Virallinen lehti nro C 210 , 06/07/1998 s. 0180



A4-0219/98 Päätöslauselma yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksesta (Agenda 2000 - Ensimmäinen osa, III luku) (KOM(97)2000 - C4-0522/97) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission Agenda 2000 -tiedonannon ja erityisesti sen yhteistä maatalouspolitiikkaa käsittelevän ensimmäisen osan III luvun (KOM(97)2000 - C4-0522/97), - ottaa huomioon ehdotukset neuvoston asetuksiksi yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta (KOM(98)0158), - ottaa huomioon 4. joulukuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission Agenda 2000 -tiedonannosta: Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia ((EYVL C 388, 22.12.1997, s. 17.)), - ottaa huomioon 4. joulukuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission Agenda 2000 -tiedonannosta: Euroopan unionin rahoituskehys vuosille 2000 - 2006, tuleva rahoitusjärjestelmä ((EYVL C 388, 22.12.1997, s. 31.)), - ottaa huomioon maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan mietinnön sekä kalatalousvaliokunnan, aluepoliittisen valiokunnan ja budjettivaliokunnan lausunnot (A4-0219/98), A. katsoo, että Agenda 2000 -tiedonannossa komissio esittää Euroopan unionin ensi vuosituhannen alkua koskevan kokonaisstrategian, B. ottaa huomioon, että tässä asiakirjassa on omistettu kokonainen luku yhteiselle maatalouspolitiikalle ja tavalle, jolla maataloussektori voi kohdata tiettyjä tulevia haasteita, erityisesti uudet kansainväliset kauppaneuvottelut ja Euroopan unionin laajentumisen, mutta siinä ei vieläkään esitetä yleisiä suuntaviivoja yhteisön maataloudelle tulevaisuudessa; ottaa huomioon sen huomattavan eron, joka voidaan todeta niiden periaatteiden ja edellytysten, joita komissio ilmoittaa käyttävänsä lähtökohtanaan, ja niiden konkreettisen muuntamisen vastaaviksi lainsäädäntöehdotuksiksi välillä, C. ottaa huomioon Corkin konferenssin, jossa määriteltiin Euroopan unionissa noudatettava, johdonmukaiseen maaseutupolitiikkaan perustuva maaseudun kehittämisstrategia, D. ottaa huomioon, että vuosina 1990 - 1995 yli miljoonaa tilaa hävisi - näistä suurin osa oli pientiloja - ja että vuosina 1990 - 1996 alalta hävisi yli 1,4 miljoonaa työntekijää (vuotuisissa työpanosyksiköissä laskettuna) maatalousväestön ikääntyessä ja osa-aikatyön lisääntyessä, E. katsoo, että ihmiskunnan kohtaamien uusien, työllisyyteen, ravintoon, energiaan, ympäristöön ja vesihuoltoon liittyvien haasteiden edessä EU:n on vahvistettava maataloudelle uudet kunnianhimoiset tavoitteet sen oman kehityksen ja kansainvälisen yhteistyön edistämiseksi, F. katsoo, että EU:n laajeneminen KIE-maihin on välttämättömyys sekä historiallisista ja poliittisista syistä että rauhan, turvallisuuden ja hyvinvoinnin säilyttämisen vuoksi Euroopassa ja että se merkitsee maatalouden sisämarkkinoiden kasvamista ja uusia kaupallisia mahdollisuuksia nykyisille ja uusille jäsenille, mutta myös talousarvioon liittyviä vaikeuksia unionille, sopeutumisvaikeuksia, erityisesti hallinnollisia ja ympäristöön ja kuluttajansuojaan liittyviä rajoitteita, tulevien jäsenvaltioiden maanviljelijöille työllisyyteen ja tulojen vähennyksiin liittyen ja hallintoelimille sekä nykyisten jäsenvaltioiden maanviljelijöiden tulotason ja työllisyyden säilyttämiseen liittyviä vaikeuksia, G. katsoo, että YMP:n uudistus on tarpeen ennen kaikkea sisäisiin järjestelyihin liittyvistä syistä mutta että samanaikaisesti sitä on hyödynnettävä valmisteltaessa tulevaa laajenemista KIE-maihin ja laadittaessa edellytyksiä tuleviin neuvotteluihin WTO:ssa, mutta palauttaa jälkimmäisen kohdan osalta mieliin, että Euroopan unionin on määritettävä selkeästi neuvottelustrategia, jota se aikoo noudattaa, H. katsoo, että maatalousbudjetin toteuttamisesta johtuvaa komission ja neuvoston liikkumavaraa, jota on viime vuosina käytetty vähemmän, kuin se yleisten suuntaviivojen asettamien rajojen mukaan olisi ollut mahdollista, on voitava käyttää maanviljelijöiden hyväksi ja tarpeellisiin taloudellisiin toimiin maaseudun rakenneuudistuksessa, I. laatii myöhemmin ja johdonmukaisella tavalla lausuntonsa ehdotuksista alakohtaisiksi asetuksiksi ja erityisasetuksiksi, I. pyytää neuvostolta ja komissiolta, että neuvotteluissa YMP:n uudistamisesta Agenda 2000:n puitteissa, ne ottaisivat huomioon seuraavissa kohdissa esitetyt periaatteet ja suuntaviivat: Eurooppalaisen maatalousmallin vahvistaminen 1. YMP:n tavoitteen on vastaisuudessakin oltava yhteinen. YMP:n on ilmennettävä sellaista eurooppalaista maataloutta, jossa yhdistyvät suorituskyky, ihmiset ja alueet ja joka perustuu tuotannon mukaan eriytettyihin lähestymistapoihin. Sen kehittäminen edellyttää todella vaihtoehtoista näkemystä, jossa tietyt välineet arvioidaan perustavanlaatuisesti uudelleen. YMP:ssä on otettava huomioon kaikkien alojen ominaislaatu ja niiden paikalliset erot, eikä se saa antaa aihetta uudelleen kansallistamiseen; 2. Ensimmäinen ja tärkein tavoite YMP:n uudistamisessa Agenda 2000:n puitteissa on vahvistaa maanviljelyn eurooppalaista mallia, joka perustuu toisaalta maatalouden taloudellisen toiminnan yhteensovittamiseen sen ympäristönsuojelullisen, yhteiskunnallisen ja aluesuunnitteluun liittyvän tehtävän kanssa ja toisaalta alueellisen perustuotannon turvaamisen ja korkeampia elintarviketurvallisuuden normeja käyttävän tuotannon toteuttamisen kanssa; 3. Tuottajayhdistykset ja osuuskunnat voivat ratkaisevalla tavalla vaikuttaa eurooppalaisen maatalousmallin säilyttämiseen sillä edellytyksellä, että niiden tehtävää vahvistetaan ja niiden arvostusta nostetaan siten, että niillä on dynaamisempi rooli tarjonnan hallinnoinnissa, jolloin luodaan edellytykset markkinapolitiikan yhdistämiseksi paremmin rakennepolitiikkaan; 4. Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että YMP:n on saavutettava suuren yleisön laajempi hyväksyminen olemalla johdonmukaisempi Euroopan unionin työvoimapolitiikan kanssa, minkä vuoksi sen on kyettävä takaamaan perustasapaino tuotannon, maanviljelijöiden ja alueiden välillä sekä samalla kilpailukyky ja monimuotoisuus. Uudessa YMP:ssa toiminnan on keskityttävä kokonaisvaltaiseen suoritukseen ja kestävään kehitykseen. Näissä yleisissä puitteissa - kilpailukyky ei saa syntyä yksinomaan alkutuotteiden hintoja alentamalla, mikä on ollut pitkään leimaa antavaa maatalouden määrälliselle kehitykselle, kehitykselle, joka vastaa yhä huonommin siihen kohdistuvia yhteiskunnan odotuksia; sen on synnyttävä yhä suuremmassa määrin siitä, että tuotetaan sellaisia tavaroita ja palveluja, joilla vastataan yhteiskunnassamme vallitsevaan uuteen kysyntään; on liitettävä toisiinsa terveellisyyden ja maun laatukäsitteet, paikallinen tietotaito, jossa hyödynnetään alueellisia ominaispiirteitä, jalostuksen tuoma arvonlisä ja monipuolinen tarjonta; nämä ovat valtteja, joihin perustuvat Euroopan vahvuus ja omaleimaisuus sen kilpailijoihin nähden, - on tunnustettava selvästi monipuolisuuden käsite maataloudessa, - elintarvikkeiden laatua ja turvallisuutta on pidettävä ehdottomana perustana; 5. Euroopan parlamentti on tietoinen siitä, että tulevaisuuden maatalouspolitiikassa on määritettävä uusi tasapaino yhteisen unionin tason hallinnon ja jäsenvaltioiden ja alueiden tason hajauttamisen välillä. Tämä on mahdollista vain ennakoimalla muutos nykyisestä «hallinnollisesta» YMP-mallista «sopimusperusteiseen» YMP-malliin, jossa jäykkä alakohtainen vertikaalisuus antaa enemmän tilaa uudelle horisontaaliselle joustavuudelle. Tältä osin uudistetulla maatalouden ja yhteiskunnan välisellä sopimuksella voidaan paremmin perustella alalle kohdistettuja julkisia varoja; 6. Tämä tavoite edellyttää lisäksi, että julkinen tuki maataloudelle on jatkuvaa, että myös kansalaiset hyväksyvät sen ja että se vastaa yhteiskunnan maataloudelleen asettamia vaatimuksia. Tämän vuoksi tuen on oltava yhä selkeämmin tuotantomääristä ja tilakoosta riippumatonta; 7. Luxemburgin Eurooppa-neuvoston päätelmissä esitetyt tavoitteet maatalouden harjoittamisen olosuhteiden varmistamisesta on otettava huomioon valmisteluja jatkettaessa; nämä tavoitteet eivät sisälly komission ehdotuksiin; Hinta- ja markkinapolitiikka 8. Hyväksyttyjen yhteisön maatalouden tavoitteiden noudattaminen merkitsee sitä, että vastaisuudessakin on jatkettava hinta- ja markkinapolitiikkaa, joka perustuu YMP:n kolmeen peruspilariin: yhteismarkkinoihin, yhteisön suosimiseen ja taloudelliseen solidaarisuuteen. Yhtä tärkeää on sovittaa nämä tavoitteet yhteisön maatalouden ja yhteiskunnan nykytodellisuuteen sekä EU:n kansainvälisiin sopimuksiin ja Euroopan unionin laajentumiseen; 9. Euroopan parlamentti pitää näin ollen liiallisina vilja-, naudanliha- ja maitoalalle ehdotettuja hintojen alennuksia ja vastustaa oliiviöljyn interventiojärjestelmien poistamista sekä kiinnittää huomiota siihen, että naudanlihan yhteistä markkinajärjestelyä on perusteellisesti tarkistettava, jotta voidaan pitkällä aikavälillä varmistaa tämän alan markkinatasapaino; 10. Hinta- ja markkinapolitiikan on turvattava edelleen sekä sisä- että ulkomarkkinoita koskevien markkinoiden sääntelymekanismien säilyminen maataloustuotannon ja -markkinoiden arvaamattomuuden varalta. Interventiomekanismit olisi kuitenkin mukautettava tasapuolisemmin eri tuotantoalojen välillä vaarantamatta minkään alan erityislaatuisuuden säilyttämistä. On myös oltava mahdollisuus tarkistaa näitä interventiomekanismeja niiden joustavuuden ja tehokkuuden lisäämiseksi; 11. Näin ollen Euroopan parlamentti pyytää komissiota tutkimaan vaihtoehtoisia tai täydentäviä keinoja, kuten markkinointia ja kaupanpitämistä varten tarkoitettuja laina- ja takuujärjestelmiä, tuotteiden saattamiseksi sekä sisä- että ulkomarkkinoille sekä satovakuutus- ja tulovakuutusjärjestelmää YMP:n valmistelemiseksi uusia WTO-neuvotteluja varten; 12. Euroopan parlamentti panee merkille epätasapainon, joka tulee toistuvasti esille Agenda 2000:ssa pohjoisempien maiden tuotteiden ja Välimeren maiden tuotteiden suojaamisen ja tukien välillä, ja pyytää komissiota ja neuvostoa parantamaan tilannetta tulevia yhteisiä markkinajärjestelyjä uudistamalla ja rakenteellisilla politiikoilla, ottaen huomioon nimenomaan laajennetun maatalousneuvoston kesäkuussa 1993 tekemät päätökset; Tulojen korvaus- ja tukipolitiikka 13. Euroopan parlamentti tukee tarvetta uudistaa YMP:tä, mutta katsoo kuitenkin, että maatalouden on jatkossakin saatava tulonsa tuotteiden tuottamisesta ja myynnistä ja taattava maaseudun kestävä kehitys; 14. Euroopan parlamentti katsoo, että suoran tulotuen politiikan on toisaalta otettava huomioon päätettyjen hinnanalennusten korvaaminen ja toisaalta huolehdittava siitä, että maanviljelijät edelleen harjoittavat aluesuunnitteluun, luonnonsuojeluun ja maisemanhoitoon liittyviä tehtäviä; tuloihin kielteisesti vaikuttavia ylimääräisiä ympäristömaksuja on kuitenkin tarkasteltava tästä erillään; 15. Euroopan parlamentti katsoo, että komission esittämä laaja-alaisten toimien paketti ei ole riittävä, ja uskoo, että toimet eivät vastaa tarpeeseen vahvistaa perheviljelmien tukea tai poistaa vallitseva tukien kohdistamisen epätasapaino. Tämän vuoksi on välttämätöntä ottaa käyttöön yhteisön tukia alentavan mukauttamisen periaate käyttämällä kriteereinä tilan kokoa, ympäristötekijöitä, aluesuunnittelua ja palkatun sekä perheen työvoiman käyttöä; pyytää lisäksi, että näin saavutetut säästöt kanavoidaan nykyisen epätasapainon kouriintuntuvaan vähentämiseen; 16. Euroopan parlamentti katsoo, että korvaus- ja tulotukipolitiikan on oltava sellaista, että sillä autetaan kilpailukyvyltään huonompia yrityksiä ratkaisemaan sopeutumisvaikeutensa; se ei toisaalta saa asettaa EU:n jo kilpailukykyisille yrityksille kestämättömiä rajoituksia oikeaksi tunnustetulla tiellä kohti parempaa kansainvälistä kilpailukykyä; 17. Näissä puitteissa Agenda 2000:n on perustuttava laajempaan näkemykseen tulojen korvaus- ja tukipolitiikasta maaseudulla, ja johdonmukaiseen ja dynaamiseen järjestelmään on sisällytettävä Euroopan metsätalousstrategia, vesiviljely, nurmikasvituotantopolitiikka ja maaseudun ympäristöpolitiikka; 18. On kehitettävä täydentäviä politiikkoja toimenpiteitä niiden rakenteellisten ja luonnollisten haittojen, joista vuoristoalueet ja epäsuotuisat alueet kärsivät, lievittämiseksi tehokkaalla tavalla; 19. Maatalouden alalla jo olemassa olevan toissijaisuusperiaatteen soveltamista on lujitettava julkisen tuen mukauttamiseksi niihin moninaisiin tarpeisiin, jotka johtuvat Euroopan maatalousjärjestelmien kirjosta (joka laajenee tulevien laajentumisten myötä) ja tilojen erilaisesta kyvystä pysytellä kannattavana ja pärjätä kovemmassa kansainvälisessä kilpailussa. Tämän periaatteen on ehdottomasti perustuttava selkeille, täsmällisille ja varmennettavissa oleville yhteisön kriteereille sekä täysin selkeälle toimivallan jaolle yhteisön ja kansallisten tai alueellisten toimielinten kesken, jotta vältytään YMP:n uudelleen kansallistamiseen johtavalta kehitykseltä; 20. On valitettavaa, että Agenda 2000:ssa ei mainita nuorten maanviljelijöiden tilannetta eikä YMP:n uudistusehdotuksissa oteta huomioon heidän tulevaisuudennäkymiään. Agenda 2000:n korvausten maksamista koskevat ehdotukset saattavat johtaa nuorten maanviljelijöiden sijoitusnäkymien osalta taloudellisiin tappioihin, joita on mahdoton hyväksyä taloudellisesti ja sosiaalisesti; 21. Maidolle ja meijerituotteille kaavailtua korvausta on huomattavasti yksinkertaistettava, ja on varmistettava, että hinnanalennukset korvataan täysin. On myös taattava, että tämä tuen muoto on yhteensopiva WTO:n kauppaa koskevien määräysten kanssa; 22. Naudanliha-alan käsittelyn yhteydessä ei käsitellä vasikanlihan tuotannolle aiheutuvia seurauksia ja tämän tuotannon tärkeää merkitystä naudanlihamarkkinoiden tasapainon säilyttämisessä. Odotettavissa olevat tulonmenetykset olisi korvattava myös vasikanlihan tuotannossa. Vasikanlihan tuotanto pienenee huomattavasti, jos näin ei tehdä, minkä seurauksena naudanlihan tuotanto lisääntyy automaattisella tavalla huomattavasti; 23. Kilpailutilanteen vääristymisen estämiseksi maissisäilörehutukea vastaava nurmisäilörehutuki tulisi ottaa käyttöön niillä alueilla, joissa maissisäilörehua ei kasvu- ja ilmasto-olosuhteista johtuen voida tuottaa; 24. Ehdotus yhtäläisestä tuesta kaikille viljelykasveille merkitsisi sitä, että öljykasvien tuottaminen kävisi suuressa osassa EU:ta mahdottomaksi eikä se myöskään kannustaisi vähentämään öljysiementen ja kasviproteiinien alijäämää EU:ssa. Tähänastinen tukijärjestelmä voidaan mukauttaa vain asteittain ja siinä on otettava huomioon EU:ssa vallitseva vaje; 25. Alueiden tukemisen ja maanviljelijöiden yhteiskunnan hyväksi tekemän työn merkitystä olisi korostettava suuntaamalla tukia erityisille tuotannonaloille. Nämä tuet on voitava myöntää sijaintipaikan mukaan sopeutettuina; 26. Euroopan parlamentti on tyytyväinen, että joitakin tukiohjelmia, kuten naudanliha- ja maitoalan ohjelmia, koskevissa ehdotuksissa annetaan kansallisten pakettien muodossa huomattava hallinnollinen itsenäisyys jäsenvaltioille, niin että ne voivat paremmin paneutua tuotantonsa erityispiirteisiin; 27. Euroopan parlamentti pyytää kuitenkin komissiota ja neuvostoa harkitsemaan uudelleen vaihtoehtoa antaa jäsenvaltioille kokonaan valtuudet asettaa tulotuelle ympäristölliset edellytykset (jota kautta harjoitetaan liiallista kansallistamista ja luodaan riski kilpailukyvyn vääristymisestä), määrätä tuen määrästä työtehon mukaan ja rajoittaa maksuja siten kuin säädetään laaja-alaisessa asetuksessa, jossa vahvistetaan sitovat ja yhdenmukaiset säännöt yhteisön tasolla; 28. On välttämätöntä saavuttaa parempi tasapaino YMP:ssä ja rajoitettava tuet koskemaan tuotantotoimintaa täydentävää mutta ei sitä korvaavaa toimintaa; näin ollen on asetettava EMOTR:sta yksittäisille maanviljelijöille maksettavien tukien kokonaismäärää rajoittavat kriteerit; 29. EMOTR:n tukea ei pidä käyttää tuotannon korvaamiseen vaan sen täydentämiseen ja kilpailun vääristymisen estämiseen; EU:n alueiden nykyisiä maatalousrakenteita ei saa olennaisesti vaarantaa; 30. Erityisesti tukien kokonaismäärää rajoittavissa kriteereissä on otettava huomioon maatalouden yhteistoiminnalliset muodot ja eritoten osuuskuntien olemassaolo; 31. Koska ei ole mitään selviä kriteereitä, YMP:n aluepoliittisen ja työllisyyteen liittyvän tehtävän kannalta johdonmukaisimpana kriteerinä pidetään vuotuista työpanosyksikköä. Se, että käsitteellä vuotuinen työpanosyksikkö on eri merkityksiä riippuen eri tiloilla käytetyistä järjestelmistä, voi vaikuttaa niin, että tätä kriteeriä lakataan käyttämästä ja sen sijaan kriteerinä käytettäisiin eri tilatyyppejä koskevien järjestelmien yhdistelmää maatalouden kirjanpidon tietoverkon (FADN) käyttämien kriteerien mukaisesti; Maaseudun kehittämispolitiikka 32. Maaseudun kehittämispolitiikka ei pyri korvaamaan YMP:tä, vaan sen tavoite on vahvistaa, täydentää ja tasapainottaa sitä sekä sovittaa yhteen toimenpiteet hintojen ja tuotannon tukemiseksi niiden toimenpiteiden kanssa, joilla pyritään tukemaan tilojen taloudellisen perustan monimuotoistamista, rakenteiden uudistamista ja uudistusten kestävyyttä. Näiden toimenpiteiden tavoitteena on oltava alueellisten taloudellisten kiertojen vahvistaminen, joka sitoo alueelle enemmän lisäarvoa maataloustuotteiden alueellisen jalostuksen ja markkinoinnin kautta. Maanviljelyn ja siihen liittyvän toiminnan yhdistäminen ympäristöönsä ja tarve taata maatalouden kestävä kehitys johtaa siihen, että maanviljelyyn liittyviä ympäristönsuojelua ja metsänhoitoa koskevia toimenpiteitä on selvästi kehitettävä ja ne on liitettävä osaksi maaseudun kehittämispolitiikkaa; 33. Euroopan parlamentti katsoo, että maaseudun kehittämistä edistävän maatalouspolitiikan puitteissa on välttämättä investoitava perusrakenteisiin, jotta paikalliset markkinat ja niiden markkinointikanavat sekä paikallisten tuottajien ja hankkijoiden väliset yhteydet kehittyisivät. Yhtä välttämätöntä on tukea luonnonmukaisen viljelyn sekä perinteisten ja alueellisten tuotteiden kehittämistä ja niitä koskevan tiedon levittämistä; 34. Maaseutuyhteisöjen tukitavoitteen kautta on pyrittävä koko maataloussektorin kilpailukykyisyyteen unohtamatta sektorien välistä integroitua kasvua. Kannustamalla uusien teknologioiden käyttöä, maaseutumatkailun lisäämistä ja pienten ja keskisuurten yritysten lisäämistä johdetaan maatalouden kehitystä suuntaan, jossa poikkitieteellisyyttä harjoitetaan yhä enemmän; 35. Uuden maatalousstrategian erottamattomana osana on oltava maatalouteen pohjautuville hankkeille annettava rahoitustuki, eikä niinkään yksittäisille investoinneille annettava tuki. Tässä yhteydessä maatalouspolitiikan olisi tuettava vaihtoehtoisten ja tarpeellisten työllisyysmahdollisuuksien luomista maaseutualueilla, erityisesti niillä, jotka eivät enää kuulu tavoitteen 1 tai uuden tavoitteen 2 piiriin, kun suora työllisyys maataloudessa vähenee; 36. Euroopan parlamentti pyytää komissiota tarkistamaan Agenda 2000:n ehdotuksia siten, että niihin sisällytetään Corkin julistuksen kymmenen kohtaa ja luodaan siten todella yhtenäinen ja monialainen maatalouspolitiikka, joka hyödyttää maatalousyhteisöä laajemmalti eikä ole suunnattu ainoastaan maataloussektorille. Tässä yhteydessä parlamentti katsoo tarpeelliseksi käsitellä maaseudun erityisongelmia, kuten syrjäisyyttä ja huonoja liikenneyhteyksiä, työmahdollisuuksien puutetta ja tarvetta elinkeinoelämän monipuolistamiseen; 37. Näin ollen Euroopan parlamentti suosittelee, että neuvosto muuttaa nimen yhteinen maatalouspolitiikka (YMP) nimeksi yhteinen maatalous- ja maaseutupolitiikka (YMMP); 38. Maaseudun kehittämispolitiikkaa täytyy sen luonteen vuoksi suunnitella ja toteuttaa hajautetusti paikallishallinnon ja keskushallinnon eri tasoilla mukaanlukien ne yhteiskunnalliset organisaatiot, jotka edustavat taloudellisia, yhteiskunnallisia, kulttuurillisia ja ympäristöllisiä intressejä; 39. Euroopan parlamentti katsoo, että maaseudun kehittämispolitiikalle tulevaisuudessa annettavan uuden tehtävän vuoksi tätä politiikkaa on vahvistettava taloudellisesti huomattavassa määrin ja sitä on hallinnoitava tehokkaammin; 40. Euroopan parlamentti ehdottaa myös sellaisten kriteerien käyttöönottoa, jotka helpottaisivat nuorten pääsyä maatalousalalle sekä erilaisten kiintiöiden piiriin, sillä YMP:n rakenne nykyisellään ei ota huomioon nuorten etuja. Olisi pidettävä ensisijaisena nuorten pääsyä alalle. Komission on kannustettava jäsenvaltioita toteuttamaan poliittisia toimenpiteitä, joilla nuoria kannustetaan ryhtymään tilanhoitoon sekä hankkimaan ammatillista koulutusta ja ohjausta. Nykyisiä rahoitusvaroja, joilla tuetaan nuorten maanviljelijöiden tilanpidon aloittamista tavoitteen 5a mukaisesti, on oltava riittävästi ja niiden on mahdollistettava laajentaminen uusiin tukikelpoisiin alueisiin; 41. Euroopan parlamentti suosittaa koko EU:n alueella suunniteltujen maaseudun kehittämissuunnitelmien määrittämisessä ja hyväksymisessä käytettävien menettelytapojen tehokkaampaa yhdenmukaistamista ja rakennerahastoista annetussa puiteasetuksessa säädettyjen maaseutualueita koskevien toimenpiteiden määrittämistä tavoitealueiden 1 ja 2 osalta; Elintarvikkeiden laadun ja turvallisuuden takaaminen 42. Vastoin joiltakin osin toteutettuja toimia laatupolitiikka, joka koskee sekä elintarvikkeiden turvallisuutta että ympäristön huomioon ottamista käsitteen laajassa merkityksessä, luonnon monimuotoisuutta ja eläinten hyvinvointia, on asetettava YMP:n markkinapolitiikan keskipisteeseen; 43. Elintarvikkeiden turvallisuudessa on keskityttävä kolmeen pääseikkaan: terveys, maatalous ja kulutus. Suojelun käsitettä on painotettava ravintoketjun kaikissa vaiheissa. Maatalouden suojelua, siltä osin kuin se koskee elintarvikkeita, on pidettävä osana elintarvikepolitiikkaa. Tämä merkitsee sitä, että YMP:n tavoitteiden on oltava alisteisia yhteisen elintarvikepolitiikan tavoitteille. Näin ollen on välttämätöntä säilyttää eurooppalainen maatalousjärjestelmä, joka perustuu biologiseen monimuotoisuuteen, laatuun ja alueellisten tuotteiden moninaisuuteen; 44. EU:n huomattavia ponnistuksia elintarvikkeiden laadun ja turvallisuuden parantamiseksi on edelleen tehostettava sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla eurooppalaisten tuottajien ja kuluttajien keskinäisten siteiden vahvistamiseksi. Kansainvälisellä tasolla on varmistettava, ettei lisääntyvästä maataloustuotteiden vapaakaupasta aiheudu eurooppalaisille maanviljelijöille kielteisiä vaikutuksia, jotka johtuvat siitä, että ympäristövaatimukset ovat muualla vähemmän tiukkoja tai siitä, ettei niitä noudatetaan yhtä tarkasti; 45. Olisi lisättävä määrärahoja niiden toimenpiteiden täytäntöön panemiseksi, jotka koskevat tuotteiden alkuperämerkintöjä, suojeltuja maantieteellisiä merkintöjä, tuotteiden etiketöintiä ja kasvien ja eläinten terveyden suojelua; 46. Euroopan parlamentti katsoo, että on luotava paremmat olosuhteet ja järjestelyt yhteisön sisämarkkinoilla kaupattavien tuotteiden merkitsemiseksi, jossa otetaan huomioon tuotteiden alkuperä ja se, täyttävätkö ne hygieniavaatimukset ja onko ne valmistettu sosiaalisesti ja ympäristöllisesti hyväksyttävillä tuotantomenetelmillä, ilman että tämä haittaa nykyisiä kansallisia tuotteiden merkitsemiskäytäntöjä; 47. Euroopan parlamentti toivoo, että maailmanmarkkinoilla lisätään huomattavasti eurooppalaisten elintarvikkeiksi jalostettujen maataloustuotteiden edistämistoimia, jotka liittyvät ennen kaikkea uusiin laatupolitiikkoihin; Muu kuin elintarviketuotanto 48. Uusiutuvista raaka-aineista saatavien tuotteiden kokonaisvaltaisen kehittämispolitiikan puitteet on määriteltävä paremmin, ja sitä on ohjattava biopolttoainesektorin suuntaan. Tukitoimenpiteiden on aikaansaatava todellista kehitystä ja edistettävä työpaikkoja luovaa, muuta kuin elintarviketuotantoa. Yhteiskunnalliset ja ympäristönäkökohdat on otettava huomioon käyttämällä enemmän uusiutuvia paikallisia energialähteitä; 49. Maataloustuotteiden käyttäminen muuhun tarkoitukseen kuin ravinnoksi - esimerkiksi biomassaksi - mahdollistaa uusien tulolähteiden ja työpaikkojen syntymisen maaseudulla. Energian tuottaminen ympäristöystävällisellä tavalla biomassasta vähentää osaltaan hiilidioksidipäästöjä. Tätä alaa olisi tuettava yhteisön lainsäädännössä veroetujen ja/tai -helpotusten muodossa, ja lisäksi olisi sellaisten tiettyjen muiden kuin elintarvikkeisiin laskettavien tuotteiden käyttö, joiden elinkiertoanalyysi on positiivinen, asetettava pakolliseksi erityisesti ekologisesti aroilla alueilla. Biomassa on otettava asianmukaisesti huomioon YMP:n uudistamista jatkettaessa sen maataloudelle ja maaseudulle myönteisten vaikutusten vuoksi. Esimerkiksi Altener-ohjelman puitteissa tuettuja tähänastisia toimenpiteitä tai non-food-alaa varten tapahtuvaa maataloustuotteiden viljelyä alueilla, joita tuetaan kesannointiin liittyen, on pidettävä myönteisinä, mutta ne eivät kuitenkaan riitä ja siksi Agenda 2000:n puitteissa on tuettava kasvavien raaka-aineiden tukemista. Seuraava laajentuminen 50. KIE-maissa on tunnetusti maatalouden kannalta suuret tuotantomahdollisuudet, ja niiden tuotantokustannukset ovat huomattavan paljon EU-maiden kustannuksia alhaisemmat, mikä saattaa tulevaisuudessa aiheuttaa kilpailukykyyn liittyviä ongelmia EU-15:n maanviljelijöille. Tämä riski ei kuitenkaan saa lieventää EU:n sitoumusta taistella näiden maiden tuotantorakenteiden ja tuotteiden jalostamisen ja markkinoille saattamisen rakenteiden huomattavaa vanhanaikaisuutta vastaan käyttämällä rakennerahastoja liittymistä edeltävänä ajanjaksona ja siirtymävaiheen aikana; 51. Jotta kummankin osapuolen muutokseen liittyvät sopeutumisvaikeudet voitaisiin pitää mahdollisimman pieninä, siirtymävaihe olisi jaettava kahteen vaiheeseen. Ensimmäisessä vaiheessa olisi toteutettava heti maaseudunkehittämispolitiikkaa, joka sisältää rakenteiden uudistuksen; sitä seuraisi eläinten ja kasvien terveyttä koskevan lainsäädännön yhdenmukaistaminen. Toinen vaihe olisi tarkoitettu vähittäiseen hintojen yhtenäistämiseen ja asteittaiseen tuotantotukien käyttöönottoon; 52. EU:n tulisi vuodesta 1999 lähtien tukea maatalouden ympäristöohjelmia ensimmäisissä kuudessa Keski- ja Itä-Euroopan maassa, jotka ovat liittymässä EU:n jäseniksi, siten, että ohjelmat ovat käynnissä hyvissä ajoin ennen liittymistä. Tämän jälkeen muut assosioituneet Keski- ja Itä-Euroopan maat tulisi ottaa mukaan; Rajoitukset ja vaihtoehdot WTO:n suhteen 53. Seuraavalla WTO-kierroksella EU:n on neuvotteluissa puolustettava peräänantamattomasti ja aggressiivisesti maataloutensa ja maatalousmallinsa arkitodellisuutta ottaen huomioon, että laajentumishanke KIE-maihin vaatii lisärajoituksia, jotka liittyvät sopeuttamiseen, sääntelyyn sekä kauppaa ja maatalouspolitiikkaa koskeviin uusiin sisäisiin sääntöihin; 54. Euroopan unionin on tässä yhteydessä vahvistettava maatalousidentiteettinsä, joka perustuu tuotannollisten näkökohtien lisäksi myös ympäristönsuojelua ja aluehallintoa koskeviin näkökohtiin sekä elintarvikkeiden laatuun ja tyypillisyyteen. Lisäksi markkinoiden avautumisen seurauksena on aloitettava eri alueiden maanviljelijöiden velvoitteiden todellinen yhdenmukaistaminen; 55. Euroopan parlamentti vetoaa WTO:hon, jotta se ei neuvotteluissaan sortuisi mukauttamaan YMP:tä yhdysvaltalaiseen malliin. Toisin sanoen, halu vahvistaa EU:n asema maailmanlaajuisena viennin alalla toimivana suurvaltana on vaarassa työntää EU:n hintojen polkemisen kierteeseen ja sitä kautta tuottajien tulojen polkemisen kierteeseen; 56. Kyseenalaistamatta maataloustuotteiden sisällyttämistä kauppaa koskevien monenkeskisten sääntöjen piiriin on myönnettävä, että sekä maataloudella että maaseudulla on omat sosiaaliset, ympäristöön liittyvät ja muut erityispiirteensä ja rajoitteensa, joita millään muulla talouden alalla ei ole, mikä oikeuttaa maaseutua koskevan poikkeusperiaatteen käytön. Tämä on periaate, joka asettaa rajat tämän talouden alan kansainvälistymiskehityksessä. Vaikka tällaista periaatetta voidaan soveltaa yleisesti, eurooppalaisen maatalousmallin erityispiirteiden vuoksi se on erityisen tärkeä; 57. Jotta markkinoiden vapaus olisi yhteiskunnallisesti kestävää, on vielä tarpeen välttää epäsuhtia ja laatia uudet yhteiset kansainväliset säännöt käyttäen lausekkeita sellaisissa tärkeissä kysymyksissä kuin tuotantokustannukset, ympäristönormit, työolosuhteita koskevat säännöt sekä ottaa huomioon elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat vaatimukset ja kuluttajien herkkyys. Komission on siten seuraavalla neuvottelukierroksella hyödynnettävä vientituen purkamisen johdosta saavutettua pelivaraa, jotta saavutetaan vastaava tehokas suoja ulkoista sosiaalista ja ekologista polkumyyntiä vastaan; 58. Neuvoston ja komission olisi myös varauduttava noudattamaan näitä samoja kaupankäynnin tasapuolisuutta ja unionin muiden politiikkojen yhdenmukaisuutta koskevia periaatteita neuvotteluissa assosiaatiosopimuksista tai vapaakaupasta kolmansien maiden tai niiden talousyhteisöjen kanssa; Rahoituskysymykset 59. Euroopan parlamentin mielestä nykyiset suuntaviivojen määrittelykriteerit on pidettävä ennallaan, koska ne luovat alkutilanteessa viitekehyksen ja vakaat olosuhteet maatalous- ja elintarviketuotantoalan taloudellisille toimijoille; 60. Suuntaviivojen puitteissa olisi rahoitettava kaikki maanviljelijöille suunnatut maaseudun kehittämistoimenpiteet, kuuluvatpa maanviljelijät tavoitteen 1 alueeseen tai eivät. Ne sisältäisivät myös maatalouden rakenteisiin, ympäristönsuojeluun ja metsänkäyttöön liittyvät toimenpiteet sekä epäsuotuisille alueille myönnettävät korvaukset. Tämä edistäisi osaltaan maatalous- ja maaseutupolitiikan sekä liittymistä edeltävän politiikan sisäistä yhdentymistä; 61. Talousarvion selkeyden ja avoimuuden nimissä KIE-maiden liittymistä edeltävien kaikkien toimenpiteiden rahoitukselle, koskivatpa ne maataloutta tai eivät, olisi perustettava oma kohtansa talousarviossa, suuntaviivojen ulkopuolella, ja sisällytettävä se sitten kulloinkin kyseessä olevan politiikan rahoituksen puitteisiin sitä mukaa kun kunkin maan jäseneksi liittyminen etenee; 62. Euroopan parlamentti katsoo, että tässä päätöslauselmassa ehdotettu eri toimenpiteiden tehostaminen olisi rahoitettava säästöistä, jotka saadaan aikaan tekemällä pienempiä hinnanalennuksia ja tehokkaalla suuntaviivojen mukaisten varojen käytöllä sekä vastaavalla varojen myöntämisen valvonnalla; Aluepolitiikka 63. Euroopan parlamentti panee merkille komission ehdotukset asetukseksi maaseudun kehittämisestä EMOTR:n välityksellä ja asetukseksi kalastusalan rakennetoimenpiteistä Agenda 2000:n käytännön sovelluksena. Vastikään ehdotetussa uudessa EMOTR-asetuksessa yhdistetään yhdeksän olemassa olevaa asetusta (mukaan lukien neljä tavoitetta 5a koskevaa asetusta ja kolme asetusta maatalouden liitännäistoimenpiteistä), mutta sen rahoitusta koskevia yksityiskohtaisia tietoja ei ole vielä saatavissa; 64. Euroopan parlamentti antaa täyden tukensa Luxemburgin huippukokouksen loppupäätelmille, joissa todetaan, että maataloustuotannon edellytykset on turvattava kaikkialla Euroopassa, myös erityisongelmista kärsivillä alueilla; 65. Ehdotuksessa uudeksi EMOTR-asetukseksi yhdistetään ensimmäistä kertaa kaikki maaseudun kehittämistoimenpiteet ja edistetään näin ollen yksinkertaistamista ja avoimuutta. On vahinko, että tämä rakenne, jossa on yhdeksänlaisia toimenpiteitä, kaksi eri rahoituslähdettä (EMOTR:n tuki- ja ohjausosasto ja kaksi eri budjettikohtaa) ja kaksi eri suunnittelutapaa (tavoite 1 ja 2 ym.), on yhä niin monimutkainen, että periaate yksinkertaisesta, kohdennetusta ja johdonmukaisesta maaseutupolitiikasta ei toteudu; 66. Euroopan parlamentti panee merkille ja pahoittelee, ettei uudessa EMOTR-asetuksessa tehdä, Corkin julistuksen suositusten mukaisesti, maaseudun kestävästä kehityksestä yhtä Euroopan unionin päätavoitteista. Se katsoo, että olemassa olevien välineiden yhdistäminen ei paljasta uusia näkymiä, jotka oikeuttaisivat nimityksen «maatalouspolitiikan toinen pilari»; 67. On huolestuttavaa, että uudessa tavoitteessa 2 maaseutualueet tulevat kärsimään suhteessa teollisuusalueisiin, ja siksi on toteutettava erityistoimia mm. maaseudun elinvoimaisuuden säilyttämiseksi ja maaltapako-ongelman ratkaisemiseksi; 68. Julkista tukea olisi annettava paitsi EU:n rakennepolitiikan mukaisesti tukeen oikeutetuille alueille, myös sellaisille tuen ulkopuolelle jääville alueille, erityisesti maaseutu- ja saaristoalueille, joiden alueellinen talousjärjestelmä on vaarassa; 69. On tärkeää, että komissio tekee konkreettisia ehdotuksia maatalouden kytkemiseksi omaan alueeseensa (laadunedistämistoimet, paikalliset tuotteet, päällysmerkinnät), ja että näin mahdollistetaan maaseudun sopusointuinen kehittäminen kahden pääasiallisen taloudellisen toiminnan, maatalouden ja käsiteollisuuden (maataloustoimintaa tuotantoketjussa edeltävät tai seuraavat pk-yritykset), pohjalta varmistaen samalla kaikkien lähipalveluiden säilyminen; 70. Komission alustavissa ehdotuksissa asetukseksi tulevasta EMOTR:n tukiosastosta kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvien ehdotettujen tavoitteiden 1 ja 2 ulkopuolelle jääviä alueita ei ole liitetty kyseisen tukiosaston piiriin; katsoo, että komission 18. maaliskuuta 1998 tekemien Agenda 2000:n mukautusten perusteella näitä alueita on nyt tuettava EMOTR:n tukiosastosta; Tässä yhteydessä komission olisi annettava mahdollisimman pikaisesti esitys yhteisön rahoitusosuutta koskeviksi järjestelyiksi ja edellytyksiksi, jotta ehdotetusta kalastusalan rakennepolitiikasta voitaisiin laatia todellinen arvio; 71. Euroopan parlamentti on huolissaan siitä, että maatalouden, kalastuksen ja vesiviljelyn rakenteellisiin toimiin kohdennettavia määrärahoja saatetaan supistaa merkittävästi, vaikka näiden alojen rakenteelliset muutokset ovat vielä kesken, vaikka yhteisen kalastuspolitiikan toimeenpano vaatii huomattavan paljon varoja ja vaikka on esimerkiksi tarpeen tukea nuoria kalastajia ja nuoria viljelijöitä tilojen perustamisessa ja niihin tehtävissä investoinneissa erityisesti epäsuotuisilla alueilla ja saaristoalueilla, joilla rahoitustarpeet ovat merkittäviä; 72. Komission olisi muistettava, että Luxemburgin Eurooppa-neuvoston loppupäätelmiin joulukuussa 1997 kirjattiin, että elinvoimaisen maaseutuympäristön säilyttäminen maataloutta harjoittamalla pitäisi olla mahdollista koko Euroopan alueella, mukaan lukien epäsuotuisat, vuoristoiset ja syrjäiset alueet, ja toimittava tämän vaatimuksen mukaisesti; 73. Komission olisi tuettava kaikin mahdollisin tavoin maataloutta täydentävien elinkeinojen (maaseutumatkailu, tuotteiden suoramyynti tilalta) harjoittamista maaseudulla tuotannon monipuolistamiseksi; 74. Olisi luotava erityinen monialainen järjestely kalastuksen sekä merellä ja sisävesillä harjoitettavan vesiviljelyn aloille, jotta voidaan taata KOR:n tulevaisuus ja varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan toimeenpanon edellyttämien varojen saatavuus, ja olisi lisäksi varmistettava maaseutualueiden kehitykselle sekä pienille ja keskisuurille tiloille annettava todellinen tuki, joka täydentää YMP:n muutoksia, epäsuotuisat alueet ja saaristoalueet mukaan lukien; 75. Euroopan parlamentti panee mielenkiinnolla merkille komission 18. maaliskuuta 1998 Agenda 2000 -ehdotukseensa tekemät muutokset ja ehdotukset, mutta pitää näitä ponnisteluja kuitenkin riittämättöminä; 76. Euroopan parlamentti toistaa vaatimuksensa laaja-alaisen tuen antamisesta maaseudulle; Kalastuspolitiikka 77. On valitettavaa, että toisin kuin tavoitteen 5a kohdalla, jota sovellettiin koko sillä unionin jäsenvaltioiden alueella, joka ei kuulunut tavoitteisiin 1 ja 6, tavoitteeseen 2 kuuluviksi oikeutettaisiin huomattavasti vähemmän vyöhykkeitä ja ne rajattaisiin vain rannikkoalueisiin, joilla kalatalouden osuus työllisyydestä on merkittävä; 78. On valitettavaa, että sisämaassa sijaitsevat vesiviljely-yritykset ja rannikkoalueiden ulkopuolella sijaitsevat jalostuslaitokset saattavat jäädä säännösten ulkopuolelle; 79. On valitettavaa, että julkinen tuki voi vaihdella tavoitteeseen 1 kuuluvien alueiden 75 %:sta täysin tuen ulkopuolelle jäävien alueiden 0 %:iin, jopa silloin kun on kyse samoilla vesillä kalastavista aluksista; 80. Euroopan parlamentti tuomitsee sen, ettei komission alustavissa ehdotuksissa asetukseksi tulevasta EMOTR:n tukiosastosta kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvien tavoitteiden 1 ja 2 ulkopuolelle jääviä alueita ole liitetty kyseisen tukiosaston piiriin; 81. On mietittävä sitä, mikä tulevaisuus on KOR:lla, joka kattaa nykyään lähes kaikki kalatalouden ja vesiviljelyn rakenteelliset toimet; II. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle ja neuvostolle.