KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE JA TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE NAISTEN JA MIESTEN TASAPUOLISESTA OSALLISTUMISESTA PÄÄTÖKSENTEKOON 2. JOULUKUUTA 1996 ANNETUN NEUVOSTON SUOSITUKSEN 96/694 TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA

SISÄLTÖ

TIIVISTELMÄ

JOHDANTO

1. YHTEISÖN TOIMINTA EDISTETTÄESSÄ SUKUPUOLTEN TASAPUOLISTA OSALLISTUMISTA PÄÄTÖKSENTEKOON

2. TILANNE JÄSENVALTIOISSA

2.1 Yhtenäiset kokonaisstrategiat ja menetelmät, joilla edistetään sukupuolten tasapuolista osallistumista

2.1.1 Määritelmä

2.1.2 Strategiat

2.1.3 Täytäntöönpanomenetelmät

2.2 Tärkeimpien osapuolten saaminen liikkeelle

2.2.1 Sukupuolisten stereotypioiden purkaminen koulutuksen kautta

2.2.2 Tiedotus yksityisellä sektorilla

2.3 Tietämyksen parantaminen

2.4 Tasapuolinen edustus parlamenteissa, hallituksissa ja komiteoissa

2.4.1 Naiset parlamenteissa ja hallituksissa

2.4.2 Naiset komiteoissa

3. TILANNE YHTEISÖN TOIMIELIMISSÄ, VIRASTOISSA JA MUISSA ELIMISSÄ

3.1 Yleistä

3.2 Kattavat strategiat, joilla pyritään tasapainottamaan naisten ja miesten edustus Euroopan unionin päätöksenteossa

PÄÄTELMÄT

TIIVISTELMÄ

Neuvosto antoi 2. joulukuuta 1996 suosituksen naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon. Suosituksella neuvosto halusi puuttua naisten aliedustukseen päätöksenteossa, sillä kyse on paitsi resurssien vajaakäytöstä myös demokratiavajeesta. Keinoina neuvosto esitti seuraavia:

- kokonaisstrategia, jolla edistetään miesten ja naisten tasapuolista osallistumista päätöksentekoon

- tiedotuskampanjat

- tietojenkeruu

- rohkaisevat esimerkit hyvistä toimintatavoista

- sukupuolten tasapuolisen edustuksen tukeminen valtiollisissa elimissä ja komiteoissa kaikilla tasoilla.

Suosituksessa kehotetaan komissiota antamaan Euroopan parlamentille, neuvostolle ja talous- ja sosiaalikomitealle kertomus suosituksen täytäntöönpanosta. Kertomus on määrä antaa ensimmäisen kerran kolmen vuoden kuluttua suosituksen antamisesta. Käsillä oleva kertomus täyttää juuri tämän velvoitteen.

Kertomuksessa osoitetaan, että vaikka jäsenvaltiot ovat ryhtyneet lukuisiin erilaisiin toimiin, niillä ei ole juuri pystytty korjaamaan naisten aliedustusta hallituksissa ja parlamenteissa, päätöksentekoa valmistelevissa komiteoissa eikä työmarkkinoitten johtotehtävissä.

Kaikkien EU- ja ETA-maiden hallitusten jäsenistä on naisia keskimäärin 24,5 prosenttia, ja heidän osuutensa maiden parlamenteissa on 22,5 prosenttia - tämä luku vaihtelee Kreikan 6,3 prosentista Ruotsin 43,6 prosenttiin. Päätöksentekoa valmistelevissa komiteoissa naisia on suhteessa vielä vähemmän. Vaikka Belgiassa ja Saksassa kerätään järjestelmällisesti tietoja komiteoitten kokoonpanosta ja vaikka niiden lainsäädännössä määrätään, että päätöksentekoelimissä sukupuolten on oltava tasapuolisesti edustettuina tai että vähemmistönä olevan sukupuolen edustus on oltava vähintään kolmannes, naisten osuus jää Belgiassa 18,68 prosenttiin ja Saksassa 12,2 prosenttiin. Huomattavan monessa komiteassa ei ole naispuolisia jäseniä lainkaan (Saksassa 28,7 prosentissa).

Toimenpiteet ja tulokset vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltiosta ja EU:n toimielimestä toiseen. Koska suosituksessa ei määritellä "tasapuolista osallistumista", jäsenvaltiot voivat itse päättää, kuinka monta prosenttia päätöksentekoelimen jäsenistä on oltava naisia, jotta edustusta voidaan pitää tasapuolisena. Pohjoismaissa tavoitetaso on 50 prosenttia, ja useimmat maat pitävät 30 prosentin edustusta vähimmäistasona, jonka täyttyessä naisilla tai miehillä voidaan katsoa olevan todellisia vaikutusmahdollisuuksia.

Merkittävää edistystä naisten edustuksessa on saavutettu Ruotsin ja Suomen kaltaisissa maissa, joissa tasa-arvopolitiikalla on pitkät perinteet. Hallituksen jäsenistä on naisia Ruotsissa 52,6 prosenttia ja Suomessa 44,4 prosenttia. Suomen julkisen sektorin komiteoista 68 prosentissa naisten edustus on 44 prosenttia.

Yhä laajemmin tunnustetaan, että naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon on demokratian edellytys ja että se vaikuttaa myönteisesti yhteiskunnan toimintaan. Tasapuolisen edustuksen myötä päätöksentekoprosessiin tuodaan erilaisia ajatuksia ja arvoja, jolloin päätöksissä otetaan huomioon koko väestön etu ja tarpeet. Sukupuolten edustuksen tasapainottamiseen tarvitaan monenlaisia toimia: tärkeimpänä pitkäaikaista poliittista sitoutumista, kunnollisia tilastoja, säännöllistä seurantaa, sopivia - jäsenvaltion toimintakulttuurin mukaisia - lainsäädäntöön istutettuja rakenteita sekä riittäviä taloudellisia voimavaroja.

Useimmat EU:n toimielimet ovat yhä voimakkaammin ymmärtäneet tarpeen palkata päteviä naisia ja edistää heidän uraansa. Monet toimielimet pyrkivätkin tasapainottamaan henkilöstönsä sukupuolijakaumaa positiivisten erityistoimien politiikalla. Komiteoissa ei ole toimittu yhtä paljon sukupuolitasapainon hyväksi.

Lainsäädännöllä voidaan jossain määrin vaikuttaa julkisen sektorin tilanteeseen, mutta yksityiseen sektoriin on kiinnitettävä erityistä huomiota, ja siellä asiaa on ehkä lähestyttävä eri tavoin. Itävallassa, Belgiassa, Saksassa, Ruotsissa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tuetaan toimia, joilla koetetaan saada työnantajat näkemään naisten palkkaamisen tuoma taloudellinen hyöty. Parantamista vaatii myös naisten asema julkishallinnon johtotehtävissä ja julkisen sektorin elimissä.

Kertomusta laadittaessa kävi ilmi, ettei komissio ollut saanut käyttöönsä riittävästi vertailukelpoisia tietoja, mikä puolestaan vaikeutti kehityksen systemaattista arviointia. Neuvostossa olisikin hyvä keskustella tiedonkeruun parantamisesta ja viime kädessä uudesta toimintapäätöksestä.

JOHDANTO

Lisätäkseen päätöksentekoprosessiin osallistuvien naisten määrää, mikä puolestaan vaikuttaisi päätösten sisältöön, neuvosto antoi 2. joulukuuta 1996 suosituksen naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon. Suosituksessa kehotetaan komissiota antamaan Euroopan parlamentille, neuvostolle ja talous- ja sosiaalikomitealle kertomus suosituksen täytäntöönpanosta - ensimmäisen kerran kolmen vuoden kuluttua suosituksen antamisesta.

Velvoitteen mukaisesti komissio laati tämän kertomuksen. Kertomus perustuu EU:n jäsenvaltioiden, ETA-maiden [1] ja yhteisön toimielinten antamiin tietoihin, jotka kerättiin kyselylomakkeella. [2] On syytä huomata, että jotkin jäsenvaltiot ja toimielimet olivat vastauksissaan muita yksityiskohtaisempia ja että tämä näkyy myös kertomuksessa. Se että kertomuksessa tuodaan esiin esimerkkejä hyvistä toimintatavoista ei merkitse sitä, ettei sellaisia sovellettaisi muissa jäsenvaltioissa tai EU-toimielimissä. Lainsäädännöllisten ja poliittisten toimien määrä vaihtelee runsaasti jäsenvaltiosta toiseen. Näiden seikkojen vuoksi jotkin jäsenvaltiot saavat kertomuksessa muita yksityiskohtaisemman käsittelyn.

[1] Tätä suositusta sovelletaan ETA-maihin 29. toukokuuta 1997 tehdyn ETA:n sekakomitean päätöksen N:o 35/97 nojalla (EYVL L 270, 2.10.1997, s. 23).

[2] Liite II.

Suosituksen yleistavoitteena on kannustaa jäsenvaltioita edistämään naisten ja miesten tasapuolisempaa osallistumista päätöksentekoon sekä ryhtymään erityisiin toimiin tavoitteen saavuttamiseksi. [3] Toiminnassa olisi painotettava seuraavia kolmea osa-aluetta: asenteita ja käyttäytymistä on muutettava (kohta 2), tasa-arvoa koskevia tietoja on parannettava (kohta 3) ja naisten osallistumista politiikkaan sekä julkisen ja yksityisen sektorin toimintaan on helpotettava (kohta 4). Suosituksen taustalla oli 27. maaliskuuta 1995 annettu neuvoston päätöslauselma naisten ja miesten tasapainoisesta osallistumisesta päätöksentekoon, [4] joka puolestaan oli vastaus Euroopan parlamentin 11. helmikuuta 1994 antamaan päätöslauselmaan naisten osallistumisesta päätöksentekoelinten toimintaan. Päätöslauselmassaan parlamentti kehottaa jäsenvaltioita ryhtymään asiaa koskeviin toimiin.

[3] Liite I.

[4] EYVL C 168, 4.7.1995, s. 3.

Naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon on keskeistä pyrittäessä sukupuolten todelliseen tasa-arvoon. Yhteisö on yhtenä aktiivisimmista toimijoista tukenut naisten yhteiskunnallisen aseman muuttamista ja pyrkinyt takaamaan naisten oikeuden tasa-arvoon. Samapalkkaisuus on sisällytetty oikeudellisena periaatteena Rooman sopimukseen ja kuuluu nyt yhteisön lainsäädännön perusperiaatteisiin. Amsterdamin sopimuksen myötä yhteisön tehtäviä laajennettiin muodollisen tasa-arvon takaamisesta aktiivisempaan toimintaan, jolla naisten ja miesten eriarvoisuuden poistaminen ja tasa-arvon edistäminen otetaan tavoitteeksi kaikessa yhteisön politiikassa. [5] Sopimuksen mukaan jäsenvaltioilla on oikeus ryhtyä positiivisiin erityistoimiin, joilla taataan naisten ja miesten täysi tosiasiallinen tasa-arvo työelämässä. [6]

[5] 3 artiklan 2 kohta.

[6] 141 artiklan 4 kohta.

1. YHTEISÖN TOIMINTA EDISTETTÄESSÄ SUKUPUOLTEN TASAPUOLISTA OSALLISTUMISTA PÄÄTÖKSENTEKOON

Euroopan unionissa onnistuttiin 1990-luvulla huomattavasti lähestymään sukupuolten tasapuolista osallistumista poliittiseen päätöksentekoon, mutta tavoiteltavaa on vielä paljon. Vuosina 1991-1999 naisten osuus kasvoi Euroopan parlamentissa 19:stä 30:een prosenttiin, komissiossa 10:stä 25:een prosenttiin ja jäsenvaltioiden hallituksissa 11:stä 23:een prosenttiin. Edistys perustui yhteisön systemaattisiin ja jatkuviin toimiin. Ratkaiseva rooli oli tietyillä EU-toimielimillä (komissiolla, parlamentilla ja neuvostolla) samoin kuin kansalaisjärjestöissä ja keskeisissä päätöksentekotehtävissä toimivilla yksittäisillä naisilla.

Neuvoston suositus naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon on tulosta pitkästä prosessista, joka alkoi vuonna 1984 positiivisten erityistoimien edistämisestä annetusta neuvoston suosituksesta. [7] Suositus annettiin joulukuussa 1996, jolloin päättyi viisi vuotta aiemmin käynnistettyyn yhteisön kolmanteen yhtäläisten mahdollisuuksien toimintaohjelmaan (1991-1995) kuuluneen yhteisön toimintaohjelman ensimmäinen vaihe. Ohjelma oli ensimmäinen yhteisön toimi, jossa päätöksenteko määriteltiin keskeiseksi osa-alueeksi, jolla on edistyttävä tasa-arvon lujittamiseksi työmarkkinoilla. Poliittinen päätöksenteko mainittiin erikseen alana, johon on kiinnitettävä huomiota.

[7] Suositus 84/635/ETY.

Kolmannessa toimintaohjelmassa komissio käynnisti useita erilaisia toimia, jotka liittyivät mm. tutkimukseen, toiminnan näkyvyyden lisäämiseen ja tiedotukseen. Ateenassa 1992 ja Roomassa 1996 järjestettyjen eurooppalaisten konferenssien kaltaisissa suurissa tapahtumissa annettiin tärkeitä poliittisia julistuksia (Ateenan julistus ja Rooman peruskirja), joiden allekirjoittajina oli johtavissa poliittisissa tehtävissä toimivia naisia. Euroopan laajuinen kampanja sukupuolten tasapainon lisäämiseksi Euroopan parlamentissa lisäsi osaltaan huomattavasti naisten määrää parlamentissa 1994. Kampanja tukeutui poliittisiin, sosiaalisiin ja taloudellisiin perusteisiin. EU:n eri puolilta kerätyt tiedot paljastivat ongelman laajuuden ja saivat poliittiset päättäjät oivaltamaan, kuinka tärkeää sukupuolierojen kaventaminen tällä alalla on. Komissio perusti ohjelman yhteydessä naisten osallistumista päätöksentekoon käsittelevän asiantuntijaverkon, joka jatkuvalla ja systemaattisella työllään koordinoi eri maiden toimintaa ja helpotti muutosta luomalla jäsenvaltioihin ja koko yhteisöön suotuisamman toimintaympäristön. [8]

[8] Women in decision-making (Panorama of Activities), Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto. CE-05-97-575-EN-C. Julkaisua ei ole saatavissa suomeksi.

Tähän liittyvästi Euroopan parlamentti laati raportin [9] ja ministerineuvosto antoi päätöslauselman [10] naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon. Päätöslauselmassa kehotettiin komissiota tekemään ehdotus asiaa koskevaksi neuvoston suositukseksi. Pekingin toimintasuunnitelman hyväksyminen kesällä 1995 helpotti jäsenvaltioiden sitoutumista tavoitteeseen.

[9] Euroopan parlamentin raportti 205.666, 27.1.1994.

[10] EYVL C 168, 4.7.1995, s. 3.

Yhteisön toiminnan toinen vaihe käynnistyi suosituksen antamisen jälkeen neljännessä yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa (1996-2000). Sukupuolten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon oli ohjelman keskeisiä painopistealoja - siihen liittyvät laadulliset seikat sekä erilaisten indikaattorien kehittäminen olivat ohjelman innovatiivisia osatekijöitä. Valtaosa ohjelman toimista tuki jäsenvaltioita niiden pannessa täytäntöön neuvoston suositusta. Suosituksen eri tavoitteitten viemiseksi eteenpäin laadittiin suuri määrä eri hankkeita.

Berliiniläinen FrauenComputerZentrum varmisti, että naisten osallistumisesta yhteisön ja jäsenvaltioiden tason sekä alueellisten hallintoelinten ja edustuslaitosten toimintaan ja vaaleihin kerättiin systemaattisesti tietoja. Tiedot ovat saatavilla Internetin kautta. Kansallisten parlamenttien nais- tai tasa-arvoasiainkomiteoiden sekä alue- ja paikallishallinnon vaaleilla valittujen naisedustajien verkot ovat vahvistaneet naispuolisten poliitikkojen yhteyksiä. Kaikki nämä projektit vaikuttivat suoraan tai välillisesti neuvoston suosituksen täytäntöönpanoon.

Komissio tarjosi jäsenvaltioille teknistä apua näiden laatiessa integroituja strategioita, joilla pyrittiin vahvistamaan naisten osallistumista päätöksentekoon. Komissio keräsi yhteen alalla eri maissa toimivia ihmisiä ja organisaatioita ja tarjosi foorumin, jolla voitiin vaihtaa ja levittää tietoja monissa maissa jo käynnistetyistä hyvistä toimintamuodoista. Kaikilla yhteisön virallisilla kielillä vuonna 1997 julkaistu opas Kuinka saavuttaa sukupuolten välinen tasapaino poliittisessa päätöksenteossa tarjosi apua poliittisille puolueille ja tasa-arvoasioiden parissa toimiville kansalaisjärjestöille.

Huhtikuussa 1999 järjestetty, komission ja Ranskan hallituksen yhdessä kokoon kutsuma korkean tason konferenssi seurasi Ateenan ja Rooman konferenssien viitoittamaa tietä. Tilaisuuteen osallistui ministereitä kaikista jäsenvaltioista. Konferenssin aiheena oli Naiset ja miehet vallassa: huolehtiva yhteiskunta, dynaaminen talous, visio Euroopalle, ja siinä käsiteltiin kaikkia keskeisiä käsitteellisiä ja menetelmällisiä näkökohtia, jotka liittyvät sukupuolten tasapainon lisäämiseen päätöksenteossa. Pariisin konferenssin julistuksen allekirjoittaneet tasa-arvoasioista vastaavat ministerit sitoutuivat hallituksensa puolesta nopeuttamaan kyseistä toimintaa.

Joulukuun 2. päivänä 1998 tekemiensä päätelmien mukaisesti neuvosto pani merkille puheenjohtajavaltiona toimineen Suomen selonteon [11] Pekingin toimintaohjelman täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa ja EU:n toimielimissä samoin kuin päätöksentekoon liittyvää edistystä mittaavat yhdeksän indikaattoria, jotka esitetään seuraavassa:

[11] SI (1999) 873.

1. naisten osuus jäsenvaltioiden kansallisen/liittovaltion parlamentin yksikamarisessa t. alemmassa kamarissa ja Euroopan parlamentissa

2. naisten osuus jäsenvaltioiden mahdollisissa alueellisissa parlamenteissa

3. naisten osuus jäsenvaltioiden paikallisissa edustuslaitoksissa

4. politiikka tasapuolisen osallistumisen edistämiseksi poliittisissa vaaleissa

5. naisten osuus hallitusten jäsenistä kansallisella/liittovaltion tasolla ja naisjäsenten osuus Euroopan komissiossa

6. naiset ja miehet ministereinä / tiettyä vastuualuetta hoitavina ministereinä jäsenvaltioiden kansallisen/liittovaltion tason hallituksissa eri toiminta-aloilla (salkut/ministeriöt)

7. naisten osuus julkishallinnon virkamiehistä

8. julkishallinnon korkeimmissa asemissa olevien naisten osuus eri toiminta-alueilla

9. naisten osuus jäsenvaltioiden korkeimpien oikeuksien jäsenistä sekä naisten osuus Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jäsenistä.

Selonteosta käy ilmi, että alasta riippumatta naiset ovat aliedustettuina, ja sen mukaan väliaikaiseksi tavoitteeksi olisi asetettava, että naisten osuus olisi vähintään 30 prosenttia kaikilla toimivallan ja päätöksenteon tasoilla. Yhteinen käsitteistö näytti puuttuvan, ja tiettyjä tietoihin liittyviä ongelmia havaittiin virallisissa komiteoissa, kansainvälisiin organisaatioihin lähetettävissä valtion valtuuskunnissa sekä yleisten vaalien ehdokasasettelussa. Tarvitaan lisätutkimuksia, jotta näille osa-alueille voidaan luoda tiedonkeruun periaatteet. Nämä seikat tuotiin esiin mahdollista tulevaa indikaattorinasettelua varten.

Edistääkseen sukupuolten tasapuolista osallistumista tutkimuspolitiikassa komissio sitoutui vuonna 1999 viidennessä tutkimuksen ja teknologisen kehityksen puiteohjelmassa siihen, että ohjelman täytäntöönpanossa nimitetään tutkimuksen alan neuvoa-antavien elinten, asiantuntijaryhmien, arviointi- ja seurantaryhmien ja paneelien jäseniksi vähintään 40 prosenttia naisia. [12] Neuvosto suhtautui aloitteeseen myönteisesti ja antoi toukokuussa 1999 päätöslauselman naisista tieteenteossa. Siinä neuvosto vahvisti omalta osaltaan sitoutuneensa edistämään tasa-arvoa tällä alalla. Komissio selvittää, millä keinoilla ja menetelmillä voitaisiin tasapuolistaa sukupuolten edustusta kaikissa komission perustamissa neuvoa-antavissa komiteoissa ja asiantuntijaryhmissä.

[12] KOM (1999) 76 lopullinen.

Neuvoston suosituksen innoittamina EU:n muutkin toimielimet ovat ryhtyneet toimiin. Euroopan parlamentti painotti suosituksesta laatimassaan mietinnössä [13] suosituksen merkitystä ja kehotti yhtenäisiin toimiin naisten osuuden kasvattamiseksi. Alueiden komitea kehotti päätöslauselmassaan [14] jäsenvaltioita lisäämään naisten osuutta edustajakiintiöissä, jotka niille on varattu komiteassa.

[13] EP 214.950, 1996.

[14] Päätöslauselma 237/97.

Kaikki edellä mainitut toimet on systemaattisesti kirjattu vuosien 1996, 1997 ja 1998 yhtäläisten mahdollisuuksien vuosikertomuksiin. [15]

[15] CE-98-96-566, CE-13-98-823, CE-18-98-493.

2. TILANNE JÄSENVALTIOISSA

Tässä kertomuksessa tarkastellaan jäsenvaltioissa vallitsevaa tilannetta suhteessa suosituksen neljään painopistealueeseen eli seuraaviin:

- Jäsenvaltiot omaksuvat yhtenäisen kokonaisstrategian, jolla edistetään tasapuolista osallistumista päätöksentekoon.

- Jäsenvaltiot pyrkivät saamaan kaikki talous- ja yhteiskuntaelämän osapuolet edistämään tasa-arvoa.

- Jäsenvaltiot edistävät sellaisten tilastotietojen keruuta ja julkaisemista, joista käy ilmi naisten ja miesten suhteellinen osuus päätöksenteossa, ja tukevat hyvien toimintamallien kartoittamista.

- Jäsenvaltiot edistävät tasapuolista osallistumista toimikuntien työskentelyyn kaikilla tasoilla.

Kertomus perustuu vastauksiin, joita jäsenvaltiot antoivat komission laatimaan kyselylomakkeeseen. Vastausten yksityiskohtaisuus vaihteli huomattavasti, joten vaikkei tässä kertomuksessa esitettävien tietojen ja etenkään esimerkkeinä esiteltyjen hyvien toimintatapojen yhteydessä mainittaisi jotakin jäsenvaltiota, ei pidä ajatella, ettei hyviä toimintatapoja sovellettaisi siellä.

2.1. Yhtenäiset kokonaisstrategiat ja menetelmät, joilla edistetään sukupuolten tasapuolista osallistumista

2.1.1. Määritelmä

Suosituksessa ei määritellä "tasapuolista osallistumista". Eri maita koskevat raportit näyttäisivät kuitenkin viittaavan yksimielisyyteen siitä, että mikäli naisten tai miesten osallistuminen päätöksentekoon jää 30 prosentin kynnysarvon alapuolelle, vähemmistöryhmällä ei ole todellista vaikutusvaltaa.

Itävallassa, Suomessa ja Irlannissa naisten katsotaan olevan aliedustettuina julkisen sektorin tehtävissä, jos heidän osuutensa on alle 40 prosenttia. Belgiassa, Tanskassa, Ranskassa ja Saksassa osallistuminen on tasapuolista, kun enemmistönä olevan sukupuolen osuus on enintään kaksi kolmasosaa.

Alankomaissa uusien neuvoa-antavien elinten jäsenistä puolet on oltava naisia. Kreikassa tasapuolista osallistumista ei ole määritelty, mutta maassa pyritään kaksinkertaistamaan naisten osallistuminen poliittiseen päätöksentekoon (osuus on nyt 6-7 prosenttia).

Kysymyksen arkaluontoisuutta kuvastaa, että Portugalissa ja Luxemburgissa parlamentti hylkäsi lakiesityksen, jonka mukaan puolueiden olisi ehdokasasettelussa kohdeltava sukupuolia tasapuolisesti.

2.1.2. Strategiat

Suosituksessa hahmotellaan erilaisia toimenpiteitä, joilla on yhdessä todellista tasapainottavaa vaikutusta naisten osallistumiseen. Useimmat jäsenvaltiot ovat kuitenkin ryhtyneet tehostamaan sukupuolten tasa-arvoa monilla muilla keinoilla kuin strategialla, jolla varta vasten pyritään lisäämään sukupuolten tasapuolisuutta päätöksenteossa. On esimerkiksi säädetty lailla sukupuolten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoelinten toimintaan parlamentista paikallistasolle, on ryhdytty positiivisiin erityistoimiin johtotehtävissä toimivien naisten määrän lisäämiseksi, on perustettu tasa-arvotoimistoja ja muita valvontamenettelyjä, on käynnistetty tiedotuskampanjoita ja annettu koulutusta, ja jäsenvaltiot ovat järjestäneet tasa-arvotoimilleen rahoitusta.

Itävallassa 1993 annettu laki tasa-arvoisesta kohtelusta sallii naisten suosimisen julkisella sektorilla tietyillä aloilla, joilla he ovat aliedustettuina (eli naisten osuus on alle 40 %) - edellytyksenä on, ettei nainen ole pätevyydeltään heikompi kuin tehtävään soveltuvin miespuolinen hakija. Vastaavaa lainsäädäntöä on yhtä lukuun ottamatta kaikissa osavaltioissa. Korkeakouluissa käynnistettiin vuonna 1995 oikeudellisesti sitova naisten aseman edistämisohjelma.

Belgiassa kaikilla julkisen sektorin osa-alueilla on tasa-arvosta vastaavia virkamiehiä, joiden tehtävänä on panna täytäntöön positiivisten erityistoimien ohjelmia henkilöstöpolitiikassa. Belgia on lisäksi tähdentänyt naisten vaikutusmahdollisuuksien lisäämistä ulkopolitiikassa, jolloin paitsi otetaan tasa-arvokysymys osaksi kaikkea toimintaa myös viedään toimintamalleja ulkomaille. Kreikan tasa-arvo-ohjelmaa tarkistettiin vuonna 1999, ja sukupuolten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon asetettiin ohjelman painopistealaksi.

Saksassa miesten ja naisten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon on osa strategiaa, jolla pannaan täytäntöön neljännen naisten maailmankonferenssin toimintasuunnitelmaa. Siihen kuuluu toimia, joilla pyritään varmistamaan naisille tasapuoliset mahdollisuudet päästä päätöksentekoasemaan kaikilla yhteiskunnan toimintatasoilla. Saksan perustuslain mukaan valtiolla on velvollisuus edistää naisten ja miesten tasa-arvoa käytännössä ja varmistaa, että epätasa-arvoiset tekijät poistetaan. Liittovaltion ja osavaltioiden lainsäädännössä on sovellettu tätä perustuslain velvoitetta ja ryhdytty positiivisiin erityistoimiin, joilla naisia suositaan työhönotossa ja ylennyksissä aloilla, joilla he ovat aliedustettuina.

Espanjan paikallisviranomaiset velvoitetaan perustuslaissa poistamaan sellaiset tekijät, jotka estävät eri ihmisryhmien täysipainoisen osallistumisen yhteiskuntaelämään. Toimintaan kuuluvat mm. positiiviset erityistoimet, joilla kannustetaan naisia osallistumaan täysipainoisesti julkiseen päätöksentekoon. Espanjan naisasiaininstituutti on maan työ- ja sosiaaliministeriöön yhteydessä oleva itsenäinen elin, joka vastaa tasa-arvopolitiikan viemisestä eteenpäin. Kaikilla Espanjan autonomisilla alueilla on naisten ja miesten yhtäläisistä mahdollisuuksista vastaava elin.

Esitettyjen toimien yleiset tulokset eivät kuitenkaan vastaa niitä odotuksia, joita neuvostolla oli suositusta antaessaan. Yhtäkään yksittäistä strategiaa ei voida suositella parhaana - tarvittaisiin kattavaa lähestymistapaa.

2.1.3. Täytäntöönpanomenetelmät

Kaikki jäsenvaltiot ovat luoneet menetelmiä sääntöjen täytäntöönpanoa varten. Useimmat ovat varanneet määrärahoja tietyille hankkeille, kuten asianosaisille ihmisille ja organisaatiolle samoin kuin koko väestöllekin suunnattuun tiedottamiseen, ja kaikki ovat sitoutuneet raportoimaan toimiensa tuloksista.

Itävallassa erityinen tasa-arvoisen kohtelun toimikunta varmistaa, että tasa-arvolainsäädäntöä noudatetaan. Ministeriöissä laaditaan positiivisen toiminnan ohjelmia, joiden mukaisesti kaikki tapaukset, joissa naiset ovat aliedustettuina (osuus alle 40 %), on korjattava kaksi tai kuusi vuotta kestävän ohjelman aikana.

Belgiassa työministeriön tasa-arvo-osasto avustaa tasa-arvoministeriä naisten asemaa edistävän politiikan kehittämisessä, seurannassa ja arvioinnissa. Liittovaltion lainsäädäntöelimillä on kullakin naisten asemaa käsittelevä neuvoa-antava komitea. Saksassa tasa-arvoasioiden hallinnosta vastaa liittovaltion tasolla naisasiainministeri. Useimmissa Saksan osavaltioissa on naisasiainministeriö tai naisasiain valtiosihteerin virka. Osavaltioiden yhteinen tasa-arvo- ja naisasioista vastaavien ministerien ja senaattorien kokous järjestetään vuosittain kunkin osavaltion toimiessa vuorotellen puheenjohtajana. Liittovaltion edustaja osallistuu kokouksiin. Kokous käsittelee kaikkia tasa-arvoon liittyviä kysymyksiä eli myös naisten osallistumista päätöksentekoon.

Irlannissa perustettiin sukupuolten tasa-arvon seurantatoimikunta, joka huolehtii Pekingin toimintasuunnitelman toimeenpanosta. Työelämässä esiintyvän syrjinnän poistamiseksi toimii Employment Equality Agency, joka lisäksi tukee toimia, joilla lisätään naisten osallistumista päätöksentekoon.

Italia perusti vuonna 1996 tasa-arvoasiainministeriön, joka vastaa muun muassa siitä, että valtion virkanimityksissä noudatetaan tasa-arvoa. Luxemburgissa toimii ministeriöidenvälinen tasa-arvokomitea, ja valtio rahoittaa kansallisen naisneuvoston koordinointia. Portugalissa perustettiin yleinen tasa-arvon ja naisten oikeuksien komissio sekä erityinen työelämän tasa-arvon komissio, ja maassa on vuodesta 1997 toiminut tasa-arvo- ja perheasioista vastaava viranomainen.

Yhdistyneen kuningaskunnan tasa-arvokomissiolla on lakisääteinen velvollisuus pyrkiä poistamaan syrjintä. Vuodesta 1999 maassa on toiminut tasa-arvoministeri, kansliaministeriön naisasiainyksikkö sekä parlamentin kaikkien puolueiden yhteinen tasa-arvoryhmä.

2.2 Tärkeimpien osapuolten saaminen liikkeelle

2.2.1. Sukupuolisten stereotypioiden purkaminen koulutuksen kautta

Suosituksessa painotetaan sukupuolisten stereotypioiden purkamista koulutuksessa. Useimmat jäsenvaltiot ovat tarkistamassa opetusmateriaaliaan ja opettajainkoulutustaan, jotta ne vastaisivat myös nuorten tyttöjen tarpeisiin. Lisäksi ne tarkastelevat viestinten merkittävää roolia stereotypioiden muuttamisessa.

Itävallan opetusalalla on kouluista yliopistoihin ryhdytty toimiin, jotka keskittyvät erityisesti opettajainkoulutukseen. Kreikka tähdentää opetusministeriön ja tasa-arvoasiain pääsihteeristön läheistä yhteistyötä. Maassa tehdyssä tutkimuksessa kävi ilmi, että stereotyyppisiä asenteita on paitsi opettajien keskuudessa myös koko yhteiskunnassa ja että vaikka suuri osa opettajien ammattiliittojen jäsenistä on naisia, he ovat vahvasti aliedustettuina liittojen päätöksenteossa. Tasa-arvoasiain pääsihteeristö tukee naisten organisaatioiden toimintaa ja kehottaa työmarkkinaosapuolia edistämään naisten tasapuolista osallistumista toimintaansa. Pääsihteeristö on tukenut naisten poliittisen yhdistyksen ja paikallishallinnon tehtäviin valittujen naisten verkon aloitteita. Nämä organisaatiot pyrkivät nimenomaan lisäämään sukupuolten tasa-arvoa politiikassa.

Belgiassa tuli vuonna 1998 kuluneeksi viisikymmentä vuotta siitä, kun naiset saivat äänioikeuden, ja tapahtuman kunniaksi tuettiin tiedotushankkeita, jotka liittyvät naisten toimimiseen poliittisessa päätöksenteossa.

Eräällä tanskalaisella paikkakunnalla viranomaiset laativat kaikille kunnallisille työntekijöille suunnatun keskustelualoitteen, jolla haluttiin virittää keskustelua työpaikan sukupuolijakaumasta ja sen vaikutuksista työympäristöön, asennoitumiseen työtä kohtaan sekä yleisölle annettuihin palveluihin. Työhönottolautakuntia varten laadittiin erityinen opas, jossa annetaan työpaikkailmoituksiin ja haastattelutilanteeseen liittyviä neuvoja. Oppaan tavoitteena on saada kumpikin osapuoli tietoiseksi siitä, että naisia ja miehiä kohdellaan usein eri tavoin ja että eri sukupuolet eivät aina reagoi asioihin samalla tavalla.

Suomi tukee opetusministeriön kanssa yhteistyötä tekeviä naisten organisaatioita. Ministeriö on perustanut työryhmän edistämään kriittistä suhtautumista viestimiin ja tukee viiden eurooppalaisen tv-yhtiön Screening Gender -projektia, jotta tarkasteltaisiin sukupuolinäkökohtia myös televisiossa. Erilaisella opetusmateriaalilla pyritään osoittamaan sukupuoleen tehdyt piiloviittaukset. Koulut selvittävät, otetaanko opetussuunnitelmissa huomioon nuorten tyttöjen tarpeet, ja tekniset korkeakoulut pyrkivät saamaan naispuolisia opiskelijoita.

Useat jäsenvaltiot (Belgia, Itävalta, Ranska ja Saksa) korostavat naispuolisten päättäjien eurooppalaisen verkon ja valtiollisten tasa-arvotoimikuntien verkon merkitystä. (Belgian tasa-arvotoimikunta vaikutti maassa käytyyn keskusteluun perustuslain muuttamisesta siten, että naisten osallistumista lisättäisiin.) Samat maat painottavat myös yhteisön vuodesta 1991 toteuttamien toimien hyödyllisyyttä. Yhteisön tason saavutuksista mainittiin myös huhtikuussa 1999 Pariisissa järjestetty naisia ja miehiä vallassa käsitellyt konferenssi.

2.2.2. Tiedotus yksityisellä sektorilla

Vaikka vaikutusvaltaisissa tehtävissä toimivien naisten määrä kasvaakin asteittain julkisella sektorilla, yksityisellä puolella naisia on ylemmissä johtotehtävissä edelleen vähän. Tämä vaikuttaa myös sukupuolten palkkaeroon, joka on unionissa 27,4 prosenttia.

Itävalta, Belgia ja Saksa pitävät tiedotusta tärkeimpänä keinona vaikuttaa yksityisen sektorin tilanteeseen. Belgian tasa-arvoyksikön työllisyys- ja yritysryhmä pyrki vakuuttamaan työnantajat tasa-arvopolitiikan hyödyllisyydestä ehdottamalla erityistä tasa-arvohallintamerkkiä ("total equality management"). Samoilla linjoilla ovat Saksa ja Itävalta total equality -järjestelmineen samoin kuin yhteisön laajuinen hanke, jolla edistetään yksityisyrityksissä työskenteleville naisille suunnattua mentorointia. Eräässä toisessa saksalaisten, ruotsalaisten ja suomalaisten voimin toteutettavassa, yhteisön neljännen tasa-arvo-ohjelman tukemassa hankkeessa selvitetään, millaista hyötyä suurissa yrityksissä ja paikallishallinnossa voitaisiin saada, kun työaika mukautettaisiin tarpeisiin, joita perheestä huolehtiminen naisille ja miehille asettaa.

Itävallassa kannustetaan yksityisyrityksiä laatimaan naisia suosivia toimintasuunnitelmia yhteistyössä työpaikkaneuvostojen kanssa. Tilanne on parantunut edellisistä suunnitelmista, joissa tavoiteltiin vain tasa-arvoista kohtelua.

Vuoden 1979 tasa-arvolain mukaisesti Itävallan ministeriöt asettavat julkisissa hankinnoissa etusijalle yritykset, jotka toteuttavat naisia suosivia positiivisia erityistoimia. Kunkin tarjouksen arvioinnissa otetaan 4 prosentin painoarvolla huomion sosiaaliset näkökohdat (harjoittelijoiden palkkaaminen 2 %, naisten palkkaaminen 2 %). Naiset talouselämässä -projektissa rohkaistaan naispuolisia yrittäjiä asettumaan ehdolle Itävallan kauppakamariin.

Tanskassa päätettiin organisoida tasa-arvopolitiikka uudelleen ja perustettiin tasa-arvoasioiden tiedotuskeskus. Suomen tasa-arvolakia sovelletaan sekä julkisella että yksityisellä sektorilla.

Irlannissa 40 prosenttia uusista yrityksistä on naisten perustamia ja 20 prosenttia yrityksistä on naisten omistamia ja johtamia. Yritykset ovat pääasiassa julkaisu-, koulutuspalvelu- ja ohjelmistoyrityksiä.

Italiassa käynnistettiin naispuolisille yrittäjille suunnattu tiedotuskampanja, joka on tarkoitettu "naisille, jotka haluavat perustaa yrityksen tai astua sisään yhteiskuntaelämään". Kampanjalla pyritään tukemaan naisten perinteisiä sekä erittäin innovatiivisia taitoja ja kanavoimaan ne tuottavasti ja luovasti. Alankomaissa on laadittu valtion ja yksityisen sektorin yhteistyöllä suunnitelma, jolla pyritään lisäämään talouselämän johtotehtävissä toimivien naisten määrää.

NOW-erityisaloitteen lisäksi myös Euroopan sosiaalirahaston yleiset toimet ovat osaltaan parantaneet sukupuolten tasapainoista osallistumista ja tehneet sitä tunnetuksi. ESR:n toimia toteutetaan hyvin usein yksityisellä sektorilla, joten niiden avulla voidaan edistää sukupuolten tasapainoista osallistumista ja tehdä sitä tunnetuksi työnantajien keskuudessa. ESR:ää on hyödynnetty laajalti myös pyrittäessä lisäämään naisten omistamien ja johtamien yritysten perustamista.

Espanja viittaa vastauksessaan yhteisön Employment-NOW-aloitteen yhteydessä käynnistettyyn Optima-ohjelmaan, jolla halutaan saada työnantajat sitoutumaan tasa-arvoon. Maassa harkitaan myös tukien ja sosiaaliturvamaksuhelpotusten käyttöä naisten työmahdollisuuksien parantamiseksi julkisella sektorilla.

Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuodesta 1991 käynnissä ollut Opportunity 2000 -projekti pyrkii tuomaan esiin niitä seikkoja, jotka estävät naisten urakehitystä. Projekti tarjoaa työntekijöille väylän hyödyntää toistensa soveltamia hyviä toimintatapoja. Sen tavoitteena on saada aikaan mitattavissa olevia laadullisia ja määrällisiä parannuksia naisten työtilanteessa kaikilla sektoreilla ja kaikilla tasoilla. Ohjelmaan osallistuu yhä useampia yrityksiä, ja naisten osuus näiden yritysten johtohenkilöstöstä on vastaavasti kasvanut etenkin korkeimmilla tasoilla.

2.3 Tietämyksen parantaminen

Kaikki jäsenvaltiot tunnustavat, että vuodesta 1991 toteutetuilla EU:n tason aloitteilla on ollut suuri merkitys tasa-arvon nostamisessa politiikan keskiöön samoin kuin aloitteitten koordinoinnissa ja asiaa koskeviin tietoihin liittyvän tutkimuksen yhdenmukaistamisessa. Sama koskee yhteisön tason aloitteitten puitteissa järjestettyjen konferenssien ja kansainvälisten hankkeitten merkitystä kokemusten ja tietojen vaihdossa. Lisäksi kaikki jäsenvaltiot keräävät tilastotietoja naisten toiminnasta päätöksentekoelimissä ja seuraavat kehitystä.

Itävallassa asianomaiset ministerit laativat vuosittain raportin tasa-arvolainsäädännön täytäntöönpanosta ja viiden vuoden välein raportin tasa-arvotilanteesta ja sen kehittymisestä. Liittohallitus raportoi joka toinen vuosi parlamentille tasa-arvotilanteesta ja naisten aseman edistämisestä liittovaltion hallinnossa. Belgiassa on tehty useita kvantitatiivisia ja kvalitatiivisia tutkimuksia. Vuonna 1996 tutkittiin esimerkiksi naisten osallistumista päätöksentekoelinten toimintaan kaikilla hallinnon tasoilla ja parlamentin valiokunnissa. Toisessa tutkimuksessa taas tarkasteltiin tilastoissa olevia puutteita tiedoissa, jotka koskevat naisten osallistumista erityisesti taloudellis-sosiaalisten instituutioitten toimintaan. Kolmannen tutkimuksen aiheena oli puolestaan vaalijärjestelmän vaikutus naisten osuuteen parlamentin jäsenistä. Belgian flaaminkielisen yhteisön vuonna 1999 perustamassa tietokannassa on tietoja naisista, jotka ovat päteviä toimimaan yhteisön julkisten elinten neuvoa-antavissa komiteoissa.

Tanskan tasa-arvoneuvosto laatii vuosittain raportin naisten ja miesten suhteellisesta edustuksesta parlamentissa, läänin- ja kunnanvaltuustoissa, komiteoissa ja paikallishallinnon elimissä. Lisäksi neuvosto julkaisee vuosittain tilastoja naisten edustuksesta maan 50 suurimman yrityksen hallintoneuvostoissa.

Suomessa julkaistaan puolivuosittain naisia ja miehiä koskevia tilastoja, joissa on tietoa myös naisten osallistumisesta päätöksentekoon. Vuonna 1997 ilmestyi julkaisu Naiset ja miehet yhteiskunnallisessa päätöksenteossa. Tasa-arvovaltuutettu valvoo, että tasa-arvolain kiintiösäännöksiä noudatetaan. Saksassa julkaistaan säännöllisesti tilastotietoja poliittisissa, yhteiskunnallisissa tai talouselämän johtotehtävissä toimivien naisten määrästä. Saksan liittohallitus esittää liittopäiville vuosikertomuksen naisten tilanteesta liittovaltion hallinnossa ja virastoissa.

Saksa ounastelee, että syynä naisten vähäiseen kiinnostukseen päätöksentekoa kohtaan voisi olla poliittisia kysymyksiä koskevien tietojen puuttuminen. Saksa korostaa tiedotusta ja suunnittelee kolmipäiväistä konferenssia asiasta.

Kreikassa maan tasa-arvotutkimuskeskuksen analyysiyksikkö on laatimassa tietokantaa. Alankomaissa on seurattu naisten suhteellista osallistumista päätöksentekotehtäviin vuosittain vuodesta 1993. Irlannissa kerätään tilastoja naisten asemasta valtionhallinnossa, oikeuslaitoksessa, ammattiliitoissa, poliittisissa puolueissa ja lainsäädäntöelimissä. Samoin seurataan sitä, mikä on naisten prosenttiosuus valtiollisiin elimiin ehdolle asetetuista (34 %) ja lopulta nimitetyistä henkilöistä (28 %).

Italian tasa-arvotoimikunta seuraa naisten osallistumista pääpuolueitten, komiteoitten ja päätöksentekoelinten toimintaan alue- ja paikallistasolla. Vuonna 1998 maan talous- ja työllisyysasioiden neuvoa-antava elin esitti tutkimusraporttinsa, jonka aiheena oli johtotehtävissä toimivat naiset yrityksissä ja julkishallinnossa. Vuonna 1999 maan hallitus teki lakiesityksen sukupuolitilastojen keräämisestä.

Luxemburg aikoo laatia vuonna 2000 tilastollisen yhteenvedon naisista päätöksenteossa. Tilastotietoja naisten asemasta valtiollisissa elimissä ja paikallishallinnossa on jo valmiina. Vaikka Portugalissa ei erikseen seuratakaan naisten osallistumista päätöksentekoon, kysymys on osa tasa-arvopolitiikan yleisarviointia. Espanjassa kerätään tilastotietoja naisten osallistumisesta poliittisten puolueitten, ammattiliittojen, keskushallinnon sekä autonomisten yhteisöjen parlamenttien ja hallitusten toimintaan samoin kuin julkishallinnon johtotehtäviin ja oikeuslaitoksen toimintaan.

Ruotsin valtiopäiville raportoidaan vuosittain, mikä osuus keskus- ja aluehallinnon henkilöstöstä on naisia.

Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei erikseen seurata naisten osallistumista päätöksentekoon mutta saatavilla on kuitenkin tilastotietoja keskus- ja paikallishallinnossa, valtionhallinnossa, ammattiliitoissa ja oikeuslaitoksessa työskentelevistä naisista.

2.4 Tasapuolinen edustus parlamenteissa, hallituksissa ja komiteoissa

Poliittiset päätökset riippuvat pitkälti siitä, ketkä politiikkaa tekevät. Sen vuoksi hallituksen, parlamentin ja komiteoitten kokoonpano vaikuttaa olennaisesti siihen, miten naiset osallistuvat päätöksentekoon. Kaikkien Euroopan maiden parlamenttien ja useimpien hallitusten naispuolisten jäsenten määrä on toki tiedossa, mutta kaikki maat eivät ole toimittaneet kattavia tilastoja naisten osallistumisesta muiden päätöksentekoelinten toimintaan. Syynä lienee se, että komiteoita on hallinnon eri tasoilla erittäin paljon. Kaikki jäsenvaltiot korostavat kuitenkin, että naisten osallistumista päätöksentekoon on lisättävä. Harjoitetun politiikan tulokset vaihtelevat maasta toiseen niissä maissa, jotka tilastotietoja ovat toimittaneet.

2.4.1. Naiset parlamenteissa ja hallituksissa

Keskimäärin vain noin joka viides parlamentin jäsen on nainen. Tilanne vaihtelee kuitenkin jäsenvaltioittain huomattavasti: Ruotsin valtiopäiväedustajista 42 prosenttia on naisia, kun vastaava luku Kreikassa on vain 6 prosenttia. Hallituksen jäsenistä naisia on puolestaan Ruotsissa 50 prosenttia, Kreikassa taas vain 5 prosenttia. [16] Myös niissä maissa, joiden hallituksen jäsenistä merkittävä osa on naisia, naiset ovat edelleen lähinnä sellaisista perinteisistä "naisten" aloista kuin perhepolitiikasta tai sosiaali- ja terveyspolitiikasta vastaavia ministereitä - poliittiseen raskaaseen sarjaan kuuluvia valtiovarain-, oikeus- tai ulkoministerin tehtäviä heillä ei juuri ole.

[16] FrauenComputerZentrumBerlin.

Aluehallinnossa ja alueparlamenteissa naisten prosenttiosuus on vielä pienempi kuin vastaavissa kansallisissa elimissä. Poikkeuksia tästä ovat Ranska, Belgia ja Ruotsi. Alankomaissa keskitytään naisten asemaan paikallispolitiikassa, koska tilanteen on siinä havaittu juuttuneen paikalleen.

Kaikki Itävallan ja Saksan pääpuolueet ovat sitoutuneet lisäämään naisten määrää ehdokaslistoillaan ja julkisissa tehtävissä. Tähän pyritään osittain kiintiöitten, osittain tavoitetasojen avulla.

Samaa toimintamallia ryhtyi toteuttamaan myös Italia, kun maassa otettiin vuonna 1993 käyttöön sitovat kiintiöt vaalien ehdokasasettelussa. Maan perustuslakituomioistuin päätyi vuonna 1995 kuitenkin pitämään mallia perustuslain vastaisena. Vuonna 1997 Italian pääministeri ryhtyi ajamaan toimia, joilla pyritään osoittamaan naisille toimivaltaa ja vastuuta. Tavoitteena on antaa naisille valtaa varmistamalla heille merkittävä suhteellinen edustus valtion elimissä ja valtionhallinnon johtotehtävissä. Portugalin parlamentti hylkäsi hallituksen vuonna 1998 antaman lakiesityksen, joka olisi velvoittanut puolueet varmistamaan kummallekin sukupuolelle vähintään 25 prosentin edustuksen kansallisten ja Euroopan parlamentin vaalien ehdokasasettelussa. Portugalin muutetussa perustuslaissa todetaan kuitenkin nyt, että naisten ja miesten aktiivinen osallistuminen poliittiseen toimintaan on demokratian perusedellytyksiä. Luxemburgissa haluttiin muuttaa maan perustuslakia siten, että voitaisiin säätää lakeja, joilla miesten ja naisten tasa-arvo toteutuisi myös käytännössä. Maan valtioneuvosto hylkäsi kuitenkin esityksen.

Ranska suunnittelee Tasa-arvo 2000 -toimintaohjelmansa yhteydessä perustuslain muuttamista siten, että lainsäädännön olisi perustuslain mukaan edistettävä naisten ja miesten tasavertaisia mahdollisuuksia päästä ja tulla valituksi poliittisiin tehtäviin.

Ainoastaan Belgiassa poliittisilla puolueilla on lakisääteinen velvollisuus kohdella sukupuolia tasapuolisesti ehdokasasettelussaan: kaikkien puolueitten on nimettävä ehdokaslistoilleen vähintään kolmannes naisia. Kreikassa on toteutettu yksittäisiä toimia lähinnä vaalien yhteydessä, ja maan puolueista lähes kaikki ovat muuttaneet sääntöjään ja ottaneet vaaleissa käyttöön kiintiöt. Muissa jäsenvaltioissa on valittu rohkaiseva toimintamalli - Irlannissa rahoitetaan toimintaa, jolla edistetään naisten osallistumista politiikkaan. Suomessa ei sovelleta kiintiöitä ehdokasasetteluun vaaleissa, puolue-elimissä kylläkin.

2.4.2 Naiset komiteoissa

Keskeisissä elimissä on vahva naisedustus niissä maissa, joiden tasa-arvopolitiikalla on pitkät perinteet, kun taas muualla ei lainsäädännöstä huolimatta päästä tavoiteltuun kolmasosan edustukseen.

Ruotsissa 44 prosenttia keskushallinnon työntekijöistä on naisia. Suomessa taas 68 prosentissa kaikista julkisista komiteoista naisilla on 42 prosentin edustus. Belgian ja Saksan lainsäädännössä edellytetään, että julkisten komiteoitten jäsenistä vähintään 33 prosenttia on naisia, mutta luku jää Belgiassa 18,63 prosenttiin ja Saksassa 12,2 prosenttiin. Täysin ilman naisedustusta olevien komiteoitten määrä laski Saksassa 53,2 prosentista 28,7 prosenttiin kahdeksassa vuodessa (vuosina 1992-1999).

Saksan liittovaltion elinten ja Ruotsin valtiollisten elinten on nimettävä kutakin komiteajäsenyyttä varten ehdokkaaksi sekä nainen että mies. Etujärjestöjen on varmistettava, että ehdokkaita asetettaessa noudatetaan tasa-arvoa. Ruotsissa komiteoitten kokoonpano alistetaan tasa-arvoyksikön hyväksyttäväksi.

Itävallassa on erityisiä edustuksen tasapuolisuuteen tähtääviä toimia, joiden mukaan esimerkiksi työpaikkaneuvostoihin on nimettävä naisia ja miehiä sen mukaan, mikä heidän osuutensa henkilöstöstä on. Työntekijöitten etuja ajavan Arbeiterkammerin edustajiston vaalien ehdokasasettelussa on kiinnitettävä erityistä huomiota yksittäisten mies- ja naispuolisten työntekijöitten tasapainoiseen edustukseen.

Kesäkuun 13. päivänä 1990 annetussa Tanskan laissa nro 427 säädetään, että julkishallinnon johtotehtävissä on oltava tasapuolisesti naisia ja miehiä. Ministerien perustamista komiteoista annetaan vastaava säädös 24. huhtikuuta 1995 säädetyssä laissa nro 157.

Belgiassa 20. heinäkuuta 1990 säädetyn lain mukaan neuvoa-antavien komiteoitten nimityksissä on noudatettava sukupuolten tasapuolista edustusta. Lailla ei päästy toivottuihin tuloksiin, joten Belgian liittovaltio vahvisti sitä 17. heinäkuuta 1997 säädetyllä lailla, jonka mukaan kummankaan sukupuolen edustus ei saa neuvoa-antavissa komiteoissa ylittää kahta kolmannesta. Ellei aliedustetun sukupuolen edustajia aseteta ehdolle riittävästi, nimittävän elimen on perusteltava, miksi se ei voi täyttää lakisääteistä velvollisuuttaan. Mahdollisen poikkeuksen voi myöntää vain ministerineuvosto tasa-arvoministeriötä kuultuaan.

Flanderissa komitea ei saa 31.12.1999 päättyvän siirtymäajan jälkeen antaa lausuntoa, ellei sen kokoonpano noudata sukupuolten edustuksen minimivaatimuksia.

Vuonna 1987 annettua Suomen lakia naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta muutettiin vuonna 1995 siten, että naisille on varattava 40 prosentin kiintiö valtion komiteoissa ja neuvottelukunnissa. Suomen hallituksen tasa-arvo-ohjelmassa 1997-1999 kiinnitetään erityistä huomiota naisten suhteelliseen osuuteen päätöksenteossa, ja osana ohjelmaa arvioidaan järjestelmää, jonka tavoitteena on päästä 40 prosentin naiskiintiöön valtion komiteoissa ja neuvottelukunnissa sekä kunnan toimielimissä suorilla vaaleilla valittavia kunnanvaltuustoja lukuun ottamatta.

Ranskassa laadittiin vuonna 1983 kiertokirje naisten ja miesten asemasta julkisella sektorilla, ja siihen sisältyy määräyksiä naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon - erityisesti valintalautakuntien kokoonpanon on oltava tasapuolinen. Vuonna 1995 perustettiin tasa-arvoasiain seurantakeskus.

Irlannin vuonna 1993 omaksuman politiikan mukaan nimitettäessä jäseniä valtion elimiin kummankin sukupuolen osuus on oltava vähintään 40 prosenttia. Ennen vuotta 1996 Kreikan tasa-arvopolitiikan pääsihteeristö tuki naisjärjestöjä, jotka pyrkivät edistämään naisten tasapuolista osallistumista.

Huolimatta siitä, että Italian perustuslakituomioistuin piti vuonna 1995 kiintiöjärjestelmää sopimattomana vaalien ehdokasasettelussa, kanta ei kuitenkaan vaikuttanut maan muihin lainsäädäntöelimiä koskeviin säännöksiin. Niinpä paikallis- ja aluehallinnon kollegiaalisissa elimissä on edistettävä molempien sukupuolten edustusta. Julkishallinnossa on lisäksi varmistettava, että kaikkien tutkintaelinten jäsenistä kolmannes on naisia.

Alankomaissa hyväksyttiin 1992 kanta naisten asemasta politiikassa ja julkishallinnossa. Kiintiöitten käyttö on Yhdistyneen kuningaskunnan sukupuolisesta syrjinnästä vuonna 1975 annetun lain vastaista, sillä kiintiöitten katsotaan sotivan syrjimättömyysperiaatetta vastaan. Tavoitteitten asettaminen on kuitenkin sallittua. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on sitoutunut periaatteeseen, jonka mukaan julkisissa nimityksissä naisten osuus on puolet. Kansallinen naistoimikunta Women's National Commission, joka on ministeriöistä riippumaton julkinen elin, on julkaissut naisille suunnatun julkisia nimityksiä käsittelevän oppaan Stepping Out in Public - A Woman's Guide to Public Appointments.

Portugalin parlamentti hyväksyi 1993 yksimielisesti päätöslauselman, joka koski naisten osallistumisesta julkiseen ja poliittiseen elämään annetun Ateenan julistuksen allekirjoittamista. Seuraavana vuonna parlamentti käsitteli kaksipäiväisessä seminaarissa politiikkaan osallistumista demokraattisten vaatimusten näkökulmasta. Espanjan kolmannen tasa-arvosuunnitelman (1991-2000) osa-alueita on puolestaan "valta ja päätöksenteko".

Norjan tasa-arvolakia muutettiin vuonna 1988 siten, että kummallakin sukupuolella on sen mukaan oltava vähintään 40 prosentin edustus kaikissa julkisten elinten nimittämissä valio-, johto- ja lautakunnissa jne. 1970-luvulla puolueet ottivat käyttöön tavoitteita tai epävirallisia kiintiöitä lisätäkseen naisten määrää ehdokaslistoilla. Epävirallisia kiintiöitä on sovellettu vuodesta 1986 myös ministerinsalkkujen jaossa. Toiminnassa korostetaan tasa-arvon valtavirtaistamista, mutta erityistoimia pidetään tarpeellisina, jotta sukupuolten tasapuolista edustusta päätöksentekoelimissä voitaisiin tavoitteen mukaisesti parantaa.

Islannin laissa naisten ja miesten yhtäläisestä asemasta ja yhtäläisistä oikeuksista säädetään, että valtion- ja paikallishallinnon toimielimiin olisi, aina kun mahdollista, nimitettävä yhtä paljon miehiä ja naisia. Vuonna 1993 tasa-arvon edistämisestä annetussa parlamentin päätöslauselmassa asetettiin tavoitteeksi, että naisten osuus ministeriöiden komiteoiden jäsenistöstä on 30 prosenttia.

Liechtensteinin hallituksen vuonna 1997 antaman päätöslauselman [17] mukaan hallituksen alaisten komiteoitten, työryhmien ja valtuuskuntien jäsenistöstä saa olla yhden sukupuolen edustajia korkeintaan kaksi kolmasosaa. Paikallisviranomaisia on kehotettu vastaaviin järjestelyihin. Naisten äänioikeuden 15-vuotisjuhlakonferenssissa vuonna 1999 teemana on "kolmasosa naisia parlamentissa vuonna 2001".

[17] RA 97/1833-0101, 0208.

3. TILANNE YHTEISÖN TOIMIELIMISSÄ, VIRASTOISSA JA MUISSA ELIMISSÄ

3.1 Yleistä

Suosituksessa kehotetaan yhteisön toimielimiä, virastoja ja muita elimiä laatimaan toimintasuunnitelma, jonka tavoitteena on naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon. Useimmat - erityisesti suurimmat tai vakiintuneimmat - elimet ovat ottaneet käyttöön erityisiä toimia pannakseen suosituksen täytäntöön tai harjoittavat yksityiskohtaista tasa-arvopolitiikkaa työhönotossa ja henkilöstöpolitiikassaan. Toiminnassa keskitytään voimakkaammin naisten työhönottoon ja urakehitykseen kuin neuvoa-antavien komiteoitten kokoonpanoon.

Toimielimet ymmärtävät hyvin tarpeen pyrkiä tasaiseen sukupuolijakaumaan henkilöstössään ja päätöksenteossaan. Jotkin niistä pyrkivät korjaamaan epätasapainoa suosimalla naispuolisia ehdokkaita systemaattisesti. Eräissä toimielimissä on lisäksi luotu menetelmiä, joilla valvotaan sukupuolijakauman tasaisuutta henkilöstössä ja valintalautakunnissa. Osa toimielimistä, virastoista ja muista elimistä ei joko ollut tietoinen suosituksesta tai ei ollut ryhtynyt mihinkään erityisiin toimiin pannakseen sen täytäntöön. Jotkin elimet on perustettu vasta vähän aikaa sitten (esim. Euroopan keskuspankki), toiset toimivat erittäin pitkälle erikoistuneella alalla tai niillä on hyvin pieni henkilökunta, jolloin niiden on vaikea laatia täsmällisiä suunnitelmia suosituksen panemiseksi täytäntöön (tällaisia ovat esim. Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskus, sisämarkkinoilla toimiva yhdenmukaistamisvirasto sekä yhteisön kasvilajikevirasto).

3.2 Kattavat strategiat, joilla pyritään tasapainottamaan naisten ja miesten edustus Euroopan unionin päätöksenteossa

Naisten osallistumista päätöksentekoon ovat käsitelleet suurimpien toimielinten henkilöstöosastot. Monet toimielimet (Euroopan komissio, neuvosto, yhteisöjen tuomioistuin, Euroopan investointipankki sekä talous- ja sosiaalikomitea) ovat perustaneet yhtäläisiä mahdollisuuksia käsitteleviä sekakomiteoita, joiden tehtävä henkilöstön ja johdon yhteisinä komiteoina on tehdä suosituksia yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi. Alueiden komitea aikoo perustaa vastaavan sekakomitean. Eräissä toimielimissä seurataan henkilöstön sukupuolijakauman tasapuolisuutta, mutta vain harvat valvovat sen toteutumista päätöksentekoelimissä.

Eurooppa-neuvostolle pitämässään puheessa [18] Euroopan komission puheenjohtaja Romano Prodi tähdensi, että komission yksiköiden ja komissaarien kabinettien kokoonpanossa on noudatettava sukupuolten tasapuolista edustusta. Nykyisissä kabineteissa naisten osuus on ensimmäistä kertaa 40 prosenttia.

[18] Romano Prodin puhe Eurooppa-neuvostossa 3. kesäkuuta 1999.

Komissio pitää yhtäläisten mahdollisuuksien edistämistä tärkeänä osana meneillään olevaa ohjelmaansa, jolla modernisoidaan komission hallintoa ja päätöksentekoa. Työn tehokkuutta ja organisointia pidetään keinoina, joilla voidaan mm. parantaa työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista ja siten poistaa esteitä naisten etenemiseltä johtaviin päätöksentekotehtäviin.

Kolmannessa naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien ohjelmassa (1997-2000) pyritään luomaan tasa-arvoseikoista tietoinen työkulttuuri, jossa otetaan huomioon naisten ja miesten arvomaailma, priorisointierot ja eri sukupuolten tarpeet. Yhtäläiset mahdollisuudet on otettu osaksi yleistä henkilöstöpolitiikkaa toimenpiteillä, joita toteutetaan virkamiehen koko virkauran ajan - työhönotossa, koulutuksessa, ylennyksissä. Komissio järjestää nimenomaan naispuolisille virkamiehille suunnattua johtamiskoulutusta sekä koko henkilöstölle tarkoitettua koulutusta tasa-arvopolitiikan valtavirtaistamisesta. Näin pyritään soveltamaan jäsenvaltioille suositeltua toimintaa myös komission omaan henkilökuntaan. Erityinen syrjinnän vastaisista toimista ja naisten ja miesten yhtäläisistä mahdollisuuksista vastaava yksikkö huolehtii tasa-arvolainsäädännön ja -politiikan soveltamisesta komissiossa. Kaikkiaan 22 yksikköä osallistuu uusien rakenteitten, toimintasuunnitelman ja seurantatoimien kehittämiseen. Henkilöstökoulutusta tarkastellaan kahdesti vuodessa.

Komission jäsenistä joka neljäs on nainen. Naispuolisten johtajien määrä kasvoi vuosina 1994-1998 kolmesta kahteenkymmeneen ja A-palkkaluokan viroissa toimivien naisten määrä samana jaksona 13:sta 18 prosenttiin. Vuoden 1999 tavoitteen mukaisesti johtajatason tehtävissä toimisi viisi naista, keskijohdossa (yksikköjen päällikköinä) osuus olisi 25 prosenttia, ja johtavina hallintovirkamiehinä, hallintovirkamiehinä ja avustavina hallintovirkamiehinä naisia olisi oltava mahdollisimman paljon.

Osana suosituksen seurantaa työllisyyden ja sosiaaliasioiden pääosasto laati sukupuolten asemaa käsittelevän raportin, [19] jossa se sitoutui sukupuolten tasapuoliseen edustukseen A-palkkaluokassa sekä tavoittelemaan naisten määrän lisäämistä keskijohdon ja ylemmissä johtotehtävissä. C-palkkaluokassa sukupuolten tasapuolinen edustus merkitsee miesten osuuden kasvattamista, ja B- ja D-palkkaluokissa taas on lisättävä naisten osuutta.

[19] 25. lokakuuta 1999.

Hakukilpailunsa COM/A8-9/98 - johon kuului erityisen tilastotieteen alan vaihtoehto - yhteydessä Eurostat järjesti konferensseja jäsenvaltioissa ja julkaisi tiedotteen (jota käytetään muussakin työhönotossa), ja yhtenä tavoitteena oli houkutella naispuolisia hakijoita osallistumaan kilpailuun.

Yhtäläisistä mahdollisuuksista vastaava Euroopan parlamentin varapuhemies raportoi vuodesta 1999 lähtien vuosittain, miten tavoitteitten saavuttamisessa on edistytty. Parlamentin henkilöstöpääosaston yhtäläisten mahdollisuuksien yksikkö seuraa tasa-arvopolitiikan toteutumista ja tasa-arvoasioiden sekakomitea niiden toimenpiteitten soveltamista, joilla pyritään tehostamaan yhtäläisiä mahdollisuuksia henkilöstön keskuudessa. Parlamentin käsityksen mukaan tämä kolmiportainen seurantajärjestelmä on osoitus siitä, kuinka tärkeää sen mielestä on toimia esimerkkinä.

Euroopan parlamentin on ollut vaikea nimittää enemmän naisia johtaviin tehtäviin, koska välitason A-palkkaluokan tehtävissä ei ole tarpeeksi naisia. Sen vuoksi parlamentti on halunnut lisätä nykyisen naispuolisen henkilöstönsä ylenemismahdollisuuksia entistä systemaattisemman koulutuksen avulla. Ylimpiin virkoihin nimitettävien naisten määrän lisäämiseksi on asetettu tavoitteita. Parlamentin suosituksesta käymät keskustelut vaikuttivat henkilöstöpolitiikan ja yhtäläisten mahdollisuuksien käsittelyyn toimielimen sisällä.

Vuonna 1998 annetussa neuvoston asetuksessa [20] lisättiin virkamiehiin sovellettaviin valintamenettelyihin ja henkilöstösääntöihin tasa-arvolausekkeita. Vuodesta 1995 on lisäksi asetettu vuositavoitteita naisten palkkaamiseksi ja nimittämiseksi A-palkkaluokan tehtäviin. Unionin viimeisimmän laajentumisen jälkeen naisia on neuvoston 15 pääjohtajasta yksi, 28:sta A2-palkkaluokan virassa toimivasta virkamiehestä kolme ja 34:stä A3-palkkaluokan virassa toimivasta virkamiehestä viisi. Kaikista A-palkkaluokan virkamiehistä viidesosa on naisia.

[20] Asetus (EY, EHTY, Euratom) N:o 781/98, 7.4.1998. EYVL L 113, 15.4.1998, s. 4.

Talous- ja sosiaalikomitea asettaa naispuoliset ehdokkaat etusijalle, jos heillä on sama pätevyys kuin miespuolisilla hakijoilla. Osastopäällikköinä toimivien naisten määrä on kasvanut vuoden 1998 yhdestä nykyiseen viiteen. Komitean tasa-arvotyöryhmä tiedottaa säännöllisesti henkilöstökomitealle henkilöstön sukupuolijakaumasta.

Alueiden komitea kannustaa jäsenvaltioita ottamaan sukupuolten tasapuolisen edustuksen huomioon nimittäessään edustajiaan komiteaan. Komitean julkaisuihin kuuluu mm. Päätöslauselma jäsenvaltioille yhtäläisistä mahdollisuuksista tulevissa nimitysehdotuksissa. Naispuolisten jäsenten määrä on kasvanut ensimmäisen toimikauden (1994-1997) 10 prosentista toisen toimikauden (1998-2001) 15 prosenttiin.

Komitea perusti vuonna 1997 tasa-arvotyöryhmän, jossa on edustaja kunkin jäsenvaltion valtuuskunnasta. Ryhmä kokoontuu säännöllisesti vuoden mittaan, ja sen pääaiheita ovat sukupuolten tasapuolisen edustuksen edistäminen komitean päätöksenteossa, tasa-arvonäkökohtien ottaminen osaksi henkilöstöpolitiikkaa sekä tasa-arvonäkökohtien ottaminen huomioon kaikissa komitean antamissa lausunnoissa.

Yhteisöjen tuomioistuimella ei ole erityistä strategiaa suosituksen panemiseksi täytäntöön, mutta se pyrkii varmistamaan naisten ja miesten edustuksen tasapuolisuuden sekakomiteoissa ja valintalautakunnissa. Lisäksi tuomioistuimen henkilöstön sukupuolijakaumaa seurataan säännöllisesti. Naisten ja miesten tasapuolinen edustus toimielimen päätöksentekotehtävissä jää pitkän aikavälin tavoitteeksi. Ensimmäisen asteen tuomioistuimessa on kaksi naispuolista tuomaria, ja yhteisöjen tuomioistuimessa heitä on yksi.

Tilintarkastustuomioistuimessa nimityksistä vastaava elin on järjestelmällisesti suosinut hakukilpailun läpäisseitä naisia. Elin varmistaa, että valintalautakuntien jäsenet samoin kuin yksikköjen ja hallinnon päälliköt oivaltavat, miten tärkeää on lisätä naisten edustusta toimielimessä. Tilintarkastustuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että tilintarkastajan ammatti on edelleen erittäin miesvaltainen, minkä vuoksi riittävän ammattipätevyyden hankkineitten joukossa on vähemmän naisia kuin miehiä.

Euroopan työturvallisuus- ja työterveysviraston johtokunnan varsinaisista ja varajäsenistä kolmannes on naisia. Kun jäsenten toimikautta viimeksi jatkettiin, nimitettiin kolme uutta naista kolmen miehen asemesta. Hallintoneuvoston puheenjohtajana toimi vuonna 1998 nainen.

Euroopan investointipankki perusti vuonna 1994 yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevän sekakomitean. Samaan aikaan se käynnisti toimintaohjelman, jolla pyritään lisäämään johtotehtävissä toimivien naisten määrää. Jotta pankin henkilökunnan sukupuolijakauman tasapainottamisessa saavutettaisiin konkreettista edistystä, hallintokomitea asetti vuonna 1996 asiaa koskevia tavoitteita. Pankki nimitti ensimmäisen naispuolisen varapuheenjohtajan vuonna 1994, ja vuonna 1997 pankissa oli kaksi naispuolista johtajaa. Vuonna 1999 nimitettiin naispuolinen pääjohtaja. Johtotehtävissä ja ylemmissä tehtävissä toimivien naisten määrä on kasvanut.

Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus CEDEFOP noudattaa tasapuolisen kohtelun edistämiseen tähtäävää EU:n politiikkaa, ja pyrkimys on liitetty keskuksen johtokunnan laatimiin tätä yleisempiin henkilöstöpolitiikan ohjeisiin. CEDEFOPin henkilöstöpolitiikan ohjeitten mukaan tulevista ammatillisen koulutuksen asiantuntijoista päätettäessä olisi otettava huomioon muiden seikkojen ohella pyrkimys tasapainoiseen sukupuolijakaumaan ja asetettava työhönotossa etusijalle naiset (tätä nykyä keskuksen A-palkkaluokan viroista 21:tä hoitaa mies ja 13:a nainen).

Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö tunnustaa, että työhönotto- ja ylennyslautakunnissa on oltava tasapuolisesti naisia ja miehiä. Säätiö pyrkii saamaan kaikki osapuolet liikkeelle keskustelujen ja kuulemisten kautta. Johdon kehittämiseen ja koulutukseen on laadittu ennakoiva ohjelma, ja kaikissa komiteoissa ja lautakunnissa pyritään tasapuoliseen edustukseen erityisen strategian avulla.

PÄÄTELMÄT

Kun tarkastellaan neuvoston suosituksen 96/694/EY vaikutuksia EU- ja ETA-maissa sekä yhteisön toimielimissä, on otettava huomioon Pekingin toimintasuunnitelma ja sen mukainen sitoumus naisten määrän lisäämiseen päätöksenteossa. Molemmat ovat vaikuttaneet jäsenvaltioiden toimintaan, mutta sukupuolten tasapuolista edustusta ei päätöksenteossa ole saavutettu.

Jäsenvaltioitten ja toimielinten antama painoarvo naisten ja miesten tasapuoliselle osallistumiselle päätöksentekoon vaihtelee. Yhä laajemmin kuitenkin tunnustetaan, että naisten osallistumista päätöksentekoon on edistettävä, sillä se on välttämätön seuraava askel kohti sukupuolten tasa-arvoa ja demokratiaa. Kysymys ei ole enää siitä, miksi naisten olisi toimittava päättäjinä, vaan siitä, miten tämä tavoite saavutetaan.

Naisten aliedustus päätöksentekotehtävissä on rakenteellinen ja monitahoinen ongelma. Sitä on lähestyttävä yhtä aikaa kaikista näkökulmista - sekä poliittisten ja sosiaalisten mekanismien kautta että tiedottamalla ja muuttamalla asenteita ja käyttäytymismalleja. Jäsenvaltioiden toimien kirjo on niin laaja, että sen perusteella näyttäisi siltä, että tarvitaan kattavaa ja yhtenäistä strategiaa, jolla suosituksessa asetettua tasapuolisen osallistumisen tavoitetta yritetään saavuttaa.

Sukupuolten tasapuolisen aseman saavuttaminen vie aikaa. Naisten osallistumista on pitkällä aikavälillä mahdollista parantaa merkittävästi: esimerkki siitä ovat Ruotsin, Suomen ja Norjan kaltaiset maat, joissa tasa-arvopolitiikalla on pitkät perinteet. Nämä valtiot ovat luoneet erityisiä järjestelmiä, joilla taataan naisten osallistuminen päätöksentekoon - tai edistetään sitä - jo varhaisessa vaiheessa.

Naisten osallistumisen edistämiseen tarvitaan monenlaisia toimia: pitkäaikaista poliittista sitoutumista, kunnollisia tilastoja, sopivia jäsenvaltion lainsäädäntöön istutettuja rakenteita maiden toimintakulttuurin mukaan sekä riittäviä taloudellisia voimavaroja.

Pekingin toimintasuunnitelman säännöllinen arviointi ja siihen liitettävät indikaattorit - näinhän neuvosto toimi lokakuussa 1999 - voivat osoittautua arvokkaaksi välineeksi arvioitaessa edistymistä ja annettaessa pontta toimille, joilla edistetään naisten asemaa päätöksenteossa.

Vertailukelpoisten tietojen keruuta, indikaattoreita ja esikuva-analyysia on kehitettävä edelleen.

Valtioitten, organisaatioitten ja poliittisten instituutioitten kokemustenvaihto on lisännyt asian tunnettuutta, ja joissain tapauksissa sen myötä on muutettu lainsäädäntöä. Tämä vahvistaa suosituksen merkitystä pitkäaikaisen seurannan välineenä, jota käytettäessä tilanteesta laaditaan vuosittain raportteja. Se puolestaan kannustaa muutoksiin niitäkin maita, joissa tasa-arvopolitiikan perinteet ovat vielä lyhyet.

Erityistä huomiota on kiinnitettävä yksityiseen sektoriin: on muotoiltava sellainen toimintatapa, jolla työnantajat huomaavat, että sukupuolten tasapuolinen edustus on tuotantotekijä.

Yhteisön toimielimet näyttävät ryhtyneen tasapainottaviin toimiin naisten ja miesten työhönotossa. Yhtä paljon ei ole edistytty päätöksentekoelinten sukupuolijakauman tasapainottamisessa eli hallinnossa, henkilöstökomiteoissa ja valintalautakunnissa toimivien naisten määrän lisäämisessä.

Komiteoitten sukupuolijakauman tasapainottamiseen tarvitaan konkreettisia toimia. Komission olisi toimittava esimerkkinä ja edistettävä sukupuolten tasapuolista edustusta kaikilla henkilöstörakenteen tasoilla sekä omissa komiteoissaan ja asiantuntijaryhmissään, jotka antavat komissiolle neuvoja sen eri toimien viemisessä eteenpäin.

LIITE

NEUVOSTON SUOSITUS, annettu 2 päivänä joulukuuta 1996, naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon (96/694/EY)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 235 artiklan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen,

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),

ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),

sekä katsoo, että

(1) neuvosto on antanut joukon säädöksiä ja poliittisia sitoumuksia naisten ja miesten tasa-arvoisen kohtelun ja yhtäläisten mahdollisuuksien alalla(3)(4)(5)(6),

(2) Eurooppa-neuvostoon Essenissä, Cannesissa ja Madridissa kokoontuneet valtioiden ja hallitusten päämiehet painottivat työttömyyden torjunnan sekä naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien olevan Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden ensisijaisia tehtäviä,

(3) naisten pääsy mukaan päätöksentekoon on ollut erityisen huomion kohteena naisia koskevien positiivisten toimenpiteiden edistämisestä 13 päivänä joulukuuta 1984 annetussa neuvoston suosituksessa 84/635/ETY(7), naisten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämisestä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetussa neuvoston toisessa päätöslauselmassa(8), kolmannesta naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevasta keskipitkän aikavälin toimintaohjelmasta (1991-1995) 21 päivänä toukokuuta 1991 annetussa neuvoston päätöslauselmassa(9), naisten ja miesten tasapainoisesta osallistumisesta päätöksentekoon 27 päivänä maaliskuuta 1995 annetussa neuvoston päätöslauselmassa(10) sekä miesten ja naisten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskevasta yhteisön keskipitkän aikavälin toimintaohjelmasta (1996-2000) 22 päivänä joulukuuta 1995 tehdyssä neuvoston päätöksessä 95/593/EY (11),

(4) Euroopan parlamentti pyysi naisista päätöksentekoelimissä 11 päivänä helmikuuta 1994 antamassaan päätöslauselmassa(12) komissiota "tekemään parhaansa yhteisön kolmannessa toimintaohjelmassa määritellyn tasa-arvoisten mahdollisuuksien politiikan täytäntöön panemiseksi, jotta voitaisiin poistaa yksittäiset esteet naisten pääsylle päätöksentekoasemaan" sekä "määrittämään ne toimenpiteet ja toimet, jotka mahdollistavat naisten laajemman osallistumisen päätöksentekoon",

(5) neljännen naisten maailmankonferenssin (Beijing 4-15 päivänä syyskuuta 1995) julistus ja toimintaohjelma korostavat voimakkaasti tarvetta varmistaa vastuun, vallan ja oikeuksien tasapuolinen jakautuminen, ja jäsenvaltiot sitoutuivat panemaan toimintaohjelman täytäntöön,

(6) osallistuminen päätöksentekoon perustuu edustukseen päätöksentekoelimissä kaikilla poliittisen, taloudellisen, yhteiskunnallisen sekä kulttuurielämän tasoilla ja edellyttää erityisesti mukanaoloa vastuullisissa ja päätösvaltaa käyttävissä asemissa,

(7) naiset ovat edelleen aliedustettuja poliittisissa, taloudellisissa, yhteiskunnallisissa ja kulttuuriin liittyvissä päätöksentekoelimissä,

(8) naisten aliedustus päätöksentekoelimissä johtuu muun muassa naisten myöhäisestä yhteiskunnallisesti tasa-arvoisen aseman saamisesta, heidän taloudellisen itsenäisyytensä saavuttamisen tiellä olevista esteistä sekä vaikeuksista sovittaa työelämä ja perhe yhteen,

(9) naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon on kansanvaltaan liittyvä vaatimus,

(10) naisten aliedustus päättävissä asemissa merkitsee menetystä koko yhteiskunnan kannalta ja saattaa estää koko väestön etujen ja tarpeiden täysipainoisen huomioon ottamisen,

(11) toimenpiteiden, joiden tarkoituksena on toteuttaa naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen kaikilla päätöksenteon alueilla, on oltava samansuuntaisia kuin naisten ja miesten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskevan ulottuvuuden yhdentämisen politiikan kaikkiin alueisiin ja kaikkeen toimintaan,

(12) naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon voi synnyttää erilaisia ajatuksia, arvoja ja käyttäytymistapoja, jotka tähtäävät sekä naisten että miesten kannalta oikeudenmukaisempaan ja tasapainoisempaan maailmaan,

(13) jäsenvaltioilla, työmarkkinaosapuolilla, puolueilla ja poliittisilla järjestöillä, kansalaisjärjestöillä sekä tiedotusvälineillä on ratkaiseva rooli sellaisen yhteiskunnan rakentamisessa, jossa taloudellinen, poliittinen, yhteiskunnallinen ja kulttuuriin liittyvä vastuu jakautuu tasapuolisesti naisten ja miesten kesken,

(14) naisten ja miesten tasa-arvoisten mahdollisuuksien toteuttamiseksi on syytä laatia suuntaviivoja naisten ja miesten tasapuolisen päätöksentekoon osallistumisen edistämiseksi ja on syytä edistää näiden suuntaviivojen toteutumista vaihtamalla tietoja hyvistä käytännöistä naisten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskevan yhteisön keskipitkän aikavälin toimintaohjelman (1996-2000) puitteissa,

(15) tämän suosituksen säännöksiä sovelletaan ainoastaan yhteisön toimivallan rajoissa; naisten ja miesten tasa-arvoinen kohtelu työntekijöinä on yksi yhteisön tavoitteista, siltä osin kuin nimenomaisena pyrkimyksenä on edistää elin- ja työolojen yhdenmukaistamista, ja

(16) perustamissopimuksessa ei ole määräyksiä muista tämän suosituksen hyväksymiseen liittyvistä valtuuksista kuin mitä 235 artiklassa annetaan,

I SUOSITTAA JÄSENVALTIOILLE, että

1. nämä omaksuvat yhtenäisen kokonaisstrategian naisten ja miesten tasapuoliseen päätöksentekoon osallistumisen edistämiseksi sekä tähän pääsemiseksi kehittävät tai ottavat käyttöön tarvittavat lainsäädännölliset tai kannustavat toimenpiteet tai niiden yhdistelmät,

2. a) nämä pyrkivät saamaan kaikki koulutuksen ja ammattikoulutuksen eri tasojen toimijat, mukaan lukien oppimateriaaleista vastaavat tahot, tietoisiksi seuraavien tavoitteiden tärkeydestä:

- ennakkoluulottoman ja syrjiviä ennakkoasenteita sisältämättömän, realistisen ja täydellisen kuvan antaminen naisten ja miesten rooleista ja kyvyistä yhteiskunnassa

- ammattiin, yhteiskuntaan ja perhe-elämään liittyvien vastuiden tasapainoisempi jakautuminen naisten ja miesten välillä ja

- naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon sen kaikilla tasoilla,

b) nämä kannustavat kaikilla koulutuksen ja ammattikoulutuksen tasoilla tyttöjä ja naisia osallistumaan ja ilmaisemaan ajatuksensa kasvatus- ja koulutustoiminnassa yhtä aktiivisesti ja täysipainoisesti kuin pojat ja miehet, jotta heitä valmistettaisiin aktiiviseen rooliin yhteiskunnassa, mukaan lukien poliittinen, taloudellinen, yhteiskunnallinen ja kulttuurielämä, sekä erityisesti päätöksenteossa,

c) nämä saattavat yleisön tietoiseksi siitä, että on tärkeää levittää julkisuudessa sellaista kuvaa naisista ja miehistä, joka ei vahvista eikä myötäile syrjiviä ennakkoasenteita, jotka perustuvat tehtävien jakautumiseen sukupuolen perusteella,

d) nämä kannustavat ja tukevat kaikilla yhteiskunnan aloilla yhdistysten ja järjestöjen sellaisia pyrkimyksiä, joiden tarkoituksena on edistää naisten osallistumista päätöksentekoon ja naisten ja miesten tasapuolista osallistumista päätöksentekoelimiin, rajoittamatta kuitenkaan niiden itsemääräämisoikeutta,

e) nämä kannustavat ja tukevat työmarkkinaosapuolten pyrkimyksiä edistää naisten ja miesten tasapuolista osallistumista niiden toimintaan sekä korostavat niiden vastuuta naisehdokkaiden kannustamisessa ja esittämisessä nimettäessä ehdokkaita eri julkisiin komiteoihin ja toimikuntiin jäsenvaltioissa ja yhteisön tasolla, rajoittamatta kuitenkaan niiden itsemääräämisoikeutta,

f) nämä laativat, toteuttavat ja edistävät tiedotuskampanjoita yleisön tietoisuuden lisäämiseksi naisten ja miesten tasapuolisen päätöksentekoon osallistumisen hyödyllisyydestä ja sen koko yhteiskunnalle tuomista eduista,

3. a) nämä edistävät ja parantavat sellaisten tilastotietojen keruuta ja julkaisemista, joista käy ilmi naisten ja miesten suhteellinen osuus päätöksenteon kaikilla tasoilla politiikan, talouselämän, yhteiskunnan ja kulttuurin aloilla,

b) nämä tukevat, kehittävät ja panevat alulle määrällisiä ja laadullisia tutkimuksia naisten ja miesten osuudesta päätöksenteossa sekä erityisesti:

- niistä oikeudellisista, sosiaalisista tai kulttuuriin liittyvistä esteistä, jotka rajoittavat jompaakumpaa sukupuolta olevien henkilöiden osallistumista päätöksentekoon,

- niistä strategioista, joiden avulla voidaan voittaa edellä mainitut esteet, sekä

- siitä hyödystä ja niistä eduista, joita yhteiskunnalle ja kansanvallan toimivuudelle on naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon,

c) nämä edistävät, tukevat ja panevat alulle aloitteita, jotka toimivat esimerkkeinä hyvistä käytännöistä päätöksenteon eri aloilla, ja aloittavat tiedotusta ja kokemuksen vaihtoa koskevia ohjelmia toiminnan yleistämiseksi,

4. a) nämä edistävät naisten ja miesten tasapuolista osallistumista valtiollisiin elimiin ja toimikuntiin kaikilla tasoilla,

b) nämä saattavat asianomaiset toimijat tietoisiksi siitä, miten tärkeää on tehdä aloitteita, joiden tarkoituksena on saavuttaa naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen julkisiin toimiin kaikilla tasoilla kiinnittämällä erityistä huomiota komiteoiden, toimikuntien ja työryhmien tasapainoiseen kokoonpanoon sekä kansallisella että yhteisön tasolla,

c) nämä suunnittelevat, panevat täytäntöön tai kehittävät tasa-arvon edistämiseksi julkisella sektorilla johdonmukaisen toimenpidekokonaisuuden, jossa noudatetaan tasapuoliseen päätöksentekoon osallistumisen periaatetta, sekä valvovat rekrytointikilpailuja järjestettäessä, että naisten ja miesten välinen tasapaino toteutuu mahdollisimman hyvin kokeiden laadinnasta vastaavien lautakuntien ja valintalautakuntien kokoonpanossa,

d) nämä kannustavat yksityistä sektoria vahvistamaan naisten osallistumista kaikilla päätöksenteon tasoilla, erityisesti ottamalla käyttöön tasa-arvosuunnitelmia ja positiivisia toimia koskevia ohjelmia, tai tällaisten suunnitelmien ja ohjelmien puitteissa,

II PYYTÄÄ EUROOPAN YHTEISÖJEN TOIMIELIMIÄ, LAITOKSIA JA HAJAUTETTUJA ELIMIÄ

laatimaan toimintasuunnitelman, jonka tavoitteena on naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon kussakin Euroopan yhteisöjen toimielimessä, laitoksessa ja hajautetussa elimessä,

III PYYTÄÄ KOMISSIOTA

1. edistämään ja järjestämään miesten ja naisten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskevasta yhteisön keskipitkän aikavälin toimintaohjelmasta (1996-2000) 22 päivänä joulukuuta 1995 tehdyn neuvoston päätöksen 95/593/EY puitteissa järjestelmällistä tietojen ja kokemusten vaihtoa hyvistä käytänteistä jäsenvaltioiden välillä sekä paremman naisten ja miesten välisen tasapainon saavuttamiseksi päätöksenteossa toteutettujen toimenpiteiden vaikutusten arviointia,

2. tämän vuoksi ja näissä puitteissa tehostamaan niitä ponnistuksia, jotka koskevat tiedottamista, tietoisuuden lisäämistä sekä tutkimuksen ja toiminnan edistämistä naisten ja miesten tasapuoliseen päätöksentekoon osallistumisen saavuttamiseksi,

3. antamaan Euroopan parlamentille, neuvostolle ja talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän suosituksen täytäntöönpanosta jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisöjen toimielinten, laitosten ja hajautettujen elinten sille toimittamien tietojen perusteella ensimmäisen kerran kolmen vuoden kuluttua suosituksen hyväksymisestä sekä sen jälkeen vuosittain.

Tehty Brysselissä 2 päivänä joulukuuta 1996.

Neuvoston puolesta

E. FITZGERALD

Puheenjohtaja

(1) EYVL C 166, 10.6.1996, s. 276

(2) EYVL C 204, 15.7.1996, s. 21

(3) Neuvoston direktiivi 75/117/ETY, annettu 10 päivänä helmikuuta 1975, miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 45, 19.2.1975, s. 19)

Neuvoston direktiivi 76/207/ETY, annettu 9 päivänä helmikuuta 1976, miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa (EYVL L 39, 14.2.1976, s. 40)

Neuvoston direktiivi 79/7/ETY, annettu 19 päivänä joulukuuta 1978, miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä (EYVL L 6, 10.1.1979, s. 24)

Neuvoston direktiivi 86/378/ETY, annettu 24 päivänä heinäkuuta 1986, miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä (EYVL L 225, 12.8.1986, s. 40)

Neuvoston direktiivi 86/613/ETY, annettu 11 päivänä joulukuuta 1986, miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamisesta itsenäisiin ammatinharjoittajiin, maatalousalalla toimivat ammatinharjoittajat mukaan lukien, ja itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivien naisten suojeluun raskauden ja synnytyksen perusteella (EYVL L 359, 19.12.1986, s. 56)

Neuvoston direktiivi 92/85/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä (EYVL L 348, 28.11.1992, s. 1)

(4) Neuvoston päätös 95/593/EY, tehty 22 päivänä joulukuuta 1995, miesten ja naisten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskevasta yhteisön keskipitkän aikavälin toimintaohjelmasta (1996-2000) (EYVL L 335, 30.12.1995, s. 37)

(5) Neuvoston suositus 84/635/ETY, annettu 13 päivänä joulukuuta 1984, naisia koskevien positiivisten toimenpiteiden edistämisestä (EYVL L 331, 19.12.1984, s. 34)

Neuvoston suositus 92/241/ETY, annettu 31 päivänä maaliskuut 1992, lastenhuollosta (EYVL L 123, 8.5.1992, s. 16)

(6) Neuvoston päätöslauselma, annettu 12 päivänä heinäkuuta 1982, naisten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämisestä (EYVL C 186, 21.7.1982, s. 3)

Neuvoston päätöslauselma, annettu 7 päivänä kesäkuuta 1984, naisten työttömyyden vastaisista toimista (EYVL C 161, 21.6.1984, s. 4)

Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden opetusministereiden päätöslauselma, annettu 3 päivänä kesäkuuta 1985, sisältää tyttöjen ja poikien yhtäläisiä koulutusmahdollisuuksia koskevan toimintaohjelman (EYVL C 166, 5.7.1985, s. 1)

Neuvoston toinen päätöslauselma, annettu 24 päivänä heinäkuuta 1986, naisten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämisestä (EYVL C 203, 12.8.1986, s. 2)

Neuvoston päätöslauselma, annettu 16 päivänä joulukuuta 1988, naisten saattamisesta uudelleen työelämään (EYVL C 333, 28.12.1988, s. 1)

Neuvoston päätöslauselma, annettu 29 päivänä toukokuuta 1990, naisten ja miesten arvokkuuden suojelemisesta työelämässä (EYVL C 157, 27.6.1990, s. 3)

Neuvoston päätöslauselma, annettu 21 päivänä toukokuuta 1991, yhteisön kolmannesta naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevasta keskipitkän aikavälin toimintaohjelmasta (1991-1995) (EYVL C 142, 31.5.1991, s. 1)

Neuvoston päätöslauselma, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1994, naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämisestä Euroopan rakennerahastojen toiminnan avulla (EYVL C 231, 20.8.1994, s. 1)

Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselma, annettu 6 päivänä joulukuuta 1994, naisten oikeudenmukaisesta osallistumisesta taloudelliseen kasvustrategiaan, joka suuntautuu työllisyyden tehostumiseen Euroopan unionissa (EYVL C 368, 23.12.1994, s. 3)

Neuvoston päätöslauselma, annettu 27 päivänä maaliskuuta 1995, naisten ja miesten tasapainoisesta osallistumisesta päätöksentekoon (EYVL C 168, 4.7.1995, s. 3)

Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselma, annettu 5 päivänä lokakuuta 1995, naisia ja miehiä koskevien mielikuvien käsittelemisestä mainonnassa ja tiedotusvälineissä (EYVL C 296, 10.11.1995, s. 15)

(7) EYVL L 331, 19.12.1984, s. 34

(8) EYVL C 203, 12.8.1986, s. 2

(9) EYVL C 142, 31.5.1991, s. 1

(10) EYVL C 168, 4.7.1995, s. 3

(11) EYVL L 335, 30.12.1995, s. 37

(12) EYVL C 61, 28.2.1994, s. 248