Neuvoston 20 päivänä heinäkuuta 1998 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 59/98 neuvoston direktiivin 98/. . ./EY antamiseksi luonnonvaraisten eläinten pitämisestä eläintarhoissa (98/C 364/02)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen,

ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),

noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä (2),

sekä katsoo, että

luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä 9 päivänä joulukuuta 1996 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 338/97 (3) edellytetään, että monien lajien osalta eläviä yksilöitä saa tuoda yhteisöön vasta, kun niille on todistettavasti varattu asianmukaiset tilat ja hoito; mainitussa asetuksessa kielletään sen liitteessä A lueteltuihin lajeihin kuuluvien yksilöiden esittäminen yleisölle kaupallisessa tarkoituksessa, paitsi jos siihen on myönnetty erityinen poikkeus opetus-, tutkimus- tai eläinten kasvattamissyistä,

luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivissä 79/409/ETY (4) ja luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/43/ETY (5) kielletään monien lajien osalta eläimien vangitseminen, pitäminen ja kaupan pitäminen ja säädetään erityisistä syistä tehtävistä poikkeuksista, muun muassa tutkimusta ja opetusta, kannan uudelleen istutusta, luontoon palauttamista ja kasvattamista varten,

yhteisön voimassa olevan ja annettavan luonnonvaraisen eläimistön suojelua koskevan lainsäädännön asianmukainen täytäntöönpano sekä se, että eläintarhat täyttäisivät riittävän hyvin tärkeän tehtävänsä lajien suojelussa, yleisön valistamisessa ja/tai tieteellisessä tutkimuksessa, edellyttävät, että on säädettävä yhteisestä perustasta jäsenvaltioiden lainsäädännölle, joka koskee lupien myöntämistä eläintarhoille ja näiden tarkastuksia, eläinten pitämistä eläintarhoissa, henkilökunnan kouluttamista sekä vierailevan yleisön valistusta,

tarvitaan yhteisön toimintaa, jotta yhteisön eläintarhat edistäisivät biologisen monimuotoisuuden säilymistä biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen 9 artiklasta johtuvien ex situ -suojelua koskevien yhteisön velvoitteiden mukaisesti, ja

lukuisat järjestöt kuten Euroopan eläintarha- ja akvaarioliitto ovat laatineet eläintarhoissa pidettävien eläinten hoitoa ja niille varattuja tiloja koskevia ohjeita, jotka voivat olla avuksi kansallisia standardeja kehitettäessä ja hyväksyttäessä,

ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

1 artikla Tavoite

Tämän direktiivin tavoitteena on suojella luonnonvaraista eläimistöä ja biologista monimuotoisuutta huolehtimalla siitä, että jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteitä eläintarhojen lupa- ja tarkastusjärjestelmän käyttöönottamiseksi yhteisössä vahvistaen siten eläintarhojen biologisen monimuotoisuuden suojelutehtävää.

2 artikla Määritelmä

Tässä direktiivissä tarkoitetaan `eläintarhoilla` kaikkia pysyviä laitoksia, joissa luonnonvaraisten eläinlajien yksilöitä pidetään näytteillä yleisölle seitsemän tai sitä useamman päivän ajan vuodessa, lukuun ottamatta sirkuksia, lemmikkieläinkauppoja ja laitoksia, joille jäsenvaltiot myöntävät vapautuksen tämän direktiivin vaatimuksista sillä perusteella, että ne eivät pidä huomattavaa määrää eläimiä tai lajeja näytteillä yleisölle ja että vapautus ei vaaranna direktiivin tavoitteita.

3 artikla Eläintarhoihin sovellettavat vaatimukset

Jäsenvaltioiden on toteutettava 4, 5, 6 ja 7 artiklan mukaiset toimenpiteet varmistaakseen, että kaikki eläintarhat toimeenpanevat seuraavat suojelutoimet:

- osallistuvat tutkimukseen, josta on entistä enemmän hyötyä eläinlajien suojelulle ja/tai suojelutaitoihin liittyvään koulutukseen, eläinlajien suojeluun ja/tai tarvittaessa vankeudessa kasvattamiseen, kannan uudelleen istuttamiseen ja lajien luontoon palauttamiseen liittyvään tietojen vaihtoon;

- edistävät biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseen liittyvää yleisön valistamista ja tietoisuutta erityisesti antamalla tietoa näytteillä pidetyistä lajeista ja niiden luonnollisista elinoloista;

- pitävät eläimensä oloissa, jotka pyrkivät täyttämään kunkin lajin biologiset ja suojeluun liittyvät vaatimukset, muun muassa tarjoamalla lajikohtaisesti varustettuja aitauksia; sekä tarjoavat eläimille korkeatasoisen hoidon huolellisesti laaditun ohjelman pohjalta, johon kuuluu eläinlääkärin antama ennaltaehkäisevä ja sairauksien hoito ja ravinto;

- estävät eläinten karkaamisen, jotta vältyttäisiin mahdollisilta syntyperäisille eläinlajeille aiheutuvilta ekologisilta uhkilta ja ulkopuolisten tuholaisten ja syöpäläisten eläintarhaan pääsyltä;

- pitävät ajan tasalla olevaa luetteloa eläintarhassa olevista eläinlajeista.

4 artikla Luvat ja tarkastukset

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava nykyisten ja uusien eläintarhojen lupien myöntämistä ja tarkastuksia koskevat toimenpiteet varmistaakseen, että 3 artiklan vaatimuksia noudatetaan.

2. Jokaisella eläintarhalla on oltava lupa neljän vuoden kuluessa direktiivin voimaantulosta tai, jos kyseessä on uusi eläintarha, ennen kuin se avataan yleisölle.

3. Kaikissa luvissa on oltava 3 artiklan vaatimusten täytäntöönpanemista koskevat ehdot. Lupaehtojen noudattamista on valvottava muun muassa säännöllisin tarkastuksin ja tarvittavat toimenpiteet on toteutettava ehtojen noudattamisen varmistamiseksi.

4. Ennen kuin lupa voidaan myöntää, hylätä tai sen voimassaoloaikaa voidaan tuntuvasti muuttaa, jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on suoritettava tarkastus sen toteamiseksi, täyttyvätkö lupavaatimukset tai ehdotetut lupavaatimukset.

5. Jos eläintarhalla ei ole tämän direktiivin mukaista lupaa tai lupavaatimukset eivät täyty,

a) eläintarha tai sen osa on suljettava yleisöltä toimivaltaisen viranomaisen toimesta; ja/tai

b) eläintarhan tai sen osan on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen määräämiä vaatimuksia sen varmistamiseksi, että lupaehdot täyttyvät.

Jos mainittuja ehtoja ei täytetä sovitun ajan kuluessa, jonka toimivaltainen viranomainen asettaa ja joka voi olla enintään kaksi vuotta, toimivaltaisen viranomaisen on peruutettava lupa tai muutettava sitä ja suljettava eläintarha tai sen osa yleisöltä.

5 artikla

Jos jäsenvaltio voi osoittaa komissiota tyydyttävällä tavalla, että tämän direktiivin tavoite sellaisena, kuin se on esitetty 1 artiklassa, ja eläintarhoihin sovellettavat vaatimukset sellaisina, kuin ne on esitetty 3 artiklassa, täyttyvät ja että niitä pidetään jatkuvasti voimassa sääntely- ja luettelointijärjestelmän avulla, ei 4 artiklassa olevia lupavaatimuksia sovelleta. Kyseisen järjestelmän on sisällettävä muun muassa 4 artiklan 4 ja 5 kohtaa vastaavat eläintarhojen tarkastusta ja sulkemista koskevat säännökset.

6 artikla Eläintarhojen sulkeminen

Jos eläintarha tai sen osa suljetaan, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että eläimistä huolehditaan tai ne otetaan haltuun sellaisissa oloissa, joita jäsenvaltiot pitävät asianmukaisina ja tämän direktiivin tavoitteiden ja säännösten mukaisina.

7 artikla Toimivaltaiset viranomaiset

Jäsenvaltioiden on nimettävä tässä direktiivissä tarkoitetut toimivaltaiset viranomaiset.

8 artikla Seuraamukset

Jäsenvaltioiden on määrättävä seuraamukset, joita sovelletaan rikottaessa tämän direktiivin mukaisesti hyväksyttyjä kansallisia säännöksiä. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja vakuuttavia.

9 artikla Täytäntöönpano

1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään . . . (6). Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

10 artikla Voimaantulo

Tämä direktiivi tulee voimaan sinä päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

11 artikla

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty . . .

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

(1) EYVL C 205, 15.7.1996, s. 63.

(2) Euroopan parlamentin lausunto 29. tammikuuta 1998 (EYVL C 56, 23.2.1998, s. 34), neuvoston yhteinen kanta 20 päivältä heinäkuuta 1998 ja Euroopan parlamentin päätös . . . (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

(3) EYVL L 61, 3.3.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 2307/97 (EYVL L 325, 27.11.1997, s. 1).

(4) EYVL L 103, 25.4.1979, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 97/49/EY (EYVL L 223, 13.8.1997, s. 9).

(5) EYVL L 206, 22.7.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston direktiivillä 97/62/EY (EYVL L 305, 8.11.1997, s. 42).

(6) Kolme vuotta julkaisupäivästä virallisessa lehdessä.

NEUVOSTON PERUSTELUT

I JOHDANTO

1. Komissio esitti 13. joulukuuta 1995 perustamissopimuksen 130 s artiklan 1 kohtaan perustuvan suositusehdotuksen luonnonvaraisten eläinten pitämisestä eläintarhoissa.

2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 29. tammikuuta 1998 (1) ensimmäisessä käsittelyssä ehdottaen 22 tarkistusta. Koska komissio ei hyväksynyt yhtään näistä tarkistuksista, se ei esittänyt muutettua ehdotusta.

Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 24. huhtikuuta 1996 (2).

3. Neuvosto vahvisti 20. heinäkuuta 1998 yhteisen kantansa perustamissopimuksen 189 c artiklan mukaisesti.

II TAVOITE

4. Suositusehdotuksen tarkoituksena oli määritellä yleiset periaatteet, jotka koskevat lupien myöntämistä eläintarhoille, niiden tarkastuksia ja sulkemista, eläinten pitämistä eläintarhoissa, henkilökunnan kouluttamista ja turvallisuutta sekä yleisön valistusta ja turvallisuutta. Sisällyttämällä nämä periaatteet kansalliseen lainsäädäntöön pyrittiin parantamaan niitä oloja, joissa eläimiä pidetään eläintarhoissa, ja antamaan eläintarhoille mahdollisuus täyttää paremmin tehtävänsä yleisön valistamisessa, tieteellisessä tutkimuksessa ja lajien suojelussa.

Näitä periaatteita täydensivät hyvin yksityiskohtaiset liitteet, jotka koostuivat Euroopan eläintarha- ja akvaarioliiton (EAZA) laatimista ohjeista.

III YHTEISEN KANNAN ERITTELY

Yleiset huomiot

5. Vaikka neuvosto hyväksyi edellä mainitun tavoitteen keskeisen sisällön, se katsoi, että

- olisi painotettava luonnonvaraisen eläimistön suojelua ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämistä ja eläintarhojen osuutta siinä

- tavoitteen saavuttamiseksi oli tarpeen antaa sitova säädös, tässä tapauksessa direktiivi komission vuonna 1991 tekemän alkuperäisen ehdotuksen ja Euroopan parlamentin pyynnön mukaisesti, koska ei ollut mahdollista antaa yksityiskohtaisia säännöksiä, jotka kattaisivat kaikenlaiset tämän säännöksen soveltamisalaan mahdollisesti kuuluvat laitokset.

6. Edellä esitettyjen periaatteiden pohjalta neuvosto hyväksyi tarkistukset 1, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 16 ja 17.

Erityishuomautukset

(Mainitut artiklat ja johdanto-osan kappaleet viittaavat yhteiseen kantaan.)

7. Tarkistukset, joita ei hyväksytty yhteiseen kantaan

- Vaikka viimeisessä johdanto-osan kappaleessa todetaankin, että lukuisten järjestöjen laatimat ohjeet eläintarhoissa pidettävien eläinten hoidosta ja niille varatuista tiloista voivat olla avuksi kansallisia standardeja kehitettäessä ja hyväksyttäessä, neuvosto katsoi, että EAZA:n laatimien ohjeiden mukaanottaminen liitteenä ei ollut tarkoituksenmukaista, koska ei vaikuta mahdolliselta päästä yhteisymmärrykseen niin yksityiskohtaisista liitteistä, joita olisi sovellettava yhdenmukaisesti kaikissa direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa, kooltaan ja toiminnaltaan erilaisissa laitoksissa.

Tämän vuoksi neuvosto ei hyväksynyt tarkistuksia 4, 18, 19, 20, 21, 22, 23 ja 29, jotka koskevat näitä ohjeita.

- Ottaen huomioon kaikki jo 3 artiklan kolmannessa luetelmakohdassa mainitut seikat, jotka koskevat eläinten oloja ja hoitoa, neuvosto ei pitänyt tarkistusta 15 tarpeellisena.

- Voimassa olevien (erityisesti asetuksen (EY) N:o 338/97) säännösten mukaisesti ja ottaen huomioon 2 artiklan määritelmän neuvosto katsoi, ettei ole tarpeen muulla tavoin rajata niitä lajeja, joihin kuuluvia yksilöitä voidaan pitää eläintarhoissa, eikä siten hyväksynyt tarkistusta 7.

- Erityisesti 3 artiklan viidennessä luetelmakohdassa tarkoitettujen luetteloiden ansiosta eläintarhat voivat toimia tietolähteenä luonnonvaraisten eläinten kaupassa. Nämä tiedot eivät rajoitu pelkästään laittomaan kauppaan, joten tarkistuksen 28 hyväksyminen ei ollut tarpeellista.

8. Komission ehdotukseen tehdyt muutokset

Niiden muutosten lisäksi, jotka aiheutuvat 6 kohdassa mainituista tarkistuksista ja 1 artiklan sanamuodon muuttamisesta 5 kohdassa tarkoitetun mukaiseksi, neuvosto teki komission ehdotukseen seuraavat pääasialliset muutokset:

- 2 artiklassa tarkennetaan suositusehdotuksen 1 kohdassa tarkoitettua pysyvän laitoksen määritelmää ja rajoitetaan poikkeukset koskemaan laitoksia, joiden ei luonteensa tai kokonsa vuoksi voida edellyttää noudattavan direktiivin velvoitteita.

- 3 artiklaan on sisällytetty ehdotuksen 8 kohdan keskeiset asiat painottaen toimissa monimuotoisuuden säilyttämistä ja täydentämällä niitä (neljäs luetelmakohta) luonnonvaraisille eläinlajeille aiheutuvien tai niiden aiheuttamien ekologisten uhkien osalta.

- 4 artiklaan on sisällytetty ehdotuksen 1-6 kohdan keskeiset asiat sillä tarkennuksella, että eläintarhoilla on oltava lupa neljän vuoden kuluessa direktiivin voimaantulosta tai ennen eläintarhan avaamista yleisölle, eikä siis riitä, että jäsenvaltiot antavat asiaa koskevia säännöksiä; 5 artiklassa todetaan, että lupien myöntämistä vastaavia järjestelmiä voidaan soveltaa, jos voidaan varmistaa (lajien suojelua, eläintarhojen tarkastusta ja sulkemista koskevien) keskeisten säännösten täytäntöönpano.

- Direktiivin velvoittavaa luonnetta vahvistetaan 8 artiklassa, jonka mukaisesti jäsenvaltioiden on määrättävä seuraamukset, joita sovelletaan rikottaessa direktiivin mukaisesti hyväksyttyjä kansallisia säännöksiä.

- 9 artiklassa jäsenvaltioille annetaan kolme vuotta direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä.

(1) EYVL C 56, 23.2.1998, s. 34.

(2) EYVL C 204, 15.7.1996, s. 63.