/* KOM/2010/0561 lopull. */ VIHREÄ KIRJA Tilintarkastuspolitiikka: kriisin opetukset





[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 13.10.2010 KOM(2010) 561 lopullinen VIHREÄ KIRJA Tilintarkastuspolitiikka: kriisin opetukset (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 3 2. Tilintarkastajan rooli 6 2.1. Tilintarkastajien tiedottaminen sidosryhmille 7 2.2. Kansainväliset tilintarkastusstandardit 10 3. Tilintarkastusyhteisöjen hallinnointi ja riippumattomuus 11 4. Valvonta 15 5. Keskittyminen ja markkinoiden rakenne 16 6. Eurooppalaisten markkinoiden luominen 19 7. Yksinkertaistaminen: Pienet ja keskisuuret yritykset ja ammatinharjoittajat 20 7.1. Pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset) 20 7.2. Pienet ja keskisuuret ammatinharjoittajat (pk-ammatinharjoittajat) 20 8. Kansainvälinen yhteistyö 21 9. Seuraavat vaiheet 22 VIHREÄ KIRJA Tilintarkastuspolitiikka: kriisin opetukset (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) Johdanto Heti finanssikriisin jälkeen niin Euroopassa kuin muuallakin toteutetuilla toimenpiteillä pyrittiin vastaamaan rahoitusjärjestelmän vakauttamisen kiireelliseen tarpeeseen[1]. Pankkien, hedgerahastojen, luokituslaitosten, valvontaviranomaisten ja keskuspankkien merkitystä on tutkittu ja analysoitu usein hyvinkin perusteellisesti, mutta vähemmän huomiota on tähän mennessä saanut tilintarkastuksen kehittäminen ja taloudellisen vakauden vahvistaminen sen avulla. Kun monien pankkien vuosien 2007 ja 2009 välillä ilmoittamat tappiot olivat suunnattomat sekä taseeseen sisältyvissä että taseen ulkopuolisissa erissä, herää kysymys, kuinka tilintarkastajat ovat voineet antaa asiakkailleen puhtaat paperit kyseisiltä ajanjaksoilta laatimissaan tilintarkastuskertomuksissa[2]. Lisäksi on kyseenalaistettava nykyisen lainsäädännön tarkoituksenmukaisuus ja riittävyys. Rahoitusmarkkinoiden sääntelyn uudistamisen yhteydessä onkin syytä ottaa sekä tilintarkastuksen merkitys että laajuus perusteellisen keskustelun ja tutkimisen aiheeksi. Komissio haluaa ottaa ohjat käsiinsä tästä aiheesta kansainvälisesti käytävässä keskustelussa ja pyrkii tekemään tiivistä yhteistyötä finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmään ja G20-ryhmään kuuluvien kansainvälisten kumppaniensa kanssa. Tilintarkastuksen tulisi yhdessä valvonnan sekä yritysten hallinnon ja ohjauksen (corporate governance) kanssa olla yksi tärkeimmistä taloudellisen vakauden edistäjistä, koska sen avulla saadaan varmuus kaikkien yritysten totuudenmukaisesta taloudellisesta tilasta. Tämän varmuuden pitäisi heikentää virheellisten tietojen esittämisen riskiä ja samalla vähentää virheistä aiheutuvia kustannuksia, joista joutuisivat muuten vastaamaan yrityksen sidosryhmät ja yhteiskunta laajemminkin. Luotettavalla tilintarkastuksella on keskeinen asema yleisen luottamuksen ja markkinoiden luottamuksen palauttamisessa; sillä edistetään sijoittajansuojaa ja vähennetään yritysten pääomakustannuksia. Tässä yhteydessä on korostettava, että tilintarkastajilla on tärkeä merkitys, ja heidän tehtäväkseen on lainsäädännön nojalla annettu lakisääteisten tilintarkastusten suorittaminen. Tehtävän yhteiskunnalliseen rooliin liittyvät vaatimukset täytetään, kun tilintarkastajat antavat lausunnon tarkastuskohteen tilinpäätöksen totuudenmukaisuudesta ja oikeellisuudesta. Tilintarkastajien riippumattomuuden olisi siis oltava tilintarkastusympäristön kulmakivi. On aika tutkia, täytetäänkö tämä yhteiskunnallinen tehtävä todellakin. Jotkut sidosryhmät ovat huolissaan siitä,[3],[4], vastaavatko tilintarkastukset nykyajan liiketoimintaympäristön vaatimuksia. Sidosryhmien voi myös olla vaikea ymmärtää, että jonkin organisaation tilinpäätöksessä puhutaan asianmukaisuudesta ja huomattavasta vakaudesta, vaikka samalla organisaatiolla tosiasiassa on taloudellisia ongelmia. Koska sidosryhmät eivät välttämättä tunne tilintarkastuksen rajoituksia (olennaisuusraja, tarkastusotantamenetelmät, tilintarkastajan merkitys petosten havaitsemisessa ja yritysjohdon vastuu), syntyy vääriä odotuksia. Komissio suositteleekin kattavaa keskustelua siitä, miten voitaisiin varmistaa, että sekä tilinpäätösten tarkastukset että tilintarkastuskertomukset olisivat tarkoitukseen sopivia. Laajemmasta rakenteellisesta näkökulmasta katsottuna komissio toteaa, että tilintarkastuksia suorittavia suuryrityksiä on kahden viime vuosikymmenen aikana yhdistynyt vieläkin suuremmiksi yrityksiksi. Arthur Andersenin kaatumisen jälkeen jäljellä on enää kourallinen suuria, kansainvälisiä yrityksiä ja sitäkin vähemmän yrityksiä, jotka pystyvät tekemään suurien ja monimutkaisten organisaatioiden tilintarkastuksia. Jos yksi näistä yrityksistä kaatuisi, suuryrityksiä koskevien tarkastettujen taloudellisten tietojen saanti vaikeutuisi. Tällaisen ison tilintarkastusyhteisön kaatuminen myös todennäköisesti heikentäisi sijoittajien luottamusta ja voisi vaikuttaa koko rahoitusjärjestelmän vakauteen. Sen vuoksi voidaan katsoa, että kaikki nämä kansainväliset suuryritykset ovat saavuttaneet järjestelmän kannalta merkittävän laajuuden[5]. Tämän riskin lieventämiseksi on edelleen tutkittava keinoja. Sama pätee muihinkin rahoitusalan suuriin organisaatioihin. Olisi myös pohdittava, mitä seuraisi jonkin tilintarkastusyhteisön kehittymisestä niin tärkeäksi, että sen kaatuminen aiheuttaisi vakavia häiriöitä markkinoille5. Vaikka suurten yritysten pyrkimyksiä konkurssiriskin minimointiin on kiitelty, huolenaiheena on keskeinen kysymys siitä, voivatko yritykset, jotka ovat liian suuria kaatuakseen (too big to fail), aiheuttaa moraalisen riskin uhan. Näiden ongelmien ratkaisemiseksi ja pankkialalla harkittavana olevan lähestymistavan noudattamiseksi olisi tutkittava ennakoivasti ”hallitun hoitamisen” periaatteen ja ”likvidaatiosuunnitelmien” (living wills) soveltamista järjestelmän kannalta merkittäviin yrityksiin. Komissio myöntää, että jatkuvuus tilintarkastuspalvelujen tarjoamisessa suuryrityksille on ratkaisevan tärkeä taloudellisen vakauden kannalta[6]. Tältä osin olisi tutkittava erilaisia vaihtoehtoja, esimerkiksi muiden kuin järjestelmän kannalta merkittävien yritysten valmiuksien parantamista. Olisi myös selvitettävä järjestelmän kannalta merkittävien yritysten supistamisen tai rakenteen muuttamisen hyvät ja huonot puolet. Komissio haluaa myös tutkia mahdollisuuksia vähentää tilintarkastusmarkkinoille pääsyn esteitä sekä käydä keskustelua nykyisistä omistussäännöistä ja valtaosassa tilintarkastusyhteisöistä käytettävästä kumppanuusmallista. Kaikkiin markkinarakenteisiin olisi kuuluttava tehokas ja tilintarkastusalasta kokonaan riippumaton valvontajärjestelmä. Maailmanlaajuisissa ketjuissa tapahtuvista rakennemuutoksista huolimatta valvonnan olisi pysyttävä aukottomana ja ulotuttava kaikkiin toimijoihin. Tilintarkastuspalvelumarkkinat voisivat olla todelliset yhtenäismarkkinat. Niitä varten olisi yhdenmukaistettava säännöt ja saatava aikaan EU:n laajuinen tilintarkastajien toimilupa (European passport), jonka perusteella tilintarkastajat voisivat tarjota palveluja koko EU:n alueella. Tätä taustaa vasten komissio haluaa aloittaa keskustelun seuraavista aiheista: tilintarkastajan merkitys, tilintarkastusyhteisöjen hallinnointi ja riippumattomuus, tilintarkastajien valvonta, tilintarkastusmarkkinoiden rakenne, yhtenäismarkkinoiden luominen tilintarkastuspalvelujen tarjoamiselle, pieniin ja keskisuuriin yrityksiin (pk-yrityksiin) sekä pieniin ja keskisuuriin ammatinharjoittajiin (pk-ammatinharjoittajiin) sovellettavien sääntöjen yksinkertaistaminen ja kansainvälinen yhteistyö maailmanlaajuisten tilintarkastusketjujen valvonnassa. Komissio julkaisee tämän vihreän kirjan osana kokonaisvaltaista lähestymistapaa, johon kuuluu myös muita taloudelliseen vakauteen liittyviä aloitteita. Tämä vihreä kirja perustuu myös tuloksiin, jotka komissio on saanut tästä aiheesta aiemmin tehdyistä tutkimuksista ja järjestetyistä kuulemisista. Erityisesti rahoituslaitosten hallinto- ja ohjausjärjestelmistä sekä palkka- ja palkkiokäytännöistä 2. kesäkuuta 2010 annetussa vihreässä kirjassa[7] käsitellään rahoituslaitosten tarkastusta koskevia huolenaiheita. Tässä vihreässä kirjassa käsitellään tilintarkastusta kokonaisvaltaisesti ja hallinto- ja ohjausjärjestelmistä annettua vihreää kirjaa laajemmin. Hallinto- ja ohjausjärjestelmää koskevasta vihreästä kirjasta annettu asiaan liittyvä palaute otetaan huomioon tähän vihreään kirjaan saatujen vastausten arvioinnissa. Komissio korostaa, että tarvitaan eriytettyä ja sovitettua lähestymistapaa, joka on mukautettu sekä tarkastettavan yrityksen että sen tilintarkastajan kokoon ja ominaisuuksiin ja oikeassa suhteessa niihin. Komissio aikoo muuntaa vihreän kirjan perusteella mahdollisesti esitettäviä ehdotuksia edellä mainitun lähestymistavan mukaisesti. Järjestelmän kannalta merkittäviin suuriin organisaatioihin ei välttämättä ole aiheellista soveltaa samoja sääntöjä kuin muihin pörssiyhtiöihin taikka pk-yrityksiin tai pk-ammatinharjoittajiin. Komission on määrä ehdottaa tämän kuulemisen jatkotoimenpiteitä. Niihin sovelletaan aiempaa parempia sääntelyperiaatteita mukaan luettuna kustannus-hyötyanalyysit ja vaikutusten arvioinnit. Komissio toimii ennakoivasti ja pyytää kommentteja mahdollisimman laajalta joukolta sidosryhmiä, joita ovat muun muassa sijoittajat, luotonantajat, yritysjohtajat, työntekijät, viranomaiset, tilintarkastajat, veroviranomaiset, luottoluokituslaitokset, osakeanalyytikot, sääntelyviranomaiset, yritysten vastapuolet ja pk-yritykset. Komissio pystyy laajamittaisen kuulemisen perusteella arvioimaan eri toimintavaihtoehtojen vuorovaikutusta ja sitoutumaan samalla taloudelliseen vakauteen. Kuuleminen myös auttaa komissiota sovittamaan tulevien toimenpiteiden tiukkuuden asianomaisten organisaatioiden kokoa ja luonnetta vastaaviksi. Lisäksi komissio aikoo käynnistää ulkopuolisen tutkimuksen, jossa arvioidaan nykyisten sääntöjen täytäntöönpanoa ja vaikutusta, sekä hankkia lisää tietoa tilintarkastusmarkkinoiden rakenteesta. Tutkimuksen tulokset ovat saatavilla vuonna 2011. Kysymykset 1. Onko teillä tämän vihreän kirjan lähestymistapaa ja tarkoitusta koskevia yleisiä huomautuksia? 2. Onko tilintarkastuskertomusten todenperäisyyden varmistamiseen liittyvä tilintarkastuksen yhteiskunnallinen rooli mielestänne määriteltävä tarkemmin? 3. Katsotteko, että tilintarkastuksen laadun yleistä tasoa voitaisiin parantaa? Tilintarkastajan rooli Osakeyhtiöiden tilinpäätökset on lain mukaan tarkastettava[8]. Yritysten tilinpäätösasiakirjojen tarkastaminen ei tarkoita, että tilintarkastajalla olisi velvollisuus varmistaa, että tarkastettu tilinpäätös on täysin virheetön. Ilmoittaessaan, että tilinpäätöksessä annetaan oikeat ja riittävät tiedot noudatetun tilinpäätössäännöstön mukaisesti[9], tilintarkastaja antaa ”kohtuullisen varmuuden”[10] siitä, ettei tilinpäätöksessä kokonaisuutena tarkasteltuna esiinny petoksista tai virheistä johtuvia olennaisesti virheellisiä tietoja[11]. Tilintarkastajat pyrkivät näin ollen minimoimaan sitä riskiä[12], että tiettyjen tilinpäätöspuitteiden mukaisesti esitetyt historialliset taloudelliset tiedot voisivat olla ”olennaisesti” virheellisiä. Komissio toteaa, että lakisääteisessä tilintarkastuksessa on siirrytty tulojen, menojen, varojen ja velkojen konkreettisesta tarkistamisesta riskilähtöisen lähestymistavan soveltamiseen. Nykyisen käytännön mukaan edellä mainitulla ”kohtuullisella varmuudella” ei niinkään varmisteta sitä, että tilinpäätöksessä annetaan oikeat ja riittävät tiedot, vaan pikemminkin se, että tilinpäätös laaditaan noudatettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti. Pankkikriisi on osoittanut, että tarkastuskertomuksissa olisi keskityttävä sisältöön muodon sijasta (substance over form) ja varmistettava, ettei eri lainkäyttöalueiden sääntelykehysten välisiä eroja voi käyttää keinotteluun. On pantava merkille, että kansainväliset tilinpäätösstandardit (IFRS-standardit) perustuvat kahteen periaatteeseen, jotka ovat oikeiden ja riittävien tietojen periaate ja sisältöpainotteisuuden periaate[13]. Tietämys, jota ulkoiset tilintarkastajat saavat työssään, voi olla hyödyllistä valvontaviranomaisille. Komissio toteaakin, että tilintarkastajien ja valvontaviranomaisten välistä yhteistyötä on lisättävä[14]. Tilintarkastajien ja valvontaviranomaisten vastuualueiden väliset rajat eivät yhteistyön tavoiteltavuudesta huolimatta saisi komission mielestä hämärtyä. Tilintarkastajien tiedottaminen sidosryhmille On tärkeää määritellä selkeästi, millaisia tietoja tilintarkastajien olisi annettava sidosryhmille kertomuksessaan ja havainnoissaan. Tämä tarkoittaisi, että tilintarkastuskertomus otettaisiin uudelleen arvioitavaksi. Sen lisäksi olisi harkittava, pitäisikö tiedottamista tarkastusmenetelmästä lisätä ilmoittamalla, missä määrin tarkastetun yrityksen tase on tarkistettu konkreettisesti. Varmuuden parantaminen sidosryhmien kannalta Tilintarkastajien olisi käyttäjän näkökulmasta annettava sidosryhmille erittäin hyvä varmuus taseen osatekijöistä ja niiden arvostamisesta tilinpäätöspäivänä. Komissio haluaa tutkia seikkoja, jotka puoltavat ”olennaiseen palaamista”, jossa keskitytään vahvasti taseen konkreettiseen tarkistamiseen ja luotetaan aiempaa vähemmin sääntöjenmukaisuuteen ja järjestelmien toimintaan eli tehtäviin, joiden olisi ensisijaisesti jäätävä asiakkaan vastuulle ja jotka sisäisen tarkastuksen olisi pääosin katettava. Tilintarkastajat voisivat ilmoittaa, mitkä osat on tarkistettu suoraan ja mitkä asiantuntijalausuntojen, sisäisten mallien, hypoteesien ja yritysjohdon selvitysten perusteella. Voidakseen antaa ”oikeat ja riittävät tiedot” tilintarkastajien olisi varmistettava, että sisältö on tärkeämpi kuin muoto. Tilintarkastajan toiminta Vaikka ensisijainen vastuu moitteettomien taloudellisten tietojen toimittamisesta onkin tarkastettavan yhteisön yritysjohdolla, tilintarkastajat voisivat ottaa tärkeän tehtävän antamalla yritysjohdolle aktiivisesti haasteita käyttäjän näkökulmasta. Olisi ratkaisevan tärkeää suhtautua tarkastettavaan yhteisöön ”ammatillisen kriittisesti”[15][16]. Tällainen kriittisyys olisi aiheellista myös tilinpäätöksessä esitettävien avaintietojen osalta ja voi johtaa siihen, että tilintarkastuskertomukseen lisätään tiettyä kysymystä koskeva tarkennus[17]. On kuitenkin vältettävä sidosryhmien kannalta merkityksettömien tietojen esittämistä tilinpäätöksessä. Varauman sisältävät tilintarkastuskertomukset Yksi suurimmista ongelmista tilintarkastusympäristössä on varauman sisältävään tilintarkastuskertomukseen liittyvä kielteinen mielikuva. Tämä on ylläpitänyt ”kaikki tai ei mitään” -ajattelutapaa, jossa tilintarkastuskertomukseen sisältyvistä varaumista on tullut vastenmielinen asia sekä asiakkaille että tilintarkastajille. Päinvastoin kuin luokituslaitokset ja osakeanalyytikot, tilintarkastajat eivät luokittele tarkastettavia asiakkaita. Tämä johtuu siitä, että tilintarkastaja esittää riittävät tiedot tilinpäätöksestä eikä varsinaisesti suhteellisesta suoritustasosta tai ylipäätään tilinpäätöksen tehneen organisaation tilinpäätöksen suhteellisesta laadusta verrattuna toiseen organisaatioon. On harkittava, tarjoaisivatko informatiiviset asiat, kuten muun muassa tiedot mahdollisista riskeistä, alakohtaisesta kehityksestä sekä tavara- ja valuuttariskistä, enemmän arvoa sidosryhmille yhdessä toimitettuina vai osana tilintarkastuskertomusta[18]. Ulkoisen tiedottamisen parantaminen Tilintarkastajan tiedottamisvelvollisuuksia voidaan arvioida uudelleen, jotta voitaisiin parantaa koko tiedotusprosessia ja samalla käsitystä tilintarkastuksen tuottamasta lisäarvosta. Esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta on äskettäin arvioinut uudelleen omaa malliaan ja pyrkinyt tiivistämään tilintarkastuskertomuksia ja tekemään niistä informatiivisempia. Ranskan kaupallista toimintaa koskevan Ranskan lain mukaan tilintarkastajien on julkisesti perusteltava tarkastuskertomuksensa tilinpäätöskertomusten yhteydessä. Perusteluissa on arvioitava yrityksen kirjanpitomenetelmien valintaa tai käyttöä, olennaisia tai suuntauksia osoittavia kirjanpidollisia arvioita sekä tarvittaessa myös sisäistä valvontaa koskevia tietoja. Lisäksi olisi mahdollisesti harkittava, miten laajalti tilintarkastajien saatavilla olevia yleistä etua koskevia tietoja olisi välitettävä yleisölle. Esimerkkinä tällaisista tiedoista ovat muun muassa tiedot yrityksen altistumisesta tuleville riskeille tai tapahtumille, teollis- ja tekijänoikeuksiin kohdistuvista riskeistä sekä siitä, missä määrin aineettomalle omaisuudelle voi aiheutua haittaa. On myös pohdittava, miten ajoissa ja miten usein tilintarkastajan olisi välitettävä tietoja sidosryhmille. Usein väitetään, että tilintarkastajien kertomukset ovat liian suppeita ja annetaan liian myöhään. Sisäisen tiedottamisen parantaminen Olisi huolehdittava säännöllisestä vuoropuhelusta yrityksen tarkastusvaliokunnan, ulkopuolisen eli lakisääteisen tilintarkastajan ja sisäisen tarkastajan välillä. Näin varmistettaisiin, ettei sääntöjenmukaisuuden kokonaiskattavuudessa, riskien valvonnassa eikä varojen, velkojen, tulojen ja menojen konkreettisessa tarkistamisessa ole porsaanreikiä. Hyvä esimerkki tällaisesta tiedottamisesta on Saksan lainsäädännössä, jonka mukaan ulkopuolisen tilintarkastajan on toimitettava hallintoneuvostolle laaja kertomus. Tällainen kertomus ei ole yleisesti saatavilla, ja siinä tehdään tilintarkastuskertomusta yksityiskohtaisempi yhteenveto tilintarkastuksen olennaisista havainnoista, yrityksen toiminnan jatkuvuudesta (going concern assumption) ja siihen liittyvistä seurantajärjestelmistä, tulevasta kehityksestä ja yritykseen kohdistuvista riskeistä, tilinpäätöksessä esitettävistä olennaisista tiedoista, esille tulleista sääntöjenvastaisuuksista, käytetyistä kirjanpitomenetelmistä ja mahdollisista ”silmänpalvontaliiketoimista”. Vuoropuhelun lisääminen ei kuitenkaan saisi vaarantaa lakisääteisen tilintarkastajan riippumattomuutta. Yritysten sosiaalinen vastuu ja ympäristövastuu Yritysten sosiaalinen vastuu ja ympäristövastuu tarkoittavat sitä, että yritykset vapaaehtoisesti omaksuvat yhteiskunnalliset ja ympäristöön liittyvät kysymykset osaksi liiketoimintaansa sekä vuorovaikutustaan sidosryhmien kanssa. Selkeämmät raportointisäännöt voivat edistää EU:n yritysten parempaa arvostamista ja sitä, että yritykset ja sijoittajat keskittyvät tarkemmin kestävyyskysymyksiin. Ilmoitettujen tietojen riittävän laadun ja luotettavuuden varmistamiseksi olisi pohdittava, tarvitaanko ilmoitettujen tietojen riippumatonta tarkastusta ja olisiko tilintarkastajien otettava se tehtäväkseen. Tilintarkastajan tehtävän laajentaminen Tilintarkastusten kohteena ovat tähän mennessä suureksi osaksi olleet historialliset tiedot. On tärkeää pohtia, missä määrin tilintarkastajien olisi arvioitava yrityksen antamia ennakoivia tietoja ja koska tilintarkastajilla on etuoikeus olennaisten tietojen saamiseen, on pohdittava, missä määrin tilintarkastajien olisi annettava tietoja yrityksen talous- ja rahoitusnäkymistä. Yrityksen toiminnan jatkuvuuden periaatetta sovellettaessa tarvittaisiin erityisesti viimeksi mainittuja tietoja. Ennakoivien analyysien tekeminen on etenkin suurten pörssiyhtiöiden osalta tähän mennessä ollut osakeanalyytikkojen ja luottoluokituslaitosten tehtävänä. Tilintarkastajan roolia olisikin laajennettava tähän suuntaan vain siinä tapauksessa, että sidosryhmät saisivat siitä lisäarvoa. Kysymykset 4. Olisiko tilintarkastuksissa mielestänne annettava lohdullinen kuva yritysten taloudellisesta tilasta? Sopivatko tilintarkastukset tähän tarkoitukseen? 5. Olisiko käytettyä tilintarkastusmenetelmää selitettävä aiempaa paremmin käyttäjille, jotta voitaisiin kuroa umpeen odotusten ja todellisuuden välinen kuilu ja selkeyttää tilintarkastusten merkitystä? 6. Olisiko ”ammatillista kriittisyyttä” vahvistettava? Miten tämä voidaan saada aikaan? 7. Olisiko tilintarkastuskertomuksissa annettaviin varaumiin liittyvää kielteistä mielikuvaa tarkasteltava uudelleen? Jos olisi, millä tavoin? 8. Mitä lisätietoja ulkopuolisille sidosryhmille olisi annettava ja miten? 9. Käydäänkö ulkopuolisten tilintarkastajien, sisäisten tarkastajien ja tarkastusvaliokunnan välillä asianmukaista ja säännöllistä vuoropuhelua? Jollei käydä, miten tätä yhteydenpitoa voidaan parantaa? 10. Oletteko sitä mieltä, että tilintarkastajien olisi osallistuttava yritysten ilmoittamien sosiaalisen vastuun ja ympäristövastuun alan tietojen luotettavuuden varmistamiseen? 11. Pitäisikö tilintarkastajan antaa säännöllisemmin tietoja sidosryhmille? Pitäisikö myös vuoden lopun ja tarkastuskertomuksen antopäivän välistä aikaa lyhentää? 12. Mitä muita toimenpiteitä voitaisiin suunnitella tilintarkastusten arvostuksen parantamiseksi? Kansainväliset tilintarkastusstandardit Kansainväliset tilintarkastusstandardit ISA:t ja kansainväliset laadunvalvontastandardit ISQC:t laatii kansainvälinen tilintarkastus- ja varmennusstandardilautakunta (IAASB), joka on Kansainvälisen tilintarkastajaliiton (IFAC) alainen lautakunta. Komissio pyrkii yhdessä tärkeimpien kansainvälisten kumppaniensa ja kansainvälisten organisaatioiden kanssa parantamaan standardeja laativien elinten hallintotapaa ja vastuuvelvollisuutta. IAASB toteutti vuosina 2006–2009 selkeyttämishankkeen, jossa ISA-standardeja tarkistettiin ja selkeytettiin perusteellisesti. Selkeytettyjä ISA-standardeja on määrä soveltaa ensimmäisen kerran tilivuoden 2010 tilintarkastuksiin. Selkeytetyt ISA-standardit ovat monilla aloilla tiukempia kuin tilivuoteen 2009 asti tilintarkastuksiin sovelletut ISA-standardit. Selkeytettyjen ISA-standardien avulla pystytään erityisesti ottamaan asianmukaisesti huomioon todentavan aineiston luonteen muutokset, jotka koskevat tilinpäätöksen laatimista käyvin arvoin, arvioiden ja suuntausten esittämistä ja suhtautumista lähipiirin liiketoimiin. Komissio toteaa vuonna 2009 järjestämänsä kuulemisen[19]perusteella, että EU:n sidosryhmät kannattavat yleisesti ISA-standardien hyväksymistä EU:ssa. Vastaajat katsoivat, että yhteisillä standardeilla eli selkeytetyillä ISA-standardeilla ja ISQC-standardeilla edistettäisiin tilintarkastusten yhdenmukaistamista ja laadun parantamista, mikä puolestaan parantaisi tilinpäätösten laatua ja luotettavuutta. Osa vastaajista pyysi jatkamaan työtä ISA-standardien mukauttamiseksi pk-yritysten ja pk-ammatinharjoittajien tarpeita vastaaviksi. Valtaosa jäsenvaltioista on jo hyväksynyt selkeytetyt ISA-standardit tai on parhaillaan hyväksymässä niitä. Myös tärkeimmät tilintarkastusyhteisöjen ketjut soveltavat niitä jo nyt. Lisäksi monet kolmannet maat ovat ottaneet käyttöön nämä standardit. Poikkeuksena ovat kuitenkin EU:n eräät tärkeimmät kansainväliset kumppanit, kuten Yhdysvallat. Komissio harkitsee parhaillaan, milloin ja miten ISA-standardit otetaan käyttöön EU:ssa. Ne voitaisiin ottaa käyttöön joko sitovilla tai ei-sitovilla yhteisön säädöksillä. Kysymykset 13. Mitä mieltä olette ISA-standardien käyttöönotosta EU:ssa? 14. Pitäisikö ISA-standardeista tehdä oikeudellisesti sitovia koko EU:ssa? Jos pitäisi, olisiko käytettävä vastaavaa hyväksymismenettelyä kuin kansainvälisten tilinpäätösstandardien (IFRS-standardien) yhteydessä? Kun otetaan huomioon ISA-standardien laajamittainen käyttö EU:ssa, voitaisiinko niiden käyttöä edistää vaihtoehtoisesti muiden kuin sitovien välineiden (suositus, toimintaohje) avulla? 15. Pitäisikö ISA-standareja mukauttaa pk-yritysten ja pk-ammatinharjoittajien tarpeita vastaaviksi? Tilintarkastusyhteisöjen hallinnointi ja riippumattomuus Tilintarkastusyhteisöjen on monien muiden liikeyritysten tavoin hallittava aktiivisesti eturistiriitojaan. Muista liikeyrityksistä poiketen tilintarkastajilla on kuitenkin lakisääteinen tehtävä, koska tilintarkastuksesta määrätään lainsäädännössä. Tilintarkastus on tarkoitettu lakisääteiseksi suojaksi sijoittajille, luotonantajille ja yritysten vastapuolille, joilla on sijoituksiin tai liiketoimintaan liittyviä intressejä osakeyhtiömuotoisia yhteisöjä kohtaan. Riippumattomuuden olisi siis muodostettava vankka perusta tilintarkastusympäristölle. Lakisääteisestä tilintarkastuksesta annetun direktiivin (2006/43/EY) (jäljempänä ”direktiivi”) mukaan lakisääteisiin tilintarkastajiin sovelletaan ammattietiikkaa koskevia periaatteita. Direktiivin mukaista riippumattomuutta koskevat periaatteet kattavat muun muassa käyttäytymiseen liittyviä seikkoja sekä omistusta, palkkioita, avainpartnerien vaihtamista ja yritysten hallintoa (tarkastusvaliokuntia) koskevia näkökohtia. Nämä periaatteet on saatettu osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöympäristöä joko kansallisten erityissääntöjen tai IFAC:n eettisten ohjeiden[20]lisäksi annettujen sitovien periaatteiden avulla. Edellä mainituista säännöksistä ja eettisistä ohjeista huolimatta komissio haluaa vielä erikseen vahvistaa tilintarkastajien riippumattomuutta ja puuttua eturistiriitoihin. Eturistiriidat ovat tyypillisiä nykyisessä asetelmassa, jolle on ominaista se, että tarkastettava yritys valitsee tilintarkastajat ja maksaa heidän korvauksensa, tilintarkastusyhteisöä vaihdetaan harvoin ja tilintarkastusyhteisöt tarjoavat oheispalveluja. Tilintarkastajien valinta ja korvausten maksaminen Tarkastettava yhteisö valitsee tilintarkastajat kaupallisen tarjousmenettelyn avulla ja maksaa heidän korvauksensa. Järjestelmää vääristää se, että tilintarkastajat ovat vastuussa tarkastettavan yrityksen osakkaille ja muille sidosryhmille, vaikka tarkastettava yritys maksaa heidän korvauksensa. Komissio harkitsee, voitaisiinko toteuttaa skenaario, jossa tilintarkastustehtävä yhdistettäisiin lakisääteiseen tarkastukseen. Valinnasta, korvauksen maksamisesta ja toimeksiannon kestosta vastaisi tällöin tarkastettavan yrityksen sijaan kolmas osapuoli, mahdollisesti sääntelyviranomainen[21]. Tällainen malli voisi tulla kyseeseen erityisesti suuryritysten ja/tai järjestelmän kannalta merkittävien rahoituslaitosten tilinpäätösten tarkastuksessa. Tätä asiaa olisi tutkittava ja kiinnitettävä erityistä huomiota toisaalta byrokratian lisääntymisen riskiin ja toisaalta todistettavasti riippumattoman valinnan mahdollisiin yhteiskunnallisiin hyötyihin. Pakollinen tilintarkastajan vaihtaminen Tilanteet, joissa yritys on jo vuosikymmeniä käyttänyt samaa tilintarkastusyhteisöä, ovat ristiriidassa tavoiteltavan riippumattomuuden tason kanssa[22]. Läheisyyden uhkaa ei pystytä poistamaan vaihtamalla ”avainpartnereita” äskettäin voimaan tulleen direktiivin mukaisesti. Tässä yhteydessä olisi harkittava tilintarkastusyhteisöjen, eikä ainoastaan partnerien, pakollista vaihtamista. Komissio hyväksyy perustelut, joiden mukaan yritykset menettävät tietämystä vaihdon vuoksi. Komissio haluaa silti tutkia vaihtamisen hyvät ja huonot puolet, etenkin kun tavoitteena on puolueettomuuden ja dynaamisuuden juurruttaminen pysyvästi tilintarkastusmarkkinoille. Jos vaihtamista koskevat säännöt hyväksytään, niissä olisi varmistettava, ettei vaihdeta vain yrityksiä vaan myös partnereita. Partnerit eivät silloin voi vaihtaa työnantajaa ja ottaa mukaansa tiettyjä asiakkaita. Oheispalvelut Ei ole olemassa koko EU:n kattavaa kieltoa, jolla estettäisiin tilintarkastajia tarjoamasta oheispalveluja tilintarkastusasiakkaille. Direktiivin 22 artiklan mukaisesti tilintarkastuspalveluja ei pitäisi tarjota tapauksissa, joissa ”objektiivinen, harkitseva ja asioihin perehtynyt kolmas osapuoli voi päätellä ... lakisääteisen tilintarkastajan tai tilintarkastusyhteisön riippumattomuuden” vaarantuvan. Tämä sääntö koskee myös oheispalvelujen tarjoamista. Direktiivin 22 artiklan täytäntöönpanossa on ollut huomattavaa vaihtelua eri puolilla EU:ta. Esimerkiksi Ranskassa on kielto, jonka mukaan tilintarkastaja ei saa tarjota asiakkailleen oheispalveluja, sekä rajoituksia, jotka koskevat tilintarkastajaketjun jäsenten mahdollisuutta tarjota palveluja tarkastettavan yhteisön konsernin jäsenille. Monissa muissa jäsenvaltioissa säännöt eivät ole yhtä rajoittavia, ja oheispalvelujen tarjoaminen tilintarkastusasiakkaille on vielä varsin yleistä[23],[24]. Komissio haluaa tutkia mahdollisuuksia kieltää tilintarkastusyhteisöjä tarjoamasta oheispalveluja. Tämä saattaa johtaa tarkastusvirnaomaisten kaltaisten ”puhtaiden tilintarkastusyhteisöjen” perustamiseen. Koska tilintarkastajat antavat riippumattoman kertomuksen yritysten taloudellisesta tilasta, niillä ei ihanteellisessa tilanteessa saisi olla liiketoiminnallista intressiä tarkastettavaa yritystä kohtaan. Palkkiorakenne Asianmukaisen ilmoitusvelvollisuuden ohella voitaisiin suunnitella rajoituksia palkkioille, jotka tilintarkastusyhteisö voi saada yhdeltä tilintarkastusasiakkaalta suhteessa tilintarkastustoiminnasta saatuun kokonaistuloon[25]. Olisi hyödyllistä tutkia seikkoja, jotka puoltavat tai eivät puolla tällaisia rajoituksia, ja erityisesti rajoitusten soveltamista pieniin tilintarkastusyhteisöihin. Tilinpäätösten julkaiseminen Olisi myös harkittava keinoja tilintarkastusyhteisöjen omien tilinpäätösten avoimuuden lisäämiseksi. Maailmanlaajuisissa ketjuissa avoimuuden pitäisi kattaa koko ketju. Lisäksi kannattaisi tutkia, pitäisikö näiden yhteisöjen tilinpäätökset tarkastaa. Koska kilpailijan tekemästä tarkastuksesta voi syntyä ristiriita, olisi tutkittava, voitaisiinko nämä tarkastukset antaa julkisten elinten tilejä kansallisella tai myös EU:n tasolla tarkastavien lakisääteisten elinten tehtäväksi. Toiminnan järjestämistä koskevat vaatimukset Tilintarkastusyhteisöjen olisi lujitettava hallinnointia ja ohjausta sekä tiukennettava toiminnan järjestämistä koskevia vaatimuksia voidakseen lieventää eturistiriitoja ja vahvistaa riippumattomuuttaan. Virikkeitä tähän voitaisiin saada luottoluokituslaitoksia koskevasta asetuksesta[26]. Toisena viitetekstinä voisi olla Yhdistyneessä kuningaskunnassa äskettäin käyttöön otettu tilintarkastusyhteisöjen hallinnointisäännöstö[27]. Siinä on muun muassa periaate, jonka mukaan tilintarkastusyhteisöjen olisi nimettävä hallintorakenteeseensa riippumattomia ja yhtiön toimivaan johtoon kulumattomia jäseniä ja tarkastettavien yhteisöjen osakkaiden olisi käytävä vuoropuhelua tilintarkastusyhteisöjen kanssa keskinäisen tiedonvälityksen ja tuntemuksen parantamiseksi. Omistussuhteita koskevien sääntöjen ja kumppanuusmallin tarkistaminen Direktiivissä säädetään, että tilintarkastajilla on oltava äänten enemmistö tilintarkastusyhteisössä ja heidän on valvottava hallintoneuvostoa[28]. Näiden säännösten perusteet olisi komission mielestä tarkistettava[29]. Tilintarkastusyhteisöt ovat tähän mennessä käyttäneet kumppanuusmallia toimimalla joko avoimina yhtiöinä tai osakeyhtiöinä. Koska eräät suuryritykset ovat kasvaneet huomattavasti ja muuttuneet monimutkaisiksi, on kuitenkin epäselvää, onko yhdelläkään järjestelmän kannalta merkittävistä yrityksistä riittäviä resursseja mahdollisiin vahingonkorvauskanteisiin vastaamiseksi. On siis aiheellista tutkia vaihtoehtoisia rakenteita, joita käyttämällä tilintarkastusyhteisöt voisivat hankkia pääomaa muista lähteistä. Näissä vaihtoehtoisissa rakenteissa olisi otettava käyttöön (esimerkiksi hallinnointiin liittyviä) varotoimia sen varmistamiseksi, etteivät ulkopuoliset omistajat aiheuta häiriötä tilintarkastustyölle. Tällainen menettely voisi myös auttaa muita kuin järjestelmän kannalta merkittäviä yrityksiä saamaan lisää pääomaa, parantamaan valmiuksiaan ja vauhdittamaan kasvuaan. Konsernien tilintarkastukset Monilla eri lainkäyttöalueilla toimivien suurten konsernien tilintarkastuksiin tarvitaan mittavia resursseja, joten niitä tekevät yleensä maailmanlaajuiset ketjut. Komissio yhtyy eri puolilla maailmaa toimivien tilintarkastuksia valvovien elinten näkemyksiin, joiden mukaan konsernien tilintarkastajien roolia on vahvistettava. On otettava käyttöön järjestelyjä, jotka auttavat konsernien tilintarkastajia hoitamaan tehtäviään ja vastuualueitaan. Konsernin tilintarkastajien olisi saatava käyttöönsä kaikkien konsernin alempia hallintoyksiköitä tarkastavien tilintarkastajien kertomukset ja muut asiakirjat. Heidän olisi osallistuttava koko tilintarkastusprosessiin ja saatava siitä selkeä yleiskuva voidakseen puoltaa ja puolustaa konsernin tarkastuskertomusta. Kysymykset 16. Onko sellainen tilanne ristiriitainen, jossa tarkastettava yhteisö valitsee tilintarkastajan ja maksaa sen korvauksen. Mitä vaihtoehtoisia järjestelyjä suosittelisitte tässä yhteydessä? 17. Olisiko aiheellista antaa kolmannen osapuolen tehdä valinta tietyissä tapauksissa? 18. Olisiko tilintarkastusyhteisöjen toimeksiantojen kestolle asetettava raja? Jos olisi, mikä olisi tilintarkastusyhteisön toimeksiannon enimmäiskesto? 19. Olisiko tilintarkastusyhteisöjä kiellettävä tarjoamasta oheispalveluja? Olisiko tällaista kieltoa sovellettava kaikkiin yhteisöihin ja niiden asiakkaisiin vai vain tietyntyyppisiin laitoksiin, kuten järjestelmän kannalta merkittäviin rahoituslaitoksiin? 20. Pitäisikö säätää enimmäispalkkiosta, jonka tilintarkastusyhteisö voi saada yhdeltä ja samalta asiakkaalta? 21. Pitäisikö ottaa käyttöön tilintarkastusyhteisöjen tilinpäätösten avoimuutta koskevia uusia sääntöjä? 22. Mitä muita tilintarkastusyhteisöjen hallinnointiin liittyviä toimenpiteitä voitaisiin suunnitella tilintarkastajien riippumattomuuden vahvistamiseksi? 23. Pitäisikö tutkia vaihtoehtoisia rakenteita, joita käyttämällä tilintarkastusyhteisöt voisivat hankkia pääomaa ulkopuolisista lähteistä? 24. Kannatatteko konsernien tilintarkastajia koskevia ehdotuksia? Onko teillä muita ajatuksia tästä aiheesta? Valvonta Julkisen valvonnan järjestelmillä on keskeinen asema tilintarkastusyhteisöjen valvonnassa. Olisi perustettava valvontajärjestelmiä, jotta vältettäisiin eturistiriidat tilintarkastajien ammattialan kanssa. Nykyisiä sääntöjä voitaisiin vahvistaa, jotta varmistettaisiin kaikkien jäsenvaltioiden julkisen valvonnan järjestelmien täydellinen riippumattomuus tilintarkastajien ammattialasta. EU:ssa tarvitaan entistä yhtenäisempää tilintarkastusyhteisöjen valvontaa ja tiiviimpää yhteistyötä kansallisten tilintarkastusten valvontajärjestelmien välillä. Yhtenä mahdollisena ratkaisuna voisi olla Euroopan tilintarkastajien valvontaelinten asiantuntijaryhmän (European Group of Auditors’ Oversight Bodies, EGAOB) muuttaminen Lamfalussyn prosessin kolmannen tason komiteaksi. Tällaisia komiteoita on jo olemassa arvopaperi-, vakuutus- ja pankkitoiminta-alalla (Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitea, Euroopan vakuutus- ja työeläkevalvontaviranomaisten komitea, Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitea). Komitean avulla voitaisiin vahvistaa yhteistyötä EU:n tasolla ja edistää lähentymiskehitystä sääntöjen soveltamisessa sekä varmistaa yhteinen lähestymistapa tilintarkastusyhteisöjen tarkastusten toteuttamiseen. Komitea voisi antaa komissiolle laadukasta neuvontaa tilintarkastusasioissa. Muita ratkaisuja voisivat olla uuden Euroopan valvontaviranomaisen perustaminen[30] tai tilintarkastusasioiden siirtäminen yhdelle niistä valvontaviranomaisista, jotka perustetaan rahoitusvalvontaa koskevien komission ehdotusten perusteella. Neuvosto ja parlamentti pääsivät hiljattain yksimielisyyteen näistä ehdotuksista. Rajat ylittäviä hallintoyksikköjä, jotka hallinnoivat tilintarkastusketjun toimintaa eri jäsenvaltioissa, ei nykyään valvota. Vain kutakin ”kansallista” ketjun osaa valvotaan jäsenvaltion tasolla. Tähän Euroopan-laajuisten tilintarkastusketjujen ja kansallisen valvonnan yhteensopimattomuuteen olisi puututtava. Kansainvälisten tilintarkastusketjujen valvonta voitaisiin toteuttaa EU:n tasolla samalla tavalla kuin äskettäin ehdotettu luottoluokituslaitosten valvonta[31]. Komissio katsoo, että myös sääntelyviranomaisten ja tilintarkastajien välistä vuoropuhelua on vahvistettava. Tämän vuoropuhelun olisi oltava kaksisuuntainen prosessi siten, että valvontaviranomaisetkin varoittaisivat tilintarkastajia erityisistä ongelmista. Rahoituslaitosten ja sijoituspalvelujen tarjoajien erityistapauksessa tilintarkastajien on EU:n lainsäädännön mukaisesti ilmoitettava viipymättä toimivaltaisille viranomaisille seikoista tai päätöksistä, jotka saattavat olennaisesti rikkoa lakeja, vaikuttaa yrityksen kykyyn jatkaa toimintaansa tai johtaa varauman esittämiseen tilintarkastuskertomuksessa[32]. Sijoituspalveluyritysten tilintarkastajien on raportoitava toimivaltaisille viranomaisille vuosittain monista asioista[33]. Komissiolla ei ole tietoja siitä, onko tätä säännöstä sovellettu asianmukaisesti kriisin aikana ja ovatko tilintarkastajat yksittäistapauksissa raportoineet toimivaltaisille viranomaisille vaaditulla tavalla[34]. Komissio haluaa harkita, pitäisikö tilintarkastajien ja asianmukaisen arvopaperikaupan sääntelyviranomaisen välisen tiedonvälityksen olla pakollista kaikkien suurten tai pörssiyritysten osalta. Etenkin yrityksissä ilmenevien petosten tapauksessa on kiinnitettävä erityistä huomiota keskinäiseen tiedottamiseen asianmukaisten viranomaisten kanssa. Kysymykset 25. Millaisilla toimenpiteillä voitaisiin entisestään parantaa EU:ssa toteutettavan tilintarkastusyhteisöjen valvonnan yhtenäisyyttä ja sen puitteissa tehtävää yhteistyötä? 26. Miten voitaisiin lisätä tietojenvaihtoa ja tiedonvälitystä suurten pörssiyhtiöiden tilintarkastajien ja sääntelyviranomaisten välillä? Keskittyminen ja markkinoiden rakenne Pääosan pörssiyritysten tilintarkastusmarkkinoista jakavat neljä suurta tilintarkastusyhteisöä (Big Four)[35]. Neljän suuren tilintarkastusyhteisön osuus pörssiyritysten tilintarkastuksen kokonaismarkkinoilla saaduista tuotoista ja palkkioista on yli 90 prosenttia valtaosassa EU:n jäsenvaltioita[36]. Keskitason tilintarkastusyhteisöjen on vaikea päästä tälle tilintarkastusmarkkinoiden huipputasolle, vaikka niillä olisi valmiudet toimia kansainvälisillä tilintarkastusmarkkinoilla. Tällainen keskittyminen saattaa aiheuttaa järjestelmäriskin kasaantumisen, ja järjestelmän kannalta merkittävän yrityksen tai järjestelmän kannalta merkittävän laajuuden saavuttaneen yrityksen3 kaatuminen voi häiritä koko markkinoita. Markkinat ovat tietyillä segmenteillä liian keskittyneet, eikä asiakkailla ole riittävästi valinnanvaraa tilintarkastajien nimeämisessä. Suurten pörssiyhtiöiden tilintarkastajana toimiminen näyttää lisäksi tukevan hyvää mainetta. Myönteinen mielikuva puolestaan auttaa suuria yhteisöjä saamaan merkittäviä tilintarkastustoimeksiantoja, mikä heikentää markkinoiden dynaamisuutta. Yhteisöt, jotka eivät kuulu neljän suuren ryhmään, joutuvat toisaalta kärsimään siitä, etteivät suurimmat yritykset arvosta niiden valmiuksia. Näyttää siltä, että esimerkiksi rahoituslaitokset voivat toisinaan määrätä luotonannon edellytykseksi sopimusehtoja, joiden mukaan tilintarkastajana on oltava yksi neljästä suuresta. Komissio haluaa sen vuoksi harkita seuraavia toimenpiteitä: Yhteiset tilintarkastukset / tilintarkastusryhmittymät Yhteisiä tilintarkastuksia toteutetaan vain Ranskassa. Siellä pörssiyhtiöiden on nimettävä kaksi eri tilintarkastusyhteisöä, jotka tekevät yhdessä tilintarkastustyön ja allekirjoittavat yhdessä tilintarkastuskertomuksen. Tätä käytäntöä olisi kuitenkin kehitettävä, jotta markkinat voitaisiin muuttaa dynaamisemmiksi. Silloin muista kuin järjestelmän kannalta merkittävistä keskitason yrityksistä voisi tulla aktiivisia toimijoita suurten konsernien tilintarkastusten markkinasegmentillä, mikä tähän asti on ollut harvinaista. Edistääkseen muiden toimijoiden esille pääsemistä sekä pienten ja keskisuurten tilintarkastustoimistojen kasvua komissio voisi harkita vaihtoehtoa, jossa suuryritysten tilintarkastuksia toteuttavien tilintarkastusyritysten olisi muodostettava ryhmittymiä, joihin olisi otettava mukaan vähintään yksi muu kuin järjestelmän kannalta merkittävä tilintarkastusyhteisö. Tällaisissa ryhmittymissä olisi määriteltävä selkeästi vastuu kokonaistarkastuskertomuksista sekä riitojenratkaisu- ja ilmoittamismekanismi ryhmittymän jäsenten välisten kertomusta koskevien erimielisyyksien varalle. Yhteinen tarkastus voisi olla myös yksi mahdollisuus lieventää tilintarkastusmarkkinoiden häiriöitä siinä tapauksessa, että yksi suurista tilintarkastusketjuista kaatuu. Tilintarkastajien pakollinen vaihtaminen ja tarjouskilpailujen järjestäminen Pakollinen vaihtaminen vahvistaa tilintarkastajien riippumattomuutta, kuten jo aiemmin mainittiin. Lisäksi se voi tuoda uutta dynaamisuutta ja uusia valmiuksia tilintarkastusmarkkinoille. Tilintarkastusyhteisön tai -ryhmittymän pakollinen vaihtaminen voitaisiin tehdä tietyin määrävälein. Vaihtamista koskevissa säännöissä olisi varmistettava, ettei vaihdeta vain yrityksiä vaan myös partnereita. Partnerit eivät silloin voi vaihtaa työnantajaa ja ottaa mukaansa tiettyjä asiakkaita. Tällaisen pakollisen vaihtamisen yhteydessä olisi toteutettava pakollinen ja täysin avoin tarjouskilpailu. Avoimuuden olisi koskettava tilintarkastajan valintaperusteita. Laadun ja riippumattomuuden olisi oltava tärkeimmät valintaperusteet kaikissa tarjouskilpailumenettelyissä. Jos kuitenkin vain hyvin pieni osa johtavien pörssiyhtiöiden tilintarkastuksista annetaan toimeksi avoimen ja oikeudenmukaisen tarjouskilpailun perusteella, pyrkimyksillä muuttaa markkinoita dynaamisemmiksi ei ole juurikaan merkitystä. Neljän suuren aiheettomaan suosimiseen puuttuminen Markkinoiden ylätasolla tapahtuneen yhdistymisen tuloksena näyttää siltä, että neljän suuren ryhmään kuuluvan yhteisön valitseminen yrityksen tilintarkastajaksi saa aikaan turvallisuuden tunteen. Komissio haluaa kuitenkin tietää, mikä osa siitä johtuu mielikuvista ja mikä todellisista ansioista. Arvioinnin tekemistä helpottaa tarkastusten avoin raportointi, jota nykyään toteutetaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa[37]. Komissio pyrkii myös puuttumaan ongelmaan, joka koskee neljää suurta suosivia sopimusehtojen lausekkeita (Big Four only clauses)[38]. Yhtenä mahdollisena keinona olisi kehittää tilintarkastusyhteisöjen eurooppalaista laadunvarmistusta, jossa tunnustettaisiin virallisesti yhteisöjen soveltuvuus suurten pörssiyhtiöiden tilintarkastusten tekemiseen. Valmiussuunnitelma Komissio keskustelee valmiussuunnitelmasta yhteistyössä jäsenvaltioiden, tilintarkastusyhteisöjen ja muiden sidosryhmien kanssa, myös kansainvälisillä foorumeilla. Suunnitelman avulla on määrä päästä nopeaan ratkaisuun järjestelmän kannalta merkittävän tilintarkastusyhteisön kaatumisen varalta, ehkäistä häiriöitä tilintarkastuspalvelujen tarjoamisessa ja estää riskin rakenteellinen kasaantuminen markkinoilla. Ryhmittymien muodostamisella voisi olla merkitystä varautumissuunnitelmien kannalta. Jos yksi ryhmittymän jäsenistä kaatuu, toimintaa jatkavan yrityksen olisi voitava varmistaa tilintarkastuksen jatkuminen, kunnes pysyviä järjestelyjä otetaan käyttöön. Pankkialalla harkittavana olevan lähestymistavan mukaisesti olisi myös tutkittava ennakoivasti käsitteitä ”hallittu hoitaminen” ja ”likvidaatiosuunnitelmat” (living wills) erityisesti järjestelmän kannalta merkittävien tilintarkastusyhteisöjen osalta. Yhdistymiseen vaikuttaneiden tekijöiden uudelleenarviointi Komissio haluaa tutkia, missä määrin suuryritysten yhdistyminen on saanut aikaan odotettuja innovaatioita tilintarkastusmenetelmissä. Tämä koskee erityisesti rahoituslaitosten tilintarkastusta, jota varten suuryritykset ovat kehittäneet valtavan määrän tuotteita ja prosesseja, joista on ajan mittaan tullut entistä monimutkaisempia. Komissio pyytää näkemyksiä siitä, ovatko perusteet (esimerkiksi maailmanlaajuinen tarjonta, synergiaedut) suurten tilintarkastusyhteisöjen yhdistymiselle, jota on tapahtunut kahden viime vuosikymmenen aikana, edelleen kiistattomat, vai pitäisikö niitä arvioida uudelleen. Komissio haluaa suurten kansainvälisten yritysten aiheuttaman järjestelmäriskin vuoksi myös näkemyksiä siitä, pitäisikö viime vuosikymmeninä tapahtuneet yhdistymiset peruuttaa. Kysymykset 27. Voiko tilintarkastusmarkkinoiden nykyinen rakenne aiheuttaa järjestelmäriskin? 28. Uskotteko, että jos olisi pakollista muodostaa tilintarkastusyritysten ryhmittymiä, joihin olisi otettava mukaan vähintään yksi muu kuin järjestelmän kannalta merkittävä tilintarkastusyhteisö, tilintarkastusmarkkinat muuttuisivat dynaamisemmiksi ja pienten ja keskisuurten yritysten pääsy laajamittaisten tilintarkastusten segmentille helpottuisi. 29. Onko teidän mielestänne tilintarkastajia vaihdettava ja tarjouskilpailuja järjestettävä määrävälein, jotta tilintarkastusmarkkinoiden rakennetta voidaan vahvistaa. Kuinka pitkä määrävälin pitäisi olla? 30. Miten olisi puututtava neljän suuren aiheettomaan suosimiseen? 31. Oletteko samaa mieltä siitä, että valmiussuunnitelmat, joihin sisältyy likvidaatiosuunnitelmia, ovat avainasemassa järjestelmäriskien ja yrityskonkurssien riskin torjunnassa. 32. Ovatko perusteet (esimerkiksi maailmanlaajuinen tarjonta, synergiaedut) suurten tilintarkastusyhteisöjen yhdistymiselle, jota on tapahtunut kahden viime vuosikymmenen aikana, edelleen kiistattomat. Missä olosuhteissa voitaisiin harkita yhdistymisten peruuttamista? Eurooppalaisten markkinoiden luominen Direktiivin 3 artiklan saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on edistynyt viime aikoina jäsenvaltioissa. Artiklassa säädetään tilintarkastusyhteisöjen kansainvälisen omistuksen mahdollisuudesta. Eräät suuret ketjut yhdistyivät voimakkaasti, kun artikla oli pantu täytäntöön jäsenvaltioissa. Eurooppalaisten tilintarkastusmarkkinoiden yhdentymisen esteitä ei kuitenkaan ole kokonaan poistettu, ja tilintarkastusammattilaisten työskentely muualla kuin kotimaassaan on edelleen harvinaista. Kun sääntöjä annetaan kansallisella, EU:n ja kansainvälisellä tasolla, sääntely on niin monimutkaista, että se aiheuttaa esteitä tilintarkastusyhteisöjen ja etenkin pienten ja keskisuurten yritysten rajatylittävälle toiminnalle. Monimutkaisuus on syynä myös siihen, etteivät pienet ketjut pysty kasvamaan ja saamaan jalansijaa suuryritysten tilintarkastuksen markkinoilla. Myös julkisen valvonnan ja laadunvarmistusjärjestelmien yhteensovittamisen puuttuminen EU:n tasolla ja kansainvälisellä tasolla saattaa osaltaan estää pienten tilintarkastusyhteisöketjujen kehittämistä. Markkinoiden pirstaleisuuden taustalla voivat olla myös direktiivin tietyt säännökset: - direktiivin 3 artiklassa vaaditaan hyväksymistä ja rekisteröimistä kussakin jäsenvaltiossa, jossa palveluja on määrä tarjota - direktiivin 14 artiklan mukaan tilintarkastajan on suoritettava hyväksytysti kelpoisuustesti kussakin jäsenvaltiossa, jossa hän aikoo tarjota palveluja. Edellä mainitut vaatimukset poikkeavat muihin säänneltyihin ammatteihin sovellettavista yleisistä säännöistä[39] ja muodostavat esteen yksittäisten tilintarkastajien liikkuvuudelle. Euroopan yhtenäismarkkinat tilintarkastuspalvelujen tarjoamiselle voisivat perustua entistä parempaan (mahdollisimman pitkälle vietyyn) yhdenmukaistamiseen ja Euroopan unionin laajuiseen tilintarkastajien toimilupaan. Tämä tarkoittaisi EU:n kattavan rekisteröintijärjestelmän luomista sekä sitä, että koko Euroopan unionissa sovellettaisiin samoja ammatillista pätevyyttä koskevia yleisiä vaatimuksia sekä hallinnointia, omistusta ja riippumattomuutta koskevia yleisiä sääntöjä. Jos tilintarkastajien Euroopan tason valvontaa vahvistettaisiin 4 luvussa suunnitellulla tavalla, yhtenä harkittavana vaihtoehtona olisi se, että nämä tilintarkastajat rekisteröitäisiin ja saatettaisiin yhden yksittäisen sääntelyviranomaisen valvontaan luottoluokituslaitoksille ehdotettua menettelyä vastaavasti[40]. Tällainen järjestelmä voisi myös edistää kilpailua laajamittaisten tilintarkastusten markkinoilla, koska se yksinkertaistaisi EU:n laajuisten tilintarkastusketjujen kehittämistä ja vähentäisi tilintarkastuspalvelujen EU:n laajuisesta tarjoamisesta aiheutuvia kustannuksia. Kysymykset 33. Mikä on mielestänne paras tapa lisätä tilintarkastusammattilaisten työskentelyä muualla kuin kotimaassaan? 34. Kannatatteko mahdollisimman pitkälle vietyä yhdenmukaistamista sekä EU:n laajuista tilintarkastajien ja tilintarkastusyhteisöjen toimilupaa? Katsotteko, että niitä voitaisiin soveltaa myös pieniin yrityksiin? Yksinkertaistaminen: Pienet ja keskisuuret yritykset ja ammatinharjoittajat Pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset) Pk-yritykset saavat tilintarkastuksesta lisäarvoa, kun niiden taloudellisten tietojen luotettavuus paranee. Lakisääteisiä tilintarkastuksia pidetään kuitenkin myös hallinnollisten rasitteiden mahdollisena lähteenä. Olisi siis panostettava erillisen toimintaympäristön luomiseen pk-yritysten tilintarkastukselle. Tällöin voitaisiin toteuttaa seuraavat toimet: - Luovutaan pk-yritysten lakisääteisestä tilintarkastuksesta. - Jos jäsenvaltiot haluavat säilyttää jonkin varmistusmuodon, voitaisiin vaihtoehtoisesti ottaa käyttöön uudentyyppinen lakisääteinen palvelu, joka mukautettaisiin pk-yritysten tarpeisiin. Se voisi olla ”suppea tilintarkastus” tai ”lakisääteinen tarkistus”, jossa tilintarkastajat suorittaisivat rajoitettuja menettelyjä virheistä tai petoksista johtuvien virheellisten tietojen havaitsemiseksi. Virossa on jo toteutettu suppean tarkistuksen toimeksiantamista pienyritysten osalta, ja Tanskassa sitä harkitaan. Myös Sveitsissä noudatetaan tätä toimintamallia, ja Yhdysvalloissa lakisääteiset tarkistukset hyväksytään yleisesti. - Jos oheispalvelut kielletään edellä 3 luvussa suunnitellulla tavalla, voitaisiin harkita ns. safe harbour -periaatteen soveltamista. Sen ansiosta pk-yrityksen tilintarkastaja voisi jatkaa tiettyjen oheispalvelujen tarjoamista edellyttäen, että toteutetaan asianmukaiset varotoimenpiteet. Oheispalveluna voisi esimerkiksi olla avustaminen luotonsaannissa, veroilmoitusten laatimisessa, palkanlaskennassa tai kirjanpidossa. Pienet ja keskisuuret ammatinharjoittajat (pk-ammatinharjoittajat) Pk-ammatinharjoittajat katsovat toimivansa yhä enemmän säännellyssä ympäristössä, joka ei välttämättä sovi yhteen heidän toimintansa tai heidän pk-yritysasiakkaidensa välittömien tarpeiden kanssa. Tarkoituksenmukaisten olosuhteiden varmistamiseksi näiden yritysten kehittämiselle voitaisiin edellä mainittuun ”suppeaan tilintarkastukseen” tai ”lakisääteiseen tarkistukseen” yhdistää tilintarkastusten sääntelyviranomaisten toteuttamaa laadunvarmistusta ja valvontaa koskevia oikeasuhteisia sääntöjä. Näin pk-ammatinharjoittajat voisivat pienentää hallintokulujaan ja samalla parantaa asiakkaille tarjoamiaan palveluja. Kysymykset 35. Oletteko sitä mieltä, että pk-yritysten tilinpäätöksiin voidaan soveltaa tilintarkastusta matalampaa palvelutasoa eli niin sanottua ”suppeaa tilintarkastusta” tai ”lakisääteistä tarkistusta” lakisääteisen tilintarkastuksen sijaan? Pitäisikö tällainen palvelu sallia vain sillä ehdolla, että tilinpäätöksen on valmistellut (sisäinen tai ulkopuolinen) kirjanpitäjä, jolla on asianmukainen pätevyys? 36. Pitäisikö ns. safe harbour -periaatetta soveltaa, jos oheispalvelujen tarjoaminen kielletään pk-yritysasiakkaille palveluja tarjoavilta tilintarkastajilta? 37. Pitäisikö ”suppeaan tilintarkastukseen” tai ”lakisääteiseen tarkistukseen” yhdistää sisäistä laadunvalvontaa koskevia kevennettyjä sääntöjä ja valvontaviranomaisten toteuttama valvonta? Voitteko antaa esimerkkejä siitä, miten tämä voitaisiin toteuttaa käytännössä? Kansainvälinen yhteistyö Tilintarkastusyhteisöjen valvontaelinten kansainvälisen yhteistyön osalta direktiivi tarjoaa perustan tiiviille yhteistyölle tilintarkastuksia valvovien kolmansien maiden elinten kanssa. Kansainvälisen yhteistyön ensimmäisenä vaiheena on keskinäisen luottamuksen rakentaminen vaihtamalla tilintarkastukseen liittyviä työpapereita EU:n valvontaelinten ja kolmansien maiden valvontaelinten välillä. Näiden työpapereiden vaihtaminen edellyttää komission päätöstä sekä jäsenvaltioiden ja Euroopan parlamentin suostumusta. Päätöksellä on todettava, että ammatilliset ja henkilötiedot suojataan asianmukaisesti kolmansien maiden järjestelmissä. Jäsenvaltioiden viranomaiset voivat tehdä kahdenvälisiä järjestelyjä tilintarkastukseen liittyvien työpapereiden vaihtamiseksi niiden kolmansien maiden vastapuolien kanssa, joiden valvontajärjestelmät on todettu ”asianmukaisiksi”. Komission tänä vuonna tekemien asianmukaisuutta koskevien päätösten perusteella tällaisia järjestelyjä voidaan tehdä Australian, Kanadan, Japanin, Sveitsin ja Yhdysvaltojen tilintarkastuksen valvontaelinten kanssa toteuttavaa vaihtamista varten. Seuraavana vaiheena on keskinäinen luottamus jäsenvaltioiden ja niiden kolmansien maiden välillä, joilla on esimerkiksi tilintarkastusyhteisöjen tarkastuksia koskevia vastaavia säännöksiä. Komissio on jäsenvaltioiden ja Euroopan parlamentin suostumuksella antamassa päätöstä, jossa määritellään, minkä kolmansien maiden säännökset vastaavat EU:n säännöksiä. Keskinäisen luottamuksen ansiosta voidaan parantaa kansainvälisten tilintarkastusyhteisöjen valvonnan tehokkuutta. Sen ansiosta voidaan myös välttää toimien päällekkäisyyttä useissa maissa toimivien yritysten kansainvälisen tason valvonnassa. Kuten edellä todettiin, erityisenä huolenaiheena on monilla eri lainkäyttöalueilla toimivien suurten konsernien tilintarkastajien valvonta. Komissio aikoo keskustella kansainvälisten kumppaniensa kanssa siitä, mitä kansainvälisen tason toimenpiteitä olisi toteutettava konsernien tilintarkastusten ja maailmanlaajuisten tilintarkastusketjujen valvomiseksi niiden järjestelyjen ohella, jotka on otettava käyttöön, jotta konsernien tilintarkastajat voivat hoitaa tehtäviään ja vastuualueitaan. Kysymykset 38. Millaisilla kansainvälisen yhteistyön toimenpiteillä voitaisiin mielestänne parantaa tilintarkastusalan maailmanlaajuisten toimijoiden valvonnan laatua? Seuraavat vaiheet Tästä vihreästä kirjasta on mahdollista antaa palautetta 8. joulukuuta 2010 asti. Vastaukset ja muut kannanotot tulee toimittaa osoitteeseen markt-greenpaper-audit@ec.europa.eu . Kaikki kannanotot julkaistaan sisämarkkinoiden ja palvelujen pääosaston verkkosivulla, jollei kannanoton esittäjä toisin vaadi. Samalla verkkosivulla julkaistaan palauteyhteenveto, jossa ovat kaikki tähän kuulemiseen saadut vastaukset. On tärkeää lukea tämän vihreän kirjan liitteenä oleva tietosuojaseloste, joka sisältää henkilötietojen ja vastausten käsittelyyn liittyviä tietoja. Komissio järjestää korkean tason konferenssin 10. helmikuuta 2011 . Siinä on määrä keskustella kaikkien sidosryhmien kanssa tästä vihreästä kirjasta ja tämän kuulemisen tärkeimmistä tuloksista sekä tarkastella mahdollisia etenemistapoja. Kun tämä kuulemisvaihe on saatu päätökseen, komissio ilmoittaa vuonna 2011 asianmukaisista jatkotoimenpiteistä ja ehdotuksista. [1] Komission tiedonanto kevään Eurooppa-neuvostolle, annettu 4. maaliskuuta 2009, "Elvytys Euroopassa" (KOM(2009) 114). Komission tiedonanto, annettu 4. maaliskuuta 2010, "EUROOPPA 2020 - Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategia", (KOM(2010) 2020). [2] House of Commons. Treasury Committee, Banking crisis: Reforming corporate governance and pay in the City, s. 76, 2009 http://www.publications.parliament.uk/pa/cm200809/cmselect/cmtreasy/519/519.pdf [3] "Should statutory audit be dropped and assurance needs left to the market?" Stephen Haddrill, ICAS:n järjestämä, Aileen Beattien muistoksi pidetty tapahtuma 28. huhtikuuta 2010. [4] Maastricht Accounting, Auditing and Information Management Research Centre: The Value of Audit, 1. maaliskuuta 2010. [5] Komission järjestämän julkisen kuulemisen (IP/08/1727) 15. heinäkuuta 2009 julkaistuissa tuloksissa todetaan, että koska on vain harvoja toimijoita, jotka mielletään kykeneviksi rahoituslaitosten tilintarkastusten tekemiseen, olisi näiden asiakkaiden kannalta sitäkin vakavampaa, jos yksi neljästä suuresta tilintarkastusyhteisöstä (Big 4) romahtaisi. Tällaisella menetyksellä olisi vakava vaikutus myös yleiseen luottamukseen tilintarkastuspalveluja kohtaan. Kun otetaan huomioon tilintarkastajien keskeinen merkitys yritysten ja sijoittajien välisille suhteille, seurauksena voisi olla myös luottamuskriisi rahoitusmarkkinoilla. Markkinoiden nykyinen keskittyminen suurten osakeyhtiömuotoisten tilintarkastusyhteisöjen käsiin merkitsee sen vuoksi uhkaa rahoitusmarkkinoiden vakaudelle. http://ec.europa.eu/internal_market/auditing/docs/market/consultation2008/summary_report_en.pdf . Ks. myös tutkimus, joka koskee tilintarkastusyhteisöjen omistukseen sovellettavia sääntöjä ja niiden vaikutusta tilintarkastusmarkkinoiden keskittymiseen, Oxera, lokakuu 2007. [6] IOSCO http://www.iosco.org/library/pubdocs/pdf/IOSCOPD269.pdf: ”Riippumaton tilintarkastustoiminta parantaa sijoittajien luottamusta pääomamarkkinoihin. Tilintarkastusyhteisön poikkeustilanne voi väliaikaisesti häiritä tavanomaista tilintarkastustoimintaa pääomamarkkinoilla. Tilintarkastuskapasiteetin ja tilintarkastuspalvelujen saatavuuden häiriöitä voi myös esiintyä kansainvälisesti, jos maailmanlaajuisesti toimiva tilintarkastusyhteisö on osallisena poikkeustilanteeseen, joka kehittyy kriisiksi. Ennakoimalla mahdollisesti esiintyviä ongelmia ja olosuhteita sekä laatimalla arvopaperikaupan sääntelyyn liittyviä valmiussuunnitelmia IOSCOn jäsenet voivat pyrkiä minimoimaan mahdolliset häiriöt ja siten edistämään luottamusta markkinoihin. ” [7] KOM(2010) 284 lopullinen. [8] Yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä 5. heinäkuuta 1978 annetussa neljännessä neuvoston direktiivissä 78/660/ETY, konsolidoiduista tilinpäätöksistä 13. kesäkuuta 1983 annetussa seitsemännessä neuvoston direktiivissä 83/349/ETY, pankkien ja muiden rahoituslaitosten tilinpäätöksestä ja konsolidoidusta tilinpäätöksestä 8. joulukuuta 1986 annetussa neuvoston direktiivissä 86/635/ETY ja vakuutusyritysten tilinpäätöksistä ja konsolidoiduista tilinpäätöksistä 19. joulukuuta 1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/674/ETY säädetään, että yhden tai useamman henkilön, joka on hyväksytty tekemään kyseisiä tilintarkastuksia, on tarkastettava tilinpäätökset ja konsolidoidut tilinpäätökset. Säännellyillä markkinoilla kaupankäynnin kohteeksi otettavien arvopaperien liikkeeseenlaskijoita koskeviin tietoihin liittyvien avoimuusvaatimusten yhdenmukaistamisesta 15. joulukuuta 2004 annetun direktiivin 2004/109/EY 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetään, että liikkeeseenlaskijan tilinpäätöksen on sisällettävä tarkastetut tilinpäätösasiakirjat. [9] Yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä annetun direktiivin 51 a artiklan 1 kohdan a alakohta. [10] Kohtuullinen varmuus määritellään yleensä suureksi, muttei kuitenkaan täydelliseksi varmuudeksi. [11] Kansainvälinen tilintarkastusstandardi ISA 200, Riippumattoman tilintarkastajan yleiset tavoitteet ja tilintarkastuksen suorittaminen ISA-standardien mukaisesti , kappale 11. Petoksella tarkoitetaan tilintarkastuksen yhteydessä tahallista tekoa, jonka joku tekee yrityksessä saavuttaakseen perusteetonta tai lainvastaista etua. Petoksen mahdollisuuden käsitettä on kehitettävä edelleen tässä yhteydessä, koska se on tärkeä. [12] Tilintarkastajat vähentävät tarkastusriskiä erilaisin menetelmin, joita ovat muun muassa yrityksen riskien määrittäminen, asianmukaisen sisäisen valvonnan arviointi, otantojen testaus, kolmansien osapuolten suorat vahvistukset ja keskustelut yritysjohdon kanssa. Tässä yhteydessä on tärkeää määritellä, milloin tiedot ovat olennaisesti virheellisiä. [13] IAS 1, kappaleet 17 ja 21, sekä IFRS-standardit. Muita keskeisiä periaatteita ovat puolueettomuus, täydellisyys ja varovaisuus. [14] Ks. rahoituslaitosten hallinto- ja ohjausjärjestelmistä sekä palkka- ja palkkiokäytännöistä annetun vihreän kirjan (KOM(2010) 284) sivulla 15 oleva kysymys 3.1: ”Onko ulkoisten tilintarkastajien ja valvontaviranomaisten yhteistyötä vahvistettava? Jos kyllä, millä tavoin?” Tähän mennessä saaduissa vastauksissa kannatetaan yleisesti ulkoisten tilintarkastajien ja valvontaviranomaisten välisen yhteistyön parantamista. [15] Yhdistyneen kuningaskunnan rahoituspalveluviranomainen (Financial Services Authority, FSA) ja Yhdistyneen kuningaskunnan tilinpäätösraportointia valvova viranomainen (Financial Reporting Council, FRC), julkaisivat kesäkuussa 2010 tausta-asiakirjan, jossa kysytään, ovatko tilintarkastajat aina olleet riittävän kriittisiä ja kiinnittäneet riittävästi huomiota merkkeihin hallinnoinnin vääristymistä tutkiessaan liikekirjanpidon keskeisiä alueita sekä julkistettavia tietoja, jotka määräytyvät johdon harkinnan mukaan. http://www.frc.org.uk/press/pub2303.html. [16] Ammatillisella kriittisyydellä voi olla tärkeä asema myös petosten havaitsemisessa ja torjunnassa. [17] Kohta, jossa on tiettyä kysymystä koskeva tarkennus, sisällytetään tilintarkastuskertomukseen, kun on kyse poikkeuksellisesta tapahtumasta, joka tilintarkastajan mielestä on kuitenkin oleellinen ja josta on sen vuoksi ilmoitettava, jotta tilinpäätöksen käyttäjä voi (käyttäjät voivat) ymmärtää tilinpäätöstietoja paremmin. Lisäksi on huomionarvoista, ettei kohta, jossa on tiettyä kysymystä koskeva tarkennus, vaikuta tilinpäätöstä koskevaan tilintarkastajan kertomukseen. [18] Kansainvälinen arvopaperimarkkinavalvojien yhteisö IOSCO on esittänyt ehdotuksia tilintarkastuskertomuksen parantamiseksi lieventämällä vääriä odotuksia, välttämällä erikoiskieltä ja ottamalla tarkastuskertomusten kaksijakoisen luonteen uudelleen arvioitavaksi. Tilintarkastuskertomusten parantaminen on myös kansainvälisen tilintarkastus- ja varmennusstandardilautakunnan (IAASB) tulevien vuosien asialistalla. [19] Ks. maaliskuussa 2010 julkaistu yhteenveto kuulemisessa saadusta palautteesta osoitteessahttp://ec.europa.eu/internal_market/consultations/2009/isa_en.htm. [20] Eettiset säännöt on kehittänyt Kansainvälisen tilintarkastajaliiton alainen lautakunta. Tilintarkastajina toimivat henkilöt käyttävät niitä mallina, koska heidän ammattikuntansa tai yrityksensä noudattaa IFAC:n standardeja. Kansallisten sääntelyviranomaisten laatimat säännöt ovat yleensä tiukempia kuin IFAC:n säännöt. [21] Tällaista mallia ei ole vielä testattu (paitsi Saksan luottolaitoksissa ja säästöpankeissa). [22] Vuonna 2006 tehtyyn tutkimukseen vastanneista yrityksistä yli puolet ilmoitti, että yrityksellä oli ollut sama tilintarkastaja yli seitsemän vuotta. Vastaajista 31 prosenttia ilmoitti, ettei tilintarkastajaa ollut vaihdettu yli 15 vuoteen. Yleinen suuntaus on, että mitä suurempi tarkastettava yritys on, sitä harvemmin se vaihtaa tilintarkastajaa. (London Economics: "Study on the Economic Impact of Auditors’ Liability Regimes", syyskuu 2006, taulukko 22, sivu 43: http://ec.europa.eu/internal_market/auditing/liability/index_en.htm.). [23] On syytä huomata, että Yhdysvaltojen lainsäädännön mukaan pörssiyhtiöiden tilintarkastajat eivät saa tarjota tiettyjä oheispalveluja asiakkailleen. Tämä vaikuttaa EU:ssa oheispalvelujen tarjoamiseen Yhdysvaltojen pörssissä noteeratuille yrityksille. [24] Yhdistyneen kuningaskunnan tilinpäätösraportointia valvova valvontaviranomainen (FRC) on tässä yhteydessä kuitenkin esittänyt erityisiä huomioita. Ks. FRC:n alaisen tilintarkastuksen valvontayksikön (Audit Inspection Unit) lehdistötiedote POB PN 60, 14. syyskuuta 2010. [25] Esimerkki: IFAC:n eettisten ohjeiden kappaleen 290.222 mukaan yleisen edun kannalta merkittävän yhteisön tilintarkastajan on ilmoitettava asiakkaalleen, jos kyseiseltä asiakkaalta saatujen palkkioiden osuus on yli 15 prosenttia kaikista yrityksen saamista palkkioista. [26] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1060/2009, annettu 16 päivänä syyskuuta 2009, luottoluokituslaitoksista. [27] FRC ja Institute of Chartered Accountants in England and Wales (ICAEW): Audit Firm Governance Code, tammikuu 2010. [28] Lakisääteisestä tilintarkastuksesta annetun direktiivin 2006/43/EY 3 artikla. [29] Julkinen kuuleminen tilintarkastusyhteisöjen valvontarakenteista ja niiden vaikutuksesta tilintarkastusmarkkinoihin, heinäkuu 2009: http://ec.europa.eu/internal_market/auditing/market/index_en.htm. [30] Uuden komitean tai valvontaviranomaisen perustamista olisi myös arvioitava sillä perusteella, miten se vaikuttaa EU:n talousarvioon. [31] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi luottoluokituslaitoksista annetun asetuksen (EY) N:o 1060/2009 muuttamisesta (KOM(2010) 289 lopullinen). [32] Rahoitusvälineiden markkinoista 21. huhtikuuta 2004 annetun direktiivin 2004/39/EY 55 artikla. Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14. kesäkuuta 2006 annetun direktiivin 2006/48/EY 53 artikla. [33] Elokuun 10. päivänä 2006 annetun täytäntöönpanodirektiivin 2006/73/EY 20 artikla. [34] Komission yksiköiden valmisteluasiakirja (rahoituslaitosten hallinto- ja ohjausjärjestelmistä sekä palkka- ja palkkiokäytännöistä annetun vihreän kirjan liitännäisasiakirja) (SEC(2010) 669) sivu 33, 6.1.1 kohta. [35] Deloitte & Touche, Ernst & Young, PricewaterhouseCoopers ja KPMG. [36] London Economics: "Study on the Economic Impact of Auditors’ Liability Regimes", syyskuu 2006, taulukko 5, sivut 22–33. http://ec.europa.eu/internal_market/auditing/liability/index_en.htm. [37] FRC:n alaisen tilintarkastuksen valvontayksikön lehdistötiedote POB PN 60, 14. syyskuuta 2010. [38] "Restrictive bank covenants keep Big four on top" (Christodoulou, 2010), Accountancy Age, 17. kesäkuuta 2010. [39] Ammattipätevyyttä koskevassa direktiivissä 2005/36/EY ja palveludirektiivissä 2006/123/EY vahvistetut säännöt. [40] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi luottoluokituslaitoksista annetun asetuksen (EY) N:o 1060/2009 muuttamisesta (KOM(2010) 289 lopullinen).