Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhteisön kehitysavun parhaiden mahdollisten tulosten takaaminen"



Virallinen lehti nro C 140 , 18/05/2000 s. 0055 - 0059



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhteisön kehitysavun parhaiden mahdollisten tulosten takaaminen" (2000/C 140/13) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 9. joulukuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti laatia lausunnon aiheesta "Yhteisön kehitysavun parhaiden mahdollisten tulosten takaaminen". Asian valmistelusta vastannut "ulkosuhteet"-jaosto antoi lausuntonsa 16. maaliskuuta 2000. Esittelijä oli Clive Wilkinson. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. ja 30. maaliskuuta 2000 pitämässään 371. täysistunnossa (maaliskuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 88 ääntä puolesta 5:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Talous- ja sosiaalikomitea on ilmaissut mielipiteensä kehitysapukysymyksistä aiemminkin, viimeisin komitean lausunto kyseisestä aiheesta on vuodelta 1997 (CES 596/97). Siinä käsiteltiin kehitysapua (etupäässä AKT-maille annettavaa), hyvää hallintotapaa sekä yhteiskunnallis-taloudellisten eturyhmien roolia. Komitea painotti vuoden 1997 lausunnossaan kannattavansa vakaasti EU:n antamaa talous- ja rahoitusapua kehitysmaille. Se korosti myös hyvän hallintotavan keskeistä merkitystä kestävän kehityksen kannalta sekä kehitysapuvarojen hallinnoinnin radikaalin uudistuksen tarvetta. 1.2. Yhteisö antaa kehitysapua vuosittain yli 5,5 miljardia euroa. Kun tähän lisätään kahdenvälisiin suhteisiin perustuva jäsenvaltioiden antama kehitysapu, EU:n kehitysapu on kokonaisuudessaan yli puolet maailmassa virallisesta kehitysavusta. TSK pahoittelee tosin syvästi sitä, että Euroopan unioni ja useimmat sen jäsenvaltioista eivät suinkaan myönnä kehitysapuun 0,7:ää prosenttia BKT:staan, kuten Yhdistyneet Kansakunnat suositti vuonna 1973. Kehitysavulla rahoitetaan ja tuetaan hyvin erilaisia ohjelmia ja edunsaajia, vaikka suurin osa avusta kohdistetaankin AKT-maihin sekä EU:n jäsenyyttä hakeneisiin maihin. 1.3. Komissio on pyrkinyt aktiivisesti parantamaan kehitysapuohjelmien hallintoa ja edistynytkin toimissaan. On toteutettu kaksi tärkeää muutosta: ensinnäkin vuonna 1998 muodostettiin yhteinen ulkosuhteiden toimiala (Service Commun Relex, SCR), joka on vastuussa avun teknisestä ja toiminnallisesta toteuttamisesta, sopimuksista ja oikeudellisista kysymyksistä, rahoitusta ja kirjanpitoa koskevista seikoista sekä tilintarkastuksista ja toimintojen arvioinnista. Toiseksi ulkosuhteiden pääosaston rakenne on uudistettu toimintatapojen yhdenmukaisuuden lisäämiseksi. 1.4. Huoleen on kuitenkin edelleen aihetta. Tämä ilmenee vuonna 1998 julkaistuista kertomuksista, kuten Pharen arviointi (Evaluation of Phare) ja AKT-maille annetun avun arviointi (Evaluation of Aid to ACP countries), joissa kummassakin huomautetaan, että painopiste on avustuksissa, vaikka sen tulisi olla tuloksissa. Huolen aiheena ovat edelleen toimintarakenteet, henkilöstöresurssit sekä tarve parantaa rahoituksen valvontajärjestelmiä. 1.5. Parhaillaan on tekeillä useita tutkimuksia ja uudistuksia, jotka kohdistuvat EY:n antaman kehitysavun toimintatapoihin ja hallintonäkökohtiin. Talous- ja sosiaalikomitea toivoo voivansa osallistua keskusteluun nyt käsillä olevalla lausunnollaan tarkastelemalla mainittuja aloja ja tekemällä niitä koskevia ehdotuksia. Monet muut tärkeät kehitysyhteistyön ulottuvuudet, kuten kehitysavun ja kaupan suhde, tarve velkahuojennuksiin tai kysymys kehitysavun suuren yleisön keskuudessa nauttiman tuen lujittamisesta eivät kuulu tässä lausunnossa käsiteltäviin aiheisiin. 2. Kehitysapu muuttuvassa maailmassa 2.1. Viime vuosina kehitysavun antajien toimintaympäristö on muuttunut merkittävästi. Tärkeimmät muutokset ovat olleet - avun lisääntyvä politisoituminen: avun antajat suuntaavat enenevästi huomiota ihmisoikeuksiin ja yhteiskunnallisiin perusoikeuksiin, sukupuolten tasa-arvoon, demokratiaan ja hyvään hallintotapaan - toiminta-alan laajentuminen: asetetaan uusia prioriteetteja, kuten yksityissektori ja instituutioiden kehittäminen sekä konfliktien ehkäisy - tarve sisällyttää prosessiin useampia eturyhmiä: eritoten järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta, paikallishallinto, yritysmaailma sekä sosiaaliset organisaatiot - kasvavat paineet pitää entistä tarkemmin tiliä kehitysapuvarojen käytöstä - tarve lisätä koordinointia, täydentävyyttä ja politiikan yhtenäisyyttä. 2.2. Toimintaympäristön muuttuminen on kuitenkin vain vähän vaikuttanut toimeenpanostrategioihin tai avun toimittamista hallinnoiviin koneistoihin siitä huolimatta, että useat tutkimukset osoittavat muutoksen olevan tarpeen. EU:ssa ei juurikaan ole käyty yleistä keskustelua siitä, mitä uudistuksia tarvitaan. Poikkeuksena on EU:n ja AKT-maiden välinen yhteistyö, jossa Lomé IV -sopimuksen korvaavaan asiakirjaan on ehdotettu tärkeitä uudistuksia. Näitä käsitellään tarkemmin jäljempänä. 2.3. Komitea pitää tervetulleena sitä, että neuvosto ja komissio ovat myöntäneet perusteellisen keskustelun nyt olevan tarpeen. Keskustelun tulisi johtaa syvällekäyviin uudistuksiin. 3. Avainhaasteet 3.1. Ensimmäinen avainhaaste EU:n antaman kehitysavun uudistusmahdollisuuksia pohdittaessa on päästä yksimielisyyteen ongelman luonteesta. Ei kannata tutkia avun toimittamista haittaavia tekijöitä, ellei tarkastella perustavampaa kysymystä EU:n avun erityisroolista ja sen tuomasta lisäarvosta. Komission valtuudet on määriteltävä ja sovittava entistä tarkemmin. Tämän jälkeen voidaan määrittää ja toteuttaa toimintatapojen ja rakenteiden muutokset. 3.2. Osana EU:n kokonaispolitiikkaa päätökset tulevat pääasiallisesti olemaan poliittisia, eikä niiden tekeminen tule olemaan helppoa. Uudistusprosessin onnistuminen edellyttää jäsenvaltioiden vankkumatonta poliittista tukea, Euroopan yhteisen ulkopolitiikan lujittamista sekä muiden osapuolten, kuten budjettiviranomaisten ja vastaanottajamaiden tukea. 3.3. Komitea toivoo jäsenvaltioiden tekevän nämä päätökset ja suorittavan niiden vaatimat toimenpiteet, joita tarvitaan vahvistamaan EU:n roolia kehitysavussa sekä parantamaan avun vaikutusta ja tehokkuutta. Komitea toivoo myös, että jäsenvaltiot antavat asialle enemmän painoarvoa tulevassa politiikassaan. 4. Toimintaperiaatteet 4.1. Yhteisön tehokkaan kehitysavun lähtökohtana on oltava selkeät ja yhdessä sovitut toimintaperiaatteet. Koska EU on ylikansallinen poliittinen kokonaisuus, yhteisön kehitysapupolitiikassa on otettava huomioon sekä EU:n perusintressit (esimerkiksi laajentumisprosessin hyväksi annettava tuki) että sen velvoitteet globaalina toimijana kaikentyyppisiä kehitysmaita kohtaan. 4.2. EU:n yleisellä politiikalla on oltava strategisia tavoitteita ja sen on mahdollistettava selkeiden prioriteettien asettaminen. Näiden tavoitteiden - ei erilaisten välineiden tai budjettikohtien - on ohjattava yhteisön toimintaa. Sen on katettava kaikki näkökohdat EU:n ja vastaanottajavaltioiden suhteissa ja sillä on pyrittävä vaikuttaviin tuloksiin. Kehitysyhteistyö tarkoittaa paljoa muutakin kuin resurssien siirtämistä kehitysmaihin. Yhteisön tehokkaassa kehitysapupolitiikassa on otettava huomioon vastaanottajamaiden prioriteetit sellaisilla aloilla kuin maatalous, ympäristö ja investoinnit. Vastaanottajamaan kanssa on pyrittävä sopimaan siitä, mitä aloja on tuettava sekä siitä, mikä on kullekin sektorille myönnettävän EU-tuen prosenttiosuus. 4.3. Komitea kannattaa Maastrichtin sopimuksessa määriteltyjä EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan yleisiä tavoitteita. Kehitysavun perimmäisenä tavoitteena on edistää sitä saavien maiden vakautta ja yhteiskunnallista suorituskykyä, niin että ne pystyvät käyttämään kaiken potentiaalinsa kansalaistensa hyvinvoinnin parantamiseksi. Avun on siten oltava "vastaanottokyvyn kehittämistä" (capacity building), jossa painotetaan vastaanottajamaiden vastuun lisäämistä ja niiden oman panoksen kasvattamista kehitysapuhankkeissa. 4.4. On arvioitu, että koko maapallon väestöstä yksi neljästä ihmisestä elää äärimmäisessä köyhyydessä. Köyhyyden vastainen toiminta ei ole ainoastaan eettisesti oikein; sen hyödyt ovat laajat, sillä vakautta, kestävää kehitystä ja demokratisoitumista ei voida saavuttaa yhteiskunnissa, joissa äärimmäistä köyhyyttä esiintyy laajalti. Komitea suosittaa, että EY:n kehitysavussa otetaan huomioon äskettäin sovitut kansainväliset kehitystavoitteet. Yhteisön tulisi toiminnassaan keskittyä köyhyyden perimmäisiin syihin, jotka yleensä ovat poliittisia. Tätä tarkoitusta varten tulee käyttää erilaisia keinoja (kehitysapu, kauppa, ulkopolitiikka jne.) toisiaan täydentävästi. Köyhyyden vähentämisen tulee olla yhteisön kehitysavun keskeisenä tavoitteena muiden EU:n painopistealojen ohella. 4.5. Komitea suosittaa, että etusija annettaisiin sellaisille maille, jotka sitoutuvat asettamaan köyhyyden perimmäisten syiden kitkemiseen tähtäävät toimet prioriteetikseen ja osoittavat vakavasti pyrkivänsä tähän tavoitteeseen. Entistä strategisemman lähestymistavan omaksuminen tarkoittaa myös yhteisön avun keskittämistä tietyille aloille, joilla komissio on muita etevämpi, ja hankkeiden koordinointia muiden toimijoiden kanssa, jotka voivat puolestaan ottaa johtamisvastuun toisilla aloilla. 4.6. Paikallistason toimijoiden - talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat mukaan luettuina - entistä laajempi osallistuminen kehitysyhteistyöpolitiikan ja -ohjelmien suunnitteluun ja toteutukseen on olennaista ja voi huomattavassa määrin edistää hyvää hallintotapaa ja kestävää kehitystä. Se on myös tärkeää, jotta voidaan onnistuneen kehityksen avulla parantaa yhteiskunnallista suorituskykyä ja integroida kehitysmaat maailmantalouteen. 4.7. Tässä yhteydessä komitea pitää tervetulleina Lomé IV -sopimuksen seuraajaa ajatellen ehdotettuja muutoksia, joiden tavoitteena on saada paikalliset toimijat osallistumaan AKT-maiden ja EU:n välisen yhteistyön suunnitteluun ja toteuttamiseen. Komitea kehottaa yhteisöä varmistamaan, että nämä uudistukset todellakin toteutetaan. Tämä voidaan tehdä erityisesti parantamalla talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden vuoropuhelua, tarjoamalla niille helppokäyttöistä tietoa, luomalla rahoituksen saantimahdollisuuksia sekä parantamalla toimijoiden valmiuksia. 4.8. Yksi pääsyy puutteelliseen kehitykseen on korruptio, jonka arvioidaan olevan yleisestä monissa kehitysavun vastaanottajamaissa. Samalla kun myönnetään, että korruptiota esiintyy myös avunantajamaissa, EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaa on täydennettävä ohjelmalla, joka tähtää korruption kitkemiseen. Koska demokraattisen valvonnan puute on korruptiolle otollinen maaperä, korruption vastaisiin ohjelmiin tulee sisältyä avoimuuden lisääminen, järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan osallistumisen laajentaminen sekä vaatimus, että vastaanottajamaat kehittävät ja toteuttavat omat korruptionvastaiset suunnitelmansa ja että laaditaan vuotuinen EU-kertomus korruption torjunnasta. Korruptionvastaiset ohjelmat tulisi voida rahoittaa EY:n kehitysyhteistyöbudjetista. 5. Koordinointi 5.1. Neuvoston tasolla useimmat kehitysyhteistyötä koskevat asiat käsitellään kehitysneuvostossa, mutta jotkut asiat kuuluvat yleisten asioiden neuvoston vastuualueeseen. Komission jäsen Poul Nielson vastaa kehitysyhteistyön pääosastosta, mutta hän on suoraan vastuussa vain Euroopan kehitysrahastosta, joka kattaa AKT-maat (sekä EY:n humanitaarisen avun toimistosta ECHO:sta); komission jäsen Christopher Patten vastaa tätä suuremmasta osasta rahoitusta, mukaan luettuina Phare, Tacis, Obnova ja muut ohjelmat, sekä yhteisestä ulkosuhteiden toimialasta (SCR:stä). 5.2. Kun otetaan huomioon vastuunjako neuvostossa, komission jäsenten välillä sekä eri pääosastojen ja SCR:n välillä, on syytä pohtia tarkemmin myös koordinointia komission sisällä. Erityisesti hankaluuksia aiheuttanee vastuun jakaminen niiden välillä, jotka panevat alulle ja sopivat kehitysapuhankkeista (pääosastoissa) suhteessa niihin, joiden on kyseisten päätösten jälkeen hallinnoitava ja arvioitava hankkeita (SCR). On oltava selvästi tiedossa, kenelle kuuluu politiikan yleinen johtamisvastuu. 5.3. Paljon suurempaan ongelma-alueeseen törmätään pyrittäessä koordinoimaan EU-ohjelmia muiden avunantajien ohjelmien kanssa. Kyse on ennen kaikkea jäsenvaltioiden omista kahdenvälisistä ohjelmista, mutta kehitysavun kentässä toimivat myös YK, Maailmanpankki, Kansainvälinen valuuttarahasto ja muut ohjelmat. 5.4. Olisi selvästikin hyödyllistä nopeuttaa ja tehdä vaikuttavammaksi toimenpiteitä, joilla pyritään lisäämään EU:n ja jäsenvaltioiden työn keskinäistä täydentävyyttä. Komission toukokuussa 1999 antamassa tiedonannossa(1) neuvostolle ja Euroopan parlamentille pyritään edistämään täydentävyyttä. Asiakirja olisi hyödyllinen lähtökohta. Samalla kun tunnustetaan yhteisön kehitysavun arvo yhteistyön ja vakauden kaltaisten eurooppalaisten arvojen sekä demokraattisen osallisuusjärjestelmän periaatteen ilmentäjänä, yhteisön tulisi määrittää, mitä lisäarvoa se odottaa kehitysyhteistyöltään. Siirtyminen kohti alakohtaisempaa lähestymistapaa, tiiviisti koordinoiden toimia jäsenvaltioiden ja muiden toimijoiden kanssa, on tervetullutta. 5.5. EU:n ja jäsenvaltioiden työn täydentävyys varmistettaisiin helpommin, jos jäsenvaltiot voisivat työskennellä yhdessä komission kanssa analysoitaessa kunkin avunsaajamaan tarpeita ja käyttää tätä arviota sitten pohjana luodessaan yhdessä avunsaajan kanssa strategian näin määriteltyjen tarpeiden täyttämiseksi. 5.6. Tällä hetkellä edes kahdenvälisiä projekteja koskeva tiedonvaihto ei suju hyvin. Sen jälkeen, kun on määritetty strategiset ja realistiset EU:n toimintaperiaatteet - ja edellyttäen, että tarvittava poliittinen tahto löytyy -, pitäisi olla suhteellisen helppoa luoda järjestelmä, jonka avulla päätetään, kenelle suoritusvastuu kulloinkin kuuluu. Näin neuvostossa sovitusta "kolmen c:n järjestelmästä" (co-ordination, complementarity and coherence; koordinointi, täydentävyys ja yhtenäisyys) tulisi tosi. 5.7. Muiden toimijoiden (YK, Maailmanpankki jne.) kanssa tehtävä koordinointi on vaikeampaa, mutta se helpottunee, kunhan nykyistä onnistuneempi EU:n kehitysapuohjelma pääsee oikeuksiinsa. Maailmanpankin ehdottama kehitysyhteistyön yhteisten puitteiden luominen voisi myös olla hyödyllistä tässä yhteydessä. 5.8. Kaikkien asianomaisten on tehtävä hyvin tiivistä yhteistyötä varmistaakseen, että output (saavutetut tulokset) ovat parhaat mahdolliset käytettävissä oleviin resursseihin (input) nähden. Tällöin tulee hankkia varmuus, että tarkoitukseen osoitetut voimavarat hyödynnetään täysin. Nykyisellään hyödyntämisaste on kaukana optimaalisesta. 6. Menettelytavat 6.1. On usein osoitettu ja laajalti tunnustettu, että hankkeiden perustamis- ja hallintomenettelyt ovat olleet aivan liian monimutkaisia ja että niissä on tarvittu liikaa ihmisiä tekemään yksinkertaisiakin päätöksiä. Tämä näyttää olevan muuttumassa SCR:n työn ansiosta. Jää kuitenkin nähtäväksi, voivatko uudet menettelytavat käytännössä parantaa ja nopeuttaa toimintaa ja vähentää ylenmääräistä byrokratiaa. Toimivaltaa on delegoitava tehokkaammin ja vastuunjakoa selkeytettävä. Tämä parantaisi motivaatiota, säästäisi työaikaa ja ennen kaikkea tekisi helpommaksi havaita, missä kohdin ongelmat voidaan ratkaista. 6.2. Jäsenvaltiot haluavat luonnollisestikin yhä olla osallisina yhteisön rahoittamassa kehitysavussa, mutta niiden tulisi keskittyä strategisiin kysymyksiin ja välttää houkutusta ohjailla hankkeita yksityiskohdittain, mikäli menettelyjen halutaan olevan joustavia ja kyllin herkkätuntoisia. 6.3. EU:n edustustojen roolia kehitysavun vastaanottajamaissa on lisätty, millä voi olla ainoastaan positiivinen vaikutus. Näin parannetaan suoria yhteyksiä avun saajiin ja voidaan siten ottaa heidän tarpeensa ja huolenaiheensa täysin huomioon. Toisaalta tämä mahdollistaa yksinkertaisemman ja nopeamman päätöksenteon. Tätä tilaisuutta tulee käyttää hyväksi. 6.4. Tehtävien hajauttaminen EU:n edustustoille (tai muille hajautetuille elimille, kuten Euroopan parlamentin ehdottamille "hajautetuille toimeenpanoyksiköille" [Decentralised Implementation Units]) onnistuu vain, mikäli käytettävissä olevat hajautetut resurssit ja annetut tehtävät vastaavat toisiaan. Paikallisten toimijoiden (keskus- ja paikallishallinto sekä järjestäytyneen talous- ja yhteiskuntaelämän edustajat) osallistuminen hallintoprosessiin auttaa lisäämään edunsaajien omaa panosta hankkeisiin ja vähentää samalla EU:n edustustojen työtaakkaa. Komitea kannattaa hajautetun yhteistyön lisäämistä paikallisten toimijoiden kanssa, mutta pahoittelee sitä, että talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirejä edustavien organisaatioiden on yleensä vaikea osallistua tämäntyyppiseen yhteistyöhön. Siksi TSK ehdottaa, että EU:n edustustoihin nimettäisiin henkilöitä, joiden vastuualueeseen kuuluisi erityisesti suhteiden lujittaminen järjestäytyneeseen kansalaisyhteiskuntaan. 6.5. Hajauttaminen vaatii luottamusta ja komission henkilökunnan suorittaman valvonnan painopisteen siirtämistä projektia edeltävästä toteuttamisvaiheen jälkeiseen valvontaan, jolloin täysimittainen tilintarkastus tapahtuisi projektin jälkeen. Se vaatisi myös muutoksia EU:n rahoitussäännöksiin. Muutoksia tehtäessä tulee myös ottaa huomioon, että monissa avunsaajamaissa on hyvin niukat taloushallintoresurssit. 6.6. Valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden (NGOs) käyttäminen avun toimeenpanossa on yleistä, ja niiden kautta kanavoidaan vuosittain huomattavia summia. Tämä on tärkeää myös valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden yhteisrahoitusmahdollisuuksia ajatellen. Komitea ei näe syytä, miksi valtiovallasta riippumattomia organisaatioita ei voitaisi käyttää "toimeksisaajina" avun toimittamisessa, mutta ne ovat vain osa yhteiskuntaa: myös muille tulee antaa yhtäläiset mahdollisuudet osallistua yhteisön kehitysapuohjelmiin. Näköpiirissä oleva EU:n budjettimomenttien harmonisointi antaa erinomaisen mahdollisuuden parantaa yhtenäisyyttä, kun perustetaan erillinen budjettimomentti "kansalaisyhteiskunta", josta voivat saada varoja monenlaiset EU:n ja kehitysavun vastaanottajamaiden toimijat, talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat mukaan lukien. Kulloistenkin päätösten tulee perustua siihen panokseen, jonka kyseiset tahot voivat antaa pyrittäessä saavuttamaan sovitut strategiset tavoitteet. 6.7. Tarvittavan "tuloshakuisen" kulttuurin lisäksi tärkeä parannusta kaipaava alue on arviointi. Jokaisen hankkeen on noudatettava arviointikriteerejä, joista sovitaan samalla kun hankkeen aloittamisestakin ja joita voidaan muuttaa sitä mukaa kuin hanke etenee. Arvioinnin on oltava itsenäinen, hankkeen toteuttajista riippumaton tehtävä. Arviointi on suoritettava yhteistyössä sellaisten vastaanottajavaltion edustajien kanssa, jotka pystyvät arvioimaan tehdyn työn arvon; mukana tulisi olla myös kansalaisyhteiskunnan edustajia. 6.8. Arviointi ja valvonta eivät ole tieteellisen täsmällisiä menetelmiä, ja niistä saatavien tulosten pätevyys varmistuu vasta muutaman vuoden viiveellä. On kuitenkin välttämätöntä osoittaa, että tulokset ovat parantumassa. Arviointituloksia on jo laajalti saatavissa, mutta lisäksi tulisi laatia raportti, jossa käsiteltäisiin EU:n kehitysapua kokonaisuudessaan. Tämä hyödyttäisi sekä EU:ta että muita osapuolia. 7. Resurssit 7.1. Parhaiden mahdollisten tulosten saavuttamiseksi on varattava riittävästi henkilöstöresursseja hankkeiden suunnitteluun, toteutukseen, arviointiin tai varmistamaan tehokas koordinointi itse paikalla. On selvää, että henkilöstöresursseja ei ole lisätty yhteisön roolin, vastuualueiden ja budjettimomenttien laajentumista vastaavasti. On löydettävä luovia ja tehokkaita tapoja ratkaista tämä kehitysavun tehokkuuden parantamista huomattavasti haittaava ongelma. 7.2. Henkilöstöresurssien vahvistaminen ei ole vain lukumääräkysymys. On välttämätöntä pohtia myös aihepiiriltään laajentuvan kehitysaputyön tehokkaaseen toteuttamiseen vaadittavien taitojen - ja erityisesti uusien taitojen - tarvetta. Taidoissa ilmenneiden puutteiden korjausmahdollisuuksia ovat täydentävyyden lisääminen käyttämällä EU:n laajuista asiantuntemusta sekä paikallisten asiantuntijoiden käyttö (silloin kun mahdollista), mikä edistäisi paikallista työllisyyttä ja tehostaisi vastaanottokyvyn kehittämistä. 8. Tiedotus 8.1. Kuten edellä mainittiin, yhteisön kehitysavusta on jo paljon tietoa saatavilla. Komitea katsoo kuitenkin, että EU:n kansalaisille tulisi jakaa tietoa kehitysavun perusteista ja arvosta: heillä on oikeus tietää, kuinka heidän rahojaan käytetään niin tällä kuin muillakin aloilla. 8.2. Kehitysavun vastaanottajamaissa kehitysyhteistyön laadun voidaan katsoa olevan merkittävä kysymys kansalaisille tiedotettaessa. Vapaiden, riippumattomien ja edustavien yhteiskunnallisten organisaatioiden edustajien osallistuminen hankkeita koskevaan päätöksentekoon ja niiden hallinnointiin on paras tapa varmistaa, että tuloksilla on todellista vaikutusta. Komitea suosittaa kuitenkin, että yhteisö yhdessä vastaanottajamaiden hallitusten kanssa antaisi kansalaisyhteiskunnalle järjestelmällisesti tietoja kehitysyhteistyökysymyksistä. Yhteisöä kehotetaan myös lisäämään tukeaan Euroopan ja vastaanottajamaiden järjestäytyneiden talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden välisille suorille kumppanuuksille ja yhteistyölle. 8.3. Näitä pyrkimyksiä tukemaan tulisi asettaa yhteistyökomiteoita, jotka koostuisivat myös paikallisista talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoista ja paikallisten EU-edustustojen edustajista. Komiteat voisivat antaa neuvoja toiminnan kaikissa vaiheissa (alkuunpano, toteutus ja arviointi). Talous- ja sosiaalikomitea osallistuisi mielellään tähän työhön. 8.4. Yhteisön kehitysyhteistyön vaikutuksen tehostamiseksi sille tulisi muokata yhtenäinen "identiteetti" ja edistää sitä (samaan tapaan kuin "US Aid", joka on heti tunnistettavissa). Tätä "identiteettiä" tulisi käyttää kaikissa yhteisön rahoittamissa kehitysapuohjelmissa riippumatta siitä, mitä nimeä yksittäisistä ohjelmista hallinnollisesti käytetään. 9. Suositukset Komitea esittää seuraavat EU:n kehitysapua koskevat suositukset. 9.1. EU:n kehitysyhteistyöpolitiikalla tulee olla strategiset tavoitteet, joissa otetaan huomioon EU:n muut politiikat ja ensisijaiset poliittiset tavoitteet sekä perustamissopimuksessa määritetyt periaatteet. 9.2. Etusijalle tulisi asettaa sellaiset yhteistyötoimet, joilla pyritään puuttumaan köyhyyden ja puutteellisen kehityksen perimmäisiin syihin sekä lujittamaan kestävän kehityksen kannalta merkittäviä talous- ja yhteiskuntaelämän organisaatioita. 9.3. Tarvitaan täydentäviä toimintalinjoja, joilla pyritään vähentämään sekä aktiivisen että passiivisen korruption vaikutuksia. 9.4. Kunkin vastaanottajamaan kohdalla EU:n ja vastaanottajamaan tulee ensin sopia siitä, mitkä sektorit saavat apua ja mikä on kunkin sektorin prosenttiosuus, sen sijaan, että sovittaisiin hankeluettelosta. 9.5. On välttämätöntä, että komissio koordinoi nykyistä tehokkaammin kehitysaputoimintaansa jäsenvaltioiden ja mahdollisuuksien mukaan myös muiden kehitysapua antavien tahojen kanssa. 9.6. Menettelytapoja on muutettava, jotta niitä voidaan yksinkertaistaa ja joustavoittaa ja jotta mahdollistetaan toimivallan delegoiminen entistä laajemmin samalla kun selkeytetään vastuunjakoa. 9.7. Hajauttaminen on välttämätöntä ja sitä on lisättävä. Paikallisten Euroopan unionin edustustojen tulisi luoda yhteyksiä, jotka mahdollistavat paikallisten talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden aktiivisen osallistumisen. 9.8. Ohjelmien hyvän hallinnon sekä parhaiden mahdollisten tulosten varmistamiseksi talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoille - yksityissektori, paikallishallinto, kansalaisjärjestöt sekä ammattiyhdistysliike mukaan luettuina - on annettava yhtäläiset mahdollisuudet osallistua yhteisön kehitysapuohjelmiin. 9.9. Komission on varmistettava, että EY:n kehitysapuun tarkoitetut voimavarat ovat annettujen tehtävien mukaisia. 9.10. Olisi laadittava vuosittain kertomus, jossa käsiteltäisiin yhteisön kehitysapuohjelmaa kokonaisuudessaan. Kertomus tulisi antaa Euroopan parlamentin, talous- ja sosiaalikomitean sekä muiden tahojen käsiteltäväksi. 9.11. Kaikissa kehitysavun vastaanottajavaltioissa on järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan täysi osallistuminen tärkeää, jotta voidaan varmistaa yhteisön kehitysavun tehokkuus ja onnistuminen. Tätä osallistumista on edistettävä tarmokkaasti, ja sen on sisällyttävä arviointiprosessiin. Sen on myös oltava yksi osatekijä päätettäessä EY:n lisäavun kohdentamisesta. 9.12. Tulisi luoda yhtenäinen EY-avun identiteetti ja tehdä sitä tunnetuksi. 9.13. Komitea aikoo toimia aktiivisesti EY:n kehitysapuohjelmien nykyistä suurempaa avoimuutta ja demokratisointia vahvistettaessa, jotta paikalliset talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat osallistuisivat ohjelmiin entistä enemmän. Komitea toivoo selkeää mandaattia tässä suhteessa. 9.14. Komitea toteaa lopuksi, että jäsenvaltioiden poliittinen tahto on tärkein ja välttämättömin edellytys yhteisön kehitysapuohjelman onnistumiselle. Komitea kehottaa jäsenvaltioita osoittamaan tahtonsa. Bryssel 30. maaliskuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice Rangoni Machiavelli (1) KOM(1999) 218 lopullinen, 6. toukokuuta 1999.