KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Kertomus edistymisestä uusiutuvien energialähteiden käytössä

1. Johdanto

Uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä 2009/28/EY (jäljempänä ”direktiivi”) luotiin eurooppalaiset puitteet uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian edistämiselle ja asetettiin sitovia kansallisia energiatavoitteita, joiden mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian kokonaisosuus energian loppukulutuksesta olisi nostettava 20 prosenttiin ja niiden osuus liikenteessä 10 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Nämä tavoitteet ovat Eurooppa 2020 -kasvustrategian yleistavoitteita, sillä niillä edistetään Euroopan johtoasemaa teollisuuden innovaatioiden ja teknologian alalla sekä vähennetään päästöjä, parannetaan energiatoimitusten varmuutta ja vähennetään riippuvuutta energian tuonnista. Direktiivissä vaaditaan myös uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa energiaa koskevien hallintojärjestelmien yksinkertaistamista sekä sähköverkkojen parantamista, jotta helpotetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön verkkoon pääsyä. Siinä vahvistettiin kattava biopolttoaineiden ja bionesteiden kestävyysjärjestelmä, johon sisältyy sitovia seuranta- ja raportointivelvoitteita. Kaikkien biopolttoaineiden, joita käytetään 10 prosentin tavoitteen saavuttamiseksi ja jotka saavat kansallista tukea, on oltava järjestelmän mukaisia.

Tämän kertomuksen tarkoituksena on arvioida jäsenvaltioiden edistymistä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian edistämisessä ja käytössä pyrittäessä vuoden 2020 tavoitteisiin sekä tehdä selkoa EU:ssa kulutettujen biopolttoaineiden ja bionesteiden kestävyydestä ja tämän kulutuksen vaikutuksista direktiivin mukaisesti[1]. Arviointi kattaa viimeaikaisen kehityksen ja perustuu Eurostatin tietoihin uusiutuvista lähteistä peräisin olevasta energiasta (vuosilta 2009 ja 2010), jäsenvaltioiden komissiolle vuonna 2011 toimittamiin uusiutuvaa energiaa koskeviin edistymiskertomuksiin[2], komission omiin tutkimuksiin sekä komission teettämiin tutkimuksiin[3].

Kuten jäljempänä esitetään tarkemmin, vaikuttaa siltä, että EU:n tasolla alku on yleisesti ottaen ollut hyvä, mutta uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuuden kasvun keskeisiä esteitä on purettu odotettua hitaammin ja erityisesti jäsenvaltioiden on toteutettava lisätoimia. Poikkeamiset kansallisista suunnitelmista lisäävät sijoittajien sääntelyriskiä, ja voitettavana on edelleen esteitä, joihin olisi pitänyt puuttua uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin täytäntöönpanolla mutta joihin ei kuitenkaan vielä ole puututtu. EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla tarvitaan hallinnon yksinkertaistamista ja suunnittelun ja lupamenettelyjen selkeyttämistä sekä infrastruktuurin kehittämistä ja käyttöä koskevia lisätoimia. Lisätoimia tarvitaan myös uusiutuvista lähteistä tuotetun energian käsittelemiseksi ja sisällyttämiseksi sähköjärjestelmään. EU:n tämänhetkinen yleinen taloudellinen tilanne sekä uusiutuvan energian tukijärjestelmiin tehdyt häiriöitä aiheuttavat muutokset (jotka nekin lisäävät sääntelyriskiä) ovat myös tekijöitä, joiden perusteella on pääteltävä, että jäsenvaltioiden tasolla tarvitaan lisätoimenpiteitä, jotta voidaan pysyä kehityspolulla ja saavuttaa tavoitteet. Tällaisten esteiden poistaminen edistää merkittävästi uusiutuvien energialähteiden kustannustehokasta käyttöönottoa ja EU:n tavoitteiden saavuttamista. Tekninen kehitys ja kustannusten vähentäminen ovat myös erittäin tärkeitä seikkoja, ja niitä tutkitaan komission tulevassa tiedonannossa energiateknologiasta ja -innovoinnista.

2. Uusiutuvan energian kehittämisessä saavutettu edistys

Uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin sekä kansallisissa uusiutuvaa energiaa käsittelevissä toimintasuunnitelmissa (jäljempänä ”suunnitelmat”) vahvistettujen toimien täytäntöönpanon ansiosta uusiutuvan energian käyttö on lisääntynyt useimmissa jäsenvaltioissa huomattavasti komission edellisen edistymiskertomuksen jälkeen[4].

Uusiutuvan energian alakohtainen ja yleinen kasvu EU:ssa (Eurostat)

Uusiutuvan energian osuudet 20 jäsenvaltiossa ja koko EU:ssa olivatkin vuonna 2010 kansallisissa suunnitelmissa asetettujen vuoden 2010 sitoumusten tasolla tai niitä suuremmat ja kautta 2011/2012 koskevaa ensimmäistä välitavoitetta suuremmat[5].

Komission suorittama lisäanalyysi, jossa mallinnetaan nykyisiä poliittisia aloitteita ja uusiutuvan energian kehittämisen eri esteitä[6] (ks. lähemmin komission yksiköiden valmisteluasiakirja ja siihen liittyvä raportti[7]), osoittaa kuitenkin, että vuotta 2020 koskevat näkymät ovat vähemmän optimistisia. Analyysissa, jossa esitetään varovainen arvio uusiutuvien energialähteiden käytön kasvusta muihin lähteisiin verrattuna, rajataan toimet jo käytössä oleviin toimiin ja pohditaan talouskriisiä, nykyisiä hallinnollisia ja infrastruktuuriesteitä sekä toimien ja tukijärjestelmien häiriöitä. Tämä osoittaa, että investoinnit saattavat tulevaisuudessa vähentyä tai viivästyä, elleivät jäsenvaltiot toteuta lisätoimenpiteitä tavoitteidensa saavuttamiseksi. Koska investointien toteutusajat ovat kahdeksasta kymmeneen vuotta, investointien merkittävällä häiriintymisellä nyt on huomattava vaikutus uusiutuvan energian tuotantoon lähivuosina, ja tämä on aiheuttanut huolta. Näin ollen monien jäsenvaltioiden on toteutettava lisätoimenpiteitä varmistaakseen, että niiden tavoitteet saavutetaan.

Uusiutuvan energian suunniteltu (sininen viiva) ja arvioitu kehitys (punainen katkoviiva) EU:ssa

Tätä päätelmää tukee alakohtainen kehitys sähköntuotannon, lämmityksen ja jäähdytyksen sekä liikenteen aloilla. 15 jäsenvaltiota ei onnistunut saavuttamaan vuoden 2010 ohjeellisia tavoitteitaan, jotka koskevat uusiutuvan energian osuutta sähköntuotannossa[8]. Liikennealalla 22 jäsenvaltion ei onnistunut saavuttaa vuoden 2010 ohjeellista tavoitetta, joka oli 5,75 prosenttia[9].

Lämmityksen ja jäähdytyksen alalla ei ole ollut mitään – edes ohjeellisia – tavoitteita, ja sillä kasvu on ollut hidasta vuoden 2005 jälkeen. Komission suorittaman analyysin mukaan uusiutuvan energian osuus lämmityksessä ja jäähdytyksessä saattaa jopa pienentyä lähivuosina.

Kansallisten suunnitelmien noudattamatta jättäminen on ilmeisintä tuulivoima-alalla. Jäsenvaltioiden suunnitelmien mukaan tuulivoimakapasiteetin odotetaan saavuttavan 213 GW vuonna 2020 (169 GW onshore-tuulivoimaa ja 44 GW offshore-tuulivoimaa). Merellä tapahtuvan sähköntuotannon suunnitellaan saavuttavan 140 TWh (noin 12 Mtoe). Komission analyysin mukaan se saattaa kuitenkin nousta vain 43 TWh:iin (3,7 Mtoe) kansallisten toimien vähentymisen ja infrastruktuuriin liittyvien vaikeuksien vuoksi.

Offshore-tuulivoiman suunniteltu (sininen viiva) ja arvioitu kehitys (punainen katkoviiva) EU:ssa

Vaikka onshore-tuulivoima on kasvanut voimakkaasti viime vuosina, jäsenvaltioiden suunnitelmat lisätä onshore-tuulivoiman tuotantoa 354 TWh:iin saattavat jäädä saavuttamatta. Tarvitaan lisätoimia toimenpiteiden tehostamiseksi ja infrastruktuurin parantamiseksi, tai muutoin saavutetaan ehkä vain arviolta 210 TWh.

Onshore-tuulivoiman suunniteltu (sininen viiva) ja arvioitu kehitys (punainen katkoviiva) EU:ssa

Tuulivoiman kokonaistuotanto saattaa näin ollen jäädä odotuksia vähäisemmäksi. Vaikka jäsenvaltioiden suunnitelmissa kaavaillaan lähes 500 TWh:n tuulivoimatuotantoa, nykyinen kehitys viittaa siihen, että siitä saavutetaan ehkä vain puolet eli 253 TWh.

Kaiken biomassan osalta kehitys on myös negatiivista, mutta ei niin jyrkästi kuin tuulivoima-alalla:

Biomassaenergian suunniteltu (sininen viiva) ja arvioitu kehitys (punainen katkoviiva) EU:ssa

Tällä alalla tuotannon määrä on kuitenkin paljon suurempi kuin tuuli- tai aurinkovoiman aloilla. Suunnitellun tuotannon on tarkoitus saavuttaa 104 Mtoe vuoteen 2020 mennessä sekä sähköntuotannon (232 TWh tai 19 Mtoe) että lämmityksen (noin 85 Mtoe) aloilla, mutta odotettu tuotanto vuonna 2020 on vain 86 Mtoe. Tämä poikkeama saattaa olla yhteydessä puu-, selluloosa- ja paperiteollisuuden tuotantosykleihin, sillä niiden jätteet ja jäämät muodostavat merkittävän osan biomassan raaka-aineesta. Komission suunnitteilla olevassa kertomuksessa biomassasta ja kestävyydestä tätä kysymystä tarkastellaan perusteellisemmin[10].

Aurinkosähkön osalta tarina ja odotukset ovat toisenlaiset. Muutaman viime vuoden voimakas kasvu on synnyttänyt ylijäämän, joka jatkuu vielä jonkin aikaa:

Aurinkosähkön suunniteltu (sininen viiva) ja arvioitu kehitys (punainen katkoviiva) EU:ssa

EU:n optimistiset ja varmat markkinat edistivät aurinkosähkön maailmanlaajuisen tuotantokapasiteetin rakentamista, kun Kiina, Intia ja Yhdysvallat tulivat uusille, EU:n käynnistämille globaaleille aurinkosähkön markkinoille. Tästä syntynyt ylikapasiteetti on alentanut tuotantokustannuksia huomattavasti. Jäykät kansalliset tukijärjestelmät eivät kuitenkaan yleensä kyenneet mukautumaan riittävän nopeasti kustannusten alenemiseen ja tuottojen kasvuun, ja eräissä maissa laiteasennusten vauhti ja määrä oli melkein liiallinen yleisen talouskriisin aikana. Tämä on johtanut äkillisiin ja arvaamattomiin muutoksiin monissa kansallisissa tukijärjestelmissä, ja nekin supistavat investointeja niin, että aurinkosähkön nykyinen suunniteltuja tasoja suurempi kapasiteetti (46 TWh 35 TWh:n sijaan) katoaa ja vaihtuu vuoteen 2020 mennessä vajeeksi (ks. jäljempänä oleva osa, jossa tukijärjestelmiä käsitellään lähemmin).

Biopolttoaineiden (liikennealalla käytetty biomassa) osalta ennuste on enemmän biomassaa yleensä koskevan ennusteen kaltainen: hienoinen ylijäämä suunniteltuun kehityspolkuun verrattuna pienenee ja muuttuu vajeeksi, ellei lisätoimenpiteitä toteuteta. Lisäksi komissio on ehdottanut uusiutuvan energian 10 prosentin osuutta liikenteessä koskevaan tavoitteeseen muutosta, jolla edellytetään muiden kuin elintarvikekäyttöön tarkoitettujen raaka-aineiden käytön lisäämistä tavoitteen saavuttamisen edistämiseksi. Pitkälle kehittyneiden raaka-aineiden (joilla saadaan aikaan suurempia kasvihuonekaasujen vähennyksiä kuin elintarvikekäyttöön tarkoitetuilla raaka-aineilla) käytön lisääminen edellyttää selvästi lisätoimenpiteitä, jotta tavoite voidaan saavuttaa.

Biopolttoaineiden suunniteltu (sininen viiva) ja arvioitu kehitys (punainen katkoviiva) EU:ssa

Edellä esitetyistä tiedoista voidaan päätellä, että kokonaisuutena sekä eri aloittain ja teknologioittain tarkasteltuna uusiutuvan energian käyttö EU:ssa on lähtenyt voimakkaaseen kasvuun uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä säädetyn uuden järjestelmän myötä. Niiden tulevaa kehitystä tarkasteltaessa näyttää kuitenkin siltä, että talouskriisi vaikuttaa nyt uusiutuvaan energiaan ja varsinkin sen pääomakustannuksiin, kuten se on vaikuttanut kaikkiin muihinkin talouden aloihin. Tämä sekä yhä olemassa olevat hallinnolliset esteet, infrastruktuuri-investointien viivästyminen ja tukijärjestelmien toimintaa häiritsevät muutokset merkitsevät sitä, että vuoden 2020 tavoitteiden saavuttaminen edellyttää lisätoimia.

Arvioitaessa ensimmäisiä välitavoitteita koskevia kansallisia tuloksia on pidettävä mielessä, että vuoden 2010 suunnitelmat ja kauden 2011/2012 välitavoitteet ovat vain lähtökohta kehityspolulle, joka jyrkkenee edettäessä kohti vuotta 2020. Vaikka kaudella 2009/2010 saavutetut kasvuasteet voitaisiin ylläpitää vuoteen 2020 asti, yksitoista jäsenvaltiota ei silti saavuttaisi tavoitteitaan. Monissa jäsenvaltioissa tällä hetkellä toteutetut toimet (pääasiassa tukijärjestelmien puutteiden korjaaminen ja hallinnollisten esteiden poistaminen) saattavat olla riittämättömiä käynnistämään vuoden 2020 tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavan uusiutuvan energian käyttöönoton. Finanssikriisi vaikuttaa myös tähän kehitykseen, sillä pääomakustannukset ovat nousseet useissa jäsenvaltioissa. Näin ollen kustannuksiltaan halvat toimenpiteet, joilla vähennetään hallinnollista rasitusta ja parannetaan energiatehokkuutta (pienentäen energian kokonaiskysyntää ja siten kasvattaen uusiutuvan energian osuutta), ovat yhä tärkeämpiä toimia tavoitteiden saavuttamiseksi.

Liitteessä 1 on yhteenveto jäsenvaltioiden tämänhetkisistä tuloksista.

3. Poliittiset toimet

Kunnes Euroopassa on saatu aikaan avoimet ja kilpailuun perustuvat energian sisämarkkinat, markkinoiden puutteet on korjattu ja ulkoiset kustannukset sisällytetty hintoihin, uusiutuvan energian käytön edistämiseksi tarvitaan poliittisia toimia, olivat ne luonteeltaan sitten taloudellisia, sääntelyyn liittyviä tai hallinnollisia. Eurooppa pyrkii yhä tekemään energiamarkkinoista toimivat. Markkinoiden puutteita ovat muun muassa pirstaloituneet markkinat, heikko kilpailu sekä ilmastonmuutokseen, ympäristön pilaantumiseen, toimitusvarmuuteen ja teknologiseen innovointiin (heijastusvaikutukset ja edelläkävijöiden kilpailuedut) liittyvät huomattavat kustannukset. Markkinoiden puutteiden korvaamiseksi Eurooppa on ottanut käyttöön joukon erilaisia poliittisia toimia, kuten tukijärjestelmiä, standardeja ja hallinnollisia sääntöjä, joilla edistetään uusiutuvan energian kehitystä.

EU:n suoria toimenpiteitä uusiutuvan energian tukemiseksi ovat muun muassa EU:n t&k-menot ja päästöoikeuksien myynnistä saatavien tulojen osoittaminen alalle (NER300-ohjelma). Mahdollisuuksia edistää innovatiivisia teknologioita tulevaisuudessa tutkitaan komission tulevassa tiedonannossa energiateknologioista ja innovoinnista. Lisäksi tärkein eurooppalainen väline ilmastonmuutoksen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi hintoihin, EU:n päästökauppajärjestelmä, on siirtymässä kolmanteen vaiheeseensa. Tähän mennessä hiilen (alhainen) hinta ei kuitenkaan ole tarjonnut sijoittajille riittävää kannustinta eikä onnistunut edistämään merkittävästi pitkän aikavälin vähähiilisiä investointeja.

Hallintomenettelyt

Lupa- ja suunnittelumenettelyjen sekä sähköinfrastruktuurin hitaan kehityksen todettiin edellisessä edistymiskertomuksessa olevan uusiutuvan energian osuuden kasvun merkittäviä esteitä[11]. Uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin 13 artiklan 1 kohdassa edellytetään jäsenvaltioiden varmistavan, että uusiutuvaa energiaa koskevat lupamenettelyt ovat läpinäkyviä, oikeasuhteisia, yhteen sovitettuja ja ajallisesti rajattuja ja että pienempiin tai hajautettuihin hankkeisiin sovelletaan kevyempiä menettelyjä. Direktiivissä myös velvoitetaan jäsenvaltiot raportoimaan näiden esteiden poistamisessa saavutetusta edistyksestä.

Komission analyysi jäsenvaltioiden edistymiskertomuksista vuodelta 2011[12] osoittaa, että edistys hallinnollisten esteiden poistamisessa on yhä vähäistä ja hidasta. Monet jäsenvaltiot eivät edes käsittele kertomuksissaan direktiivin 22 artiklan 3 kohdassa nimenomaisesti lueteltuja hallinnollisia uudistuksia. Komissio tutkii jatkossakin sitä, miten jäsenvaltiot poistavat näitä esteitä, ja käynnistää rikkomismenettelyjä, elleivät jäsenvaltiot ryhdy toimiin.

Hidas edistyminen verkkosovellusten, suunnittelu- ja lupapäätösten hallinnollisten määräaikojen ja avoimien hyväksyntämenettelyjen suhteen on huolestuttavaa. Uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden luvista ja hakijoiden avustamisesta vastaavan yhden hallintoelimen perustaminen on yhä harvinaista. Vain Kreikka ja Portugali ilmoittivat äskettäin käyttöön otetuista ”keskitetyistä asiointipisteistä” suunnitelmien julkistamisen jälkeen; muutamissa jäsenvaltioissa niitä on ollut käytössä jo aikaisemmin joidenkin teknologioiden osalta (esim. tuulivoima) tai valtioiden joissain osissa (esim. Saksa ja Ruotsi). Vain Tanskassa, Italiassa ja Alankomaissa on yksi lupajärjestelmä kaikkia hankkeita varten. Nämä huolenaiheet ovat erityisen polttavia lämmityksen ja jäähdytyksen alalla, jolla mahdollisten tekniikoiden erilainen luonne estää yhdenmukaisten hallinnollisten lähestymistapojen kehittämisen.

On selvää, että puutteelliset hallintojärjestelyt lisäävät uusiutuvan energian kustannuksia, ja niiden poistamisella on yleensä vain vähäisiä julkistaloudellisia vaikutuksia: hallintomenettelyjen yksinkertaistamisen ja nopeuttamisen ei tarvitse aiheuttaa julkishallinnoille lisäkustannuksia, ja epävarmuuden ja sijoittajien sääntelyriskin pienentäminen voi vähentää huomattavasti pääomakustannuksia. Energiansiirtoinfrastruktuurin osalta tällaisia toimenpiteitä on käsitelty EU:n tasolla Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivoja koskevassa asetuksessa, jossa määritellään lupamenettelyjen koordinointia ja valvontaa koskevat vastuut, vahvistetaan avoimuutta ja yleisön osallistumista koskevat vähimmäisvaatimukset ja määritellään lupamenettelyn pisin sallittu kesto. Tällaisia toimenpiteitä tarvitaan uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin 13 artiklan nojalla kiireesti energiantuotantolaitoksia varten.

Sähköverkko

Sähköntuotantoon käytettävä uusiutuva energia on integroitava markkinoille. Jotkin tärkeimmistä tulevaisuuden uusiutuvista energialähteistä – lähinnä tuuli- ja aurinkovoima – ovat kuitenkin keskeisiltä ominaisuuksiltaan erilaisia kuin perinteiset lähteet kustannusrakenteen, säädeltävyyden ja koon suhteen eivätkä yksinkertaisesti sovi nykyisiin markkinarakenteisiin ilman mukauttamistoimia. Infrastruktuuri-investointeja tarvitaan selvästi pikaisesti, ja myös sähköverkon toimintaa on nykyaikaistettava.

Direktiivin 16 artiklassa edellytetään sähköinfrastruktuurin, toiminnan ja kehittämisen sekä verkkoon pääsyä ja kustannusten jakamista koskevien sääntöjen uudistuksia uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuuden lisäämiseksi. Jäsenvaltioiden on myös raportoitava näistä uudistuksista. Analyysi jäsenvaltioiden edistyksestä uusiutuvista lähteistä tuotetun sähkön siirtämisen ja jakelun varmistamisessa ja uusiutuvan energian integrointia koskevien sääntöjen parantamisessa osoittaa, että useimmat jäsenvaltiot ovat edistyneet jonkin verran verkkoon pääsyn esteiden poistamisessa. Verkkoa koskevien sääntöjen avoimuutta ja johdonmukaisuutta on kuitenkin tarpeen lisätä edelleen.

Kun otetaan huomioon pidemmän aikavälin odotukset siitä, että yhä suurempi osuus EU:n sähköstä tuotetaan uusiutuvista energialähteistä, direktiivin 16 artiklan täysimääräinen täytäntöönpano on tärkeää. Se, että verkkoa ei ole tähän mennessä uudenaikaistettu, vaikka energiayhdistelmä on muutoksessa, aiheuttaa ongelmia sisämarkkinoiden kehitykselle, silmukkavirtoihin, verkon vakauteen ja sähkön käytön lisääntyvään leikkaamiseen liittyviä teknisiä ongelmia sekä investointien pullonkauloja, jotka johtuvat uusien sähköntuottajien verkkoon liittämisen viivästymisestä. Sähköverkon ja -järjestelmän toiminnan mukauttaminen muun muassa lisäämällä varastointikapasiteettia ja parantamalla järjestelmän hallintaa ja ennusteita tehostaa nykyisen infrastruktuurin käyttöä. Verkon tehokkaamman käytön ja hallinnoinnin avulla voidaan myös välttää siirtoon liittyvää hävikkiä. Tällaiset parannukset yhdessä jäsenvaltioiden kymmenvuotisen verkonkehittämissuunnitelman täytäntöönpanon ja Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivoista annetun asetuksen mukaisten yhteistä etua koskevien hankkeiden määrittelyn ja käynnistämisen nopean edistymisen kanssa ovat tarpeen uusiutuvan energian yhtäläisen kohtelun saavuttamiseksi ja uusiutuvan energian tuottajien integroimiseksi asianmukaisesti sähkömarkkinoille.

Verkon käyttöä koskevat järjestelyt ja sen kustannusten jakamista koskevat säännöt on myös nykyaikaistettava vastaamaan energialähteiden valikoiman muuttuvaa luonnetta, ja niillä on asteittain lisättävä uusiutuvan energian tuottajien tasapainottavaa tehtävää kysynnän mukaan säädettävinä sähkön tuottajina. Lopullisena tavoitteena olisi oltava, että uusiutuva energia on täysin kilpailukykyistä ja että sen tuottajat toimivat ja niitä kohdellaan tasavertaisina markkinatoimijoina. Avoimuuden lisääminen, yhtäläinen verkkoon pääsy sekä kustannusten jakamista koskevien sääntöjen kehittäminen tarjoavat kaikille tuottajille kannustimia parantaa koko järjestelmän tehokkuutta ja olla tekemättä tuotantoa tai tuotantopaikkoja koskevia erillispäätöksiä.

On syytä muistaa myös, että puhtaan energian infrastruktuuria koskevat huolenaiheet eivät rajoitu sähköalaan. Myös tarve vähentää riippuvuutta fossiilisista polttoaineista liikennealalla edellyttää uusia infrastruktuuri-investointeja. Edistääkseen vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurin käyttöönottoa liikenteessä komissio on julkaissut ”Puhdasta energiaa liikenteen alalla” -paketin[13], jossa ehdotetaan direktiiviä vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurin käyttöönotosta. Ehdotus sisältää infrastruktuurin käyttöönottoa koskevia sitovia tavoitteita.

Tukijärjestelmät

Uusiutuvan energian erityyppisten tukijärjestelmien vaikuttavuudesta ja tehokkuudesta on käyty keskustelua jo ainakin vuosikymmenen ajan. Järjestelmiä on monenlaisia, ja niillä on hyviä ja huonoja ominaisuuksia ja vaikutuksia. Vuonna 2011 komissio katsoi, että ohjeista olisi hyötyä, sillä ne auttaisivat jäsenvaltioita tunnistamaan parhaat käytännöt4. Jäsenvaltioiden kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen komission vuonna 2012 antamassa tiedonannossa ”Uusiutuva energia: merkittävä tekijä Euroopan energiamarkkinoilla”[14] ilmoitettiin suunnitelmista laatia tällaisia ohjeita. Koska taloudellisilla tukijärjestelmillä on nykyisin merkittävä rooli uusiutuvan energian kehittämisessä ja koska uusiutuvan energian merkitys (ja kustannukset) sähköalalla kasvaa, tukijärjestelmien uudistamiseksi tarvitaan pikaisia toimia, joilla varmistetaan, että ne suunnitellaan kustannustehokkaasti ja markkinalähtöisesti. Komission ohjeet ovat tarpeen, jotta taataan, että tukijärjestelmiä mukautetaan säännöllisesti ja riittävän nopeasti teknologian kustannusten pienenemisen huomioon ottamiseksi ja sen varmistamiseksi, että uusiutuvan energian tuottajat liitetään osaksi energiamarkkinoita (esimerkiksi siirtymällä syöttötariffeista toimituspalkkioihin tai kiintiöihin ja käyttämällä tarjouskilpailuja liiallisten korvausten välttämiseksi) ja että tällaisilla markkinatoimenpiteillä korjataan markkinoiden puutteita eikä lisätä tai ylläpidetä niiden vääristymiä. Myös komission tulevassa valtiontukea koskevien suuntaviivojen tarkistuksessa otetaan tämä huomioon. Varsinkin biopolttoaineiden tukijärjestelmien epävarmuuden suhteen on huolestuttavaa, että energiatuotteiden verotuksen uuden oikeuskehyksen[15] hyväksyminen ei ole edennyt neuvostossa, sillä nykyisen oikeuskehyksen mukaan mahdollisuus käyttää verokannustimia lakkaa vuoteen 2020 mennessä.

Monet kansalliset uudistukset ovat vaikuttaneet kielteisesti investointi-ilmapiiriin. Ratkaisevimpia ovat olleet muutokset, jotka pienentävät jo tehtyjen investointien tuottoa. Tällaiset muutokset muuttavat yritysten oikeutettuja odotuksia ja haittaavat selvästi investointeja aikana, jona investointeja tarvittaisiin huomattavasti enemmän. Näin ollen tarvitaan itse uudistusprosessia koskevia ohjeita, jotta varmistetaan, että tukijärjestelmät ovat kustannustehokkaita mutta eivät aiheuta häiriöitä. Komissio katsoo myös, että tarvitaan lisätoimia energia-alan lähentymisen ja eurooppalaistumisen varmistamiseksi: sen lisäksi, että kehitetään yhteisiä toimintatapoja uusiutuvan energian tukemiseksi, on lisättävä rajatylittävää yhteistyötä. Tällaisen yhteistyön nykyinen oikeuskehys on uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin yhteistyömekanismin muodostama kehys. Se sisältää yhteisiä hankkeita, joissa voidaan kehittää yhteisiä toimintatapoja konkreettisten uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden perusteella, teknologioita tai alueita sekä Ruotsin ja Norjan järjestelmän kaltaisia yhteisiä tukijärjestelmiä, jotka ovat toteuttamiskelpoisia hyvin yhdistetyillä alueellisilla markkinoilla, joilla kuluttajat voivat myös fyysisesti hyötyä naapurimaahan rakennetusta uusiutuvan energian tuotantokapasiteetista. Tällaiset välineet tarjoavat tien uusiutuvan energian eurooppalaiselle kehittämiselle, jossa resursseja kehitetään energian sisämarkkinoilla yhteisesti ja kustannustehokkaasti. Tätä varten komissio aikoo yhteistyömekanismeja koskevien tulevien ohjeiden lisäksi edistää jäsenvaltioiden välillä luotavia, yhteistyömekanismiin perustuvia alueellisia (ja mahdollisesti alakohtaisia) yhteisiä tukijärjestelmiä, kuten yhteistä eurooppalaista lähestymistapaa offshore-tuulivoiman kehittämiseen pohjoisilla merialueilla.

Kaikkia neljää uusiutuvan energian uudistamisen ja integroinnin elementtiä (voimakasta kasvua, kustannusten hallintaa, markkinoille integrointia ja eurooppalaistumista) käsitellään nimenomaisesti komission tulevissa ohjeissa. Näin edistetään politiikan johdonmukaisuutta ja varmistetaan, että markkinatoimilla korjataan markkinoiden puutteita lisäämättä uusia tai ylläpitämättä nykyisiä markkinoiden vääristymiä.

4. Biopolttoaineiden kestävyys

Kaikki jäsenvaltiot eivät ole kehittäneet biopolttoaineiden markkinoitaan, ja viisi jäsenvaltiota (Ranska, Saksa, Italia, Espanja ja Yhdistynyt kuningaskunta) hallitsee suurinta osaa EU:n biopolttoaineiden tuotannosta ja kulutuksesta. Eurostat ilmoitti vuonna 2010, että 1,4 prosenttia (177 ktoe) kaikista EU:ssa käytetyistä biopolttoaineista oli tuotettu jätteistä, tähteistä, muiden kuin ruokakasvien selluloosasta ja lignoselluloosasta (tosin muiden, epävirallisten tilastojen mukaan osuus on noin 9 prosenttia, johon sisältyy kierrätetty ruokaöljy). Direktiivin 17, 18 ja 23 artiklassa komissio velvoitetaan seuraamaan useita biopolttoaineisiin ja bionesteisiin liittyviä kysymyksiä, kuten niiden vaikutusta kestävyyteen, biomassan markkinoihin sekä perushyödykkeiden ja elintarvikkeiden hintoihin ja tarvetta maaperän, vesien ja ilman suojelutoimiin. Tätä käsitellään perusteellisesti tähän kertomukseen liittyvässä valmisteluasiakirjassa. Komissio tutkii myös biopolttoaineiden kestävyyttä kuluttajanäkökulmasta osana laajempaa tutkimusta polttoainemarkkinoiden toiminnasta[16].

Keskeinen tekijä tällaisessa seurannassa ovat polttoaineiden alkuperää koskevat tiedot. 60 prosenttia EU:ssa vuonna 2010 käytetyistä biodieselin raaka-aineista oli tuotettu EU:ssa. Argentiina oli suurin biodieselin viejä EU:hun. Suurin osa – noin 80 prosenttia – EU:ssa käytetyistä liikenteen bioetanolin raaka-aineista oli tuotettu EU:ssa, ja tuonnista suurin osa tuli Brasiliasta ja Yhdysvalloista, joskin tuonti Brasiliasta lähes puolittui vuoteen 2008 verrattuna.

EU:ssa vuonna 2010 kulutettujen biopolttoaineiden alkuperä[17]

|| Biodiesel || Bioetanoli

|| Määrä (ktoe) || Osuus || || Määrä (ktoe) || Osuus

EU || 8 270 || 83,2 % || EU || 2 243 || 80,1 %

Argentiina || 1 003 || 10,1 % || Brasilia || 234 || 8,4 %

Indonesia || 285 || 2,9 % || Yhdysvallat || 121 || 4,3 %

Malesia || 123 || 1,2 % || Peru || 26 || 0,9 %

Kiina || 67 || 0,7 % || Kazakstan || 24 || 0,8 %

Yhdysvallat || 61 || 0,6 % || Bolivia || 20 || 0,7 %

Muut maat || 129 || 1,3 % || Egypti || 15 || 0,5 %

|| || || Etelä-Korea || 16 || 0,6 %

|| || || Muut maat || 101 || 3,6 %

Yhteensä || 9 938 || || || 2 800 ||

Lähde: EUROSTAT, COMTRADE.

EU:ssa vuonna 2010 kulutettujen kaikkien biopolttoaineiden raaka-aineiden alkuperä

EU || Argentiina || Indonesia || Brasilia || Yhdysvallat || Kanada || Ukraina || Malesia || Paraguay || Muu

63,9 % || 9,7 % || 6,6 % || 5,3 % || 3,0 % || 2,4 % || 2,3 % || 1,7 % || 1,5 % || 1,3 %

|| || || || || || || || ||

Venäjä || Kiina || Sveitsi || Peru || Bolivia || Peru || Egypti || Guatemala || ||

1,0 % || 0,5 % || 0,2 % || 0,2 % || 0,2 % || 0,2 % || 0,1 % || 0,1 % || ||

Komission suorittama tarkastus siitä, miten jäsenvaltiot ovat saattaneet biopolttoaineiden kestävyyskriteerit osaksi kansallista lainsäädäntöä, osoitti, että asiassa on puutteita, ja oikeudellisia menettelyjä on aloitettu sen varmistamiseksi, että kaikissa jäsenvaltioissa on käytössä tehokkaat kestävyysjärjestelmät. Samalla komissio on hyväksynyt 13 biopolttoaineiden kestävyyden ”vapaaehtoista sertifiointijärjestelmää”, joiden avulla biopolttoaineiden tuottajat kaikkialla maailmassa voivat noudattaa EU:n tiukkoja vaatimuksia. Lisäksi keskeiset viejävaltiot (Argentiina, Brasilia, Indonesia ja Malesia) ovat hyväksyneet uusia sääntelytoimenpiteitä parantaakseen ympäristökäytäntöjään biopolttoaineisiin liittyvillä aloilla.

Komission ja jäsenvaltioiden suorittamassa ilman, maaperän ja vesien suojelun erityistoimenpiteiden tarvetta koskevassa seurannassa on yleisesti havaittu, että kaikki EU:n nykyiset maatalouskäytännöt, jotka ovat EU:n yhteisen maatalouspolitiikan ja ympäristölainsäädännön perusteella pakollisia, soveltuvat biopolttoaineiden raaka-aineiden tuotantoon (sillä suurin osa biopolttoaineista tuotetaan viljelykasveista), ja näin ollen ei tarvita erillisiä, nimenomaan biopolttoaineita koskevia toimenpiteitä. Itse asiassa nykyiset kestävyysjärjestelmät ja vapaaehtoiset järjestelmät sisältävät usein hyviä maatalouskäytäntöjä koskevia vaatimuksia, ja siten järjestelmillä kannustetaan soveltamaan ilman, maaperän ja vesien suojelun kannalta parhaita maatalouskäytäntöjä. Kun maatalouden luonnonvaroihin kohdistuva paine kasvaa, on kuitenkin tärkeää varmistaa, että olemassa olevat suojelutoimenpiteet ovat edelleen riittävät.

EU:ssa kulutettaviin biopolttoaineisiin käytettävän maan kokonaispinta-ala on alle 3 miljoonaa hehtaaria. Vaikka kaikki jäsenvaltiot eivät ole ilmoittaneet viljelyaloja, joilla viljellään biopolttoaineiden raaka-aineita, arviot EU:ssa vaihtelevat 2 prosentista (Puola) 6 prosenttiin (Ranska) jäsenvaltion viljelymaasta.

Biopolttoaineiden ”sosiaalisen kestävyyden” osalta komissio on velvollinen raportoimaan myös maankäyttöoikeuksista, sillä EU:n biopolttoaineiden kysyntä lisää elintarvikkeiden ja muiden maataloustuotteiden viennin kansainvälistä kysyntää ja siten kehitysmaiden painetta siirtyä viljelemään tällaisia myytäviä viljelykasveja yhä suuremmalla osalla viljelymaasta. Kun otetaan huomioon maan ostamisen ja biopolttoaineiden tuotannon välillä kuluva aika ja ILC:n Land Matrix -tietokannan puutteet, ei ole vielä selvää, lisääkö EU:n biopolttoaineiden kysyntä maankäyttöoikeuksien väärinkäyttöä. Komission ja jäsenvaltioiden on kuitenkin jatkettava tämän kysymyksen seuraamista. Kun otetaan huomioon elintarvikkeiden hintojen merkittävä nousu vuosina 2008 ja 2011 ja sen vaikutus elintarvikkeiden kohtuuhintaisuuteen sekä Yhdysvaltojen heikko sato vuonna 2012, on tärkeää arvioida, onko EU:n biopolttoaineiden kulutus vaikuttanut tähän jollain tavoin vai ovatko muut tekijät, kuten huonot säät, huonot sadot, maailmanlaajuisen kysynnän lisääntyminen, öljyn hinnan kohoaminen jne. merkittävämpiä. Komission analyysissa havaittiin, että viljan käyttö bioetanolin tuotantoon muodosti 3 prosenttia viljan kokonaiskäytöstä kaudella 2010/2011, ja sillä arvioidaan olleen vähäinen vaikutus (1–2 prosenttia) hintoihin viljan maailmanmarkkinoilla. EU:n biodieselin kulutus on suurempaa, ja sen arvioitu vaikutus elintarvikkeiksi käytettävien öljykasvien (rapsi, soijapapu, palmuöljy) hintoihin vuosina 2008 ja 2010 oli 4 prosenttia[18]. Näyttää myös siltä, että biopolttoaineiden kysyntä reagoi elintarvikemarkkinoita herkemmin hintoihin, ja siten kysyntä vähenee enemmän hintojen kohotessa. Tästä huolimatta komissio aikoo seurata edelleen EU:n biopolttoaineiden kysyntää maataloustuotteiden maailmanmarkkinoilla sekä elintarvikkeiden hintoja ja niiden vaihteluja ja analysoida niitä nykyistä paremmin. Lisäksi biopolttoaineiden ja biotalouden muiden alojen välinen vuorovaikutus on yhä kehittymässä, ja biomassan perinteisten käyttäjien, kuten petrokemian teollisuuden, vaikutuksia on edelleen tutkittava.

Direktiivillä myös velvoitetaan komissio tekemään selkoa siitä, miten kaikki EU:ssa kulutettavien biopolttoaineiden raaka-aineita tuottavat valtiot noudattavat erilaisia (muun muassa työoloja ja biologista monimuotoisuutta koskevia) kansainvälisiä yleissopimuksia. Vaikka useimmat EU:n ulkopuoliset maat ovat ratifioineet keskeiset yleissopimukset, niiden täytäntöönpano on heikompaa kuin EU:ssa tai Yhdysvalloissa, joka ei ole ratifioinut monia näistä yleissopimuksista. Näin ollen on kautta linjan edelleen pyrittävä kannustamaan valtioita panemaan nämä yleissopimukset kaikilta osin täytäntöön. EU:n biopolttoaineiden kulutuksen sosiaalisista hyödyistä voidaan mainita, että sen arvioidaan tuottaneen EU:ssa 220 000 työpaikkaa ja koko maailmassa 1,4 miljoonaa työpaikkaa vuonna 2010.

On myös tärkeää ottaa huomioon biopolttoaineiden käyttöön siirtymisen aiheuttamat kasvihuonekaasupäästöjen säästöt. Vaikka tuotu mineraaliöljy muodostaa edelleen selvästi suurimman osan liikenteessä käytetystä polttoaineesta, biopolttoaineiden 4,7 prosentin osuuden arvioidaan jäsenvaltioiden raporttien perusteella tuottaneen 25,5 miljoonan hiilidioksidiekvivalenttitonnin säästöt (22,6 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia globaalien oletusarvojen perusteella). Tämä arvio ei sisällä epäsuoran maatalouden tehostamisen tai maankäytössä tapahtuneiden epäsuorien muutosten vaikutuksia, jotka vähentävät biopolttoaineiden mahdollistamia hiilidioksidisäästöjä. Kun nämä päästöt lasketaan mukaan, arvioidut säästöt ovat huomattavasti pienemmät, mikä heijastaa usein elintarvikkeiksi tarkoitettuihin kasveihin perustuvien ”ensimmäisen sukupolven” biopolttoaineiden hallitsevaa asemaa, sillä niillä saavutettavat kasvihuonekaasupäästöjen vähennykset ovat pienemmät tai olemattomat. Tästä syystä komissio on ehdottanut muutoksia polttoaineiden laatua ja uusiutuvia energialähteitä koskeviin direktiiveihin ottaakseen paremmin huomioon EU:n biopolttoaineiden kulutuksesta aiheutuvien epäsuorien maankäytön muutosten vaikutukset[19]. Ehdotuksen mukaan ravintokasveista tuotettujen biopolttoaineiden osuus 10 prosentin tavoitteen saavuttamisessa rajoitetaan 5 prosenttiin ja kannustimia muista kuin ravinnoksi tarkoitetuista raaka-aineista, kuten jätteistä tai oljesta, tuotettavien toisen sukupolven biopolttoaineiden kehittämiseksi tehostetaan. Ehdotus on nyt Euroopan parlamentin ja ministerineuvoston käsiteltävänä, ja sillä selvennetään EU:n biopolttoainepolitiikkaa vuoteen 2020 asti.

5. Päätelmä

Vuonna 2009 hyväksytyn uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin ja uusiutuvaa energiaa koskevien oikeudellisesti sitovien tavoitteiden kannustamana uusiutuvat energiamuodot kasvoivat voimakkaasti. Uusiutuvien energialähteiden käyttöä koskevaa edistymiskertomusta varten tuotetut tiedot ja analyysi osoittavat, että vaikka EU kokonaisuutena on vuoden 2020 tavoitteiden saavuttamiseen johtavalla kehityspolulla, joidenkin jäsenvaltioiden on toteutettava lisätoimia (ks. liite). Lisäksi analyysi viittaa siihen, että on olemassa seikkoja, jotka herättävät huolta tulevasta edistyksestä. Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on ollut toivottua hitaampaa, ja koska kehityspolku jyrkkenee lähivuosina, jäsenvaltioilta edellytetään todellisuudessa suurimmat ponnistukset ajanjakson loppupuolella. Vaikka jäsenvaltioilla on ollut seitsemän vuotta aikaa saavuttaa ensimmäiset 20 prosenttia tavoitteistaan vuoteen 2012 mennessä, niillä on sen jälkeen vain kaksi vuotta aikaa saavuttaa seuraavat 10 prosenttia vuoteen 2014 mennessä ja edelleen 15 prosenttia vuoteen 2016, 20 prosenttia vuoteen 2018 ja 35 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Lisäksi Euroopan taloudellisen tilanteen merkittävä muutos johtaa komission analyysin mukaan siihen, että nykyiset toimet eivät riitä laukaisemaan vaadittavaa uusiutuvan energian käyttöönottoa useimmissa jäsenvaltioissa.

Jäsenvaltioiden poikkeamiset niiden omista kansallisista uusiutuvaa energiaa käsittelevistä toimintasuunnitelmista heijastavat poliittisia muutoksia, jotka heikentävät selkeyttä ja varmuutta sijoittajien kannalta ja altistavat heitä enemmän sääntelyriskille. Poikkeama suunnitelmien ala- ja teknologiakohtaisia kehityssuuntauksia koskevista odotuksista osoittavat myös, missä saatetaan tarvita lisätoimia. Eräs toinen huolenaihe on epäonnistuminen uusiutuvan energian käyttöönoton esteiden poistamisessa: hallinnolliset rasitteet ja viivästykset aiheuttavat edelleen ongelmia ja lisäävät uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden riskiä; infrastruktuurin kehittämisen hitaus, yhteyksien viivästykset ja uusiutuvan energian tuottajia syrjivät verkon käyttöä koskevat säännöt ovat kaikki edelleen olemassa olevia esteitä, ja jäsenvaltioiden on puututtava niihin pannessaan uusiutuvia energialähteitä koskevaa direktiiviä täytäntöön.

Muuttunut talousilmasto on myös selvästi vaikuttanut uusiutuvaa energiaa koskevien uusien hankkeiden kehittämiseen. Yksi näkökohta on pääomakustannusten yleinen kohoaminen. Toinen tekijä on jäsenvaltioiden tukijärjestelmiin tekemistä muutoksista johtuva riskin lisääntyminen. Komission suunnittelemilla tukijärjestelmiä ja uudistuksia koskevilla ohjeilla on tarkoitus varmistaa, että tällainen tuki on kustannustehokasta ja auttaa integroimaan uusiutuvan energian tuotannon energiamarkkinoille.

Tämä edistymiskertomus on panos vuoden 2030 energia- ja ilmastopoliittisesta kehyksestä parhaillaan käytävään keskusteluun, ja sen tulokset samoin kuin komission ehdotus muuttaa uusiutuvia energialähteitä ja polttoaineiden laatua koskevia direktiivejä edistyneiden biopolttoaineiden kannustimien parantamiseksi ensimmäisen sukupolven biopolttoaineiden sijasta ovat myös tekijöitä, joilla on merkitystä lähivuosina vuoteen 2020 asti, ja ne on otettava huomioon tarkasteltaessa kehityspolun noudattamista vuosina 2011/2012. Komissio tarkastelee myös edelleen direktiivin täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja käynnistää tarvittaessa oikeudellisia toimia. Komissio on jo käynnistänyt useita rikkomismenettelyjä tapauksissa, joissa jäsenvaltiot eivät ole saattaneet direktiiviä osaksi lainsäädäntöään[20]; uusia rikkomismenettelyjä käynnistetään, jos täytäntöönpano on puutteellista. Uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin velvoitteiden mukaisesti komissio on myös arvioinut EU:n biopolttoaineiden kestävyysjärjestelmän ja biopolttoainepolitiikan täytäntöönpanoa, tehokkuutta ja vaikutuksia. Vaikka jäsenvaltiot panevat biopolttoaineiden kestävyysjärjestelmää toimeen liian hitaasti, EU:n biopolttoaineiden kulutuksen mahdolliset haittavaikutukset eivät näyttäisi edellyttävän jo tehtyjen ehdotuksen lisäksi muita tai erityisiä poliittisia toimia. Lisäksi jäsenvaltioiden ilmoittamat kasvihuonekaasusäästöt (joihin ei vielä sisälly epäsuoria vaikutuksia) vaikuttavat myönteisiltä.

Kesäkuussa 2012 antamassaan tiedonannossa[21] komissio sitoutui edistämään uusiutuvan energian integroimista sisämarkkinoille ja käsittelemään sähköntuotantoon tehtävien investointien kannustimia. Se aikoo myös laatia ohjeita parhaista käytännöistä kustannustehokkaiden ja johdonmukaisten uusiutuvan energian tukijärjestelmien luomiseksi, antaa lisäohjeita yhteistyömekanismien käytöstä uusiutuvaa energiaa koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi alemmin kustannuksin ja valmistella parempaa sääntelykehystä kolmansien maiden kanssa tehtävää energia-alan yhteistyötä varten. Kaikki nämä toimet edellyttävät uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin sekä kansallisissa uusiutuvaa energiaa käsittelevissä toimintasuunnitelmissa annettujen sitoumusten tinkimätöntä ja täysimääräistä täytäntöönpanoa. Näiden seikkojen suhteen on edistyttävä edelleen. Lisäksi EU:n uudesta monivuotisesta rahoituskehyksestä uusille energiateknologioille ja energiainfrastruktuurille annettavalla tuella on tarkoitus osaltaan varmistaa, että uusiutuvan energian alan kasvu jatkuu Euroopassa. Jos tällainen edistys toteutuu, EU voi odottaa uusiutuvan energian alan olevan kukoistava, kypsä ja maailmanlaajuisesti kilpailukykyinen sektori vuoteen 2020 mennessä ja myös sen jälkeen.

Liite I. Yleiskatsaus jäsenvaltioiden edistyksestä

Jäsenvaltio || Uusiu­tuvan energian osuus 2005 || Uusiu­tuvan energian osuus 2010 || 1. väli­tavoite || Uusiutuvaa energiaa koskeva tavoite 2020

Itävalta || 23,3 % || 30,1 % || 25,4 % || 34 %

Belgia || 2,2 % || 5,4 % || 4,4 % || 13 %

Bulgaria || 9,4 % || 13,8 % || 10,7 % || 16 %

Kypros || 2,9 % || 5,7 % || 4,9 % || 13 %

Tšekki || 6,1 % || 9,4 % || 7,5 % || 13 %

Saksa || 5,8 % || 11,0 % || 8,2 % || 18 %

Tanska || 17 % || 22,2 % || 19,6 % || 30 %

Viro || 18 % || 24,3 % || 19,4 % || 25 %

Kreikka || 6,9 % || 9,7 % || 9,1 % || 18 %

Espanja || 8,7 % || 13,8 % || 10,9 % || 20 %

Suomi || 28,5 % || 33 % || 30,4 % || 38 %

Ranska || 10,3 % || 13,5 % || 12,8 % || 23 %

Unkari || 4,3 % || 8,8 % || 6,0 % || 13 %

Irlanti || 3,1 % || 5,8 % || 5,7 % || 16 %

Italia || 5,2 % || 10,4 % || 7,6 % || 17 %

Liettua || 15 % || 19,7 % || 16,6 % || 23 %

Luxemburg || 0,9 % || 3 % || 2,9 % || 11 %

Latvia || 32,6 % || 32,6 % || 34,0 % || 40 %

Malta || 0 % || 0,4 % || 2,0 % || 10 %

Alankomaat || 2,4 % || 3,8 % || 4,7 % || 14 %

Puola || 7,2 % || 9,5 % || 8,8 % || 15 %

Portugali || 20,5 % || 24,6 % || 22,6 % || 31 %

Romania || 17,8 % || 23,6 % || 19,0 % || 24 %

Ruotsi || 39,8 % || 49,1 % || 41,6 % || 49 %

Slovenia || 16,0 % || 19,9 % || 17,8 % || 25 %

Slovakia || 6,7 % || 9,8 % || 8,2 % || 14 %

Yhdistynyt kuningaskunta || 1,3 % || 3,3 % || 4,0 % || 15 %

EU || 8,5 % || 12,7 % || 10,7 % || 20 %

Objektiivisin mittaustapa on arvioida jäsenvaltioiden edistymistä suhteessa niiden ensimmäiseen välitavoitteeseen laskettuna niiden ajanjakson 2011/2012 osuuksien keskiarvona. Vaikka tällainen edistys oli vuoteen 2010 asti keskimäärin hyvää, tämä ei anna kuvaa siitä poliittisesta ja taloudellisesta epävarmuudesta, joka tällä hetkellä näyttää koettelevan uusiutuvan energian tuottajia.

Edistyminen suhteessa ensimmäiseen välitavoitteeseen:

>2 % yli välitavoitteen

<1 % alle välitavoitteen tai < 2 % sen yli

>1 % alle välitavoitteen

[1] Erityisesti 17 artiklan 7 kohta, 18 artiklan 2 ja 9 kohta ja 23 artiklan 1–6 kohta.

[2] Jäsenvaltioiden joka toinen vuosi toimittamat uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa energiaa koskevat kertomukset (2011): http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/2011_en.htm.

[3] ”Renewable energy progress and biofuel sustainability”, ECOFYS ym., 2012, http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/xxxxx en.htm.

[4] Uusiutuva energia: edistyminen vuoden 2020 tavoitteen saavuttamisessa (COM(2011) 31 ja SEC(2011) 130).

[5] Välitavoitteet määritettiin direktiivin 2009/28/EY liitteessä I olevassa B osassa esitetyssä ohjeellisessa kehityspolussa. EU:n välitavoite kaudelle 2011/2012 oli 10,7 prosenttia. Kansalliset tulokset esitetään tämän kertomuksen liitteessä I.

[6] Uusiutuvan energian käyttöönotosta tulevaisuudessa tehtiin Green-X-mallin avulla maa-, ala- ja teknologiakohtainen tarkka määrällinen arviointi. Mallissa hyödynnettiin vuoden 2012 puoliväliin mennessä toteutettujen kansallisten toimien ja suunnitelmien arviointia. Yksityiskohtainen selonteko arvioinnista on alaviitteessä 3 mainitussa raportissa.

[7] ”Renewable energy progress and biofuel sustainability”, ECOFYS ym., 2012, http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/xxxxx en.htm.

[8] Tavoitteista sovittiin direktiivin 2001/77/EY nojalla. Kyseiset valtiot ovat Itävalta, Kypros, Tšekki, Kreikka, Suomi, Ranska, Italia, Luxemburg, Malta, Puola, Romania, Ruotsi, Slovenia, Slovakia ja Yhdistynyt kuningaskunta.

[9] Tavoite asetettiin direktiivin 2003/30/EY nojalla. Kyseiset valtiot ovat Itävalta, Belgia, Bulgaria, Kypros, Tšekki, Tanska, Viro, Kreikka, Espanja, Suomi, Unkari, Irlanti, Italia, Liettua, Luxemburg, Latvia, Malta, Alankomaat, Portugali, Romania, Slovenia ja Yhdistynyt kuningaskunta.

[10] Asiakirjassa COM(2010) 11 komissio sitoutui raportoimaan biomassan kestävyysjärjestelmien vaikutuksista.

[11] Uusiutuva energia: edistyminen vuoden 2020 tavoitteen saavuttamisessa (COM(2011) 31 ja SEC(2011) 130).

[12] Jäsenvaltioiden joka toinen vuosi toimittamat uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa energiaa koskevat kertomukset (2011): http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/2011_en.htm.

[13] COM(2013) 18 final, http://ec.europa.eu/transport/themes/urban/cpt/index_en.htm.

[14] COM(2012) 271.

[15] Komission ehdotus energiaverodirektiivin tarkistuksesta, COM(2011) 169 final.

[16] Tutkimuksessa (joka on määrä julkaista vuoden 2013 lopussa) tutkitaan, pystyvätkö kuluttajat tekemään tietoon perustuvia valintoja, tarkastelemalla kuluttajien tietämystä ja tiedotuksen avoimuutta. Sen odotetaan tuottavan suosituksia huoltoasemilla käytettävien polttoaineiden merkintöjen parantamisesta ja yhdenmukaistamisesta kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Tutkimuksessa käsitellään myös eri polttoaineiden saatavuutta, vähittäismyyjiä ja vähittäismyyntihintoja.

[17] Biodieselin ja bioetanolin kauppaa on analysoitu Eurostatin kauppatilastojen CN8-nimikkeistön (tietokokonaisuus DS_016890: biodieselin koodi HS 3824.90.91, etanolin koodit HS 2207.20.00, HS 2207.10.00, HS 220890.91, HS 2208.90.99 ja HS 2909.19.10) ja Comtrade-tilastojen (biodieselin koodi 382490, etanolin koodit 2207, 2208 ja 2909) pohjalta.

[18] ”Renewable energy progress and biofuel sustainability”, ECOFYS ym., 2012, http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/xxxxx en.htm.

[19] COM(2012) 595 final, http://ec.europa.eu/energy/renewables/biofuels/land_use_change_en.htm.

[20] Menettelyt ovat käynnissä ja perustellut lausunnot on lähetetty Itävallalle, Bulgarialle, Kyprokselle, Tšekille, Suomelle, Unkarille, Irlannille, Latvialle, Luxemburgille, Alankomaille, Puolalle ja Slovenialle.

[21] Uusiutuva energia: merkittävä tekijä Euroopan energiamarkkinoilla, COM(2012) 271.