EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 23.11.2022 COM(2021) 804 final/2 2021/0424(COD) CORRIGENDUM



This document corrects document COM (2021) 804 final of 15.12.21



Concerns all language versions.



The text shall read as follows: Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS uusiutuvien kaasujen, maakaasun ja vedyn sisämarkkinoista (uudelleenlaadittu teksti) {SEC(2021) 431}

{SWD(2021) 455}

{SWD(2021) 456}

{SWD(2021) 457}

{SWD(2021) 458}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet 1.1 Johdanto Euroopan unioni on asettanut kunnianhimoiseksi tavoitteekseen olla ensimmäinen ilmastoneutraali maanosa vuoteen 2050 mennessä. Tämän saavuttamiseksi jäsenvaltiot ja Euroopan parlamentti ovat sopineet eurooppalaisessa ilmastolaissa kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisestä vähintään 55 prosentilla vuoteen 2030 mennessä. Jotta nämä tavoitteet voidaan saavuttaa ja samalla edistää kilpailukykyä, kasvua ja työllisyyttä, energiajärjestelmä tarvitsee systeemisen muutoksen: On vähennettävä fossiilisten polttoaineiden – myös fossiilisen kaasun – käyttöä ja lisättävä uusiutuvia energialähteitä. Sen vuoksi kaasualalla tarvitaan kunnianhimoinen siirtymä kohti vähähiilisiä ja uusiutuvia kaasuja. Fossiilisen kaasun osuus on noin 95 prosenttia nykyisin EU:ssa kulutetuista kaasumaisista polttoaineista. Kaasumaisten polttoaineiden osuus EU:n kokonaisenergiankulutuksesta on tällä hetkellä noin 22 prosenttia (muun muassa noin 20 prosenttia EU:n sähköntuotannosta ja 39 prosenttia lämmöntuotannosta). Ilmastotavoitesuunnitelman vaikutustenarvioinnissa käytettyjen asiaankuuluvien skenaarioiden mukaan kaasumaisten polttoaineiden osuus EU:n kokonaisenergiankulutuksesta vuonna 2050 olisi noin 20 prosenttia. Kaasupolttoaineilla on tärkeä rooli energialähteiden yhdistelmässä edettäessä kohti vuotta 2050 , mikä edellyttää kaasualan hiilestä irtautumista kilpailuun perustuvien vähähiilisten kaasumarkkinoiden ennakoivan suunnittelun avulla. Vaikka biokaasulla, biometaanilla, uusiutuvalla ja vähähiilisellä vedyllä ja synteettisellä metaanilla (yhteisnimityksenä uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut) on vähäinen merkitys EU:n nykyisessä energialähteiden yhdistelmässä, niiden osuus kaasumaisista polttoaineista vuoden 2050 energialähteiden yhdistelmässä olisi noin kaksi kolmasosaa, ja jäljelle jäävä osuus olisi fossiilinen kaasu ja hiilidioksidin talteenotto, varastointi ja käyttö. Tämä aloite on myös osa 55-valmiuspakettia. Se kattaa kaasujen, myös vedyn, markkinarakenteen. Sillä poistetaan nykyisiä sääntelyesteitä ja luodaan edellytykset sille, että tämä voidaan toteuttaa kustannustehokkaasti. Tämä on tärkeä osa siirtymistä integroituun energiajärjestelmään, jolla saadaan ilmastoneutraaliuteen siirtymisestä kuluttajille koituvat kustannukset mahdollisimman pieniksi ja annetaan heille uusia mahdollisuuksia pienentää energialaskuaan ja osallistua aktiivisesti markkinoille. Vetyä on tarkoitus käyttää pääasiassa aloilla, joilla sähköistäminen ei ole vaihtoehto, kuten nykyisellä energiavaltaisen teollisuuden alalla (esim. jalostamot, lannoitteet, terästeollisuus) ja eräillä raskaan liikenteen aloilla (meriliikenne, lentoliikenne, kaukoliikenteen raskaat ajoneuvot). Erityisen vetyinfrastruktuurin kehittäminen on tarpeen, jotta voidaan hyödyntää vedyn koko potentiaali näissä erityisissä loppukäyttösovelluksissa. Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen edistämisen tavoitteena on hiilestä irtautuminen näillä aloilla, sähköjärjestelmän joustavuuden lisääminen Power-to-X-teknologian avulla, toimitusvarmuuden parantaminen vähentämällä riippuvuutta maakaasun tuonnista sekä sähkön varastoinnin (ja tuotannon) mahdollistaminen. Tämä yhdessä muiden varastoinnin ja jouston muotojen, kuten akkujen ja kulutusjouston kanssa, mahdollistaa talouden eri alojen yhdistämisen. Se tukee myös omatuotantoa ja hajautettujen energiatoimitusten älykästä käyttöä sekä lisää kuluttajien vaikutusmahdollisuuksia. Kuluttajat tarvitsevat myös selkeää ja helposti saatavilla olevaa tietoa, joka auttaa muuttamaan energiankulutusmalleja ja siirtymään uusiutuviin ja vähähiilisiin ratkaisuihin samalla tavoin kuin he voivat toimia sähkömarkkinoilla. Samalla kun pyritään siihen, että uusiutuvan vedyn osuus olisi mahdollisimman suuri vuodesta 2030 eteenpäin, lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä muilla vähähiilisten kaasujen muodoilla, erityisesti vähähiilisellä vedyllä, voi olla merkitystä pääasiassa nykyisen vedyntuotannon päästöjen nopeassa vähentämisessä ja uusiutuvan vedyn rinnakkaisen ja tulevan käyttöönoton tukemisessa. EU:n vetystrategian mukaisesti uusiutuvan vedyn tuotannon pitäisi yltää 1 miljoonaan tonniin vuoteen 2024 mennessä ja jopa 10 miljoonaan tonniin vuoteen 2030 mennessä. Siitä lähtien uusiutuvaa vetyä olisi otettava käyttöön laajassa mittakaavassa ja sillä olisi korvattava vähähiilistä vetyä. Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen sekä vetymarkkinoiden tehokas ja kestävä kehittäminen edellyttää markkinakehyksen mukauttamista. Tämä johtuu siitä, että tällä hetkellä uusiutuviin ja vähähiilisiin kaasuihin kohdistuu markkinoille ja verkkoon pääsyä koskevia sääntelyesteitä, jotka merkitsevät niille kilpailuhaittaa maakaasuun verrattuna. Lisäksi tarvitaan huomattavasti suurempaa uusiutuvien energialähteiden osuutta integroidussa energiajärjestelmässä, jossa kuluttajat osallistuvat aktiivisesti kilpailulle avoimille markkinoille, jotta voidaan luoda vähähiiliset kaasumarkkinat ja edistää energiakäännettä. Tämän ansiosta kuluttajien pitäisi voida hyötyä kohtuullisista hinnoista, hyvästä palvelutasosta ja teknologian kehitystä vastaavista tosiasiallisista tarjousvaihtoehdoista. Erilaisten uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen käyttöönotto tapahtuu todennäköisesti rinnakkain, ja sen odotetaan kehittyvän eri tahtiin eri puolilla EU:ta: ·vetypohjainen infrastruktuuri täydentää asteittain maakaasuverkkoa; ·kaasuinfrastruktuurissa fossiilinen kaasu korvataan asteittain muilla metaanilähteillä. Lisäksi energian hintojen nousuun liittyvät tapahtumat ovat muistuttaneet, että Euroopan energiajärjestelmän häiriönsietokyvyn merkitys kasvaa entisestään, kun EU:n energiajärjestelmään sisällytetään hajautetumpaa uusiutuvaa energiaa ja fossiiliset polttoaineet poistetaan asteittain käytöstä. Kaasualan toimitusvarmuuden ja riskien varalta toteutettavien järjestelyjen on sovelluttava puhtaaseen energiaan siirtymiseen. Komission tiedonannossa ”Miten vastata energian hintojen nousuun: toiminta- ja tukivälineistö” korostetaan toimitusvarmuuden, varastointikapasiteetin optimaalisen hyödyntämisen ja energian hintojen vaihtelun välistä vuorovaikutusta. 1.2 Ehdotuksen tavoitteet Tällä aloitteella pyritään helpottamaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä energiajärjestelmään sekä mahdollistamaan siirtyminen pois maakaasusta ja se, että nämä uudet kaasut voivat täyttää tarvittavan roolin EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisessa vuoteen 2050 mennessä. Näin ollen siinä käsitellään seuraavia seikkoja: Asiakkaiden vähäinen sitoutuminen ja suoja vihreän kaasun vähittäismarkkinoilla. Jotta uusilla kaasuilla olisi täysi rooli energiakäänteessä, vähittäismarkkinasäännöillä olisi annettava asiakkaille mahdollisuus tehdä uusiutuvia ja vähähiilisiä valintoja. Näin ei tällä hetkellä ole. Lisäksi vähähiilisille polttoaineille ja kaasuille ei ole yhteistä EU:n terminologia- ja sertifiointijärjestelmää. Kaasun vähittäismarkkinat ovat myös keskittyneet, ja markkinoille pääsy ja innovointi on vähäistä. Tämä estää asiakkaita hyötymästä kilpailusta tekemällä vähähiilisiä valintoja. Jotta asiakkaat voivat tehdä kestäviä energiavalintoja, he tarvitsevat riittävästi tietoa energiankulutuksestaan ja energian alkuperästä sekä tehokkaita välineitä osallistuakseen markkinoille. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet heikossa asemassa olevien ja energiaköyhien asiakkaiden suojelemiseksi. Vähähiilisiä kaasumarkkinoita ei pitäisi kehittää ilman, että nämä ryhmät pystyvät hyödyntämään niitä täysimääräisesti, ja on vastattava kaikkien sukupolvien tarpeisiin nuorista vanhuksiin. Vetyinfrastruktuuri ja vetymarkkinat. Kaasumaisia energiankantajia koskevassa nykyisessä sääntelykehyksessä ei käsitellä vedyn käyttöönottoa itsenäisenä energiankantajana erityisten vetyverkkojen kautta. EU:n tasolla ei ole sääntöjä, jotka koskisivat tariffipohjaisia investointeja verkkoihin tai erityisten vetyverkkojen omistusta ja toimintaa. Myöskään yhdenmukaistettuja sääntöjä (puhtaan) vedyn laadusta ei ole. Esteitä on siis kustannustehokkaan ja rajat ylittävän vetyinfrastruktuurin ja kilpailuun perustuvien vetymarkkinoiden kehittämiselle, joka on edellytys vedyn tuotannon ja kulutuksen yleistymiselle. Tällä ehdotuksella pyritään korjaamaan nämä puutteet. Siihen sisältyy ehdotus vähähiilistä vetyä ja vähähiilisiä polttoaineita koskevasta terminologia- ja sertifiointijärjestelmästä.

Uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut olemassa olevassa kaasuinfrastruktuurissa ja nykyisillä kaasumarkkinoilla sekä energiaturvallisuus. Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen osuus EU:n energialähteiden yhdistelmästä on nykyisin pieni. Pääsy kaasun tukkumarkkinoille eli virtuaalisiin kauppapaikkoihin on keskeinen edellytys niiden potentiaalin hyödyntämiselle. Näiden kaasujen rajat ylittävän kaupan kustannusten poistaminen ja tuotantolaitosten verkkoon liittämisen helpottaminen parantavat myös liiketoiminnan kannattavuutta. Erot kaasun laatuparametreissa ja maakaasuverkkoon sekoitetun vedyn määrässä voivat vaikuttaa kaasuinfrastruktuurin suunnitteluun, loppukäyttäjäsovelluksiin ja järjestelmien yhteentoimivuuteen rajojen yli, jolloin riskinä on sisämarkkinoiden pirstoutuminen. Nykyiset kaasun laatua koskevat säännöt eivät kuitenkaan sovellu tulevaan kehitykseen. Nesteytetyn maakaasun terminaaleihin pääsyä koskevien jäljellä olevien esteiden poistaminen voisi tämän kaasulajin osalta avata tien uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuonnille ulkomailta ja tukea EU:n kaasumarkkinoiden hiilestä irtautumista. Lisäksi häiriönsietokyvyn säilyttäminen ja vahvistaminen siirtymävaiheessa edellyttävät asianmukaisia toimitusvarmuutta koskevia järjestelyjä. Verkon suunnittelu. Kuten komission energiajärjestelmän integrointistrategiassa todetaan, koko EU:n energiajärjestelmän koordinoitu suunnittelu ja käyttö useiden energiankantajien, infrastruktuurien ja kulutussektoreiden välillä on ennakkoedellytys vuoden 2050 ilmastotavoitteiden saavuttamiselle. Nykyiset verkon suunnittelujärjestelmät ja -käytännöt ovat puutteellisia, sillä EU:n laajuisen kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman (TYNDP) ja kansallisten verkon kehittämissuunnitelmien (NDP) välillä on eroja. TYNDP:n ja NDP:n välisen yhteyden parantaminen mahdollistaisi siirtoverkkojen käyttöä koskevien tietojen ylikansallisen vaihdon. Toimitusvarmuus ja varastointi. Vastauksena energian hinnan merkittävään ja EU:n laajuiseen nousuun syksyllä 2021 Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota harkitsemaan pikaisesti keskipitkän ja pitkän aikavälin toimenpiteitä, joilla parannetaan EU:n energiajärjestelmän häiriönsietokykyä, mukaan lukien toimitusvarmuutta parantavat toimenpiteet. Jotta nykyiseen ja mahdolliseen uuteen kriisiin voidaan reagoida oikea-aikaisesti unionin tasolla, tähän ehdotukseen sisältyy erityistoimenpiteitä, joilla parannetaan yhteistyötä ja häiriönsietokykyä erityisesti varastojen tehokkaamman ja koordinoidumman käytön ja toiminnallisten yhteisvastuujärjestelyjen turvaamiseksi. Toimenpiteillä pyritään vahvistamaan oikea-aikaisesti EU:n energiajärjestelmän sietokykyä tulevia häiriöitä vastaan. Ne kattavat tässä asetuksessa ja kaasun toimitusvarmuuden turvaamista koskevassa asetuksessa (EU) 2017/1938 säädetyt toimenpiteet. Johdonmukaisen reagoinnin varmistamiseksi toimitusvarmuutta koskevat toimenpiteet ovat osa tätä lainsäädäntöehdotusta, eikä niistä esitetä erillistä lainsäädäntöehdotusta. Kuten energian hinnoista 13 päivänä lokakuuta 2021 annetussa tiedonannossa ”Miten vastata energian hintojen nousuun: toiminta- ja tukivälineistö” todetaan, toimitusvarmuuden koordinointi rajojen yli on ratkaisevan tärkeää tulevien häiriöiden sietokyvyn kannalta. Ehdotetuissa toimenpiteissä edellytetään, että jäsenvaltiot nimenomaisesti sisällyttävät varastot osaksi toimitusvarmuutta koskevia riskinarviointejaan alueellisella tasolla, mukaan lukien riskit, jotka liittyvät kolmansien maiden toimijoiden suorittamaan varastoinnin valvontaan. Jäsenvaltioiden olisi harkittava varastointitoimenpiteitä alueellisen yhteistyön avulla, jos on käsittelemättömiä riskejä. Ehdotuksessa määritellään edellytykset strategisten kaasuvarastojen vapaaehtoisen yhteishankinnan käyttöönotolle hätätilanteessa. Lisäksi otetaan käyttöön toimenpiteitä, joilla parannetaan avoimuutta ja varastojen saatavuutta, puututaan kaasuun liittyviin kyberturvallisuusriskeihin ja helpotetaan jäsenvaltioiden kahdenvälisiä yhteisvastuujärjestelyjä kriisitilanteissa. Komissio kannustaa jäsenvaltioita toteuttamaan viipymättä yhteisvastuujärjestelyjä, jotta kotitaloudet saavat tarvitsemansa kaasun jopa vakavan kriisin aikana. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Ehdotettu aloite liittyy vahvasti Euroopan vihreän kehityksen ohjelman täytäntöönpanoa koskevan 55-valmiuspaketin yhteydessä esitettyihin lainsäädäntöehdotuksiin ja täydentää niitä. Näitä ovat muun muassa seuraavat: Tarkistettu uusiutuvia energialähteitä koskeva direktiivi (RED II), joka on tärkein uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian edistämistä koskeva EU:n väline. Sen tavoitteena on nopeuttaa uusiutuvan energian, myös uusiutuvien kaasujen, yleistymistä energiajärjestelmässä. Sen ehdotetulla muutoksella nostetaan tavoite uusiutuvien energialähteiden osuudesta EU:n energialähteiden yhdistelmässä 40 prosenttiin ja edistetään uusiutuvien polttoaineiden, kuten uusiutuvan vedyn, käyttöönottoa teollisuudessa ja liikenteessä lisätavoitteiden avulla. Tämän aloitteen osalta RED II -direktiivissä uusiutuva vety määritellään kuuluvaksi ’muuta kuin biologista alkuperää oleviin uusiutuviin polttoaineisiin’ ja ’biomassapolttoaineisiin’, joilla saavutetaan 70 prosentin vähennys kasvihuonekaasupäästöissä fossiilisiin polttoaineisiin verrattuna, ja asetetaan erityiset alatavoitteet uusiutuvan vedyn kulutukselle (50 prosenttia teollisuuden energia- ja raaka-ainekäyttöön tarkoitetun vedyn kokonaiskulutuksesta vuoteen 2030 mennessä ja 2,6 prosenttia liikennealalle toimitetusta energiasta). Energiatehokkuusdirektiivillä ja siihen liittyvällä rakennusten energiatehokkuutta koskevalla direktiivillä sekä niiden muuttamista koskevilla ehdotuksilla on yhtymäkohtia tämän aloitteen kanssa, koska ne vaikuttavat kaasun kysynnän tasoon ja rakenteeseen. Energiatehokkuustoimenpiteillä voidaan lievittää energiaköyhyyttä ja vähentää kuluttajien haavoittuvuutta. Koska kaasumaiset polttoaineet ovat tällä hetkellä hallitsevassa asemassa Euroopan lämmityksen ja jäähdytyksen tarjonnassa ja yhteistuotantolaitoksissa, niiden tehokas käyttö on edelleen energiatehokkuustoimenpiteiden ytimessä. Kaasudirektiivi ja kaasuasetus ovat johdonmukaisia energiatehokkuus etusijalle -periaatteen kanssa: avoimet ja kilpailuun perustuvat EU:n markkinat, joilla hinnat heijastavat energiankantajien tuotantokustannuksia, hiilikustannuksia sekä ulkoisia kustannuksia ja hyötyjä, tarjoaisivat tehokkaasti puhdasta ja turvallista vetyä loppukäyttäjille, jotka arvostavat sitä eniten. Komission joulukuussa 2020 ehdottamalla TEN-E-asetuksella pyritään tukemaan paremmin Euroopan rajat ylittävän energiainfrastruktuurin nykyaikaistamista Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa varten. Siinä otetaan käyttöön vetyinfrastruktuuri uutena infrastruktuuriluokkana eurooppalaisen verkon kehittämistä varten. Tämä aloite täydentää ehdotettua TEN-E-asetusta, koska siinä keskitytään kansallisten suunnitelmien yhdenmukaistamiseen Euroopan laajuisen kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman vaatimusten kanssa. Kuten metaanipäästöjen vähentämistä koskevassa EU:n strategiassa ilmoitettiin, komissio aikoo ehdottaa lainsäädäntöä energia-alan metaanipäästöjen vähentämiseksi. Aloitteella pyritään parantamaan tietoa kaikista energiaan liittyvistä metaanipäästöistä. Tämä aloite on täydentävä, koska sillä pyritään helpottamaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen yleistymistä ja mahdollistamaan siirtyminen pois maakaasusta. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Päästökauppajärjestelmä nostaa fossiilisten polttoaineiden käytön hintaa verrattuna uusiutuviin ja vähähiilisiin kaasuihin ja edistää siten tällaisten kaasujen kysyntää ja investointeja niihin liittyvään tuotantoteknologiaan. Komissio on ehdottanut järjestelmän vahvistamista, mukaan lukien vahvistamiset ja laajentamiset ilmailualan, meri- ja maantieliikenteen sekä rakennusten osalta. Tähän järjestelmään kuuluvat kaikki vedyn tuotantolaitokset sekä elektrolyysilaitteet, joiden tuotantokapasiteetti on yli 25 tonnia päivässä. EU:n päästökauppadirektiivillä vuosiksi 2021–2030 perustettu innovaatiorahasto on yksi rahoitusvälineistä, joilla tuetaan siirtymistä ilmastoneutraaliin Eurooppaan vuoteen 2050 mennessä. EU:n päästökauppadirektiivillä vuosiksi 2021–2030 perustettu innovaatiorahasto on yksi rahoitusvälineistä, joilla tuetaan siirtymistä ilmastoneutraaliin Eurooppaan vuoteen 2050 mennessä. Energiaverodirektiivin tarkistuksella pyritään mukauttamaan energiatuotteiden verotus EU:n energia- ja ilmastopolitiikkoihin, edistämään puhtaita teknologioita ja poistamaan vanhentuneet vapautukset ja alennetut verokannat, jotka tällä hetkellä kannustavat käyttämään fossiilisia polttoaineita. Tarkistetun direktiivin mukaan sen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet ryhmitellään ja asetetaan paremmuusjärjestykseen niiden ympäristönsuojelun tason mukaan. Tarkistuksen mukaan vähimmäisverotasoksi asetetaan 0,15 euroa/GJ (fossiilisten polttoaineiden osalta 10,75 euroa/GJ) moottoripolttoaineina käytettäville uusiutuville ja vähähiilisille vetypolttoaineille. Lämmityspolttoaineina käytettävien uusiutuvien ja vähähiilisten vetypolttoaineiden osalta siinä asetetaan vähimmäisverotasoksi 0,15 euroa/GJ (maakaasun osalta 0,6 euroa/GJ). Komission heinäkuussa 2021 ehdottamalla tarkistetulla vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskevalla asetuksella (AFIR), jolla kumotaan vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurin käyttöönotosta annettu direktiivi 2014/94/EU, pyritään torjumaan tieliikenteen päästöjen kasvua, jotta voidaan tukea siirtymistä lähes päästöttömään autokantaan vuoteen 2050 mennessä. Asetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot laajentavat lataus- ja tankkausinfrastruktuuriverkostoaan päästöttömien autojen myyntimäärien mukaisesti ja asentavat lataus- ja tankkauspisteitä säännöllisin välein suurille moottoriteille. Vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskevan asetuksen tarkistuksessa edellytetään yhtä tankkausasemaa (vähintään 2 tonnia päivässä, 700 baaria) 150 kilometrin välein TEN-T-ydinverkossa ja jokaista kaupunkisolmukohtaa kohti vuoteen 2030 mennessä; tämä merkitsisi, että liikennesolmukohdissa olisi noin 700 vetytankkausasemaa ja kaupunkisolmukohdissa 88 vetytankkausasemaa. Hiilidioksidipäästönormien asettamisesta henkilö- ja pakettiautoille annetun asetuksen muutoksella pyritään varmistamaan selkeä eteneminen kohti päästötöntä liikennettä vuodesta 2025 alkaen. Asetuksessa määritellään päästöttömät ajoneuvot akkukäyttöisiksi sähköajoneuvoiksi sekä polttokennoajoneuvoiksi ja muiksi vetykäyttöisiksi ajoneuvoiksi ja asetetaan tavoite, jonka mukaan uusi ajoneuvokanta on keskimäärin päästötöntä vuoteen 2030 mennessä. FuelEU Maritime -ehdotuksen tavoitteena on lisätä kestävien vähähiilisten ja hiilettömien vaihtoehtoisten polttoaineiden osuutta kansainvälisessä meriliikenteessä. Näitä ovat muun muassa nestemäiset biopolttoaineet, e-nesteet, hiiletön kaasu (mukaan lukien nesteytetty biomaakaasu ja e-kaasut), hiiletön vety ja hiilettömät vetypohjaiset polttoaineet (mukaan lukien metaani ja ammoniakki). Polttoaineisiin ja sähköteknologioihin keskittymisen pitäisi voida mahdollistaa merkittävät ja nopeat päästövähennykset siten, että käytetään täysimääräisesti olemassa olevia teknologioita ja infrastruktuuria muiden ehdotettavien toimenpiteiden tarjoamien kannustimien ohella. Se helpottaa myös hiilestä irtautumisen keinojen määrittelyä koko meriklusterille. REFuel EU Aviation -ehdotus, jonka tavoitteena on edistää kestävien lentopolttoaineiden mahdollisuuksia ilmailun kasvihuonekaasujalanjäljen pienentämiseksi, on vielä suurelta osin hyödyntämättä. Jotta ilmailuala voisi vähentää päästöjään merkittävästi, sen on tulevina vuosina vähennettävä nykyistä riippuvuuttaan fossiilisesta lentopetrolista ja turvauduttava yhä enemmän kestävien lentopolttoaineiden käyttöön. Ehdotuksessa asetetaan ”synteettisten lentopolttoaineiden” vähimmäisosuudeksi 0,7 prosenttia ilma-alusten käyttäjille toimitetuista lentopolttoaineista. ”Synteettisillä lentopolttoaineilla” tarkoitetaan uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä määriteltyjä muuta kuin biologista alkuperää olevia uusiutuvia polttoaineita. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Tämän aloitteen tavoitteita ei voida saavuttaa kansallisella tasolla. Tämän aloitteen suunnitelluilla toimenpiteillä pyritään edistämään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 194 artiklassa vahvistettuja neljää tavoitetta ja edistämään samalla EU:n talouden hiilestä irtautumista. Suunnitellut toimenpiteet hyväksytään SEUT-sopimuksen 194 artiklan 2 kohdan ja 114 artiklan 1 kohdan nojalla. EU:lla on energia-alalla jaettu toimivalta SEUT-sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan i alakohdan nojalla.

Nyt esitettävä aloite pohjautuu myös laajaan kokonaisuuteen säädöksiä, joita on annettu ja saatettu ajan tasalle viimeksi kuluneiden kahden vuosikymmenen aikana. EU on energian sisämarkkinoiden luomiseksi hyväksynyt vuosina 1996–2019 neljä peräkkäistä lainsäädäntöpakettia, joiden yleisenä tavoitteena on ollut markkinoiden yhdentäminen ja kansallisten sähkö- ja kaasumarkkinoiden vapauttaminen. Nämä säännökset kattavat monenlaisia näkökohtia markkinoille pääsystä avoimuuteen, kuluttajien oikeuksiin, kaasumarkkinoiden likviditeetin lisäämiseen ja sääntelyviranomaisten riippumattomuuteen. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Tällä hetkellä EU:n tasolla ei ole sääntöjä, joilla säännellään erityisiä vetyverkkoja tai -markkinoita sekä vähähiilistä vetyä ja vähähiilisiä polttoaineita. Kun otetaan huomioon EU:n ja kansallisen tason nykyiset pyrkimykset edistää uusiutuvan vedyn käyttöä fossiilisten polttoaineiden korvikkeena, jäsenvaltioilla olisi kannusteita hyväksyä kansallisella tasolla sääntöjä, jotka koskevat vedyn siirtoa siihen erikseen osoitetussa infrastruktuurissa. Tällöin riskinä on, että sääntely-ympäristö on hajanainen eri puolilla EU:ta, mikä voisi haitata kansallisten vetyverkkojen ja -markkinoiden yhdentymistä ja siten estää rajat ylittävän vetykaupan tai hankaloittaa sitä. Vetyinfrastruktuuria koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen myöhemmässä vaiheessa (eli sen jälkeen, kun kansallinen lainsäädäntö on annettu) lisäisi jäsenvaltioiden hallinnollista taakkaa ja kasvattaisi sääntelykustannuksia ja yritysten epävarmuutta erityisesti vedyn tuotanto- ja siirtoinfrastruktuuriin tehtävien pitkän aikavälin investointien osalta. EU:n tason sääntelykehyksen luominen erillisiä vetyverkkoja ja -markkinoita varten edistäisi kansallisten vetymarkkinoiden ja -verkkojen yhdentymistä ja yhteenliittämistä. Tällaisten erillisten vetyverkkojen suunnittelua, rahoitusta ja toimintaa koskevat EU:n tason säännöt loisivat pitkän aikavälin ennustettavuutta mahdollisille investoijille, jotka investoisivat tämäntyyppiseen pitkän aikavälin infrastruktuuriin, erityisesti rajat ylittävien yhteenliitäntöjen osalta (joihin muutoin sovellettaisiin erilaisia ja mahdollisesti toisistaan poikkeavia kansallisia lakeja). Biometaanin osalta on todennäköistä, että ilman EU:n tason aloitetta sääntely on vuoteen 2030 mennessä edelleen hajanaista tukkumarkkinoille pääsyn, liitäntävelvoitteiden ja siirtoverkonhaltijan ja jakeluverkonhaltijan koordinointitoimenpiteiden osalta. Ilman jonkinasteista yhdenmukaistamista EU:n tasolla uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuottajat joutuvat kohtaamaan hyvin erilaisia liitäntä- ja syöttökustannuksia eri puolilla EU:ta, mikä johtaa epätasa-arvoisiin toimintaedellytyksiin. Jos EU:n tasolla ei anneta uutta lainsäädäntöä, jäsenvaltiot soveltaisivat edelleen erilaisia kaasun laatuvaatimuksia ja vedyn sekoitustasoja koskevia sääntöjä, jolloin vaarana olisivat rajat ylittävien virtausten rajoitukset ja markkinoiden segmentoituminen. Kaasun laatustandardit määriteltäisiin edelleen pääasiassa maakaasun laatuparametrien perusteella, mikä rajoittaisi uusiutuvien kaasujen liittämistä verkkoon. Kaikki nämä näkökohdat vähentävät todennäköisesti uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen rajat ylittävää kauppaa, ja tätä saatettaisiin kompensoida lisäämällä maakaasun tuontia. Nesteytetyn maakaasun terminaalien käyttö ja tuonti saattaisi edelleen rajoittua maakaasuun, vaikka nesteytetyn maakaasun terminaaleja ei tarvitsisi mukauttaa, jos saatavilla olisi kilpailukykyistä biometaania tai synteettistä metaania EU:n ulkopuolisista lähteistä. Kansallista verkkosuunnittelua tarvitsee kehittää vain niissä jäsenvaltioissa, joissa toimii sertifioituja riippumattomia siirtoverkonhaltijoita ja riippumattomia järjestelmävastaavia. Vaikka useimmilla jäsenvaltioilla on yksi ainoa kansallinen kaasun kehittämissuunnitelma, jossa kaasualan toimijat tekevät yhteistyötä, monialainen yhteistyö on edelleen vähäistä. EU:n koordinoitu varautuminen nykyisen kaasualan osalta on osoittautunut tehokkaammaksi kuin pelkästään kansallisen tason toiminta. •Suhteellisuusperiaate Aloite on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Se kuuluu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 194 artiklan soveltamisalaan. Politiikkatoimet ovat oikeassa suhteessa määriteltyjen ongelmien laajuuteen ja luonteeseen sekä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Ehdotuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen sen yleisen tavoitteen saavuttamiseksi, joka on kaasumaisten polttoaineiden hiilestä irtautumisen edistäminen kilpailukykyisellä tavalla mahdollisimman pienin taloudellisin kustannuksin, samalla kun varmistetaan energiaturvallisuus ja asetetaan kuluttajat energiamarkkinoiden keskiöön. Parhaaksi arvioituja vaihtoehtoja pidetään oikeasuhteisina, ja ne perustuvat mahdollisuuksien mukaan olemassa oleviin lähestymistapoihin. Jäsenvaltioiden ja yksityisten toimijoiden velvoitteiden ja erilaisten toimintavalmiuksien välistä tasapainoa pidetään asianmukaisena, kun otetaan huomioon, että ilmastoneutraalius on saavutettava vuoteen 2050 mennessä. •Toimintatavan valinta Kaasumarkkinoiden nykyisen sääntelykehyksen kokonaisarvioinnin perusteella valitut välineet ovat direktiivi direktiivin 2009/73/EY uudelleenlaatimiseksi ja asetus asetuksen (EY) N:o 715/2009 uudelleenlaatimiseksi. Näiden voimassa olevien säädösten uudelleenlaatiminen lisää oikeudellista selkeyttä. Muutossäädös ei olisi ollut riittävä väline, koska erilaisia uusia säännöksiä on paljon. Muutosten vuoksi toimintatapojen valinta edellyttää näin ollen jo hyväksyttyjen ja täytäntöönpantujen sääntöjen tarkistamista osana nykyisen lainsäädännön luonnollista kehitystä. Kaasuasetuksella on muutettava muita säädöksiä, kuten seuraavia: toimitusvarmuusasetus (EU) 2017/1938, ACER-asetus (EU) 2019/942 ja REMIT-asetus (EU) N:o 1227/2011. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Kolmannen energiapaketin voimaantulo on vaikuttanut myönteisesti kilpailuun ja energian sisämarkkinoiden suorituskykyyn. Nykyisessä kaasualan sääntelykehyksessä keskitytään kuitenkin fossiilipohjaiseen maakaasuun, eikä siinä täysin ennakoida metaanikaasujen (muun muassa maakaasun ja biometaanin) vaihtoehtoja, kuten vetyä. Kaasumarkkinoiden nykyistä sääntelykehystä on tarkasteltava uudelleen, ja siitä on jo ilmoitettu vetystrategiaa ilmastoneutraalille Euroopalle koskevassa Euroopan komission tiedonannossa. Kun otetaan huomioon EU:n jäsenvaltioiden erilaiset mahdollisuudet tuottaa uusiutuvaa ja vähähiilistä vetyä, sopiva markkinakehys voisi auttaa vetyä täyttämään tehtävänsä energiankantajana ja energiajärjestelmän integroinnin mahdollistajana. Tämän perusteella vaikutustenarvioinnin ongelma-alueella I on yksilöity neljä keskeistä tekijää: i) hiilestä irtautuminen johtaa sellaisen eurooppalaisen vedyn arvoketjun syntymiseen, joka on riippuvainen rajat ylittävistä vetymarkkinoista; ii) vetyinfrastruktuuriin tehtävien investointien puute haittaa markkinoiden kehitystä; iii) vetyinfrastruktuuri muodostaa todennäköisesti luonnollisen monopolin, mikä johtaa kilpailuun perustumattomiin markkinarakenteisiin; iv) toisistaan eroavat vedyn laatua koskevat säännöt voivat hankaloittaa rajat ylittäviä virtoja ja aiheuttaa lisäkustannuksia.

Nykyisissä kaasusäännöissä, joissa keskitytään pääasiassa EU:n ulkopuolelta tuotavaan fossiilipohjaiseen maakaasuun, ei käsitellä EU:n sisäisen hajautetun uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuotannon erityispiirteitä. Lisäksi biometaanin ja vedyn mutta myös nesteytetyn maakaasun kasvavat määrät vaikuttavat kaasun laatuun ja siten kaasuinfrastruktuurin ja loppukäyttäjien laitteiden suunnitteluun. Vaikutustenarvioinnissa otetaan erityisesti huomioon seuraavat viisi keskeistä tekijää, jotka liittyvät tähän ongelma-alueeseen: i) jakeluverkkoihin liitetyn biometaanin paikallisten tuottajien rajoitettu pääsy markkinoille ja verkkoon, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen liittämisvelvoitetta ja verkkoon liittämisen kustannuksia koskevien sääntöjen erot sekä EU:n sisäiset syöttö- ja ottotariffit estävät täysin yhdennettyjen, likvidien ja yhteentoimivien EU:n kaasun sisämarkkinoiden luomisen; ii) erot kaasun laadussa ja vedyn sekoitustasoissa voivat vaikuttaa kielteisesti rajat ylittäviin virtauksiin ja loppukäyttäjiin, ja nykyiset kaasun laatua koskevat säännöt eivät sovellu tulevaan kehitykseen; iii) nesteytetyn maakaasun terminaalit on varustettu pääasiassa maakaasun vastaanottoon, joten uusien kaasujen vastaanottomahdollisuudet niissä ovat rajalliset; iv) maakaasun laantumattomaan käyttöön perustuvat pitkäaikaiset toimitussopimukset voivat lukita tilanteen maakaasuun ja haitata uusiutuvien kaasujen toimitusten kasvua edettäessä kohti vuotta 2050; v) nykyisillä energiaturvallisuusjärjestelyillä puututaan vain riskeihin, jotka liittyvät maakaasun toimituksiin, ei uusiutuviin ja vähähiilisiin kaasuihin liittyviin riskeihin. Verkon suunnittelussa on kehitettävä edelleen siirtoverkonhaltijoiden ja sääntelyviranomaisten välistä yhteistyötä. Tuotoltaan vaihtelevien energialähteiden yleistyminen edellyttää koko energiajärjestelmän parempaa integrointia ja infrastruktuurin yhteenliittämistä kokonaisvaltaisemmalla ja osallistavammalla lähestymistavalla. Vaikutustenarvioinnissa esitetään seuraavat kolme keskeistä tekijää, jotka liittyvät tähän ongelma-alueeseen: i) verkon suunnittelu vaihtelee jäsenvaltioiden ja siirtoverkonhaltijoiden välillä, sähkön ja kaasun erillinen suunnittelu; ii) avoimuuden puute olemassa olevan infrastruktuurin käyttötarkoituksen muuttamisen tai käytöstä poistamisen mahdollisuuden osalta; iii) jakeluverkonhaltijat eivät nimenomaisesti ole mukana siirtoverkonhaltijoiden suunnittelussa. Lisäksi yhdenmukaisempi järjestelmän kehitysstrategia lisäisi entisestään sähkö- ja kaasujärjestelmien, myös vedyn, välisiä yhteyksiä. Arviointi osoitti, että kilpailua on parannettava sen varmistamiseksi, että markkinoiden yhdentymisen kaikki hyödyt välittyvät EU:n kuluttajille. Lisäksi kuluttajilla ei edelleenkään ole tarvittavia välineitä osallistua aktiivisesti markkinoille. Analysoidun lainsäädännön kuluttajansuojasäännökset ovat vain osittain tarkoituksenmukaisia. Erityisesti heikossa asemassa olevien asiakkaiden suojelu on edelleen epätasaista eri jäsenvaltioissa, ja energiaköyhyyttä on vieläkin merkittävästi kaikkialla EU:ssa. Ongelma-alueella IV yksilöitiin yhtäpitävästi kolme ongelmatekijää: i) hyödyntämätön kilpailupotentiaali vähittäismarkkinoilla; ii) asiakkaiden riittämättömät vaikutusmahdollisuudet energiantoimittajan vaihtamisessa, hintojen vertailuvälineissä, laskutustiedoissa, energiayhteisöissä ja tietojen saatavuudessa; ja iii) riittämätön kuluttajansuoja erityisesti heikossa asemassa olevien ja energiaköyhien asiakkaiden osalta. •Sidosryhmien kuuleminen Paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti komissio toteutti kattavan ja osallistavan sidosryhmien kuulemisen, joka perustui useita menetelmiä ja välineitä sisältäneeseen kuulemisstrategiaan. Strategian tarkoituksena oli varmistaa, että kaikki asiaan liittyvä näyttö, mukaan lukien tiedot aloitteen kustannuksista, yhteiskunnallisista vaikutuksista ja hyödyistä, otettiin huomioon. Käytössä oli useita kuulemisvälineitä: alustavaa vaikutustenarviointia koskeva kuuleminen (etenemissuunnitelma), kyselyyn perustuva julkinen verkkokuuleminen, komission alustus ja sidosryhmiltä, muun muassa kaasualan sääntelyfoorumilta, saatu palaute, keskustelut jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin jäsenten ja kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa sekä keskustelut sidosryhmien kanssa laajassa sidosryhmien työpajassa. Komissio sai 263 vastausta avoimeen julkiseen kuulemiseen. Yleisesti ottaen vastaajat vahvistivat pitävänsä kaasudirektiivin ja kaasuasetuksen tarkistamista tarpeellisena, jotta hiilestä irtautumista koskevat tavoitteet voidaan saavuttaa. Lisäksi yli 60 prosenttia vastaajista odottaa, että kaasumarkkinoiden hiilestä irtautumisen edellyttämillä teknologisilla ja sääntelyyn tehtävillä muutoksilla voidaan luoda uusia työpaikkoja vuoteen 2030 mennessä. Vetyinfrastruktuurin ja -markkinoiden kehittämisen osalta suurin osa vastaajista kannattaa sääntelyn käyttöönottoa varhaisessa vaiheessa hyvin toimivien ja kilpailuun perustuvien vetymarkkinoiden ja -infrastruktuurin edistämiseksi. Vastaajat kannattivat EU:n lainsäädäntökehystä, jossa määritellään keskeiset sääntelyperiaatteet ja noudatetaan vaiheittaista lähestymistapaa. Suuri enemmistö kannattaa esimerkiksi kolmansien osapuolten pääsyä verkkoon, vetyputkien käyttöoikeutta koskevia sääntöjä, tuontiterminaaleja ja varastointia sekä verkkotoimintojen eriyttämistä. Useimmat vastaajat pitivät tärkeänä sitä, että määritellään varhaisessa vaiheessa yksityisten osapuolten rooli vetyinfrastruktuurin kehittämisessä. Suuri enemmistö vastaajista katsoo myös, että olemassa olevat ja tulevat yksityiset verkot voidaan (väliaikaisesti) vapauttaa tietyistä sääntelyvaatimuksista mutta että lähentyminen kohti yhtä ainoaa sääntelykehystä on varmistettava. Valtaosa vastaajista katsoo, että uutta vetyinfrastruktuuria koskevien oikeuksien ja lupavaatimusten olisi vastattava metaanikaasuputkiin nykyisin sovellettavia vaatimuksia. Mitä tulee uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen saatavuuden edistämiseen nykyisillä kaasumarkkinoilla ja olemassa olevassa kaasuinfrastruktuurissa, sidosryhmät ovat yhtä mieltä siitä, että nykyistä sääntelykehystä on tarkistettava hiilestä irtautumista koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Suurin osa sidosryhmistä pitää tärkeänä sitä, että varmistetaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen täydellinen markkinoille pääsy ja helpotetaan niiden syöttämistä kaasuverkkoon. Monet vastaajat kannattavat sitä, että verkonhaltijat velvoitettaisiin liittämään uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuottajat verkkoon ja ottamaan käyttöön syöttömaksun alennus. Suurin osa vastaajista kannattaa myös nesteytetyn maakaasun terminaalien avoimuuskehyksen parantamista. Paljon kannatusta saa myös kaasun laatustandardien yhdenmukainen soveltaminen kaikkialla EU:ssa, rajat ylittävän koordinoinnin tehostaminen ja avoimuuden lisääminen. Vastaajien mielipiteet eroavat vedyn sekoittamisen osalta, mutta enemmistö on samaa mieltä siitä, että se voi korkeista teknisistä kustannuksista huolimatta tarjota kustannustehokkaan ja nopean ensimmäisen askeleen energiajärjestelmän hiilestä irtautumisessa. Vain harvat sidosryhmät kannattavat EU:n sisäisten rajat ylittävien tariffien poistamista. Suurin osa vastaajista pitää tärkeinä kaasuun liittyviä turvallisuushaasteita ja kyberturvallisuustoimenpiteitä. Integroidun verkon suunnittelun osalta suurin osa sidosryhmistä kannattaa verkon kehittämissuunnitelman sovittamista ajallisesti yhteen kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman kanssa ja yhden kaasusuunnitelman laatimista valitusta eriyttämismallista riippumatta. Suurin osa vastaajista ilmaisi vielä voimakkaamman tukensa yhteiselle sähkö- ja kaasuskenaariolle. Huomattava määrä sidosryhmiä toivoo vetyhankkeiden sisällyttämistä verkon kehittämissuunnitelmaan. Useimmat sidosryhmät olivat yhtä mieltä jakeluverkonhaltijoiden roolista tietojen toimittamisessa ja jakamisessa, ja useat vastaajat kannattivat myös sitä, että jakeluverkonhaltijat esittävät oman suunnitelmansa, johon sisältyy järjestelmän optimointi eri aloilla. Vastaajat myös pitivät yhteistä kaasu- ja sähkösuunnitelmaa parempana kuin yhteisiä skenaarioita, joissa on erilliset suunnitelmat. Useat sidosryhmät huomauttivat, että paras vaihtoehto olisi yhteinen suunnitelma metaanille ja vedylle ja erillinen sähkölle. Mitä tulee asiakkaiden sitoutumiseen ja suojeluun vihreän kaasun vähittäismarkkinoilla, suurin osa sidosryhmistä vaati kunnianhimoisempia tavoitteita kansalaisiin ja kuluttajiin liittyvissä säännöksissä siten, että ne vastaavat sähkömarkkinoiden vaatimuksia. Energiaköyhyyttä koskevien säännösten pitäisi myös auttaa varmistamaan, että puhtaaseen kaasuun perustuviin vaihtoehtoihin siirtymisestä aiheutuvat kustannukset eivät tule kuluttajien maksettaviksi. Yksityisen sektorin edustajat kannattavat suunnitelmia poistaa säännellyt hinnat asteittain käytöstä, kun taas jotkin kuluttajajärjestöt haluaisivat säilyttää ne energiaköyhien ja heikossa asemassa olevien kuluttajien suojelemiseksi. Lähes puolet vastaajista haluaa vahvistaa säännöksiä, jotka koskevat tarjousten vertailtavuutta ja tietojen saatavuutta, avoimuutta, älykkäitä mittausjärjestelmiä ja energiantoimittajan vaihtamista. Yksikään vastaaja ei ole kannattanut muuta kuin sääntelypohjaista lähestymistapaa. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Ehdotettu aloite ja sen pohjana oleva vaikutustenarviointi perustuvat näyttöön, joka on saatu sidosryhmien panoksesta asiaa koskeviin laajoihin kuulemisiin, sekä alan kirjallisuuden tarkasteluun ja mallintamiseen. Tarkasteltuun kirjallisuuteen sisältyi tuloksia ajankohtaisista tutkimuksista, jotka koskivat sellaisia keskeisiä tekijöitä kuin vedyn ja hiilettömän kaasuinfrastruktuurin roolia, markkinoita ja tuotantoa ja jotka toteutettiin vaikutustenarviointia varten tai jotka vaikuttivat sen laajuuteen, sekä muiden asiaan liittyvien komission aloitteiden yhteydessä tehtyjä arviointeja. Analyysissä otettiin huomioon myös useiden sidosryhmäfoorumien puitteissa annetut päätelmät, joista tärkein on kaasualan sääntelyä koskeva foorumi (Madridin foorumi) ja sähköalan sääntelyfoorumi (Firenzen foorumi). Keskustelut jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin jäsenten, kansallisten sääntelyviranomaisten ja Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) kanssa sekä keskustelut muiden sidosryhmien kanssa otettiin tasapuolisesti huomioon. •Vaikutustenarviointi Paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti komissio teki vaikutustenarvioinnin useista toimintavaihtoehdoista. Tätä työtä tuettiin komission sisällä järjestetyllä kuulemisella yksiköiden välisen ohjausryhmän kautta. Vaikutustenarviointi esitettiin sääntelyntarkastelulautakunnalle, ja siitä keskusteltiin sen kanssa. Sääntelyntarkastelulautakunta antoi myönteisen lausunnon varaumin. Varaumat liittyivät erityisesti seuraaviin: i) arvioinnin päätelmien sisällyttäminen ongelman kuvaukseen, ii) aloitteen roolin määrittäminen osana 55-valmiuspaketin mahdollistavaa kehystä, iii) toimintavaihtoehtojen vaikutusten perustason selventäminen, iv) eri toimijoiden, erityisesti maakaasun ja vedyn tuottajien ja kuluttajien, erottaminen selkeämmin toisistaan, v) arvion antaminen siitä, miten aloite voi vaikuttaa pk-yrityksiin eri lailla kuin muihin (suurempiin) yrityksiin, vi) eriävien ja vähemmistön näkemysten parempi huomioiminen koko raportissa, myös ongelman määrittelyssä, vaihtoehtojen kehittämisessä, vaikutusten analysoinnissa ja parhaaksi arvioidun vaihtoehdon valinnassa, vii) raportin esitystavan parantaminen ja viii) kustannus- ja hyötytaulukkojen täyttäminen asianmukaisessa muodossa. Koko vaikutustenarviointityön ajan harkittiin neljällä ongelma-alueella toimenpiteitä, joilla puututtaisiin havaittuihin ongelmiin ja ongelmatekijöihin aloitteen tavoitteiden saavuttamiseksi: Parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmän vaikuttavuuden, tehokkuuden, johdonmukaisuuden ja oikeasuhteisuuden arvioinnin perusteella on todettu, että kyseinen yhdistelmä soveltuu parhaiten asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Ongelma-alue I: Vetyinfrastruktuuri ja vetymarkkinat Ongelma-alueella I tarkastellaan seuraavia toimintavaihtoehtoja: järjestetään tarjouskilpailu vetyverkon hallintaa koskevista oikeuksista (vaihtoehto 1); otetaan käyttöön tärkeimmät sääntelyperiaatteet, jotka perustuvat maakaasumarkkinoilla nykyisin sovellettaviin periaatteisiin mutta jotka on mukautettu vetymarkkinoiden kehitysvaiheeseen sopiviksi (vaihtoehto 2); otetaan käyttöön täysin valmiiksi kehitetty vetyä koskeva sääntelyjärjestelmä (joka vastaa maakaasualaan tällä hetkellä sovellettavaa järjestelmää), jolloin ei tarvita siirtymää kehittyneempiin vetymarkkinoihin (vaihtoehto 3). Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on ottaa käyttöön keskeiset sääntelyperiaatteet alusta alkaen ja hahmotella selkeästi lopullinen (tuleva) sääntelyjärjestelmä. (Vaihtoehto 2b ”Keskeiset sääntelyperiaatteet ja visio”). Tämän vaihtoehdon keskeisenä etuna on, että se edistää markkinoiden yhdentymistä sekä selkeyttää investoijien asemaa ja että sillä vältetään kilpailuun perustumattomien markkinarakenteiden syntyminen ja kustannukset, joita aiheutuu sääntöjen muuttamisesta jälkikäteen, kun markkinat ovat kypsät. Se jättää kuitenkin joustovaraa sääntelyn mukauttamiseksi vetyalan asteittaiseen kasvuun. Ongelma-alue II: Uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut olemassa olevassa kaasuinfrastruktuurissa ja nykyisillä kaasumarkkinoilla sekä energiaturvallisuus Ongelma-alue II sisältää vaihtoehtoja, joilla edistetään uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä nykyisille kaasumarkkinoille ja olemassa olevaan kaasuinfrastruktuuriin. Kaikkiin vaihtoehtoihin kuuluu myös asteittainen toiminta energiaturvallisuuteen liittyvien huolenaiheiden käsittelemiseksi, erityisesti nykyisten välineiden, standardien ja menettelyjen laajentaminen koskemaan uusiutuvia ja vähähiilisiä kaasuja, tehokas yhteisvastuu ja kaasualan kyberturvallisuuteen liittyvien riskien käsittely. Vaihtoehto 3 ”Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen täydellisen markkinoille pääsyn mahdollistaminen ja edistäminen” on suositeltavin vaihtoehto ongelma-alueella II. Tähän vaihtoehtoon sisältyy toimenpiteitä, joilla tuetaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä tukkumarkkinoille, nesteytetyn maakaasun terminaaleihin ja siirtoverkkoon (liitäntäpaikasta riippumatta), mukaan lukien verkkoon syötön ja rajat ylittävien siirtojen tariffialennukset. Kaasun laatuun sovellettaisiin rajat ylittäviä yhteenliitäntäpisteitä koskevaa yhdenmukaistettua EU:n lähestymistapaa, mutta jäsenvaltioille jätettäisiin joustovaraa. Vetyseosten sallittu yläraja on 5 prosenttia kaikissa rajat ylittävissä pisteissä. Tämä taso on kustannustehokas sopeutumis- ja vähennyskustannusten kannalta.

Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen täydellisen markkinoille pääsyn mahdollistaminen ja edistäminen: Suunnitellut toimenpiteet ovat johdonmukaisia ilmastonmuutoksen torjuntaa koskevien unionin toimien kanssa ja tarpeen Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Keskeisenä etuna on se, että toimenpiteillä alennetaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuottajien tuotantokustannuksia, lisätään uusiutuvien kaasujen alan kilpailua, likviditeettiä ja kauppaa ja kannustetaan samalla vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä. Näin kuluttajat ja veronmaksajat hyötyvät, koska tukea voitaisiin vähentää. Tämä myös vähentää energiaturvallisuuteen kohdistuvia riskejä ja säästää aikaa ja resursseja, vähentää epävarmuustekijöitä, parantaa hätätoimenpiteiden tehokkuutta ja vahvistaa kaasuyhtiöiden turvallisuusvaatimuksia. Ongelma-alue III: Verkon suunnittelu Ongelma-alueella III tarkastellaan integroidun verkon suunnittelun vaihtoehtoja. Ongelma-alueella III parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 2 ”Eurooppalaisiin skenaarioihin perustuva kansallinen suunnittelu”. Vaihtoehto mahdollistaa kansallisen suunnittelun, mutta edellyttää, että se perustuu kaasua ja sähköä koskeviin yhteisiin skenaarioihin, jotka ovat yhdenmukaisia kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman kanssa ja liittyvät asiaankuuluvaan kansalliseen energia- ja ilmastosuunnitelmaan. Siihen sisältyvät kaikki asianomaiset toimijat (jakeluverkonhaltijat), ja sen avulla voidaan tunnistaa putkistot, joita voidaan käyttää käyttötarkoituksen muuttamiseen metaanista vedyksi, sellaisella tarkkuudella, joka ei olisi helposti saavutettavissa Euroopan tasolla. Eurooppalaisiin skenaarioihin perustuvan kansallisen suunnittelun toteuttaminen: Keskeisenä etuna on, että näin voidaan poistaa riskit siitä, että sähkön ja kaasun siirtoverkonhaltijat suunnittelevat järjestelmiensä kehittämistä yhteensopimattomien olettamusten perusteella. Se mahdollistaa alojen integroinnin ja käsitteellisen järjestelmäsuunnitelman säilyttäen samalla yksityiskohtaisempien alakohtaisten verkon kehittämissuunnitelmien hyödyt. Sillä varmistetaan eri sidosryhmien yhteinen näkemys, mikä merkitsee, että verkon suunnittelussa otetaan huomioon hiilestä irtautumista koskevat strategiat kansallisella ja EU:n tasolla, mikä vähentää mahdollisten lukkiutumisvaikutusten tai hukkainvestointien riskiä. Ongelma-alue IV: Asiakkaiden vähäinen sitoutuminen ja suoja vihreän kaasun vähittäismarkkinoilla Ongelma-alue IV sisältää vaihtoehtoja, jotka perustuvat muuhun kuin sääntelypohjaiseen lähestymistapaan käsitellä kilpailua ja kuluttajien sitouttamista tai edellyttävät ongelmien syihin puuttumista uudella lainsäädännöllä, joka vastaa pääosin sähköalalla jo vakiintunutta toimintaa. Analyysin perusteella parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 2 ”Joustava lainsäädäntö”, joka vastaa sähkömarkkinoiden kuluttajansuojaa ja valtuutusta koskevia säännöksiä. Tämä vaihtoehto on todennäköisesti vaikuttavin ja tehokkain ja johdonmukainen muiden ongelma-alueiden kanssa. Tärkein etu on, että se tarjoaa merkittäviä säästömahdollisuuksia ja auttaa uusia toimittajia ja palveluntarjoajia pääsemään markkinoille ja kehittämään innovatiivisia tuotteita, mikä lisää kilpailua, kuluttajien sitoutumista ja taloudellista hyötyä. Se voisi myös auttaa lisäämään yhteiskunnallista hyväksyntää kansalaisten ja yhteisöjen taholta, saada liikkeelle yksityistä pääomaa ja helpottaa uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen käyttöönottoa. Liikainvestointien riskin pienentämisellä on myönteinen ympäristövaikutus. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Voimassa olevan lainsäädännön muuttamista koskevat ehdotukset on laadittu vaikutustenarvioinnissa tarkasteltujen kustannustehokkaimpien toimintavaihtoehtojen mukaisesti. Joidenkin parhaaksi arvioitujen vaihtoehtojen odotetaan lisäävän sääntelyelimille ja markkinatoimijoille aiheutuvia hallinnollisia kustannuksia sekä täytäntöönpano- ja valvontakustannuksia. Ehdotetut toimenpiteet voivat esimerkiksi lisätä kansallisten sääntelyviranomaisten ja maakaasun toimittajien välistä hallinnollista tietojenvaihtoa, jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden välistä koordinointia sekä jäsenvaltioiden ja kansallisten viranomaisten sääntely- ja täytäntöönpanotoimia. Muutetun kehyksen odotetaan kuitenkin myös tehostavan sääntelyä ja laskevan sen kustannuksia. Lisäksi vaikutustenarviointi osoittaa, että ehdotetut toimenpiteet tarjoavat kustannustehokkaimmat sääntelyvaihtoehdot aloitteen yleistavoitteen saavuttamiseksi eli sellaisten metaani- ja vetykaasujen siirtoa, jakelua, toimitusta ja varastointia koskevien sääntöjen vahvistamiseksi, joilla voidaan tukea energiajärjestelmän hiilestä irtautumista ja varmistaa samalla varma ja kohtuuhintainen energia. Joistakin parhaaksi arvioiduista toimenpiteistä aiheutuvia lyhyen aikavälin sääntelykustannuksia on arvioitava suhteessa kustannuksiin ja toimiin, joita energiajärjestelmän myöhäinen integrointi ja hiilestä irtautuminen edellyttäisivät pitkällä aikavälillä. Hyödyt, joita vaihtoehtojen odotetaan tuottavan uusiutuvien energialähteiden tukemisen, energiajärjestelmän integroinnin, kuluttajansuojan ja energiaturvallisuuden muodossa, ovat huomattavasti suuremmat kuin välittömät hallinto- ja täytäntöönpanokustannukset. Ehdotuksella myös yksinkertaistetaan nykyistä sääntelykehystä yhdenmukaistamalla kaasuinfrastruktuuria ja -markkinoita koskevat säännökset sen uuden sääntelyrakenteen kanssa, joka on laadittu sähköalalle puhtaan energian säädöspaketissa. Alojen välisen yhdenmukaistamisen tehostamisen odotetaan hyödyttävän monissa sääntelykysymyksissä, jotka liittyvät erityisesti kuluttajien vaikutusmahdollisuuksiin ja kuluttajansuojaan, hallintoon ja viranomaisvalvontaan. Vastaavia hyötyjä ennakoidaan myös vetyinfrastruktuureja ja -markkinoita koskevan sääntelykehyksen varhaisen käyttöönoton yhteydessä. Vaikka nämä säännöt todennäköisesti lisäävät kansallisten viranomaisten ja markkinatoimijoiden välittömiä hallinnollisia kustannuksia ja sääntelytaakkaa, vetyä koskevien sääntelyperiaatteiden varhaisen yhdenmukaistamisen odotetaan alentavan merkittävästi säännösten noudattamisesta tulevaisuudessa aiheutuvia kustannuksia ja estävän merkittävien sääntelyerojen ja täytäntöönpanokustannusten riskin. •Perusoikeudet EU:n arvojen sekä kansalaisten perusoikeuksien ja turvallisuuden turvaaminen kehittyvässä vihreässä ja digitaalisessa energiaympäristössä on ensiarvoisen tärkeää. Ehdotetut tiedonhallintaa koskevat toimenpiteet kehitettiin tätä silmällä pitäen, ja niillä pyrittiin varmistamaan digitaaliteknologioiden ja datavetoisten palvelujen laaja saatavuus ja käyttö samalla kun taataan korkeatasoinen oikeus yksityiselämään ja henkilötietojen suojaan, kuten EU:n perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa ja yleisessä tietosuoja-asetuksessa vahvistetaan. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tähän pakettiin kuuluvan ehdotuksen vaikutukset EU:n talousarvioon koskevat energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) ja Euroopan komission energian pääosaston henkilöresursseja, joita kuvataan [kaasuasetuksen] uudelleenlaatimista koskevaan komission ehdotukseen liitetyssä säädökseen liittyvässä rahoitusselvityksessä. ACERin uudet tehtävät, erityisesti niiden sääntöjen osalta, joilla helpotetaan kilpailuun perustuvan vetyalan kehittämistä, mutta myös kaasumarkkinoiden monimutkaistuminen, joka johtuu muiden kaasujen kuin maakaasun osuuden kasvusta, edellyttävät ACERin henkilöstön lisäämistä vuodesta 2023 alkaen asteittain 21 uudella kokoaikavastaavalla. Myös energian pääosaston henkilöresursseja on lisättävä viidellä kokoaikavastaavalla, jotta voidaan panna täytäntöön uutta ja kasvavaa alaa koskevat uudet säännöt, integroida uudentyyppisiä kaasuja kaasumarkkinoille ja -infrastruktuuriin sekä valvoa tehostettujen kuluttajasäännösten noudattamista. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Edistymistä seurataan kaksiportaisella lähestymistavalla, joka koostuu ACERin vuosittaisesta raportoinnista ja komission suorittamasta arvioinnista. ACERin toimeksianto, joka koskee markkinoiden toiminnan vuotuista seurantaa ja raportointia sen vuotuisessa markkinoiden seurantaraportissa (asetuksessa (EY) N:o 715/2009 säädetty velvoite), säilytetään, ja sen soveltamisala laajennetaan koskemaan vetyä. Vuoden kuluessa ehdotusten hyväksymisestä komissio pyytää ACERia tarkistamaan ja päivittämään nykyisiä seurantaindikaattoreitaan (asianomaisten sidosryhmien myötävaikutuksella), jotta varmistetaan, että ne ovat edelleen tarkoituksenmukaisia seurattaessa edistymistä näiden ehdotusten taustalla olevien tavoitteiden saavuttamisessa. ACER käyttää edelleen markkinoiden seurantaraportin laatimisessa jo vakiintuneita tietolähteitä, joita laajennetaan vetyä koskevilla asiaankuuluvilla tiedoilla.

ACERin vuotuinen raportointi korvaa komission raportointivelvoitteet, jotka ovat edelleen voimassa kaasudirektiivin nojalla. Yksityiskohtaisilla ehdotuksilla varmistetaan, että ACERin seuranta täydentää muita seurantatoimia (erityisesti energiaunionin ja ilmastotoimien hallintoon liittyvää seurantaa), jotta vältetään päällekkäisyydet. Komissio tekee ehdotettujen aloitteiden vaikutuksista täysimittaisen arvioinnin, johon sisältyvät ehdotusten vaikuttavuus, tehokkuus, jatkuva johdonmukaisuus ja tarkoituksenmukaisuus, tietyn ajan (alustavasti viiden vuoden) kuluessa hyväksyttyjen toimenpiteiden voimaantulosta. Komissio tarkastelee direktiiviä uudelleen viimeistään 31. joulukuuta 2030 ja toimittaa kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa komissio v. Belgia (C-543/17) antaman tuomion mukaisesti jäsenvaltioiden on liitettävä ilmoituksiinsa, jotka koskevat toimenpiteitä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä, riittävän selvät ja täsmälliset tiedot siitä, millä kansallisen lainsäädännön säännöksillä saatetaan mitkäkin direktiivin säännökset osaksi jäsenmaan kansallista lainsäädäntöä. Tämä on tehtävä kunkin velvoitteen osalta, ei pelkästään ”artiklatasolla”. Jos jäsenvaltiot toimivat tämän velvoitteen mukaisesti, niiden ei periaatteessa tarvitsisi lähettää komissiolle selittäviä asiakirjoja, jotka koskevat saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Asetus pannaan suoraan ja yhdenmukaisesti täytäntöön jäsenvaltioissa, joten se ei edellytä selittävää asiakirjaa. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotetussa tarkistetussa direktiivissä on kymmenen lukua, joissa on 91 artiklaa. 1 luku – Kohde, soveltamisala ja määritelmät Tässä luvussa esitetään maakaasujärjestelmää käyttävien kaasujen siirtoa, jakelua, toimittamista ja varastointia koskevien sääntöjen kohde ja soveltamisala sekä vetyjärjestelmää käyttävän vedyn siirtoa, toimittamista ja varastointia koskevat säännöt. Siinä määritellään myös tärkeimmät direktiiviehdotuksessa käytetyt termit. 2 luku – Yleiset säännöt markkinoiden järjestämisestä Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, joilla varmistetaan kilpailuun perustuvat, kuluttajakeskeiset, joustavat ja syrjimättömät kaasumarkkinat. Se sisältää markkinoille pääsyä koskevia säännöksiä, jotka koskevat muun muassa vapautta valita toimittaja, markkinapohjaisia toimitushintoja, julkisen palvelun velvoitteita, kestävyyttä, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen sertifiointia, alueellisen yhteistyön edistämistä sekä teknisiä ja menettelytapoja koskevia sääntöjä. 3 luku – Kuluttajien vaikutusmahdollisuudet ja kuluttajansuoja sekä vähittäismarkkinat Tässä luvussa säädetään erityisesti kuluttajan oikeuksista: Siinä käsitellään sopimusperusteisia perusoikeuksia, vaihto-oikeuksia ja -maksuja sekä vertailuvälineitä, aktiivisia asiakkaita ja kansalaisten energiayhteisöjä koskevia sääntöjä. Se sisältää myös laskutusta, älykästä ja perinteistä mittaamista sekä tiedonhallintaa koskevia säännöksiä. Lisäksi se sisältää säännöksiä, jotka koskevat keskitettyjä palvelupisteitä, oikeutta tuomioistuinten ulkopuoliseen riitojenratkaisuun, heikossa asemassa olevia asiakkaita ja vähittäismarkkinoita. 4 luku – Kolmansien osapuolten pääsy infrastruktuuriin Tämä luku on jaettu kolmeen jaksoon, jotka kattavat seuraavat: maakaasuinfrastruktuurin käyttöoikeus, vetyinfrastruktuurin käyttöoikeus sekä käyttöoikeuden ja verkkoon liittämisen epääminen. 5 luku – Siirtoverkonhaltijoihin, varastointilaitteistojen haltijoihin sekä maakaasun käsittelylaitteistojen haltijoihin sovellettavat säännöt Tässä luvussa käsitellään siirtoverkonhaltijoiden, varastointilaitteistojen haltijoiden sekä nesteytetyn maakaasun käsittelylaitteistojen haltijoiden tehtäviä, luottamuksellisuusvelvoitteita ja päätösvaltaa. 6 luku – Maakaasun jakeluverkonhaltijat Tässä luvussa vahvistetaan jakeluverkonhaltijoiden nimeäminen, niiden tehtävät, päätösvalta uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen uusien tuotantolaitosten liittämisessä jakeluverkkoon, jakeluverkonhaltijoiden eriyttäminen, jakeluverkonhaltijoiden luottamuksellisuusvelvoitteet, suljettuja jakeluverkkoja koskevat säännökset ja yhdistetty siirto- ja jakeluverkonhaltija.

7 luku – Erillisiin vetyverkkoihin sovellettavat säännöt Tässä luvussa säädetään erityisesti vetyverkkojen, vetyvarastojen ja vetyterminaalien haltijoiden tehtävistä, olemassa olevien vetyverkkojen tarjoamisesta, maantieteellisesti rajatuista vetyverkoista, suljetuista vetyjärjestelmistä, yhdysputkista kolmansien maiden kanssa sekä verkonhaltijoiden luottamuksellisuusvelvoitteista. 8 luku – Integroidun verkon suunnittelu Tässä luvussa käsitellään tarkemmin verkon kehittämistä, investointipäätöksiä koskevia valtuuksia, vetyverkon kehittämistä koskevaa raportointia sekä uuden rajat ylittävän vetyinfrastruktuurin rahoittamista. 9 luku – Siirtoverkonhaltijoiden eriyttäminen Tämä luku jakautuu kuuteen jaksoon, jotka kattavat seuraavat: omistuksen eriyttäminen, riippumattomat verkonhaltijat, riippumattomat siirtoverkonhaltijat, erillisten vetyverkkojen haltijoiden eriyttäminen ja maakaasu- ja vetyverkonhaltijoiden nimeäminen ja sertifiointi sekä tilien eriyttäminen ja avoimuus. 10 luku – Sääntelyviranomaiset Tässä luvussa keskitytään sääntelyviranomaisten nimeämiseen ja riippumattomuuteen, sääntelyviranomaisten yleisiin tavoitteisiin, niiden tehtäviin ja valtuuksiin, rajat ylittäviin kysymyksiin sovellettavaan sääntelyjärjestelmään, verkkosääntöjä koskevien suuntaviivojen noudattamiseen ja tietojen säilyttämiseen. 11 luku – Loppusäännökset Viimeisessä luvussa keskitytään loppusäännöksiin. Se sisältää erityisesti artikloja, jotka koskevat suojatoimenpiteitä, tasapuolisia toimintaedellytyksiä, teknisiä sopimuksia, poikkeuksia, valtuutusmenettelyä, siirretyn säädösvallan käyttöä, komiteamenettelyä, raportointia, kumoamista, saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, voimaantuloa ja vastaanottajia. Liitteessä I esitetään laskutusta ja laskutustietoja koskevat vähimmäisvaatimukset. Liitteessä II käsitellään maakaasun älykkäitä mittausjärjestelmiä. Liitteessä III luetellaan kumotun direktiivin ja sen muutosten soveltamispäivä ja määräajat sen saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä. Liitteessä IV on vastaavuustaulukko. Ehdotetussa tarkistetussa asetuksessa on kahdeksan lukua, joissa on 69 artiklaa. 1 luku – Kohde, soveltamisala ja määritelmät Tässä luvussa esitetään energiaunionin tavoitteita, ilmasto- ja energiapolitiikan puitteita sekä kuluttajia koskevien sääntöjen kohde ja soveltamisala. Siinä määritellään myös asetusehdotuksessa käytetyt keskeiset termit. 2 luku – Yleiset säännöt markkinoiden järjestämisestä ja infrastruktuurin käyttöoikeudesta Tässä luvussa vahvistetaan yleiset periaatteet sekä sääntelyviranomaisen määrittämien pääomapohjien eriyttäminen, kolmannen osapuolen verkkoonpääsyyn liittyvät palvelut, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen markkina-arviointi, kapasiteetinjakomekanismien ja ylikuormituksen hallintamenettelyjen periaatteet, kapasiteettioikeuksien kauppa, tasehallintasäännöt ja tasepoikkeamamaksut, sertifiointi ja siirtoverkonhaltijoiden yhteistyö. 3 luku – Verkkoon pääsy

Tässä luvussa käsitellään verkkoonpääsytariffeja ja alennuksia. 4 luku – Siirtoverkkojen, varastointilaitteistojen, nesteytetyn maakaasun terminaalien ja vetyterminaalien verkonhallinta Tässä luvussa vahvistetaan säännökset, jotka koskevat uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen kiinteää kapasiteettia, kaasun laatua koskevaa rajat ylittävää koordinointia, vetyseoksia, kaasun siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaista verkkoa, ACERin suorittamaa seurantaa, sääntelyviranomaisia, kuulemisia, kustannuksia, alueellista yhteistyötä, kymmenvuotista verkon kehittämissuunnitelmaa, avoimuusvaatimuksia ja tietojen kirjaamista. 5 luku – Jakeluverkon käyttö Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen kiinteää kapasiteettia, jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden välistä yhteistyötä, avoimuusvaatimusta ja jakeluverkonhaltijoiden eurooppalaista elintä. Siihen sisältyvät menettelyt ja tehtävät. 6 luku – Pääsy erillisiin vetyverkkoihin Tässä luvussa keskitytään vedyn laatuun liittyvään rajat ylittävään koordinointiin, vetyverkonhaltijoiden eurooppalaiseen verkostoon, sen tehtäviin, vetyä koskevaan kymmenvuotiseen verkon kehittämissuunnitelmaan, kustannuksiin ja kuulemiseen, ACERin suorittamaan seurantaan, alueelliseen yhteistyöhön ja avoimuusvaatimuksiin. 7 luku – Verkkosäännöt ja suuntaviivat Tässä luvussa säädetään verkkosääntöjen ja suuntaviivojen hyväksymisestä, verkkosääntöjen vahvistamisesta, verkkosääntöjen muuttamisesta, suuntaviivoista, jäsenvaltioiden oikeudesta säätää yksityiskohtaisemmista toimenpiteistä, tietojen antamisesta ja luottamuksellisuudesta sekä seuraamuksista. Kaikki kolme sääntöä on mukautettu koskemaan vetyä. 8 luku – Loppusäännökset Tässä luvussa keskitytään loppusäännöksiin. Luku sisältää artikloja erityisesti uudesta maakaasu- ja vetyinfrastruktuurista, komiteamenettelystä, vapautuksista ja poikkeuksista, siirretyn säädösvallan käytöstä, asetusten muuttamisesta sekä muutoksesta, jolla kaasun toimitusvarmuutta koskeva asetus laajennetaan koskemaan uusiutuvia ja vähähiilisiä kaasuja ja jolla siihen sisällytetään kyberturvallisuutta, yhteisvastuuta ja varastointia koskevia toimenpiteitä. Lisäksi siinä säädetään kumoamisesta ja voimaantulosta. Liite I sisältää suuntaviivoja. Liite II sisältää asetukseen 2017/1938 lisätyn liitteen IX. Liitteessä III on tiedot kumotusta asetuksesta ja luettelo sen myöhemmistä muutoksista. Liitteessä IV on vastaavuustaulukko. 🡻 715/2009 (mukautettu) ⇨ uusi 2021/0424 (COD)

Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksista ja asetuksen (EY) N:o 1775/2005 kumoamisestauusiutuvien kaasujen, maakaasun ja vedyn sisämarkkinoista (uudelleenlaadittu teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ⌦ Euroopan unionin toiminnasta tehdyn ⌫ sopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan ⌦ 194 artiklan 2 kohdan ⌫, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: ⇩ uusi (1)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 715/2009 on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin, Koska siihen on määrä tehdä uusia muutoksia, mainittu asetus olisi selkeyden vuoksi uudelleenlaadittava. 🡻 715/2009 johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) (2)Vuodesta 1999 lähtien asteittain toteutettujen maakaasun sisämarkkinoiden tavoitteena on luoda todellisia valinnanmahdollisuuksia kaikille maakaasunkuluttajille yhteisössä ⌦ unionissa ⌫, niin kansalaisille kuin yrityksillekin, sekä uusia liiketoimintamahdollisuuksia ja laajempaa kaupankäyntiä rajojen yli. Näin pyritään saavuttamaan parempi tehokkuus, kilpailukykyiset hinnat ja parempi palvelutaso sekä edistämään toimitusvarmuutta ja kestävyyttä. ⇩ uusi (3)Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa ja eurooppalaisessa ilmastolaissa on asetettu EU:lle tavoitteeksi saavuttaa vuoteen 2050 mennessä ilmastoneutraalius siten, että edistetään kilpailukykyä, kasvua ja työpaikkojen luomista. Jotta voidaan saada aikaan vähähiiliset kaasumarkkinat ja tukea energiasiirtymää, tarvitaan uusiutuvien energialähteiden aikaisempaa huomattavasti suurempaa osuutta integroidussa energiajärjestelmässä sekä kuluttajien aktiivista osallistumista kilpailuun perustuvilla markkinoilla.

(4)Tämän asetuksen tavoitteena on helpottaa uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä energiajärjestelmään, mikä mahdollistaa irtautumisen fossiilisesta kaasusta, ja antaa näille uusille kaasuille tärkeä rooli pyrittäessä saavuttamaan EU:n vuoden 2030 ilmastotavoitteet ja ilmastoneutraalius vuoteen 2050 mennessä. Tällä asetuksella pyritään myös luomaan sääntelykehys, joka antaa kaikille markkinatoimijoille mahdollisuuden ottaa huomioon fossiilisen kaasun rooli siirtymävaiheessa ja kannustaa niitä tähän niiden suunnitellessa toimintaansa, jotta vältetään lukkiutumisvaikutukset ja varmistetaan fossiilisen kaasun asteittainen ja viiveetön käytöstä poistaminen erityisesti kaikilla asiaankuuluvilla teollisuudenaloilla ja lämmityksessä. (5)EU:n vetystrategiassa todetaan, että koska EU:n jäsenvaltioilla on erilaiset mahdollisuudet tuottaa uusiutuvaa vetyä, avoimet ja kilpaillut EU:n markkinat, joilla käydään esteetöntä rajatylittävää kauppaa, tuovat merkittäviä etuja kilpailun, kohtuuhintaisuuden ja toimitusvarmuuden kannalta. Lisäksi siinä korostetaan, että siirtyminen kohti likvidejä markkinoita, joilla käydään hyödykepohjaista vetykauppaa, helpottaisi uusien tuottajien tuloa markkinoille ja edistäisi syvempää markkinaintegraatiota suhteessa muihin energiankantajiin. Se antaisi käyttökelpoisia hintasignaaleja investoinneille ja operatiivisille päätöksille. Tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen olisi näin ollen edistettävä vetymarkkinoiden, hyödykepohjaisen vetykaupan ja likvidien kaupankäynnin keskusten syntymistä, ja jäsenvaltioiden olisi poistettava kaikki tähän liittyvät aiheettomat esteet. Olemassa olevia sääntöjä, jotka mahdollistavat sähkö- ja kaasumarkkinoita ja kaupankäyntiä varten kehitetyn tehokkaan kaupallisen toiminnan, olisi harkittava vetymarkkinoiden osalta, samalla kun tunnustetaan luontaiset erot. 🡻 715/2009, johdanto-osan 2 kappale Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 26 päivänä kesäkuuta 2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/55/EY sekä maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä 28 päivänä syyskuuta 2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1775/2005 ovat myötävaikuttaneet merkittävästi maakaasun sisämarkkinoiden luomiseen. 🡻 715/2009, johdanto-osan 3 kappale Euroopan kaasualan sääntelyfoorumin, jäljempänä ”Madridin foorumi”, vuonna 2002 hyväksymien hyviä toimintatapoja koskevien ensimmäisten suuntaviivojen täytäntöönpanosta ja seurannasta saadut kokemukset osoittavat, että on tarpeen huolehtia siitä, että kyseisissä suuntaviivoissa vahvistetuista säännöistä tulee oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoisia, jotta varmistettaisiin niiden täysimääräinen täytäntöönpano kaikissa jäsenvaltioissa ja annettaisiin käytännössä vähimmäistakeet tasavertaisen markkinoillepääsyn edellytyksistä. 🡻 715/2009, johdanto-osan 4 kappale Toinen yhteinen säännöstö ”Hyviä toimintatapoja koskevat toiset suuntaviivat” hyväksyttiin Madridin foorumin 24 ja 25 päivänä syyskuuta 2003 pitämässä kokouksessa, ja tämän asetuksen tarkoituksena on vahvistaa kyseisten suuntaviivojen pohjalta perusperiaatteet ja -säännöt, jotka koskevat verkkoonpääsyä ja kolmannen osapuolen verkkoonpääsyyn liittyviä palveluja, ylikuormituksen hallintaa, avoimuutta, tasehallintaa ja kapasiteettioikeuksilla käytävää kauppaa. 🡻 715/2009 johdanto-osan 5 kappale (mukautettu) (6)⌦ [Asiakirjassa COM(2021) xxx ehdotetussa uudelleenlaaditussa kaasudirektiivissä] ⌫ Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2009/73/EY säädetään yhdistetyn siirto- ja jakeluverkonhaltijan mahdollisuudesta. Tässä asetuksessa asetetut säännöt eivät näin ollen edellytä muutoksia kansallisiin siirto- ja jakeluverkkojärjestelmiin, mikäli nämä ovat kyseisen direktiivin asianomaisten säännösten mukaisia. 🡻 715/2009, johdanto-osan 6 kappale Korkeapaineputkistot, jotka yhdistävät paikalliset jakelijat kaasuverkkoon ja joita ei käytetä ensisijaisesti paikallisen jakelun yhteydessä, kuuluvat tämän asetuksen soveltamisalaan. 🡻 715/2009, johdanto-osan 7 kappale ⇨ uusi

(7)On määriteltävä perusteet, joilla verkkoonpääsytariffit vahvistetaan, jotta varmistettaisiin, että maksut ovat täysin syrjimättömyysperiaatteen ja hyvin toimivien sisämarkkinoiden tarpeiden mukaiset, että niissä otetaan täysin huomioon järjestelmän toimivuuden tarve ja että ne vastaavat todellisia kustannuksia sikäli kuin nämä ovat verrattavissa tehokkaan ja rakenteeltaan vastaavan verkonhaltijan kustannuksiin ⇨ . Lisäksi niiden olisi oltava avoimia ja mahdollistettava asianmukainen tuotto pääomalle sekä uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen integrointi järjestelmään ⇦ ja ne ovat avoimia. Samalla olisi otettava mukaan asianmukainen tuotto sijoitetulle pääomalle ja otettava tarvittaessa huomioon sääntelyviranomaisten suorittama tariffien vertaileva arviointi⇨. Tämän asetuksen verkkoonpääsytariffeja koskevia sääntöjä täydennetään lisäsäännöillä verkkoonpääsytariffeista erityisesti tämän asetuksen, [asiakirjassa COM(2020) 824 final ehdotetun TEN-E-asetuksen], [asiakirjassa COM(2021) xxx ehdotetun metaaniasetuksen], direktiivin (EU) 2018/2001 ja [asiakirjassa COM(2021) 558 final ehdotetun energiatehokkuusdirektiivin] perusteella hyväksytyissä verkkosäännöissä ja suuntaviivoissa. ⇦ ⇩ uusi (8)Yleensä on tehokkainta rahoittaa infrastruktuuria infrastruktuurin käyttäjiltä saaduilla tuloilla ja välttää ristikkäistukia. Lisäksi tällaiset ristikkäistuet olisivat säänneltyjen omaisuuserien tapauksessa ristiriidassa tariffien kustannusvastaavuuden yleisen periaatteen kanssa. Poikkeustapauksissa tällaiset ristikkäistuet voisivat kuitenkin tuottaa yhteiskunnallisia hyötyjä erityisesti verkon kehittämisen aikaisemmissa vaiheissa, joissa varattu kapasiteetti on vähäinen verrattuna tekniseen kapasiteettiin ja epävarmuus siitä, milloin kapasiteetin tuleva kysyntä toteutuisi, on merkittävä. Ristikkäistuet voisivat näin ollen edistää kohtuullisia ja ennakoitavia tariffeja varhaisille verkonkäyttäjille ja vähentää verkonhaltijoiden investointeihin kohdistuvia riskejä. Ristikkäistuet voisivat siten edistää investointi-ilmapiiriä, joka tukee hiilestä irtautumista koskevia unionin tavoitteita. Muiden jäsenvaltioiden verkonkäyttäjien ei pitäisi rahoittaa ristikkäistukia suoraan eikä välillisesti. Sen vuoksi on aiheellista kerätä rahoitusta ristikkäistukia varten ainoastaan saman jäsenvaltion loppuasiakkaisiin yhdistetyistä ottokohdista. Koska ristikkäistuet ovat poikkeuksellisia, olisi lisäksi varmistettava, että ne ovat oikeasuhteisia, avoimia, ajallisesti rajoitettuja ja viranomaisvalvonnan alaisia. 🡻 715/2009, johdanto-osan 8 kappale Verkkoonpääsytariffeja laskettaessa on tärkeää ottaa huomioon todelliset kustannukset, sikäli kuin nämä ovat verrattavissa tehokkaan ja rakenteeltaan vastaavan verkonhaltijan kustannuksiin ja ne ovat avoimia, sekä tarve luoda kannustimia uuden infrastruktuurin rakentamiseen ja saada asianmukainen tuotto siihen sijoitetulle pääomalle, mukaan lukien direktiivissä 2009/73/EY säädetty erityinen sääntely uusille investoinneille. Sääntelyviranomaisten suorittamalla tariffien vertailevalla arvioinnilla on tässä suhteessa merkitystä, varsinkin jos putkistojen välillä on tehokasta kilpailua. 🡻 715/2009 johdanto-osan 9 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (9)Markkinaehtoisten järjestelyjen, kuten huutokauppojen, käytön tariffien määrittämisessä on oltava ⌦ asiakirjassa COM(2021) xxx ehdotetun uudelleenlaaditun kaasudirektiivin ⌫ direktiivin 2009/73/EY ⇨ ja komission asetuksen (EU) 2017/459 ⇦ säännösten mukaista. 🡻 715/2009 johdanto-osan 10 kappale (mukautettu) (10)Kolmannen osapuolen verkkoonpääsyyn liittyvät yhteiset vähimmäispalvelut ovat tarpeen, jotta koko yhteisössä ⌦ unionissa ⌫ olisi käytännössä voimassa yhteiset verkkoonpääsyä koskevat vähimmäisvaatimukset, jotta varmistettaisiin kolmansien osapuolten verkkoonpääsyyn liittyvien palvelujen riittävä yhteentoimivuus ja jotta voitaisiin hyödyntää hyvin toimivien maakaasun sisämarkkinoiden tuomia etuja. 🡻 715/2009 johdanto-osan 11 kappale (mukautettu) Tällä hetkellä on olemassa esteitä kaasun myynnille tasapuolisin ehdoin tai ilman syrjintää tai epäsuotuisampaa asemaa yhteisössä. Varsinkaan syrjimätön pääsy verkkoihin ja tasoltaan yhdenmukainen viranomaisvalvonta eivät ole vielä toteutuneet kaikissa jäsenvaltioissa, ja eristyneitä markkinoita on edelleen. ⇩ uusi

(11)Kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskevien järjestelyjen olisi perustuttava tässä asetuksessa vahvistettuihin periaatteisiin. Syöttö- ja ottojärjestelmät, jotka mahdollistavat kaasun vapaan jakamisen kiinteän kapasiteetin perusteella, todettiin hyväksi ratkaisuksi jo XXIV Madridin foorumissa lokakuussa 2013. Sen vuoksi olisi vahvistettava syöttö- ja ottojärjestelmän määritelmä ja varmistettava jakeluverkon tason integrointi tasehallinta-alueella, mikä auttaisi luomaan tasapuoliset toimintaedellytykset joko siirto- tai jakelutasolle yhteenliitetyille uusiutuville ja vähähiilisille kaasuille. Jakeluverkonhaltijoiden tariffien vahvistaminen ja kapasiteetin jakamisen järjestäminen siirto- ja jakeluverkon välillä olisi jätettävä sääntelyviranomaisten tehtäväksi [asiakirjassa COM(2021) xxx ehdotetussa uudelleenlaaditussa kaasudirektiivissä] vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. (12)Syöttö- ja ottojärjestelmään pääsyn olisi yleensä perustuttava kiinteään kapasiteettiin. Verkonhaltijat olisi velvoitettava tekemään yhteistyötä siten, että kiinteän kapasiteetin tarjonta maksimoidaan, mikä puolestaan antaa verkon käyttäjille mahdollisuuden jakaa vapaasti syötettävä tai otettava kaasu kiinteän kapasiteetin perusteella mihin tahansa syöttö- tai ottokohtaan samassa syöttö- ja ottojärjestelmässä. (13)Ehdollista kapasiteettia olisi tarjottava vain, jos verkonhaltijat eivät pysty tarjoamaan kiinteää kapasiteettia. Verkonhaltijoiden olisi määriteltävä ehdollisen kapasiteetin ehdot toimintarajoitusten perusteella avoimella ja selkeällä tavalla. Sääntelyviranomaisen olisi varmistettava, että ehdollisten kapasiteettituotteiden määrää rajoitetaan, jotta voidaan välttää markkinoiden pirstoutuminen ja varmistaa, että noudatetaan periaatetta, jonka mukaan kolmansille osapuolille on tarjottava tehokas pääsy verkkoon. 🡻 715/2009, johdanto-osan 12 kappale (14)Valtioiden rajat ylittävän kaasuverkkojen yhteenliittämiskapasiteetin riittävä taso olisi saavutettava ja markkinoiden yhdentymistä olisi edistettävä maakaasun sisämarkkinoiden toteuttamiseksi. 🡻 715/2009, johdanto-osan 13 kappale Komission 10 päivänä tammikuuta 2007 antamassa tiedonannossa ”Energiapolitiikka Euroopalle” korostetaan tarvetta saattaa valmiiksi maakaasun sisämarkkinat ja luoda tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille maakaasualan yrityksille yhteisössä. Komission 10 päivänä tammikuuta 2007 antamat tiedonannot ”Kaasun ja sähkön sisämarkkinoiden mahdollisuudet” ja ”Asetuksen (EY) N:o 1/2003 17 artiklaan perustuva Euroopan kaasu- ja sähköalan tutkinta (loppuraportti)” ovat osoittaneet, että nykyiset säännöt ja toimenpiteet eivät tarjoa riittäviä puitteita eivätkä edellytä yhteenliittämiskapasiteetin luomista tavoitteena olevien moitteettomasti toimivien, tehokkaiden ja avoimien sisämarkkinoiden saavuttamiseksi. 🡻 715/2009, johdanto-osan 14 kappale Nykyisen sääntelykehyksen täysimääräisen täytäntöönpanon lisäksi maakaasun sisämarkkinoiden sääntelykehystä, sellaisena kuin siitä säädetään asetuksessa (EY) N:o 1775/2005, olisi mukautettava edellä mainittujen tiedonantojen mukaisesti. 🡻 715/2009 johdanto-osan 15 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (15)Erityisesti oOlisi lisättävä siirtoverkonhaltijoiden ⇨ ja tarvittaessa jakeluverkonhaltijoiden ⇦ välistä yhteistyötä ja koordinointia, jotta voitaisiin laatia tehokasta ja avointa rajat ylittävää siirtoverkkoihin pääsyä ja pääsyn hallinnointia koskevia verkkosääntöjä ja varmistaa yhteisön ⌦ unionin ⌫ siirtoverkkojärjestelmän ⇨maakaasuverkon⇦ koordinoitu ja riittävän ennakoiva suunnittelu ja hyvä tekninen kehitys, yhteenliittämiskapasiteetin luominen mukaan lukien, ympäristö asianmukaisesti huomioon ottaen. Verkkosääntöjen olisi oltava energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston perustamisesta 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 713/2009 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/942 ⌦ mukaisesti ⌫ perustetun ⌦ Euroopan unionin ⌫ energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston ⌦ (ACER) ⌫ , jäljempänä ”virasto”, laatimien, luonteeltaan ei-sitovien puiteohjeiden mukaisia, jäljempänä ’puiteohjeet’. ⌦ ACERin ⌫ Viraston olisi osallistuttava verkkosääntöjä koskevien ehdotusten tosiseikkoihin perustuvaan arviointiin, esimerkiksi sen arviointiin, ovatko ehdotukset puiteohjeiden mukaisia, ja sen olisi voitava suositella komissiolle niiden hyväksymistä. ⌦ ACERin ⌫ Viraston olisi arvioitava verkkosääntöjä koskevia muutosehdotuksia, ja sen olisi voitava suositella komissiolle niiden hyväksymistä. Siirtoverkonhaltijoiden olisi käytettävä verkkojaan näiden verkkosääntöjen mukaisesti. 🡻 715/2009 johdanto-osan 16 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (16)Kaasun siirtoverkon optimaalisen hallinnan varmistamiseksi yhteisössä ⌦ unionissa ⌫ olisi ⌦ säädettävä ⌫ perustettava kaasun siirtoverkonhaltijoiden eurooppalainensesta verkostosta (European Network of Transmission System Operators for Gas, jäljempänä ’Kaasu-ENTSO’). Kaasu-ENTSOn tehtävien toteuttamisessa olisi noudatettava yhteisön ⌦ unionin ⌫ kilpailusääntöjä, joita sovelletaan myös Kaasu-ENTSOn tekemiin päätöksiin. Verkoston tehtävät olisi määriteltävä täsmällisesti, ja sen työskentelymenetelmillä olisi voitava varmistaa tehokkuus, avoimuus ja Kaasu-ENTSOn edustava luonne. Kaasu-ENTSOn laatimilla verkkosäännöillä ei ole tarkoitus korvata niitä tarvittavia kansallisia verkkosääntöjä, jotka koskevat muita kuin rajat ylittäviä kysymyksiä. Koska nopeampi edistyminen voi olla saavutettavissa alueellisilla toimilla, siirtoverkonhaltijoiden olisi perustettava yleisen yhteistyöverkoston puitteissa alueellisia rakenteita sekä varmistettava, että alueellisilla toimilla saavutettavat tulokset sopivat yhteen ⌦ unionin ⌫yhteisön tason verkkosääntöjen ja ei-sitovien kymmenvuotisten verkon kehittämissuunnitelmien kanssa. Yhteistyö tällaisissa alueellisissa rakenteissa edellyttää verkkotoiminnan tosiasiallista eriyttämistä tuotannosta ja toimituksista. Jos tällaista eriyttämistä ei toteuteta, siirtoverkonhaltijoiden alueellinen yhteistyö voi johtaa kilpailua rajoittavaan toimintaan. Jäsenvaltioiden olisi edistettävä yhteistyötä ja seurattava verkon tehokkuutta aluetasolla. Alueellisen yhteistyön olisi oltava sopusoinnussa pyrkimysten kanssa tehdä kaasun ⇨ kaasujen ⇦ sisämarkkinoista kilpailukykyiset ja tehokkaat.

🡻 715/2009/EY, johdanto-osan 17 kappale (uusi) Kaasu-ENTSOlle suunnitellut tehtävät koskevat kaikkien markkinaosapuolten etuja. Sen vuoksi tehokas kuulemismenettely on välttämätön, ja sen helpottamiseksi ja sujuvoittamiseksi keskeinen asema olisi annettava jo olemassa oleville rakenteille kuten EASEE-Gasille (European Association for the Streamlining of Energy Exchange), kansallisille sääntelyviranomaisille tai virastolle. 🡻 715/2009 johdanto-osan 18 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (17)Kaasu-ENTSOn olisi laadittava, julkaistava ja päivitettävä säännöllisesti ⇨ yhteisen skenaarion ja yhteenliitetyn mallin pohjalta ⇦ ei-sitova yhteisön ⌦ unionin ⌫ laajuinen kymmenvuotinen verkon kehittämissuunnitelma, jäljempänä ’yhteisön ⌦ unionin ⌫ laajuinen verkon kehittämissuunnitelma’, avoimuuden lisäämiseksi yhteisön ⌦ unionin ⌫ kaasunsiirtoverkon kehittämisessä. Verkon kehittämissuunnitelmaan olisi sisällytettävä toteuttamiskelpoiset kaasunsiirtoverkot ja tarvittavat alueelliset yhteenliitännät, jotka ovat tärkeitä kaupalliselta tai toimitusvarmuuden kannalta. 🡻 715/2009, johdanto-osan 19 kappale ⇨ uusi (18)Kilpailun lisäämiseksi likvidien kaasun tukkumarkkinoiden avulla on välttämätöntä, että kaasulla voidaan käydä kauppaa riippumatta sen sijainnista verkossa. Tämä voi toteutua ainoastaan, jos verkon käyttäjät voivat varata otto- ja syöttökapasiteettia toisistaan riippumatta, jolloin kaasun siirtoa tapahtuu alueellisesti sopimusperusteisten virtojen sijasta. ⇨ Sen varmistamiseksi, että kapasiteettia voidaan varata itsenäisesti syöttö- ja ottokohdissa, yhdelle syöttökohdalle asetettuja tariffeja ei pitäisi yhdistää yhdelle ottokohdalle asetettuun tariffiin, ja päinvastoin eli tarjousten olisi oltava näiden kohtien osalta erill, eikä tariffissa saisi yhdistää syöttö- ja ottomaksua yhdeksi hinnaksi. ⇦ Jo kuudennessa Madridin foorumissa 30 ja 31 päivänä lokakuuta 2002 suurin osa sidosryhmistä katsoi syöttö- ja ottojärjestelmän olevan paras keino edistää kilpailun kehittämistä. Tariffien ei pitäisi olla riippuvaisia toimitusreitistä. Tästä syystä yhdelle tai useammalle syöttökohdalle määritellyn tariffin ei tulisi liittyä yhdelle tai useammalle ottokohdalle määriteltyyn tariffiin, ja päinvastoin. ⇩ uusi (19)Kaasunsiirtoverkkojen tasehallintaa koskevan verkkosäännön vahvistamisesta annetussa komission asetuksessa (EU) N:o 312/2014 annetaan säännöt sellaisten teknisten sääntöjen laatimiseksi, joilla luodaan tasehallintajärjestelmä, mutta siinä jätetään erilaisia suunnitteluvalintoja kullekin tasehallintajärjestelmälle, jota sovelletaan tietyssä syöttö- ja ottojärjestelmässä. Tehtyjen valintojen yhdistelmä johtaa erityiseen tasehallintajärjestelmään, jota sovelletaan tietyssä syöttö- ja ottojärjestelmässä. Tällä hetkellä järjestelmät vastaavat pääasiassa jäsenvaltioiden alueita. (20)Verkonkäyttäjille kuuluu vastuu syöttöjen ja ottojen tasapainottamisesta .Tätä varten perustetaan kaupankäyntialustoja helpottamaan kaasukauppaa verkonkäyttäjien välillä. Jotta uusiutuvia ja vähähiilisiä kaasuja voidaan paremmin integroida syöttö- ja ottojärjestelmään, tasehallinta-alueen olisi katettava myös jakeluverkon taso. Kaasun kaupankäyntiin verkonkäyttäjien tasehallintatilien välillä olisi käytettävä virtuaalista kauppapaikkaa. 🡻 715/2009, johdanto-osan 20 kappale (21)Viittaukset yhdenmukaisiin siirtosopimuksiin siirtoverkonhaltijan verkkoon tapahtuvan syrjimättömän pääsyn yhteydessä eivät merkitse sitä, että tietyn verkonhaltijan siirtosopimusten ehtojen ja edellytysten jäsenvaltiossa olisi oltava samat kuin jonkin toisen siirtoverkonhaltijan sopimusehtojen ja -edellytysten kyseisessä tai jossakin toisessa jäsenvaltiossa, ellei ole asetettu vähimmäisvaatimuksia, jotka kaikkien siirtosopimusten on täytettävä. 🡻 715/2009, johdanto-osan 21 kappale

Kaasuverkoissa on paljon sopimusperusteista ylikuormitusta. Sen vuoksi uusien ja hiljattain neuvoteltujen sopimusten osalta ylikuormituksen hallinnan ja kapasiteetin jaon periaatteet perustuvat käyttämättömän kapasiteetin vapauttamiseen siten, että käyttäjille annetaan mahdollisuus vuokrata tai myydä edelleen sovittua kapasiteettia ja siirtoverkonhaltijat velvoitetaan tarjoamaan käyttämätöntä kapasiteettia markkinoille vähintään seuraavan vuorokauden kapasiteettina ja keskeytyvänä kapasiteettina. Uuden ja olemassa olevan kapasiteetin käyttäjille on tarpeen luoda tasapuoliset toimintaedellytykset. Tämän vuoksi näitä periaatteita olisi voimassa olevien sopimusten suuri määrä huomioon ottaen sovellettava kaikkeen sovittuun kapasiteettiin jo tehdyt sopimukset mukaan luettuina. 🡻 715/2009, johdanto-osan 22 kappale Vaikka verkkojen fyysinen ylikuormitus aiheuttaa nykyään harvoin ongelmia yhteisössä, siitä voi kuitenkin tulevaisuudessa tulla ongelma. Sen vuoksi on tärkeää vahvistaa perusperiaate ylikuormitetun kapasiteetin jakamiselle tällaisissa tilanteissa. 🡻 715/2009, johdanto-osan 23 kappale Kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission viime vuosina harjoittaman markkinoiden seurannan yhteydessä on ilmennyt, että nykyiset avoimuusvaatimukset ja infrastruktuuriin pääsyä koskevat säännöt eivät ole riittäviä todellisten, moitteettomasti toimivien, avoimien ja tehokkaiden kaasun sisämarkkinoiden varmistamiseksi. 🡻 715/2009, johdanto-osan 24 kappale (22)Verkon fyysistä tilaa ja tehokkuutta koskevien tietojen olisi oltava tasavertaisesti kaikkien markkinaosapuolten saatavilla, jotta niillä olisi mahdollisuus arvioida kysynnän ja tarjonnan yleistä tilannetta ja todeta syyt tukkuhinnan muutoksiin. Tämä edellyttää täsmällisempiä tietoja tarjonnasta ja kysynnästä, verkon kapasiteetista, kaasuvirroista ja ylläpidosta, tasehallinnasta sekä varastojen saatavuudesta ja käyttöasteesta. Koska nämä tiedot ovat tärkeitä markkinoiden toiminnalle, nykyisiä luottamuksellisuussyistä asetettuja julkistamisrajoituksia olisi lievennettävä. 🡻 715/2009, johdanto-osan 25 kappale (23)Kaupallisesti arkaluonteisten tietojen luottamuksellisuutta koskevat vaatimukset ovat kuitenkin erityisen tärkeitä, jos kyse on yrityksen kannalta kaupallisesti strategisista tiedoista, jos varastolla on vain yksi ainoa käyttäjä, tai jos on kyse tiedoista, jotka koskevat verkon tai alaverkon ottokohtia, joita ei ole liitetty toiseen siirto- tai jakeluverkkoon vaan yhteen ainoaan teolliseen loppukäyttäjään, jos näiden tietojen julkaiseminen paljastaa kyseisen asiakkaan tuotantoprosessia koskevia luottamuksellisia tietoja. 🡻 715/2009, johdanto-osan 26 kappale (24)Jotta luottamus markkinoihin lisääntyisi, markkinaosapuolilla on oltava varmuus siitä, että väärinkäytöksiin syyllistyviin voidaan kohdistaa tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia. Toimivaltaisille viranomaisille olisi annettava valtuudet tehokkaasti tutkia väitteet markkinoiden väärinkäytöstä. Sen vuoksi on tarpeen, että toimivaltaiset viranomaiset saavat käyttöönsä tiedot kaasuntoimittajien operatiivisista päätöksistä. Kaasumarkkinoilla kaikki tällaiset päätökset ilmoitetaan verkonhaltijalle kapasiteettivarauksina, ilmoituksina ja toteutuneina virtoina. Verkonhaltijoiden olisi pidettävä nämä tiedot toimivaltaisten viranomaisten saatavilla ja helposti käytettävissä tietyn ajan. Toimivaltaisten viranomaisten olisi lisäksi säännöllisesti seurattava, että siirtoverkonhaltijat noudattavat sääntöjä. 🡻 715/2009, johdanto-osan 27 kappale ⇨ uusi (25)Joissakin jäsenvaltioissa ⇨ maakaasu ⇦varastojen ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten käyttömahdollisuudet eivät ole riittäviä, joten nykyisten sääntöjen täytäntöönpanoa on parannettava⇨ , myös avoimuuden osalta ⇦. ⇨ Tällaisessa parannuksessa olisi otettava huomioon uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen mahdollisuudet ja käyttöönoton lisääntyminen näissä laitoksissa sisämarkkinoilla. ⇦ Euroopan sähkö- ja kaasualan sääntelyviranomaisten ryhmän toteuttaman seurannan perusteella on todettu, että varastointilaitteistojen haltijoille tarkoitettuja kolmannen osapuolen käyttöoikeuden hyviä toimintatapoja koskevia vapaaehtoisia suuntaviivoja, jotka kaikki sidosryhmät hyväksyivät Madridin foorumissa, ei sovelleta riittävästi. Sen vuoksi niistä olisi tehtävä sitovia.

🡻 715/2009, johdanto-osan 28 kappale ⇨ uusi (26)Siirtoverkonhaltijoiden hoitamat syrjimättömät ja avoimet ⇨ maa ⇦kaasualan tasehallintajärjestelmät ovat tärkeitä mekanismeja erityisesti markkinoiden uusille yrittäjille, joiden voi olla vaikeampaa tasapainottaa oma kokonaismyyntinsä kuin markkinoiden vakiintuneiden yritysten. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa säännöt, joilla varmistetaan, että siirtoverkonhaltijat käyttävät tällaisia mekanismeja syrjimättömien, avointen ja tehokkaiden verkkoonpääsyä koskevien edellytysten mukaisella tavalla. 🡻 715/2009, johdanto-osan 29 kappale Ensisijaisilla kapasiteettioikeuksilla käytävä kauppa on tärkeä osa kilpailulle avointen markkinoiden kehittämistä ja likviditeetin luomista. Sen vuoksi tässä asetuksessa olisi vahvistettava tällaista kaupankäyntiä koskevat perussäännöt. 🡻 715/2009, johdanto-osan 30 kappale ⇨ uusi (27)Kansallisten Sääntelyviranomaisten olisi varmistettava tässä asetuksessa annettujen sääntöjen ja sen perusteella hyväksyttyjen ⇨ verkkosääntöjen ja ⇦suuntaviivojen noudattaminen. 🡻 715/2009 johdanto-osan 31 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (28)Tämän asetuksen liitteenä olevissa suuntaviivoissa määritellään hyviä toimintatapoja koskevien toisten suuntaviivojen pohjalta yksityiskohtaiset säännöt ⌦ yksityiskohtaisempia sääntöjä ⌫ , joilla nämä periaatteet pannaan täytäntöön. Kyseisiä sääntöjä muutetaan ⇨ olisi mukautettava ⇦ tarvittaessa ajan mittaan ottaen huomioon erot kansallisissa maakaasujärjestelmissä ⇨ sekä niiden kehittyminen ⇦. 🡻 715/2009, johdanto-osan 32 kappale (29)Ehdottaessaan asetuksen liitteessä olevien suuntaviivojen muuttamista komission olisi varmistettava, että kaikkia niitä asianomaisia osapuolia, ammatillisten järjestöjen edustamina, joita nämä suuntaviivat koskevat, sekä Madridin foorumissa kokoontuvia jäsenvaltioita kuullaan ennalta. 🡻 715/2009, johdanto-osan 33 kappale

(30)Jäsenvaltioita ja toimivaltaisia kansallisia viranomaisia olisi vaadittava toimittamaan asiaankuuluvat tiedot komissiolle. Komission olisi käsiteltävä tällaiset tiedot luottamuksellisina. 🡻 715/2009 johdanto-osan 34 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (31)Tämä asetus ja sen mukaisesti hyväksytyt ⇨ verkkosäännöt ja ⇦ suuntaviivat eivät rajoita yhteisön ⌦ unionin ⌫ kilpailusääntöjen soveltamista. 🡻 715/2009, johdanto-osan 35 kappale (uusi) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY mukaisesti. 🡻 715/2009, johdanto-osan 36 kappale (uusi) Komissiolle olisi erityisesti siirrettävä toimivalta vahvistaa tai hyväksyä suuntaviivat, jotka ovat tarpeen tämän asetuksen tavoitteen saavuttamiseksi vaadittavan yhdenmukaistamisen vähimmäistason määrittelemiseksi. Koska nämä toimenpiteet ovat laajankantoisia ja niiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, myös täydentämällä sitä uusilla muilla kuin keskeisillä osilla, ne on hyväksyttävä päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa säädettyä valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. ⇩ uusi (32)Jäsenvaltioiden ja energiayhteisön sopimuspuolten olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä kaikissa yhdennetyn kaasukauppa-alueen kehittämiseen liittyvissä kysymyksissä, eivätkä ne saisi toteuttaa toimenpiteitä, jotka vaarantavat maakaasumarkkinoiden jatkuvan yhdentämisen tai jäsenvaltioiden ja sopimuspuolten toimitusvarmuuden. (33)Siirtoverkonhaltijoille voitaisiin sallia varastojen varaaminen maakaasulle yksinomaan tehtäviensä hoitamista ja toimitusvarmuutta varten. Tällaiset strategiset varastot voitaisiin muodostaa komission asetuksen (EU) N:o 312/2014 10 artiklassa tarkoitetun kauppapaikan avulla tapahtuvalla yhteishankinnalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin kilpailusääntöjen soveltamista. Maakaasun ottamisen varastosta olisi oltava mahdollista siirtoverkonhaltijoille ainoastaan tehtäviensä suorittamiseksi taikka mainitun asetuksen 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa hätätilanteessa markkinoiden normaalin toiminnan häiriintymisen ehkäisemiseksi. (34)Alueellisten markkinoiden yhdentämisen yhteydessä asianomaisten siirtoverkonhaltijoiden ja sääntelyviranomaisten olisi käsiteltävä kysymyksiä, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, kuten tariffirakenteita, tasehallintajärjestelmää, kapasiteettia jäljellä olevissa rajatylittävissä pisteissä, investointisuunnitelmia sekä siirtoverkonhaltijoiden ja sääntelyviranomaisten tehtävien hoitamista. (35)Energiasiirtymä ja kaasumarkkinoiden jatkuva yhdentyminen edellyttävät aikaisempaa suurempaa avoimuutta siirtoverkonhaltijan sallitun tuoton tai tavoitetuoton osalta. Monet maakaasuverkkoihin liittyvät päätökset perustuvat näihin tietoihin. Esimerkiksi energian siirtoon liittyvien omaisuuserien siirtäminen maakaasuverkosta vetyverkkoon tai siirtoverkonhaltijoiden välisen korvausmekanismin täytäntöönpano edellyttävät nykyistä suurempaa avoimuutta. Lisäksi tariffien pitkän aikavälin kehityksen arviointi edellyttää selkeyttä sekä maakaasun kysyntä- että kustannusennusteiden osalta. Sallittua tuottoa koskevan avoimuuden olisi mahdollistettava viimeksi mainitut. Sääntelyviranomaisten olisi erityisesti annettava tietoja menetelmästä, jota käytetään siirtoverkonhaltijoiden tulojen, niiden sääntelyviranomaisen määrittämään pääomapohjan arvon ja arvonaleneman, toimintamenojen arvon, siirtoverkonhaltijoihin sovellettavien pääomakustannusten sekä sovellettujen kannustimien ja palkkioiden laskemiseen. (36)Siirtoverkonhaltijoiden kustannukset ovat pääasiassa kiinteitä kustannuksia. Niiden liiketoimintamalli ja nykyiset kansalliset sääntelypuitteet perustuvat oletukseen niiden verkkojen pitkäaikaisesta käytöstä, mikä merkitsee pitkiä poistoaikoja (30–60 vuotta). Energiasiirtymän yhteydessä sääntelyviranomaisten olisi sen vuoksi voitava ennakoida kaasun kysynnän vähenemistä, jotta sääntelyjärjestelyjä voidaan muuttaa ajoissa ja estää tilanne, jossa siirtoverkonhaltijoiden kustannusten kattaminen tariffeilla uhkaisi kuluttajien kannalta kohtuuhintaisuutta kiinteiden kustannusten kasvaessa suhteessa kaasun kysyntään. Tarvittaessa voitaisiin esimerkiksi muuttaa siirtotoimintaan liittyvien omaisuuserien poistomenetelmää tai korvausta. (37)Olisi lisättävä avoimuutta siirtoverkonhaltijoiden sallitun tuoton tai tavoitetuoton suhteen, jotta verkonkäyttäjät voivat tehdä vertailuanalyyseja ja arvioita. Avoimuuden lisäämisen pitäisi myös helpottaa rajatylittävää yhteistyötä ja siirtoverkonhaltijoiden välisten korvausmekanismien käyttöönottoa joko alueellista yhdentymistä varten tai tässä asetuksessa säädettyjen uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tariffialennusten täytäntöönpanemiseksi. (38)Jotta uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuotannossa voitaisiin hyödyntää taloudellisinta sijaintia, verkonkäyttäjien olisi saatava alennuksia kapasiteettiperusteisista tariffeista. Niihin olisi sisällyttävä alennus uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuotantolaitoksista tapahtuvasta verkkoon syöttämisestä, alennus varastojen syöttö- ja ottokohtien tariffeista sekä alennus rajatylittävistä tariffeista ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten syöttökohdissa. Jos muiden kuin rajatylittävien alennusten arvo muuttuu, sääntelyviranomaisen on tarpeen tasapainottaa verkonkäyttäjien ja verkonhaltijoiden väliset edut ottaen huomioon vakaat rahoituspuitteet erityisesti olemassa oleville investoinneille, varsinkin uusiutuvan energian tuotantolaitosten osalta. Alennuksen muuttamista koskevat indikaattorit tai ehdot olisi mahdollisuuksien mukaan esitettävä riittävällä tavalla ennen kuin päätös alennuksen muuttamisesta tehdään. Tällainen alennus ei saisi vaikuttaa yleiseen tariffihinnoitteluun, vaan se olisi annettava kyseeseen tulevasta tariffista jälkikäteen. Hyötyäkseen alennuksesta verkonkäyttäjien olisi esitettävä siirtoverkonhaltijalle tarvittavat tiedot unionin tietokantaan liitettävän sertifikaatin perusteella.

(39)Alennusten soveltamisesta johtuvia tulojen vähennyksiä olisi käsiteltävä yleisinä tulonmenetyksinä, jotka johtuvat esimerkiksi kapasiteetin myynnin vähenemisestä, ja ne olisi katettava tariffien avulla mahdollisimman nopeasti, esimerkiksi korottamalla tiettyjä tariffeja tämän asetuksen 15 artiklaan sisältyvien yleisten sääntöjen mukaisesti. Komissiolle olisi siirrettävä valta muuttaa alennusten määrää delegoiduilla säädöksillä, jotta voidaan lieventää siirtoverkonhaltijoiden tulojen rakenteellista epätasapainoa. (40)Jotta voidaan parantaa maakaasun jakeluverkkojen tehokkuutta unionissa ja varmistaa tiivis yhteistyö siirtoverkonhaltijoiden ja Kaasu-ENTSOn kanssa, olisi säädettävä unionin jakeluverkonhaltijoiden muodostamasta yksiköstä, jäljempänä ’EU DSO -elin’, johon kuuluvat myös maakaasun jakeluverkonhaltijat. EU DSO -elimen tehtävät olisi määriteltävä täsmällisesti, ja sen työskentelymenetelmillä olisi voitava varmistaa tehokkuus, avoimuus ja edustavuus unionin jakeluverkonhaltijoiden keskuudessa. EU DSO -elimen olisi tarvittaessa tehtävä tiivistä yhteistyötä Kaasu-ENTSOn kanssa verkkosääntöjen valmistelussa ja täytäntöönpanossa sekä pyrittävä antamaan ohjeita muun muassa hajautetun tuotannon ja jakeluverkkojen hallinnointiin liittyvien muiden alojen integroinnista. (41)Jakeluverkonhaltijoilla on tärkeä rooli uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen integroimisessa järjestelmään, sillä esimerkiksi noin puolet biometaanin tuotantokapasiteetista on liitetty jakeluverkkoon. Jotta nämä kaasut saataisiin helpommin mukaan tukkumarkkinoille, jakeluverkkoon liitetyillä tuotantolaitoksilla kaikissa jäsenvaltioissa olisi oltava pääsy virtuaaliseen kauppapaikkaan. Lisäksi jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden olisi tämän asetuksen säännösten mukaisesti toimittava yhdessä, jotta mahdollistetaan vastakkaisvirtaukset jakeluverkosta siirtoverkkoon tai varmistetaan jakeluverkon integrointi muilla, vaikutukseltaan vastaavilla keinoilla, joilla helpotetaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen integroimista markkinoille. (42)Kun yhä suurempia määriä uusiutuvia ja vähähiilisiä kaasuja integroidaan Euroopan maakaasuverkkoon, Euroopassa siirrettävän ja kulutettavan maakaasun laatu muuttuu. Jotta voidaan turvata maakaasun esteetön virtaus yli rajojen, ylläpitää markkinoiden yhteentoimivuutta ja mahdollistaa niiden yhdentyminen, on tarpeen lisätä kaasun laatua ja sen hallinnointikustannuksia koskevaa avoimuutta, säätää yhdenmukaistetusta lähestymistavasta sääntelyviranomaisten ja verkonhaltijoiden rooleihin ja velvollisuuksiin sekä vahvistaa rajat ylittävää koordinointia. Samalla kun varmistetaan yhdenmukainen lähestymistapa kaasun laatuun rajatylittävissä yhteenliitäntäpisteissä, jäsenvaltioilla olisi säilyttävä joustavuus kaasun laatustandardien soveltamisessa kotimaisissa maakaasuverkoissaan. (43)Vedyn sekoittaminen maakaasujärjestelmään vähentää vedyn arvoa ja on tehottomampaa kuin vedyn käyttö sen puhtaassa muodossa. Se vaikuttaa myös kaasuinfrastruktuurin toimintaan, loppukäyttäjäsovelluksiin ja rajatylittävien järjestelmien yhteentoimivuuteen. Jäsenvaltioilla olisi säilytettävä mahdollisuus päättää vedyn sekoittamisesta kansallisissa maakaasujärjestelmissään. Markkinoiden segmentoitumisen riskiä rajoittaisi vedyn maakaasuverkkoon sekoittamista koskeva unionin laajuinen yhdenmukaistettu yläraja unionin jäsenvaltioiden välisissä rajatylittävissä yhteenliitäntäpisteissä, jolloin siirtoverkonhaltijoiden olisi hyväksyttävä maakaasu, johon on sekoitettu ylärajaa vähemmän vetyä. Vierekkäisten siirtoverkkojen olisi voitava vapaasti sopia korkeammista vedyn sekoitustasoista rajat ylittävissä yhteenliitäntäpisteissä. (44)Siirtoverkonhaltijoiden välinen vahva rajatylittävä koordinointi- ja riitojenratkaisuprosessi kaasun laadun, myös biometaanin ja vetyseosten osalta, on olennaisen tärkeä, jotta voidaan helpottaa maakaasun tehokasta siirtoa unionin maakaasujärjestelmissä ja siten siirtyä kohti sisämarkkinoiden tiiviimpää yhdentymistä. Kaasun laatuparametreja, mukaan lukien bruttolämpöarvo, Wobben indeksi ja happipitoisuus, sekä vetyseoksia ja niiden kehittymistä ajan mittaan koskevilla tehostetuilla avoimuusvaatimuksilla yhdistettynä seuranta- ja raportointivelvoitteisiin olisi edistettävä avointen ja tehokkaiden maakaasun sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa. (45)Tämän asetuksen muiden kuin keskeisten osien muuttamiseksi ja tämän asetuksen täydentämiseksi tiettyjen markkinoiden yhdentymisen kannalta perustavanlaatuisten erityisalojen muiden kuin keskeisten osien osalta komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla, ja että nämä kuulemiset toteutetaan paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisess