Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle haiden säilyttämistä ja hoitoa koskevasta Euroopan yhteisön toimintasuunnitelmasta {SEC(2009) 103} {SEC(2009) 104} {SEC(2009) 106} /* KOM/2009/0040 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 5.2.2009 KOM(2009) 40 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE haiden säilyttämistä ja hoitoa koskevasta Euroopan yhteisön toimintasuunnitelmasta {SEC(2009) 103}{SEC(2009) 104}{SEC(2009) 106} KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE haiden säilyttämistä ja hoitoa koskevasta Euroopan yhteisön toimintasuunnitelmasta 1. Johdanto Hait tunnetaan merten suurimpina saalistajina. Kyse on kuitenkin hyvin haavoittuvista lajeista, joiden kannat ovat pienenemässä merkittävästi, ja eräät EU:n vesillä elävät lajit ovat jopa todellisessa vaarassa kuolla sukupuuttoon. Biologisesta näkökulmasta katsottuna hait, rauskut ja sillikuningaskalat – joista käytetään yhteistä nimitystä rustokalat ( Chondrichthyes ) – jakautuvat kahteen pääryhmään eli leveäsuisiin ja koppapäisiin, ja niihin kuuluu yli 1 000 lajia[1]. Niitä tavataan kaikilla merillä ja erityisesti Pohjois-Atlantilla, jolta saadaan saaliiksi yli puolet EY:n alusten haisaaliista. Vaikka hainkalastuksen osuus maailman kalastustuotannosta on edelleenkin vähäinen, se on kasvanut nopeasti 1980-luvun puolivälistä alkaen. Tämän suuntauksen taustalla on haituotteiden (erityisesti evien mutta myös lihan, nahan, ruston jne.) lisääntynyt kysyntä varsinkin Aasian markkinoilla. Muita kyseiseen suuntaukseen vaikuttaneita tekijöitä ovat esimerkiksi parannukset kalastustekniikan, jalostuksen ja markkinoinnin aloilla sekä muiden kalakantojen heikkeneminen. Kaikki nämä seikat vaikuttivat osaltaan siihen, että haisaaliiden arvo on noussut. Maailman haisaaliit kasvoivat vuosien 1984 ja 2004 välillä 600 000 tonnista yli 810 000 tonniin. Haipopulaatiot kärsivät biologisten erityispiirteidensä vuoksi erityisen voimakkaasti sääntelemättömästä ja intensiivisestä kalastuksesta. Niiden alhainen lisääntymiskyky ja vähäiset mahdollisuudet populaation kasvuun merkitsevät, että haikannoilla on vain pieni mahdollisuus elpyä liikakalastuksesta tai muista häiriöistä. Sen vuoksi hainkalastuksen hallintoa varten on tarpeen luoda vakaat ja toimivat puitteet haiden kestävän hyödyntämisen varmistamiseksi. Hainkalastusta on pyritty hallinnoimaan koordinoidusti kansainvälisellä tasolla. FAO hyväksyi vastuullista kalataloutta koskevien toimintaohjeiden osana vuonna 1999 haikantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevan kansainvälisen toimintasuunnitelman (IPOA SHARKS). FAOn toimintasuunnitelma ei ole sitova, vaan sen tavoitteena on tarjota kaikille asianomaisille valtioille vertailukohta ja suuntaviivat, joita niiden olisi noudatettava laatiessaan omia suunnitelmiaan haikantojen säilyttämistä, hoitoa ja pitkän aikavälin kestävää hyödyntämistä varten. Vaikka hainkalastus on EY:n laivastoille tärkeää, yhteisön tasolla ei ole tähän mennessä vahvistettu kattavia hainkalastukseen sovellettavia hoitopuitteita. Vuosien mittaan on toteutettu lukuisia toimenpiteitä, joiden suorana tai epäsuorana tavoitteena on haiden säilyttäminen ja hoito. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että nykyisten toimenpiteiden valikoimaa olisi lisättävä, jotta voitaisiin varmistaa yhteisön alusten yhteisön vesillä ja niiden ulkopuolella kalastamien monien uhanalaisten kantojen elpyminen. Yhteisön olisi lisäksi kestävää kalastusta koskevan sitoumuksensa ja kansainvälisen tason painoarvonsa nojalla otettava suunnannäyttäjän rooli rustokalojen rationaaliseen hyödyntämiseen tähtäävien politiikkojen kehittämisessä. Sen vuoksi EY:n tasolla on nyt aiheellista luoda ja panna täytäntöön hainkalastukseen sovellettava kattava, tehokas ja yhdennetty poliittinen ja lainsäädännöllinen kehys. Tässä tiedonannossa esitellään haita koskeva toimintasuunnitelma. Siinä annetaan taustatietoja, joiden perusteella suunnitelma on laadittu, ja siinä esitetään suunnitelman keskeiset periaatteet ja pääkohdat. Liitteenä olevassa taulukossa on yleiskatsaus suunnitelluista toimista. Suunnitelma pohjautuu sidosryhmiltä julkisessa ja toimielinten välisessä kuulemisessa, joka saatiin päätökseen maaliskuussa 2008, saatuun runsaaseen palautteeseen, ja sen tukena on liitteenä olevassa vaikutustenarvioinnissa annettu analyysi. FAOn kansainvälisen toimintasuunnitelman vaatimusten mukaisesti tämän tiedonannon ja toimintasuunnitelman liitteenä on haita koskeva arviointiraportti, joka esitetään liitteenä olevan valmisteluasiakirjan muodossa. 2. Nykytilanne 2.1. Hainkalastus EY:ssä 2.1.1. Pohjois-Atlantti Pohjois-Atlantilla harjoitetaan useita tärkeitä hainkalastuksia niin EU:n ja kolmansien maiden (Norja, Färsaaret jne.) lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä kuin eri alueellisten kalastusjärjestöjen toimivaltaan kuuluvilla kansainvälisillä vesillä. Näitä kalastuksia ovat Koillis-Atlantilla harjoitettava haiden ja rauskujen matalien vesien kalastus, Koillis-Atlantilla harjoitettava pohjakalastus ja keskisyvien vesien kalastus sekä haiden syvänveden kalastus (merkittävämpää trooppisten vesien pelagista kalastusta käsitellään erikseen seuraavassa kohdassa). EU:n alukset pyytävät tällä alueella noin 56 000 tonnia rustokalaa (Luoteis- ja Koillis-Atlantti, Välimeri mukaan luettuna), ja niiden saaliit koostuvat pääasiassa lähellä merenpohjaa elävistä rauskuista ja pienistä haista. Suuria pelagisia haita saadaan saaliiksi suhteellisen vähän. Haiden hoitoon tällä alueella liittyviä suurimpia ongelmia on se, että pohjakalastus on luonteeltaan sekakalastusta, minkä vuoksi haiden suojelutoimia on vaikea toteuttaa aiheuttamatta vakavia seurauksia muille saalislajeille. Haita ja rauskuja sivusaaliiksi saavien pohjakalastuslaivastojen merkittävä ylikapasiteetti luo niin ikään suuria kalastuksenhoito-ongelmia kyseisellä alueella. 2.1.2. Keski- ja Etelä-Atlantti Keski-Atlantin pelaginen hainkalastus : Tämän alueen tärkeimmät kohdelajit ovat tonnikala ja miekkakala, joten Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio (ICCAT) hallinnoi tonnikalan pintakalastusta ja tietyssä määrin sen pääasiallisia sivusaaliita, jotka koostuvat pelagisista haista. Haita jää harvoin saaliiksi kurenuottiin sekä vapa- ja siimapyydyksiin, mutta pintasiima-aluksilla haiden osuus saaliista on noin 68 prosenttia verrattuna kohdelajeiksi ilmoitettujen miekkakalojen ja tonnikalojen saalisosuuteen, joka on 30 prosenttia. Nämä haisaaliit ovat noin 31 000 tonnia vuosittain ja koostuvat lähinnä sinihaista ( Prionace glauca ) ja makrillihaista ( Isurus oxyrinchus ). Sinihain osuus kaikista haisaaliista on 75 prosenttia. Tonnikalankalastuksen lisäksi yhteisön alukset harjoittavat Keski-Atlantilla myös rannikkokalastusta kolmansien maiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä. Yhteisön alusten tältä osin ilmoittamat saaliit (oletettavasti aluksilla olevat saaliit) ovat suhteellisen pieniä – noin 2 300 tonnia vuosittain viimeisten viiden vuoden ajalta. 2.1.3. Intian valtameri Kaksi tärkeintä tämän alueen saalislajiryhmää ovat miekkakalat (noin 45 prosenttia eli 7 000 tonnia vuodessa) ja hait (noin 40 prosenttia eli 6 100 tonnia vuodessa). Yleisin saaliiksi saatu hailaji on sinihai ( Prionace glauca ), jonka osuus haiden kokonaissaaliista on 88 prosenttia. Toinen merkittävä laji on makrillihai ( Isurus oxyrinchus ), jonka osuus on noin 9 prosenttia kaikista haisaaliista. 2.1.4. Tyyni valtameri Tyynellä valtamerellä tonnikalankalastusta hallinnoi kaksi alueellista kalastusjärjestöä: itäosassa IATTC ja keski- ja länsiosissa WCPFC. Yhteisö on viimeksi mainitussa järjestössä sopimuspuolena, mutta IATTC:ssä sillä on pelkkä tarkkailijan rooli. Puretut haisaaliit kasvoivat vuosina 2001–2005 tasaisesti noin 400 tonnista 6 100 tonniin. Tämä kuvastaa haiden lisääntynyttä säilytystä aluksilla, mikä johtuu siitä, että kyseisten lajien ja niiden johdannaisten taloudelliset mahdollisuudet ovat parantuneet kansainvälisillä markkinoilla. Se on seurausta myös kalastuksen laajenemisesta länteen vuodesta 2004 alkaen. Atlantin ja Intian valtameren tavoin sinihai ( Prionace glauca ) ja makrillihai ( Isurus oxyrinchus ) ovat yleisimmät pelagiset hait myös Tyynellämerellä toimivien pintasiima-alusten saaliissa. 2.2. Haimarkkinat EU:ssa Piikkihai ( Squalus acanthias ) ja punahai ( Scyliorhinus spp.) kuuluvat neuvoston asetuksella (EY) N:o 104/2000[2] luotuun kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteiseen markkinajärjestelyyn ja voivat päästä osallisiksi interventiotoimenpiteistä. Piikkihain markkinoiltapoistojen osuus EU25:n tuotannosta vaihteli 0,76 prosentista 1,46 prosenttiin vuosina 2005–2007. Toisaalta punahain markkinoiltapoistojen osuus EU25:n tuotannosta kasvoi vuoden 2005 4,04 prosentista 6,54 prosenttiin vuonna 2007. Ulkoisen kaupan suhteen voidaan todeta, että EU25:een suuntautuva piikkihain ja muiden haiden (kokonaisten, tuoreiden, jäähdytettyjen ja jäädytettyjen) tuonti, joka vuonna 2005 oli 19 439 tonnia, laski 18 756 tonniin vuonna 2007. Toisaalta piikkihain ja muiden haiden (kokonaisten, tuoreiden, jäähdytettyjen ja jäädytettyjen) vienti EU25:stä nousi vuoden 2006 696 tonnista 2 704 tonniin vuonna 2007. 2.3. Haihin sovellettava EU:n lainsäädäntökehys Hait ovat elävä vesiluonnonvara, joten kyseinen yhteisön suunnitelma kuuluu elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 1 artiklassa määritellyn yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) soveltamisalaan. Olemassa olevalla EY:n lainsäädännöllä säännellään tuotoksen hallintaa, teknisiä toimenpiteitä, valvontaa, laivastopolitiikkaa ja kauppapolitiikkaa, joten se voisi edistää tehokkaasti haiden kestävää hyödyntämistä. Myös muilla toimenpiteillä, jotka eivät koske suoranaisesti haita, voi olla merkittäviä vaikutuksia erityisesti sivusaaliina saatuihin haihin. Tällaisia toimenpiteitä toteutetaan asetuksen (EY) N:o 1967/2006 mukaisten monivuotisten suunnitelmien osana. Haiden yleisiä kalastusmahdollisuuksia säännellään seuraavilla kahdentyyppisillä asetuksilla, joissa vahvistetaan säännöt haiden kohdennetulle kalastukselle ja haiden pyytämiselle sivusaaliina: a) kaksivuotiset neuvoston asetukset yhteisön aluksiin sovellettavien eräiden syvänmeren kalakantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta joka toinen vuosi EU:n ja NEAFC:n (Koillis-Atlantin kalastuskomissio) vesille; b) vuosittaiset neuvoston asetukset yhteisön vesialueilla ja yhteisön aluksiin sellaisilla muilla vesialueilla, joilla pyyntirajoitukset ovat tarpeen, sovellettavien eräiden kalakantojen kalastusmahdollisuuksien ja niihin liittyvien edellytysten vahvistamisesta, NEAFC:n, NAFO:n ja CCAMLR:n hallinnoimat vesialueet mukaan luettuina. Lisäksi 16. joulukuuta 2002 annetulla asetuksella (EY) N:o 2347/2002[3] vahvistetaan syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavat kalastusmahdollisuuksien saamista koskevat erityiset vaatimukset ja niihin liittyvät edellytykset, ja kyseinen asetus kattaa myös monia syvänmeren hailajeja. Neuvoston asetuksella (EY) N:o 1185/2003[4] kielletään ja estetään haiden eväpyynnin harjoittaminen, jossa hailta irrotetaan evät ja muu osa hain ruumiista heitetään mereen. Siinä säädetään, että saaliista säilytettyjen evien paino ei saa koskaan ylittää niiden evien teoreettista painoa, jotka vastaisivat aluksella pidettäviä, jälleenlaivattavia tai alukselta purettavia muita jäljellä olevia hain osia. Tämän velvoitteen noudattamisen varmistamiseksi asetuksessa säädetään, että evien teoreettinen paino ei saa ylittää 5:tä prosenttia haisaaliin elopainosta. Lisäksi on tärkeää huomioida, että kansainvälisellä ja Euroopan yhteisön tasolla on toteutettu erinäisiä toimia haiden ja haituotteiden kansainvälisen kaupan sääntelemiseksi. Toimet on pantu täytäntöön luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (CITES) puitteissa. Eräät hailajit, nimittäin jättiläishai ( Cetorhinus maximus ), valkohai ( Carcharodon carcharias ) ja valashai ( Rhincodon typus ) sisältyvät CITES-yleissopimuksen lisäykseen II, mikä tarkoittaa, että kyseisten lajien kauppa on tarkoin säänneltyä. Jättiläishai ja valkohai luetellaan myös muuttavien luonnonvaraisten eläinten suojelemisesta tehdyn yleissopimuksen (CMS-yleissopimus) lisäyksissä I ja II. Valashai sisältyy mainitun yleissopimuksen lisäykseen II. 3. Toimintasuunnitelma 3.1. Yhteisön toimintasuunnitelma: yleinen tavoite, soveltamisala ja toiminnalliset tavoitteet Tämän toimintasuunnitelman vertailukohta on FAOn IPOA SHARKS -toimintasuunnitelma, jonka tavoitteena on taata haiden säilyttäminen ja hoito sekä pitkän aikavälin kestävä hyödyntäminen kaikkialla maailmassa. Yhteisön toimintasuunnitelman tarkoituksena on edistää mainitun yleistavoitteen toteutumista elvyttämällä uhanalaisia kantoja, joita yhteisön alukset kalastavat yhteisön vesillä ja niiden ulkopuolella. Toimintasuunnitelmassa kuvaillaan, mitä on jo tehty ja mitä on vielä tehtävä, jotta voidaan varmistaa kattava ja johdonmukainen lainsäädäntöpolitiikka ja sääntelykehys haiden säilyttämiselle ja hoidolle yhteisön vesialueilla ja niiden ulkopuolella. Ehdotettu toimintasuunnitelma kattaa kaikkien yhteisön vesillä pyydettyjen rustokalojen kohdennetun ammattikalastuksen ja ammattikalastuksessa saadut sivusaaliit sekä kohdennetun virkistyskalastuksen ja virkistyskalastuksessa saadut sivusaaliit. Se koskee myös Euroopan yhteisön ja kolmansien maiden välisten voimassa olevien ja potentiaalisten sopimusten ja kumppanuuksien kattamia kalastuksia samoin kuin avomerikalastusta ja sellaisten alueellisten kalastusjärjestöjen piiriin kuuluvaa kalastusta, jotka vastaavat kalastuksen hallinnosta tai antavat ei-sitovia suosituksia yhteisön vesien ulkopuolella. Toimintasuunnitelman kolme erityistavoitetta ovat seuraavat: 1. saada lisää tietoa niin hainkalastuksesta kuin hailajeista ja niiden roolista ekosysteemissä; 2. varmistaa, että haiden kohdennettu kalastus on kestävää ja että muissa kalastuksissa saatavat hain sivusaaliit ovat asianmukaisesti säänneltyjä; 3. edistää yhteisön haiden suhteen noudattaman sisäisen ja ulkoisen politiikan välistä johdonmukaisuutta. 3.2. Yhteisön toimintasuunnitelma: pääperiaatteet ja tärkeimmät toimet 3.2.1. Vaiheittainen strategia haihin liittyvien kysymysten ratkaisemiseksi vankan tieteellisen näytön perusteella Yleisenä periaatteena on, että rustokaloja pitäisi hallinnoida vankan tieteellisen näytön perusteella, kuten muitakin kalastuksia. Useimpien asiaan liittyvien lajien biologisten ja ekologisten erityispiirteiden vuoksi niiden hallinnointi edellyttää kuitenkin varovaisempaa lähestymistapaa. Täytäntöönpanotoimenpiteiden olisi perustuttava komission tiedonannossa KOM(2000) 803 lopullinen[5] kuvailtuun ennalta varautuvaan lähestymistapaan, jota sovelletaan kohdelajikohtaiseen kalastuksenhoitoon. Olisi huomattava, että ICESin haityöryhmässä (WGEF) laaditaan arviot tärkeimpien hailajien kantojen tilasta vuosina 2007–2009. Koska näiden arvioiden pitäisi olla pohjana kaikille tulevaisuudessa toteutettaville yksittäisiä kantoja koskeville toimille, kaikkia haiden säilyttämiseen tähtääviä suotavia toimia ei voida toteuttaa samanaikaisesti. Vaiheittaisen lähestymistavan noudattaminen vaikuttaa järkevältä myös siitä syystä, että saataville tulee koko ajan yhä enemmän tieteellistä ja seurantatietoa. Tältä osin on syytä ottaa huomioon, että komissio hyväksyi 6. marraskuuta 2008 tekemällä päätöksellään monivuotisen yhteisön ohjelman kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista yhteisön puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 199/2008 mukaisesti (ryhmän 1 kannat). Eväpyyntikiellon suhteen eräs merkittävä mahdollinen porsaanreikä, joka liittyy EY:n ”eväpyyntiasetuksen” täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa, on vaara siitä, että jäsenvaltiot hyväksyvät liian yleisiä perusteluja tarpeelle käsitellä aluksella erikseen hainevät ja muut haiden osat. Sen vuoksi vaikuttaa aiheelliselta vahvistaa ja selkeyttää asetuksen (EY) N:o 1185/2003 4 artiklan 2 kohdassa säädettyjä perusteluja. Tältä osin komissio on ottanut huomioon myös muita asiaan liittyviä seikkoja, kuten kansainvälisten asiantuntijoiden asiassa antamat suositukset, joiden mukaan tehokas ja käytännöllinen eväpyyntiasetus olisi sellainen, jossa haiden purkaminen eviä irrottamatta tehdään pakolliseksi. Lisäksi komissio on ottanut huomioon kannanotot, jotka on saatu komission käynnistämässä yhteisön toimintasuunnitelmaluonnosta koskevassa avoimessa kuulemisessa. 3.2.2. Alueellisen yhteistyön painottaminen Monet hailajit vaeltavat laajasti kansainvälisten vesien alueilla. Sen vuoksi tällaisia kantoja hyödyntävien kalastusten hallintovastuu kuuluu pääasiassa asianomaisille alueellisille kalastusjärjestöille. Näiden elinten tehtävänä on määritellä asiaankuuluvat toimenpiteet, jotka toteutetaan niiden vastuulla olevilla vesialueilla. Sen vuoksi on tärkeää tukea kyseistä alueellisten kalastusjärjestöjen toimintaa, vahvistaa jo toiminnassa olevia alueellisia kalastusjärjestöjä ja tehdä yhteistyötä uusien alueellisten kalastusjärjestöjen pikaiseksi perustamiseksi alueille, joilta ne vielä puuttuvat. Alueelliset kalastusjärjestöt, joissa yhteisö on sopimuspuolena, ovat tähän mennessä antaneet haiden hoidosta vain vähän sitovia suosituksia. Tapauksissa, joissa suosituksia tai hoitosuunnitelmia ei ole näköpiirissä, yhteisön olisi rohkaistava asianomaisia tiedekomiteoita laatimaan ehdotuksia tietojen saatavuuden parantamiseksi sekä suorittamaan alustavia arvioita. Yhteisön toimintasuunnitelman keskeisenä periaatteena on lujittaa alueellisten kalastusjärjestöjen asemaa kalastuksenhoitopolitiikassa, minkä seurauksena järjestöjen tiedekomiteoilta voidaan saada erittäin asiantuntevia lausuntoja. Jos alueellisilta kalastusjärjestöiltä ei saada hainkalastuksen hoidosta selkeitä suosituksia ja lausuntoja, toimintasuunnitelmassa keskitytään sekä haiden kohdennettua kalastusta että haisivusaaliita koskevan tietämyksen parantamiseen. Yhteisö työskentelee siis edelleenkin alueellisten kalastusjärjestöjen kanssa ja tukee niitä niiden pyrkiessä levittämään haita koskevia tietoja ja toteuttamaan asiaankuuluvia hoitotoimenpiteitä. Asetuksessa (EY) N:o 1185/2003 säädettyä eväpyyntiä koskevaa kieltoa sovelletaan kaikenlaiseen yhteisön vesillä tapahtuvaan kalastukseen ja kaikkiin yhteisön aluksiin, jotka kalastavat muilla kuin yhteisön vesillä. Lisäksi useimmat haiden säilyttämiskysymyksissä toimivaltaiset alueelliset kalastusjärjestöt ovat aivan viime vuosina kieltäneet eväpyynnin harjoittamisen. Näistä kielloista on usein sovittu yhteisön ehdotusten perusteella, ja ne ovat saaneet muiden sopimuspuolten kannatuksen. Kyseisissä alueellisten kalastusjärjestöjen vahvistamissa säännöissä kielletään haiden eväpyynti ja määrätään, että kunkin sopimuspuolen on kiellettävä aluksiaan pitämästä aluksella haineviä, joiden kokonaispaino on yli 5 prosenttia "aluksella olevien haiden painosta" ensimmäiseen purkupaikkaan saakka (kun taas voimassa olevassa yhteisön lainsäädännössä ylärajana on 5 prosenttia "haisaaliin elopainosta"). Komissio tekee edelleen työtä sen varmistamiseksi, että yhteisön tasolla toteutetut eväpyyntiä koskevat toimenpiteet pannaan täytäntöön kaikissa asiaan liittyvissä kansainvälisissä yleissopimuksissa ja erityisesti alueellisissa kalastusjärjestöissä. Yhteisö pyrkii tämän lisäksi parantamaan haiden kalastuksen ja kaupan valvomiseksi toteutettavaa kansainvälistä yhteistyötä CMS- ja CITES-yleissopimusten puitteissa. 3.2.3. Yhteinen toimintakehys Komissio katsoo, että haiden asianmukainen hoito edellyttää panoksiin/tuotoksiin vaikuttavia yhdennettyjä toimenpiteitä ja teknisiä toimenpiteitä. Yhteisön toimintasuunnitelman ohjeellinen sisältö noudattaa yleisesti ottaen FAOn haisuunnitelman rakennetta, sellaisena kuin se on määritelty FAOn haikantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevan kansainvälisen toimintasuunnitelman lisäyksessä A. Toimintasuunnitelma sisältää tiedonkeruun ja tieteellisten lausuntojen parantamiseen tähtääviä toimenpiteitä, teknisiä ja hoitotoimenpiteitä sekä toimenpiteitä, joilla pyritään lisäämään haiden eväpyyntikiellon valvontaa. Ne pannaan täytäntöön yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla, ja yhteisö pyrkii saamaan niille kaikkien asianomaisten alueellisten kalastusjärjestöjen vahvistuksen . 3.3. Päätelmät Ehdotetussa toimintasuunnitelmassa esitetään suuri joukko lainsäädännöllisiä ja poliittisia toimenpiteitä, jotka sisältävät myös joihinkin voimassa oleviin asetuksiin tehtäviä muutoksia. Jotkut näistä toimenpiteistä voidaan panna täytäntöön yhteisön tasolla, mutta toiset edellyttävät jäsenvaltioissa toteuttavia toimia tai alueellisten kalastusjärjestöjen vahvistuksen. Lisäksi toimintasuunnitelmassa ehdotetaan sekä toimia, jotka voidaan panna täytäntöön heti, että toimia, jotka edellyttävät pidemmän aikavälin sitoutuneisuutta ja joiden on perustuttava ajan mittaan saatavaan näyttöön ja tieteellisiin lausuntoihin. Toimintasuunnitelman täytäntöönpanon ajankohta riippuu näin ollen kaikkien asiaan liittyvien toimijoiden panoksista. Komissio esittää toimintasuunnitelman neuvostolle ja parlamentille ja kannustaa niitä tukemaan siinä ehdotettuja toimia. Haita koskeva toimintasuunnitelma Erityinen tavoite Saada lisää tietoa niin hainkalastuksesta kuin hailajeista ja niiden roolista ekosysteemissä. | Tavoite | Toiminnan taso | Toimenpide | Vastuutaho | Aikataulu | Saada luotettavia ja täsmällisiä laji-kohtaisia määrällisiä ja biologisia tietoja saaliista ja puretuista saaliista sekä kauppaa koskevia tietoja toimintasuunnitelman kannalta erittäin tärkeiden tai tärkeiden kalastusten osalta. | Yhteisön taso | Lisätään investointeja haita koskevien tietojen keruuseen purku-paikoissa sekä jalostus- ja markkinointialan tekemiä investointeja. | Komissio, neuvosto ja jäsenvaltiot | Asteittainen täytäntöönpano konkreettisten tulosten saamiseksi kolmen vuoden kuluttua täytäntöönpanosta. | Otetaan käyttöön järjestelmiä, joilla voidaan todentaa laji- ja kalastuskohtaisia saalistietoja. | Otetaan käyttöön aluksilla olevien tarkkailijoiden harjoittama sellaisten yli 24 metriä pitkien alusten edustava valvonta, joiden viime-aikaiset haisivusaaliit ovat yli 10–15 % (kalastuksesta riippuen) kokonaissaaliista. | Varmistetaan, että tarkkailijajärjestelmä kattaa vuoteen 2013 mennessä vähintään 10 % kaikista haisivusaaliita saavista syvänmeren laivastoista, jotka eivät kuulu edellä mainitun toimenpiteen soveltamisalaan. | Asteittainen täytäntöönpano konkreettisten tulosten saamiseksi vuoteen 2013 mennessä. | Koillis-Atlantin erittäin tärkeässä matalikko-kalastuksessa otetaan vuoteen 2013 mennessä käyttöön pilotti-luonteinen tarkkailija-järjestelmä (esim. 25 tarkkailijaa). | Varmistetaan, että hainevien, hainlihan ja haiöljyn purkamisista ja kaupasta pidetään tärkeimpien kalastusten ja lajien osalta systemaattista hyödykekohtaista ja, jos mahdollista, lajikohtaista kirjanpitoa. | Asteittainen täytäntöönpano konkreettisten tulosten saamiseksi kolmen vuoden kuluttua täytäntöönpanosta. | Alueellisten kalastus-järjestöjen puitteissa edistettävät toimenpiteet | Parannetaan lajikohtaisia saalis- ja purkutietoja sekä hainkalastuksen kalastuskohtaista valvontaa. | Komissio, neuvosto, jäsenvaltiot ja alueelliset kalastus-järjestöt | Asteittainen täytäntöönpano | Parannetaan yhteistyössä FAOn ja asianomaisten kalastusjärjestöjen kanssa saaliiden, sivusaaliiden ja poisheittämisten sekä markkinoita ja kansainvälistä kauppaa koskevien tietojen valvontaa ja niistä raportointia, jos mahdollista laji-kohtaisesti. | Pyydetään tarvittaessa FAOa ja alueellisia kalastusjärjestöjä laati-maan ja panemaan täytäntöön vuoden 2009 puoliväliin mennessä (raportin laatimiseksi 15:nnessä CITES-sopimuspuolten konferenssissa) alueellisia haisuunnitelmia ja vastaavia toimenpiteitä, joilla helpotetaan lajien tunnistamista ja valvontaa, kuten IPOA–Sharks edellyttää | Edistetään lajikohtaisten biologisten ja kauppaa koskevien tietojen keräämistä ja levittämistä ainakin tärkeimpien lajien osalta. | Edistetään aluksilla olevien tarkkailijoiden harjoittamaa sellaisten yli 24 metriä pitkien alusten edustavaa valvontaa, jotka kalastavat avomerellä ja joiden viimeaikaiset haisivusaaliit ovat yli 10–15 % (kalastuksesta riippuen) kokonais-saaliista. Pyritään varmistamaan, että tarkkailija-järjestelmä kattaa vuoteen 2013 mennessä vähintään 10 % kaikista haisivusaaliita saavista laivastoista, jotka eivät kuulu edellä mainitun toimenpiteen soveltamisalaan. | Jäsenvaltiotaso: | Valvotaan virkistys-kalastusta ja tehdään ero virkistys- ja ammattikalastuksen aiheuttaman kalastus-kuolevuuden välillä | Jäsenvaltio | Pystyä tehokkaasti valvomaan ja arvioimaan hai-kantoja laji-kohtaisella tasolla ja kehittää hyödyntämis-strategioita biologista kestävyyttä ja rationaalista pitkän aikavälin taloudellista käyttöä koskevien periaatteiden mukaisesti. | Yhteisön ja alueellisten kalastus-järjestöjen taso: | Parannetaan yhteisön ja alueellisten kalastusjärjestöjen tutkimusohjelmia tietojen keruun ja valvonnan sekä kantojen arvioimisen helpottamiseksi lajikohtaisella tasolla. | Komissio, neuvosto, jäsenvaltiot ja alueelliset kalastus-järjestöt | Asteittainen täytäntöönpano konkreettisten tulosten saamiseksi kolmen vuoden kuluttua täytäntöönpanosta. | Jäsenvaltiotaso: | Kehitetään kansallista asiantuntemusta | Jäsenvaltiot | Asteittainen täytäntöönpano | Luoda ja kehittää järjestelyjä, joilla otetaan käyttöön ja koordinoidaan sidosryhmien tehokas kuuleminen tutkimus-, hallinto- ja koulutusalan aloitteissa. | Yhteisön taso | Helpotetaan alueellisten kalastus-järjestöjen ohjelmien puitteissa sidosryhmien tietoisuuden lisäämistä ja kuulemista kysymyksissä, jotka koskevat haiden hoitoa ja parhaita käytäntöjä ei-toivottujen sivu-saaliiden vähentämi-seksi. | Komissio, jäsenvaltiot ja sidosryhmät | Asteittainen täytäntöönpano | Jäsenvaltiotaso | Kannustetaan jäsen-valtioita antamaan yleisölle mahdollisuus tutustua asian kannalta merkityksellisiin, laivastoja ja hainkalastusta koskeviin koottuihin tietoihin suojaten luottamuksellisuutta koskevan oikeuden. | Komissio ja jäsenvaltiot | Käynnistetään erityisesti kalastajille ja suurelle yleisölle suunnattuja koulutusohjelmia haiden ja rauskujen suojelu-ohjelmista ja niihin sovellettavista rajoituksista. | Jäsenvaltiot | Erityinen tavoite Varmistaa, että haiden kohdennettu kalastus on kestävää ja että muissa kalastuksissa saatavat hain sivusaaliit ovat asianmukaisesti säänneltyjä. | Tavoite | Toiminnan taso | Toimenpide | Vastuutaho | Aikataulu | Mukauttaa saaliit ja pyyntiponnistus käytettävissä oleviin resursseihin kiinnittäen erityistä huomiota erittäin tärkeisiin kalastuksiin ja haavoittuviin tai uhanalaisiin haikantoihin. | Yhteisön taso: | Kalastustoimien rajoittaminen tai kieltäminen alueilla, joita pidetään uhanalaisten kantojen kannalta herkkinä. | Komissio, neuvosto ja jäsenvaltiot | Asteittainen täytäntöönpano konkreettisten tulosten saamiseksi kolmen vuoden kuluttua täytäntöönpanosta. | Pyyntiponnistusta rajoitetaan suuremmin asianomaisten kalastusten osalta. | Yhteisön ja alueellisten kalastus-järjestöjen taso: | Vahvistetaan kannoille saalisrajoituksia ICES:ltä ja asian-omaisilta alueellisilta kalastusjärjestöiltä saatujen lausuntojen mukaisesti. Kielletään haiden poisheittämiset keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä kokonaan ja vaaditaan, että kaikki haisaaliit (myös sivusaaliit) on purettava. Ei-toivotuiksi sivusaaliiksi joutuneet hait, jotka saattavat jäädä eloon, on päästettävä takaisin mereen. Lisätään valikoivuutta ei-toivottujen sivusaaliiden vähentämiseksi. Perustetaan erityisesti haavoittuvia tai uhanalaisia lajeja varten suoja-alueita, joilla kalastus on rajoitettua tiettyinä aikoina; niitä perustetaan alueille, joilla esiintyy runsaasti kalanpoikasia tai kutukypsiä naaraita. Tuetaan ohjelmia ja analyysejä, joiden tavoitteena on mukauttaa pyyntiponnistusta kansainvälisellä tasolla. Otetaan käyttöön sivusaaliiden vähentämisohjelmia niiden hailajien osalta, jotka ovat asiaan liittyvien kansainvälisten organisaatioiden arvion mukaan äärimmäisen uhanalaisia tai uhanalaisia. Parannetaan CMS- ja CITES-yleissopimusten puitteissa toteutettavaa kansainvälistä yhteistyötä hain-kalastuksen ja kaupan valvomiseksi. Tarkastellaan markkinamekanismien mahdollisia vaikutuksia mm. hailajien säilyttämistoimen-piteisiin osana meneillään olevaa kalastus- ja vesiviljelytuotteiden yhteisen markkina-järjestelyn arviointia. | Komissio, neuvosto, jäsenvaltiot ja alueelliset kalastus-järjestöt | Asteittainen täytäntöönpano | Vähentää haisaaliista aiheutuvat jätteet ja poisheitetyt määrät minimiin, edellyttää haiden, joista evät on poistettu, säilyttämistä aluksella ja vahvistaa valvontatoimenpiteitä. | Yhteisön ja alueellisten kalastus-järjestöjen taso: | Vahvistetaan eväpyyntiä[6] koskeva kielto. Hainevien poistaminen aluksella sekä hainevien jälleenlaivaus tai purkaminen kielletään. Kaikki poikkeukset tähän sääntöön on perusteltava aukottomasti ja objektiivisesti, ja ne on dokumentoitava ennen kuin jäsenvaltio voi myöntää asiaa koskevan erityisluvan. Jäsenvaltioiden ei pitäisi myöntää erityislupia aluksille, jotka eivät täytä tätä vaatimusta. Harkitaan 5 %:n säännön muuttamista siten, että evien paino ei saisi olla yli 5 % haisaaliissa olevien ruhojen painosta (sisälmykset ja pää poistettu). Ne jäsenvaltiot, joissa laaditut ja täytäntöönpannut tiedonkeruuohjelmat osoittavat, että tätä prosenttiosuutta voitaisiin eräissä tapauksissa korottaa, voivat kuitenkin korottaa prosenttiosuuden viiteen prosenttiin haisaaliin elopainosta. Jäsenvaltioita, joiden alukset on vapautettu velvoitteesta purkaa haisaaliit eviä irrottamatta, vaaditaan ottamaan käyttöön vaatimus purkaa hainevät ja ruhot aluksesta samaan aikaan ja samassa satamassa. | Komissio, neuvosto ja jäsenvaltiot | Täytäntöönpano viipymättä sen jälkeen, kun neuvoston ja EP:n päätelmät on vastaanotettu. | [1] Ellei toisin ilmoiteta, tässä asiakirjassa ilmaisulla "hai" tarkoitetaan kaikkia rustokaloihin kuuluvia lajeja. [2] Neuvoston asetus (EY) N:o 104/2000, annettu 17 päivänä joulukuuta 1999, kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä (EYVL L 17, 21.1.2000). [3] EYVL L 351, 28.12.2002. [4] EUVL L 108, 4.7.2003, s. 1. [5] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Ennalta varautumisen periaate ja monivuotiset TACien vahvistamisjärjestelyt. KOM(2000) 803 lopullinen. [6] Käytäntö, jossa hailta irrotetaan evät ja muu osa hain ruumiista heitetään mereen.