[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 30.4.2007

KOM(2007) 225 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE

kuudennen ympäristöä koskevan yhteisön toimintaohjelman väliarvioinnista {SEC(2007) 546}{SEC(2007) 547}

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 3

2. Ympäristön tila 4

3. Kasvu, työllisyys ja ympäristö 4

4. Kuudennen ympäristötoimintaohjelman ensisijaisten tavoitteiden arvioiminen 6

4.1. Ilmastonmuutos 6

4.2. Luonto ja sen monimuotoisuus 8

4.3. Ympäristö, terveys ja elämänlaatu 9

4.4. Luonnonvarat ja jätteet 10

5. Näkymät poliittisen päätöksenteon parantamisessa 11

5.1. Kansainvälisen yhteistyön tehostaminen 11

5.2. ”Paremman sääntelyn” periaatteet ympäristöpoliittisessa päätöksenteossa 13

5.3. Politiikkojen yhdentämisen edistäminen 15

5.4. Täytäntöönpanon ja sen valvonnan parantaminen 16

6. Päätelmät 17

1. Johdanto

Ympäristöpolitiikka on keskeisessä asemassa, kun Euroopan unioni pyrkii tuomaan Euroopan kansalaisille vaurautta ja turvaa yhteiskunnallisen solidaarisuuden osana. Vuosi 2006 on ollut käänteentekevä, ja ympäristöseikat otetaan yhä enemmän huomioon hallinnon keskiössä.

”Tulosten Eurooppa” kuuluu tämän komission ensisijaisiin tavoitteisiin, ja Euroopan unionin ympäristöpolitiikka on ollut yksi unionin menestystarinoista, kun ajatellaan kansalaisten saamia todellisia etuja. Noin 80 % kansallisesta ympäristölainsäädännöstä perustuu EU:n lainsäädäntöön. Huomattavat parannukset ilman ja veden laadussa sekä saastuttajien poistaminen, kuten lyijyn poistaminen bensiinistä, ovat EU:n lainsäädännön ansiota. Sen avulla EU pystyy toimimaan maailmanlaajuisesti johtoasemassa ilmastonmuutoksen kaltaisissa asioissa. EU:n talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi sen on perustuttava muun muassa järkeviin ympäristöperiaatteisiin. EU:n ympäristölainsäädännön tavoitteena on luoda tällainen pohja. Komission pyrkimys ympäristön suojelun korkeampaan tasoon kannustaa myös ekoinnovointia, joka toteutuessaan lisää teollisuuden tehokkuutta ja uusia työpaikkoja.

Ympäristöseikat huolestuttavat eurooppalaisia suuresti. Eurobarometrin mukaan 72 % EU:n kansalaisista uskoo, että ympäristötekijät vaikuttavat heidän elämänlaatuunsa ”hyvin paljon” tai ”varsin paljon”[1]. Ihmiset tietävät hyvin, etteivät saasteet pysähdy kansallisilla rajoilla, ja ympäristö on yksi niistä politiikan aloista, joilla EU:n toimia yleisesti kannatetaan eniten[2].

Viimeisten 30 vuoden aikana EU on laatinut kattavan ympäristönsuojelukehyksen, jota ovat ohjanneet strategiset ympäristöalan toimintaohjelmat. Kuudennessa ympäristöä koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa (kuudes ympäristötoimintaohjelma)[3] vahvistetaan yhteisön ympäristöpolitiikan kehys heinäkuusta 2002 heinäkuuhun 2012. Se muodostaa EU:n kestävän kehityksen strategian ympäristöosuuden ja siinä vahvistetaan ympäristöalan ensisijaiset tavoitteet, joissa keskitytään neljään asiaan:

- ilmastonmuutos;

- luonto ja biologinen monimuotoisuus;

- ympäristö ja elämänlaatu; sekä

- luonnonvarat ja jätteet.

Kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa vahvistetaan erityistavoitteet ja ensisijaiset toimet kullakin painopistealueella. Kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa käsitellään myös useita monialaisia kysymyksiä, joihin kuuluu ympäristöpolitiikkojen muotoilu ja täytäntöönpano yleisesti. Siinä vahvistetaan myös joukko strategisia periaatteita.

Väliarvioinnissa tarkastellaan kolmea erillistä kysymystä. Ensinnä siinä arvioidaan, kuinka hyvin unioni täyttää nyt kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa antamansa sitoumukset. Toiseksi siinä pohditaan uusimpien tieteellisten tulosten perusteella, onko kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa vahvistettu lähestymistapa riittävä nykyisiin ympäristöhaasteisiin vastaamiseksi. Kolmanneksi tarkastellaan, onko EU:n ympäristöpolitiikan strategista lähestymistapaa tarkistettava vuoden 2002 jälkeen muuttuneessa poliittisessa ympäristössä, kun otetaan erityisesti huomioon EU:n tarkistettu kestävän kehityksen strategia, kasvuun ja työllisyyteen tähtäävä Lissabonin strategia ja parempaa sääntelyä koskeva komission suunnitelma. Näiden arvioiden perusteella päätellään, minkä verran heinäkuuhun 2012 ulottuvia yhteisön ensisijaisia tavoitteita on tarpeen tarkistaa.

2. Ympäristön tila

Ympäristöpolitiikan lähtökohtana on tieteellinen käsitys ympäristömme tilasta. Poliittisten päättäjien on ymmärrettävä, ovatko ympäristöongelmat pahenemassa vai vähenemässä ja missä määrin. Haasteena on kehittää uusia ja kunnianhimoisia toimintatapoja alueilla, joilla tilanne on pahenemassa.

Eräs Euroopan ympäristön tilaa koskevista tärkeimmistä päätelmistä[4] on, että EU:n ympäristöpolitiikat ovat parantaneet kansalaisten elämänlaatua, ja sellaisilla aloilla kuin kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen, kosteikkojen suojeleminen, kestävä metsänhoito ja jätehuolto on edistytty huomattavasti. Yleispäätelmä on kuitenkin, että edistyksestä huolimatta useat ympäristöhaasteet suurenevat yhä, eikä Eurooppa ole vielä tosiasiallisesti kestävän kehityksen tiellä.

3. Kasvu, työllisyys ja ympäristö

Eurooppa-neuvosto hyväksyi kesäkuussa 2006 uudistetun kestävän kehityksen strategian laajentuneelle Euroopalle[5]. Siinä vahvistetaan, että kestävä kehitys on Euroopan unionin kaikenkattava yleistavoite, joka ohjaa kaikkia unionin politiikkoja ja toimintoja. Kuudes ympäristötoimintaohjelma muodostaa kestävän kehityksen strategian ympäristöosuuden[6].

Kestävän kehityksen käsitteen taustalla ovat yhteisvaikutukset taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristönäkökohtien välillä. Puhdas ja terveellinen ympäristö on oleellista ihmisten hyvinvoinnin ja hyvien sosiaalisten olojen kannalta. Hyvin suunnitelluilla ympäristöpolitiikoilla voidaan kuitenkin myös edistää muita tavoitteita, kuten kilpailukykyä, talouskasvua ja työpaikkojen luomista.

Toimimatta jättämisen hinta

Saastumista voidaan pitää esimerkkinä ”markkinoiden epäonnistumisesta”, ja siitä aiheutuu hyvin todellisia kustannuksia. Politiikkaa suunniteltaessa on siksi keskeistä tunnistaa ja ottaa huomioon ”toimimatta jättämisen hinta”. Esimerkiksi ilmansaasteista aiheutuu EU:n taloudelle vuosittain 14 miljardin kulut tuottavuuden laskuna ja lääkekuluina[7].

Lisäksi on tarpeen ottaa huomioon, että aikaiset ennaltaehkäisytoimet tulevat moninkertaisesti halvemmaksi kuin jo tapahtuneiden vaurioiden korjaaminen. Tätä korostettiin lokakuussa 2006 julkaistussa Sternin katsauksessa ”The Economics of Climate Change”, jonka mukaan lämpötilan nousun rajaaminen turvalliselle tasolle maksaisi noin prosentin maailman BKT:stä kun taas kaiken jatkaminen tällaisenaan maksaisi maailmantaloudelle jopa viisi kertaa enemmän. Vuosituhannen ekosysteemiarviossa dokumentoitiin ekosysteemipalvelujen menetykset ja todettiin, että niistä seuraa merkittäviä taloudellisia tappioita.

Innovaation ja luonnonvarojen käytön tehostaja

Ympäristönsuojelun tason parantamistarve voi synnyttää innovaatioita, jotka puolestaan edistävät kilpailukykyä. Yritykset voivat saada ”ensimmäisen toimijan etuja” markkinoimalla ympäristöratkaisujaan ja -innovaatioitaan muille yrityksille. Hyvä esimerkki on tuulienergia, jossa EU on johtavassa asemassa maailmassa.

Saasteiden vähentäminen voi myös johtaa tehokkaampiin tuotantoprosesseihin. Tällaiset parannukset luonnonvarojen ja energian tehokkaassa käytössä voivat lisätä tuottavuutta samalla kun ne vähentävät riippuvuutta EU:n ulkopuolisista toimittajista.

Ympäristöpolitiikka on auttanut kehittämään kasvussa olevaa ympäristöteknologia-alaa. Euroopan ekoteollisuuden vuotuinen liikevaihto on 227 miljardia euroa, mikä on noin 2,2 % EU:n BKT:stä. Alalla on 3,4 miljoonaa kokopäivätyöpaikkaa – 1,7 % EU:n kokonaistyöllisyydestä[8].

EU:n ympäristöstandardit lisäävät myös Euroopan vaurautta tukemalla yhtenäismarkkinoita. Ilman yhteisiä standardeja vaarana olisi ”ekosuojautuminen”, jossa kansalliset säännöt toimisivat kaupan esteenä.

Ympäristönäkökohtien ottaminen huomioon yritysstrategioissa voi tuoda etuja myös yksittäisille yrityksille. Innovoinnin ja tuottavuuden lisäämisen lisäksi se voi vahvistaa tuotemerkkiä, parantaa yrityskuvaa ja avata uusia markkinamahdollisuuksia (esimerkiksi hyödyntämällä ympäristöä säästävien julkisten hankintojen tarjoamia mahdollisuuksia).

Ympäristöhaasteisiin vastaaminen edellyttää myös koordinoitua ja monialaista tutkimusta ja innovointia. Tämä on yksi pääsyy siihen, miksi komissio ehdottaa Euroopan teknologiainstituutin perustamista. Sen tarkoituksena on koota yhteen parhaat voimavarat ja asiantuntijuus teknisten ratkaisujen löytämiseksi ympäristöongelmiin.

4. Kuudennen ympäristötoimintaohjelman ensisijaisten tavoitteiden arvioiminen

Tieteelliseen todellisuuteen reagoimiseksi, ”tulosten Euroopan” saavuttamiseksi alalla, jolla kansalaiset toivovat toimintaa, ja EU:n kestävän talouskasvun turvaamiseksi EU tarvitsee tulevaisuuteen suuntautuvaa ja kunnianhimoista ympäristöpolitiikkaa. Kaikilla kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa tunnistetuilla painopistealueilla on vielä haasteita, joihin on vastattava.

4.1. Ilmastonmuutos

Kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa tunnustetaan ilmastonmuutoksen olevan ”huomattava haaste seuraavalle vuosikymmenelle ja pidemmällekin ajalle”, ja ohjelmassa pyritään saavuttamaan pitkän aikavälin tavoite ”vakiinnuttaa kasvihuonekaasujen pitoisuudet ilmakehässä tasolle, joka estää ihmisen aiheuttaman vaarallisen häiriön ilmastojärjestelmässä”[9].

Kuudennen ympäristötoimintaohjelman hyväksymisen jälkeen tietomme ilmastonmuutokseen liittyvistä vaaroista on lisääntynyt ja meidän on muutettava toimintaamme vastaavasti. EU:n osalta tärkeitä kysymyksiä on kolme.

Ensinnäkin meidän täytyy laittaa omat asiamme kuntoon leikkaamalla EU:n kasvihuonekaasupäästöjä ja siirtymällä kohti vähän hiilidioksidipäästöjä synnyttävää taloutta. Kukin jäsenvaltio on sitoutunut oikeudellisesti sitoviin tavoitteisiin taakanjakoa koskevassa sopimuksessa[10] Kioton tavoitteiden saavuttamiseksi. EU:n laajuinen päästökauppajärjestelmä[11] on otettu menestyksekkäästi käyttöön. Se on mekanismi, jota voidaan kehittää maailmanlaajuiseksi päästöjenrajoitusjärjestelmäksi. Etenemme suurin piirtein aikataulussa niihin päästövähennyssitoumuksiin, jotka EU on antanut Kioton pöytäkirjassa, mutta tavoitteen saavuttamiseksi tarvitaan lisäponnistuksia[12] kaikilla aloilla ja erityisesti energian, liikenteen, teollisuuden ja maatalouden aloilla.

Eurooppa-neuvosto hyväksyi maaliskuussa 2007 komission ehdotuksen energia- ja ilmastopaketiksi. Se sitoutui riippumattomasti vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä vähintään 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä ja totesi, että vähennystavoite nostettaisiin 30 prosenttiin kansainvälisellä sopimuksella, johon liittyy myös muita teollisuusmaita. Osana pakettia neuvosto asetti sitovat tavoitteet, joiden mukaan uusiutuvan energian osuuden on oltava 20 prosenttia ja biopolttoaineiden kulutuksen 10 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Lisäksi se korosti, että EU:n energiatehokkuutta on tarpeen lisätä[13] ja asetti tavoitteen, jonka mukaan EU:n energiankulutusta on vähennettävä 20 prosentilla vuoden 2020 ennusteisiin nähden.

EU:n keskeisenä haasteena on panna täytäntöön nämä poliittiset sitoumukset, ja seuraavaksi merkittävä askel on laajentaa päästökauppajärjestelmä koskemaan muita aloja (esimerkiksi lentoliikennettä) ja useampia kaasuja. Tämän lisäksi komissio pyrkii tehostamaan päästökauppajärjestelmää muun muassa huutokauppajärjestelmää laajentamalla. EU:n on myös kannustettava uusiutuvan energian käyttöönottoa ja lisättävä uusien teknologioiden kuten hiilen sitomisen ja varastoimisen, vedyn polttoainekäytön ja toisen sukupolven biopolttoaineiden tutkimusta[14]. Kun tarvittavia teknologioita kehitetään, on myös laadittava niitä tukeva sääntelykehys. Antaakseen muille julkisille instituutioille esimerkin komissio laatii strategian oman ekologisen jalanjälkensä pienentämiseksi vuoden 2007 loppuun mennessä.

Jotta ilmastonmuutokseen voidaan puuttua tehokkaasti, tarvitaan paljon suurempia kasvihuonekaasupäästöjen vähennyksiä maailmanlaajuisesti, mistä syystä toisena haasteena onkin ”ilmastodiplomatia”. EU:n osuus koko maailman kasvihuonekaasupäästöistä on noin 14%[15] – ja tämä luku pienenee sitä mukaa kun Kiinan ja Intian kaltaiset maat kehittyvät. EU on sitoutunut toimimaan kolmansien maiden kanssa saadakseen tukea maailmanlaajuiselle sopimukselle kasvihuonekaasupäästöjen rajoituksista sitten, kun Kioton pöytäkirjan ensimmäinen kausi päättyy vuonna 2012. Tämä tarkoittaa Yhdysvaltojen ja muiden maiden vakuuttamista siitä, että ilmastonmuutoksen vastaisessa eturintamassa taisteleminen on niiden oman edun mukaista.

Maailmanlaajuiseen toimintaan liittyy myös se, että keksitään keino, jolla kehitysmaiden talouskasvu voi jatkua kilpailua mahdollisimman vähän vääristämättä ja kasvattamatta kuitenkaan päästöjen määrää. Teknistä apua ja teknologiansiirtoa on lisättävä. Ilmastonmuutos kaikkine ulottuvuuksineen (energia, kehitys, liikenne, terveys) on yhä suuremmassa määrin osa EU:n keskeistä ulkosuhdepolitiikkaa. Jos haluamme määrittää maailmanlaajuisia toimia, niin sekä komission että jäsenvaltioiden on syytä asettaa diplomaattiset tavoitteensa (ja jakaa varoja) sen mukaisesti. Erityinen ja kiireellinen haaste on kehittää mekanismi, jolla ensin pysäytetään metsien hävittäminen, josta johtuu 20 % kasvihuonekaasupäästöistä, ja sen jälkeen käynnistetään metsitys.

Kolmas haaste on ilmastonmuutokseen sopeutuminen. Odotettu lämpötilojen ja sademäärien muuttuminen ja sääolojen lisääntyvä vaihtelu vaikuttavat maatalouden tuotantomalleihin. Äärimmäisten sääilmiöiden – kuten helleaaltojen, tulvien, kuivuuden ja metsäpalojen – riski kasvaa. Infrastruktuuria rakennettaessa on otettava huomioon merenpinnan nousu. Sairauksien kirjo kasvaa lämpötilojen muuttuessa. Näemme nyt vasta ensimmäisiä merkkejä ilmastonmuutoksen todellisista vaikutuksista, mutta sopeutumisen tarve on otettava huomioon kaikissa asiaan liittyvissä unionin ja kansallisissa politiikoissa. Komissio julkaisee ilmastonmuutokseen sopeutumisesta vuonna 2007 vihreän kirjan, jossa esitetään toimintavaihtoehtoja.

4.2. Luonto ja sen monimuotoisuus

Kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa vahvistetaan, että EU:n tavoitteena on pysäyttää biologisen monimuotoisuuden heikkeneminen vuoteen 2010 mennessä. Maailmanlaajuisesti EU tavoittelee muiden kanssa maailmanlaajuisen biologisen monimuotoisuuden heikkenemisen vähentämistä merkittävästi samassa ajassa.

Toukokuussa 2006 komissio julkaisi strategian siitä, miten näihin tavoitteisiin päästään. Strategian keskeinen päätelmä on, että EU:n sisällä poliittinen toimintakehys on jo pääosin käytössä – ja siinä tärkeimpänä suojeltujen alueiden Natura 2000 -verkosto. EU:n on asetettava etusijalle olemassa olevan lainsäädännön täysimääräinen ja tuloksellinen täytäntöönpano.

Natura 2000 muodostaa Euroopan biologisen monimuotoisuuden suojelun kulmakiven. Se antaa mallin luonnonsuojeluun, joka perustuu tieteeseen ja on oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoista ja jossa perusyksikkönä ovat ekosysteemit. Neljä suurhaastetta takaavat, että käytössä olevat EU:n varat tullaan hyödyntämään kokonaisuudessaan luonnonsuojeluun, Natura 2000:n laajentamiseen merialueisiin, kohdealueiden määrittämiseen unioniin vuodesta 2004 liittyneissä jäsenvaltioissa sekä verkostolle ilmastonmuutoksesta aiheutuvien vaikutusten ymmärtämiseen ja niihin reagoimiseen.

Strategiassa eritellään alueet, joilla tarvitaan uusien poliittisten aloitteiden kehittämistä. Yksi niistä koskee kaupan vaikutusta biologiseen monimuotoisuuteen. Toinen taas EU:n toimintamallin kehittämistä vieraiden tulokaslajien ongelman ratkaisemiseksi. Sekä EU:n että kansallisen tason päätöksenteon parantamiseksi on löydettävä parempi tapa arvioida luonnonpääomaan ja ekosysteemipalveluihin liittyviä kustannuksia ja hyötyjä.

Strategiassa käsitellään myös maailmanlaajuista biologisen monimuotoisuuden heikkenemistä. Asiassa on edistytty vain rajoitetusti biologista monimuotoisuutta koskevaan yleissopimukseen perustuvasta merkittävästä työstä huolimatta. Haasteen suuruuden vuoksi tarvitaan lisätoimia ja erityisesti on tärkeää löytää tapa tehdä biologisen monimuotoisuuden suojelemisesta taloudellisesti kannattavaa. Vetoaminen pelkästään luonnon itseisarvoon ei riitä. EU pyrkii edistämään perintöaineksen saantiin ja hyötyjen jakamiseen liittyvää työtä. Tämä tarkoittaa myös, että kehittyneiden maiden on lisättävä biologista monimuotoisuutta koskevien hankkeiden kehitysyhteistyörahoitusta ja sitouduttava poistamaan edelleen ympäristöä haittaavia tukia.

EU:n on lisättävä toimia metsänkaadon pysäyttämiseksi, koska ilmastonmuutokseen liittyvän vaikutuksensa lisäksi se on yksi tärkeimmistä syistä maailmanlaajuiseen biologisen monimuotoisuuden heikkenemiseen. Laittomat hakkuut ovat suuri ongelma, ja komissio on jokin aika sitten aloittanut neuvottelut Malesian, Ghanan ja Indonesian kanssa metsälainsäädännön soveltamisen valvontaan, hallintoon ja kauppaan liittyvän sopimuksen (FLEGT) mukaisesti. Tavoitteena on varmistaa, että kumppanimaista tuotu puu on laillisesti korjattua. Tämän prosessin täydentämiseksi komissio tekee lisäehdotuksen trooppisen puun kaupasta. Maailmanlaajuisen metsänkaadon lopettamiseksi komissio tarkastelee myös innovatiivisia lähestymistapoja kuten taloudellisen arvon antamista.

Pohjatroolikalastus tuhoaa pahasti merenpohjaa ja aiheuttaa suuria riskejä merten biologiselle monimuotoisuudelle. YK:n yleiskokous on tarkastellut tämänhetkistä tilannetta ja antanut ohjeet[16] toimenpiteistä, joiden tavoitteena on haavoittuvien meriekosysteemien suojelu. Komissio ehdottaa kyseisen päätöslauselman täytäntöönpanemiseksi lainsäädäntöä, jossa vahvistetaan pohjapyydysten vaikutusten arviointia ja ennalta ehkäisemistä, haavoittuvien alueiden määrittelemistä ja rauhoittamista sekä tietojen jakamista koskevia lakisääteisiä vaatimuksia.

Komission tavoitteena on jatkaa työskentelyä jäsenvaltioiden kanssa, jotta voitaisiin ottaa käyttöön ekosysteemeihin perustuva hallinnointi maailman kalastuksessa ja eliminoida tuhoa aiheuttavat avomeren kalastuskäytänteet. Unioni tukee kaupallisen valaankalastuksen kansainvälisen moratorion jatkamista.

4.3. Ympäristö, terveys ja elämänlaatu

Kuudennella ympäristötoimintaohjelmalla pyritään tarjoamaan ”ympäristö, jossa saasteiden määrä ei aiheuta ihmisten terveydelle ja ympäristölle haitallisia vaikutuksia”[17].

EU:n lähestymistapa ihmisten terveyttä uhkaavien vaarojen rajoittamiseen perustuu neljään säädökseen: vesipolitiikan puitedirektiivi[18] (vuodelta 2000), vuoden 2006 asetus kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista ja lupamenettelystä (REACH)[19], käsiteltävänä oleva ehdotus direktiiviksi ilmanlaadusta ja sen parantamisesta Euroopassa[20] ja ehdotus puitedirektiiviksi torjunta-aineista[21].

Nämä aloitteet ovat joko suhteellisen uusia tai ne ovat edelleen käsiteltävinä EU:n toimielimissä. Keskipitkän aikavälin painopisteenä on tehdä työtä kaikkien sidosryhmien kanssa niiden tuloksellisen täytäntöönpanon varmistamiseksi.

Vesipolitiikan puitedirektiivin kansallista täytäntöönpanoa on nopeutettava, ja kansallisten viranomaisten olisi annettava tätä varten käyttöön riittävät varat. Yhdyskuntajätevesidirektiivin[22] täytäntöönpanon ja pohjavesilainsäädännön parantaminen vähentävät merkittävästi pistekuormituspäästöjä.

Ilman pilaantumista koskevassa teemakohtaisessa strategiassa[23] ehdotetaan pienhiukkasia koskevia toimia ja käsitellään myös muunlaista ilmansaastumista. Strategiassa vahvistettujen tavoitteiden saavuttaminen edellyttää ilmanlaadusta ja sen parantamisesta Euroopassa laaditun direktiivin hyväksymistä ja täytäntöönpanoa sekä raskaiden hyötyajoneuvojen päästöistä annettavan lainsäädännön ja nykyisen teollisuuspäästöistä annetun lainsäädännön tarkistuksen (IPPC-direktiivi) kaltaisia yhteisön tukitoimenpiteitä.

REACH-asetuksen tarkoituksena on varmistaa ihmisten terveyden ja ympäristön korkean tason suojelu, johon kuuluvat myös vaihtoehtoiset menetelmät aineiden vaarojen arvioimiseksi sekä aineiden vapaa liikkuminen sisämarkkinoilla kilpailukykyä ja innovointia edistävästi. Näin kemikaalien (ja innovatiivisten aineiden) ominaisuudet voidaan tunnistaa paremmin ja nopeammin ja voidaan löytää ja toteuttaa sopivat riskinhallintotoimenpiteet.

Seuraavan sukupolven ympäristöpolitiikkojen muovaamiseksi komissio arvioi, onko nykyisissä toimenpiteissä korjaamista vaativia aukkoja, kuten kemikaalien cocktail-vaikutus. Toissijaisuusperiaatetta noudattaen komissio tarkastelee edelleen tapoja parantaa kaupunkiympäristöä (jossa 70 % EU:n väestöstä asuu). Komissio pyrkii myös parantamaan julkista tiedotusta ympäristösaasteista ja haitallisista terveysvaikutuksista.

4.4. Luonnonvarat ja jätteet

Kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa on tavoitteena myös ”luonnonvarojen tehokkaampi käyttö ja parempi hoito sekä parempi jätehuolto, jotta voidaan saada aikaan kestävämmät tuotantomenetelmät ja kulutusmallit”[24].

Hyödykkeiden hintojen nousu on merkki siitä, että luonnonvarat eivät ole loppumattomia. EU:n yhteiskunnallisen ja taloudellisen kehittämisen on tapahduttava ekosysteemien sietokyvyn rajoissa. Jätteiden määrä kasvaa yhä, ja kyvyttömyys katkaista yhteys talouskasvun ja luonnonvarojen käytön, kulutuksen ja jätteiden ympäristövaikutusten välillä on edelleen keskeinen huolenaihe.

EU:n tuleva jätehuoltopolitiikka perustuu jätteiden syntymisen ehkäisemistä ja kierrätystä koskevaan teemakohtaiseen strategiaan[25]. Strategian täytäntöönpano, ehdotettu jätteiden puitedirektiivi[26], kaatopaikkadirektiivi ja jätteensiirtoasetus mukaan luettuina, kuuluu lähivuosien painopisteisiin. Erityisen kiireellisesti paneudutaan aloihin, jotka käyttävät eniten luonnonvaroja (asuminen, liikenne ja elintarviketuotanto), ja niihin aloihin, joilla on havaittu aukkoja täytäntöönpanossa. Komissio on sitoutunut pysäyttämään vaarallisten jätteiden laittomat kuljetukset kolmansiin maihin ja ottaa käyttöön tarvittavat toimenpiteet EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon parantamiseksi tällä alalla.

Kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa pyritään irrottamaan talouskasvu ympäristön tilan huononemisesta. Luonnonvarojen kestävää käyttöä koskeva teemakohtainen strategia[27] tarjoaa tämän tavoitteen saavuttamiselle pitkän aikavälin kehyksen, ja siinä aloitetaan tekemään EU:sta luonnonvaroja tehokkaimmin käyttävä talous maailmassa.

Jätteiden syntymisen ehkäisemistä ja kierrätystä koskeva teemakohtainen strategia ja siihen tiiviisti nivoutuva jätteiden puitedirektiivin tarkistus auttavat tähän tavoitteeseen pyrkimisessä. Ne korostavat elinkaariajattelun merkitystä ”jätehierarkian” täytäntöönpanossa. Tässä jätepolitiikan ohjenuorassa kehotetaan ehkäisemään jätteiden synty, käyttämään jätteet uudelleen ja kierrättämään ne siten, että ensinnä mainittu on tärkeysjärjestyksessä ensimmäisenä.

Komissio ehdottaa vuonna 2007 myös EU:n kestävän kulutuksen ja tuotannon vihreää kirjaa, jonka tarkoituksena on muuttaa kestämättömät kulutus- ja tuotantomallit kestäviksi aloilla, joilla on erityisen tärkeää ottaa huomioon vaikutukset tuotteiden koko elinkaaren aikana.

5. Näkymät poliittisen päätöksenteon parantamisessa

5.1. Kansainvälisen yhteistyön tehostaminen

Ympäristöpolitiikan kansainvälinen ulottuvuus on yhä tärkeämpää monestakin toisiinsa liittyvästä syystä. Monet vaikeimmista ympäristöongelmista, kuten ilmastonmuutos, ovat maailmanlaajuisia. Euroopan ympäristön laatuun vaikuttaa myös naapuriemme toiminta. Välimeren, Itämeren ja Mustanmeren laadun parantaminen onnistuu ainoastaan alueellisella lähestymistavalla[28].

Joillakin maailmanlaajuistumisen osatekijöillä, muun muassa kaupan vapauttamisella, voi tarkastamattomana olla haitallisia ympäristövaikutuksia. Ympäristön pilaantumisen ja maailmanlaajuisen köyhyyden sekä ympäristön ja poliittisen turvallisuuden välinen yhteys on käynyt yhä selkeämmäksi. Kansainvälisten kumppaniemme kestävän kehityksen edistäminen auttaa meitä pääsemään muihin ulkopoliittisiin tavoitteisiimme – muun muassa vuosituhannen kehitystavoitteisiin. Tätä taustaa vasten kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa vahvistetaan EU:n kehitysyhteistyön ensisijaiseksi ja kaikenkattavaksi tavoitteeksi köyhyyden poistaminen kestävän kehityksen osana.

Eurooppa on tiheästi asuttu ja taloudellisesti kehittynyt maanosa, mikä tarkoittaa sitä, että käytämme ympäristön luonnonvaroja enemmän kuin mitä tuotamme. Tähän on puututtava, jos EU aikoo vähentää osuuttaan maailman saastumisessa ja luonnonvarojen köyhdyttämisessä. Samanaikaisesti olemme riippuvaisia kolmansien maiden luonnonvaroista ja on meidän etumme mukaista, että näitä varoja käytetään kestävällä tavalla.

Kaiken kaikkiaan tämä tarkoittaa sitä, että Euroopan ulkoisissa toimissa on otettava ympäristöpolitiikka huomioon monilla eri tasoilla. Lähivuosina komissio keskittyy seuraaviin seikkoihin:

- Maailmanlaajuisen kestävän kehityksen edistäminen ja ympäristönäkökohtien valtavirtaistaminen kaikkiin EU:n ulkosuhdepolitiikkoihin – ei ainoastaan kehitysapuun vaan myös kauppaan ja yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Kehityspolitiikkojen puutteita paljastaneen tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen 2006 perusteella ohjelmissa ja hankkeissa otetaan asianmukaisesti huomioon ympäristövaatimukset[29] ja ympäristöseikkojen yhdentämistä varten laaditaan uusi strategia.

- Tuloksellinen ”ympäristödiplomatia” tarkoittaa ympäristötavoitteiden yhdistämistä muihin kansainvälisiin neuvotteluihin. Alueellisen tai kahdenvälisen tason kauppa- ja yhteistyösopimuksia on tarpeen hyödyntää täysimääräisesti. EU tuo edelleen esiin kestävän kehityksen näkökohtia WTO-neuvotteluissa. EU pyrkii WTO:ssa parhaillaan käytävissä monenvälisissä kauppaneuvotteluissa saamaan aikaan ympäristöhyödykkeiden ja -palvelujen kaupan vapauttamista koskevat sitoumukset. Komissio pyrkii myös varmistamaan, että erilaisilla kansainvälisillä areenoilla (esim. Maailman kauppajärjestö ja biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus) esitetyt kannanotot ovat keskenään johdonmukaisempia. Komission tavoitteena on myös kehittää tiiviimmät työyhteydet tärkeimpien kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa.

- Aasian ja Latinalaisen Amerikan kumppanien kanssa käytävät vapaakauppasopimusneuvottelut tarjoavat tilaisuuden edistää kestävän kehityksen tavoitteen mukaisten tavaroiden ja palvelujen kauppaa. EU hyödyntää näitä tulevia neuvotteluja keskustellakseen erityisistä kaupan vapauttamista koskevista sitoumuksista, joilla on välittömiä ympäristöhyötyjä, sekä monenvälisten ympäristösopimusten tuloksellista täytäntöönpanoa koskevista sitoumuksista.

- Ympäristöpolitiikkojemme ja -vaatimustemme markkinoiminen. Yksi EU:n suurimmista ympäristönsuojelupanoksista on ollut omien korkeiden vaatimustemme levittäminen. Intensiivisen valmistelutyön ansiosta 12 uutta jäsenvaltiota ovat laajentumisen jälkeen pystyneet ottamaan käyttöön EU:n ympäristöpolitiikat ja -normit[30]. Vastaava työ jatkuu nykyisten ja mahdollisten ehdokasmaiden kanssa. Kaikki Euroopan naapuruuspolitiikan mukaiset toimintasuunnitelmat sisältävät erityisiä toimia, joilla edistetään ympäristöasioiden hyvää hallintaa, Euroopan unioniin lähentymistä ja ympäristönäkökohtien sisällyttämistä alakohtaisiin politiikkoihin. EU:n ympäristönormeja edistetään myös Venäjän kanssa parhaillaan toteutettavissa toimissa.

- Kehitysmaiden kanssa harjoitettavan teknologian ja/tai luonnonvarojen siirron edistäminen niiden kannustamiseksi tarttumaan maailmanlaajuisten ongelmien, kuten ilmastonmuutoksen, ratkaisemiseen. EU:n olisi otettava johto tämän periaatteen edistämisessä ja sellaisten välineiden kehittämisessä, joilla tämä saadaan toimivaksi (esim. tekijänoikeuksien tukijärjestelmä). Kehitysmaiden kanssa ilmastonmuutokseen sopeutumisen ja sen lieventämisen aloilla tehtävän yhteistyön tehostamiseksi otetaan käyttöön ilmastopolitiikan maailmanlaajuinen yhteistyöjärjestely.

- Työskenteleminen jäsenvaltioiden kanssa sellaisten alueellisten/valtiollisten tukistrategioiden kehittämiseksi, joissa otetaan asianmukaisesti huomioon ympäristöasiat ja luonnonvarojen hoito.

- Vuoropuhelun tiivistäminen yhdessä jäsenvaltioiden kanssa Kiinan, Intian, Brasilian, Ukrainan ja Etelä-Afrikan kaltaisten keskeisten nousevien talouksien kanssa. Lähivuosina ensisijaisena tavoitteena on siirtyä vuoropuhelusta yhteisten ohjelmien kehittämiseen ja toteuttamiseen kaikille tärkeillä alueilla kuten ilmastonmuutos, jätehuolto ja laittomat hakkuut.

- Kansainvälisen ympäristöhallinnon parantaminen siten, että ensisijaisena on YK:n ympäristöohjelman (UNEP) laajentaminen perustamalla YK:n ympäristöorganisaatio (UNEO), jolla on vahvempi toimeksianto ja tukenaan vakaa, riittävä ja ennustettava rahoitus.

- Luonnonvarojen kestävää käyttöä käsittelevän kansainvälisen paneelin perustaminen ja biologisen monimuotoisuuden (erityisesti metsien) seurantaan tarkoitetun maailmanlaajuisen järjestelmän tukeminen.

- Sen varmistaminen, että Euroopan ympäristöpolitiikkaa koskevia tavoitteita edistetään yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa erityisjärjestöissä, kuten kansainvälisessä merenkulkujärjestössä ja kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestössä.

5.2. ”Paremman sääntelyn” periaatteet ympäristöpoliittisessa päätöksenteossa

Parempi sääntely tarkoittaa poliittisten tavoitteiden – esimerkiksi luonnon suojelemisen – saavuttamista mahdollisimman tehokkaasti ja tarpeettoman hallintotaakan välttämisen varmistaen. Parempi ja yksinkertaisempi lainsäädäntö on myös yksi parhaista tavoista parantaa täytäntöönpanoa, mikä puolestaan parantaa ympäristön laatua. Komissio keskittyy tulevina vuosina vahvistamaan parempaa sääntelyä koskevaa suunnitelmaa ympäristöpolitiikan valmistelussa seuraavin toimenpitein:

- käyttämällä markkinoita ympäristötulosten saamiseksi,

- yksinkertaistamalla nykyistä sääntely-ympäristöä ja alentamalla hallintokustannuksia,

- tekemällä täysipainoista yhteistyötä kansalaisyhteiskunnan kanssa ympäristöpolitiikkoja laadittaessa ja luomalla läheisen työyhteyden teollisuuteen kestävän kehityksen edistämiseksi,

- edistämällä hyvän sääntelykäytännön levittämistä, sekä

- yhdenmukaistamalla ilmoitusvaatimukset ympäristötiedon laatua parannettaessa.

Markkinoiden käyttö ympäristötulosten saamiseksi

Hyvin suunniteltu sääntely on EU:n ympäristöpolitiikkojen perusta, mutta markkinamekanismeja voidaan hyödyntää politiikkojen yhdistelmässä, jotta ympäristötavoitteet saavutetaan kustannustehokkaasti ja täytäntöönpanoa voidaan tehostaa. Yksi esimerkki tästä on päästökauppajärjestelmä, ja komissio laati äskettäin vihreän kirjan markkinapohjaisista ohjauskeinoista ympäristöä ja asiaan liittyviä toimintapoliittisia tarkoituksia varten[31]. Myös vuonna 2007 tehtävässä IPPC-direktiivin tarkistuksessa tarkastellaan, voidaanko markkinapohjaisia mekanismeja käyttää täytäntöönpanon vahvistamiseksi ja innovoinnin edistämiseksi.

Markkinoiden hyödyntäminen tarkoittaa myös sitä, että on löydettävä mekanismi, jolla ympäristöhyödykkeille ja -palveluille annetaan oikea arvo. Eräs merkittävä väline, joka voi vaikuttaa kuluttajakäyttäytymiseen, on ympäristöverojen optimaalinen käyttö[32]. Näiden verojen kantamisesta ei kuitenkaan saa aiheutua häiriöitä sisämarkkinoiden toiminnalle ja niistä on saatava maksimaalinen etu ympäristölle. On myös esitetty voimakkaita argumentteja verotaakan siirtämisestä niiltä aloilta, joita EU yrittää edistää, kuten työllisyydestä, luonnonvarojen ja energian käyttöön ja/tai saastuttamiseen. EU on myös sitoutunut poistamaan ympäristöä haittaavat tuet ja komissio esittää vuoteen 2008 mennessä alakohtaisen tiekartan näiden tukien uudistusta varten siten, että tavoitteena on niiden poistaminen.

Tätä taustaa vasten on hyödyllistä, että poliittiset päättäjät pystyvät mittaamaan edistystä, vaurautta ja hyvinvointia siten, että mukana ovat yhteiskunnalliset ja ympäristöpoliittiset kustannukset ja hyödyt. Tunnetuin taloudellisen suorituksen mittari on bruttokansantuote (BKT), ja sitä pidetään usein inhimillisen kehityksen ja hyvinvoinnin pääindikaattorina. BKT:nä mitatun talouskasvun suhde muihin kestävän kehityksen ulottuvuuksiin ei kuitenkaan ole yksiselitteinen[33]. Näiden seikkojen tuomiseksi esiin ympäristökeskusteluissa komissio toimii sponsorina suuressa konferenssissa vuonna 2007.

Kestävän kehityksen strategiassa annettujen sitoumusten jatkoksi komissio pyrkii myös parantamaan tuotteiden ja prosessien ympäristönsuojelun tasoa ja edistää niiden käyttöönottoa yritysten ja kuluttajien keskuudessa. Komissio ehdottaa tuotteiden ympäristönsuojelun tason mukaisten merkintäjärjestelmien laajentamista sähkölaitteista ja autoista muihin tuoteryhmiin. Komissio alkaa myös vetää EU:n laajuista ympäristöä säästävien julkisten hankintojen säännöllistä vertailevaa arviointia, jonka tarkoituksena on saavuttaa ympäristöä säästävissä julkisissa hankinnoissa vuoteen 2010 mennessä EU:n tasolla keskiarvo, joka vastaa parhaiten suoriutuvien jäsenvaltioiden nykytasoa.

Yksinkertaistaminen, kodifiointi ja hallinnollisen taakan vähentäminen

Yksinkertaistamista, kodifiointia ja hallinnollisen taakan vähentämistä varten komissio aikoo tarkistaa useita merkittäviä oikeudellisia välineitä. Tarkoituksena on tehostaa ympäristötavoitteiden toteuttamista ja vähentää samalla yrityksille aiheutuvia hallinto- ja täytäntöönpanokustannuksia.

Tiivis yhteistyö sidosryhmien kanssa

Komissio jatkaa tiivistä yhteistyötä kansalaisyhteiskunnan kanssa ympäristöpolitiikkoja laadittaessa. Kansalaiset luottavat ympäristöasioissa eniten kansalaisjärjestöihin[34], ja niillä on usein tuloksellisten politiikkojen suunnittelussa keskeistä teknistä asiantuntijuutta. Ne voivat toimia myös korvaamattoman arvokkaana linkkinä poliittisten päättäjien ja kansalaisten välillä.

Sääntelyn parantaminen edellyttää myös toimivaa työyhteyttä teollisuuteen – joka loppujen lopuksi vastaa useimpien ympäristölakien täytäntöönpanosta. Monet teollisuusjohtajat ovat sisäistäneet ympäristöasiat liiketoimintamalleihinsa, ja komissio aloittaa aktiivisen vuoropuhelun näiden johtavien teollisuudenalojen kanssa. Komissio hyödyntää myös liike-elämän, ammattiliittojen ja kansalaisjärjestöjen kanssa käymäänsä vuoropuhelua kehittääkseen kunnianhimoisia ehdotuksia yritysten toimiksi, jotka ylittävät lainsäädännössä nyt säädetyt vähimmäisvaatimukset.

Komission ja jäsenvaltioiden on jatkettava pyrkimyksiä ekoinnovaatioiden ja ympäristöteknologioiden edistämiseksi, sillä teollisuus voi myötävaikuttaa merkittävästi ympäristönsuojeluun. Avain tähän on ympäristöteknologian toimintasuunnitelman ja täydentävien toimenpiteiden täysimääräinen täytäntöönpano. Komissio pyrkii yhdentämään ympäristötuotteille, -palveluille ja -prosesseille antamansa tuen sekä teollisuus- että ympäristöpolitiikkaansa. Unionin tutkimus- ja teknologiapolitiikan ympäristökeskeisyyttä olisi edelleen lisättävä, kun politiikkaa tarkastellaan uudelleen vuonna 2008.

Teollisuudelle suunniteltujen vapaaehtoisvälineiden, EMAS-järjestelmän ja EU:n ympäristömerkin, toimintaa on parannettava. Nämä välineet tarjoavat paljon mahdollisuuksia, joita ei ole vielä täysin hyödynnetty. Komissio tarkistaa näitä järjestelmiä lisätäkseen niiden käyttöä ja vähentääkseen niihin liittyvää hallinnollista taakkaa.

Hyvän sääntelykäytännön edistäminen

Komissio parantaa politiikan tuloksellisuuden seurantaa ja edistää hyvien käytäntöjen järjestelmällisempää levittämistä. Euroopan ympäristökeskuksen tutkimuksista on käynyt ilmi, että ympäristölainsäädännön hallinnointi maksaa joissakin jäsenvaltioissa paljon vähemmän kuin muissa. Muuttamalla parhaat käytänteet vakiokäytänteiksi vähennämme näitä kustannuksia ja lisäämme politiikkojemme ympäristötehokkuutta.

Yksinkertaisempaa ja parempaa ympäristötietoa

Ympäristöpolitiikan kehittämiseen ja täytäntöönpanoon tarvitaan runsasta ja luotettavaa tietoa ympäristön tilasta, siihen kohdistuvista paineista ja vaikutuksista sekä muutosvoimista. Ympäristöasioita koskeva tiedotus on nykyisin tarjonnaltaan ja kattavuudeltaan yhä hajanaista ja tiedon laatu vaihtelee. Käynnissä olevia toimia tiedon synnyttämisen ja vaihdon nykyaikaistamiseksi lisätään erityisesti kehittämällä yhteinen ympäristötietojärjestelmä (Shared Environmental Information System, SEIS), jolla varmistetaan, että ympäristöpolitiikan kehittämiseen ja täytäntöönpanoon tarvittava tieto on laajasti saatavilla, ja poistetaan jäsenvaltioiden viranomaisilta tarpeetonta hallinnollista taakkaa.

5.3. Politiikkojen yhdentämisen edistäminen

Ympäristöseikkojen sisällyttäminen muihin politiikan aloihin on yksi ympäristöpolitiikan perusperiaatteista. Se on kirjattu EU:n perustamissopimuksen 6 artiklaan – mutta edistys on ollut vaihtelevaa. Maatalousalalla on viimeisten 15 vuoden aikana toteutettu perustavanlaatuisia uudistuksia, joiden myötä viljelijät on alettu nähdä luonnon järjestysmiehinä. Ympäristöasioiden sisällyttäminen muihin aloihin ei kuitenkaan ole ollut yhtä menestyksekästä. Cardiffin prosessi – joka käynnistettiin vuonna 1998 tämän vakiinnuttamiseksi – ei ole vastannut odotuksia.

Vaikutustenarvioinnit ovat nyt arkipäivää poliittisessa päätöksenteossa, ja muiden politiikkojen ympäristövaikutusten arviointia voidaan parantaa suuresti. Komissio on sitoutunut siihen, että näillä arvioinneilla on pystyttävä paremmin arvioimaan sen poliittisten ehdotusten vaikutuksia ympäristöön, talouteen ja yhteiskuntaan. Vaikutustenarviointilautakunnasta tulee merkittävä väline tähän tavoitteeseen pyrittäessä ja käyttöön pitäisi asettaa riittävät varat sen varmistamiseksi, että kaikkiin vaikutustenarviointeihin sisältyy arviointi vaikutuksista kestävään kehitykseen.

Kansallisella tasolla tehtävän ympäristövaikutusten arvioinnin parantamiseksi komissio tarkistaa ympäristövaikutusten arvioinnista ja strategisista ympäristöarvioinneista annettujen direktiivien tehokkuuden. Komission tarkoituksena on nopeuttaa näitä menettelyjä, mutta varmistaa samalla, ettei ympäristönsuojelua vaaranneta[35].

Komissio tarkastelee kaikkia mahdollisuuksia ympäristöasioiden sisällyttämiseksi entistä tiiviimmin muihin politiikkoihin, esimerkiksi maatalous-, tutkimus- ja kehitysyhteistyöpolitiikkaan. EU:n rahoittamissa suunnitelmissa ja hankkeissa on noudatettava EU:n lainsäädäntöä, myös ympäristölainsäädäntöä. Täydentävät ympäristöehdot ovat osoittautuneet tehokkaaksi tavaksi yhdentää ympäristöasioita yhteiseen maatalouspolitiikkaan ja komissio tutkii, voitaisiinko niiden käyttöä laajentaa muille politiikan aloille kuten kalastukseen ja liikenteeseen.

Komissio laatii strategisen kehyksen politiikkojen yhdentämistä varten. Siinä kiinnitetään erityistä huomiota aloihin, joilla on eniten mahdollisuuksia politiikkojen yhteisvaikutukseen ympäristön laadun parantamiseksi (maatalous, kalastus, liikenne, energia, alue- ja teollisuuspolitiikka sekä EU:n ulkosuhteet). Jäsenvaltioiden tasolla neuvoston eri kokoonpanoissa olisi laadittava vuosikertomukset siitä, miten ne ovat velvoitteensa mukaisesti ottaneet ympäristöasiat huomioon työssään.

5.4. Täytäntöönpanon ja sen valvonnan parantaminen

Yhteinen ympäristöpolitiikan kehys on 35 vuoden oikeudellisen kehitystyön jälkeen nyt valmis. Valitusten ja rikkomismenettelyjen suuri määrä on kuitenkin merkki siitä, ettei ympäristölainsäädännön täytäntöönpano ole vielä läheskään tyydyttävää. Ympäristötavoitteet voidaan saavuttaa vain varmistamalla yhteisön säännöstön asianmukainen täytäntöönpano. Tehokas täytäntöönpano on myös keskeinen tekijä paremmassa sääntelyssä, ja sitä tarvitaan kilpailun vääristymien välttämiseen ja yhteismarkkinoiden joustavan toiminnan jatkumiseen. Tämä on erityisen haastavaa laajentumisen jälkeen, kun uusien jäsenvaltioiden on omaksuttava yhteisön säännöstö kerralla. Komissio toimii yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa parantaakseen ympäristöinstituutioiden yleistä valmiutta panna EU:n standardit menestyksellisesti täytäntöön.

Komissio kannustaa jäsenvaltioita myös käyttämään EU:n tason rahoitusmahdollisuuksia varmistaakseen, että menosuunnitelmat eri välineistä[36] parantavat EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa.

Vuonna 2007 komissio laatii tarkistetun strategian EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa ja sen valvontaa varten. Strategiassa keskitytään erityisesti todettuihin systemaattisiin laiminlyönteihin täytäntöönpanossa ja kannustetaan oikeudellisten ja muiden kuin oikeudellisten välineiden yhteiskäyttöä.

Ottaen huomioon asiaa koskevan tuomioistuimen tuomion[37] ja asian kiireellisyyden, josta osoituksena tappavan myrkyllisen jätelastin kuljetus Norsunluurannikolle, komissio on ehdottanut direktiiviä ympäristönsuojelusta rikosoikeudellisin keinoin[38]. Sen tarkoituksena on lisätä pelotetta ja syytteeseenpanoa ympäristörikoksissa.

6. Päätelmät

Puoli vuosisataa jatkuneen ”Euroopan rakentamisen” jälkeen ympäristöpolitiikasta on tullut yksi sen suurimmista saavutuksista. Haitalliset päästöt ilmaan ja vesiin ovat vähentyneet huomattavasti, jätehuolto toimii paremmin ja haitallisten kemikaalien määrä on vähentynyt. Kaikki tämä on parantanut ihmisten terveyttä. Se on auttanut Euroopan teollisuutta pääsemään maailmassa monilla kasvualoilla johtoasemaan ja luonut miljoonia työpaikkoja.

Saavutetusta edistyksestä huolimatta EU:n on oltava vielä kunnianhimoisempi. Vuonna 1992 hyväksyttiin viides ympäristötoimintaohjelma, jonka nimi on ”Kohti kestävää kehitystä”, ja vuonna 1999 kestävä kehitys vahvistettiin yhdeksi perustamissopimukseen perustuvista Euroopan unionin tavoitteista. EU ei ole kuitenkaan vielä kestävän ympäristökehityksen tiellä. Keskeisissä kysymyksissä, ympäristöasioiden sisällyttämisessä muihin politiikan aloihin ja EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon valvonnan parantamisessa, on edistytty vain rajallisesti. Monet ympäristöpaineet itse asiassa kasvavat: kasvihuonekaasupäästöt kokonaisuudessaan kasvavat, biologisen monimuotoisuuden heikkeneminen nopeutuu, saasteet vaikuttavat yhä merkittävästi kansanterveyteen, EU:n sisällä syntyvän jätteen määrä kasvaa yhä ja ekologinen jalanjälkemme kasvaa jatkuvasti.

Ilmastonmuutos, biologinen monimuotoisuus, terveys ja luonnonvarojen käyttö ovat edelleen kiireisimmät ympäristöhaasteet, ja kuudes ympäristötoimintaohjelma on edelleen oikea kehys yhteisön tason toimille tulevaisuudessa. EU on yleisesti ottaen aikataulussa toimintaohjelmassa suunniteltujen toimenpiteiden käyttöönotossa. Koska kymmenvuotinen ohjelma on vasta viidennessä vuodessaan, on liian aikaista nähdä tuloksia useimmista kuudenteen ympäristötoimintaohjelmaan kuuluvista toimenpiteistä. Monet niistä on hyväksytty vasta jokin aika sitten ja täytäntöönpanon varmistaminen onkin komission ensisijainen tehtävä lähiaikoina.

Viimeisimmän tieteellisen tilannekatsauksen mukaan kuudennessa ympäristötoimintaohjelmassa vahvistettujen tavoitteiden ja niiden saavuttamiseksi käyttöön otettujen toimenpiteiden välillä on kuitenkin useita aukkoja. Näillä aloilla olemassa olevia toimenpiteitä on vahvistettava tai otettava käyttöön uusia toimenpiteitä.

Ympäristö on politiikan ala, jolla EU voi saada aikaan kansalaisille näkyviä tuloksia parantuneina elin- ja työolosuhteina. Se on myös politiikan ala, jolla merkittävä enemmistö eurooppalaisista kannattaa lisätoimia ja toimien tehostamista. Kun EU juhlii 50:tä ensimmäistä vuottaan – ja katsoo eteenpäin seuraaviin 50 vuoteen – on selvää, että Euroopan ympäristön tehokkaasti suojaavien politiikkojen kehittäminen ja täytäntöönpano on tässä ”Eurooppa-hankkeessa” keskeistä. Vuoteen 2012 asti kuudennen ympäristötoimintaohjelman täytäntöönpano ja sen kehittäminen ovat tämän työn keskipisteessä.

[1] Erityiseurobarometri 217, ”Euroopan kansalaisten ympäristöasenteet”, kenttätyö marraskuussa 2004, julkaistu huhtikuussa 2005.

[2] Toukokuun 2006 Eurobarometrissä 72 % Euroopan kansalaisista oli sitä mieltä, Euroopan tasolla olisi tehtävä enemmän ympäristönsuojelua koskevia päätöksiä.

[3] Päätös 1600/2002/EY, EYVL L 242, 19.9.2002, s. 1.

[4] Tämän tiedonannon valmistelussa tieteellisenä lähteenä on käytetty pääasiassa Euroopan ympäristökeskuksen ympäristön tilaa koskevaa raporttia ”State and Outlook 2005”, mutta tieteellinen käsitys ympäristöhaasteiden laajuudesta ja kiireellisyydestä on parantunut kuudennen ympäristötoimintaohjelman julkaisemisen jälkeen etenkin kansainvälisen ilmastopaneelin (IPCC) työn, ilmastonmuutoksen taloudellisista vaikutuksista laaditun Sternin raportin ja YK:n vuosituhannen ekosysteemiarvion ansiosta.

[5] Euroopan unionin neuvosto, 9.6.2006, asiakirja 10917/06.

[6] Ks. kuudennen ympäristötoimintaohjelman 2 artiklan 2 kohta.

[7] Tähän lukuun ei ole laskettu mukaan ilmansaasteista ekosysteemeille ja maatalouden tuottavuudelle aiheutuvia haittoja.

[8] Euroopan komission ympäristöpääosasto, ”Eco-industry, its size, employment, perspectives and barriers to growth in an enlarged EU”, syyskuu 2006, loppuraportti.

[9] Ks. kuudennen ympäristötoimintaohjelman 2 artiklan 2 kohta.

[10] Päätös 2002/358/EY, EYVL L 130, 15.5.2002, s. 1.

[11] Direktiivi 2003/87/EY, EUVL L 275, 25.10.2003, s. 32.

[12] EU on Kioton pöytäkirjan mukaisesti sitoutunut vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä kahdeksalla prosentilla vuoden 1990 tasoista vuosiin 2008–2012 mennessä.

[13] Tämä koskee etenkin uusia jäsenvaltioita, joissa on merkittäviä energiansäästömahdollisuuksia.

[14] Ensimmäisen sukupolven biopolttoaineet, joita tuotetaan pääasiassa viljelykasveista mahdollisimman tehokkailla tuotantomenetelmillä, vähentävät kasvihuonekaasupäästöjä (30–50 % verrattuna perinteisiin polttoaineisiin, joita niillä korvataan). Kasvihuonekaasujen väheneminen ja ympäristövaikutus yleisesti riippuu kuitenkin tuotantokeinoista, myös raaka-aineena käytetyistä kasveista. Ensimmäisen sukupolven biopolttoaineisiin käytettävien kasvien viljely kehitysmaissa saattaa myös lisätä paineita metsänkaatoon, jos viljely johtaa metsämaiden lisääntyvään hävittämiseen. Kasvihuonekaasupäästöjen odotetaan vähentyvän entistä enemmän toisen sukupolven biopolttoaineiden myötä (jopa 90 %).

[15] http://ec.europa.eu/environment/climat/pdf/cc_factsheet_aug2005.pdf

[16] Päätöslauselma 61/105.

[17] Ks. kuudennen ympäristötoimintaohjelman 2 artiklan 2 kohta.

[18] Direktiivi 2000/60/EY, EUVL L 327, 22.12.2000, s. 1.

[19] Asetus (EY) N:o 1907/2006, 18.12.2006 (EUVL L 396, 30.12.2006, s. 1).

[20] KOM(2005) 447, 21.9.2005.

[21] KOM(2006) 373, 12.7.2006.

[22] Direktiivi 91/271/ETY, 21.5.1991 (EYVL L 135, 30.5.1991).

[23] KOM(2005) 446, 21.9.2005.

[24] Ks. kuudennen ympäristötoimintaohjelman 2 artiklan 2 kohta.

[25] KOM(2005) 666, 21.12.2005.

[26] KOM(2005) 667, 21.12.2005.

[27] KOM(2005) 670, 21.12.2005.

[28] KOM(2007) 160: Mustanmeren synergia – uusi alueellinen yhteistyöaloite.

[29] Euroopan tilintarkastustuomioistuin: Erityiskertomus nro 6/2006: Komission toteuttaman kehitysyhteistyön ympäristönäkökohdista.

[30] Tämän nettovaikutuksena EU:n ympäristön tila on parantunut huomattavasti.

[31] KOM(2007) 140, 28.3.2007.

[32] Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys: vuosisadan haasteet ja mahdollisuudet – Valkoinen kirja, KOM(93) 700, 10 luku.

[33] BKT ei esimerkiksi mittaa kasvun kestävyyttä ja maan BKT voi olla korkea luonnonvarojen ylikäytön tai investointivarojen väärinkäytön vuoksi. Jopa Etelä-Aasian tsunamin ja Katrina-hurrikaanin kaltaiset laajamittaiset luonnononnettomuudet voivat (vääristyneesti) näkyä positiivisena vaikutuksena BKT:ssä.

[34] Eurobarometri 217 ”Euroopan kansalaisten ympäristöasenteet” (huhtikuu 2005).

[35] Esimerkiksi komission 10. tammikuuta 2007 hyväksymään energiapakettiin kuuluvassa verkkojen yhteenliitäntää koskevassa painopistesuunnitelmassa komissio jo ehdotti, että Euroopan yhteistä etua koskevien TEN-hankkeiden suunnittelu- ja hyväksymismenettelyt saisivat kestää enintään viisi vuotta.

[36] Koheesiopoliittiset välineet, Euroopan maaseuturahasto, Euroopan aluekehitysrahasto, Euroopan sosiaalirahasto, Euroopan kalatalousrahasto, tutkimuksen sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmat ja uusi yhtenäinen ympäristöohjelma, LIFE+.

[37] C-176/03, 13. syyskuuta 2005.

[38] KOM(2007) 51.