EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 03.07.1998 
KOM(1998)4071opull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
SOLIDAARISUUDEN LISÄÄMISESTÄ AIDSIN TORJUNNASSA 
KEHITYSMAISSA 

FI/08/98/05740201 .WOO (EN) 
ASIAKIRJAN PERUSTELU 
Tämän asiakirjan tavoitteena on: 
• tarjota ensimmäisiä perusnäkökohtia keskustelulle, jonka aiheena on vastaus 
Luxemburgissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston komissiolle esittämään pyyntöön 
" tutkia järjestelyjä UNAIDSin alaisen, hoidon yhteisvastuurahaston perustamiseksi 
aidsin torjuntaa varten kehitysmaissa " 
• olla vastauksena aidsia (Acquired Immune Deficiency Syndrome) koskevaan 
budjettikohtaan N:o B7-6211 liittyvässä asetuksessa olevaan ministerineuvoston 
hyväksymään Euroopan parlamentin pyyntöön "köyhimmissä maissa asuvien HIV-
tartunnan saaneiden henkilöiden hoitoonpääsyn parantamiskeinojen tutkiminen ... 
läheisessä yhteistyössä Yhdistyneiden Kansakuntien järjestöjen, asianomaisten 
valtioista riippumattomien järjestöjen, lääketieteellisten laboratorioiden sekä Euroopan 
unionin jäsenvaltioiden kanssa", 
• ottaa huomioon ja vastaanottaa lämpimästi kaikki vetoomukset aidsia koskevan 
kansainvälisen solidaarisuuden lisäämiseksi ja edistämiseksi mukaan lukien Denverin 
ja Birminghamin G8-maiden kokouksen, UNAIDSin (Yhdistyneiden Kansakuntien 
aidsia koskeva yhteinen ohjelma) synnytyksen yhteydessä tapahtuvaa tartuntaa 
koskevan kokouksen ja IAVLn (International AIDS Vaccine Initiative) esittämät 
vetoomukset sekä Maailmanpankin vetoomuksen rokotteiden hankintarahaston 
luomiseksi, 
• kerrata komission nykyiset Hl-virusta (Human Immuno-deficiency -virus) ja aidsia 
kehitysmaissa koskevat ensisijaiset tavoitteet, 
• esittää pääpiirteissään komission kanta moniin viime aikoina esitettyihin vetoomuksiin 
aidsia kehitysmaissa koskevan kansainvälisen solidaarisuuden lisäämiseksi ja 
mahdolliseen Euroopan yhteisön erityiseen osuuteen uudessa kansainvälisessä 
aloitteessa, 
• esittää täydentävälle strategialle taustakehys sekä esittää huomioon otettavaksi joitakin 
näkökohtia rahoitusvarojen osalta, joiden avulla EU voisi osallistua entistä suurempaa 
kansainvälistä solidaarisuutta ilmentävään toimintaan aidsin torjumiseksi ehkäisyn 
(rokote) ja tehostetun hoidon alalla kehitysmaissa. 
l <**-. 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
KOMISSION TIEDONANTO 
SOLIDAARISUUDEN LISÄÄMISESTÄ AIDSIN TORJUNNASSA 
KEHITYSMAISSA 
YHTEENVETO 
Tässä tiedonannossa: 
1) Valotetaan kansainvälistä solidaarisuutta koskevien vetoomusten taustaa 
kuvaamalla HI-viruksen/aidsin (Human Immuno-deficiency -virus ja Acquired Immune 
Deficiency Syndrome) nykyistä tilannetta kehitysmaissa. 
2) Hahmotellaan Euroopan komission kantaa kansallisiin ja kansainvälisiin 
ensisijaisuuksiin käytettäessä julkisia varoja aidsin torjuntaan kehitysmaissa. 
Tiedonannossa korostetaan ehkäisyn ja hoidon keskinäistä vahvistamista toimittamalla 
käytettäväksi yleishyödyllisiä hyödykkeitä. 
3) Esitetään yhteenveto komission nykyisistä toimista HI-viruksen/aidsin torjumiseksi 
kehitysmaissa ja pohditaan sen jälkeen mahdollisuuksia vahvistaa näitä toimia. Ensiksi 
tiedonannossa kuvataan, miten kohdistettujen ja hinnaltaan edullisten ehkäisytoimien 
toteuttamisessa on onnistuttu ja miten tärkeää näiden toimien lisääminen on. Toiseksi 
painotetaan, miten tärkeää on tukea terveydenhuoltojärjestelmien vahvistamista, ja 
hahmotellaan mahdollisia parannuksia. 
4) Tutkitaan mahdollisuutta luoda uusia solidaarisuusmekanismeja ja tarkastellaan 
useita eri vaihtoehtoja. Ensiksi tarkastellaan suunnitelmia rahoittaa kehitysmaissa 
annettavaa hoitoa retrovirusten vasta-aineet mukaan lukien ja esitetään kysymyksiä 
teknisistä epävarmuustekijöistä, asioiden suhteellisesta tärkeysjärjestyksestä, 
toimenpiteiden kustannuksista sekä niitä koskevasta julkisesta politiikasta. Toiseksi 
pohditaan mahdollisuutta kehittää rokotteita sekä mikrobeja tappavia aineita ja perustaa 
näin kehitettyjen tuotteiden hankintarahasto, ja kyseisiä suunnitelmia tuetaan yleisesti. 
5) Hahmotellaan komission mahdollisuuksia lisätä erityistä tukea; tähän sisältyy 
uusien rahoitusvarojen myöntäminen seuraaviin tarkoituksiin: 
• tuki kyseisille maille, jotta ne voivat ostaa nykyisiä hyödykkeitä, 
tärkeysjärjestyksessä lueteltuina 
a) AZT (atsidotymidiini) raskaana olevien seropositiivisten naisten monoterapiaan 
b) lääkkeet sukupuoliteitse tarttuvien tautien, tuberkuloosin ja muiden 
opportunististen infektioiden hoitoon 
c) retrovirusten vasta-aineilla annettava hoito joissakin UNAIDSin aiemmin 
valitsemissa maissa toteutettavien pilottikokeiden yhteydessä 
• yksityisen sektorin uusien investointien ohjaaminen rokotteiden ja mikrobeja 
tappavien aineiden kehittämiseen sekä hankintarahastojen perustaminen näiden 
hyödykkeiden ostamiseksi sitten, kun niitä on saatavilla. 
6) Painotetaan UNAIDSin maailmanlaajuista vastuuta uusien solidaarisuutta osoittavien 
välineiden hallinnassa jättäen kuitenkin tärkeimmät päätökset kehitysmaiden tehtäväksi, 
ja korostetaan seurannan tärkeyttä. 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
SISÄLTÖ 
I: Johdanto 
A. Tulevan vuosikymmenen haaste 
B. Hl-viruksen/aidsin kohtaaminen 
1. HIV-/aidspotilaiden hoito: jakautunut maailma 
2. Hl-viruksen/aidsin leviämisen estäminen 
C. Poliittinen tahto kansainvälisten ponnistusten lisäämiseksi ja uuden kansainvälisen 
solidaarisuuden luomiseksi 
D. Asiakirjan rakenne 
II: Euroopan komission kanta kansallisiin ja kansainvälisiin ensisijaisuuksiin 
kohdistettaessa aidsin vastaiseen toimintaan kehitysmaissa nykyisin käytettävissä 
olevia julkisia varoja 
III: Euroopan komission nykyiset Hl-viruksen/aidsin torjuntaan liittyvät toimet ja 
suositukset niiden vahvistamiseksi tulevaisuudessa 
A. Ehkäisy - alhaisin kustannuksin toteutettavat toimet 
Erityisesti äidistä lapseen tapahtuvan tartunnan estäminen 
B. Kansallisten terveydenhuoltojärjestelmien tukeminen 
IV: Uudet kansainväliset solidaarisuusaloitteet 
A. Terveydenhuollon ja retrovirusten vasta-aineiden rahoittaminen kehitysmaissa HI-
viruksesta/aidsista kärsiville ihmisille 
1. Terveydenhuoltojärjestelmien tila kehitysmaissa ja kuinka Hl-viruksen/aidsin 
aiheuttama lisätaakka voidaan kohdata 
2. Erityishoito, jossa retrovirusten vasta-aineita käytetään yhdistelmäterapiassa 
a) Yhdistelmäterapian yleistä käyttöä HTV-infektion hoidossa koskevat 
tekniset kysymykset 
b) Suhteellinen tärkeysjärjestys 
c) Toimenpiteiden kustannukset 
-3-
d) Retrovirusten vasta-aineilla tapahtuvaa hoitoa koskeva julkinen 
politiikka - tähänastiset kokemukset joissakin kehitysmaissa 
B. Yksityisen ja julkisen sektorin kumppanuus rokotteen ja mikrobeja tappavien aineiden 
kehittämisessä 
C. Uusien kansainvälisten solidaarisuusvälineiden toimintaperiaatteet 
V: Euroopan komission erityinen tuki 
A. Mitä uusilla komission varoilla olisi rahoitettava? 
B. Hankittavaksi soveltuvat tärkeimmät hyödykkeet 
1. Nykyiset hyödykkeet 
2. Vielä kehittämättä olevat hyödykkeet 
C. Uusilla varoilla rahoitettavien kohteiden taustakehys 
D. Miten varat on tarkoitus kanavoida kyseisille maille? 
E. Joitakin esimerkkejä komission tuen myöntämiselle maakohtaisiin budjetteihin 
asetetuista ehdoista 
1. Jo käytettävissä olevat lääkkeet 
2. Tuotteet, joita ei ole vielä saatavilla 
VI: Uusien solidaarisuusvälineiden hallinta 
A. Kansainvälinen taso 
B. Hyödykkeiden toimittamiseen kehitysmaille tarkoitettujen varojen kansallinen hallinta 
C. Seuranta 
D. Kehitysmaille tarkoitettujen rokotteiden testaamiseen ja hankkimiseen tarkoitetun 
uuden kansainvälisen rahoitusvälineen hallinta 
VII: Kansainvälistä yhteistyötä ja Euroopan yhteisön erityistä tukea koskevat 
päätelmät 
Liite 1 - HI-virukseen/aidsiin liittyvää kansainvälistä solidaarisuutta koskevat 
sitaatit 
FI/08/98/05740200.W0O (EN) 
I: JOHDANTO 
A. Tulevan vuosikymmenen haaste 
Aids-epidemian alusta alkaen on tunnustettu, että ongelman hoitamista ei voitu jättää 
yksinomaan kotien ja yksittäisten maiden vastuulle. Kansainvälinen yhteisö oli saatava 
liikkeelle ja sen toiminta oli mahdollista saada kestävälle pohjalle vain luomalla riittävä 
poliittinen tahto ja saamalla käytettäväksi varat pitkän aikavälin toimintaa varten. 
Tässä tilanteessa Euroopan yhteisö aloitti ensimmäisen kerran Hl-virusta/aidsia koskevat 
tutkimukset vuonna 1994 ja vuonna 1987 se osallistui ensimmäistä kertaa HI-
virukseen/aidsiin liittyviin toimiin kehitysmaissa. Siinä vaiheessa yhteisö sekä Afrikan, 
Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtiot pääsivät yksimielisyyteen siitä, että "aids 
merkitsee suurta haastetta kehitykselle ja sitä on käsiteltävä tämän mukaisesti". Vain 
kuusi kuukautta ohjelman aloittamisesta AKT-maissa myös muut kehitysmaat saivat 
oikeuden ottaa vastaan tukea erityisesti tätä varten avatusta budjettikohdasta. 
Maiden 1980-luvulla kohtaamana haasteena oli kehittää nopeasti tehokkaita keinoja 
aidsin leviämisen ehkäisemiseksi ja viruksen vaatimia toimia koskevien eri järjestelmien 
vahvistamiseksi sekä lisätä samaan aikaan tieteellistä tutkimusta ja tiedollista pohjaa. 
Euroopan komissio tuki yhdessä kansainvälisen yhteisön kanssa tämänsuuntaista 
kansallista ja alueellista toimintaa. 
Komission neuvostolle ja Euroopan parlamentille antamassa tiedonannossa "Euroopan 
yhteisön ja jäsenvaltioiden aidsia koskeva politiikka kehitysmaissa" samoin kuin 
erityisen aidsia koskevan budjettikohdan N:o B7-6211 oikeusperustassa (viite 
95/0164(SYN), 26.6.95) määritellyistä yhteisön tukea ohjaavista politiikoista ja 
strategioista keskusteltiin laajasti. 
Nyt 1990-luvun lopulla haasteena on tehokkaimpien ehkäisytoimien toteuttaminen 
mahdollisimman laajasti ja terveydenhuoltojärjestelmien samanaikainen tukeminen jo 
tartunnan saaneiden hoitamisessa sekä tietämyksen edelleen kehittäminen toimenpiteiden 
tehostamiseksi ja uusien menetelmien luomiseksi. Tätä aihealuetta on tarkasteltu 
yksityiskohtaisesti Maailmanpankin, Euroopan komission ja UNAIDSin vuonna 1997 
yhdessä julkaisemassa asiakirjassa "Confronting AIDS: Public priorities in a global 
epidemic". 
Komissio esitteli nämä tulevaisuuden haasteet Euroopan parlamentissa järjestetyn 
julkisen kuulemisen yhteydessä samalla, kun ilmoitettiin aidsia koskeville tuleville 
toimille annettavan tuen jatkamisesta ja lisäämisestä ('). Euroopan komissio teki myös 
ehdotuksen tulevan taloudellisen tukensa ensisijaisista kohteista. Nämä ensisijaisuudet on 
esitetty yhteenvetona ja niitä on selitetty II luvussa. 
B. HI-viruksen/aidsin kohtaaminen 
1. HrV-/aidspotilaiden hoito: jakautunut maailma 
Nykyisin arvioidaan, että vuonna 1998 HIV-mfektio on koko maailmassa yli 30 
miljoonalla ihmisellä, joista 90 prosenttia asuu kehitysmaissa ja 20 miljoonaa Saharan 
(') Euroopan parlamentissa 25. marraskuuta 1997 pidetty kuuleminen. 
-5-
eteläpuolisessa Afrikassa. Näistä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa asuvista puolet on 
naisia. 
Aivan viime aikoihin saakka on oltu sitä mieltä, että kaikkien tartunnan saaneiden osalta 
sairaus johtaa lähes 100-prosenttisesti kuolemaan. Äidistä lapseen tapahtuvien 
tartuntojen, potilaiden hoidon ja taudin syyn kannalta katsoen erot rikkaiden ja köyhien 
maiden välillä olivat kuitenkin merkittävät. 
Rikkaissa maissa väestön suuri enemmistö on saanut julkisen ja yksityisen 
terveydenhuollon tarjoamaa erikoistunutta hoitoa. Vaikka sairaudelle ei ole ollut 
olemassa parannuskeinoa, elinajan pidentäminen on ollut mahdollista ehkäisemällä ja 
hoitamalla opportunistisia infektioita, käyttämällä AZT-monoterapiaa, antamalla 
psykologista tukea ja takaamalla hyvän ravinnonsaannin niin, että tartunnan ja kuoleman 
välinen keskimääräinen elinaika on ollut noin 12 vuotta. 
Köyhissä maissa vain murto-osa potilaista on saanut minkäänlaista erikoistunutta hoitoa, 
ja köyhyyden, ravinnon heikkouden, terveysalan puutteellisuuden sekä opportunististen 
infektioiden hoidon riittämättömyyden vuoksi HIV-tartunnan jälkeinen elinaika on ollut 
yleensä huomattavasti alle kymmenen vuotta ja taudin tarttuminen äidistä lapseen on 
edelleen yleistä. 
Kaksi vuotta sitten käsitys aidsista aina kuolemaan johtavana tautina kuitenkin muuttui, 
kun kehitettiin ja otettiin käyttöön hoitostrategioita, joihin liittyy retrovirusten vasta-
aineiden käyttö yhdessä antiproteaasien kanssa. Tämä hoitomuoto sekä parantaa elämän 
laatua lähes 80 prosentilla lääkitystä saavista potilaista että antaa toivoa mahdollisuudesta 
onnistua pysäyttämään taudin eteneminen kokonaan, kun lääkkeitä kehittävä tutkimus 
edistyy. Lisäksi se, että vauraammissa maissa otettiin vuonna 1996 käyttöön raskaana 
olevien naisten monoterapia, imetykselle on olemassa vaihtoehtoja ja käytettävissä on 
mahdollisuus käydä testeissä sekä saada neuvontaa, on nopeasti supistanut raskauden 
aikana tapahtuneiden HIV-tartuntojen määrän lähes olemattomiin. 
Ensimmäistä kertaa näytti siltä, että HIV-tartunta ei välttämättä johda kuolemaan. Näiden 
havaintojen jälkeen antiproteaaseja ja retrovirusten vasta-aineita on käytetty 
rikkaammissa maissa yleisesti. 
Raskaana oleville naisille tarkoitetun tehokkaan monoterapian ja HI-viruksen kantajien 
yhdistelmäterapian keksiminen on kasvattanut entisestään eroja, jotka vallitsevat 
rikkaista ja köyhistä maista olevien HIV-positiivisten ihmisten todennäköisissä 
mahdollisuuksissa. Kun uusien tartuntojen määrä laskee teollistuneissa maissa 
(tuloksellisten ehkäisykampanjoiden ansiosta) ja mahdollisuuksia tehokkaan hoidon 
saamiseen on ilmaantunut, köyhemmissä maissa uusien tartuntojen määrä on edelleen 
suuri ja tapaukset johtavat yhä poikkeuksetta kuolemaan. Useissa kehitysmaissa 
elinajanodote on alentunut aidsin vuoksi merkittävästi ja samasta syystä aikuisten 
kuolleisuus on monilla tästä epidemiasta kärsivillä alueilla edelleen nousussa. Vaikuttaa 
todennäköiseltä, että lähimmän vuosikymmenen aikana 40 miljoonaa ihmistä kuolee 
HIV-infektion vuoksi. Myös suuri määrä lapsia saa tartunnan. 
Tämä kaksi eri maailmaa käsittävä todellisuus aidsin ja sen seurauksien kohtaamisessa 
muistuttaa niistä suurista eroista, joita teollistuneen maailman ja kehitysmaiden välillä on 
yleisen terveydenhuollon laadussa ja saatavuudessa, sekä niistä vaikeista valinnoista, 
jotka tästä seuraavat. Esimerkiksi joka viideskymmenes nainen kehitysmaissa kuolee 
raskauden ja synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin, kun sama suhdeluku 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
vakiintuneissa markkinatalouksissa on yksi 2700:sta. 
Juuri tätä taustaa vasten, jossa erot terveystilanteessa ja kaikkien terveysongelmien eikä 
vain HI-viruksen/aidsin parissa työskentelevän terveydenhuollon toimintakyvyssä ovat 
valtavat, on tarkasteltava vetoomusta suuremman kansainvälisen solidaarisuuden 
osoittamiseksi niin, että tulee mahdolliseksi lisätä ennaltaehkäisyn, hoidon ja 
yhdistelmäterapian saatavuutta. 
2. HI-viruksen/aidsin leviämisen estäminen 
Nykyisin vallitsee laaja yksimielisyys siitä, että tarvitaan yhä enemmän toimenpiteitä 
epidemian rajoittamiseksi mahdollisimman suppeaksi olemassa olevia keinoja 
tehostamalla. Näitä keinoja ovat tiedottaminen, kohdistettu valistus, neuvontatoiminta, 
testaukset, kondomin käyttö ja sukupuoliteitse tarttuvien sairauksien hoito. Lisäksi on 
kuitenkin kehitettävä uusia menetelmiä viruksen leviämisen ehkäisemiseksi erityisesti 
kehitysmaiden väestön keskuudessa. 
Viime aikoina käyttöön tulleisiin lisäehkäisykeinoihin kuuluu tsidovudiini- tai AZT-hoito 
raskaana oleville naisille, jotta viruksen tarttumista lapseen voidaan rajoittaa. 
Samanaikaisesti, kun kliinisten kokeiden tulokset saatiin julki, AZT lisättiin myös 
WHO:n keskeisten lääkkeiden luetteloon ja sen hintaa alennettiin huomattavasti, jotta 
hoito mahdollistuisi tietyille väestönosille. 
Nykyisin HTV-positiivisten henkilöiden mahdollisuuksia saada hoitoa ja terapiaa pyritään 
parantamaan samanaikaisesti, kun jo käyttöön otettujen ja uusien ennaltaehkäisevien 
toimintojen saatavuutta lisätään. Näin toimitaan siksi, että taudin leviämisen 
pysäyttäminen mahdollisimman pian ja tehokkaasti tunnustetaan ainoaksi realistiseksi 
vaihtoehdoksi, jonka avulla kyseiset maat voivat selviytyä aidsiin liittyvien ongelmien 
taakasta. Mailla, jotka pystyvät hillitsemään epidemian leviämisen, on myös parhaat 
mahdollisuudet antaa parasta ja asianmukaista hoitoa sekä HIV-positiivisille että muille 
kansalaisilleen. 
Tätä monimutkaista taustaa vasten on tarkasteltava uusia vetoomuksia AZT-hoidon 
saamiseksi raskaana olevien naisten käyttöön laajalti ja muiden retrovirusten vasta-
aineiden saatavuuden lisäämiseksi sekä rokotteiden ja mikrobeja tappavien aineiden 
kaltaisten tuotteiden tuotantoon liittyvien investointien kehittämiseksi tai lisäämiseksi. 
Todellinen muutos olisi mahdollinen näillä keinoilla, jos ne olisivat käytettävissä jo 
lähitulevaisuudessa ja jos kehitysmaiden ulottuville saataisiin uusia rahoitusvälineitä 
kyseisten tuotteiden hankkimiseksi heti, kun niitä on alettu tuottaa. 
C. Poliittinen tahto kansainvälisten ponnistusten lisäämiseksi ja uuden 
kansainvälisen solidaarisuuden luomiseksi 
Koska Luxemburgissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto halusi lisätä toimia ja 
mekanismeja kansainvälisen aidsiin liittyvän solidaarisuuden parantamiseksi entisestään, 
se pyysi komissiota "tutkimaan järjestelyjä UNAIDSin alaisen, hoidon 
yhteisvastuurahaston perustamiseksi aidsin torjuntaa varten kehitysmaissa ". Euroopan 
parlamentti oli jo esittänyt samanlaisen pyynnön, ja ministerineuvosto oli hyväksynyt sen 
hyväksyessään aidsia koskevaan budjettikohtaan N:o B7-6211 liittyvän asetuksen, jossa 
7-
sanotaan: "köyhimmissä maissa asuvien HIV-tartunnan saaneiden henkilöiden 
hoitoonpääsyn parantamiskeinojen tutkiminen ... läheisessä yhteistyössä Yhdistyneiden 
Kansakuntien järjestöjen, asianomaisten valtioista riippumattomien järjestöjen, 
lääketieteellisten laboratorioiden sekä Euroopan unionin jäsenvaltioiden kanssa" .-(2) 
Tämä asiakirja on ensimmäinen vaihe vastattaessa näihin pyyntöihin, ja se on tarkoitettu 
selventämään sitä erityistä tehtävää, joka yhteisön ohjelmalla kehitysmaissa on, kun 
pyritään lisäämään kansainvälistä solidaarisuutta epidemian ennalta ehkäisemiseksi ja 
HIV-positiivisten ihmisten hoidon parantamiseksi samalla kun tunnustetaan, että vastuu 
tämän tavoitteen saavuttamisesta on yhteinen. Vain lisäämällä ponnistuksia ja ne hyvin 
koordinoimalla aidsia kyetään torjumaan laajemmissa yhteyksissä, joissa erilaiset 
tavoitteet kilpailevat ensisijaisuudesta. Asiakirjassa käsitellään lähinnä eri 
painopistealueita ja hahmotellaan strategiaa. Kun niiden suhteen on saavutettu 
yksimielisyys, voidaan edetä tarkempiin yksityiskohtiin sekä yksityiskohtaisia sääntöjä ja 
rahoitusta koskeviin ehdotuksiin. 
D. Asiakirjan rakenne 
Edellä oleva johdanto sisälsi taustaa vetoomuksille kansainvälisen solidaarisuuden 
osoittamisesta ja kuvasi HIV-/aidsongelman nykytilan. 
Asiakirjan seuraavassa luvussa edetään hahmottelemaan komission kantaa kansallisiin ja 
kansainvälisiin ensisijaisuuksiin aidsin torjuntaan kehitysmaissa varattujen julkisten 
varojen käytössä. Erityisesti tuodaan esille ehkäisyn ja hoidon keskinäinen 
vahvistaminen toimittamalla käytettäväksi yleishyödyllisiä hyödykkeitä. 
Kolmannessa luvussa esitetään lyhyt yhteenveto komission nykyisistä toimista HI-
viruksen/aidsin torjunnassa, minkä jälkeen käsitellään mahdollisia tapoja vahvistaa näitä 
toimia. Erityisesti tarkastellaan alhaisin kustannuksin toteutettavissa olevia ehkäisyyn 
liittyviä aloitteita ja kansallisille terveydenhuoltojärjestelmille annettavaa tukea. 
Neljännessä luvussa käsitellään mahdollisuutta luoda uusia solidaarisuusvälineitä ja 
tutkitaan useita vaihtoehtoja. Ensiksi tarkastellaan suunnitelmia rahoittaa retrovirusten 
vasta-aineita kehitysmaille ottaen huomioon tekniset seikat, asioiden . suhteellisen 
tärkeysjärjestyksen, toimenpiteiden kustannukset ja julkiset politiikat. Sitten pohditaan 
mahdollisuutta kehittää rokotteita ja mikrobeja tappavia aineita sekä perustaa näin 
aikaansaatujen tuotteiden hankintarahasto. Tapoja löytää varoja uusiin 
solidaarisuusvälineisiin tarkastellaan ainoastaan lyhyesti. 
Viidennessä luvussa kuvataan komission erityistä tukea. Siihen sisältyy uusien 
rahoitusvarojen myöntäminen sekä kyseisten maiden tukemiseksi nykyisten 
hyödykkeiden hankinnassa että yksityisen sektorin lisäinvestointien kohdistamiseksi 
rokotteiden ja mikrobeja tappavien aineiden kehittämiseen. 
Kuudes luku sisältää johdannon uusien solidaarisuusvälineiden hallintaa koskevaan 
keskusteluun, ja siinä selvitetään komission asemaa suhteessa muihin kansainvälisiin 
elimiin ja korostetaan seurannan tärkeyttä. 
Päätelmissä esitetään lopuksi yhteenveto tärkeimmistä käsitellyistä aiheista ja ehdotetaan 
tulevia strategisia toimia mukaan lukien nykyisten toimenpiteiden kohteiden 
(2) Asetuksen (EY) N:o 550 s7 2 artiklan 2 kohdan b alakohta. 
8 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
tarkistaminen täydennettyinä uusilla ponnistuksilla, joita ovat i) maakohtainen 
lääkeaineiden hankinta sitten, kun niitä on saatavilla, ja ii) kansainvälisellä tasolla 
suurempien ja tarkemmin kohdistettujen varojen osoittaminen testaukseen ja rokotteiden 
hankkimiseen. Liitteessä esitetään yhteenveto eri lausunnoista, joissa käsitellään 
kansainvälistä solidaarisuutta Hl-virukseen/aidsiin liittyvissä kysymyksissä. 
II: EUROOPAN KOMISSION KANTA KANSALLISIIN JA KANSAINVÄLISIIN 
ENSISIJAISUUKSIIN KOHDISTETTAESSA AIDSIN VASTAISEEN TOIMINTAAN 
KEHITYSMAISSA NYKYISIN KÄYTETTÄVISSÄ OLEVIA JULKISIA VAROJA 
Yksityishenkilöt, maat ja kansainvälinen yhteisö ovat työskennelleet yhdessä viimeksi 
kuluneet kymmenen vuotta vastatakseen aidsin asettamiin uusiin ja suunnattomiin 
haasteisiin. Koska julkiset varat ovat kuitenkin ehtymässä, tartunnan saaneita ihmisiä on 
koko maailmassa yhä lisääntyvä määrä ja useat muut aiheet kilpailevat ensimmäisestä 
sijasta kehitysmaiden ihmisten asettamassa tehtävien tärkeysjärjestyksessä, hallitusten ja 
lahjoittajien päätöksenteko on vaikeaa. Komissio on keskustellut kehitysmaiden ja 
suurimpien muiden lahjoittajien kanssa tarpeesta asettaa käytettävissä olevien julkisten 
varojen käyttötarkoitukset tärkeysjärjestykseen ja lisätä niiden sitomista tiettyihin 
kohteisiin sekä lisätä yhteistoimintaa yksityisen sektorin kanssa. Komissio on myös 
tehnyt joitakin päätelmiä omasta suhteellisesta kilpailuedustaan ja tulevasta tavasta edetä 
tässä asiassa. Komissio esitteli kyseiset vaihtoehdot marraskuussa 1997 ja yhteenvedon 
muodossa esitettynä ne ovat seuraavat: 
Euroopan komission HI-virusta/aidsia koskevien toimenpiteiden yleisenä kansallisen 
tason tavoitteena on viruksen leviämisen rajoittaminen samalla, kun kehitysmaiden 
terveysalaa autetaan selviytymään epidemian seurauksista ja parantamaan hoidon laatua 
tasapuolisuuden periaatetta noudattaen. Komission kansainvälisen tason yleisenä 
tavoitteena on toimia yhteistyössä tiedon tason parantamiseksi ja sijoittaa varoja HI-
viruksen/aidsin kannalta kansainvälisesti merkittäviin yleishyödyllisiin hyödykkeisiin. 
Viime vuosina saadut kokemukset ovat osoittaneet vakuuttavasti, että kehitysmaat eivät 
voi suhtautua välinpitämättömästi HI-virus-/aidsepidemian vaikutukseen. Kehitysmaissa, 
joissa esiintyy 90 prosenttia kaikista HIV-infektioista, aids mitätöi elämän laadun 
parantamisessa kovalla työllä saavutettuja edistysaskeleita. Vuosien 1950 ja 1990 
välisenä aikana keskimääräinen elinajanodote on kasvanut kehitysmaissa 40 vuodesta 63 
vuoteen. Monissa maissa aids on nyt kuitenkin alentanut elinajanodotetta yli kymmenellä 
vuodella. HI-virus/aids lisää myös köyhyyttä ja eriarvoisuutta, koska köyhillä on 
heikoimmat mahdollisuudet selviytyä. Siksi aids on keskeinen kysymys pohdittaessa 
kehitystä ja köyhyyden lievittämistä. 
Köyhillä ihmisillä ja köyhillä mailla on kuitenkin Hl-viruksen/aidsin lisäksi myös monia 
muita pakottavia ongelmia, ja julkiset varat ovat vähissä sekä valinnat vaikeita. 
Tyypillisessä kehitysmaassa esimerkiksi yhden aids-potilaan hoito maksaa vuodessa yhtä 
paljon kuin kymmenen koululaisen perusopetuksesta vuodessa aiheutuvat kustannukset. 
Näiden tavoitteiden tasapainottaminen on vaikeaa mutta välttämätöntä. 
Siksi Euroopan komissio on tunnustanut, että aidsiin liittyvien kansallisten ja 
kansainvälisten julkisten varojen käytöllä olisi pyrittävä tavoittelemaan ensisijaisesti 
tiedottamalla, valistamalla ja tietämystä lisäämällä saavutettavaa yleistä hyötyä, ja 
toissijaisesti tarttuvia tauteja (kuten HIV, tuberkuloosi ja sukupuoliteitse tarttuvat taudit) 
ehkäisemällä saavutettavia lisäetuja, mikä merkitsee kansanterveyteen ja yksityiseen 
terveyteen liittyvien seikkojen vastakkainasettelua. 
Sen vuoksi ennaltaehkäisy on välttämätöntä ja pysyy välttämättömänä myös 
myöhemmissä vaiheissa, kun epidemia on levinnyt koko väestöön. Vuoden 1997 lopulla 
arvioitiin, että maissa, joissa HIV-infektio oli laajalle levinnyt, asui yli 250 miljoonaa 
ihmistä. Näillä mailla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin torjua epidemiaa sekä lisäämällä 
ennaltaehkäiseviä toimia että kohtaamalla aidsiin liittyvien sairauksien ja kuolemien 
aiheuttamat lisärasitukset ja tästä kaikille maassa asuville ihmisille annettavaan hoitoon 
aiheutuvat vaikutukset. 
Kun maa saavuttaa tämän vaiheen ja kun julkisia varoja käytetään terveysalan 
selviytymisen tukemiseen, aids voi lisätä valtion terveydenhuoltomenoja yli 40 
prosentilla. Tästä huolimatta ilman HIV-tartuntaa olevien henkilöiden voi olla joskus 
entistä vaikeampi saada terveydenhuoltopalveluja. Kyseisen ongelman yhteydessä olisi 
sen vuoksi kiinnitettävä erityistä huomiota hoitoresurssien kohdistamiseen 
syrjimättömästi sekä aidsia poteville että niille, joilla sitä ei ole. Käytettävissä olevia 
julkisia varoja olisi varsinkin pyrittävä kohdistamaan kaikkein köyhimpien 
perusterveydenhuoltoon. 
Muutamat suuriin vaikeuksiin joutuneet maat, jotka ovat aikaisemmin kohdistaneet 
voimavaransa tällä tavoin ja jatkavat yhä ponnistelujaan, alkavat nyt nähdä tuloksia. 
Esimerkiksi Uganda, Thaimaa ja Senegal ovat onnistuneet tarmokkain ja kohdistetuin 
ehkäisytoimin vakauttamaan epidemian toistaiseksi. Nämä menestykset on kuitenkin 
saavutettu vasta hiljattain ja niiden ylläpitämiseksi samansuuntaisia toimia on jatkettava 
keskeytyksettä. 
Kansainväliset lahjoittajat, Euroopan komissio mukaan lukien, ovat pitäneet ensisijaisena 
tehtävänään antaa runsasta tukea kehitysmaiden pyrkimyksille torjua aids-pandemiaa ja 
varata samanaikaisesti käyttövaroja sijoitettavaksi kansainvälisesti merkittäviin 
yleishyödyllisiin hyödykkeisiin. Esimerkkejä tällaisista hyödykkeistä ovat politiikkojen 
toimivuuden ja perusteiden, järjestelmien, äidistä lapseen tapahtuvan tartunnan ehkäisyyn 
liittyvän kliinisen toiminnan tehokkuus sekä mikrobeja tappavien aineiden ja rokotteiden 
kehittäminen. Komissio on myös lisännyt huomattavasti kehitysmaiden terveysalaa 
vahvistavaa tukeaan. 
Euroopan komissio on sitoutunut jatkamaan pyrkimyksiään vahvistaa kehitysmaissa 
järjestettyä omaehtoista toimintaa ja toiminnan kohdistamista ehkäisyn ja hoidon 
keskinäiseen vahvistamiseen. Samanaikaisesti komissio on sitoutunut jatkamaan varojen 
osoittamista kansainvälisten kumppaneidensa kanssa uuden tietämyksen ja uusien 
tuotteiden luomiseen lisätäkseen ihmisten käytettävissä olevia vaihtoehtoja suojautua HI-
virusta/aidsia vastaan. 
Komissio tiedostaa, miten tärkeää on luoda poliittinen tahto lisätuen saamiseksi aidsin 
vastaisiin toimiin kehitysmaissa, ja tutkii parhaita tapoja, joilla Euroopan yhteisö voi 
osallistua kyseisiin toimiin. Tätä henkeä noudattaen tässä asiakirjassa nimetään 
kansainväliseen lisätukeen liittyvät aiheet ja mahdollisuudet kiinnittäen erityistä 
huomiota komission erityiseen tehtävään ja suhteelliseen kilpailuetuun. Vasta toisessa 
vaiheessa, kun suunnitellaan strategioita, voidaan laatia yksityiskohtaisia sääntöjä, 
välineitä ja rahoitustarpeita koskevia yksityiskohtaisempia asiakirjoja. 
10 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
III: EUROOPAN KOMISSION NYKYISET HI-VIRUKSEN/AIDSIN TORJUNTAAN 
LIITTYVÄT TOIMET JA SUOSITUKSET NIIDEN VAHVISTAMISEKSI 
TULEVAISUUDESSA 
Euroopan komission nykyiset toimet HI-viruksen/aidsin torjumiseksi kehitysmaissa 
rahoitetaan erityisistä budjettikohdista, EKRrn alaan kuuluvista AKT-maissa 
toteutettavista ohjelmista ja Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Välimeren alueella 
toteutettavista maakohtaisista ohjelmista. 
A. Ehkäisy - alhaisin kustannuksin toteutettavat toimet 
Yhteisö on kohdistanut 50 prosenttia aids-ohjelmansa rahoitusvaroista 
kustannustehokkaisiin ja pienin kustannuksin toteutettavissa oleviin 
ennaltaehkäisytoimiin. Aloitteet ovat sisältäneet tiedotuskampanjoita, joiden kohteena 
ovat erityisen riskialttiit ryhmät, nuorison valistaminen varsinkin kouluissa, 
vertaisryhmissä annettava valistus esimerkiksi rekka-autonkuljettajien ja seksityöläisten 
keskuudessa, turvallisten verensiirtojen takaaminen ja sukupuoliteitse tarttuvien tautien 
hoito. Näillä hankkeilla on saavutettu huomattavaa menestystä ja etusijalla ovat edelleen 
ehkäisevät toimet. 
Erityisesti äidistä lapseen tapahtuvan tartunnan estäminen 
Viime aikoina tapahtunut kehitys huomioon ottaen ja edellyttäen, että kansallisia 
terveydenhuoltojärjestelmiä vahvistetaan asianmukaisesti ja kyseiset maat päättävät 
samassa yhteydessä toimittaa käytettäväksi retrovirusten vasta-aineita, etusija olisi 
annettava lääkkeille, jotka estävät viruksen tarttumisen äidistä lapseen. Joka vuosi 2 
miljoonaa HlV-positiivista naista tulee raskaaksi ja HIV-tartunnan saaneita lapsia syntyy 
550 000. Nämä ihmiset asuvat maailman köyhimmissä maissa. Vertailun vuoksi 
Tansaniassa, joka on yksi Afrikan köyhimmistä maista, malarian ehkäisemiseksi 
järjestetty moskiittojen torjunta maksaa 5-250 Yhdysvaltain dollaria vuodessa jokaista 
näin terveytensä säilyttävää ihmistä kohti. Jokaiselle HTV-infektion saaneelle raskaana 
olevalle naiselle annettava AZT-hoito maksaisi noin 50 Yhdysvaltain dollaria jokaista 
näin terveytensä säilyttävää ihmistä kohti. On laskettu, että Tansania käyttää aidsin 
torjuntaan jo 3,10 Yhdysvaltain dollaria henkeä kohti, ja että raskaana oleville 
seropositiivisille naisille annettava AZT-hoito lisäisi tätä määrää noin 0,80 Yhdysvaltain 
dollaria henkeä kohti. 
Euroopan komissio on jo vuodesta 1987 panostanut maailmanlaajuisessa yhteistyössä 
toimien strategian tutkimiseen ja kehittämiseen, jolla HI-viruksen tarttuminen äidistä 
lapseen voitaisiin ehkäistä. Nykyisenä aikana tarvitaan yhä toiminnallista ja kliinistä 
lisätutkimusta samalla, kun käytännön toiminta on aloitettu monissa maissa/ 
Komissio voisi vielä edistää tätä toimintaa rahoittamalla sen alkuvaiheessa 
toteutettavuustutkimuksen, jolla arvioitaisiin raskaana oleville naisille kehitysmaissa 
tarjottavaa peruspakettia. Tämä paketti sisältäisi eri vaihtoehtoja HIV-testausta ja 
neuvontaa varten, rintaruokinnan ja pulloruokinnan vertailua ja muita ensisijaisia 
toimenpiteitä. Nykyiset välineet ja rahastot riittävät tehtävän tämänhetkiseen 
11 
toteuttamiseen. Siksi varoja olisi EY:n tavanomaisten välineiden puitteissa mahdollista 
ottaa käyttöön kyseisten toimien laajamittaisen kehittämisen ja arvioinnin 
toteuttamiseksi. 
Yhteenvetona voidaan todeta, että komissiolla on nykyisin riittävät välineet 
ennaltaehkäisyn ja HIV-positiivisten ihmisten hoidon tukemiseen sekä mahdollisuus 
yleistä terveydenhuoltojärjestelmää tukemalla estää HI-viruksen tarttuminen 
sikiövaiheessa. Tukea voitaisiin kuitenkin lisätä ja tehostaa, jos kehitysmaiden 
terveydenhoitoalan tukemiseen kaiken kaikkiaan olisi käytettävissä enemmän joustavia 
välineitä ja työvoimaa. 
B. Kansallisten terveydenhuoltojärjestelmien tukeminen 
Komissio on viime vuosina lisännyt kehitysmaiden terveydenhoitoalalle antamaansa 
tukea sekä määrällisesti että laadullisesti mukaan lukien hoidon saatavuuden tukeminen 
ja aidsin ennaltaehkäisy. 
Tämä käy ilmi siitä, että yhteisön tuki terveydenhuoltoa koskeviin hankkeisiin on 
kasvanut kuudennen Euroopan kehitysrahaston 184 miljoonasta ecusta seitsemännen 
EKR:n 415 miljoonaan ecuun. Lisäksi rakennemuutostoimenpiteisiin kuuluvista 
vastaavuusrahastoista on käytetty 633 miljoonaa ecua AKT-maiden kansallisten 
terveydenhuoltomäärärahojen tukemiseen. Toiminta ALAMED-maissa on niin ikään 
kasvanut merkittävästi. Huomattava osa näistä varoista käytetään keskeisten lääkkeiden 
hankintaohjelman rahoitukseen mukaan lukien lääkkeiden keskusvarastointijärjestelmän 
uudistaminen. 
Jotta HIV-positiivisten ihmisten hyväksi sen paremmin kuin heitä vastaankaan ei 
harjoitettaisi syrjintää, komissio edistää hoidon ja lääkityksen saannin parantamista 
kaikille ihmisille (HI-viruksen kantajat mukaan lukien) pääasiassa tukemalla 
terveydenhoitoalaa yleensä, missä yhteydessä keskeisten lääkkeiden saanti on komission 
toiminnan tärkeä kohdealue. 
Terveydenhuoltojärjestelmien tukemiseen ja keskeisten lääkkeiden rahoittamiseen 
käytettävien tärkeimpien rahoitusvälineiden lisäksi erityisiä aids-määrärahoja käytetään 
mahdollistamaan tutkimuksia, innovatiivisia keksintöjä ja teknistä tukea, joilla edistetään 
HI-virusta/aidsia koskevien kysymysten sisällyttämistä yleiseen 
terveydenhuoltoj ärj estelmään. 
Euroopan yhteisön antama tuki osana kansallisia ja kansainvälisiä toimia on 
mahdollistanut monien maiden lääkinnällisten järjestelmien nopeamman kehityksen ja 
parantanut yleisesti lääkkeiden saatavuutta kansalaisille. Ongelman laajuudesta ja 
rahoituksen sekä työvoimaresurssien niukkuudesta sekä kehitysmaissa että Euroopan 
yhteisössä johtuen tämä ei kuitenkaan toteudu kaikissa kehitysmaissa, joissa se olisi 
tarpeen, ja prosessi kestää pitkään. Nykyiset välineet sopivat yleensä siihen 
tarkoitukseen, johon ne on kehitetty. 
Suurimpia esteitä ovat kuitenkin, kun eri kohteet kilpailevat ensisijaisuuksista, kyseisten 
maiden tähän tarkoitukseen myöntämien varojen riittämättömyys, kehitysmaiden ja 
Euroopan yhteisön rajalliset tekniset voimavarat ja sellaisten nopeiden sekä joustavien 
välineiden puute, joilla työvoimaresursseja ja tämän alan asiantuntemusta voitaisiin saada 
käyttöön. Toimenpiteiden ja välineiden lisääminen ja tekninen tukiryhmä olisivat 
hyödyksi ja antaisivat mahdollisuuden saavuttaa enemmän ja toimia nopeammin ja 
12 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
laadukkaammin. Tätä asiaa voitaisiin harkita komission yleistä terveysalaa koskevan työn 
yhteydessä, jolla vahvistetaan kansallisen tason toimia. Erityistä huomiota voitaisiin 
kiinnittää seuraaviin alueisiin: 
• Kaikkien maakohtaisten terveysalaan liittyvien toimien koordinoinnin parantaminen 
painottamalla erityisesti lääkkeiden saatavuutta toimien asianomaisen maan johdolla 
ja läheisessä yhteistyössä WHO:n ja muiden lahjoittajatahojen kanssa. 
• HI-viruksen/aidsin ja sen seurausten sekä julkisen sektorin tarpeiden huomioon 
ottaminen arvioitaessa uudelleen yleisiä julkisia menoja ja terveysalaa. Tässä 
arvioinnissa olisi käytettävä prosessia nopeuttavaa välinettä, joka olisi kehitettävä ja 
otettava virallisesti käyttöön. 
• Asianmukaisten kestävien lääkintähuoltojärjestelmien kehittämisen nopeuttaminen 
kehitysmaissa. Järjestelmiin tulisi sisältyä myös sukupuoliteitse tarttuvien tautien / 
HTV:n ja opportunististen infektioiden kuten tuberkuloosin hoidossa tarvittavat 
keskeiset lääkkeet sekä AZT, jolla pyritään estämään HI-virustartunta äidistä lapseen. 
Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä sellaisen järjestelmän kehittämiseen, jonka avulla 
kyseisten maiden kansalaiset voivat päättää, mitä lääkkeitä on tuettava ja minkä 
sairauksien aiheuttamat kustannukset on tarpeen ja voidaan korvata. 
Lääkkeiden riittävää ja asianmukaista käyttöä koskevan koulutuksen antaminen ja 
tuloksiin sekä kehityssuuntauksiin liittyvän seurantajärjestelmien luominen. 
Järjestelmien vahvistaminen niin, että niihin sisällytetään testaus ja neuvonta 
sellaisille väestöryhmille, jotka muutoin jäisivät tämän toiminnan ulottumattomiin. 
Julkisen sektorin yhteistyön vahvistaminen niin liiketoimintaperiaatteella kuin voittoa 
tavoittelematta toimivien yksityisten alojen kanssa aidsin kaltaisten sairauksien 
yleisen hoidon tukemiseksi esimerkiksi kotihoitomahdollisuuksia lisäämällä. 
IV: UUDET KANSAINVÄLISET SOLIDAARISUUSALOITTEET 
Kansainvälisten toimien lisääntyminen maailmanlaajuisen solidaarisuuden edistämiseksi 
aidsin torjunnassa on tervetullutta. On kuitenkin selvää, että uusilla pyrkimyksillä tulisi 
olla uusia piirteitä, eivätkä ne saa johtaa nykyisten HI-virukseen/aidsiin liittyvien 
toimenpiteiden tai nykyisen tuen supistumiseen. 
Tässä tarkastelussa aikaisemmin esitetyn perusteella komissio erottaa joitakin etusijalle 
asetettavia painopistealueita, joiden suhteen uudet kansainväliset lisätoimet voisivat olla 
tarpeen. Tässä ilmenee lisäksi mahdollisuus harjoittaa kansainvälistä yhteistyötä uusien 
aloitteiden kehittämiseksi. 
Uudet kansainväliset solidaarisuusaloitteet kohdistuvat erityisesti i) kehitysmaiden 
terveydenhuoltojärjestelmän vahvistamiseen, jotta kipeimmin tarvittavien lääkkeiden 
hankinta tulee mahdolliseksi ja terveydenhuoltopalveluja tarvitsevien ihmisten saaman 
hoidon laatu saadaan yleisesti paranemaan, ja ii) uuden rahoitusvälineen luomiseen niin, 
että yksityisen sektorin investoinnit uusien ennaltaehkäisevien menetelmien kuten 
-13-
rokotteiden ja mikrobeja tappavien aineiden kehittämiseen lisääntyvät. Näitä 
mahdollisuuksia tarkastellaan seuraavassa yksityiskohtaisesti. 
A. Terveydenhuollon ja retrovirusten vasta-aineiden rahoittaminen kehitysmaissa 
HI-vimksesta/aidsista kärsiville ihmisille 
1. Terveydenhuoltojärjestelmien tila kehitysmaissa ja kuinka aidsin aiheuttama lisätaakka 
voidaan kohdata 
Köyhempien kehitysmaiden julkisrahoitteiset terveydenhuoltojärjestelmät ovat jo ilman 
HI-viruksen/aidsin aiheuttamaa haastetta suuren paineen alaisina. Vaikka hoitoon 
tarvittavan peruspaketin toimittaminen maksaisi Maailmanpankin laskelmien mukaan 
noin 12 Yhdysvaltain dollaria henkeä kohti tai 3,4 prosenttia BKTrsta, toteutuneet menot 
ovat käytännössä usein paljon alhaisemmat. Esimerkiksi Saharan eteläpuolisen Afrikan 
maissa keskimääräiset julkiset terveydenhuoltomenot olivat vuonna 1990 2,5 prosenttia 
BKT:sta ja Sudanissa osuus oli vain 0,5 prosenttia. Kaikista lähteistä rahoitetut 
kokonaismenot olivat enintään 5 Yhdysvaltain dollaria henkeä kohti Mosambikissa, 
Tansaniassa, Etiopiassa, Sierra Leonessa ja Sudanissa. Verrattaessa tätä lukua 
tarvittavaan 12 dollariin on muistettava, että suuri osa varsinaisista menoista aiheutuu 
kyseisen paketin ulkopuolisista palveluista. Menojen näin alhaiset tasot ovat osoitus 
terveydenhuoltopalvelujen minimaalisesta toiminnasta, joka ilmenee säännöistä 
piittaamattomana ja työstä usein poissaolevana työvoimana, lääkkeiden varastoista 
loppumisen yleisyytenä ja terveydenhuollon käytännössä alhaisena kattavuutena väestön 
keskuudessa. 
Näin kohtalokkaiden ongelmien kanssa taistelevista köyhemmistä maista harvat ovat 
pystyneet pelkästään kotimaisin voimin järjestämään tehokasta HI-viruksen/aidsin 
vastaista toimintaa. Yleisenä toimintamallina on ollut kohdistaa huomattava osuus 
julkisista voimavaroista aidspotilaiden parantavaan hoitoon. Tämä ei ole ollut seurausta 
julkisen politiikan periaatteiden noudattamisesta, vaan toimintatapa on syntynyt 
spontaanisti, kun jatkuvasti kasvava osuus julkisten sairaaloiden vuodepaikoista on ollut 
pakko varata aidspotilaille. Erityisen valitettavana seurauksena on ollut se, että muista 
sairauksista kärsivien potilaiden on ollut yhä vaikeampi päästä sairaalaan, vaikka heidän 
diagnoosiinsa liittyvä ennuste olisi paljon parempi. Lisäksi yksityisesti rahoitetut menot 
aiheutuvat lähes yksinomaan parantavasta hoidosta. Suurin osa varoista, jotka on käytetty 
ehkäisytoimiin kuten yleiseen valistukseen, kondomin käytön edistämiseen ja 
sukupuoliteitse tarttuvien tautien hoitoon, on peräisin ulkopuolisilta lahjoittajilta. Tästä 
seuraa menojen erilaista jakautumista riippuen julkisen ja yksityisen sektorin osuuksista 
ja ulkopuolisen rahoituksen laajuudesta. Tansaniassa, missä yksityinen sektori on pieni ja 
ulkopuolista tukea on saatu paljon, 85 prosenttia HI-viruksen/aidsin aiheuttamista 
kokonaiskuluista on kohdistettu ennaltaehkäisyyn. Vastakkaisena esimerkkinä on 
Norsunluurannikko, jonka julkisrahoitteisista kuluista valtaosa kohdistuu parantavaan 
hoitoon ja ulkopuolisen avun määrä on pieni, minkä vuoksi hoitomenojen osuus kaikista 
aidsin aiheuttamista menoista oli 92 prosenttia vuonna 1995. 
2. Erityishoito, jossa retrovirusten vasta-aineita käytetään yhdistelmäterapiassa 
Retrovirusten vasta-aineiden heikon saatavuuden ongelma kehitysmaissa tuli äkillisesti 
esille, kun tutkijat ilmoittivat Vancouverin kansainvälisessä aidskonferenssissa, että uusi 
kolmella lääkkeellä annettava HIV:n yhteishoito helpotti ja pidensi potilaiden elämää 
länsimaissa. Sittemmin on esitetty muita raportteja, jotka vahvistavat nämä tulokset. 
Tässä vaiheessa esille tullut kysymys kuuluu: "Onko yhdistelmäterapian antaminen 
14 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
kehitysmaiden HIV-positiivisille ihmisille realistista ja toivottavaa?" 
Eri ryhmät kehottivat saattamaan nämä lääkkeet "kaikkien saataville", millä tarkoitettiin 
saatavuutta suurimmalle osalle tartunnan saaneita kehitysmaiden asukkaita. Tämän 
vaatimuksen toteuttamiseen liittyviä vaikeuksia on kuitenkin monia ja esille nousee neljä 
pääongelmaa: 
a) Yhdistelmäterapian yleistä käyttöä HIV-infektion hoidossa koskevat tekniset 
kysymykset 
Hoidollisesta näkökulmasta katsoen on käynyt selvästi ilmi, että retrovirusten vasta-
aineita hyödyntävillä yhdistelmäterapioilla on myönteisiä vaikutuksia HTV/aids-
potilaiden elämän laatuun. Terapiat vähentävät sairastumistiheyttä ja kuolleisuutta, 
parantavat merkittävästi elämän laatua ja vähentävät mahdollisesti taudin tarttuvuutta. 
Monia haasteita on kuitenkin vielä jäljellä. 
Huomioon otettavia kysymyksiä ovat lääkkeiden vaikuttavuus pitkällä aikavälillä, 
potilasystävällisempien lääkeyhdistelmien tai järjestelmien puuttuminen (nykyisissä 
järjestelmissä on otettava suuri joukko erilaisia pillereitä tarkoin määrättyinä aikoina), 
erikoislaboratorioiden, testien ja kliinisen tarkkailun tarve hoidon varmistamiseksi ja 
potilaiden ravitsemustila sekä hoidon noudattaminen. Teollistuneissa maissa hoito 
vaikuttaa vain enintään 80 prosenttiin potilaista. Hoito edellyttää määräämättömän ajan 
kestävää hoito-ohjelman kurinalaista noudattamista sekä maksan ja munuaisten 
toiminnan laajaa seurantaa. Se edellyttää myös kallista ja toistaiseksi teholtaan 
puutteellista virusmäärän testaamista sekä erityiskoulutuksen saaneiden lääkäreiden 
suorittamaa hoidon valvontaa. Jos nämä ehdot eivät täyty, on olemassa vaara, että näille 
uusille lääkkeille kehittyy maailmanlaajuisesti vastustuskykyinen viruskanta. Avoimeksi 
jää lisäksi erityisiä hoidollisia ongelmia, jotka johtuvat kyseisiä maita koskevien tietojen 
puutteesta. Tällaisia asioita ovat alhaisemmat kustannukset aiheuttavien kahden lääkkeen 
hoitojen ja halvempien lääkkeiden käyttö, hoitokokemuksen puute HIV-2-infektioissa 
(näitä on 50 prosenttia tapauksista Senegalissa, mutta niitä ei esiinny yleisesti 
länsimaissa, joissa suurin osa hoitokokeiluista on tehty ja joissa HIV-1 on yleisin 
virustyyppi), joissa käytetään uusimpia retrovirusten vasta-aineita, sekä tuberkuloosin 
aktivoituminen uudelleen retrovirusten vasta-ainehoidon aikana. 
b) Suhteellinen tärkeysjärjestys 
Kun resursseja on vähän, kuten asianlaita on kehitysmaissa, niin että kaikkien 
ihmishenkiä mahdollisesti säästävien toimenpiteiden rahoittaminen ei ole mahdollista, 
joudutaan kysymään, eivätkö HIV-potilaiden yhdistelmäterapiaan käytettäväksi 
soveltuvat julkiset resurssit olisi hyödyUisempiä käytettyinä muihin tarkoituksiin ja 
kohdistettuina parempia tuloksia tuottaviin toimenpiteisiin. Tämä kysymys voidaan 
esittää eri yhteyksissä. Erityisesti aidsiin liittyvien toimenpiteiden osalta on olemassa 
vahva näyttö siitä, että ehkäisyyn käytetyt resurssit antavat parempia tuloksia kuin 
hoitoon kohdistetut resurssit, vaikka vertailukohteena käytettäisiin inhimillisten 
kärsimysten vähenemistä. Tehokkaiksi osoittautuneiden hinnaltaan edullisten 
toimenpiteiden kuten muiden sukupuoliteitse tarttuvien tautien hoidon rahoitus on 
kuitenkin riittämätöntä, vaikka sukupuolitautitapauksen hoidon hinta on vain 10,15 
Yhdysvaltain dollaria, mihin sisältyvien lääkkeiden osuudeksi jää 2,11 dollaria. 
-15-
Tansaniassa kentällä tehty koe on osoittanut, että yksi sukupuoliteitse tarttuvien tautien 
paremmalla hoidolla ehkäisty HIV-tapaus maksaa vain 218 Yhdysvaltain dollaria, joka 
on paljon pienempi summa kuin yhdistelmäterapiasta vuodessa aiheutuvat kulut eli 
vähintään 10 000 Yhdysvaltain dollaria. Ottaen huomioon, että perimmäinen 
tavoitteemme on vähentää HI-viruksen/aidsin aiheuttamien inhimillisten kärsimysten 
määrää, on tärkeää kanavoida käytettävissä olevat resurssit taudin leviämisen 
ehkäisemisessä ja jo tartunnan saaneiden hoidossa kaikkein tehokkaimmiksi 
osoittautuneisiin toimenpiteisiin. 
Jos puhutaan pelkästään jo HIV-tartunnan saaneista ihmisistä, valittavana on hoidon eri 
vaihtoehtoja. Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ilman retrovirusten vasta-aineita 
annettavan kokonaisvaltaisen hoidon kustannukset ovat noin 500 Yhdysvaltain dollaria 
vuodessa (kustannukset alenevat 300 dollariin, jos kalleinta hoitoa vaativat 
opportunistiset infektiot jätetään pois laskuista). Tämän hoidon antaminen voi pidentää 
HIV-tartunnan saaneen henkilön elinaikaa useilla vuosilla. Lisäksi on vielä syytä 
muistaa, että HTV-positiivisten ihmisten opportunististen infektioiden hoito on ehdoton 
edellytys minkä tahansa suhteellisen pitkälle kehitetyn hoidon antamiselle ja se on jo 
sinänsä keino parantaa elämisen laatua. 
Hoito yleensä on kuitenkin ollut käytännössä jatkuvasti ongelmallista lähes kaikissa 
kehitysmaissa. Useimpien yleisesti esiintyvien ja vakavien aidsiin tai tuberkuloosiin 
liittyvien opportunististen infektioiden hoito maksaa noin 20 Yhdysvaltain dollaria, mutta 
useimpien valvontaohjelmien teho on alentunut viime vuosikymmenen aikana, eikä 
tämän hoidon saatavuus ole useimmissa maissa läheskään kaikkien ulottuvilla. 
Itse retroviruksien tuhoamiseen perustuvan hoidon osalta esitetään voimakkaita perusteita 
sille, että rahoituskohteena etusijalle asetettaisiin raskaana oleville seropositiivisille 
naisille tarkoitettu lyhytaikainen AZT-hoito, jolla pyritään estämään HIV-tartunta äidistä 
vastasyntyneeseen lapseen. Tämä monoterapia on osoittautunut tehokkaaksi ja alentaa 
taudin tarttumistiheyttä 50 prosentilla rintaruokintaa harjoittamattomissa populaatioissa. 
Lääkettä markkinoiva yritys on alentanut sen hintaa 75 prosentilla ja kustannukset 
lyhyeltä hoitojaksolta ovat nyt 50-150 Yhdysvaltain dollaria. 
Jos tarkastelua laajennetaan koskemaan HIV-infektion lisäksi myös muiden diagnoosien 
vaatimat toimenpiteet, on hyvin todennäköistä, että tietyn käytetyn rahamäärän vaikutus 
olisi suurempi, jos se kohdistettaisiin muihin elämää ylläpitäviin toimenpiteisiin kuten 
vastasyntyneiden vastustuskykyisiksi tekemiseen tai ripulin hoitoon suun kautta 
nautittavilla nesteenpalautussuoloilla. Viimeksi mainitut toimenpiteet maksavat 
kokonaisuudessaan alle 15 Yhdysvaltain dollaria näin pelastettua elinvuotta kohti. Nämä 
yksinkertaiset ja hinnaltaan edulliset tekniikat lyödään usein laimin, ja niihin osoitettava 
riittävä rahoitus olisi asetettava ennakkoehdoksi julkisten varojen käytölle HIV-potilaille 
annettavaan äärimmäisen kalliiseen yhdistemäterapiaan. 
Todennäköisyys joutua kilpailemaan ensisijaisuudesta monien muiden julkishallinnon 
kohteiden kanssa kehitysmaissa on suuri. Useita lääkkeitä yhdistävän hoidon 
kokeiluohjelmissa olisi otettava huomioon myös tämä näkökohta, sillä vaikka ohjelmat 
rahoitetaan suureksi osaksi kohdemaan ulkopuolelta peräisin olevin lahjoitus- tai 
lainavaroin, ne imevät useimmiten huomattavia kansallisia resursseja (rahaa tai 
työvoimaa), jotka olisi muussa tapauksessa voitu käyttää tuloksellisen hoidon antamiseen 
paljon suuremmalle potilasjoukolle tai joilla olisi voitu auttaa torjumaan epidemian 
leviäminen vielä tuhansiin muihin ihmisiin. 
16 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
Tasapuolisuuden takaamiseksi sekä HTV-positiivisten että muiden ihmisten kohtelussa on 
terveydenhuoltojärjestelmässä ensisijaisesti vältettävä syrjintä aids-potilaita kohtaan. Ei 
ole kuitenkaan tasapuolista tukea aids-potilaille annettavaa hoitoa enemmän kuin 
sellaisten potilaiden hoitoa, jotka potevat Afrikassa äärimmäisen yleisiä samankaltaisia 
sairauksia kuten maksasyöpää tai munuaissairauksia. Tärkein huomioon otettava seikka 
onkin HI-viruksesta aiheutuvien suorien ja välillisten paineiden yhdistyminen, joka 
uhkaa terveydenhuollon rakenteiden toimintaa. Näyttää siltä, että HIV-kuolleisuuden 
tuottaman rasituksen ilmaantumista on pidettävä terveysalan suurimpana haasteena ja 
merkittävänä syynä nopeuttaa ja tukea terveysalan uudistamiskehitystä mukaan lukien 
lääkinnän ja hoidon asianmukainen organisointi ja rahoitus. Keskittyminen yksinomaan 
erityisiin HTV-hoitoihin voisi kuitenkin vaarantaa lääkkeiden rahoituksessa ja 
terveydenhuollossa kipeästi tarvittavien yleisempien uudistusten toteuttamisen. 
c) Toimenpiteiden kustannukset 
Retrovirusten vasta-aineilla annettavan hoidon (kolmen lääkkeen yhteisterapia) vuotuiset 
kustannukset henkeä kohti ovat noin 10 000-20 000 Yhdysvaltain dollaria. Alhaisempi 
luku on peräisin Thaimaasta, missä käytetään kahden lääkkeen hoitoja ilman kalliita 
antiproteaaseja, ja korkeampi Yhdysvalloista ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Nämä 
luvut ylittävät huimasti kehitysmaiden keskimääräiset terveydenhoitokulut henkeä kohti 
ja ovat moninkertaiset verrattuna nykyisiin yhdestä HIV-potilaasta aiheutuviin kuluihin. 
Vaikka lääkkeiden hinnan voidaan olettaa laskevan ajan myötä merkittävästi, 
yhdistelmäterapiaa saavien HTV-potilaiden hoidon kustannukset pysyvät testauksen ja 
seurannan kalleus huomioon ottaen korkeina. Arvioiden mukaan HIV-positiivisten 
ihmisten hoito Saharan eteläpuolisessa Afrikassa maksaisi vuosittain 20-40 miljardia 
Yhdysvaltain dollaria. Merkkejä ei ole näkyvissä siitä, että sen paremmin potilaat, valtiot, 
ulkopuoliset lahjoittajat kuin ketkään muutkaan olisivat halukkaita ja kykeneviä 
kustantamaan enempää kuin vähäisen murto-osan näistä kustannuksista. Tämä merkitsee 
väistämättä, että retrovirusten vasta-aineilla tapahtuvaa hoitoa ei voida kustantaa kaikille 
seropositiivisille ihmisille. Siksi on tehtävä valintoja, jotka koskettavat todennäköisesti 
kaikkein köyhimpiä. 
d) Retrovirusten vasta-aineilla tapahtuvaa hoitoa koskeva julkinen politiikka -
tähänastiset kokemukset joissakin kehitysmaissa 
Yhdistelmäterapian yleistä käyttöä HIV-infektion hoidossa koskevat julkiset politiikat 
poikkeavat hyvin paljon toisistaan ja muuttuvat jatkuvasti. Monien kehitysmaiden 
rikkaimmat ihmiset ovat jo keksineet tapoja saada käyttöönsä retrovirusten vasta-aineita, 
mutta köyhimpien ihmisten osalta tämä ei liene mahdollista. Siksi retrovirusten vasta-
aineiden rahoittaminen julkisin varoin merkitsisi kaikkein köyhimmissä maissa 
suhteetonta tukea rikkaiden terveydenhuoltoon, ellei vahvistettaisi selviä ehtoja tuen 
kohdistamiseksi köyhien hyväksi. Jotkut maat tarjoavat yleisen terveydenhuollon, joka ei 
sisällä retrovirusten vasta-aineita (Kenia), ja toisissa on säädetty erityisiä lakeja kyseisten 
aineiden käyttämiseksi HIV-/aidstartunnan saaneiden ihmisten hoitoon. 
Terveydenhuoltojärjestelmissä kyseiset määrärahat voivat olla peräisin eri lähteistä, 
kuten sosiaaliturvasta (Argentiinassa), yksityisistä vakuutuksista (Etelä-Afrikassa) tai 
julkisista varoista (Brasiliassa). 
Nämä päätökset tehdään kuitenkin useimmiten ilman riittävää selvyyttä siitä, lisätäänkö 
terveydenhuoltomäärärahoja vai siirretäänkö jo varattuja määrärahoja kohteesta toiseen 
(esimerkiksi ehkäisystä hoitoon). Esimerkiksi Brasiliassa hallitus on taannut aids-
-17-
potilaille täysin ilmaisen retrovirusten vasta-ainehoidon. Yksinomaan lääkkeet 
aiheuttavat Brasilialle vuonna 1998 700 miljoonan Yhdysvaltain dollarin kustannukset, 
jotka vastaavat neljää prosenttia terveysministeriön hallinnonalan määrärahoista. Tämä 
on yli kaksi kertaa enemmän, kuin kansainvälinen yhteisö käyttää vuodessa aidsin 
ehkäisytoimiin kehitysmaissa. 
Esimerkiksi Etelä-Afrikassa, Botswanassa, Zimbabwessa tai Thaimaassa noudatettavan 
politiikan mukaan raskaana olevat seropositiiviset naiset saavat lyhyen AZT-hoidon, ja 
terveyspalveluja ollaan valmiita vahvistamaan, jos se on tämän politiikan toteuttamiseksi 
tarpeen. 
Toisaalta maissa, joissa sukupuoliteitse tarttuvien tautien ja tuberkuloosin hoito on 
puutteellista, ajatusta kansallisen HIV-/aidsseulonnan ja hoito-ohjelman tai yleisen 
kansallisen HIV-hoidon aloittamisesta on harkittava tarkasti uudelleen kansallisen 
politiikan tasolla. Yksityinen sektori tai valtioista riippumattomat järjestöt voisivat 
rahoittaa ja toteuttaa joitakin näistä toimenpiteistä maissa, joissa hallituksilla on 
polttavampia ongelmia ja joissa kyseisten politiikkojen toteuttaminen kansallisella tasolla 
ei ole vielä mahdollista. 
Ensimmäinen politiikkaan vaikuttava päätelmä Thaimaassa toteutetusta tartunnan 
estämistä äidistä lapseen koskevasta kokeilusta olisi esimerkiksi se, että itsensä HIV-
positiiviseksi tietävälle naiselle, joka on saanut kaikki tarvittavat tiedot ja pystyy 
hankkimaan AZT:tä sekä haluaa ja pystyy pidättäytymään rintaruokinnasta, olisi 
annettava hoitoa. Voitaisiin myös esittää, että ensisijaisesti yksityisen sektorin tai 
valtioista riippumattomien järjestöjen olisi huolehdittava hoidon antamisesta. 
B. Yksityisen ja julkisen sektorin kumppanuus rokotteen ja mikrobeja tappavien 
aineiden kehittämisessä 
Uudet investoinnit ja rahoitusvälineet ovat tarpeen uusien HI-viruksen/aidsin 
ehkäisymenetelmien kehittämiseksi ja niiden yleisen saatavuuden mahdollistamiseksi 
kehitysmaissa. 
Viime vuosina on esitetty useita vetoomuksia uusien ehkäisymenetelmien kehittämiseksi, 
joilla voitaisiin pienentää erityisesti naisten tartunnansaantialttiutta. Tällaisia menetelmiä 
ovat esimerkiksi naisten kondomi ja emättimensisäisesti käytettävä mikrobeja tappava 
aine. Näiden vaatimusten ansiosta kehitettiin naisten kondomi, jota kasvava joukko naisia 
käyttää jo joissakin maissa. Tehokkaan ja kohtuuhintaisen mikrobeja tappavan aineen 
kehitystyö jatkuu edelleen. 
Laaja yksimielisyys vallitsee kuitenkin siitä, että "kehittämällä turvallisia, helposti 
saatavia ja tehokkaita rokotteita HI-virusta/aidsia vastaan saavutetaan pitkällä aikavälillä 
parhaimmat mahdollisuudet rajoittaa tämän taudin muodostamaa uhkaa ja poistaa se 
mahdollisesti kokonaan" (Denverissä 1997 pidetyn G7-maiden kokouksen tiedonanto, 
katso liite 1). Mikrobeja tappavan aineen ja rokotteen keittämisen tiellä on useita esteitä, 
jotka voidaan luokitella tieteellisiksi, teknisiksi, taloudellisiksi ja rahoituksellisiksi. 
Euroopan komissio on aikaisemmissa ja nykyisissä T&K-puiteohjelmissaan panostanut 
huomattavasti Euroopan rokotepainotteiseen aidstutkimukseen. HIV-rokotekokeissa 
tarvittavia reagensseja ja koe-eläimiä tuottaviin suuriin laitoksiin on uhrattu merkittäviä 
ponnistuksia. Näitä ponnistuksia jatketaan viidenteen puiteohjelmaan liittyvässä vasta 
perustetussa toisessa avaintoiminnassa ja INCO-ohjelmaan liittyvissä erityistoimissa. 
18 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
Tieteellisiä ja teknisiä näkökohtia ei käsitellä tässä yhteydessä enempää; tieteeseen 
perustuvan johtamisen ja koordinaation parantamisen uskotaan kuitenkin kohentavan 
huomattavasti toiminnan laatua ja mahdollistavan sen edistymisen nopeammin ja 
parempia tuloksia tuottavasti. 
Talouteen ja rahoitukseen liittyvät kysymykset ovat keskeisempiä aiheita tässä 
kansainvälisen solidaarisuuden lisäämistä koskevassa tiedonannossa, ja näin ollen niitä 
käsitellään seuraavaksi. Uusien tuotteiden kehittämisessä rahoitusvastuu jakautuu 
perinteisesti puhtaasti tutkimusta tukevan julkisen sektorin ja kaupallisten sovellusten 
kehittämistä tukevan yksityisen sektorin kesken. Peruskysymys kuitenkin on, että 
yksityisen sektorin investoinnit Hl-viruksen/aidsin torjuntaan tarkoitettujen mikrobeja 
tappavien aineiden tai rokotteiden kehittämiseen ovat riittämättömiä johtuen käsityksestä, 
että kehitysmaissa ei ole tarpeeksi ostovoimaa. 
Kehitysmaiden käyttöön tarkoitetun aids-rokotteen tutkimukseen ja kehitykseen osoitettu 
yksityisen sektorin rahoitus on riittämätön. On olemassa näyttöä siitä, että nykyiset 
markkinoita seuraavat kannustimet suosivat lähinnä aidsin hoitokeinojen kehittämistä. 
Näistä suurituloisten aids-potilaiden keskuudessa kysytyistä tuotteista on vähän hyötyä 
ulkopuolisille, kun taas mikrobeja tappavien aineiden tai rokotteiden kehittäminen 
tuottaisi paljon ulkoisia etuja erityisesti kehitysmaiden asukkaille. 
Ennaltaehkäisevien HIV-rokotteiden aikaansaamiseksi sekä julkisen että yksityisen 
sektorin maailmanlaajuisesti toteuttaman tutkimus ja kehitystoiminnan kustannukset 
olivat vuonna 1993 NIH:n (National Institute of Health) ja IAVLn (International Aids 
Vaccine Initiative) arvioiden mukaan yhteensä 160 miljoona Yhdysvaltain dollaria, mikä 
on alle 7 prosenttia HI-viruksen/aidsin tutkimukseen ja kehitykseen koko maailmassa 
käytetystä vuotuisesta rahamäärästä. Rokotteiden tutkimiseen vuodessa käytetystä 160 
miljoonasta dollarista vain 5 miljoonaa dollaria käytetään sellaisiin rokotteisiin, jotka 
voivat olla käyttökelpoisia kehitysmaissa. 
Sen sijaan HI-virusta/aidsia vastaan tarkoitettujen lääkkeiden markkinoita ja niihin 
liittyvän tutkimuksen kannattavuutta koskeva epävarmuus on paljon vähäisempi. Koko 
maailman HIV-tartunnan saaneista ihmisistä kolme miljoonaa asuu teollistuneissa 
maissa, missä yksityisesti tai vakuutuksista rahoitettava ostovoima on suuri. HI-
virusta/aidsia ja siihen liittyviä infektioita varten tarkoitettujen lääkkeiden 
maailmanlaajuiset markkinat olivat vuonna 1995 arvioiden mukaan 1,3 miljardin 
Yhdysvaltain dollarin suuruiset. 
Muiden tuotteiden kuten maksatulehdusrokotteiden viimeaikaisen kehityksen historia on 
osoittanut, että kehitysmaiden ihmiset tai hallitukset eivät osta merkittävästi kyseisiä 
tuotteita. Kymmenen-kaksikymmentä vuotta sitten kansainvälinen yhteisö kehotti 
investoimaan näihin tuotteisiin, koska kyseisten tautien seuraukset kehitysmaissa olivat 
vakavat ja tuotteilla saavutettava kustannus-hyötysuhde oli todennäköisesti korkea. 
Nämä kokemukset huomioon ottaen kansainvälisen biolääketieteen alan vastahakoisuus 
tehdä suuria investointeja kehitysmaiden markkinoille tarkoitettuihin tuotteisiin on täysin 
ymmärrettävä. 
Tätä tarkoitusta varten perustettava erityinen tutkimusrahasto olisi tuskin hyvä ratkaisu, 
ja se vain lisäisi nykyisten toimien hajanaisuutta. Puhtaalle tutkimustoiminnalle osoitettu 
lisärahoitus tarjoaisi vain vähäistä lisäkannustusta yksityiselle sektorille, joka joutuu 
vastaamaan aids-rokotteen kehittämisen korkeista kustannuksista ja kantamaan siitä 
-19-
aiheutuvat suuret riskit. Tarvitaan nimenomaan rahoitusmekanismia sen varmistamiseksi, 
että kun yksityinen sektori on saanut kehitetyksi kehitysmaille soveltuvat rokotteet, 
markkinoilla on tarpeeksi ostovoimaa, jonka avulla yksityiset yritykset voivat saada 
katetuiksi tuotekehityksestä ja tuotannosta aiheutuneet kustannukset. 
Kehitysmaiden oman ostovoiman vähyyden vuoksi tarvitaan kansainvälisiä julkisia 
investointeja, jotka takaavat tällaiset riittävät markkinat. Koska itse tuotetta ei vielä ole 
olemassa, on saatava aikaan innovatiiviset mekanismit markkinoiden takaamiseksi 
hypoteettisille tuotteille. Tämän vuoksi IAVI, Maailmanpankki (aidsia koskevista 
politiikoista laaditun tutkimusraportin mukaan) ja G8-ryhmän (maailman kahdeksan 
pisimmälle teollistuneen maan ryhmän) Birminghamissa pidettävää kokousta 
valmisteleva ryhmä ovat tekemässä kiinnostavia ehdotuksia uusien kansainvälisten 
solidaarisuusvälineiden luomiseksi. Erityisen mielenkiintoinen on kehitteillä oleva ajatus 
varmuusrahaston perustamisesta. Sen yhteydessä lahjoittajat antaisivat tietyn määrä 
vuosia voimassa olevia velkakirjoja, jotka olisivat lunastettavissa rokotteiden ostamista 
varten sillä ehdolla, että turvallinen ja tehokas kehitysmaiden käyttöön soveltuva rokote 
on saatu aikaan. 
C. Uusien kansainvälisten solidaarisuusvälineiden toimintaperiaatteet 
Uusien kansainvälisten solidaarisuutta osoittavien välineiden kehittämisen tunnustetaan 
olevan avuksi vain siinä tapauksessa, että niiden tavoite on tarkoin rajattu ja yhdessä 
valmisteltu. Monien kehitysmaiden kansantalouksien ja sosiaalisektorien heikkouteen 
liittyviä ongelmia ei voida ratkaista luomalla kansainvälisellä tasolla toimivia 
erityisrahastoja. Lisäksi on tärkeää ymmärtää, mitä vaikeuksia liittyy kansainvälisen 
solidaarisuuden lisäämiseen aikana, jolloin kansalliset ja alueelliset budjetit ovat 
maailmanlaajuisesti kireällä. Uudet välineet eivät myöskään ratkaisisi sitä ongelmaa, että 
lahjoittajien toiminnan koordinointi ja yhteistoiminta EU:n ja kansainvälisen yhteisön 
puitteissa eivät edisty kyllin nopeasti. 
Lisää julkisia varoja on saatava käyttöön kansainvälisesti tiukkojen budjettien sallimissa 
rajoissa ja kehitykseen yleisesti varattujen määrärahojen suhteellisen osuuden alentuessa. 
Euroopan yhteisössä varojen käyttötarkoituksen muuttamisesta niin, että lisätään HI-
virukseen/aidsiin liittyvään toimintaan käytettäviä menoja, on neuvoteltava 
budjettiviranomaisten kanssa mutta myös kehitysmaista olevien kumppaneidemme 
kanssa (esimerkiksi neuvoteltaessa (uudelleen) Lomén yleissopimuksen jälkeisistä 
sopimuksista). Aikaisemmista EKR:n määrärahoista käyttämättä jääneet varat voitaisiin 
esittää käytettäviksi uuden rahoitusvälineen perustamiseen. 
Yksityisiä varoja voitaisiin osoittaa tarkoitukseen yhteisön tasolla kahden tärkeimmän 
mekanismin välityksellä. Näistä ensimmäinen on EIP (Euroopan investointipankki) ja 
toinen eurooppalaiset valtioista riippumattomat järjestöt ja säätiöt. EIP:n varoilla, joita on 
perinteisesti käytetty markkinalähtöisesti suuntautuneisiin toimiin, voitaisiin rahoittaa 
lääkkeiden valmistusta ja jakelua. Valtioista riippumattomat järjestöt ja säätiöt voisivat 
kerätä varoja Euroopan maiden kansalaisilta hoidon järjestämiseksi kehitysmaiden HIV-
/aidspotilaille. 
Muita varojenkeruumahdollisuuksia ovat: 
• Lääkeyhtiöiden myöntämät avustukset. UNAIDS käy parhaillaan neuvotteluja. 
• Euroopassa lääkkeiden hinnassa peritty prosenttimääräinen erityisvero, joka 
20 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
siirrettäisiin rahastoon kyseisen eurooppalaisen maan kansallisen 
sosiaaliturvajärjestelmän tai lääketeollisuuden välityksellä. Nykyvaiheessa tällaisten 
vaihtoehtojen toteuttaminen tuntuu vaikealta ottaen huomioon Euroopan 
sosiaaliturvajärjestelmien ongelmat ja Euroopan kansalaisten jo nykyisellään 
maksamat korkeat verot. 
• Euroopan sairausvakuutusjärjestelmistä siirretyt vapaaehtoiset lahjoitukset. Tämän 
vaihtoehdon toteuttamismahdollisuudet vaikuttavat vähäisiltä, koska monien maiden 
lainsäädäntöön sisältyvät säännöt kieltävät tällaiset siirrot. 
• Hyväntekijöiden lahjoitukset. Vaikka näihin lahjoituksiin olisi liitettävä 
verohelpotuksia, ne voisivat olla käyttökelpoisia. Abidj anista saaduissa tiedonannoissa 
oli joitakin mahdollisia nimiä, mutta ne on vielä vahvistettava. 
V: EUROOPAN KOMISSION ERITYINEN TUKI 
Aidsia kehitysmaissa koskevassa komission ohjelmassa sitoudutaan edelleen tukemaan 
asianomaisia maita II luvussa esitettyjen ensisijaisten kohteiden rahoittamisessa. 
Tätä on tarkasteltava samassa asiayhteydessä kuin komission pyrkimyksiä vahvistaa 
samojen maiden sosiaalisektoreita ja vähentää köyhyyttä tehostamalla julkista rahoitusta 
ja vahvistamalla oikeudenmukaisuusperiaatteita. 
Yhteisön rahoitusvälineiden, joita käytetään terveydenhuoltosektorin asianmukaisten 
ensisijaisten alojen hyväksi maiden ja alueiden tasolla sekä kansainvälisesti, väitetään 
olevan suurelta osin riittäviä ja tasapainossa käytettävissä olevien työvoimaresurssien 
kanssa. Mahdollisten uusien toimien olisi oltava näitä välineitä ja toimenpiteitä 
täydentäviä III luvussa esitetyllä tavalla. 
A. Mitä uusilla yhteisön varoilla olisi rahoitettava? 
Uusia rahoitusvaroja olisi paras käyttää HI-viruksen/aidsin torjunnassa ja HIV-
positiivisten / aidsia sairastavien ihmisten hoidossa tarvittavien lisähyödykkeiden 
hankkimiseen. Tämä olisi hoidettava kahdella tavalla: i) tukemalla maita, jotta ne voivat 
ostaa nykyisiä hyödykkeitä, ja ii) kansainvälisesti siirtämällä yksityisen sektorin 
lisäinvestointeja rokotteiden ja mikrobeja tappavien aineiden kehittämiseen. 
B. Hankittavaksi soveltuvat tärkeimmät hyödykkeet 
1. Nykyiset hyödykkeet 
AZT käytettäväksi raskaana olevien seropositiivisten naisten monoterapiaan • 
• sukupuoliteitse tarttuvien tautien, tuberkuloosin ja muiden opportunististen 
infektioiden hoidossa tarvittavat lääkkeet 
muutamassa UNAIDSin valitsemassa maassa tehtävät retroviruksien vasta-aineilla 
annettavan hoidon pilottikokeet 
-21 
2. Vielä kehittämättä olevat hyödykkeet 
• rokotteet ja mikrobeja tappavat aineet 
Tässä tarvitaan toisessa vaiheessa vielä yksityiskohtiin paneutuvaa työtä yhdessä muiden 
kehitystyötä tekevien kumppaneiden kanssa tutkittaessa mahdollisuuksia perustaa 
rahasto, johon voisi siirtyä investointeja i) yksityiseltä sektorilta kyseisten tuotteiden 
kehittämiseen ja/tai ii) mailta tuotteiden testaukseen sitten, kun niitä on saatavilla. 
Maailmanpankki tutkii parhaillaan eri mahdollisuuksia toteuttaa tämä suunnitelma. 
C. Uusilla lisävaroilla rahoitettavien kohteiden taustakehys 
Edellä kohdassa B.l. mainitut hyödykkeet ehdotetaan hankittavaksi ja rahoitettavaksi 
asianomaisten kehitysmaiden kansallisista lääkintähuoltojärjestelmistä ja niiden 
välityksellä. 
Komission lisävaroista voitaisiin kuitenkin rahoittaa koetestauksia ja kyseisten 
hyödykkeiden hankintaa. Asianomainen maa voisi sen jälkeen aloittaa uudistuvin 
määrärahoin näiden hyödykkeiden hankkimisen kestävällä pohjalla. 
Eri tuotteiden osalta voidaan tehdä erilaisia valintoja. Kun esimerkiksi rokotteet on saatu 
käyttöön, niille voitaisiin antaa tietyn ajan kuluessa asteittain alenevaa tukea. Mikrobeja 
tappavista aineista tulee toisaalta todennäköisesti tarpeeksi halpoja, jotta suurin osa niitä 
tarvitsevista pystyy kustantamaan ne itse. Tässä tapauksessa olisi kuitenkin hyödyllistä 
antaa kaikkein köyhimmille ja tavallista suuremman riskin piiriin kuuluville ihmisille 
keino saada hyödykkeitä erityisesti kohdistetun järjestelmän avulla käyttäen esimerkiksi 
ostokuponkeja. 
Raskaana oleville naisille tarkoitetun AZT-monoterapian sekä sukupuoliteitse tarttuvien 
tautien, tuberkuloosin ja muiden opportunististen infektioiden hoidon osalta ehdotetaan, 
että kyseisiä maita autetaan hankkimaan tarvittavia lääkkeitä keskeisten lääkkeiden 
järjestelmän avulla. Lisäksi ehdotetaan rahoitettavaksi järjestelmän käynnistäminen ja 
tietyn ajan voimassa oleva hintatuki lääkkeille, mikäli soveltuvin järjestelmin pystytään 
varmistamaan tuen kohdistuminen kaikkein köyhimmille. 
Retrovirusten vasta-aineilla annettavan yhdistelmäterapian osalta ehdotetaan lisävaroilla 
rahoitettavaksi kyseisten tuotteiden testausta muutamassa UNAIDSin valitsemassa 
maassa. Alan yksityiset yritykset voisivat toimittaa lääkkeet ja komissio rahoittaa 
erityisesti pilottivaiheen seurannassa ja arvioinnissa sekä saadun kokemustiedon 
levittämisessä tarvittavaa teknistä apua. Tässä arvioinnissa voitaisiin hyödyntää helposti 
eurooppalaisten tutkimusryhmien keräämiä kokemuksia, jotka ovat peräisin kyseisten 
hoitojen aloittamiseen Euroopassa ja muualla liittyvistä hankkeista. 
Uuden rahoitusmekanismin avulla voitaisiin lisäksi rahoittaa tällaisen järjestelmän 
luomista ja kokeilua sekä tukea kaikkia näitä hyödykkeitä, niiden rahoittamista ja 
tarvittavaa laadunvalvontaa koskevien kansallisten politiikkojen kehittämistä. 
D. Miten varat on tarkoitus kanavoida kyseisille maille? 
Uusilla varoilla voitaisiin rahoittaa kehitysmaiden kansallisia budjetteja niin, että varat 
osoitettaisiin toimintasuunnitelmien mukaisesti ja edellyttäen, että jäljempänä 
22 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
asetettavien ja määriteltävien ehtojen täyttyminen taataan. Yksityiskohtaisia menettelyjä 
ja perusteita on tarkasteltava myöhemmin. 
E. Joitakin esimerkkejä komission tuen myöntämiselle maakohtaisiin budjetteihin 
asetetuista ehdoista 
1. Markkinoilla jo olevat lääkkeet 
Näiden tuotteiden hankkiminen olisi sisällytettävä maan kaikkien keskeisten lääkkeiden 
yleiseen hankinta-, rahoitus- ja jakelujärjestelmään. Kansalliseen suunnitelmaan 
kuuluvissa tukien antamista tai kulujen kattamista koskevissa säännöissä olisi 
noudatettava yhdenmukaisuutta maassa harjoitettavien politiikkojen kanssa. 
2. Tuotteet, joita ei ole vielä saatavilla 
a) rokotteet 
• yhtenäinen HTV-rokotepolitiikka on oltava valmiina 
• pitkäaikaisen toteuttamiskelpoisuuden takaava, kestävä ja rahoitusmekanismit 
sisältävä suunnitelma oltava esitettynä 
b) mikrobeja tappavat aineet 
Kuten edellä, mutta ei yhtä tiukasti, koska tuotteet voivat olla ennemmin 
käsikauppatuotteita kuin lääkkeenomaisia tuotteita. 
F. Menettelyt lisävarojen saamiseksi käyttöön Euroopan yhteisön tasolla 
Kun tämän tiedonannon pohjalta syntyvän uuden keskustelun tavoitteista on päästy 
yksimielisyyteen, saattaisi edellä kuvattujen aloitteiden toteuttamiseksi olla tarjolla useita 
vaihtoehtoja: 
Rahoitus on mahdollista toteuttaa eri lähteistä (budjettikohdat ja EKR), joiden varoja 
voidaan käyttää kehitysmaissa tapahtuvan toiminnan tukemiseen. 
VI: UUSIEN KANSAINVÄLISTEN SOLIDAARISUUSVÄLINEIDEN HALLINTA 
A. Kansainvälinen taso 
UNAIDS on maailmanlaajuisesti vastuussa kaikkien näiden aloitteiden sekä 
lainsäädännöllisestä että eettisestä seurannasta, ja komissio tukee tätä näkemystä. Jos 
uusia kansainvälisen tason välineitä perustetaan, niiden hallitseminen on sovittu 
uskottavan riittävin teknisin valmiuksin ja valtuuksin toimiville nykyisille järjestöille. 
B. Hyödykkeiden toimittamiseen kehitysmaille tarkoitettujen varojen kansallinen 
hallinta 
Kansainvälinen yhteisö on vastuussa siitä, että rahastoilla saavutetaan niille asetetut 
-23-
tavoitteet ja että niillä ole nykyisiä terveydenhuoltojärjestelmiä tai ehkäisytoimenpiteitä 
vääristäviä vaikutuksia. 
Yleisesti katsoen on kuitenkin ratkaisevan tärkeää, että tuettuun tai muunlaiseen hoitoon 
liittyviä järjestelmiä ja ensisijaisuuksia koskevat tärkeimmät päätökset tehdään edelleen 
kehitysmaissa, koska toimien tuloksellisuuteen, kohtuuhintaisuuteen, 
oikeudenmukaisuuteen ja kestävyyteen liittyvät kysymykset kuuluvat ensisijaisesti 
kansalliseen vastuualueeseen. Ulkopuolisten tahojen puuttuminen asioihin voi kuitenkin 
vahvistaa kansallisia pyrkimyksiä näillä alueilla. 
C. Seuranta 
Ratkaisevan tärkeää on sellaisen seurantajärjestelmän perustaminen ja rahoittaminen, 
jolla voidaan havaita kyseisten aloitteiden mahdolliset sekä myönteiset että kielteiset 
vaikutukset muuhun terveysalaan. Seuraavassa esitetään tapa, jolla seuranta voidaan 
järjestää. 
Kaikkien erittäin huonoissa olosuhteissa toteutettavien pilottiohjelmien yhteydessä, 
joiden tarkoituksena on ottaa käyttöön lääkkeitä retrovirusten vasta-aineet mukaan 
lukien, ohjelman maakohtaista täytäntöönpanoa rahoittava kansainvälinen elin suorittaa 
ensin pilottiohjelmaa lähellä olevaan terveydenhuoltojärjestelmään kohdistuvia 
perustason tutkimuksia. Niiden avulla pyritään määrittelemään parantavan hoidon laatuja 
saatavuus sekä ohjelman aloittamiseen tarvittavien varojen ja työvoimaresurssien 
jakautuminen. Samat tutkimukset voitaisiin toistaa ohjelman toteuttamisen aikana kuusi 
kuukautta myöhemmin. Retrovirusten vasta-aineiden osalta näiden tutkimusten tuloksia 
voitaisiin seurata sen varmistamiseksi, että aids-potilaille tarkoitettuun retrovirusten 
vasta-aineilla annettavaan hoitoon osoitettujen varojen käytössä: 
a) varmistetaan potilaan hoito-ohjelman noudattaminen mahdollisimman tarkoin niin, 
että retrovirusten vasta-aineilla annettava hoito ei tuottaisi uusia lääkkeelle 
vastustuskykyisiä HI-virustyyppejä, jotka voisivat puolestaan levitä koko maailmaan, 
ja 
b) huolehditaan työvoimaresurssien ja rahoituksen mahdollisimman vähäisestä 
siirtymisestä pois: 
• aidsin ehkäisystä, 
• helposti ehkäistävien tuhoisien sairauksien kuten tuhkarokon torjunnasta, 
• parannettavissa olevien sairauksien hoidosta Hl-virustartuntaan liittyvät helposti 
hoidettavat opportunistiset infektiot mukaan lukien. 
D. Kehitysmaille tarkoitettujen rokotteiden testaamiseen ja hankkimiseen 
tarkoitetun uuden kansainvälisen rahoitusvälineen hallinta 
Kansainvälisen lahjoittajayhteisön ehdotetaan toimivan yhteistyössä nykyisten ja uusien 
mekanismien kanssa. Komissio on valmis osallistumaan tähän toimintaan. 
Yksityiskohtaisia menettelyjä on tutkittava edelleen ja niistä on keskusteltava 
myöhemmässä vaiheessa. 
24 
VII: KANSAINVÄLISTÄ YHTEISTYÖTÄ JA EUROOPAN YHTEISÖN ERITYISTÄ TUKEA 
KOSKEVAT PÄÄTELMÄT 
On itsestään selvää, ettei mikään kansakunta yksin eikä yksikään maiden ryhmä pysty 
tarjoamaan HI-viruksesta/aidsista johtuviin ongelmiin tuloksia tuottavia ratkaisuja. Jos 
maailmanlaajuiselle yhteisölle halutaan antaa mahdollisuus löytää oikeudenmukaisia ja 
kestäviä ratkaisuja ja saavuttaa taloudellinen ja poliittinen tasavertaisuus niin 
sukupolvien välillä kuin niiden sisällä, on pikemminkin ratkaisevan tärkeää varmistaa 
kansainvälisen yhteistyön mahdollisimman korkea taso. 
Kansainvälisellä tasolla UNAIDSin on otettava kaikista uusista solidaarisuusaloitteista 
maailmalaajuinen vastuu. Vaikka uusiin mekanismeihin suhtaudutaan myönteisesti, on 
tärkeää, että niiden rahoitus hoidetaan erillisenä nykyisten HI-viruksen/aidsin 
torjuntatoimien rahoituksesta. 
Kymmenen viime vuoden aikana yhteisöllä on ollut tärkeä tehtävä kansainvälisessä 
toiminnassa aidsin torjumiseksi ja se aikoo jatkaa tätä tehtäväänsä. 
• HI-virusta/aidsia koskevan valvonnan osalta komissio on sitoutunut Euroopan 
yhteisön puolesta vahvistamaan epidemian leviämistä useimmissa kehitysmaissa 
seuraavan vuosikymmenen aikana hillitseviä ja vähentäviä toimia. 
• Terveyspalvelujen osalta, HTV-positiivisten ihmisten hoitoon liittyvät palvelut mukaan 
lukien, yhteisön tärkeimpänä tehtävänä tulevia vuosikymmeniä ajatellen on sitoutua 
kehitysmaiden tukemiseen terveydenhuoltojärjestelmien parantamisessa sekä 
toimintansa keskittämiseen lähinnä kaikkein köyhimpien hyväksi tarkoitettuihin 
kestäviin, tuloksia tuottaviin järjestelmiin. Yhteisö esittää myös pyrkimysten 
tehostamista uusien strategioiden toteuttamiseksi nopeammin ja tehokkaammin 
yhteistoiminnassa kaikkien kumppaneidensa kanssa. Lisäksi se kiinnittää vielä 
tehostettua huomiota asianmukaisten lääkintäjärjestelmien kehittämiseen HIV-
ongelman hoitamiseen tukea pyytävissä maissa sisällyttäen tähän aidsin 
asianmukaisen hoidon. 
HI-viruksen/aidsin hoitoa kehitysmaissa koskeva toiminta on nyt käännekohdassaan. 
Tehoavien rokotteiden puute, sukupuoliteitse tarttuvien tautien ja opportunististen 
infektioiden (tuberkuloosi mukaan lukien) hoitoon tarkoitettujen lääkkeiden heikko 
saatavuus ja vähän aikaa sitten keksitty retrovirusten vasta-aineilla annettava hoito ovat 
maailmanlaajuisesti keskeisiä kysymyksiä ja erityisesti ne ovat sitä kaikkein 
köyhimmissä tämän taudin vaivaamissa kehitysmaissa. 
Euroopan komissio on sitoutunut uudistamaan nykyistä toimintaansa varmistaakseen 
tartunnan saaneiden ihmisten määrän vähenemisen useimmissa kehitysmaissa, joita se 
pystyy tukemaan. 
Lisäksi ehdotetaan uusia täydentäviä toimenpiteitä ja rahoitusvaroja, jotka voitaisiin 
keskittää kahdelle alueelle: 
• maakohtaisesti hyödykkeiden ostaminen heti, kun niitä on markkinoilla, 
• kansainvälisellä tasolla yksityisen sektorin investointien kohdistaminen entistä 
enemmän rokotteiden ja/tai mikrobeja tappavien aineiden kehittämiseen ja ostamiseen. 
FI/08/98/05740200.W00 (EN) 
LIITE 1 
1) Aidsiin liittyvän budjettikohdan perustamista koskevan asetuksen 2 artiklan 2 
kohdan b alakohta: 
"Köyhimmissä maissa asuvien HlV-tartunnan saaneiden henkilöiden hoitoonpääsyn 
parantamiskeinojen tutkiminen. Tämä tutkiminen olisi suoritettava läheisessä 
yhteistyössä Yhdistyneiden Kansakuntien järjestöjen, asianomaisten valtioista 
riippumattomien järjestöjen, lääketieteellisten laboratorioiden sekä Euroopan unionin 
jäsenvaltioiden kanssa." 
2) Luxemburgissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto: 
"Eurooppa-neuvosto pyytää komissiota tutkimaan järjestelyjä UNAIDSin alaisen, 
hoidon yhteisvastuurahaston perustamiseksi aidsin torjuntaa varten kehitysmaissa." 
3) Parlamentin tarkistus AKT-asiakirjaan: 
"muistuttaa komissiota, että Luxemburgin Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota 
tutkimaan järjestelyjä UNAIDSin alaisen, hoidon yhteisvastuurahaston perustamiseksi 
aidsin torjuntaa varten kehitysmaissa ja määräämään kyseisen rahaston 
täytäntöönpanosta seuraavassa yleissopimuksessa." 
4) Denverissä pidetty G8-maiden kokous: 
"HI-virusinfektion tarttumisen ja aidsin kehittymisen ehkäiseminen on 
maailmanlaajuisesti toteutettava kiireellinen kansanterveydellinen välttämättömyys. 
Samalla kun muita ehkäisy- ja hoitomenetelmiä on jatkettava, turvallisten, saatavilla 
olevien ja tehokkaiden aidsrokotteiden kehittäminen luo pitkällä aikavälillä parhaat 
mahdollisuudet rajoittaa tämän taudin muodostamaa uhkaaja mahdollisesti poistaa se 
kokonaan. Me työskentelemme aidsrokotteita koskevan tutkimuksen nopeuttamista 
varten tarvittavien resurssien aikaansaamiseksi ja edistämme yhdessä kansainvälistä 
tieteellistä yhteistyötä ja yhteistoimintaa" 
5) Äidistä lapseen tapahtuvaa tartuntaa koskeva UNAIDSin lausunto (23.-24. 
maaliskuuta 1998): 
"Tarvitaan maailmanlaajuisia ponnistuksia, joilla edistetään äidistä lapseen 
tapahtuvan HIV-tartunnan estämiseksi toteutettavien toimenpiteiden 
nykyaikaistamista ja lisäämistä. Lisäksi on eettinen välttämättömyys tukea 
lyhyemmän AZT-hoidon (tsidovudiini) käyttöönottoa maissa, joissa kokeilut on 
saatettu päätökseen, ja rohkaista tällaisten toimenpiteiden toteuttamista maissa, joilla 
on mahdollisuudet tukea niitä ja jotka ovat halukkaita sen tekemään" 
6) MAAILMANPANKKI: Rokotteiden hankintarahasto: 
Tällä aloitteella pyritään vakuuttamaan teollisuus kehitysmaiden markkinoiden 
kaupallisesta kannattavuudesta perustamalla kansainvälinen rokotteiden 
hankintarahasto. Kyseisen rahaston avulla kehitysmaihin pystytään luomaan 
-X-u 
markkinat, joiden maksukyky on taattu ja vähimmäiskoko tiedossa. Kun teollisuutta 
rohkaistaan tekemään investointeja rokotteiden kehittämiseen, rokotteiden 
hankintarahasta voitaisiin rahoittaa toistuvasti myönnettävillä valtioiden tai 
lahjoittajien varoilla tai taatuin maailmanpankin luottojärjestelyin. Jos osallistujamaita 
olisi 10-15 ja jokainen niistä antaisi käytettäväksi 50-100 miljoonaa Yhdysvaltain 
dollaria, tuloksena olisivat kooltaan 500 miljoonasta miljardiin dollariin olevat 
kehitysmaiden rokotemarkkinat. Varoja myönnettäisiin vain sellaisen rokotteen 
ostamiseen, joka olisi menestyksekkäästi kehitetty. Maailmanpankin luottoehtoinen 
laina on erityisen houkutteleva vaihtoehto siksi, että nykyisiä HIV-ongelman hoitoon 
osoitettuja varoja voidaan käyttää edelleen ehkäisyyn ja hoitoon, kunnes rokote on 
kehitetty. Hankintoihin käytettävissä olevat varat ovat loppujen lopuksi ensiarvoisen 
tärkeitä rokotteen saatavuuden varmistamiseksi, mutta sinänsä ne eivät hyvin 
todennäköisesti riitä täysin poistamaan suurten rokotevalmistajien vastahakoisuutta 
investoida alhaisen tulotason maihin tarkoitettujen HIV-rokotteiden kehittämiseen. 
7) UN AIDS: HIV-lääkkeiden saatavuuden parantamista koskeva ensimmäinen koehanke 
UNAIDS: tekee aloitteen, jonka tarkoituksena on parantaa HI-viruksen ja aidsin 
hoidossa tarvittavien lääkkeiden saatavuutta kehitysmaissa. 
"Aidsin laajuuden ja sen aiheuttaman valtavan ja pitkäaikaisen tuhon vaaran vuoksi 
terveydenhoitojärjestelmien vahvistaminen ja ajan tasalle saattaminen on yhä 
kiireellisempää ja ensiarvoisen tärkeää. UNAIDSin tekemällä aloitteella käynnistetään 
pilottivaihe, joka käsittää HI-viruksen/aidsin hoidon parantamista haittaavien esteiden 
poistamiseksi tarkoitettujen uusien strategioiden täytäntöönpanon ja seurannan, ja joka 
koskee Chileä, Norsunluurannikkoa, Ugandaa ja Vietnamia, joissa aloitteen 
tarkoituksenmukainen arviointi on mahdollista hyvin erilaisissa maantieteellisissä, 
sosiaalisissa, kulttuurisissa, taloudellisissa ja rakenteellisissa ympäristöissä" 
Vr 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 407 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 05 11 15 16 
Luettelonumero : CB-CO-98-421-FI-C 
ISBN 92-78-37563-2 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
ii