KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE PIENET MAKSUT SISÄMARKKINOILLA

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

PIENET MAKSUT SISÄMARKKINOILLA

TIIVISTELMÄ

Euroopan unionilla on sisämarkkinat ja euro, mutta yhtenäinen maksualue puuttuu vielä. Suuria maksuja (rahan tukkumarkkinoilla) voidaan nyt suorittaa rajojen yli miltei yhtä nopeasti ja edullisesti kuin kotimaassa, mutta pienten rajatylittävien maksujen (vähittäismaksujen) suorittaminen on vähemmän luotettavaa, se kestää yleensä kauemmin ja maksaa huomattavasti enemmän kuin kotimaassa suoritettavat maksut. Pienten rajatylittävien maksujen suorittamista on tehostettava merkittävästi ja niistä perittäviä maksuja alennettava huomattavasti 1. tammikuuta 2002 mennessä.

Tiedonannossa korostetaan tehokkaiden, turvallisten ja edullisten vähittäismaksupalvelujen tarvetta sisämarkkinoilla euron käyttöönoton jälkeen. Komissio katsoo, että vähittäismaksupalvelut ja niitä koskevat ehdot ovat tärkeitä varmistettaessa kuluttajien luottamus sähköiseen kaupankäyntiin. Eräät tässä tiedonannossa käsitellyt asiat ovat tärkeitä sähköisen kaupankäynnin osalta. Tässä tiedonannossa ei kuitenkaan käsitellä maksupalvelujen asemaa sähköisen kaupankäynnin kehityksessä vaan sitä tarkastellaan erikseen.

Erityisesti on keskityttävä pieniin tilisiirtoihin. Rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetun direktiivin (97/5/EY) toimeenpano on ensimmäinen tärkeä tehtävä. Yhteiset tekniset standardit edistävät myös asiaa, ja lisäksi pankkien tulisi sitoutua panemaan toimeen olemassa olevat kansainväliset tilinumerointi- ja maksumääräysstandardit tammikuun 1. päivään 2002 mennessä. Komissio ehdottaa myös, että maksutasetilastointia varten otetaan käyttöön yhteinen vähimmäismäärä, jota pienempiä rajatylittäviä maksuja ei tarvitse ilmoittaa ja joka tulee voimaan viimeistään 1. tammikuuta 2002.

Rajatylittävien vähittäismaksusiirtojen tehostuminen riippuu kuitenkin viime kädessä asianmukaisten ja tehokkaiden rajatylittävien siirtoyhteyksien perustamisesta. Pankkeja ja pankkikonserneja kehotetaan tekemään ehdotuksia vuoden 2000 syyskuun loppuun mennessä. Komissio tarkastelee niitä yhdessä EKPJ:n kanssa ja järjestää syksyllä 2000 pyöreän pöydän kokouksen, jossa käsitellään eri vaihtoehtoja. Komissio saattaa harkita uudelleen rajatylittävien tilisiirtojen ja veloitusten pisimmän sallitun suoritusajan lyhentämistä edelleen saattaakseen sen paremmin vastaamaan kotimaassa tehtäviä siirtoja.

Maksukortin rajatylittävän ja kotimaisen käytön maksujen ero on huomattavasti pienempi kuin tilisiirron, ja pankkeja kehotetaankin vakavasti poistamaan jäljellä olevat erot. Pankkien on myös parannettava yleisistä ehdoista, palkkioista, veloituksista ja (muiden kuin euron osalta) valuuttakursseista asiakkaille annettavia tietoja. Komissio aikoo julkaista kilpailua koskevan tiedonannon, jossa esitellään yleisesti pankkien maksukorttiyhteistyön mahdollisuudet ja rajoitukset. Pankkeja kehotetaan myös voimakkaasti huolehtimaan elektronisten maksuvälineiden yhteentoimivuudesta ja erityisesti siitä, että elektronisia kukkaroita voidaan käyttää rajojen yli 1. päivään tammikuuta 2002 mennessä.

Sekkien kotimaisen ja rajatylittävän käytön maksujen erot ovat suuremmat kuin muiden maksuvälineiden kohdalla. Pankkeja kehotetaan pohtimaan, kuinka ne voivat täyttää yleisön tarpeet silloin kun on kyse nykyistä eurosekkijärjestelmää vastaavasta rajatylittävästä maksuvälineestä.

Komissio on edelleen huolissaan maksuista, joita veloitetaan euroalueen kansallisten seteleiden vaihtamisesta toisessa maassa ja on pyytänyt pankkeja ja rahanvaihtotoimistoja esittämään maksut julkisesti. Komissio kehottaa jälleen pankkeja tutkimaan uudelleen veloitusjärjestelmiään erityisesti pienten maksutapahtumien osalta. Kannustaakseen pankkeja suhtautumaan asiaan myönteisessä hengessä komissio aikoo kiinnittää erityisesti huomiota ylisuuriin veloituksiin ja tutkii mahdollisia kilpailunvastaisia käytäntöjä.

Uusi tiedonanto petosten torjunnasta on valmisteilla. Komissio aikoo tarkkailla maksualan toimia turvallisen ympäristön luomisessa. Tiedonannossa keskitytään myös muihin ehkäiseviin toimenpiteisiin, kuten tiedonvaihtoon, koulutusohjelmiin ja tiedotusaineistoon.

JOHDANTO

Euroopan unionilla on sisämarkkinat ja euro, mutta yhtenäinen maksualue puuttuu vielä. Suuria maksuja (rahan tukkumarkkinoilla) voidaan nykyisin suorittaa rajojen yli miltei yhtä nopeasti ja edullisesti kuin kotimaassa, mutta pienten rajatylittävien maksujen (vähittäismaksujen) suorittaminen on vähemmän luotettavaa, kestää kauemmin ja maksaa huomattavasti enemmän kuin kotimaassa suoritettavat maksut.

Neuvoston ja Euroopan parlamentin hyväksymässä rahoitusmarkkinoiden puitteiden toteuttamista koskevassa toimintasuunnitelmassa [1] edellytetään integroitujen vähittäismaksujärjestelmien luomista, joiden avulla pienet rajatylittävät maksut voidaan suorittaa yhtä turvallisesti ja kilpailukykyisin ehdoin kuin kotimaiset maksut. Tässä yhteydessä komissio nojaa suurelta osin markkinapohjaiseen lähestymistapaan, joka edellyttää pankkialan vapaaehtoista yhteistyötä ja investointeja, joiden pitäisi olla kannattavia pitkällä aikavälillä. Näiden järjestelmien olisi oltava toiminnassa ennen euron siirtymävaiheen päättymistä (toisin sanoen vuoden 2002 alkuun mennessä).

[1] "Rahoitusmarkkinoiden puitteiden toteuttaminen: toimintasuunnitelma", KOM(99) 232, 11.5.1999.

Komission tavoitteet ovat samat kuin Euroopan keskuspankin tiedotteessa [2] ilmaistut tavoitteet. Vaikka EKP:n tiedote keskittyy rajatylittäviin tilisiirtoihin, tässä tiedonannossa käsitellään tätä olennaista seikkaa ja tarkastellaan myös muita elektronisia maksuvälineitä, sekkejä ja käteistä. Tiedonannossa tarkastellaan ongelmia laajemmin koko Euroopan unionin osalta, ei pelkästään euroalueen suhteen, ja keskustellaan kilpailusta, petostentorjunnasta ja laajenemisesta. Komissio uskoo, että EKPJ:n, muiden EU:n toimielinten ja yksityisen sektorin kanssa tarvitaan yhteistoimintaa toimintasuunnitelmassa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Tässä tiedonannossa esitellään tavoitteiden saavuttamista koskeva strategia, joka koostuu joukosta toimenpiteitä, joita suorittavat eri (yksityiset ja julkiset) toimijat.

[2] EKP antoi tiedotteen 13.9.1999: "Maidenvälisten vähittäismaksuliikennepalvelujen parantaminen euroalueen sisällä: eurojärjestelmän näkökanta".

1. TAVOITTEET

Pieniä rajatylittäviä maksuja on tehostettava huomattavasti ja niistä perittäviä maksuja on alennettava merkittävästi 1. tammikuuta 2002 mennessä. Tämä edellyttää markkinalähtöistä lähestymistapaa, jolla voidaan saada nopeita tuloksia. Viranomaisten olisi täydennettävä yksityisen sektorin tehtävää poistamalla hallinnollisia esteitä ja varmistamalla järjestelmien luotettavuus ja turvallisuus. Tavoitteita pitäisi olla seitsemän [3]:

[3] Tavoitteet ovat samat kuin EKP:n tiedotteessa esitetyt, sillä komissio ja EKP ovat toimineet läheisessä yhteistyössä.

1. Maksujen, erityisesti tilisiirtojen, tehokkuutta ja kustannusvaikuttavuutta on parannettava. Tilisiirtojen perusinfrastruktuurin parantaminen saattaa olla olennaisen tärkeää myös muiden alojen kuten suoraveloitukseen ja muihin veloitussiirtoihin perustuvien maksujen tehostamiseksi.

2. Rajatylittävien tilisiirtojen maksuja olisi alennettava merkittävästi kotimaisista tilisiirroista veloitettavien maksujen tasolle.

3. Rajatylittävien maksujen selvitysajat eivät saisi olla pitempiä kuin kotimaisten maksujen selvitysajat. Rajatylittävän maksun päästä päähän -toimitus saisi olla korkeintaan yhden päivän pitempi kuin kotimaisen maksun toimitusaika.

4. Maksun lähettäjän olisi yleensä vastattava kaikista rajatylittävästä siirrosta aiheutuvista maksuista eikä niitä saisi veloittaa maksun saajalta. Tämä on useimpien EU:n tilisiirtojärjestelmien kotimaassa vallitseva käytäntö.

5. Standardeja ei saisi olla useita. Voimassa olevat standardit olisi pantava toimeen mahdollisimman pian.

6. Rajatylittäviin maksujärjestelmiin pitäisi olla vapaa pääsy.

7. Näiden tehokkaisiin järjestelmiin johtavien parannusten pitäisi olla käytössä 1. tammikuuta 2002 mennessä.

Näiden tavoitteiden saavuttaminen on tärkeää myös EU:n laajentumisen kannalta. Nykyaikainen pienten maksujen infrastruktuuri olisi mallina liittymistä valmisteleville maille.

2. TILISIIRROT

Tilisiirtoa käytetään siirrettäessä varoja lähettäjän tililtä saajan tilille. Rajatylittävistä vähittäistilisiirroista veloitettavat maksut ovat edelleen moninkertaisesti suuremmat kuin kotimaisista siirroista veloitettavat maksut. Vaikka rajatylittävien tilisiirtojen maksut ovat yleisesti ottaen alentuneet viiden viime vuoden aikana, hyvin pienestä 100 euron suuruisesta siirrosta veloitetaan tavallisesti [4] nykyisin noin 12 euroa, joskin se voi eräissä tapauksissa olla vain 5 euroa tai toisaalta jopa 20 euroa tai poikkeustapauksissa vieläkin enemmän. Vastaavan kotimaisen vähittäismaksusiirron maksu on kaikissa jäsenvaltioissa huomattavasti alle 1 euron eli yleensä se ilmaistaan sentteinä. Kotimaisista siirroista veloitetaan tapahtumakohtaisesti siirron arvosta riippumatta, kun taas rajatylittävän siirron maksu perustuu tavallisesti tiettyyn prosenttiin siirron arvosta tai perusmaksun ja arvoon perustuvan maksun yhdistelmään.

[4] Arviot perustuvat eräiden EU:n pankkiyhdistysten toimittamiin osittaisiin ja alustaviin tietoihin sekä komission vuoden 1999 ensimmäisinä kuukausina saamien kanteluiden tuloksiin.

Rajatylittävien tilisiirtojen kustannukset ja suorittaminen ovat olleet komission huolenaiheena jo useita vuosia. Komissio analysoi perusteellisesti tätä ongelmaa jo vuonna 1990 (KOM(90) 447 - Maksut Euroopan yhtenäismarkkinoilla), mikä korosti sitä, että 90-luvulla luotiin jäsenvaltioiden väliset maksupalvelut varmistavia rakenteita, jotka ovat yhtä edullisia, nopeita ja luotettavia kuin kotimaiset järjestelmät. Vuonna 1992 komissio laati työohjelman (SEC(92) 621 - Maksut rajojen yli helpommin: esteiden poistaminen), jonka mukaan oli tarpeen parantaa rajatylittäviä vähittäismaksupalveluja ennen talous- ja rahaliiton toteutumista. Vuonna 1994 julkaistiin asiakirja (KOM(94) 436 - Tilisiirrot EU:ssa: avoimuus, suorittaminen ja vakaus), johon sisältyi ehdotus rajatylittäviä tilisiirtoja koskevasta direktiivistä. Direktiivi annettiin vuonna 1997. Komission pitkäaikaisen tavoitteen saavuttamiseksi on yksilöity neljä tavoitetoimenpidettä: rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetun direktiivin (97/5/EY) [5] täytäntöönpano, tekniset standardit, ilmoitusvaatimukset ja ennen kaikkea maksujärjestelmien infrastruktuuri.

[5] EYVL L 43, 14.2.1997, s. 25.

Rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetun direktiivin täytäntöönpano

Rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetun direktiivin, joka kattaa korkeintaan 50 000 euron suuruiset siirrot, täytäntöönpanon päivämäärä on 14. elokuuta 1999. Direktiivissä säädetään, että:

- Asiakkaalle on annettava etukäteen tilisiirtohinnasto, joka on helposti ymmärrettävässä muodossa kaikkien siirtojen osalta.

- Siirto on hyvitettävä saajan tilille selkeästi määritellyssä määräajassa.

- Pääsääntönä on, että maksumääräyksen antaja maksaa kaikki siirrosta aiheutuvat kustannukset ("OUR"-siirto). Näin ollen välittäjälaitos tai vastaanottava pankki ei voi, ellei toisin määrätä, veloittaa lisämaksuja etenkään siirronsaajalta.

- Jos siirrettävät varat katoavat, siirron määrällä on takuu 12 500 euroon asti.

Rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetun direktiivin täytäntöönpano auttaa tehostamaan pienten maksujen siirtoja. Ennen kaikkea "OUR"-siirron toteuttaminen yhdessä siirtomäärätakuun kanssa edellyttää pankeilta järjestelmällisempiä järjestelyjä rajatylittäviä pienten maksujen siirtoja varten. Direktiivin avoimuussäännöksissä edellytetään pankkien parantavan siirtojen käsittelyä niin, että pankit pystyvät täyttämään asiakkaille tarjotut ehdot. Lisäksi säännösten tarkoituksena on edistää kilpailua mahdollistamalla maksujen, määräaikojen ja muiden ehtojen vertailu. Asiakkaiden tulisi hyödyntää avoimuuden lisääntyminen vertailemalla eri pankkien ehtoja parhaan vaihtoehdon löytämiseksi.

Toiminta:

Direktiivi on nyt pantava toimeen kaikissa jäsenvaltioissa, siirrettävä asiallisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä ja kaikkien pankkien on sitä noudatettava. Pankkien on ilmoitettava asiakkaille etukäteen kaikki maksut, määräajat ja muut asiaankuuluvat ehdot. Toiminnallisena seurauksena on useiden pankkien pienten maksujen rajatylittävien menettelyiden välitön paraneminen. Komissio seuraa edistymistä.

Tekniset standardit

Yhtenäisen vähittäismaksualueen luomiseksi on pantava toimeen tekniset standardit. Tämä pätee erityisesti pankkikonttoritunnuksiin ja tilinumerointijärjestelmiin, joiden osalta on erittäin vaikeaa reitittää maksumääräys suoraan ja automaattisesti yhdessä maassa sijaitsevasta lähettäjän pankista toisessa maassa olevaan saajan pankkiin. Euroopan pankkialan standardointikomitea (European Committee for Banking Standards, ECBS) on jo kehittänyt standardeja, joista tämän tarkastelun kannalta tärkeimmät ovat kansainvälinen pankkitilinumero (IBAN, International Bank Account Number) [6] ja kansainvälinen maksumääräys (IPI, International Payment Instruction) [7]. Kaikkien asianomaisten tahojen on pantava ne toimeen mahdollisimman nopeasti.

[6] IBAN kehottaa pankkeja lisäämään maakoodin ja kaksi tarkistusnumeroa olemassa oleviin pankkitilinumeroihin. Tämä koodi auttaa pankkeja reitittämään rajatylittäviä siirtoja automaattisesti.

[7] IPI on siirtomääräysten standardimuoto. Se auttaisi laajentamaan IBANin käyttöä.

Toiminta:

Pankkien tulisi sitoutua toimeenpanemaan IBAN ja IPI täydellisesti mahdollisimman pian ja viimeistään 1. tammikuuta 2002 mennessä ja niiden tulisi sen vuoksi sopia aikataulusta jäsenvaltioiden ja EU:n tasolla. Pankkien asiakkaille olisi ilmoitettava standardien tarjoamista nopeus- ja kustannuseduista. Asiakkaita olisi rohkaistava käyttämään standardeja heti niiden käyttöönoton jälkeen. Kansalliset keskuspankit voisivat EKPJ:n kautta koordinoida sekä standardeja koskevan päätöksenteon nopeuttamista että niiden täytäntöönpanon edistämistä pankkien osalta.

Ilmoitusvaatimukset

Pankkien on euroalueella ilmoitettava rajatylittävät siirrot sekä siirron lähtö- että tulojäsenvaltiossa maksutasetilastointia varten. Näistä ilmoitusvaatimuksista syntyy lisätyötä siirtojen käsittelyssä, mikä nostaa kustannuksia ja pidentää käsittelyaikaa. Ilmoitusvaatimukset ja tilastointimenetelmät vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Maksutasetilastoinnin laatimismenetelmien tarkistamis- ja yhdenmukaistamispyrkimykset ovat olleet käynnissä jo hyvin pitkään. [8] Rajatylittävien toimien ilmoittamista on selkeytettävä, jotta menettelystä saadaan helpompi ja edullisempi pankeille ja viime kädessä myös asiakkaille. On täysin mahdotonta jättää ilmoitusvaatimusten selkeyttäminen vuoden 2002 jälkeiseen aikaan.

[8] Joissain jäsenvaltioissa on vähimmäisraja, jota pienemmistä summista ei tarvitse ilmoittaa, kun taas Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Suomessa ja Irlannissa toimitusperusteista ilmoitusvaatimusta ei ole ollenkaan (niiden tiedot perustuvat pistokokeisiin). Muissa jäsenvaltioissa toimitusperusteisessa ilmoitusjärjestelmässä sovelletaan yksinkertaistavia vähimmäisrajoja.

Toiminta:

Komissio aikoo yhdessä EKP:n ja toimivaltaisten viranomaisten kanssa työskennellä edelleen sopimuksen tekemiseksi ilmoitusvelvollisuuksien selkeyttämistä koskevasta lähestymistavasta ja täytäntöönpanon aikataulusta. Tilastoilmoitusten uudistamisesta riippuen komissio aikoo ehdottaa, että viimeistään vuoden 2002 tammikuun 1. päivään mennessä otetaan käyttöön yhteinen vähimmäismäärä, jota pienempiä rajatylittäviä maksuja ei tarvitse ilmoittaa maksutasetilastoihin.

Maksuinfrastruktuurin kehittäminen

Vaikka kaikki nämä parannukset toteutettaisiinkin täysin, ne eivät yksin riitä tässä tiedonannossa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseen. Tärkein syy siihen, miksi rajatylittävät pienten maksujen siirrot ovat kalliimpia ja tehottomampia kuin kotimaassa tehtävät pienten maksujen siirrot, on se, että rajatylittävien maksukanavien kehitys on jäänyt jälkeen elektronisten siirtojärjestelmien kotimaisesta kehityksestä. Vaikka jäsenvaltioiden sisäiset pienten maksujen tilisiirrot ovat automatisoituneet ja tehostuneet, lähes jokaisessa pankkien sisäisessä rajatylittävän siirron käsittelyvaiheessa tarvitaan manuaalista käsittelyä. Lisäksi kotimaisten järjestelmien tai rajatylittävien järjestelmien väliset automaattiset yhteydet ovat edelleen puutteellisia.

Jotta yksittäiset pankit voisivat alentaa vähittäismaksuasiakkailta perittäviä maksuja, se edellyttää pienten rajatylittävien maksujen tilisiirtojen tehostamista. Tämä edellyttää sekä pankkien sisäisten prosessien parantamista että tehokkaampien rajatylittävien siirtoyhteyksien kehittämistä. Sisäisiä prosesseja voidaan parantaa kehittämällä suoraan käsittelyyn (straight-through-processing, STP) pystyviä sisäisiä järjestelmiä ja ottamalla käyttöön suoraan käsittelyyn pystyviä sanomamuotoja, kuten SWIFTin MT102/103. Rajatylittävien yhteyksien tehokkuuden parantamisen kannalta keskeiset vaihtoehdot voidaan yleisesti jakaa kahteen kategoriaan: kattavat ratkaisut ja yhdistetyt verkkoratkaisut.

Rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa todetaan tässä yhteydessä, että järjestelmien puutteiden korjaaminen edellyttää yhteistä strategiaa, jolla on korkeimman poliittisen tason, EU:n toimielinten, Euroopan pankkialan standardointikomitean ja yksityisen sektorin tuki, ja jolla tekniset ja kaupalliset esteet poistetaan. Yhteinen strategia on välttämätön teknisesti varman ja käyttökelpoisen ratkaisun käyttöönottamiseksi kiireellisesti.

Kattavat ratkaisut

Kattavat ratkaisut yhdistävät suurimman osan maksujärjestelmien osallistujista yli rajojen. Nämä ovat ratkaisuja, jotka liittävät yhteen kansalliset järjestelmät, joihin kaikki tai useimmat pankit kuuluvat, tai joiden avulla perustetaan uusi EU:n laajuinen rajatylittävä siirtojen selvitysjärjestelmä, johon suurin osa EU:n pankeista osallistuu.

EKPJ:n TARGET-järjestelmässä [9] voidaan siirtää keskuspankkirahaa lopullisesti muutamassa minuutissa lähettävästä pankista saajapankkiin. TARGET-järjestelmää voidaan käyttää kaiken suuruisiin maksuihin, mutta koska se on suunniteltu erityisesti suurten maksujen käsittelyyn, se ei välttämättä tarjoa riittävää ratkaisua rajatylittävien pienten maksujen käsittelyyn. Näin siksi, koska i) pankeille reaaliaikaisesta muusta kuin eräkäsittelystä aiheutuvat suorat ja välilliset kustannukset saattavat olla liian korkeat tarjotakseen taloudellista ratkaisua pienten maksujen käsittelyyn, ja ii) tällaisten maksujen mahdollinen lukumäärä saattaa olla suurempi kuin TARGETin kapasiteetti. TARGETilla voisi kuitenkin olla täydentävä tehtävä pienten maksujen siirtojen yhtenä selvityskanavana (esimerkiksi kiireellisten maksujen osalta.)

[9] Trans-European Automated Real-time Gross settlement Express Transfer system.

Automatisoidut selvitysyhteisöt ovat järjestelmiä, joiden kautta automatisoidut maksut ohjataan ja selvitetään kotimaassa useimmissa jäsenvaltioissa. Rajatylittäviä siirtoja voitaisiin tehostaa huomattavasti joko automatisoitujen selvitysyhteisöjen välisillä yhteyksillä EU:n tasolla tai uudella, erillisellä eurooppalaisella automatisoidulla selvitysyhteisöllä. Automatisoituihin selvitysyhteisöihin perustuvan ratkaisun taustalla pitäisi olla lähinnä EU:n pankkitoimiala, jota julkiset viranomaiset tukisivat esimerkiksi standardien, oikeudellisten velvollisuuksien ja ilmoitusvelvollisuuksien osalta.

Yhdistetyt verkkoratkaisut

Yhdistetyt verkkoratkaisut, jotka eivät ole aivan yhtä kattavia kuin TARGET tai automatisoidut selvitysyhteisöt, saattaisivat myös olla lupaava ratkaisu, kun otetaan huomioon alan jo saama kokemus eräistä rajatylittävään yhteistyöhön perustuvista järjestelmistä. Yhdistetyt verkkoratkaisut saattaisivat myös olla ensimmäinen askel kohti kattavaa ratkaisua. Mahdollisia järjestelmävaihtoehtoja esitellään seuraavassa:

Euroopan pankkiyhdistyksen (EBA) Euro 1 -järjestelmä käsittelee tätä nykyä keskisuuria ja suuria euromääräisiä tilisiirtoja. Euroopan pankkiyhdistys ehdottaa kaksivaiheista etenemistä:

- Ensimmäisessä vaiheessa nykyinen Euro 1 -järjestelmä laajennettaisiin pieniin euromääräisiin maksuihin. Euroopan pankkiyhdistyksen mukaan tämä vaihe voitaisiin toteuttaa nopeasti.

- Toisessa vaiheessa voitaisiin luoda automatisoitu selvitysyhteisö.

Kansainvälisten luottokorttijärjestelmien (esim. VISA, Mastercard, Eurocard) etuna on, että ne on suunniteltu nimenomaan maksun koko kiertoajan kattavaan päästä päähän -käsittelyyn ja niillä on yhdenmukaiset kansainväliset tekniset standardit, joita on käytetty alusta alkaen. Näillä maksukorteilla on ainutlaatuinen tunnistejärjestelmä, joka on hyväksyttävissä ja käytettävissä kaikilla lainkäyttöalueilla ilman muutoksia. Jos tämä tehokas infrastruktuuri mukautettaisiin tilisiirtojen käsittelemiseen, silloin jokainen kansainvälisen maksukortin haltija voisi vastaanottaa varoja toiselta kortinhaltijalta tai lähettää tälle varoja. Tämä vaatisi huomattavia muutoksia toimintamenettelyihin, mutta perusverkostot ovat olemassa.

Useat pankkikonsernit (esim. Eurogiro, TIPANET, Unico, S-Interpay) ovat viime vuosina siirtyneet "perinteisestä" kirjeenvaihtajapankkimenettelystä "parannettuun" menettelyyn tekemällä järjestelmällisempiä rajatylittäviä siirtojärjestelyjä muiden pankkien kanssa. Vaikka aikaisemmin mainitut kattavat ratkaisut tarjoaisivat kaikille yhteisön luottolaitoksille pääsyn rajatylittävien siirtojen selvitykseen, saattaa olla hyödyllistä harkita aloitteita, jotka rajoittuvat tiettyihin luottolaitosryhmiin, jos ne ovat tehokkaita ja edullisia asiakkaalle. Maksuvälineiden ja -infrastruktuurin automatisointiin pitäisi kuitenkin liittää tehokkaat yhteydet (portit) muihin verkostoihin.

Toiminta:

Pankkeja kehotetaan esittämään komissiolle ja Euroopan keskuspankille yksilöityjä ehdotuksia syyskuun 2000 loppuun mennessä rajatylittävien vähittäistilisiirtojen tehostamisesta tämän tiedonannon tavoitteiden saavuttamiseksi ja erityisesti siten, että asiakkailta veloitettavia maksuja voitaisiin alentaa merkittävästi siirtymäkauden loppuun mennessä (1. tammikuuta 2002).

Komissio harkitsee yhteistyössä Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) kanssa, täyttävätkö pankkien ehdotukset rajatylittävien pienten maksujen siirtojen tehostamiseksi tämän tiedonannon tavoitteet.

Komissio tukee laajaa keskustelua ja järjestää syksyllä 2000 pyöreän pöydän kokouksen, jossa käsitellään tässä tiedonannossa esitettyjä tai alan siihen mennessä esittämiä erilaisia vaihtoehtoja.

Komissio saattaa harkita uudelleen rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetussa direktiivissä rajatylittävien tilisiirtojen ja veloitusten pisintä sallittua suoritusaikaa (oletusarvona nyt 5+1 päivää) saattaakseen sen paremmin vastaamaan kotimaisia tilisiirtoja.

Komissio arvioi säännöllisesti rajatylittävien siirtojen veloitusten tasoa ja standardien toimeenpanoa ja julkistaa tulokset yhtenäismarkkinoiden tulostaulussa.

3. MUUT ELEKTRONISET MAKSUVÄLINEET

Tilisiirtojen ohella elektronisiin maksuvälineisiin kuuluu useita erilaisia välineitä, mukaan lukien ne, jotka ovat muovikortteja ja joissa on magneettiraita ja/tai mikrosiru. Maksukorttien kansainvälisestä ja kotimaisesta käytöstä aiheutuvien maksujen ero on huomattavasti pienempi kuin tilisiirroissa (luottokortin rajatylittävästä käytöstä veloitetaan noin 2 prosenttia enemmän). Komissio on tyytyväinen voidessaan todeta, että tietyt pankit ovat päättäneet olla veloittamatta erityismaksua rajatylittävästä luottokortin käytöstä.

Toistuvia maksuja (esim. tilaukset, vakuutusmaksut jne.) hoidetaan kotimaassa helposti ja yhä enenevässä määrin suoraveloituksen avulla, mutta maksajan on luotettava siihen, että maksunsaaja ei veloita hänen tiliään väärin. Tämä takuu on vaikeampi antaa rajatylittävien maksujen osalta. Suoraveloitus edellyttää samaa perusinfrastruktuuria kuin tilisiirrot, joten näitä järjestelmiä ja välineitä koskeva työ voidaan ehkä yhdistää. Myös joitain juridisia kysymyksiä saatetaan joutua ratkaisemaan.

Eräissä jäsenvaltioissa elektronisten kukkaroiden kehittely on tiiviisti käynnissä. Koska yhteisiä teknisiä standardeja ja järjestelmäsopimuksia ei kuitenkaan ole, elektroninen kukkaro ei ole yhtä käyttökelpoinen rajatylittävissä maksuissa kuin ulkomaiset setelit (jotka voidaan vaihtaa laillisiksi maksuvälineiksi). Äskettäin laaditut elektronisen kukkaron yhteiset tekniset erittelyt (Common Electronic Purse Specifications) saattavat olla lupaava tapa kehittää yhteisiä standardeja.

Ehdotettu elektronisen rahan tarjontaa koskeva direktiivi [10] selventää niitä toiminnan vakauden valvonnan sääntöjä, joiden nojalla toimiluvan saaneet laitokset voivat tarjota elektronisen rahan palveluita, ja siten tarjoaa tarpeelliset lainsäädännölliset puitteet näille toimille sekä kotimaassa että rajojen yli. Komissio kehottaa neuvostoa ja parlamenttia huolehtimaan direktiivin pikaisesta hyväksymisestä.

[10] KOM(98) 461 lopullinen, "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi elektronisen rahan liikkeeseenlaskijoiden liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta".

Yhtenäisen maksualueen toteuttaminen kaikille elektronisille maksuvälineille vaatii kolmea seikkaa: paljon avoimuutta, uutta kilpailupolitiikkaa koskevaa lähestymistapaa ja yhteentoimivuuden parantamista.

Avoimuus - suosituksen 97/489/EY täytäntöönpano

Komission suosituksessa vuodelta 1997 elektronisen maksuvälineen [11] avulla toteutetuista maksutapahtumista esitetään maksukorttiehtojen ja tapahtumamaksujen avoimuuden lisäämistä. Siinä on myös säännöt elektronisten maksuvälineiden liikkeeseenlaskijoiden ja haltijoiden välisistä keskinäisistä velvoitteista. Saattaa olla, että suositus on pantu täytäntöön vaihtelevasti: komissio käynnistää tutkimuksen suosituksen noudattamisesta.

[11] EYVL L 208, 2.8.1997, s. 52.

Kilpailupolitiikka

Maksukorteilla suoritetut maksutapahtumat vaativat usein pankkien välistä yhteistyötä. Näin on etenkin silloin, kun kortin liikkeeseenlaskeva pankki antaa asiakkailleen maksuvälineen ja kirjaa tapahtumat asiakkaiden tileille, kun taas vastaanottava pankki (acquiring bank) käsittelee korttimaksutapahtumat, jotka yleensä koskevat maksun saavia vähittäiskauppiaita. Tällaisten järjestelyjen on noudatettava EY:n perustamissopimuksen ja johdetun oikeuden mukaisia kilpailusääntöjä. Komissio tarkastelee parhaillaan useita kilpailuseikkoja, joista osa liittyy hintoihin, eräiden sellaisten kansallisten ja kansainvälisten maksukorttijärjestelmien yhteydessä, joista on ilmoitettu. Tämän tarkastelun jälkeen komissio voi antaa kilpailua koskevan yleisen tiedonannon maksukorteista.

Yhteentoimivuuden saavuttaminen

Yhteentoimivuuden pitäisi olla yleinen sääntö kaikille elektronisilla maksuvälineillä, kuten maksukorteilla, tarjotuille toiminnoille. Elektronisten kukkaroiden yhteentoimivuus on välttämätöntä tämän uuden välineen ja tekniikan kehittämiseksi.

Toiminta:

Euron käyttöönoton jälkeen pankkeja ja muita maksuvälineiden tarjoajia kehotetaan voimakkaasti tarkistamaan olemassa olevien elektronisten maksuvälineiden toiminta rajatylittävän yhteentoimivuuden varmistamiseksi tällaisten välineiden kaikkien toimien osalta. Lisäksi olisi tutkittava mahdollista synergiaa siirtoinfrastruktuurin kehityksen kanssa.

Pankkeja ja alan toimittajia kehotetaan varmistamaan erityisesti yhteisten standardien täytäntöönpanon avulla ja kehittämällä avointa ja yhteentoimivaa rajatylittävää selvitysjärjestelmää, että elektronisia kukkaroita voidaan käyttää rajojen yli mahdollisimman pian ja viimeistään 1. tammikuuta 2002.

Komissio antaa kilpailua koskevan tiedonannon, jossa hahmotellaan yleisesti maksukorttien alalla tehtävän yhteistyön mahdollisuudet ja rajoitukset.

Pankkeja kehotetaan vähitellen poistamaan ne erot, joita on rajatylittävästä kortinkäytöstä ja kotimaisesta kortinkäytöstä veloitettavien maksujen välillä. Komissio seuraa asian kehittymistä.

Pankkien on parannettava yleisistä ehdoista, palkkioista, veloituksista ja (muiden kuin euron osalta) valuuttakursseista asiakkaille annettavia tietoja. Jos suosituksen 97/489/EY täytäntöönpanossa ilmenee vakavia ongelmia, komissio ehdottaa sen muuntamista sitovaksi välineeksi.

4. SEKIT

Sekki on vanhin edelleen käytössä oleva tilirahan muoto. Sekkien käyttö vaihtelee suuresti eri jäsenvaltioissa: Yhdistyneessä kuningaskunnassa se on noin 30 prosenttia ja Ranskassa 46 prosenttia, mutta Saksassa ja Belgiassa ainoastaan 5-10 prosenttia kaikista pienistä maksuista. Kaikissa maissa sekit edustavat kuitenkin paperipohjaista maksuteknologiaa, jonka pankit aikovat vähitellen poistaa tai jota ne aikovat ainakin vähentää heti kun mahdollista.

Sekkien kotimaisesta ja rajatylittävästä käytöstä veloitettavien maksujen erot ovat suuremmat kuin vastaava ero muiden maksuvälineiden kohdalla. Kotimaisen sekin rajatylittävästä lunastuksesta veloitettavat kulut voivat olla jopa 40 euroa myös silloin, kun sekin arvo on alhainen. Eurosekkijärjestelmässä on sovittu selvitysmaksuista, jotka ovat huomattavasti alhaisemmat kuin kotimaisten sekkien rajatylittävästä käytöstä veloitettavat maksut. Jos eurosekkijärjestelmää supistetaan huomattavasti vuonna 2001 (jolloin järjestelmän takuutoiminto ei ehkä ole enää voimassa) [12], tarvitaan todennäköisesti korvaava maksuväline.

[12] Komissio katsoo, että olemassa olevan eurosekkijärjestelmän edut, erityisesti sen sekkien standardikoko ja selvitysjärjestelmät kaikissa Euroopan maissa, tulisi säilyttää.

Toiminta:

Pankkeja kehotetaan pohtimaan, kuinka ne voivat täyttää yleisön tarpeet silloin kun on kyse nykyistä eurosekkijärjestelmää vastaavasta rajatylittävästä maksuvälineestä. Komissio seuraa ja arvioi, missä määrin yleisön tarvitsema eurosekkijärjestelmän vaihtoehto toteutuu. Jos merkittäviä ongelmia esiintyy, komissio tekee ehdotuksia ongelman ratkaisemiseksi.

5. KÄTEINEN RAHA

Kansalaiset koko EU:n alueella arvostelevat nykyään voimakkaasti niitä maksuja, joita veloitetaan euroalueen kansallisten seteleiden vaihtamisesta. Pankkimaksut on viime aikoihin asti piilotettu (kokonaan tai osittain) pankin osto- ja myyntikurssin eroon. Euron käyttöönoton jälkeen pankkien on ollut pakko käyttää yhtä muuntokurssia euroalueen maiden valuuttojen muuntamisessa ja siten eritellä selvästi kaikki maksut. Ongelma katoaa euroalueella tammikuun 1. päivästä 2002 lähtien, jolloin kansalliset setelit korvataan euroseteleillä. Yleisön näkemyksen mukaan maksut ovat nousseet, vaikka niiden olisi pitänyt alentua valuuttakurssiriskin poistumisen myötä. Valitukset liittyvät erityisen usein pienten valuuttamäärien vaihtamiseen, koska kiinteä maksu on suhteellisesti sitä suurempi mitä pienemmästä summasta on kyse.

Komissio on jo esittänyt pankeille kansalaisten huolen setelien vaihdosta ja rajatylittävistä maksutapahtumista veloitettavien maksujen tasosta. Se on pyytänyt pankkeja toimittamaan julkisia tietoja euron käyttöönoton jälkeisistä maksujen muutoksista. Vaikka näiden tietojen mukaan maksut ovat yleensä alentuneet kurssiriskin poistumisen myötä, erittäin pienistä maksutapahtumista veloitettavat maksut eivät ole alentuneet vaan ne ovat useissa tapauksissa nousseet. Asiakkaiden tulisi tietysti tiedustella sovellettavia maksuja ennen kuin he vaihtavat valuuttaa. Komissio kehottaa jälleen pankkeja tutkimaan uudelleen veloitusjärjestelmiään erityisesti pienten maksutapahtumien osalta. Jos pankit laiminlyövät tämän, se voi vaikuttaa kielteisesti yleisön suhtautumiseen euroa kohtaan. Komissio aikoo taistella havaitsemiaan väärinkäytöksiä vastaan.

Komissio on aloittanut kartellia koskevat tutkimukset selvittääkseen, ovatko pankit ja pankkiyhdistykset tehneet salaista yhteistyötä ja vahvistaneet euroalueen valuutanvaihdosta veloitettavien maksujen muodon (kiinteä maksu, tietty prosenttiosuus jne.) tai niiden määrän.

Toiminta:

Pankkeja kehotetaan tutkimaan uudelleen veloitusrakenteitaan ja pyrkimään avoimeen, asiakasystävälliseen hinnoittelupolitiikkaan erityisesti pienten maksutapahtumien veloitusten osalta.

Kannustaakseen pankkeja suhtautumaan asiaan myönteisessä hengessä komissio aikoo kiinnittää erityisesti huomiota ylisuuriin veloituksiin ja jatkaa mahdollisia kilpailunvastaisia käytäntöjä koskevia tutkimuksiaan.

6. PETOSTENTORJUNTA

Petostentorjunta EU:n tasolla keskittyy nykyisin suurelta osin maksukortteihin. Korttipetosten määrä on keskimäärin noin 50 prosenttia korkeampi rajatylittävissä maksutapahtumissa kuin kotimaisissa maksuissa. Korttipetoksista johtuvat tappiot olivat EU:ssa vuonna 1998 noin 440 miljoonaa euroa maksutapahtumien yhteisarvon ollessa 1 100 miljardia euroa. Rajatylittävistä petoksista aiheutuvien tappioiden vähentäminen alentaisi todennäköisesti jonkin verran rajatylittävistä korttimaksuista aiheutuvia kuluja ja palkkioita (vaikkakaan petosten osuutta kokonaiskustannuksista ei pidä yliarvioida). Vuonna 1998 komissio julkaisi tiedonannon, jossa esitetään alustava arviointi näistä ongelmista. Vuoden 1998 tiedonanto oli ensimmäinen askel turvallisen ympäristön luomiseksi maksuvälineille. Jatkotoimenpide on jo tulossa: neuvostossa keskustellaan lainsäädäntöehdotuksesta, jonka tarkoituksena on yhdenmukaistaa kaikkien jäsenvaltioiden rikoslakisäännökset ("puitepäätös"). Näiden lisäksi komissio aikoo ryhtyä seuraaviin toimenpiteisiin:

Toiminta:

Petostentorjunnasta valmistellaan uutta tiedonantoa. Komissio aikoo tarkkailla maksualan ponnisteluja turvallisen ympäristön luomiseksi. Tiedonannossa keskitytään myös muihin ehkäiseviin toimenpiteisiin kuten tiedonvaihtoon (sekä maksujärjestelmäalan sisäiseen että alan ja viranomaisten väliseen tiedonvaihtoon), koulutusohjelmiin (pankkitoimihenkilöille, vähittäiskauppiaille, poliiseille) ja tiedotusaineistoon.

Nämä aloitteet noudattavat äskettäin Tampereella pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmiä, joissa korostettiin ehkäisevien toimien, yhteistyön ja valiokäytänteiden vaihdon merkitystä rahoitusrikollisuuden torjunnassa.

PÄÄTELMÄT

Pieniä rajatylittäviä maksuja on tehostettava. Neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat vahvistaneet rahoitusmarkkinoiden puitteiden toteuttamisen toimintasuunnitelman, ja tässä tiedonannossa on esitetty toimenpiteet, joihin on ryhdyttävä pienten maksujen osalta kansalaisten ja pk-yritysten yhtenäistä maksualuetta koskevien tarpeiden - ja odotusten - täyttämiseksi, mikä tarkoittaa, että pienet rajatylittävät maksut voidaan suorittaa lähes yhtä helposti ja edullisesti kuin kotimaassa. Tässä sekä yksityisellä että julkisella sektorilla on omat tehtävänsä. Komissio tiedottaa säännöllisesti parlamentille ja neuvostolle, kuinka tässä tiedonannossa käsitellyissä aiheissa on edistytty.