FI Euroopan unionin virallinen lehti C 44/1

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ohjelmakauden 2007–2013 hyviin käytäntöihin perustuvan tehokkaan hallinnointikumppanuuden edistäminen koheesiopolitiikan ohjelmissa” (valmisteleva lausunto)

2011/C 44/01

Esittelijä: Jan OLSSON

Euroopan komission varapuheenjohtaja Margot Wallström pyysi 23. helmikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan valmistelevan lausunnon aiheesta

Ohjelmakauden 2007–2013 hyviin käytäntöihin perustuvan tehokkaan hallinnointikumppanuuden edistäminen koheesiopolitiikan ohjelmissa.

Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 23. kesäkuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 14.–15. heinäkuuta 2010 pitämässään 464. täysistunnossa (heinäkuun 14. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 141 puolesta, 1 vastaan 3:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja ehdotukset

1.1 ETSK uskoo vakaasti, että aito ja syvällinen kumppanuus parantaa suuresti EU:n koheesiopolitiikan tuloksellisuutta ja kaikinpuolista onnistumista. Kumppanuus on kestävään, taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen johtava väline; sen myötä EU:n rahoitus saadaan ruohonjuuritasolla vastaamaan toimijoiden tarpeita, ja se lisää EU:n tunnettuutta ja lujittaa demokratiaa. Onnistunut kumppanuus on rakennettava todellisen kauaskantoisen osallistumisen varaan, ja sen on tarjottava yksityissektoriin kuuluville kumppaneille yhtäläiset mahdollisuudet toimia aktiivisesti viranomaisten rinnalla. SE TEMPAA KAIKKI MUKAANSA.

1.2 Nykyiset asetukset jättävät vielä liian paljon liikkumavaraa kumppanuus-käsitteen kansallisille tulkinnoille. Sääntöjä on vahvistettava, erityisesti yleisasetuksen 1083/2006 11 artiklaa. ETSK ehdottaa, että vastaisuudessa kyseisen artiklan sanamuotoa muutetaan monin paikoin ja säädetään kumppanuudelta edellytettävät vähimmäisvaatimukset.

1.3 ETSK pahoittelee, että Euroopan komission rooli on viime aikoina painottunut enemmän menettelyyn ja siis vähemmän tuloksiin. ETSK uskoo vankkumatta siihen, että komissiolle on varattava nykyistä vahvempi ja paljon aloitteellisempi rooli kumppanuusperiaatteen valvojana. Komission olisi yhdessä jäsenvaltioiden, alueiden ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa tehtävä entistä lujemmin tunnetuksi avoimeen koordinointimenetelmään perustuvaa periaatetta.

1.4 Kumppaneiden valmiuksien jatkuva parantaminen on ratkaisevan tärkeää. Työmarkkinaosapuolille ja kansalaisyhteiskunnalle tulisi antaa teknistä tukea kaikissa toimenpideohjelmissa.

1.5 ETSK korostaa, että yleiskattavat tuet ovat hyvin tehokas väline saada kumppanit – erityisesti pienyritykset sekä osuus- ja yhteisötalous – todella mukaan toimintaan, ja jäsenvaltioiden tulisikin käyttää niitä laajamittaisesti sekä ESR- että EAKR-ohjelmissa.

1.6 ETSK kehottaa niin ikään ottamaan uudelleen käyttöön yksinkertaistetut yhteisön aloitteesta käynnistettävät ohjelmat, jotka on tarkoitettu sosiaaliseen innovointiin ja paikalliskehittämiseen.

1.7 Vuoden 2013 jälkeisessä EU:n koheesiopolitiikassa ohjelman rakenteilla ja sääntelyllä olisi tuettava kumppanuusperiaatteen toteuttamista. Tämä vastaa Barcan raporttia, jossa keskitytään voimakkaasti paikkalähtöisen lähestymistavan ja kumppanuuden väliseen yhteyteen, joka on EAKR:n kannalta erityisen tärkeä ja jonka tulisi sisältyä Eurooppa 2020 -strategiaan.

1.8 Jotta kansalaisyhteiskunta on varmasti nykyistä tiiviimmin mukana koheesiopolitiikan kaikissa vaiheissa, unionitasolla olisi laadittava menettelyohjeet yhteisymmärryksessä asiaankuuluvien eurooppalaisten kumppanien kanssa.

1.9 Yksinkertaistaminen on välttämätöntä, jotta ohjelmat vaikuttaisivat entistä myönteisemmin varsinkin hankkeisiin, joihin osallistuu pienehköjä toimijoita. Hankkeiden valvontaa on rationalisoitava. Pienehköille toimijoille tarkoitettujen rahoitusosuuksien maksatusta on helpotettava ja nopeutettava entisestään tarjoamalla ennakkorahoitusta ja suorittamalla maksut ajoissa.

1.10 ETSK on täysin selvillä siitä, etteivät yhden koon ratkaisut sovellu kaikille. Hyviä käytännemalleja voidaan ja niitä tulisi kuitenkin tehdä laajalti tunnetuksi. Tämän lausunnon liitteessä on lueteltu hyviä käytänteitä ja kuvattu niitä. EU:n komission olisi tuettava niiden tunnetuksi tekemistä.

1.11 Useimmissa jäsenvaltioissa alueilla on kumppanuusperiaatteen täytäntöönpanossa ratkaiseva rooli. ETSK ehdottaakin, että alueet, jotka haluavat jakaa kokemuksiaan ja tehdä tunnetuksi hyviä käytänteitä, perustavat ”huippukumppanuusalueiden verkoston”. Komitean käsityksen mukaan alueiden komitea olisi sopiva taho toimimaan tällaisen verkoston mentorina.

2. Johdanto

2.1 Euroopan komissio pyysi helmikuussa 2009 ETSK:ta laatimaan valmistelevan lausunnon aiheesta ”Ohjelmakauden 2007–2013 hyviin käytäntöihin perustuvan tehokkaan hallinnointikumppanuuden edistäminen koheesiopolitiikan ohjelmissa”. Lausunnosta on niin ikään määrä olla apua tulevaa koheesiopolitiikkaa valmisteltaessa. ETSK:ta kehotettiin tarkastelemaan erityisesti kansalaisyhteiskunnan kumppanuuteen liittyviä näkökohtia ja sen osallistumista koheesiopolitiikan kehittämiseen. Tässä lausunnossa ei kuitenkaan käsitellä julkishallinnon toimijoiden eli EU:n komission, jäsenvaltioiden, alue-, paikallis- ja muiden viranomaisten keskenään harjoittamaa ”vertikaalista” kumppanuutta.

2.2 Lausuntoa laadittaessa on hyödynnetty tiivistä yhteistyötä komission yksiköiden kanssa. Esittelijä teki huomattavasti kenttätyötä, jossa oli mukana ETSK:n jäseniä, jäsenvaltioiden talous- ja sosiaalineuvostoja, työmarkkinaosapuolia ja muita kansalaisyhteiskunnan organisaatioita, kartoittaakseen ja dokumentoidakseen hyviä käytänteitä. Katowicessa, Portossa ja Schwerinissä järjestettiin kuulemisia, joita täydennettiin moniin muihin jäsenvaltioihin tehdyillä tutustumiskäynneillä. Euroopan parlamentti ja alueiden komitea antoivat niin ikään arvokasta apua.

3. Kumppanuusperiaate ja sen kehittyminen

3.1 Kumppanuusperiaate on yksi EU:n koheesiopolitiikan kulmakivistä. Sen varhaisimmat juuret ovat löydettävissä vuonna 1957 tehdystä Rooman sopimuksesta, jonka yhteydessä perustettiin Euroopan sosiaalirahasto. Vuonna 1988 otettiin uusi askel, kun periaatteesta tehtiin yhteinen rakennerahastoväline. Kumppanuus keskittyi aluksi pelkästään perinteisiin talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoihin, kun se nykyisin kattaa ”kaikki muut aiheelliset tahot, jotka edustavat kansalaisyhteiskuntaa, ympäristöosapuolia ja valtiosta riippumattomia järjestöjä, sekä miesten ja naisten välisen tasa-arvon edistämisestä vastuussa olevat tahot” (1). Kehitys heijastaa EU:n strategisena päämääränä olevaa hyvää hallintotapaa, joka on viimeksi vahvistettu Eurooppa 2020 -strategiaan kirjatussa näkemyksessä.

3.1.1 Yleisasetuksen 11 artiklalla on keskeinen merkitys määriteltäessä, miten laajasti ja milloin kumppanuusperiaatetta sovelletaan. Jäsenvaltioiden tulisi tarjota keskeisille kumppaneille tilaisuus osallistua ohjelmatyön eri vaiheisiin. Niiden on lisäksi nimettävä valtakunnalliselta, alueelliselta ja paikalliselta tasolta sekä talouselämän edustajien, työmarkkinaosapuolten, ympäristöjärjestöjen tai muiden piirien joukosta edustavimmat kumppanit ”kansallisten sääntöjen ja menettelyjen mukaisesti”. Komissio kuulee vuosittain talouselämän osapuolia ja työmarkkinaosapuolia Euroopan tasolla edustavia järjestöjä.

3.2 Asetuksessa säädetään ”yleiskattavista tuista”. Näiden varojen hallinnointi voidaan jättää välittävälle elimelle, kuten, alueelliselle kehittämiselimelle tai valtiosta riippumattomalle järjestölle (42 artikla).

3.2.1 Teknisen tuen toimenpiteiden kohteena voivat olla kaikki kumppanit, rahastojen tuensaajat ja suuri yleisö. Tällaisia toimenpiteitä ovat tietojen levittäminen, verkottuminen, tietoisuuden lisääminen sekä yhteistyön ja kokemusten vaihdon edistäminen (45–46 artikla).

3.3 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 163 artiklassa ja edellä mainitun neuvoston asetuksen 104 artiklassa työmarkkinaosapuolille annetaan erityinen tehtävä Euroopan sosiaalirahastossa. ESR:n hallinnoinnissa komissiota avustaa hallitusten sekä työntekijä- ja työnantajajärjestöjen edustajista koostuva komitea.

3.4 ESR:n osalta kumppanuudesta säädetään asetuksessa (EY) N:o 1081/2006.

3.4.1 Hyvää hallintotapaa, kumppanuutta, valmiuksien parantamista ja Equal-ohjelmasta saatuja opetuksia korostetaan, ja niitä olisi edistettävä tarjoamalla työmarkkinaosapuolille ja muille sidosryhmille tilaisuus osallistua toimintaan (johdanto-osa ja 5 artikla).

3.4.2 ESR edistää kumppanuuksia, sopimuksia ja aloitteita muodostamalla keskeisistä sidosryhmistä, kuten työmarkkinaosapuolista ja valtiovallasta riippumattomista organisaatioista, kansainvälisiä, valtakunnallisia, alueellisia ja paikallisia verkostoja (johdanto-osa ja 3 artiklan 1 kohdan e alakohta). Tätä tuetaan valmiuksien vahvistamisella (3 artiklan 2 kohdan b alakohta).

3.4.3 ESR:llä on erityinen tehtävä lujittaa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja sosiaalidialogia lähentymisalueilla. Erityisesti valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden olisi toimittava aktiivisesti sosiaalista osallisuutta, sukupuolten välistä tasa-arvoa ja yhtäläisiä mahdollisuuksia edistävissä ohjelmissa (5 artikla).

3.4.4 Kumppanuudessa on kiinnitettävä erityistä huomiota innovatiivisiin toimiin (7 artikla).

3.5 ESR- ja maaseuturahastoasetuksista poiketen Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) annetussa asetuksessa (EY) 1080/2006 ei ole kumppanuudesta erityisiä säännöksiä. ETSK:n mielestä EAKR:n olisi keskityttävä nykyistä enemmän pienyrityksiin, innovointiin ja paikalliskehitykseen ja hyödynnettävä tarkoitukseen kumppanuutta suosivia välineitä (esimerkiksi kohteisiin sovitettuja toimenpiteitä ja yleiskattavia tukia).

4. Käytännön kumppanuus

4.1 Kumppanuusperiaatteeseen kuuluvat koheesiopolitiikan onnistumiseen ja tuloksellisuuteen vaikuttavat tekijät voidaan tiivistää seuraavasti:

— Tarjotaan erilaisia näkemyksiä ja osaamista korostamalla ruohonjuuritason todellisuutta.

— Vastataan paremmin kumppaneiden tarpeisiin ja odotuksiin.

— Paikallistason toiminnan ansiosta toimet voidaan sovittaa entistä paremmin vastaamaan liike-elämän, työntekijöiden ja ylipäätään kansalaisten todellisuutta.

— Ympäristö, sukupuolten välinen tasa-arvo ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan tähtäävät toimenpiteet profiloituvat ohjelmissa aiempaa terävämmin.

— Yhdennetyistä toimintalinjoista saatava lisäarvo tulee entistä enemmän esiin.

— Kumppanuus on kollektiivisen sitoutumisen keskeinen väline, ja se tehostaa osaltaan julkisten varojen käyttöä ja viranomaisten toteuttamia politiikkoja.

— Kumppanit tuovat EU:n koheesiopolitiikan lähemmäksi kansalaisia.

4.2 Kumppanuuden onnistuminen riippuu kuitenkin pitkälti siitä, ovatko mielipiteiden kuuleminen ja osallistuminen perinteisesti osa kansallista tai poliittista kulttuuria. Jos näin on, kumppanit osallistuvat aktiivisemmin toimintaan ja pystyvät laatimaan ja jopa panemaan täytäntöön ohjelmia ja hankkeita.

4.3 Kokemus osoittaa, että kumppanuusperiaatteen toteuttaminen näyttää vuosien mittaan tehostuneen kaikkialla, joskin sen arvostus vaihtelee kumppaneiden keskuudessa. On kuitenkin vielä olemassa varteenotettavia esteitä, jotka vaihtelevat maittain ja toisinaan myös saman maan sisällä. Kansalaisyhteiskunta on kuitenkin eräissä jäsenvaltioissa havainnut, että asiassa on tapahtunut taantumaa vuosien 2000–2006 ohjelmakauteen verrattuna.

4.4 Komissio on viime vuosina keskittynyt aiempaa enemmän muodollisuuksiin ja auditointivaatimuksiin. Pienyrityksillä ja pienillä organisaatioilla on entistä vähemmän mahdollisuuksia toteuttaa hankkeita. Pienimuotoisten hankkeiden tukemiseen sopivat varat ovat suureksi osaksi jääneet pois. Yhteisön aloitteesta käynnistettävistä ohjelmista on luovuttu, eikä niitä ole useimmissa jäsenvaltioissa onnistuttu valtavirtaistamaan.

4.5 Kumppanuutta tarkastellaan edelleen muodolliselta kannalta: viranomaiset ja kumppanit eivät usein luota toisiinsa, koska niillä ei ole yhteistä tai selkeää näkemystä kumppanuutensa tarkoitusperästä. Ei ymmärretä selkeästi järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan koostumusta eikä sen roolia. Asetuksen epäselvät säännökset ja viranomaiset, jotka mieltävät kumppanuuden lisätaakaksi, kärjistävät tilannetta entisestään. Kumppaneiden legitiimiys ja edustuksellisuus asetetaan kyseenalaisiksi ja pelätään, että liialliset ja aikaa vievät konsultaatiot saattavat hidastaa ohjelmien toteutusta.

4.6 Niinpä kuulemismenettelyt eivät useinkaan ole asianmukaisia, vaan ne ovat liian byrokraattisia ja liian teknisiä, eikä kumppaneille anneta riittävän pitkiä määräaikoja. Toimivaltaisten viranomaisten ja kumppaneiden välillä vallitsee huikea tietokuilu. Kumppanit voivat usein osallistua vain osittain toiminnan suunnitteluun ja toteutukseen. Kumppaneiden huomiotta jättäminen tarkoittaa sitä, ettei niitä kuunnella. Myös uudenlainen ajattelutapa ja innovatiiviset ajatukset kohtaavat niin ikään vastustusta. Nykyiset säännöt ja niiden täytäntöönpano eivät sovellu edistämään kumppanuutta. Lopputuloksena on, etteivät kumppanit ole motivoituneita osallistumaan eivätkä sitoutumaan toimintaan.

4.7 Voidakseen toimia kumppaneina monilla yhteiskunta- ja talouselämän toimijoilla sekä valtiovallasta riippumattomilla organisaatioilla on oltava oikeanlaista osaamista, sopiva organisaatiorakenne, asiaankuuluvia ammatillisia valmiuksia ja tarkoitukseen soveltuvaa rahoitusta. Pienten järjestöjen on erityisen vaikea osallistua toimintaan täysipainoisesti.

4.8 Euroopan elinkeinoelämää edustavan BusinessEuropen katsaus osoittaa, että tilanne on ohjelmakaudella 2007–2013 kohentunut huomattavasti edelliseen ohjelmakauteen verrattuna, koska viranomaisilla ja työmarkkinaosapuolilla on nyt enemmän kokemusta asiasta, keskustelu on avoimempaa ja kuulemis- ja täytäntöönpanomenettelyjen organisointi on parantunut. Osallistumisen katsotaan yleisesti olevan tyydyttävämpää jäsenvaltio- kuin aluetasolla. Asiaan kaivataan toki parannusta EU:hun hiljattain liittyneissä jäsenvaltioissa, mutta parantamisen varaa on myös niillä mailla, jotka ovat pitkään olleet EU:n jäseniä. BusinessEurope tuo näkyvästi esiin sen, että vaikka kuulemisprosessi on lyhyt, ohjelman toteutus viivästyy, ja katsauksessa kehotetaan parantamaan kuulemisprosessista annettavaa palautetta.

4.9 Käsiteollisuuden ja pienten ja keskisuurten yritysten eurooppalainen liitto UEAPME ajaa paikallisten yritysten ja paikallisyhteisöjen tarpeisiin mukautettua alhaalta ylöspäin suuntautuvaa ja ”pienet ensin” -lähestymistapaa. Kumppanuutta olisi harjoitettava monitasoisen ja monitoimijaisen hallinnon puitteissa. UEAPME korostaa laaja-alaisen subsidiariteetin käsitettä onnistumiseen vaikuttavana tekijänä. Se tarkoittaa yhteiskunta- ja talouselämän kumppaneiden sitoutumista toimintaan samanaikaisesti unioni-, jäsenvaltio- ja kuntatasolla. Hallintoa ja rahoitusta koskevia sääntöjä on yksinkertaistettava, ennakkomaksukäytäntöä on laajennettava ja yleiskattavien tukien käyttöä on lisättävä, sillä ne ovat erittäin tehokkaita. UEAPME:n mukaan joillakin alueilla pienyritykset saavat vain 1–2 prosenttia käytettävissä olevista EU-määrärahoista. Varojen saamiseksi pk-yritysten on toimittava kumppanuuspohjalta, ja varat kanavoituvat välittäjäorganisaatioiden kautta. Tähän tarvitaan ehdottomasti teknistä tukea. UEAPME kehottaa komissiota julkaisemaan rahastovarojen käyttötapoja käsittelevän oppaan.

4.10 Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön EAY:n mukaan tilanne ei juuri ole parantunut viime ohjelmakaudella. Se kehottaa antamaan asetuksessa selkeät säännöt, joiden pohjalta kumppanuus määritellään, ja peräänkuuluttaa vähimmäisvaatimuksia. Kumppanuuden laatu riippuu paljolti viranomaisten tahdosta panna periaate täytäntöön. EAY on samaa mieltä siitä, että kumppanuus toimii paremmin jäsenvaltio- ja aluetasolla kuin kuntatasolla. On tärkeää jakaa kokemuksia. Alueidenvälisiä yhteistyöohjelmia on vahvistettava erityisesti tarjoamalla alueidenvälisille ammattiyhdistysneuvostoille tilaisuus osallistua niihin. EAY on julkaissut jäsenistönsä käytännön kokemuksiin pohjautuvan käsikirjan siitä, miten työntekijäjärjestöt voivat toimia yhdessä ESR:n kanssa.

4.11 Eurooppalaiset työmarkkinatoimijat (EAY, BE ja CEEP) julkaisivat helmikuussa 2010 yhteisraportin ESR:stä. Tärkein päätelmä on, että valmiuksien parantaminen on rahaston tuloksellisuuden lisäämisen kannalta ratkaisevassa asemassa. Muita raportissa korostettuja esteitä ovat hallinnon jäykkyys ja se, että eräissä jäsenvaltioissa kumppanuutta ymmärretään heikosti. Työmarkkinaosapuolet kehottavat tiivistämään niiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten keskinäistä kumppanuutta.

4.12 Euroopan köyhyyden ja syrjäytymisen vastainen verkosto EAPN ehdottaa, että konsultaatio olisi laajaa ja syvällistä. Sen olisi katettava erityyppiset organisaatiot ja sen toteutuksessa olisi hyödynnettävä monenlaisia menetelmiä. Osallistumiskustannuksiin tulisi saada tukea ja kokouksia tulisi järjestää riittävän usein. EAPN:n mielestä on tärkeää sisällyttää ESR:ään Equal-ohjelmasta saadut kokemukset ja keskittyä periaatteisiin, joilla edistetään innovointia, kumppanuutta, tasa-arvon valtavirtaistamista ja valtioiden rajat ylittävää toimintaa. Pienimuotoisille hankkeille olisi tehtävä nykyistä enemmän tilaa samaan tapaan kuin edellisellä ohjelmakaudella.

4.13 Eurokansalaisen toimintapalvelukeskus ECAS ehdottaa, että jäsenvaltiot ja alueet laatisivat tiedotus-, kuulemis- ja osallistumissuunnitelman, joka kattaisi kaikki ohjelmavaiheet ja ohjelmiin liittyvät hankkeet. Suunnitelmat julkaistaisiin ja niitä arvioitaisiin monitasoisissa hallinto- ja kumppanuuspuitteissa, joissa olisivat mukana paikalliset päättäjät. ECAS ehdottaa, että kokemusten jakamisen johtoasemasta kiinnostuneet alueet muodostaisivat käytänneyhteisön.

4.14 Tšekin kunta-alalla toimiva Center for Community Organizing -järjestö CpKP julkaisi vuonna 2008 raportin, jossa Keski- ja Itä-Euroopassa toimivat valtiovallasta riippumattomat organisaatiot tarkastelivat ”kestävä tulevaisuus” -ryhmänsä (SF Platform Team) välityksellä kumppanuutta kuudessa maassa (Bulgaria, Liettua, Puola, Romania, Slovakia ja Unkari). Raportin päätelmissä todetaan kansalaisjärjestöjen rajallisten valmiuksien olevan visaisin kysymys. CpKP:n raportista käy niin ikään ilmi, että kumppanuudelle liikenee heikosti poliittista tukea. Kansalaisjärjestöjen on koulutettava omat asiantuntijansa ja hankejohtajansa ohjelmien teknisen tuen turvin. Useimmiten julkishallinto käyttää tuen suoraan itse. Seurantakomiteoihin ja muihin elimiin osallistuvien valintaprosessi olisi toteutettava nykyistä huolellisemmin.

4.15 Eräässä tapaustutkimusten pohjalta laaditussa Euroopan parlamentin mietinnössä (2) todetaan, että on tärkeää siirtää hallinnointia alemmille aluetasoille ja perustaa väliportaaseen koordinointitahoja tai -elimiä sekä epävirallisia verkostoja. Siinä suositetaan myös ohjelmien yksinkertaistamista. Politiikasta saaduista kokemuksista oppimisesta ja valmiuksien parantamisesta olisi huolehdittava erityistoimenpitein, joita voisivat olla strategiakeskustelut, valtioiden rajat ylittävät toimet, tukirakenteet ja hyvien käytänteiden yleistäminen.

5. Yleistä

5.1 Kuten ETSK on jo useaan kertaan aiemmissa lausunnoissaan todennut, komitea on vakuuttunut siitä, että aito, syvällinen kumppanuus täsmentää ja tehostaa rakennerahastovarojen käyttöä, ja tällä tavoin hankkeet onnistuvat entistä paremmin. Kumppanuuden on perustuttava kauaskantoiseen näkemykseen todellisesta osallistumisesta ja tarjottava yksityissektoriin kuuluville kumppaneille tasavertaiset mahdollisuudet osallistua toimintaan viranomaistahojen rinnalla. Todellinen kumppanuus saa aikaan tilanteen, jossa kaikki sidosryhmät hyötyvät siitä.

5.2 Kansalaisen on oltava kaikkien unionin politiikkojen keskipisteenä. Niinpä rakennerahastojen puitteissa tehtävän kumppanuuden on heijastettava alhaalta ylöspäin suuntautuvaa lähestymistapaa ja tarjottava kaikille kansalaisille ja heitä edustaville organisaatioille mahdollisuuksia olla mukana toteuttamassa koheesiopolitiikkaa ja koheesiovaroin rahoitettavia hankkeita. Kun ohjelmatyö ja täytäntöönpano toteutetaan kumppanuusperiaatteen pohjalta, kansalaiset ja järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta osallistuvat aktiivisesti koheesiopolitiikkaan, mikä puolestaan lujittaa demokratiaa.

5.3 Todellisen kumppanuuskulttuurin omaksuminen on oppimisprosessi. Siinä on kyse kumppaneiden vaikutusmahdollisuuksista ja kaikkien kumppaneiden yhtäläisistä mahdollisuuksista osallistua kaikkiin koheesiopolitiikan täytäntöönpanovaiheisiin. Näyttää todistettavasti siltä, että valmiuksien parantamiseen käytetyt resurssit ovat olleet ratkaisevassa asemassa kumppanuutta tehostettaessa. Niinpä kyseisiä resursseja olisikin ohjattava kaikissa toimenpideohjelmissa kaikille kumppaneille, sekä yksityiselle että julkiselle sektorille, muuallakin kuin lähentymistavoitteen piiriin kuuluvilla alueilla. Tarvitaan kipeästi lisää julkiseen ja yksityiseen sektoriin kuuluvien kumppanitahojen välistä yhteistä koulutusta.

5.4 Kumppaneiden vaikutus- ym. valta, tiedonsaantimahdollisuudet, rahoitus, ammattitaito jne. eivät ole tasapainossa. Vuoden 2013 jälkeisellä kaudella on todella tarpeen luoda puitteet, joissa viranomaiset ja yksityissektori tasapainotetaan uudella tapaa hyödyntämällä hallintomallia, jonka lähtökohtana on sellainen kumppanuusperiaate, jonka kantavina voimina ovat alue- ja paikallisulottuvuus sekä yhteiskunta- ja talouselämän toimijat julkissektorin ulkopuolelta.

5.5 Kaikkien yksityiseen ja julkiseen sektoriin kuuluvien kumppanitahojen on luotettava toisiinsa ja irtauduttava omista erityisintresseistään. Tämä edellyttää asennemuutosta. Tarvitaan uutta, paikallisten yritysten ja organisaatioiden tarpeita vastaavaa vuoropuhelukulttuuria, joka perustuu ”pienet ensin” -periaatteeseen. Viranomaisten on suhtauduttava avoimesti kumppaneiden panokseen. Yksityissektoriin kuuluvat kumppanit on saatava sitoutumaan toimintaan, mihin niitä voidaan kannustaa mahdollistamalla hankkeiden yksityisen osarahoituksen lisääminen. Kumppanit on saatava osapuoliksi hankkeeseen varhaisessa vaiheessa ja annettava niille mahdollisuus toimia ratkaisevassa ja rakentavassa roolissa.

5.6 Työmarkkinatoimijat on otettava mukaan keskeisinä yhteiskunta- ja talouselämän toimijoina, samoin kuin osuus- ja yhteisötalouden organisaatiot ja valtiovallasta riippumattomat järjestöt. On tärkeää kannustaa monitahoisuutta ottamalla kumppaneiksi pieniä innovatiivisia yrityksiä, organisaatioita ja muita toimijoita, joista voi vastaisuudessa kehittyä avaintoimijoita. Kumppanuudesta olisi kuitenkin tehtävä myös joustavaa ja se olisi kohdennettava eri ohjelmien erityistarpeiden mukaan.

5.7 Kuten edellä todetaan, toimintakulttuuri, perinne ja kokemus määräävät sen, miten kumppanuusperiaate käytännössä toteutetaan jäsenvaltioissa. Koska maiden välillä on 27 jäsenvaltion muodostamassa unionissa suuria eroja, ei ole olemassa yhtä ainutta homogeenista mallia, joka sopisi kaikkiin konteksteihin. Siksi käytänteistä on jaettava tietoa ja opittava toinen toisiltaan. Kaikki sidosryhmät ovat yhteisesti vastuussa parhaiden toimintapojen yleistämisestä, mikä tekee rahastomäärärahojen käytöstä tuloksekkaampaa.

5.8 Kumppanuuteen liittyvä vastuu, oikeudet ja velvollisuudet vaihtelevat sen mukaan, millainen rooli ja asema kullakin kumppanilla on. Näin on erityisesti silloin, kun osallistumisoikeuteen liittyy määrärahoja sivuavaa päätösvaltaa. Tällainen kaksijakoisuus voidaan joka tapauksessa ratkaista, jos kaikki kumppanit pyrkivät sopimaan yhdessä strategiaan ja rahoitukseen omaksuttavasta lähestymistavasta.

5.9 Nykyisen asetuksen mukaan kumppanuusperiaatteen soveltamisesta huolehtii jäsenvaltio kansallisten sääntöjen ja käytäntöjen mukaisesti. ETSK:n mielestä on todella tarpeen asettaa viipymättä eurooppalaiset vähimmäisvaatimukset sille, miten korkealaatuinen kumppanuus organisoidaan. ETSK:n mielestä EAKR:n olisi keskityttävä nykyistä enemmän pienyrityksiin, innovointiin ja paikalliskehitykseen ja hyödynnettävä tarkoitukseen kumppanuutta suosivia välineitä, kuten kohteisiin sovitettuja toimenpiteitä, yleiskattavia tukia jne.

5.10 Koko ohjelmatyö voidaan ja se tulee uudistaa siten, että samalla kumppanuutta lujitetaan. Kumppanuus vahvistuu, kun ohjelmat kohdennetaan entistä tarkemmin ja suunnataan niiden tavoitteet ja kattavuus tiettyjen ongelmien ratkaisemiseen (maantieteellisen alueen, elinkeinoelämän sektorin tai tehtäväkentän mukaan).

5.11 Se, että ohjelmarakenteet määräävät suoraan kumppanuuden onnistumismahdollisuudet, on käynyt selvästi ilmi esimerkiksi sellaisista yhteisöaloitteista kuin Equal ja Urban II, jotka nimenomaisesti edellyttivät kumppanuutta. Näiden aloitteiden lakkauttamisen voidaan katsoa merkitsevän kumppanuusperiaatteelle takaiskua ohjelmakauteen 2000–2006 verrattuna. Monissa jäsenvaltioissa Equal-ohjelmasta saatuja kokemuksia ei ole onnistuttu viemään osaksi valtavirtaa nykyisellä ohjelmakaudella, vaikka ESR-asetuksessa on asiaa koskeva säännös.

5.12 Maaseutualueille tarkoitettu Leader-ohjelma oli alusta pitäen kumppanuusperiaatteen täytäntöönpanon edelläkävijä. Vaikka ohjelmaa ei enää olekaan yhteisöaloitteiden joukossa, on syytä todeta, että Leader-menetelmä on nykyisellä ohjelmakaudella kaikilta osin valtavirtaistettu pakolliseksi osaksi maaseudun kehittämisohjelmia, mikä johtuu sekä aloitteen onnistumisesta että maaseuturahastoasetuksen (EY) 1698/2005 6 artiklan säännösten tiukentamisesta. Sen tavoitteena on saada paikalliset toimijat liikkeelle ja osallistumaan toimintaan perustamalla alueellisia liittoutumia kuntien kehittämiseksi omista resursseista käsin. Paikallisena toimintaryhmänä (local action group, LAG) tunnetun paikalliskumppanuuden käynnistäminen on omaperäinen piirre. Paikallisella päätöksentekotasolla talous- ja yhteiskuntaelämän kumppanit ja kansalaisyhteiskunta ovat enemmistönä. Leaderin tukena ovat kansalliset maaseutuverkostot. Ne on rakennettu laajan kumppanuuden pohjalta, joka yhdistää paikalliset hankkeet jäsenvaltio- ja EU-tasoon.

5.13 ETSK pahoittelee, että Euroopan komission roolista on viime aikoina tullut pikemminkin menettelyllinen ja muodollinen ja että se on siten keskittynyt enemmän auditoiontiin ja vähemmässä määrin todellisiin tuloksiin. ETSK korostaa, että komission olisi kiristettävä otettaan ja oltava aiempaa aloitteellisempi pantaessa kumppanuusperiaatetta täytäntöön. Entisaikojen koheesiopoliittiseen filosofiaan palatakseen komission olisi muutettava oma roolinsa pelkästä tarkkailijasta todelliseksi ja prosessiin osallistuvaksi kumppaniksi.

5.14 ETSK on huomannut, että rakennerahasto-ohjelmiin ja -hankkeisiin liittyvät monisyiset hallinto- ja rahoitusmenettelyt tukahduttavat, lamaannuttavat ja suorastaan suitsivat varsinkin pk-yritysten, mikroyritysten sekä osuus- ja yhteisötalouden organisaatioiden halun hyödyntää rakennerahastovaroja. ETSK:n mielestä kyseisten menettelyjen yksinkertaistaminen sekä EU- että jäsenvaltiotasolla ja maksatuksen nopeuttaminen ovat loogisesti yhteydessä tarpeeseen saada kumppanuus onnistumaan. Tämä on ehdottoman kiireellinen seikka.

5.15 Yleiskattavat tuet ovat osoittautuneet äärimmäisen tehokkaiksi tuotaessa rahastojen hallinta lähemmäksi tuensaajia ja niiden tarpeita. Tukia on käytetty pienimuotoisten hankkeiden rahoitukseen. ETSK pahoittelee, että järjestelmä on nykyisellä kierroksella ollut ohjelmakauteen 2000–2006 verrattuna kovin suppea. Komitea kehottaa kaikkia jäsenvaltioita hyödyntämään laajasti yleiskattavia tukia molempien rahastojen yhteydessä, jotta tuensaajat todella kantavat vastuun ja jotta valtava potentiaali saadaan käyttöön sekä pk-yritysten että osuus- ja yhteisötalouden piirissä.

5.16 Tässä mielessä olisi myönteinen lisä, jos Euroopan investointipankki tehostaisi ja laajentaisi toimintaansa. ETSK kehottaa niin ikään lujittamaan Jeremie-ohjelmaa, jotta pienyrityksille ja niitä edustaville organisaatioille tarkoitettuun tukeen saadaan lisäpontta.

5.17 ETSK toistaa kehotuksensa yhdistää kaikki unionin koheesiopolitiikkaan liittyvät rahastot yhtenäisiin toimenpideohjelmiin, maaseuturahasto ja Euroopan kalatalousrahasto mukaan luettuina, ja koordinoida niitä näiden ohjelmien puitteissa. Yhdistäminen tehostaa kumppanuutta entisestään, kun kumppaneilla on ylipäätään kokonaisvaltainen käsitys kehittämisestä. ETSK:n mielestä on myös aiheellista pyrkiä aktiivisesti yhdistämään rahastot kansallisiin toimintaperiaatteisiin. Tällä tavoin hyöty olisi kaksinkertainen, kun yhdennettyä lähestymistapaa sovellettaisiin unioni- ja jäsenvaltiotasolla.

5.18 Edellä esitetty kehotus vastaa täysin huhtikuussa 2009 ilmestynyttä Barcan raporttia (3), jossa korostetaan järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa toteutettavan kumppanuuden roolia, jotta koheesiopolitiikan alueellinen ulottuvuus tulisi Euroopan yhdentymisessä keskeiseen asemaan. Kumppanuus on ratkaisevan tärkeää rahastovarojen tehokkaan ja moitteettoman käytön kannalta. Raportissa korostetaan tarvetta saada alueiden paikallistoimijat liikkeelle ja saada kansalaiset sitoutumaan toimintaan julkisuudessa käytävän keskustelun avulla. Barca ehdottaa, että vuosina 2010–2012 käytäisiin aitoa strategista keskustelua, johon kansalaisyhteiskunta osallistuisi, ennen kuin tulevaa, vuoden 2013 jälkeistä koheesiopolitiikkaa aletaan toteuttaa.

6. Unionin aloitteet kumppanuuden tehostamiseksi

6.1 ETSK toteaa, että unioni- ja jäsenvaltiotasolla on toteutettava muutamia pakollisia ja vapaaehtoisia toimia rakennerahastokumppanuuden tehostamiseksi ja lujittamiseksi ja hyviksi miellettyjen kumppanuuskäytänteiden ulottamiseksi kaikkiin jäsenvaltioihin. ETSK kehottaa tarkistamaan asiaankuuluvia EU:n asetuksia. Lisäksi tarvitaan menettelyohjeita, ja samalla Euroopan komission on tehostettava ohjeistustaan.

6.2 ETSK ehdottaa, että nykyisen yleisasetuksen 1083/2006 11 artikla, jossa säädetään kumppanuustoimenpiteistä, tarkistetaan tulevaa uutta asetusta laadittaessa seuraavasti (konsolidoitu teksti kaikkine ehdotettuine muutoksineen on liitteessä 1):

6.2.1 Ilmauksen ”kansallisten sääntöjen ja käytäntöjen mukaisesti” jälkeen 1 kohtaa olisi täydennettävä ilmauksella ”sovittuaan asiasta tärkeimpien kumppaneiden kanssa”. Prosessi voi saada todellisen oikeutuksen ja johtaa nykyistä onnistuneempiin hankkeisiin vain, kun kumppaneiden kanssa pyritään sopimaan siitä, millaista kyseisen kumppanuuden tulee olla. ETSK yhtyy sääntöihin, jotka ESR-komitean puitteissa on jo annettu siitä, keitä tärkeimmät kumppanit ovat. Tämä sääntö olisi ulotettava koskemaan kaikkia rakennerahastoja.

6.2.2 ETSK:n mielestä 11 artiklaan on välttämätöntä sisällyttää ajatus siitä, että komission, jäsenvaltioiden ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan olisi seurattava yhdessä kumppanuusperiaatteen täytäntöönpanoa. Avoin koordinointimenetelmä tarjoaa tähän erinomaisen mallin. Komissio asettaa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tavoitteet, laatii indikaattorit ja suuntaviivat, vertailee tuloksia ja tiedottaa hyvistä toimintatavoista sekä vertaisarviointien avulla tehdyistä arvioinneista.

6.2.3 Avoin koordinointimenetelmä tunnustetaan Lissabonin sopimuksessa, jossa se on mainittu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 149, 153, 156, 168, 173 ja 181 artiklassa. ETSK ehdottaakin, että 11 artiklaan lisätään samantapainen muotoilu seuraavasti: ”Komissio voi läheisessä yhteydessä jäsenvaltioiden kanssa tehdä aloitteita, joiden tarkoituksena on ottaa käyttöön suuntaviivoja ja indikaattoreita, järjestää parhaiden käytäntöjen vaihtoa sekä valmistella tarvittavat tekijät säännöllistä seurantaa ja arviointia varten.” Työmarkkinaosapuolia ja kansalaisyhteiskuntaa edustavien tärkeimpien eurooppalaisten järjestöjen olisi niin ikään oltava asiassa mukana.

6.2.4 Talouselämän osapuolia ja työmarkkinaosapuolia Euroopan tasolla edustavien järjestöjen konsultaation olisi tapahduttava ”vähintään kahdesti vuodessa” ja sen tulisi kattaa myös 11 artiklan 1 kohdan c alakohdassa mainitut asiaankuuluvat ja edustukselliset järjestöt sekä maaseudun kehittämisjärjestöt, jotta syntyy yhteys maaseuturahastoon. Tällaisia kuulemismenettelyjä olisi järjestettävä jo nyt osana unionitasolla käytävää aitoa strategista keskustelua, ennen kuin tulevaa, vuoden 2013 jälkeistä koheesiopolitiikkaa aletaan toteuttaa (ks. Barcan raportti).

6.2.5 ETSK ehdottaa samoin, että kuhunkin rahastoon liittyviä unionitason kuulemisprosesseja tehostetaan. Työmarkkinaosapuolten etuoikeutettua asemaa kaventamatta ESR-komiteaan olisi asianmukaisten konsultaatioiden jälkeen valittava muista edustavista sidosryhmäorganisaatioista joukko lisätarkkailijoita.

6.2.6 ETSK kehottaa painokkaasti tarkistaman EAKR- ja maaseuturahastoasetuksia ja sisällyttämään niihin ESR-asetuksen 5 artiklassa mainitun ”hyvän hallintotavan ja kumppanuuden” käsitteen. Komitea ehdottaa niin ikään, että kumppanuuskomitea mainitaan uudessa EAKR-asetuksessa.

6.2.7 ETSK korostaa eritoten sitä, että ”kaikille yksityisille kumppaneille avoimeen valmiuksien parantamiseen on varattava asianmukaiset määrärahat”, ja ehdottaa näin ollen, että teknisen tuen talousarviosta varataan ohjeellisesti 10 prosenttia kaikissa toimenpideohjelmissa valmiuksien parantamiseen ja oppimiseen. Tukea olisi annettava myös jäsenvaltiotasoa hyödyttävään unionilähtöiseen koulutukseen, joka helpottaisi samalla kokemusten ja hyvien käytänteiden vaihtoa.

6.3 Kaivatun yksinkertaistamisen toteutumiseksi on ETSK:n mielestä rationalisoitava auditointia ja hankkeiden valvontaa. Tuet, rahoitustakuut ja ennakkorahoitus olisi mukautettava tuensaajien tarpeisiin, varsinkin pienten toimijoiden ollessa kyseessä, ja maksuja olisi nopeutettava. Komission vuonna 2009 ehdottamista muutamista parannuksista huolimatta nykyiset ennakkorahoitusmahdollisuudet eivät edelleenkään ole suinkaan asianmukaiset.

6.4 ETSK ehdottaa, että komissio laatii yhdessä 11 artiklassa mainittujen kumppanikategorioiden edustajien kanssa menettelyohjeet kumppanuusperiaatteen täytäntöönpanosta. Tarkoituksena on täyttää vähimmäisvaatimukset, jolloin tuloksena on laadukas kumppanuus. Ohjeet tulisi laatia seuraavien suuntaviivojen pohjalta:

— Asiaankuuluvien julkiseen ja yksityiseen sektoriin kuuluvien kumppaneiden olisi aluksi laadittava yhdessä ohjelmatyötä, toteutusta ja arviointia koskeva tiedotus-/kuulemis-/osallistumissuunnitelma selkeine tavoitteineen ja etenemissuunnitelmineen.

— Toimivaltaisten viranomaisten olisi raportoitava siitä, miten ne ovat ottaneet kumppanuusperiaatteen huomioon ehdotuksissaan ja selonteoissaan. Kumppaneiden näkemykset olisi kirjattava selkeästi ja avoimesti.

— Kumppaneille olisi annettava vastuu menettelyistä omien jäsentensä valitsemiseksi hallintokomiteaan sekä muihin rakennerahastojen yhteyteen perustettuihin neuvoa-antaviin elimiin. Valintaperusteina olisi käytettävä kiinnostusta, edustavuutta ja avointa suhtautumista uusiin, innovatiivisiin toimijoihin, jotka omistautuvat työlleen.

— Kaikissa toimenpideohjelmissa olisi varauduttava antamaan kaikille kumppaneille teknistä tukea valmiuksien parantamiseen, koordinointiin ja edunvalvontaan. Kumppaneiden olisi itse laadittava ja hallinnoitava kyseisiä hankkeita.

— Kumppaneiden olisi alusta pitäen osallistuttava hankkeiden valintaperusteiden laadintaan.

— Kumppanuuden olisi oltava yksi rahastoista rahoitettavien hankkeiden valintaperuste.

— Olisi kehitettävä valtioiden rajat ylittävää kumppanuutta edelleen.

— Olisi laadittava indikaattoreita, joilla mitataan tuensaajien näkökulmasta tarkasteltuna tehokasta hallinnointia.

— Menettelyjä ja valvontaa olisi ryhdyttävä yksinkertaistamaan.

— Tukien maksamista edunsaajille olisi nopeutettava.

— Pitkän aikavälin strategioista olisi keskusteltava hallintokomiteoissa tai muissa tarkoituksenmukaisissa kansallisiin strategisiin viitekehyksiin (National Strategic Reference Frameworks, NSRF) liittyvissä elimissä.

6.5 Kumppanuusperiaatetta olisi noudatettava tarkoin ja korostettava sitä, kun toimenpideohjelmiin tehdään ohjelmakauden aikana tuntuvia tarkistuksia.

6.6 ETSK ehdottaakin, että alueet, jotka haluavat jakaa hyväksi osoittautuneita kokemuksiaan ja tehdä tunnetuksi hyviä käytänteitä, perustavat ”huippukumppanuusalueiden” verkoston. Tällaisia verkostoja on jo kehkeytymässä. (4) Aloitteen edistämiseksi ETSK ehdottaa yhteistoimintaa, johon komitean lisäksi osallistuisivat alueiden komitea ja EU:n komissio. Alueiden komitea olisikin sopiva taho mentoroimaan kyseistä verkostoa.

6.7 ETSK ehdottaa lopuksi, että komissio kokoaa kaikista unionitason keskeisistä kumppaneista työryhmän, jonka tehtävänä on edistää kumppanuusperiaatetta eri näkökulmista tarkasteltuna sekä huolehtia siitä, että valtiontukea ja julkisia hankintoja koskevat säännöt eivät vaikuta kumppanuuteen kielteisesti.

7. Käytänteet

7.1 Käsillä olevaa lausuntoa laadittaessa on määritelty, millaisia hyvät toimintatavat ovat – mutta ei viranomaisten – osallistumisen ja niiden aseman kannalta tarkasteltuina. Erillisessä liitteessä lyhyesti esitellyt tapaukset ovat vain esimerkkejä. Niitä löytyy varmasti lisää.

7.2 Hyviä käytänteitä on arvioitu neljältä kannalta: mahdollisuus osallistua kumppanuuteen, kumppaneiden vaikutusmahdollisuudet, kumppanuus päätöksenteossa ja tiettyyn kohteeseen suunnatut kumppanuudet.

7.3 Yhdellä osa-alueella toteutetut hyvät käytänteet ei välttämättä merkitse sitä, että kaikki toimintatavat olisivat hyviä. Toisaalta sama tapaus voi edustaa hyviä käytänteitä kahdella tai useammalla osa-alueella. Eräät tapaukset ovat erityisen huomionarvoisia. Niistä esimerkkeinä mainittakoon kaikkialla Englannissa järjestelmällisesti omaksuttu kumppanuusasenne; Pohjois-Irlannin sovintoon tähtäävä onnistunut rauhanohjelma, jossa paikalliskumppanuudet ja ruohonjuuritason osallistuminen ovat keskeisiä tekijöitä; kaikkien rahastojen hallinnointi kumppanuuspohjalta (maaseuturahasto mukaan luettuna) Mecklenburg-Etu-Pommerin kokonaisvaltaiseksi kehittämiseksi Saksassa; ESR:n erään toimenpideohjelman ainutlaatuinen hallinnointi kansalaisyhteiskunnan toimesta (muun muassa Espanjan näkövammaisjärjestön tukisäätiö Fundación ONCE) Espanjassa sekä Walesiin luotu kolmannen sektorin tukirakenne (3-SET).

7.4 Kaikki neljä hyvien toimintatapojen näkökulmaa on nähtävissä tietyissä mielenkiintoisissa tapauksissa, joissa rakennerahastotoimet on suunnattu nimenomaisesti paikallistoimijoiden tarpeisiin: innovoiva kumppanuus (ammattiliitot, osuuskunnat ja pankit), jonka avulla hallinnoidaan yleiskattavaa Esprit-tukea Toscanassa Italiassa; yleiskattavien tukien lisääntynyt strateginen käyttö Poitou-Charentesissa Ranskassa; Itävallan alueelliset työllisyyssopimukset ja ESR:n hajautettu hallinnointi Baden-Württembergissä Saksassa. Tässä yhteydessä kannattaa myös mainita Leader-ohjelman puitteissa perustetut paikalliset toimintaryhmät.

7.5 Dynaaminen kumppanuusperiaatteen parantamis- ja kehittämisprosessi on niin ikään hyvä käytänne. Puola on mainitsemisen arvoinen tapaus, sillä siellä rahastoja hallinnoidaan hajautetusti työryhmissä, joissa kumppaneilla on ratkaiseva asema. Italiassa tehty kumppanuussääntöjen kansallinen puitesopimus (Protocollo d'Intesa) ja sen seuranta alueilla, kuten Apuliassa, ovat oivallisia pyrkimyksiä, joita kannattaa seurata.

7.6 ETSK toteaa, että valtakunnalliset ja/tai alueelliset talous- ja sosiaalikomiteat osallistuvat kumppanuuksiin yleensä vain osittain lukuun ottamatta Italiaa, jossa CNEL:llä on Etelä-Italiassa tuntuva aluepoliittinen ja arvioijan rooli. Komiteat osallistuvat ohjelmatyövaiheeseen esimerkiksi Portugalissa, Ranskassa (aluetasolla) ja Maltassa.

7.7 Mahdollisuus osallistua kumppanuuteen herättää kysymyksiä siitä, millä tavoin ja ketkä kumppanit tulevat valituiksi. Kumppaneiden määrittelyyn kaivataan avointa ja legitiimiä menettelyä. Kumppaneiden valinta ei tavallisesti ole ongelmallista työmarkkinaosapuolten tapauksessa vaan pikemminkin kansalaisjärjestösektorilla ja eritoten silloin, kun on päätettävä, miten suojattomat ja syrjäytyneet väestönosat, kuten vammaiset, vankilasta vapautuneet, romanit ja muut etniset vähemmistöt, sisällytetään kumppanuuteen.

7.7.1 Hyvä tapa toimia on jättää vastuu valinnasta järjestäytyneelle kansalaisyhteiskunnalle. Tästä löytyy mielenkiintoinen esimerkki muun muassa Tšekistä (vaalijärjestelmä).

7.8 Kumppanuusvalmiuksien parantamisesta ja vaikutusvallan lisäämisestä on useita mielenkiintoisia esimerkkejä:

— sosiaalidialogin puitteissa tapahtuva oppiminen (esimerkiksi Tšekissä)

— kumppanijärjestöjen ammatillisten valmiuksien kohentaminen (Etelä-Italia, Saksa, Espanja, Poitou-Charentes, Slovenia)

— erityisten osaamiskeskusten tai seurantaryhmien perustaminen (Saksan ”Kompetenzstellen”, 3-SET Walesissa)

— kumppaniorganisaatioille tarkoitettujen käsikirjojen ja oppaiden laatiminen jäsenvaltiotasolla (näin on tehnyt esimerkiksi Saksan ammattiliittojen keskusjärjestö DGB Brandenburgissa) ja unionitasolla (EAY, EAPN ja Bankwatch).

7.9 Toisinaan varsinainen päätöksenteko siitä, mille hankkeelle rahoitusta myönnetään, on delegoitu kumppanuuden piiriin kuuluville organisaatioille. Yleiskattavat tuet ovat vain yksi varteenotettava tapaus (Italiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa). Muita esimerkkejä ovat Ruotsin malli (Länsi-Göötanmaa ja muut rakennerahastokumppanuudet) sekä edellä mainittu Fundación ONCE:n toimenpideohjelma.

7.10 Muutamat ohjelmat on kohdennettu hyvin (maantieteellisesti, kohderyhmittäin, aloittain, yhteisöittäin, erityistehtäviin jne.), ja näin ollen niillä on myös tavallisesti kunnollinen kosketuspinta tiettyyn kumppaniryhmään, jolla on todellista päätösvaltaa. Pohjois-Irlannin rauhanohjelma sekä Tanskan kasvufoorumit ja edellä kohdassa 7.4 mainitut paikallisaloitteet kuuluvat tähän hyvien toimintatapojen kategoriaan.

8. Neuvoston asetuksen N:o 1083/2006 nykyiseen 11 artiklaan ehdotetut muutokset:

11 artikla

Kumppanuus

1. Rahastojen tavoitteita toteutetaan tiiviissä yhteistyössä, jäljempänä ’kumppanuus’, komission ja kunkin jäsenvaltion kesken. Kunkin jäsenvaltion on järjestettävä muun muassa seuraavien viranomaisten ja elinten väliset kumppanuudet

a) toimivaltaiset alue- ja paikallisviranomaiset, kaupunkien viranomaiset sekä muut viranomaiset;

b) talouselämän edustajat ja työmarkkinaosapuolet;

c) kaikki muut aiheelliset tahot, jotka edustavat kansalaisyhteiskuntaa, ympäristöosapuolia ja valtiosta riippumattomia järjestöjä, sekä miesten ja naisten välisen tasa-arvon edistämisestä vastuussa olevat tahot.

Kunkin jäsenvaltion on nimettävä kansallisen, alueellisen ja paikallisen tason sekä talous- ja yhteiskuntaelämän, ympäristöalan taikka muun alan edustavimmat kumppanit, jäljempänä ’kumppanit’, kansallisten sääntöjen ja käytäntöjen mukaisesti ottaen huomioon tarpeen edistää miesten ja naisten välistä tasa-arvoa ja kestävää kehitystä sisällyttämällä siihen ympäristönsuojelua ja ympäristön parantamista koskevat vaatimukset.

2. Kumppanuutta harjoitetaan kunkin 1 kohdassa määritellyn kumppanin institutionaalisten, oikeudellisten ja rahoitusta koskevien toimivaltuuksien mukaisesti. Kumppanuus kattaa toimenpideohjelmien valmistelun, täytäntöönpanon, seurannan ja arvioinnin. Jäsenvaltioiden on otettava mukaan kaikki asiaankuuluvat kumppanit, erityisesti alueet, ohjelmatyön eri vaiheissa kunkin vaiheen määräaikoja noudattaen.

3. Komissio kuulee Euroopan tasolla edustavia järjestöjä rahastojen tuesta.

Bryssel 14 päivänä heinäkuuta 2010 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Ks. rakennerahastoista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 11 artikla.

(2) ”Hallintotapa ja kumppanuus kansallisella, alueellisella ja hankekohtaisella tasolla aluepolitiikan alalla”, esittelijä: Jean Marie Beaupuy. Euroopan parlamentti äänesti mietinnöstä 21. lokakuuta 2008.

(3) An Agenda for a Reformed Cohesion Policy. A Place Based Approach to meeting European Union Challenges and expectations, toukokuu 2009.

(4) Esimerkiksi Reves (alue- ja paikallisviranomaisten sekä osuus- ja yhteisötalouden kumppanuus), Bankwatch Network, IQ net (alueelliset hallintoviranomaiset ja tutkimus), ECAS-aloite sekä Community of Practice, johon osallistuu ESR:n hallintoviranomaisia.