Alueiden komitean lausunto aiheesta "Aluepolitiikan vaikutus investointitukipaketteihin: uudentyyppinen rakennerahastojen käyttömuoto"



Virallinen lehti nro C 057 , 29/02/2000 s. 0061 - 0066



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Aluepolitiikan vaikutus investointitukipaketteihin: uudentyyppinen rakennerahastojen käyttömuoto" (2000/C 57/09) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon työvaliokuntansa 10. maaliskuuta 1999 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 C artiklan neljännen kohdan perusteella tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa sen valmistelu valiokunta 1:n "Aluepolitiikka - Rakennerahastot - Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus - Rajanylittävä ja alueidenvälinen yhteistyö" tehtäväksi yhteistyössä valiokunta 6:n kanssa, ottaa huomioon valiokunta 6:n "Työllisyys - Talouspolitiikka - Yhteismarkkinat - Teollisuus - Pk-yritykset" osuuden (esittelijät: Irene Oldfather [UK, PSE] ja Erwin Schranz [A, PPE]), ottaa huomioonvaliokunta 1:n lokakuun 6. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 127/99 rev. 2, jonka esittelijöinä olivat Waltraud Klasnic [A, PPE] ja Göran Färm [S, PSE]), hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Taustaa 1.1. Liiketoiminta maailmanlaajuistuu entisestäänkin. Syitä tähän ovat mm. tekniikan kehittyminen ja markkinoiden nopea kansainvälistyminen. Yhteisön yritysten kilpailukyky näillä markkinoilla on unionin tulevan kasvun ja hyvinvoinnin kannalta avainasemassa. 1.2. Talous- ja rahaliiton myötä osa perinteisistä tavoista houkutella sijoituksia on kadonnut. Kiinteä muuntokurssi lopetti valuuttojen arvojen vaihtelut. Jäsenvaltiot eivät voi enää turvautua devalvaatioon kilpailukykyään parantaakseen. 1.3. Talous- ja rahaliitto muutti myös ehtoja luottomarkkinoilla sekä muiden taloudellisten tekijöiden arviointia. Kilpailu kiristyy entisestään ja yritysten on entistä helpompi vertailla lainanantajien ehtoja. Yhteinen raha korostaa myös eroja palkoissa, veroissa ja maksuissa. 1.4. Yhdenmukaiset yhtenäismarkkinat ja yhteinen raha helpottavat entisestään toimintojen hajauttamista yritysten kannalta. Työvoimaa vaativat toiminnot, jotka eivät edellytä erityistä ammattitaitoa siirretään työvoimakustannuksiltaan alhaisille alueille. Tutkimus- ja kehitystoiminta sekä muu korkeaa ammattitaitoa edellyttävä toiminta sijoitetaan huippuyliopistojen läheisille kasvualueille. Kyseessä on luonnollinen kehitys, joka perustuu hyötytekijöiden punnitsemiseen. Äärimmilleen vietynä se kuitenkin aiheuttaa huomattavia ongelmia. 1.5. Vähän ammattitaitoa vaativien työpaikkojen määrä vähenee muita edullisemmassa asemassa olevilla alueilla huomattavasti. Tuloksena voi olla työmarkkinoiden jakautuminen kahtia: ammattitaitoisen työvoiman kysyntä on vahvaa samalla kun vähemmän koulutettujen joukossa esiintyy runsaasti työttömyyttä. Muita köyhemmillä alueilla on olemassa vaara, että tehdastuotannon työpaikat jäävät työmarkkinoilla pysyvästi valta-asemaan. Tämä korostaa tarvetta keskittää muita heikommassa asemassa olevilla alueilla tukitoimet perusrakenteiden kehittämiseen, koulutukseen ja muihin yhteiskunnan palveluihin. 1.6. EU:n lähestyvä laajentuminen vaikuttaa jo nyt yritysten investointipäätöksiin. Jäsenyyttä hakeneet maat muodostavat laajat sekä kasvu- ja kysyntämahdollisuuksiltaan merkittävät tulevaisuuden markkinat. Kyseisten maiden liittymisellä tulee olemaan valtava vaikutus työmarkkinoihin erityisesti niiden rajanaapureina olevissa jäsenvaltioissa. Koska työvoimakulut ovat tietyn siirtymäajan alhaisemmat kuin vanhoissa jäsenvaltioissa ja koska yhteisön ympäristö- ja sosiaalistandardeja ei saavuteta heti, muodostuvat molemmat sijoituspäätösten kannalta merkittäviksi tekijöiksi. 2. Unionin aluepolitiikan rooli yritysten perustamisen edistämisessä 2.1. Yksi Euroopan unionin päätavoitteista on ilmaistu perustamissopimuksen 158 artiklan toisessa kohdassa: "Yhteisö pyrkii erityisesti vähentämään eri alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden, maaseutu mukaan luettuna, jälkeenjääneisyyttä." 2.2. Lisäksi perustamissopimuksen 160 artiklassa määritellään Euroopan aluekehitysrahaston tehtävä. Sen tarkoituksena on myötävaikuttaa keskeisimmän alueellisen epätasapainon poistamiseen yhteisössä osallistumalla kehityksessä jälkeenjääneiden alueiden kehittämiseen ja rakenteelliseen mukauttamiseen sekä taantuvien teollisuusalueiden uudistamiseen. 2.3. Euroopan aluepolitiikan keskeisenä tavoitteena on tukea vaikeuksille muita alttiimpien alueiden kehitystä, joka johtaa uuden kestävän työllisyyden luomiseen. Taantuvien alueiden kehittämistä on jo vuosia tuettu EU:n rakennerahastoista arvokkaalla tavalla. On monia hyviä esimerkkejä, kuinka EU:n tuki on myötävaikuttanut myönteiseen kehitykseen muita heikommassa asemassa olevilla alueilla, esimerkiksi lamasta kärsivillä teollisuusalueilla. Rakennerahastot ovat tärkeä yhteinen väline uusien työpaikkojen luomisessa ja EU:n kilpailukyvyn vahvistamisessa. 2.4. Alueiden komitea on kuitenkin huolissaan rakennerahastojen tavoitteiden vääristymisestä. Euroopan unionin aluepolitiikassa on huolehdittava siitä, ettei suorilla tuilla aiheuteta vain nykyisten työpaikkojen siirtämistä alueelta toiselle. Olisikin paikallaan edistää politiikkaa, joka tähtää EY:n perustamissopimuksen 158 artiklassa tarkoitettujen alueellisten kehityserojen johdonmukaiseen huomioonottamiseen alennettaessa teollisuustukia Euroopassa. Vuosien 2000-2006 rakennerahasto-ohjelmalla, jonka Berliinin Eurooppa-neuvosto hyväksyi Agenda 2000:n yhteydessä, on tässä ratkaiseva osa. 2.5. Vallitsevan väestökehityksen vuoksi Euroopan työvoima vanhenee. Samanaikaisesti elämme nopean teknisen kehityksen aikaa. Tarvitaan merkittävää panostusta, jotta työntekijöiden taidot saadaan vastaamaan yleistä kehitystä ja jotta Eurooppa pystyy vastaamaan kovaan kansainväliseen kilpailuun. Kun nuorten ja vastavalmistuneiden osuus aktiiviväestöstä vähenee, yritysten on löydettävä uusia tapoja täyttää henkilöstötarpeensa(1). 2.6. Uusien rakennerahasto-ohjelmien toteuttamiseksi laadittavien jäsenvaltioiden omien ohjelmien päätavoitteena tulisikin olla koko unionin työvoiman tieto- ja taitopohjan vahvistamiseen tähtäävien koulutustoimien tukeminen. Tämän lisäksi rakennerahastoista on vastaisuudessakin tuettava mm. perusrakenteiden kehittämistä, koulutusta, T& K:tä ja tuotantoinvestointeja sekä edistettävä yleisesti vakaita ja suotuisia perusoloja ja kehitysvoimaa muita heikommassa asemassa olevilla alueilla. Tavoitteena tuleekin olla pitkäjänteisten ratkaisujen löytäminen kasvun ja kestävän työllisyyden kannalta edullisten paikallisten olojen luomiseksi. Näin jäsenvaltiot voivat saavuttaa Amsterdamin sopimuksen "Työllisyys"-osastossa asetetun korkean työllisyyden tavoitteen. 3. Kannustepaketit keinona houkutella investointeja unionin alueille 3.1. Euroopan yhteisön perustamissopimuksilla ja Euroopan yhteismarkkinoiden luomisella yrityksille on annettu oikeus siirtää toimintojaan muille Euroopan unionin alueille. Julkisen tuen tarjoaminen kannustettaessa yrityksiä vaihtamaan sijaintia voi olla suuri huolenaihe, ja huoli kasvaa edelleen, kun yrityssiirtopäätökset vaikuttavat sellaisien perustein tehdyiltä, jotka eivät edistä kestävää työllisyyttä. 3.2. Euroopan unionin aluepolitiikka on ollut Euroopan alueiden kehitykselle erittäin myönteistä ja parantanut unionin tasapainoa ja yhteenkuuluvuutta. Yrityksille tarjottavista kannustepaketeista käydään yhä laajenevaa julkista keskustelua, koska eräissä poikkeustapauksissa yhteisön sääntöjä ei noudateta. Pääasiallisesti kyseenalaistetaan seuraavat näkökohdat: - tuetun tai kokonaan ilmaisen tontin, toimitilat ja muun varustelun yritykselle, joka siirtää tuotantonsa EU-alueelta toiselle - edellisen lisäksi lukuisia mittavia paikallisia, alueellisia ja/tai jäsenvaltiokohtaisia tukia, jotka eivät lainkaan kuulu EU:n rakennerahastosäädösten soveltamisalaan ja joiden voidaan katsoa olevan suoranaisesti ristiriidassa valtiontuen myöntämistä koskevien EU:n sääntöjen ja kilpailupolitiikan kanssa - edellä mainittujen tukimuotojen lisäksi eräissä jäsenvaltioissa työnantajat kiristävät työehtoja (social dumping). Tämä on vakava uhka Euroopan unionin sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle, jonka tuntomerkeistä yksi on työntekijöiden korkeatasoinen sosiaalinen suojelu. Tämän vuoksi on välttämätöntä estää sosiaalisten olojen polkumyyntiä ja yhdenmukaistaa ne Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen liittyvän, yhteisön työntekijöiden sosiaalisten perusoikeuksien peruskirjan soveltamispöytäkirjan yhteydessä - eräissä tapauksissa erityisiä vero- ja maksuhelpotuksia (fiscal dumping). On esim. tunnettu tosiasia, että pääoma- ja yritysverotus vaihtelee jyrkästi jäsenvaltioittain - eräissä jäsenvaltiossa on jopa tuntuvia aluekohtaisia eroja - mikä näyttäisi lisäävän pelkästään verotussyistä toteutettavia mittavia yrityssiirtoja alueelta toiselle. Uhkana on verotuksen alentaminen tasolle, jolla koulutuksen ja sosiaaliturvan rahoittaminen käy erittäin vaikeaksi. 3.3. On ryhdyttävä toimiin sen varmistamiseksi, että kannustepaketeilla ei vääristetä kilpailua ja tarjota epäoikeudenmukaisia tukia. Valtiontuki on käytettävä sellaisen kilpailun edistämiseen, joka synnyttää taloudellista tehokkuutta, kestävää kasvua ja pysyviä työpaikkoja. Tukipaketeilla on joillakin alueilla tärkeä tehtävä alueen taloudellista kehitystä haittaavien rakenteellisten epäkohtien korvaamisessa sekä EU:n taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisäämisessä. 3.4. Sitkeästi korkeana pysyvän työttömyyden vuoksi kilpailu yritysten houkuttelemiseksi kiristyy jatkuvasti. Tähän liittyy vaara, että yritysten houkuttelemiseksi suunnitellut lyhyen aikavälin toimet heikentävät kestävää työllisyyttä. 3.5. Mikäli yrityksen sijoittumispäätös perustuu pikemminkin erilaisiin tukitoimiin kuin alueen tarjoamiin pitkäaikaisiin suhteellisiin etuihin, se saattaa osoittautua väliaikaiseksi. Uudet ja entistä edullisemmat tukitarjoukset voivat johtaa uuteen muuttopäätökseen. Tällaisesta toiminnasta on useita esimerkkejä. Kisaan antautuvien alueiden on syytä tiedostaa, että ne voivat lopulta itse jäädä tappiolle pelissä, jossa yritykset kannustavat alueet keskinäiseen kilpailuun. Velvoite täyttää Maastrichtissa sovitut lähentymisperusteet ja toisaalta kilpailu mahdollisimman suuren valtiontuen ja verohelpotusten tarjoamiseksi voi aiheuttaa jäsenvaltioille sekä alue- ja paikallisviranomaisille vakavia vaikeuksia, joilla saattaa olla kielteisiä vaikutuksia. 4. Kannustepaketeista johtuva yritysten muutto 4.1. Rakennemuutos on luonnollinen ja tarpeellinen osa teollisuuden ja sisämarkkinoiden kehitystä. Yrityksen toiminnan lopettaminen kokonaan tai osittain, uusien yritysten perustaminen tai yrityksen tai sen toimintojen muuttaminen on sen väistämätön sivuvaikutus. Vuosittain noin 10 % työpaikoista korvautuu uusilla. Tämä asettaa melkoisia vaatimuksia ihmisten, yritysten ja alueiden sopeutumiskyvylle. 4.2. Terveessä markkinataloudessa yritykset punnitsevat sijoituspaikkaa etsiessään eri alueiden ja seutujen tarjoamia etuja. Tämä prosessi edellyttää myös yhteiskunnalta monipuolisia toimia, joissa otetaan asianmukaisella tavalla huomioon EU:n periaatteet, jotka koskevat rehtiä kilpailua ja kilpailun vääristymistä aiheuttavien tukien kieltämistä. 4.3. Euroopan komissio selvitti 1990-luvun alussa alueiden kilpailukykyä tarkastelemalla niiden houkuttelevuutta sijoittajien kannalta. Selvitys liittyi yhtenäismarkkinoiden viimeistelyyn. Alueet jaettiin kolmeen ryhmään (kehittyneet alueet, taantuvat teollisuusalueet ja muita heikommassa asemassa olevat alueet). Lisäksi määriteltiin 37 kulloisenkin alueen kilpailukykyyn vaikuttavaa tekijää. Selvitykseen osallistuneita yrityksiä pyydettiin mainitsemaan mielestään ensisijaiset tekijät. 4.4. Kolmen alueryhmän välisistä eroista huolimatta seuraavia tekijöitä pidettiin aina ensisijaisina: - lainakulut - tulo- ja yritysverotus - ammattitaitoisen työvoiman saatavuus - välilliset työvoimakulut - työmarkkinalainsäädäntö - talouskasvun taso - palkkakulut. 4.5. Tässä yhteydessä Euroopan komissio kiinnitti huomiota myös moniin paikallis- ja alueviranomaisten vastuulla oleviin toimiin, joiden tavoitteena on parantaa alueiden kilpailukykyä. Niihin kuuluvat mm. koulujärjestelmä, perusrakenteet, aluepolitiikka, alueen talous ja sosiaalipalvelut. 4.6. Arviointiin vaikutti osittain kulloinkin kyseessä olevan toiminnan luonne. Ammattitaitoista ja korkeastikoulutettua työvoimaa etsivä yritys teki toiset johtopäätökset kuin työvoimavaltaiselle tuotantotoiminnalle sijoituspaikkaa etsivä. Useat muut selvitykset osoittavat, että nk. tulevaisuuden aloilla toimivat yritykset, jotka tarvitsevat erittäin ammattitaitoista työvoimaa, painottavat entistä enemmän korkeatasoisten koulujen, ympäristön, vapaa-ajan mahdollisuuksien, terveydenhuollon ja yhteiskunnan tarjoamien muiden palvelujen kaltaisia "pehmeitä" arvoja, vähäinen rikollisuus mukaanluettuna. 5. Euroopan komission rooli 5.1. Komissio hyväksyi vuonna 1997 uudet jäsenvaltioiden omaa aluetukea koskevat ohjeet. Niiden 4.10 ja 4.14 kohdissa todetaan, että jäsenvaltiot saavat myöntää yritykselle aluetukea ainoastaan, mikäli sijoitus ja työpaikat pysyvät alueella vähintään viisi vuotta. Jäsenvaltioiden tulee 1. tammikuuta 2000 mennessä tehdä omiin valtionapua koskeviin määräyksiinsä tarvittavat muutokset saattaakseen ne ajan tasalle uusien määräysten kanssa. Ohjeissa määritellään myös käsitteellisesti alkuinvestoinnit, jotka voidaan rahoittaa aluetuilla. 5.2. Mitä tulee unionin tulevaan aluetukiohjelmaan vuosiksi 2000-2006, sisältää rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen 30 artiklan 4 kohta yritysten toimipaikan muuttamista koskevan vastaavan säännöksen. Siinä täsmennetään, että yritykselle myönnettävää rahastotukea voidaan jatkaa vain, mikäli yritys ei muuta toimintaansa merkittävästi esim. lopettamalla sen kokonaan tai muuttamalla sijaintia. Säännös tulee voimaan viiden vuoden kuluttua jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen EU:n rakennerahastotukea koskevasta päätöksestä. 5.3. Seuraavaa ohjelmakautta varten laadittavissa komission ohjeissa mainitaan, ettei rakennerahastotukea tule käyttää pelkästään nykyisten toimintojen siirtämiseen. 5.4. 5.4Yksi komission tärkeimmistä tehtävistä on valvoa kilpailulainsäädännön ja valtiontukea koskevien määräysten noudattamista. Periaatteessa kilpailua vääristävät valtiontuet torjutaan. Usein ei ole helppo löytää tasapainoa yhtäältä muita heikommassa asemassa olevien alueiden kehitystuen ja toisaalta yhtenäismarkkinoiden oikeudenmukaisten kilpailuehtojen välillä. Suurien investointihankkeiden alueellista tukea koskevat monialaiset puitteet ovat olleet voimassa huhtikuusta 1998(2). Niiden tarkoituksena on luoda perusta valtion tuen entistä tiukemmalle valvonnalle suurien investointihankkeiden yhteydessä. Samalla tulisi löytää tasapaino EU:n kolmen poliittisen päätavoitteen, eli yhtenäismarkkinoiden kilpailun vääristymisen torjumisen, taloudellisen ja yhteiskunnallisen yhteenkuuluvuuden vahvistamisen ja teollisuuden kilpailukyvyn tehostamisen välillä. 5.5. Autoteollisuuden maailmanlaajuinen merkitys ja sen herkkä liikkuvuus saivat komission vakuuttumaan, että kyseiseen teollisuudenalaan tulee kiinnittää erityishuomiota, jotteivät valtioiden kyseisille yrityksille esittämät kattavat tukitar joukset vääristäisi yritystenvälistä kilpailua. Moottoriajoneuvoalan valtiontukia koskevaa yhteisön puitesääntöön(3) liittyen luotiin erityismenettely, jonka mukaan komissiolle tulee ennen tuen myöntämistä toimittaa yksityiskohtainen analyysi sijoituspäätöksestä. Menettelystä saatavista kokemuksista riippuen tulisi vastaavaa soveltaa myös esim. televiestintäalalla. Lisäksi puitesääntöä tulisi soveltaa muihin toimialoihin, joilla vallitsee tiukka kilpailu, sekä taantuviin teollisuudenaloihin. 5.6. Vuoden 1999 maaliskuun lopulla komissio julkaisi seitsemännen valtiontukia koskevan kertomuksen, jossa todettiin, että jäsenvaltioiden myöntämä tuki oli vuodessa jopa 95 miljardia euroa, josta tehdasteollisuuden osuus oli 38 miljardia euroa. Vaikka komissio panikin merkille jatkuvan laskusuuntauksen, olivat valtiontuet silti liian suuria ja usein ristiriidassa yhteismarkkinoiden rehdin kilpailun kanssa. 5.7. Lisäksi jäsenvaltioiden välillä oli jyrkkiä eroja. Tukien laskusuuntaus on ollut havaittavissa jonkin aikaa, muttei suinkaan kaikissa jäsenvaltioissa. Vuosina 1995-1997 jäsenvaltioista puolessa valtiontuet kasvoivat tai pysyivät ennallaan verrattuna vuosiin 1993-1995. Tämän vuoksi tuen valvonta säilyy edelleenkin yhtenä komission tärkeimmistä tehtävistä. Komissio panee merkille, että sääntöjä on jo olemassa, mutta monet jäsenvaltioista eivät noudata niitä. On myös tärkeää antaa komissiolle voimavarat, jotka valvonnan korkean tason säilyttämiseksi tarvitaan. 5.8. Olemassa olevien työpaikkojen siirtämisestä on usein keskusteltu komission pääosastojen kesken viime vuosina - erityisesti kun siirtoon on liittynyt EU-tukea tai jäsenvaltioiden omaa valtiontukea. Monissa tapauksissa huomio on kiinnittynyt työolojen merkitykseen. Monien työmarkkinoita ja työsuojelua koskevien unionin lakien taustalla on pyrkimys torjua sosiaalinen polkumyynti. Myös rakennerahastotukea koskevaa viiden vuoden sääntöä on syytä tarkastella tässä valossa. 5.9. Amsterdamin sopimus tiivistää sosiaalipoliittista ja ympäristönsuojelua koskevaa yhteistyötä. Työmarkkinaosapuolilla on yhteisvastuu yhteisten sääntöjen noudattamisesta ja työntekijöiden työolojen parantamisesta. Entistä tiiviimpi yhteistyö lisää myös komission valtuuksia seurata yhteisten sääntöjen noudattamista. Komissiolle tuleekin taata sen tarvitsemat resurssit. Kun Keski- ja Itä-Euroopan maita liittyy unioniin, korostuu tämä tarve entisestään. 5.10. Komission toimivaltaisten pääosastojen keskustelujen tuloksena on mm. päätetty aloittaa yritysten toimipaikanvaihtopäätösten tutkiminen. Tämän ulkopuoliselta konsulttiyritykseltä tilatun selvityksen odotetaan valmistuvan syksyksi 1999. Tutkimuksen tavoitteena on tunnistaa tekijät, jotka vaikuttavat toimipaikan vaihtamispäätöksiin. 5.11. Komissio on asettanut Yhdistyneen kuningaskunnan valtiokonttoria "Paymaster Generalia" edustavan Dawn Primarolon johtaman asiantuntijaryhmän selvittämään verotukseen ja verojen polkumyyntiin liittyviä seikkoja. Vero- ja maksuhelpotusten sisällyttämistä kannustepaketteihin sijoittajien houkuttelemiseksi kritisoidaan entistä enemmän. 6. Paikallis- ja alueviranomaisten uudentyyppinen aluepoliittinen näkemys 6.1. Esimerkkejä työpaikkojen siirtämisestä EU:ssa alueelta toiselle saatiin 1990-luvulla. Moniin tapauksiin on liittynyt erilaisia valtiontukia (eräissä tapauksissa mahdollisesti osittain rakennerahastoista rahoitettuja). Myös työolojen heikentymisellä (ei ainoastaan palkkauksen vaan myös työehtojen osalta) on ollut merkitystä. Alueilla, joilla tuotantolaitoksia on suljettu, on uuden työpaikan löytäminen usein vaikeaa. Tämä on puolestaan pahentanut työttömyyttä ja tuonut mukanaan taloudellisia ja yhteiskunnallisia ongelmia. Tämä osoittaa, että EU:n nykyisiä sopimuksia on vahvistettava. On ryhdyttävä uudistuksiin ja erityisesti pyrittävä luomaan yhteiset menettelysäännöt, jotta yhteisön tuet eivät aiheuttaisi epätervettä kilpailua paikallis- ja alueviranomaisten kesken. 6.2. Luxemburgissa marraskuussa 1997 järjestetyssä työllisyyttä käsitelleessä huippukokouksessa päätettiin perustaa Volvon entisen pääjohtajan Pär Gyllenhammarin johdolla toimiva korkean tason asiantuntijaryhmä. Sen tehtävänä oli selvittää teollisuuden rakennemuutoksen yhteiskunnallisia ja taloudellisia vaikutuksia. Ryhmä keskittyi ohjailemaan työllisyyttä ja kilpailukykyä parantavia ja sujuvasti toimiviin työmarkkinoihin tähtääviä toimia. Sen lisäksi ryhmän oli tarkoitus pohjustaa näillä aloilla toteutettavia muutoksia. Ryhmän loppuraportti valmistui marraskuussa 1998 (väliraportti julkaistiin huhtikuussa 1998). Se osoitettiin poliittisille päättäjille, tärkeimmille teollisuusjohtajille ja työmarkkinaosapuolille(4). 6.3. Asiantuntijaryhmä pani merkille, että edessä on mittavia rakennemuutoksia, jotka vaikuttavat moniin teollisuudenaloihin ja alueisiin. Sen raportti sisältää pitkän luettelon suosituksia, miten parantaa jäsenvaltioiden valmiutta selvitä muutoksen väistämättömistä yhteiskunnallis-taloudellisista sivuvaikutuksista. Suositukset sisältävät koulutuksen ja perusrakenteiden nykyaikaistamistoimia sekä pk-yritysten ja erityisesti tulevaisuuden alojen tukemista. Yksi tärkeimmistä johtopäätöksistä oli, että yritykset ovat lopulta itse vastuussa rakennemuutoksesta. Yhteismarkkinat on saatava valmiiksi. Kaikki vapaan ja rehdin kilpailun tiellä olevat piiloesteet on poistettava. Tähän kuuluu myös kilpailua vääristävien tukien lopettaminen. Kaiken myönnettävän tuen, myös verohelpotusten, tulee tasapuolisten toimintamahdollisuuksien varmistamiseksi olla avointa. 6.4. Yksi ryhmän raportin avainaiheista on kaikkien eri toimijoiden kumppanuus. Yhteiskunnallista vuoropuhelua on tiivistettävä ja sen osuutta entisestään korostettava kaikilla tasoilla. Kaikkien osapuolten laaja yhteistyö on tehokkaan ja onnistuneen rakennemuutoksen ennakkoedellytys. Rakennemuutoksen alaisissa yrityksissä ja alueilla tarvitaan esim. laajaan yhteisymmärrykseen perustuvia koulutusohjelmia, jotka parantavat työntekijöiden valmiutta kohdata muutos, sekä toimia kyseisillä alueilla toimivien pk-yritysten kannustamiseksi. Talouden kehitysstrategia on rakennettava siten, että se mahdollistaa rakennemuutoksen kourissa olevilla alueilla yhteiskunnallisten ongelmien torjumisen. 6.5. Alueiden komiteasta asiantuntijaryhmän työ on arvokas panos yhteisön tavoitteena olevan yhteiskunnallisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden edistämisessä. Komitea suosittaa, että asiantuntijaryhmän työn pohjalta laaditaan rakennemuutoksen toteuttamiseen liittyvät menettelysäännöt. 6.6. Työmarkkinaosapuolten roolia ja vastuuta näissä asioissa tulisi laajentaa. Tämän suuntaista kehitystä on jo monin paikoin havaittavissa. Lisäksi yhteiskunnallista vuoropuhelua tulisi vahvistaa kaikilla tasoilla. 6.7. Tulisi laatia menettelysäännöt, jotka muodostuisivat suositusluettelosta, joka asianomaisten osapuolten (hallitusten, alueiden ja työmarkkinaosapuolten) tulisi hyväksyä laajassa yhteisymmärryksessä. Tavoitteena tulisi olla, että kilpailukykyä ja talouskasvua edistävän aluepolitiikan avulla luodaan terve perusta taloudelliselle ja yhteiskunnalliselle yhteenkuuluvuudelle. Menettelysääntöjen muodossa tulisi puolestaan tarjota väline, jolla torjutaan sosiaalisesta, verotuksellisesta ja ympäristöpolkumyynnistä johtuva vääristynyt kilpailu. Sen ytimenä tulisi olla unionin aluepolitiikan tehokas säännöstö ja toimintaohjelma, johon sisältyisi aktiivista sijoittamista koulutukseen, perusrakenteisiin ja tuotantoinvestointeihin ja jolla varmistettaisiin, ettei rakennerahastotukea käytetä olemassa olevien työpaikkojen siirtämiseen. 7. Päätelmät Alueiden komitea 1) toteaa, että yrityssiirto-oikeus Euroopan unionissa on vahvistettu Euroopan yhteisön perustamissopimuksissa, mutta liikkuvuutta ei saa edistää kannusteiden epäreilulla käytöllä; lisäksi on toteutettava tinkimättömästi sellaista valtiontukipolitiikkaa, jossa määritetään hyväksyttävät ja reilua kilpailua edistävät tuet 2) uskoo, että EU:n aluepolitiikka on keskeinen taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta edistävä politiikan ala; tukipaketeilla on eräillä alueilla tärkeä tehtävä sellaisten alueellisten ja rakenteellisten haittojen korvaamisessa, jotka estävät talouden kehitystä; on olennaisen tärkeää, että tällaisilla paketeilla edistetään talouden kestävää kehitystä ja pysyviä työpaikkoja 3) toteaa, että yksi Euroopan unionin politiikan päämääristä tulisi olla teollisuuden toimipaikkapäätöksiin liittyvän suoran tuen asteittainen vähentäminen ottaen huomioon EY:n perustamissopimuksen 158 artiklan tavoitteet eli eri alueiden välisten kehityserojen sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyden vähentäminen 4) seuraa tarkasti komission teettämää selvitystä yritysten toiminnan siirtopäätöksistä, etenkin sen todentamiseksi, miten ja kuinka paljon eri alueiden laatimat, yritysten houkuttelemiseksi tarkoitetut kannustepaketit sisältävät rakennerahastotukea 5) toteaa komission seitsemännessä kertomuksessa valtiontuista huomautettavan, että teollisuuden valtiontukia on tarkoitus vähentää: vaikka AK kannattaa tätä vähentämistä, on tärkeää jatkaa valtiontukien valvontaa, sillä jokaisella perusteettomiin tukiin perustuvalla yrityksen toimipaikan siirrolla voi olla vakavia seurauksia työpaikkoja menettäville alueille ja kunnille; tulisi perustaa ohjelma, jolla tiukennetaan nykyisiä sääntöjä ja valvontaa, mutta tarjotaan samalla menettelysäännöt alan toimijoille; sääntöjen tulisi perustua Eurooppa-neuvoston mm. rakennemuutoksen taloudellisia ja sosiaalisia seurauksia selvittämään asettaman asiantuntijaryhmän selonteossaan esittämiin ohjeisiin 6) kehottaa Euroopan parlamenttia ja neuvostoa tukemaan komission toimia, joilla pyritään uudelleenorganisoimaan tukien valvonta sekä tehostamaan sosiaalisen ja ympäristöpolkumyynnin torjuntaa 7) ehdottaa, että vuosina 2000-2006 EU:n rakenneohjelma pyrittäisiin jo ennakolta kohdistamaan tarkemmin EU:n kohtaamiin haasteisin; tukeen oikeutetuilla alueilla uusien työpaikkojen luomiseen tähtäävien toimien pitää keskittyä sijoituksiin, perusrakenteisiin, koulutukseen, tutkimukseen, julkisiin palveluihin ja järjestelyihin, joilla pyritään edistämään kasvua, parantamaan kilpailukykyä sekä kykyä kohdata uusia haasteita ja luoda uusia, pysyviä työpaikkoja; tuottavia ja työpaikkoja luovia sijoituksia tukeviin toimiin tulee sisällyttää vaatimus siitä, että vältetään suoran tuen myöntämistä pelkästään yrityssiirtoihin, toisin sanoen sellaisten sijoitusten tukemista, jotka eivät ole alkusijoituksen luonteisia siinä mielessä kuin tuki määritellään valtion aluetukia koskevissa yhteisön tuen suuntaviivoissa 8) suosittaa, että toimialoille, joilla vallitsee tiukka kilpailu, sekä taantuville teollisuudenaloille luodaan erityinen valtiontukia koskeva yhteisön puitesääntö, joka vastaisi luonteeltaan moottoriajoneuvoalan valtiontukia koskevaa yhteisön puitesääntöä. Bryssel 18. marraskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER (1) Ks. PO V:n väestöraportti 1998 (Demographic Report 1998) ja asiakirja "Kaikenikäisten Eurooppaan" ("A Society for All Ages"), jonka se valmisteli samaa aihetta käsittelevään Wienissä 12.-13. lokakuuta 1998 järjestettyyn konferenssiin. (2) EYVL C 107, 7.4.1998, s. 7. (3) EYVL C 279, 15.9.1997, s. 1. (4) "Kuinka hallita muutosta - teollisuuden muutosten taloudellisia ja yhteiskunnallisia vaikutuksia käsitelleen korkean tason työryhmän loppukertomus", komission PO V :n julkaisu.