Moottoriajoneuvoteollisuudessa on monimutkainen toimitusketju, jonka eri tasoilla toimii heterogeenisia tahoja rinnakkain vuorovaikutuksessa keskenään. Ajoneuvojen jakelussa toimittajat ovat ajoneuvojen valmistajia ja maahantuojia. Kysyntäpuolella keskeiset toimijat ovat yksityishenkilöitä ja yrityksiä. Jotkin viimeksi mainituista ovat ammattimaisia liikenteenharjoittajia tai kuljetusalan toimijoita, ja toiset toimivat muilla sektoreilla, mutta käyttävät moottoriajoneuvoja tavaroiden ja työntekijöiden kuljettamiseen. Korjaus- ja huoltoalan palveluntarjoajat ovat valtuutettuja korjaamoja (yrityksiä, joilla on muodolliset sopimusjärjestelyt moottoriajoneuvojen toimittajien kanssa) ja riippumattomia korjaamoja. Kysyntäpuolen keskeiset toimijat ovat taas yksityishenkilöitä ja yrityksiä. Varaosia tarjoavat alkuperäisosien toimittajat joko suoraan tai ajoneuvojen valmistajien kautta sekä riippumattomat toimittajat, jotka – alkuperäisosien toimittajista poiketen – eivät toimita osia ajoneuvojen kokoonpanoa varten. Kysyntäpuolen keskeiset toimijat ovat korjaamoja ja vähemmässä määrin ajoneuvokantojen ylläpitäjiä ja yksityishenkilöitä.

Komission päätöksen siitä, myönnetäänkö moottoriajoneuvoalalle ryhmäpoikkeus, ja jos myönnetään, niin missä muodossa, on perustuttava perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan vaatimuksiin. Moottoriajoneuvoja koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen yleisillä ja erityisillä tavoitteilla on tarkoitus varmistaa, että perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan vaatimukset täyttyvät. Moottoriajoneuvoja koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen erityistavoitteina on i) antaa moottoriajoneuvoalan sidosryhmille oikeusvarmuus siitä, mitä vertikaalisia sopimuksia voidaan pitää perussopimuksen 101 artiklan mukaisina, ii) vähentää ”väärien positiivisten tulosten” (eli liiallisen poikkeuksen myöntämisen) ja ”väärien negatiivisten tulosten” (eli liian vähäisen poikkeuksen myöntämisen) riskiä, iii) tarjota yhteiset arviointipuitteet kansallisille kilpailuviranomaisille ja kansallisille tuomioistuimille, jotta varmistetaan perussopimuksen 101 artiklan yhtenäinen soveltaminen, sekä ja iv) suojella tiettyjä kilpailun muotoja moottoriajoneuvoalalla. Kaikki nämä neljä erityistavoitetta tukevat yleistä tavoitetta eli sitä, että pyritään säilyttämään perussopimuksen 101 artiklan varoittava vaikutus helpottamalla komission, kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten suorittamaa täytäntöönpanon valvontaa sekä auttamaan yrityksiä moottoriajoneuvoalan vertikaalisten sopimustensa itsearvioinnissa. Koska kilpailusääntöjen oikeudelliset seikat ja tosiseikat muuttuvat, komission on tarkasteltava sitä, ovatko moottoriajoneuvoja koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja sen tavoitteet edelleen tarkoituksenmukaisia, ja sovellettava tässä yhteydessä paremmasta sääntelystä annetuissa suuntaviivoissa esitettyä viittä arviointiperustetta (vaikuttavuus, tehokkuus, merkityksellisyys, johdonmukaisuus ja EU:n tasolla saatava lisäarvo).

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’perussopimus’, 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla 27. toukokuuta 2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 461/2010, jäljempänä ’moottoriajoneuvoja koskeva ryhmäpoikkeusasetus’, 7 artiklan mukaisesti komissio on velvollinen seuraamaan tämän asetuksen soveltamista ja laatimaan kertomuksen viimeistään 31. toukokuuta 2021.

Julkiseen kuulemiseen osallistuneiden vastaajien ja kansallisten kilpailuviranomaisten enemmistön mielestä nykyinen markkinaosuudelle asetettu 30 prosentin kynnysarvo on ollut ja on edelleen asianmukainen. Komission täytäntöönpanon valvonnan osalta noudattama käytäntö tukee tätä näkemystä. Komissio ei ole toistaiseksi havainnut mitään yleistä sopimusten ryhmää, joka olisi suhteellisen ongelmaton kilpailun kannalta mutta jolle ei voitaisi myöntää poikkeusta sopimuspuolten markkinaosuuden vuoksi. Jos tällainen ryhmä olisi havaittu, se tarkoittaisi sitä, että kynnysarvo on asetettu liian matalaksi. Se ei ole myöskään havainnut mitään seikkoja, joiden perusteella se olisi harkinnut jonkin moottoriajoneuvoalan sopimukselle tai sopimusten ryhmälle myönnetyn poikkeuksen peruuttamista, mikä osoittaa, että poikkeuksen myöntämisen kynnysarvoa ei ole asetettu liian korkeaksi.

Kansallisten kilpailuviranomaisten ja julkiseen kuulemiseen osallistuneiden vastaajien esittämien huomautusten perusteella kyseinen asetus on tarjonnut korkeatasoisen oikeusvarmuuden. Komissio on etenkin saanut melko vähän epävirallisia kysymyksiäsiitä, miten sääntöjä olisi tulkittava, eikä mikään sille tehdyistä moottoriajoneuvoalan vertikaalisia sopimuksia koskeneista virallisista kanteluista johtunut aineellisten sääntöjen väärin ymmärtämisestä. Arvioinnissa havaittiin kuitenkin, että tiettyjä säännöksiä i) kannattaa selkeyttää, ii) voi olla vaikea soveltaa tai iii) voi olla tarpeen mukauttaa markkinoiden viimeaikaisen kehityksen, uusien liiketoimintatapojen ja/tai uusien teknologioiden vuoksi.

Kevyiden hyötyajoneuvojen alalla millään valmistajalla ei ollut erityisen suurta markkinaosuutta kaudella 2007–2017, mutta tilanne on saattanut muuttua viime aikoina, koska kaksi suurta valmistajaa – FCA ja PSA – ovat sulautuneet ja perustaneet uuden Stellantis-nimisen yhtiön. Samoin kuin henkilöautojen myös kevyiden hyötyajoneuvojen valmistajien markkinaosuudet ovat vaihdelleet. Henkilöautoalasta poiketen kevyiden hyötyajoneuvojen alan keskittyminen on lisääntynyt moottoriajoneuvoja koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen voimaantulosta lähtien ja etenkin FCA:n ja PSA:n sulautumisen jälkeen. Myös linja- ja kuorma-autoalat ovat perinteisesti olleet keskittyneempiä. Molemmilla on tapahtunut joitakin markkina-asemien muutoksia. Tiedonhankintatutkimuksen mukaan linja- ja kuorma-autoalojen tutkimus- ja kehitysmenot ovat lisääntyneet koko tarkastelujakson (2007–2017) ajan, mikä voi olla osoitus kilpailusta.

Alan keskittymisestä voidaan todeta, että markkinaosuudet ovat vaihdelleet ajan mittaan, mikä on osoitus voimakkaasta tuotemerkkien välisestä kilpailusta. Vaikka finanssikriisi on vaikuttanut koko alaan vuodesta 2008 lähtien, henkilöautojen valmistajien tutkimus- ja kehitystoiminnan (T&K) menot ovat pysyneet varsin vakaina.

Tärkeä tekijä markkinayhteyksien voimakkuuden analysoinnissa on se, ottaako merkittävä osuus ostajista elinkaarikustannukset huomioon valintaa tehdessään. Toinen merkittävä tekijä on se, toimiiko myynnin jälkeisillä markkinoilla perushyödykkeiden toimittajista riippumattomia tahoja ja mikä niiden suhteellinen asema on. Arvioinnin aikana kerättyjen tietojen perusteella ainakin henkilöautoalalla on todennäköisesti olemassa erilliset merkkikohtaiset myynnin jälkeiset markkinat erityisesti siksi, että i) pääosa ostajista on yksityishenkilöitä tai pk-yrityksiä, jotka ostavat moottoriajoneuvot ja myynnin jälkeisten markkinoiden palvelut erikseen, ii) tiedonhankinnassa esiin tulleet seikat osoittavat, että kuluttajat etsivät tietoa yhä enemmän internetistä ennen henkilöauton ostoa, mutta eivät sitä, että tällaiset ostajat mukauttavat ostokäyttäytymistään nopeasti ja johdonmukaisesti myynnin jälkeisillä markkinoilla tapahtuvan vaihtelun mukaan, ja iii) on paljon toimijoita, jotka tarjoavat ainoastaan jälkimarkkinointituotteita ja -palveluja. Näin ei välttämättä ole muissa ajoneuvoluokissa, joissa voi esiintyä monitahoisempia ostomalleja ammattimaisten kuluttajien suuremman osuuden vuoksi.

Moottoriajoneuvoja koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen kolmantena erityistavoitteena on tarjota yhteiset puitteet sille, että kansalliset kilpailuviranomaiset ja kansalliset tuomioistuimet soveltavat perussopimuksen 101 artiklaa johdonmukaisesti, perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan hajautetun soveltamisen vuoksi.

Arvioinnin mukaan moottoriajoneuvoja koskeva ryhmäpoikkeusasetus tuo tältä osin lisäarvoa, koska se näyttää lisänneen oikeusvarmuutta ja olleen tehokkaampi verrattuna yleisempään, kansallisesti hajanaiseen ohjeistukseen, täytäntöönpanon valvonnan osalta noudatettuun käytäntöön ja kansalliseen oikeuskäytäntöön, jotka koskevat perussopimuksen 101 artiklan soveltamista moottoriajoneuvoalaan. Julkiseen kuulemiseen osallistuneet vastaajat ja kansalliset kilpailuviranomaiset tukevat laajalti tätä näkemystä, vaikka joidenkin kilpailuviranomaisten mielestä lainsäädäntöön perehtymättömien maallikoiden voi olla vaikea ymmärtää kyseisiä säännöksiä niiden teknisen luonteen vuoksi.

Moottoriajoneuvoja koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen neljäntenä erityistavoitteena on suojella moottoriajoneuvoalan kilpailun tiettyjä näkökohtia. Komissio totesi 22. heinäkuuta 2009 antamassaan tiedonannossa, jäljempänä ’vuoden 2009 tiedonanto’, että useat erityistavoitteet, joihin asetus (EY) N:o 1400/2002 perustuu, pysyvät edelleen voimassa. Näitä tavoitteita asetettaessa otettiin huomioon asioita, joita pidettiin tuolloin moottoriajoneuvoalan kannalta erityisen merkityksellisinä. Arvioinnissa tarkastellaan siksi sitä, onko kaikki nämä tavoitteet saavutettu ja missä määrin ne ovat osoittautuneet tehokkaiksi ja/tai tarpeellisiksi. Tämä arviointi esitetään jäljempänä:

1.Estetään kilpailevien ajoneuvonvalmistajien sulkeminen markkinoilta ja turvataan niiden pääsy markkinoille

Kuten vuoden 2009 tiedonannossa selitetään, komissio katsoi, että tietyissä olosuhteissa jakelusopimusten rajoitukset – erityisesti yhden tuotemerkin määräämistä koskevien lausekkeiden laaja käyttö – saattavat vaikeuttaa perusteettomasti kilpailevien moottoriajoneuvojen valmistajien pääsyä markkinoille. Tavoitteena oli näin ollen säilyttää kilpailevien moottoriajoneuvojen valmistajien kyky tulla markkinoille ja/tai lisätä läsnäoloaan markkinoilla.

Erityisesti kansallisilta kilpailuviranomaisilta ja julkiseen kuulemiseen osallistuneilta vastaajilta saatujen kommenttien perusteella arvioinnissa todetaan, että tämä tavoite näyttää olevan pitkälti saavutettu. Uusien henkilöautojen alalla tuotemerkkien välinen kilpailu on EU:ssa voimakasta ja vakaata. Tämän arvioinnin yhteydessä kerätyissä tiedoissa ei ole myöskään merkkejä siitä, että henkilöautojen valmistajien olisi ollut erityisen vaikea päästä EU:n moottoriajoneuvomarkkinoille tai lisäämään läsnäoloaan näillä markkinoilla. Vaikka tuotemerkkien välinen kilpailu on edelleen tärkeä tavoite kyseisillä markkinoilla, kilpailevien autonvalmistajien markkinoille pääsyä ei siksi tarvitse välttämättä suojella erityisesti. Sen sijaan kevyiden hyötyajoneuvojen, kuorma-autojen ja linja-autojen alat ovat perinteisesti olleet keskittyneempiä, ja kyseisillä markkinoilla näyttää olevan vähemmän tuotemerkkien välistä kilpailua. Edellä esitetyn perusteella tämä tavoite voi olla edelleen merkityksellinen näiden markkinasegmenttien kannalta mutta ei välttämättä yhtä merkityksellinen henkilöautoalan kannalta.

2.Saman merkin jälleenmyyjien välisen kilpailun suojaaminen

Tuotemerkin sisäisen kilpailun suojaaminen on erityisen tärkeää, kun tuotemerkkien välillä on melko vähän kilpailua. Komissio totesi vuoden 2009 tiedonannossa, että tuotemerkin sisäinen kilpailu saattaa heikentyä etenkin, jos jälleenmyyjät jakelevat uusia ajoneuvoja lähes samanlaisilla liiketoimintatavoilla. Se katsoi näin ollen, että on aiheellista suojata saman tuotemerkin jälleenmyyjien hintakilpailua ja kannustaa jakelumallien monimuotoisuuteen.

Arviointi, jossa otetaan huomioon kansallisten kilpailuviranomaisten ja julkiseen kuulemiseen osallistuneiden vastaajien näkemykset, osoittaa, että tämä tavoite on pitkälti saavutettu. Tiedonhankintatutkimuksen havaintojen perusteella kilpailu ei ole vähentynyt merkittävästi vuosina 2007–2017 ainakaan henkilöautoalalla. Vaikka valtuutetut verkostot ovat edelleen harventuneet vuosina 2007–2017, kuluttajat näyttävät käyttävän yhä enemmän internetiä henkilöautoja ostaessaan, mikä laajentaa jäljellä olevien valtuutettujen jälleenmyyjien maantieteellistä ulottuvuutta. Komissio ei ole vuoden 2010 jälkeen myöskään havainnut tapauksia, joissa toimittajien väitetään estäneen tuotemerkin sisäistä kilpailua. Arviointi osoittaa kuitenkin, että ennen vuotta 2010 havaittua jakelumallien homogeenisuutta esiintyy markkinoilla vielä vuonna 2021 ja että erityisesti valtaosa henkilöautoista jaellaan edelleen määrällisesti valikoivien jakeluverkostojen kautta.

Edellä esitetyn perusteella tämä tavoite näyttää olevan edelleen merkityksellinen kevyiden hyötyajoneuvojen, kuorma-autojen ja linja-autojen aloilla, joilla on enemmän keskittymistä ja vähemmän tuotemerkkien välistä kilpailua. Se, että tuotemerkkien välinen kilpailu saattaa vähentyä tietyllä paikallisalueella joidenkin jälleenmyyjäryhmien merkkivalikoiman vuoksi, voi olla henkilöautoalalla osoitus siitä, että tuotemerkin sisäisen kilpailun suojaaminen on edelleen merkityksellinen tavoite myös henkilöautojen jakelun kannalta.

3.Moottoriajoneuvojen rinnakkaiskaupan rajoitusten ehkäiseminen

Komissio totesi vuoden 2009 tiedonannossa, että rajatylittävän kaupan suojaamisen ansiosta kuluttajat ovat voineet tehdä ostoksia sisämarkkinoilla ja hyödyntää jäsenvaltioiden välisiä hintaeroja. Komission mielestä on tärkeää varmistaa, että kuluttajilla on edelleen tämä mahdollisuus ja ettei jakelusopimuksilla rajoiteta rinnakkaiskauppaa.

Kun otetaan huomioon kansallisten kilpailuviranomaisten ja julkiseen kuulemiseen osallistuneiden vastaajien näkemykset, arviointi osoittaa, että tämä tavoite on saavutettu ainakin osittain, koska kuluttajat voivat yleensä ostaa moottoriajoneuvoja muista jäsenvaltioista ilman huomattavia esteitä. Komissio on käynyt näkemysten vaihtoa, ja sille on tehty virallisia kanteluja rajatylittävän kaupan rajoituksista, mutta se ei ole havainnut toimittajien taholta mitään huomattavia esteitä, joita olisi tutkittava perusteellisesti.

Komission arvion mukaan tämä tavoite on lisäksi edelleen merkityksellinen, ja kansalliset kilpailuviranomaiset ja julkiseen kuulemiseen osallistuneet vastaajat tukivat pääasiallisesti tätä havaintoa. Sisämarkkinoiden suojaaminen ja edistäminen on edelleen komission päätavoite.Jotta yksittäiset kuluttajat voivat hyötyä sisämarkkinoista, on tärkeää, että he voivat ostaa tuotteita ja palveluja rajojen yli ilman keinotekoisia esteitä. Moottoriajoneuvo on asunnon jälkeen keskivertokuluttajan kallein investointi, joten on suuri vaara, että rajatylittävien ostojen vaikeutumisesta aiheutuu haittaa kuluttajille.

4.Mahdollistetaan se, että riippumattomat korjaamot voivat kilpailla valmistajien valtuutettujen korjaamojen verkostojen kanssa

Komissio totesi vuoden 2009 tiedonannossa, että riippumattomat korjaamot tarjoavat kuluttajille vaihtoehtoisen kanavan moottoriajoneuvojen ylläpitoon ja luovat tärkeää kilpailupainetta, koska niillä on erilaiset liiketoimintatavat ja toimintakustannukset kuin valtuutetuilla verkostoilla. Riippumattomien korjaamojen kilpailumahdollisuudet perustuvat keskeisten tekijöiden, kuten varaosien, työkalujen, koulutuksen ja teknisten tietojen, rajoittamattomaan saatavuuteen. Komission mielestä niiden saatavuus on siksi taattava, ja toimittajia ja/tai niiden valtuutettuja korjaamoja on estettävä käyttämästä muita epäsuoria keinoja riippumattomien korjaamojen sulkemiseksi markkinoilta, kuten käyttämästä väärin takuita.

Kansalliset kilpailuviranomaiset ja julkiseen kuulemiseen osallistuneet vastaajat vahvistivat laajalti, että tämä tavoite on saavutettu ainakin osittain. Sen jälkeen, kun komissio teki vuonna 2007 neljä teknisiä tietoja koskevaa päätöstä ja otti täydentävistä suuntaviivoista saadut kokemukset huomioon, sen tietoon ei ole tullut tätä asiaa koskevia selkeitä kanteluja. Valtuutettujen korjaamojen kanssa kilpailevat riippumattomat toimijat raportoivat edelleen vaikeuksista saada käyttöönsä nykyaikaisten ajoneuvojen korjaamiseen tarvitsemansa tiedot (esim. ongelmista saada täydellisiä tai ajantasaisia tietoja sekä ajoneuvossa olevien tietojen saatavuutta koskevista rajoituksista). Jotkin kansalliset kilpailuviranomaiset tukevat tätä näkemystä, sillä nekin viittaavat riippumattomien korjaamojen vaikeuksiin saada käyttöönsä korjauksessa ja huollossa tarvittavia tietoja oikea-aikaisesti. Jotkin näistä seikoista voivat liittyä kyseisten toimijoiden (usein useamman tuotemerkin myyntiin perustuviin) liiketoimintatapoihin ja yhä pidemmälle kehittynyttä teknologiaa sisältävien moottoriajoneuvojen korjaamiseen tarvittaviin suuriin investointeihin, mutta osa vaikeuksista saattaa johtua markkinoilla olevista rajoituksista.

Edellä esitetyn perusteella arvioinnissa todetaan, että tämä tavoite on pysynyt merkityksellisenä, koska riippumattomat korjaamot tarjoavat edelleen tärkeää lisäarvoa kuluttajille. Markkinatoimijoiden toiminnan valvontaa voi olla kuitenkin tarpeen tiukentaa, etenkin kun tiedonsaannin merkitys markkinoilla on viime aikoina korostunut.

5.Saman merkin valtuutettujen korjaamojen välisen kilpailun suojaaminen

Komissio totesi vuoden 2009 tiedonannossa, että tehokas kilpailu korjaus- ja huoltopalvelujen markkinoilla riippuu paitsi riippumattomien ja valtuutettujen korjaamojen välisestä kilpailuvuorovaikutuksesta myös tällaisen vuorovaikutuksen asteesta valtuutettujen korjaamojen verkostossa. Tämä pätee erityisesti uudempien ajoneuvojen omistajiin, jotka käyttävät yleensä valtuutettuja korjaamoja. Komissio totesi näin ollen, että jos hakijoihin sovelletaan määrällistä valintaa (ja ne velvoitetaan myös myymään uusia moottoriajoneuvoja), sopimukset kuuluvat todennäköisesti perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Koska useimpiin valtuutettuja korjaamoja koskeviin sopimuksiin ei voida soveltaa ryhmäpoikkeusta sopimuspuolten markkinaosuuksien vuoksi, korjaamojen määrän rajoittaminen edellyttää yksilöllistä itsearviointia.