KOMISSION KERTOMUS Yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen valvontajärjestelmästä tehdyn päätöksen 93/389/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 99/296/EY, mukainen kertomus /* KOM/2002/0702 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS Yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen valvontajärjestelmästä tehdyn päätöksen 93/389/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 99/296/EY, mukainen kertomus SISÄLLYSLUETTELO 1. Tiivistelmä 2. EY:n valvontajärjestelmä ja kertomuksen tarkoitus 2.1. EY:n valvontajärjestelmä 2.2. Tämän kertomuksen tarkoitus 3. Miten jäsenvaltiot noudattavat tietojen toimittamista koskevia vaatimuksia? 3.1. Tietojen toimitusaikataulun noudattaminen 3.2. Todellista edistymistä koskevien tietojen toimittaminen 3.2.1. Kasvihuonekaasupäästöjä koskevat selvitykset 3.2.2. Puutteelliset tiedot CO2:sta, CH4:stä ja N2O:sta 3.2.3. Puutteelliset tiedot fluoratuista kaasuista 3.2.4. Puutteelliset tiedot maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta (LUCF) 3.3. Ennakoitua edistymistä koskevien tietojen toimittaminen 3.3.1. Ennusteet 3.3.2. Toimet 3.3.3. Epävarmuustekijät 4. Todellisen edistymisen arviointi 4.1. Johdanto 4.2. Edistyminen Euroopan unionissa 4.2.1. Koko EY:n edistyminen 4.2.2 Jäsenvaltioiden edistyminen 5. Ennakoidun edistymisen arviointi 5.1. Jäsenvaltioiden nykyisin toimin -ennusteet verrattuina EY:n taakanjakosopimukseen 5.2. Yhteenveto jäsenvaltioiden lisätoimista 5.3. Yhteisön laajuiset malliin perustuvat ennustukset energia-alalla (Primes) 5.4. Jäsenvaltioiden ennusteiden perusoletukset 5.5. EY:n yhteiset ja yhteensovitetut toimet 6. Kasvihuonekaasupäästöjen tavoitteet ja vähennykset ehdokasmaissa 6.1. Tavoitteet 6.2. Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ehdokasmaissa 6.3. Kasvihuonekaasujen päästöennusteet ehdokasmaissa Liite I: Jäsenvaltioiden osuudet kasvihuonekaasujen vähennyksistä Liite II: Sanasto ja lyhenteet 1. Tiivistelmä Tämä on yhteisön CO2-päästöjen ja muiden kasvihuonekaasupäästöjen valvontajärjestelmästä tehdyn päätöksen 93/389/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 1999/296/EY, mukainen kolmas edistymiskertomus. Kertomuksessa arvioidaan jäsenvaltioiden ja yhteisön todellista ja ennakoitua edistymistä ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen (UNFCCC) ja Kioton pöytäkirjan mukaisten kasvihuonekaasupäästöjä koskevien sitoumusten täyttämisessä. Puitesopimuksen tarkoituksena oli palauttaa vuoteen 2000 mennessä kasvihuonekaasupäästöt vuoden 1990 tasolle. Kioton pöytäkirjassa EY:lle puolestaan asetetaan tavoitteeksi vähentää kasvihuonekaasujen päästöjä kahdeksalla prosentilla vuosina 2008-2012. Tässä kertomuksessa tarkastellaan ainoastaan päästöjen vähentämiseksi toteutettuja sisäisiä toimia. Jos päästövähennyksissä ennakoidaan puutteita, niiden osalta ei ole siis otettu huomioon tulevaisuuden EY:n päästökauppaa ja/tai kansainvälistä päästökauppaa eikä joustomekanismien yhteistoteutuksella ja puhtaan kehityksen mekanismilla saavutettavia vähennyksiä. Kertomuksessa ei oteta myöskään huomioon nielujen sitomia päästöjä, jotka on nimenomaan sisällytetty Marrakeshin sopimuksiin. Tietojen toimittamista koskevien vaatimusten noudattaminen Kertomuksesta ilmenee, että jäsenvaltiot ovat edelleen edistyneet päästöselvitysten toimittamisessa ja EY:n valvontajärjestelmän mukaisissa toimissa. Tähän kertomukseen ei ole vielä otettu maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta (LUCF) aiheutuneita päästöjä ja poistumia koskevia tietoja, koska hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli (IPCC) vasta valmistelee niitä koskevia hyvien toimintatapojen ohjeita. Todellista edistymistä koskevien tietojen (kasvihuonekaasuselvitykset) toimittaminen on edistynyt viime vuosina. Tiedot annetaan nykyisin standardoidussa muodossa ja puutteet kaikkia kasvihuonekaasuja koskevissa tiedoissa ovat vähentyneet. Fluorattuja kaasuja (HFC:t, PFC:t ja SF6) koskevat tiedot ovat kuitenkin vielä puutteellisia ja niiden toimittamista on kehitettävä. Lisäksi tietojen oikea-aikainen toimittaminen tuottaa vielä ongelmia joillekin jäsenvaltioille. Ennakoitua edistymistä koskevien tietojen toimittaminen on parantunut viime vuoden kertomuksen jälkeen. Toimia koskevat tiedot ovat nyt kattavampia ja niihin sisältyy aikaisempaa johdonmukaisempia tietoja toimenpiteiden luonteesta ja niiden toteuttamisesta. Yksittäisten toimien kvantifiointi ja ennusteiden laatimiseen käytettyjä menetelmiä koskevat tiedot ovat kuitenkin vielä puutteellisia, minkä vuoksi jäsenvaltioiden on syytä pyrkiä tulevaisuudessa edistämään erityisesti valvontajärjestelmän nykyisten suuntaviivojen täysimääräistä soveltamista. EY:n todellinen edistyminen EY saavutti yleisesti UNFCCC:n kasvihuonekaasupäästöjen vakiinnuttamistavoitteen vuonna 2000 ja kyseisen vuoden päästöt noudattavat Kioton vuosien 2008-20012 tavoitekehitystä. Kasvihuonekaasupäästöjen yleinen väheneminen vuoden 1990 tasosta oli 3,5 prosenttia vuonna 2000 eli vähän vähemmän kuin vuonna 1999 (-4%). CO2-päästöt olivat 0,5 prosenttia vuoden 1990 tason alapuolella. CH4-päästöt vähenivät 16 prosenttia ja N2O-päästöt 20 prosenttia. EU-15:n kasvihuonekaasupäästöt asukasta kohden vähenivät vain vähän vuosien 1990 ja 2000 välillä. Päinvastoin kuin vuosina 1990-2000, EY:n CO2-päästöt ja muut kasvihuonekaasupäästöt lisääntyivät vuosina 1999-2000: CO2-päästöjen lisäys oli 0,5 prosenttia ja kaikkien kasvihuonekaasupäästöjen lisäys 0,3 prosenttia. On kuitenkin liian aikaista tulkita tämä suuntauksen kääntymiseksi. Sitä olisi ennemminkin pidettävä pienenä poikkeamana päästöjen yleisestä vähenemissuuntauksesta. EY:n yleisesti myönteinen tilanne johtuu pääasiassa mittavista päästöjen vähennyksistä Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Eräät muutkin jäsenvaltiot kuten Suomi, Ruotsi ja Ranska onnistuivat parantamaan tilannettaan ja kuuluvat nyt niiden jäsenvaltioiden ryhmään, jotka ovat alittaneet Kioton vuoden 2000 tavoitekehityksen. Vaikka näissä jäsenvaltioissa on edistytty, muissa tilanne ei ole yhtä hyvä. Yli puolet jäsenvaltioista ylittää edelleen selvästi Kioton tavoitekehityksen. Näistä kuusi jäsenvaltiota jopa lisäsi etäisyyttä tavoitekehitykseen vuosina 1999-2000. Liikenteen päästöjen kehityssuuntaukset ovat edelleen erityinen huolenaihe. Liikenteen päästöt lisääntyivät Suomea lukuun ottamatta kaikissa jäsenvaltioissa huomattavasti. Liikenne on ala, jolla kasvihuonekaasupäästöjen, varsinkin CO2- ja N2O-päästöjen, todellinen määrä kasvoi eniten vuosina 1999-2000. Lisäksi liikenteen kasvihuonekaasupäästöjen ennusteet osoittavat ns. tätä menoa -skenaariossa (nykyisillä toimenpiteillä) päästöjen lisääntyvän noin 28 prosenttia vuodesta 1990 vuoteen 2010. Tämä määrä on kuitenkin huomattavasti pienempi kuin ennen Kioton sitoumuksia tehdyissä aikaisemmissa ennusteissa. Saavutusta voidaan pitää osoituksena siitä, että tällä välin toteutetut toimet, kuten autonvalmistajien kanssa tehty sopimus CO2-päästöjen vähentämisestä autokannan uudistamisen yhteydessä, ovat alkaneet tuottaa tulosta. EU:n ennakoitu edistyminen Jäsenvaltioiden ennusteisiin perustuva edistyminen Jäsenvaltioiden yhdistettyjen ennusteiden mukaan nykyisillä toimilla ei pystytä saavuttamaan Kioton tavoitetta. Tätä menoa -skenaarion (nykyisillä toimenpiteillä) mukaan EY:n päästöt lisääntyvät vuoteen 2010 mennessä vain 4,7 prosenttia, jolloin eroa Kioton tavoitteeseen on 3,3 prosenttia. Ennakoitu vähennys johtuu CO2- (-2%), CH4- (-38%) ja N2O- (-23%) päästöjen vähenemisestä, joka riittää runsaasti kompensoimaan fluorattujen kaasujen päästöjen lisääntymisen (+72%); vähennyksessä on otettu huomioon myös se, että jotkin jäsenvaltiot ovat vähentäneet päästöjään enemmän kuin niiden taakanjakotavoite edellyttää (sitoumuksia on ylitetty). Vaikka Kioton tavoitetta (-8%) ei saavutetakaan, ennakoitu 3,3 prosentin ero on silti parannus verrattuna edelliseen vuoteen, jolloin ennakoitiin vain päästöjen vakiinnuttamista vuoden 1990 tasolle. Kolmea jäsenvaltiota lukuun ottamatta kaikki muut ovat määritelleet lisätoimia saavuttaakseen oman taakanjakotavoitteensa. Malliskenaariossa, johon sisältyvät nämä lisätoimet, seitsemän jäsenvaltiota ylittäisi taakanjakotavoitteensa vuoteen 2010 mennessä, jotkin niistä jopa huomattavasti. Koko EY:n tasolla tämä eräiden jäsenvaltioiden sitoumustensa ylittäminen johtaisi päästöjen vähenemiseen 12 prosenttia vuoden 1990 tasosta, mikä ylittäisi Kioton tavoitteen 4 prosentilla. On syytä korostaa, että ennusteisiin liittyy huomattavaa epävarmuutta käytettyjen menetelmien ja toimien todellisen vaikutuksen suhteen. On tärkeää huomata, että monet toimista ovat vasta alkuvaiheessa eikä niistä kaikista ole vielä tehty lopullista päätöstä. Myös todellisen täytäntöönpanon laajuus on epävarmaa, koska päästövähennysten toteutumiseen kuluu aikaa. Lisäksi neljä jäsenvaltiota ei ole vielä määritellyt tai arvioinut lisätoimiaan riittävällä tavalla. Sen vuoksi kaikkien ennusteiden täsmällisyyteen ja tulosten tulkintaan on suhtauduttava varauksella. Poikkeamat yksittäisten jäsenvaltioiden tavoitteista eivät vaikuta Kioton pöytäkirjan mukaisten sitoumusten noudattamiseen, jos EU:n yleinen tavoite saavutetaan. Kioton pöytäkirjan ratifiointia koskevassa päätöksessä (2002/358/EY) kuitenkin velvoitetaan sekä yksittäiset jäsenvaltiot että Euroopan yhteisö toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet omien taakanjakotavoitteidensa saavuttamiseksi. Taakanjakotavoitteestaan mahdollisesti jälkeen jäävien jäsenvaltioiden yhteenlaskettu ero suhteessa tähän tavoitteeseen olisi noin 7,4 tai 6 prosenttia vuoden 1990 päästöistä riippuen siitä, sisältyykö huomioon otettavaan skenaarioon lisätoimia. Tästä voidaan päätellä, että jos suurimman osan jäsenvaltioista halutaan saavuttavan taakanjakotavoitteensa, toimia on tehostettava (joko kehittämällä ja laajentamalla muun muassa päästökauppaa tulevassa EY:n laajuisessa järjestelmässä ja/tai käyttämällä Kioton pöytäkirjan mukaisia joustomekanismeja). Tänä vuonna on ollut vaikea tehdä EY:n laajuisia ja jäsenvaltioiden yhdistettyjä ennusteita, koska erityisesti energiantuotannosta saatavilla olevissa tiedoissa on eroja. Lisäksi on syytä tutkia tarkemmin viitteitä siitä, että energiaan liittyvät CO2-päästöt olisivat jäsenvaltioiden ennusteissa vähenemässä, vaikka ne koko Euroopan energiamarkkinat kattavassa mallissa lisääntyvät. Tämä edellyttää käytettyjen mallien lisävarmennusta ja niiden selvittelyä jäsenvaltioiden kanssa. Ehdokasmaat Ehdokasmaat eivät osallistu neuvoston päätöksessä 2002/358/EY säädettyyn taakanjakosopimukseen. Sen sijaan niillä on omat yksittäiset -8 prosentin tavoitteensa lukuun ottamatta Unkaria ja Puolaa, joiden vähennyssitoumus on -6 prosenttia. Yhdeksässä kymmenestä ehdokasmaasta vuoden 1999 todelliset päästöt olivat tasolla, joka mahdollistaa niiden Kioton tavoitteiden saavuttamisen. Kuusi ehdokasmaata on toimittanut nykyisiä toimia koskevat ennusteet. Kaikki nämä maat ennustavat, että tätä menoa -skenaarion mukaan päästöt ovat vuonna 2010 Kioton sitoumuksia pienemmät. Yhteiset ja yhteensovitetut toimet Euroopan yhteisön yhteiset ja yhteensovitetut toimet ovat erottamaton osa Euroopan unionin toimintaa yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi. Energian, liikenteen ja teollisuuden aloilla on edistytty toimien kehittämisessä ja hyväksymisessä eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman (ECCP) ensimmäisen vaiheen mukaisesti. Lisätoimia harkitaan maa- ja metsätalouden aloilla ja komissio laatii ECCP:n edistymisestä yleisen kertomuksen vuonna 2003. 2. EY:n valvontajärjestelmä ja kertomuksen tarkoitus 2.1. EY:n valvontajärjestelmä Valvontajärjestelmä [1] on väline, jolla arvioidaan tarkasti ja säännöllisesti yhteisön edistymistä ilmastonmuutosta koskevan YK:n puitesopimuksen (UNFCCC) ja Kioton pöytäkirjan mukaisten sitoumusten täyttämisessä. Edistymistä arvioi komissio yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Arviointi perustuu jäsenvaltioiden toimittamiin neuvoston päätöksen 99/296/EY 5 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 2 kohdan mukaisiin kansallisiin ohjelmiin, joihin sisältyvät myös ajan tasalle saatetut tiedot, sekä muihin asiaankuuluviin tietoihin. Kansallisiin ohjelmiin on sisällyttävä (a) tiedot todellisesta edistymisestä ja (b) tiedot ennakoidusta edistymisestä päätöksen suuntaviivojen mukaisesti. [1] Ihmisen aiheuttaman CO2:n ja muiden kasvihuonekaasujen valvontajärjestelmä perustettiin neuvoston päätöksen 93/389/ETY hyväksymisen jälkeen kesäkuussa 1993. Sitä tarkistettiin neuvoston päätöksellä 1999/296/EY valvontajärjestelmän saattamiseksi ajan tasalle selvityksiä koskevien vaatimusten mukaisesti. Jäsenvaltioiden on toimitettava vuosittain 31. joulukuuta mennessä kahta edellistä vuotta koskevat tiedot, mahdolliset aiempia vuosia koskevat ajantasaistetut tiedot (mukaan lukien vertailuvuosi 1990 ja joidenkin jäsenvaltioiden osalta fluorattujen kaasujen päästöt vuonna 1995) ja viimeisimmät tiedot arvioiduista päästöistä vuosina 2005, 2010, 2015 ja 2020. Myös kaikista kansallisten ohjelmien muutoksista kuten uusista toimista on ilmoitettava komissiolle 31. joulukuuta mennessä. Jos muutoksia ei ole tapahtunut, siitä on ilmoitettava komissiolle virallisesti. Tiedon keräämisen, toimittamisen ja arvioinnin helpottamiseksi ja yhdenmukaistamiseksi neuvoston päätöksen 1999/296/EY mukaisesti perustettu seurantakomitea on laatinut suuntaviivoja [2], jotka koskevat sekä päästöselvitysten keräämistä että kansallisia ohjelmia. Jäsenvaltioiden tätä kertomusta varten toimittamiin tietoihin sisältyy monia suuntaviivojen osatekijöitä, vaikkakin usein rajoitetusti. Tätä työtä tukeakseen Euroopan ympäristökeskus on laatinut selvityksen, jossa jäsenvaltioiden ennusteita verrataan EY:n laajuisiin malleihin perustuviin ennusteisiin (EEA, 2002b). [2] Suuntaviivat: Osa 1: Guidelines for Member States and EC Annual Inventories; Osa 2: Methodology for the Evaluation of Progress and for the Contents of National Programmes, Bryssel, 1. syyskuuta 2000. Valvontajärjestelmässä vaadittujen tietojen toimittaminen on ehdokasmaille vapaaehtoista, mutta siitä tulee pakollista, kun nämä maat liittyvät Euroopan yhteisöön. Keski- ja Itä-Euroopan maiden on kuitenkin annettava UNFCCC:n mukaiset selvitykset kasvihuonekaasupäästöistä sekä kansallisista ohjelmista, ja kyseiset tiedot sisältyvät näihin selvityksiin. 2.2. Tämän kertomuksen tarkoitus Tässä kertomuksessa esitellään EY:n valvontajärjestelmän mukaisen arviointiprosessin tulokset sekä arvioidaan jäsenvaltioiden todellista ja ennakoitua edistymistä UNFCCC:n ja Kioton pöytäkirjan mukaisten yhteisön sitoumusten täyttämisessä. Kertomus perustuu kahteen Euroopan ympäristökeskuksen raporttiin: Greenhouse gas emission trends in Europe 1990-2000 (EEA, 2002a) ja Greenhouse gas emission projections for Europe (EEA, 2002b). Kiotossa joulukuussa 1997 pidetyssä kolmannessa UNFCCC:n sopimuspuolten konferenssissa sopimuspuolet hyväksyivät UNFCCC:n Kioton pöytäkirjan, jossa asetetaan useille sopimuspuolille, muun muassa Euroopan yhteisölle, erilaisia sitovia päästötavoitteita. EY ja sen 15 jäsenvaltiota ratifioivat Kioton pöytäkirjan vuonna 2002, jolloin ne siis sitoutuivat vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään 8 prosenttia vuoden 1990 tasosta vuosiin 2008-2010 mennessä. Neuvoston päätöksen 2002/358/EY [3] mukaisesti EY ja sen jäsenvaltiot sopivat vuonna 2002 kullekin jäsenvaltiolle niiden taloudelliseen tilanteeseen sopivat päästörajoitus- ja/tai vähennystavoitteet. Kokonaistavoitetta vähentää päästöjä 8 prosentilla on sen jälkeen jaettu eriytetysti yksittäisten jäsenvaltioiden kesken neuvoston päätöksessä 2002/358/EY säädetyn EY:n taakanjakojärjestelmän mukaisesti. Tavoitteet vaihtelevat 28 prosentin suhteellisesta vähennyksestä (Luxemburg) 27 prosentin sallittuun, rajoitettuun kasvihuonekaasupäästöjen lisäykseen (Portugali). Sovitut tavoitteet esitetään taulukossa 2.2.1. Lisäksi Euroopan komissio [4] on todennut, että päästöjen lisävähennykset ovat tulevaisuudessa tarpeen. Tätä varten se on esittänyt EY:n päästöjen 1 prosentin lisävähennystä vuosittain (vuodesta 2012) vuoteen 2020 asti sekä 20-40 prosentin kokonaisvähennystavoitetta vuosiksi 1990-2020. [3] Neuvoston päätös, tehty 25 päivänä huhtikuuta 2002, ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sen velvoitteiden täyttämisestä yhteisesti (2002/358/EY), EYVL L 130, 15.5.2002. [4] Komission tiedonanto Ympäristö 2010: Tulevaisuutemme valinta, KOM (2001) 31 lopullinen. Komission tiedonanto Kestävä kehitys Euroopassa paremman maailman vuoksi: Kestävää kehitystä koskeva Euroopan unionin strategia, KOM (2001) 264 lopullinen. Taulukko 2.2.1 Kioton pöytäkirjan 4 artiklan ja neuvoston päätöksen 2002/358/EY [5] mukaiset jäsenvaltioiden sitoumukset [5] Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä EY:n puolesta tehdyssä neuvoston päätöksessä jäsenvaltioiden sitoumukset ilmaistaan prosenttimuutoksina vertailuvuodesta. Vuonna 2006 päästömäärät ilmaistaan hiilidioksidiekvivalenttitonneina. Tämän osalta ympäristöministerien neuvosto ja komissio ovat yhteisessä lausumassaan sopineet ottavansa huomioon muun muassa vertailuvuoden päästöjä koskevat oletukset, joita esitetään 16.-17. kesäkuuta 1998 kokoontuneen neuvoston päätelmiin liitetyssä Tanskan lausumassa. Jäsenvaltio // Sitoumus (prosentuaalinen muutos kuuden kasvihuonekaasun päästöissä kauteen 2008-2012 mennessä vertailuvuoden 1990 tasoihin verrattuna) Itävalta // -13 Belgia // -7.5 Tanska // -21 Suomi // 0 Ranska // 0 Saksa // -21 Kreikka // +25 Irlanti // +13 Italia // -6.5 Luxemburg // -28 Alankomaat // -6 Portugali // +27 Espanja // +15 Ruotsi // +4 Yhdistynyt kuningaskunta // -12.5 Edistymisen arviointi muodostuu kahdesta päätekijästä: * Todellisen edistymisen arviointi Vuosien 1990-2000 todellisen edistymisen arviointi perustuu jäsenvaltioiden ja yhteisön tekemiin päästöselvityksiin. Siihen kuuluu vertailuvuotta koskevien selvitysten vertaaminen viimeisimpiin saatavilla oleviin selvityksiin, jotta saataisiin selville päästöjen todelliset kehityssuuntaukset, sekä vertaaminen jäsenvaltioiden ja yhteisön tavoitteisiin [6]. [6] Tiedot perustuvat Euroopan ympäristökeskuksen raporttiin Greenhouse gas emission trends in Europe 1990-2000 (EEA, 2002a). Niihin eivät sisälly maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuneet päästöt ja poistumat. * Ennakoidun edistymisen arviointi Ennakoitua edistymistä vuoteen 2010 asti arvioidaan hyväksyttyjen ja tulevien, suunnitteilla tai parhaillaan keskusteltavina olevien kansallisten ja yhteisön toimien perusteella. Jäsenvaltiot sisällyttävä päästöennusteet kansallisiin ohjelmiinsa, UNFCCC:n mukaisiin kansallisiin tiedonantoihin sekä valvontajärjestelmän mukaisesti laadittuihin ja toimitettuihin asiakirjoihin. Yhteisön laajuiset lisäennusteet perustuvat raporttiin Greenhouse gas emission projections for Europe (EEA, 2002b), jossa arvioidaan myös näiden ennusteiden ja tärkeimpien niiden perustana olevien oletusten ja parametrien johdonmukaisuutta ja luotettavuutta kansallisten ohjelmien yhteydessä. Muita tässä kertomuksessa käsiteltyjä asioita ovat tietojen toimittamista koskevien vaatimusten noudattaminen, jota tutkitaan vertaamalla viimeisimpiä jäsenvaltioilta saatuja tietoja valvontajärjestelmän vaatimuksiin ja valvontajärjestelmäkomitean 1. syyskuuta 2000 vahvistamiin tietojen toimittamista koskeviin suuntaviivoihin. Kertomuksessa esitetään lopuksi yhteenveto ehdokasmaiden suuntausten ja ennusteiden arvioinnin tuloksista. Liitteessä I on katsaus jäsenvaltioiden todelliseen ja ennakoituun edistymiseen. 3. Miten jäsenvaltiot noudattavat tietojen toimittamista koskevia vaatimuksia? 3.1. Tietojen toimitusaikataulun noudattaminen Useimmat jäsenvaltiot noudattavat edelleen heikosti valvontajärjestelmän mukaista tietojen toimitusaikataulua (31. joulukuuta mennessä vuosittain). Tämä koskee erityisesti ennakoituun edistymiseen liittyvien tietojen toimittamista. Seitsemän jäsenvaltiota toimitti kasvihuonekaasupäästöjä koskevat selvityksensä komissiolle ajoissa eli 31. joulukuuta 2001 mennessä. Muut jäsenvaltiot toimittivat vuotta 2000 koskevat selvitykset huhtikuuhun 2002 mennessä ja kansallisia toimia koskevat tiedot vieläkin myöhemmin. 3.2. Todellista edistymistä koskevien tietojen toimittaminen [7] [7] Tämän osan tiedot perustuvat Euroopan ympäristökeskuksen ja sen ilmaa ja ilmastonmuutosta käsittelevän alakohtaisen keskuksen laatimaan raporttiin Greenhouse gas emission trends in Europe 1990 - 2000 (EEA, 2002a). 3.2.1. Kasvihuonekaasupäästöjä koskevat selvitykset Todellisen edistymisen arviointi edellyttää asianmukaisia kansallisia selvityksiä, joiden perustella laaditaan täydellinen, kaikki 15 jäsenvaltioita kattava kartoitus. Huhtikuun 1. päivään 2002 mennessä kaikki jäsenvaltiot olivat toimittaneet vuotta 2000 koskevat tiedot. Tietojen täydentämistä koskevaa menettelyä on sovellettu tietojen puuttuessa (Luxemburg) ja kerättäessä tietoja fluorattujen kaasujen päästöistä ennen vuotta 1995 niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka ovat valinneet näiden päästöjen vertailuvuodeksi kyseisen vuoden (Belgia ja Portugali). Tällä tavoin Euroopan komissio on voinut koota koko EY:n kattavan kartoituksen koko kauden 1990-1998 CO2-, CH4- ja N2O-päästöistä. Tiedot toimitettiin ilmastonmuutosta käsittelevän hallitustenvälisen paneelin (IPCC) vuoden 1996 suuntaviivojen sekä useimpien jäsenvaltioiden osalta viidennessä sopimuspuolten konferenssissa vuonna 1999 hyväksyttyjen yhteisten raportointimallien mukaisesti. Puutteellisten tietojen vuoksi selvitysten johdonmukaisuudessa on puutteita. Siksi puuttuvia tietoja on pyrittävä täydentämään. 3.2.2. Puutteelliset tiedot CO2:sta, CH4:stä ja N2O:sta Luxemburgin CO2:ta, CH4:ää ja N2O:ta koskevia tietoja on täydennetty vuosien 1991-1993 osalta soveltamalla erityistä tietojen täydentämismenetelmää. 3.2.3. Puutteelliset tiedot fluoratuista kaasuista Jäsenvaltioiden 15. huhtikuuta 2002 mennessä ilmoittamissa tiedoissa fluoratuista kasvihuonekaasuista (HFC:t, PFC:t, SF6) on huomattavasti vähemmän puutteita kuin viime vuosina. Belgia ja Portugali eivät ilmoittaneet tietoja fluoratuista kaasuista vuosilta 1990-1994 (fluorattujen kaasujen osalta näiden kahden jäsenvaltion vertailuvuosi on 1995). Fluorattujen kaasujen EY-tason päästöjä koskevien tietojen toimittamiseksi koko kaudelta vuoden 1995 päästöjen katsottiin edustavan kauden 1990-1994 fluorattujen kaasujen päästöjen määrää näissä maissa. Irlannin ja Luxemburgin osalta ei ollut saatavilla tietoja fluorattujen kaasujen päästöistä. 3.2.4. Puutteelliset tiedot maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta (LUCF) Tässä kertomuksessa käytetyt tiedot CO2-, CH4- ja N2O-päästöistä eivät sisällä maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuneita päästöjä ja poistumia. Menetelmiä koskevia merkittäviä päätöksiä Kioton pöytäkirjan mukaisista CO2-nieluista tehtiin vasta aivan hiljattain seitsemännessä sopimuspuolten konferenssissa, joka pidettiin marraskuussa 2001 (Marrakeshin sopimukset). IPCC laatii parhaillaan kattavia menetelmiä hiilivarastojen (nielujen) muutosten arvioimiseksi pöytäkirjan mukaisesti. Maankäytön muutoksia ja metsätaloutta koskevat IPCC:n hyvien toimintatapojen ohjeet on tarkoitus julkaista vuonna 2003. Näin ollen hiilinieluja koskevia tietoja ei ole ollut käytettävissä, joten kertomukseen ei vielä sisälly ennusteita merkityksellisten hiilivarastojen muutoksista ensimmäisellä sitoumuskaudella. Nielujen kaikkien mahdollisuuksien käyttämisellä voi olla merkitystä tavoitteen saavuttamisessa joissakin jäsenvaltioissa. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että jäsenvaltiot todellisuudessa käyttävät hyväkseen niiden kaikki mahdollisuudet, siten kuin se olisi mahdollista sopimuspuolten seitsemännen konferenssin metodologiaa koskevien päätösten mukaisesti, tai että niiden olisi mahdollista käyttää ne hyväkseen. 3.3. Ennakoitua edistymistä koskevien tietojen toimittaminen [8] [8] Tämän osan tiedot perustuvat Euroopan ympäristökeskuksen ja sen ilmaa ja ilmastonmuutosta käsittelevän alakohtaisen keskuksen laatimaan raporttiin Greenhouse gas emission projections for Europe (EEA, 2002b). 3.3.1. Ennusteet Ennakoidun edistymisen arviointi edellyttää tietoja sekä kaikista suunnitteilla olevista toimista että jäsenvaltioiden päästöennusteista. Harkittuihin toimiin sisältyvät nykyiset toimet (joita toteutetaan parhaillaan) ja lisätoimet (jotka toteutetaan tulevaisuudessa). Ennusteet sisältävät arvioita nykyisten toimien päästöjä vähentävästä vaikutuksesta (tätä menoa -skenaario) sekä ennusteita lisätoimien vaikutuksista. Useimpien jäsenvaltioiden osalta tietojen toimittamisen taso parani vuonna 2002 joko UNFCCC:lle toimitetun kolmannen kansallisen tiedonannon tai valvontajärjestelmän mukaisten selvitysten tason kohenemisen myötä. Vaikka ennusteita koskevien tietojen toimittamisessa on edistytty, muita haasteita on vielä ratkaistavana. Epäjohdonmukaisuuksia on useita, ja toimenpiteitä koskevien tietojen toimittamista on tarpeen kehittää. Tietojen erottelu kaasun ja alan mukaan on kehittynyt, mikä mahdollistaa aikaisempia vuosia useampien analyysien tekemisen. Taustatekijöitä koskevien tietojen toimittaminen on myös kehittynyt, vaikka vain osaa niistä voidaan vertailla jäsenvaltioiden kesken. 3.3.2. Toimet Toimia koskevat tiedot ovat nyt entistä kattavampia ja niihin sisältyy aikaisempaa johdonmukaisempia tietoja toimenpiteiden luonteesta ja niiden toteuttamisesta. Joidenkin jäsenvaltioiden osalta ei ole kuitenkaan saatu yksittäisten toimien kvantifiointia koskevia tietoja. Kuten jo mainittiin, ennusteissa ei yleensä ole kvantifioitu yksittäisten toimien vaikutuksia. Tähän olisi kiinnitettävä erityistä huomiota, sillä se vaikeuttaa ennakoidun edistymisen arviointia. 3.3.3. Epävarmuustekijät Jäsenvaltioiden vuoden 2000 osalta aikaisemmin tekemien CO2-ennusteiden [9] ja vuoden 2000 todellisten päästöjen vertailu osoittaa, että noin puolet toimia koskevia ennusteita tehneistä jäsenvaltioista aliarvioi vuoden 2000 päästöt ja toinen puoli yliarvioi ne. Vaikka jäsenvaltioiden päästöennusteissa oli suuria eroja, koko EY:n osalta vuodeksi 2000 aikaisemmin tehty nykyisin toimin -ennuste (joka perustui noin vuosina 1997-1998 tehtyihin jäsenvaltioiden ennusteisiin) oli vain 1,6 prosenttia vuoden 2000 todellisia päästöjä pienempi. [9] Vuotta 2000 koskevat aikaisemmat ennusteet perustuvat Euroopan ympäristökeskuksen alakohtaiseen raporttiin nro 8/1999, joka on laadittu viimeisimmistä, vuonna 1999 saatavilla olleista tiedoista (yleensä viimeisimmät kansalliset ohjelmat ja/tai toinen kansallinen tiedonanto UNFCCC:lle vuodelta 1997 tai 1998). Valvontajärjestelmän tietojen toimittamista koskevissa suuntaviivoissa maita kehotetaan esittämään kaasukohtaiset ennusteet. Muutamat maat ovat toimittaneet osia kaasu- ja alakohtaisista ennusteista. Selvityksistä poiketen ennusteita ei ilmoiteta yhdenmukaisen mallin mukaan, eikä aloja ole yhteisesti määritelty. Tämä vaikeuttaa myös ennusteiden vertaamista. Monet jäsenvaltiot toimittaneet tietoja siitä, miten herkkiä ennusteet ovat niiden taustalla olevien sosioekonomisten skenaarioiden joidenkin perusoletusten sekä toimien tehokkuuden muutoksille. Nykyisin kaikilta jäsenvaltioilta ei ole kuitenkaan saatavissa riittävästi tietoja, jotta voitaisiin tehdä varmoja johtopäätöksiä EY:n yhdistettyjen ennusteiden herkkyydestä perusoletuksille. 4. Todellisen edistymisen arviointi 4.1. Johdanto Tämän jakson tarkoituksena on arvioida Euroopan ympäristökeskuksen keräämien tietojen perusteella Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden edistymistä UNFCCC:n ja Kioton pöytäkirjan mukaisten kasvihuonekaasuja koskevien sitoumusten täyttämisessä. Tavoitteena on arvioida johdonmukaisesti ja vertailukelpoisesti kunkin jäsenvaltion osuutta koko yhteisöä koskevien kasvihuonekaasutavoitteiden saavuttamisessa. Analyysissä ei pyritä arvioimaan sitä, miten jäsenvaltiot ovat pysyneet tavoitteissaan, vaan pikemminkin niiden osuutta EY:n kasvihuonekaasupäästöistä vuonna 2000. Edistyminen Kioton tavoitteen saavuttamisesta ilmaistaan tavoitteen saavuttamista osoittavalla indikaattorilla DTI (distance to target indicator). Tällöin EY:n ja sen jäsenvaltioiden kasvihuonekaasupäästöjä koskevia tietoja vuosilta 1999-2000 verrataan hypoteettiseen tavoitteeseen, joka perustuu vuosittaiseen lineaarisesti porrastettuun päästövähennykseen, joka tarvitaan tavoitteen saavuttamiseksi ajanjaksolla 2008-2012. Laskemalla vuoden 2000 poikkeamat tästä hypoteettisesta tavoitekehityksestä voidaan mitata EY:n ja sen jäsenvaltioiden todellinen edistyminen vuonna 2000. Tätä indikaattoria käytettäessä otetaan huomioon tiedot todellisista päästöistä ja jätetään huomiotta suunnitellut kansalliset toimet tai niihin perustuvat ennusteet (eli joustomekanismien käyttö tulevaisuudessa). 4.2. Edistyminen Euroopan unionissa 4.2.1. Koko EY:n edistyminen Eri kaasujen suuntaukset vaihtelevat huomattavasti, mutta yleisesti Euroopan yhteisön kasvihuonekaasujen kokonaispäästöt [10] vähenivät 3,5 prosenttia vuosina 1990-2000 (kuvio 4.2.1). Tämä on jo lähes puolet EY:n kasvihuonekaasupäästöjä koskevasta tavoitteesta eli 8 prosentin vähennyksestä vuosiin 2008-2012 mennessä. [10] Kasvihuonekaasujen kokonaispäästöt EU:ssa lasketaan yhdistämällä jäsenvaltioiden ilmoittamat tiedot kansallisista kasvihuonekaasupäästöistä. Niistä käytetään jäljempänä tässä kertomuksessa nimitystä 'EU-15:n' tai 'EY:n' päästöt. Jos oletetaan, että kaikkia Kioton pöytäkirjassa mainittuja kaasuja koskeva tavoitekehitys on lineaarinen vuosina 1990-2010 (Kioton pöytäkirjan tavoitejakson puoliväli), vuonna 2000 EY:n kasvihuonekaasujen kokonaispäästöt ylittivät tämän tavoitekehityksen 0,5 mittapisteellä (tavoitteen saavuttamista osoittava indikaattori) (kuvio 4.2.1). Kasvihuonekaasujen kokonaispäästöt vähenivät aluksi 1990-luvun alussa, mutta vuosikymmenen loppupuolella päästöjen taso vakiintui. Vuonna 2000 EY:n kaikki kasvihuonekaasupäästöt olivat 4059,3 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia (Mt CO2), mikä on 0,3 prosenttia enemmän kuin vuonna 1999 ja 3,5 prosenttia vähemmän kuin vuonna 1990. Tärkeimmät syyt siihen, että kasvihuonekaasupäästöjen määrä oli vuonna 2000 suurempi kuin vuonna 1999, olivat hiilen käytön lisääntyminen sähköntuotannossa ja liikenteestä tulevien kasvihuonekaasupäästöjen jatkuva lisääntyminen. Vuoden 2000 voimakas talouskasvu johti myös energiankäytön lisääntymiseen, mutta tätä kehitystä tasoitti hieman talven leutous useimmissa EU:n jäsenvaltioissa. Kuvio 4.2.1 EY:n kasvihuonekaasupäästöt verrattuna vuoden 2000 ja vuosien 2008-2012 tavoitteisiin (ei sisällä maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuvia päästöjä) >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: lineaarinen tavoitekehitys ei pyri kuvaamaan EY:n tulevia kehityssuuntauksia, vaan sen avulla arvioidaan EY:n vuoden 2000 kasvihuonekaasupäästöjä verrattuna asetettuihin vähennystavoitteisiin. Lähde: EEA (2002a) Kehityssuuntaukset vaihtelivat eri kaasujen välillä huomattavasti. CO2:n ja fluorattujen kaasujen osuus kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärästä kasvoi, kun taas CH4:n ja N2O:n osuus väheni (kuvio 4.2.2). CO2 on selvästikin merkittävin kasvihuonekaasu Euroopan yhteisössä: sen osuus kaikista kasvihuonekaasupäästöistä vuonna 2000 oli 82 prosenttia. Samana vuonna EY:n CO2 -päästöt lisääntyivät 0,5 prosenttia vuodesta 1999. Yleinen suuntaus kuitenkin näyttäisi olevan se, että päästöt ovat hieman vähentyneet vuodesta 1990. Lisäksi CO2 -päästöjen määrä oli vuonna 2000 vähän (0,5 %) pienempi kuin vuonna 1990. Liikenteen CO2-päästöt lisääntyivät huomattavasti, mutta niiden vaikutusta kompensoi fossiilisten polttoaineiden polttamisesta aiheutuneiden päästöjen väheneminen energiantuotannossa ja tehdasteollisuudessa. Tämä tarkoittaa sitä, että EY saavutti tavoitteensa vakiinnuttaa hiilidioksidipäästöt vuoden 1990 tasolle vuoteen 2000 mennessä. CH4-päästöjen osuus EY:n kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärästä on 8 prosenttia, ja ne vähenivät 20 prosenttia vuosina 1990-1999. Tärkeimmät syyt CH4-päästöjen vähenemiseen olivat kiinteän jätteen kaatopaikoille sijoittamisen vähentäminen sekä hiilen louhinnan ja karjan määrän väheneminen. N2O-päästöt laskivat 16 prosenttia, ja niiden osuus kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärästä on 8 prosenttia. Tärkein syy N2O-päästöjen alenemiseen olivat viime vuonna kemianteollisuudessa toteutetut toimet päästöjen vähentämiseksi (adipiinihapon tuotanto). Fluorattujen kaasujen päästöissä kehitys on kaksijakoinen: HFC-päästöt lähes kaksinkertaistuivat vuosina 1990-2000, mutta PFC- päästöt sen sijaan vähenivät 49 prosenttia. Vuonna 2000 SF6 -päästöt puolestaan olivat 6 prosenttia korkeammat kuin vuonna 1990. Vaikka fluorattujen kaasujen päästöt ovatkin lisääntyneet voimakkaasti, niiden osuus kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärästä on vain 2 prosenttia. Vuosien 1999-2000 viimeisimmät tiedot osoittavat HFC-päästöjen lisääntyneen 16 prosenttia, mutta PFC- ja SF6 -päästöjen määrä puolestaan on vähentynyt. Tärkein syy fluorattujen kaasujen päästöjen nopeaan lisääntymiseen EY:ssä on luopuminen Montrealin pöytäkirjan mukaisesti otsonikerrosta heikentävien aineiden kuten kloorifluorihiilivetyjen käytöstä sekä kyseisten aineiden korvaaminen HFC-yhdisteillä. Fluorattujen kaasujen päästöjen väheneminen vuonna 1999 edellisen vuoden tasosta johtuu HFC:n vähentämisestä halogenoitujen kloorifluorihiilivetyjen (HCFC) tuotannossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa. Kuvio 4.2.2 Kasvihuonekaasupäästöt kaasuittain (ei sisällä maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuvia päästöjä) >VIITTAUS KAAVIOON> Fluorattuihin kaasuihin kuuluvat HFC-, PFC- ja SF6-päästöt. Lähde: EEA (2002a) Tärkeimmät CO2-päästöjä lisäävät tekijät: fossiilisten polttoaineiden käytöstä peräisin olevien CO2-päästöjen osuus kaikista EY:n kasvihuonekaasupäästöistä on 77 prosenttia. Fossiilisten polttoaineiden käytöstä peräisin olevien CO2 -päästöjen ja päästöjä lisäävien tekijöiden välinen suhde voidaan osoittaa analyysilla, jossa kokonaispäästöt eritellään viiteen osaan seuraavien päästöjä lisäävien tekijöiden mukaan: 1) väestö, 2) BKT henkeä kohti, 3) BKT:n energiaintensiteetti, 4) fossiilisten polttoaineiden osuus energiankulutuksesta, 5) siirtyminen hiilisisällöltään alhaisempiin fossiilisiin polttoaineisiin. Kuvio 4.2.3 Fossiilisten polttoaineiden käytöstä peräisin olevien CO2-päästöjen sekä tärkeimpien päästöjä lisäävien tekijöiden (väestö, BKT henkeä kohden, BKT:n energiaintensiteetti, fossiilisten polttoaineiden osuus, siirtyminen hiilisisällöltään alhaisempiin fossiilisiin polttoaineisiin) aiheuttamien päästöosuuksien prosenttiosuuden muutos EY:ssä 1990-luvulla >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: Kuviossa esitetään kunkin ajanjakson osalta fossiilisten polttoaineiden käytöstä peräisin olevien todellisten yhteenlaskettujen CO2-päästöjen määrän prosenttiosuuden muutos (valkoinen pylväs) sekä kunkin päästöjä lisäävän tekijän aiheuttamien CO2-päästöjen määrän kuvitteellinen muutos tilanteessa, jossa muiden päästöjä lisäävien tekijöiden vaikutus puuttuu. Kun päästöjä lisäävistä tekijöistä aiheutuvia päästömuutoksia kuvaavat viisi pylvästä lasketaan yhteen, tulokseksi saadaan CO2-päästöjen yhteismäärää kuvaava (valkoinen) pylväs. Lähde: EEA (2002a) Fossiilisten polttoaineiden käytöstä peräisin olevien CO2 -päästöjen määrä laski 0,8 prosenttia vuosina 1990-1999 (kuvio 4.2.3). BKT:n kasvu on merkittävä päästöjä lisäävä tekijä, joka muiden tekijöiden puuttuessa olisi aiheuttanut päästöjen huomattavaa lisääntymistä, mutta BKT:n energiaintensiteetin parantaminen ja siirtyminen hiilisisällöltään alhaisempiin fossiilisiin polttoaineisiin tasapainottavat BKT:n kasvusta johtuvaa päästöjen lisäystä. Erityisesti hiilen osuus on vähentynyt ja hiili-intensiteetiltään alhaisemman maakaasun sekä ydinvoiman ja uusiutuvien energialähteiden käyttö puolestaan lisääntynyt. 1990-luvun alku- ja loppupuoliskon vertailu osoittaa, että CO2-päästöjen suuntaus on muuttunut: fossiilisten polttoaineiden käytön aiheuttamat CO2-päästöt vähenivät ainoastaan 1990-luvun alkupuoliskolla, mutta vuosikymmenen loppupuolella päästöt lisääntyivät. Päästöjä lisäävien tekijöiden merkitys ei ole muuttunut, mutta BKT:n kasvu oli 1990-luvun loppupuoliskolla niin selvä päästöjä lisäävä tekijä, että sen vaikutus lisäsi fossiilisten polttoaineiden käytöstä peräisin olevien CO2-päästöjen kokonaismäärää kyseisenä ajanjaksona. Alakohtainen analyysi: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntausten entistä yksityiskohtaisemman alakohtaisen analysoinnin helpottamiseksi on määritelty kasvihuonekaasujen tärkeimmät lähderyhmät (suurimmat päästölähteet). Koko EY:lle määriteltiin 22 suurinta päästölähdettä, jotka aiheuttavat 97 prosenttia EY:n kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärästä. Suurimpien päästölähteiden kehityssuuntaukset vaihtelevat huomattavasti. Kuviossa 4.2.4 esitetään suurimpien päästölähteiden keskinäinen järjestys absoluuttisten ja suhteellisten muutosten mukaan vuosina 1990-2000. * Vuonna 2000 suurimpia päästölähteitä olivat: * Energiantuotanto (CO2); osuus 27%; Muutos 1990-2000: -5 % * Liikenne (CO2); osuus 20%; Muutos 1990-2000: +18% * Pienpoltto (mukaan luettuina kotitaloudet) (CO2); osuus 15 %; Muutos 1990-2000: -8 % * Tehdasteollisuus ja rakentaminen (CO2); osuus 15 %; Muutos 1990-2000: -8 % Kuvio 4.2.4: EY:n suurimpien päästölähderyhmien absoluuttiset ja suhteelliset muutokset vuosina 1990-2000 (miljoonina hiilidioksidiekvivalenttitonneina ja prosentteina) >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a) Alat, joilla päästöt ovat lisääntyneet: liikenteen aiheuttamat päästöt (pääasiassa CO2- mutta myös N2O-päästöt) ovat EY:n toiseksi suurin yksittäinen kasvihuonekaasujen päästölähde, ja niiden osuus kasvihuonekaasujen kokonaismäärästä vuonna 2000 oli noin 21 prosenttia. Liikenteen aiheuttamat CO2-päästöt ovat myös lisääntyneet nopeasti: vuosina 1999-2000 päästöt lisääntyivät koko EY:ssä 18 prosenttia eli 128 miljoonaa tonnia. Liikenteen päästöihin kuuluvat fossiilisen polttoaineen polttamisesta tieliikenteessä aiheutuvat päästöt sekä kansallisen siviili-ilmailun, rautatieliikenteen, kansallisen laivaliikenteen ja muun liikenteen päästöt. Suurin syy liikenteen aiheuttamien CO2-päästöjen voimakkaaseen lisääntymiseen on tieliikenteen määrän kasvu, joka puolestaan lisää polttoaineen kulutusta tieliikenteessä. Edellä mainittua kehitystä on tapahtunut lähes kaikissa jäsenvaltioissa, erityisesti kuitenkin koheesiorahaston kohdemaissa Irlannissa, Espanjassa, Portugalissa ja Kreikassa. Vaikka liikenteen aiheuttamien N2O-päästöjen osuus kaikista päästöistä on vain 0,6 prosenttia, niiden määrä kuitenkin lisääntyi yli 100 prosenttia katalysaattorien tultua vakiovarusteiksi autoissa [11]. [11] Katalysaattorit vähentävät ilmansaasteita, mutta niiden sivutuotteena syntyy N2O-päästöjä (bensiinin sisältämän rikin kemiallisen reaktion seurauksena). Parempien katalysaattoreiden ja vain vähän rikkiä sisältävien polttoaineiden odotetaan tulevaisuudessa vähentävän tällaisia päästöjä. Toisen tärkeän lähderyhmän, jonka päästöt ovat lisääntyneet merkittävästi, muodostavat halogeenihiilivetyjen käytöstä teollisuustuotannossa aiheutuvat HFC-päästöt, joiden osuus kaikista kasvihuonekaasupäästöistä on yksi prosentti. HFC-päästöt ovat lisääntyneet 80-kertaisesti eli 29 miljoonaa tonnia. Lisäys johtuu pääasiassa siitä, että eräitä HFC-yhdisteitä käytetään korvaamaan otsonikerrosta heikentäviä CFC-yhdisteitä, joista on 1990-luvulla vähitellen luovuttu. Alat, joilla päästöt ovat vähentyneet: suurimmat absoluuttiset vähennykset saavutettiin kemianteollisuuden typpioksidipäästöissä, joiden osuus kaikista kasvihuonekaasupäästöistä on 1,1 prosenttia. Vähennyksiä saatiin aikaan pääasiassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa ja Ranskassa, joissa toteutettiin adipiinihapon tuotantoa koskevia erityistoimenpiteitä. Päästöjen vähennys oli 59 miljoonaa tonnia eli 56 prosenttia. Toiseksi eniten vähenivät fossiilisen polttoaineen polttamisesta aiheutuneet tehdasteollisuuden hiilidioksidipäästöt, joiden osuus kaikista kasvihuonekaasupäästöistä on 15 prosenttia. Vähennys johtuu ennen kaikkea Saksan tehdasteollisuuden rakenneuudistuksesta ja tehokkuuden paranemisesta Saksojen yhdistymisen jälkeen. Päästöjen vähennys oli 55 miljoonaa tonnia eli 8 prosenttia. Kolmanneksi eniten vähenivät hiilidioksidipäästöt energia-alalla (sähkön- ja lämmöntuotannossa). Näiden päästöjen osuus kaikista kasvihuonekaasupäästöistä on 27 prosenttia. Väheneminen johtui suurelta osin siitä, että monissa jäsenvaltioissa siirryttiin käyttämään polttoaineena hiilen sijasta kaasua (varsinkin Yhdistyneessä kuningaskunnassa), sekä myös lisääntyneestä tehokkuudesta (ennen kaikkea Saksassa). Päästöjen vähennys oli 55 miljoonaa tonnia eli 5 prosenttia. Lisäksi päästöjä vähensi sähkön ja lämmön yhteistuotannon lisääntyminen useissa jäsenvaltioissa (erityisesti Saksassa) sekä ydinvoiman ja uusiutuvien energialähteiden käytön ja erityisesti tuulivoiman lisääntyminen Saksassa, Tanskassa ja Espanjassa. Metaanipäästöjä saatiin vähennettyä huomattavasti (26 %) vähentämällä kiinteän jätteen sijoittamista kaatopaikoille. Näiden päästöjen osuus on 2,4 prosenttia kaikista päästöistä. Vähennys johtui pääasiassa EU:n kaatopaikkadirektiivin täytäntöönpanoon liittyvistä toimenpiteistä. Metaanin hajapäästöt kiinteistä polttoaineista muodostavat 0,5 prosenttia kaikista päästöistä. Sen jälkeen kun Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa ja Ranskassa vähennettiin kivihiilituotannon tukia, näiden päästöjen määrä väheni lähes 60 prosenttia. Ruoansulatuksesta peräisin olevien metaanipäästöjen ja lannan käsittelystä peräisin olevien typpioksidien väheneminen johtuu karjan määrän vähenemisestä useissa EY:n jäsenvaltioissa. Maanviljelyn typpioksidipäästöjen väheneminen johtuu yhteisen maatalouspolitiikan uudistukseen sisältyneistä kesannointisäännöksistä. Kuvio 4.2.5: EY:n kasvihuonekaasupäästöt aloittain vuonna 2000 (%) [12] [12] Energiateollisuuteen sisältyy julkinen sähkön- ja lämmöntuotanto, öljynjalostus ja kiinteiden polttoaineiden valmistus. Liikenteeseen sisältyy tieliikenne, kansallinen siviili-ilmailu, rautatieliikenne ja merenkulku sekä kaikki muut kuin maanteitä käyttävät liikennemuodot (lukuun ottamatta kansainvälisestä ilmailusta ja merenkulusta peräisin olevia päästöjä). Teollisuuteen (teollisiin prosesseihin) sisältyvät tehdas- ja rakennusteollisuuden prosessit, joissa ei käytetä fossiilisia polttoaineita. Teollisuuteen (energia) kuuluu fossiilisten polttoaineiden polttaminen (lämmön- ja sähköntuotanto) tehdas- ja rakennusteollisuudessa (esim. rauta, teräs, muut metallit). Muu (energia) sisältää fossiilisten polttoaineiden polttamisen (sähkön ja lämmön tuottamiseksi) pienyrityksissä, julkisissa laitoksissa, kotitalouksissa ja maataloudessa. Hajapäästöihin sisältyvät päästöt polttoaineiden tuotannosta, jalostuksesta, siirrosta, varastoinnista ja käytöstä ja erityisesti kivihiilen louhinnasta. Jätteisiin sisältyy jätteenkäsittely, erityisesti kaatopaikat ja polttolaitokset. Maatalouteen sisältyy kotieläintalous (lypsykarja ja muu karjatalous), erityisesti lannan käsittely ja ruoansulatuksesta peräisin olevat päästöt. "Muut" sisältää yhdistetyt tiedot aloista, joiden osuus oli vähemmän kuin 1 prosentti kaikista päästöistä vuonna 2000. >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) Taulukossa 4.2.1 esitetään lisätietoja eri alojen kuten energiateollisuuden kasvihuonekaasupäästöjen määrissä tapahtuneista muutoksista. Taulukko 4.2.1: Prosentuaaliset muutokset EY:n ja yksittäisten jäsenvaltioiden kasvihuonekaasupäästöissä vuosina 1990-2000 >TAULUKON PAIKKA> 1) Prosenttimuutos viittaa vertailuvuoteen 2000. Kioton pöytäkirjan antaman mahdollisuuden mukaisesti useimmat jäsenvaltiot ovat valinneet fluorattujen kaasujen vertailuvuodeksi jonkin muun kuin vuoden 1990 (useissa tapauksissa vuoden 1995). Koska EU kokonaisuutena ei ole vielä valinnut fluorattujen kaasujen vertailuvuotta, 15 jäsenvaltion päästösuuntauksia analysoitaessa tässä kertomuksessa pidetään kaikkien kaasujen osalta EY:n vertailuvuotena vuotta 1990. 2) Tanskan tiedot, joista ilmenevät sähkökaupan vaihtelut vuonna 1990, ovat suluissa. Huom: "-" merkitsee, että vertailuvuonna päästöjä ei ollut tai tietoja ei saatu. 4.2.2. Jäsenvaltioiden edistyminen Vuonna 2000 kuudessa jäsenvaltiossa (Suomi, Ranska, Saksa, Luxemburg, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) edistyttiin kohti Kioton tavoitteen saavuttamista eli kyseiset jäsenvaltiot alittivat Kioton tavoitekehityksensä. Yhdeksän jäsenvaltiota ylitti selvästi Kioton tavoitekehityksensä (Espanja, Irlanti ja Portugali yli kymmenellä mittapisteellä). Kuudessa jäsenvaltiossa ero tavoitekehitykseen jopa kasvoi vuodesta 1999 ja ainoastaan kahdessa (Alankomaissa ja Tanskassa) se pieneni. Seuraavat maat näyttivät ylittävän selvästi taakanjakotavoitteensa vuonna 2000: Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Portugali ja Tanska (taulukko 4.2.2 ja kuvio 4.2.6). Ainoastaan kahdeksassa jäsenvaltiossa kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärä laski vuonna 2000 vuoteen 1999 verrattuna. Ruotsi liittyi vuonna 2000 niiden kuuden muun jäsenvaltioiden joukkoon, joiden päästöt laskivat alle vertailuvuoden tason. EY:n suotuisa päästötilanne vuonna 2000 johtui suurelta osin Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan huomattavista päästövähennyksistä. Nämä maat ovat tuottaneet yhteensä noin 40 prosenttia EY:n kaikista kasvihuonekaasupäästöistä. Vuonna 2000 näiden kahden jäsenvaltion kasvihuonekaasupäästöt vähenivät yhteensä 325 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia (vuoteen 1990 verrattuna). Myönteinen kehitys Saksassa johtuu pääasiassa lämmitykseen käytettävän sähkön tuotannon tehostamisesta sekä viiden uuden osavaltion talouden rakenteiden uudistamisesta Saksojen yhdistymisen jälkeen. Lisäksi Saksan energiateollisuuden CO2-päästöt vähenivät 18 prosenttia ja tehdasteollisuuden CO2-päästöt 29 prosenttia vuosina 1990-1999. Kasvihuonekaasupäästöjen väheneminen Yhdistyneessä kuningaskunnassa johtui osittain energiamarkkinoiden vapauttamisesta, josta seurasi siirtyminen käyttämään sähköntuotannon polttoaineena kaasua öljyn ja kivihiilen sijasta, sekä osittain muiden kasvihuonekaasujen kuin CO2:n huomattavasta vähenemisestä, johon vaikuttivat myös kemianteollisuuden toteuttamat N2O:n vähentämistoimenpiteet. Sekä Saksassa että Yhdistyneessä kuningaskunnassa noin 50 prosenttia kaikkien kuuden kasvihuonekaasun päästövähennyksistä johtui edellä kuvailluista olosuhteista ja loput 50 prosenttia erityistoimista [13]. [13] Fraunhofer Institut für Systemtechnik und Innovationsforschung (ISI), Science Policy and Technology Policy Research (SPRU) Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung (DIW), 2001. Vuonna 2000 kasvihuonekaasupäästöt vähenivät vielä entisestään hieman Sakassa, mutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa ne puolestaan lisääntyivät vähän, kun kivihiilen käyttö sähköntuotannossa lisääntyi. Kolmanneksi ja neljänneksi eniten päästöjä tuottavat Italia ja Ranska, joiden molempien osuus on 13 prosenttia. Vuonna 2000 Italian kasvihuonekaasupäästöt olivat 0,7 prosenttia suuremmat kuin vuonna 1999 ja 4 prosenttia suuremmat kuin vuonna 1990. Päästöjen lisäykset tapahtuivat pääasiassa liikenteen alalla ja sähköntuotannossa. Ranskassa kasvihuonekaasupäästöt vähenivät vuonna 2000 1,1 prosenttia vuoden 1999 tasosta ja 2 prosenttia vuodesta 1990. Lisäksi Ranskan kemianteollisuuden N2O-päästöt vähenivät huomattavasti, mutta liikenteen CO2-päästöt puolestaan lisääntyivät voimakkaasti vuosina 1990-2000. EY:n viidenneksi suurin päästömäärä oli Espanjalla: sen osuus kaikista EU:n kasvihuonekaasupäästöistä oli 10 prosenttia. Vuosina 1990-2000 päästöt lisääntyivät 34 prosenttia ja vuonna 2000 ne olivat 4 prosenttia suuremmat kuin vuonna 1999. Suurimmat syyt lisääntyneisiin päästöihin olivat samat kuin Italiassa eli liikenne ja sähköntuotanto. Kuviossa 4.2.6 on yleiskatsaus jäsenvaltioiden kasvihuonekaasupäästöihin suhteessa niiden tavoitekehitykseen vuosina 2008-2012 [14]. [14] Jotkut jäsenvaltiot ovat korostaneet, että Kioton sitoumusjakson aikana voidaan sitoumuksen täyttämiseksi käyttää niiden omien toimien lisäksi myös joustomekanismeja. Joissakin jäsenvaltioissa joustomekanismien mukaiset toimet on jo aloitettu, mutta niiden vaikutuksia ei oteta huomioon jäsenvaltioiden selvityksissä. Taulukko 4.2.2: Kasvihuonekaasupäästöt hiilidioksidiekvivalentteina (ei sisällä maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuvia päästöjä) ja Kioton pöytäkirjan tavoitteet vuosiksi 2008-2012 >VIITTAUS KAAVIOON> 1) Prosenttimuutos tässä sarakkeessa ja jäsenvaltioiden analyysi viittaavat vertailuvuoteen 2000. Kioton pöytäkirjan antaman mahdollisuuden mukaisesti useimmat jäsenvaltiot ovat valinneet fluorattujen kaasujen vertailuvuodeksi jonkin muun kuin vuoden 1990 (useissa tapauksissa vuoden 1995). Koska EU kokonaisuutena ei ole vielä valinnut vertailuvuotta, 15 jäsenvaltion EY:n päästösuuntauksia analysoitaessa tässä kertomuksessa pidetään kaikkien kaasujen osalta EU:n vertailuvuotena vuotta 1990. Lähde: EEA (2002a) Luxemburg, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta alittivat vuoden CO2-tavoitteensa (taulukko 4.2.3) [15]. Kaikki muut jäsenvaltiot ylittivät selvästi CO2-tavoitteensa vuonna 2000 (Belgia, Irlanti, Alankomaat ja Espanja yli 10 mittapisteellä (=prosentilla)). Neljällä jäsenvaltiolla ei ole CO2:ta koskevia tavoitteita vuodeksi 2000. [15] Lisäksi tavoitteensa saavutti Tanska, jos sähkökaupan mukautukset otetaan huomioon. Taulukko 4.2.3: CO2-päästöt miljoonina tonneina (ei sisällä maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuvia päästöjä) ja vuoden 2000 tavoitteet >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a) >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio 4.2.6: Kioton pöytäkirjan tavoitteiden saavuttamista osoittavat indikaattorit (mittapisteinä = prosentteina) ja EU:n jäsenvaltioiden taakanjakotavoitteet >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: Tavoitteen saavuttamista osoittavalla indikaattorilla (DTI) mitataan, kuinka paljon vuoden 2000 todelliset päästöt poikkeavat (oletetusta) lineaarisesta tavoitekehityksestä vuosina 1990-2010. Tavoitteen saavuttamista osoittavien indikaattoreiden prosenttiluvuista (pylväät) ilmenee oletetun tavoitteen (2000) ja todellisten saavutusten (2000) välinen poikkeama olettaen, että prosentuaaliset vähennykset vuoden 1990 tasosta ovat lineaarisia. DTI osoittaa edistymisen kohti Kioton tavoitteita ja jäsenvaltioiden jakotavoitteita. Siinä oletetaan jäsenvaltioiden saavuttavan tavoitteensa kokonaan sisäisin toimin. DTI:n selitys on kohdassa 5.1 ja liitteessä II. Lähde: EEA (2002a) 5. Ennakoidun edistymisen arviointi 5.1. Jäsenvaltioiden nykyisin toimin -ennusteet verrattuina EY:n taakanjakosopimukseen Tässä osassa verrataan jäsenvaltioiden uusimpia vuotta 2010 koskevia nykyisin toimin -ennusteita niiden EY:n taakanjakosopimuksen mukaisiin sitoumuksiin. Taulukko 5.1.1: Jäsenvaltioiden nykyisin toimin -kokonaispäästöennusteet (eivät sisällä maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuvia päästöjä) verrattuina Kioton sitoumuksiin [16] [16] Joidenkin jäsenvaltioiden nykyisin toimin -ennusteet voivat olla erilaisia, sillä ennusteissa huomioon otettujen toimien raja-ajankohta vaihtelee. >TAULUKON PAIKKA> Vertailulla saadaan selville nykyisiltä sisäisiltä toimilta odotettujen tulosten sekä jäsenvaltioiden ja Kioton pöytäkirjan mukaisten EY:n sitoumusten välinen ero. Nykyisten toimien osuus kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa, koska toimia on kehitetty joissakin maissa pidemmälle kuin toisissa. Saksan, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan osuus päästövähennysten kokonaismäärästä on huomattava [17], ja ne arvioivat saavuttavansa taakanjakotavoitteensa. Lisäksi näiden maiden ennusteissa arvioidaan sitoumusten ylittyvän toimilla, joita on otettu käyttöön sen jälkeen, kun Kioton pöytäkirja tehtiin vuonna 1997 (ks. plusmerkkiset erot taulukossa 5.1.1). Joidenkin jäsenvaltioiden hyvä tulos ei kuitenkaan estä katsomasta toisten jäsenvaltioiden jättäneen täyttämättä päätöksen 2002/358/EY mukaisen sitoumuksensa, jonka mukaan niiden on toteutettava tarvittavat toimet taakanjakotavoitteidensa saavuttamiseksi. [17] Tarkempia tietoja näistä vähennyksistä: Greenhouse gas reductions in Germany and the UK - Coincidence or policy induced? An Analysis for International Climate Policy (Fraunhofer Institut für Systemtechnik und Innovationsforschung (ISI), Science Policy and Technology Policy Research (SPRU) Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung (DIW) Karlsruhe, Brighton, Berliini; huhtikuu 2001). CO2-päästöjen arvioidaan vähenevän vain 2 prosenttia (pääasiassa siksi, että vaikka päästöt vähenevät useimmilla aloilla, liikenteessä ne lisääntyvät) (taulukko 5.1.2). Sen sijaan CH4-päästöjen arvioidaan vähentyvän edelleen 38 prosenttia ja N2O-päästöjen 23 prosenttia vuosina 1990-2010. Fluoratuista kaasuista ei ole yhtä kattavia tietoja, joten varmojen johtopäätösten tekeminen on vaikeaa. Tietoja toimittaneiden maiden päästöjen ennustetaan kuitenkin lisääntyvän vuoteen 2010 mennessä jopa 34,3 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia eli 72 prosenttia vertailuvuoteen verrattuna. Verrattuna edellisen vuoden koko yhteisöä koskeviin, vuoteen 2010 asti tehtyihin nykyisin toimin -ennusteisiin, joissa päästöt vähenivät puoli prosenttiyksikköä, jäsenvaltioiden tämän vuoden ennusteisiin perustuva EY:ä koskeva arvio ei anna syytä odottaa todellisia parannuksia tilanteeseen. Belgia, Ranska ja Espanja arvioivat vuoteen 2010 saakka ennustetut päästönsä selvästi korkeammiksi kuin viime vuoden raporteissa, mutta Saksan, Alankomaiden, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan ennusteissa päästöt vähenevät. Koko EY:ssä saavutetaan nykyisin toimin -ennusteiden mukaan kasvihuonekaasujen 4,7 prosentin vähennys vuoden 1990 tasosta. Tämä tarkoittaisi 3,3 prosentin (161,6 MtCO2) eroa tavoitteeseen vuoteen 2010 mennessä. Näiden ennusteiden mukaan taakanjakotavoitteestaan jälkeen jäävien jäsenvaltioiden yhteenlaskettu ero suhteessa tähän tavoitteeseen olisi noin 7,4 prosenttia vuoden 1990 päästöistä. Ennusteisiin liittyy huomattavan paljon epävarmuutta, koska niissä tehdyt olettamukset ovat epävarmoja ja lisäksi ei vielä tiedetä, vähentävätkö toimet lopulta päästöjä niin paljon kuin oletetaan. Koska toimien toteutuminen on edelleen epävarmaa ja käytetyistä menetelmistä on epäselvyyttä, edellä esitettyjen lukujen paikkansapitävyyteen on suhtauduttava varauksella. Epävarmuustekijöitä on käsitelty joidenkin jäsenvaltioiden kansallisissa ohjelmissa tai tiedonannoissa, mutta useimmiten tietoa on liian vähän epävarmuuden kvantifioimiseksi. Koska jäsenvaltiot eivät täytä taakanjakositoumuksiaan yhdenmukaisesti ja koska ennusteisiin sinänsä liittyy epävarmuutta, arvioituun 3,3 prosentin eroon päästöennusteiden ja Kioton tavoitteen välillä on syytä suhtautua varauksella. Taulukko 5.1.2: Jäsenvaltioiden nykyisin toimin -ennusteet eriteltyinä kasvihuonekaasuittain >TAULUKON PAIKKA> 5.2. Yhteenveto jäsenvaltioiden lisätoimista Edellisessä jaksossa todettiin, että jäsenvaltioiden nykyisillä toimilla päästöjä voidaan vuoteen 2010 mennessä vähentää 0,6 prosenttia vuoden 1990 tasosta, jolloin saavutettujen päästövähennysten ja Kioton pöytäkirjan mukaisen EY:n tavoitteen välinen ero on 7,4 prosenttia. Jäsenvaltioiden nykyisten ilmastonmuutosohjelmien tavoitteena on kuroa umpeen tämä ero kehittämällä ja toteuttamalla tulevaisuudessa lisätoimia. Taulukko 5.2.1: Jäsenvaltioiden [18] nykyisin toimin -ennusteiden ja Kioton sitoumusten välinen ero verrattuna määriteltyihin lisätoimiin [18] Ainoastaan 11 jäsenvaltiota on kvantifioinut lisätoimiensa vaikutukset. >TAULUKON PAIKKA> Yksitoista jäsenvaltiota on kvantifioinut lisätoimiensa vaikutukset (taulukko 5.2.1). Neljä jäsenvaltiota (Portugali, Kreikka, Luxemburg ja Ruotsi) ei ole kvantifioinut näitä toimia. Ruotsi arvioi nykyisten toimien riittävän. Maissa, jotka ovat eritelleet lisävähennykset kasvihuonekaasuittain, suurin osa vähennyksistä syntynee CO2-päästöjen vähentämisestä. Suomi, Ranska, Saksa, Irlanti, Italia, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta arvioivat saavuttavansa taakanjakotavoitteensa lisätoimin. Jos nämä jäsenvaltiot pääsevät tavoitteeseensa ja muut jäsenvaltiot onnistuvat saavuttamaan jäljellä olevan eron (ks. jäljellä olevaa eroa osoittavat miinusmerkkiset luvut taulukossa 5.2.1), koko EY:n päästövähennykseksi tulee lisätoimin 6 prosenttia, mikä tarkoittaa noin 2 prosentin (1,8 %) (99 MtCO2) eroa tavoitteeseen vuoteen 2010 mennessä. Useat jäsenvaltiot ennustavat taakanjakositoumustensa ylittyvän (ks. jäljellä olevan eron plusmerkkiset luvut taulukossa 5.2.1). Päästövähennykset olisivat vuoteen 2010 mennessä noin 319 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia, mikä tarkoittaisi EY:n kasvihuonekaasupäästöjen noin 12 prosentin vähennystä vuosina 1990-2010 (taulukko 5.2.2) eli Kioton 8 prosentin vähennystavoite ylittyisi 4 prosentilla. Joidenkin jäsenvaltioiden hyvä tulos ei kuitenkaan estä katsomasta toisten jäsenvaltioiden jättäneen täyttämättä päätöksen 2002/358/EY mukaisen sitoumuksensa. On myös syytä panna merkille, että monissa maissa lisätoimien kehittäminen on vasta alussa, ja niihin liittyy vielä paljon epävarmuutta. Taulukko 5.2.2: EY:n kasvihuonekaasupäästöjen säästö ja jäsenvaltioiden lisätoimin-ennusteiden mukainen ero >TAULUKON PAIKKA> 5.3. Yhteisön laajuiset malliin perustuvat ennustukset energia-alalla (Primes) Energia-alan perusskenaariota koskevan tulevan EY:n laajuisen (=EY:n laajuinen nykyisin toimin -ennuste, joka koskee ainoastaan energiaa ja liikennettä) tutkimuksen malliin perustuvat ennustukset vuoteen 2010 (Primes-malli) antavat kokonaan toisenlaisen kuvan tulevaisuuden päästöistä [19]. EY:n uusi Primes-perushahmotelma ennustaa energia-alan CO2-päästöjen lisääntyvän 4 prosenttia vuosina 1990-2010. Ennuste perustuu ajantasaistettuihin oletuksiin (esim. energian tuontihinta, BKT, teollisuustuotanto aloittain) ja siinä otetaan myös huomioon uusimmat tilastotiedot. Toisaalta yhdistettyjen nykyisin toimin -ennusteiden mukaan CO2-päästöt (myös muut kuin energiaan liittyvät) vähenisivät 2 prosenttia. [19] Euroopan komission liikennepääosastolta syyskuussa 2002 saatu tieto. Tämä tarkoittaa, että jäsenvaltioiden viimeisimpien ennusteiden yhdistämisestä saatujen tietojen perusteella CO2-päästöt olisivat 6 prosenttia pienemmät kuin uuden Primes-mallin tuloksena saadut luvut. Alustavan analyysin mukaan ero johtuu käsitteiden erilaisuudesta ja on erityisen suuri yhdessä jäsenvaltiossa. Eurostatin energiatilastojen käsitteitä käyttämällä Primes-ennusteisiin sisältyisi kansainvälisen ilmailun päästöjä, joita ei ole otettu huomioon kansallisissa ennusteissa eikä niistä yhdistetyissä tiedoissa. Ero liittyy erityisesti jäsenvaltioiden välisiin lentoihin. Huomattavin ero Primes-mallin mukaisten ennusteiden ja kansallisiin ennusteisiin sisältyvien kehityssuuntien välillä liittyy Saksan oletettuihin päästövähennyksiin. Muiden jäsenvaltioiden ennusteista yhdistetyissä tiedoissa on vain pieniä eroja Primes-mallin tuloksiin. Muissakin jäsenvaltioissa esiintyy kuitenkin eroja, jotka johtuvat esimerkiksi siitä, miten CO2-päästöt on otettu huomioon (vain energia-ala vai kaikki CO2-päästöt), tai ennusteiden laatimisajankohdasta. Näiden erojen syiden tutkiminen edellyttäisi yksityiskohtaisempia tietoja (esim. CO2-päästöjen jakautuminen aloittain sekä ennusteiden perustana olevat oletukset kaikkien jäsenvaltioiden osalta). Tällaisia tietoja ei ole nykyisin kaikilta jäsenvaltioilta saatavilla muodossa, joka olisi vertailukelpoinen pian julkaistavien yksityiskohtaisten Primes-tulosten kanssa. Kuvio 5.3.1 CO2-päästöjen nykyisin toimin -ennusteista yhdistettyjen tietojen ja EY:n laajuisen mallin tulosten vertailu >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: 1) Kreikan osalta ei ole saatavilla erillisiä päästöennusteita. 2) Primes-mallintamiseen sisältyy energiatilastojen käsitteiden mukaisesti kansainvälisen ilmailun päästöjä, joita ei ole otettu huomioon kansallisissa ennusteissa. Lähde: EEA (2002b). Uudessa Primes-mallissa CO2-päästöjen kehitykseen vaikuttavat keskeiset tekijät esitetään kuviossa 5.3.2 indikaattoreina (1990 = 100). CO2-päästöt vähenivät hieman vuoteen 1995 asti, mutta alkoivat sen jälkeen lisääntyä uudelleen ja vuoteen 2010 mennessä niiden ennustetaan ylittävän vuoden 1990 tason 4 prosentilla. Tämä oli seurausta useista samanaikaisista kehityssuunnista. Kaikilla niillä tekijöillä, joihin voidaan vaikuttaa energia- tai ilmastopolitiikalla, arvioidaan olevan seuraavia suotuisia vaikutuksia: * hiili-intensiteetti vähenee 13 prosenttia muun muassa uusiutuvien energialähteiden osuuden lisääntyessä * muuntotehokkuuden, mitattuna yksikkönä kokonaisprimaarienergiaa, joka tarvitaan lopullisen energian yksikön kuluttamiseen, ennustetaan myös paranevan 5 prosenttia (mikä näkyy kuviossa kyseisen käyrän alenemisena) * yleisen energiaintensiteetin, mitattuna yksikkönä lopullista energiaa, joka tarvitaan tuottamaan yksi BKT-yksikkö, ennustetaan kohentuvan talouden rakennemuutoksen ja lopullisen kulutuksen tehokkuutta parantavien toimenpiteiden ansiosta 19 prosenttia. Kaikki nämä parannukset eivät kuitenkaan johdu energia- ja ilmastopolitiikasta, koska osa niistä toteutuisi myös nykyisin toimin ilman politiikan muutoksia. Vaikka nykyisin toimin saavutettua kehitystä ei voida tässä vaiheessa erottaa, on selvää, että energia- ja ilmastopolitiikalla on huomattavaa vaikutusta CO2-päästöjen kehittymiseen. Kuvio 5.3.2: CO2-päästöjä lisäävät tekijät uudessa Primes-perusennusteessa (verrattuna nykyisin toimin -ennusteeseen) >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: Uuden Primes-mallin tulokset ovat alustavia ja ne voivat vielä muuttua. Lähde: NTUA 2002 Väestönkasvun ja BKT:n kasvun vuoksi CO2-päästöjen oletetaan vielä lisääntyvän 4 prosenttia vuoteen 2010 mennessä. Väestönkasvu oli 1990-luvulla vähän nopeampaa kuin energiankulutuksesta aiheutuvien CO2-päästöjen lisääntyminen. Vuoteen 2010 asti päästöjen odotetaan lisääntyvän samaa vauhtia väestönkasvun kanssa, mikä johtaisi siihen, että CO2-päästöt henkeä kohti vakiintuisivat tällä vuosikymmenellä viime vuosikymmenen pienen vähenemisen jälkeen. Uuden Primes-mallin mukaan BKT:n henkeä kohti odotetaan olevan vuonna 2010 56 prosenttia korkeampi kuin vuonna 1990, jolloin vuotuinen kasvu olisi 2,2 prosenttia. Tästä aiheutuu CO2-päästöjen kasvupaineita ja haaste ilmastopolitiikalle. Näistä tuloksista ei pitäisi kuitenkaan päätellä, että ilmastopolitiikalla ei voitaisi vaikuttaa kehitykseen. Päinvastoin, ilmastopolitiikan on oltava mahdollisimman tehokasta, jotta sillä voidaan kompensoida CO2-päästöjen kasvusuuntaukset. Primes-mallin viimeisimmät tulokset osoittavat, että perusedellytyksillä näin ei vielä ole. 5.4. Jäsenvaltioiden ennusteiden perusoletukset Jäsenvaltioiden ja EY:n laajuisten ennusteiden erot johtuvat osaksi erilaisista voimassa oleviin toimiin liittyvistä oletuksista sekä osaksi erilaisista oletusparametreistä ja mallintamismenetelmistä. Yksityiskohtaista tietoa keskeisten parametrien kuten BKT:n, öljyn maailmanmarkkinahinnan sekä väestön ja liikenteen kasvun ennustetuista vaikutuksista on kuitenkin ollut saatavilla vain muutamilta jäsenvaltioilta. 5.5. EY:n yhteiset ja yhteensovitetut toimet Tässä jaksossa on lyhyt yhteenveto edellisen, vuotta 2001 koskevan kertomuksen jälkeen toteutetuista yhteisön tason yhteisistä ja yhteensovitetuista toimista (CCPM). Nämä yhteiset ja yhteensovitetut toimet ovat jäsenvaltioiden toteuttamia täydentäviä toimia. Jotta voitaisiin määritellä ympäristön kannalta tehokkaimmat ja kannattavimmat toimet EY:n tavoitteen saavuttamiseksi, on perustettu Eurooppalainen ilmastonmuutosohjelma (ECCP), joka nivoutuu kuudenteen ympäristöä koskevaan toimintaohjelmaan ja EY:n kestävän kehityksen strategiaan. Eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman ensimmäisen vaiheen toteuttamisesta annetussa komission tiedonannossa mainittiin joukko toimenpiteitä, joita komissio aikoo esittää vuosina 2002 ja 2003. Nämä toimenpiteet on jaettu neljään ryhmään: laaja-alaiset kysymykset, energia, liikenne ja teollisuus. Niillä on mahdollista saavuttaa kustannustehokkaasti noin 122-178 hiilidioksidiekvivalenttitonnin CO2-päästöjen vähennys. ECCP-ohjelmalla jatketaan sen ensimmäisessä vaiheessa määriteltyjen ensisijaisten toimenpiteiden käytännön toteuttamisen tukemista ja helpottamista. Seuraavassa taulukossa esitetään katsaus alan edistymistä koskevaan tilanteeseen lokakuussa 2002. Taulukko 5.5.1: Yhteisten ja yhteensovitettujen toimien edistyminen Ehdotettu toimenpide // Toteutuksen tilanne Laaja-alaiset kysymykset // Päästökauppaa koskeva ehdotus // Komissio antanut yhteispäätösmenettelyyn IPPC-direktiivin (ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen) täytäntöönpanon toteutuminen // Yleisiä energiatehokkuutta lisääviä tekniikoita koskevan IPPC-viiteasiakirjan laatiminen aloitetaan vuonna 2003; parhaita käytettävissä olevia tekniikoita (BAT) käsittelevien alakohtaisten viiteasiakirjojen laatimista jatketaan; julkaistujen BAT-viiteasiakirjojen tarkistaminen aloitetaan vuonna 2003. Hankeperusteisten mekanismien kytkeminen päästökauppaan // Valmistelu ECCP:n työryhmässä Ehdotus on tarkoitus antaa vuoden 2003 alkupuoliskolla Valvontajärjestelmän tarkistus // Ehdotus on tarkoitus antaa ennen vuoden 2002 loppua Energia // Energiatuotteiden verotusta koskeva direktiivi (ennen ECCP-ohjelmaa) // Neuvoston käsiteltävänä; tarkoitus hyväksyä vuoden 2002 loppuun mennessä Direktiivi rakennusten energiatehokkuudesta // Yhteispäätösmenettelyssä Direktiivi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä (ennen ECCP-ohjelmaa) // Neuvosto ja parlamentti hyväksyneet Lopputuotteiden energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia koskeva ehdotus // Valmistelu käynnissä Ehdotus on tarkoitus antaa ennen vuoden 2002 loppua Energian kysyntää koskeva direktiiviehdotus // Valmistelu käynnissä Ehdotus on tarkoitus antaa vuoden 2003 ensimmäisen neljänneksen aikana Sähkön ja lämmön yhteistuotantoa koskeva direktiiviehdotus // Komission ehdotus annettu Julkisten hankintojen energiatehokkuuden lisäämistä koskevat aloitteet // Valmistelu käynnissä Valistuskampanja ja vauhdittamiskampanja // ECCP:n työryhmä 3:n alaryhmässä laaditun aloitteen käsittely Aloite käynnistetään vuonna 2003 Liikenteeseen liittyvät asiat // Vapaaehtoinen ACEA/JAMA/KAMA-sopimus autokannan keskimääräisten CO2-päästöjen vähentämiseksi 140 grammaan kilometriä kohti vuosiin 2008/2009 mennessä (ennen ECCP-ohjelmaa) // Seurataan vuosittaisen raportoinnin avulla Liikennemuotojen välisen tasapainon korjaaminen // Yhteistä liikennepolitiikkaa koskevan valkoisen kirjan mukainen toimenpidepaketti Infrastruktuurin käytön ja maksujen kehittämistä koskeva ehdotus // Valmisteluasiakirjaa laaditaan Biopolttoaineiden käytön edistäminen liikenteessä // Komissio antanut tiedonannon ja direktiiviehdotukset Komission tiedonanto henkilöautojen verotuksesta // Komissio antanut tiedonannon Ehdotus ammatillisiin tarkoituksiin polttoaineena käytettävään dieselöljyyn sovellettavasta erityisen verotusjärjestelmästä sekä bensiinin ja dieselöljyn valmisteverojen lähentämisestä // Komissio antanut ehdotuksen Ehdotus yhteisön rahoitustuen myöntämisestä tavarankuljetusjärjestelmän ympäristönsuojelun tason parantamiseksi // Komissio antanut ehdotuksen Teollisuus // Ehdotus fluorattuja kaasuja koskevaksi lainsäädäntötoimeksi // Valmistelu ECCP:n työryhmässä 5 sekä kustannus-hyötyanalyysi; Ehdotus on tarkoitus antaa vuoden 2003 ensimmäisen neljänneksen aikana Lisäksi komissio tutkii edelleen toimia, joilla voidaan täydentää jäsenvaltioiden yrityksiä kustannustehokkaiden toimenpiteiden kehittämiseksi. Marrakeshin sopimuksissa on täydelliset säännöt nielujen sisällyttämisestä järjestelmään Kioton pöytäkirjan mukaisesti. Näiden sopimusten mukaisesti on perustettu kaksi uutta ECCP:n työryhmää, jotka käsittelevät metsien ja maatalousmaan hiilen sitomisen tehostamista. Nämä ECCP:n uudet työryhmät on perustettu tiiviissä yhteistyössä tutkimuspääosaston kanssa ja ottaen huomioon EY:n tukemien hankkeiden uusimmat tulokset. Lisäksi kehitetään eräitä ECCP:n ensimmäisessä vaiheessa määriteltyjä erityistoimia, joita on syytä tutkia tarkemmin niiden päästövähennyspotentiaalin ja kustannustehokkuuden kannalta (esim. uusiutuvista energialähteistä tuotettu lämpöenergia, energia-asioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä E2MAS, moottorien haasteita koskeva aloite, henkilöautoja koskevat verotoimenpiteet). Komissio aikoo antaa ECCP:n toimista kattavan kertomuksen vuoden 2003 alkupuoliskolla. 6. Kasvihuonekaasupäästöjen tavoitteet ja vähennykset ehdokasmaissa 6.1. Tavoitteet Lähitulevaisuudessa Euroopan unioniin liittyy useita eurooppalaisia valtioita. Jotta näiden maiden yhdentäminen EY:n ilmastonmuutospolitiikkaan sujuisi ongelmitta, on tärkeää tutustua niiden saavutuksiin kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisen alalla. Ehdokasmailla on kuitenkin Kioton pöytäkirjan nojalla omat tavoitteensa, joita ei ole yhdistetty 15 jäsenvaltion EY:n tavoitteisiin. UNFCCC:ssa ehdokasmaat kuuluvat maihin, jotka ovat siirtymässä markkinatalouteen, mutta ne ovat myös Kioton pöytäkirjan liitteen I sopimuspuolia. Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasvaltioiden osalta on tehty alustava arvio. Tietojen puuttumisen vuoksi Malta, Kypros ja Turkki eivät sisälly arvioon. Kymmenelle Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasmaalle on määritelty Kioton pöytäkirjassa eri tavoitteet. Bulgarian, Latvian, Liettuan, Romanian, Slovakian, Slovenian, Tsekin ja Viron tavoite on 8 prosentin vähennys vertailuvuodesta [20]. Puolan ja Unkarin tavoite puolestaan on 6 prosenttia (kuvio 6.1.1). [20] Maita, joiden vertailuvuosi on muu kuin 1990, ovat Bulgaria (1988), Puola (1988) ja Unkari (vuosien 1985-87 keskiarvo). Kuvio 6.1.1: Kioton pöytäkirjan tavoitteet ehdokasmaille >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) 6.2. Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ehdokasmaissa Ehdokasmailla ei ole yhteistä päästövähennystavoitetta vaan jokaiselle maalle on määritelty Kioton pöytäkirjassa oma tavoite. Alalta on kuitenkin tehty epävirallinen yhdistetty analyysi, jotta kymmenen ehdokasmaan suuntauksia olisi mahdollista verrata EY:n kehitykseen. Kaikkien ehdokasmaiden tavoitteena oli vakiinnuttaa päästöt UNFCCC:n mukaisesti vuoteen 2000 mennessä (kuvio 6.2.1). Kymmenen ehdokasmaan yhteenlasketut kasvihuonekaasupäästöt vähenivät 32 prosenttia vertailuvuodesta vuoteen 1999. Kun maita tarkasteltiin ryhmänä, vertailuvuoden lukuna pidettiin yksittäisten maiden vertailuvuosien keskiarvoa. Vuonna 1999 koko alueen tavoitteen saavuttamista osoittava indikaattori oli -30,2 mittapistettä. Ehdokasmaiden saavutukset kuitenkin vaihtelevat huomattavasti (kuvio 6.2.2). Yhdeksän maata alitti Kioton tavoitekehityksensä. Näiden tavoitteen saavuttamista osoittavat indikaattorit vaihtelivat Unkarin -13 mittapisteestä Latvian -59,7 mittapisteeseen. Ainoastaan Slovenia ylitti tavoitekehityksensä +2,9 mittapisteellä. Kuvio 6.2.1: Ehdokasmaiden kasvihuonekaasupäästöt verrattuna vuosien 2008-2012 Kioton tavoitteisiin (ei sisällä fluorattuja kaasuja eikä maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuvia päästöjä) >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) Kuvio 6.2.2: Ehdokasmaiden Kioton pöytäkirjan tavoitteen saavuttamista osoittavat indikaattorit (mittapisteinä) >VIITTAUS KAAVIOON> Tavoitteen saavuttamista koskeva indikaattori: ks. selitys kohdassa 5.1. Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) 6.3. Kasvihuonekaasujen päästöennusteet ehdokasmaissa Valvontajärjestelmää ei virallisesti sovelleta ehdokasmaihin, joten tässä esitetyt tiedot perustuvat UNFCCC:n mukaisiin kansallisiin tiedonantoihin. Kuusi maata (Latvia, Puola, Slovakia, Tsekki, Unkari ja Viro) oli elokuuhun 2002 mennessä toimittanut kolmannen kansallisen tiedonannon. Tsekki esitti kaksi ennustetta: viiteskenaarion (alempi ennuste kuviossa 6.3.1) ja sekä skenaarion, jonka taustaoletuksena on suuri talouskasvu. Kaikissa nykyisin toimin -ennusteissa ennustetaan päästöjen olevan vuonna 2010 Kioton sitoumuksia alhaisemmat. Latvian ja Viron päästöjen ennustetaan olevan huomattavasti pienemmät kuin vuonna 1990. Ennustetut vähennykset johtuvat osittain talouden rakenneuudistuksesta, joka on jo toteutettu näissä maissa. Kaikissa maissa on kuitenkin toteutettu toimia kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. Nämä toimet koskevat pääasiassa energiankäyttöä ja jätteitä, mutta joitakin toimia on toteutettu myös muilla aloilla. Päästöjen vähentämiseksi toteutettujen toimien kirjo on laaja, mutta vapaaehtoisia sitoumuksia on käytetty vain vähän. Viisi maata on myös määritellyt lisätoimia, vaikka nykyisten toimien ennustetaan riittävän. Kuvio 6.3.1: Ehdokasmaiden nykyisin toimin -ennusteet (vuoden 2010 päästöt suhteessa vuoteen 1990) >VIITTAUS KAAVIOON> Liite I: Jäsenvaltioiden osuudet kasvihuonekaasujen vähennyksistä Näissä päästöjen suuntauksia ja ennusteita koskevissa kuvioissa on otettu huomioon ainoastaan sisäiset toimenpiteet. Kioton joustomekanismit eivät vielä sisälly valvontajärjestelmään, ja hiilinieluja ei ole otettu huomioon. Kuvio A.1 ja A.2: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Itävallassa ja Belgiassa >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio A.3 ja A.4: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Tanskassa ja Suomessa >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio A.5 ja A.6: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Ranskassa ja Saksassa >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) Kuvio A.7 ja A.8: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Kreikassa ja Irlannissa >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio A.9 ja A.10: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Italiassa ja Luxemburgissa >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio A.11 ja A.12: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Alankomaissa ja Portugalissa >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) Kuvio A.13 ja A.14: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Espanjassa ja Ruotsissa >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) Kuvio A.15: Kasvihuonekaasupäästöjen suuntaukset ja ennusteet Yhdistyneessä kuningaskunnassa >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EEA (2002a), EEA (2002b) Liite II: Sanasto ja lyhenteet Todellinen edistyminen // Todellista edistymistä arvioidaan vertaamalla vertailuvuoden selvityksiä viimeisimpiin saatavilla oleviin selvityksiin todellisten päästösuuntausten selvittämiseksi sekä vertaamalla jäsenvaltioiden ja koko yhteisön päästötavoitteita. Arviointi perustuu jäsenvaltioiden ja yhteisön päästöselvityksiin. Ennakoitu edistyminen // Ennakoitua edistymistä arvioidaan tarkastelemalla hyväksyttyjä (nykyisiä) toimia ja lisätoimia (suunniteltuja toimia tai toimia, joista vasta keskustellaan) sekä kansallisesti että yhteisön tasolla ja vertaamalla vuoteen 2010 asti ennakoitua päästöjen kehitystä jäsenvaltioiden ja koko yhteisön päästötavoitteisiin. Arviointi perustuu jäsenvaltioiden ja yhteisön ennusteisiin päästöjen kehityksestä. ECCP // Eurooppalainen ilmastonmuutosohjelma (European Climate Change Programme), jonka tavoitteena on määritellä ja kehittää kaikkia tarvittavia EU:n strategian osatekijöitä Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanemiseksi. Taakanjako EY:ssä // UNFCCC-sopimuksen Kioton pöytäkirjassa asetetaan erilaisia sitovia päästötavoitteita useille sopimuspuolille, Euroopan yhteisö (EY) mukaan luettuna. Tämän sopimuksen mukaisesti EY sitoutui vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään 8 prosenttia vuoden 1990 tasosta kauteen 2008-2012 mennessä. Tämä kokonaistavoite on jaettu eriytetysti yksittäisten jäsenvaltioiden kesken neuvoston päätöksessä 2002/358/EY säädetyn EU:n taakanjakojärjestelmän mukaisesti. Valvontajärjestelmä // Valvontajärjestelmä on väline, jolla arvioidaan tarkasti ja säännöllisesti yhteisön edistymistä ilmastonmuutosta koskevan YK:n puitesopimuksen (UNFCCC) ja Kioton pöytäkirjan mukaisten sitoumusten täyttämisessä. Nielu // Prosessi, toiminta tai järjestelmä, jonka avulla poistetaan kasvihuonekaasu, aerosoli tai kasvihuonekaasuprekursori ilmakehästä. Lähde // Prosessi tai toiminta, josta vapautuu kasvihuonekaasua, aerosolia tai kasvihuonekaasuprekursoreita ilmakehään. CCPM // Yhteisön tason yhteiset ja yhteensovitetut toimet (Common and Co-ordinated Policies and Measures at Community level). Yhteistuotanto // Yhdistetty lämmön ja sähkön tuotanto Sopimuspuolten konferenssi // Ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen UNFCCC:n sopimuspuolten konferenssi Yhteiset raportointimallit // Kasvihuonekaasupäästöjä koskevien selvitysten yhteiset raportointimallit DTI // Tavoitteen saavuttamista osoittava indikaattori. Tavoitekehitystä kuvataan suorana linjana vertailuvuoden (1990) päästömääristä kauden 2008-2010 taakanjakotavoitteisiin. Oletuksena on, että prosenttimääräinen vähennys vuoden 1990 tasosta tapahtuu ainoastaan lineaarisesti, ja huomioon otetaan ainoastaan sisäiset toimenpiteet. DTI-prosenttiluvut osoittavat edellisen vuoden hypoteettisen tavoitteen (mitä olisi pitänyt saavuttaa) poikkeaman saman vuoden päästömäärästä (mitä on saavutettu). EEA // Euroopan ympäristökeskus BKT // Bruttokansantuote KHK // Kasvihuonekaasu (Greenhouse gas) IPCC // Hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli (Intergovernmental Panel on Climate Change) LUCF // Maankäytön muutokset ja metsätalous (Land Use Change and Forestry) UNFCCC // Ilmastonmuutosta koskeva YK:n puitesopimus (United Nations Framework Convention on Climate Change) TPES // Primäärienergian kokonaistuotanto (Total primary energy supply) TFC // Kokonaisloppukulutus (Total final consumption) TPES:n ja TFC:n erotus on yhtä suuri kuin energiankäyttö energiateollisuudessa