[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 10.11.2005

KOM(2005) 549 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO

Koulutusta nykyaikaistamalla edistetään merkittävästi vaurautta ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta Euroopassa Luonnos Koulutus 2010 -työohjelman täytäntöönpanon edistymistä koskevaksi neuvoston ja komission yhteiseksi raportiksi vuonna 2006 {SEC(2005) 1415}

Sisällysluettelo

1. Johdanto 3

2. Koulutus 2010 -työohjelman täytäntöönpanon edistyminen 4

2.1 Kansallinen taso: uudistukset oikean suuntaisia 4

2.2 Euroopan taso: Koulutus 2010 -työohjelman hallintoa kehitetään 9

3. Päätelmä: Uudistusvauhtia lisäämällä tehokkaampi panos Lissabonin strategiaan ja Euroopan sosiaalisen mallin vahvistamiseen 10

3.1. Uudistuksissa erityishuomio tasapuolisuuteen ja hallintoon 11

3.2. Koulutus 2010 -työohjelman täytäntöönpanon tehostaminen 12

Tilastoliite…….……………………………………………………………………………....14

1. JOHDANTO

Vuoden 2004 yhteisessä väliraportissaan[1] neuvosto (koulutus) ja Euroopan komissio vaativat Euroopan koulutusjärjestelmien pikaista uudistamista, jotta unioni pystyy saavuttamaan sosiaaliset ja taloudelliset tavoitteensa. Ne sitoutuivat arvioimaan kahden vuoden välein Koulutus 2010 -työohjelman täytäntöönpanon edistymistä, mukaan luettuina ammatillista koulutusta koskeva Kööpenhaminan prosessi sekä korkea-asteen opetukseen liittyvät toimet. Tämä raportti on ohjelman uuden vaiheen ensimmäinen. Koulutus 2010 -työohjelma edistää myös merkittävästi kasvua ja työllisyyttä tavoittelevien uusien yhdennettyjen suuntaviivojen[2], muun muassa eurooppalaisen nuorisosopimuksen, täytäntöönpanoa.

Hiljattain annetussa Lissabonin strategian väliarvioinnissa vahvistettiin koulutuksen keskeinen asema Euroopan unionin kasvun ja työllisyyden toimintasuunnitelmassa. Yhdennetyissä suuntaviivoissa jäsenvaltioita kehotetaan laajentamaan ja parantamaan inhimilliseen pääomaan investoimista sekä mukauttamaan koulutusjärjestelmät uusiin pätevyysvaatimuksiin. Samassa yhteydessä Eurooppa-neuvosto on kehottanut jatkamaan Koulutus 2010 -työohjelman täysimittaista täytäntöönpanoa.

Neuvosto on toistuvasti korostanut koulutusjärjestelmillä olevan kaksoisrooli : sosiaalinen ja taloudellinen. Koulutuksella on ratkaiseva merkitys siinä, mitkä ovat kunkin maan mahdollisuudet saavuttaa korkeaa laatua, innovointeja ja kilpailukykyä. Samalla koulutus on olennainen osa Euroopan sosiaalista ulottuvuutta , sillä sen kautta välittyvät sellaiset arvot kuin solidaarisuus, yhtäläiset mahdollisuudet ja yhteiskunnallinen osallistuminen ja sillä voidaan vaikuttaa myönteisesti terveyteen, rikollisuuteen, ympäristöön, demokratisoitumiseen ja yleiseen elämänlaatuun. Kaikkien kansalaisten on voitava hankkia ja jatkuvasti päivittää tietojaan, taitojaan ja osaamistaan elinikäisellä oppimisella, ja sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa olevien ihmisten erityistarpeet on otettava huomioon. Näin edistetään laajempaa työelämään osallistumista ja talouskasvua ja samalla kohennetaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta.

Koulutukseen investoiminen maksaa, mutta keskipitkän ja pitkän aikavälin yksityiset, taloudelliset ja sosiaaliset tuotot ovat kustannuksia merkittävämpiä. Uudistuksilla olisi edelleen pyrittävä luomaan synergiaa talous- ja sosiaalipoliittisten tavoitteiden välille, sillä ne tukevat toisiaan.

Nämä näkökohdat ovat erittäin tärkeitä nyt, kun unionissa pohditaan Euroopan sosiaalisen mallin tulevaa kehitystä. Euroopalla on edessään erittäin suuria sosioekonomisia ja väestöön liittyviä haasteita, jotka johtuvat muun muassa väestön ikääntymisestä, heikosti koulutettujen aikuisten suuresta määrästä ja korkeista nuorisotyöttömyysluvuista. Samanaikaisesti on yhä tärkeämpää pystyä nostamaan tarjolla olevan työvoiman taito- ja pätevyystasoa. Näihin haasteisiin on vastattava Euroopan sosiaalijärjestelmien pitkän aikavälin kestävyyden parantamiseksi. Koulutus on osa n ä iden haasteiden ratkaisua.

2. KOULUTUS 2010 -TYÖOHJELMAN TÄYTÄNTÖÖNPANON EDISTYMINEN

Jäljempänä esitetään ensimmäinen yleiskatsaus siihen, kuinka Lissabonissa määritelty Euroopan koulutusjärjestelmien nykyaikaistaminen edistyy. Tarkastelu perustuu pääasiassa jäsenvaltioiden, EFTA/ETA-maiden, liittymässä olevien maiden ja ehdokasmaiden toimittamiin kansallisiin kertomuksiin[3]. Siitä käy ilmi, miten uudistukset vaikuttavat vuoden 2004 yhteisessä väliraportissa[4] määritellyillä ensisijaisilla toiminta-aloilla.

2.1 Kansallinen taso: uudistukset oikean suuntaisia

Kansalliset kertomukset osoittavat, että Koulutus 2010 -työohjelmasta on tullut selkeämmin osa kansallisten politiikkojen suunnittelua. Lissabonin strategiaa pidetään nyt kaikissa jäsenvaltioissa, joskin vaihtelevassa määrin, kansalliseen koulutuspoliittiseen kehitykseen vaikuttavana tekijänä . Entistä useammissa jäsenvaltioissa on toteutettu käytännön järjestelyjä Koulutus 2010 -työohjelman täytäntöönpanosta vastaavien eri ministeriöiden (erityisesti koulutuksesta ja työllisyydestä vastaavien) työn koordinoimiseksi ja asianosaisten tahojen kuten työmarkkinaosapuolten kuulemiseksi. Useissa jäsenvaltioissa on määritelty tai määritellään parhaillaan niiden omia tavoitteita, jotka liittyvät – vaihtelevassa määrin – keskimääräistä eurooppalaista suoritusta koskeviin koulutuksen viitearvoihin (benchmarks). Sillä on erityisen suuri merkitys myös Euroopan työllisyysstrategian[5] toteuttamisessa.

2.1.1 Painotuksilla ja investoinneilla pyritään parantamaan tehokkuutta ja laatua

Kun on kyse tietoon perustuvan talouden keskeisiin alueisiin investoimisen kokonaismäärästä, Euroopan välimatka kilpaileviin maihin kuten Yhdysvaltoihin ei ole kaventunut vuoden 2000 jälkeen. Jotkin Aasian valtiot kuten Kiina ja Intia kurovat eroa nopeasti umpeen.

Julkisten koulutusmenojen BKT-osuus kasvaa kuitenkin lähes kaikissa EU-jäsenvaltioissa (EU:n keskiarvo 4,9 prosenttia vuonna 2000 ja 5,2 prosenttia vuonna 2002).

Vuosien 2000 ja 2002 välinen kasvusuuntaus on lupaava merkki siitä, että hallitukset pitävät julkiseen koulutukseen investointia ensiarvoisen tärkeänä. Eri maiden välillä on kuitenkin suuria eroja ja investoinnit vaihtelevat neljästä kahdeksaan prosenttiin BKT:sta. Useimmissa valtioissa tunnutaan ymmärrettävän, että nykyisillä investointitasoilla ja -malleilla ei voida toteuttaa kaikkia tarvittavia uudistuksia .

Monissa maissa yritetään saada lisää yksityisiä investointeja yksityishenkilöiltä ja kotitalouksilta, etenkin korkeaa henkilökohtaista tuottoa tuottavilla aloilla, esimerkiksi käyttämällä kannustimena lahjakortteja (”voucherit”) ja henkilökohtaisia oppimistilejä (esimerkiksi AT, BE, NL, UK[6]) tai verokannustimilla (esimerkiksi FI, HU, LT, PT, SI) tai lukukausimaksuilla (esimerkiksi AT, ranskankielinen BE, PL, RO, UK). Työnantajia ei ole kannustettu lisäinvestointeihin yhtä mittavasti eikä kyseisellä toiminnalla aikaansaatu hyöty ole yhtä selvästi havaittavaa. T äydennys- ja j atkokoulutukseen kohdistuvien työnantajien kokonaisinvestointien lisääntymisestä on hyvin vähän näyttöä.

Tehokkuuden lisääminen laatua parantamalla on uudistusten keskeinen teema useimmissa maissa, mutta myös oppilaitosten hajasijoittamista ja hallinnon kehittämistä painotetaan. Vaikka useimmissa maissa käytetään kansainvälisiä tulosvertailuja oman järjestelmän tulosten arvioinnissa, monissa niistä ei ole kehitetty asianmukaisia kansallisia tulosindikaattoreita eikä järjestelyjä tarvittavien tietojen keräämiseksi. Siksi toteutettujen toimenpiteiden vaikutusta on vaikea arvioida.

Kaikissa maissa pidetään ratkaisevan tärkeänä sellaisten taitojen hankkimista, joita tietoon perustuva talous ja yhteiskunta sekä taloudellinen kilpailukyky edellyttävät. Myös tarjonnan laadun parantaminen ja standardien kehittäminen ovat etusijalla useimmissa maissa samoin kuin opettajankoulutus, korkea-asteen koulutukseen osallistumisen lisääminen ja Bolognan prosessiin kuuluvien uudistusten[7] täytäntöönpano, ammatillisen koulutuksen houkuttelevuuden lisääminen ja mahdollisuus tieto- ja viestintätekniikan käyttöön.

Kaikissa maissa kohderyhmien pääsy työmarkkinoille ja työllistyvyys ovat määrääviä tekijöitä sosiaalista osallisuutta koskevassa politiikassa. Useissa maissa (esimerkiksi CY, CZ, EL, ES, LV, MT, PT, RO) ja erityisesti niissä, joissa koulutukseen käytetään verrattain vähän varoja, korostetaan rajallisten taloudellisten resurssien vähentävän niiden mahdollisuuksia tarvittavan politiikan toteuttamiseen.

Useissa maissa tähdennetään sitä, että niiden koulutuspolitiikassa taloudelliset ja sosiaaliset tavoitteet tukevat toisiaan . Joidenkin maiden näkemyksen mukaan sosiaalisiin haasteisiin (tasapuolisuuteen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen) on helpompi tarttua, jos talous- ja työllisyysohjelmat ovat menestyksekkäitä. Näillä näkökohdilla on erityistä merkitystä keskusteltaessa Euroopan sosiaalisesta mallista.

2.1.2 Elinikäisen oppimisen strategioiden määrittely etenee, mutta toteuttaminen on yhä haaste

Vuoden 2003 jälkeen on päästy lähemmäksi Eurooppa-neuvoston asettamaa päämäärää, jonka mukaan elinikäisen oppimisen strategiat[8] pitäisi laatia kaikissa jäsenvaltioissa vuoteen 2006 mennessä[9]. Se on Lissabonin uusien, yhdennettyjen suuntaviivojen keskeinen ulottuvuus. Monissa maissa – mutta ei kaikissa – on laadittu elinikäistä oppimista koskevia poliittisia linjauksia kuten strategia-asiakirjoja tai kansallisia toimintasuunnitelmia. Joissakin maissa on kehitetty puitelainsäädäntöä (esimerkiksi EL, ES, FR, RO).

Siitä huolimatta strategioissa on yhä epätasapainoa , mikä oli havaittavissa jo vuonna 2003. Yleensä toimet keskitetään joko työllistyvyyteen tai järjestelmistä vieraantuneiden uudelleen aktivoimiseen. Joissakin maissa kuten Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa ja Norjassa johdonmukainen ja kattava kansallinen lähestymistapa saadaan pian valmiiksi ja täytäntöönpano edistyy hyvin.

Kaikkiaan on rohkaisevaa, että elinikäisen oppimisen perusperiaatteita tukevat toimintamallit saavat jalansijaa Euroopassa. Joissakin maissa (esimerkiksi FI, FR, PT) on muun muassa vakiintuneet järjestelmät epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia varten, ja useissa muissa maissa on äskettäin otettu käyttöön vastaavia toimenpiteitä tai asian valmistelu on käynnissä (esimerkiksi hollanninkielinen BE, DK, ES, NL, NO, SE, SI). Myös elinikäisen ohjauksen järjestäminen on käynnissä yhä useammissa maissa (esimerkiksi BE, DK, FR, IE, IS, LI) samoin kuin yhtenäisten kansallisten tutkintojärjestelmien puitteiden kehittäminen (esimerkiksi IE). Jälkimmäinen on ensisijainen tavoite myös joissakin uusissa jäsenvaltioissa ja hakijamaissa (esimerkiksi CY, EE, HR, LV, PL, RO, SI, TK).

Noin 10 prosenttia EU:n 25–64-vuotiaista aikuisista osallistuu elinikäiseen oppimiseen. Luku osoittaa pientä kehitystä vuoden 2000 jälkeen, mutta maiden välillä on merkittäviä eroja.

Jatkokoulutukseen osallistumisen lisäämiseksi on vielä tehtävä paljon työtä Euroopassa, varsinkin Etelä-Euroopan maissa ja uusissa jäsenvaltioissa. Osallistujien pieni määrä on este työvoimaosuuden kasvattamiselle ja aiheuttaa siten kustannuksia talouselämälle ja koko yhteiskunnalle. Se heikentää Euroopan sosiaalisen mallin kestävyyttä .

Aikuisopiskelumahdollisuuksien parantamiseen kiinnitetään kaikkialla Euroopassa liian vähän huomiota ja myönnetään liian vähän varoja. Tämä koskee erityisesti iäkkäitä työntekijöitä, joiden määrän arvellaan kasvavan noin 14 miljoonalla vuoteen 2030 mennessä, sekä heikosti koulutettuja. Useimmissa niistä maista, joissa osallistumisluvut ovat korkeimmat, aikuisopiskelustrategioita on pidetty merkittävänä osana yhtenäistettyä ja kattavaa elinikäisen oppimisen strategiaa.

Lähes 16 prosenttia EU:n nuorista jättää yhä koulunsa kesken, eli EU:n vuoden 2010 viitearvoa (10 prosenttia) on lähestytty vain hieman.

Edelleen lähes 20 prosentilla 15-vuotiaista on vakavia puutteita lukutaidossa. Vuoden 2000 jälkeen ei ole päästy lähemmäksi EU:n viitearvoa, jonka mukaan osuuden pitäisi pienentyä viidenneksellä.

Toisen asteen koulutuksen suorittaa loppuun 77 prosenttia 18–24-vuotiaista, mikä jää vielä kauas EU:n 85 prosentin viitearvosta, vaikka tilanne on muutamissa maissa parantunut paljon.

Suurella määrällä koulunsa päättävistä nuorista ei edelleenkään ole perustason valmiuksia ja taitoja, mikä on huolestuttava merkki siitä, että perusopetusjärjestelmät eivät välttämättä anna elinikäiseen oppimiseen tarvittavaa pohjaa. Tämä huolenaihe näkyy myös Lissabonin uusissa yhdennetyissä suuntaviivoissa ja eurooppalaisessa nuorisosopimuksessa. Useissa maissa vastataan haasteeseen uudistamalla opetussuunnitelmia ja opinto-ohjelmia, jotta voidaan taata kaikille laaja-alaiset avaintaidot (esimerkiksi AT, DE, FR, IT, NO, UK) ja estää etenkin heikoista lähtökohdista tulevien nuorten koulutuksen jääminen puutteelliseksi (katso myös kohta 2.1.4).

2.1.3 Korkea-asteen koulutusuudistuksella parempaa tukea Lissabonin strategialle

Korkea-asteen koulutusrakenteita uudistetaan edelleen Bolognan prosessin perusteella varsinkin ottamalla käyttöön kolmijaksoisia tutkintojärjestelmiä ja tehostamalla laadunvarmistusta. Bolognan prosessi on keskeisemmin esillä alan politiikan kehittämisessä eri maissa kuin Lissabonin strategia. On kuitenkin näyttöä siitä, että eri maissa aletaan selvitellä hallintoon, rahoitukseen ja houkuttelevuuteen liittyviä ongelmia. Näin varmistetaan yliopistojen mahdollisuus edistää osaltaan kilpailukykyä, työllisyyttä ja kasvua[10]..

Hallinnon alalla monissa maissa on tehty muun muassa erilaisia korkea-asteen koulutuslaitosten ja valtion välistä suhdetta sääteleviä sopimuksia sisäisen resurssienjaon perustaksi (esimerkiksi AT, CZ, DE, DK, FR, IS, LI, SK). Useissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa pyritään poistamaan korkea-asteen koulutusjärjestelmien pirstoutumisen ongelma ottamalla käyttöön uusia oppilaitosten hallintojärjestelmiä, joissa on usein mukana ulkopuolisia sidosryhmiä.

EU:n kokonaisinvestointi (julkinen ja yksityinen) korkea-asteen koulutukseen vuonna 2001 on 1,28 prosenttia BKT:sta, kun Kanadassa vastaava luku on 2,5 prosenttia ja Yhdysvalloissa 3,25 prosenttia. Kolme eniten investoivaa EU-valtiota ovat Tanska (2,8 prosenttia), Ruotsi (2,3 prosenttia) ja Suomi (2,1 prosenttia). Kuroakseen umpeen Yhdysvaltojen rahoitusetumatkan Euroopan olisi sitouduttava 150 miljardin euron lisäinvestointeihin vuosittain, ja erityisesti yksityissektorilta olisi saatava merkittävästi enemmän investointeja[11].

Useissa maissa rahoitus on edelleen suuri ongelma ja este nykyaikaistamisohjelman täytäntöönpanolle.

Sisäänpäin suuntautuvan liikkuvuuden helpottaminen näyttää olevan yleisesti käytetty keino parantaa korkea-asteen koulutuksen houkuttelevuutta Euroopassa. Vain muutamissa maissa mennään pidemmälle ja toteutetaan aktiivista markkinointia tai kansainvälisille opiskelijoille suunnattuja rekrytointitoimia (esimerkiksi DE, FI, FR, IE, NL, UK). Useissa uusissa jäsenvaltioissa pyritään parantamaan houkuttelevuutta luomalla kumppanuuksia ulkomaisten yliopistojen kanssa, jolloin ne voivat tarjota yhteisiä tutkintoja.

Korkea-asteen koulutuksen ja teollisuuden välisen yhteistyön vahvistamista pidetään useimmissa maissa innovaatioiden ja paremman kilpailukyvyn perusedellytyksenä, mutta erittäin harvat maat ovat laatineet asiaa koskevan kattavan toimintamallin. Ongelmana on osittain se, että kansallisiin innovaatiostrategioihin ei useinkaan sisälly korkea-asteen koulutuksen uudistuksia.

Monissa maissa yliopistoja kannustetaan helpottamaan epätyypillisten eli esimerkiksi sosioekonomisesti heikommista oloista tulevien opiskelijoiden opiskelemaan pääsyä muun muassa luomalla epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointimenetelmiä. Tämä on osa yleistä eurooppalaista pyrkimystä lisätä korkea-asteen koulutukseen osallistumista. Lukuisat yliopistot tarjoavat ammatillista t äydennys- ja jatkokoulutusta, ja etäopetusta ja yhdistelmäopetusta sekä tieto- ja viestintätekniikkaan perustuvia opiskelumuotoja hyödyntävien avointen yliopistojen suosio kasvaa jatkuvasti.

2.1.4 Ammatillisen koulutuksen asema paranee vähitellen, mutta tekemistä riittää vielä

Ammatillisen koulutuksen uudistamista koskevat kansallisesti asetetut prioriteetit näyttävät olevan laajalti Kööpenhaminan prosessin mukaisia. Euroopan tasolla sovittujen yhteisten periaatteiden ja vertailukohtien (esimerkiksi epävirallisen oppimisen validointi, laadunvarmistus, ohjaus) soveltaminen on aloitettu, mutta on vielä liian varhaista esitellä maakohtaisia tuloksia.

Joissakin maissa ammatillisen koulutuksen imago on myönteinen (esimerkiksi AT, CZ, DE, FI), mikä on muun muassa kaksoisjärjestelmän (eli kouluopetuksen ja työssäoppimisen yhdistämisen), kaksoistutkintojen (yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen yhdistämisen) ja opiskelun jatkamista korkea-asteella helpottavien viimeaikaisten uudistusten ansiota. Ammatilliset koulutusväylät ovat kuitenkin yhä liian usein vähemmän houkuttelevia kuin akateemiset. Ammatillisen koulutuksen laadun ja houkuttelevuuden parantaminen on tulevaisuudessakin keskeinen haaste .

Jotta ammatillisesta koulutuksesta saataisiin houkuttelevampaa, useimmissa maissa keskitytään toisen iasteen koulutuksen uudistamiseen kehittämällä muun muassa opetussuunnitelmia, joustavaa etenemistä ja siirtomahdollisuuksia, yhteyksiä työmarkkinoihin ja ohjausta. Joissakin maissa (esimerkiksi AT, CZ, DE, ES, SK) elinikäisen oppimisen strategioita kehitettäessä tavoitellaan ennen kaikkea laajempaa etenemistä yleissivistävään ja korkea-asteen koulutukseen.

Suurimmassa osassa maita laadun ja houkuttelevuuden haasteisiin pyritään vastaamaan kohottamalla ammatillisen koulutuksen painoarvoa työmarkkinoilla ja kehittämällä suhteita työnantajiin ja työmarkkinaosapuoliin. Ammatillisen koulutuksen rakenteiden parantaminen, oppisopimuskoulutukseen pääsyn helpottaminen ja ammatillisen koulutuksen standardien uudistaminen on tässä mielessä olennaista. Tarvittavien taitojen ja pätevyysvaatimuksien ennakoiminen on haasteellista, ja se edellyttää sidosryhmien laajempaa osallistumista sekä tehokkaampaa tietojen keruuta.

Valtaosassa maita ollaan huolissaan unionissa tällä hetkellä olevien lähes 80 miljoonan heikosti koulutetun ihmisen tarpeista, ja niissä korostetaan, että työelämään osallistuminen ja ammatilliset koulutusjärjestelmät ovat keskeisiä sosiaalisen osallisuuden varmistuskeinoja .

Tässä yhteydessä monissa maissa keskitytään tiettyihin kohdeväestöihin, erityisesti nuorisoon, jonka kohdalla ammatillisilla koulutusohjelmilla pystytään vähentämään koulunkäynnin keskeyttämistä. Toisaalta aikuisten ja iäkkäiden työntekijöiden tarpeita ei vielä oteta riittävästi huomioon.

Ammatillisten opettajien ja kouluttajien ammattitaidon kehittäminen on useimmissa maissa vielä suuri haaste.

2.1.5 Eurooppalainen ulottuvuus enemmän, mutta ei riittävästi, esillä kansallisissa järjestelmissä

Kaikissa maissa pidetään tärkeänä lisätä liikkuvuuteen osallistumista kaikilla koulutustasoilla alkeistasolta korkea-asteelle, opettajien ja kouluttajien ammatilliseen kehitykseen tähtäävä liikkuvuus mukaan luettuna. Vaikka muutamia lupaavia, esimerkiksi liikkuvuuden laatuun liittyviä aloitteita on tehty (esimerkiksi AT, BG, CZ, EL, IE, LV), kansallisia strategioita ei ole riittävästi . Pääasiallinen tuki saadaan edelleen EU-ohjelmista. On tyypillistä, että tuetaan enemmän maahan tulevien kuin ulkomaille lähtevien opiskelijoiden liikkuvuutta. Yksi tärkeä liikkuvuuden tukemisen väline on Europass, joka on käytössä kaikkialla Euroopassa[12].

Kansainvälisen tai eurooppalaisen näkökulman sisällyttämistä kansallisiin koulutusjärjestelmiin pidetään yhä tärkeämpänä, sillä sen avulla on mahdollista lisätä nuorten tietoutta Euroopan unionista. Muutamissa maissa (esimerkiksi DE, EE, FI, LU, NL) eurooppalainen ulottuvuus kuuluu olennaisesti opetussuunnitelmaan , ja joissakin maissa valmistellaan vastaavia lakiuudistuksia. Monissa maissa korostetaan kieltenopiskelun merkitystä. Politiikat ja toimenpiteet ovat kuitenkin hajanaisia, ja toistaiseksi ei ole näyttöä siitä, että kaikilla toisen asteen koulutuksen päättävillä opiskelijoilla olisi kaikki Euroopan kansalaisina tarvitsemansa tiedot ja taidot. Tätä päämäärää korostettiin vuoden 2004 yhteisessä väliraportissa.

2.2 Euroopan taso: Koulutus 2010 -työohjelman hallintoa kehitetään

Vuosien 2004 ja 2005 kuluessa neuvosto (koulutus) on hyväksynyt useita yhteisiä välineitä, periaatteita ja puitteita, jotka koskevat esimerkiksi liikkuvuutta, laadunvarmistusta, epävirallista oppimista ja ohjausta. Kuten vuoden 2004 yhteisessä väliraportissa todettiin, kyseisiin asioihin liittyvillä sopimuksilla pystytään tukemaan kansallisia toimia ja uudistuksia, ja niiden myötä kehittyy keskinäinen luottamus. Ammatillisen koulutuksen alaa koskevat kansalliset ja EU:n laajuiset uudet ensisijaiset tavoitteet on vahvistettu Maastrichtin julkilausumassa (joulukuussa 2004)[13]. Komissio on myös antanut useita tiedonantoja esimerkiksi korkea-asteen koulutuksesta Lissabonin strategian näkökulmasta ja eurooppalaisen kielitaitoindikaattorin[14] kehittämisestä. Se on myös laatinut luonnoksia neuvoston ja Euroopan parlamentin suosituksiksi muun muassa elinikäisen oppimisen avaintaidoista.

Hankkeen uudelleenjärjestelyn yhteydessä perustettiin sen yhtenäisyyden lisäämiseksi ja hallinnon vahvistamiseksi Koulutus 2010 -koordinointiryhmä , joka koostuu yleissivistävästä ja ammatillisesta koulutuksesta vastaavien ministeriöiden sekä yhteisön tasolla toimivien työmarkkinaosapuolten edustajista. Edistymisen seuraamiseksi laaditaan myös säännöllisesti indikaattoreja ja viitearvoja koskevia raportteja.

Myös työskentelymenetelmiä on modernisoitu niin, että ne tukevat paremmin täytäntöönpanoa eri maissa. Työohjelman ensimmäisen vaiheen täytäntöön panneiden työryhmien[15] tilalle perustetaan useista maista koostuvia ryhmiä, jotka tarkastelevat kansallisten prioriteettien ja kiinnostuksen mukaisia keskeisiä kysymyksiä. Maaryhmittymät toteuttavat vuosien 2005 ja 2006 aikana konkreettisia vertaisoppimistoimia , joissa maat antavat toisilleen vastavuoroista tukea uudistusten täytäntöönpanoon määrittelemällä menestykseen johtaneita tekijöitä ja levittämällä hyviä käytäntöjä.

Euroopan koulutusaluetta vahvistetaan jatkossakin, erityisesti luomalla eurooppalainen tutkintojen viitekehys (European Qualifications Framework) . Eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen luonnosta koskeva kuulemisprosessi on käynnistetty, ja vuonna 2006 komissio esittää ehdotuksen luonnoksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston suositukseksi. Vuoden 2006 alkupuolella komissio esittää myös luonnoksen opettajankoulutuksen laatua koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston suositukseksi sekä vuoden 2006 lopulla aikuisopiskelua koskevan tiedonannon.

3. PÄÄTELMÄ: UUDISTUSVAUHTIA LISÄÄMÄLLÄ TEHOKKAAMPI PANOS LISSABONIN STRATEGIAAN JA EUROOPAN SOSIAALISEN MALLIN VAHVISTAMISEEN

Kansalliset uudistukset etenevät oikeaan suuntaan . Kaikkialla unionissa julkinen sektori selvästikin ponnistelee tavoitteisiin pääsemiseksi ja joillakin alueilla työ alkaa tuottaa tulosta. Tällainen kehitys on rohkaisevaa erityisesti, kun otetaan huomioon se, että opetusta koskevien uudistusten vaikutukset näkyvät viiveellä ja että laajentuneessa unionissa eri maiden tilanteet ja lähtökohdat poikkeavat merkittävästi toisistaan.

Euroopan sosiaalisen mallin pitkän aikavälin kestävyys riippuu merkittävässä määrin siitä, kuinka hyvin syvällisillä ja laaja-alaisilla uudistuksilla onnistutaan varmistamaan kaikkien kansalaisten aktiivinen osallistuminen talouselämään ja yhteiskuntaan, riippumatta heidän taidoistaan tai sosiaalisesta taustastaan.

Siksi on erityisen huolestuttavaa, että vaikka matematiikan, luonnontieteiden ja teknologian alalta valmistuvien määrän lisäämistä koskeva EU:n viitearvo on saavutettu nopeasti, sosiaaliseen osallisuuteen läheisimmin liittyviä viitearvoja lähestytään liian hitaasti. Mikäli koulun keskeyttämiseen, toisenasteen koulutuksen loppuun suorittamiseen ja avaintaitoihin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi ei ponnistella merkittävästi enemmän, entistä suurempi osa seuraavasta sukupolvesta syrjäytyy yhteiskunnasta, mistä aiheutuu vahinkoa ihmisille itselleen, talouselämälle ja yhteiskunnalle. Hyväksyessään eurooppalaisen nuorisosopimuksen maaliskuussa 2005 Eurooppa-neuvosto korosti Koulutus 2010 -työohjelmaan sisältyvien kyseisten alueiden erityistä merkitystä nuorisolle.

Vuoden 2004 yhteisessä väliraportissa määritellyt ensisijaiset toimintatavat samoin kuin vaatimus uudistusvauhdin lisäämisestä ovat edelleen perusteltuja. Tulevaa edistystä seurataan tarkasti seuraavassa yhteisessä raportissa vuonna 2008.

3.1. Uudistuksissa erityishuomio tasapuolisuuteen ja hallintoon

Eri maiden kertomuksista käy ilmi, että hallituksissa ollaan tietoisia koulutuksen nykyaikaistamiseen liittyvistä haasteista. Kertomuksissa tuodaan esille etenkin tarvittavan julkisen ja yksityisen investoinnin hankkimiseen sekä järjestelmien rakenteiden ja johtamisen uudistamiseen liittyviä ongelmia. Tasapuolisuus ja hallintotapa ovat keskeisiä alueita, joihin on tässä yhteydessä kiinnitettävä erityistä huomiota ja joilla käynnissä olevien uudistusten onnistuminen edellyttää sopivien kannustimien löytämistä. Komissio tukee kansallisia ponnisteluja asettamalla nämä alueet etusijalle tulevissa EU:n laajuisissa vertaisoppimistoimissa.

3.1.1 Uudistuksilla varmistettava järjestelmien tehokkuus ja tasapuolisuus

Koulutusalan julkisten investointien tehokkuutta painotetaan koko ajan enemmän. On kuitenkin huolehdittava asianmukaisesti elinikäisen oppimisen kokonaisuudesta, ja järjestelmien tehokkuus, laatu ja tasapuolisuus ovat kaikki yhtä tärkeitä päämääriä. Ne ovat Lissabonin tavoitteiden saavuttamisen ehdottomia edellytyksiä, ja samalla ne vahvistavat Euroopan sosiaalista mallia .

Järjestelmien tasapuolisuuden varmistaminen tarkoittaa sitä, että oppimistulokset ja koulutuksesta saatava hyöty eivät saa olla riippuvaisia opiskelijan sosioekonomisesta taustasta tai muista tekijöistä, joiden vuoksi koulutus voi vaarantua. Näin ollen koulutukseen pääsyn pitäisi olla avointa kaikille, ja erilaisia opetusmuotoja tulisi käyttää sen mukaan, mitkä ovat kunkin ihmisen erityiset oppimistarpeet.

Tutkimukset osoittavat, että tehokkuudesta ja tasapuolisuudesta ei kummastakaan voida tinkiä toisen hyväksi , sillä ne ovat toisistaan riippuvaisia ja toisiaan vahvistavia. Kun parannetaan kaikkien, myös epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien ja iäkkäiden työntekijöiden, mahdollisuutta hankkia koulutusta, samalla lisätään aktiivisen väestön määrää ja näin edistetään kasvua ja vähennetään eriarvoisuutta. Komissio käsittelee tasapuolisuuteen ja tehokkuuteen liittyviä kysymyksiä tiedonannossa, joka sen on määrä antaa vuonna 2006, ja tähän näkökohtaan tulisi kiinnittää erityistä huomiota vuoden 2008 yhteisessä kertomuksessa.

Investoinnit olisi suunnattava alueille, joilla voidaan saavuttaa suurinta sosiaalista ja taloudellista tuottoa ja jotka siten käytännössä edistävät sekä tehokkuutta että tasapuolisuutta. Tämän vuoksi jäsenvaltioissa on tulevina vuosina ponnisteltava entistä enemmän, jotta päästään lähemmäksi koulunkäynnin keskeyttämistä, toisen asteen koulutuksen loppuun suorittamista ja avaintaitoja koskevia EU:n viitearvoja. Esiopetukseen investoiminen on ensiarvoisen tärkeää. Esiopetuksella luodaan perusta tulevalle oppimiselle ja sillä voidaan ehkäistä koulunkäynnin epäonnistumista ja sosiaalista syrjäytymistä.

3.1.2 Lisää toimijoita ja resursseja erilaisilla oppimiskumppanuuksilla

Uudistusten tekemistä helpottaa suotuisa taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne, jossa sekä julkinen että yksityinen investoiminen tietoon, taitoihin ja osaamiseen on korkealla tasolla ja jossa lisäksi järjestelmien hallintotavat ovat johdonmukaisia ja koordinoituja . Tehokas synergia osaamisen edistämiseen liittyvistä politiikan aloista (esimerkiksi yleissivistävästä ja ammatillisesta koulutuksesta, työllisyydestä ja sosiaaliasioista sekä tutkimuksesta) vastaavien ministeriöiden välillä, työmarkkinaosapuolten aktiivinen vuoropuhelu sekä muiden keskeisten toimijoiden kuten vanhempien, opettajien ja kouluttajien, vapaaehtoisjärjestöjen ja paikallistahojen tietoisuuden lisääminen ja aktiivinen toimintaan sitouttaminen edistävät yksimielisyyttä politiikan tavoitteista ja tarvittavista uudistuksista. Tällaisia hallintotapoja ei kuitenkaan käytetä kovin yleisesti.

Hallintotavan kehittämisen oppimiskumppanuuksien avulla etenkin alue- ja paikallistasolla pitäisi olla ensisijainen tapa vastuun ja kustannusten jakamiseksi asiaankuuluvien tahojen (esimerkiksi oppilaitosten, viranomaisten, työmarkkinaosapuolten, yritysten ja paikallisorganisaatioiden) välillä. Tällaisissa kumppanuuksissa tulisi olla mukana opettajia ja kouluttajia, jotka parhaiten pystyvät saamaan aikaan muutoksia järjestelmien sisällä. Kumppanuuksilla pitäisi myös edistää työnantajien laajempaa osallistumista sen varmistamiseksi, että tarjottava elinikäinen oppiminen on merkityksellistä.

3.2. Koulutus 2010 -työohjelman täytäntöönpanon tehostaminen

3.2.1 Kansallinen taso

Vaikka edistystä on saatu aikaan, Koulutus 2010 -työohjelman ensisijaiset tavoitteet on otettava paremmin huomioon kansallisessa politiikan laadinnassa. Jäsenvaltioiden olisi ennen kaikkea varmistettava seuraavaa:

- Koulutuksella on keskeinen asema kansallisissa Lissabonin uudistusohjelmissa, kansallisessa rakennerahastojen strategisessa viitekehyksessä ja sosiaalista suojelua ja sosiaalista osallisuutta koskevissa kansallisissa strategioissa.

- Työohjelman täytäntöönpanon koordinointiin kussakin maassa tarvittavat kansalliset mekanismit on luotu vuoteen 2008 mennessä, ja niissä ovat mukana kaikki asianosaiset ministeriöt ja tärkeimmät sidosryhmät, erityisesti työmarkkinaosapuolet.

- Kansallisella politiikalla edistetään aktiivisesti Koulutus 2010 -ohjelman viitearvojen ja tavoitteiden saavuttamista. Lisäksi hallitusten olisi määriteltävä eurooppalaisiin puitteisiin perustuvia kansallisia tavoitteita ja indikaattoreita.

- Toimintalinjojen arviointia kehitetään siten, että edistymistä on mahdollista seurata paremmin ja syntyy arviointikulttuuri, jossa tutkimustietoa hyödynnetään täysimääräisesti. Sen vuoksi korkeatasoisten tilastollisten menetelmien ja infrastruktuurin kehittäminen on välttämätöntä.

- Työohjelman puitteissa tehtyjä lukuisia Euroopan laajuisia sopimuksia (esimerkiksi yhteisiä puitteita ja periaatteita koskevia neuvoston päätöslauselmia ja päätelmiä) käytetään vuoteen 2008 mennessä kansallisten uudistusten suunnittelun peruslähtökohtina.

3.2.2 Euroopan taso

Komissio huolehtii siitä, että Koulutus 2010 -työohjelmasta saadut tulokset otetaan huomioon Lissabonin yhdennettyjen suuntaviivojen täytäntöönpanoprosessissa ja koheesiopolitiikkaa koskevissa EU:n suuntaviivoissa sekä parhaillaan käytävässä Euroopan sosiaalista mallia koskevassa vuoropuhelussa ja sen jälkeen toteutettavissa toimenpiteissä. Tätä varten rakennerahastoista pitäisi tukea ensisijaisesti investoimista inhimilliseen pääomaan.

Työohjelman täytäntöönpanon tehostamiseksi seuraavat seikat ovat erityisen tärkeitä:

- Kehitetään oikein kohdennettu ja toimiva vertaisoppimisohjelma, joka perustuu elinikäistä oppimista koskevaan uuteen yhdennettyyn ohjelmaan ja jossa otetaan huomioon vuoden 2005 aikana kertyneet kokemukset. Vertaisoppimistoimet keskitetään alueille, joilla uudistuksia eniten tarvitaan (alueet, joille on määritelty EU:n viitearvo, elinikäisen oppimisen strategiat, tehokkuus ja tasapuolisuus, hallintotavat ja oppimiskumppanuudet, korkea-asteen koulutus, ammatillinen koulutus).

- Valvotaan järjestelmällisemmin elinikäisen oppimisen strategioiden täytäntöönpanoa kaikissa jäsenvaltioissa. Tätä näkökohtaa painotetaan vuoden 2008 yhteisessä kertomuksessa, etenkin tarkasteltaessa elinikäisen oppimisen merkitystä Euroopan sosiaalisen mallin vahvistajana.

- Sovitaan eurooppalaisesta tutkintojen viitekehyksestä ja laaditaan elinikäisen oppimisen avaintaitoja sekä opettajankoulutuksen laatua koskevat neuvoston ja Euroopan parlamentin suositukset.

- Parannetaan rakennerahastojen käyttöä ja Euroopan investointipankkia koskevaa tiedottamista ja kokemusten vaihtoa, jotta koulutuksen kehittämistä tukevia resursseja voidaan tulevaisuudessa hyödyntää entistä paremmin.

STATISTICAL ANNEX

PROGRESS AGAINST THE FIVE REFERENCE LEVELS OF AVERAGE EUROPEAN PERFORMANCE ( BENCHMARKS ) IN EDUCATION AND TRAINING

Country Codes

EU European Union BE Belgium CZ Czech Republic DK Denmark DE Germany EE Estonia EL Greece ES Spain FR France IE Ireland IT Italy CY Cyprus LV Latvia LT Lithuania LU Luxembourg HU Hungary MT Malta NL Netherlands AT Austria PL Poland PT Portugal SI Slovenia | SK Slovakia FI Finland SE Sweden UK United Kingdom EEA European Economic Area IS Iceland LI Liechtenstein NO Norway Acceding Countries BG Bulgaria RO Romania Candidate Countries HR Croatia TR Turkey Others JP Japan US/USA United States of America |

OVERVIEW ON PROGRESS IN THE FIVE BENCHMARK AREAS

[pic]

Methodological remarks : The starting point in the year 2000 is set in the graph as zero and the 2010 benchmark as 100. The results achieved in each year are thus measured against the 2010 benchmark. A diagonal line shows the progress required, i.e. each year an additional 10% of progress would have to be achieved to reach the benchmark. If a line stays below this diagonal line, progress is not sufficient.

As regards lifelong learning participation, there have been many breaks in time series: some countries have revised their data collection methods between 2002 and 2003. The application of the new methods led to higher results from 2003, and thus progress is overstated between 2002 and 2003. The line 2002-2003 on lifelong learning participation is therefore dotted. For low achievers in reading (data from PISA survey) there are only results for 16 EU countries and for two years.

Key results:

* As regards the number of maths, science and technology (MST) graduates the benchmark will be over-achieved; the progress required has already been made in 2000-2003.

* There is some progress in lifelong learning participation. However, much of it is a result of changes in surveys in several Member States, which led to higher nominal participation rates and thus overstate overall progress.

* There is constant improvement as regards early school leavers, but faster progress is needed in order to achieve the benchmark.

* As regards upper secondary completion there has been almost no progress.

* Results for low achievers in reading have also not improved (but this is based only on two reference years).

KEY COMPETENCES

Percentage of pupils with reading literacy proficiency level one and lower (on the PISA reading literacy scale), 2000-2003

[pic] |

European Union * |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 |

Source: DG Education and Culture. Data source: OECD, PISA 2003 database.

* In 2000, in the 16 EU countries for which comparable data is now available both for 2000 and 2003, the percentage of 15-year olds at level one or below was 19.4. The benchmark of reducing the share by 20% thus implies a target figure of 15.5%.

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 |

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (Labour Force Survey)

* 2003: change in series

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

Source: DG Education and Culture; Data Source: Eurostat (Labour Force Survey).

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2001 | [pic] | 2002 | [pic] | 2003 |

Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (UOE)

Additional notes :

- EU total does not include Greece. EU total 2000 includes national UK data.

Tertiary MST graduates per 1000 population (20-29) females / males, 2003

[pic]

[pic] | females | [pic] | males |

Number of MST graduates (1000)

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (Labour Force Survey)

* 2003: change in series

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

| EU25 | |BE |CZ |DK |DE |EE |EL |ES |FR |IE |IT |CY |LV |LT |LU |HU |MT | | 2000 | 4.94 | |: |4.04 |8.39 |4.53 |5.59 |3.79 |4.42 |5.83 |4.36 |4.57 |5.60 |5.43 |5.67 |: |4.54 |4.55 | | 2001 | 5.10 | |6.11 |4.16 |8.50 |4.57 |5.48 |3.90 |4.41 |5.76 |4.35 |4.98 |6.28 |5.70 |5.92 |3.84 |5.15 |4.47 | | 2002 | 5.22 | |6.26 |4.41 |8.51 |4.78 |5.69 |3.96 |4.44 |5.81 |4.32 |4.75 |6.83 |5.82 |5.89 |3.99 |5.51 |4.54 | | | NL |AT |PL |PT |SI |SK |FI |SE |UK |IS |LI |NO |BG |RO |HR |TR |JP |US | | 2000 | 4.87 |5.66 |5.01 |5.74 |: |4.15 |6.12 |7.39 |4.58 |6.00 |: |6.82 |4.41 |2.89 |: |3.49 |3.59 |4.93 | | 2001 | 4.99 |5.70 |5.56 |5.91 |6.13 |4.03 |6.24 |7.31 |4.69 |6.47 |: |7.00 |3.53 |3.28 |: |3.65 |3.57 |5.08 | | 2002 | 5.08 |5.67 |5.60 |5.83 |6.02 |4.35 |6.39 |7.66 |5.25 |7.12 |2.95 |7.63 |3.57 |3.53 |4.32 |3.56 |3.60 |5.35 | | Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (UOE data collection)

Additional notes

- DK: Expenditure at post secondary non-tertiary levels of education is not available.

- FR: Without French Overseas Departments, GR, LU, PT: Imputed retirement expenditure is not available.

- CY: Including financial aid to students studying abroad.- LU: expenditure at tertiary level of education not included. PT: expenditure at local level of government not included.- UK, JP, US: adjustment of GDP to the financial year, which differs from the calendar year.- TR, IS: expenditure at pre-primary level not included, TR: expenditure at regional and local levels of government not included.

- HR, US: Expenditure on educational institutions from public sources.

Between 1995 and 2000 public expenditure on education as a percentage of GDP fell slightly in the EU[17]. Since 2000, however, there has been an upward trend at EU level and in most Member States. The available data show, however, strong differences in spending levels between countries. Denmark and Sweden spend over 7.5% of GDP on education, while some Member States spend less than 4% of GDP (however spending is increasing in these countries).

[1] Education and Training 2010: The success of the Lisbon Strategy hinges on urgent reforms, 3.3.2004 (Neuvoston asiakirja 6905/04 EDUC 43).

[2] Yhdennettyyn pakettiin sisältyvät talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja työllisyyden suuntaviivat (jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen suuntaviivoista 12 päivänä heinäkuuta 2005 tehty neuvoston päätös 2005/600/EY, EUVL L 205, 6.8.2005 ja jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (vuosiksi 2005–2008) 12 päivänä heinäkuuta 2005 annettu neuvoston suositus 2005/601/EY).

[3] Tarkastelu perustuu osin myös vuoden 2005 raporttiin viitearvojen saavuttamisesta (Komission yksiköiden valmisteluasiakirja: ”Progress towards the Lisbon objectives in education and training”, SEC(2005) 419). Jäsenmaiden kertomukset julkaistaan marraskuussa 2005 Koulutus 2010 -kotisivuilla (http://www.europa.eu.int/comm/education/policies/2010/et_2010_en.html).

[4] Lisätietoja esitetään tilastoliitteessä. Kattava analyysi jäsenmaiden kertomuksista ja kehityksestä koko EU:ssa löytyy tämän tiedonannon liitteenä olevasta valmisteluasiakirjasta.

[5] Kolme viidestä viitearvosta on tavoitteena myös työllisyyttä koskevissa EU:n suuntaviivoissa.

[6] Maiden lyhenteiden selitykset löytyvät tilastoliitteestä.

[7] Bolognan prosessi on hallitustenvälinen hanke, jonka tarkoituksena on luoda eurooppalainen korkeakoulutusalue kansalaisten työllistyvyyden ja liikkuvuuden edistämiseksi sekä eurooppalaisen korkea-asteen koulutuksen kansainvälisen kilpailukyvyn parantamiseksi. Lisätietoja asiasta löytyy seuraavasta osoitteesta: http://europa.eu.int/comm/education/policies/educ/bologna/bologna_en.html

[8] Elinikäinen oppiminen määritellään seuraavasti: ”kaikki elämän aikana aloitettu oppimistoiminta, jonka tavoitteena on parantaa ammattitaitoa, tietoja ja osaamista sekä edistää henkilökohtaisten toiveiden toteutumista, aktiivista kansalaisuutta, sosiaalisia taitoja ja/tai työllistettävyyttä” (Komission tiedonanto eurooppalaisen elinikäisen oppimisen alueen toteuttamisesta, KOM(2001) 678 lopullinen).

[9] Vuoden 2004 yhteinen väliarviointi, kuten edellä; Eurooppa-neuvoston päätelmät 2004, 2005.

[10] Katso komission tiedonanto - Euroopan aivokapasiteetti liikkeelle: miten yliopistot saadaan hyödyntämään koko potentiaaliaan Lissabonin strategian edistämiseksi, KOM(2005) 152 lopullinen.

[11] Katso Euroopan komission julkaisu ”Key Figures 2005 on Science, Technology and Innovation: Towards a European Knowledge Area”.

[12] http://www.europa.eu.int/comm/education/programmes/europass/index_en.html

[13] http://www.europa.eu.int/comm/education/policies/2010/vocational_en.html

[14] KOM(2005) 356 lopullinen.

[15] Työryhmien vuoden 2004 työn tuloksiin voi tutustua Koulutus 2010 -verkkosivustolla seuraavassa osoitteessa: http://www.europa.eu.int/comm/education/policies/2010/objectives_en.html

[16] Data used for assessing the benchmark refer to a 4-week period of participation (LFS 2004). If a longer period were used, rates would be higher. Eurostat data from the LFS ad hoc module on lifelong learning carried out in 2003 (referring to a 12-month period) show a participation rate of 42% (4.4% in formal education; 16.5% in non-formal learning and nearly one European out of three declared having taken some form of informal learning).

[17] However, in real terms, public expenditure on education and training increased on average by 1.9% per year from 1995 to 2000 and even by 3.8% since 2000.