Muutettu ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi rakennusten energiatehokkuudesta (komission esittämä EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan mukaisesti) /* KOM/2002/0192 lopull. - COD 2001/0098 */



Virallinen lehti nro 203 E , 27/08/2002 s. 0069 - 0081



Muutettu ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI rakennusten energiatehokkuudesta (komission esittämä EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan mukaisesti) PERUSTELUT A. Tausta 1. Komissio antoi toukokuussa 2001 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi rakennusten energiatehokkuudesta (KOM (2001) 226 lopullinen - 2001/0098 (COD)) hyväksyttäväksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklan mukaista yhteispäätösmenettelyä noudattaen. 2. Euroopan parlamentti teki 6. helmikuuta 2002 ensimmäisessä käsittelyssään ehdotukseen useita tarkistuksia. Komissio esitti tuolloin kantansa kuhunkin tarkistukseen ja ilmoitti, mitkä tarkistukset se voi hyväksyä sellaisinaan, mitkä periaatteessa ja/tai uudelleen muotoiltuina, mitkä osittain ja mitä ei lainkaan. 3. Tämän perusteella komissio on laatinut tämän muutetun ehdotuksen. 4. Komissio on tehnyt direktiiviehdotukseen kolmentyyppisiä muutoksia seuraavassa mainituin perustein: Ensinnäkin osa uusista säännöksistä on peräisin sellaisenaan Euroopan parlamentin ensimmäisestä käsittelystä. Nämä muutokset parantavat ehdotuksen teknisiä tai taloudellisia määritelmiä tai tekevät ehdotuksesta entistä tasapainoisemman ja selkeämmän sekä tarkentavat ja valaisevat sen yksittäisiä kohtia. Toiseksi komissio on hyväksynyt joitakin tarkistuksia periaatteessa, mutta tehnyt vähäisiä muutoksia niiden muotoiluun esimerkiksi yhtenäistääkseen niitä ehdotuksen muiden osien kanssa tai määritelläkseen selvemmin eräitä ehtoja, rajoituksia tai poikkeuksia. Kolmanneksi komissio on ottanut mukaan osia parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä tehdyistä tarkistuksista, kun näiden osien on katsottu olevan sopusoinnussa ehdotuksen tarkoituksen kanssa ja kun ne ovat olleet huomattavan arvokkaita ehdotuksen kannalta huolimatta siitä, että tarkistuksilla, joihin ne sisältyvät, ei kokonaisuudessaan olekaan ollut tällaista lisäarvoa. B. Hyväksyttyjä tarkistuksia koskevat huomautukset Johdanto-osan kappaleet Johdanto-osan 11 kappale Johdanto-osan 11 kappaletta koskevassa Euroopan parlamentin tarkistuksessa määritellään tarkemmin "kustannustehokkuuden" käsite, joka on erittäin tärkeä komission ehdotuksessa. Johdanto-osan 12 kappale Johdanto-osan 12 kappaletta koskeva tarkistus on tärkeä, koska sillä rohkaistaan jäsenvaltioita kehittämään kannustinjärjestelmiä ja julkisia tukia, joilla edistetään energiatehokkuussertifioinnin sekä siihen liittyvien tiedotustoimenpiteiden ja niiden seurannan toteutusta. Tarkistuksella pyritään lisäämään eri toimijoiden mahdollisuuksia hyötyä ehdotuksesta tasavertaisesti. Johdanto-osan 13 kappale Tämä on uusi johdanto-osan kappale, jossa tuodaan selvästi esille, että passiivista jäähdytystä käyttämällä voidaan vähentää huomattavasti sekä kuormitusta että energian, erityisesti sähkön, käyttöä. Johdanto-osan 15 kappale Tällä uudella johdanto-osan kappaleella edistetään EN 832-standardin kehittämistä edelleen siten, että se kattaisi myös ilmastointijärjestelmät. Ehdotettu tarkistus on yhtenäisyyden ja tasapuolisuuden lisäämiseksi muotoiltu uudelleen siten, että se koskee myös valaistusta sekä standardiehdotusta prEN 13790. Johdanto-osan 16 kappale Tämä on uusi johdanto-osan kappale. Sen pohjana olevan tarkistuksen muotoilua on jämäköitetty, jotta kyettäisiin lisäämään entisestään kannustinjärjestelmien ja verotukien käyttöä rakennusten energiatehokkuuden parantamiseksi. Johdanto-osan 17 kappale Tämäkin on uusi johdanto-osan kappale, ja sen tavoitteena on edistää todelliseen kulutukseen perustuvan käyttäjäkohtaisen veloituksen käyttöä. Tästä periaatteesta on säädetty SAVE-direktiivissä 93/76/ETY. Euroopan parlamentin tarkistusta on muutettu hieman siten, että siihen on sisällytetty myös mittauksen kustannustehokkuuden tarve. Joissakin jäsenvaltioissa on näet aiemmin todettu, että energian ja voimavarojen säästöt ovat olleet pienemmät kuin mittauskustannukset. Johdanto-osan 18 kappale Tähän johdanto-osan kappaleeseen liittyvä parlamentin tarkistus koskee energiatehokkuuden laskentamenetelmään perustuvien vähimmäisvaatimusten mukauttamista tekniikan ja standardien kehityksen huomioon ottamiseksi (itse laskentamenetelmän mukauttamisen lisäksi). Parlamentin esittämää tarkistusta on muutettu siten, että ehdotuksessa otetaan huomioon myös yhtä lailla tärkeä tarve tarkistaa säännöllisesti vähimmäisvaatimuksia ja ilmaistaan selvemmin, että varsinaisten noudatettavien tasojen vahvistamisesta vastaavat jäsenvaltiot käyttäen ehdotettua yhtenäistä laskentamenetelmää. Artiklat 1 artikla Ensimmäinen kohta Tätä kohtaa koskevaa parlamentin tarkistusta on muotoiltu hieman uudelleen. Uudessa muotoilussa yhdistetään ja vahvistetaan ensimmäisessä artiklassa tavoite sekä ilmasto- ja kustannusnäkökohdat. Näin se poistaa osittain tätä koskevan johdanto-osan kappaleen tarpeen, vaikka se ei sisälläkään sellaisia olennaisia vaatimuksia kuin käyttömahdollisuudet ja aiottu käyttö. 2 artikla 1 kohta Parlamentin tarkistusta, joka koskee rakennuksen määritelmää, on muutettu sisällyttämällä siihen sana "rakenne". Näin on vältetty sanan "rakennus" käyttö rakennuksen määritelmässä. 2 kohta Parlamentin tarkistuksen 11 periaatteiden mukaisesti on parannettu energiatehokkuuden määritelmää. Määritelmä käsittää nyt vertailukohdan (suhteellinen vertailu) sekä todellisen tehokkuuden todentamisen (vaikuttavuuden arviointi). Lisäksi muutettu teksti sisältää esimerkkejä, ja sen myötä määritelmä saatetaan lähemmäksi liitteessä määritettyä laskentamenetelmää. 4 artikla Euroopan parlamentin tarkistus mahdollistaa selvemmän erottelun olemassa olevien ja uusien rakennusten välillä, ja siinä esitetään tarkempia ehtoja vapautuksille parantamisvaatimuksista. Nämä seikat näkyvät muutoksina 4 artiklassa. Parlamentin tarkistukseen 15 sisältyy epäsuorasti mahdollisuus laajempaankin muuttamiseen, mutta tällaista muutosta ei ole tehty eksplisiittisesti. 4 artiklaa on muutettu siten, että on otettu huomioon myös Euroopan parlamentin tarkistus 19, jossa määritetään tarkemmin, mitä rakennuksia voi vapauttaa vaatimuksista. On tarkoituksenmukaista sijoittaa vapautukset 4 artiklaan ja sertifiointimenettelyt 6 artiklaan. 5 artikla 2 kohta Euroopan parlamentin tarkistuksen 18 mukaisesti 5 artiklaan on sisällytetty selvä maininta sekä rakennuksen rakenteiden että energiaa kuluttavien järjestelmien uudistamisesta. Lisäksi siihen on ehdotetulla tavalla sisällytetty aikaisempaa tekstiä selkeyttävä lisämaininta, joka koskee taloudellista kannattavuutta. Maininta kahdeksan vuoden kuoletusajasta on Euroopan parlamentin ehdotuksen mukaisesti poistettu, mutta "laajamittaisia korjauksia" määrittävä 25 prosentin kynnysarvo on säilytetty. 6 artikla 1 kohta Euroopan parlamentin tarkistuksen 19 periaate, jonka mukaan kokonaisten rakennusten energiatehokkuuden sertifioinnissa voidaan käyttää edustavien huoneistojen energiatehokkuutta, on sisällytetty 6 artiklaan. Tarkistuksessa 19 mainitut vapautukset on puolestaan sisällytetty 4 artiklaan, joskin teollisuuslaitokset on teknisistä ja määritelmäsyistä jätetty kokonaan vaatimusten ulkopuolelle. Niille asuinrakennuksille, joita ei käytetä tavanomaisina asuntoina, vuosittaiseksi käyttörajaksi on määritetty neljä kuukautta kolmen kuukauden sijasta. Ehdotettua viiden vuoden lisäaikaa vaatimusten noudattamista varten ei ole otettu mukaan, mutta toisaalta Euroopan parlamentin ehdotus mahdollistaa energiatodistusten voimassaolon pidentämisen tai vaihtoehtoisesti lisäajan sallimisen jäsenvaltioille tämän artiklan noudattamista varten, jos ne voivat osoittaa, että niillä ei ole riittävästi päteviä ja/tai valtuutettuja asiantuntijoita. 2 kohta Euroopan parlamentin tarkistuksen 20 mukaisesti on 6 artiklaan sisällytetty maininnat ajan tasalle saatetuista ja voimassa olevista lainsäädännön vaatimuksista sekä vertailuarvoista. Lisäksi CO2-indikaattorit säilytetään edelleen 3 artiklassa mainittuna vapaaehtoisena vaihtoehtona. Komitean epäsuora (ja potentiaalisesti myös suora) mahdollisuus vaikuttaa todistuksiin on sisällytetty 6 artiklaan, jotta voitaisiin pyrkiä kohti parhaiden sertifiointikäytänteiden valintaa ja mahdollisesti suurempaa yhdenmukaisuutta. 9 artikla Tämä on uusi artikla. Siinä ehdotetaan, että komitea arvioisi 1 000 m2:n kynnysarvoa viiden vuoden kuluttua. Lisäksi arvioinnissa on määrä harkita kannustimien luomista myös pienemmille toimenpiteille, jotka eivät määritetyn kynnyksen perusteella kuulu "laajamittaisten" korjausten piiriin. SAVE-direktiivin mukaiset raportointia koskevat vaatimukset voisivat helpottaa komitean työtä tämän arvioinnin yhteydessä. 10 artikla Tämä uusi artikla liittyy Euroopan parlamentin tarkistuksessa 24 edellytettyyn tiedotuskampanjan käynnistämiseen. Komissio pohtiikin jo tällaisen toimenpiteen toteuttamista. 13 artikla 1 kohdan ensimmäinen alakohta Euroopan parlamentin tarkistuksessa 25 ehdotetaan, että ajankohta, jona jäsenvaltioiden on viimeistään saatettava direktiivi voimaan, muutetaan siten, että se on tietyn päivämäärän sijasta 36 kuukautta direktiivin voimaantulon jälkeen. Liite A osa 1 kohdan g alakohta Sisäilmaolosuhteet ovat tärkeä tekijä, ja ne on lisätty laskentamenetelmää koskevaan liitteeseen Euroopan parlamentin lisäyksen 26 mukaisesti. 1 kohdan h alakohta Parlamentin tarkistuksessa 28 ehdotetaan sellaisten elementtien, tuotteiden tai komponenttien sisällyttämistä liitteeseen, joiden lämpö- ja energiaominaisuudet on sertifioitu EN45011-standardin mukaista menettelyä noudattaen. Kun tuotteita sertifioidaan EU-standardien mukaisesti, niiden ominaisuudet hyväksytään kaikilta osin, mikä olisi otettava huomioon yhtenäistetyssä laskentamenetelmässä. Koska EN45011-standardi sisältyy rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettuun direktiiviin (89/106/ETY) yhtenä useista vaihtoehtoisista vaatimustenmukaisuuden mittareista, ehdotuksessa viitataan standardin sijasta kyseiseen direktiiviin (kyseessä on komission toimivaltaisten yksikköjen kuulemisen perusteella tehty tekninen muutos). 3 kohdan g alakohta. Urheilulaitokset ovat rakennuksia, jotka käyttävät huomattavan määrän energiaa, ja ne voidaan hyvin esittää liitteessä erillisenä luettelon kohtana. Eurostatin 15. lokakuuta 1997 antama rakennusluokitus ('Classification of Types of Construction', CC) sallii tämän ongelmitta. 2001/0098 (COD) Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI rakennusten energiatehokkuudesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [1], [1] ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [2], [2] ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [3], [3] noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [4], [4] sekä katsovat seuraavaa: (1) Perustamissopimuksen 6 artiklan mukaan ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen. (2) Luonnonvaroihin, joiden harkittuun ja järkevään käyttöön perustamissopimuksen 174 artiklassa viitataan, kuuluvat öljytuotteet, maakaasu ja kiinteät polttoaineet, jotka ovat olennaisia energialähteitä, mutta myös suurimpia hiilidioksidipäästöjen lähteitä. (3) Energiatehokkuuden parantaminen muodostaa merkittävän osan niistä politiikoista ja toimenpiteistä, jotka ovat tarpeen Kioton pöytäkirjassa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, ja se olisi sisällytettävä kaikkiin lisäsitoumusten täyttämiseen tähtääviin poliittisiin ohjelmiin. (4) Energian kysynnän hallinta on tärkeä väline, jonka avulla yhteisö voi vaikuttaa maailmanlaajuisiin energiamarkkinoihin ja siten energian toimitusvarmuuteen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. (5) Neuvosto vahvisti 30 päivänä toukokuuta 2000 tekemissään päätelmissä 8835/2000 ja 5 päivänä joulukuuta 2000 tekemissään päätelmissä 14000/2000 energiatehokkuuden parantamista koskevan komission toimintasuunnitelman ja vaati, että rakennusalalla toteutetaan erityistoimenpiteitä. (6) Valtaosan yhteisön rakennuskannasta muodostavan asunto- ja palvelualan osuus energian loppukulutuksesta yhteisössä on yli 40 prosenttia; alan laajentuminen nostaa alan energian kulutusta ja siten myös alan hiilidioksidipäästöjä. (7) Hiilidioksidipäästöjen rajoittamisesta energiatehokkuutta parantamalla (SAVE) [5] 13 päivänä syyskuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/76/ETY edellytetään, että jäsenvaltiot laativat ja toteuttavat energiatehokkuutta koskevia ohjelmia rakennusalalla sekä raportoivat niistä; direktiivin avulla saavutetut merkittävät edut alkavat nyt näkyä. Tarvitaan kuitenkin direktiiviä täydentävä säädös, jossa vahvistetaan nykyistä konkreettisemmat toimet merkittävien mutta vielä toteuttamattomien energian säästömahdollisuuksien saavuttamiseksi ja vähennetään jäsenvaltioiden tulosten välillä tällä alalla vallitsevia suuria eroja. [5] EYVL L 237, 22.9.1993, s. 28. (8) Rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä syyskuuta 1988 annetussa neuvoston direktiivissä 89/106/ETY [6] edellytetään, että rakennuskohteet ja niiden lämmitys-, jäähdytys- ja tuuletusjärjestelmät on suunniteltava ja rakennettava siten, että käytössä tarvittavan energian määrä on pieni kohteen ilmasto-olosuhteet ja asukkaat huomioon ottaen. [6] EYVL L 40, 11.2.1989, s. 12 (suomen- ja ruotsinkieliset erityispainokset: alue 13, nide 17, s. 185). (9) Rakennusten energiatehokkuutta laskettaessa perustana olisi käytettävä menetelmää, jossa otetaan huomioon lämpöeristyksen lisäksi muut yhä merkittävämmiksi käyvät tekijät, kuten lämmitys/ilmastointijärjestelmät, uusiutuvien energialähteiden käyttö ja rakennuksen suunnittelu. Yhteisen lähestymistavan omaksuminen tällaiselle menettelylle, jonka suorittaa pätevä henkilöstö, auttaa osaltaan luomaan yhtäläisen toimintakentän jäsenvaltioiden energiansäästöpyrkimyksille rakennusalalla ja parantaa yhteisön kiinteistömarkkinoiden avoimuutta, kun rakennusten tulevat omistajat tai käyttäjät saisivat energiatehokkuutta koskevia tietoja. (10) Rakennukset vaikuttavat energiankulutukseen pitkällä aikavälillä, ja tästä syystä uusien rakennusten olisi täytettävä energiatehokkuutta koskevat paikallisen ilmaston mukaan asetetut vähimmäisstandardit. Koska vaihtoehtoisten energiahuoltojärjestelmien tarjoamia mahdollisuuksia ei yleensä tutkita täysimääräisesti, niiden toteutettavuuden järjestelmällinen arviointi on asianmukaista tietyn koon ylittävien uusien rakennusten osalta. (11) Tietyn koon ylittävien olemassa olevien rakennusten laajamittaiset korjaukset olisi nähtävä mahdollisuutena toteuttaa kustannustehokkaita toimenpiteitä energiatehokkuuden parantamiseksi. Tarvittavien investointien olisi oltava taloudellisesti kannattavia, toisin sanoen niistä olisi kohtuullisella aikavälillä saatava tuottoa. (12) Tarjoamalla puolueetonta tietoa rakennusten energiatehokkuudesta niiden rakentamisen, myynnin tai vuokraamisen yhteydessä energiasertifiointi auttaa lisäämään kiinteistömarkkinoiden avoimuutta ja rohkaisee siten energiaa säästäviin investointeihin. Sertifiointimenettelyä voidaan tukea julkisesti rahoitetuilla ohjelmilla, jotta taataan tasapuoliset mahdollisuudet energiatehokkuuden parantamiseen erityisesti sosiaalipoliittisin perustein rakennetuissa tai hallinnoiduissa asuinrakennuksissa. Sen pitäisi myös helpottaa kannustinjärjestelmien käyttöä. Julkisten viranomaisten rakennusten ja rakennusten, joissa kansalaiset käyvät usein, olisi toimittava esimerkkeinä siten, että niissä otettaisiin ympäristö- ja energianäkökohdat huomioon, ja tästä syystä niille olisi suoritettava energiasertifiointi säännöllisin väliajoin. Energiatehokkuutta koskevien tietojen levittämistä kansalaisille olisi tehostettava asettamalla rakennusten energiatodistukset selvästi näkyville. Sisälämpötiloja koskevien virallisten suositusten ja todellisuudessa mitattujen lämpötilojen näkyville asettamisen pitäisi vähentää lämmitys-, ilmastointi- ja tuuletusjärjestelmien väärää käyttöä. Tällä tavoin olisi osaltaan myötävaikutettava siihen, että vältetään tarpeetonta energiankäyttöä ja säilytetään sisätiloissa ulkoilman lämpötilaan verrattuna miellyttävä ilma. (13) Viime vuosina on ollut havaittavissa, että ilmastointijärjestelmien käyttö on lisääntynyt voimakkaasti eteläisen Euroopan maissa. Tämä aiheuttaa näissä maissa huomattavia ongelmia huippukuorma-aikoina sekä nostaa sähkön kustannuksia ja rasittaa maiden energiatasetta. Keskeisenä tavoitteena olisi oltava rakennusten kesäajan lämpötehokkuutta parantavien strategioiden laatiminen. Tätä varten olisi kehitettävä edelleen passiivisia jäähdytystekniikoita, erityisesti niitä, joiden avulla voidaan parantaa sisäilmaolosuhteita sekä rakennuksia ympäröivää mikroilmastoa. (14) Pätevän henkilöstön suorittamalla lämmityskattiloiden ja keskusilmastointijärjestelmien säännöllisellä huollolla varmistetaan, että laitteet on säädetty oikein tuotemääritelmien mukaisesti ja että ne toimivat ympäristön, turvallisuuden ja energian kannalta parhaalla mahdollisella tavalla. Koko lämmitysjärjestelmän puolueeton arviointi on asianmukaista suorittaa aina, kun harkitaan järjestelmän vaihtamista kustannustehokkuuteen liittyvin perustein. (15) Tehokkuusstandardit EN 832 ja prEN 13790 eivät koske ilmastointi- ja valaistusjärjestelmiä; komission olisi sen vuoksi laajennettava kyseisiä standardeja niin, että ne kattaisivat myös ilmastoinnin ja valaistuksen. (16) Jäsenvaltioiden olisi käytettävä energiatehokkuuden parantamiseksi useita eri kannustuskeinoja, kuten korkomenojen vähennyskelpoisuutta verotuksessa, matalakorkoisia lainoja sekä energiatehokkuuden sisällyttämistä julkishallinnon osto- ja hankintapolitiikan olennaiseksi osatekijäksi. (17) Lämmityksen, ilmastoinnin ja lämpimän veden kustannusten veloittaminen rakennusten asukkailta todellisen kulutuksen perusteella edistää energian säästämistä asumisessa. Olisi suotavaa, että rakennusten asukkaat voisivat itse säädellä omaa lämmön ja lämpimän veden kulutustaan sikäli kuin tällaiseen säätelyyn tarvittavat välineet ovat kustannustehokkaita. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon direktiivin 93/76/ETY 3 artikla sekä lisäksi neuvoston suositukset 76/493/ETY [7] ja 77/712/ETY [8] ja neuvoston 9 päivänä kesäkuuta 1980 [9] ja 15 päivänä tammikuuta 1985 [10] antamat päätöslauselmat, jotka koskevat edellä mainittujen kustannusten veloittamista. [7] EYVL L 140, 28.5.1976, s. 12. [8] EYVL L 295, 18.11.1977, s. 1. [9] EYVL C 149, 18.6.1980, s. 3. [10] EYVL C 20, 22.1.1985, s. 1. (18) Olisi säädettävä mahdollisuudesta mukauttaa nopeasti rakennusten energiatehokkuuden laskentamenetelmää ja tarkistaa säännöllisesti energiatehokkuuden vähimmäisstandardeja, jotta voidaan ottaa huomioon tekniikan kehittyminen ja standardoinnin alalla [tulevaisuudessa] saavutettava kehitys. (19) Perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti energiatehokkuutta koskevan standardijärjestelmän ja sen tavoitteiden perustana olevat yleiset periaatteet on vahvistettava yhteisön tasolla, mutta niiden yksityiskohtainen täytäntöönpano olisi jätettävä jäsenvaltioiden tehtäväksi, jotta kukin jäsenvaltio voi valita omaan erityistilanteeseensa parhaiten soveltuvan järjestelyn. Tässä direktiivissä säädetään ainoastaan näiden tavoitteiden saavuttamisen edellyttämistä vähimmäistoimenpiteistä, eikä siihen sisälly muita kuin tämän tarkoituksen kannalta välttämättömiä toimenpiteitä. (20) Tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämistä toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [11] mukaisesti , [11] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Tämän direktiivin tavoitteena on rakennusten energiatehokkuuden parantaminen yhteisössä siten, että otetaan huomioon ulkoilmaolosuhteet ja sisäilmavaatimukset, paikalliset olosuhteet sekä kustannustehokkuus. Tässä direktiivissä säädetään vaatimuksista, jotka koskevat: a) rakennusten yhtenäistetyn energiatehokkuuden yhteisen laskentamenetelmän yleistä kehystä, b) vähimmäisstandardien soveltamista uusien rakennusten energiatehokkuuteen, c) vähimmäisstandardien soveltamista sellaisten suurien olemassa olevien rakennusten energiatehokkuuteen, joihin tehdään laajamittaisia korjauksia, d) rakennusten energiasertifiointia sekä sertifiointitodistuksen ja muiden asiaan liittyvien tietojen näkyvää esille asettamista julkisissa rakennuksissa ja e) rakennusten lämmityskattiloiden ja keskusilmastointijärjestelmien säännöllisiä tarkastuksia sekä lämmitysjärjestelmän arviointia rakennuksissa, joissa lämmityskattilat ovat yli 15 vuotta vanhoja. 2 artikla Tässä direktiivissä käytetään seuraavia määritelmiä: 1) rakennus: katettu seinällinen rakenne, jonka sisäilman säätelyyn käytetään energiaa; "rakennus" voi tarkoittaa rakennusta kokonaisuudessaan tai rakenteen osia, jotka on suunniteltu tai muutettu käytettäviksi erikseen, 2) rakennuksen energiatehokkuus: rakennuksen kokonaisenergiataloudellisuus , joka ilmenee erilaisiin rakennuksen käyttöön liittyviin tarkoituksiin, kuten lämmitykseen, veden lämmitykseen, jäähdytykseen, tuuletukseen tai valaistukseen, tarvittavaksi arvioituna ja tosiasiallisesti kulutettuna suhteellisena energiamääränä. Tämä määrä on ilmaistava yhtenä tai useampana lukuna, joiden laskennassa on otettu huomioon tekijät, jotka vaikuttavat energian tarpeeseen, eli eristys, ilmatiiviys, tekniset ja asennusominaisuudet, ilmastollisiin näkökohtiin liittyvä suunnittelu ja sijainti, auringonvalon määrä ja käyttö, ympäröivien rakenteiden vaikutus, oma energiantuotanto ja uusiutuvan energian tuotanto sekä muut tekijät, mukaan luettuna sisäilma, 3) rakennuksen energiatehokkuuden vähimmäisstandardi: rakennuksen energiatehokkuutta koskeva säännelty vähimmäisvaatimus, 4) rakennuksen energiatehokkuustodistus: virallisesti tunnustettu todistus, jossa ilmoitetaan liitteessä vahvistetun menetelmän mukaisesti suoritetun rakennuksen energiatehokkuuden laskennan tulokset, 5) julkiset rakennukset: julkisten viranomaisten rakennukset ja rakennukset, joissa kansalaiset käyvät ja joita kansalaiset käyttävät usein, esimerkiksi koulut, sairaalat, julkisen liikenteen rakennukset, sisäliikuntahallit, uimahallit ja vähittäiskaupan rakennukset, jotka ovat kooltaan yli 1 000 m2, 6) yhdistetty lämmön ja sähkön tuotanto: primääripolttoaineiden samanaikainen konversio mekaaniseksi energiaksi tai sähköksi ja lämmöksi, 7) ilmastointijärjestelmä: laitteet, jotka on suunniteltu jäähdyttämään ja käsittelemään ympäröivää ilmaa, 8) lämmityskattila: lämmityskattilan rungosta ja polttimesta muodostuva yksikkö, joka on suunniteltu siirtämään palamisessa vapautuva lämpö veteen, 9) nimellishyötyteho (kilowatteina ilmaistuna): valmistajan vahvistama ja takaama suurin mahdollinen lämpöarvo, joka voidaan tuottaa jatkuvassa käytössä valmistajan ilmoittamalla hyötyteholla, 10) hyötyteho (prosentteina ilmaistuna): kattilaveteen siirtyneen lämpömäärän suhde polttoaineen vakiopaineisen nettolämpöarvon ja aikayksikköä kohden ilmaistun polttoaineenkulutuksen tuloon, 11) lämpöpumppu: laite, joka ottaa lämpöä ympäröivästä ympäristöstä ja toimittaa sen säädeltyyn ympäristöön. 3 artikla 1. Jäsenvaltioiden on sovellettava rakennusten energiatehokkuuden laskentamenetelmää, joka perustuu liitteessä olevassa A osassa esitettyyn yleiseen kehykseen. Rakennuksen energiatehokkuus on ilmaistava selkeällä ja yksinkertaisella tavalla, ja siihen voi sisältyä CO2-päästöjen indikaattori. 2. Edellä mainitun kehyksen 1 ja 2 kohta on mukautettava tekniikan kehitykseen 12 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. Tällaisessa mukauttamisessa on otettava huomioon kansallisella tasolla sovellettavat standardit ja normit, jotka voivat hyödyllisellä tavalla edistää parhaiden käytänteiden käyttöä yhteisössä. 4 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että säännölliseen käyttöön tarkoitetut uudet rakennukset täyttävät energiatehokkuutta koskevat vähimmäisstandardit, jotka on laskettu liitteessä olevassa A osassa esitetyn yleisen kehyksen mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat vaatimuksia määrittäessään tehdä eron uusien ja olemassa olevien rakennusten sekä rakennusten eri luokkien välillä. Näissä vaatimuksissa on otettava huomioon yleiset sisäilmaolosuhteet, jotta voitaisiin välttää mahdolliset haittavaikutukset; lisäksi on otettava huomioon parhaat käytänteet. Näitä energiatehokkuutta koskevia vaatimuksia on tarkasteltava uudelleen säännöllisesti enintään viiden vuoden välein ja ne on tarvittaessa ajantasaistettava siten, että ne vastaavat tekniikan kehitystä rakennusalalla. 2. Jäsenvaltiot voivat jättää määrittämättä tai soveltamatta 1 kohdassa tarkoitettuja vaatimuksia seuraavien rakennusluokkien osalta: a) rakennukset ja monumentit, joita suojellaan virallisesti osana suojelukohteeksi määrättyä ympäristöä tai niiden erityisen arkkitehtonisen tai historiallisen arvon vuoksi, jos niiden luonne tai ulkonäkö muuttuisi vaatimusten noudattamisen vuoksi tavalla, jota ei voida hyväksyä, b) rakennukset, joissa harjoitetaan uskontoa ja uskonnollisia menoja, c) väliaikaiset rakennukset, joiden suunniteltu käyttöaika on enintään kaksi vuotta, teollisuuslaitokset, työpajat ja muut kuin asuinkäyttöön tarkoitetut maatilarakennukset, joissa energian tarve on alhainen, sekä muut kuin asuinkäyttöön tarkoitetut maatilarakennukset, joita käytetään alalla, jota koskee kansallinen alakohtainen energiatehokkuussopimus, d) asuinrakennukset, jotka on tarkoitettu käytettäviksi alle neljän kuukauden ajan vuodessa, e) yksittäiset rakennukset, joiden hyötypinta-ala on yhteensä alle 50 m2. 5 artikla 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava sellaisten uusien rakennusten osalta, joiden kokonaispinta-ala on yli 1 000 m2, että uusiutuvien energialähteiden käyttöön, yhdistettyyn lämmön ja sähkön tuotantoon, kaukolämpöön tai tietyissä olosuhteissa lämpöpumppujen käyttöön perustuvien hajautettujen energiahuoltojärjestelmien asentamisen tekninen, ympäristöön liittyvä ja taloudellinen toteutettavuus arvioidaan ennen rakennusluvan myöntämistä. Arvioinnin tulosten on oltava kaikkien asianomaisten saatavilla tuloksiin tutustumista varten. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kun hyötypinta-alaltaan yhteensä yli 1 000 m2:n rakennuksiin tehdään laajamittaisia korjauksia, näiden rakennusten energiatehokkuutta parannetaan siten, että ne täyttävät vähimmäisvaatimukset, sikäli kuin tämä on teknisesti, toiminnallisesti ja taloudellisesti toteutettavissa ja vaadittava investointi on taloudellisesti kannattava. Jäsenvaltioiden on johdettava nämä energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset niiden energiatehokkuutta koskevien vaatimusten pohjalta, jotka määritetään rakennuksille 3 artiklan mukaisesti. Vaatimukset voidaan määrittää joko koko korjatulle rakennukselle tai sen energiaa kuluttaville järjestelmille tai osille, kun ne kuuluvat rajatun ajanjakson aikana toteutettavan korjauksen piiriin, siten, että tavoitteena on rakennuksen kokonaisenergiatehokkuuden parantaminen. 3. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa sovelletaan kaikissa niissä tapauksissa, joissa korjausten kokonaiskustannukset ovat yli 25 % rakennuksen nykyisestä vakuutusarvosta. 6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rakennuksia rakennettaessa, myytäessä tai vuokrattaessa energiatehokkuutta koskeva todistus, joka saa olla enintään viisi vuotta vanha, asetetaan mahdollisen ostajan tai vuokralaisen saataville. Samaan rakennukseen kuuluvien, erilliseen käyttöön tarkoitettujen huoneistojen tai yksikköjen sertifiointi voi perustua: a) koko rakennuksen yhteissertifiointiin, kun erillisistä huoneistoista koostuva rakennus on varustettu yhteisellä lämmitysjärjestelmällä, b) jonkin toisen samaan rakennukseen kuuluvan ja sen kannalta edustavan huoneiston arviointiin. Jäsenvaltiot saavat jättää ensimmäisen alakohdan soveltamisen ulkopuolelle 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut luokat. 2. Rakennuksen energiatehokkuutta koskevassa todistuksessa on esitettävä tietoa viitearvojen, kuten voimassa olevien laissa säädettyjen vaatimusten sekä vertailuarvojen, muodossa, jotta kuluttajat voivat vertailla ja arvioida rakennuksen energiatehokkuutta. Todistukseen on liitettävä suosituksia energiatehokkuuden parantamiseksi. Tietoja ja suosituksia voidaan muuttaa 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 3. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että julkisissa rakennuksissa energiatehokkuutta koskeva todistus, joka saa olla enintään viisi vuotta vanha, asetetaan näkyvälle paikalle, josta se on helposti kansalaisten nähtävissä. Julkisissa rakennuksissa on lisäksi asetettava selvästi näkyville seuraavat tiedot: a) sisälämpötilojen vaihteluväli ja tarvittaessa asiaan liittyvät muut ilmastotekijät, kuten suhteellinen kosteus, joista viranomaiset ovat antaneet suosituksensa kyseisen tyyppiselle rakennukselle, b) nykyinen sisälämpötila ja muut asiaan liittyvät ilmastotekijät, jotka osoitetaan luotettavan laitteen (luotettavien laitteiden) avulla. 7 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä toimenpiteistä: a) nimellishyötyteholtaan yli 10 kW:n lämmityskattiloiden säännöllisten tarkastusten toteuttamiseksi liitteessä olevan B osan vaatimusten mukaisesti, b) nimellishyötyteholtaan yli 12 kW:n keskusilmastointijärjestelmien säännöllisten tarkastusten toteuttamiseksi liitteessä olevan C osan vaatimusten mukaisesti. Näitä vaatimuksia muutettaessa on noudatettava 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä. 8 artikla Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rakennusten sertifioinnin, siihen liittyvien suositusten laadinnan sekä lämmityskattiloiden ja ilmastointijärjestelmien tarkastuksen suorittavat - riippumatta siitä, onko tarkastuksen tekijä julkinen elin tai auktorisoitu yksityinen tarkastuslaitos - puolueettomasti toimivat pätevät ja/tai valtuutetut asiantuntijat. 9 artikla Komissio, jota avustaa 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu komitea, arvioi tätä direktiiviä viimeistään viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta direktiivin soveltamisesta saatujen kokemusten perusteella ja ehdottaa tarvittaessa asianmukaisia muutoksia Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Osana tätä arviointia komissio pohtii: a) toimenpiteitä, joilla olemassa olevat rakennukset, joiden kokonaispinta-ala on alle 1 000 m2, voidaan niihin tehtävien korjausten yhteydessä saattaa 5 artiklassa säädettyjen vaatimusten mukaisiksi, b) yleisiä kannustimia, joiden avulla voitaisiin edistää energiatehokkuutta parantavia investointeja sellaisiin rakennuksiin, joihin ei tehdä laajamittaisia korjauksia, siten, että sovitetaan yhteen vuokranantajien vai vuokralaisten erilaiset etunäkökohdat. 10 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joiden avulla rakennusten käyttäjille tiedotetaan eri menetelmistä ja keinoista energiatehokkuuden parantamiseksi. Komissio auttaa jäsenvaltioita toteuttamaan tällaisia tiedotuskampanjoita, jotka voivat sisältyä yhteisön ohjelmiin. 11 artikla Mahdolliset muutokset, jotka ovat tarpeen liitteen mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen, on vahvistettava 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 12 artikla 1. Komissiota avustaa neuvoston direktiivin 92/75/ETY [12] 10 artiklalla perustettu komitea , joka koostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana toimii komission edustaja. [12] EYVL L 297, 13.10.1992, s. 16. 2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 artiklaa ottaen huomioon kyseisen päätöksen 7 ja 8 artiklan säännökset. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika on kolme kuukautta. 3. Komitea vahvistaa oman työjärjestyksensä. 13 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään [päivämäärä lisätään myöhemmin]. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltiot säätävät siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 14 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 15 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE A. Rakennusten energiatehokkuuden laskennan kehys (3 artikla) 1. Rakennusten energiatehokkuuden laskentamenetelmässä on yhdistettävä seuraavat näkökohdat: a) (rakennuksen kuoren ja laitteiden) lämpöeristys b) lämmityslaitteet ja lämpimän veden jakelu c) ilmastointilaitteet d) tuuletusjärjestelmä e) valaistusjärjestelmä f) talojen ja asuntojen sijainti ja suunta g. sisäilmaolosuhteet h. elementit, tuotteet tai komponentit, joiden lämpö- tai energiaominaisuudet on määritetty rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 89/106/ETY puitteissa vahvistetun menetelmän tai - jos eurooppalaisia standardeja ei vielä ole - kansallisten standardien mukaisesti. 2. Laskennassa on otettava huomioon seuraavien näkökohtien myönteinen vaikutus: a) aurinkoenergiajärjestelmät ja muut uusiutuvien energialähteiden käyttöön perustuvat lämmitys- ja sähköjärjestelmät b) yhdistetyllä lämmön ja sähkön tuotannolla ja/tai kaukolämpöjärjestelmillä tuotettu sähkö 3. Laskentatarkoituksia varten rakennukset olisi jaettava vähintään seuraaviin luokkiin: a) yhden asunnon asuinrakennukset b) kahden tai useamman asunnon asuinrakennukset c) toimistot d) koulutusrakennukset e) sairaalat f) hotellit ja ravintolat g. urheilulaitokset h) tukku- ja vähittäiskaupan rakennukset i) muun tyyppiset energiaa kuluttavat rakennukset B. Lämmityskattiloiden tarkastusvaatimukset (7 artiklan a alakohta) Lämmityskattiloiden tarkastuksessa on otettava huomioon energiankulutus ja hiilidioksidipäästöjen rajoittaminen. Sellaiset lämmityskattilat, joiden hyötyteho on yli 100 kW, on tarkastettava vähintään joka toinen vuosi. Sellaisten lämmitysjärjestelmien osalta, joiden lämmityskattiloiden nimellishyötyteho on yli 10 kW ja joiden lämmityskattilat ovat yli 15 vuotta vanhoja, jäsenvaltioiden on säädettävä tarvittavista toimenpiteistä koko lämmitysjärjestelmän tarkastamiseksi yhdellä kerralla. Tähän tarkastukseen sisältyy lämmityskattilan tehon arviointi täydellä ja osittaisella kuormituksella ja lämmityskattilan koon arviointi rakennuksen lämmitysvaatimuksiin verrattuna, ja sen perusteella toimivaltaiset viranomaiset antavat käyttäjille neuvoja lämmityskattiloiden vaihtamisesta ja vaihtoehtoisista ratkaisuista. C. Keskusilmastointijärjestelmien tarkastusvaatimukset (7 artiklan b alakohta) Keskusilmastointijärjestelmän tarkastuksessa on otettava huomioon energiankulutus ja hiilidioksidipäästöjen rajoittaminen. Tähän tarkastukseen sisältyy ilmastointijärjestelmän tehon arviointi täydellä ja osittaisella kuormituksella ja järjestelmän koon arviointi rakennuksen jäähdytysvaatimuksiin verrattuna, ja sen perusteella toimivaltaiset viranomaiset antavat käyttäjille neuvoja ilmastointijärjestelmän tehon mahdollisesta parantamisesta tai järjestelmän vaihtamisesta ja vaihtoehtoisista ratkaisuista.