävyysraportoinnin, myös muutetussa tilinpäätösdirektiivissä edellytetyn digitaalisen raportoinnin, kannalta; Lisäksi tarkastusvaliokunnan olisi seurattava kestävyysraportoinnin ja konsernin kestävyysraportoinnin varmentamista sekä arvioitava ja seurattava lakisääteisten tilintarkastajien tai tilintarkastusyhteisöjen riippumattomuutta.

Ehdotuksen 3 artiklan 20 kohdassa muutetaan 45 artiklaa, jotta EU:n ulkopuolisten tilintarkastajien ja tilintarkastusyhteisöjen rekisteröintiä ja valvontaa koskevat vaatimukset saadaan vastaamaan direktiivin uutta soveltamisalaa, joka kattaa kestävyysraportoinnin varmentamisen. Ehdotuksen 3 artiklan 21 kohdassa muutetaan 48 a artiklaa, jotta voidaan vahvistaa edellytykset sille, että komissiolle siirretään valta hyväksyä kestävyysraportoinnin varmennusstandardeja 26 a artiklan 2 kohdan mukaisesti. Ehdotuksen 4 artiklassa muutetaan asetusta (EU) N:o 537/2014 (tilintarkastusasetus). Ehdotuksen 4 artiklan 1 kohdassa muutetaan tilintarkastusasetuksen 5 artiklaa siten, että kielletään konsultointipalvelujen tarjoaminen kestävyysraportoinnin laatimiseksi tilintarkastusasetuksen 5 artiklassa täsmennettyinä ajanjaksoina silloin, kun lakisääteisen tilintarkastuksen suorittavat lakisääteiset tilintarkastajat tai tilintarkastusyhteisöt ovat myös suorittamassa kestävyysraportoinnin varmentamista. Ehdotuksen 4 artiklan 2 kohdassa muutetaan 14 artiklaa siten, että lakisääteiset tilintarkastajat ja tilintarkastusyhteisöt velvoitetaan ilmoittamaan vuosittain kyseiselle toimivaltaiselle viranomaiselle, mitkä tulot muista kuin tilintarkastuspalveluista saatavista tuloista ovat peräisin kestävyysraportoinnin varmentamisesta. Ehdotuksen 5 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot saattavat direktiivin 1–3 artiklan osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään 1. joulukuuta 2022 ja varmistavat, että sen säännöksiä sovelletaan yrityksiin 1. tammikuuta 2023 alkavana tilikautena tai kalenterivuonna 2023. Ehdotuksen 6 artiklassa vahvistetaan asetuksen (EU) N:o 537/2014 (tilintarkastusasetus) muutettujen säännösten soveltamisen alkamispäiväksi 1. tammikuuta 2023. 2021/0104 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 2013/34/EU, direktiivin 2004/109/EY, direktiivin 2006/43/EY ja asetuksen (EU) N:o 537/2014 muuttamisesta yritysten kestävyysraportoinnin osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 50 ja 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä,

sekä katsovat seuraavaa: (1)Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta 11 päivänä joulukuuta 2019 antamassaan tiedonannossa Euroopan komissio sitoutui tarkastelemaan uudelleen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU säännöksiä, jotka koskevat muiden kuin taloudellisten tietojen raportointia. Euroopan vihreän kehityksen ohjelma on Euroopan unionin uusi kasvustrategia. Sen tavoitteena on muuttaa unioni nykyaikaiseksi, resurssitehokkaaksi ja kilpailukykyiseksi taloudeksi, jossa ei ole kasvihuonekaasujen nettopäästöjä vuoteen 2050 mennessä. Tavoitteena on myös suojella, hoitaa ja lisätä EU:n luonnonpääomaa sekä suojella kansalaisten terveyttä ja hyvinvointia ympäristöön liittyviltä riskeiltä ja ympäristövaikutuksilta. Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteena on erottaa talouskasvu resurssien käytöstä ja varmistaa, että kaikki unionin alueet ja kansalaiset siirtyvät kestävään talousjärjestelmään sosiaalisesti oikeudenmukaisella tavalla. Sillä edistetään tavoitetta rakentaa ihmisten hyväksi toimiva talous, vahvistetaan EU:n sosiaalista markkinataloutta ja autetaan varmistamaan, että talous on valmis tulevaisuuteen ja että se luo vakautta, työpaikkoja, kasvua ja investointeja. Nämä tavoitteet ovat erityisen tärkeitä, kun otetaan huomioon covid-19-pandemian aiheuttamat sosioekonomiset vahingot ja tarve kestävään, osallistavaan ja oikeudenmukaiseen elpymiseen. Euroopan komissio ehdotti 4 päivänä maaliskuuta 2020 antamassaan ehdotuksessa eurooppalaiseksi ilmastolaiksi, että tavoite ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä tehtäisiin sitovaksi unionissa. (2)Komissio esitti kestävän kasvun rahoitusta koskevassa toimintasuunnitelmassaan toimenpiteitä seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: suunnataan pääomavirrat kestäviin investointeihin kestävän ja osallistavan kasvun aikaansaamiseksi, hallitaan ilmastonmuutoksesta, luonnonvarojen ehtymisestä, ympäristön pilaantumisesta ja sosiaalisista kysymyksistä johtuvia rahoitusriskejä ja edistetään rahoitus- ja taloustoiminnan avoimuutta ja pitkäjänteisyyttä. Näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää, että yritykset julkistavat merkityksellisiä, vertailukelpoisia ja luotettavia kestävyystietoja. Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat useita säädöksiä estävän kasvun rahoitusta koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanon yhteydessä. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2019/2088 säännellään sitä, miten finanssimarkkinatoimijoiden ja rahoitusneuvojien on annettava kestävyystietoja lopullisille sijoittajille ja varojen omistajille. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2020/852 luodaan ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen luokitusjärjestelmä, jonka tavoitteena on lisätä kestäviä sijoituksia ja torjua sellaisten rahoitustuotteiden viherpesua, joita väitetään perusteettomasti kestäviksi. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2019/2089, jota on täydennetty komission delegoiduilla asetuksilla (EU) 2020/1816, (EU) 2020/1817 ja (EU) 2020/1818, otetaan käyttöön ympäristöä, yhteiskuntaa ja hyvää hallintotapaa, jäljempänä ’ESG’, koskevat tiedonantovaatimukset vertailuarvojen hallinnoijia varten sekä EU:n ilmastosiirtymää koskevien vertailuarvojen ja EU:n Pariisin sopimuksen mukaisten vertailuarvojen luomista koskevat vähimmäisvaatimukset. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 575/2013 edellytetään, että suuret laitokset, jotka ovat laskeneet liikkeeseen arvopapereita, jotka on otettu kaupankäynnin kohteeksi säännellyillä markkinoilla, julkistavat tiedot ESG-riskeistä 28 päivästä kesäkuuta 2022 alkaen. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2019/2033 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2019/2034 käyttöön otettu sijoituspalveluyritysten uusi vakavaraisuuskehys sisältää säännöksiä, jotka koskevat ESG-riskiulottuvuuden käyttöönottoa toimivaltaisten viranomaisten suorittamassa vakavaraisuuden arviointiprosessissa, ja siihen sisältyy sijoituspalveluyrityksiin sovellettavia ESG-riskien julkistamisvaatimuksia, joita sovelletaan 26 päivästä joulukuuta 2022 alkaen. Komissio on myös ilmoittanut vuoden 2021 työohjelmassaan ehdotuksesta eurooppalaisia vihreitä joukkovelkakirjoja koskevasta standardista, joka on jatkoa kestävän kasvun rahoitusta koskevalle toimintasuunnitelmalle. (3)Neuvosto korosti 5 päivänä joulukuuta 2019 antamissaan pääomamarkkinaunionin syventämistä koskevissa päätelmissään, kuinka tärkeää on, että kestävyysriskeistä sekä kestävyyteen liittyvistä mahdollisuuksista ja vaikutuksista on saatavilla luotettavia, vertailukelpoisia ja merkityksellisiä tietoja, ja kehotti komissiota harkitsemaan muiden kuin taloudellisten tietojen raportointia koskevan eurooppalaisen standardin laatimista. (4)Euroopan parlamentti kehotti kestävästä rahoituksesta 29 päivänä toukokuuta 2018 antamassaan päätöslauselmassa kehittämään muiden kuin taloudellisten tietojen raportointia koskevia vaatimuksia direktiivin 2013/34/EU puitteissa. Yritysten kestävästä hallinnoinnista 17 päivänä joulukuuta 2020 antamassaan päätöslauselmassa Euroopan parlamentti ilmaisi tyytyväisyytensä komission sitoumukseen tarkastella uudelleen direktiiviä 2013/34/EU ja totesi, että on tarpeen luoda muiden kuin taloudellisten tietojen raportointia koskeva kattava unionin kehys, joka sisältää pakolliset muiden kuin taloudellisten tietojen raportointia koskevat unionin standardit. Euroopan parlamentti kehotti laajentamaan raportointivaatimusten soveltamisalaa uusiin yritysluokkiin ja ottamaan käyttöön tilintarkastusta koskevan vaatimuksen. (5)YK:n yleiskokous hyväksyi 25 päivänä syyskuuta 2015 uuden maailmanlaajuisen kestävän kehityksen kehyksen: kestävän kehityksen toimintaohjelma Agenda 2030, jäljempänä ’Agenda 2030 ‑toimintaohjelma’. Agenda 2030 ‑toimintaohjelman keskiössä ovat kestävän kehityksen tavoitteet, jotka käsittävät kestävyyden kolme ulottuvuutta: talouden, yhteiskunnan ja ympäristön. Seuraavista toimista Euroopan kestävän tulevaisuuden varmistamiseksi 22 päivänä marraskuuta 2016 annetussa komission tiedonannossa kestävän kehityksen tavoitteet kytketään unionin toimintakehykseen sen varmistamiseksi, että kyseiset tavoitteet sisällytetään jo lähtökohtaisesti kaikkiin unionin toimiin ja toimintapoliittisiin aloitteisiin sekä unionissa että maailmanlaajuisesti. Neuvosto vahvisti 20 päivänä kesäkuuta 2017 antamissaan päätelmissä, että unioni ja sen jäsenvaltiot ovat sitoutuneet panemaan Agenda 2030 ‑toimintaohjelman täytäntöön täysipainoisella, johdonmukaisella, kattavalla, yhdennetyllä ja tehokkaalla tavalla tiiviissä yhteistyössä kumppaneiden ja muiden sidosryhmien kanssa. (6)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/95/EU muutetaan direktiiviä 2013/34/EU tietyiltä suurilta yrityksiltä ja konserneilta edellytettävien muiden kuin taloudellisten tietojen julkistamisen osalta. Direktiivillä 2014/95/EU otetaan käyttöön vaatimus, että yritykset raportoivat vähintään ympäristöön, sosiaalisiin näkökohtiin, työntekijöihin, ihmisoikeuksien kunnioittamiseen, korruption torjuntaan ja lahjontaan liittyviä tietoja. Näiden aihealueiden osalta direktiivissä 2014/95/EU edellytetään, että yritykset julkistavat tietoja seuraavilla raportoinnin osa-alueilla: liiketoimintamalli, toimintaperiaatteet (myös sovelletut due diligence ‑prosessit), toimintaperiaatteiden noudattamisen tulokset, riskit ja riskienhallinta sekä liiketoiminnan kannalta merkitykselliset tulosindikaattorit. (7)Useat sidosryhmät pitävät ilmaisua ”muut kuin taloudelliset” epätarkoituksenmukaisena erityisesti siksi, että siitä saa sellaisen käsityksen, että kyseisillä tiedoilla ei ole taloudellista merkitystä. Kyseisillä tiedoilla on kuitenkin yhä enemmän taloudellista merkitystä. Monet tämän alan organisaatiot, aloitteet ja toimijat viittaavat ”kestävyystietoihin”. Sen vuoksi on suositeltavaa käyttää ilmaisua ”kestävyystiedot” ilmaisun ”muut kuin taloudelliset tiedot” sijasta. Direktiiviä 2013/34/EU olisi sen vuoksi muutettava tämän käsitteistön muutoksen huomioon ottamiseksi. (8)Yritysten kestävyysraportoinnin parantamisesta hyötyvät viime kädessä kansalaiset ja säästäjät. Säästäjillä, jotka haluavat sijoittaa kestävällä tavalla, on mahdollisuus tehdä niin, kun taas kaikkien kansalaisten olisi voitava hyötyä vakaasta, kestävästä ja osallistavasta talousjärjestelmästä. Näiden hyötyjen saavuttamiseksi yrityksen vuosikertomuksissa julkistettavien kestävyystietojen on ensin saavutettava kaksi ensisijaista ryhmää (”käyttäjät”). Ensimmäinen käyttäjäryhmä koostuu sijoittajista, myös omaisuudenhoitajista, jotka haluavat ymmärtää paremmin riskejä ja mahdollisuuksia, joita kestävyyskysymykset aiheuttavat heidän sijoituksilleen, sekä näiden sijoitusten ihmisiin ja ympäristöön kohdistuvia vaikutuksia. Toinen käyttäjäryhmä koostuu organisaatioista, kuten kansalaisjärjestöistä ja työmarkkinaosapuolista, jotka haluavat saada yritykset vastuuseen niiden vaikutuksista ihmisiin ja ympäristöön. Myös muut sidosryhmät voivat hyödyntää vuosikertomuksissa julkistettavia kestävyystietoja. Yritysten liikekumppanit, myös asiakkaat, voivat tukeutua näihin tietoihin ymmärtääkseen kestävyysriskit ja vaikutukset omien arvoketjujensa kautta ja tarvittaessa raportoidakseen niistä. Poliittiset päättäjät ja ympäristövirastot voivat käyttää tällaisia tietoja, erityisesti kootusti, seuratakseen ympäristöön ja yhteiskuntaan liittyviä suuntauksia, edistääkseen vihreää tilinpitoa ja ohjatakseen julkista politiikkaa. Vain harvat kansalaiset ja kuluttajat tutustuvat suoraan yritysten kertomuksiin ja raportteihin, mutta he voivat käyttää tällaisia tietoja välillisesti, esimerkiksi pohtiessaan rahoitusneuvojien tai kansalaisjärjestöjen neuvoja tai mielipiteitä. Monet sijoittajat ja omaisuudenhoitajat ostavat kestävyystietoja niitä toimittavilta kolmansilta osapuolilta, jotka keräävät tietoja eri lähteistä, myös julkisista yrityskertomuksista ja ‑raporteista. (9)Yritystä koskevien kestävyystietojen kysyntä on lisääntynyt viime vuosina erittäin merkittävästi, erityisesti sijoitusyhteisön keskuudessa. Kysynnän kasvu johtuu yrityksiin kohdistuvien riskien luonteen muuttumisesta ja sijoittajien kasvavasta tietoisuudesta näiden riskien taloudellisista vaikutuksista. Tämä koskee erityisesti ilmastoon liittyviä taloudellisia riskejä. Tietoisuus riskeistä, joita yrityksille ja sijoituksille aiheutuu muista ympäristökysymyksistä ja sosiaalisista kysymyksistä, kuten terveyskysymyksistä, lisääntyy myös koko ajan. Kestävyystietojen kysynnän kasvu johtuu myös sellaisten sijoitustuotteiden kasvusta, joilla pyritään nimenomaisesti täyttämään tietyt kestävyysvaatimukset tai saavuttamaan tietyt kestävyystavoitteet. Osa tästä kasvusta on loogista seurausta aiemmin annetusta unionin lainsäädännöstä, erityisesti asetuksesta (EU) 2019/2088 ja asetuksesta (EU) 2020/852. Kasvua olisi joka tapauksessa syntynyt muutenkin, koska kansalaisten tietoisuus, kuluttajien mieltymykset ja markkinakäytännöt muuttuvat nopeasti. Covid-19-pandemia nopeuttaa entisestään käyttäjien tietotarpeiden kasvua erityisesti siksi, että se on paljastanut työntekijöiden ja yritysten arvoketjujen haavoittuvuudet. Ympäristövaikutuksia koskevilla tiedoilla on merkitystä myös tulevien pandemioiden lievittämisessä, kun ihmisten ekosysteemeille aiheuttamat häiriöt liittyvät yhä enemmän tautien esiintymiseen ja leviämiseen. (10)Yritykset voivat itsekin saada hyötyä kestävyysseikoista laatimistaan korkealaatuisista raporteista. Kestävyystavoitteisiin pyrkivien sijoitustuotteiden määrän kasvu merkitsee sitä, että hyvä kestävyysraportointi voi parantaa yrityksen mahdollisuuksia saada rahoituspääomaa. Kestävyysraportoinnin avulla yritykset voivat tunnistaa ja hallita omia kestävyysseikkoihin liittyviä riskejään ja mahdollisuuksiaan. Se voi tarjota perustan paremmalle vuoropuhelulle ja viestinnälle yritysten ja niiden sidosryhmien välillä ja auttaa yrityksiä parantamaan mainettaan. (11)Muiden kuin taloudellisten tietojen julkistamisesta annetun direktiivin (direktiivi 2014/95/EU) uudelleentarkastelulauseketta koskevassa kertomuksessa ja siihen liittyvässä yritysraportoinnin toimivuustarkastuksessa havaittiin ongelmia mainitun direktiivin vaikuttavuudessa. On olemassa huomattava määrä näyttöä siitä, että monet yritykset eivät julkista olennaisia tietoja kaikista tärkeistä kestävyyteen liittyvistä seikoista. Kertomuksessa todettiin myös, että kestävyystietojen heikko vertailtavuus ja luotettavuus ovat merkittäviä ongelmia. Lisäksi monilla yrityksillä, joilta käyttäjät tarvitsevat kestävyystietoja, ei ole velvollisuutta raportoida niitä. (12)Jollei politiikkatoimia toteuteta, käyttäjien tietotarpeiden ja yritysten ilmoittamien kestävyystietojen välisen eron odotetaan kasvavan. Tällä tietovajeella on merkittäviä kielteisiä seurauksia. Sijoittajat eivät pysty ottamaan riittävästi huomioon kestävyyteen liittyviä riskejä ja mahdollisuuksia sijoituspäätöksissään. Sellaisten useiden sijoituspäätösten yhdistäminen, joissa ei oteta riittävästi huomioon kestävyyteen liittyviä riskejä, voi aiheuttaa rahoitusvakautta uhkaavia järjestelmäriskejä. Euroopan keskuspankki ja kansainväliset organisaatiot, kuten finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä, ovat kiinnittäneet huomiota näihin järjestelmäriskeihin erityisesti ilmaston osalta. Sijoittajat eivät myöskään pysty kanavoimaan rahoitusvaroja yrityksille ja taloudellisiin toimintoihin, joilla puututaan sosiaalisiin ja ympäristöongelmiin sen sijaan, että niillä pahennettaisiin ongelmia. Tämä heikentää Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kestävän kasvun rahoitusta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteiden toteutumista. Kansalaisjärjestöt, työmarkkinaosapuolet, yhteisöt, joihin yritysten toiminta vaikuttaa, ja muut sidosryhmät pystyvät huonommin saattamaan yritykset vastuuseen niiden ihmisiin ja ympäristöön aiheuttamista vaikutuksista. Tämä aiheuttaa vastuuvajeen ja saattaa vähentää kansalaisten luottamusta yrityksiin, mikä puolestaan voi vaikuttaa kielteisesti sosiaalisen markkinatalouden tehokkaaseen toimintaan. Yleisesti hyväksyttyjen mittareiden ja menetelmien puuttuminen kestävyysriskien mittaamista, arvostamista ja hallintaa varten on myös este yritysten pyrkimyksille varmistaa liiketoimintamalliensa ja toimintojensa kestävyys. (13)Direktiivin 2014/95/EU uudelleentarkastelulauseketta koskevassa kertomuksessa ja siihen liittyvässä yritysraportoinnin toimivuustarkastuksessa todettiin myös, että yrityksille esitetyt kestävyysseikkoja koskevat tietopyynnöt ovat lisääntyneet merkittävästi nykyisen tietovajeen korjaamiseksi. Lisäksi yrityksiin kohdistuvat jatkuvat odotukset erilaisten puitteiden ja standardien käytöstä todennäköisesti jatkuvat ja saattavat jopa vahvistua, kun kestävyystiedoille asetettu arvo kasvaa jatkuvasti. Jos politiikkatoimia ei toteuteta yhteisymmärrykseen pääsemiseksi siitä, mitä tietoja yritysten olisi raportoitava, raportoivien yritysten ja näiden tietojen käyttäjien kustannukset ja rasitus lisääntyvät merkittävästi. (14)Käyttäjien tietotarpeiden ja yritysten nykyisten raportointikäytäntöjen välinen ero kasvaa, minkä vuoksi on todennäköisempää, että yksittäiset jäsenvaltiot ottavat käyttöön yhä enemmän toisistaan poikkeavia kansallisia sääntöjä tai standardeja. Eri jäsenvaltioiden erilaiset raportointivaatimukset aiheuttaisivat lisäkustannuksia ja monimutkaisuutta valtioiden rajojen yli toimiville yrityksille ja heikentäisivät siten sisämarkkinoita sekä sijoittautumisoikeutta ja pääomien vapaata liikkuvuutta unionissa. Nämä erilaiset raportointivaatimukset vähentävät myös raportoitujen tietojen vertailukelpoisuutta valtioiden rajojen yli, mikä heikentää pääomamarkkinaunionia. (15)Direktiivin 2013/34/EU 19 a ja 29 a artiklaa sovelletaan suuriin yrityksiin, jotka ovat yleisen edun kannalta merkittäviä yhteisöjä, joiden työntekijämäärä on keskimäärin yli 500, ja yleisen edun kannalta merkittäviin yhteisöihin, jotka ovat suuren konsernin emoyrityksiä ja joiden yhteenlaskettu työntekijämäärä on keskimäärin yli 500. Koska käyttäjien tarpeet saada kestävyystietoja kasvavat, tällaisten tietojen raportointivaatimukset olisi laajennettava koskemaan uusia yritysluokkia. Sen vuoksi on aiheellista edellyttää, että kaikki suuret yritykset ja kaikki säännellyillä markkinoilla listatut yritykset, mikroyrityksiä lukuun ottamatta, ilmoittavat yksityiskohtaiset kestävyystiedot. Lisäksi kaikkien yritysten, jotka ovat suurten konsernien emoyrityksiä, olisi toteutettava kestävyysraportointi konsernitasolla. (16)Vaatimus, jonka mukaan myös suurten listaamattomien yritysten olisi julkistettava tietoja kestävyysseikoista, johtuu pääasiassa tällaisten yritysten vaikutuksista ja vastuuvelvollisuudesta, jotka voivat syntyä esimerkiksi niiden arvoketjun kautta. Tältä osin kaikkiin suuriin yrityksiin olisi sovellettava samoja vaatimuksia, jotka koskevat kestävyystietojen julkista raportointia. Lisäksi finanssimarkkinatoimijat tarvitsevat tietoja myös näiltä suurilta listaamattomilta yrityksiltä. (17)Vaatimus, jonka mukaan yritysten, jotka eivät ole sijoittautuneet unioniin mutta joilla on säännellyillä markkinoilla listattuja arvopapereita, olisi myös julkistettava tietoja kestävyysseikoista, vastaa finanssimarkkinatoimijoiden tarpeisiin saada tietoja tällaisilta yrityksiltä, jotta tällaiset toimijat voivat ymmärtää tekemiensä sijoitusten riskit ja vaikutukset ja noudattaa asetuksessa (EU) 2019/2088 säädettyjä julkistamisvaatimuksia. (18)Kun otetaan huomioon kestävyysriskien kasvava merkitys ja se, että säännellyillä markkinoilla listatut pienet ja keskisuuret yritykset, jäljempänä ’pk-yritykset’, muodostavat merkittävän osan kaikista listatuista yrityksistä unionissa, sijoittajansuojan varmistamiseksi on asianmukaista edellyttää, että myös kyseiset pk-yritykset julkistavat tietoja kestävyysseikoista. Tämän vaatimuksen käyttöönotto auttaa varmistamaan, että finanssimarkkinatoimijat voivat sisällyttää pienempiä listattuja yrityksiä sijoitussalkkuihin sillä perusteella, että ne ilmoittavat finanssimarkkinatoimijoiden tarvitsemat kestävyystiedot. Näin ollen se auttaa suojelemaan ja parantamaan pienempien listattujen yritysten mahdollisuuksia saada rahoituspääomaa ja välttämään tällaisiin yrityksiin kohdistuvaa syrjintää finanssimarkkinatoimijoiden taholta. Tämän vaatimuksen käyttöönotto on tarpeen myös sen varmistamiseksi, että finanssimarkkinatoimijoilla on tiedot, joita ne tarvitsevat sijoituskohteena olevilta yrityksiltä voidakseen noudattaa asetuksessa (EU) 2019/2088 säädettyjä kestävyyttä koskevia julkistamisvaatimuksiaan. Säännellyillä markkinoilla listatuille pk-yrityksille olisi kuitenkin annettava riittävästi aikaa valmistautua kestävyystietojen raportointivaatimuksen soveltamiseen niiden pienemmän koon ja rajallisempien resurssien vuoksi ja ottaen huomioon covid-19-pandemian aiheuttamat vaikeat taloudelliset olosuhteet. Niille olisi myös annettava mahdollisuus raportoida sellaisten standardien mukaisesti, jotka ovat oikeassa suhteessa niiden valmiuksiin ja resursseihin. Listaamattomat pk-yritykset voivat myös halutessaan käyttää näitä oikeasuhteisia standardeja. Pk-yrityksiä koskevat standardit toimivat viitteenä direktiivin soveltamisalaan kuuluville yrityksille sellaisten kestävyystietojen tasosta, joita ne voisivat kohtuudella pyytää pk-yrityksiä olevilta toimittajilta ja asiakkailta arvoketjuissaan. (19)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2004/109/EY sovelletaan kaikkiin yrityksiin, joilla on säännellyillä markkinoilla listattuja arvopapereita. Sen varmistamiseksi, että kaikkiin yrityksiin, joilla on säännellyillä markkinoilla listattuja arvopapereita, mukaan lukien kolmansien maiden liikkeeseenlaskijat, sovelletaan samoja kestävyysraportointia koskevia vaatimuksia, direktiiviin 2004/109/EY olisi sisällytettävä tarvittavat ristiinviittaukset kaikkiin kestävyysraportointia koskeviin vaatimuksiin vuositilinpäätöksessä.

(20)Direktiivin 2004/109/EY 23 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan i alakohdassa ja 23 artiklan 4 kohdan neljännessä alakohdassa siirretään komissiolle valta hyväksyä toimenpiteitä, joilla luodaan järjestelmä direktiivissä edellytettyjen tietojen vastaavuuden määrittämiseksi ja tilinpäätösstandardeja koskevien yleisten vastaavuusperusteiden vahvistamiseksi. Direktiivin 2004/109/EY 23 artiklan 4 kohdan kolmannessa alakohdassa siirretään komissiolle myös valta tehdä tarvittavat päätökset kolmansien maiden liikkeeseenlaskijoiden käyttämien tilinpäätösstandardien vastaavuudesta. Jotta voidaan ottaa huomioon kestävyysvaatimusten sisällyttäminen direktiiviin 2004/109/EY, komissiolle olisi siirrettävä valta ottaa käyttöön järjestelmä, jolla määritetään kolmansien maiden arvopapereiden liikkeeseenlaskijoiden soveltamien kestävyysraportointistandardien vastaavuus. Samasta syystä komissiolle olisi myös siirrettävä toimivalta tehdä tarvittavat päätökset kolmansien maiden liikkeeseenlaskijoiden käyttämien kestävyysraportointistandardien vastaavuudesta. Näillä muutoksilla varmistetaan yhdenmukaiset vastaavuusjärjestelyt, kun kyse on vuositilinpäätökseen liittyvistä kestävyysraportointia ja tilinpäätösraportointia koskevista velvoitteista. (21)Direktiivin 2013/34/EU 19 a artiklan 3 kohdassa ja 29 a artiklan 3 kohdassa vapautetaan tällä hetkellä kaikki tytäryritykset velvoitteesta ilmoittaa muita kuin taloudellisia tietoja, jos tällaiset yritykset ja niiden tytäryritykset sisältyvät niiden emoyrityksen laatimaan konsernin toimintakertomukseen edellyttäen, että tämä sisältää vaaditut muut kuin taloudelliset tiedot. On kuitenkin tarpeen varmistaa, että kestävyystiedot ovat helposti käyttäjien saatavilla, ja lisätä avoimuutta siitä, mikä on konsernitasolla raportoivan vapautuksen saaneen tytäryrityksen emoyritys. Sen vuoksi on tarpeen edellyttää, että kyseiset tytäryritykset julkaisevat emoyrityksensä laatiman konsernin toimintakertomuksen ja sisällyttävät toimintakertomukseensa maininnan siitä, että ne on vapautettu kestävyystietojen ilmoittamisesta. Vapautus olisi myönnettävä myös silloin, kun konsernitasolla raportoiva emoyritys on kolmannen maan yritys, joka raportoi kestävyystiedot tämän direktiivin vaatimusten mukaisesti tai tavalla, joka vastaa EU:n kestävyysraportointistandardeja. (22)Direktiivin 2013/34/EU 23 artiklassa emoyritykset vapautetaan velvoitteesta laatia konsernitilinpäätös ja konsernin toimintakertomus, jos kyseiset yritykset ovat toisen kyseisen velvoitteen täyttävän emoyrityksen tytäryrityksiä. Olisi kuitenkin täsmennettävä, että konsernitilinpäätöksiä ja konsernin toimintakertomuksia koskeva vapautusjärjestelmä toimii erillään konsernin kestävyysraportoinnin vapautusjärjestelmästä. Yritys voidaan sen vuoksi vapauttaa konsernitilinpäätöstä koskevista raportointivelvoitteista, mutta sitä ei ole vapautettu konsernin kestävyysraportoinnin velvoitteista, jos koko konsernin emoyritys laatii konsernitilinpäätöksen ja konsernin toimintakertomuksen unionin oikeuden mukaisesti tai, jos yritys on sijoittautunut kolmanteen maahan, vastaavien vaatimusten mukaisesti, mutta se ei toteuta konsernin kestävyysraportointia EU:n lainsäädännön mukaisesti tai, jos yritys on sijoittautunut kolmanteen maahan, vastaavien vaatimusten mukaisesti. (23)Luottolaitoksilla ja vakuutusyrityksillä on keskeinen rooli siirryttäessä täysin kestävään ja osallistavaan talous- ja rahoitusjärjestelmään Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti. Niillä voi olla merkittäviä myönteisiä ja kielteisiä vaikutuksia lainananto-, sijoitus- ja merkintätoimintansa kautta. Muihin luottolaitoksiin ja vakuutusyrityksiin kuin niihin, joiden on noudatettava direktiiviä 2013/34/EU, myös osuuskuntiin ja keskinäisiin yrityksiin, olisi sen vuoksi sovellettava kestävyysraportointivaatimuksia edellyttäen, että ne täyttävät tietyt kokokriteerit. Näiden tietojen käyttäjät voisivat näin ollen arvioida sekä näistä yrityksistä yhteiskuntaan ja ympäristöön kohdistuvia vaikutuksia että näille yrityksille kestävyysseikoista mahdollisesti aiheutuvia riskejä. Jotta varmistettaisiin yhdenmukaisuus pankkien ja muiden rahoituslaitosten tilinpäätöksistä ja konsolidoiduista tilinpäätöksistä annetun neuvoston direktiivin 86/635/ETY raportointivaatimusten kanssa, kestävyysraportointia soveltavat jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta kestävyysraportointivaatimuksia Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU 2 artiklan 5 kohdassa lueteltuihin luottolaitoksiin. (24)Luettelon kestävyysseikoista, joista yritysten on raportoitava, olisi oltava mahdollisimman yhdenmukainen asetuksessa (EU) 2019/2088 vahvistetun ”kestävyystekijöiden” määritelmän kanssa. Luettelon olisi myös vastattava käyttäjien ja yritysten itsensä tarpeita ja odotuksia, sillä ne käyttävät usein ilmaisuja ”ympäristö”, ”sosiaalinen” ja ”hallinto” keinona luokitella kolme keskeisintä kestävyysseikkojen osa-aluetta. Asetuksessa (EU) 2019/2088 vahvistettu kestävyystekijöiden luettelo ei sisällä nimenomaisesti hyvään hallintotapaan liittyviä seikkoja. Direktiivissä 2013/34/EU olevan kestävyysseikkojen määritelmän olisi sen vuoksi perustuttava asetuksessa (EU) 2019/2088 vahvistettuun ”kestävyystekijöiden” määritelmään, mutta siihen olisi lisättävä hyvään hallintotapaan liittyvät seikat. (25)Direktiivin 2013/34/EU 19 a ja 29 a artiklassa edellytetään raportointia paitsi tiedoista, jotka ovat tarpeen yrityksen kehityksen, tuloksen ja aseman ymmärtämiseksi, myös tiedoista, jotka ovat tarpeen sen ymmärtämiseksi, miten yrityksen toiminta vaikuttaa ympäristöasioihin sekä sosiaalisiin ja työntekijöihin liittyviin seikkoihin, ihmisoikeuksien kunnioittamiseen sekä korruption ja lahjonnan torjuntaan. Sen vuoksi kyseisissä artikloissa edellytetään, että yritykset raportoivat sekä siitä, miten erilaiset kestävyysseikat vaikuttavat yritykseen, että yrityksen toiminnan vaikutuksista ihmisiin ja ympäristöön. Tästä käytetään ilmaisua ”kaksinkertaisen olennaisuuden näkökulma”, jossa yritykseen kohdistuvat riskit ja yrityksen vaikutukset muodostavat kumpikin yhden olennaisuusnäkökulman. Yritysraportoinnin toimivuustarkastus osoittaa, että näitä kahta näkökulmaa ei useinkaan ole ymmärretty tai sovelleta hyvin. Sen vuoksi on tarpeen selventää, että yritysten olisi otettava huomioon kukin olennaisuusnäkökulma sellaisenaan ja julkistettava tiedot, jotka ovat olennaisia sekä molemmista näkökulmista, että tiedot, jotka ovat olennaisia vain yhdestä näkökulmasta. (26)Direktiivin 2013/34/EU 19 a artiklan 1 kohdassa ja 29 a artiklan 1 kohdassa edellytetään, että yritykset julkistavat tietoja viidellä raportoinnin osa-alueella: liiketoimintamalli, toimintaperiaatteet (myös sovelletut due diligence ‑prosessit), kyseisten toimintaperiaatteiden noudattamisen tulokset, riskit ja riskienhallinta sekä liiketoiminnan kannalta merkitykselliset tulosindikaattorit. Direktiivin 2013/34/EU 19 a artiklan 1 kohdassa ei ole nimenomaisia viittauksia muihin raportoinnin osa-alueisiin, joita tietojen käyttäjät pitävät merkityksellisinä, ja joista osa on kansainvälisiin kehyksiin sisältyvien tietojen julkistamisen mukaisia, mukaan lukien ilmastoon liittyviä taloudellisia tietoja käsittelevän työryhmän suositukset. Julkistamisvaatimukset olisi täsmennettävä riittävän yksityiskohtaisesti sen varmistamiseksi, että yritykset raportoivat tiedot kestävyysseikkoja koskevasta riskinsietokyvystään. Direktiivin 2013/34/EU 19 a artiklan 1 kohdassa ja 29 a artiklan 1 kohdassa yksilöityjen raportoinnin osa-alueiden lisäksi yritykset olisi sen vuoksi velvoitettava julkistamaan tiedot liiketoimintastrategiastaan, liiketoimintamallinsa ja ‑strategiansa sietokyvystä kestävyysseikkoihin kohdistuvien riskien varalta, kaikki suunnitelmat, joilla yritykset varmistavat, että niiden liiketoimintamalli ja ‑strategia ovat yhteensopivia kestävään ja ilmastoneutraaliin talouteen siirtymisen kanssa, tieto siitä, otetaanko niiden liiketoimintamallissa ja ‑strategiassa huomioon sidosryhmien edut ja miten, yrityksen mahdollisuudet, jotka johtuvat kestävyysseikoista, sellaisten liiketoimintastrategian näkökohtien täytäntöönpano, jotka vaikuttavat kestävyysseikkoihin tai joihin kestävyysseikat vaikuttavat, yrityksen mahdollisesti asettamat kestävyystavoitteet ja edistyminen niiden saavuttamisessa, yrityksen hallituksen ja johdon rooli kestävyysseikkojen suhteen, keskeiset tosiasialliset ja mahdolliset kielteiset vaikutukset, jotka liittyvät yrityksen toimintaan, ja se, kuinka yritys on yksilöinyt raportoimansa tiedot. Kun esimerkiksi tavoitteiden ja niissä saavutetun edistymisen julkistamista edellytetään, erillinen vaatimus julkistaa tiedot toimintaperiaatteiden tuloksellisuudesta ei ole enää tarpeen. (27)Jotta voidaan varmistaa yhdenmukaisuus kansainvälisten välineiden, kuten yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevien YK:n ohjaavien periaatteiden ja vastuullista liiketoimintaa koskevien OECD:n due diligence ‑ohjeiden, kanssa, due diligence ‑julkistamisvaatimukset olisi täsmennettävä yksityiskohtaisemmin kuin direktiivin 2013/34/EU 19 a artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 29 a artiklan 1 kohdan b alakohdassa. Due diligence on menettely, jota yritykset noudattavat tunnistaakseen sellaiset keskeiset tosiasialliset ja mahdolliset kielteiset vaikutukset, jotka liittyvät niiden toimintaan, sekä ehkäistäkseen, lieventääkseen ja korjatakseen tällaisia vaikutuksia. Due diligence ‑menettelyssä myös määritetään, miten yritykset puuttuvat kyseisiin kielteisiin vaikutuksiin. Yrityksen toimintaan liittyviin vaikutuksiin kuuluvat vaikutukset, jotka aiheutuvat yrityksille suoraan tai joihin yritys myötävaikuttaa tai jotka muutoin liittyvät yrityksen arvoketjuun. Due diligence ‑menettely koskee yrityksen koko arvoketjua, myös sen omia toimintoja, sen tuotteita ja palveluja, sen liikesuhteita ja toimitusketjuja. Yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevien YK:n ohjaavien periaatteiden mukaisesti tosiasiallista tai mahdollista kielteistä vaikutusta on pidettävä keskeisenä, kun sen katsotaan laajuudeltaan kuuluvan yrityksen toimintaan liittyvien suurimpien vaikutusten joukkoon seuraavin perustein: ihmisiin tai ympäristöön kohdistuvien vaikutusten vakavuus, niiden ihmisten lukumäärä, joihin vaikutukset kohdistuvat tai voivat kohdistua, tai ympäristölle aiheutuvan vahingon laajuus sekä se, miten helposti vahinko voitaisiin korjata, ennallistaa ympäristöä tai palauttaa vaikutuksen kohteeksi joutuneiden ihmisten tilanne aikaisempaa vastaavaksi. (28)Direktiivissä 2013/34/EU ei edellytetä tietojen julkistamista muista aineettomista hyödykkeistä kuin taseeseen merkityistä aineettomista hyödykkeistä. On yleisesti tunnettua, että aineettomia hyödykkeitä ja muita aineettomia tekijöitä, myös sisäisesti tuotettuja aineettomia hyödykkeitä, koskevia tietoja ei ole julkistettu riittävästi, mikä haittaa yrityksen kehityksen, tuloksen ja aseman asianmukaista arviointia sekä sijoitusten seurantaa. Jotta sijoittajat ymmärtäisivät paremmin monien yritysten kirjanpitoarvon ja niiden markkina-arvon välisen kasvavan eron, joka on havaittavissa monilla talouden aloilla, olisi vaadittava riittävää raportointia aineettomista hyödykkeistä. Sen vuoksi on tarpeen vaatia yrityksiä julkistamaan tiedot muista kuin taseeseen merkityistä aineettomista hyödykkeistä, mukaan lukien henkinen pääoma, inhimillinen pääoma, myös osaamisen kehittäminen, sekä sosiaalinen ja suhdepääoma, myös mainepääoma. Aineettomia hyödykkeitä koskeviin tietoihin olisi sisällyttävä myös tutkimukseen ja kehittämiseen liittyvät tiedot. (29)Direktiivin 2013/34/EU 19 a artiklan 1 kohdassa ja 29 a artiklan 1 kohdassa ei täsmennetä, onko raportoitavien tietojen oltava ennakoivia vai tietoja aiemmasta tuloksesta. Tällä hetkellä julkistetaan vain vähän ennakoivia tietoja, joita kestävyystietojen käyttäjät erityisesti arvostavat. Direktiivin 2013/34/EU 19 a ja 29 a artiklassa olisi sen vuoksi täsmennettävä, että raportoitavien kestävyystietojen on sisällettävä ennakoivat ja takautuvat tiedot ja sekä laadulliset että määrälliset tiedot. Raportoitavissa kestävyystiedoissa olisi myös otettava huomioon lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikav