Virallinen lehti nro C 211 , 22/07/1996 s. 0023



A4-0201/96 Päätöslauselma yhteisön lainsäädännöllisten ja hallinnollisten määräysten yksinkertaistamista koskevasta riippumattoman asiantuntijaryhmän kertomuksesta («sääntelyn heikentäminen») (KOM(95)0288 - C4-0255/95 - SEK(95)1379 Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon lainsäädännöllistä ja hallinnollista yksinkertaistamista koskevan riippumattoman asiantuntijaryhmän 21. kesäkuuta 1995 antaman kertomuksen; komissio asetti em. ryhmän syyskuussa 1994 tutkimaan yhteisön ja jäsenvaltioiden lainsäädännön määräysten vaikutuksia työllisyyteen ja kilpailukykyyn, tavoitteena lainsäädännön yksinkertaistaminen ja keventäminen; ottaa huomioon myös asiantuntijaryhmän jäsenten esittämät varaumat (KOM(95)0288 - C4-0255/95 - SEK(95)1379), - ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston tälle hankkeelle antaman tuen (Korfun ja Essenin kokoukset), - ottaa huomioon komission huomiot lainsäädännöllistä ja hallinnollista yksinkertaistamista koskevan riippumattoman asiantuntijaryhmän kertomuksesta (KOM(95)0596 - SEK(95)2121), - ottaa huomioon komission kertomuksen neuvostolle toissijaisuuden ja suhteellisuuden periaatteiden soveltamisesta, yksinkertaistamisesta ja kodifioinnista (lainsäädännön parantaminen) (KOM(95)0580), - ottaa huomioon lukuisat päätöslauselmansa lainsäädäntötekniikasta, avoimuudesta, kodifioinnista ja yhteisön oikeuden soveltamisesta, - ottaa huomioon oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietinnön sekä sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan, talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan ja ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan lausunnot (A4- 0201/96), A. ottaa huomioon, että yhteisön työmarkkinoilla nykyisin vallitsevan tilanteen vuoksi on etusijalle asetettava työpaikkojen luominen ja siihen on käytettävä kaikkia mahdollisia keinoja, B. ottaa huomioon, että yhteisön vaikean taloudellisen tilanteen takia sen kilpailukykyä on vahvistettava suhteessa Euroopan ulkopuolisten maiden kilpailukykyyn, C. ottaa huomioon, että yhteisön tasolla tapahtuvia lainsäädäntöhankkeita ei voida tarkastella vain siltä kannalta, mitä vaikutuksia niillä on yhteisön talouteen, vaan ne on sisällytettävä laajoihin poliittisiin kehyksiin, joissa on otettava huomioon mm. Euroopan kansalaisten oikeudet, työntekijöiden oikeudet sekä ympäristön ja terveyden suojelu, D. ottaa huomioon, että käsite 'lainsäädännön yksinkertaistaminen' on ymmärrettävä myös niin, että yhteisön oikeus on saatettava Euroopan kansalaisten ulottuville, jolloin säädösten selkeys ja luettavuus ja siten niiden parempi ymmärrettävyys ovat tärkeitä tekijöitä, joista riippuu, miten hyvin kansalaiset hyväksyvät nämä säädökset, E. katsoo, että säädösten yksinkertaistaminen ja keventäminen eivät saa johtaa yhteisön säännöstön asettamiseen kyseenalaiseksi harhaanjohtavalla tavalla, F. ottaa huomioon, että yhteisön säädösten aiheuttamien taloudellisten rasitteiden määrä ja muoto riippuvat suuressa määrin siitä tavasta, jolla yhteisön säädökset saatetaan osaksi jäsenvaltioiden oikeutta, mikä kuitenkin on yhteisön toimielinten vaikutuksen ulkopuolella, G. ottaa huomioon, että «tarkistuslistasta» on tehtävä välttämätön osa säädösten valmistelua liiallisen sääntelyn estämiseksi, jotta lainsäädäntömenettelystä tulisi avoimempaa ja tehokkaampaa, ja samalla luotaisiin oikeusnormeja, joilla taataan mahdollisimman laaja johdonmukaisuus ja käyttökelpoisuus, H. katsoo, että BSE-tautia koskeva tapaus osoitti, että sääntelyn liian hätäisellä ja harkitsemattomalla vähentämisellä, joka tässä tapauksessa vaikutti eläinlääkäripalveluiden toimintaan, voi olla vakavia ja odottamattomia vaikutuksia pitkällä aikavälillä, I. katsoo, että toissijaisuusperiaatteen soveltaminen ei saisi heikentää yhteisön lainsäädäntöä, joka takaa kuluttajien terveyttä ja turvallisuutta koskevat vähimmäisvaatimukset, kuluttajien oikeudet, taloudelliset edut tai tiedonsaannin, J. ottaa huomioon, että olemassa olevien yhteisön säädösten tarkistuksen perustana on käytettävä «tarkistuslistaa», 1. Ottaa riippumattoman asiantuntijaryhmän kertomuksen sisältämiin yleisiin lausumiin kantaa seuraavasti: 1.1. On selvää, että asiantuntijaryhmä on laatinut yleisiä, so. yksittäisistä aloista irrallisia ehdotuksia, joiden tarkoituksena on esittää yhteisön toimielinten sekä jäsenvaltioiden yhteisen toiminnan «metodinen suunnitelma». 1.2. Riippumattoman asiantuntijaryhmän kertomuksen kappaleissa 2 - 5 Euroopan taloudelle tärkeitä aloja tarkastellaan yksitellen. Lukuun ottamatta viittausta siihen, että ryhmän piti saada työnsä päätökseen lyhyessä ajassa, kertomukseen ei sisälly vakuuttavaa perustelua siitä, miksi juuri nämä alat on valittu. Tällainen perustelu olisi kuitenkin komission ryhmälle antama toimivaltuus huomioon ottaen ollut toivottavaa, ajatellen etenkin sosiaali- ja ympäristöpolitiikan valintaa. 1.3. Kertomuksen lähtökohtana on yksiselitteisesti toisaalta lainsäädännön yksinkertaistamisen ja toisaalta Euroopan talouden kilpailukyvyn parantamisen ja talouskasvun lisäämisen ja siten uusien työpaikkojen luomisen välinen vuorovaikutus, mutta kertomuksessa ei kuitenkaan eritellä näiden tekijöiden välisiä nykyisiä yhteyksiä. 1.4. Asiantuntija-ryhmä ei käsittele kertomuksessaan yhteisön tasolla tapahtuvan lainsäädännön yksinkertaistamisen ja jäsenvaltioiden tasolla tapahtuvan lainsäädännön yksinkertaistamisen välistä yhteyttä eikä etenkään sääntelyn vähentämisestä aiheutuvia vaikutuksia Euroopan tasolla, mistä saattaa aiheutua sovellettavien säädösten uudelleen kansallistaminen sekä seurauksia työllisyyteen ja yhtenäismarkkinoiden toimintaan. 1.5. Kertomuksen olennainen puute on, että siinä ei esitetä uusia ehdotuksia ongelmien ratkaisuiksi. Tämä koskee ennen kaikkea ehdotuksiin 4 ja 6 sisältyvää yhteisön säädösten «tarkistuslistaa». 1.6. Muut ehdotukset (kuten asiantuntijalausuntojen julkistamista koskeva ehdotus 7, lakien käytännön vaikutusta koskeva ehdotus 11 ja komission lainsäädäntöohjelmaa koskeva ehdotus 17) vastaavat komission jo toteuttamaa käytäntöä. Kaikkien säädöksen valmisteluun liittyvien tai sitä tukevien toimien julkistaminen ei kuitenkaan välttämättä edistä lainsäädännön yksinkertaistamista (peruskriteeri: Euroopan kansalaisten mahdollisuus saada tietoa yhteisön säädöksistä). 1.7. Kertomuksen ehdotus 1, jossa vaaditaan yhteisön lainsäädännön kodifioinnin nopeuttamista, on tervetullut. Kodifiointi on tärkein ja yksinkertaisimmin toteutettavissa oleva yksinkertaistamisen muoto. Se helpottaa kulloinkin kyseessä olevan säädöksen toteamista, auttaa siten säästämään kustannuksia ja lisää ei vain talouden myös vaan kansalaisten luottamusta yhteisön oikeuteen. 1.8. Periaatteessa on puollettava myös vaatimusta yksinkertaistamisohjelmasta, johon sisällytetään määräykset, joilla yhteisön säädökset saatetaan osaksi kansallista oikeutta (kertomuksen ehdotus 2). Tällaisen hankkeen toteuttamiseen komissio tarvitsee kuitenkin vastaavat toimivaltuudet neuvostolta ja Eurooppa-neuvostolta. 1.9. Lainsäädännön yksinkertaistamiseksi toteutettavan voimassa olevan yhteisön säännöstön tarkistamisen yhteydessä on varmistettava, että säilytetään tietyn alan säännösten välinen johdonmukaisuus eikä säännöksiä koskevaa epävarmuutta ja epäyhtenäisyyttä synny. 1.10. Yhteisön lakiehdotusten on perustuttava mahdollisimman laaja- alaiseen vuoropuheluun (kuten myös kertomuksen ehdotuksessa 8 vaaditaan). Suunnittelun jokaisessa vaiheessa, joka tapauksessa ainakin ensimmäistä lakiluonnosta laadittaessa, on pidettävä kuuleminen. Vain tällainen kuuleminen mahdollistaa toissijaisuuteen ja suhteellisuuteen liittyvien näkökohtien arvioinnin. Kuulemisen pitäisi olla periaatteessa avointa (= valkoiset tai vihreät kirjat). Jos tarvitaan erityistä asiantuntemusta, kyseisten asiantuntijoiden tulisi osallistua suoraan lainsäädäntöehdotusten laatimiseen. Jäsenvaltioiden määrätietoista kuulemista on vahvistettava. 1.11. Säädöksiä yksinkertaistettaessa ja hallinnoitaessa on tarkasti noudatettava perustamissopimuksissa määrättyjä menettelyjä ja kunnioitettava Euroopan parlamentin etuoikeuksia, etenkin oikeudellisten perustojen ja kyseessä olevien säädösten muuttamismenettelyjen osalta. 1.12. Kertomuksen ehdotusta 15 ei voida hyväksyä. Valinta asetuksen ja direktiivin välillä jotakin tiettyä toimenpidettä koskevana säädösmuotona tulee kysymykseen vain sellaisissa tapauksissa, joissa kulloisenkin oikeudellisen perustan mukaan molemmat säädösmuodot ovat mahdollisia. Suhteellisuusperiaatteen mukaan sääntelyn välttämättömyys ja intensiivisyys on aina arvioitava tavoiteltu päämäärä huomioon ottaen. Tämän vuoksi direktiiveille pitäisi antaa etusija aina silloin kun ne yhteisön tarkoitusperien kannalta ovat riittäviä. 1.13. Jokainen tuleva yhteisön tasolla tehtävä lakiehdotus pitäisi arvioida seuraavien kriteerien mukaisesti: a) Onko asiaan puuttuminen välttämätöntä, vai voiko ongelman tai muun tilanteen ratkaisu jäädä itsesäätelyn tai muiden ohjailu- tai ratkaisumekanismien varaan? (tarkistus, onko valtion toiminta tarpeen lainsäädäntötoiminnan oikeutuksen perustelemiseksi). Perustuuko tämä oikeutus voimassa olevien kansallisten säännösten vertailevaan analyysiin? b) Mikäli toimintatarvetta koskevaan kysymykseen vastataan myöntävästi: Mitä toimintamahdollisuuksia on olemassa? (= esim. valtion toiminta). - Minkä tason tulisi soveltaa toissijaisuusperiaatetta? - Tuleeko ratkaisumallina kyseeseen vain laki? Ovatko lainsäätäjän epämuodollinen menettely tai asianomaisten osapuolien toteuttamat toimet, joista he itse ovat vastuussa, mahdollinen vaihtoehto laille? Tarvitaanko uusien säädösten täytäntöönpanossa parannuksia? - Kun tarvitaan laki: Onko välttämätöntä antaa asetus vai riittääkö direktiivi? - Onko toimittava heti? Voidaanko toimenpiteelle asettaa määräaika? Onko määräaika asianmukainen? c) Tämän jälkeen on arvioitava suunnitelluista säädöksistä valtiolle ja asianosaisille koituvien kustannusten ja hyödyn suhde (kustannus- hyötyanalyysi). Voidaanko tämän analyysin tuloksilla perustella suunniteltua toimenpidettä myös silloin, kun kustannukset ylittävät saatavan hyödyn? Sen lisäksi, että analyysissä otetaan huomioon välitön taloudellinen hyöty, siinä pitäisi ottaa huomioon myös muita tekijöitä, erityisesti vaikutukset ekologisesti kestävään kehitykseen ja sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen. d) Lopuksi on suoritettava arvio siitä, onko hanke tähän mennessä suoritettujen tarkistusten perusteella saatettava lakiluonnoksen muotoon vai eikö tämä olisi perusteltavissa. 1.14. Yksinkertaistamisen ja lainsäädännön parantamisen päätavoitteena on oltava työllisyyden tukeminen ja työpaikkojen luominen, mikä tapahtuu erityisesti pk-teollisuuden tuottavuutta ja kilpailukykyä parantamalla, mihin päästään säätämällä Euroopan unionille selvä, tiivis, laaja-alainen, kiinteä ja todellisuudessa kestävä oikeudellinen perusta; sen tavoitteena on oltava vakaan ympäristön luominen investoinneille ja kasvulle sekä yhtenäismarkkinoita edistävä yhtenäinen täytäntöönpano ja voimaansaattaminen. 1.15. Yksinkertaistaminen ja lainsäädännön parantaminen ovat tärkeitä, mutta ne eivät ole suurimpia Euroopan työllisyyttä, kannattavuutta ja kilpailukykyä uhkaavia ongelmia. 1.16. Kaikki sellaiset yksinkertaistamisen ja lainsäädännön parantamisen määritelmät on torjuttava, joihin sisältyy sääntelyn poistamisen käsite tai näkemys, jonka mukaan kumottu laki on paras laki, mutta katsoo, että liiallinen byrokratia tukahduttaa pienten ja keskisuurten yritysten toimintaa ja työpaikkojen luomista. 1.17. Sääntely rasittaa enemmän pk-yrityksiä kuin suuria yrityksiä ja heikentää sen vuoksi kilpailua. 1.18. Komissiota varoitetaan korostetusti siitä, ettei sen sinänsä tervetullut sitoumus toissijaisuuteen ja suhteellisuuteen yksinkertaistamisen sekä lainsäädännön parantamisen saavuttamiseksi saa johtaa siihen, että kansallinen protektionismi heikentää yhtenäismarkkinoita. 1.19. Komission ja neuvoston sitoumusta yhtenäistää Euroopan lainsäädäntöä ja parantaa lainsäädäntätyötä vuonna 1996 pidetään myönteisenä. 1.20. Komissiota kehotetaan tämän vuoksi olemaan valppaampi ja tehostamaan valvontaansa sen suhteen, miten jäsenvaltiot panevat täytäntöön unionin lainsäädäntöä, ja käyttämään epäröimättä sille EY:n perustamissopimuksen 171 artiklassa annettuja valtuuksia, jos aihetta tähän ilmenee. 1.21. Puhemiestä pyydetään varmistamaan, että yhteispäätösmenettelyä koskeva yhteistoimintatapa toimii tehokkaasti, ja valiokuntien puheenjohtajia kehotetaan suhtautumaan vakavasti vastuuseensa valvoa komission toimeenpanovallan käyttöä. 1.22. EP:lla on oltava toimivalta muuttaa sellaisia lainsäädäntöehdotuksia tai estää niiden hyväksyminen, jotka komissio on laatinut «komitologia»-järjestelyjen mukaisesti, kun toimivaltainen komitea ei ole antanut lausuntoa puheenjohtajansa asettamassa määräajassa. 1.23. Myönnetään jälleen se, että Euroopan unioni ohjaa parhaillaan nykyajan taloushistorian suurinta yksinkertaistamiskampanjaa, jolla pyritään korvaamaan 15 maan säännöt ja asetukset yhtenäisillä säännöillä ja asetuksilla. 1.24. Komissiota kehotetaan pohtimaan, missä tehtävässä Euroopan ympäristövirasto voi toimia täytäntöönpanon ja valvonnan osalta, ja soveltamaan johdonmukaisesti 169 ja 171 artiklaa varmistaakseen EU- lainsäädännön samanlaisen täytäntöönpanon ja valvonnan kaikissa jäsenvaltioissa. 2. Ottaa riippumattoman asiantuntijaryhmän kertomuksen sisältämiin alakohtaisiin lausumiin kantaa seuraavasti: 2.1. Työlainsäädäntöön liittyvät ehdotukset, joiden tarkoituksena on alentaa työntekijöiden suojelun tasoa Euroopan tasolla, eivät ole hyväksyttäviä, etenkään ehdotukset, jotka komissio tuomitsi kriittisissä huomioissaan; tämä koskee erityisesti sääntelyä, joka liittyy hygieniaan ja turvallisuuteen, joiden osalta suojelun tason alentaminen ei ole hyväksyttävää. 2.2. EU:n sääntelyn vähentäminen työoikeuden alalla ei välttämättä paranna Euroopan teollisuuden kilpailukykyä, koska myös muut tekijät vaikuttavat oleellisesti kilpailukykyyn, vaan vaarantaa työnantajien ja työntekijöiden suhteet ja vaarantaa työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta. 2.3. Kilpailukyvyn ja työllisyyden sekä jäsenvaltioiden yhteenkuuluvuuden kannalta on erittäin tärkeää, että työoikeudellisia säädöksiä koskevat yhdenmukaiset vähimmäisvaatimukset, kuten sekä UNICE että EAY toteavat; komission on tämän vuoksi harkittava, onko sosiaalialalla useampia kysymyksiä, joiden pitäisi kuulua yhteisön lainsäädännön alaisuuteen. 2.4. Sosiaalialan sääntelyn heikentämistä koskevia ehdotuksia ei voida hyväksyä, koska ne lisäisivät halpatyövoiman käyttöä Euroopan unionissa ja alentaisivat työntekijöiden suojelun tasoa. 2.5. Komissiota kehotetaan arvioimaan, miksei EY:n direktiivejä saateta osaksi kansallista lainsäädäntöä; komissio viittaa sosiaalipolitiikkaa koskevassa valkoisessa kirjassaan täytäntöönpano-ongelmaan sosiaalialalla erityisesti työterveyden ja -turvallisuuden suhteen, mutta päätöksiä täytäntöönpanon parantamiseksi on tehty vähän; komissiota muistutetaan sen velvollisuudesta valvoa lainsäädännön noudattamista ja tämän vuoksi siltä vaaditaan, että täytäntöönpanoa parannetaan tarvittaessa 171 artiklaa soveltamalla; lisäksi kehotetaan arvioimaan jäsenvaltioiden välisiä eroja täytäntöönpanossa. 2.6. Komission on ehdotettava uutta, riittävän yksityiskohtaista lainsäädäntöä terveyttä ja turvallisuutta koskevien käytäntöjen ja lainsäädännön parantamiseksi ja edistämiseksi EY:n perustamissopimuksen 118 a artiklan ja olemassa olevan lainsäädännön mukaisesti. 2.7. Komission on selvitettävä, miten voimaansaatettuja säädöksiä eri jäsenmaissa valvotaan (markkinavalvonta ja työpaikkavalvonta); miten valvontaa voitaisiin yhdenmukaistaa ja tukea EU:n yhteisin toimin. 2.8. Komissiota kehotetaan luomaan työntekijöiden sosiaaliset perusoikeudet siten, että nämä oikeudet koskisivat kaikkia työntekijöitä työsuhteen muotoon katsomatta; oikeuksilla olisi oltava suora vaikutus jäsenvaltioissa, mutta niitä olisi tarvittaessa voitava täydentää EY:n lainsäädännöllä; oikeuksien olisi myös oltava selkeästi tulkittavissa. 2.9. Työoikeutta sekä työterveyttä ja -turvallisuutta koskevia säädöksiä ei saa heikentää ja ne on laadittava siten, että asianosaisten on niitä helpompi ymmärtää, erityisesti sen vuoksi, että kertomuksessa esitettyä väittettä (joka edustaa asiantuntijaryhmän enemmistön mielipidettä), jonka mukaan tämän alan sääntelyn poistaminen parantaa kilpailukykyä ja työllisyyttä, ei ole mitenkään todistettu. 2.10. Pienet ja keskisuuret yritykset ovat pääasiallisia työpaikkojen luojia Euroopan yhtenäismarkkinoilla, eivät suuryritykset; lisäksi on harmillista, että asiantuntijaryhmässä ei ollut useampia pk- sektorin edustajia. 2.11. Komissiota vaaditaan tekemään kaikkensa sen varmistamiseksi, että pk-yritykset ovat täysin osallisina jatkuvassa neuvotteluprosessissa. 2.12. Komission ja täysipainoisesti asiassa mukana olevien työmarkkinaosapuolien on tutkittava mahdollisuuksia ottaa käyttöön erityinen minimilähestymistapa pk-yrityksiin ja lainsäädäntöön, erityinen vaikutusten arviointimenettely pk-yrityksissä sekä sisällyttää pk-vaikutustesti kaikkeen lainsäädäntöön. 2.13. Asiantuntijaryhmän kertomuksen sisältämät suositukset on esitetyssä muodossa suurelta osin hylättävä, koska ne eivät ole riittävän eriteltyjä, koska niiden tavoitteena on uusi ympäristöpoliittinen suunta, ja koska ne eivät ole sopusoinnussa EY:n perustamissopimuksen 130 r, s ja t artiklan mukaisen perustan kanssa, erityisesti sikäli kuin sitovat ympäristöoikeudelliset säännökset Euroopan tasolla hylätään. 2.14. Ehdotetut toimet sääntelyn heikentämiseksi ovat ristiriidassa ympäristöoikeudellisten määräysten välttämättömän yhdenmukaistamisen kanssa. 2.15. Ympäristön, kansanterveyden ja kuluttajansuojan standardeja ei saa alentaa, ja ennalta varautumisen periaate on säilytettävä ja sitä on käytettävä EU:n ympäristölainsäädännön perusperiaatteena. 2.16. Kertomuksen väite, jonka mukaan EU:n aikaisempi ympäristöpolitiikka oli «tehotonta ja tuloksetonta» on torjuttava, sillä tällä politiikalla on ollut pikemminkin merkittävä asema Euroopan ympäristöoloja parannettaessa. 2.17. Korostetaan edelleen asetusten merkitystä tärkeinä keinoina pyrittäessä muuttamaan käyttäytymistä ympäristöystävälliseen suuntaan. 2.18. Komissiota muistutetaan siitä, että sellaisten standardien käyttöönotto, jotka arvioidaan käyttäen lähtökohtana «kannattavuusperiaatetta», hyvin helposti ovat ristiriidassa EU:n ympäristöpolitiikassa soveltaman ennalta varautumisen periaatteen kanssa. 2.19. Katsoo komission tavoin, että jätteitä koskevasta direktiivistä tehty ehdotus nro 12 johtaisi olemassa olevan ympäristönsuojelutason purkamiseen ja lisäisi jätteiden valvomatonta siirtoa. 3. Kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioiden hallituksille.