Ehdotus neuvoston direktiiviKSI pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta /* KOM/2001/0127 lopull. - CNS 2001/0074 */



Virallinen lehti nro 240 E , 28/08/2001 s. 0079 - 0087



Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Taustaa 1.1. Eurooppa-neuvosto vahvisti Tampereen erityiskokouksessaan 15-16 päivänä lokakuuta 1999, että Euroopan unionin on varmistettava jäsenvaltioidensa alueella laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten oikeudenmukainen kohtelu. Samalla tunnustettiin, että heille olisi pyrittävä tehokkaamman integraatiopolitiikan avulla takaamaan oikeudet ja velvollisuudet, jotka ovat verrattavissa Euroopan unionin kansalaisten oikeuksiin ja velvollisuuksiin. [1] Tällaisella politiikalla olisi myös edistettävä syrjimättömyyttä talous-, yhteiskunta- ja kulttuurielämässä sekä toteutettava rasismin ja muukalaisvihan vastaisia toimenpiteitä. [1] Puheenjohtajan päätelmät, kohta 18. 1.2. Lisäksi Eurooppa-neuvosto tunnusti, että kolmansien maiden kansalaisten oikeudellista asemaa olisi lähennettävä vastaamaan jäsenvaltioiden kansalaisten oikeudellista asemaa, ja päätti kiinnittää erityistä huomiota EU:n alueelle pysyvästi asettautuneiden kolmansien maiden kansalaisten tilanteeseen. Eurooppa-neuvosto vahvisti, että kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat oleskelleet jäsenvaltiossa laillisesti tietyn, myöhemmin määriteltävän ajan ja joilla on pitkäaikainen oleskelulupa, olisi annettava kyseisessä jäsenvaltiossa yhdenmukaiset oikeudet, jotka ovat mahdollisimman lähellä EU:n kansalaisten nauttimia oikeuksia, kuten oikeus oleskella maassa, opiskella ja toimia palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana. Olisi myös vahvistettava periaate, jonka mukaan tällaista henkilöä ei saa syrjiä oleskeluvaltion kansalaisiin nähden. Eurooppa-neuvosto totesi myös ottavansa tavoitteekseen tarjota sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat jo pitkään asuneet laillisesti unionissa, mahdollisuuden saada asuinjäsenvaltionsa kansallisuus. [2] [2] Puheenjohtajan päätelmät, kohta 21. 1.3. Esittäessään joulukuussa 1999 ensimmäisen laillista maahanmuuttoa koskevan aloitteensa, perheen yhdistämistä koskevan direktiiviehdotuksen [3], komissio ilmoitti aikovansa käsitellä Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti lailliseen maahanmuuttoon liittyviä kysymyksiä voidakseen hyödyntää kaikkia Euroopan yhteisön perustamissopimuksen IV osaston mukaisia mahdollisuuksia. Samassa yhteydessä komissio ilmoitti aikovansa pohtia pitkäaikaisen oleskeluluvan saaneiden kolmansien maiden kansalaisten asemaa ja varmistaa, että yhteisössä sovelletaan perustamissopimuksen 63 artiklan 4 kohtaa, joka koskee jossakin jäsenvaltiossa laillisesti asuvien kolmansien maiden kansalaisten oikeutta oleskella toisessa jäsenvaltiossa. [3] KOM(1999) 638 lopullinen, 1.12.1999. 1.4. Komissio vahvisti tämän myös tulostaulussa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi Euroopan unionissa; neuvosto vahvisti tulostaulun 27 päivänä maaliskuuta 2000. [4] Komissio esitti tulostaulun päivitetyn version [5] 30 päivänä marraskuuta ja 1 päivänä joulukuuta 2000 pidetylle oikeus- ja sisäasioiden neuvostolle. Komissio mainitsi suunnitelmistaan myös marras- kuussa 2000 esittämässään yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa koskevassa tiedonannossa [6], jossa käsitellään kaikkia maahanmuuttoon liittyviä kysymyksiä kokonaisvaltaisen lähestymistavan pohjalta ottaen huomioon maahanmuutto- politiikan monitahoisuus ja sen yhteiskunnalliset, taloudelliset, oikeudelliset ja kulttuuriset vaikutukset eri aloilla. [4] KOM(2000) 167 lopullinen/2, 13.4.2000. [5] KOM(2000) 782 lopullinen, 30.11.2000. [6] KOM(2000) 757 lopullinen, 22.11.2000. 1.5. Tässä ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi komissio toteuttaa sitoumuksensa ajaa tätä keskeisen tärkeää asiaa, jonka tavoitteena on jäsenvaltioihin pysyvästi asettuneiden kolmansien maiden kansalaisten kotouttaminen Euroopan unioniin. Ehdotus liittyy myös laajempaan maahanmuuttoasioita koskevaan kokonaisuuteen, jonka parissa komissio on työskennellyt jo vuosia ja jota lienee syytä tässä lyhyesti kerrata. Komissio esitti jo vuonna 1998 eli ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa ehdotuksen neuvoston asetukseksi (EY) sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 muuttamisesta sen soveltamisalan laajentamiseksi koskemaan kolmansien maiden kansalaisia [7]. Vuonna 1999 komissio esitti ehdotuksen rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen vapauden laajentamisesta koskemaan yhteisöön sijoittautuneita kolmansien maiden kansalaisia [8] ja ehdotuksen direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten palkattuina työntekijöinä lähettämisen ehdoista rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen puitteissa [9]. Nämä kolme ehdotusta ovat nyt neuvoston käsiteltävänä. Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen komissio on esittänyt perheen yhdistämistä koskevan direktiiviehdotuksen [10], josta Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 6. syyskuuta 2000. Komissio esitti välittömästi tämän jälkeen muutetun ehdotuksensa [11], joka on parhaillaan neuvoston käsiteltävänä. [7] EYVL C 6, 10.1.1998, s. 15. [8] EYVL C 67, 10.3.1999, s. 17; muutettu ehdotus EYVL C 311 E, 31.10.2000, s. 197. [9] EYVL C 67, 10.3.1999, s. 12; muutettu ehdotus EYVL C 311 E, 31.10.2000, s. 187. [10] KOM(1999) 638 lopullinen, 1.12.1999. [11] KOM(2000) 624 lopullinen, 10.10.2000. 1.6. Tässä yhteydessä on syytä mainita myös Euroopan unionin perusoikeuskirja [12], jota koskevan juhlallisen julistuksen Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio antoivat Nizzassa joulukuussa 2000. Perusoikeuskirjaan on koottu perusoikeuksia koskeva yhteinen eurooppalainen säännöstö. Universaali- periaatteen mukaisesti useimmat perusoikeuskirjassa luetelluista oikeuksista kuuluvat kaikille ihmisille kansallisuudesta tai asuinpaikasta riippumatta; perusoikeuskirjassa siis vahvistetaan eräitä oikeuksia, jotka kuuluvat sekä jäsenvaltioiden kansalaisille että jäsenvaltioissa asuville kolmansien maiden kansalaisille. Tässä mielessä perusoikeuskirja on osoitus Euroopan unionin perinteisestä myönteisestä suhtautumistavasta unionin kansalaisten ja kolmansien maiden kansalaisten tasavertaiseen kohteluun. [12] EYVL C 364, 18.12.2000, s. 1. 1.7. Komissio on tarkastellut myös unionin kansalaisten vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun liittyviä oikeuksia, jotta niitä voitaisiin mukauttaa unionin kansalaisuuden myötä muodostuneeseen uuteen oikeudelliseen ja poliittiseen tilanteeseen. Komission tavoitteena on, että unionin kansalaiset voisivat liikkua jäsenvaltioiden välillä soveltuvin osin samoin tai ainakin tasavertaisin edellytyksin kuin kunkin jäsenvaltion kansalaiset, jotka liikkuvat tai vaihtavat asuin- tai työpaikkaa kotivaltiossaan. Ylimääräiset hallinnolliset ja lainsäädännölliset velvoitteet olisi rajoitettava siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä ottaen huomioon, että kyseessä eivät ole jäsenvaltion omat kansalaiset. Tätä varten komissio esittää direktiiviehdotuksen, jolla nykyään voimassa olevat säädökset kumotaan ja yhdistetään yhdeksi säädökseksi ja jonka päätavoitteina on helpottaa vapaan liikkumis- ja oleskeluoikeuden harjoittamista, vähentää hallinnollisia muodollisuuksia, määritellä kolmansien maiden kansalaisia olevien perheenjäsenten asema paremmin ja rajoittaa tarkemmin mahdollisuutta evätä tai peruuttaa oleskeluoikeus. Komissio on luvannut esittää tällaisen ehdotuksen sekä tiedonannossa henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän suositusten seurannasta [13] että tulostaulussa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi Euroopan unionissa. Ehdotus esitetään vuoden 2001 ensimmäisen puoliskon aikana. [13] KOM(1999) 408 lopullinen, 1.7.1998. 2. Kansainvälinen oikeudellinen kehys 2.1. Kansainvälisellä tasolla Kansainvälisen työtoimiston valmistelukunta nro 97 on esittänyt velvoitteet, joiden tarkoituksena on varmistaa siirtotyöläisten tasavertainen kohtelu useilla eri aloilla ja taata oleskeluoikeuden säilyminen viiden vuoden oleskelun jälkeen myös siinä tapauksessa, että työsopimus irtisanotaan. Yhdistyneet Kansakunnat hyväksyi vuonna 1990 siirtotyöläisten ja heidän perheidensä oikeuksia koskevan yleissopimuksen, joka ei ole vielä tullut voimaan. Yksikään EU:n jäsenvaltio ei toistaiseksi ole ratifioinut sopimusta. 2.2. Euroopan tasolla oikeudellisen kehyksen muodostaa vuonna 1961 voimaan tullut sosiaalinen peruskirja, joka koskee kaikkia jäsenvaltioita, ja vuoden 1996 sosiaalinen peruskirja, joka koskee vain osaa jäsenvaltioista. Siirtotyöläisillä on oikeus tasavertaiseen kohteluun kansalaisten kanssa taloudellisella ja sosiaalisella alalla. Heihin sovelletaan myös kaikkia työsuojelua koskevia oikeuksia. Euroopan neuvoston perustamista koskevaa eurooppalaista yleissopimusta, joka allekirjoitettiin vuonna 1955, sovelletaan ainoastaan vastavuoroisuuden periaatteen mukaisesti, mutta se on hyödyllinen ennakkotapaus, koska siinä määrätään tasavertaisesta kohtelusta useilla eri aloilla. Yleissopimuksessa taataan oleskeluoikeus taloudellista toimintaa harjoittavalle siirtotyöläiselle viiden vuoden maassaoleskelun jälkeen ja muussa tapauksessa kymmenen vuoden oleskelun jälkeen. Yleissopimuksen perusteella suoja karkottamista vastaan on sitä korkeampi, mitä pitempään henkilö on oleskellut maassa, ja lisäksi siinä annetaan laajat menettelylliset takeet. Siirtotyöläisten oikeudellisesta asemasta vuonna 1977 tehty eurooppalainen yleissopimus on hyödyllinen perusta siirtotyöläisten kansalaisoikeuksien sekä taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien turvaamiseksi. Tämän yleissopimuksen on kuitenkin ratifioinut vain kuusi jäsenvaltiota. 2.3. Euroopan neuvoston ministerikomitea on hiljattain hyväksynyt suosituksen pitkään maassa oleskelleiden maahanmuuttajien oleskeluoikeuden turvaamisesta. "Pitkäaikaisesti maassa oleskelevan asema" olisi myönnettävä kolmansien maiden kansalaisille viiden tai viimeistään kymmenen vuoden oleskelun jälkeen. Tämän aseman perusteella heitä kohdeltaisiin tasavertaisina asuinmaan kansalaisiin nähden useilla eri aloilla, joihin kuuluisivat mm. työllisyys, asuminen, sosiaaliset oikeudet ja osallistuminen julkiseen toimintaan paikallistasolla. Heillä olisi oltava karkottamista vastaan suoja, joka on sitä voimakkaampi, mitä pidempään he ovat oleskelleet maassa, ja jossa otettaisiin huomioon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä sovelletut perusteet. 3. Sääntely jäsenvaltioissa 3.1. Kaikkien EU:n jäsenvaltioiden lainsäädännössä annetaan kolmansien maiden kansalaisille oikeus suotuisampaan oikeudelliseen kohteluun sen jälkeen kun he ovat oleskelleet maassa tietyn ajan. Neljässätoista jäsenvaltiossa kyseessä on lakiin perustuva asema; vain yhdessä jäsenvaltiossa asema perustuu hallinnolliseen käytäntöön. Kolmannen maan kansalaisen on ensin osoitettava, että hän on asettautunut kyseiseen jäsenvaltioon pysyvästi, minkä jälkeen jäsenvaltio antaa hänelle mahdollisuuden integroitua täysivaltaisesti uuteen yhteiskuntaan myöntämällä hänelle erilaisia oikeuksia. Jäsenvaltioiden alueella pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten erityisasema näyttää siis tällä perusteella kiistattomalta, mutta aseman myöntämisperusteet sekä siihen liittyvien oikeuksien laajuus ja määrittely vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Nijmegenin yliopistossa komission toimeksiannosta tehty tutkimus [14] osoittaa, että poikkeavista ominaispiirteistä huolimatta eri maiden kansallisessa sääntelyssä on paljon yhteistä, mm. se, että erityisaseman myöntämisperusteena otetaan huomioon oleskelun kesto ja uuteen asuinmaahan luotujen siteiden voimakkuus. [14] "Le statut juridique des ressortissants de pays tiers résidents de longue durée dans un Etat membre de l'Union européenne", K. Groenendijk, E. Guild, R. Barzilay, Nijmegenin yliopisto, huhtikuu 2000. 3.2. Pitkäaikaisen oleskelun merkkinä jäsenvaltioissa on usein pysyvä tai rajoittamattomaksi ajaksi myönnetty oleskelulupa tai lupa asettautua maahan (permis d'établissement). Näiden oleskelulupien tärkein myöntämisperuste on se, miten kauan kolmannen maan kansalainen on oleskellut laillisesti kyseisen jäsenvaltion alueella. Vaatimus vaihtelee kahdesta viiteentoista vuoteen; kahdeksassa jäsenvaltiossa pitkäaikainen oleskelulupa myönnetään viiden vuoden laillisen, yhtäjaksoisen oleskelun jälkeen. Pitkään maassa oleskelleen kolmannen maan kansalaisen tai pakolaisen perheenjäsenille myönnetään eräissä jäsenvaltioissa sama asema jo lyhyemmän oleskelun perusteella. Oleskelun keston ohella sovelletaan myös muita kriteerejä: henkilö ei saa muodostaa uhkaa yleiselle järjestykselle tai kansalliselle turvallisuudelle ja yleensä hänellä on oltava riittävät tulot tai hänen on oltava työelämässä. Näiden edellytysten täyttyessä pitkäaikaisen oleskelun asema tunnustetaan yhdessätoista jäsenvaltiossa automaattisesti; muissa jäsenvaltioissa päätös jätetään hallintoviranomaisten harkittavaksi. 3.3. Aseman ja sen merkiksi myönnetyn oleskeluluvan voimassaoloaika vaihtelevat jäsenvaltiosta riippuen. Asema myönnetään yleensä pysyvästi, vaikka oleskelulupa onkin uusittava. Jotkut jäsenvaltiot tarkistavat oleskeluluvan uusimisen yhteydessä, että aseman myöntämisedellytykset täyttyvät edelleen. Nämä jäsenvaltiot muodostavat kuitenkin vähemmistön, sillä useimmissa jäsenvaltioissa oleskelulupa uusitaan ilman eri toimenpiteitä. Siinä tapauksessa, että hakijalle ei myönnetä tällaista asemaa, jäsenvaltioissa on säädetty hallinnollisen tai oikeudellisen muutoksenhaun mahdollisuudesta. 3.4. Kolmessatoista jäsenvaltiossa pysyvä oleskelulupa avaa pääsyn työmarkkinoille ilman rajoituksia. Pitkään maassa oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on useimmissa jäsenvaltioissa oikeus sosiaaliturvaetuuksiin ja toimeentulotukeen samoin edellytyksin kuin maan kansalaisilla. Joissakin jäsenvaltioissa toimeentulotukea voivat kuitenkin saada vain kansalaiset. Useimmissa jäsenvaltioissa pääsyä perus- tai keskiasteen koulutuksen piiriin ei rajoiteta kansalaisuuden perusteella. Sen sijaan kolmansien maiden kansalaisilta saatetaan periä korkeampi kirjoittautumismaksu yliopistossa tai heidän voi olla vaikeampi saada opintotukea, vaikka he olisivatkin oleskelleet maassa pitkään. 3.5. Viidessä jäsenvaltiossa on pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla äänioikeus ja oikeus asettua ehdokkaiksi kunnallisvaaleissa. Kahdessa jäsenvaltiossa tämä oikeus tunnustetaan vastavuoroisuuden perusteella. 3.6. Pitkään oleskelleiden erityisasema voidaan peruuttaa kaikissa jäsenvaltioissa, jos henkilö syyllistyy vilppiin tai jos hän poistuu maasta pitkäksi ajaksi. Useimmat jäsenvaltiot eivät pidä työttömyyttä tai tulojen vähäisyyttä riittävänä syynä aseman peruuttamiseen. 3.7. Vakinaisesti tai pitkään maassa oleskelleelle henkilölle myönnettävän erityisaseman tarkoituksena on yleensä varmistaa asianomaisen henkilön oikeusturva, niin että hänellä on tehostettu suoja maastakarkottamista vastaan. Mitä pidempään henkilö on oleskellut maassa, sitä vakavammin hänen on rikottava yleistä järjestystä ennen kuin hänet voidaan karkottaa. Joissakin jäsenvaltioissa on käytössä asteikko, jossa verrataan henkilölle langetetun vankeusrangaistuksen ja maassa oleskelun kestoa. Toisissa taas erityisaseman saanut henkilö voidaan karkottaa maasta vain tiettyjen rikosten perusteella (mm. huumekauppa, järjestäytynyt rikollisuus, terrorismi). Jotkut jäsenvaltiot taas vetoavat kriteereihin, jotka on esitetty ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta 25 päivänä helmikuuta 1964 annetussa neuvoston direktiivissä 64/221 [15], tai ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 8 artiklaa koskevaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön. Eräissä jäsenvaltioissa säädetään, ettei tiettyihin pitkään maassa oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten ryhmiin kuuluvia henkilöitä voi missään tapauksessa karkottaa (henkilöt, jotka ovat syntyneet jäsenvaltion alueella tai asuneet siellä yli 20 vuotta, sekä alaikäiset lapset). [15] EYVL 56, 4.4.1964, s. 850/64. 4. Euroopan unionin toimet tällä alalla 4.1. Euroopan unionin tasolla kysymys jäsenvaltioissa pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten erityisasemasta otettiin esiin jo ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa. Ministerineuvosto hyväksyi jo vuonna 1996 Ranskan aloitteen pohjalta päätöslauselman jäsenvaltioiden alueella pitkäaikaisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten asemasta [16]. Se oli ensimmäinen yritys lähentää kansallisia lainsäädäntöjä tällä alalla. Koska päätöslauselma ei ole oikeudellisesti sitova väline, sen perusteella ei voitu tehdä juuri muuta kuin laatia katsaus voimassa olevasta kansallisesta lainsäädännöstä eri jäsenvaltioissa. Henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsittelevä korkean tason asiantuntijaryhmä esitti komissiolle 18 päivänä maaliskuuta 1997 raportin, jossa se korosti, että jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten tilannetta olisi parannettava. Komissio tarkasteli tämän suosituksen jatkotoimia edellä mainitussa, 1 päivänä heinä- kuuta 1998 antamassaan tiedonannossa, ja mainitsi erityisesti 12 päivänä marraskuuta 1997 annettua komission asetusta N:o 1408/71 koskevan muutosehdotuksen, jonka tarkoituksena on laajentaa asetus koskemaan jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia [17]. [16] Päätöslauselma, annettu 4 päivänä maaliskuuta 1996, EYVL C 80, 18.3.1996. [17] EYVL C 6, 10.1.1998, s. 15. 4.2. Vuonna 1997 komissio esitti ehdotuksen kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioihin pääsyä koskevaksi yleissopimukseksi [18]. Siinä ehdotettiin, että jäsenvaltioissa pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille myönnettäisiin erityisasema sekä mahdollisuus asettautua toiseen jäsenvaltioon opiskelua tai työntekoa varten. Ehdotuksen tarkoituksena oli virittää keskustelua maahanmuuttokysymyksistä ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa ja siihen liittyviä laajoja institutionaalisia muutoksia. Ehdotusta koskevassa alustavassa lausunnossa komissio korosti aikovansa esittää asiasta direktiivin muodossa annettavan uuden luonnoksen perustamissopimuksen muutosten tultua voimaan. Euroopan parlamentti puolestaan toivoi yleissopimusehdotuksesta antamassaan lausunnossa [19], että maahanpääsyä ja pitkäaikaiseen oleskeluun liittyviä kysymyksiä käsiteltäisiin erillään toisistaan. [18] EYVL C 337, 7.11.1997, s. 9. [19] Istuntopöytäkirja 10.2.1999, EP 276.722. 4.3. Ranska järjesti puheenjohtajakaudellaan 5-6 päivänä lokakuuta 2000 Pariisissa seminaarin yhteisön alueella laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten kotouttamisesta. Tarkoituksena oli herättää jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten edustajien sekä kansainvälisten ja valtiosta riippumattomien järjestöjen asiantuntijoiden ja yliopistoväen keskuudessa keskustelua siitä, miten Euroopan unionissa voitaisiin aiempaa tehokkaammin edistää kolmansien maiden kansalaisten kotoutumista eurooppalaiseen yhteiskuntaan. Keskustelun pohjaksi esitettiin Nijmegenin yliopistossa komission toimeksiannosta tehty tutkimus jäsenvaltioissa pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten oikeudellisesta asemasta. 4.4. Seminaarin pohjalta puheenjohtajavaltio Ranska esitti luonnoksen neuvoston päätelmiksi pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten aseman yhdenmukaistamisen edellytyksistä. Työryhmissä käydyissä alustavissa teknisissä neuvotteluissa kävi ilmi, että aihe kiinnostaa jäsenvaltioita, vaikkakaan sopimukseen ei vielä päästy lähinnä työskentelyn aikatauluun liittyvistä syistä. Ministerit vaihtoivat näkemyksiä tästä aiheesta oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa 30 päivänä marraskuuta - 1 päivänä joulukuuta 2000 . 4.5. Ehdotuksen valmistelun yhteydessä pyrittiin tunnustelemaan erityisesti YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun ja tällä alalla toimivien valtiosta riippumattomien järjestöjen kantoja. Komission kokonaisnäkemys kolmansien maiden kansalaisten asemasta perustuu näihin kannanottoihin ja Pariisin seminaarin tuloksiin sekä neuvostossa Ranskan päätelmäluonnoksesta käytyihin keskusteluihin. 5. Kokonaiskatsaus ehdotuksen säännöksiin ja niiden tavoitteisiin 5.1. Yhteisön maahanmuuttopolitiikka koskevassa tiedonannossa [20] todetaan, että "On kuitenkin myös välttämätöntä luoda yhteiskunta, jossa maahanmuuttajat tuntevat itsensä tervetulleiksi, ja huomattava, että kotoutuminen on kahdensuuntainen prosessi, jossa sekä maahanmuuttajan että vastaanottavan yhteiskunnan on sopeuduttava. Euroopan unioni on jo perusluonteensakin puolesta moniarvoinen yhteiskunta, jota monet erilaiset yhteiskunnalliset ja kulttuuriperinteet rikastuttavat, ja tulevaisuudessa unionista tulee vielä moniarvoisempi. Yhteiskunnallisia ja kulttuurieroja on näin ollen kunnioitettava, mutta myös yhteisiä perusperiaatteita ja -arvoja, kuten ihmisoikeuksien ja ihmisarvon kunnioittaminen, moniarvoisuuden hyväksyminen sekä sen tunnustaminen, että yhteiskunnan jäsenyys perustuu tiettyihin oikeuksiin, mutta tuo mukanaan tiettyjä velvollisuuksia kaikille sen jäsenille, olivatpa he EU:n kansalaisia tai maahanmuuttajia. Yhdenmukaiset työolot ja palvelujen saanti sekä poliittisten ja kansalaisoikeuksien myöntäminen pidempään EU:n alueella oleskelleille maahanmuuttajille tuo mukanaan tällaisia velvollisuuksia ja edistää kotoutumista." [20] KOM(2000) 757 lopullinen, 22.11.2000. 5.2. Jotta voitaisiin toteuttaa Tampereen Eurooppa-neuvoston tavoitteet kolmansien maiden kansalaisten tasavertaisesta kohtelusta ja kotoutumisesta, on komission näkemyksen mukaan luotava pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten yhtenäinen asema, joka voidaan myöntää kaikille laillisesti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille kaikissa jäsenvaltioissa samoin edellytyksin. Tätä varten on määriteltävä aseman myöntämisperusteet sekä siihen liittyvät oikeudet. Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti periaatteena tulee olla tasavertainen kohtelu unionin kansalaisten kanssa. Kolmansien maiden kansalaisten oikeusturvan takaamiseksi on erittäin tärkeää, ettei aseman myöntämistä jätetä jäsenvaltioiden harkintavallan varaan, jos edellytykset aseman myöntämiselle täyttyvät. 5.3. Asema voidaan myöntää kaikille kolmansien maiden kansalaisille, jotka oleskelevat laillisesti jonkin jäsenvaltion alueella ja ovat asettautuneet sinne pysyvästi. Tähän ryhmään kuuluvat henkilöt, joille on myönnetty Geneven yleissopimuksen mukainen pakolaisasema, sekä sellaiset kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä. Pois suljettaisiin vain ne, joilla ei ole aikomusta asettua maahan pysyvästi, kuten opiskelua varten tulleet tai kausityöläiset tai tilapäistä suojelua saavat henkilöt. Toissijaista tai täydentävää suojelua saavat henkilöt eivät myöskään kuulu tämän ehdotuksen soveltamisalaan, koska näitä käsitteitä ei ole yhdenmukaistettu yhteisön tasolla. 5.4. Niihin pitkään oleskelleisiin kolmansien maiden kansalaisiin, joille on myönnetty yhtenäinen asema, sovelletaan tasavertaista kohtelua useilla eri aloilla, joihin kuuluvat mm. pääsy palkkatyöhön tai itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi, oikeus yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen sekä oikeus sosiaaliturvaan ja toimeentulotukeen. Heillä on myös tehostettu suoja karkottamista vastaan. 5.5. Vaikka poliittisesti tunnustetaan, että äänioikeus ja oikeus saada EU:n jäsenvaltion kansalaisuus ovat kiistatta merkittäviä tekijöitä pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten kotouttamisen kannalta, EY:n perustamissopimuksessa ei ole oikeusperustaa, jonka pohjalta näitä kysymyksiä voitaisiin käsitellä. Äänioikeutta käsitellään yhteisön tasolla vain Euroopan parlamentin ja kunnallisvaalien yhteydessä ja unionin kansalaisten kannalta. Kansalaisuuden myöntäminen kuuluu jäsenvaltioiden yksinomaisen toimivallan piiriin. Tässä ehdotuksessa ei näin ollen käsitellä näitä kahta kysymystä, vaikka Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmissä korostetaankin, että "Eurooppa-neuvosto ottaa tavoitteekseen tarjota sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat jo pitkään asuneet laillisesti unionissa, mahdollisuuden saada asuinjäsenvaltionsa kansallisuus" [21]. [21] Puheenjohtajan päätelmät, kohta 21. 5.6. Komissio katsoo, että täydellinen kotouttaminen edellyttää myös sitä, että yhdessä jäsenvaltiossa pitkään oleskelleet kolmansien maiden kansalaiset saavat oikeuden oleskella myös muissa jäsenvaltioissa ja että tätä varten on aika panna täytäntöön EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 4 kohta. Todellista vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta, joka on Euroopan unionin keskeinen tavoite, ei voida ajatella ilman että siellä myönnetään tietty liikkumisvapaus myös alueella laillisesti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille, etenkin jos nämä ovat oleskelleet siellä jo pitkään. On myös syytä korostaa, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 45 artiklan mukaan "Liikkumis- ja oleskeluvapaus voidaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti myöntää jäsenvaltion alueella laillisesti asuville kolmansien maiden kansalaisille". 5.7. Komissio on tietoinen tehtävän vaativuudesta; voimassa olevassa yhteisön oikeudessa ei näet säädetä tästä aiheesta mitään. Laillinen oleskelulupa yhdessä jäsenvaltiossa ei tätä nykyä anna kolmansien maiden kansalaisille oleskeluoikeutta muissa jäsenvaltioissa. Schengenin säännöstön perusteella heillä on vain oikeus matkustaa enintään kolmen kuukauden ajan Schengen-alueeseen kuuluvissa jäsenvaltioissa. Liikkumisvapauteen ei sisälly mahdollisuutta oleskella toisessa jäsenvaltiossa työntekoa tai opiskelua varten. Ehdotus rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen vapauden laajentamisesta koskemaan yhteisöön asettautuneita kolmansien maiden kansalaisia ei sekään koske oleskeluoikeutta, vaan ainoastaan palvelujen tarjoamisen vapautta. Jos siis kolmannen maan kansalainen haluaa vaihtaa asuinvaltiota EU:n sisällä, hänen on aloitettava kaikki menettelyt samasta pisteestä kuin henkilön, joka tulee ensi kertaa EU:n alueelle, eikä häneen sovelleta mitään etuuskohtelua, vaikka hän olisi jo pitkään oleskellut jossakin toisessa jäsenvaltiossa. 5.8. Kohtelu on syrjivää verrattuna unionin kansalaisiin, joilla on perustamissopimuksen ja voimassa olevan yhteisön lainsäädännön nojalla oikeus vapaaseen liikkuvuuteen. Tilanne ei myöskään vastaa alati muuttuvien työmarkkinoiden vaatimuksia, missä kaivataan yhä enemmän joustavuutta. EU:n työmarkkinatilanteen kehitys osoittaa, että tietyillä talouden aloilla esiintyy työvoimapulaa. Jossakin jäsenvaltiossa pitkään oleskelleet kolmansien maiden kansalaiset saattaisivat olla valmiit siirtymään toiseen jäsenvaltioon saadakseen sieltä joko ammattitaitoaan vastaavaa työtä tai yleensä mitä tahansa työtä, jos ovat asuinvaltiossaan olleet työttöminä. Helpottamalla tällaisten henkilöiden liikkumista voitaisiin siis samalla tehostaa jäsenvaltioissa jo olevan työvoiman käyttöä. Nyt kun monissa jäsenvaltioissa yritetään houkutella kansainvälisiltä markkinoilta erityisesti tietotekniikan asiantuntijoita, heille olisi houkuttelevampaa asettautua pysyvästi Euroopan unioniin, jos heillä olisi mahdollisuus saada jäsenvaltiossa erityisasema oleskelun keston perusteella ja sen myötä oleskeluoikeus kaikissa unionin jäsenvaltioissa. 5.9 Oleskelun kestoon perustuvan erityisaseman myöntäminen on olennainen väline pyrittäessä kotouttamaan henkilöitä, jotka suunnittelevat asettautuvansa pysyvästi Euroopan unioniin. Tässä direktiiviehdotuksessa korostetaan, että oleskelun kestoon perustuvan erityisaseman myöntämisen tulee perustua todelliseen, lailliseen oleskeluun jossakin jäsenvaltiossa. Direktiivissä säädetyn aseman saaminen edellyttää sidettä tiettyyn jäsenvaltioon, koska aseman perusteella henkilölle taataan tasavertainen kohtelu jäsenvaltion kansalaisten kanssa laajoilla talous- ja yhteiskuntaelämän aloilla, minkä lisäksi hän saa mahdollisuuden oleskella muissa unionin jäsenvaltioissa. On kuitenkin olemassa eräitä kolmansien maiden kansalaisten erityisryhmiä, kuten tutkijat, urheilijat ja taiteilijat, jotka eivät välttämättä halua asettautua pysyvästi mihinkään maahan, vaan joille on tärkeää voida liikkua vapaasti Euroopan unionin jäsenvaltioiden alueella. Unionin on voitava taata myös näille henkilöille heidän tarvitsemansa liikkumisvapaus, jos halutaan säilyttää unionin kansainvälinen kilpailukyky ja mahdollisuus tarjota houkuttelevia työtilaisuuksia. Tätä varten on syytä korostaa, että tämä säädös on vasta ensimmäinen vaihe EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 4 kohdan täytäntöönpanossa. Kyseistä kohtaa käytetään todennäköisesti oikeusperustana myös erityissäädöksissä, joissa käsitellään sellaisten kolmansien maiden kansalaisten liikkumisvapautta, jotka eivät halua asettautua pysyvästi mihinkään jäsenvaltioon. Laatiessaan ehdotuksia edellytyksistä, joilla kolmansien maiden kansalaiset voivat päästä EU:n alueelle toimiakseen palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana tai opiskelua tai ammattikoulutuksen hankkimista varten tai muun kuin ansiotoiminnan harjoittamista varten, komissio sisällyttää niihin tarvittaessa myös säännöksiä, jotka koskevat liikkumisvapautta Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä. 6. Oikeusperustan valinta 6.1. Oikeusperustan valinnassa otetaan huomioon muutokset, joita 1 päivänä touko- kuuta 1999 voimaan tullut Amsterdamin sopimus aiheuttaa Euroopan yhteisön perustamissopimukseen. EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan neuvosto toteuttaa toimenpiteet, jotka liittyvät maahantuloa ja oleskelua koskeviin edellytyksiin sekä menettelyihin ja määräyksiin pitkäaikaisten viisumien ja oleskelulupien myöntämisessä jäsenvaltioissa, mukaan lukien perheiden yhdistäminen. 63 artiklan 4 kohdassa määrätään, että neuvosto säätää myös "toimenpiteet niiden oikeuksien ja edellytysten määrittelemiseksi, joiden mukaisesti jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevat kolmansien maiden kansalaiset saavat oleskella muissa jäsenvaltioissa". 6.2. Nämä artiklat muodostavat oikeusperustan ehdotukselle, jossa säädetään, millä edellytyksillä jäsenvaltion alueella oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille voidaan myöntää erityisasema oleskelun keston perusteella ja millä edellytyksillä tällaisen aseman saaneet henkilöt voivat oleskella toisessa jäsenvaltiossa. 6.3. Direktiiviehdotusta hyväksyttäessä on noudatettava perustamissopimuksen 67 artiklaa, jonka mukaan neuvosto tekee ratkaisunsa yksimielisesti komission ehdotuksesta tai jäsenvaltioiden aloitteesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan. EY:n perustamissopimuksen IV osastoa ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan eikä Irlantiin, jolleivät nämä valtiot ilmoita päinvastaisesta päätöksestään perustamissopimuksiin liitetyn Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemaa koskevan pöytäkirjan yksityiskohtaisten määräysten mukaisesti. Perustamis- sopimuksen IV osastoa ei sovelleta myöskään Tanskaan perustamissopimuksiin liitetyn Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan perusteella. 7. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet 7.1. Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa sekä muuta henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvää politiikkaa koskevassa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen uudessa IV osastossa toimivalta tällä alalla annetaan yhteisölle. Tätä toimivaltaa on käytettävä EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaisesti eli vain siinä tapauksessa ja vain siinä laajuudessa kuin suunnitellun toiminnan tavoitetta ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden tasolla, ja se voidaan siten suunnitellun toiminnan vaikutukset ja laajuus huomioon ottaen paremmin saavuttaa yhteisön tasolla. Direktiiviehdotus on näiden kriteerien mukainen. 7.2. Toissijaisuusperiaate: Tämän aloitteen päätavoitteena on, että sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat pitkään oleskelleet jonkin jäsenvaltion alueella, myönnetään erityisasema, joka perustuu kaikissa jäsenvaltioissa sovellettaviin yhteisiin kriteereihin. Tavoite on osa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamista, joka edellyttää maahanmuuttopolitiikkaa koskevien yhteisten sääntöjen hyväksymistä. Yhteiset kriteerit voidaan vahvistaa vain yhteisön tasolla. Aloitteen toisena tavoitteena on vahvistaa edellytykset, joiden mukaan kyseiset henkilöt voivat saada oleskeluoikeuden toisessa jäsenvaltiossa. Jotta tällainen oleskeluoikeus tulisi voimaan, on vahvistettava kaikille jäsenvaltioille yhteiset säännöt, mikä voidaan tehdä ainoastaan yhteisön tasolla. 7.3. Suhteellisuusperiaate: Yhteisön toiminta on toteutettava mahdollisimman yksinkertaisessa muodossa, mutta samalla on kuitenkin taattava, että ehdotuksen tavoitteet toteutuvat ja että ehdotus pannaan täytäntöön tehokkaasti. Säädöstyypiksi on siten valittu direktiivi, koska näin voidaan määrittää keskeiset periaatteet ja jättää kuitenkin jäsenvaltioille, joille direktiivi on osoitettu, mahdollisuus valita muodot ja keinot näiden periaatteiden täytäntöönpanemiseksi oman lainsäädäntönsä ja kansallisten olosuhteidensa kannalta tarkoituksenmukaisimmalla tavalla. Direktiiviehdotuksessa vahvistetaan ainoastaan edellytykset, joiden täyttyessä jäsenvaltiossa pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille voidaan myöntää asema, joka antaa heille yhteisön tasolla oikeuden oleskella myös toisessa jäsenvaltiossa. Toisaalta siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus määritellä halutessaan suotuisammat edellytykset, joiden täyttyessä pysyvä asema antaa uusia oikeuksia, mutta vain kyseisen valtion osalta. ARTIKLAKOHTAISET PERUSTELUT I luku: Yleiset säännökset 1 artikla Direktiivillä on kaksi tavoitetta. Ensinnäkin tarkoituksena on lähentää kansallisia lainsäädäntöjä ja käytäntöjä, jotka koskevat laillisesti maassa oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille oleskelun keston perusteella myönnettävää erityisasemaa. Useimmissa jäsenvaltioissa voidaan maassa pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille myöntää erilaisia oikeuksia tai pysyvä asema, mutta myöntämisedellytykset vaihtelevat jäsenvaltioittain. Kansallisten lainsäädäntöjen lähentämisen ansiosta kolmansien maiden kansalaiset voivat saada asuinvaltiostaan riippumatta oleskelun keston perusteella aseman, jonka myöntämisedellytykset ovat kaikissa jäsenvaltioissa samat. Direktiivin toisena tarkoituksena on panna täytäntöön EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 4 kohdan määräykset eli vahvistaa edellytykset, joiden mukaisesti direktiivissä tarkoitetut jäsenvaltiossa laillisesti pitkään oleskelleet kolmansien maiden kansalaiset saavat oleskella muussa kuin siinä EU:n jäsenvaltiossa, joka on ensimmäisenä myöntänyt heille kyseisen aseman. 2 artikla Tässä artiklassa määritellään direktiiviehdotuksessa käytetyt käsitteet. (a) Kolmannen maan kansalaiset määritellään sulkemalla pois EY:n perustamissopimuksen määritelmän mukaiset unionin kansalaiset. 'Kolmannen maan kansalaisilla' tarkoitetaan henkilöitä, joilla on kolmannen maan kansalaisuus, sekä kansalaisuudettomia henkilöitä New Yorkissa 28 päivänä syyskuuta 1954 tehdyssä yleissopimuksessa tarkoitetussa merkityksessä. (b) 'Jäsenvaltiossa pitkään oleskelleella kolmansien maiden kansalaisella' tarkoitetaan henkilöä, jolle jäsenvaltio on myöntänyt direktiiviehdotuksessa säädetyn aseman. (c) 'Ensimmäisellä jäsenvaltiolla' tarkoitetaan jäsenvaltiota, joka on ensimmäisenä myöntänyt kolmannen maan kansalaiselle tietyn aseman sillä perusteella, että hän on oleskellut kyseisessä jäsenvaltiossa jo pitkään. (d) 'Toisella asuinvaltiolla' tarkoitetaan jäsenvaltiota, joka ei ole myöntänyt kolmannen maan kansalaiselle erityisasemaa oleskelun keston perusteella mutta jonka alueella kyseinen henkilö oleskelee tämän direktiiviehdotuksen perusteella. (e) Jotta voitaisiin varmistaa eri säädösten yhdenmukaisuus, kolmansien maiden kansalaisten perheenjäsenten määritelmä vastaa perheen yhdistämisestä annetun neuvoston direktiivin [22] 4 artiklaa ja 5 artiklan 1 kohtaa. Avopuolisot katsotaan perheenjäseniksi, kun heillä on jatkuva suhde asianomaiseen kolmannen maan kansalaiseen, jos asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännössä avopuolisot rinnastetaan aviopuolisoihin. [22] EYVL L [KOM(2000) 624 lopullinen, 10.10.2000]. (f) Käsitteellä 'pakolainen' tarkoitetaan kolmansien maiden kansalaisia, joille on myönnetty pakolaisasema vuonna 1951 tehdyn Geneven yleissopimuksen mukaisesti, sekä kolmannen maan kansalaisia, jotka ovat saaneet pakolaisaseman jäsenvaltion perustuslain säännösten perusteella, kuten menetellään Ranskassa (perustuslakiin perustuva turvapaikka "vapauden puolesta taistelleille") ja Saksassa (pakolaisasema voidaan tunnustaa perustuslain 16 :n 1 momentin perusteella). (g) "pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen oleskelulupa" on määritelmän mukaan oleskelulupa, jolla erityisasema perustetaan. 3 artikla 1. Artiklan 1 kohdassa määritellään laajasti direktiiviehdotuksen soveltamisala. Ehdotus on luonteeltaan horisontaalinen. Sitä sovelletaan kaikkiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka oleskelevat laillisesti jossakin jäsenvaltiossa maahanpääsyn perusteista riippumatta. Soveltamisalaan kuuluvat siis kolmansien maiden kansalaiset, joiden maahanpääsyn perusteena on ollut palkkatyön tekeminen tai itsenäisen ammatin harjoittaminen, perheen yhdistäminen, muun kuin ansiotoiminnan harjoittaminen tai maahantulo työelämän ulkopuolella olevana henkilönä. Direktiiviehdotus kattaa myös sellaiset kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat syntyneet jäsenvaltiossa ja asuvat siellä, mutta joilla ei ole kyseisen jäsenvaltion kansalaisuutta. Geneven yleissopimuksen perusteella pakolaisaseman saaneet kuuluvat niin ikään direktiivin soveltamisalaan, mutta ehdotuksessa ei käsitellä kysymystä suojelun siirtämisestä henkilön oleskellessa toisessa jäsenvaltiossa. Ehdotus kattaa myös niiden kolmansien maiden kansalaisten oikeudellisen tilanteen, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä. 2. Tähän horisontaaliseen lähestymistapaan tehtävät poikkeukset luetellaan 2 kohdan tyhjentävässä luettelossa. (a) Tilapäistä suojelua saavat henkilöt on suljettu ehdotuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Komissio on esittänyt ehdotuksen direktiiviksi tilapäisen suojelun antamisesta tilanteissa, joissa jäsenvaltioiden alueelle tulee suuri määrä siirtymään joutuneita henkilöitä, ja se ehdotti tässä yhteydessä tilapäisen suojelun enimmäiskestoksi kahta vuotta [23]. Tällaista kansainvälistä suojelua saavien henkilöiden sulkemista soveltamisalan ulkopuolelle perustellaan sillä, että heidän oleskelunsa on luonteeltaan tilapäistä. [23] KOM(2000) 303 lopullinen, EYVL C 311 E, 31.10.2000. (b) Täydentävää tai toissijaista suojelua saavat henkilöt on suljettu ehdotuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Toissijaisen suojelun käsitettä ei ole yhdenmukaistettu yhteisön tasolla, mikä estää tähän ryhmään kuuluvien henkilöiden käsittelemisen tässä ehdotuksessa. Komissio katsoo kuitenkin, että koska nämä henkilöt oleskelevat laillisesti EU:n alueella, myös heille on voitava myöntää erityisasema oleskelun keston perusteella, mikäli asianmukaiset edellytykset täyttyvät. Tampereella 15-16 päivänä loka- kuuta 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korostaa päätelmissään, että "[pakolaisasemaa] olisi myös täydennettävä toissijaista suojelua koskevilla toimenpiteillä, joiden avulla tällaista suojelua tarvitsevalle henkilölle myönnetään asianmukainen asema". Komissio aikoo esittää vuonna 2001 toissijaista suojelua koskevan ehdotuksen, jossa voidaan käsitellä oleskelun kestoon perustuvan aseman myöntämistä myös tähän ryhmään kuuluville kolmansien maiden kansalaisille. (c) Ehdotettu direktiivi ei kata oleskelun kestoon perustuvan aseman myöntämistä turvapaikanhakijoille, koska heidän hakemustensa käsittelyn lopputulos ei ole varma. (d) Perus- ja keskiasteen opiskelijat ja henkilöt, joille on myönnetty maahanpääsy ammatillisen koulutuksen hankkimista varten, oleskelevat EU:n alueella tilapäisesti ja palaavat periaatteessa kotimaahansa koulutuksen päätyttyä. Tähän ryhmään kuuluvien henkilöiden ei ole tarkoitus asettua maahan pysyvästi, minkä vuoksi heidät on suljettu direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Vastaavaa perustelua sovelletaan au pair -sopimuksella työskenteleviin ja kausityöntekijöihin, joiden oleskelu on rajoitettua ja hyvin usein lyhytaikaista. Ehdotuksen soveltamisalan ulkopuolelle on suljettu myös sellaiset kolmansien maiden kansalaiset, jotka oleskelevat EU:n jäsenvaltiossa rajatylittävän palvelujen tarjoamisen vuoksi joko jonkin yrityksen lähettäminä työntekijöinä tai itsenäisinä palvelujen tarjoajina. Myös näissä tapauksissa keskeistä on oleskelun lyhyt kesto; näiden henkilöiden tarkoitus ei ole asettua jäsenvaltioon, vaan he oleskelevat siellä tilapäisesti. (e) Vielä yksi kolmansien maiden kansalaisten ryhmä, joka ei kuulu direktiivin soveltamisalaan, ovat henkilöt, joiden oikeudellinen tilanne määräytyy kansainvälisten sopimusten perusteella eli diplomaattikuntaan ja konsulaattien tai kansainvälisten organisaatioiden henkilöstöön kuuluvat kolmansien maiden kansalaiset. 3. Liikkumisvapauttaan käyttäneiden unionin kansalaisten perheenjäseniin sovelletaan edelleen kaikkia henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevia yhteisön säädöksiä, etenkin silloin kun niissä on heidän osaltaan suotuisampia säännöksiä. Sen jälkeen kun he ovat saaneet henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön oikeuden perusteella pysyvän oleskeluoikeuden vastaanottavassa jäsenvaltiossa, heillä on myös tähän direktiiviin perustuvat, pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille kuuluvat oikeudet samoin edellytyksin kuin muilla kolmansien maiden kansalaisilla. Tämä on tarpeen, jotta heillä olisi itsenäinen oikeus harjoittaa oleskeluoikeuttaan toisessa jäsenvaltiossa. 4. Pyrkiessään yhdenmukaistamaan pitkään oleskelleisiin kolmansien maiden kansalaisiin sovellettavia sääntöjä Euroopan yhteisö noudattaa kansainvälisiä velvoitteitaan riippumatta siitä, johtuvatko nämä velvoitteet pelkästään yhteisön toimivaltaan kuuluvista vai sekasopimuksista. (a) Direktiiviehdotus ei rajoita sellaisten suotuisampien määräysten soveltamista, jotka koskevat kyseisten valtioiden kansalaisten oikeusasemaa ja jotka sisältyvät kolmansien valtioiden kanssa tehtyihin tai myöhemmin tehtäviin yhteisön toimivaltaan kuuluviin sopimuksiin tai sekasopimuksiin. Soveltamisalan rajoittaminen tällä tavoin edellyttää, että määräyksillä on yhteys direktiivin sisältöön; soveltamisalan rajoitus koskee kansainvälisiä sopimuksia, näiden sopimusten soveltamiseksi tehtyjä päätöksiä sekä niihin liittyvää lainkäyttöä. Vaikka nämä sopimukset eivät suoranaisesti säätelekään oleskelun kestoon perustuvan aseman myöntämistä, niissä saattaa olla määräyksiä kolmansien maiden kansalaisten oikeuksista. Direktiiviehdotuksen säännökset eivät vaikuta tällaisiin määräyksiin, jos ne ovat kohderyhmän kannalta suotuisampia. Tällaisia määräyksiä on varsinkin seuraavissa sopimuksissa: - Euroopan talousalueesta vuonna 1992 tehty sopimus [24], jonka mukaan kaikki henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien yhteisön säännösten edut ulotetaan talousalueeseen kuuluvien Norjan, Islannin ja Liechtensteinin kansalaisiin ja heidän perheidensä jäseniin. [24] EYVL L 1, 3.1.1994, s. 3. - vuonna 1962 tehty yhteisön ja Turkin välinen assosiointisopimus [25], [25] EYVL L 217, 29.12.1964. - yhteisön ja jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden väliset Eurooppa-sopimukset, - Marokon ja Tunisian kanssa tehdyt Euro-Välimeri-assosiaatio- sopimukset. (b) Direktiiviehdotus ei myöskään rajoita Euroopan neuvoston kolmen siirtotyöläisiä koskevan kansainvälisen yleissopimuksen suotuisampien määräysten soveltamista. Kyseisiä yleissopimuksia sovelletaan Euroopan neuvoston jäsenvaltioiden kansalaisiin. (c) Ehdotus ei vaikuta myöskään palauttamiskieltoon, josta määrätään 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyn pakolaisten oikeusasemaa koskevan Geneven yleissopimuksen 33 artiklassa, eikä Roomassa 4 päivänä marraskuuta 1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 3 artiklassa tarkoitettuihin velvollisuuksiin, joiden nojalla ketään ei saa karkottaa maahan, jossa häntä uhkaa kidutus tai epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu. 4 artikla Ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvat kolmansien maiden kansalaiset edustavat erilaisia ryhmiä myös rodun, etnisen alkuperän, uskonnon tai vakaumuksen, sukupuolen, sukupuolisen suuntautumisen ja iän puolesta. Tässä säännöksessä velvoitetaan jäsenvaltiot valvomaan syrjimättömyyden periaatteen noudattamista kaikkien direktiiviin sisältyvien velvoitteiden täytäntöönpanossa. Säännös on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklan mukainen. II luku: pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema jäsenvaltiossa 5 artikla 1. Oleskelun kesto on ensimmäinen edellytys, joka jäsenvaltiossa pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen on täytettävä, jotta hänelle voidaan myöntää erityisasema; tämän kriteerin perusteella arvioidaan, oleskeleeko asianomainen henkilö jäsenvaltion alueella vakinaisesti. Oleskelun on täytynyt kestää 5 vuotta. Oleskelun on oltava laillista ja yhtäjaksoista. Säännöksessä ei vahvisteta vähimmäisikää, jossa lapset voivat saada oleskelun kestoon perustuvan aseman. Tämä ikäraja vahvistetaan kansallisessa lainsäädännössä ja vastaa ikää, jossa jäsenvaltio myöntää lapselle ensimmäisen kerran oleskeluluvan. 2. Ehdotuksen soveltamisala on laaja, minkä vuoksi siinä ei oteta huomioon maahanpääsyn perusteita, vaan ainoastaan syyt, joiden vuoksi asianomainen henkilö oleskelee laillisesti jäsenvaltion alueella täyttäessään oleskelun kestoa koskevat edellytykset aseman myöntämiselle. Sitä paitsi henkilön oikeudellinen asema saattaa muuttua, niin että oleskelun syy ei ole enää sama kuin se, jonka perusteella maahanpääsy alun perin on myönnetty. Vaikka kolmannen maan kansalaiselle olisi alun perin myönnetty maahanpääsy esimerkiksi opiskelua varten, hänen tilanteensa saattaa myöhemmin muuttua niin, että hänen oleskeluoikeutensa perustuu työskentelyyn tai siihen, että hänestä on tullut unionin kansalaisen perheenjäsen. Tämän vuoksi on tarpeen osoittaa täsmällisesti, mitkä oleskelujaksot voidaan ottaa huomioon aseman edellytyksiä määritettäessä. (a) Aikaa, jonka henkilö on oleskellut maassa turvapaikanhakijana tai tilapäisen suojelun perusteella, ei oteta huomioon, paitsi jos kyseiselle henkilölle myönnetään myöhemmin pakolaisasema. Koska kyseessä on oikeuden tunnustaminen, pakolaisasema tulee voimaan takautuvasti alkaen siitä hetkestä, jolloin pakolainen on saapunut sen jäsenvaltion alueelle, joka sittemmin myöntää hänelle pakolaisaseman. (b) Oleskelu väitöskirjan laatimiseen oikeuttavien opintojen suorittamista varten voidaan ottaa huomioon, mutta ei kokonaan, koska opiskelun tarkoituksena ei periaatteessa ole asettautuminen pysyvästi jäsenvaltioon. Jos opiskelijan asema muuttuu, puolet opiskeluajasta voidaan ottaa huomioon laskettaessa ajanjaksoa, jonka perusteella hänelle voidaan myöntää maassa pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema. Väitöskirjaa laativiin opiskelijoihin sitä vastoin ei tarvitse soveltaa tätä sääntöä; heille voidaan myöntää oleskelun kestoon perustuva asema viiden oleskeluvuoden jälkeen. Tämä johtuu siitä, että katsotaan tarpeelliseksi edistää näiden korkeasti koulutettujen henkilöiden integroitumista yhteiskuntaan ja työmarkkinoille. 3. Direktiiviehdotuksen 5 artiklan 1 kohdassa esitetään periaate, jonka mukaan oleskelun on oltava yhtäjaksoista, koska näin osoitetaan, että henkilö asuu maassa vakituisesti. Tätä kriteeriä on kuitenkin sovellettava joustavasti ja ottaen huomioon erilaiset syyt, joiden vuoksi henkilö saattaa joutua poistumaan jäsenvaltion alueelta mutta jotka eivät kuitenkaan merkitse sitä, ettei hän asuisi maassa vakituisesti. Tietynlaisten poissaolojaksojen ei siis katsota keskeyttävän yhtäjaksoista oleskelua. Tällaisiksi katsotaan alle 6 kuukauden yhtämittainen poissaolo sekä poissaolo tärkeiden tai vakavien syiden vuoksi. Siirto toiseen jäsenvaltioon työtehtävien vuoksi mainitaan yhtenäismarkkinoiden toteutumisen edistämiseksi, niin että yritykset voivat lähettää henkilöstöään jäsenvaltion ulkopuolelle; työntekijää ei saa rangaista tästä laskettaessa heidän oleskelunsa pituutta. Vastaavasti ei myöskään pidä rangaista tutkijoita siitä, että he oleskelevat välillä toisessa jäsenvaltiossa tekemässä tutkimustyötä, etenkin kun otetaan huomioon tavoite eurooppalaisen tutkimusalueen perustamisesta, jonka komissio on esittänyt 18 päivänä tammikuuta 2000 antamassaan tiedonannossa [26] ja jonka Lissabonin Eurooppa-neuvosto vahvisti 23-24 päivänä maaliskuuta 2000 [27]. Ehdotuksen III lukuun liittyen tarkasteltavana olevassa säännöksessä tarkoitetaan myös poissaoloja, jotka johtuvat siitä, että henkilöllä on oikeus oleskella toisessa jäsenvaltiossa tai että hän käyttää oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Tämä esimerkkitapaus koskee sellaisia perheenjäseniä, joille ei vielä ole myönnetty oleskelun kestoon perustuvaa asemaa ja jotka asettautuvat toiseen jäsenvaltioon joko sellaisen henkilön kanssa, jolle tällainen asema on jo myönnetty, tai unionin kansalaisen kanssa. Oleskelu toisessa jäsenvaltiossa ei saa estää heitä saamasta oleskelun kestoon perustuvaa asemaa. [26] KOM(2000) 6 lopullinen. [27] Puheenjohtajan päätelmät, kohta 12. 4. Unionin kansalaisen perheenjäsenten asemaa ei saa heikentää se, että he ovat siirtyneet unionin kansalaisen mukana kolmanteen maahan. Asemansa säilyttämiseksi heidän on kuitenkin täytettävä kaksi ehtoa: heidän on täytynyt oleskella asianomaisessa jäsenvaltiossa vähintään kahden vuoden ajanjaksoja ja heidän on palattava sinne viimeistään kolmen vuoden kuluttua. Jos nämä edellytykset täyttyvät, tällaiset kahden vuoden ajanjaksot otetaan huomioon laskettaessa sen ajanjakson kestoa, jonka perusteella henkilölle voidaan myöntää pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema. 6 artikla 1. Yhtäjaksoisen laillisen oleskelun lisäksi jäsenvaltioiden on vaadittava todisteet siitä, että kolmansien maiden kansalainen kykenee huolehtimaan sekä omasta että huollettavanaan olevien henkilöiden toimeentulosta, riippumatta siitä, voivatko hänen perheenjäsenensä saada oleskelun kestoon perustuvan aseman samaan aikaan kuin hän. Näin halutaan välttää se, että tällaisesta henkilöstä ja hänen perheenjäsenistään muodostuu aseman myöntämisen jälkeen rasite jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmälle. Arviointiperusteita säännellään tiukasti, jottei mahdollisuuksia aseman saamiseen mitätöidä ja jotta eri jäsenvaltioissa sovellettavia edellytyksiä voidaan lähentää toisiinsa. Tämän vuoksi kolmannen maan kansalaista voidaan vaatia todistamaan, että hän asemaa hakiessaan täyttää seuraavat edellytykset: (a) Säännölliset ja riittävät tulot. Vaadittu tulojen vähimmäismäärä ei saa olla korkeampi kuin jäsenvaltion turvaama yleinen vähimmäistoimeentulo. Jos jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännössä ei säädetä tällaisesta toimeentulotuesta, vaadittu tulojen määrä ei saa olla korkeampi kuin valtion maksaman vanhuuseläkkeen vähimmäismäärä. Tulojen säännöllisyyttä on arvioitava ennen oleskelun kestoon perustuvan aseman myöntämistä asianomaisen henkilön tulojen luonteen ja säännöllisyyden perusteella. (b) Kaikki riskit kattava sairausvakuutus. Oleskelun kestoon perustuvaa asemaa hakevan henkilön on myös pystyttävä osoittamaan, että hänellä on huollettavanaan olevien perheenjäsenten elättämiseen riittävät tulot ja sairausvakuutus riippumatta siitä, saavatko nämä kyseisen aseman samanaikaisesti hänen kanssaan vai vasta myöhemmin. 2. Eräät henkilöryhmät on erityisasemansa perusteella vapautettu tuloja ja sairausvakuutusta koskevan edellytyksen täyttämisestä: (a) Pakolaisille ei tule asettaa taloudellisia vaatimuksia niiden erityisten syiden perusteella, joiden vuoksi he ovat joutuneet pakenemaan kotimaastaan ja jotka estävät heitä palaamasta sinne. (b) Sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat syntyneet jäsenvaltion alueella, voidaan myöntää kyseinen asema heti kun viiden vuoden oleskelua koskeva edellytys on täyttynyt, vaikka he eivät pystyisikään osoittamaan, että heillä on riittävät tulot. 7 artikla Jäsenvaltiot voivat kieltäytyä myöntämästä asemaa yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä. Nämä perusteet ovat osittain samat kuin ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta 25 päivänä helmikuuta 1964 annetussa neuvoston direktiivissä 64/221/ETY [28]. [28] EYVL 56, 4.4.1964, s. 850/64. 8 artikla Tässä säännöksessä säädetään aseman myöntämiseen liittyvästä hallinnollisesta menettelystä. Menettelyyn vaikuttaa se, että asema myönnetään automaattisesti edellytysten täyttyessä. Hallintoelinten toimivalta on sidottu. 1. Asema voidaan myöntää ainoastaan asianomaisen henkilön hakemuksesta. Hän voi esittää hakemuksen, kun katsoo täyttävänsä vaaditut edellytykset. Hakemukseen on liitettävä asiakirjat, joiden perusteella voidaan tarkistaa, että oleskelun kestoa sekä toimeentulon riittävyyttä ja sairausvakuutusta koskevat edellytykset täyttyvät (esim. oleskelulupa, perustelut oleskelun keskeytymiselle ja näiden ajanjaksojen kestolle, jos se ylittää asetetun määräajan, todistus toimeentulosta ja sairausvakuutuksesta). 2. Kolmannen maan kansalaisen oikeusturvan varmistamiseksi on kansallisten hallintoelinten tutkittava hakemus toimitettujen todistusasiakirjojen perusteella kuuden kuukauden määräajassa. Jos hakemuksesta puuttuu tarvittavia todistusasiakirjoja, hallintoelinten on ilmoitettava tästä hakijalle ja keskeytettävä kuuden kuukauden määräajan kuluminen, kunnes hakemus on täydellinen. 3. Jos edellytykset täyttyvät, jäsenvaltioilla on sidottu toimivalta, jonka perusteella niiden on myönnettävä hakijalle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema. Asema on pysyvä, joten sitä ei voida myöhemmin peruuttaa, 10 artiklassa tyhjentävästi lueteltuja tapauksia lukuun ottamatta. 9 artikla 1. Näillä säännöksillä säädellään oleskelun kestoon perustuvan aseman merkiksi annettavan, pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen oleskeluluvan myöntämistä. Oleskelulupa on voimassa 10 vuotta, ja se uusitaan automaattisesti. Uusimisen tarkoituksena on ainoastaan päivittää asianomaisen henkilön henkilötiedot (osoite, tuore valokuva), eikä sen yhteydessä saa missään tapauksessa tutkia uudelleen aseman myöntämisedellytyksiä. Uusiminen tapahtuu ilman eri toimenpiteitä. 2. Pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen oleskelulupa on kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukainen, kuten säädetään kolmansien maiden kansalaisille myönnettävän oleskeluluvan yhtenäisestä kaavasta annetussa neuvoston asetuksessa. Oleskeluluvassa on oltava merkintä "pitkään oleskelleen henkilön oleskelulupa", jotta sen haltija voidaan tunnistaa välittömästi tällaisen erityisaseman omaavaksi henkilöksi sekä hänen asuinvaltiossaan että hänen käyttäessään oikeuttaan oleskella muissa jäsenvaltioissa. 3. Oleskeluluvan on oltava maksuton tai siitä on perittävä sama maksu kuin jäsenvaltion kansalaisille myönnettävästä henkilökortista. 10 artikla 1. EU:n alueella pitkään oleskelleen henkilön aseman on taattava haltijalleen mahdollisimman suuri oikeusturva. Syyt, joiden perusteella asema voidaan peruuttaa, luetellaan tyhjentävästi ja rajataan selkeästi. (a) Alle kahden vuoden poissaolo ei johda aseman peruuttamiseen. Joustavuuden ansiosta EU:n alueella pitkään oleskellut henkilö voi liikkua vapaasti kotimaansa ja EU:ssa sijaitsevan asuinvaltion välillä. Poikkeuksia voidaan säätää samoista syistä kuin ne, jotka luetellaan 7 artiklassa, ja ne voivat oikeuttaa jatkamaan poissaoloa pidempäänkin. (b) Toteennäytetty viranomaisten harhaanjohtaminen on peruste aseman peruuttamiselle, sillä jäsenvaltioiden on voitava torjua aseman hankkimiseen liittyviä väärinkäytöksiä. (c) Ehdotuksen 27 artiklan säännösten perusteella oleskelun kestoon perustuvan aseman saaminen toisessa jäsenvaltiossa edellyttää, että henkilö luopuu tästä asemasta siinä jäsenvaltiossa, joka on ensimmäisenä myöntänyt hänelle tällaisen aseman. Ei voida ajatella, että kolmannen maan kansalaisella olisi tällainen asema samanaikaisesti useissa eri jäsenvaltioissa. (d) Koska karkotustoimet perustuvat erittäin vakaviin syihin, jotka täsmennetään 13 artiklassa, ne aiheuttavat oleskelun kestoon perustuvan aseman peruuttamisen. 2. Koska ehdotuksen III luvussa käsitellään oikeutta oleskella toisessa jäsenvaltiossa, tämän oikeuden käyttämisestä johtuvat poissaolot eivät voi aiheuttaa aseman peruuttamista niin kauan kuin toinen jäsenvaltio ei ole myöntänyt kyseiselle henkilölle samanlaista asemaa, eli 23 artiklassa määritellyn viiden vuoden siirtymäkauden ajan. 3. Jäsenvaltiot voivat säätää, että edes yli kaksi vuotta kestävä poissaolo ei johda aseman peruuttamiseen. Tämän säännöksen perusteluna on pyrkimys antaa pitkään oleskelleille henkilöille mahdollisuus säilyttää aktiivinen rooli kotimaassaan ilman että se vaarantaa heidän oikeuksiaan EU:n alueella sijaitsevassa asuinvaltiossa. Sen ansiosta jäsenvaltiot voivat käsitellä myös tapaukset, joissa pitkään oleskelleet ja eläkkeelle jääneet henkilöt haluavat koko ikänsä EU:n jäsenvaltiossa työskenneltyään palata takaisin kotimaahansa. 4. Koska oleskelun keston perusteella myönnetty asema on pysyvä, sitä ei voi menettää pelkästään oleskeluluvan vanhenemisen vuoksi. 5. Tietyissä olosuhteissa aseman peruuttaminen voi kuitenkin olla perusteltua, vaikka se ei johtaisikaan henkilön karkottamiseen. Tällöin kyseessä voi olla (a) aseman hankkiminen vilpin avulla tai liian pitkä poissaolo, jotka ovat riittäviä syitä aseman peruuttamiseen mutta eivät riitä perusteeksi karkottamispäätöksen tekemiseen, sekä (b) tilanteet, joissa pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen on päätetty karkottaa siksi, että hän muodostaa uhkan yleiselle järjestykselle tai kansalliselle turvallisuudelle, mutta joissa karkottamista ei voida panna täytäntöön poikkeuksellisten olosuhteiden, esimerkiksi asianomaisen terveydentilan vuoksi. Vaikka jäsenvaltio ei tällaisessa tapauksessa voikaan karkottaa kyseistä henkilöä, se ei myöskään saa jättää häntä ns. harmaalle alueelle, oikeudettomaan tilaan, vaan sen on myönnettävä hänelle toinen oleskelulupa, jonka perusteella hänellä on oikeus oleskella jäsenvaltion alueella mutta johon ei liity samoja oikeuksia kuin oleskelun keston perusteella myönnettyyn asemaan. 11 artikla 1. Asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle on annettava asianmukaista tietoa menettelyn eri vaiheissa aseman hakemisesta sen peruuttamiseen asti, jotta hän voi puolustaa oikeuksiaan. Päätökset hakemuksen käsittelemättä jättämisestä tai sen hylkäämisestä on näin ollen annettava tiedoksi kirjallisesti ja ne on perusteltava. Niissä on myös ilmoitettava muutoksenhakumahdollisuuksista ja sitä koskevista määräajoista. 2. Hylkäävä päätös ei missään tapauksessa saa olla lopullinen, vaan henkilön on voitava hakea asemaa uudelleen niin kauan kuin hän oleskelee jäsenvaltiossa. Tästä mahdollisuudesta säädetään erityisesti silloin kun hakemus hylätään sillä perusteella, ettei hakijalla ollut hakemusta jättäessään säännöllisiä tai riittäviä tuloja. Tämä voidaan kenties vähentää hylkäävistä päätöksistä tehtävien valitusten määrää. 3. Asema myönnetään automaattisesti henkilöille, jotka täyttävät direktiiviehdotuksessa luetellut vaatimukset, ja tällä perusteella heidän on voitava valittaa itseään koskevista hylkäävistä tai aseman peruuttamista koskevista päätöksistä oikeusteitse, vaikka heillä olisikin aiemmin ollut muita muutoksenhakumahdollisuuksia. Siltä varalta, että kansalliset viranomaiset poikkeuksellisesti rikkoisivat sääntöä, jonka mukaan asema uusitaan automaattisesti eikä sitä voida evätä, direktiiviehdotuksessa säädetään myös mahdollisuudesta hakea muutosta päätökseen olla uusimatta asemaa. 12 artikla 1. Tässä artiklassa viitataan valtion- ja hallitusten päämiesten Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien 21 kohdassa ilmaisemaan näkemykseen, jonka mukaan kolmansien maiden kansalaisten oikeusasemaa olisi lähennettävä vastaamaan jäsenvaltioiden kansalaisten oikeusasemaa tietyillä aloilla: (a) Tällaisten henkilöiden edellytyksiä saada työtä joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana ei pidä enää rajoittaa eikä heiltä pidä vaatia työlupaa. Pitkään oleskelleella kolmannen maan kansalaisella on oltava oikeus vaihtaa työnantajaa tai ammattia tai siirtyä palkatusta työntekijästä itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ilman mitään rajoituksia. Kuten unionin kansalaiset, he eivät kuitenkaan voi päästä tehtäviin, jotka edellyttävät osallistumista julkisen vallan tehtävien hoitamiseen. Vastaavasti työehdoista on poistettava kaikenlainen syrjintä jäsenvaltion kansalaisten ja maassa pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten välillä. Tämä koskee sekä palkkausta ja irtisanomisen edellytyksiä että työaikaa, viikoittaista vapaata, työterveys- ja työturvallisuussääntöjä ja vuosilomia. (b) Myös yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen pääsyä koskevien edellytysten on oltava samat kuin maan kansalaisilla. Koulujen tai yliopistojen kirjoittautumismaksujen on niin ikään oltava samat, minkä lisäksi on annettava oikeus opintotukeen. Ammatillisella koulutuksella tarkoitetaan sekä eri ammattialojen perus-, täydennys- ja uudelleenkoulutusta että käytännön harjoittelua. (c) Pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on oltava oikeus tutkintojen tunnustamiseen samoin edellytyksin kuin unionin kansalaisilla. Tästä aiheutuu vastaanottavalle jäsenvaltiolle myös velvollisuus ottaa huomioon asianomaisen henkilön aiemmat, myös yhteisön ulkopuolella hankitut tutkintotodistukset, todistukset ja muut kelpoisuutta osoittavat asiakirjat samoin kuin asianomaisen henkilön asian kannalta merkityksellinen kokemus, siten, että viranomaiset vertaavat näistä todistuksista ilmenevää pätevyyttä ja tätä kokemusta kansallisessa lainsäädännössä edellytettyihin tietoihin ja taitoihin (yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-238/98, Hocsman). (d) Pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on oltava oikeus sosiaaliturvaan samoin edellytyksin kuin kansalaisilla. Tällä tarkoitetaan sekä erilaisia sosiaaliturvaetuuksia (lapsilisiä, eläkkeitä jne.) että sairausvakuutusta ja työttömyyskorvauksia. (e) Pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on oltava oikeus samoihin sosiaaliavustuksiin kuin jäsenvaltion omilla kansalaisilla. Tällä tarkoitetaan erityisesti jäsenvaltion myöntämää perustoimeentuloturvaa, vähimmäiseläkettä ja ilmaista terveydenhoitoa. (f) Säännöksessä mainituilla sosiaaliturvaetuuksilla tarkoitetaan joko julkisten viranomaisten tai yksityisten laitosten jäsenvaltioissa myöntämiä taloudellisia tai kulttuurisia avustuksia. Tämä vastaa määritelmää, jonka yhteisöjen tuomioistuin on antanut neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 [29] soveltamista koskevan oikeuskäytännön yhteydessä. Näillä avustuksilla tarkoitetaan esimerkiksi etuuksia käytettäessä julkisia liikennevälineitä, alennuslippuja kulttuuri- yms. tilaisuuksiin tai vähätuloisten perheiden lapsille myönnettäviä ateriaetuuksia. Veroetuuksilla tarkoitetaan jäsenvaltion myöntämiä verovähennyksiä, joita on myönnettävä jäsenvaltiossa pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille samoin edellytyksin kuin maan omille kansalaisille. [29] EYVL L 257, 19.10.1968, s. 2. (g) Pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia ei pidä syrjiä myöskään tavaroiden ja palvelujen (esim. julkisyhteisön tai yksityisen omistaman asunnon) saamista koskevan oikeuden osalta. (h) Pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on yhdistymisoikeus ja ammatillinen järjestäytymisvapaus samoin edellytyksin kuin kansalaisilla, eikä heille voida määrätä niitä koskevia ylimääräisiä rajoituksia. Pitkään oleskellut kolmansien maiden kansalainen voi myös tulla valituksi ammattiliiton tai yhdistyksen edustajaksi. (i) Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten liikkumisvapautta ei saa rajoittaa enempää kuin kansalaisten liikkumisvapautta (esim. kielto oleskella sotilasalueella). 2. Artiklan perusteella jäsenvaltiot voivat kohdella alueellaan pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia tasavertaisesti kansalaisten kanssa myös muilla kuin 1 kohdassa mainituilla aloilla. Säännös ei vaikuta muista kansainvälisistä välineistä johtuvien velvollisuuksien noudattamiseen. 13 artikla 1. Pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on oltava tehostettu suoja karkottamista vastaan. Sovellettavat säännökset perustuvat unionin kansalaisten liikkumisvapautta koskevaan voimassa olevaan yhteisön oikeuteen. Uhka yleiselle järjestykselle ja kansalliselle turvallisuudelle määritellään Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella (asia 30/77, Bouchereau, tuomio 27.10.1997 [30]). Edellytyksiä säännellään tiukasti, ja niiden soveltamisen tulee perustua yksinomaan kyseisen henkilön omaan käytökseen. [30] Kok. 1977, s. 1999, kohta 35. 2. Käytöksen vakavuuden arviointi perustuu niin ikään tuomioistuimen oikeuskäytäntöön (yhdistetyt asiat 115 ja 116/81, Adoui ja Cornuaille, tuomio 18.5.1982 [31]). [31] Kok. 1982, s. 1665, kohta 8. 3. Yleistä järjestystä ja turvallisuutta koskevat säännöt vastaavat ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta 25 päivänä helmikuuta 1964 annettua neuvoston direktiiviä 64/221/ETY [32]. [32] EYVL 56, 4.4.1964, s. 850/64. 4. Kun karkottamistoimenpide on perusteltu, jäsenvaltion on joka tapauksessa otettava huomioon tietyt seikat voidakseen arvioida, ovatko seuraukset, joita karkottamisesta aiheutuu asianomaiselle henkilölle ja hänen perheelleen, oikeassa suhteessa sen perusteena olevaan tekoon nähden. Seikat, jotka jäsenvaltion on otettava huomioon arvioinnissaan, perustuvat Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee Roomassa 4 päivänä marraskuuta 1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen soveltamista. [33] Niihin kuuluu mm. oleskelun kesto ja asianomaisen ikä, koska seuraukset ovat alaikäisen tai vanhuksen kannalta vakavammat kuin yleensä. Jäsenvaltion ja viime kädessä tuomarin on myös arvioitava, millaisia seurauksia karkottamisesta aiheutuu perhe-elämälle, ja otettava huomioon asianomaisen siteet lähtömaahan, johon hän on vaarassa joutua karkotetuksi. [33] Ks. Komission tiedonanto unionin kansalaisten liikkumista ja oleskelua koskevista yleiseen järjestykseen, turvallisuuteen tai kansanterveyteen perustuvista erityistoimenpiteistä, KOM(1999) 372 lopullinen, 19.7.1999. 5. Pitkään oleskelleella kolmannen maan kansalaisella on oltava näin vakavan päätöksen suhteen mahdollisimman hyvä oikeusturva. Hänellä on näin ollen oltava oikeus muutoksenhakuun. Jäsenvaltioiden on suostuttava siihen, että muutoksenhaulla on tällaisessa tapauksessa lykkäävä vaikutus joko automaattisesti tai menettelyn kestäessä päätöksellä, jonka tuomioistuin tekee asianomaisen pyynnöstä. 6. Pitkään oleskelleella kolmannen maan kansalaisella voi muutoksenhaun tehokkuuden varmistamiseksi ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti olla oikeus saada oikeusapua samoin edellytyksin kuin asianomaisen jäsenvaltion kansalaisilla. 7. Pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on oltava mahdollisimman hyvä oikeusturva oleskeluoikeutensa suhteen; heitä koskevat karkottamispäätökset on perusteltava asianmukaisesti, ja niiden on noudatettava edellä mainittuja kriteerejä. Näihin henkilöihin ei siis ole suotavaa soveltaa nopeutettuja karkottamismenettelyjä, koska niiden yhteydessä ei ole mahdollista arvioida tyydyttävällä tavalla, ovatko teon vakavuus ja henkilön oikeuksien suoja tasapainossa suhteellisuuden periaatteen mukaisesti. 14 artikla Tässä ehdotuksessa säädetyt oleskelun kestoon perustuvan aseman myöntämisedellytykset eivät välttämättä ole yhtä suotuisat kuin säännökset, jotka sisältyvät jäsenvaltioiden jo voimassa olevaan lainsäädäntöön tai jotka ne saattavat ottaa käyttöön myöhemmin. Ehdotuksen 14 artiklan nojalla jäsenvaltiot voivat myöntää oleskelun kestoon perustuvan aseman pysyvästi tai rajoittamattomaksi ajaksi suotuisammin edellytyksin kuin tässä ehdotuksessa; mutta toisin kuin ehdotuksen II luvussa säädetty oleskelun kestoon perustuva asema, suotuisammin edellytyksin myönnetty asema on kuitenkin voimassa ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa eivätkä muut jäsenvaltiot tunnusta sitä. Suotuisammin edellytyksin myönnetty asema ei näin ollen anna haltijalleen oikeutta oleskella toisessa jäsenvaltiossa. III luku: Oleskeluoikeus toisessa jäsenvaltiossa 15 artikla 1. EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 4 kohdassa määrätään, että neuvosto säätää "toimenpiteet niiden oikeuksien ja edellytysten määrittelemiseksi, joiden mukaisesti jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevat kolmansien maiden kansalaiset saavat oleskella muissa jäsenvaltioissa". Euroopan unionin perusoikeuskirjan 45 artiklan 2 kohdan mukaan liikkumis- ja oleskeluvapaus voidaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti myöntää jäsenvaltion alueella laillisesti asuville kolmansien maiden kansalaisille. Ehdotuksen III luku koskee perustamissopimuksen 63 artiklan 4 kohdan täytäntöönpanoa. Ehdotuksen 15 artiklassa esitetään periaate, jonka mukaan pitkään oleskelleilla kolmansien maiden kansalaisilla on oleskeluoikeus myös muissa jäsenvaltioissa kuin siinä, joka on myöntänyt heille kyseisen aseman. Oleskeluoikeus koskee yli kolmen kuukauden oleskelua toisessa jäsenvaltiossa. Direktiiviehdotuksessa ei säädetä kolmansien maiden kansalaisten edellytyksistä päästä toisen jäsenvaltion alueelle alle kolmen kuukauden oleskelua varten, sillä nämä edellytykset perustuvat EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 3 kohtaan. Niitä säädellään Schengenin sopimusten asianmukaisilla määräyksillä, jotka on otettu osaksi yhteisön säännöstöä 20 päivänä toukokuuta 1999 tehdyllä neuvoston päätöksellä [34]. [34] Neuvoston päätös Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen asiaa koskevien määräysten mukaisen oikeusperustan vahvistamisesta kullekin Schengenin säännöstöön kuuluvalle määräykselle ja päätökselle, EYVL L 176, 10.7.1999, s. 17. 2. Tässä direktiiviehdotuksessa tarkoitettu oleskeluoikeus ei koske kahta tilannetta, jotka kuuluvat palvelujen vapaan tarjoamisen piiriin ja joista komissio on jo antanut erilliset direktiiviehdotukset: ehdotus neuvoston ja Euroopan parlamentin direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten palkattuina työntekijöinä lähettämisen ehdoista rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen puitteissa [35] ja ehdotus neuvoston ja Euroopan parlamentin direktiiviksi rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen vapauden laajentamisesta koskemaan yhteisöön sijoittautuneita kolmansien maiden kansalaisia [36]. [35] EYVL C 67, 10.3.1999, s. 17; muutettu ehdotus EYVL C 311 E, 31.10.2000, s. 197. [36] EYVL C 67, 10.3.1999, s. 12; muutettu ehdotus EYVL C 311 E, 31.10.2000, s. 187. 16 artikla 1. Tässä kohdassa vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen voi oleskella toisessa jäsenvaltiossa. Ensimmäinen esimerkkitapaus koskee henkilöä, joka harjoittaa toisessa jäsenvaltiossa taloudellista toimintaa joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana. Toinen tapaus koskee henkilöä, joka osallistuu ammatilliseen koulutukseen. Kolmas tapaus puolestaan koskee henkilöä, joka ei harjoita taloudellista toimintaa mutta jolla on kuitenkin riittävät varat oleskella toisessa jäsenvaltiossa. 2. Nämä säännökset perustuvat työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön. 17 artikla 1. Tässä artiklassa täsmennetään, mitä todistusasiakirjoja henkilön on esitettävä todistaakseen oleskeluoikeutensa toisessa jäsenvaltiossa, sekä menettely oleskeluluvan saamiseksi toisessa jäsenvaltiossa. Oleskelulupaa toisesta jäsenvaltiosta on haettava viimeistään kolmen kuukauden kuluttua maahantulosta. Hakemuksen liitteenä on esitettävä asiakirjat, jotka osoittavat hakijan täyttävän oleskeluoikeutta koskevat edellytykset. 2. Artiklan 2-4 kohdassa on tyhjentävä luettelo todistelukeinoista, joita toinen jäsenvaltio voi vaatia pitkään oleskelleelta kolmannen maan kansalaiselta, joka muuttaa toiseen jäsenvaltioon ja hakee sieltä oleskelulupaa. Toinen jäsenvaltio voi kaikissa esimerkkitapauksissa tarkistaa, että hakijalla on henkilötodistus ja pitkään oleskelleen henkilön oleskelulupa. Lisäksi toinen jäsenvaltio voi vaatia todisteita siitä, että hakijalla on työsopimus tai lupaus sellaisen tekemisestä. Jos hakijan on tarkoitus toimia itsenäisenä ammatinharjoittajana, häneltä voidaan vaatia todisteita siitä, että hänellä on riittävät varat toiminnan aloittamiseen, ja kuvaus tulevasta toiminnasta. Jos pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen haluaa oleskella toisessa jäsenvaltiossa opiskelun tai ammatillisen koulutuksen vuoksi, toinen jäsenvaltio voi pyytää häntä todistamaan, että hän on kirjoilla valtuutetussa oppilaitoksessa ja että hänellä on riittävät varat ja sairausvakuutus, niin että hän ei muodostu rasitteeksi vastaanottavalle jäsenvaltiolle. Jos hakija ei aio harjoittaa taloudellista toimintaa eikä opiskella, toinen jäsenvaltio voi pyytää häneltä todistusta toimeentulosta ja sairausvakuutuksesta. 18 artikla 1. Oleskeluoikeus toisessa jäsenvaltiossa voi toteutua pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen kannalta täysimääräisesti vain jos hänen perheenjäsenensä voivat asettautua toiseen jäsenvaltioon hänen kanssaan. Perheenjäsenillä ei tarvitse olla oleskelun kestoon perustuvaa asemaa itsellään, mutta heidän on täytynyt muodostaa perhe toiseen jäsenvaltioon muuttavan henkilön kanssa jo ensimmäisessä jäsenvaltiossa. He voivat muuttaa joko hakijan mukana tai seurata häntä myöhemmin hänen asettauduttuaan toiseen jäsenvaltioon. 2. Haettaessa oleskelulupaa toisessa jäsenvaltiossa noudatetaan samaa menettelyä. Todistusasiakirjoista tulee käydä ilmi, että asianomaiset henkilöt ovat oleskelleet jo ensimmäisessä jäsenvaltiossa oleskeluoikeuden haltijan perheenjäseninä ja että heillä on itsellään tai että tällä on myös heidän toimeentulonsa kattamiseen riittävät tulot ja sairausvakuutus. 3. Jos perhettä ei ollut muodostettu ensimmäisessä jäsenvaltiossa, sovelletaan yleisiä oikeussääntöjä, joiden mukaan pitkään oleskelleella kolmannen maan kansalaisella, joka käyttää oikeuttaan oleskella toisessa jäsenvaltiossa, on oikeus kutsua perheenjäsenensä luokseen perheen yhdistämisestä annetussa neuvoston direktiivissä säädetyin edellytyksin. 19 artikla Toinen jäsenvaltio voi tarkistaa, pitäisikö pitkään oleskelleelle kolmannen maan kansalaiselle ja/tai hänen perheenjäsenilleen kieltäytyä myöntämästä oleskelulupaa yleiseen järjestykseen ja sisäiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä. Samoin kuin aseman myöntämistä koskevan menettelyn yhteydessä, mistä säädetään ehdotuksen 7 artiklassa, näistä perusteista säädetään ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta 25 päivänä helmikuuta 1964 annetussa neuvoston direktiivissä 64/221/ETY [37]. [37] EYVL 56, 4.4.1964, s. 850/64. 20 artikla 1. Tässä kohdassa mainitaan tyhjentävästi ne sairaudet ja vammat, joiden perusteella oleskelulupa voidaan evätä kansanterveyteen liittyvistä syistä. Eräät niistä on mainittu 25 päivänä helmikuuta 1964 annetun direktiivin 64/221/ETY liitteessä, ja ne ovat edelleen ajankohtaisia. Toisia taas ei ole mainittu siksi, että ne eivät ole enää ajankohtaisia. 2. Rajoitus perustuu 25 päivänä helmikuuta 1964 annetun direktiivin 64/221/ETY säännöksiin eikä oleskeluoikeutta saa sen perusteella asettaa kyseenalaiseksi kansanterveyteen liittyviin syihin vedoten. 3. Lääkärintarkastuksen suorittaminen ennen maahanpääsyn sallimista on oltava poikkeusmenettely. Sen edellytyksenä on, että on olemassa vakava epäilys siitä, että asianomaisella henkilöllä on jokin sellainen sairaus tai vamma, jonka perusteella maahantulo voidaan evätä, ja että vastaanottava jäsenvaltio vastaa kaikista lääkärintarkastuksesta aiheutuvista kustannuksista. Tällaista lääkärintarkastusta ei missään tapauksessa saa järjestää säännönmukaisesti. 21 artikla 1. Oleskelulupahakemuksen tutkintamenettely noudattaa II luvussa säädettyä menettelyä oleskelun kestoon perustuvan aseman myöntämiseksi ja tämän merkiksi myönnettävän, pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen oleskeluluvan antamiseksi. Hakemuksen tutkinta-aika on lyhennetty kolmeen kuukauteen, koska oleskeluoikeuden harjoittamista ei pitäisi estää pitkällisin menettelyin. 2. Jos hakemuksen ja todistusasiakirjojen tarkastelu osoittaa, että pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen täyttää oleskeluoikeudelle asetetut edellytykset, toisen jäsenvaltion on myönnettävä hänelle oleskelulupa. Tällöin kyseessä ei kuitenkaan ole pitkään oleskelleen henkilön oleskelulupa. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa oleskeluluvan voimassaoloajan kolmansien maiden kansalaisille myönnettävien oleskelulupien voimassaoloa koskevien yleisten oikeussääntöjen mukaisesti; voimassaoloaika voidaan rajata kattamaan ainoastaan oleskelun suunnitellun keston. Oleskelulupa on kuitenkin voitava uusia. pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen on ilmoitettava jäsenvaltiolle, joka on myöntänyt hänelle tällaisen aseman, että hän käyttää oleskeluoikeuttaan toisessa jäsenvaltiossa. Tämän jäsenvaltion on pidettävä voimassa hänen asemansa kyseisen jäsenvaltion pysyvänä asukkaana koko siirtymäkauden ajan. 3. Perheenjäsenillä on heti vaadittujen edellytysten täytyttyä oikeus oleskelulupaan, joka on voimassa yhtä kauan kuin pitkään oleskelleelle kolmannen maan kansalaiselle myönnetty oleskelulupa ja joka on myös voitava uusia. 4. Kuten tämän ehdotuksen 9 artiklassa säädetty pitkään oleskelleen henkilön oleskelulupa, tämä oleskelulupa on maksuton tai siitä peritään sama maksu kuin kansallisesta henkilökortista. 22 artikla Tässä artiklassa vahvistetaan menettelylliset takeet siinä tapauksessa, että toinen jäsenvaltio hylkää pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen tai hänen perheenjäsentensä oleskelulupahakemuksen. Hylkäämisen perusteluissa on täsmennettävä syyt, joiden vuoksi kansalliset viranomaiset ovat kieltäneet maahanpääsyn, ja asiaa koskevassa ilmoituksessa on mainittava hakijalle tarjolla olevat muutoksenhakumahdollisuudet. Aina kun oleskelulupahakemus hylätään tai kun oleskelulupa peruutetaan tai sitä ei uusita, asianomaisella on oikeus hakea muutosta tuomioistuimessa. 23 artikla 1. Pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen, joka käyttää oleskeluoikeuttaan toisessa jäsenvaltiossa, ei saa kyseisessä jäsenvaltiossa välittömästi oleskelun kestoon perustuvaa asemaa. Ei vaikuta perustellulta, että asema tunnustettaisiin välittömästi ja täysimääräisesti kummassakin jäsenvaltiossa, koska asianomainen henkilö ei ole vielä muodostanut siteitä toiseen jäsenvaltioon. Sen vuoksi hän säilyttää asemansa ensimmäisessä jäsenvaltiossa kunnes saa sen toisessa jäsenvaltiossa. Tämän säännöksen avulla voidaan välttää se, että pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen menettää asemansa ensimmäisessä jäsenvaltiossa siksi, että käyttää oleskeluoikeuttaan toisessa jäsenvaltiossa. 2. Edellistä säännöstä sovelletaan myös hänen perheenjäseniinsä siinä tapauksessa, että myös nämä ovat oleskelleet pitkään EU:n alueella. Perheenjäsenillä ei kuitenkaan välttämättä ole oleskelun kestoon perustuvaa asemaa silloin kun he muuttavat tällaisen aseman haltijan mukana toiseen jäsenvaltioon tai siirtyvät sinne hänen perässään. Sen vuoksi 2 kohdassa säädetään, että myös perheenjäsenet, jotka eivät ole oleskelleet pitkään EU:n alueella, säilyttävät oleskelulupansa ensimmäisessä jäsenvaltiossa voimassaoloajan päättymiseen asti. Lisäksi oleskelu toisessa jäsenvaltiossa ei vie heiltä oikeutta oleskelun keston perusteella myönnettävään asemaan 5 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. 3. Saman periaatteen mukaisesti otetaan toisessa jäsenvaltiossa vietetty aika huomioon laskettaessa sen ajanjakson kestoa, jonka perusteella henkilölle voidaan myöntää perheen yhdistämisestä annetun neuvoston direktiivin terminologian mukainen, perheen yhdistämistä hakeneeseen henkilöön nähden riippumaton asema. 24 artikla 1. Artiklassa täsmennetään sellaisen pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen oikeudellinen asema, joka käyttää oikeuttaan oleskella toisessa jäsenvaltiossa. Riippumatta siitä, miten kauan tällaisen henkilön oleskelulupa on voimassa, tai siitä, millä edellytyksillä hän käyttää oleskeluoikeuttaan, hänellä on toisessa jäsenvaltiossa samat oikeudet kuin ensimmäisessä jäsenvaltiossa. Kyseessä ei näet ole tavanomainen maahanpääsymenettely, vaan pitkään oleskelleille henkilöille varatun oikeuden käyttäminen. On kuitenkin olemassa yksi rajoitus, joka koskee turvautumista toimeentulotukeen ja opintotukeen, joka on opiskelijoille opiskelun ajaksi myönnettävää toimeentuloavustus; pitkään oleskelleesta kolmannen maan kansalaisesta ei saa aiheutua rasitetta toisen jäsenvaltion sosiaaliturvalle. Tämä säännös ei säätele yhteisön sisällä liikkuviin henkilöihin sovellettavien sosiaaliturvajärjestelmien koordinointia. Komissio on käsitellyt näitä kysymyksiä EY:n perustamissopimuksen 42 ja 308 artiklan perusteella esittämässään ehdotuksessa neuvoston asetukseksi (EY) asetuksen (ETY) N:o 1408/71 muuttamisesta soveltamisalan laajentamiseksi koskemaan kolmansien maiden kansalaisia [38]. Koordinointijärjestelmä takaa asianomaisille henkilöille tasavertaisen kohtelun, saavutettujen oikeuksien säilymisen ja sen, että oleskelujaksot eri jäsenvaltioissa lasketaan yhteen. [38] EYVL C 6, 10.1.1998, s. 15. 2. Pitkään oleskelleen, toiseen jäsenvaltioon siirtyneen kolmannen maan kansalaisen perheenjäsenillä on oikeudet, joista säädetään perheen yhdistämisestä annetun neuvoston direktiivin 12 artiklassa: oikeus koulutukseen, oikeus palkkatyön tekemiseen tai itsenäiseen ammatinharjoittamiseen sekä oikeus ammatilliseen koulutukseen. 25 artikla 1. Pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen, joka käyttää oleskeluoikeuttaan toisessa jäsenvaltiossa, ei saa kyseisessä jäsenvaltiossa välittömästi oleskelun kestoon perustuvaa asemaa. Viiden vuoden siirtymäkauden aikana hänen oleskelulupansa voidaan peruuttaa ja hänet voidaan karkottaa syistä, jotka luetellaan tyhjentävästi seuraavassa: - kun hän muodostaa uhkan yleiselle järjestykselle ja sisäiselle turvallisuudelle. Yleiseen järjestykseen ja sisäiseen turvallisuuteen perustuvista syistä säädetään samaa kuin 25 päivänä helmikuuta 1964 annetussa direktiivissä 64/221/ETY. - kun hän ei enää täytä oleskeluoikeuden edellytyksiä joko siksi, että hän ei enää harjoita taloudellista toimintaa tai siksi, että hänellä ei ole enää riittäviä varoja tai sairausvakuutusta ja hän uhkaa siten muodostua rasitteeksi toiselle jäsenvaltiolle. 2. Karkottamispäätös ei kuitenkaan ole voimassa rajoittamattomasti, ja asianomainen kolmannen maan kansalainen voi palata toiseen jäsenvaltioon ja hakea sieltä uudelleen lupaa käyttää oleskeluoikeuttaan. 26 artikla 1. On pohdittava, mihin valtioon asianomainen henkilö on karkotettava, joko vapaaehtoisesti tai pakolla. Nykyisessä yhteisön oikeudessa ei jäsenvaltioiden välillä ole yleistä velvollisuutta ottaa takaisin kolmansien maiden kansalaisia. Asiasta on tehty vain kahdenvälisiä sopimuksia. Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 23 artiklassa mainitaan vain Schengenin sopimusvaltioiden velvollisuus ottaa takaisin sellaiset kolmansien maiden kansalaiset, joiden lyhytaikainen viisumi on vanhentunut. Jotta voitaisiin etukäteen säätää tilanteista, joihin jäsenvaltiot saattavat joutua direktiiviehdotusta soveltaessaan, tässä artiklassa esitetään periaate, jonka mukaan takaisinottovelvollisuus kuuluu sille jäsenvaltiolle, joka on myöntänyt kolmannen maan kansalaiselle oleskelun kestoon perustuvan erityisaseman ja hänen perheenjäsenilleen oleskeluluvat. Tämän jäsenvaltion velvollisuus tällaista kolmannen maan kansalaista kohtaan säilyy voimassa koko siirtymäkauden ajan. Takaisinottovelvollisuus koskee myös tällaisen henkilön perheenjäseniä. 2. Takaisinottovelvollisuus säilyy, vaikka asianomaiselle henkilölle oleskelun keston perusteella myönnetty oleskelulupa on vanhentunut eikä sitä ole uusittu; tämä perustuu siihen, että pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema on pysyvä ja että sen merkiksi myönnetty erityinen "pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen oleskelulupa" on vain aseman ulkoinen tunnus. Takaisinottovelvollisuus säilyy myös silloin, kun perheenjäsenten oleskeluluvat ovat vanhentuneet. Tämä käytäntö noudattaa sääntöä, joka yleensä sisältyy jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä tehtyihin takaisinottosopimuksiin. 27 artikla Viiden vuoden siirtymäkauden jälkeen pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen, joka on käyttänyt oikeuttaan oleskella toisessa jäsenvaltiossa, voi pyytää kyseistä jäsenvaltiota tunnustamaan hänen asemansa täysimääräisesti tässä jäsenvaltiossa. Hän voi siis hakea pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille myönnettävää asemaa. Tällaisessa tapauksessa sovelletaan myös menettelyn ja menettelyllisten takeiden suhteen samoja sääntöjä kuin haettaessa asemaa ensimmäisestä jäsenvaltiosta. IV luku: Loppusäännökset 28 artikla Tämä artikla on yhteisön lainsäädännössä käytetty vakiosäännös, jonka mukaan seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden harkintavaltaan jää sen määrittäminen, mitä seuraamuksia sovelletaan direktiivin täytäntöönpanemiseksi säädettyjen säännösten rikkomiseen. 29 artikla Komissio laatii kertomuksen direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa sille uskotun tehtävän mukaisesti, joka käsittää toimielinten perustamissopimuksen perusteella antamien säännösten soveltamisen valvonnan. Komissio tekee tarvittaessa ehdotuksia direktiivin muuttamisesta. 30 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten muutoksista. Kyseisissä jäsenvaltioiden tekemissä muutoksissa on viitattava direktiiviin, kun muutokset hyväksytään. 31 artikla Tässä artiklassa määritetään direktiivin voimaantulopäivämäärä. 32 artikla Direktiivi on osoitettu ainoastaan jäsenvaltioille. 2001/0074 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 63 artiklan 3 ja 4 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [39], [39] EYVL C ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [40], [40] EYVL C ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [41], [41] EYVL C sekä katsoo seuraavaa: (1) Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen asteittaista luomista varten Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa määrätään yhtäältä sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, joilla varmistetaan henkilöiden vapaa liikkuvuus ja ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia, turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevat rinnakkaistoimenpiteet, ja toisaalta sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, jotka koskevat turvapaikkaa, maahanmuuttoa ja kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia. (2) Perustamissopimuksen 63 artiklan 3 kohdan mukaan neuvosto päättää maahanmuuttopolitiikkaa koskevista toimenpiteistä. Perustamissopimuksen 63 artiklan 3 kohdan a alakohdassa vahvistetaan erityisesti, että neuvosto päättää toimenpiteistä, jotka koskevat oleskelun edellytyksiä ja määräyksiä pitkäaikaisten oleskelulupien myöntämisessä jäsenvaltioissa. (3) Eurooppa-neuvosto julisti Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 pidetyssä erityiskokouksessaan, että kolmansien maiden kansalaisten oikeusasemaa olisi lähennettävä vastaamaan jäsenvaltioiden kansalaisten oikeusasemaa ja että henkilölle, joka on laillisesti oleskellut jäsenvaltiossa tietyn, myöhemmin määriteltävän ajan ja jolla on pitkäaikainen oleskelulupa, olisi annettava kyseisessä jäsenvaltiossa yhdenmukaiset, mahdollisimman lähellä Euroopan unionin kansalaisten nauttimia oikeuksia olevat oikeudet. (4) Tässä direktiivissä noudatetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. (5) Jäsenvaltioihin pysyvästi asettautuneiden kolmansien maiden kansalaisten kotouttaminen edistää olennaisella tavalla taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, joka on yhteisön perustavoitteita, kuten perustamissopimuksen 2 artiklassa ja 3 artiklan 1 kohdan k alakohdassa todetaan. (6) Tärkein peruste, jolla kolmannen maan kansalaiselle voidaan myöntää pitkään oleskelleen henkilön asema, olisi sen ajanjakson pituus, jonka hän on oleskellut jäsenvaltion alueella. Oleskelun on oltava laillista ja yhtäjaksoista, jotta henkilö voi osoittaa muodostaneensa siteet kyseiseen maahan. Olisi kuitenkin osoitettava tiettyä joustavuutta, jotta voidaan ottaa huomioon olosuhteet, joiden vuoksi henkilö saattaa joutua poistumaan alueelta väliaikaisesti. (7) Saadakseen pitkään oleskelleen henkilön aseman olisi kolmannen maan kansalaisen osoitettava, että hänellä on riittävät varat ja sairausvakuutus, jotta voidaan välttää se, että kyseisestä henkilöstä muodostuisi rasite jäsenvaltiolle. Varojen tasoa koskevat vaatimukset eivät saa olla suhteettomia, ja ne on vahvistettava yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Toinen edellytys aseman myöntämiseksi on, ettei kolmannen maan kansalainen muodosta välitöntä uhkaa yleiselle järjestykselle ja sisäiselle turvallisuudelle. (8) Olisi laadittava menettelysäännöt, joiden mukaan pitkään oleskelleen henkilön asemaa koskevat hakemukset tutkitaan. Näiden menettelyjen olisi oltava tehokkaita ja helposti hoidettavia jäsenvaltioiden hallintojen tavanomaiseen työtaakkaan nähden, ja niiden olisi oltava avoimia ja tasapuolisia, jotta niiden avulla voidaan tarjota kyseisille henkilöille asianmukainen oikeusvarmuuden taso. (9) Osoituksena pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemasta olisi asianomaiselle myönnettävä oleskelulupa, jonka perusteella hän voi helposti ja välittömästi osoittaa oikeudellisen asemansa. Oleskeluluvan olisi täytettävä korkeat tekniset vaatimukset, ja erityisesti takeet väärentämistä ja jäljentämistä vastaan, jotta voidaan välttää väärinkäytökset sekä aseman myöntäneessä jäsenvaltiossa että muissa jäsenvaltioissa, joissa henkilöllä on oikeus oleskella. (10) Pitkään oleskelleen henkilön asema voisi edistää tehokkaasti kolmannen maan kansalaisen kotoutumista asuinyhteiskuntaansa, aseman olisi varmistettava tasavertainen kohtelu jäsenvaltion kansalaisten kanssa monilla talous- ja yhteiskuntaelämän aloilla. (11) Pitkään oleskelleilla kolmansien kansalaisilla olisi oltava mahdollisimman hyvä suoja karkottamista vastaan. Tämä suoja perustuu henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevaan yhteisön oikeuteen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuihin perusteisiin. Suoja karkottamista vastaan edellyttää, että sovellettavissa menettelyissä säädetään oikeudesta hakea muutosta tuomioistuimessa. (12) Yhdenmukaistamalla pitkään oleskelleen henkilön aseman myöntämisedellytykset voidaan edistää jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta. Tietyt jäsenvaltiot myöntävät pysyviä tai rajoittamattoman ajan voimassa olevia oleskelulupia suotuisammin edellytyksin kuin tässä direktiivissä säädetään. Perustamissopimuksessa ei suljeta pois mahdollisuutta soveltaa suotuisampia kansallisia säännöksiä. Olisi kuitenkin suotavaa säätää tässä direktiivissä, että suotuisampien ja yhdenmukaistamattomien edellytysten perusteella myönnetyt oleskeluluvat eivät anna oikeutta oleskella muissa jäsenvaltioissa. (13) Niiden edellytysten määrittäminen, joiden perusteella pitkään oleskelleet kolmansien maiden kansalaiset voivat oleskella toisessa jäsenvaltiossa, edistää sisämarkkinoiden toteutumista alueena, missä kaikilla henkilöillä on oikeus vapaaseen liikkuvuuteen. Tämä voisi myös muodostaa merkittävän liikkuvuuteen vaikuttavan tekijän erityisesti unionin työmarkkinoilla. (14) Olisi aiheellista säätää, että oikeutta oleskella toisessa jäsenvaltiossa voidaan käyttää palkkatyön tekemiseen ja itsenäiseen ammatinharjoittamiseen tai opintojen suorittamiseen, mutta myös maahan asettautumiseen ilman taloudellisen toiminnan harjoittamista. Perheenjäsenten olisi voitava asettautua toiseen jäsenvaltioon pitkään oleskelleen kolmannen valtion kansalaisen kanssa, jotta perheyhteys säilyisi ja jotta häntä ei estettäisi käyttämästä oikeuttaan oleskella toisessa jäsenvaltiossa. Oleskeluoikeutta olisi voitava käyttää samanlaisin edellytyksin kuin unionin kansalaiset harjoittavat oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. (15) Jäsenvaltion, jossa pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen aikoo käyttää oleskeluoikeuttaan, olisi voitava tarkistaa, että kyseinen henkilö täyttää sen alueella oleskelun edellytykset. Jäsenvaltion olisi voitava myös tarkistaa, ettei kyseinen henkilö muodosta välitöntä uhkaa yleiselle järjestykselle tai sisäiselle turvallisuudelle tai kansanterveydelle. (16) Olisi laadittava menettelysäännöt, joiden mukaan tutkitaan pitkään oleskelleen henkilön hakemus, jossa hän hakee oleskelulupaa toiseen jäsenvaltioon. Näiden menettelyjen olisi oltava tehokkaita ja helposti hoidettavia jäsenvaltioiden hallintojen tavanomaiseen työtaakkaan nähden, ja niiden olisi oltava avoimia ja tasapuolisia, jotta niiden avulla voidaan tarjota kyseisille henkilöille asianmukainen oikeusvarmuuden taso. Niiden avulla ei saisi estää oleskeluoikeuden haltijoita käyttämästä oikeuttaan. (17) Oleskeluoikeuden käytön mahdollistamiseksi, pitkään oleskelleella kolmannen maan kansalaisella olisi oltava toisessa jäsenvaltiossa sellaiset oikeudet kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hän sai kyseisen aseman. Olisi aiheellista säätää tähän periaatteeseen tehtävistä poikkeuksista toimeentulotukeen turvautumisen osalta, jotta voidaan välttää se, että kyseisestä henkilöstä muodostuisi rasite jäsenvaltiolle, jossa hän käyttää oleskeluoikeuttaan. Olisi suotavaa, että kyseisellä henkilöllä on toisessa jäsenvaltiossa samanlaiset oikeudet kuin unionin kansalaisilla näiden harjoittaessa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. (18) Olisi suotavaa säätää, että pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen voisi siirtymäkauden jälkeen päättää asettautua pysyvästi jäsenvaltioon, jossa hän on käyttänyt oleskeluoikeuttaan, saadakseen siellä kaikki oikeudet, myös oikeuden toimeentulotukeen. On sekä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen että ensimmäisen ja toisen jäsenvaltion edun mukaista, ettei siirtymäkausi olisi liian pitkä ja että kyseinen henkilö voisi sen päätyttyä hakea pitkään oleskelleen henkilön asemaa toisessa jäsenvaltiossa, mikä merkitsee sitä, että hän menettää kyseisen aseman siinä jäsenvaltiossa, jossa hän oli sen aiemmin saanut. (19) Suunnitellun toiminnan tavoitteita, jotka ovat pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman myöntämistä ja peruuttamista koskevien edellytysten ja tähän asemaan liittyvien oikeuksien määrittäminen sekä niiden edellytysten määrittäminen, joiden mukaan asianomaiset henkilöt voivat käyttää oikeuttaan oleskella muissa jäsenvaltioissa, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti. Tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: I luku Yleiset säännökset 1 artikla Asiasisältö Tällä direktiivillä määritetään edellytykset, a) joilla jäsenvaltio voi myöntää alueellaan laillisesti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman tai peruuttaa tällaisen aseman, ja tähän asemaan liittyvät oikeudet; sekä b) joiden täyttyessä henkilö, jolle jokin jäsenvaltio on myöntänyt pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman, voi oleskella muissa jäsenvaltioissa. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) 'kolmannen maan kansalaisella' henkilöitä, jotka eivät ole perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja Euroopan unionin kansalaisia; b) 'pitkään oleskelleella kolmannen maan kansalaisella' sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, joilla on 8 artiklassa säädetty pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema; c) 'ensimmäisellä jäsenvaltiolla' jäsenvaltiota, joka on myöntänyt henkilölle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman; d) 'toisella jäsenvaltiolla' mitä tahansa toista jäsenvaltiota paitsi sitä, joka on ensimmäisenä myöntänyt henkilölle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman, ja jossa pitkään oleskellut henkilö käyttää oleskeluoikeuttaan; e) 'perheenjäsenillä' pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen avio- tai avopuolisoa ja alaikäisiä lapsia sekä sukulaisia ylenevässä polvessa ja hänen huollettavanaan olevia täysi-ikäisiä lapsia, joille on myönnetty pääsy kyseiseen jäsenvaltioon ja jotka asuvat siellä [oikeudesta perheen yhdistämiseen] annetun neuvoston direktiivin .../.../EY [42] mukaisesti. Unionin kansalaisten perheenjäsenet määritellään henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevassa yhteisön lainsäädännössä edellä tarkoitetun direktiivin 4 artiklan mukaisesti; [42] EYVL L ... [KOM(2000) 624 lopullinen, 10.10.2000] f) 'pakolaisella' kolmansien maiden kansalaisia, joille on myönnetty 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyssä pakolaisten oikeusasemaa koskevassa yleissopimuksessa, sellaisena kuin se on muutettuna New Yorkissa 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä pöytäkirjalla, tarkoitettu pakolaisasema; g) 'pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen EY-oleskeluluvalla' oleskelulupaa, jonka kyseinen jäsenvaltio antaa kolmannen maan kansalaiselle myöntäessään hänelle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman. 3 artikla Soveltamisala 1. Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltion alueella laillisesti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin. 2. Tätä direktiiviä ei sovelleta kolmansien maiden kansalaisiin, a) joille on myönnetty oleskelulupa tilapäisen suojelun perusteella tai jotka ovat hakeneet oleskelulupaa tällä perusteella ja odottavat asemaansa koskevaa päätöstä; b) joille on myönnetty oleskelulupa toissijaisen suojelun perusteella kansainvälisten velvoitteiden, kansallisen lainsäädännön tai jäsenvaltioiden käytännön mukaisesti, tai jotka ovat hakeneet oleskelulupaa tällä perusteella ja odottavat asemaansa koskevaa päätöstä; c) jotka ovat hakeneet pakolaisaseman tunnustamista ja joiden hakemuksesta ei ole vielä tehty lopullista päätöstä; d) jotka oleskelevat maassa opiskelijoina, lukuun ottamatta väitöskirjan laatimiseen oikeuttavia opintoja, tai ammatillista koulutusta varten tai työskentelevät au pair -sopimuksella tai kausityöläisinä tai palvelujen tarjoajan toiseen maahan lähettäminä palkattuina työntekijöinä rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen yhteydessä tai toimivat itse rajat ylittävien palvelujen tarjoajana; e) joiden oikeudellinen asema perustuu diplomaattisista suhteista vuonna 1961 tehtyyn Wienin yleissopimukseen, konsulisuhteista vuonna 1963 tehtyyn Wienin yleissopimukseen, erityisedustustoista vuonna 1969 tehtyyn New Yorkin yleissopimukseen tai valtioiden edustustoista yleisluontoisissa kansainvälisissä järjestöissä vuonna 1975 tehtyyn Wienin yleissopimukseen. 3. Sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen käyttävän unionin kansalaisen perheenjäseniä, voidaan myöntää pitkään asuneen kolmannen maan kansalaisen asema unionin kansalaisen asuinvaltiossa vasta kun he ovat saaneet kyseisessä valtiossa pysyvän oleskeluluvan henkilöiden vapaata liikkuvuutta ko