Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 136/66/ETY muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 235 , 27/07/1998 s. 0078



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 136/66/ETY muuttamisesta" () (98/C 235/18) Neuvosto päätti 6. huhtikuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 43 ja 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut maa- ja kalatalousjaosto antoi lausuntonsa 12. toukokuuta 1998. Esittelijä oli Leopoldo Quevedo Rojo. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. 28. toukokuuta 1998 pitämässään 355. täysistunnossa (toukokuun 28. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 67 puolesta, 11 vastaan 8:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.0. Ehdotukset YMJ-asetusten muuttamisesta liittyvät Agenda 2000:ssa esitettyyn yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistukseen. EMOTRin markkinajärjestelymenot ovat pääasiassa kolmelle suurelle mannerilmaston tuotteiden ryhmälle (vilja-, öljy- ja valkuaiskasvit, maito sekä naudanliha) maksettavia tukia. Nämä kolme ryhmää muodostavat kaksi kolmasosaa EMOTRin kaikista menoista. Vuonna 1986 menot olivat 63,7 %, ja vuonna 1996 ne olivat nousseet 67,2 %:iin. Kyseiset tuotteet ovat olleet perinteisesti suurimpia ylijäämien aiheuttajia YMP:n voimassaoloaikana. Vertailun vuoksi mainittakoon, että kolmen merkittävimmän Välimeren tuotteen (viini, oliiviöljy ja tupakka) osuus EMOTRin kaikista menoista on vajaat 10 %, ja viitekaudella 1986 1996 menot ovat laskeneet 13 %:st 9,8 %:iin. 1.0.1. Välimeren tuotteiden YMJ:ssä on otettava huomioon, että tuotteet luovat suhteellisesti enemmän työpaikkoja kuin mannerilmaston tuotteet. On korostettava, että Välimeren tuotteiden YMJ-uudistuksessa on turvauduttu kiireellisyysmenettelyyn, minkä vuoksi tuotteita on syrjitty verrattuna mannerilmaston tuotteisiin sovellettuun menettelyyn, koska tavanomaisia talous- ja yhteiskuntaelämän edustajia ei ole kuultu, ja päätökset on tehty kiireellä. 1.1. Komission ehdotusten sisältö 1.1.1. Kaksivaiheinen uudistus, jonka ensimmäinen vaihe (siirtymäkausi) käsittää markkinointivuodet 1998/1999 2000/2001. Toinen vaihe alkaa 1. marraskuuta 2001. 1.1.1.1. Ensimmäinen vaihe: Taattua enimmäismäärää nostetaan 1 350 000 tonnista 1 562 000 tonniin. Taattu enimmäismäärä jaetaan jäsenvaltioiden kesken seuraavasti: Espanja 625 210 t (40,0160 %) Ranska 3 065 t (0,1962 %) Kreikka 389 038 t (24,9000 %) Italia 501 175 t (32,0770 %) Portugali 43 915 t (2,8107 %). Kulutustuki poistetaan. Pientuottajien tuki poistetaan. Interventiojärjestelmä poistetaan ja korvataan yksityisellä varastointijärjestelmällä. Asetetaan uusien tukikelpoisten istutusten takarajaksi 1. toukokuuta 1998, joskin tätä nuoremmat, komission nykyaikaistamisohjelmien piiriin kuuluvien oliivitarhojen istutukset otetaan poikkeuksellisesti huomioon. 1.1.1.2. Toinen vaihe: Toisen vaiheen suunnittelua varten kerätään luotettavia tietoja pinta-aloista, oliivipuiden määrästä ja tuotannosta. Mainitaan laadunparannus- ja tiedotustoimien tarpeellisuus, mutta toimenpiteitä ei eritellä eikä niille varata määrärahoja. Sekoitusten kieltämistä ei edelleenkään mainita. Kumotaan asetuksen N:o 136/66/ETY tukia koskevat määräykset ja markkinoiden sääntelymekanismit, ja luodaan 1. marraskuuta 2001 voimaan tuleva uusi rasva-alan YMJ. 2. Yleistä 2.1. Kaksivaiheinen uudistus 2.1.1. Ensimmäinen vaihe on varsinainen uudistusvaihe, joka ei välttämättä ole samansuuntainen kuin toinen vaihe. Ratkaisun taustalla on lähinnä se, ettei ennen marraskuun 1. päivää 2001 ole käytettävissä luotettavia tietoja, joiden pohjalta voitaisiin suunnitella varsinaista uudistusta. Uudistus siis pyritään toteuttamaan välittömästi, vaikka muutosten vaikutuksista ei ole tietoa, mikä on täysin ristiriidassa komitean antaman lausunnon () ensimmäisen päätelmän ja Euroopan parlamentin päätöslauselman kanssa. 2.1.2. Kiireellisyyttä näytetään perusteltavan rakenteellisten ylijäämien pelolla. Markkinointivuonna 1996/1997, jolloin oliiviöljyn tuotanto kohosi maailmanlaajuisesti ennätyslukemiin, ylijäämiä ei kuitenkaan syntynyt. 2.1.3. Tuotannon vakauttaminen myöntämällä tukea ainoastaan 1. toukokuuta 1998 olemassa oleville istutuksille rajaa ylijäämäriskin nykyisten istutusten tuotantokapasiteettiin ja mahdolliseen uudistukseen. 2.1.4. Toinen syy uudistuksen kiireellisyyteen lienee pyrkimys taata eräiden tuottajamaiden kiintiöt toisiin tuottajamaihin nähden, koska jäsenvaltiot investoivat ja uudistavat oliivialaa eri tavoin markkinoiden dynaamisuudesta ja YMJ:stä johtuen. 2.1.5. Kaiken kaikkiaan uudistuksen ensimmäisen vaiheen jota kutsutaan harhaanjohtavasti siirtymävaiheeksi täytäntöönpano ei ole perusteltua niin kauan kuin oliivirekisteristä saatavia luotettavia tietoja ei ole käytettävissä, kuten komissio on itsekin todennut tilintarkastustuomioistuimen tavoin. 2.1.6. On myös mahdollista, että oliivirekisterin tietojen perusteella uudistuksen toisen vaiheen kriteereitä ja menetelmiä on aiheellista muuttaa. Tällainen tilanne haittaisi alaa ja saisi aikaan hämmennystä. 2.2. Taattu enimmäismäärä on riittämätön, ja jäsenvaltiokohtaiset takuukiintiöt on jaettu väärin ja epäoikeudenmukaisin perustein 2.2.1. Taattu enimmäismäärä on yhteensä 1 562 400 tonnia, mikä on vähemmän kuin yhteisössä kulutettu oliiviöljy markkinointivuonna 1996/1997 (Euroopan parlamentin mietinnön mukaan 1 657 000 tonnia) tai lähivuosiksi ennustettu kulutus markkinahintojen laskiessa. 2.2.2. Taatun enimmäismäärän kehittämisjakso ja jäsenvaltiokohtaiset takuukiintiöt on laskettu väärän ja epäoikeudenmukaisen ajanjakson perusteella. 2.2.3. Ajanjakso on väärä, koska oliivipuun tuottokausi on yleensä kaksi vuotta. Tämän vuoksi laskentajakson olisi oltava muutaman vuoden (vähintään kuuden vuoden) mittainen, jotta se kattaisi ainakin neljän vuoden tiedot, eli kahden kaksivuotisen standardikauden keskiarvon sen jälkeen kun parhain ja huonoin satovuosi on jätetty pois laskuista. 2.2.4. Ajanjakso on epäoikeudenmukainen, koska luvut olisi tarkistettava vuosittain vertaamalla niitä välittömästi edeltäneeseen markkinointivuoteen, sen sijaan että koko "siirtymävaiheelle" määrätään kiinteät luvut markkinointivuosien 1992/1993 1996/1997 perusteella. Näin sellaisten maiden uudistus- ja innovaatiohalua rangaistaan, jotka ovat panostaneet eniten laatuun, istutusten uudistamiseen ja teknologiseen innovaatioon voimassa olevan YMJ:n puitteissa. 2.3. Ehdotus on ennenaikainen ja keskeneräinen 2.3.1. Edellä mainittu luotettavien tietojen puuttuminen merkitsee sitä, että "siirtymäkausi" on suunniteltu hätiköiden, minkä vuoksi siinä on useita puutteita. 2.3.2. Pientuottajien tukijärjestelmän poistaminen on korvattava erityistoimenpitein, joilla varmistetaan pienten ja keskisuurten viljelmien kannattavuus, sillä eräissä jäsenvaltioissa tällaisilla viljelmillä työskentelee 55 % maatalouden työvoimasta, ja niillä on olennainen merkitys väestön pysymiseksi alueella sekä ympäristön säilyttämiseksi. 2.3.3. Ehdotuksessa ei myöskään mainita oliivitarhojen tuottavuuseroja. Jotkut oliivitarhat ovat rakenteeltaan erittäin marginaalisia (niiden hehtaarituotanto jää alle 1000 kg:n), kun taas toiset ovat sangen tuottoisia, ja niistä saadaan katetta jopa markkinahinnoin. Vaihtelut ovat jatkuvia eivätkä piileviä. Tämän vuoksi tuotantotuki olisi sidottava tuottavuuteen ottamalla laskennassa huomioon tilojen rekisteripinta-ala sekä kunkin tilan tuottaman ja markkinoiman sadon määrä. Näin marginaalitarhat säilyisivät viljelykelpoisina, ja tuottavuussidonnainen tuotantotuki olisi järkevä, muttei liiallinen kannustin uudistamiseen ja innovaatioon. 2.4. Interventiojärjestelmän poistaminen on perusteetonta 2.4.1. Interventiojärjestelmän poistaminen saattaa aiheuttaa spekulointia. Yksityinen varastointi ei takaa tuotteen toimittamista markkinoille eikä viljelijöiden tulotason säilymistä. Järjestelmän lakkauttaminen ei myöskään ole perusteltua väittämällä sen edistävän tuotantoa, kun tuki rajataan ennen 1. toukokuuta 1998 olemassa oleviin istutuksiin. 2.4.2. Ehdotuksessa unohdetaan, että intervention avulla hintoja ja markkinoita on tarvittaessa mahdollista säädellä, mistä on ollut suurta hyötyä, eikä siitä ole juurikaan koitunut kustannuksia. Kuten hyvin tiedetään, oliivisato voi vaihdella vuosittain jopa kolmanneksen vuoden keskimääräisestä tuotannosta, minkä vuoksi oliiviöljyä on välttämättä varastoitava markkinavuodesta toiseen. 2.5. Petosten valvontaa tarvitaan 2.5.1. Petosten vähentämiseksi ehdotuksessa poistetaan pientuottajien tuki ja kulutustuki, ja petosten valvontatoimenpiteet siirretään jäsenvaltioiden toimivaltaan sen jälkeen kun on perustettu kansalliset takuukiintiöt. Toimenpiteet eivät riitä, ja ne osoittavat komission pakoilevan vastuuta. 2.5.2 Yksi mahdollinen keino petoksien torjumiseksi on mm. valvoa tehokkaasti puristamoissa tuotettua oliiviöljyä ja sen kauppaa. Komitea ehdottaakin, että öljynpuristamoista lähteviä puristusjätemääriä verrataan oliivijäteöljyn puristamoihin saapuviin puristusjätemääriin. Todellisuudessa tuotettua ja markkinoitua oliiviöljyä on mahdollista valvoa itse paikalla, minkä lisäksi tukien hallinnointia olisi yksinkertaistettava, jolloin myös tuotanto ja markkinat voitaisiin rationalisoida. Petosten valvontaehdotus täydentäisi pientuottajien tuen poistamista ja korvaisi niin ikään poistetun kulutustuen salliman kaksinkertaisen valvonnan. 2.6. Oliiviöljyn kulutuksen edistäminen ja laadun parantaminen 2.6.1. Oliiviöljyn osuus kasviöljyjen tuotannosta on 3 % ja kulutuksesta 3,5 %. Toistaiseksi alalla ei ole ollut rakenteellisia ylijäämiä. Oliiviöljyn kulutus on hyvin vähäistä jopa monissa EU-maissa. 2.6.2. Kulutus on kasvanut erittäin nopeasti korkean elintason maissa Kansainvälisen oliiviöljyneuvoston tiedotuskampanjan ansiosta. 2.6.3. TSK:n edellisessä lausunnossa suositeltiin kampanjoiden rahoittamista EU:n varoin. Sekoitusten todettiin niin ikään olevan epäsuotavia, tai asiasta pitäisi ainakin mainita pakkausmerkinnässä väärinkäsitysten välttämiseksi. 2.6.4. Laadukkaan oliiviöljyn kulutusta on aihetta edistää kampanjoin, jotka voitaisiin rahoittaa poistettavan kulutustuen turvin. Näin etenkin Pohjois-Euroopan ja esimerkiksi Yhdysvaltojen, Japanin, Kanadan ja Australian markkinat saattaisivat absorboida Kansainvälisen oliiviöljyneuvoston ennustaman keskimääräisen vuosituotannon, jonka arvellaan vuonna 2005 olevan 1 962 000 tonnia. 2.7. Ympäristönsuojelu 2.7.1. Oliivinviljelyn säilyttäminen on useilla EU:n alueilla tällä hetkellä ainoa vaihtoehto, jotta vältetään tarhoista luopuminen ja siihen liittyvä ympäristön pilaantuminen, etenkin eroosio, sillä on muistettava, että oliivitarhat ovat EU:n talousmetsiä, jotka erottavat hedelmälliset alueet erämaasta. 2.7.2. Herkällä maaperällä sijaitsevat oliiviviljelmät, joiden prosentuaalinen osuus istutetusta pinta-alasta on huomattava, tarvitsevat erityistoimenpiteitä, joissa otetaan huomioon viljelmien marginaalisuus ja herkkyys. 2.7.3. Tuottavuussidonnaisen tuotantotuen ansiosta tällaisille marginaalisille oliivitarhoille voitaisiin maksaa yksikkökohtaista tukea (tuotettua ja markkinoitua öljykiloa kohden), joka olisi korkeampi kuin keinokasteltujen oliiviviljelmien saama tuki, sillä tällaisten tarhojen tuotantokustannukset ovat korvattavissa pelkästään markkinahinnoin. 3. Syötäväksi tarkoitetut oliivit 3.1. Ala mainitaan ainoastaan ehdotuksen perusteluosassa. Alan kannattavuus on suuressa vaarassa, ja sille on välttämättä harkittava tukitoimenpiteitä. Ala on sitä paitsi merkittävä työllistäjä, ja sen ansiosta oliiviviljelmien tuotantoa on mahdollista eriyttää. 4. Päätelmät 4.1. Euroopan johtava asema ja Agenda 2000 4.1.1. Oliiviöljyn tuotannon ja kulutuksen johtoasema on säilytettävä. Siksi on olennaista, että uudistusehdotuksella on kaikkien tuottajamaiden tuki. 4.1.2. Tämänsuuntainen uudistusehdotus on mahdollinen, jos noudatetaan Euroopan parlamentin mietinnössä esitettyjä suuntaviivoja, sillä EU:n oliiviala on kannattanut yksimielisesti mietintöä. Oliivialan yhtenäisyys on johtoaseman säilyttämisen kannalta erittäin merkittävää. 4.1.3. Euroopan parlamentin mietinnössä esitetyt suuntaviivat ovat taloudellisesti kannattavia. Tarvitaan kahdenlaista täydentävää järjestelmää: a) On harkittava oliiviöljyn YMJ:n rahoituksen lisäämistä samaan tapaan kuin Agenda 2000:ssa on esitetty muiden alojen YMJ:n rahoituksen lisäämistä; b) Tuotantotuki on sidottava tuottavuuteen, mikä takaisi kaikkien oliivinviljelijöiden tulotason ja alan työpaikkojen säilymisen. 4.1.4. EU:n on ponnisteltava lujasti säilyttääkseen johtoasemansa alan tuotannossa, kaupassa ja innovaatiossa. Tähän tarvitaan: a) unionin ja tuottajajärjestöjen rahoittama tiedotuskampanja laadukkaan oliiviöljyn puolesta, jotta kulutus vastaisi ennustettua tuotannon lisäystä; b) laadun takaamista kieltämällä sekoitukset laillisesti, jotta tuotekuva säilyisi;c) jatkuvaa erityistä T& K-ohjelmaa, jolla varmistetaan teknologinen johtoasema. 4.1.5. Komissio on ensimmäisestä ilmoituksestaan lähtien nähnyt oliiviöljyn potentiaalisena uhkana eikä elävänä todellisuutena, jolla on valtavat mahdollisuudet, mikäli tuotteen kulutusta edistetään asianmukaisesti, sillä tuotteen ominaisuudet tunnetaan kaikkialla maailmassa. Oliivialan tulevaisuus on välttämätön haaste EU:lle monestakin syystä: oliivitarhat ovat tavoitteen 1 piiriin kuuluvien alueiden ensisijainen työllistäjä; ne edustavat kestävää maatalousjärjestelmää, mikäli tuki sidotaan YMJ:n keinoin kunkin oliiviviljelmän tuotantokapasiteettiin; tuotanto ja jalostus ovat dynaamisia, ja niissä on viime vuosina toteutettu huomattavia teknisiä uudistuksia; oliiviviljelijöiden elämäntapa ja oliivikulttuuri ovat juurtuneet laajoille Etelä-Euroopan alueille jne. 4.1.6. Komission ehdotuksessa ei edelleenkään ymmärretä alaa, vaikkakin siihen on sisällytetty merkittäviä myönteisiä näkökohtia vuoden 1997 ilmoitukseen verrattuna. Komission osoittamat ongelmakohdat nähdään alalla laajentumismahdollisuuksina, mikäli tuotetta markkinoidaan asianmukaisesti, sillä tarjonnan oletettu lisääntyminen saa puolestaan tuotteen hinnan pysymään kohtuullisena. Alasta on tällä hetkellä monenlaista hyötyä (työllisyyden kannalta, sosiaalisesti, taloudellisesti, ympäristön kannalta, teknologisen johtoaseman ansiosta jne.), eikä tilaisuutta saa jättää käyttämättä pyrkimällä supistamaan alaa ja kiirehtimällä uudistuksia perusteettomasti, sillä käytettävissä ei ole luotettavaa tietoa eikä tuote ole rakenteellisesti ylijäämäinen. 5. Erityistä 5.1. Ehdotuksen 4 artikla Komitea katsoo, että artiklassa esitetty muutos ei ole paikallaan, sillä interventiojärjestelmä on säilytettävä nykyisellään, jos oliivitarhojen halutaan pysyvän hengissä. 5.2. Ehdotuksen 5 artikla Komitea hyväksyy artiklassa määritellyt maakohtaiset takuukiintiöt, kunhan niitä muutetaan heti kun komissiolla on käytössään todellisia tietoja jäsenvaltioiden tuotannosta, viljelmien pinta-alasta ja oliivipuiden määrästä. Muutokset on tehtävä välittömästi sen sijaan että odotettaisiin siirtymäkauden päättymistä. 5.2.1. Komitea katsoo, että taatun enimmäismäärän tulisi olla yhtä suuri kuin yhteisön kokonaiskulutus plus vienti miinus tuonti, ja siihen tulisi sisältyä lisäksi määrä, jolla taataan perättäisten markkinointivuosien sitominen toisiinsa. Määrä saattaisi olla suurin piirtein sama kuin Euroopan parlamentin suosittama. 5.3. Ehdotuksen 11 artikla Komitean mielestä artiklan tarkoittamissa tiedotustoimissa on tärkeää painottaa oliiviöljyn merkittävää osuutta sydän- ja verisuonitautien ehkäisemisessä. Jaosto korostaa oliiviöljyn kulutuksen säästävän EU:n kansanterveysmenoja. Bryssel 28. toukokuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 136, 1.5.1998, s. 20. () EYVL C 287, 22.9.1997, s. 97.