Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto - Tiedote: Laajentumisneuvotteluiden yhteiset rahoituspuitteet 2004-2006"

(2002/C 278/12)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission 30. tammikuuta 2002 antaman tiedonannon "Tiedote: Laajentumisneuvotteluiden yhteiset rahoituspuitteet 2004-2006" SEC(2002) 102 final,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 12. maaliskuuta 2002 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan viidennen kohdan nojalla tekemän päätöksen antaa oma-aloitteisen lausunnon valmistelu "ulkosuhteet" -valiokunnan tehtäväksi,

ottaa huomioon "ulkosuhteet" -valiokunnan 3. huhtikuuta 2002 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 71/2002 rev.), jonka esittelijänä oli Essexin kreivikunnanvaltuutettu Paul Hanningfield (UK/PPE),

ottaa huomioon 30. tammikuuta 2002 julkaistun komission asiakirjan aiheesta "Laajentuminen ja maatalous: Uusien jäsenvaltioiden liittäminen onnistuneesti yhteisen maatalouspolitiikan piiriin" SEC(2002) 95 final,

ottaa huomioon 30. tammikuuta 2002 julkaistun komission tiedonannon "Taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä ensimmäinen väliraportti" KOM(2002) 46 lopullinen,

ottaa huomioon Berliinissä 24. ja 25. päivänä maaliskuuta 1999 pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen puheenjohtajan päätelmät,

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Yhteisen maatalouspolitiikan merkitys alueille Euroopan unionin laajentuessa" (CdR 416/2000 fin)(1),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Ehdokasvaltioiden institutionaalisten rakenteiden kehityksen tukeminen alue- ja paikallistasolla" (CdR 102/2001 fin)(2),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Toinen koheesiokertomus taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta" (CdR 74/2001 fin)(3),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "YMP-uudistus ja maaseudun kilpailukyvyn parantaminen" (CdR 526/1999 fin)(4),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Euroopan maatalous- ja maaseutupolitiikan alueelliset vaikutukset" (CdR 253/2000 fin)(5),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Agenda 2000: Euroopan unionin rahoitus vuoden 1999 jälkeen laajentumisnäkymät ja 21. vuosisadan haasteet huomioon ottaen" KOM(97) 2000 lopullinen (CdR 303/97 fin)(6),

ottaa huomioon raportin AK:n ja ehdokasvaltioiden yhteysryhmän toiminnasta vuosina 1998-2001 (R/CdR 448/2001 kohta 13 a),

sekä katsoo, että käynnissä oleva mittava Euroopan unionin laajentumisprosessi tulee toteutuessaan muuttamaan Euroopan ilmettä pitkälle tulevaisuuteen ja että laajentumisella on vaikutuksia kaikkiin Euroopan unionin tulevasta luonteesta ja rakenteesta käytäviin keskusteluihin,

katsoo, että alue- ja paikallisviranomaiset vastaavat suurelta osin yhteisön säännöstön toimeenpanosta, joten he ovat avainasemassa laajentumisen onnistumisen kannalta,

hyväksyi yksimielisesti 15. ja 16. toukokuuta 2002 pitämässään 44. täysistunnossa (toukokuun 16 päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

Alueiden komitean näkemykset ja suositukset

1. Yleishuomiot

1.1. Alueiden komitea panee merkille, että viime kuukausina asenteet EU-jäsenyyttä kohtaan ovat alkaneet tiukentua joissakin ehdokasvaltioissa. On olemassa vaara, että jäsenyysneuvotteluiden edetessä asenteet muuttuvat entistäkin kielteisemmiksi, jos neuvotteluiden kuluessa syntyy sellainen vaikutelma, että ehdokasvaltiot eivät pääse jäseniksi oikeudenmukaisin ehdoin.

1.2. AK panee merkille, että laajentumisen rahoituksellisia avainkysymyksiä ovat yhteinen maatalouspolitiikka ja koheesiorahastot. 80 prosenttia Euroopan unionin budjettivaroista käytetään nykyään maatalouden ja köyhimpien alueiden rahoittamiseen.

1.3. AK myöntää, että jos nykyisiä politiikkoja alettaisiin soveltaa laajentumisen jälkeen uusissa jäsenvaltioissa sellaisenaan ilman siirtymäaikoja tai väliaikaisia järjestelyjä, aiheutuisi tästä nykyisille jäsenvaltioille meneillään olevalla tukikaudella huomattava taloudellinen rasite. Tässä yhteydessä AK korostaa, ettei laajentumisneuvotteluihin tule yhdistää EU:n uudistamisesta käytävää keskustelua.

1.4. AK uskoo, että siirtymäajat ennen yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen täydellistä käyttöönottoa ovat myös ehdokasvaltioiden etujen mukaisia. Uusien valtioiden liittymisen lähestyessä YMP:n liian pitkään lykätyn uudistuksen tarve korostuu jälleen.

1.5. AK tukee komission näkemystä, jonka mukaan Berliinissä sovituista menojen ylärajoista on pidettävä kiinni ja Berliinissä sovittuja laajentumisen rahoituspuitteita on muutettava sen oletuksen pohjalta, että vuonna 2004 unioniin liittyy mahdollisesti jopa kymmenen uutta jäsenvaltiota.

1.6. AK pyytää, että tässä tapauksessa yleiseen rahoituskehykseen tehtäviä tarkistuksia harkittaisiin uudelleen sen varmistamiseksi, ettei nykyisten tai tulevien jäsenvaltioiden alueille koituisi suhteettomia haittavaikutuksia.

2. Maatalous

2.1. AK katsoo, että YMP:n uudistusta on jatkettava ja että tässä tulee ottaa huomioon maanviljelyn merkitys maaseudun talouselämän tukipilarina sekä erityisesti luonnonoloiltaan epäsuotuisten alueiden viljelijöiden kohtaamat vaikeudet. Samalla pitäisi edistää kestäviä ja ympäristöystävällisiä maatalouden muotoja, joita pitäisi tukea eurooppalaisena maatalousmallina.

2.2. AK tukee komission asiakirjaan SEC(2002) 95 final sisältyvää selkeää kannanottoa, jonka mukaan kaksitasoinen maatalouspolitiikka ei ole pitkällä aikavälillä kestävä ratkaisu. YMP:n uudistusta jatkettaessa on varmistettava, että yhteinen maatalouspolitiikka koskee kaikkia jäsenvaltioita.

2.3. AK kannattaa Berliinissä tehdyn suunnitelman tarkistamista sen varmistamiseksi, että uusien jäsenvaltioiden viljelijöillä on mahdollisuus saada asteittain suoria tukia Berliinissä sovitun yleisen rahoituskehyksen mukaisten menojen ylärajojen puitteissa.

2.4. AK on komission kanssa samaa mieltä siitä, että suorien maataloustukien välitön aloittaminen ei olisi oikea ratkaisu uusien jäsenvaltioiden maataloussektorin välttämättömän rakenneuudistuksen kannalta. Suorien tukien välitön käyttöönotto saattaisi vääristää maataloussektorin asemaa muihin talouden sektoreihin nähden ja maaseutualueiden asemaa kaupunkialueisiin nähden.

2.5. AK katsoo, että siirtymäkaudet eivät saa olla ristiriidassa asiaa koskevien yhteisöpolitiikkojen uudistusten kanssa. Uudistuksia varten on laadittava tarkkaan rajattu aikataulu, josta on sovittava nykyisten 15 jäsenvaltion laajan yksimielisyyden pohjalta.

2.6. AK panee merkille komission asiakirjassa SEC(2002) 95 final mainitun riskin, että rakennemuutos saattaa johtaa ensimmäisinä vuosina liittymisen jälkeen työttömyyden ja köyhyyden lisääntymiseen ja että tämän takia kaikki toimet, jotka vahingoittavat osaksi omavaraisuuteen perustuvaa maataloutta(7) ja sen merkitystä hyvinvoinnin ylläpitäjänä, voivat vaikuttaa kielteisesti, ellei ole mitään muuta turvaverkkoa.

2.7. AK kannattaa komission asiakirjassa SEC(2002) 95 final tehtyä ehdotusta, jonka mukaan yhteismarkkinoiden kielteisten vaikutusten vaimentamiseksi osittain omavaraisille maatiloille pitäisi maksaa kiinteämääräistä toimeentulotukea siirtymäkauden ajan.

2.8. AK suhtautuu myönteisesti ehdotukseen yksinkertaistaa perusteita, joilla uusille jäsenvaltioille myönnetään tukea, sillä pienille maatiloille maksettavien tukien suuri määrä aiheuttaa suhteellisen korkeat hallintokulut(8).

2.9. AK myöntää perustelluksi joissakin ehdokasvaltioissa esitetyn huolen siitä, että käsiteltävänä olevien ehdotuksen seurauksena epätasainen rahoitus Euroopan unionin alueella säilyy ja rikkaammat alueet hyötyvät köyhempien kustannuksella.

2.10. Edellä esitettyjen seikkojen perusteella AK suosittaa, että pitäisi ottaa käyttöön kvalitatiiviset kriteerit, jotka täytettyään uudet jäsenvaltiot voisivat päästä YMP:n täydellisen soveltamisen piiriin. Tämä olisi sopusoinnussa komission esittämien kvalitatiivisten perusteiden kanssa joiden mukaan YMP:aa ei pitäisi ulottaa kaikilta osin koskemaan uusia jäsenvaltioita, sekä komission asiakirjassa SEC(2002) 95 final esitetyn kannan kanssa, jonka mukaan EU:n toimien on tuettava mahdollisimman tehokkaasti ehdokasvaltioiden pyrkimyksiä toteuttaa maatalouden rakenneuudistus ja modernisointi.

2.11. AK on tyytyväinen komission ehdotukseen kasvattaa sosiaalimenojen osuus 80 prosenttiin YMP:n menoista Berliinissä sovitun rahoituskehyksen sallimissa rajoissa.

3. Rakennetoimet

3.1. AK myöntää. että kaikissa ehdokasvaltioissa tehokas aluepolitiikka ja -hallinto ovat keskeisessä asemassa, kun kyseiset valtiot panevat toimeen yhteisön säännöstöä ja pyrkivät saamaan täyden hyödyn EU-jäsenyydestä.

3.2. AK tukee Berliinissä sovittujen rahoituspuitteiden mukaisesti tehdyn suunnitelman mukauttamista siten, että otetaan huomioon kymmenen uuden jäsenvaltion mahdollinen liittyminen unioniin vuonna 2004.

3.3. AK on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että on otettava huomioon valtioiden kyky hyödyntää tarjolla olevaa rahoitusta ja että hyödyntämismahdollisuuksien parantamiseksi pitäisi keskittää enemmän varoja koheesiorahaston menoihin.

3.4. AK myöntää, että taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistäminen on EU:n menestymisen tärkeä tekijä. EU:n laajentuminen käsittämään 25 jäsenvaltiota merkitsisi alueellisten kehityserojen kasvamista mittoihin, joita ei ole esiintynyt yhdenkään aikaisemman laajentumisen yhteydessä(9). On löydettävä tasapaino uusien jäsenvaltioiden tarpeiden ja niiden nykyisten jäsenvaltioiden tarpeiden välillä, jotka eivät ole vielä saavuttaneet EU:n vaatimusten mukaista kehityksen tasoa. Kaikissa rakennetoimien uudistuksissa tai tavoitteiden ja menettelytapojen syventämistoimissa on niin ikään otettava huomioon kaikki ehdokasvaltiot unohtamatta nykyisten 15 jäsenvaltion köyhimpiä tai rakenteellisesti heikkoja alueita, sillä niissä tulee edelleenkin esiintymään suuria alueidenvälisiä eroavuuksia.

3.5. AK uskoo koheesiopolitiikan hyödyttävän koko unionia. Se lisää tavaroiden ja palveluiden kysyntää ja parantaa unionin kilpailukykyä luoden mahdollisuuden kestävän kasvun ylläpitämiseen. Hyvän esimerkin koheesiopolitiikan hyödyistä tarjoavat neljä koheesiomaata (Espanja, Irlanti, Portugali ja Kreikka), joissa kaikissa henkeä kohden laskettu BKT on lähestynyt EU:n keskimääräistä tasoa. Irlannissa henkeä kohden laskettu BKT on noussut vuoden 1988 64:stä prosentista 119:ään prosenttiin yhteisön keskimääräisestä tasosta vuonna 2000. Kolmessa muussa maassa vastaava muutos on ollut keskimäärin 68:sta prosentista 79:ään prosenttiin yhteisön keskimääräisestä tasosta.

3.6. AK tukee komission asiakirjassa KOM(2002) 46 lopullinen esitettyä näkemystä, jonka mukaan ei pitäisi leikata äkillisesti minkään alueen rakennerahastoista saamaa tavoite 1 -tukea. Komission täytyy tehdä kuitenkin selväksi, ettei tuen maksaminen saa merkitä jäsenvaltioiden talousarviositoumusten kasvua(10).

3.7. AK toivoo, että koheesiopolitiikkaa hajautettaisiin enemmän paikallis- ja aluetasoilla toteutettavien kumppanuussuhteiden edistämiseksi. Paikallisten kumppanuussuhteiden luominen ja paikallisten toimijoiden osallistuminen ovat keskeisiä tekijöitä paikallisten kehitysstrategioiden onnistumisen kannalta. Komission pitäisi ottaa paremmin huomioon paikalliset ja alueelliset aloitteet, joilla pyritään edistämään rajatylittävää valtioiden- ja alueidenvälistä yhteistyötä.

4. Sisäiset politiikat

4.1. Alueiden komitea pitää tervetulleena sitä, että komissio tunnustaa instituutioiden luomisen ensisijaisen tärkeyden. AK:n laajentumisryhmä on korostanut alue- ja paikallisviranomaisten keskeistä roolia, kun pyritään varmistamaan ehdokasvaltioiden onnistunut integroituminen EU:n toimintaan. Ehdokasvaltiot tarvitsevat vielä paljon apua alue- ja paikallishallinnon organisoinnissa. Yhteisön säännösten sekä maatalous- ja rakennepolitiikkojen menestyksellinen soveltaminen tulevaisuudessa edellyttää alue- ja paikallishallinnon asiantuntemuksen, pätevyyden ja resurssien lisäämistä.

4.2. Nyt on kiinnitettävä suurta huomiota ehdokasvaltioiden vaikeuksiin hyödyntää käytettävissä olevia rakennerahastojen resursseja. On ryhdyttävä erityistoimiin, jotta parannettaisiin mahdollisimman pian ehdokasvaltioiden edellytyksiä hyödyntää tukea tehokkaasti. Komission tulee ottaa muun muassa tämä huomioon harkitessaan, miten Phare-varoja käytetään. Laajentumisneuvotteluissa tulee pohtia perusteellisesti sitä, miten EU:n varoilla voidaan nykyistä tehokkaammin edistää vakaiden paikallis- ja aluerakenteiden kehittämistä ehdokasvaltioissa.

4.3. AKT kannattaa lisärahoituksen myöntämistä Slovakiassa ja Liettuassa sijaitsevien atomivoimaloiden poistamiseen turvallisesti käytöstä.

5. Kypros

5.1. Alueiden komitea tukee komission aikomusta myöntää lisärahoitusta Kyproksen pohjoisosalle osana liittymisprosessia.

6. Siirtymäsäännökset

6.1. Alueiden komitea kannattaa siirtymäsäännösten käyttöönottoa sen varmistamiseksi, ettei yhdenkään uuden jäsenvaltion julkisen talouden nettorahoitusasema heikkene siitä, mikä se oli vuosi ennen laajentumista.

Bryssel 16. toukokuuta 2002.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Albert Bore

(1) EYVL C 107, 3.5.2002, s. 3.

(2) EYVL C 107, 3.5.2002, s. 32.

(3) EYVL C 107, 3.5.2002, s. 27.

(4) EYVL C 317, 6.11.2000, s. 7.

(5) EYVL C 357, 14.12.2001, s. 29.

(6) EYVL C 64, 27.2.1998, s. 40.

(7) Puolan kansallisten tilastojen mukaan maassa on 350000 osittain omavaraistaloudessa elävää maatilaa, joiden koko vaihtelee 3:sta 15:een hehtaariin.

(8) Useimmissa valtioissa ainakin puolet maatiloista on kooltaan alle viisi hehtaaria (SEC(2002) 95 final).

(9) 25 jäsenvaltion unionissa rikkaimpia alueita edustavan kymmenyksen ja vähiten kehittyneitä alueita edustavan kymmenyksen välinen suhteellinen ero kasvaisi 4,5-kertaiseksi nykyisestä 2,6-kertaisesta. Rikkaimman kymmenyksen alueella BKT olisi 170 prosenttia yhteisön keskimääräisestä BKT:sta, kun vastaava luku vähiten kehittyneen kymmenyksen alueella olisi 38 prosenttia.

(10) 25 jäsenvaltion unionissa niillä alueilla, joilla henkeä kohden laskettu BKT on vähemmän kuin 75 prosenttia unionin keskimääräisestä tasosta (kriteeri, jotta alue hyväksyttäisiin tavoite 1 -alueeksi), asuu 115 miljoonaa ihmistä eli 25 prosenttia unionin kokonaisväestöstä. Näistä ihmisistä 40 prosenttia asuisi nykyisen EU:n alueella ja loput 60 prosenttia ehdokasvaltioissa. Niillä alueilla, jotka nykyään hyväksytään tavoite 1 -alueiksi ja joiden henkeä kohden laskettu BKT nousee laajentumisen jälkeen yli 75 prosentin kynnysarvon, asuu 37 miljoonaa ihmistä. Näistä ihmisistä arviolta 25 miljoonaa asuu alueilla, joita ei enää laajentumisen jälkeen hyväksytä tavoite 1 -alueiksi, koska keskimääräinen tilastollinen BKT henkeä kohden laskee laajentumisen seurauksena. 12 miljoonaa ihmistä asuu sellaisilla alueilla, joita laajentumisesta riippumatta ei olisi enää hyväksytty tavoite 1 -alueiksi, sillä niiden henkeä kohden laskettu BKT on onnistuttu nostamaan lähemmäksi EU:n keskitasoa.