Komission tulkitseva tiedonanto julkisiin hankintoihin sovellettavasta yhteisön lainsäädännöstä ja
mahdollisuuksista ottaa ympäristönäkökohdat huomioon julkisissa hankinnoissa
(2001/C 333/07)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(KOM(2001) 274 lopullinen)
YHTEENVETO
Käytännössä kestävä kehitys edellyttää kestävän talouskasvun
toteuttamista siten, että samalla tuetaan sosiaalista kehitystä jasuojellaan ympäristöä. Lisäksi sosiaalipolitiikalla on tuettava ta-loudellista tuottavuutta ja ympäristöpolitiikkaa on toteutettavakustannustehokkaasti.
Kuten todetaan komission toukokuussa 2001 antamassa tiedo-
nannossa Kestävä kehitys Euroopassa paremman maailmanvuoksi: Kestävää kehitystä koskeva Euroopan unionin strategia,joka esitellään Eurooppa-neuvoston kokoukselle Göteborgissakesäkuussa 2001, jäsenvaltioiden tulisi harkita, miten ne voivathyödyntää aiempaa paremmin julkisia hankintoja ympäris-töystävällisten tuotteiden ja palveluiden edistämisessä. Tämätiedonanto pyrkii osaltaan saavuttamaan tämän tavoitteen.
Tämän asiakirjan tarkoituksena on analysoida ja eritellä ne
mahdollisuudet, joita nykyinen yhteisön lainsäädäntö tarjoaaympäristönäkökohtien ottamiseksi huomioon julkisissa hankin-noissa.
Jos halutaan mennä pidemmälle kuin mitä nykyinen lainsää-
däntö sallii, tarvitaan yhteisön lainsäätäjän toimia.
Nykyinen ympäristöön liittyvä ja muu yhteisön ja kansallinen
lainsäädäntö sitoo hankintaviranomaisia ja voi vaikuttaa niidenvalintoihin ja sovellettaviin vaatimuksiin ja perusteisiin.
Parhaat mahdollisuudet ottaa ympäristökysymykset huomioon
hankinnoissa tarjoutuvat hankintaprosessin alussa, kun pää-tetään tehtävän sopimuksen sisällöstä. Näitä päätöksiä ei tehdäjulkisia hankintoja koskevien direktiivien säännösten mukaan,vaan niitä koskevat perustamissopimuksen määräykset ja tava-roiden ja palvelujen vapauden periaatteet, varsinkin syrjimättö-myyden ja suhteellisuuden periaatteet.
Varsinaiset julkisia hankintoja koskevat direktiivit antavat useita
mahdollisuuksia ottaa ympäristönäkökohdat huomioon julki-sissa hankinnoissa varsinkin siinä vaiheessa, kun määritelläänteknisiä vaatimuksia, valintaperusteita ja sopimuksen tekemisenperusteita.
Lisäksi hankintaviranomaiset voivat asettaa lisäehtoja, jotka
ovat perustamissopimuksen määräysten mukaisia.
Sellaisiin julkisiin hankintasopimuksiin, jotka eivät kuuluu jul-
kisia hankintoja koskevien direktiivien soveltamisalaan, sovelle-taan perustamissopimuksen sääntöjä ja periaatteita. Tällöin riip-
puu kansallisesta laista, onko viranomaisilla muita mahdolli-
suuksia tehdä vihreitä hankintoja.
JOHDANTO
Tämän asiakirjan tarkoituksena on analysoida ja eritellä nemahdollisuudet, joita nykyinen yhteisön lainsäädäntö tarjoaa
ympäristönäkökohtien ottamiseksi huomioon julkisissa hankin-noissa. Tavoitteena on, että julkisia hankintoja tekevillä onmahdollisuus toimia kestävän kehityksen periaatteiden mukai-sesti.
Julkiset hankinnat kuuluvat yhtenä osana yhtenäismarkkina-
politiikkaan, jonka strategisia tavoitteita ovat (erityisesti tavaroi-den, henkilöiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus). Julkisiin han-kintoihin liittyvän politiikan tarkoituksena on edistää yhtenäis-
markkinoiden toteutumista luomalla kilpailua, joka on tarpeen
julkisten hankintasopimusten tasapuolista tekemistä varten jajotta julkiset varat voidaan suunnata järkevästi valitsemalla pa-ras esitetty tarjous. Näiden periaatteiden toteuttamisen ansiostajulkisia hankintoja tekevät voivat saada rahoilleen parhaanmahdollisen vastineen, kun noudatetaan tiettyjä sääntöjä sopi-muksen sisällön määrittelemisestä, ehdokkaiden valinnasta ob-jektiivisten perusteiden mukaan ja sopimuksen tekemisestä pel-kästään hinnan perusteella tai vaihtoehtoisesti objektiivistenperusteiden mukaan.
Ensimmäinen julkisiin hankintoihin liittyvä yhteisön direktiivi
annettiin vuonna 1971 julkisista rakennusurakoista. Sittemminon annettu julkisia tavaran- ja palveluhankintoja ja yleishyödyl-lisiä palveluja koskevia direktiivejä (
1). Direktiivejä on muutettu
useasti, mutta perusajatus ja järjestelmä ovat säilyneet ennal-laan.
Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä ei ole nimenomaisia
viittauksia ympäristönsuojeluun tai ympäristönäkökohtiin eikä
muihinkaan sisämarkkinapolitiikan ytimen ulkopuolisiin näkö-
kohtiin. Tämä onkin ymmärrettävää, kun otetaan huomioondirektiivien hyväksymisen ajankohta.
Julkisia hankintoja koskevien direktiivien hyväksymisen jälkeen
on yhteisön ja jäsenvaltioiden aloitteesta käynnistetty ympäris-
töön liittyvää toimintaa.
Amsterdamin sopimuksella on vahvistettu periaatetta ympäris-
tönäkökohtien sisällyttämisestä muuhun politiikkaan, mitä pi-detään keskeisenä kestävän kehityksen kannalta (
2).FI C 333/12 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001
Myös komission ehdotuksessa kuudenneksi ympäristöä kos-
kevaksi Euroopan yhteisön toimintaohjelmaksi, joka kattaavuodet 20012010, julkisia hankintoja pidetään alueena, jokavoi merkittävästi lisätä markkinoiden vihreyttä, jos ympäris-tökysymyksiä pidetään yhtenä perusteena hankinnoista päätet-täessä (
3).
Kestävä kehitys tarjoaa Euroopan unionille positiivisen pitkän
aikavälin vision yhteiskunnasta, joka on entistä vauraampi jaoikeudenmukaisempi ja jossa voidaan nauttia puhtaammasta,turvallisemmasta ja terveemmästä ympäristöstä  toisin sanoenyhteiskunnasta, jossa sekä oma sukupolvemme että lapsemmeja lapsenlapsemme voivat nauttia korkeasta elämänlaadusta.Käytännössä tämä edellyttää kestävän talouskasvun toteutta-mista siten, että samalla tuetaan sosiaalista kehitystä ja suojel-laan ympäristöä. Lisäksi sosiaalipolitiikalla on tuettava taloudel-lista tuottavuutta ja ympäristöpolitiikkaa on toteutettava kus-tannustehokkaasti (
4). Julkisten hankintojen osalta tämä merkit-
see, että lainsäädännöllisessä kehyksessä tulisi ensisijaisen talou-dellisen tarkoituksen ohella ottaa huomioon ympäristöasiat.
Talouskasvu ja ympäristön laadun ylläpitäminen eivät sinänsä
ole ristiriidassa keskenään. Siksi talouskasvua ja ympäristöä eipitäisi asettaa vastakkain, vaan pohtia, miten saavutettaisiinsynergiaetuja näiden kesken. Yhtenäismarkkinoita ja ympäristöäkoskevassa tiedonannossaan (
5) komissio toteaa, että markkinoi-
den lisääntyvä avoimuus, kasvavat ympäristöön liittyvät haas-teet ja lisääntynyt ympäristötietoisuus ovat tuoneet esille myön-teisiä yhteisvaikutuksia, mutta että yhtenäismarkkinoiden toi-minnan ja ympäristöpolitiikan toteuttamisen välillä on myösvääjäämättä jännitteitä. Siksi yhteisön on löydettävä yhtenäinenlähestymistapa yhtenäismarkkinoihin ja ympäristöön liittyvienperustamissopimuksen tavoitteiden toteuttamiseksi niin, ettäsamalla täytetään kansainväliset velvoitteet.
Ympäristöön liittyvä toiminta on lisääntynyt merkittävästi maa-
ilmanlaajuisestikin. Esimerkkinä tästä kehityksestä on Kiotonpöytäkirjan hyväksyminen. Euroopan unioni on sitoutunut Kio-tossa tehtyyn ilmastonmuutosta koskevaan puitesopimukseen,jossa asetetaan kunnianhimoiset tavoitteet kasvihuonekaasujenvähentämiselle vuosina 20082012.
Tutkitun tiedon määrä ja yleisön tietoisuus ympäristön saas-
tumisen syistä ja seurauksista lisääntyy jatkuvasti, ja usean vuo-sikymmenen ajan on lisääntynyt myös halu ehkäistä saas-tumista ja panostaa kestävään kehitykseen. Yhä useammat yk-
sityiset ja julkiset kuluttajat Euroopan unionissa hankkivat ym-
päristöystävällisiä tavaroita ja palveluja.
Julkisia hankintoja tekevät ja muut julkisia hankintoja kos-
kevien direktiivien soveltamisalaan kuuluvat elimet ovat mer-kittävä kuluttajaryhmä. Hankintoja tekevien osuus unioninBKT:stä on 14 % eli 1 000 miljardia euroa, ja niillä voisi olla
merkittävä osa kestävän kehityksen toteuttamisessa. Vastuu kes-tävän kehityksen toteuttamisesta on tiedostettu, ja monissa jä-senvaltioissa on jo käynnistetty aloitteita julkisten hankintojenvihreyden lisäämiseksi kansallisella ja paikallisella tasolla.
Komissio toi esille joitakin suurimpia mahdollisuuksia jo maa-
liskuussa 1998 antamassaan tiedonannossa (
6), mutta hankin-
toja tekeville on edelleen usein epäselvää, missä määrin ympä-ristönäkökohdat ovat yhteensopivia nykyisen yhteisön julkisiahankintoja koskevan lainsäädännön kanssa.
Komissio on sitoutunut selvittämään entistä yksityiskohtaisem-
min, miten ympäristönäkökohdat voidaan ottaa huomioon jul-kisissa hankinnoissa nykyisen julkisia hankintoja koskevan lain-säädännön puitteissa.
Tämän tulkitsevan tiedonannon lisäksi komissio aikoo laatia
käsikirjan vihreistä julkisista hankinnoista. Käsikirjassa anne-taan esimerkkejä siitä, kuinka voidaan laatia yhteisön lainsää-dännön mukaisia vihreitä tarjouspyyntöjä (
7).
Komission 11. maaliskuuta 1998 antamassa tiedonannossa to-
detaan nimenomaisesti, että komissio ei voi tulkitsevassa tiedo-nannossa, jollainen tämä asiakirja on, ehdottaa ratkaisuja, jotkaulottuvat nykyisen julkisia hankintoja koskevan lainsäädännönsoveltamisalan ulkopuolelle. Lisäksi toimivalta yhteisön lainsää-dännön tulkitsemiseksi on yksin yhteisöjen tuomioistuimella.
Jos katsotaan, että nykyinen julkisia hankintoja koskeva lain-
säädäntö ei anna riittävästi mahdollisuuksia ympäristönäkökoh-tien ottamiseksi huomioon, on julkisia hankintoja koskevaadirektiiviä muutettava. Komission ehdotuksissa julkisia hankin-toja koskevien direktiivien muuttamiseksi, jotka hyväksyttiin10. toukokuuta 2000, mainitaan ympäristönäkökohdat nimen-omaan niiden perusteiden joukossa, joiden avulla voidaan valitataloudellisesti edullisin tarjous (
8).
Tämän asiakirjan tarkoituksena on tutkia ja selkeyttää
niitä mahdollisuuksia, joita nykyinen julkisia hankintojakoskeva lainsäädäntö antaa ympäristönäkökohtien otta-miseksi huomioon julkisissa hankinnoissa mahdollisim-man hyvin. Asiakirja noudattaa sopimuksen tekopro-sessin eri vaiheita, ja siinä tutkitaan, mitä mahdollisuuk-sia kussakin vaiheessa on ottaa ympäristönäkökohdathuomioon.FI 28.11.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 333/13
ISOPIMUKSEN KOHTEEN M˜˜RITTELY
Ensimmäinen tilaisuus ympäristönäkökohtien ottamiseksi huo-
mioon julkisen hankintasopimuksen teossa on siinä vaiheessa,kun julkisia hankintoja koskevia direktiivejä ei vielä sovelleta eli kun päätetään sopimuksen kohteesta, eli siitä, mitä viran-omainen haluaa rakentaa tai hankkia. Tässä vaiheessa hankin-taviranomaisilla on laajat mahdollisuudet ottaa ympäristönäkö-kohdat huomioon ja valita ympäristön kannalta kestävä tuotetai palvelu. Tämän mahdollisuuden käyttämiseen vaikuttaa suu-resti hankinnan tekijän tietoisuus ja tiedot näistä kysymyksistä.
On syytä korostaa, että nykyinen ympäristöön liittyvä tai muu
yhteisön lainsäädäntö tai yhteisön lainsäädännön mukainenkansallinen lainsäädäntö voi hyvinkin rajoittaa tätä valinnanva-pautta ja vaikuttaa näiden päätösten tekoon (
9).
Mahdollisuudet ympäristönäkökohtien ottamiseksi huomioon
ovat eri tyyppisten sopimusten kohdalla erilaiset.
Rakennusurakoita koskevat sopimukset kattavat lopputuot-
teen lisäksi myös suunnittelun ja töiden suorittamisen. Hankin-taviranomaisilla on parhaat mahdollisuudet ympäristönäkökoh-tien huomioon ottamiseen työn suunnitteluvaiheessa. Hankin-taviranomaiset voivat antaa arkkitehdeille tai insinööreille sel-keät ohjeet esimerkiksi suunnitella vähän energiaa käyttävä hal-lintorakennus, jonka suunnittelussa otetaan eristyksen ja erityis-ten materiaalien käytön lisäksi huomioon myös aurinkokenno-jen asentaminen lämmön tuotantoa varten. He voisivat yhtä-lailla vaatia, että rakennus suunnitellaan niin, että hissien käyttövoidaan rajoittaa mahdollisimman pieneksi ja että huoneiden jatyöpöytien sijoittelulla voidaan minimoida keinovalon tarve (
10).
Hankintaviranomaiset ovat vastuussa työn tai suunnitelman va-
linnan lisäksi myös työn suorittamisesta ja kaikesta mitä tapah-tuu rakennustyömaalla ja sen ympäristössä. Hankintojen teki-jöillä on siten oikeus määritellä vaatimukset työn suorittami-selle, ja tämä antaa paljon mahdollisuuksia ottaa huomioonympäristönäkökohtia, kuten energiaan ja vedenkäyttöön tai jä-tehuoltoon liittyviä vaatimuksia rakennuspaikoilla tai niidenympäristössä. Esimerkkeinä voidaan ajatella siltojen rakenta-mista jokien yli luonnonsuojelualueilla ja alueilla, joilla vuoro-veden liikkeitä ei saa häiritä erityisolosuhteiden takia (
11).
Yhteisön lainsäädäntöön sisältyy tietyntyyppisiä rakennustöitä
koskeva velvoite, jonka mukaan ennen kuin päätös töiden suo-rittamisesta tehdään, hankkeen ympäristövaikutukset on arvioi-tava (
12). Tämä velvoite johtuu ympäristölainsäädännöstä eikä
julkisia hankintoja koskevista direktiiveistä, ja se vaikuttaa han-kinnan tekijän valintaan. Toimivaltaiset viranomaiset ovat vel-vollisia ottamaan ympäristövaikutusten arvioinnin tuloksethuomioon päättäessään siitä, antavatko ne työlle valtuutuksensa
tai suostumuksensa. Tällä on se vaikutus, että töiden suoritta-miselle asetetaan ympäristön kannalta järkevämpiä vaatimuksia.
Myös palveluhankintoja koskevien sopimusten osalta on
mahdollista määrätä toteuttamistavasta. Hankintaviranomaisetvoivat esimerkiksi määrätä, että rakennukset on siivottava tie-tyllä tavalla niin, että käytetään vain vähiten ympäristöä kuor-mittavia aineita. Ne voivat myös esimerkiksi määrätä, että jul-kinen liikenne hoidetaan sähköbusseilla. Ne voivat myös mää-rätä siitä, miten kotitalousjätteet keräillään.
Tavaranhankintoja koskevat sopimukset koskevat yleensä
lopputuotteen hankkimista. Tällöin mahdollisuudet ympäris-tönäkökohtien huomioon ottamiseen ovat pienemmät ja rajoit-tuvat kylläkin tärkeän peruspäätöksen tekemiseen siitä, mitähankitaan. Ympäristötietoisuus vaikuttaa tähän valintaan.
Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä ei millään tavalla
säädetä siitä, mitä hankintaviranomaisten olisi hankittava eikä
niissä oteta kantaa tehtävän sopimuksen aiheeseen.
Jos hankintaviranomaisilla on eri vaihtoehtoja tarpeitten tyy-
dyttämiseksi, heillä on vapaus määritellä tehtävän sopimuksenkohde sen mukaan, mitä he itse pitävät ympäristöystävällisim-pänä (
13) myös käyttämällä vaihtoehtoja (katso kappale II 1.4).
Mainittu vapaus ei ole kuitenkaan täysin rajaton. Hankintavi-
ranomaisen on hallinnollisena elimenä aina noudatettava yhtei-sön lainsäädännön yleisiä sääntöjä ja periaatteita, tarkemminsanoen tavaroiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden periaa-tetta, josta säädetään EY:n perustamissopimuksen 2830 (ent.3036) artiklassa ja 4355 (ent. 5266) artiklassa (
14).
Tähän sisältyy, että julkisen sopimuksen kohdetta ei voida mää-
ritellä niin, että mahdollisuus sopimuksen saamiseen rajoitettai-siin vain kotimaisiin yhtiöihin muista jäsenvaltioista olevientarjoajien vahingoksi.
Hankintaviranomaisilla on vapaus määritellä sopimuk-
sen kohde tai vaihtoehtoiset sopimuksen kohteet käyt-tämällä vaihtoehtoja sen mukaan, mitä he pitävät ym-päristöystävällisimpänä, sillä edellytyksellä, ettei valintajohda rajoitettuun pääsyyn kysymyksessä olevaan sopi-mukseen muista jäsenvaltioista olevien tarjoajien va-hingoksi.FI C 333/14 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001
Se, onko toimenpide yhteisön lainsäädännön mukainen, arvioi-
daan tapauskohtaisesti. Kuten yhtenäismarkkinoita ja ympäris-töä koskevassa komission tiedonannossa Euroopan parlamen-tille ja neuvostolle ilmoitetaan, komissio laatii käsikirjan perus-tamissopimuksen 2830 artiklan soveltamisesta.
Edellä kuvatut säännöt koskevat kaikkia julkisia sopimuksia
riippumatta siitä kuuluvatko ne julkisia hankintoja koskeviendirektiivien soveltamisalaan vai eivät (
15).
Kun ensimmäinen sopimuksen aihetta koskeva valinta on tehty,
hankintaviranomaisten on julkisia hankintoja koskevien direk-
tiivien mukaisesti määriteltävä hankinnan kohteen ominaispiir-teet siten, että se soveltuu hankintaviranomaisen tarkoittamaankäyttöön. Tätä varten direktiiveissä on lukuisia säännöksiä,jotka liittyvät yleisiin teknisiin sääntöihin, jotka määritelläänkuhunkin sopimukseen liittyvissä sopimusasiakirjoissa.
IIJULKISIA HANKINTOJA KOSKEVIEN DIREKTIIVIEN SOVEL-
TAMISALAAN KUULUVAT SOPIMUKSET
1 SOPIMUSTEN KOHTEEN TEKNINEN ERITTELY JA MAHDOLLISUUS
ASETTAA YMP˜RISTÖNSUOJELUN TASOON LIITTYVI˜ VAA-TIMUKSIA
Ensimmäiseksi on syytä korostaa, että ympäristöä koskeva tai
muu yhteisön lainsäädäntö tai yhteisön oikeuden mukainenkansallinen lainsäädäntö sitoo tietenkin hankintaviranomaisia.
Kaikki julkisia hankintoja koskevat direktiivit sisältävät sään-
nön, jonka mukaan hankintaviranomaisten on määriteltävä tek-niset eritelmät  rajoittamatta oikeudellisesti sitovien kansallisten tek-
nisten määräysten soveltamista (
16). Tällä tarkoitetaan sitä että
edellyttäen, että lainsäädäntö on yhdenmukainen yhteisön oike-uden kanssa, kansalliset viranomaiset voivat esimerkiksi kieltäätiettyjen aineiden käytön pitäessään niitä ympäristölle haitalli-sina tai kansalliset viranomaiset voivat edellyttää tietyn ympä-ristönsuojelun vähimmäistason noudattamista. Hankintaviran-omaisten on luonnollisesti noudatettava kyseistä lainsäädäntöä.
Avoimuuden lisäämiseksi direktiivit velvoittavat hankintaviran-
omaiset sisällyttämään tekniset eritelmät kunkin sopimuksenyleisiin asiakirjoihin tai sopimusasiakirjoihin. Näiden sääntöjentarkoituksena on julkisten markkinoiden avaaminen, aidon kil-pailun aikaansaaminen ja sen estäminen, että markkinat varat-taisiin vain kansallisille tai tietyille yrityksille (ts. syrjinnän vält-täminen). Tekniset eritelmät sisältävät kaikki hankintaviran-omaisen vaatimat ominaisuudet, jotka ovat tarpeen sen varmis-tamiseksi, että toimitettu tuote soveltuu aiottuun tarkoitukseen.Teknisissä eritelmissä annetaan objektiiviset ja mitattavissa ole-vat yksityiskohdat sopimuksen kohteesta, joten ne ovat välttä-mättömiä ja liittyvät suoraan sopimuksen kohteeseen.
Julkisia hankintoja koskevat direktiivit käsittävät yksityiskohtai-
sen viittausjärjestelmän pakollisiin standardeihin ja vastaaviinvälineisiin, joilla on selvä tärkeysjärjestys: etusijalla ovat eu-rooppalaiset välineet ja niiden puuttuessa voidaan viitata kan-sainvälisiin tai kansallisiin standardeihin tai vastaaviin välinei-
siin (
17).
Lisäksi direktiiveissä kielletään mainitsemasta tietyn valmistajan
taikka tiettyä alkuperää olevia tai erityisillä menetelmillä val-mistettuja tuotteita, mikä suosisi tai jättäisi sopimuksen alanulkopuolelle tiettyjä yrityksiä. Tavaramerkkien, patenttien, tyyp-pien taikka tuotteen nimenomaisen alkuperän tai tuotannonmainitseminen on kuitenkin sallittua, jos sopimuksen kohdettaei muuten voida selostaa tarpeeksi tarkasti ja kaikille asian-omaisille selvästi. Tällaiseen mainintaan on aina kuitenkin lii-tettävä ilmaisu  tai vastaava , silloin kun direktiiveissä sallitaan
poikkeuksia.
Hankintaviranomaiset voivat poiketa näistä säännöistä tai olla
viittaamatta standardeihin tai vastaaviin välineisiin. Näin voi-daan menetellä erityisesti silloin, kun sopimus on todella luon-teeltaan innovatiivinen, jolloin kyseisten välineiden käyttö eiolisi tarkoituksenmukaista.
On syytä korostaa, että velvollisuus viitata (eurooppalaisiin)
standardeihin ei tarkoita sitä, että hankintaviranomaiset olisivatsidottuja hankkimaan vain niiden mukaisia tuotteita tai palve-luita. Velvoitteena on vain viitata näihin normeihin vertailukoh-tana ja jättää toimittajille mahdollisuus tarjota vastaavia ratkai-suja.
Tällä hetkellä on erittäin vähän tavaroita ja palveluja koskevia
ympäristönsuojelun tasoon liittyviä eurooppalaisia standar-deja (
18). Tämä tarkoittaa sitä, että siihen asti kunnes ympäris-
tönsuojelulliset ominaisuudet on liitetty standardeihin, hankin-taviranomaiset voivat itse kussakin tapauksessa määritellä ym-päristönsuojelun vaatimustason, sillä edellytyksellä ettei määrit-tely johda syrjintään.
Hankintaviranomaisilla on vapaus määritellä tietyissä
kohdissa korkeampi ympäristönsuojelun vaatimustasokuin laissa tai standardeissa on säädetty sillä edellytyk-sellä, ettei vaatimustaso rajoita sopimuksen saantia jajohda syrjintään potentiaalisten tarjoajien vahingoksi.
1.1 Mahdollisuus määrätä käytettävistä materiaaleista
Teknisen eritelmän käsitteeseen sisältyy mahdollisuus määrätä
käytettävistä perusmateriaaleista, jos käyttö vaikuttaa tavaran
tai palvelun ominaisuuksiin niin, että tämä sopii hankintaviran-omaisen tarkoittamaan käyttöön. Jos tällaiset määräykset ovatyhteisön oikeuden mukaisia ja ennen kaikkea syrjimättömiä,hankintaviranomaiset voivat määrätä tiettyjen materiaalien käy-töstä tietyssä sopimuksessa. Esimerkiksi voidaan määrätä, ettätietyssä sopimuksessa hallintorakennuksen ikkunakehysten onoltava puuta tai voidaan vaatia käyttämään kierrätyslasia taimuita kierrätysmateriaaleja.FI 28.11.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 333/15
1.2 Mahdollisuus vaatia tiettyä tuotantoprosessia
Direktiiveissä olevassa teknisten eritelmien määritelmässä ei ni-
menomaan viitata tuotantoprosesseihin (19). Sillä edellytyksellä,
ettei toimenpide johda markkinoiden varaamiseen tietyille yri-tyksille (
20), hankintaviranomaiset voivat vaatia käyttämään tiet-
tyä tuotantoprosessia, mikäli tällä tavalla edesautetaan tuotteentai palvelun (näkyviä tai näkymättömiä) laatuominaisuuksia.Tuotantoprosessi kattaa kaikki tuotteen valmistukseen liittyvätvaatimukset ja näkökohdat, joiden avulla luodaan tuotteidentunnusomaiset piirteet, jotka eivät ole välttämättä näkyvillä lo-pullisessa tuotteessa.
Tällä tarkoitetaan sitä, että tuote eroaa vastaavanlaisista tuot-
teista valmistusmenetelmältään tai ulkonäöltään (olivat erot nä-
kyviä tai eivät), koska on käytetty ympäristöystävällistä tuotan-
toprosessia, kuten luonnonmukaisesti kasvatettujen elintarvik-keiden (
21) tai vihreän sähkön tuotannossa. Hankintaviran-
omaisten on varottava syrjimistä tietyn tuotantoprosessin ku-vauksessa (
22).
Sitävastoin sellaiset vaatimukset, jotka eivät liity tuotantoon,
kuten tapa johtaa yritystä, eivät ole teknisiä eritelmiä eikä niitävoida määrätä pakollisiksi (
23).
1.3 Mahdollisuus viitata ympäristömerkkeihin
Ympäristömerkki osoittaa, että kyseinen tuote on ympäristön
kannalta järkevämpi kuin saman tuoteryhmän muut samanlai-
set tuotteet. Merkkien myöntäminen perustuu vapaaehtoisuu-teen, ja niiden tarkoituksena on kertoa kuluttajille, mitkä tuot-teet ovat ympäristön kannalta muita kestävämpiä.
Ympäristömerkkejä on erityyppisiä: Euroopan yhteisön ympä-
ristömerkki (
24), kansalliset ympäristömerkit sekä monikansal-
liset ja yksityiset ympäristömerkit (25).
Eri tuoteryhmille säädetyt perusteet määritellään niitä kos-
kevissa välineissä (26).
Perusteissa on huomioitu tuotteen elinkaari, ja ne koskevat eri
asioita, kuten tuotteiden laatuominaisuuksia, tuotteissa kätettyjämateriaaleja, tuotantoprosessia, palautusta ja kierrätystä, käyttö-ohjeita ja kuluttajatietoja. Ne ovat julkisia hankintoja koskeviendirektiivien tarkoittamia teknisiä eritelmiä.
Eurooppalaisia, monikansallisia ja kansallisia ympäristömerk-
kejä koskevat päätökset tehdään siinä järjestyksessä kuin niitä
koskevissa välineissä on määrätty (
27). Näiden järjestelmien
avulla taataan avoimuus, ja ne ovat kaikkien tuottajien ja toi-mittajien käytettävissä.
Yksityisiä ympäristömerkkejä antavat yksityishenkilöt tai yksi-
tyiset organisaatiot. Yksityisen merkin käyttämistä varten onsaatava merkin omistajan valtuutus. Näitä merkkejä koskevaayhteisesti sovittua tai kansallisella, monikansallisella tai yhteisöntasolla yhdenmukaistettua järjestelmää ei ole. Yksityiset ympä-ristömerkit eivät tarjoa samanlaisia takuita avoimuudesta ja
tasavertaisesta käyttömahdollisuudesta kuin eurooppalaiset taikansalliset ympäristömerkit.
Jos muita pakottavia sääntöjä ei ole (
28), tai jos niissä
vaaditaan ympäristön suojelun korkeampaa laatutasoakuin mitä standardeissa tai laissa on säädetty, hankinta-viranomaiset voivat määritellä ympäristönsuojelun ta-soon liittyvät tekniset eritelmät ottaen huomioon ym-päristömerkit sekä ilmoittaa, että tuotteiden, joilla onympäristömerkkitodistus, katsotaan olevan tarjousasia-kirjojen teknisten vaatimusten mukaisia.
Hankintaviranomaisten on varottava rajoittamasta sertifiointia
pelkästään ympäristömerkkitodistuksiin (
29), vaan niiden on hy-
väksyttävä myös muita näyttöjä, kuten testiraportteja jne. Tämäon erityisen tärkeä seikka kansallisten tai yksityisten ympäris-tömerkkien kohdalla, jottei erittely johda sopimuksen rajaa-miseen vain kansallisia tai paikallisia yhtiöitä koskevaksi (katsomyös direktiivin 93/36/ETY 8 artikla).
1.4 Mahdollisuus käyttää vaihtoehtoja
Tavarat ja palvelut, jotka ovat vähemmän vahingollisia ympäris-
tölle, voivat olla yleisesti ottaen kalliimpia kuin muut tavarat japalvelut. Määritellessään sopimuksen kohdetta hankintaviran-omaisten on löydettävä tasapaino toisaalta taloudellisen harkin-tansa ja toisaalta ympäristökysymysten huomioonottamistavoit-teensa välillä.
Vaihtoehtojen käyttö (
30) mahdollistaa hankintaviranomaisille
sen arvioimisen, mikä vaihtoehto parhaiten täyttää molemmatvaatimukset.
Käyttäessään tätä mahdollisuutta hankintaviranomaiset laativat
aluksi sopimuksen kohteelle yleismääritelmän, jossa asetetaanvähimmäisvaatimukset. Tämän yleismääritelmän lisäksi hankin-taviranomaiset voivat määritellä yhden tai useampia vaihtoeh-toja asettaen vaihtoehtoisia sopimuksen kohteen määritelmiä,kuten esimerkiksi parempi ympäristöllinen suoritus tai erityisentuotantomenetelmän käyttäminen, mitä ei ollut vaadittu yleis-
määritelmässä.
2 EHDOKKAIDEN VALINTA
Tässä luvussa käsitellään julkisia hankintoja koskevissa direktii-
veissä olevia sääntöjä, jotka koskevat sellaisten ehdokkaidenvalintaa, joiden hankintaviranomainen katsoo kykenevän tote-
uttamaan sopimuksen.
Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä esitettyjä sääntöjä
on kolmea tyyppiä.FI C 333/16 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001
Ensimmäinen sääntöryhmä koskee syitä, joiden perusteella eh-
dokas jätetään julkisen hankintamenettelyn ulkopuolelle. Näitä
syitä ovat esimerkiksi konkurssi, tuomio lainvastaisesta toimin-nasta, vakava ammatillinen virhe ja sosiaaliturvamaksujen taiveronmaksun laiminlyöminen.
Toinen sääntöryhmä koskee ehdokkaan
rahoituksellista ja talou-
dellista tilannetta. Nämä säännöt eivät anna mahdollisuuksia
ympäristönäkökohtien huomioon ottamiseen.
Kolmas sääntöryhmä koskee liittyy ehdokkaan tekniseen suori-
tuskykyyn. Näiden sääntöjen perusteella voidaan jossakin mää-
rin ottaa huomioon ympäristönäkökohtia. Voidaan esimerkiksimääritellä sopimuksen täyttämiseksi tarvittavia laitteita ja tilojakoskevat vähimmäisvaatimukset. Direktiiveissä säädetään (
31),
että ehdokkaan luottokelpoisuuden ja taloudellisen tilanteen jateknisen suorituskyvyn todistamiseksi vaadittavien tietojen laa-juus on suhteutettava sopimuksen kohteeseen. Näiden sääntö-jen antamat mahdollisuudet kuvataan jäljempänä.
Yleishyödyllisten palvelujen aloilla sopijapuolilla on laajemmat
mahdollisuudet arvioida ehdokkaiden tai tarjoajien kelpoisuuk-sia, sillä direktiivissä 93/38/ETY vaaditaan ainoastaan, että onnoudatettava puolueettomia sääntöjä ja perusteita, jotka onmääriteltävä ennalta ja asetettava kiinnostuneiden ehdokkaidentai tarjoajien käyttöön.
2.1 Perusteet osallistumisen ulkopuolelle jättämiselle
Kaikissa julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä määritel-
lään syyt, joiden perusteella yritys voidaan jättää tarjousmenet-telyn ulkopuolelle. Näiden perusteiden soveltuvat kohdat ovatseuraavat:
Hankintamenettelyn ulkopuolelle voidaan jättää tavarantoimit-
taja, toimeksisaaja tai palvelun tarjoaja, joka:
c) on tuomittu lainvoimaisella päätöksellä ammattinsa harjoit-
tamiseen liittyvästä lainvastaisesta teosta;
d) on ammattitoiminnassaan syyllistynyt vakavaan virheeseen,
jonka hankintaviranomaiset voivat näyttää toteen; 
Tapauksessa, jossa ympäristölainsäädännön laiminlyöntiä voi-
daan pitää ammatin harjoittamiseen liittyvänä lainvastaisenatekona (
32), julkisia hankintoja koskevat direktiivit sallivat han-
kintaviranomaisen sulkea ehdokkaan hankintamenettelyn ulko-puolelle c alakohdassa mainitusta syystä silloin, kun yritys ontuomittu rikkomuksen johdosta ja kun tuomio on lainvoimai-nen.
Komissio on lisäksi tehnyt ehdotuksen yhteisön direktiiviksi,
jolla määritellään ne ympäristöä vaarantavat teot, jotka ainakinvoidaan katsoa rikollisiksi teoiksi (
33).Käsitettä vakava virhe ei ole sellaisenaan vielä määritelty yh-
teisön lainsäädännössä tai oikeuskäytännössä (34), ja siksi jäsen-
valtioiden on itse määriteltävä tämä käsite kansallisessa lainsää-dännössä.
2.2 Ehdokkaiden tekniseen suorituskykyyn liittyvät vaa-
timukset
Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä määritellään, miten
näytöt sopimuspuolen teknisestä suorituskyvystä voidaan toi-mittaa. Direktiiveissä luetellaan tyhjentävästi (
35) asiakirjat, joi-
den avulla tekninen suorituskyky voidaan osoittaa sopimuksentyypin, määrän ja tarkoituksen mukaan. Siksi kaikkien hankin-taviranomaisen määrittelemien ehdokkaan tekniseen suoritus-kykyyn liittyvien vaatimusten on kuuluttava johonkin direktii-veissä mainittuun näyttöryhmään.
Valintavaiheen tarkoituksena on tunnistaa ne ehdokkaat, joiden
hankintaviranomainen katsoo kykenevän täyttämään sopimuk-sen parhaalla tavalla. Siksi eri vaatimusten on liityttävä suoraankyseisen sopimuksen kohteeseen tai täytäntöönpanoon (
36).
Asiakirjat ja muut näytöt luetellaan tyhjentävästi julkisia han-
kintoja koskevissa direktiiveissä. Seuraavat niistä voivat erityis-tapauksissa liittyä ympäristönäkökohtiin:
 selvitys työkaluista, laitoksista ja teknisistä välineistä, jotka
ehdokkaalla on käytettävissään sopimuksen täytäntöönpa-noa varten,
 selvitys tavarantoimittajan teknisistä välineistä, laadunvar-
mistustoimenpiteistä ja tutkimusresursseista,
 selvitys teknisistä asiantuntijoista tai teknisistä toimielimistä
(sekä yritykseen kuuluvista että sen ulkopuolisista), joitaehdokas voi käyttää sopimusta täytäntöön pantaessa, ja eri-tyisesti niistä, jotka vastaavat laadunvalvonnasta.
2.2.1 Mahdollisuus vaatia erityistä (ympäristöön liittyvää) asiantun-
temusta
Jos sopimus edellyttää erityistä ympäristöalaan liittyvää osaa-
mista, erityisosaaminen on aiheellinen teknisiin kykyihin ja tie-tämykseen liittyvä peruste ehdokkaiden soveltuvuuden arvioi-misessa (
37), ja sitä voidaan näin ollen vaatia (esimerkiksi jos
kyseessä on jätteenkäsittelylaitoksen rakentaminen).
2.2.2 Mahdollisuus vaatia osallistumista ympäristöasioita koskevaan
hallinta- ja auditointijärjestelmään
Ympäristöasioita koskevia hallinta- ja auditointijärjestelmiä
(EMAS) on perustettu kansainvälisellä standardilla (ISO 14001)ja EY:n asetuksella (EMAS-järjestelmä (
38)).FI 28.11.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 333/17
Asetuksella perustetaan vapaaehtoinen ympäristöasioiden hal-
lintajärjestelmä, joka perustuu Euroopan unionin kattaviin yh-denmukaistettuihin suuntaviivoihin ja periaatteisiin ja joka onavoin Euroopan unionissa ja Euroopan talousalueella kaikillatalouselämän aloilla toimiville organisaatioille.
Ympäristöasioita koskevan yhteisön hallinta- ja auditointijärjes-
telmän tavoitteena on edistää ympäristönsuojelun tasoa, paran-taa eri alojen toimintaa, tuotteita ja palveluja velvoittamalla
organisaatiot arvioimaan ja hallitsemaan tärkeimpiä ympäris-
tövaikutuksiaan.
EMAS-järjestelmään liittyminen edellyttää useita vaiheita. Ym-
päristökatselmuksen suorittaminen on ensimmäinen askel, jollaorganisaatiot voivat arvioida ympäristötilannettaan ja jonkaavulla ne voivat rakentaa asianmukaisen johtamisjärjestelmänympäristönsuojelun tason nostamiseksi selkein ympäristöllisintavoittein. Säännölliset ympäristötarkastukset antavat keinot tar-kastaa, että ympäristön johtamisjärjestelmä toimii, ja keinotseurata organisaation edistymistä kohti korkeampaa ympäris-tönsuojelun tasoa.
Osana mainittuja vaiheita ja ohjelmaan mukaan pääsemiseksi
vaaditaan, että organisaatio ottaa käyttöön oman ympäristöoh-jelman, joka sisältää erityisesti seuraavat keskeiset sitoumukset:
 asiaan liittyvän lainsäädännön noudattaminen,. saastumisen ehkäiseminen, ympäristönsuojelun tason jatkuva parantaminen.Kaikki osallistujamaat ovat luoneet osana EMAS-järjestelmää
tarkastusmenettelyjä, joiden avulla akkreditointielimien akkredi-toimat riippumattomat ympäristötodentajat tarkastavat ja vali-doivat EMAS-järjestelmän noudattamisen. Validointi johtaa re-
kisteröintihakemuksen esittämiseen. Rekisteröinnistä päättävät
jäsenvaltion nimeämät toimivaltaiset elimet.
Luettelo EU:n jäsenvaltioissa ja ETA-maissa rekisteröidyistä yri-
tyksistä ja organisaatioista toimitetaan säännöllisesti komis-siolle, ja täydellinen luettelo on saatavana komission yksi-köistä (
39).
Ympäristöpolitiikan ja ympäristöjärjestelmän sisältö voi vaih-
della yrityksittäin ja organisaatioittain, sillä ne räätälöidäänkullekin erikseen. Siksi on mahdotonta antaa yleispätevää vas-tausta siihen, voidaanko EMAS-järjestelmää sinällään käyttäänäyttönä yrityksen tai organisaation teknisestä suorituskyvystä
yhtenä julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä luetelluistaperusteista. Se, voidaanko tietty ympäristöasioita koskeva hal-linta- ja auditointijärjestelmä kelpuuttaa näytöksi, riippuu ky-seisen järjestelmän sisällöstä.
On kuitenkin syytä korostaa, että kaikille ympäristöasioita kos-
keville hallinta- ja auditointijärjestelmille on yhteistä se, ettäyritys tai organisaatio täyttää tietyt vähimmäisvaatimukset jaettä nämä järjestelmät ovat merkki ympäristönsuojelun ja ym-päristöasioiden hallinnan korkeasta tasosta.
Jotta järjestelmää voitaisiin käyttää osoituksena tekni-
sestä suorituskyvystä, sillä olisi oltava vaikutusta toimi-tettavan tuotteen laatuun tai yrityksen mahdollisuuk-siin (esimerkiksi laitteisiin ja teknisten asiantuntijoidenpanokseen) panna täytäntöön ympäristövaatimuksia si-sältävä sopimus (esimerkiksi rakennussopimus, jonkapuitteissa sopimuspuolen on huolehdittava työmaajät-
teistä).
Näin ollen aina kun yrityksen tai organisaation ympä-
ristöohjelmaa tai ympäristöjärjestelmää voidaan pitääyhtenä tai useampana näyttönä teknisestä suoritus-kyvystä (
40), EMAS-rekisteröintiä voidaan pitää todis-
teena.
EMAS-asetuksen 11 artiklan 2 kohdassa todetaan: Edistääkseen
organisaatioiden osallistumista EMAS-järjestelmään komission jamuiden yhteisön toimielimien sekä kansallisten viranomaisten olisiharkittava, miten hankintapolitiikan perusteita laadittaessa voidaanottaa huomioon rekisteröinti EMAS-järjestelmään rajoittamatta kui-tenkaan yhteisön lainsäädännön soveltamista. Hankintaviranomai-
set voisivat sopimusasiakirjoissa tai tarjousilmoituksessa nimen-
omaisesti mainita, että aina kun yrityksellä on ympäristöasioitakoskeva hallinta- ja auditointijärjestelmä, joka kattaa teknistäsuorituskykyä koskevat vaatimukset, tämä järjestelmä hyväksy-tään riittäväksi todistuskeinoksi. Hankintaviranomaiset eivätkuitenkaan voi sulkea pois muita keinoja ja hyväksyä näytöksiainoastaan EMAS-järjestelmää. Kaikki muu todistukset (esim.ISO 14001) tai muut näytöt on myös hyväksyttävä.
3 SOPIMUKSEN TEKEMINEN
Kun ehdokkaat on valittu, hankintaviranomaiset aloittavat tar-jousten arviointivaiheen, joka johtaa sopimuksen tekemiseen.
Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä annetaan kaksi pe-
rustetta sopimuksen tekemiselle: alhaisin hinta tai taloudellisesti
edullisin tarjous . Jälkimmäisen vaihtoehdon tarkoituksena on
antaa hankintaviranomaisille mahdollisuus saada paras vastinerahoilleen.FI C 333/18 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001
Sen määrittelemiseksi, mikä tarjouksista on taloudellisesti edul-
lisin, hankintaviranomaisen on etukäteen ilmoitettava, mitä pe-rusteita pidetään ratkaisevina ja sovelletaan. Nämä perusteet onmainittava joko tarjousilmoituksessa tai sopimusasiakirjoissa,mikäli mahdollista alenevassa tärkeysjärjestyksessä.
3.1 Taloudellisesti edullisin tarjous
Direktiiveissä annetaan esimerkkejä perusteista, joita voidaan
käyttää taloudellisesti edullisimman tarjouksen valinnassa (
41).
Muutkin perusteet ovat mahdollisia.
Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä annetaan kaksi
yleistä ehtoa, jotka koskevat taloudellisesti edullisimman tarjo-uksen valinnassa käytettäviä perusteita. Ensiksi on noudatettavasyrjimättömyyden periaatetta ja toiseksi sovellettavien perustei-den on oltava sellaiset, että ne tuottavat taloudellista etua han-
kintaviranomaiselle. Kuten Euroopan yhteisön tuomioistuin on
vahvistanut, julkisia hankintoja koskevien direktiivien tarkoituk-sena on välttää sekä vaaraa, että kansallisille tarjoajille tai ha-kijoille annetaan etusija, silloin kun hankintaviranomaiset teke-vät sopimuksen, että mahdollisuutta, että valtion, alueellistentai paikallisten viranomaisten tai muiden julkisoikeuden alaistenelinten rahoittama tai valvoma elin voi tehdä päätöksensä muu-hun kuin taloudelliseen harkintaan nojautuen (
42). Taloudellinen
harkinta voi käsittää ympäristönsuojelullisia näkökohtia, kutenesimerkiksi tuotteen energiankulutuksen.
Kaikkia tarjouksen arvioinnissa käytettäviä perusteita koskeva
yhteinen piirre on se, että niiden, samoin kuin nimenomaanmainittujen perusteiden, täytyy koskea suoritettavan työn luon-netta tai tapaa, jolla työ tehdään (
43). Hankintaviranomaisen
olisi sovellettavien perusteiden avulla voitava verrata tarjouksia
objektiivisesti ja hyväksyä niistä edullisin objektiivisten perus-
teiden avulla. Tällaisia ovat esimerkiksi direktiiveissä esimerk-keinä mainitut perusteet (
44).
Arvioinnin tarkoituksena on selvittää, mikä tarjous parhaiten
täyttää hankintaviranomaisen tarpeet. Siksi sovellettavien perus-teiden on arvioitava tarjouksien todellista laatua. Tällä tarkoite-taan sitä, että myöntämisperusteiden on liityttävä suoraan so-pimuksen kohteeseen (
45).
Ympäristönäkökohtia ei nimenomaisesti mainita nykyisessä jul-
kisia hankintoja koskevassa lainsäädännössä (46). Sopimuksen
tekemisen perusteita koskevaa artiklaa on kuitenkin tulkittavaniin, että ympäristönäkökohtien perusteella voidaan määritellä
erityisiä perusteita. Tuotteen ympäristöystävällisyyttä ei ilman
lisämäärittelyä voida mitata, eikä se välttämättä tuo taloudellistaetua hankintaviranomaiselle. Hankintaviranomaiset voivat kui-tenkin ottaa tavaroiden tai palvelujen ympäristöystävällisyy-den huomioon esimerkiksi luonnonvarojen käytössä muunta-malla ympäristötavoitteen tuotteeseen liittyväksi ja taloudelli-sesti mitattavissa olevaksi perusteeksi vaatimalla tiettyä energi-ankulutusta (
47). Useimmissa tapauksissa tällaiset perusteet liit-
tyvät tuotteen laatuun tai suorituskykyyn tai työn tai palvelunsuorittamiseen (eli laatuun tai teknisiin ansioihin, jotka kuu-
luvat sopimuksen tekemisen perusteisiin). Silloin tavaraan taipalveluun liittyviä ympäristönäkökohtia tarkasteltaisiin yhden-vertaisesti toiminnallisten ja esteettisten ominaispiirteiden elijulkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä lueteltujen perustei-den kanssa arvioitaessa niitä ominaisuuksia, jotka ovat talou-dellisesti mitattavissa.
Ympäristöön liittyviä seikkoja voidaan käyttää taloudel-
lisesti edullisimman tarjouksen valinnassa silloin, kunnämä seikat tuovat taloudellista etua hankintayksikölle
ja ne liittyvät hankinnan kohteena olevaan tavaraan tai
palveluun.
Voidaan kysyä, tarkoittaako käsite taloudellisesti edullisin tar-
jous sitä, että jokaiseen yksittäiseen sopimuksen tekemisenperusteeseen täytyy liittyä taloudellinen etu, joka suoraan hyö-dyttää hankintaviranomaista, vai sitä, että jokaisen yksittäisenperusteen täytyy olla taloudellisin perustein mitattavissa, muttaettä vaatimusta suorasta taloudellisesta edusta hankintaviran-omaiselle ei ole.Tätä kysymystä on käsitelty Euroopan tuomi-oistuimessa asiassa C-513/99 (
48). Päätös annettaneen loppuvuo-
desta 2001.
Komissio on selkeästi ottanut ensin mainittua tulkintaa suosi-
van kannan sekä vihreässä kirjassa (49) että julkisia hankintoja
koskevassa tiedonannossa (50).
Komissio huomauttaa tässä yhteydessä, että hankintaviranomai-
silla on mahdollisuus määritellä sopimuksen kohde ja sisällyttäätähän vaiheeseen tarjouspyyntömenettelyä ympäristönsuojelulli-set preferenssinsä, jotka liittyvät mahdollisiin välillisiin taloudel-lisiin etuihin, myös vaihtoehtoja käyttäen (katso kappale II 1.4).
3.2 Mahdollisuus ottaa huomioon kaikki tuotteen elinkaa-
ren aikana syntyvät kustannukset
Koko elinkaaren aikaisten kustannusten huomioon ottaminen
tarkoittaa sitä, että huomioon otetaan tavaran tai palvelun tuo-tannon, kulutuksen tai käytön sekä loppukäsittelyn kustannuk-set alusta loppuun saakka (
51).
Hankintaviranomaisen hankittavasta tuotteesta maksama hinta
sisältää ne kustannukset, jotka ovat syntyneet jo läpikäydyissävaiheissa (jotka ovat tavallisesti suunnittelu, materiaalit, tuo-tanto  joskus myös testaus ja kuljetus). Niitä ei siksi pitäisiottaa uudestaan huomioon sopimuksen tekomenettelyssä (
52).
Sitä vastoin kaikki tuotteen hankinnan jälkeen syntyvät kustan-nukset tulevat hankintaviranomaisen vastattaviksi ja vaikuttavatsiten suoraan tuotteen kokonaistaloudellisuuteen, joten ne voi-daan ottaa huomioon.FI 28.11.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 333/19
Kustannukset, jotka syntyvät tuotteen elinkaaren ai-
kana ja jotka tulevat hankintaviranomaisen vastatta-viksi, voidaan ottaa huomioon arvioitaessa sitä, mikäon taloudellisesti edullisin tarjous.
Direktiiveissä mainitaan nimenomaisesti sopimuksen tekemisen
perusteina käyttökustannukset ja kannattavuus. Näitä kustan-nuksia ovat suorat käyttökustannukset (energia sekä vesi jamuut tuotteen elinkaaren aikana kuluvat resurssit), säästämi-sestä aiheutuneet kulut (esim. investoinnit eristykseen energian-kulutuksen vähentämiseksi ja rahan säästämiseksi tulevaisuu-dessa), sekä tuotteen kunnossapidosta ja kierrätyksestä aiheutu-vat kulut. Hankintayksikkö voi tarjouksia arvioidessaan ottaahuomioon myös jätteidenkäsittelystä tai kierrätyksestä aiheutu-vat kulut.
3.3 Mahdollisuus ottaa huomioon ulkoiset seikat
Ulkoiset seikat ovat haittoja tai hyötyjä, joita saastumisen aihe-
uttaja tai hyödynsaaja ei normaaleissa markkinaolosuhteissajoudu maksamaan. Ne määritellään seuraavasti: kustannuksetja hyödyt, jotka syntyvät kun yhden henkilöryhmän sosiaalisellatai taloudellisella toiminnalla on vaikutusta toiseen ryhmään jakun ensin mainittu ryhmä ei pysty täysin vastaamaan toimin-nan vaikutuksesta (
53).
Ulkoiset kustannukset ja hyödyt ovat muita kuin tavanomaisia
kustannuksia ja hyötyjä, kuten toiminnan kustannuksia taimyyntituloja. Jälkimmäisille kustannuksille on ominaista, ettäniistä maksetaan markkinoiden määräämä hinta.
Yleisesti voidaan todeta, että ulkoisista seikoista ei vastaa tuot-
teen tai palvelun ostaja vaan koko yhteiskunta eivätkä ne senvuoksi sovellu yllä määritellyiksi myöntämiskriteereiksi (katso3.1). Komissio huomauttaa tässä yhteydessä, että hankintaviran-
omaisilla on mahdollisuus määritellä sopimuksen sisältö tai
asettaa sopimuksen täytäntöön panemiseen liittyviä ehtoja jasisällyttää näihin tarjouspyyntömenettelyn vaiheisiin ympäris-tönsuojelulliset preferenssinsä, jotka liittyvät mahdollisesti syn-tyviin ulkoisiin kuluihin.
Vain erikoistapauksissa, esimerkiksi silloin kun ulkoiset kustan-
nukset johtuvat sopimuksen täytäntöönpanosta ja ne tulevatsamalla suoraan kyseisen tuotteen tai palvelun ostajan makset-taviksi, nämä kustannukset voitaisiin ottaa huomioon.
Tällaisissa tapauksissa hankintaviranomaisten tulisi varoa sovel-
tamasta järjestelmiä, jotka voivat johtaa suosimiseen tai pii-losyrjintään. Toistaiseksi ei ole olemassa yhtenäistä järjestelmääulkoisten seikkojen luokittelulle ja taloudelliselle arvioinnille.Unionissa suoritetaan kuitenkin selvitystyötä, joka tähtää kulje-tusalan ulkoisia kustannuksia koskevien taloudellisten arvioin-timenetelmien yhtenäistämiseen, joka voisi aikanaan, kun tämälähestymistapa omaksutaan, poistaa syrjintävaaran.3.4 Muut perusteet
Tämä käsite on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeus-
käytännön luoma (
54).
Käsite esiintyi ensimmäisen kerran asiassa 31/87 , jolloin
tuomioistuin totesi, että sellaiset perusteet (kuten pitkäaikais-työttömien palkkaaminen) eivät liity mitenkään ehdokkaan ta-loudellisen ja rahoituksellisen sopivuuden sekä teknisen osaa-misen ja kelpoisuuden tarkistamiseen eivätkä liioin direktiivin 9artiklassa lueteltuihin myöntämisperusteisiin. Tuomioistuin to-tesi vielä, että nämä perusteet ovat kuitenkin julkisia hankintojakoskevien direktiivien mukaisia, jos ne ovat kaikkien asiaankuu-luvien yhteisön oikeusperiaatteiden mukaisia.
Asiassa C-225/98 tuomioistuin totesi (
55), että sopimuksen
myöntävät viranomaiset saattoivat soveltaa työttömyyden vas-taiseen kampanjaan liittyvää ehtoa, mikäli ehto oli yhteisönkaikkien perusperiaatteiden mukainen, mutta vain siinä tapauk-sessa, että viranomaisten oli harkittava kahden tai useammantaloudellisesti samanarvoisen tarjouksen paremmuutta. Kyseistäehtoa saatettiin soveltaa lisäperusteena, sen jälkeen kun tarjo-uksia oli verrattu puhtaasti taloudelliselta näkökannalta. Työt-tömyyden vastaisen kampanjan osalta tuomioistuin lausui sel-västi, ettei mainitulla perusteella saa olla suoraa tai epäsuoraavaikutusta yhteisön muista jäsenvaltioista tuleviin tarjoajiin ja
että peruste on nimenomaisesti mainittava tarjousilmoituksessa,
jotta potentiaaliset toimeksisaajat voivat varmistua kyseisen eh-don olemassaolosta.
Edellä mainittua voitaisiin yhtä lailla soveltaa ympäristönsuoje-
luun tai sen tasoon liittyviin ehtoihin.
4 SOPIMUKSEN T˜YT˜NTÖÖNPANO
Hankintaviranomaiset voivat määritellä (yksityiskohtaiset) sopi-muslausekkeet, jotka liittyvät sopimuksen täytäntöönpanota-paan. Sopimuslausekkeet eivät saa olla (peiteltyjä) teknisiä eri-telmiä, valintaperusteita tai sopimuksen tekemisen perusteita.Ne liittyvät pelkästään itse sopimuksen täytäntöönpanoon.Tämä tarkoittaa sitä, että jokaisen hakijan on kyettävä toteutta-maan nämä lausekkeet, jos sopimus tehdään sen kanssa. Avoi-muuden vuoksi sopimuslausekkeet olisi ilmoitettava kaikille ha-kijoille etukäteen.
Julkisia hankintoja koskevat direktiivit eivät kata sopimuslau-
sekkeita. Sopimuslausekkeiden on noudatettava perustamissopi-muksen mukaisia sääntöjä ja periaatteita, erityisesti syrjimättö-myyden periaatetta.
Hankintaviranomaisilla on paljon mahdollisuuksia muotoilla
sopimuslausekkeet niin, että tavoitteena on ympäristön suoje-leminen.
Seuraavassa on esimerkkejä lisäehdoista, jotka vaikuttavat sopi-
muksen täytäntöönpanoon ja jotka täyttävät viime kädessä ylei-set ympäristötavoitteet, ovat riittävän yksityiskohtaisia, noudat-tavat yhteisön lainsäädännön periaatteita ja ovat direktiivienmukaisia (
56):FI C 333/20 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001
 tavaroiden toimittaminen tai pakkaaminen irtotavarana eikä
yksittäin
 toimittajan suorittama pakkausmateriaalien ja käytettyjen
tuotteiden kerääminen tai uudelleenkäyttö
 tavaroiden toimittaminen uudelleenkäytettävissä pakkauk-
sissa
 toimittajan suorittama jätteiden keräily, kierrätys tai uudel-
leenkäyttö tuotteen käytön aikana tai sen jälkeen
 kemikaalien (kuten puhdistusaineiden) kuljetus ja toimitta-
minen tiivisteinä ja laimentaminen käyttöpaikalla.
Kysymykseen, voidaanko vaatia käytettäväksi tiettyä ympäristön
kannalta järkevää kuljetusmuotoa tavaroita toimitettaessa, voi-daan vastata seuraavaa: tällainen vaatimus on määriteltävä niin,että se vaikuttaa sopimuksen täytäntöönpanoon ja sen on ol-tava yhteisön lainsäädännön periaatteiden mukainen. Hankinta-viranomainen voi siten vaatia, että toimitettavat tuotteet kulje-tetaan tietyllä tavalla sillä ehdolla, että sopimukseen liittyvissäolosuhteissa tämä vaatimus ei johda syrjintään.
IIIJULKISIA HANKINTOJA KOSKEVIEN DIREKTIIVIEN SOVEL-
TAMISALAAN KUULUMATTOMAT SOPIMUKSET
Julkisia hankintoja koskeviin direktiiveihin perustuvat ja edelli-
sissä luvuissa esitetyt yksityiskohtaiset säännöt eivät päde sopi-muksiin, jotka eivät kuulu julkisia hankintoja koskevien direk-tiivien soveltamisalaan.
Yhteisön lainsäädäntö jättää jäsenvaltioille valtuudet päättää
siitä, sovelletaanko julkisia hankintoja koskevien direktiiviensoveltamisalaan kuulumattomiin julkisiin hankintoihin kansal-lisia hankintasääntöjä vai ei.Perustamissopimuksen ja yhteisön lainsäädännön asettamissa
rajoissa jäsenvaltiot voivat vapaasti laatia kansallista lainsäädän-töä. Siksi riippuu kansallisesta lainsäädännöstä, voiko ja pitääköjulkisten hankintojen päämääränä olla muu kuin julkisia han-kintoja koskevien direktiivien mukainen tavoite saada parasvastine rahoille.
Kun määritellään tällaisen sopimuksen kohdetta, voidaan aset-
taa monenlaisia vaatimuksia ja ehtoja, vaikka näillä ei ehkäolisikaan suoraa yhteyttä sopimuksen kohteeseen. Näidenkinvaatimusten ja ehtojen on tietenkin oltava perustamissopimuk-sen sääntöjen ja siitä johtuvien periaatteiden mukaisia. Euroo-pan yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että kansalliseen lain-säädäntöön viittaavien lausekkeiden sisällyttäminen tarjous-pyyntöön voi aiheuttaa sen, että toimijat, jotka tuottavat kan-sallisia standardeja vastaaviksi tai tiettyä alkuperää oleviksi vah-vistettuja tuotteita, pidättäytyvät tarjouksen tekemisestä (
57). Toi-
menpide, jolla toisen jäsenvaltion kansalaiseen sovelletaan tiu-
kempia sääntöjä kuin säännöt asettavan jäsenvaltion kansalai-seen tai jolla hänet asetetaan lainsäädännöllisesti tai käytän-nössä jälkimmäistä epäedullisempaan asemaan, voi olla perus-tamissopimuksen tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuuttakoskevien sääntöjen vastainen.
Ehdokkaiden kelpoisuuden osalta hankintaviranomaiset voivat
vapaasti asettaa vaatimuksia ja määritellä ehtoja, jotka ovat
tiukempia kuin mikä olisi mahdollista julkisia hankintoja kos-
kevien direktiivien mukaisesti. Perusteiden ei tarvitse rajoittuaehdokkaan luottokelpoisuuteen ja taloudelliseen tilanteeseen taitämän tekniseen suorituskykyyn. Kelpoisuusehtojen on tieten-kin oltava yhteisön lainsäädännön ja sen periaatteiden, varsin-kin palveluiden tarjoamisen vapauteen liittyvien periaatteiden(syrjimättömyys, vastavuoroinen tunnustaminen) mukaisia.
Hankintaviranomainen voi vapaasti määritellä sopimuksen te-
kemisen perusteet, kunhan perustamissopimuksen ja yhteisön
lainsäädännön periaatteita noudatetaan ja perusteet ovat objek-tiivisia, avoimia ja syrjimättömiä.
Se, noudatetaanko perustamissopimuksen sääntöjä ja yhteisön
lainsäädännön periaatteita, ratkaistaan tapauskohtaisessa arvi-oinnissa.
(1) Neuvoston direktiivi 71/305/ETY julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta, korvattu neuvoston
direktiivillä 93/37/ETY, muutettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY.Neuvoston direktiivi 77/62/ETY julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta, korvattu neuvoston
direktiivillä 93/36/ETY, muutettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY.
Neuvoston direktiivi 92/50/ETY julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta, muutettu Euroopanparlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY.Neuvoston direktiivi 93/38/ETY vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen
yhteensovittamisesta, muutettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/04/EY.
(
2) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen konsolidoidun toisinnon 6 artiklan mukaan Ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettäv ä
3 artiklassa tarkoitetun yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen, erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi.
(3) Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle kuudennesta ympäristöä koske vasta
Euroopan yhteisön toimintaohjelmasta Ympäristö 2010: Tulevaisuutemme valinta, hyväksytty 24.1.2001, KOM(2001) 31 lopullinen.FI 28.11.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 333/21
(4) Komission tiedonanto: Kestävä kehitys Euroopassa paremman maailman vuoksi: Kestävää kehitystä koskeva Euroopan unionin strategia. Komis-
sion ehdotus Göteborgin Eurooppa-neuvostolle; KOM(2001) 264 lopullinen, annettu 15.05.2001.
(5) Hyväksytty komissiossa 8.6.1999; KOM(1999) 263 lopullinen, s. 4.
(6) Komission tiedonanto julkisista hankinnoista Euroopan yhteisössä, hyväksytty 11.3.1998; KOM(1998) 143 lopullinen.
(7) Komission tiedonanto yhdennetystä tuotepolitiikasta, hyväksytty 7.2.2001  KOM(2001) 68 lopullinen.
(8) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi julkisia tavara- ja palveluhankintoja sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopim usten
tekomenettelyjen yhteensovittamisesta, 53 artikla, (KOM(2000) 275 lopullinen, 10.5.2000), sekä ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvostondirektiiviksi vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta, 54 artikla ,
(KOM(2000) 276 lopullinen, 10.5.2000).
(
9) Esimerkiksi velvoite tehdä ympäristövaikutusten arviointi tiettyjen töiden osalta, ks. alaviite 11.
(10) Muutamat kansalliset viranomaiset ovat jo antaneet hankintaviranomaisilleen ohjeita kestävästä rakentamisesta.
(11) Esimerkkejä ovat Öresundin siltatyömaa ja Vasco de Gama -silta Lissabonissa.
(12) Direktiivin 85/337/ETY (EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40), muutettu direktiivillä 97/11/ETY (EYVL L 73, 14.3.1997 , s. 5), kattamat hankkeet.
(13) Hankintaviranomaisilla on mahdollisuus joko määrätä etukäteen valittu ratkaisu tai välttää sellaisten vaatimusten asettamista, jotka saisiva t
toimeksisaajat tarjoamaan tuotteita, joiden tuotantoprosessi aiheuttaisi enemmän ympäristöhaittoja. He voisivat vaatia esimerkiksi valkaise matto-
man kierrätyspaperin käyttöä.
(14) KOM(1999) 263 lopullinen, 8.6.1999, s. 8.
(15) Poikkeuksena ovat ne hankintayksiköt, jotka kuuluvat julkisia palveluja koskevan direktiivin soveltamisalaan (direktiivi 93/38/ETY), mutta o vat
kuitenkin yksityisiä elimiä.
(16) Nämä ovat teknisiä määräyksiä, joiden noudattaminen on pakollista lakien tai asetusten nojalla tuotteen saattamiseksi markkinoille tai sen
käyttämiseksi.
(17) Katso tämän tiedonannon liitteet.
(18) Komissio tukee Euroopan standardointielimiä ympäristönäkökohtien sisällyttämisessä standardointiprosessiin.
(19) Julkisia hankintoja koskevassa sopimuksessa mainitaan nimenomaan tuotantoprosessi teknistä eritelmää koskevassa määritelmässä.
(20) Katso esimerkiksi direktiivin 93/36 ETY 8 artiklan 6 kohta.
(21) Hankintaviranomaiset voivat esimerkiksi käyttää luonnonmukaisesti kasvatettujen elintarvikkeiden kuvaukseensa maataloustuotteiden luonn onmu-
kaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa 24 kesäkuuta annetussa neuvoston asetuk sessa
(ETY) N:o 2092/91 säädettyjä teknisiä eritelmiä (EYVL L 198, 22.7.1991, s. 1).
(22) Ne eivät voi määrätä, että vihreän energian tuottaminen koskisi vain tuulienergiaa; vesi- ja aurinkoenergiaa voidaan myös käyttää vihreän energi an
tuottamiseen, ja teknisissä määräyksissä tulisi siten todeta, että vihreää energiaa tuotetaan käyttämällä uusiutuvia energianlähteitä.
(23) Esimerkiksi kierrätyspaperin käyttö toimistoissa, tiettyjen jätteenpoistomenetelmien käyttö toimeksisaajien toimitiloissa, tiettyjen työ ntekijäryhmien
palkkaaminen (etniset ryhmät, vammaiset, naiset).
(24) Euroopan ympäristömerkkijärjestelmästä säädettiin ensimmäisen kerran 23 päivänä maaliskuuta 1992 yhteisön ekotuotemerkin myöntämisjärjes-
telmästä annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 880/92 (EYVL L 99, 11.4.1992, s. 1). Tämä asetus on kumottu ja korvattu tarkistetustayhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmästä 17 päivänä heinäkuuta 2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY)N:o 1980/2000 (EYVL L 237 , 21.9.2000, s. 1).
Internet-sivusto http://europa.eu.int/comm/environment/ecolabel/prodgr.htm sisältää luettelon kaikista tuoteryhmistä, joita varten on ol emassa
yhteisön ympäristömerkki tai sitä ollaan luomassa tai tarkistamassa.
(
25) Tärkeä ryhmä yksityisiä ympäristömerkkejä ovat merkit, joilla yksilöidään puutavaran olevan kestävän metsätalouden tuote.
(26) Esimerkiksi perusteista henkilökohtaisten tietokoneiden Euroopan yhteisön ympäristömerkille määrätään ekologisista arviointiperusteista yhteisön
ympäristömerkin myöntämiseksi henkilökohtaisille tietokoneille 26 helmikuuta 1999 tehdyllä komission päätöksellä (EYVL L 70, 17.3.1999, s. 46) .
(27) Euroopan yhteisön ympäristömerkkiä koskevat päätökset tehdään siinä järjestyksessä kuin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (ETY)
N:o 2000/80 säädetään, ja (moni)kansalliset ympäristömerkkipäätökset tehdään kansallisten sääntöjen mukaisessa järjestyksessä. Euroopan yht ei-
sön ympäristömerkkiä koskevan asetuksen 10 artiklassa säädetään, että Komission ja muiden yhteisön toimielinten sekä kansallisten viranomaist en
olisi ympäristömerkillä varustettujen tuotteiden käyttöä edistääkseen näytettävä esimerkkiä silloin kun ne määrittelevät omia tuotevaatimuks iaan,
sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön oikeuden soveltamista.
(28) Esimerkiksi eurooppalaista, kansainvälistä tai kansallista standardia, joka kattaa myös tuotteeseen liittyvät ympäristönäkökohdat, ks. edel lä kohta
II 1.
(29) Tuotteet, joilla on ympäristömerkki, muodostavat usein vain pienen osan tietyn tuotteen markkinoista. Yhteisön ympäristömerkillä varustettuj en
tuotteiden osuus markkinoista on yleensä alle 20 %, joskus jopa alle 5 %.
(30) Kaikki julkisia hankintoja koskevat direktiivit mahdollistavat tarjoajien esittämien vaihtoehtojen huomioon ottamisen, mikäli ne täyttävät h ankin-
taviranomaisten asettamat vähimmäisvaatimukset, kun sopimuksenteon perusteena on taloudellisesti edullisin tarjous. Hankintaviranomaisten on
mainittava sopimusasiakirjoissa vaihtoehdoille asetettavat vähimmäisvaatimukset sekä niiden esittämistä koskevat yksityiskohtaiset säännö t. Jos
vaihtoehdot eivät ole sallittuja, niiden on ilmoitettava asiasta sopimusta koskevassa ilmoituksessa. Direktiivin 92/50/ETY 24 artikla; Direkti ivin
93/36/ETY 16 artikla; direktiivin 93/37/ETY 19 artikla ja direktiivin 93/38/ETY 34 artiklan 3 kohta.
(31) Ks. esim. direktiivin 93/36/ETY 23 artiklan 3 kohta.FI C 333/22 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001
(32) Joidenkin maiden rikoslaki kattaa ns. ekorikokset. Esimerkiksi Espanjan rikoslain 325 pykälässä (Ley orgÆnica n. 10/1995, 23.11.1995) säädet ään,
että jokainen, joka ympäristön suojelusta annettujen lakien tai muiden säännösten vastaisesti aiheuttaa tai jonka toimet suoraan tai epäsuorasti
saavat aikaan päästöjä, säteilyä, kaivauksia, liettymistä, melua tai tärinää tai päästöjä ilmakehään, maaperään, maalle, mereen tai pohjaveteen ,
mukaan luettuna rajatylittävät vaikutukset, tai joka harjoittaa vedenottoa, joka voi vakavasti järkyttää luonnon tasapainoa, voidaan tuomitavankeuteen vähintään kuudeksi kuukaudeksi ja enintään neljäksi vuodeksi tai sakkoihin vähintään kahdeksan ja enintään kahdenkymmenenneljän
kuukauden ajalta ja menettämään oikeutensa harjoittaa ammattia tai tointa vähintään yhdeksi ja enintään kolmeksi vuodeksi. Jos toiminnasta
aiheutuu vakavaa vaaraa ihmisen terveydelle, vankeuden pituus määrätään seuraamusasteikon yläpäästä.
(
33) Komission ehdotuksessa kaavaillut teot, jotka ainakin on katsottava ympäristörikoksiksi, eivät estäisi jäsenvaltioita säätämästä muista riko ksista
ja/tai muita sanktioita vieläkin ankarampina suojatoimenpiteinä (EY:n perustamissopimuksen 176 artikla).
(34) Hankintoja ja järjestäytynyttä rikollisuutta käsitelleen Falcone-tutkimuksen loppuraportti: Final Report on the Falcone Study on procurement and
organised crime (1998)  Volume I: 24.05.1999  Institute of Advanced Legal Studies  University of London.
(35) Asia 76/81 Transporoute et travaux v.MinistŁre des travaux public , tuomio 10.2.1982; kok. 1982, s. 417.
(36) Palveluhankintoja koskevassa direktiivissä (92/50/ETY) todetaan nimenomaan, että vaatimukset on määriteltävä suoritettavien palvelujen luo nteen,
määrän ja käyttötarkoituksen mukaan.
(37) Asia 31/87 Gebroeders Beentjes bv v.Alankomaiden valtio , tuomio 20.9.1988; ratkaisuehdotus, kohta 35, kok. 1988, s. 4635.
(38) Ympäristöasioita koskevasta hallinta- ja auditointijärjestelmästä säädettiin ensimmäisen kerran 29 päivänä kesäkuuta 1993 annetulla neuvost on
asetuksella (ETY) N:o 1836/93 (EYVL L 168). Asetusta on tarkistettu ja se on korvattu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o
761/2001 organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta ympäristöasioita koskevaan yhteisön hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS -järjes-
telmä).
(39) Luettelo rekisteröidyistä toimipaikoista on julkaistu myös Internetissä osoitteessa http://europa.eu.int/comm/environment/emas. Vuoden 2 001
alussa EU:ssa oli yli 3 000 rekisteröityä toimipaikkaa.
(40) Ks. edellä oleva kohta 2.2: a) selvitys työkaluista, laitoksista ja teknisistä välineistä, jotka ehdokkaalla on käytettävissään sopimuksen täyt äntöön-
panoa varten, b) selvitys tavarantoimittajan teknisistä välineistä, laadunvarmistustoimenpiteistä ja tutkimusmahdollisuuksista, c) selvity s teknisistä
asiantuntijoista tai teknisistä toimielimistä (sekä yritykseen kuuluvista että sen ulkopuolisista) joita ehdokas voi käyttää sopimusta täytänt öön
pantaessa ja erityisesti niistä, jotka vastaavat laadunvalvonnasta.
(41) Hinta, toimitusaika, toimitusjakso, valmistumisjakso, käyttökustannukset, kustannustehokkuus, laatu, tavaroiden tai palvelujen esteettis et ja toi-
minnalliset ominaisuudet, myynnin jälkeinen palvelu, tekninen tuki, kannattavuus, tekniset ansiot.
(42) Asia C-380/98: The Queen and HM Treasury, ex parte : University of Cambridge, päätös 3.10.2000; ennakkopäätösmenettely (kok. 2001, I-8035) ja
asia C-237/99 komissio v. Ranska (HLM) 1.2.2001 annettu tuomio, (ei vielä julkaistu).
(43) Asia 31/87 Gebroeders Beentjes (ks. edellä)  julkisasiamiehen ratkaisuehdotus.
(44) Asia 31/87 Gebroeders Beentjes (ks. edellä)  kohta 27.
(45) Ks. esim. direktiivin 93/36/ETY 26 artiklan 1 kohdan b alakohta eri perusteita sopimuksen mukaan.
(46) Nimenomainen viittaus ympäristönäkökohtiin tehdään ehdotuksessa julkisia hankintoja koskevien direktiivien muuttamiseksi, jonka komissio
hyväksyi 10. toukokuuta 2000 ja jossa ympäristönäkökohdat mainitaan perusteena, jota voidaan käyttää valittaessa taloudellisesti edullisintatarjousta (ks. alaviite 8).
(
47) Ympäristömerkille asetettuja perusteita voidaan käyttää määrittelemään taloudellisesti edullisin tarjous silloin, kun ne täyttävät tässä osa ssa
mainitut ehdot.
(48) Asia C-513/99 (Stagecoach Finland Oy Ab, aiemmin Oy Swebus Finland Ab, Espoo), ennakkopäätöspyyntö. EYVL C 102, 8.4.2000, s. 10.
(49) Vihreä kirja: julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä, hyväksytty komissiossa 27.11.1996; KOM(1996) 583 lopullinen.
(50) Komission tiedonanto Julkiset hankinnat Euroopan unionissa, hyväksytty komissiossa 11.3.1998, KOM(1998) 143 lopullinen.
(51) Yleensä nämä vaiheet ovat seuraavat, ei välttämättä tässä järjestyksessä: tuotteen suunnittelu, materiaalien hankinta, tuotanto, kuljetus, te staus,
käyttö, poistaminen, kierrätys.
(52) Jos kuljetuksesta tai tuotteen testaamisesta aiheutuvat kulut maksaa toimittaja ja ne ovat mukana tuotteen hinnassa, hankintaviranomainen ei sa a
ottaa niitä uudestaan huomioon ja lisätä niitä toimittajalle maksettavaan hintaan.
(53) Euroopan komissio, ympäristön pääosasto: A study on the Economic valuation of Environmental Externalities from Landfill Disposal and
Incineration of Waste, Final Main Report, lokakuu 2000. s. 9.
(54) Asia 31/87: Gebroeders Beentjes ( ks. edellä ) ja asia C-225/98 Euroopan yhteisöjen komissio v.Ranskan tasavalta , tuomio 26.9.2000, Nord-Pas-de-Calais
RØgionin ja DØpartement du Nordin teettämät koulurakennusten rakennus ja kunnostustyöt, kok. 2000, I-7445.
(55) Katso yleiskertomus Euroopan unionin toiminnasta vuodelta 2000, kohta 1119, sivu 407 .
(56) OECD:n asiakirja ENV/EPOC/PPC(98)17REV1.
(57) Asia 45/87 , komissio v. Irlanti (Dundalk), tuomio 22.9.1988, kok. 1988, s. 4929 ja asia C-243/89 komissio/Tanska (Storebaeltin yli johtava silta) ,
tuomio 22.6.1993, kok. 1993, s. I/3353.FI 28.11.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 333/23
LIITE I
TEKNIIKAN ALAN YHTEISET S˜˜NNÖT
Tekniikan alan yhteisistä säännöistä säädetään direktiivin 92/50/ETY (palveluhankinnat) 14 artiklassa, direktiivin
93/36/ETY (tavarahankinnat) 8 artiklassa ja direktiivin 93/37/ETY (rakennusurakat) 10 artiklassa. Vaikka kyseistenartiklojen sanamuodot eivät ole täysin yhtenevät, artiklojen määräysten sisältö on sama. Sen vuoksi direktiivin
92/50/ETY 14 artiklan teksti toistetaan alla esimerkinomaisesti.
DIREKTIIVI 92/50/ETY
IV OSASTO
Tekniikan alan yhteiset säännöt
14 artikla
1. Liitteessä II tarkoitetut tekniset eritelmät on sisällytettävä kunkin sopimuksen yleisiin asiakirjoihin tai sopimusasia-
kirjoihin.
2. Hankintaviranomaisten on määriteltävä tekniset eritelmät viittaamalla joko kansallisesti voimaan saatettuihin euroop-
palaisiin standardeihin, eurooppalaisiin teknisiin hyväksymisiin tai yhteisiin teknisiin eritelmiin, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta oikeudellisesti sitovien yhteisön oikeuden mukaisten kansallisten teknisten määräysten soveltamista.
3. Hankintaviranomainen voi poiketa 2 kohdassa säädetystä, jos:
a) standardit, eurooppalaiset tekniset hyväksymiset tai yhteiset tekniset eritelmät eivät sisällä määräyksiä vaatimus-
tenmukaisuuden toteamisesta tai jollei ole teknisiä keinoja, joilla voidaan tyydyttävästi todeta, vastaako tuotekyseisiä standardeja, eurooppalaisia teknisiä hyväksymisiä tai yhteisiä teknisiä eritelmiä;
b) edellä olevan 2 kohdan soveltaminen haittaisi telepäätelaitteiden tyyppihyväksynnän vastavuoroisen tunnustamisen
ensimmäisestä vaiheesta 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/361/ETY, sellaisena kuinse on muutettuna direktiivillä 91/263/ETY, tai standardoinnista tietotekniikassa ja tietoliikenteessä 22 päivänäjoulukuuta 1986 tehdyn neuvoston päätöksen 87/95/ETY soveltamista taikka muiden tiettyjä palvelujen tai tuot-
teiden aloja koskevien yhteisön säädösten soveltamista;
c) edellä tarkoitettujen standardien, eurooppalaisten teknisten hyväksymisten tai yhteisten teknisten eritelmien sovel-
tamisen vuoksi hankintaviranomainen joutuisi hankkimaan jo käytössä olevien laitteistojen kanssa yhteensopimat-
tomia tuotteita tai materiaaleja taikka niiden soveltaminen aiheuttaisi suhteettomia kustannuksia tai suhteettomia
teknisiä vaikeuksia, kuitenkin vain osana selvästi rajattua ja kirjattua toimintaperiaatetta, jonka tavoitteena onsiirtyminen tietyn ajan kuluessa eurooppalaisten standardien, eurooppalaisten teknisten hyväksymisten tai yhteis-ten teknisten eritelmien soveltamiseen;
d) hankkeessa on kyse olennaisesti uuden kehittämisestä, eikä voimassa olevien standardien, eurooppalaisten teknis-
ten hyväksymisten tai yhteisten teknisten eritelmien soveltaminen olisi tarkoituksenmukaista.
4. Edellä 3 kohtaa soveltavien hankintaviranomaisten on aina mahdollisuuksien mukaan ilmoitettava tällaisen menette-
lyn perusteet joko Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistavassa tarjouspyyntöilmoituksessa tai sopimusasiakir-
joissa, ja niiden on aina mainittava nämä perusteet sisäisissä asiakirjoissaan sekä pyynnöstä toimitettava asiaa kos-kevat tiedot jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Jos eurooppalaisia standardeja, eurooppalaisia teknisiä hyväksymisiä tai yhteisiä teknisiä eritelmiä ei ole, tekniset
eritelmät:
a) on määriteltävä viittaamalla kansallisiin teknisiin eritelmiin, jotka on tunnustettu teknisestä yhdenmukaistamisesta
annetuissa yhteisön direktiiveissä lueteltujen olennaisten vaatimusten mukaisiksi, noudattaen näissä direktiiveissä
säädettyjä menettelyjä ja erityisesti direktiivissä 89/106/ETY;
b) voidaan määritellä viittaamalla rakennusurakoiden suunnittelua, laskentamenetelmää ja toteuttamista sekä tuottei-
den käyttöä koskeviin kansallisiin teknisiin eritelmiin,
c) voidaan määritellä viittaamalla muihin asiakirjoihin.
Tällöin on aiheellista viitata seuraavassa järjestyksessä:
i) kansallisesti voimaan saatettuihin hankintaviranomaisen maassa hyväksyttyihin kansainvälisiin standardeihin;
ii) muihin hankintaviranomaisen maan kansallisiin standardeihin ja kansallisiin teknisiin hyväksymisiin;
iii) muihin standardeihin.FI C 333/24 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001
6. Jäsenvaltioiden on kiellettävä sisällyttämästä tietyn sopimuksen kohtiin teknisiä eritelmiä, joissa mainitaan tietyn
valmistajan taikka tiettyä alkuperää olevia tai erityisillä menetelmillä valmistettuja tuotteita ja jotka sen vuoksi
suosivat tai jättävät sopimuksen alan ulkopuolelle tiettyjä palvelujen suorittajia, jolleivät nämä eritelmät ole sopimuk-sen kohteen vuoksi perusteltuja. Erityisesti tavaramerkkien, patenttien, tyyppien taikka tuotteen nimenomaisen alku-perän tai tuotannon mainitseminen on kielletty. Se on kuitenkin sallittua, jos mainintaan liitetään ilmaisu tai
vastaava, kun hankintaviranomaiset eivät voi selostaa sopimuksen kohdetta tarpeeksi tarkoilla ja kaikille asianomai-
sille täysin selvillä eritelmillä.
Yleishyödyllisten palvelujen sektorille on säädetty tekniikan alan yhteiset säännöt kyseisen direktiivin 18 artiklassa. Nämä
säännöt eroavat direktiivien 92/50/ETY, 93/36/ETY ja direktiivin 93/37/ETY vastaavista säännöistä siinä, että ne eivät ole
yhtä yksityiskohtaiset ja kattavat. Direktiivin 93/38/ETY 18 artikla toistetaan alla.
DIREKTIIVI 93/38/ETY
III OSASTO
Tekniset eritelmät ja standardit
18 artikla
1. Hankintayksiköiden on sisällytettävä tekniset eritelmät kunkin sopimuksen yleisiin asiakirjoihin tai sopimusasiakir-
joihin.
2. Tekniset eritelmät on määriteltävä viittaamalla eurooppalaisiin eritelmiin, jos niitä on.
3. Jos eurooppalaisia eritelmiä ei ole, tekniset eritelmät on mahdollisuuksien mukaan määriteltävä viittaamalla muihin
yhteisössä sovellettaviin standardeihin.
4. Hankintayksiköiden on määriteltävä eurooppalaisten eritelmien tai muiden standardien täydentämiseksi tarvittavat
lisäeritelmät. Tällöin niiden on asetettava suoritusvaatimuksia koskevat eritelmät etusijalle suunnittelua ja selostustakoskeviin eritelmiin nähden, jolleivät hankintayksiköt pidä tällaisten eritelmien soveltamista puolueettomista syistä
epätarkoituksenmukaisena sopimuksen toteuttamisen kannalta.
5. Teknisiä eritelmiä, joissa mainitaan tietyn valmistajan tai tiettyä alkuperää olevia taikka erityisen menetelmän avulla
valmistettuja tuotteita ja jotka sen vuoksi suosivat tai jättävät sopimuksen alan ulkopuolelle tiettyjä yrityksiä, ei saa
soveltaa, elleivät sellaiset tekniset eritelmät ole sopimuksen kohteen vuoksi välttämättömiä. Erityisesti tavaramerkkien,patenttien, tyyppien taikka nimenomaisen alkuperän tai tuotannon mainitseminen on kielletty; se on kuitenkinsallittua, jos mainintaan liitetään ilmaisu tai vastaava, kun sopimuksen kohdetta ei muuten voida selostaa tarpeeksi
tarkoilla ja kaikille asianomaisille täysin selvillä eritelmillä.
6. Hankintayksiköt voivat poiketa 2 kohdassa säädetystä, jos:
a) on teknisesti mahdotonta tyydyttävästi todeta, että tuote on eurooppalaisten eritelmien mukainen;b) 2 kohdan soveltaminen haittaa ensimmäisestä vaiheesta telepäätelaitteiden tyyppihyväksynnän vastavuoroisessa
tunnustamisessa 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/361/ETY tai standardoinnistatietotekniikassa ja televiestinnässä 22 päivänä joulukuuta 1986 tehdyn neuvoston päätöksen 87/95/ETY sovelta-
mista;
c) mukauttaessaan olemassa olevia käytäntöjä eurooppalaisiin eritelmiin hankintayksikkö joutuisi näiden eritelmien
soveltamisen vuoksi hankkimaan jo käytössä olevien laitteistojen kanssa yhteensopimattomia tavaroita tai sille
aiheutuisi suhteettomia kustannuksia tai suhteettomia teknisiä vaikeuksia. Hankintayksiköt saavat soveltaa tätä poikkeusta
vain noudattaessaan selvästi määriteltyä ja kirjattua toimintaperiaatetta, jolla pyritään siirtymään eurooppalaisten eritelmiensoveltamiseen ;
d) kyseinen eurooppalainen eritelmä ei sovellu suunniteltuun käyttöön tai siinä ei oteta huomioon sen antamisen
jälkeen tapahtunutta tekniikan kehitystä. Tätä poikkeusta soveltavien hankintayksiköiden on ilmoitettava toimi-valtaiselle standardointielimelle tai muulle toimielimelle, jolla on valtuus muuttaa tätä eurooppalaista eritelmää,
perusteet, joilla ne eivät pidä eurooppalaista eritelmää soveltuvana, sekä pyydettävä sen muuttamista;
e) hankkeessa on kyse olennaisesti uuden kehittämisestä, eikä eurooppalaisten eritelmien soveltaminen olisi tarkoi-
tuksenmukaista.
7. Jäljempänä 21 artiklan 1 kohdan a alakohdan tai 21 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti julkaistavissa
ilmoituksissa on oltava maininta 6 kohdan soveltamisesta.
8. Tämä artikla ei rajoita pakollisten teknisten määräysten soveltamista, jos ne ovat yhteisön oikeuden mukaisia.FI 28.11.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 333/25
LIITE II
TIETTYJEN TEKNISTEN ERITELMIEN M˜˜RITTELY
Tiettyjen teknisten eritelmien määrittely on sisällöltään sama direktiivin 92/50/ETY (palveluhankinnat) liitteessä II,
direktiivin 93/36/ETY (tavarahankinnat) liitteessä III, direktiivin 93/37/ETY (rakennusurakat) liitteessä II ja direktiivin93/38/ETY (yleishyödylliset palvelut) 1 artiklan 813 kohdassa, vaikka näiden määrittelyjen sanamuodot eivät ole täysin
yhtenevät. Tämän vuoksi direktiivin 92/50/ETY liitteen II teksti toistetaan alla esimerkinomaisesti.
LIITE II
TIETTYJEN TEKNISTEN ERITELMIEN M˜˜RITELM˜T
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1. teknisillä eritelmillä: erityisesti tarjouskirjoihin sisältyvää teknisten vaatimusten kokonaisuutta, jossa määritellään
rakennusurakalta, materiaalilta, tuotteelta tai tavaralta vaadittavat ominaisuudet ja jonka avulla rakennusurakka,
materiaali, tuote tai tavara voidaan kuvailla puolueettomasti siten, että se täyttää hankintayksikön sille asettamankäyttötarkoituksen. Näihin ominaisuuksiin kuuluvat laadun tai käyttöön soveltuvuuden taso, turvallisuus, mitat,mukaan lukien materiaaliin, tuotteeseen tai tavaraan kohdistuvat vaatimukset laadunvarmistusjärjestelmän, termistön,
tunnusten, testauksen ja testausmenetelmien, pakkauksen, merkitsemisen tai etiketöinnin osalta. Ne sisältävät myös
sääntöjä, jotka koskevat rakennusurakoiden suunnittelua ja hinnoittelua, testausta, tarkastusta ja hyväksymistä sekärakennusmenetelmiä tai -tekniikkaa ja kaikkia muita teknisiä edellytyksiä, jotka hankintayksikkö voi yleisten taierityisten määräysten nojalla asettaa valmiille työlle ja siihen kuuluville materiaaleille tai osille;
2. standardilla: tunnustetun standardointielimen toistuvaa ja jatkuvaa käyttöä varten hyväksymää teknistä eritelmää,
jonka noudattaminen ei pääsääntöisesti ole pakollista;
3. eurooppalaisilla standardeilla: standardeja, jotka Euroopan standardointikomitea (CEN) tai Euroopan sähkötekniikan
standardointikomitea (CenØlec) ovat yhteisten sääntöjensä mukaisesti vahvistaneet eurooppalaisiksi standardeiksi (EN)
tai yhdenmukaistamisasiakirjoiksi (HD), tai jotka Euroopan telealan standardointilaitos (ETSI) on vahvistanut euroop-
palaisiksi telealan standardeiksi (ETS),
4. eurooppalaisella teknisellä hyväksymisellä: tuotteen kelpoisuudesta annettua myönteistä teknistä lausuntoa, joka
perustuu rakennustyössä sovellettavien olennaisten vaatimusten täyttymiseen ottaen huomioon tuotteen perusomi-
naisuudet ja sen nimenomaiset käyttö- ja soveltamisolosuhteet. Eurooppalaisen teknisen hyväksymisen antaa jäsen-valtion tätä tarkoitusta varten hyväksymä toimielin;
5. yhteisillä teknisillä eritelmillä: Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistuja jäsenvaltioiden kesken sovitulla menet-
telyllä laadittuja teknisiä eritelmiä;
6. olennaisilla vaatimuksilla: turvallisuutta, terveyttä ja tiettyjä muita yleisen edun mukaisia näkökohtia koskevia vaa-
timuksia, jotka rakennusurakat voivat täyttää.FI C 333/26 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 28.11.2001