EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 17.04.1998 
KOM(1998)2071opull. 
KOMISSION KERTOMUS 
eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä 

KOMISSION KERTOMUS 
ELÄINTEN TUNNISTAMISESTA JA REKISTERÖINNISTÄ 
A. YLEISIÄ NÄKÖKOHTIA j <X 
1 Direktiivi 92/ 102/ETY 1 <x 
2 Tietolähteet 2 
3 Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 3 
4 Nautaeläinten tunnistaminen 4 
B. LAMPAAT JA VUOHET SEKÄ SIANSUKUISET ELÄIMET 6 
1 Lampaan- ja vuohensukuisten eläinten tunnistaminen 6 
2 Siansukuisten eläinten tunnistaminen 9 
3 Yleisiä päähuomioita 11 
C. MAHDOLLISET PARANNUKSET 14 
1 Tarpeet ja mahdolliset vaihtoehdot 14 
2 Ohjausjärjestelmä 16 
Liite I Kotieläinjakauma jäsenvaltioittain 18 
Liite II Tilanne direktiivin 92/102/ETY saattamisessa osaksi 
kansallista lainsäädäntöä 19 
ELÄINTEN TUNNISTAMINEN JA REKISTERÖINTI 
Tämä komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille on valmisteltu 
direktiivin 92/102/ETY1 JO artiklan säännösten mukaisesti. Sen tarkoituksena on esittää 
ne kokemukset, joita on saatu eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä Euroopan 
unionissa, ja tehdä asiasta johtopäätöksiä. Kertomuksessa keskitytään lampaisiin ja 
vuohiin sekä siansukuisiin eläimiin, sillä nautaeläinten tunnistus- ja 
rekisteröintijärjestelmän sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkitsemisen 
käyttöönottamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 820/972 on juuri käsitelty 
nautaeläimiä. 
A. YLEISIÄ NÄKÖKOHTIA 
1. Direktiivi 92/102/ETY 
Eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä annetulla neuvoston 
direktiivillä 92/102/ETY on kaksi päätavoitetta: 
eläinten paikallistaminen ja jäljittäminen eläinlääkinnällisiin 
tarkoituksiin, mikä on ratkaisevan tärkeää tarttuvien tautien 
torjunnassa, 
eläinpalkkioiden hallinnointi ja valvonta osana maatalouspolitiikan 
uudistusta. 
Näiden tavoitteiden täyttämiseksi tuotantoeläimet on nferkittävä riittävällä 
tunnisteella ja rekisteröitävä samojen vaatimusten mukaisesti kaikissa 
jäsenvaltioissa. 
Direktiiviä 92/102/ETY sovelletaan3 nautaeläimiin, lampaisiin, vuohiin ja 
siansukuisiin eläimiin, ja se sisältää seuraavat säännökset: 
Tiloista on pidettävä ajan tasalla olevaa luetteloa kaikissa 
jäsenvaltioissa (3 artikla). 
Eläimistä on pidettävä tilalla rekisteriä, jossa on tiedot kaikista 
syntymistä, kuolemista ja siirroista (4 artikla). 
Jäsenvaltion eri eläintyypit on merkittävä tunnisteella. Tähän 
sovelletaan useita periaatteita ja poikkeukset ovat mahdollisia (5 
artikla). 
1 EYVL L 355,27.11.1992, s. 32. 
2 EYVL L 117, 21.04.1997, s. 1. 
3 Nautaeläimiin liittyvät säännökset kumotaan ja korvataan uudessa asetuksessa annetuilla säännöksillä. 
f CL 
Eläimet on pystyttävä jäljittämään jäsenvaltioiden välisessä 
vaihdossa. Erityisesti on oltava mahdollisuus vaihtaa korvamerkki 
tai muu tunnistusmerkki muuttamalla alkuperäistä koodia (6 artikla). 
Tuodut eläimet on tunnistettava kadottamatta yhteyttä aikaisempiin 
tunnistusmerkkeihin (8 artikla). 
Direktiivin 92/102/ETY 10 artiklassa todetaan: "Neuvosto ottaa tämän 
direktiivin uudelleen tarkasteltavaksi viimeistään 31 päivänä joulukuuta 
1996 komission kertomuksen ja siihen mahdollisesti liitettyjen ehdotusten, 
joista se päättää määräenemmistöllä, ja saadun kokemuksen perusteella 
yhteisön yhdenmukaistetun tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän 
määrittämiseksi ja päättää mahdollisuudesta ottaa käyttöön elektroninen 
tunnistuslaitteisto tällä alalla Kansainvälisessä standardointijärjestössä 
(ISO) saavutetun kehityksen perusteella". 
2. Tietolähteet 
Kertomuksen laatimiseksi komissio lähetti jäsenvaltiolle kirjeet, joissa 
kysyttiin olennaisia tietoja ja tilannetta seuraavien seikkojen osalta: 
nautaeläinten, siansukuisten eläinten ja lampaiden 
tunnistusjärjestelmä 
eläinten rekisteröinti tiloilla 
eläinten keskusrekisteri 
järjestelmät, joissa käytetään yksittäisiä "passeja" 
elektroninen tunnistus 
Tietojen kerääminen saatiin päätökseen vuoden 1996 loppuun mennessä. 
Kertomusta on kuitenkin täydennetty viimeaikaisilla tiedoilla. Joissakin 
tapauksissa tiedot olivat kuitenkin epätäydellisiä. Erityisesti kaksi 
jäsenvaltiota, Espanja ja Belgia, ovat ainoastaan lähettäneet jäljennökset 
voimassa olevasta lainsäädännöstään vastaamatta komission erityisiin 
kysymyksiin. 
Komissio käytti lisäksi asiaan liittyviä saatavilla olevia pääosasto XXIV:n 
(eläinlääkinnän tarkastusyksiköt)4 kertomuksia sekä EMOTR:n5 
kertomuksia yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä. EMOTR:n 
kertomusten osalta on kuitenkin todettava, että : 
4 Elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto. 
5 Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto. 
2 
tästä lähteestä saadut tiedot eivät usein olleet ajan tasalla, 
kertomuksissa viitataan ainoastaan "palkkiota saaviin eläimiin" ja 
tämän vuoksi niihin ei sisälly tietoja siansukuisista eläimistä eikä 
niissä viitata nautaeläinten tai lampaiden ja vuohien kaikkiin 
tuotantoluokkiin. 
Lisäksi keskusteltiin tuottajayhdistysten edustajien kanssa ja perustettiin 
yksityisistä asiantuntijoista koostuva työryhmä tutkimaan lampaiden ja 
vuohien sekä siansukuisten eläinten tunnistus-ja rekisteröintijärjestelmää. 
Yrityksistä huolimatta kaikkia tietoja ei ole saatuja useita näkökohtia ei ole 
pystytty tarkastelemaan aivan niin perusteellisesti kuin olisi haluttu. 
3. Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 
Jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivi 92/102/ETY osaksi kansallista 
lainsäädäntöä kaikkien tämän kertomuksen liitteessä I kuvattujen 
kotieläinten osalta. Peruskotieläinkanta on noin 85 miljoonaa nautaa, 110 
miljoonaa lammasta ja vuohta ja 115 miljoonaa siansukuista eläintä. 
Tunnistusjärjestelmässä on vuosittain korvattava teurastetut eläimet eli noin 
30 miljoonaa nautaa, 80 miljoonaa lammasta ja vuohta ja 190 miljoonaa 
siansukuista eläintä. 
Näin ollen alustava tunnistamiseen käytettävän työn määrä on 
suurinpiirtein sama kaikilla kolmella alalla, mutta nautaeläimiin verrattuna 
vuohet ja lampaat teettävät vuosittain noin kolme kertaa enemmän ja 
siansukuiset eläimet noin kuusi kertaa enemmän työtä. 
Eläinten tilakohtaisen keskimäärän perusteella tunnistaminen vaatii eniten 
töitä: 
• Luxemburgissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, 
Belgiassa ja Alankomaissa nautaeläinten osalta 
• Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Espanjassa ja 
Kreikassa lampaiden ja vuohien osalta 
• Tanskassa, Alankomaissa, Belgiassa ja Saksassa siansukuisten 
eläinten osalta. 
Direktiivin 92/102/ETY 11 artiklassa säädetään lainsäädännön 
saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä vuoden 1993 lokakuuhun 
mennessä nautojen osalta, vuoden 1994 tammikuuhun mennessä 
siansukuisten eläinten osalta ja vuoden 1995 tammikuuhun mennessä 
lampaiden ja vuohien osalta. Kuten liitteestä II ilmenee, asiassa ei 
suurimmaksi osaksi ole noudatettu määräaikoja. 
Nautaeläinten osalta jäsenvaltiot olivat yleensä kaksi vuotta myöhässä. 
Ainoastaan Belgia ja Alankomaat toimivat ajoissa vuoden 1993 loppuun 
mennessä. Viimeinen muutos tehtiin vuonna 1996. 
Siansukuisten eläinten osalta Belgiassa oli jo vuonna 1990 voimassa 
kansallinen tunnistamista koskeva lainsäädäntö. Kolme muuta 
päätuottajamaata sekä Portugali saattoivat direktiivin osaksi kansallista 
lainsäädäntöä vuonna 1994 eli vuoden kuluttua määräajasta. Useimmat 
muut jäsenvaltiot olivat 1-2 vuotta myöhässä, ja Suomi ei ole vielä saanut 
asiaa päätökseen. 
Lampaiden ja vuohien osalta Tanska ja Portugali noudattivat vuoden 1995 
määräaikaa. Saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä saivat 
päätökseen seuraavana vuonna eli vuonna 1995 Itävalta, Ruotsi, 
Luxemburg, Kreikka ja Saksa. Päätuottajat eli Yhdistynyt kuningaskunta, 
Irlanti ja Espanja hoitivat asian vuonna 1996. Ranska ja Suomi eivät ole 
vielä saaneet asiaa päätökseen, mutta aikovat tehdä sen vuonna 1997. 
4. Nautaeläinten tunnistaminen 
Nautaeläinten tunnistamisen osalta direktiivin 92/102/ETY noudattaminen 
merkitsee pääasiassa seuraavaa: 
• Toimivaltaisella viranomaisella on ajan tasalla oleva luettelo kaikista 
eläimiä pitävistä tiloista. Listaan on merkittävä pidetyt lajit ja 
pitäjien nimet. * 
• Eläimeen on kiinnitettävä korvamerkki 30 päivän kuluessa sen 
syntymästä. Tilapäisiä merkkejä voidaan käyttää kuuden kuukauden 
ikään saakka, ja joitakin ennen kuuden kuukauden ikää 
teurastettavaksi tarkoitettuja vasikoita ei tarvitse merkitä 
syntymätilallaan vaan ne voidaan merkitä vasta lihotustilalla. 
• Korvamerkissä on oltava kirjain-numerokoodi, jossa saa olla 
enintään 14 merkkiä, jotta eläin ja sen syntymätila voidaan 
tunnistaa. 
Jos merkki on uusittava, vanhan ja uuden merkin välille on luotava 
yhteys. 
• Kolmansista maista tuotavat eläimet on merkittävä tunnisteella 30 
päivän kuluessa. Kolmannen maan tunnistusmerkin ja 
kohdejasenvaltion antaman merkin välille on luotava yhteys. 
Tunnistus ei ole pakollinen, jos eläin teurastetaan 30 päivän kuluessa 
tuoj aj äsenvaltiossa. 
• Tilalla on pidettävä rekisteriä, johon merkitään tilalla olevien 
eläinten määrä ja joka pidetään ajan tasalla kaikkien syntymien, 
kuolemien ja siirtojen osalta. Siirrettyjen eläinten kokonaismäärä on 
vähintään merkittävä. 
• Markkinapaikalle tai keräyskeskukseen siirrettävien tai sieltä 
siirrettävien eläinten pitäjän on toimitettava eläinten pitäjänä 
olevalle toimijalle väliaikainen asiakirja, jossa ilmoitetaan eläinten 
tunnistetiedot, mukaan lukien tunnistusnumerot tai -merkit. 
Direktiivin 92/102/ETY noudattamisen osalta yhdeksän (9) jäsenvaltion 
voidaan katsoa saavuttaneen täytäntöönpanon vähimmäistason. Alankomaat 
on edistynyt melko hyvin direktiivin 92/102/ETY säännösten 
täytäntöönpanon suhteen. Belgiassa on jo otettu käyttöön eläinten 
kaksoismerkintä, ja maan "SANITEL"6 -tunnistus- ja 
rekisteröintijärjestelmä muistuttaa • nautaeläinten tunnistus- ja 
rekisteröintijärjestelmästä annetussa uudessa asetuksessa säädettyä 
järjestelmää. 
Tunnistukseen liittyvien asiakirjojen osalta suurin osa jäsenvaltioista vaatii 
ainoastaan eläimen mukana seuraavia asiakirjoja. Ruotsissa käytetään 
kuitenkin siirtoasiakirjoja, joita virkaeläinlääkäri ei varmenna 
asiamukaisesti ja joita ei lähetetä keskusviranomaisille. Tanskassa käytetään 
kahta todistusta ("IBR" ja "BVD"). Irlanti ja Portugali vaativat 
korkeammalla yhteisön sääntöjen täytäntöönpanotasolla eläinkortteja, kun 
taas Isossa-Britanniassa käytetään jo eläinpasseja. Pohjois-Irlannissa on 
toiminnassa tietokoneistettu siirtorekisteri. 
Kreikassa, Suomessa, Italiassa, Portugalissa, Espanjassa ja Ruotsissa on 
puutteita direktiivin 92/102/ETY täytäntöönpanossa joko: 
• keskusrekisterissä, johon joissakin tapauksissa merkitään ainoastaan 
palkkiota saavat eläimet, tai 
tilakohtaisten rekistereiden pitämisessä, tai 
• korvamerkkijärjestelmän soveltamisessa kaikkiin nautaeläimiin. 
6 Belgiassa käytössä oleva "SANITEL" -tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmä sisältää seuraavat seikat: 
maatalousministeriön hyväksymä soikea, muovinen korvamerkki (maatunnus +tilan numero 
+eläimen numero), 
tietokoneistetussa muodossa olevat rekisterilomakkeet, 
tilakohtaiset rekisterit kattavat kaikki tilalla olevat eläimet. 
5 
Näin ollen direktiivin 92/102/ETY vaatimuksia ei noudateta noin 20 
prosentin osalta nautakarjasta. 
Hiljattain hyväksytty neuvoston asetus (EY) N:o 820/97 parantaa nautojen 
osalta tunnistus-ja rekisteröintijärjestelmään liittyviä vaatimuksia. 
Kyseisessä asetuksessa kehitetään direktiivin 92/102/EEC säännöksiä 
seuraavasti: 
• Kumpaankin korvaan on kiinnitettävä korvamerkki. 
Lukukelvottomiksi muuttuneet tai kadonneet korvamerkit on 
korvattava uudella merkillä, jossa on sama koodi kuin 
alkuperäisessä merkissä. 
• Eläimelle on annettava passi 14 päivän kuluessa siitä, kun sen 
syntymästä on ilmoitettu. 
• ATK-pohjaisen tietokannan on oltava täysin käytössä viimeistään 
31. joulukuuta 1999. 
• Ajan tasalla pidettävään tilakohtaiseen rekisteriin on merkittävä 
eläinten syntymät, kuolemat ja kaikki siirrot. 
B. LAMPAAT JA VUOHET SEKÄ SIANSUKUISET ELÄIMET 
1. Lampaiden ja vuohien tunnistaminen , 
Neuvoston direktiivin 92/102/ETY mukaisesti jäsenvaltioiden oli otettava 
käyttöön 1. tammikuuta 1995 mennessä lampaiden ja vuohien tunnistus-
ja rekisteröintijärjestelmä, jonka pitäisi sisältää seuraavat seikat: 
• Ajan tasalla oleva luettelo kaikista tiloista, joilla on enemmän kuin 
kolme eläintä. 
• Tilakohtainen rekisteri, johon merkitään vähintään kerralla 
siirrettyjen eläinten määrä sekä lampaat ja vuohet, jotka ovat tilalla 
vuosittain toimivaltaisen viranomaisen osoittamana päivänä. 
• Tunnistusmerkki (korvamerkki tai tatuointi), josta käy ilmi 
vähintään alkuperä- ja syntymätila. Eläin on merkittävä 
mahdollisimman nopeasti ja joka tapauksessa ennen kuin eläin 
lähtee syntymätilalta. 
Siirtojen rekisteröinnin osalta jäsenvaltioilla oli mahdollisuus soveltaa 
kansallisia järjestelmiään edellyttäen, että ne olivat ilmoittaneet niistä 
komissiolle 1. heinäkuuta 1994 mennessä mahdollista hyväksyntää tai 
muutoksia varten. Tällaisia ilmoituksia ei tullut asiaa käsitteleville 
komission yksiköille. Väliaikaisesti merkittyjen eläinten mukana on koko 
siirron ajan oltava asiakirja, josta selviää niiden alkuperä, omistaja sekä 
lähtö- ja määräpaikka. 
6 
Yhteisön säännöt on pantu pääpiirteissään täytäntöön yhdeksässä (9) 
jäsenvaltiossa. Täytäntöönpano on pääosin puutteellista Italiassa ja 
Portugalissa, joissa kaikilla tiloilla ei ole tilakohtaisia rekisterejä, ja 
Kreikassa, Suomessa ja Ranskassa, joissa tämän lisäksi ei käytetä 
tunnistusmerkkejä kaikissa vaadituissa tapauksissa. Yhdistyneen 
kuningaskunnan osalta täytäntöönpanoa ei ole ulotettu Pohjois-Irlantiin. 
Näin ollen direktiivin 92/102/ETY säännöksiä ei noudateta noin 40 
prosentin osalta lampaita ja vuohia. Tähän sisältyvät Kreikan ja Ison-
Britannian karjat, jotka ovat lukumääräisesti suurimpia Euroopan unionissa. 
1.1 Tilaluettelot 
Kaikissa jäsenvaltioissa on rekisteröintijärjestelmä, joka kattaa 
lampaita ja vuohia pitävät tilat. Vähintään puolessa jäsenvaltioista 
järjestelmä rajoittuu kuitenkin tiloihin, joilla on palkkioita saavia 
lampaita tai vuohia. Kyseisissä tapauksissa luettelot kattavat lähes, 
mutta eivät täydellisesti, direktiivin 92/102/ETY säännökset. 
Useimmissa tapauksissa luetteloita ei ole keskitetty ja 
tietokoneistettu, koska tätä ei laissa vaadita, eikä voida taata, että 
luettelot ovat aina ajan tasalla. Lisäksi tiloja ja pidettyjä eläimiä 
koskevat tiedot vaihtelevat hyvin paljon jäsenvaltiosta toiseen ja 
joskus jopa saman jäsenvaltion sisällä. 
Ainoastaan Tanskassa on kaikki tilat kattava, paljon tietoa 
sisältävä keskusrekisteri. Tiedot voidaan tarkistaa muista 
tietolähteistä. Rekisterissä on tärkeitä tietoja pitäjästä, eläintyypistä 
ja eläinten käyttötarkoituksesta, eläinten lukumäärästä, vastaavasta 
eläinlääkäristä, tautitilanteesta sekä vienneistä ja tuonneista. 
Yhdistyneen kuningaskunnan SACRIMO-tietokonejärjestelmä 
sisältää kaikki tilat suurimmalla osalla maan aluetta, mutta ei 
eläinten siirtotietoja. Belgian SANITEL-järjestelmää uudistetaan, 
mutta järjestelmä rajoittuu palkkiojärjestelmässä mukana oleviin 
tiloihin. Useimmissa muissa jäsenvaltioissa suunnitellaan tai 
kehitetään parhaillaan keskustietokantoja. Joissakin tapauksissa 
nykyisiä manuaalisia tai tietokoneistettuja aluejärjestelmiä olisi 
uudistettava paljolti rekisterien yhdenmukaistamiseksi, jos 
rekisterit halutaan yhdistää kansalliseksi tai unionin järjestelmäksi. 
1.2 Tilakohtainen rekisteri 
Neuvoston direktiivin 92/102/ETY säännösten mukaiset 
tilakohtaiset rekisterit on otettu kokonaisuudessaan käyttöön 
yhdeksässä (9) jäsenvaltiossa. Rekisterit koskevat vain joitakin 
tilaluokkia Rankassa, Italiassa, Suomessa, Portugalissa, Ruotsissa 
ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Suomessa, Portugalissa ja 
Ruotsissa rekistereitä pidetään palkkiojärjestelmään kuuluvilla 
tiloilla, mikä kattaa lähes kaikki tilat, mutta ei kaikkia lampaan ja 
vuohensukuisia eläimiä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
rekisterit ovat käytössä Isossa-Britanniassa, mutta eivät Pohjois-
Irlannissa. Ranskan ja Italian rekisterit toimivat heikosti. Italiassa 
rekisterit rajoittuvat luomistaudin hävittämisohjelmaan. 
Koska sitä ei vaadita, kuudessa (6) Jäsenvaltiossa rekisterit eivät 
ole samanlaiset koko maassa, mikä tekee joidenkin kumulatiivisten 
tietojen saamisen mahdottomaksi. Rekistereissä mainitaan 
ainoastaan jonkin tietyn vuodenpäivän tilanne sekä Itävallan, 
Saksan ja Espanjan osalta siirrettyjen eläinten kokonaismäärä. 
Itävallan, Kreikan, Irlannin, Italian ja Yhdistyneen 
kuningaskunnan rekistereistä puutuu paljon hyödyllisiä tietoja 
yksittäisistä eläimistä. 
Yleensä rekistereistä saatava tieto on hyvin perusluonteista tautien 
torjunnan kannalta. Useimmiten yksittäisten el|inten jäljittäminen 
on mahdotonta. 
13 Tunnistusmerkit 
Kymmenessä (10) jäsenvaltiossa merkitään kaikki 
syntymätilaltaan lähtevät lampaat ja vuohet. Säännöstä ei sovelleta 
Suomessa, jossa merkitään ainoastaan tuodut eläimet, sekä 
Ranskassa7 ja Pohjois-Irlannissa. Belgiassa merkitään pääosin 
palkkiota saavat eläimet. Kreikassa merkitään ainoastaan tilalta 
lähtevät luomistaudin hävittämisohjelmaan kuuluvat eläimet. 
Jäsenvaltiot ovat useimmiten valinneet korvamerkit 
tunnistamiskeinoksi. Kuusi jäsenvaltiota käyttää ainoastaan 
korvamerkkejä, ja ainoastaan Portugali ei ole hyväksynyt niitä ja 
käyttää sen sijaan tatuointeja. Neljä jäsenvaltioista hyväksyy sekä 
korvamerkit että tatuoinnit. Italiassa eläimet sekä korvamerkitään 
että tatuoidaan. Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti hyväksyvät 
myös väliaikaiset merkit kuten "maalaamisen", mikä johtaa täysin 
Ranskassa on täytäntöönpantu 1. syyskuuta 1997 lähtien 30.5.1997 annettu uusi kansallinen asetus 
lammaseläinten tunnistamisesta. Tästä asetuksesta ei ole kuitenkaan virallisesti vielä ilmoitettu 
komissiolle. 
8 
epäluotettavaan tunnistukseen, eikä eläimen alkuperästä saada 
minkäänlaisia tietoja. 
Kaikissa näitä säännöksiä soveltavissa jäsenvaltioissa eläimet 
merkitään ainoastaan niiden lähtiessä tilalta. Tunnistusmerkeistä 
käy huonosti ilmi kaikki hyödylliset tiedot, kuten maakoodi, tilan 
numero ja eläimen numero. Ainoastaan Italian järjestelmä 
vaikuttaa asianmukaiselta. 
2. Siansukuisten eläinten tunnistaminen 
Neuvoston direktiivin 92/102/ETY mukaisesti jäsenvaltioiden oli otettava 
käyttöön 1. tammikuuta 1994 mennessä siansukuisten eläinten tunnistus- ja 
rekisteröintijärjestelmä, johon pitäisi sisältyä: 
• ajan tasalla oleva luettelo kaikista tiloista, joilla on useampi kuin 
yksi muuhun kuin pitäjän omaan käyttöön tai kulutukseen 
tarkoitettu sika 
• tilakohtainen rekisteri, josta ilmenee tilalla olevien eläinten määrä 
sekä siirtotiedot; erityissäännökset puhdasrotuisia tai risteytettyjä 
sikojen varten, jotka voivat kuulua vaihtoehtoiseen 
rekisteröintijärjestelmään 
• tunnistusmerkit (korvamerkki tai tatuointi), josta ilmenee vähintään 
alkuperä-ja syntymätila; merkki on kiinnitettävä eläimeen ennen sen 
lähtöä syntymätilaltaan. 
Siirtojen rekisteröinnin osalta jäsenvaltioilla oli mahdollisuus soveltaa 
kansallisia järjestelmiään edellyttäen, että ne olivat ilmoittaneet niistä 
komissiolle 1. heinäkuuta 1993 mennessä mahdollista hyväksyntää tai 
muutoksia varten. Tällaisia ilmoituksia ei tullut asiaa käsitteleville 
komission yksiköille. Väliaikaisesti merkittyjen eläinten mukana on koko 
siirron ajan oltava asiakirja, josta selviää niiden alkuperä, omistaja sekä 
lähtö- ja määräpaikka. 
Yhteisön sääntöjen täytäntöönpano on saatu kutakuinkin päätökseen 
kahdessatoista (12) jäsenvaltiossa. Suurimmat puutteet on Kreikassa ja 
Suomessa. Portugalin osalta on saatu vain vähän tietoja. 
Näin ollen ainoastaan noin neljän prosentin osalta siansukuisia eläimiä ei 
noudateta direktiivin 92/102/ETY säännöksiä. 
2.1 Tilaluettelo 
Kaikissa jäsenvaltioissa on sikatilojen rekisteröintijärjestelmä. 
Ainakin yhden kolmasosan osalta järjestelmä rajoittuu kuitenkin 
joko suuriin tiloihin tai alueellisiin järjestelmiin. Koska sitä ei laissa 
edellytetä, useimmissa tapauksissa luetteloita ei ole keskitetty ja 
tietokoneistettu, eikä voida taata, että ne ovat aina ajan tasalla. Tiloja 
ja eläimiä koskevat tiedot ovat lisäksi hyvin erilaiset eri 
jäsenvaltioissa ja joskus jopa saman jäsenvaltion sisällä. 
Ainoastaan Alankomailla on jo kaikki tilat kattava 
keskustietokonerekisteri, josta ilmenee tilan numero, alkuperätila, 
määräpaikkana oleva tila ja eläimen korvamerkin numero. 
Yhdistyneen kuningaskunnan PRIMO-tietokonejärjestelmä sisältää 
kaikki tilat suurimmalla osalla maan aluetta, mutta ei eläinten 
siirtotietoja. Belgiassa sovellettavaa SANITEL-järjestelmää 
uudistetaan. Useimmissa muissa jäsenvaltioissa suunnitellaan tai 
kehitellään keskustietokantoja. Joissakin tapauksissa nykyisiä 
manuaalisia tai tietokoneistettuja alueellisia järjestelmiä olisi 
uudistettava paljolti rekisterien yhdenmukaistamiseksi, jos 
rekisterit halutaan yhdistää kansalliseksi tai unionin järjestelmäksi. 
2.2 Tilakohtaiset rekisterit 
Yhdessätoista (11) jäsenvaltiossa on otettu Icokonaisuudessaan 
käyttöön neuvoston direktiivin 92/102/ETY säännöksiä noudattavat 
tilakohtaiset rekisterit. Alankomaissa ja Itävallassa rekisteröidään 
yksityiskohtaiset tiedot syntymistä, kuolemista ja siirroista. Lisäksi 
Itävallassa kansallisten tilakohtaisten rekistereiden muoto on 
yhdenmukainen. 
Rekisterit koskevat ainoastaan joitakin tilaluokkia Kreikassa ja 
Suomessa, ja Portugalissa ne eivät ole pakollisia. 
Koska sitä ei vaadita, kolmessa (3) jäsenvaltiossa, eli Saksassa, 
Italiassa ja Ruotsissa, rekisterit eivät ole samanlaiset koko maassa, 
mikä tekee joidenkin kumulatiivisten tietojen saannin 
mahdottomaksi. 
Yleensä rekistereistä saatava tieto on tämän vuoksi hyvin 
perusluonteista tautien torjunnan kannalta. Useimmissa tapauksissa 
yksittäisten eläinten jäljittäminen on mahdotonta. 
10 
23 Tunnistusmerkit 
Kahdessatoista (12) jäsenvaltiossa merkitään kaikki 
syntymätilaltaan lähtevät siansukuiset eläimet. Säännöstä ei 
sovelleta Suomessa, jossa ainoastaan tuoduilla eläimillä on 
korvamerkit, ja Kreikassa. Portugalin osalta komissio ei ole saanut 
tietoja. . . 
Useimmiten jäsenvaltion ovat valinneet korvamerkit 
tunnistuskeinoksi, mutta tatuointi on joissakin tapauksissa 
mahdollinen Tanskassa ja Ranskassa. Ainoastaan Italia vaatii 
tatuointia. Alankomaiden järjestelmä mahdollistaa myös 
elektronisen tunnistuksen, mutta täytäntöönpanosta ei ole saatu 
tietoja. 
Useimmissa asianomaisissa jäsenvaltioissa eläimet merkitään 
tunnisteella ainoastaan niiden lähtiessä tilalta, Saksassa eläimeen 
kiinnitetään korvamerkki viimeistään vieroitusvaiheessa. 
Korvamerkkiin sisältyy maakoodi ja yksilöllinen numero jokaiselle 
eläimelle. Alankomaissa eläimet merkitään tunnisteella ennen 
kuuden kuukauden ikää tai aikaisemmin, jos ne myydään tai 
siirretään muulla tavoin. Lmotusyksikköihin siirrettäviä porsaita ei 
kuitenkaan aina merkitä ainakaan Tanskassa, Alankomaissa ja 
Ruotissa. Teurastettavaksi lähetettävät siat tatuoidaan väliaikaisesti 
Tanskassa ja Ranskassa ja siirretään ilman tunnistusmerkkejä 
Saksassa ja Ruotsissa. 
Tunnistusmerkistä selviävät huonosti kaikki hyödylliset tiedot, 
kuten maakoodi, tilan numero ja eläimen numero. 
3. Yleisiä päähuomioita 
Yhteisön säännösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 
myöhästyi määräaikojen osalta. Joissakin tapauksissa 
täytäntöönpanomenettelyä ei ole vielä saatettu loppuun. Tämä koskee 
erityisesti Kreikkaa, Suomea ja Portugalia. 
Direktiivi 92/102/ETY mahdollistaa monet "joustavat" tulkinnat. Laajalti 
käytettyinä ne johtivat useisiin ristiriitaisin tunnistus- ja 
rekisteröintijärjestelmiin. 
Tilanteelle on nyt luonteenomaista yhteensovittamisen puute, vaihtelevuus 
eri jäsenvaltioiden välillä ja jopa saman jäsenvaltion sisällä useimmissa 
jäsenvaltioissa. Näin ei voida taata asianmukaisia ja riittäviä keinoja tautien 
jäljittämiseksi, kuten olisi tarvittu BSE-kriisin aikana. 
Jäljempänä kuvaillaan tärkeimpiä ongelmia, jotka liittyvät merkitsemiseen 
eläinlääketieteellisestä näkökulmasta. 
11 
3.1 Tilaluettelot 
Tilaluettelosta, jossa täsmennetään kaikki pidetyt lajit ja pitäjät, 
säädetään direktiivissä 92/102/ETY. Direktiiviä ei sovelleta 
kaikissa jäsenvaltiossa tehokkaasti. 
Jopa niissä tapauksissa, joissa kaikki tilat on rekisteröity, kansallinen 
luettelo laaditaan usein alueellisella tasolla ja käytetään erilaisia 
tietoja ja tiedonkeruumenetelmiä. Nämä erot tekevät tietojen 
keskittämisen mahdottomaksi jopa kansallisella tasolla. 
Useimmissa jäsenvaltioissa tietojen luotettavuutta ei tarkisteta eikä 
paikallisia luetteloita saateta ajan tasalle säännöllisesti. 
Näiden vajavaisuuksien vuoksi tiedot löytyvät hitaasti 
tietojärjestelmästä eikä pyydettyjen- tietojen olemassaoloa tai 
luotettavuutta voida taata. Järjestelmää ei voida käyttää tietojen 
keskittämiseen eikä tietoja voida analysoida tilastollisesti. 
Järjestelmästä on vähän tai tuskin lainkaan apua tautien 
jäljittämisessä tai muissa eläinlääkinnällisissä tarkoituksissa. 
Järjestelmän kehittämiseksi kaikki kansalliset rekisteriluettelot olisi 
tietokoneistettava yhdenpitävästi kansallisella ja EU:n tasolla. 
Lisäksi direktiivin 92/102/ETY vaatimuksia olisi täsmennettävä ja 
niitä olisi täydennettävä tautien jäljittämisen helpottamiseksi. 
Kaikkialla olisi säilytettävä vähintään seuraavat tiedot: 
luonnollisesti tilan osoite ja pitäjän nimi, 
tilan rekisterinumero, 
tuotantolaji tilojen luokittelemiseksi tarvittaessa, ja 
tiettynä päivänä tilalla olevien eläinten määrä. 
3.2 Tilakohtaiset rekisterit 
Jäsenvaltiot ovat yleensä pyrkineet täyttämään nykyiset vaatimukset 
niiden vähimmäismuodossa. Kaikilla tiloilla ei kuitenkaan pidetä 
tilakohtaisia rekistereitä, ja toimivaltaisen viranomaisen valvonta 
puutuu. On aivan yleistä, että rekisterit eivät ole yhdenmukaisia. 
Niiden muoto vaihtelee paljon jäsenvaltioiden sisällä ja epäilemättä 
Euroopan unionin sisällä, koska asiasta ei ole vielä säädetty lailla. 
12 
Jonakin tiettynä päivänä tilalla vuosittain pidettyjen eläinten määrän 
tietäminen ei ole riittävää tautien torjunnan kannalta. Rekisteriin olisi 
merkittävä vähintään kaikki syntymiä, kuolemia ja siirtoja koskevat 
tiedot päivittäin tai hyvin lyhyellä aikavälillä, jotta eläinten siirrot 
voidaan selvittää eläintautikriisin aikana. Lisäksi olisi otettava 
käyttöön asianmukainen valvontajärjestelmä luotettavuuden 
varmistamiseksi. 
Siirtoasiakirjoihin merkittävät tiedot vaihtelevat paljon jäsenvaltiosta 
toiseen. Usein kaikki tehdyt siirrot tai alkuperätilan numero ja osoite 
eivät selviä asiakirjasta. Eläinten kuoltua tai vietäessä eläimiä 
teurastamoihin asiakirja katoaa usein, koska ei ole täysin selvää, 
kenen vastuulla on sen lähettäminen toimivaltaiselle viranomaiselle. 
Näitä asiakirjoja ja niiden käyttöä olisi kehitettävä Euroopan unionin 
tasolla, sillä ne ovat tärkeä tunnistukseen liittyvä tekijä, josta käy 
ilmi tautien torjunnan tutkimuksessa olennaisia tietoja. 
3.3 Tunnistusmerkit 
Direktiivissä 92/102/ETY ei täsmennetä käytettäviä 
tunnistusmerkkejä. Tämän vuoksi usein varsinkin lampaat ja 
vuohet tunnistetaan ainoastaan maalaamalla niihin merkki. Tämä 
menettely ei takaa tarkoituksenmukaista tunnistusta, koska eri 
syntymätiloja ei voida erotella. Näissä tapauksissa eläimen 
alkuperää on aina vaikea tunnistaa. 
Toinen alkuperän määrittelyyn liittyvä ongelma aiheutuu tunnistavan 
korvamerkin korvaamisesta. Jos korvamerkki on vaihdettava uuteen 
esimerkiksi vanhan kadottua, uudessa merkissä olisi oltava samat 
tiedot kuin edellisessä. 
Kirjainnumerokoodeja ei tulkittu samalla tavalla kaikissa 
jäsenvaltioissa. EU:n tasolla tuloksena on tietojärjestelmä, jonka 
tietoja ei ymmärretä koko unionin alueella. Eläinten alkuperän 
tunnistus vaikeutuu, ja tulokset ovat epäluotettavia. 
Jäsenvaltiot tulkitsivat tarpeen tunnistaa eläimet "mahdollisimman 
nopeasti" äärimmillään eläinten merkitsemisenä vasta ennen niiden 
lähtöä alkuperätilalta tai jopa ennen lähtöä tilalta teurastettaviksi. 
Järjestelmä saattaisi toimia lihan alkuperän määrittelyn kannalta, 
jos se olisi luotettava, mutta ei tautien jäljittämisessä tai muissa 
eläinlääkinnällisissä tarkoituksissa. 
13 
C. MAHDOLLISET PARANNUKSET 
1. Tarpeet ja mahdolliset vaihtoehdot 
Tehokasta tunnistusverkkoa ei tarvita ainoastaan hallintoon ja valvontaan 
liittyvistä syistä. Verkko on korvaamaton eläinkulkutautien puhjetessa, ja 
sen puuttuminen voi osoittautua hyvin kalliiksi tai johtaa huomattavaan 
kriisiin, jos kansanterveys vaarantuu. 
Kaikkien jäsenvaltioiden ponnisteluista huolimatta tilanne ei kuitenkaan 
ole yleisesti ottaen tyydyttävä. Eläinlääkinnälliseltä kannalta nykyisillä 
järjestelmillä on vähän tai ei lainkaan arvoa. Tämä johtuu joko 
järjestelmien sisäisistä heikkouksista tai yhteensopivuuden puutteesta 
unionin tai joissakin tapauksissa kansallisella tasolla. 
Kokemus on osoittanut, kuinka hankalaa toimivan järjestelmän 
käyttöönotto on. Toisaalta ei kannata toteuttaa puolinaisia toimenpiteitä tai 
tehdä pinnallisia muutoksia tai parannuksia järjestelmiin, jotka eivät 
kuitenkaan pysty mahdollistamaan alkuperän tunnistamista. 
Olennaista on, että jos tunnistusjärjestelmän tavoitteet halutaan saavuttaa, 
on valittava kolmen vaihtoehdon välillä: 
• kotieläinten täsmällinen tunnistaminen käyttämällä perinteisiä 
korvamerkkejä8, joiden yksittäiset numerot osoittavat erityisesti 
alkuperätilat; tai ' 
• kotieläinten täsmällinen tunnistaminen käyttäen elektronisia 
tunnistusmahdollisuuksia; eläinten yksilöllinen numerointi; tai 
• yksittäisten eläinten joustavampi perinteinen tunnistaminen, mutta 
tiukempi lähestymistapa luotettavien tilarekistereiden pitämiseen 
ja keskittämiseen, jotta kulloinenkin tilanne ja kotieläinten 
aikaisemmat ja senhetkiset siirrot voidaan varmistaa milloin 
tahansa. 
Ensimmäinen vaihtoehto ei ole käytännöllinen, kun otetaan huomioon 
nykyiset eläinten merkitsemisessä käytetyt menetelmät. Toinen vaihtoehto 
riippuu elektronisen tunnistamisen alalla tapahtuvasta kehityksestä. 
Komissio [on] yhteisen tutkimuskeskuksen teknisellä tuella 
[käynnistämässä] IDEA-nimistä laajamittaista kenttäkokeilua selvittääkseen, 
millaiset mahdollisuudet on käyttää elektronisia välineitä nautaeläinten sekä 
lampaiden ja vuohien tunnistuksessa. 
8 korvamerkintä (ei elektronisia välineitä) tai tatuointi 
14 
Seitsemän (7) jäsenvaltiota on esittänyt neljätoista (14) hanke-ehdotusta 
komissiolle. Näitä hankkeita tarkasteltiin vuonna 1996, ja valintamenettelyn 
jälkeen valittiin alustavasti 10 hanketta 14:stä. 
Kolme vuotta kestävässä kokeilussa käytetään elektronisia transpondereita, 
jotka voidaan joko istuttaa eläimeen tai sisällyttää korvamerkkiin. Valittujen 
hankkeiden on tarkoitus alkaa vuonna 1998 ja päättyä viimeistään 31. 
joulukuuta 2000. 
Hanke mahdollistaa seuraavien todellisten tilanteiden arvioinnin: 
toteutukseen liittyvä tekniikka, 
transpondereiden valinta ja lukeminen koko eläimen eliniän ajan 
(tarvittavat välineet), 
transpondereiden poistamiseen tarvittava tekniikka, 
organisaatiorakenne, ja 
tiedon kulku eri vastuutasojen välillä. 
Siansukuiset eläimet eivät sisälly IDEA-hankkeeseen, sillä hanke 
suuntautuu palkkioita saaviin eläimiin. Parhaillaan suunnitellaan joitakin 
kokeiluja, jotka liittyvät siansukuisten eläinten elektroniseen tunnistukseen. 
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/979 4 artiklan 7 kohdan ja neuvoston 
direktiivin 92/102/ETY (katso tämän kertomuksen sivu 2) 10 artiklan 
mukaisesti komissio tarkastelee uudelleen elektronista tunnistusta. Jos 
IDEA-hänke johtaa myönteisiin tuloksiin neuvoston asetuksen (EY) N:o 
820/97, neuvoston direktiivin 92/102/ETY ja neuvoston asetuksen (ETY) 
N:o 3508/92 mukaisesti, komissio tekee neuvostolle ehdotukset 
korvamerkkejä koskevien säännösten muuttamiseksi ja transpondereiden 
käytön ulottamiseksi koko yhteisön karjaan. 
Ennen kuin elektroninen tunnistus on mahdollista, kolmas vaihtoehto olisi 
otettava huomioon vähimmäisratkaisuna. Lampaiden ja vuohien sekä 
siansukuisten eläinten tunnistamista ja rekisteröintiä koskevien nykyisten 
säännösten vahvistaminen parantaisi tautien jäljitettävyyttä ja ylläpitäisi 
kuluttajien luottamusta näistä elänlajeista saatavaan lihaan. 
"Neuvosto päättää komission antaman kertomuksen ja siihen mahdollisesti liittyvien ehdotusten 
perusteella viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2000 mahdollisuudesta ottaa käyttöön sähköisiä 
tunnistusjärjestelyjä, ottaen huomioon tällä alalla tapahtuneen kehityksen.". 
15 
2. Ohjausjärjestelmä 
Komissio suosittelee elektronisen tunnistusjärjestelmän käyttöönottoa heti 
kun siitä tulee täysin toimiva. Tällä välin komissio ehdottaa 
vähimmäisjärjestelmää, jolla on tiettyä arvoa eläinlääkinnällisessä 
jäljityksessä sekä kuluttajien luottamuksen kannalta. 
Saadun kokemuksen perusteella tämän vähimmäisjärjestelmän olisi 
perustuttava tilaluetteloon, josta tiedot löytyvät helposti, yksityiskohtaisiin 
ja ajan tasalla oleviin tilakohtaisiin rekistereihin ja eläimien 
merkitsemistapaan, joka olisi luottava vaikka rajoittuisikin kaikkein 
tärkeimpiin tapauksiin. 
Lampaiden ja vuohien yhteisen tunnistusjärjestelmän ja sikojen 
tunnistusjärjestelmän olisi perustuttava seuraaviin seikkoihin: 
* Tilaluettelosta tulisi nopeasti kattava. Tietojen luotettavuus 
tarkastettaisiin vähintään kerran vuodessa, ja tiedot saatettaisiin 
ajan tasalle. Luettelosta olisi löydyttävä nopeasti kaikkien mukana 
olevien tilojen tunnistusnumero, osoite, tuotantolaji ja koko. 
Tiedot olisi järjesteltävä ja luokiteltava tavalla, joka helpottaa 
keskittämistä ja ryhmittelyä. Keskipitkällä aikavälillä kansalliset 
järjestelmät keskitettäisiin elektronisesti yhteensopivaksi 
eurooppalaiseksi verkostoksi, josta olisi aina käytävä esille 
rekisterissä olevien kotieläinten määrä. 
Tilakohtaiseen rekisteriin olisi kirjattava kaikki tilalle tulevat ja 
sieltä lähtevät kotieläimet, mukaan lukien syntymät, kuolemat, 
lainat, tilapäiset siirrot jne. Rekisteri olisi saatettava ajan tasalle 
päivittäin tai kenties joissakin tapauksissa -erityisesti pienten 
tilojen osalta - viikoittain. Vaikka tällaiset rekisterit eivät viittaisi 
yksittäisiin eläimiin, tietojen olisi katettava ainakin hyvin 
täsmälliset luokat. Tietojen vähimmäistaso ja eläinluokat olisi 
päätettävä unionin tasolla. 
Eläinten siirtoihin liittyvien asiakirjojen olisi noudatettava 
eurooppalaista mallia, joka mahdollistaisi kaupan vaivattoman 
seurannan. Lähetyksen mukana seuraavassa asiakirjassa olisi (a) 
tilan rekisteriin liitettävä kantaosa, ja (b) tavaran vastaanottajalle 
jäisi siitä jäljennös. Valvonta- ja seuraamusmenettelyistä, jotka 
olisi määriteltävä kansallisella tasolla, olisi ilmoitettava 
pyydettäessä, ja niitä olisi tarkasteltava unionin tasolla. 
Eläimet olisi merkittävä seuraavien vähimmäisvaatimusten 
mukaisesti: 
Kaikki lampaat, vuohet ja siat olisi korvamerkittävä ennen 
kuuden kuukauden ikää. Korvamerkistä on käytävä ilmi 
alkuperätilan numero. 
16 
H 
Korvamerkintä olisi pakollista siirrettäessä 2-6 kuukauden 
ikäisiä lampaita, vuohia ja sikoja. Soveltuvissa tapauksissa 
helposti luettavat tatuoinnit voisivat korvata korvamerkit, 
jos eläimet lähetetään tilalta teurastamoon. 
Siirrettäessä alle kahden ' kuukauden ikäisiä eläimiä 
pakollinen merkintä voitaisiin suorittaa jonkinlaisella 
"maalauksella". 
Jotta tunnistusjärjestelmä olisi toimiva, on ehdottomasti käytettävä 
yhteensopivia kansallisia menettelyjä ja järjestelmät on tämän vuoksi 
yhdenmukaistettava unionin tasolla. Lampaiden ja vuohien sekä sikojen 
tunnistusjärjestelmä olisi otettava käyttöön neuvoston asetuksella, jonka 
säännökset ovat pakolliset kaikissa jäsenvaltioissa. Erityistilanteiden ja 
kehityserojen huomioon ottamiseksi uudessa neuvoston asetuksessa olisi 
mahdollistettava tietyt poikkeukset perustelluissa tapauksissa. 
Jäsenvaltioille olisi annettava lupa lisäsäännöksiin kansallisella tasolla 
niiden niin halutessa edellyttäen, että tästä ei aiheudu kaupan esteitä. 
17 
UIIEI 
TUNNISTUS- JA REKISTERÖINTIJÄRJESTELMÄÄN SISÄLLYTETTÄVIEN 
KOTIELÄINTEN MÄÄRÄ 
(tuhatta eläintä vuonna 1995) 
BE 
DK 
DE 
EL 
ESP 
FR 
IRL 
IT 
LUX 
NL 
Os 
PT 
SF 
SV 
UK 
YHTEEN-SA NAUDAT 
Milrl 
joulukuussa (1) 
3147 
2094 
15890 
550 
5432 
20662 
6531 
7128 
204 
4558 
2323 
1317 
1179 
1762 
11673 
84450 > 
Vuotuiset 
teuras­
tukset 
1047 
758 
4751 
315 
1990 
6011 
1515 
4732 
23 
2379 
663 
396 
393 
531 
3292 
28796 LAMPAAT JA 
VUOHET 
Mllrl 
joulukuussa (1) 
127 
79 
2429 
14788 
25982 
11388 
5772 
12129 
6 
1353 
392 
4235 
85 
488 
29574 
108827 Vuotuiset 
teuras-
tukset 
226 
69 
2069 
12531 
21976 
8706 
4264 
8443 
643 
280 
1288 
75 
189 
19234 
79993 S1ANSUKUI-
SET ELAIMET 
Mllrl(l) 
joulukuussa 
7215 
10709 
23737 
936 
17583 
14524 
1542 
7964 *' 
68 
13958 
3703 
2400 
1395 
2331 
7203 
115268 Vuotuiset 
teurastukset 
11294 
19873 
39361 
2268 
27539 
24859 
3003 
11992 
112 
18616 
4954 
4209 
2066 
3743 
14388 
188277 
(I) Joulukuu 1994 
18 
LIHOI 
TILANNE DIREKTIIVIN 92/102/ETY SAATTAMISESSA OSAKSI 
KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 
JASENVALTIO 
Mfifirflaika 
BELGIA 
TANSKA 
SAKSA 
IKREIKKA 
ESPANJA 
RANSKA 
IRLANTI 
ITALIA 
LUXEMBURG 
ALANKOMAAT 
PORTUGALI 
YHDISTYNYT 
KUNINGASKUNTA 
ITAVALTA 
SUOMI 
RUOTSI NAUDAT 
01.10.93 
1993 
1994 
1995 
1995 
1994 
1995 
1996 
1996 
1995 
1993 
1994 
1995 
1995 
1995 
1995 SIANSUKUISET ELAIMET 
01.01.94 
1990 (Kansallinen lainsäädäntö 
sikojen tunnistamista varten) 
1994 
1994 
1995 
1996 -
1995 
1996 
1996 
1995 
1994/1996 
1994 
1995 
1995 
EI VIELÄ 
1995 LAMPAAT JA VUOHET 
01.01.95 
1996 
1994 
1995 
1995 
1996 
EI VIELÄ 
19% 
1996 
1995 
1996 
* 1994 
1996 
1995 
EI VIELÄ 
1995 
19 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 207 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FT 03 15 16 
Luettelonumero : CB-CO-98-221-FI-C 
ISBN 92-78-32991-6 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
z&