Euroopan on tehostettava uudistusten ja talouspoliittisten toimien koordinointia sen varmistamiseksi, että makrotalouden mukautukset, julkisen talouden vakauttaminen ja poliittiset uudistukset ovat yhteensopivia. Vaikka julkisen talouden vakauttaminen on olennaisen tärkeä kasvun edellytys, se ei yksinään riitä. Ennakoivien toimintatapojen puuttuessa mahdollinen kasvu jää tulevana vuosikymmenenä heikoksi. Kasvuun vaikuttaa olennaisesti tuotannonalojen ja yritysten, erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten, toimintaympäristö. Ilman kasvua julkisen talouden vakauttaminen on vielä suurempi haaste.

Vaikka Eurooppa hillitsi ja otti vastaan kriisin vaikutukset muuta maailmaa paremmin, sen palautuminen maailmanlaajuisesta kriisistä saattaa olla hitaampaa. Kriisi on lisännyt entisestään työvoiman tuottavuuskuilua Yhdysvaltoihin nähden. Hinta- ja kustannuskilpailukyvyssä on edelleen ongelmia. Nopeasti kehittyvän talouden maiden talous on alkanut kasvaa EU:n taloutta nopeammin, vaikka joillakin niistä on myös suuria taloudellisia haasteita.

Kun talousnäkymät alkavat parantua, on aika toteuttaa päättäväisiä toimia. Euroopan palautuminen kriisistä ei ole koskaan tarkoittanut palaamista vanhaan toimintamalliin. Kriisi paljasti Euroopan talouden perusluonteiset heikkoudet ja kasvavan sisäisen epätasapainon. Kestävään ja työpaikkoja luovaan kasvuun perustuva toipuminen on mahdollista ainoastaan, jos ratkaistaan rakenteelliset heikkoudet ja jos Eurooppa voi hyödyntää kriisiä käynnistääkseen talousrakenteensa perusteellisen muutoksen.

Vuotuisen kasvuselvityksen antaminen tänä vuonna merkitsee ensimmäisen EU-ohjausjakson alkamista ja se esitetään Euroopan unionin käännekohdassa. Eurooppa on hitaasti elpymässä kaksi vuotta sitten alkaneesta taantumasta. Toipuminen on voimakkaampaa ja nopeampaa, vaikka joukkovelkakirjamarkkinoilla on vielä epävarmuutta ja rahoitusalaa yhä korjataan ja uudistetaan.

Standardien laatimisen osalta on tärkeintä olla maailmanlaajuisesti edelläkävijä. Sen vuoksi komissio ehdottaa toimenpiteitä eurooppalaisten standardien laadinnan nopeuttamiseksi ja modernisoimiseksi esimerkiksi tieto- ja viestintätekniikan osalta. Tieto- ja viestintätekniikan nopeasti kehittyvällä, yhteenliitettyjen järjestelmien alalla tämä on erityinen haaste. Komissio kehittää myös EU:n laajuisia erityisstandardeja, joilla edistetään innovatiivisten, resurssitehokkaiden ja vähähiilisten tuotteiden ja teknologioiden markkinoiden syntymistä.

Eurooppa 2020 -strategiassa esitetään lukuisia integroituja politiikan uudistuksia, jotka on pantava täytäntöön tulevina vuosina. Koska talouden elpymisen ja työpaikkojen luomisen nopeuttaminen on sekä mittava että kiireellinen haaste, EU:n toimet vuosina 2011 ja 2012 on keskitettävä sellaisten toimenpiteiden käyttöön ottamiseen, joilla voidaan antaa kaikkein suorinta tukea jäsenvaltioiden uudistustoimille, jotka eivät vaadi suuria julkisia investointeja ja joilla on suurin vaikutus kasvuun ja työpaikkojen luomiseen. Sen vuoksi komissio keskittyy muutamiin ensisijaisiin EU:n tason toimiin, joilla pyritään tehostamaan kasvua. Kyseisistä toimenpiteistä, jotka on valittu lippulaiva-aloitteisiin sisältyvistä politiikoista, saadaan todennäköisesti selkeitä taloudellisia etuja lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä ja ne voidaan ottaa nopeasti käyttöön. Esimerkiksi etusijalle olisi asetettava sisämarkkinoiden vieminen uuteen vaiheeseen hyödyntämällä täysin palvelualaa, houkuttelemalla yksityisiä pääomasijoituksia nopeasti kasvaviin innovatiivisiin yrityksiin, modernisoimalla standardien laatimista ja immateriaalioikeuksia koskevia järjestelmiä sekä luomalla kustannustehokasta energiantarjontaa. Komissio ehdottaa myös toimenpiteitä alv:n, yhteisen yhtenäistetyn yhtiöveropohjan ja energiaverotuksen aloilla yritysten verotusympäristön parantamiseksi, kaksinkertaisen verotuksen torjumiseksi ja EU:n ilmasto- ja energiaohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi.

Komissio on esittänyt kyseiset seitsemän lippulaiva-aloitetta Eurooppa 2020 -strategiassa. Kussakin lippulaiva-aloitteessa käsitellään tiettyjä kysymyksiä ja ne sisältävät tiettyihin politiikan aloihin liittyviä toimia. Niiden todellinen merkitys on siinä, että ne liittyvät kiinteästi toisiinsa ja tukevat toisiaan. Joitakin tärkeimpiä kysymyksiä, kuten uuden immateriaalioikeuksia koskevan järjestelmän tarvetta, käsitellään eri lippulaiva-aloitteissa, kuten tässä esimerkissä lippulaiva-aloitteissa Innovaatiounioni, Teollisuuspolitiikka ja Digitaalistrategia.

EU:n makrotaloudellista ja työvoimamarkkinoiden tilannetta koskeva selvitys osoittaa, että jäsenvaltioiden on vuosina 2011 ja 2012 toimittava, jotta vältetään hidas ja vähän työpaikkoja luova kasvu (nk. menetetty vuosikymmen). Ensisijaisesti olisi rikottava kestämättömän velkataakan, rahoitusmarkkinoiden häiriintymisen ja alhaisen talouskasvun muodostama noidankehä joissakin jäsenvaltioissa. Ensiksi on saatava finanssipolitiikka takaisin raiteilleen, suojeltava kasvua lisääviä politiikkoja ja saatava rahoitusala tervehtymään nopeasti, jotta talous saadaan toipumaan. Toiseksi on vähennettävä työttömyyttä nopeasti ja pantava täytäntöön tehokkaita työmarkkinauudistuksia, joilla luodaan lisää ja parempia työpaikkoja. Kyseiset toimet ovat tehokkaita vain, jos niitä tuetaan samanaikaisesti talouskasvun käynnistämiseksi tehtävillä laaja-alaisilla ponnisteluilla.

Rahoituksen saannin alalla erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille ja uusille innovatiivisille yrityksille tarkoitetut toimet, kuten riskipääomapassi, jolla pyritään poistamaan erilaisista kansallisista säännöistä johtuvia rajatylittäviä esteitä, kuten veroesteitä, voivat vaikuttaa yritysten perustamiskustannusten alenemiseen siten, että riskipreemiot ovat alemmat. Tämä edistää innovaatioita. Komissio tarkastelee myös sitä, miten houkutella ulkomaisia pitkäaikaissijoituksia EU:hun.

2.Ensimmäiset toimet Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseksi

Kesäkuussa 2010 kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa hyväksyttiin Eurooppa 2020-strategia ja sen viisi EU:n yleistavoitetta. Eurooppa-neuvostossa kehotettiin jäsenvaltioita toimimaan ”näiden poliittisten prioriteettien panemiseksi täytäntöön kansallisella tasolla. Niiden olisi tiiviissä vuoropuhelussa komission kanssa ja lähtötilanteensa ja kansalliset olosuhteensa huomioon ottaen viimeisteltävä nopeasti kansalliset tavoitteensa kansallisten päätöksentekomenettelyjensä mukaisesti. Niiden olisi myös määritettävä tärkeimmät kasvun pullonkaulat ja esitettävä kansallisissa uudistusohjelmissaan, miten ne aikovat ratkaista ne”.

Syksyllä 2010 jäsenvaltiot laativat tiiviissä yhteistyössä komission kanssa kansallisia tavoitteita ja kehittivät strategioita niiden täytäntöönpanemiseksi. Jäsenvaltioita kehotettiin esittämään marraskuun puoliväliin mennessä luonnos kansallisesta uudistusohjelmastaan ja ilmoittamaan siinä suunnitellut kansalliset tavoitteensa ja tarvittavat uudistukset kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi ja pitkäaikaisten kasvun esteiden poistamiseksi. Kukin jäsenvaltio asettaa omat Eurooppa 2020 -strategian mukaiset tavoitteensa. Tällä tavoin varmistetaan, että kansalliset tavoitteet ovat ”poliittisesti omia” eli että niistä käydään poliittista keskustelua maan sisällä.

Jäsenvaltiot ovat kahta lukuun ottamatta asettaneet itselleen kansalliset tavoitteet. Joissakin tapauksissa ne esittivät vain väliaikaisia tai laadullisia tavoitteita. Koska kyseessä oli alustava ohjelmaversio, jotkin tavoitteista esitettiin voimassa olevien toimintalinjojen mukaisesti vaihteluväleinä tai vähimmäistavoitteina.

Vaikka kansallisissa uudistusohjelmaluonnoksissa esitetyistä alustavista tiedoista ei voida tehdä lopullisia johtopäätöksiä, joitakin yleisiä suuntauksia on havaittavissa. On olemassa riski, että kansallisten tavoitteiden taso asetetaan matalaksi ja keskitytään liikaa lyhyen aikavälin tavoitteisiin, jolloin koko ajanjakson vuoteen 2020 asti kattavat uudistukset jäävät vähälle huomiolle. Tavoitteiden tarkoitus ei ole pelkästään lukumääräinen. Niiden tarkoituksena on kannustaa jäsenvaltioita vaatimaan itseltään mitattavissa olevaa edistystä olennaisen tärkeillä aloilla, jotka on tiivistetty viidessä yleistavoitteessa. Useimmissa tapauksissa alustavien kansallisten tavoitteiden tarkastelu yhdessä osoittaa, että EU ei pysty vielä saavuttamaan Eurooppa-neuvoston hyväksymiä EU:n yleistavoitteita. On ymmärrettävää, että joillekin jäsenvaltioille voi olla vaikeaa sitoutua kunnianhimoisiin tavoitteisiin taloudellisesti epävarmana aikana. Pitkän aikavälin kansallisten uudistusohjelmien tarkoituksena on kuitenkin esittää suunnitelma, jossa otetaan huomioon tämänhetkiset olosuhteet samalla, kun pyritään saavuttamaan asianmukainen tulos ajanjakson lopulla. Koska kyseessä on uuden lähestymistavan ensimmäinen vuosi ja useilla jäsenvaltioilla on vaikeuksia asettaa kunnianhimoisia tavoitteita aikana, jolloin julkista taloutta on vakautettava, komissio ehdottaa välivaiheen tarkastelua vuonna 2014. Näin EU voi analysoida, voidaanko haluttu edistystaso saavuttaa, ja toteuttaa tarvittaessa lisätoimenpiteitä.

Seuraavassa jaksossa annetaan alustava katsaus ohjelmaluonnosten kansallisista tavoitteista, jotka esitetään liitteenä olevassa taulukossa. Huhtikuuhun 2011 mennessä kaikkien jäsenvaltioiden odotetaan sitoutuvan täsmällisiin kansallisiin tavoitteisiin, jotka kattavat kaikki viisi EU:n yleistavoitetta. Ensi vuodesta lähtien vuotuisessa kasvuselvityksessä seurataan yleistavoitteiden toteutumista tarkemmin ja raportoidaan lopullisista kansallisista tavoitteista.

2.1.Työllisyys

EU:n yleistavoite on 75 prosentin työllisyys vuoteen 2020 mennessä 20–64-vuotiaiden naisten ja miesten osalta. Tavoite on saavutettavissa lisäämällä nuorten ja iäkkäiden sekä alhaisen ammattitaidon omaavien työntekijöiden osallistumista työmarkkinoille sekä integroimalla paremmin lailliset maahanmuuttajat. Alhainen työvoimaosuus on yksi Euroopan tärkeimmistä pitkäaikaisista rakenteellisista heikkouksista. Ennen kriisiä Euroopan työllisyysaste oli useita prosentteja alhaisempi kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa. Kriisi on pahentanut työttömyystilannetta dramaattisesti, kun taas väestönmuutokset uhkaavat yhä pienentää saatavissa olevaa työvoimaa. Työvoimaosuuden lisäämisellä olisi huomattava vaikutus Euroopan tulevaan kasvuun.

Kansallisten uudistusohjelmien luonnosten tarkastelu osoittaa, että jäsenvaltiot ovat ottaneet omakseen kyseisen tavoitteen ja useimmat niistä ovat alkaneet ratkaista työmarkkinoiden pullonkauloja. Useimmat jäsenvaltiot ovat valinneet tarkan tavoiteprosentin, mutta useat maat (Itävalta, Belgia, Kypros, Italia ja Slovakia) ovat ehdottaneet vaihteluväliä. Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole vielä asettaneet virallista kansallista tavoitetta. Ehdotettujen tavoitteiden prosenttimäärät vaihtelevat 62,9 prosentista (Malta) 80 prosenttiin (Ruotsi).

Jos kaikki jäsenvaltiot voisivat saavuttaa kansalliset tavoitteensa tai vaihteluvälinsä mukaisen vähimmäistavoitteen vuoteen 2020 mennessä, EU:n keskimääräinen työllisyysaste kansalliset tavoitteet asettaneissa jäsenvaltioissa olisi 72,4 prosenttia. Jos kaikki jäsenvaltiot voisivat saavuttaa vaihteluvälinsä enimmäistavoitteen, EU:n keskimääräinen työllisyysaste olisi 72,8 prosenttia. Toisin sanoen tämänhetkisten kansallisten työllisyystavoitteiden perusteella koko EU:n 75 prosentin tavoitteesta jäisi puuttumaan 2,2–2,6 prosenttiyksikköä.

2.2.Tutkimus ja kehitys

Euroopassa investoidaan erityisesti yksityisiä resursseja Yhdysvaltoja ja muita kehittyneitä talouksia vähemmän ja myös varainkäytön tehokkuus on vähäisempää. Kyseinen kuilu vaikuttaa kielteisesti kasvunäkymiin erityisesti suurimman kasvupotentiaalin omaavilla aloilla. Eurooppa 2020 -tavoitteet edellyttävät tutkimukseen ja kehitykseen tehtävien investointien edellytysten parantamista, ja tavoitteena on nostaa yksityisten ja julkisten investointien yhteenlaskettu taso vähintään 3 prosenttiin bruttokansantuotteesta.

Kaikkien alustavien kansallisten tavoitteiden aggregoitu taso on 2,7 tai 2,8 prosenttia bruttokansantuotteesta, mikä on alle tutkimukseen ja kehitykseen tehtävien investointien odotetun 3 prosentin tason. Luku on kuitenkin merkittävä erityisesti tämänhetkisessä finanssipoliittisessa tilanteessa. Jotkut jäsenvaltiot ovat ryhtyneet lisäämään huomattavasti julkisia investointejaan tutkimukseen, innovaatioihin ja koulutukseen, koska kyseiset investoinnit edistävät tulevaa kasvua. Jotkut jäsenvaltiot esittivät korkeita mutta kuitenkin realistisia tavoitteita, vaikka tutkimukseen ja kehitykseen tehtävien yksityisten investointien osuuden varmistaminen onkin vaikeaa.

EU:n innovaatiokykyyn läheisesti liittyvä toinen näkökohta on nopeasti kasvavien innovatiivisten yritysten osuus. Jäsenvaltioiden on aloitettava uudistustensa suuntaaminen esteiden poistamiseen innovatiivisten yritysten kasvun tieltä toimintaedellytyksiä ja rahoituksen saantia parantamalla.

2.3.Ilmastotoimet ja energia

Kestävän kasvun saavuttaminen merkitsee eurooppalaisen talouden ja yhteiskunnan muuttumista kilpailukykyiseksi, resurssitehokkaaksi ja vähähiiliseksi. Kyseinen tulevaisuudennäkymä on Eurooppa 2020 -strategiassa asetetun kolmiosaisen tavoitteen perustana: kasvihuonekaasupäästöjä on vähennettävä vähintään 20 prosentilla vuoden 1990 tasosta tai 30 prosentilla, jos olosuhteet ovat oikeat, uusiutuvien energianlähteiden osuus on nostettava 20 prosenttiin EU:n energian loppukäytöstä ja energiatehokkuutta on lisättävä 20 prosentilla.

Uusiutuvia energianlähteitä ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevat kansalliset tavoitteet ovat jo olemassa.

Kansallisten uudistusohjelmien luonnoksista käy ilmi, että jäsenvaltiot ovat tässä vaiheessa olleet haluttomia asettamaan energiatehokkuutta koskevia tavoitteita. Jotkut jäsenvaltiot eivät esittäneet kyseistä tavoitetta koskevia tietoja lainkaan, kun taas toiset ilmaisivat kansalliset tavoitteensa eri menetelmiä käyttäen. Näiden erojen ja epätäydellisten tietojen vuoksi on kiireesti selvennettävä niitä tavoitteita, jotka kaikkien jäsenvaltioiden on saavutettava.

Alustava arvio osoittaa kuitenkin, että kumulatiivisilla toimilla saavutettava energiankulutuksen väheneminen (alle 10 prosenttia) jäisi huomattavasti EU:n kokonaistavoitteesta energiankulutuksen vähentämiseksi 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä. Tämä on huolestuttavaa, sillä energiatehokkuus on kustannustehokkain tapa vähentää päästöjä, parantaa energiavarmuutta ja kilpailukykyä, tehdä energiankulutus edullisemmaksi sekä luoda työpaikkoja. Voimassa olevat ja suunnitellut toimenpiteet ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi eivät myöskään ole vielä riittäviä yleistavoitteiden saavuttamiseksi vuoteen 2020 mennessä.