Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rautateiden, maanteiden ja sisävesien henkilöliikenteeseen liittyviä julkisen palvelun vaatimuksia ja julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemistä koskevista jäsenvaltioiden toimista /* KOM/2000/0007 lopull. - COD 2000/0212 */



Virallinen lehti nro C 365 E , 19/12/2000 s. 0169 - 0178



Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI rautateiden, maanteiden ja sisävesien henkilöliikenteeseen liittyviä julkisen palvelun vaatimuksia ja julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemistä koskevista jäsenvaltioiden toimista (Komission esittämä) PERUSTELUT 1. Johdanto Yhteisön voimassa oleva sääntelyjärjestelmä suunniteltiin sellaista julkista liikennettä varten, jossa palveluja toimittavat ainoastaan kansalliset, alueelliset tai paikalliset liikenteenharjoittajat. Nykyään alalle on kuitenkin syntymässä julkisten liikennepalvelujen tarjoamiseen erikoistuneet Euroopan yhtenäismarkkinat. Samalla on käynyt yhä ilmeisemmäksi, että julkista liikennettä on nykyaikaistettava, jotta se voisi myötävaikuttaa täysimittaisesti ympäristövahinkojen ja ruuhkien aiheuttamien ongelmien ratkaisemiseen. Komissio on päättänyt antaa ehdotuksen uudeksi asetukseksi, jolla on tarkoitus korvata asetus 1191/69 [1], sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 1893/91 [2]. Ehdotuksen perusajatuksena on lisätä julkisten liikennepalvelujen tarjoamisesta käytävää kilpailua. Tämä tavoite on Lissabonissa 28. maaliskuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukainen, joissa komissiota, neuvostoa ja jäsenvaltioita pyydetään kutakin toimivaltansa puitteissa "nopeuttamaan markkinoiden vapauttamista sellaisilla aloilla kuin - - liikenne". [1] Asetus (ETY) N:o 1191/69 (EYVL L 156, 28.6.1969). [2] Asetus (ETY) N:o 1893/91 (EYVL L 169, 29.6.1991). Julkisen liikenteen alan taloudelliset edellytykset ovat muuttuneet huomattavasti Euroopan unionissa viimeisten kymmenen vuoden aikana. Viidestätoista jäsenvaltiosta yksitoista on tätä nykyä sisällyttänyt lainsäädäntöönsä tai hallinnollisiin järjestelyihinsä kilpailutekijän, joka liittyy ainakin osaan niiden julkisen liikenteen markkinoista. Lähes kaikissa tapauksissa on kyse "säännellystä kilpailusta", joka perustuu pikemminkin yksinoikeuksien säännölliseen uusimiseen kuin vapaaseen markkinoillepääsyyn. Oikein ohjattuna tämä markkinoiden avautuminen on osoittautunut menestykseksi, joka on parantanut palvelujen kustannustehokkuutta ja houkuttavuutta. Julkisen ja yksityisen sektorin liikenteenharjoittajat ovat käyttäneet uusia mahdollisuuksia hyväkseen, sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin ja päässeet niiden markkinoille. On ajankohtaista vahvistaa liikenteenharjoittajien, viranomaisten ja kuluttajien etujen nimissä selvät säännöt siitä, miten julkisen liikenteen alalla käytävää kilpailua säännellään yhteisön tasolla. Tällaisten sääntöjen ansiosta komissio ja tuomioistuimet eivät joutuisi ratkaisemaan juridisia kysymyksiä tapauskohtaisesti. Lisäksi säännöillä lisättäisiin oikeusvarmuutta ja yhdenmukaistettaisiin eri jäsenvaltioissa käytettyjen menettelyiden keskeiset näkökohdat. Samalla voitaisiin poistaa voimassa olevan asetuksen luomia esteitä, jotka haittaavat ajanmukaisten lähestymistapojen soveltamista julkiseen liikenteeseen. Koska markkinoiden avaamiseen on liityttävä yleisen edun suojeleminen, asetuksessa asetetaan viranomaisille ensimmäisen kerran nimenomainen velvollisuus huolehtia liikennepalvelujen riittävyydestä. 2. Yhteisön lainsäädännön ajantasaistamisen tarve 2.1 Nykyinen oikeudellinen kehys EY:n perustamissopimuksen 73 artiklassa viitataan rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteen julkisten palvelujen merkitykseen. Artiklan mukaan "tuki on tämän sopimuksen mukainen, jos se on - - korvausta julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien velvoitteiden täyttämisestä". Asetuksessa (ETY) 1191/69 luetellaan korvausmuodot, jotka ovat edellä mainitun artiklan mukaisesti "korvausta - - velvoitteiden täyttämisestä". Asetuksen mukaan toimivaltaisten viranomaisten on asetettava liikenteenharjoittajille julkisen palvelun velvoitteita, kun se on tarpeellista riittävien liikennepalvelujen varmistamiseksi, sekä korvattava niille tästä aiheutuneet kustannukset. Asetuksessa vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt siitä, miten julkisen palvelun velvoitteiden asettamisesta johtuvat taloudelliset rasitukset lasketaan. Lisäksi asetuksessa vapautetaan siinä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti myönnetyt korvaukset valtiontukea koskevista ilmoitusmenettelyistä, joista määrätään EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa. Tätä peruskehystä muutetaan asetuksella (ETY) 1893/91. Siinä vahvistetaan toinen menettely - julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen - yleiseksi menettelyksi, jolla julkisen palvelun tavoitteiden saavuttaminen varmistetaan. Toisaalta siinäkin annetaan mahdollisuus asettaa erityisesti kaupunki-, esikaupunki- ja alueellista liikennettä koskevia velvoitteita. Asetuksessa (ETY) 1191/69, sellaisena kuin se on muutettuna, ei ole säännöksiä siitä, miten julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia olisi myönnettävä. Tiettyjen julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten myöntämisestä säädetään julkisia hankintoja koskevissa EY:n direktiiveissä [3]. On kuitenkin monia sopimuksia - etenkin sellaisia, joihin liittyy käyttöoikeuksia - joihin kyseisiä menettelyjä ei sovelleta [4]. Asetuksessa (ETY) 1191/69, sellaisena kuin se on muutettuna, ei myöskään käsitellä kysymystä markkinoiden avaamisesta julkisten liikennepalvelujen tarjoamista varten. Yhteisön lainsäädännön mukaan liikenteenharjoittajilla on oikeus rajatylittävään toimintaan tiettyjen kansainvälisten ja epäsäännöllisten palvelujen tarjoamiseksi [5], mutta siinä ei anneta oikeutta kansallisten säännöllisten palvelujen tarjoamiseen ulkomailla lukuun ottamatta joitakin pieniä poikkeuksia, jotka koskevat opiskelijoille, sotilashenkilöstölle ja työntekijöille tarkoitettuja erityisiä tieliikennepalveluja [6]. Liikenteenharjoittajien, jotka haluavat tarjota säännöllisiä palveluja toisessa jäsenvaltiossa, on sijoittauduttava kyseiseen jäsenvaltioon ja osallistuttava sen jälkeen kansallisen lainsäädännön mukaisiin avoimiin menettelyihin, jos sellaisia on ylipäätään. [3] Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteesovittamisesta 18. kesä- kuuta 1992 annettu direktiivi 92/50/ETY (EYVL L 209, 24.7.1992, s. 1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/52/EY; vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteesovittamisesta 14. kesäkuuta 1993 annettu direktiivi 93/38/ETY (EYVL L 199, 9.8.1993, s. 84), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 98/4/EY. [4] Katso julkisasiamies Farrellyn lausunto asiassa C-324/98, Telaustria Verlags GmbH ja Telefonadress GmbH vastaan Post & Telekom Austria AG, 18. toukokuuta 2000. Komission käsitys käyttöoikeussopimusten asemasta yhteisön lainsäädännössä on esitetty asiakirjassa "Komission tulkitseva tiedonanto käyttöoikeussopimuksista (konsessio) yhteisön oikeudessa" (EYVL C 121, 29.4.2000, s. 2). [5] Direktiivi 91/440/ETY ja asetus (EY) N:o 12/98. [6] Asetus (EY) N:o 11/98. 2.2 Taloudellinen tausta Kun asetus 1191/69 annettiin ja vielä silloin, kun sitä muutettiin vuonna 1991, ainoastaan pieni osa julkisen liikenteen markkinoista oli avoinna kilpailulle ja liikenteenharjoittajat olivat poikkeuksetta kansallisia. Useimmissa jäsenvaltioissa julkinen hallinto tai monopoliasemassa olevat julkiset yritykset tarjosivat suuren osan julkisista liikennepalveluista. Nykyään tilanne on toinen. Markkinoita avataan kansallisen lainsäädännön nojalla, ja muista jäsenvaltioista tulevat liikenteenharjoittajat hyödyntävät yhä enemmän näin avautuneita mahdollisuuksia. 2.2.1 Markkinoiden avaaminen Viidestätoista jäsenvaltiosta yksitoista [7] on saattanut voimaan säädöksiä tai ottanut käyttöön hallinnollisia järjestelyjä, joilla ainakin osa linja-autoliikenteen ja kaupunkien raideliikenteen markkinoista avataan kilpailulle. Viisi jäsenvaltiota on avannut myös raskaan raideliikenteen markkinoita [8]. Näistä järjestelyistä esitetään tiivistelmä näiden perusteluiden liitteessä. [7] Tanska, Suomi, Ranska, Saksa, Irlanti, Italia, Alankomaat, Portugali, Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. [8] Saksa, Italia, Portugali, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. 2.2.2 Monikansallisten liikenteenharjoittajien ilmestyminen Siellä, missä markkinat on avattu, kansallisten liikenteenharjoittajien rinnalle on ilmestynyt kansainvälisiä liikenteenharjoittajia. Vuoden 2000 alkupuolella ainakin yhdeksän julkisen ja yksityisen sektorin yritystä harjoitti julkista liikennettä useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. Vain neljässä jäsenvaltiossa (kaksi vuotta aikaisemmin kuudessa jäsenvaltiossa) julkisia liikennepalveluja tarjosivat ainoastaan kotimaiset liikenteenharjoittajat [9]. [9] Vuoden 2000 tiedot ovat peräisin julkisen liikenteen kansainväliseltä liitolta UITP:ltä. Vuoden 1998 tiedot on saatu julkaisusta "Major European players in public transport - new developments in the European Union, 1997", UITP-EuroTeam, 1998. 2.2.3 Vaikutukset palvelujen tehokkuuteen ja houkuttavuuteen Markkinoiden avautumisella on yleensä ollut myönteisiä vaikutuksia. Tämä voidaan todeta vertaamalla seuraavien, julkisen liikenteen sääntelyssä nykyään noudatettujen kolmen perusstrategian vaikutuksia: i) suljetut markkinat, joilla liikenteenharjoittajia suojaavat yksinoikeudet, jolloin ne eivät joudu kilpailemaan muiden liikenteenharjoittajien kanssa ii) säännelty kilpailu, jossa yksinoikeudet myönnetään määräajaksi sellaisten sopimusten perusteella, joista liikenteenharjoittajat voivat kilpailla keskenään iii) sääntelyn purkaminen, jossa yksinoikeuksia ei ole lainkaan. Jäsenvaltioissa saadut kokemukset, joita komission teettämät tutkimukset tukevat, osoittavat, että säännellyn kilpailun tuloksena voidaan saada entistä houkuttelevampia ja huokeampia palveluja, jos kilpailuun liittyy asianmukaisia suojatoimenpiteitä. Säännelty kilpailu ei todennäköisesti estä liikenteenharjoittajia täyttämästä niille määrättyjä erityistehtäviä, joihin kuuluu korkealuokkaisten julkisten palvelujen tarjoaminen. Isotope-tutkimuksessa [10] todetaan palvelujen tehokkuudesta, että palvelujen tuotanto kustannukset olivat suurimmat suljetuilla markkinoilla, keskimäärin 3,02 euroa linja-auto-ajokilometriä kohden vuonna 1996. Säännellyn kilpailun osalta vastaava luku oli 2,26 euroa [11] ja sääntelyn purkamiseen perustuvassa järjestelmässä vieläkin alhaisempi, 1,44 euroa [12]. Tutkimuksen mukaan säännellyn kilpailun markkinoiden ja suljettujen markkinoiden palkkatasot eivät poikenneet merkittävästi toisistaan. Yhdistyneen kuningaskunnan linja-autoalan pienemmät palkat olivat ainoastaan osasyynä siihen, että kustannukset olivat pienempiä sääntelyn purkamiseen perustuvilla markkinoilla kuin säännellyn kilpailun markkinoilla. Palvelujen houkuttavuudessa tapahtuneita muutoksia on helpointa mitata matkustajamäärissä esiintyneiden suuntausten avulla. Lukuihin on suhtauduttava varauksellisesti, koska eri tekijöiden vaikutuksia on vaikea eritellä. Erityisesti on huomattava, ettei palveluihin liittyvien menojen muutoksista ole ollut saatavilla tietoja. Voidaan kuitenkin todeta, että niissä kuudessa jäsenvaltiossa, joissa merkittävää osaa linja-automarkkinoista on jo muutaman vuoden ajan säännelty säännellyn kilpailun avulla [13], kyseisen liikennemuodon käyttö lisääntyi matkustajakilometreissä mitattuna 14 prosenttia vuosina 1990-1997. Niissä kahdeksassa jäsenvaltiossa, joissa markkinat olivat kyseisenä ajanjaksona pääasiallisesti suljettuja [14], lisäys oli ainoastaan 5 prosenttia, kun taas yhdessä jäsenvaltiossa, jossa sääntelyn purkaminen on yleisin lähestymistapa [15], linja-autojen käyttö väheni 6 prosenttia. Sääntelystä vapautettujen palvelujen heikon suosion tärkein syy näyttää olevan se, että palvelut ovat epävakaita ja niiden integraatiotaso alhainen ilman yksinoikeuksia. Yhdistyneen kuningaskunnan linja-automarkkinoista juuri ennen sääntelyn purkamista ja sen jälkeen tehdyt tutkimukset [16] osoittavat, että järjestelmän vaihdon jälkeen matkustajamäärät laskivat jyrkästi (kaupunkialueilla yli 20 prosenttia viiden vuoden kuluessa). Tutkimuksissa todetaan, ettei tätä voida selittää pelkästään maksuissa, palvelutasossa, yksityisautojen omistuksessa tai työllisyydessä tapahtuneiden muutosten avulla. Muita avaintekijöitä näyttivät olleen epävakaus ja integraation puute. Verrattaessa näitä tietoja säänneltyä kilpailua koskeviin tietoihin voidaan todeta, että [10] "Improved Structure and Organisation for urban Transport Operations of Passengers in Europe" (Kaupunkien henkilöliikenteen rakenteen ja organisoinnin parantaminen Euroopassa), loppuraportti, 1997. [11] Esimerkit on otettu Ranskasta ja Pohjoismaista. [12] Linja-autopalvelut Yhdistyneessä kuningaskunnassa, lukuun ottamatta Lontoota ja Pohjois-Irlantia. [13] Tanska, Suomi, Ranska, Portugali, Espanja ja Ruotsi. [14] Itävalta, Belgia, Saksa, Kreikka, Irlanti, Italia, Luxemburg ja Alankomaat. [15] Yhdistynyt kuningaskunta. [16] "A review of the second year of bus deregulation", WJ Tyson, 1989; "Bus deregulation - the metropolitan experience", Transport Studies Unit, University of Oxford, 1990; "Bus deregulation - 5 years on", WJ Tyson, 1992 *sääntelystä vapautetut palvelut ovat huokeampia, mutta ne vähentävät usein merkittävästi julkisten liikennepalvelujen houkuttavuutta *suljetuilla markkinoilla tarjottavat palvelut voivat joskus olla matkustajien kannalta yhtä houkuttelevia, mutta tämä saavutetaan kalliimmalla hinnalla. 2.3 Muutosten tarpeellisuus Kohdassa 2.1 kuvattu yhteisön oikeudellinen kehys ei sovi näihin uusiin ja muuttuviin taloudellisiin edellytyksiin. 2.3.1 Säännellyn kilpailun edistäminen korkealuokkaisten julkisten palvelujen mahdollistamiseksi Kohdassa 2.2.3 käsitellyt kokemukset ja tutkimukset osoittavat, että eri strategiat, joita jäsenvaltiot ovat noudattaneet julkisen liikenteen sääntelyssä, ovat johtaneet erilaisiin tuloksiin ja eroihin, joita havaitaan markkinoiden avautumisessa ja korkealuokkaisten palvelujen saavuttamisessa erityisesti sellaisissa tilanteissa, joissa julkisiin talousarvioihin kohdistuu rasituksia. Nämä erot luovat väistämättä esteitä parhaillaan kehittyvien yhteisön julkisen liikenteen markkinoiden moitteettomalle toiminnalle. Lisäksi ne voivat johtaa yhtäläisen kohtelun periaatteen rikkomiseen, kun on kyse monikansallisista liikenteenharjoittajista. Näin ollen on tärkeää ajantasaistaa yhteisön nykyinen oikeudellinen kehys, jotta yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttaminen (erityisesti riittävät julkiset liikennepalvelut) voitaisiin varmistaa ottamalla käyttöön säännelty kilpailu järjestelmä. 2.3.2 Todelliset mahdollisuudet käyttää sijoittautumisoikeutta Julkinen rahoitus on hyvin yleistä julkisen liikenteen alalla, koska yhteiskunta tarvitsee enemmän palveluita kuin markkinat tarjoavat. Merkittävä osa julkisen liikenteen markkinoista pystyy toimimaan ainoastaan julkisten palvelujen tarjoamiseen myönnetyn tuen ansiosta. Jos julkisten palvelujen tarjoamiseen tarkoitettu tuki on käytännössä varattu liikenteenharjoittajille, jotka ovat sijoittautuneet samaan jäsenvaltioon kuin tukea myöntävä viranomainen ja joilla on lisäksi sama kotipaikka kuin kyseisellä viranomaisella, voidaan kysyä, onko sijoittautumisoikeuden käyttöä estämässä EY:n perustamissopimuksen 44 artiklan 2 kohdan h alakohdassa tarkoitettu vääristymä. Hyvin yleisiä julkisen liikenteen alalla ovat myös yksinoikeudet. Niillä on tärkeä tehtävä palvelujen integroinnin varmistamisessa. Jos toimivaltaiset viranomaiset käyttävät niitä oikein, ne antavat mahdollisuuden kerätä yhteen tappiollisiin ja kaupallisesti elinkelpoisiin palveluihin myönnettyä rahoitusta yleistä etua edistävällä tavalla [17]. Julkisen liikenteen markkinoille pääsy riippuu siis käytännössä julkisen rahoituksen saannista ja yksinoikeuksista. Voimassa olevassa lainsäädännössä ei käsitellä sitä kysymystä, miten tasapuolinen pääsy julkisen liikenteen markkinoille voidaan varmistaa. Niissä maissa, joissa markkinat on avattu kansallisen lainsäädännön nojalla, on käytetty erilaisia menettelyjä. Jotta sijoittautumisoikeutta voitaisiin hyödyntää täysimittaisesti, näitä menettelyjä koskevat perusnäkökohdat olisi yhdenmukaistettava. [17] Yksinoikeuksia voidaan myöntää tiettyjen palvelutyyppien taloudellisen elinkelpoisuuden varmistamiseksi. Esimerkkinä mainittakoon, että liikenteenharjoittajat tarjoavat toisinaan syöttöliikennepalveluja, jos ne voivat siten saada enemmän voittoa tuomalla matkustajia pääreiteille, joihin niillä on yksinoikeus. Vastaavalla tavalla liikenteenharjoittajat sijoittavat toisinaan uusiin kehittyviin markkinoihin, jos ne voivat olla varmoja siitä, että ne saavat voittoa ainakin jonkin aikaa sen jälkeen, kun markkinat ovat vakiintuneet. Yksinoikeuksien avulla näille palveluille voidaan tarjota suoja, jota ne tarvitsevat menestyäkseen liikenteenharjoittajien kaupallisten pyrkimysten tuloksena. Lisäksi yksinoikeuksia käytetään joskus mahdollistamaan tietyistä palveluista saatujen voittojen käyttäminen toisten, tappiota tuottavien palvelujen tukemiseen. Tämä on kuitenkin mahdollista vain, jos sen varmistavat ne ehdot, joilla yksinoikeus myönnetään. Voittojen käyttäminen tällaisiin ristikkäistukiin on liikenteenharjoittajien kaupallisen edun vastaista riippumatta siitä, onko niillä yksinoikeuksia. 2.3.3 Oikeusvarmuuden lisääminen Kansainvälisten liikenteenharjoittajien ilmestyminen merkitsee sitä, että markkinoiden järjestäminen julkisten liikennepalvelujen tarjoamiseksi - ja erityisesti tämän vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - ovat muodostuneet kysymyksiksi, joilla on yhteisölle suoranaista merkitystä [18]. Jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvat vaikutukset voivat olla myös vaikutuksia saman yrityksen eri maissa sijaitsevien sivuliikkeiden välisiin taloudellisiin suhteisiin. Jos yksinoikeuksilla on näinkin suuri merkitys markkinoilla, viranomaisten ja liikenteenharjoittajien on erityisen tärkeää varmistua siitä, että kyseiset oikeudet ovat perustamissopimuksen mukaisia. Perustamissopimuksen 43 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on taattava sijoittautumisoikeus, johon kuuluu rajoittamaton oikeus ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa toimintaa tai johtaa yrityksiä. Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat tietyillä ehdoilla rajoittaa perustamissopimuksen muiden periaatteiden soveltamista, jos yleisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottaminen sitä edellyttää. Jäsenvaltioiden väliseen kauppaan vaikuttavien yksinoikeuksien myöntäminen rajoittaa markkinoillepääsyä ja on siten - vaikkakin epäsuorasti - sijoittautumisvapauden periaatteen vastaista. Edellä mainitun 86 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden toimenpiteiden, joilla ne rajoittavat markkinoillepääsyä, on oltava oikeasuhteisia, ja niillä on rajoitettava tai estettävä kilpailua ainoastaan sen verran kuin tavoiteltujen yleisten etujen saavuttaminen edellyttää. Yhteisön johdetussa oikeudessa ei ole toistaiseksi ohjeita, joiden avulla viranomaiset ja liikenteenharjoittajat voisivat oikeusvarmuuden edellyttämällä tavalla arvioida, onko tietty yksinoikeus oikeasuhteinen. Komissio katsoo, että suhteellisuusperiaatetta on sovellettava ajanjaksoon, joksi yksinoikeudet on myönnetty ennen kuin ne mahdollisesti uudistetaan. Lisäksi sitä on sovellettava maantieteelliseen alueeseen, jolla oikeudet ovat voimassa, kilpaileviin palvelutyyppeihin, jotka suljetaan pois, sekä tarkkuuteen, jolla määritellään julkisen palvelun vaatimukset, jotka liikenteenharjoittajan on täytettävä [19]. Komissio katsoo myös, että säännökset, joiden mukaan jäsenvaltiot myöntävät yksinoikeuksia koskevia sopimuksia, ovat tärkeä indikaattori. Avoimet, oikeudenmukaiset ja syrjimättömät menettelyt rajoittavat kilpailua periaatteessa kaikkein vähiten. [18] Jos toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, se kuuluu todennäköisesti perustamissopimuksen kilpailusääntöjen ja erityisesti 81, 82, 86 ja 87 artiklan sääntöjen soveltamisalaan. [19] Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdassa lievennetään yhteisön kilpailulainsäädännön vaatimuksia ainoastaan siten, että siinä sallitaan yksinoikeuksien myöntäminen tapauksissa, joissa kilpailuvaatimukset oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estävät "yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä". Yhteisöjen tuomioistuimen asioissa La Poste (asia C-39/94, Syndicat français de l'Express international (SFEI) ja muut vastaan La Poste ja muut (Kok. 1996, s. 3547, 178 kohta)) ja Corbeau (asia 320/91, rikosoikeudenkäynti Paul Corbeau'ta vastaan (Kok. 1993, s. 2533)) antamissa tuomioissa ilmaistaan selvästi, että "erityistehtävät" ovat julkisen palvelun velvoitteita. Jos julkisen palvelun velvoitteet määritellään väljästi tai niitä ei määritellä lainkaan, on perusteetonta väittää, että yhteisön kilpailulainsäädäntö estäisi niiden toteuttamisen. Tätä näkemystä tukee tuomioistuimen päätös asiassa Ahmed Saeed (asia 66/86, Ahmed Saeed Flugreisen ja Silver Line Reisebüro GmbH vastaan Zentrale zur Bekämpfung Unlauteren Wettbewerbs eV (Kok. 1989, s. 803)), jossa todetaan seuraavaa (56 kohta): "Jotta kilpailusääntöjen vaikutusta voitaisiin rajoittaa 90 artiklan 2 kohdan [nykyisen 86 artiklan 2 kohdan] perusteella yleisen edun mukaisen tehtävän suorittamisesta johtuvien tarpeiden vuoksi, tariffien hyväksymisestä vastaavien kansallisten viranomaisten ja näihin tehtäviin liittyviä riitoja käsittelevien tuomioistuinten on pystyttävä määrittelemään tarkasti kyseisten tarpeiden luonne ja niiden vaikutus kyseisten lentoyhtiöiden soveltamien tariffien rakenteeseen." 2.3.4 Julkisen liikenteen harjoittamiseen liittyvien valtiontukisääntöjen ajantasaistaminen Asetukseen 1191/69, sellaisena kuin se on muutettuna, sisältyy poikkeussäännös, jonka mukaan perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätty valtiontukea koskeva ilmoitusmenettely ei koske kyseisen asetuksen mukaan myönnettyjä korvauksia. Komissio ei osallistu maaliikenteen alalla korvauksen suhteellisuuden arviointiin toisin kuin silloin, kun on kyse muista korvausmuodoista, joilla julkisten palvelujen tarjoamisesta aiheutuvia kustannuksia hyvitetään. Asetuksessa 1191/69 ei säädetä järjestelyistä, jotka antaisivat tähän mahdollisuuden. Tämä vapaamielinen lähestymistapa vaikutti asianmukaiselta silloin, kun markkinat oli suljettu rajatylittävältä kilpailulta sekä tosiasiallisesti että lainsäädännön nojalla. Julkisten liikennepalvelujen yhtenäismarkkinoiden asteittainen kehittyminen merkitsee kuitenkin sitä, että valtionrahoituksen väärinkäytön estäminen on nykyään sekä yhteisön että kansallisen edun mukaista. Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan kilpailua vääristävä julkinen rahoitus on kielletty markkinoilla, joilla julkinen rahoitus voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Perustamissopimuksen 44 artiklan 2 kohdan h alakohdan mukaan Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission on huolehdittava siitä, että jäsenvaltioiden myöntämä tuki ei vääristä sijoittautumisen edellytyksiä. Jotta korvauksia ei maksettaisi liikaa, on tullut tarpeelliseksi asettaa entistä tiukemmat ehdot menettelyille, joilla julkista rahoitusta myönnetään. Oikeudenmukaisten, avointen ja syrjimättömien menettelyjen käytön katsotaan varmistavan, että tuen määrä pidetään mahdollisimman pienenä, jolloin se on perustamissopimuksen mukaista. Jos tällaisia menettelyjä ei käytetä, korvaukset on ehdottomasti maksettava niiden taloudellisista vaikutuksista tehtyjen tarkkojen laskelmien perusteella. 2.3.5 Jäsenvaltioiden toiminnalle asetettujen tarpeettomien rajoitusten poistaminen Nykyinen sääntelyjärjestelmä on vanhentunut ja osittain epäselvä. Sillä suljetaan pois lähestymistapoja, jotka olisi syytä sallia. Järjestelmää on tarpeellista muuttaa seuraavista syistä: *Viranomaisille on annettava mahdollisuus vaatia, että integraatiotoimenpiteet, kuten lippujärjestelmien ja tietopalvelujen integrointi, koskevat myös kaukoliikenteen linja-auto- ja raideliikennepalveluja. *Korvauksen laskemista koskevia monimutkaisia sääntöjä on yksinkertaistettava ja ajantasaistettava. *Erillistä kirjanpitoa koskevia sääntöjä on yksinkertaistettava. *On tarpeellista osoittaa selvästi, miten viranomaiset voivat vahvistaa kaikkia liikenteenharjoittajia koskeva yleiset pelisäännöt tarvitsematta tehdä jokaisen kanssa julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia. *On tarpeellista selventää, miten viranomaiset voivat suojella työntekijöitä tilanteissa, joissa julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia siirretään toisille liikenteenharjoittajille. 3. Komission ehdotus Julkisen liikenteen kansallisia markkinoita on avattu viime vuosina kansallisen lainsäädännön nojalla, ja niille on ilmestynyt monikansallisia liikenteenharjoittajia. On käynyt tarpeelliseksi ajantasaistaa yhteisön lainsäädäntöä, jotta siinä voitaisiin ottaa huomioon edellä mainittu kehitys. 3.1 Uudistuksen periaatteet Tässä asetuksessa ehdotetuilla säännöksillä *varmistetaan, että julkinen liikenne tarjoaa entistä parempaa vastinetta rahoille ja entistä korkealuokkaisempia palveluja *varmistetaan, että sijoittautumisoikeuttaan hyödyntävillä liikenteenharjoittajilla on todelliset mahdollisuudet päästä markkinoille, koska taloudellinen korvaus ja yksinoikeudet myönnetään oikeudenmukaisia, avoimia ja syrjimättömiä menettelyjä noudattaen *yhdenmukaistetaan eri jäsenvaltioissa kehitettyjen kilpailumenettelyjen keskeiset näkökohdat *lisätään liikenteenharjoittajien ja viranomaisten oikeuksiin ja velvollisuuksiin liittyvää oikeusvarmuutta valtiontukia koskevan yhteisön lainsäädännön ja julkisen liikenteen yksinoikeuksien osalta. Asetuksessa ei ole säännöksiä siitä, mihin tavoitteisiin julkisilla palveluilla olisi pyrittävä, miten tavoitteet olisi saavutettava tai miten olisi tasapainotettava viranomaisten tehtävä määritellä palveluja ja liikenteenharjoittajien kokeilumahdollisuudet. Siinä ei säädetä myöskään julkisen liikenteen hallintaan tarvittavista institutionaalisista rakenteista eikä estetä jäsenvaltioita päättämästä, minkä elinten olisi toimittava toimivaltaisina viranomaisina. Asetus ei velvoita jäsenvaltioita ottamaan käyttöön yhtä ainoaa eurooppalaista järjestelyä. Sen sijaan sillä laajennetaan sellaisten keinojen valikoimaa, joita viranomaiset voivat käyttää toteuttaakseen valintansa yhteisön lainsäädännön rajoissa. Asetus ei velvoita viranomaisia eikä liikenteenharjoittajia noudattamaan menettelyjä, jotka ovat niiden toiminnan laajuuteen nähden suhteettomia. Pieniä sopimuksia voidaan myöntää suoraan ilman kilpailua. Asetus perustuu säännellyn kilpailun periaatteeseen. Tässä lähestymistavassa hyödynnetään jäsenvaltioissa saatuja kokemuksia. Lisäksi siinä otetaan huomioon komission liikennealan tutkimus- ja koulutuslaitoksen NEAn johtamalla yhteenliittymällä teettämän tutkimuksen [20] suositukset, jotka tukevat sitä näkemystä, että säännelty kilpailu on tehokas keino saavuttaa EY:n perustamissopimuksen 16 artiklassa ja yhteisessä liikennepolitiikassa asetetut yleiset tavoitteet. Tämä lähestymistapa on sopusoinnussa myös Euroopan parlamentin [21], alueiden komitean [22] sekä talous- ja sosiaalikomitean [23] esittämien näkemysten kanssa, ja se on saanut (vaikkakaan ei yksimielistä) tukea alan edustajilta [24]. [20] "Examination of Community law relating to the public service obligations and contracts in the field of inland passenger transport", liikennealan tutkimus- ja koulutuslaitoksen NEAn Euroopan komissiolle toimittama tutkimus, 1998. [21] A4-0289/96, 1. lokakuuta 1996. [22] Alueiden komitea 436/98 lopullinen, 11. maaliskuuta 1999. [23] Talous- ja sosiaalikomitea 324/99, 24. maaliskuuta 1999. [24] NEA:n tutkimuksesta esittämissään kommenteissa Euroopan rautatieyhteisö CER oli sitä mieltä, että kilpailua koskeva kysymys olisi jätettävä yksittäisten jäsenvaltioiden ratkaistavaksi. Kansainvälinen maantiekuljetusliitto IRU kannatti asianmukaisia yhteisön toimia, kuten myös useimmat - mutta eivät kaikki - Kansainvälisen julkisen liikenteen liiton UITP:n Euroopan komitean jäsenet. Asianmukaisia yhteisön toimia tukivat myös Eurocities- ja Car Free Cities -järjestöt sekä paikallisten ja alueellisten viranomaisten POLIS-verkko. 3.2 Ehdotetun asetuksen pääpiirteet I LUKU Soveltamisala ja määritelmät Asetuksen 1 artiklassa vahvistetaan asetuksen soveltamisala ja tavoitteet. Asetuksen 2 artiklassa todetaan, ettei asetuksella korvata toimivaltaisille viranomaisille asetettuja velvoitteita, jotka johtuvat julkisia hankintoja koskevista direktiiveistä 92/50 ja 93/38. Lisäksi siinä todetaan, että jos sopimuksesta on jommankumman direktiivin mukaan järjestettävä tarjouskilpailu, se on tehtävä kyseisessä direktiivissä eikä uudessa asetuksessa säädetyllä tavalla. Asetuksen 3 artiklassa määritellään keskeiset käsitteet. Liikenteenharjoittajan ja julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen määritelmät on laadittu siten, että ne käsittävät kaikki viranomaisten ja liikenteenharjoittajien väliset oikeussuhteet. II LUKU Julkisen henkilöliikenteen laadun varmistaminen Asetuksen 4 artiklassa vahvistetaan asetuksessa noudatettu, yleiseen etuun perustuva lähestymistapa ottamalla käyttöön riittävän julkisen henkilöliikenteen käsite sekä edellyttämällä, että viranomaiset asetusta soveltaessaan varmistavat julkisen henkilöliikenteen riittävyyden vähentämättä kuitenkaan yksittäisten jäsenvaltioiden aikaisemmin vahvistamien erityisnormien vaikutusta. Artiklalla varmistetaan, että tarjottavien palvelujen laatu otetaan huomioon riippumatta menetelmistä, joita jäsenvaltiot päättävät käyttää julkisen liikenteen sääntelemiseksi ja rahoittamiseksi. Lisäksi artiklassa on erityissäännös julkista liikennettä koskevasta integroidusta tiedotuksesta. III LUKU Julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset Asetuksen 5 artiklassa vahvistetaan yleiseksi säännöksi se, että viranomaisten olisi puututtava julkiseen liikenteeseen julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten avulla. Ainoana poikkeuksena ovat tapaukset, joissa viranomaiset asettavat julkisen liikenteen harjoittamista koskevia vähimmäisvaatimuksia 10 artiklan mukaisesti. Asetuksen 6 artiklassa säädetään, että julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset on yleensä myönnettävä tarjouskilpailumenettelyä noudattaen. Artiklassa määritellään joitakin tärkeitä näkökohtia, jotka koskevat julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten sisältöä, sekä rajoitetaan tällaisten sopimusten voimassaoloaika yleensä viiteen vuoteen. Asetuksen 7 ja 8 artiklassa määritellään tapaukset, joissa julkisia palveluhankintoja koskevista sopimuksista ei tarvitse järjestää tarjouskilpailua. Asetuksen 7 artiklassa säädetään, milloin toimivaltaiset viranomaiset voivat myöntää julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia suoraan tietylle liikenteen harjoittajalle. Tämä koskee eräitä raideliikennepalveluja silloin, kun kevyen raideliikenteen tai metroliikenteen järjestelmiä koskevien turvallisuusvaatimusten noudattaminen tai näiden järjestelmien tehokkuus voi vaarantua. Lisäksi se koskee linja-autopalveluja, jotka on integroitu kokonaan näihin raideliikennepalveluihin, sekä pieniä sopimuksia ja tapauksia, joissa viranomainen haluaa helpottaa täysin uutta palvelua koskevan idean toteuttamista ja joihin ei liity uutta julkista rahoitusta. Asetuksen 8 artiklassa säädetään yksinkertaistetusta kilpailumenettelystä, joka perustuu laatuvertailuun. Menettelyä voidaan käyttää silloin, kun sopimukseen liittyy yksinoikeus muttei uutta julkista rahoitusta. Asetuksen 9 artiklassa säädetään menettelyistä, joita toimivaltaiset viranomaiset voivat käyttää estääkseen markkinoiden haitallisen keskittymisen ja suojellakseen työntekijöiden etuja liikenteenharjoittajan vaihtuessa. Artiklassa vahvistetaan, että viranomaiset voivat vaatia liikenteenharjoittajia sijoittautumaan kyseiseen jäsenvaltioon, jolloin niiden on noudatettava kaikkia normeja, joita sinne sijoittautuneiden liikenteenharjoittajien edellytetään noudattavan. IV LUKU Julkisen liikenteen harjoittamista koskevat vähimmäisvaatimukset Asetuksen 10 artikla sisältää ehdot, jotka ovat voimassa silloin, kun viranomaiset asettavat vähimmäisvaatimuksia, jotka jokaisen liikenteenharjoittajan on täytettävä, ja erityisesti silloin, kun viranomaiset haluavat korvata liikenteenharjoittajille tällaisten vaatimusten täyttämisestä aiheutuvat kustannukset. Artikla antaa viranomaisille mahdollisuuden varmistaa sellaisten julkisen palvelun vaatimusten täyttämisen, jotka eroavat julkisia palveluhankintoja koskevissa sopimuksissa asetetuista vaatimuksista tai ovat niiden lisänä. Tämä antaa lisämahdollisuuden julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten myöntämiseen, muttei tarjoa sille vaihtoehtoa. Korvaus, jolla hyvitetään vähimmäisvaatimusten täyttämisestä aiheutuvat kustannukset, rajoitetaan yhteen viidesosaan liikenteenharjoittajan tarjoamista palveluista. Sama liikenteenharjoittaja voi kuitenkin saada lisäkorvausta julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ehtojen mukaisesti, mikä mahdollistaa yksityiskohtaisemmat seuranta- ja täytäntöönpanojärjestelyt, jotka ovat tarpeellisia, kun on kyse laajamittaisemmasta julkisesta rahoituksesta. V LUKU Menettelykysymykset Asetuksen 11 artiklalla varmistetaan, ettei viranomaisten tarvitse ilmoittaa komissiolle etukäteen mistään asetuksen mukaisesti maksetuista korvauksista. Sama säännös sisältyy asetukseen (ETY) 1191/69, joten tilanne säilyy ennallaan. Asetuksen 12 artiklassa säädetään tarjouskilpailu- ja laadunvalvontamenettelyjä koskevista perusvaatimuksista. Asetuksen 13 artiklassa asetetaan avoimuusvaatimukset, jotka perustuvat asetuksessa (ETY) 1191/69 vahvistettuihin vaatimuksiin. Asetuksen 14 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan ottamaan käyttöön valitusmenettelyjä. Asetuksen 15 artiklassa säädetään erillisestä kirjanpidosta. Siinä säilytetään asetuksella (ETY) 1191/69 vahvistettu lähestymistapa yksinkertaistetussa muodossa. VI LUKU Loppusäännökset Asetuksen 16 artiklalla pidetään voimassa yhteisön sääntöjä, joilla pyritään varmistamaan, ettei korvausta makseta liikaa tapauksissa, joissa on kyse vähimmäisvaatimusten noudattamisesta aiheutuvien kustannusten korvaamisesta tai joissa sopimuksista ei ole järjestetty tarjouskilpailuja. Näitä alun perin asetuksessa (ETY) 1191/69 vahvistettuja sääntöjä on yksinkertaistettu ja ajantasaistettu liitteessä I. Asetuksen 17 artiklassa säädetään kolmen vuoden pituisesta siirtymäkaudesta, jota voidaan pidentää 6 vuoteen saakka, jos raideinfrastruktuuriin tehtyjen investointien takaisinmaksuajasta on jäljellä enemmän kuin kolme vuotta. Asetuksen 18 artiklalla varmistetaan, ettei asetuksella loukata oikeuksia, jotka on annettu Eurooppa-sopimusten mukaisesti liitteessä II luetteluista maista tuleville liikenteenharjoittajille. Asetuksen 18 artiklan mukaisesti komissiota kuullaan ehdotetusta kansallisesta lainsäädännöstä, joka liittyy tähän asetukseen. Komission on myös annettava kertomus asetuksen toiminnasta viiden vuoden kuluessa mukaan lukien tulevat muutokset. Artiklassa 20 säädetään vanhan asetuksen kumoamisesta ja kuljetustukea koskevan asetuksen (ETY) N:o 1107/70 tarpeettoman kohdan poistamisesta. Artiklassa 21 säädetään tämän asetuksen voimaantulosta. 4. Yhteisön tason toiminnan perusteet 4.1 Mitkä ovat suunnitellun toimen tavoitteet yhteisön velvoitteiden kannalta- Ehdotuksella pyritään lisäämään oikeusvarmuutta, joka liittyy yksinoikeuksia ja valtiontukia koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen julkisen henkilöliikenteen kehittyvillä yhtenäismarkkinoilla. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi asetuksessa vahvistetaan selkeät säännöt, joilla varmistetaan yksinoikeuksien suhteellisuus (erityisesti niiden voimassaoloajan ja myöntämismenettelyiden osalta) ja sellaisen taloudellisen korvauksen suhteellisuus, jota maksetaan liikenteenharjoittajille siitä, että ne täyttävät viranomaisten asettamat julkisen palvelun velvoitteet (perustamissopimuksen 73 artiklassa asetettujen ehtojen mukaiset julkisen palvelun velvoitteet). Samalla asetuksella edistetään julkisen liikenteen tehokkuutta. Tällä on suuri merkitys sellaisten yhteisön tavoitteiden saavuttamisessa, jotka liittyvät ilmaston lämpenemiseen, hiilidioksidipäästöjen vähentämiseen, saastumisen vähentämiseen, yhteisön taloudellisen kasvun edistämiseen ja sosiaalisen osallisuuden edistämiseen. Nämä tavoitteet jäävät saavuttamatta, jollei onnistuta pysäyttämään nykyistä kehitystä, joka lisää henkilöautojen käyttöä ja vähentää julkisten liikennepalvelujen käyttöä. Julkisten liikennepalvelujen käyttö vähenee edelleen, jollei julkista liikennettä tehosteta ja sen tarjoaminen palvelujen houkuttavuutta lisätä merkittävästi. 4.2 Kuuluuko suunniteltu toimi yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan vai yhteisön ja jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan- Toimi kuuluu sekä jaettuun toimivaltaan (perustamissopimuksen 71 artiklan 1 kohdan d alakohta) että yksinomaiseen toimivaltaan (perustamissopimuksen 89 artikla). 4.3 Mikä on ongelman ulottuvuus yhteisössä (esim. montako jäsenvaltiota asia koskee ja miten asia on ratkaistu tähän mennessä)- Asetus koskee kaikkia jäsenvaltioita. Jotta vältyttäisiin kilpailun vääristymiseltä, on tarpeellista parantaa ja yhdenmukaistaa viranomaisten menettelyjä, joilla ne pyrkivät tyydyttämään julkisen palvelun tarpeet, kun nämä menettelyt vaikuttavat kilpailuun. Näin ollen on ennen kaikkea huolehdittava siitä, että julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset ja yksinoikeudet myönnetään yleisesti kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukaisia ja syrjimättömiä kilpailumenettelyjä noudattaen. Käytäntö vaihtelee toistaiseksi suuresti jäsenvaltiosta toiseen, eikä yhteisöulottuvuutta ole aikaisemmin otettu huomioon varsinkaan, kun on ollut kyse yksinoikeuksista. 4.4 Miten asia voidaan ratkaista tehokkaimmin: yhteisön vai jäsenvaltioiden toiminnan avulla- Yhteisön tason toiminta on tehokkain ratkaisu ottaen huomioon oikeusvarmuuden tarpeellisuus tilanteissa, joissa yhdestä jäsenvaltiosta tulevat liikenteenharjoittajat sijoittautuvat toiseen jäsenvaltioon ja pyrkivät siellä julkisen liikenteen markkinoille. Tämän saavuttamiseksi ehdotuksessa vahvistetaan yhteiset säännöt -viranomaisten ja liikenteenharjoittajien välisten sopimusten käytöstä -korvauksen antamisesta liikenteenharjoittajille julkisen palvelun vaatimusten täyttämisestä -yksinoikeuksien myöntämisestä -kilpailun aloittamisesta ja ohjaamisesta -avoimuudesta. 4.5 Mitä todellista lisäarvoa komission ehdottama toiminta tuottaa ja mitkä olisivat toimen toteuttamatta jättämisen seuraukset- Koska toiminnan tavoitteena on vahvistaa yhteiset säännöt, joita voidaan soveltaa kaikissa jäsenvaltioissa, tämä tavoite voidaan saavuttaa ainoastaan yhteisön lainsäädännöllä eikä yksittäisten jäsenvaltioiden toteuttamilla toimilla. Asetuksella edistetään tehokkaan julkisen liikenteen harjoittamista ja lisätään sen houkuttavuutta. Se antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden kehittää kansallisia sääntelyjärjestelmiä yhteisön selkeällä sääntelyjärjestelmällä vahvistettujen yhteisten avoimuus- ja syrjimättömyyssääntöjen nojalla. Lisäksi asetuksella poistetaan vanhentuneita rajoituksia, joita asetuksessa (ETY) 1191/69 asetetaan jäsenvaltion toimille. Nykytilanteelle on luonteenomaista yhteisön yhteisen säännöstön puuttuminen. Tämä voi johtaa julkisen liikenteen sääntelyjärjestelmän häiriöihin yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa ristiriitaisten oikeuden päätösten johdosta. 4.6 Mitä toimintakeinoja yhteisöllä on käytettävissään (esim. suositus, rahoitustuki, sääntely, vastavuoroinen tunnustaminen)- Ehdotus perustuu muun muassa perustamissopimuksen 89 artiklaan, joka ei anna yhteisölle muuta vaihtoehtoa kuin asetuksen antaminen. Rahoitustuki ja vastavuoroinen tunnustaminen eivät ole kumpikaan sopivia keinoja sellaisen vähimmäisstandardin saavuttamiseksi, jota sovelletaan koko yhteisössä. 4.7 Onko yhtenäinen sääntely tarpeen vai riittääkö direktiivi, jossa asetetaan yleiset tavoitteet ja jätetään täytäntöönpano jäsenvaltioille- Jotta ehdotuksen tavoitteet voitaisiin saavuttaa, avoimuus- ja syrjimättömyys periaatteet, joiden noudattamista ehdotuksella pyritään edistämään, on sisällytettävä samalla kertaa kaikkiin erilaisiin kansallisiin sääntelyjärjestelmiin selvällä, täsmällisellä ja yhteensopivalla tavalla. Yhteisöllä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin asetuksen antaminen (ks. kohta 4.6), joka on tarkoituksenmukainen keino asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Ehdotuksessa vahvistetaan joka tapauksessa, kuinka mainittuja periaatteita olisi sovellettava erilaisiin sääntelymekanismeihin, määräämättä kuitenkaan ennakolta, mitä näistä mekanismeista jäsenvaltioiden viranomaisten on käytettävä kussakin erityistapauksessa. Liite Tiivistelmä nykyisistä markkina- ja sääntelyjärjestelyistä, jotka koskevat yhteisössä harjoitettavaa julkista henkilöliikennettä >TAULUKON PAIKKA> Taulukon tietojen pääasialliset lähteet: "Examination of community law relating to the public service obligations and contracts in the field of inland passenger transport", liikennealan tutkimus- ja koulutuslaitos NEA, 1998. "The regulation of bus and coach services within the European Union", Colin Buchanan and Partners, Transport Research Institute, Napier University, Edinburgh, Yhdistynyt kuningaskunta, ja Centro Studi Traffico, Milano, Italia, 1997. "A study into the organisation and operation of urban public transport in the 12 Member States", Halcrow Fox Consultancy, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta, 1994. 2000/0212 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI rautateiden, maanteiden ja sisävesien henkilöliikenteeseen liittyviä julkisen palvelun vaatimuksia ja julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemistä koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 71 ja 89 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [25], [25] EYVL C ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [26], [26] EYVL C ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [27], [27] EYVL C noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä, sekä katsovat seuraavaa: 1) Mahdollisimman korkealuokkaisen julkisen palvelun kehittäminen rautateiden, maanteiden ja sisävesien henkilöliikenteen harjoittamisessa on yksi yhteisessä liikennepolitiikassa asetetuista yhteisön ensisijaisista tavoitteista. 2) Tämän tavoitteen saavuttamiseksi jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on käytettävänään kolme pääasiallista menetelmää: julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen liikenteenharjoittajien kanssa, yksinoikeuksien myöntäminen liikenteenharjoittajille sekä vähimmäisvaatimusten asettaminen julkisen liikenteen harjoittamiselle. 3) On tärkeä selvittää tällaisten menetelmien oikeudellinen asema yhteisön lainsäädäntöön nähden. 4) Perustamissopimuksen 73 artiklassa viitataan sisävesiliikenteen osalta julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien tiettyjen velvoitteiden täyttämisen korvaamiseen. Julkista henkilöliikennettä koskeva yhteisön sääntelyjärjestelmä vahvistetaan julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä 26 päivänä kesäkuuta 1969 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 [28], jolla pannaan täytäntöön kyseinen perustamissopimuksen artikla ja osoitetaan, miten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistaa riittävät liikennepalvelut, jotka edistävät kestävää kehitystä, yhteiskuntaan sopeutumista, ympäristön paranemista ja alueellista tasapainoa. [28] EYVL L 156, 28.6.1969, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1893/91 (EYVL L 169, 29.6.1991, s. 1). 5) Monet jäsenvaltiot ovat saattaneet voimaan lainsäädäntöä, joka antaa mahdollisuuden myöntää määräaikaisia yksinoikeuksia sekä tehdä julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia avointen ja oikeudenmukaisten menettelyjen perusteella ainakin osassa niiden julkisen liikenteen markkinoita. Tämän kehityksen sekä sijoittautumisvapautta ja julkisia hankintoja koskevien yhteisön sääntöjen soveltamisen ansiosta on saavutettu huomattavaa edistystä yhteisön ja ETA:n laajuisessa markkinoillepääsyssä julkisen liikenteen alalla. Tämän vaikutuksesta jäsenvaltioiden välinen kauppa on kehittynyt merkittävästi ja monet julkisen liikenteen harjoittajat tarjoavat nykyään palveluja useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. 6) Markkinoiden avaaminen kansallisen lainsäädännön perusteella on kuitenkin johtanut sovellettujen menettelyjen välisiin eroihin ja luonut oikeudellista epävarmuutta liikenteenharjoittajien oikeuksista ja toimivaltaisten viranomaisten velvollisuuksista. 7) Komission teettämät tutkimukset [29] ja sellaisissa valtioissa saadut kokemukset, joissa julkisen liikenteen alalla on ollut kilpailua useiden vuosien ajan, osoittavat, että yhteisöstä olevien liikenteenharjoittajien välisen säännellyn kilpailun käynnistäminen tällä alalla lisää palvelujen houkuttavuutta ja alentaa niiden hintaa eikä todennäköisesti haittaa liikenteenharjoittajille määrättyjen erityistehtävien suorittamista, jos toteutetaan asianmukaisia suojatoimenpiteitä. [29] "Improved structure and organisation for urban transport operations of passengers in Europe", Isotope-yhteenliittymä, Euroopan yhteisöjen komissio, 1998; "Examination of Community law relating to the public service obligations and contracts in the field of inland passenger transport", liikennealan tutkimus- ja koulutuslaitoksen NEAn Euroopan komissiolle toimittama tutkimus, 1998. 8) On tärkeä ajantasaistaa yhteisön oikeudellinen kehys sen varmistamiseksi, että kilpailu kehittyy edelleen julkisen henkilöliikenteen palvelujen tarjonnassa ja että uudet oikeudelliset lähestymistavat, jotka jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön säännellessään julkisen henkilöliikenteen palvelujen tarjontaa, otetaan huomioon. Tämä on Lissabonissa 28 päivänä maaliskuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaista, joissa komissiota, neuvostoa ja jäsenvaltioita pyydetään kutakin toimivaltansa puitteissa "nopeuttamaan markkinoiden vapauttamista sellaisilla aloilla kuin - - liikenne". Yhteisön oikeudellisen kehyksen ajantasaistaminen antaa tilaisuuden varmistaa, että markkinoiden avautuminen tapahtuu sujuvasti yhteisön tasolla ja että kaikkien jäsenvaltioiden kilpailumenettelyjen perustekijät yhdenmukaistetaan. 9) Perustamissopimuksen 16 artiklan mukaan on tarpeellista huolehtia siitä, että yleistä taloudellista etua koskevat palvelut toimivat sellaisin perustein ja edellytyksin, että ne voivat täyttää tehtävänsä. Kilpailun kehittymistä olisi sen vuoksi ohjattava yhteisön säännöillä, joilla varmistetaan yleisen edun suojeleminen julkisten liikennepalvelujen laadun ja saatavuuden osalta. Tämän yleisen edun turvaamiseksi on tärkeää, että kuluttajilla ja asianomaisilla osapuolilla on käytettävissään integroitua tietoa saatavilla olevista palveluista. 10) Sijoittautumisvapaus on yhteisen liikennepolitiikan perusperiaate, jonka mukaan yhdestä jäsenvaltiosta tuleville liikenteenharjoittajille, jotka ovat sijoittautuneet toiseen jäsenvaltioon, on taattava avoimella ja syrjimättömällä tavalla pääsy julkisen palvelun markkinoille viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa. 11) Perustamissopimuksessa vahvistetaan kilpailun rajoittamista koskevat erityissäännöt. Sen 86 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan erityisesti noudattamaan näitä sääntöjä, kun on kyse julkisista yrityksistä ja yrityksistä, joille on myönnetty yksinoikeuksia. Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan mukaan nämä säännöt koskevat tietyin edellytyksin yrityksiä, joille on annettu tehtäväksi tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja. 12) Syrjimättömyysperiaatteen soveltamisen ja kilpailevien liikenteenharjoittajien yhtäläisen kohtelun varmistamiseksi on tärkeä määritellä yhteiset perusmenettelyt, joita toimivaltaisten viranomaisten on noudatettava tehdessään julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia tai asettaessaan julkisen liikenteen harjoittamista koskevia vähimmäisvaatimuksia. Yhteisön lainsäädännön periaatteiden mukaan toimivaltaisten viranomaisten on näitä menettelyjä noudattaessaan otettava huomioon teknisten standardien vastavuoroinen tunnustamisen ja valintaperusteiden suhteellisuus. Toissijaisuusperiaatteen mukaan tällaisissa yhteisissä perusmenettelyissä on kuitenkin annettava jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille vapaus tehdä julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia tai asettaa julkisen liikenteen harjoittamista koskevia vähimmäisvaatimuksia tavalla, jossa otetaan huomioon kansalliset tai alueelliset oikeudelliset tai todelliset erityisolosuhteet. 13) Tutkimukset ja kokemukset osoittavat, että julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tarjouskilpailumenettely on tehokas tapa saavuttaa kilpailuun liittyvät kustannus-, tehokkuus- ja innovaatioedut estämättä liikenteen harjoittajia suorittamasta niille yleisen julkisen edun nimessä määrättyjä erityistehtäviä. 14) Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovit- tamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 neuvoston direktiivissä 92/50/ETY [30] ja vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetussa direktiivissä 93/38/ETY [31] vahvistetaan pakolliset tarjouskilpailu säännöt, jotka koskevat tiettyjen sopimusten tekemistä. Tapauksiin, joihin näitä sääntöjä voidaan soveltaa, ei sovelleta tämän asetuksen säännöksiä, jotka koskevat vaatimusta sopimusten tekemisestä tarjouskilpailumenettelyä noudattaen sekä menetelmiä, joilla liikenteenharjoittajat on valittava. [30] EYVL L 209, 24.7.1992, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/52/EY (EYVL L 328, 28.11.1997, s. 1). [31] EYVL L 199, 9.8.1993, s. 84, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 98/4/EY (EYVL L 101, 1.4.1998, s.1). 15) Tarjouskilpailumenettelyn ei pitäisi kuitenkaan olla pakollisena edellytyksenä julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemiselle, jos rautatieliikennepalvelujen tarjontaa koskevien turvallisuusvaatimusten noudattaminen tai metroliikenteen taikka kevyen raideliikenteen verkon yhteensovittaminen vaarantuu. Asianomaisilla osapuolilla olisi kuitenkin oltava mahdollisuus ottaa hyvissä ajoin kantaa suunnitelmiin tehdä sopimuksia tällä tavalla, jotta niiden näkemykset voitaisiin ottaa huomioon. Jos raideliikennepalveluja koskevat sopimukset on kokonaan integroitu linja-autoliikennepalveluihin, olisi oltava mahdollista sisällyttää linja-autoliikennepalvelut samaan sopimukseen. 16) Tarjouskilpailumenettelyn ei pitäisi olla pakollisena edellytyksenä julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemiselle myöskään silloin, kun sopimuksen arvo on pieni. Tämän arvon olisi oltava suurempi, jos tarjouskilpailu järjestetään koko verkosta kuin jos se järjestetään verkon osasta tai yksittäisestä reitistä. 17) Ottaen huomioon, että julkisen liikenteen markkinoiden eräät lohkot ovat kaupallisesti kannattavia, toimivaltaisilla viranomaisilla olisi myös oltava mahdollisuus edistää markkinoilla syntyviä uusia aloitteita sellaisten palvelujen tarjoamiseksi, joista on puutetta ja joita yksikään liikenteenharjoittaja ei toistaiseksi tarjoa, myöntämällä liikenteenharjoittajan pyynnöstä yksinoikeuden palvelujen tarjoamiseen tietyllä reitillä. Tämä voidaan tehdä ilman tarjouskilpailumenettelyä sillä ehdolla, että oikeus myönnetään ainoastaan määräajaksi eikä sitä ole mahdollista uusia. 18) Jos viranomaiset myöntävät yksinoikeuden, johon ei liity taloudellista korvausta, niiden olisi voitava myöntää se yksinkertaistetulla menettelyllä, joka takaa kuitenkin liikenteenharjoittajien välisen syrjimättömän kilpailun. 19) Viranomaisilla olisi oltava mahdollisuus korvata liikenteenharjoittajille julkisen liikenteen harjoittamista koskevien vähimmäisvaatimusten noudattamisesta aiheutuvat kustannukset sillä ehdolla, että kyseinen korvaus voidaan laskea oikeudenmukaisesti eikä se ole niin suuri, että se vähentää liikenteenharjoittajiin kohdistuvaa painetta keskittyä pääasiallisesti matkustajien tarpeisiin. 20) Tämän asetuksen säännöksiä, jotka koskevat liikenteenharjoittajia, olisi sovellettava myös sellaisiin tapauksiin, joissa julkisen liikenteen palveluja tarjoaa julkinen hallinto, joka ei ole toimivaltaisena viranomaisena toimivasta julkisesta hallinnosta erillinen oikeussubjekti. Yhteisön lainsäädännön syrjimätöntä soveltamista ei voida varmistaa muilla järjestelyillä, joissa näitä säännöksiä ei sovellettaisi sellaisiin tapauksiin, joissa valtio harjoittaa yritystoimintaa. 21) Tutkimukset ja kokemukset osoittavat, että kun palveluja tarjotaan sellaisten julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten perusteella, joiden voimassaoloaika on rajoitettu viiteen vuoteen, tämä ei välttämättä haittaa liikenteenharjoittajille määrättyjen erityistehtävien suorittamista. Jotta kilpailu vääristyisi mahdollisimman vähän ja jotta samalla voitaisiin varmistaa palvelujen laatu, julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten voimassaoloaika olisi yleensä rajoitettava tämän pituiseen ajanjaksoon. Pidemmät ajanjaksot voivat kuitenkin olla tarpeellisia silloin, kun liikenteenharjoittajan on investoitava infrastruktuuriin, raideliikenteen liikkuvaan kalustoon tai muihin ajoneuvoihin, jotka on sidottu erityisiin maantieteellisesti määriteltyihin liikennepalveluihin ja joilla on pitkät takaisinmaksuajat. 22) Syrjimättömyysperiaatteen mukaan toimivaltaisten viranomaisten olisi varmistettava, etteivät julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset koske laajempaa maantieteellistä aluetta kuin on tarpeellista ottaen huomioon yleinen etu ja erityisesti tarve tarjota integroituja palveluja suurille asiakasryhmille, jotka käyttävät yleensä saman matkan aikana useampaa kuin yhtä julkisen liikenneverkon yhteyttä. 23) Jos toimivaltaisten viranomaisten on yleisen edun nimessä tarpeellista suojella työntekijöitä tilanteissa, joissa julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekeminen voi johtaa liikenteenharjoittajan vaihtumiseen, niillä on oltava valtuudet velvoittaa liikenteenharjoittajat soveltamaan työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltion lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY [32] asiaa koskevia säännöksiä. [32] EYVL L 61, 5.3.1977, s. 26. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/50/EY (EYVL L 201, 17.7.1998, s. 88). 24) Tämän asetuksen mukaisesti käyttöön otettujen menettelyjen on oltava avoimia, ja toimivaltaisten viranomaisten päätöksiä varten on oltava valitusmenettelyt. Lisäksi viranomaisten olisi säilytettävä kymmenen vuoden ajan päätöksiään koskevat asiakirjat valtiontukimenettelyjä koskevan neuvoston asetuksen (EY) 659/1999 [33] 15 artiklassa vahvistetun vanhentumisajan mukaisesti. [33] EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1. 25) Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 mukaan julkisen palvelun vaatimusten täyttämiseen liittyvistä toimintakustannuksista ja -tuloista, yleiskustannuksista, varoista ja veloista on tarpeellista pitää erikseen kirjaa. Tämä vaatimus olisi säilytettävä ajanmukaistetussa muodossa erityisesti sen varmistamiseksi, että viranomaiset saavat vastinetta julkisista varoista maksetulle rahoitukselle ja ettei korvaukseksi tarkoitettuja maksuja käytetä väärin kilpailun vääristämiseen. 26) Jos korvausmaksut ylittävät määrän, joka tarvitaan julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisestä liikenteenharjoittajalle aiheutuneiden nettokustannusten korvaamiseksi, maksut voidaan tarkastaa valtiontukia koskevien yhteisön sääntöjen mukaisesti. Sen vuoksi on asianmukaista, että yhteisö vahvistaa säännöt siitä, milloin korvauksia ei katsota kohtuuttomiksi. Sopimusten tekeminen tarjouskilpailumenettelyä noudattaen on tehokas keino varmistaa, etteivät korvaukset ole kohtuuttomia, jos tarjouskilpailun tulokset heijastavat oikeudenmukaisia ja realistisia markkinaedellytyksiä. 27) Asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 vapautetaan sen säännösten mukaan maksettu korvaus valtiontukea koskevasta ilmoitusmenettelystä, joista määrätään perustamis sopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa. Tässä asetuksessa vahvistetaan uudet ja yksityiskohtaiset säännökset, mukaan lukien erillistä kirjanpitoa koskevat ajanmukaistetut vaatimukset, julkisen henkilöliikenteen alan erityisolosuhteita varten sen varmistamiseksi, että korvaus on yhteisön valtiontukisääntöjen mukainen. Lisäksi asetuksessa vahvistetaan uudet yksityiskohtaiset menettelyt, jotka antavat komissiolle mahdollisuuden valvoa näitä maksuja. Sen vuoksi on asianmukaista, että myös tämän asetuksen säännösten mukaan maksettu korvaus vapautetaan valtiontukea koskevasta ilmoitusmenettelystä. 28) Tämän asetuksen toimivuuden parantamiseksi saatujen kokemusten perusteella, komission olisi annettava kertomus yhteisön lainsäädännön vaikutuksesta ja tämän asetuksen soveltamisesta. 29) Koska jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ja liikenteenharjoittajat tarvitsevat aikaa sopeutuakseen tämän asetuksen säännöksiin, olisi annettava säännökset siirtymäkausijärjestelyistä. 30) Yhteisön kansainvälisten velvoitteiden vuoksi tietyille kolmansista maista tuleville liikenteenharjoittajille on myönnetty tietyillä edellytyksillä pääsy jäsenvaltioiden julkisen liikenteen markkinoille. Tällä asetuksella ei rajoiteta tätä pääsyä. 31) Tällä asetuksella korvataan asetus (ETY) N:o 1191/69, joka olisi sen vuoksi kumottava. 32) Tuen myöntämisestä rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen 4 päivänä kesä- kuuta 1970 annettu neuvoston asetus (ETY) N:0 1107/70 [34] sisältää säännöksen, joka koskee korvausta julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien velvoitteiden täyttämisestä. Tämä säännös, jossa nimenomaan ennakoidaan yhteisön uusien sääntöjen voimaantuloa, on nyt tarpeeton, minkä vuoksi se olisi poistettava, [34] EYVL L 130, 15.6.1970, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 543/97 (EYVL L 84, 26.3.1997, s. 6). OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: I LUKU Soveltamisala ja määritelmät 1 artikla Soveltamisala Tätä asetusta sovelletaan rautateiden, maanteiden ja sisävesien julkisen henkilöliikenteen kansalliseen ja kansainväliseen harjoittamiseen. Asetuksessa vahvistetaan ehdot, joilla toimivaltaiset viranomaiset voivat korvata liikenteenharjoittajille julkisen palvelun vaatimusten täyttämisestä aiheutuvat kustannukset ja joilla ne voivat myöntää yksinoikeuksia julkisen henkilöliikenteen harjoittamiseen. Olisi yleensä pyrittävä aiheellisiin julkisen liikenteen tavoitteisiin säännellyn kilpailun puitteissa. 2 artikla Suhde julkisia hankintoja koskevaan lainsäädäntöön Tämä asetus ei rajoita toimivaltaisten viranomaisten velvoitteita, jotka johtuvat direktiiveistä 92/50/ETY ja 93/38/ETY. Jos julkisia palveluhankintoja koskevasta sopimuksesta on jommankumman direktiivin mukaan järjestettävä tarjouskilpailu, kyseisen sopimuksen tekemiseen ei sovelleta tämän asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa, 7 artiklaa, 8 artiklaa, 12 artiklaa, 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa eikä 14 artiklaa. 3 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan a) 'toimivaltaisella viranomaisella' kaikkia valtion elimiä, joilla on valtuudet puuttua julkisen henkilöliikenteen markkinoihin, tai kaikkia muita elimiä, joille on annettu tällaiset valtion valtuudet; b) 'suoraan tekemisellä' sopimuksen tietylle liikenteenharjoittajalle sellaisen menettelyn perusteella, johon mikään muu liikenteenharjoittaja ei voi osallistua; c) 'yksinoikeudella' oikeutta, joka antaa liikenteenharjoittajalle valtuudet tuottaa tietyntyyppisiä henkilöliikennepalveluja tietyllä reitillä tai tietyssä verkossa taikka tietyllä alueella ja jolla suljetaan pois muut mahdolliset liikenteenharjoittajat; d) 'integroiduilla palveluilla' raideliikenne- ja linja-autopalveluja, joita tarjoaa yhdessä ja suoraan yksi liikenteenharjoittaja yhden julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ehdoilla ja yksi työntekijäryhmä, jonka jäsenillä on sama sopimusoikeudellinen asema, ja joista pidetään yhtä toimintokirjanpitoa ja joissa käytetään samaa tiedotuspalvelua, lippujärjestelmää ja aikataulua; e) 'liikenteenharjoittajalla' julkis- tai yksityisoikeudellista yritystä, joka tarjoaa julkisen henkilöliikenteen palveluja, tai julkisen hallinnon osaa, joka tarjoaa julkisen henkilöliikenteen palveluja; f) 'takaisinmaksuajalla' aikaa, jonka kuluessa tietystä omaisuudesta liikenteenharjoittajalle aiheutuneiden nettokustannusten, joista on vähennetty mahdollinen jälleenmyynti arvo, odotetaan sopivien diskonttokorkojen perusteella ylittävän nettotulot, jotka liikenteenharjoittaja on saanut kyseisen omaisuuden avulla erityisesti matkustajilta ja viranomaisilta; g) 'julkisella henkilöliikenteellä' liikennepalvelua, jota tarjotaan yleisölle yhtäjaksoisesti; h) 'julkisia palveluhankintoja koskevalla sopimuksella' toimivaltaisen viranomaisen ja liikenteenharjoittajan välistä oikeudellisesti sitovaa sopimusta, joka tehdään julkisen palvelun vaatimusten täyttämiseksi; tässä asetuksessa julkisia palveluhankintoja koskevalla sopimuksella tarkoitetaan myös i) sopimusta, joka sisältyy liikenteenharjoittajan ennakolta antamalla suostumuksella tehtyyn päätökseen, jolla toimivaltainen viranomainen uskoo liikenteenharjoittajalle palvelujen toimittamisen, tai ii) ehtoja, jotka liittyvät toimivaltaisen viranomaisen tekemään päätökseen, jolla palvelujen toimittaminen uskotaan saman julkisen hallinnon osana olevalle liikenteenharjoittajalle; i) 'julkisen palvelun vaatimuksella' vaatimusta, jonka toimivaltainen viranomainen asettaa riittävien julkisen henkilöliikenteen palvelujen varmistamiseksi; j) julkisen henkilöliikenteen palvelun, reitin, sopimuksen, korvausjärjestelmän tai markkinoiden 'arvolla' liikenteenharjoittajan tai liikenteenharjoittajien saamaa kokonaiskorvausta ilman arvonlisäveroa, mukaan lukien erityisesti julkiselta sektorilta saatu taloudellinen korvaus ja kaikki matkustajilta saadut tulot, joita ei siirretä kyseiselle toimivaltaiselle viranomaiselle. II LUKU Julkisen henkilöliikenteen laadun varmistaminen 4 artikla 1. Tätä asetusta soveltaessaan toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava riittävät julkisen henkilöliikenteen palvelut, jotka ovat korkealuokkaisia ja helposti saatavilla, tekemällä julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia III luvun mukaisesti tai asettamalla julkisen henkilöliikenteen harjoittamista koskevia vähimmäisvaatimuksia IV luvun mukaisesti. 2. Arvioidessaan julkisten henkilöliikennepalvelujen riittävyyttä, määritellessään valinta- ja myöntämisperusteita ja tehdessään julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon ainakin seuraavat perusteet: a) kuluttajansuojaan liittyvät tekijät, mukaan lukien palvelujen käyttömahdollisuus niiden taajuuden, nopeuden, täsmällisyyden, luotettavuuden, verkon laajuuden ja tarjottavan palvelutiedon osalta; b) eri käyttäjäryhmiä koskevien tariffien suuruus sekä tariffien avoimuus; c) eri liikennepalvelujen välinen integraatio, mukaan lukien tiedon, matkalippujen, aikataulujen, kuluttajan oikeuksien sekä vaihtopysäkkien käytön integrointi; d) liikuntarajoitteisten mahdollisuudet käyttää palveluja; e) ympäristötekijät, mukaan lukien ilman epäpuhtauspäästöjä sekä melu- ja kasvihuonekaasupäästöjä koskevat paikalliset, kansalliset ja kansainväliset normit; f) alueiden tasapainoinen kehitys; g) harvaan asuttujen seutujen asukkaiden liikennetarpeet; h) matkustajien terveys ja turvallisuus; i) henkilöstön pätevyys ja j) tapa, jolla valitukset käsitellään, matkustajien ja liikenteenharjoittajien väliset riidat ratkaistaan ja palvelun puutteet hyvitetään. 3. Julkisen henkilöliikenteen palveluista vastaavien liikenteenharjoittajien on annettava pyynnöstä käyttöön täydelliset ja ajantasaiset tiedot palvelujen aikatauluista, tariffeista sekä siitä, miten henkilöt, joilla on erilaisia liikuntarajoitteita, voivat käyttää kyseisiä palveluja. Liikenteenharjoittajat saavat periä tästä ainoastaan sellaisen maksun, joka kattaa tiedon tarjonnasta aiheutuvat hallinnolliset rajakustannukset. III LUKU Julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset 5 artikla Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten pakollinen käyttö Julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus on tehtävä kaiken sellaisen taloudellisen korvauksen maksamisesta, jolla hyvitetään julkisen palvelun vaatimusten täyttämisestä aiheutuvat kustannukset, mukaan lukien korvaus omaisuuden käytön muodossa, kun tämä lasketaan alle markkinahintojen, ja lukuun ottamatta korvausta, joka maksetaan julkisen henkilöliikenteen harjoittamista koskevien yleisten sääntöjen noudattamisesta 10 artiklan mukaisesti. Julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus on myös tehtävä kaikkien yksinoikeuksien myöntämisestä. 6 artikla Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen Kun julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia tehdään tämän asetuksen mukaisesti, niiden on täytettävä seuraavat vaatimukset: a) Sopimuksista on järjestettävä tarjouskilpailut, lukuun ottamatta 7 ja 8 artiklassa tarkoitettuja tapauksia. b) Sopimuksissa on määrättävä, että liikenteenharjoittaja vastaa ainakin sellaisten palvelujen toimittamisesta aiheutuvista kustannuksista, joita julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus koskee, mukaan lukien erityisesti henkilöstökustannukset, energiakustannukset sekä ajoneuvojen ja liikkuvan kaluston ylläpito- ja korjauskustannukset. c) Sopimusten on oltava määräaikaisia. Niiden voimassaoloaika saa olla enintään viisi vuotta. Takaisinmaksuaika voidaan ottaa sopimuksen voimassaoloajassa huomioon. Jos kuitenkin i) sopimus velvoittaa liikenteenharjoittajan hankkimaan raideliikenteen liikkuvaa kalustoa, muita teknisesti pitkälle kehittyneitä ajoneuvoja tai infrastruktuuria, joka liittyy tai jotka liittyvät erityisiin maantieteellisesti määriteltyihin liikennepalveluihin; ja ii) tämän omaisuuden takaisinmaksuaika on liikenteenharjoittajan osalta pitempi kuin viisi vuotta. Sopimuksessa on tällaisissa tapauksissa otettava huomioon myös kyseisen omaisuuden arvon suhteellinen taloudellinen merkitys suhteessa sopimuksen piiriin kuuluvien palvelujen arvioituun kokonaisarvoon. d) Liikenteenharjoittajat on velvoitettava sopimuksissa antamaan toimivaltaisille viranomaisille vuosittain ja kunkin reitin osalta erikseen tiedot tarjotuista palveluista, veloitetuista tariffeista, kuljetettujen matkustajien määrästä ja vastaanotetuista valituksista. 7 artikla Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen suoraan 1. Toimivaltaiset viranomaiset voivat tapauskohtaisesti ja 3 kohdan mukaisesti päättää tehdä suoraan julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia rautatie, metro- tai kevyen raideliikenteen palveluista, jollei raideliikennettä koskevia kansallisia tai kansainvälisiä turvallisuusvaatimuksia voida täyttää muulla tavalla. 2. Toimivaltaiset viranomaiset voivat tapauskohtaisesti ja 3 kohdan mukaisesti päättää tehdä suoraan julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia metro- tai kevyen raideliikenteen palveluista, jos muihin järjestelyihin liittyisi lisäkustannuksia, joita aiheutuisi liikenteenharjoittajan ja infrastruktuurin hallinnon välisen yhteensovittamisen ylläpidosta, ja näiden kustannusten vastineeksi ei saataisi lisäetuja. 3. Toimivaltaiset viranomaiset, jotka aikovat tehdä sopimuksen 1 tai 2 kohdan säännösten mukaisesti, on julkistettava ennakolta vähintään yksi vuosi aikaisemmin ja 13 artiklan mukaisesti asiaa koskeva alustava päätöksensä sekä todisteet ja selvitykset, joihin ne ovat perustaneet tämän alustavan päätöksensä. 4. Jos liikenteenharjoittaja tarjoaa tämän asetuksen voimaantulopäivänä suoraan integroituja palveluja, mukaan lukien linja-autopalvelut, ja 1 tai 2 kohdan ehdot täytetään, toimivaltainen viranomainen voi sisällyttää liikenteenharjoittajan muut kuin raideliikennepalvelut julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen, joka tehdään suoraan kyseiselle liikenteenharjoittajalle, sillä ehdolla, että kyseinen jäsenvaltio antaa hyväksyntänsä ja tiedottaa tästä komissiolle ilmoittaen perustelut ja asianmukaiset vertailevat suoritusindikaattorit. 5. Toimivaltaiset viranomaiset voivat tapauskohtaisesti päättää tehdä suoraan julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia palveluista, joiden keskimääräinen ennakoitu vuosittainen arvo on alle 400 000 euroa. Jos toimivaltainen viranomainen sisällyttää kaikki julkisen palvelun vaatimuksensa yhteen julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen, se voi päättää tehdä suoraan tämän julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen, jos sopimuksen ennakoitu vuosittainen arvo on alle 800 000 euroa. Mitään tiettyä palvelumäärää koskevaa vaatimusta ei saa osittaa tarjouskilpailun välttämiseksi. 6. Jos liikenteenharjoittaja ehdottaa uutta aloitetta, jonka ansiosta tiettyä palvelua tarjottaisiin alueella, jolla sellaista ei ole, toimivaltainen viranomainen voi tehdä suoraan kyseiselle liikenteenharjoittajalle yksinoikeuden tämän uuden palvelun tarjoamiseen sillä ehdolla, ettei kyseisestä palvelusta makseta taloudellista korvausta minkään julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ehtojen mukaisesti. Julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus voidaan tehdä suoraan tietystä palvelusta ainoastaan yhden kerran ensimmäisessä alakohdassa asetetuilla ehdoilla. 8 artikla Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen laatuvertailun perusteella Toimivaltainen viranomainen voi tehdä julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ilman tarjouskilpailumenettelyä seuraavilla ehdoilla, kun sopimus koskee palvelua, joka rajoittuu yksittäiseen reittiin ja josta ei makseta taloudellista korvausta minkään julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ehtojen mukaisesti: a) on julkaistu ilmoitus, jossa on pyydetty jättämään ehdotuksia, ja b) tämän perusteella viranomainen on valinnut, verrattuaan vastaanotettujen ehdotusten laatua, liikenteenharjoittajan tai liikenteenharjoittajat, joka tai jotka tarjoavat yleisölle parhaan palvelun. 9 artikla Suojatoimenpiteet 1. Toimivaltainen viranomainen voi vaatia, että valittu liikenteenharjoittajan tekee kolmansille osapuolille, jotka eivät kuulu samaan konserniin, alihankintasopimuksia, jotka koskevat määrättyä osuutta sopimuksen piiriin kuuluvista palveluista. Tämä alihankintavaatimus voi koskea enintään puolta sopimuksen piiriin kuuluvien palvelujen arvosta. 2. Toimivaltainen viranomainen voi päättää olla tekemättä julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia liikenteenharjoittajalle, joka voisi siten saada suuremman osuuden kuin neljänneksen asianomaisista julkisten henkilöliikennepalvelujen markkinoista. 3. Kun julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen sisältyy yksinoikeus, toimivaltainen viranomainen voi vaatia, että valittu liikenteenharjoittaja tarjoaa kyseisten palvelujen tarjontaan aikaisemmin osallistuneelle henkilöstölle oikeudet, joista se olisi nauttinut, jos olisi tapahtunut direktiivissä 77/187/ETY tarkoitettu luovutus. Viranomaisen on ilmoitettava, mistä henkilöstöstä on kyse, ja annettava yksityiskohtaiset tiedot sen sopimusperusteisista oikeuksista. 4. Toimivaltaiset viranomaiset voivat vaatia, että valittu liikenteenharjoittaja sijoittautuu kyseiseen jäsenvaltioon, lukuun ottamatta tapauksia, joissa palvelujen tarjoamisen vapaus vahvistetaan perustamissopimuksen 71 artiklan nojalla annetussa yhteisön lainsäädännössä. Toimivaltaiset viranomaiset, jotka tekevät julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia, eivät saa kuitenkaan syrjiä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneita mahdollisia liikenteenharjoittajia sillä perusteella, etteivät ne ole vielä sijoittautuneet kyseiseen jäsenvaltioon tai ettei niille ole vielä myönnetty palvelujen tuottamiseen toimilupaa. 5. Kun toimivaltaiset viranomaiset soveltavat jotakin 1-4 kohdassa asetetuista ehdoista, niiden on ilmoitettava mahdollisille liikenteenharjoittajille kaikki asiaa koskevat yksityiskohdat julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekomenettelyn alussa. IV LUKU Julkisen henkilöliikenteen harjoittamista koskevat vähimmäisvaatimukset 10 artikla Toimivaltaiset viranomaiset voivat asettaa yleisiä sääntöjä tai vähimmäisvaatimuksia, joita kaikkien liikenteenharjoittajien on noudatettava, sanotun kuitenkaan rajoittamatta julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia, jotka on tehty III luvun mukaisesti. Näitä sääntöjä tai vaatimuksia on sovellettava erotuksetta kaikkiin samankaltaisiin liikennepalveluihin sillä maantieteellisellä alueella, josta viranomainen vastaa. Tällaisissa yleisissä säännöissä tai vähimmäisvaatimuksissa voidaan määrätä korvauksesta, jolla hyvitetään sääntöjen tai vaatimusten noudattamisesta aiheutuvat kustannukset, seuraavilla ehdoilla: a) Jos säännöllä tai vaatimuksella rajoitetaan tariffeja, rajoitukset saavat koskea ainoastaan tiettyjä matkustajaluokkia. b) Määrä, jonka kyseisen säännön tai vaatimuksen piiriin kuuluvalla alueella toimiva liikenteenharjoittaja on saanut korvauksena yleisten sääntöjen tai vaatimusten noudattamisesta, ei saa olla yhden vuoden aikana enempää kuin viidesosa kyseisen liikenteenharjoittajan tällä alueella tarjoamien palvelujen arvosta. c) Kaikki liikenteenharjoittajat voivat saada korvausta syrjimättömillä perusteilla. V LUKU Menettelykysymykset 11 artikla Ilmoittaminen Tämän asetuksen mukaisesti maksettuun korvaukseen ei sovelleta perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä ilmoitusmenettelyä. 12 artikla Tekomenettelyt 1. Tarjouskilpailuissa tai laadunvalvonnassa noudatettavan menettelyn on oltava oikeudenmukainen, avoin ja syrjimätön. 2. Menettelyyn on kuuluttava 13 artiklan mukainen julkaiseminen. 3. Tarjouskilpailujen osalta menettelyyn on sisällyttävä a) valintaperusteet, joissa määritellään viranomaisen vähimmäisvaatimukset, ottaen huomioon 4 artiklan 2 kohdassa esitetyt perusteet; b) tekoperusteet, joissa määritellään, millä perusteilla viranomainen tekee valinnan valintaperusteiden mukaisista tarjouksista, ottaen huomioon 4 artiklan 2 kohdassa esitetyt perusteet, ja c) tekniset eritelmät, joissa asetetaan julkisen palvelun vaatimukset, joita sopimus koskee, ja joissa ilmoitetaan varat, jotka on määrä antaa tarjouskilpailun voittajan käyttöön, sekä asiaa koskevat ehdot. Tarjouspyyntöä koskevan ilmoituksen lähettämisen ja tarjousten viimeisen vastaanottoajankohdan välisen ajan on oltava vähintään 52 päivää. 4. Toimivaltaisten viranomaisten on sisällytettävä mahdollisille liikenteenharjoittajille toimittamiinsa tietoihin kaikki asian kannalta merkitykselliset tiedot, jotka niillä on hallussaan julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten ehtojen mukaisesti ja jotka koskevat liikenteenharjoittajien palveluja, tariffeja ja matkustajamääriä viimeisten viiden vuoden aikana. 13 artikla Avoimuus 1. Tämän asetuksen mukaisesti annetut ilmoitukset sekä tehdyt päätökset ja alustavat päätökset on julkaistava asianmukaisella tavalla, ja alustavista ja muista päätöksistä on ilmoitettava syyt, joihin ne perustuvat. 2. Toimivaltaisten viranomaisten on lähetettävä sopivimpien kanavien kautta Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimistoon Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistavaksi ilmoitukset ja päätökset, jotka koskevat sellaisia julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia ja korvausjärjestelmiä, joiden arvioitu vuosittainen arvo on vähintään 400 000 euroa tai 800 000 euroa. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua korkeampaa kynnysarvoa on sovellettava ainoastaan, jos toimivaltainen viranomainen on sisällyttänyt kaikki julkisia palveluhankintoja koskevat vaatimukset yhteen julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen. 3. Toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava pyynnöstä saataville a) kaikkiin tekemiinsä julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin sisältyvät ehdot; b) kaikkiin asettamiinsa julkisen liikenteen harjoittamista koskeviin yleisiin sääntöihin sisältyvät ehdot ja c) liikenteenharjoittajien palveluja, tariffeja ja matkustajamääriä koskevat tiedot, jotka viranomaisilla on hallussaan julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten ehtojen mukaisesti. 4. Viranomaisten on säilytettävä vähintään kymmenen vuoden ajan julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten kaikkia tekomenettelyjä koskevat asiakirjat, jotta ne voisivat myöhemmin perustella päätöksiään. Niiden on annettava asianomaisten osapuolten pyynnöstä käyttöön tiivistelmät näistä asiakirjoista. 5. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle joka vuosi maaliskuun loppuun mennessä a) edellistä vuotta koskeva tiivistelmä toimivaltaisten viranomaisten tekemien julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten määrästä, ennakoidusta arvosta ja voimassaoloajasta ja erotettava siinä toisistaan rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteen palvelut sekä tarjouskilpailun perusteella, laatuvertailun perusteella ja suoraan tehdyt sopimukset, ja b) tiivistelmä sellaisten yleisten sääntöjen tai vähimmäisvaatimusten soveltamisalasta ja laajuudesta, jotka olivat voimassa edellisenä vuonna ja joiden noudattamisesta maksettiin korvausta, sekä tiedot maksetun korvauksen määrästä. 14 artikla Valitukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että liikenteenharjoittajilla ja muilla asianomaisilla osapuolilla on oikeus valittaa julkiseen elimeen toimivaltaisen viranomaisen tämän asetuksen mukaisesti tekemistä päätöksistä ja alustavista päätöksistä. Kyseisen elimen on oltava organisaationsa, rahoituksensa, oikeudellisen rakenteensa ja päätöksentekonsa osalta riippumaton kaikista asianomaisista toimivaltaisista viranomaisista ja kaikista liikenteenharjoittajista. 2. Valituselimillä on oltava valtuudet pyytää toimivaltaisilta viranomaisilta, yrityksiltä ja mahdollisilta kolmansilta asiaa koskevia tietoja kyseisessä jäsenvaltiossa. Nämä tiedot on toimitettava ilman kohtuuttomia viipeitä. 3. Valituselimiltä on edellytettävä, että ne käsittelevät mahdolliset valitukset ja ryhtyvät toimiin tilanteen korjaamiseksi kahden kuukauden kuluessa kaikkien tietojen vastaanottamisesta. 4. Sen mukaan, mitä 5 kohdassa säädetään, valituselinten päätösten on sidottava kaikkia osapuolia, joita kyseiset päätökset koskevat. 5. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että valituselinten päätökset voidaan tarkistaa oikeudellisesti. 15 artikla Kirjanpitosäännökset 1. Palveluja, joista on tehty tietyn toimivaltaisen viranomaisen kanssa julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia, on käsiteltävä kirjanpitotarkoituksia varten yksittäisenä toimena, ja ne on kirjattava erillisenä kirjanpitokokonaisuutena, joka on erillinen yrityksen mahdollisista muista toimista riippumatta siitä, liittyvätkö kyseiset toimet henkilöliikenteeseen. 2. Kunkin kirjanpitokokonaisuuden on täytettävä seuraavat ehdot: a) toimintokirjanpidon on oltava erillinen; b) kuhunkin toimeen liittyvät yleiskustannusten, varojen ja velkojen osuudet on kirjattava niiden tosiasiallisen käytön mukaan; c) kustannuslaskentaperiaatteet, joiden mukaisesti erillistä kirjaa pidetään, on määriteltävä selkeästi; d) menoja on kunkin toimen osalta tasapainotettava kyseessä olevista palveluista saatavalla liiketoiminnan tuotolla ja maksuilla, jotka viranomaiset suorittavat korvauksena kyseisten julkisen palvelun vaatimusten täyttämisestä aiheutuneista kustannuksista, ilman mahdollisuutta tehdä siirtoja muihin toimiin. 3. Liikenteenharjoittajat, jotka saavat korvausta liikenteen harjoittamista koskevien vähimmäisvaatimusten noudattamisesta 10 artiklan mukaisesti, on ilmoitettava kirjanpidossaan erikseen kustannukset, joita niille aiheutuu kyseisen yleisen säännön tai vaatimuksen noudattamisesta; lisätulot, jotka ne saavat säännön tai vaatimuksen noudattamisen tuloksena, sekä maksettu korvaus. Maksetulla korvauksella ja saaduilla lisätuloilla on tasapainotettava aiheutuneet kustannukset ilman mahdollisuutta tehdä siirtoja muihin toimiin, joihin ei sovelleta kyseistä sääntöä tai vaatimusta. VI LUKU Loppusäännökset 16 artikla Korvaus Lukuun ottamatta tapauksia, joissa julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset on tehty tarjouskilpailumenettelyä noudattaen, toimivaltaiset viranomaiset eivät saa koskaan antaa suurempia korvauksia tai soveltaa lievempiä menettelyjä kuin liitteen I säännöissä edellytetään. 17 artikla Siirtymätoimenpiteet 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että muut kuin tämän asetuksen säännösten mukaiset järjestelmät, sopimukset ja järjestelyt lakkaavat olemasta voimassa kolmen vuoden kuluessa asetuksen voimaantulosta. 2. Jos liikenteenharjoittaja on tämän asetuksen voimaantulopäivänä julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ehtojen mukaan velvollinen investoimaan raideinfrastruktuuriin ja kyseisen infrastruktuurin takaisinmaksuajasta on vielä yli kolme vuotta jäljellä, toimivaltainen viranomainen voi pidentää 1 kohdassa vahvistettua kolmen vuoden siirtymäkautta enintään kolmella vuodella ottaen huomioon tämän takaisinmaksuajan ja kyseisen omaisuuden suhteellisen taloudellisen merkityksen suhteessa sopimuksen piiriin kuuluvien palvelujen arvioituun kokonaisarvoon. 3. Siihen päivään saakka, jona 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut järjestelmät, sopimukset ja järjestelyt lakkaavat olemasta voimassa, jokaiseen niistä sovelletaan edelleen niitä asetuksen (ETY) N:o 1191/69 säännöksiä, joita siihen sovellettiin ennen tämän asetuksen voimaantuloa. 18 artikla Liikenteenharjoittajat liitteessä II luetelluista maista Liitteessä II luetelluista maista tulevia liikenteenharjoittajia on tämän asetuksen tarkoituksia varten kohdeltava yhteisön yrityksinä kunkin tällaisen maan ja yhteisön välisen sopimuksen ehtojen ja edellytysten mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 9 artiklan 4 kohdan soveltamista. Komissio ajantasaistaa kyseisen liitteen, kun yhteisön kansainvälisissä velvoitteissa tapahtuvat muutokset sitä edellyttävät, julkaisemalla ilmoituksen Euroopan yhteisöjen virallisen lehden L-sarjassa. 19 artikla 1. Jäsenvaltioiden on kuultava komissiota mahdollisista laeista, asetuksista ja hallinnollisista määräyksistä, jotka ovat tarpeen tämän asetuksen täytäntöön panemiseksi. 2. Komissio laatii viiden vuoden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta kertomuksen siitä, miten asetusta on sovellettu jäsenvaltioissa ja mitä seurauksia siitä on ollut matkustajille, ja ehdottaa tarvittaessa asetukseen tehtäviä muutoksia. Kertomus sisältää selvityksen siitä, miten 7 artiklan 4 kohdassa vahvistettu vapautus on toiminut. 20 artikla Kumoaminen ja muuttaminen 1. Kumotaan asetus (ETY) N:o 1191/69. 2. Poistetaan asetuksen (ETY) N:o 1107/70 3 artiklan 2 kohta. 21 artikla Voimaantulo Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE I Korvausta koskevat säännöt sellaisia tapauksia varten, joissa ei ole noudatettu tarjouskilpailumenettelyä 1. Jos toimivaltainen viranomainen suorittaa liikenteenharjoittajalle taloudellisen korvauksen tämän asetuksen mukaisesta julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisestä ja jos korvaus ei perustu julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen, joka on tehty tarjouskilpailumenettelyä noudattaen, kyseisen korvauksen määrä ei saa ylittää julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisen taloudellista nettovaikutusta, joka on laskettu tässä liitteessä asetettujen sääntöjen mukaisesti. 2. Taloudellisen nettovaikutuksen on oltava seuraavien osatekijöiden summa: i) vaikutukset, joita julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisellä on liikenteenharjoittajan menoihin (säästyneet kustannukset, joista vähennetään aiheutuneet lisämenot) ja ii) vaikutukset, joita julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisellä on liikenteenharjoittajan tuloihin (ansaitut lisätulot, joista vähennetään menetetyt tulot). 3. Taloudellinen nettovaikutus on määritettävä ottaen huomioon vaikutukset, joita julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisellä on liikenteenharjoittajan koko toimintaan. 4. Taloudellinen nettovaikutus on laskettava vertaamalla tilannetta, jossa julkisen palvelun vaatimus on täytetty, sellaiseen tilanteeseen, joka olisi syntynyt, jollei vaatimusta olisi täytetty ja jos palvelut, joita kyseinen vaatimus koskee, määräytyisivät sen sijaan kaupallisten perusteiden mukaisesti. 5. On laskettava arvioidut tariffin mukaiset hinnat, matkustajamäärät ja kustannukset sellaisen tilanteen kannalta, joka olisi syntynyt, jollei julkisen palvelun vaatimusta olisi täytetty (vertauskohta). 6. Vertauskohta voidaan laskea i) käyttämällä sellaista tilannetta koskevia tietoja, joka vallitsi ennen kuin liikenteenharjoittaja alkoi täyttää julkisen palvelun velvoitetta, jolleivät olosuhteet ole muuttuneet niin paljon, etteivät kyseiset tiedot anna luotettavia viitteitä nykyisistä tariffin mukaisista hinnoista, matkustajamääristä ja kustannuksista, tai ii) vertaamalla tietoja sellaisia vertailukelpoisia palveluja koskeviin tietoihin, joita tuotetaan kaupalliselta pohjalta, tai iii) arvioimalla palvelujen kustannuksia ja niiden kysyntää. Vertauskohtaa laskettaessa on otettava asianmukaisesti huomioon asianomaisiin liikennemarkkinoihin vaikuttavat suuntaukset. 7. Laskettaessa vaikutuksia, joita julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisellä on tuloihin, on otettava huomioon erityisesti tariffeissa ja matkustajamäärissä tapahtuneet muutokset. Laskelmassa on otettava huomioon, miten kyseisen vaatimuksen täyttäminen ja siitä johtuvat toimitettujen palvelujen laadun, määrän ja hinnan muutokset vaikuttavat liikennepalvelujen kysyntään. Tätä arviointia ei saa rajoittaa vaikutuksiin, jotka kohdistuvat verkon siihen osaan, jossa vaatimus täytetään suoraan, vaan siinä on arvioitava myös verkon muihin osiin kohdistuvia vaikutuksia. 8. Vaikutukset, jotka julkisen palvelun vaatimuksen täyttämisellä on kustannuksiin, on laskettava samalla tavalla kuin tuloihin kohdistuvat vaikutukset. Jos vaatimus koskee ainoastaan joitakin liikenteenharjoittajan tarjoamia palveluja, yleiskustannusten kaltaiset yhteiskustannukset on jaettava kyseisten palvelujen ja muiden palvelujen kesken suhteessa kunkin palvelukokonaisuuden arvoon. 9. Laskettaessa julkisen palvelun vaatimusten täyttämisestä aiheutuvia kustannuksia on edellytettävä, että liikenteenharjoittaja hoitaa yritystään tehokkaasti ja että tarjottavien liikennepalvelujen laatu on riittävä. Korvauksen määrä on vahvistettava etukäteen sopimuksen tai korvausjärjestelmän voimassaoloajaksi paitsi silloin, kun sopimuksessa tai järjestelmässä määrätään, että korvauksen määrää on tarkistettava ennalta määrättyjen tekijöiden perusteella. Korvauksen määrä on joka tapauksessa vahvistettava vähintään yhdeksi vuodeksi. Julkisen palvelun vaatimuksen noudattamisesta voidaan maksaa korvausta ainoastaan siinä tapauksessa, ettei kyseinen liikenteenharjoittaja täyttäisi omien taloudellisten etujensa vuoksi kyseistä vaatimusta ilman tätä korvausta tai ettei se täyttäisi sitä samassa laajuudessa tai samoilla ehdoilla. LIITE II Maat, joista tulevia liikenteenharjoittajia kohdellaan tämän asetuksen tarkoituksia varten yhteisön yrityksinä 18 artiklan mukaisesti: Bulgaria, Latvia, Liettua, Puola, Romania, Slovakia, Slovenia, Tsekki, Unkari ja Viro.