EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 29.03.1995 
KOM(95) 106 lopull. 
Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Välimeren yhteistä 
kalastusjärjestelmää koskevan työn edistymisestä ja järjestelmän 
tulevaisuudennäkymistä 

Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Välimeren yhteistä 
kalastusjärjestelmää koskevan työn edistymisestä ja järjestelmän 
tulevaisuudennäkymistä 
1. JOHDANTO 
Euroopan yhteisön (EY) yhteisen kalastuspolitiikan perustana olevia asiakirjoja vuonna 1983 
hyväksyttäessä tehtiin päätös olla toistaiseksi sisällyttämättä mainintaa Välimerestä asiakirjojen 
kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskeviin kohtiin ottaen huomioon kalatalousalan 
erityispiirteet kyseisellä vyöhykkeellä. 
Kyseisen politiikan käyttöönotto Välimeren osalta olisi näin ollen suunniteltava siten, että sen 
täytäntöönpano olisi mahdollista toteuttaa asteittain ja sopusointuisella tavalla kuten komission 
heinäkuussa 1990 esittämässä alustusasiakirjassa(1) määrätään. 
Nykyisin Välimeren kalastuspolitiikka on myös osa komission kyseisellä alueella käynnistämää 
yleistä yhteistyöpolitiikkaa, jossa seuraavana tärkeänä tapahtumana on Barcelonassa vuoden 
1995 lopulla pidettävä Välimeren eurooppalaisten maiden diplomaatti kokous. 
Tämän vuoksi on käynnistetty lukuisia jäljempänä kuvatuilla aloilla toteutettavia toimia. 
2. TEKNISTEN TOIMENPITEIDEN YHDENMUKAISTAMINEN YHTEISÖN 
TASOLLA 
Tämän työn ensi vaiheessa olisi keskityttävä yhteisön kalastuksen järkeistämiseen. Edellä 
mainitun alustusasiakirjan ja neuvostossa tästä asiasta käydyn keskustelun perusteella komissio 
on käynnistänyt työn, johon sisältyy erityisesti asianomaisten neljän jäsenvaltion kansallisen 
lainsäädännön vertailevaa tutkimusta lakien yhdenmukaistamiseksi yhteisön tasolla ja jonka 
tulokset esitetään 12 päivänä helmikuuta 1992 annetussa komission tiedonannossa 
neuvostolle^. 
Ehdotus asetukseksi tiettyjen teknisten toimenpiteiden yhdenmukaistamisesta jätettiin 
neuvostolle joulukuussa 1992(3). 
Euroopan yhteisöjen komissio, asiakirja SEC (90) 1136 lopullinen, 10.7.1990, "Alustusasiakirja Välimeren yhteisen 
kalastusjärjestelmän suuntaviivoista". 
Euroopan yhteisöjen komissio, asiakirja SEC (92) 183 lopullinen, 12.2.1992, "Komission tiedonanto neuvostolle Välimeren 
yhteisen kalastusjärjestelmän suuntaviivoista annetun alustusasiakirjan perusteella käynnistetyn työn edistymisestä". 
(3) EYVLN:oC 5, 9.1.1993. 
Neuvostossa käytyjen pitkällisten keskustelujen tuloksena päästiin 10 päivänä kesäkuuta 1994 
periaatesopimukseen asetustekstistä, joka hyväksyttiin muodollisesti 27 päivänä kesäkuuta(4). 
Kyseinen asetus, jonka vahvistettu voimaantulopäivä on 1 päivä tammikuuta 1995, on 
ensimmäinen askel kohti Välimeren kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevan yhteisen 
politiikan käyttöönottoa. Siinä annetaan konkreettisia säännöksiä, joiden tarkoituksena on 
erityisesti: 
kieltää pyydykset, joiden käyttö Välimerellä nopeuttaisi liiallisesti merellisen ympäristön 
tai kalakannan tilan huononemista, 
määritellä tärkeimpien Välimerellä käytettävien pyydysten vähimmäissilmäkoot samoin 
kuin tiettyjen kyseiselle merelle ominaisten kala-, äyriäis- ja nilviäislajien sekä muiden 
kalastustuotteiden alamitat kantojen uusiutumisen varmistamiseksi ja siten niiden 
liiallisen hyväksikäytön estämiseksi; 
varata osa rannikkokaistaleesta pienimuotoisessa kalastuksessa käytettäville kaikkein 
valikoivimmille pyydyksille; 
suojella tiettyjä vyöhykkeitä, joilla poikastiheys on suuri, ottaen huomioon niillä 
vallitsevat erityiset biologiset olosuhteet. 
Asetustekstissä vahvistetaan pidempiä tai lyhyempiä mukauttamisaikoja (enintään vuoteen 
2002) nykyisin kansallisen lainsäädännön nojalla harjoitettaville erityisen herkille toiminnoille. 
Asetuksen soveltamisen seuranta ja arviointi olisi toteutettava läheisessä yhteistoiminnassa 
asianomaisten valtioiden kanssa, jotta kyseisestä soveltamisesta kalastajille mahdollisesti 
aiheutuvia erityisongelmia olisi mahdollista tarkastella ja ottaa ne huomioon, koska kaikista 
kalavarojen säilyttämistä lujittavista toimenpiteistä aiheutuu lisärajoituksia heidän 
harjoittamalleen toiminnalle samalla, kun niistä on mahdollista saada hyötyä vasta pidemmällä 
aikavälillä. Täten komissio on saanut tiedon vaikeuksista, joita tiettyjen asetuksessa 
säädettyjen toimenpiteiden soveltamisesta on aiheutunut Italiassa ja erityisesti Adrianmerellä. 
Näiden ongelmien ja niiden ratkaisemiseksi toteutettavien mahdollisten toimenpiteiden 
tarkastelemiseksi toimitaan tiiviissä yhteistyössä eri tasoilla. 
(4) Neuvoston asetus (EY) N:o 1626/94, annettu 27 päivänä kesäkuuta 1994, tietyistä Välimeren kalavarojen teknisistä 
säilyuamistoimenpiteistä (EYVL N:o L 171, 6.7.1994). 
2 
3. KANSAINVÄLINEN YHTEISTYÖ 
A) Historiaa 
Vuoden 1990 alustusasiakirjassa kaavailtiin Välimeren kalavarojen säilyttämiseen ja 
järkiperäiseen hoitoon tähtäävän kokonaisvaltaisen politiikan rakentamisen toiseksi vaiheeksi 
rantavaltioiden välistä yhteistyötä. 
Tältä osin komissio on pitänyt säännöllistä yhteyttä useisiin rannikkovaltioihin saadakseen 
tietää näiden kannat alueen ongelmiin ja käynnistääkseen keskustelua edellä mainitussa 
asiakirjassa esitetystä kansainvälisestä yhteistyömenettelystä. 
Yhtenä kyseisessä asiakirjassa esitetyistä ehdotuksista suositeltiin kaikkien Välimeren 
rannikkovaltioiden laajennetun diplomaattikokouksen järjestämistä. 
Tätä varten aloitettiin vuonna 1991 kolmansien maiden kuulemismenettely. Teknisiä 
neuvotteluja on käyty Algerian, Egyptin, Israelin, Marokon, Tunisian, Turkin ja Syyrian 
kanssa. Kaikki kyseiset maat ovat antaneet tukensa komission aloitteelle. 
Osana tätä kansainvälistä yhteistyötä komissio järjesti vuonna 1993 Palma de Mallorcassa 
seminaarin, johon osallistui yhteisön, tiettyjen Välimerellä kalastusta harjoittavien maiden ja 
kyseisen meren kalavarojen hoidosta huolehtivien kansainvälisten järjestöjen tieteellisiä 
asiantuntijoita ja hallintohenkilöstöä. Seminaarin tavoitteena oli analysoida Välimeren 
yhteisten kalakantojen hoitoon sovellettavia teknisiä toimenpiteitä. 
Kaikki osanottajat myönsivät yhdenmukaistetun lähestymistavan tähän asiaan olevan etujensa 
mukainen. 
B) Välimeren kalavarojen hoitoa koskeva diplomaattikokous 
Edellä kuvatun kuulemismenettelyn tuloksena päädyttiin lopulta komission järjestämään 
Välimeren kalavarojen hoitoa koskevaan diplomaattikokoukseen, joka pidettiin Kreetalla 
joulukuussa 1994. Tämän kokouksen tavoitteena oli luoda perusta unionin ja Välimeren 
rannikkovaltioiden sekä kyseisellä merellä kalastusta harjoittavien valtioiden välisille 
neuvotteluille. 
Kokouksen osanotto muodostui erittäin laajaksi valtaosan jäsen valtioista(5), ja 
rannikkovaltioista sekä Välimerellä kalastusta harjoittavista muista kuin rannikkovaltioista(6), 
FAO, Välimeren kalastuksen yleisneuvoston (CGPM), kansalaisjärjestöjen^, ammatillisten 
järjestöjen, erityisesti ETY:n kalastusyritysten kansallisten järjestöjen liiton (EUROPECHE), 
sekä lukuisten tieteellisten asiantuntijoiden ja neuvonantajien osallistuessa siihen. 
Osanottajat hyväksyivät Välimeren kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevan 
juhlajulkilausuman, jonka mukaisesti valtiot, jotka millä tavalla tahansa hyötyvät Välimeren 
biologisista rikkauksista, sitoutuvat tekemään yhteistyötä alueen kalavarojen säilymisen ja 
kehittymisen varmistamiseksi. 
Tämän yhteistyön tavoitteena on tosiasiallisesti luoda parhaisiin käytettävissä oleviin 
tieteellisiin lausuntoihin ja suotuisimpiin olemassa oleviin käytäntöihin perustuva Välimeren 
alueen tasolla yhdenmukaistettu kalavarojen säilyttämis- ja hallintojärjestelmä, jotta 
kalavarojen tehokas säilyttäminen ja järkiperäinen hoito voitaisiin varmistaa parhain 
mahdollisin edellytyksin. 
Julkilausumassa kyseisiä valtioita kehotetaan tarkastelemaan kalavarojen säilyttämiseksi 
käytettäviä oikeudellisia välineitä ja muita toimenpiteitä. Tässä yhteydessä määrätään 
määräajoin toistuvan yhteydenpidon jatkamisesta eri maiden kesken tarkoituksena mahdollistaa 
toisen Välimeren kalavarojen hoitoa koskevan diplomaattikokouksen pitäminen vuonna 1996 
asiaa koskevien konkreettisten toimenpiteiden vahvistamiseksi. 
C) Välimeren kalastuksen yleisneuvoston (CGPM) lujittaminen 
Kreetan kokouksen osanottajat ilmaisivat kiinnostuksensa kansainvälisen yhteistyön 
lujittamiseen jo olemassa olevissa Välimeren kalavarojen säilyttämisen ja hoidon osalta 
asiantuntemusta omaavissa järjestöissä. 
Välimeren kalastuksen yleisneuvostoa (CGPM), joka on FAO:n alueellinen järjestö, jossa EY 
on tähän asti ollut mukana tarkkailijana, pidettiin sopivimpana kehyksenä tämän tavoitteen 
saavuttamiseksi. 
Toisaalta tämän toimielimen toiminnan elvyttämiseksi on ehdottomasti tarpeen, että yhteisö 
liittyy siihen täysjäseneksi, mikä on myös yhteisön tavoitteiden mukaista FAO:n jäsenenä. 
(5) Kreikka, Italia, Ranska, Espanja, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Tanska, Ruotsi, Suomi, itävalta 
* Albania, Algeria, Egypti, Israel, Japani, Korea, Kroatia, Kypros, Malta, Marokko, Palestiinan kansallinen viranomainen, 
Slovenia, Turkki 
^ Greenpeace, WWF, EBCD 
Komission ensimmäinen suositus neuvottelujen aloittamisesta(8) CGPM:n kanssa yhteisön 
siihen liittymiseksi jäi tuloksettomaksi, koska Välimeren alueen neljä jäsenvaltiota eivät 
halunneet erota kyseisestä järjestöstä. FAO:sta saatu kokemus on kuitenkin osoittanut, että 
yhteisölle ja sen jäsenvaltioille asetettu velvoite jättää erilliset toimivaltajulistukset jokaista 
kokousta varten vaikeuttaa huomattavasti yhteisön työtä järjestössä. Kyseisen tilanteen 
toistuminen olisi näin ollen estettävä. 
Komissio myöntää, että CGPM:n erittäin laajan toiminnan vuoksi jäsenvaltioiden läsnäolo 
järjestössä yhteisön rinnalla on perusteltua myös jatkossa. Koska kansalliseen toimivaltaan 
kuuluvia asioita ei kuitenkaan usein käsitellä kyseisen järjestön kokouksissa, ratkaisu FAO:n 
asetelman toistumisen estämiseksi saattaisi olla löydettävissä luomalla olettamus yhteisön 
yksinomaisesta toimivallasta, jollei kansallinen tai jaettu toimivaltaisuus ole erityisen 
tarkoituksenmukaista jonkin kokouksen asialistan kohdan käsittelemiseksi. Tässä 
lähestymistavassa otettaisiin huomioon samanaikaisesti sekä kalastusjärjestöjen erityisluonne 
ja yhteisön yksinomainen toimivalta kalastuspolitiikan osalta, että toisaalta asianomaisten 
jäsenvaltioiden CGPM:n jäseninä pysymisestään saama etu ilman, että kokousten valmistelua 
varten olisi tarpeen luoda muodollista ja jatkuvasti kiistanalaista menettelyä kuten FAO:ssa. 
Tavoitteena on mahdollistaa EY:n liittyminen CGPM:n jäseneksi kyseisen järjestön 
seuraavassa täysistunnossa, joka pidetään toukokuussa 1995. Vaikka ajankohta on pian 
käsillä, tämä hetki ja yhteys vaikuttavat suotuisimmilta kyseisen asian uudelle käsittelylle, 
sillä jos siitä ei tällä haavaa tehdä päätöstä yhteisössä, kysymys CGPM:ään liittymisestä 
siirtyy vuoteen 1997 (jolloin on CGPM:n seuraava täysistunto), millä saattaisi olla Välimeren 
yhteistyöpolitiikan kehittymisen kannalta kielteisiä vaikutuksia. 
Tätä tarkoitusta varten komissio muuttaa vuonna 1993 antamaansa suositusta ja esittää 
työasiakirjan käynnistääkseen neuvostossa uuden keskustelun CGPM:ään liittymisestä. 
Lisäksi suunnitellaan CGPM:n jäsenten kutsumista koolle kokoukseen, jossa valmisteltaisiin 
tulevaa toukokuun 1995 täysistuntoa. 
Suunnitellun määräajan noudattaminen edellyttää kaikilta asianomaisilta yhteisön toimielimiltä 
nopeaa työskentelyä ja työhönsä sitoutumista. 
(8) Asiakirja SEC (93) 258 lopullinen, 23.02.1993 
D) Muut toimet 
Kreikan viranomaiset ovat esittäneet ajatuksen ylimääräisen asiantuntijakokouksen 
järjestämisestä Kreetalla tieteellistä yhteistyötä ja Välimeren allasta koskevan 
tutkimuksen ja tietojen keruun yhteensovittamiseen liittyvien kysymysten 
tarkastelemiseksi. Tämä kokous voisi olla ensimmäinen vaihe lujitettaessa näiden alojen 
yhteistyötä tavoitteena kaikkien Välimeren valtioiden yhteisen tieteellisen observatorion 
perustaminen. 
EY on rahoittanut CGPM:n 6-8 päivänä maaliskuuta 1995 Maltalla järjestämän 
asiantuntijakokouksen, jonka tavoitteena oli tarkastella kalavarojen kansainvälisten 
säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden noudattamisen edistämisestä avomerellä olevien 
kalastusalusten osalta tehdyn sopimuksen (Compliance Agreement) soveltamista. 
Osana tätä yhteistyötä pidettiin Brysselissä 7 päivänä helmikuuta 1995 Välimeren 
rantavaltioiden kokous osittain päällekkäisiä kalakantoja ja erityisen vaeltavia kalalajeja 
koskeneen YK:n kokouksen puheenjohtajan alustustekstin tarkastelemiseksi. 
4. YHTEISTYÖ AMMATILLISTEN JÄRJESTÖJEN KANSSA 
Kalastajien ammatilliset järjestöt [EUROPECHE/ETY:n kalastusosuuskuntien erityiskomitea 
(COGECA)] ovat jo pitkään kiirehtineet Välimeren yhteisen kalastusjärjestelmän perustamista. 
Komissio on aina siitä alkaen, kun se aloitti ehdotuksensa valmistelun, huolehtinut 
vuoropuhelun ylläpitämisestä ammattikalastajien kanssa pääosin neuvoa-antavan 
kalatalouskomitean välityksellä, mutta myös asianomaisten maiden ammatillisten järjestöjen 
kanssa käydyin suorin neuvotteluin. 
A) Kalastusta käsittelevä neuvoa-antava komitea 
Vuonna 1991 komitean yhteyteen perustettiin kokonaan Välimeren kalastuselinkeinon 
edustajista muodostuva tilapäinen työryhmä, joka piti valmistavan kokouksensa 13 päivänä 
toukokuuta kyseisenä vuonna. Ryhmän asenne Välimeren kalavarojen 
säilyttämistoimenpiteiden toteuttamista kohtaan on ollut periaatteessa koko ajan myönteinen. 
Lukuisien kokousten tuloksena se esitti joukon parannusehdotuksia komission ehdotukseen. 
Neuvoston hyväksyttyä ehdotuksen komitea antoi heinäkuussa 1994 lausunnon, joka ei ollut 
täysin myönteinen, pääosin siitä syystä, että työryhmän työskentelynsä aikana tekemiä 
huomautuksia ei ollut sisällytetty ehdotukseen. EUROPECHE/COGECA:n antamassa 
lausunnossa tämä kanta sai täyden tuen; sen lausunto oli tosiasiassa käytännöllisesti katsoen 
yhtenevä. 
Kalastusta käsittelevän neuvoa-antavan komitean tarkkailijoita oli läsnä Kreetalla pidetyssä 
diplomaattikokouksessa. Komitea on kiirehtinyt komissiota järjestämään sekä yhteisön 
jäsenvaltioiden että kolmansien maiden kalastajien ammatillisten järjestöjen kokouksen 
pohtimaan Välimeren kalakantojen säilyttämiseen ja hoitoon liittyviä ongelmia. 
"Välimeren" työryhmän kokous ja kalastusta käsittelevän neuvoa-antavan komitean täysistunto 
pidettiin 1 ja 9 päivänä maaliskuuta 1995, ja Välimeren kalavarojen hoitoa koskevan politiikan 
tarkastelu oli molempien kokousten asialistalla. 
B) Suorat neuvottelut ammatillisten järjestöjen kanssa 
Komissio ymmärsi hyvin aikaisessa vaiheessa, että Välimeren kalastajien ammatillisilla 
järjestöillä on huomattavasti valtaa omien alueidensa kalavarojen hoitoon nähden. Yhdessä 
ehdotustaan valmistellessaan teettämistään tutkimuksista komissio keräsi kyseisiltä 
ammatillisilta järjestöiltä suoraan niiden omat säännöt ja määräykset pyytäen niiltä myös 
huomioita ja kuvauksia toiminnastaan. Tästä työstä on kuvaus neuvostolle maaliskuussa 1992 
annetussa kertomuksessa. 
5. MONIVUOTISET OHJAUSOHJELMAT (MOO) 
A) Tausta yhteisössä ja soveltaminen Välimeren alueella 
Todetessaan, että suurella osalla yhteisön kalastuslaivastosta oli tuotannossaan ylikapasiteettia, 
komission oli yhteisön kalastusvyöhykkeen kalavarojen hoitoa koskevan yksinomaisen 
toimivaltansa mukaisesti päätettävä jo vuonna 1983 ensimmäisten pyyntiponnistusten 
tarkistustoimenpiteiden toteuttamisesta. Tällä tavoin saivat alkunsa monivuotiset ohjausohjelmat 
(MOO), joiden tarkoituksena on saada jokainen asianomainen jäsenvaltio ja jokainen 
kalastuslaivaston lohko keskipitkällä aikavälillä noudattamaan aluskapasiteettina eli tehona 
(kW) ja vetoisuutena (bt) ilmaistuja enimmäistavoitteita. Osa näistä tavoitteista (enintään 45 
prosenttia) on kuitenkin saavutettavissa toimintaa supistamalla. Ohjelmat ovat kansallisia, ja 
seisovia pyydyksiä käyttävät alukset on vapautettu unionin määräämistä kapasiteetin 
alennuksista, koska ne eivät edusta suurta osaa kyseisten alusten pyyntiponnistuksista. Näitä 
pyydyksiä käyttäen toteutettujen pyyntiponnistusten supistamiseen soveltuvia toimenpiteitä 
toteutetaan jo nykyisin tai myöhemmin teknisiä toimenpiteitä koskevan sääntelyn yhteydessä. 
Kolmannen vaiheen ohjausohjelmissa (MOO III) vahvistetaan ajanjaksolle 1992 - 1995 
ulappavesien pohjakalavarojen, rantavyöhykkeiden pohjakalavarojen japelagisten kalavarojen 
osalta vastaavasti 20 prosentin, 15 prosentin ja nollan prosentin suuruiset pyyntiponnistusten 
supistukset. 
Käytettävissä olevat Välimeren kalavaroja koskevat tiedot huomioon ottaen unioni on joutunut 
toteuttamaan kyseisellä alueella yhtä laajoja pyyntiponnistusten tarkistustoimenpiteitä kuin 
kaikissa monivuotisissa ohjausohjelmissa yhteensä suositellaan toteutettaviksi. 
B) Välimerellä sovellettavien monivuotisten ohjausohjelmien ominaispiirteet 
Välimerellä kalastusta harjoittavien jäsenvaltioiden kalastuslaivastot edustavat 2,7 miljoonan 
kW:n tehollaan ja 423 000 tonnin vetoisuudellaan vastaavasti 22 prosenttia ja 32 prosenttia 
yhteisön aluskapasiteetista. Näistä seisovia pyydyksiä käyttävät alukset edustavat kahta 
kolmasosaa kiinteästä kokonaistehosta. 
Tämän vuoksi monivuotisten ohjausohjelmien ylikapasiteettia pienentävä vaikutus on 
Välimerellä arviolta kaksi kertaa heikompi kuin niiden vaikutus kaikilla muilla merialueilla (5 
prosenttia 10 prosentin asemesta). 
6. RAKENTEELLISET INTERVENTIOT 
A) Yleistä 
Yhteisön kalatalousalan interventiot, joita on tehty jo yli 12 vuoden ajan, luetaan 1 päivästä 
tammikuuta 1994 alkaen osaksi rakennerahastoja^ koskevaa yleistä sääntelyä, jota on 
täydennetty erityisellä kalatalouden ohjauksen rahoitusvälinettä (KOR) koskevalla 
asetuksella(1Q). Kalatalousalan rakenneuudistukseen liittyviä sosiaalis-taloudellisia 
liitännäistoimenpiteitä on lisäksi mahdollista toteuttaa rakennerahastojen alueellisten 
tavoitteidçn(U) tai yhteisön PESCA-aloitteen(12) mukaisesti. 
Rakennerahastoja koskevassa yleisessä sääntelyssä eikä myöskään KOR: ia ja 
liitännäistoimenpiteitä koskevissa erityissäädöksissä ole määräyksiä erityisistä edellytyksistä 
Välimeren alueen osalta. On kuitenkin huomattava, että suuri osa näistä alueista kuuluu 
tavoitteen 1(13) piiriin ja että niillä on sen mukaisesti etuusasema (suurempi yhteisön tuen 
määrä; suuremmat ja keskitetymmät rahoitusvarat). 
B) Tilanne maittain 
Rakenteelliset interventio-ohjelmat perustuvat asianomaisten alueiden asemaan 
rakennerahastojen tavoitteeseen 1 nähden. Jos näin ollen Kreikan osalta on olemassa 
ainoastaan yksi "kalastusohjelma", kolmella muulla Välimeren rannikkovaltiolla on kaksi 
erillistä "kalastusohjelmaa" (tavoitteen 1 alueet/muut alueet). Ohjelmissa ei tehdä eroa eri 
merialueiden välillä eikä Espanjan ohjelmissa tai manner-Ranskaa koskevassa ohjelmassa 
Välimeren alueelle suunnattavan rahoituksen määrää ole näin ollen mahdollista laskea. Täten 
on tyydyttävä varsin ylimalkaisesti arvioimaan Välimeren alueen osuus kunkin ohjelman 
saamasta kokonaisrahoituksesta seuraavasti: Espanja, tavoite 1 (Andalusia, Ceuta ja Melilla, 
Murcia, Valencia): 10 prosenttia; Espanja, muu kuin tavoitteeseen 1 kuuluva (Katalonia, 
Baleaarit): 20 prosenttia; Ranska (Languedoc-Roussillon, Provence-Alpes-Côte d'Azur): 15 
prosenttia. 
(10) (9) 
Asetus (ETY) N:o 2052/88, annettu 24 päivänä kesäkuuta 1988, sellaisena kuin se on muuteltuna asetuksella (ETY) N:o 
2081/93, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1993 - "puiteasetus" -ja asetus (ETY) N:o 4253/88, annettu 19 päivänä joulukuuta 
1988, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2082/93, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1993 - "asetus 
yhteensovittamisesta" (EYVL N:o L 193, 31.7.1993). 
Asetus (ETY) N:o 2080/93, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1993 (EYVL N:o L 193, 31.7.1993) ja asetus (EY) N:o 
3699/93, annettu 21 päivänä joulukuuta 1993 (EYVL N:o L 346, 31.12.1993). 
Tavoite 1 : kehityksessä jälkeen jääneiden alueiden rakenteellinen mukauttaminen; tavoite 2: taantuvien teollisuusalueiden 
uudistaminen; tavoite 5 b: maaseudun kehittäminen; vuonna 1993 "kalataloudesta riippuvuudesta" tuli tavoitteisiin 2 ja 5 b 
sisällyttämiskelpoisuuden nimenomainen arviointiperuste. 
(12) Asetuksen (ETY) N:o 4253/88 11 artikla; Komission tiedonanto jäsenvaltioille (EYVL N:o C 180, 1.7.1994). 
(13) 
Espanja Kataloniaa ja Baleaareja lukuun ottamatta; Korsika; Italian Mezzogiorno; Kreikka kokonaisuudessaan. 
Seuraavassa taulukossa luetellaan joulukuussa 1994 hyväksyttyjen eri ohjelmien rahoitustiedot 
(miljoonaa ecua vuoden 1994 hinnoin): 
Jäsen­
valtio 
Kreikka 
E-tav.l* 
E-muu 
kuin tav. 
R-tav.l 
(Korsika 
R-muu 
kuin 
I-tav.l 
I-muu 
kuin tav. Yhteensä 
311.7 
2158.5 
381.8 
17.8 
842.7 
584.4 
456.4 Julkiset tuet 
Yhteensä 
200.0 
1354.5 
201.6 
13.4 
334.7 
487.1 
298.2 Euroopan unioni 
Yhteensä 
150.0 
995.0 
119.6 
7.5 
190.0 
257.4 
134.4 KOR 
130.0 
995.0 
119.6 
7.5 
190.0 
233.0 
134.4 EAKR 
20.0 
— 
— 
— 
— 
— 
— ESR 
— 
— 
— 
— 
— 
24.4 
— Valtio 
50.0 
•f 
359.5 
82.0 
5.9 
144.7 
229.7 
163.8 Yksityin 
en 
111.7 
803.9 
180.2 
4.3 
508.0 
97.3 
158.2 
* Nämä summat koskevat toimintaohjelmaa kokonaisuudessaan: Atlantin alue + Välimeren alue. 
10 
Yhteisön PESCA-aloitteen osalta on joulukuussa 1994 hyväksytty kaksi ohjelmaa (Kreikka ja 
Espanja) ja kahdesta muusta (Ranska ja Italia) neuvotellaan edelleen. Ohjelmien jakaminen 
alueellisiksi osaohjelmiksi mahdollistaa kullekin merialueelle myönnetym rahoitusosuuden 
täsmentämisen. 
Jäsen­
valtio 
Kreikka 
Espanja 
R(**) 
!(**) Yhteensä 
54.5 
12.9 
11.5 
82.5 Julkiset tuet 
Yhteensä 
36.9 
10.7 
4.9 
57.6 Euroopan unioni 
Yhteensä 
27.1 
5.6 
3.4 
34.2 KOR 
8.5 
5.6 
1.1 
6.3 EAKR 
18.2 
— 
— 
26.5 ESR 
0.3 
— 
2.3 
1.4 Valtio 
9.8 
5.1 
1.4 
23.4 Yksityin 
en 
17.7 
2.6 
6.6 
24.8 
(*) Yksinomaan Välimeren alue - - Ranskan osalta alustava arvio. 
(**) Miljoonaa ecua vuoden 1995 hinnoin. 
11 
7. YHTEISÖN RAHOITTAMAT TUTKIMUKSET JA MALLEHANKKEET 
A) Historiaa 
Vuonna 1991 Euroopan parlamentti luovutti komission käyttöön budjettikohdan, johon 
sisältyvät 5 miljoonan ecun määrärahat vuosiksi 1991 ja 1992 sekä 3 miljoonan ecun 
määräraha vuodelle 1993 oli tarkoitettu yhteisen Välimeren kalavarojen säilyttämis- ja 
hallintojärjestelmän luomista edistävien tutkimusten ja mallihankkeiden rahoittamiseen. 
Kyseisten budjettivarojen käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt täsmennetään asetuksessa 
(ETY) N:o 3499/91(,4). 
Välimerellä toteutettaville erityistoimille varattu budjettikohta poistettiin vuonna 1994. 
Tutkimusten rahoittaminen tältä osin on kuitenkin edelleen mahdollista erityisesti yhteisen 
kalastuspolitiikan tueksi tarvittavien biologisten ja teknisten analyysien suorittamiseen 
myönnettyjen budjettivarojen ansiosta. 
B) Tase 
Rahoitettavien tutkimusten ja hankkeiden nimeäminen suoritettiin alun perin EYVL:ssä 
julkaistujen ehdotuspyyntöjen perusteella. Pyynnöt ovat johtaneet huomattavien varojen 
myöntämiseen Välimeren kalatalouden tutkimukseen. Erityisesti kyseisin varoin on ollut 
mahdollista osallistua tutkimukseen tarkoitetun erikoisaluksen rakentamisen 
yhteisrahoitukseen, mutta ennen muuta niiden ansiosta on voitu harjoittaa kalatalouden 
biologisia tekijöitä koskevaa tutkimustoimintaa ja tältä osin erityisesti: 
kartoittaa ja arvioida tärkeimpien kaupallisesti kiinnostavien kalalajien kannat 
pohjakalojen osalta erityisesti kokeellisten troolikalastusmatkojen avulla neljän 
jäsenvaltion kesken yhdenmukaistettuja menettelyjä noudattaen; erityisten ponnistelujen 
kohteena on ollut Välimeren kansainvällisillä vesillä toteutettava erikoiskalastus kuten 
sienieläinten ja suurten vaeltavien pelagisten kalalajien (miekkakala, tonnikala) pyynti, 
tutkia eri pyydysten ja pyyntimuotojen valikoivuutta, minkä ansiosta on ollut 
mahdollista arvioida joko kaupallisten kalalajien poikassaaliita tai kaupallisesti 
arvottomien kalalajien sivusaaliita. Tietyissä tapauksissa jopa voitu testata kyseisten 
saaliiden pienentämiseen tähtääviä ratkaisuja, 
tutkia tiettyjen kalastustoimien vaikutusta meriekosysteemeihin. 
* Neuvoston asetus (ETY) N:o 3499/91, annettu 28 päivänä marraskuuta 1991, yhteisön tarjoamista puitteista Välimeren 
kalavarojen säilyttämiseen ja hoitoon liittyville tutkimuksille ja mallihankkeille (EYVL N:o L 331, 3.12.1991). 
12 
Varojen ansiosta on myös ollut mahdollista rahoittaa Välimeren kalatalouden sosiaalis­
taloudellisia ulottuvuuksia koskevaa tutkimusta, erityisesti: 
kalastusvyöhykkeiden, joilla eri kalastuslaivastot liikkuvat, kartoitusta, 
ammatillisten järjestöjen tehtävää kalastushallinnossa, 
kalastajien käsityksiä kalavarojen eri hoitotoimenpiteistä. 
Edelleen varojen ansiosta on ollut mahdollista rahoittaa: 
sekä biologisten että sosiaalis-taloudellisten tilastotietojen keruujärjestelmien 
parannustyötä, 
erilaisten tutkimusmenetelmien yhdenmukaistamista ja tietokantojen standardoimista 
varten asetettujen työryhmien työtä, 
useita joko Välimeren kalatalouden tutkimuksen edistämiseksi tai Välimeren yhteisten 
kalakantojen teknisten hoitotoimenpiteiden analysoimiseksi järjestettyjä seminaareja ja 
kokouksia. 
Jäljempänä olevassa taulukossa esitetään vuosittain rahoitetut hankkeet ja töiden edistymisaste 
15 päivänä helmikuuta 1995. 
Vuosi 
1991 
1992 
1993 
1994 
Yhteensä Hyväksytyt 
19 
24 
25 
21 
89 Loppuun 
saatetut 
10 
10 
6 
0 
26 Meneillään 
olevat 
9 
14 
19 
21 
63 Talousarvio 
5 Miljoonaa ecua 
5 Miljoonaa ecua 
3 Miljoonaa ecua 
3.2 Miljoonaa 
ecua 
16.2 Miljoonaa 
ecua 
13 
Erityisen budjettikohdan luominen Välimeren kalavaroja koskevaa tutkimusta varten on 
mahdollistanut Välimerelle perustettujen tutkimusyksiköiden työskentelyn turvaamisen tietyssä 
määrin kolmen vuoden ajan. Tämä on ollut erityisen suotavaa, koska kalatalouden tutkimus 
on vielä vastikään ollut kyseisellä alueella vähemmän aktiivista ja vähäisemmässä määrin 
kalavarojen säilyttämisen ja hoidon ongelmiin keskittyvää kuin muilla yhteisön 
kalastusvyöhykkeillä. Välimerellä tehtävälle tutkimukselle varattujen määrärahojen 
poistaminen talousarviosta on merkinnyt kyseisen turvan lakkaamista. Välimerelle perustetut 
tutkimusyksiköt joutuvat näin ollen työskentelemään kilpailutilanteessa, jossa niiden on 
kilpailtava ja oltava yhteistoiminnassa muille alueille perustettujen tieteellisten työryhmien 
kanssa. 
C) Tulevaisuudennäkymät 
Edellä olevaa taulukkoa tarkasteltaessa näyttäisi siltä, että Välimeren biologiselle tutkimukselle 
myönnetty rahoitus on tasoltaan vakiintunut näitä tutkimuksia varten luodun erityisen 
budjettikohdan ja näin ollen sen antaman turvan poistumisesta huolimatta. Tähän on myös 
lisättävä sosiaalis-taloudellisen tutkimuksen tukemiseen ja innovatiiviseen kalatalouden 
tutkimukseen käytettävissä olevat varat. 
Näillä varoilla ei kuitenkaan ole mahdollista tukea kolmansien maiden toimielinten tekemää 
tutkimustyötä, vaikka tehokkaan Välimeren kalavarojen hoitoon tähtäävän politiikan 
harjoittaminen edellyttäisi yhteisten tai yhteisesti hyödynnettävien kalakantojen arviointi- ja 
seurantatyön tukemista. 
14 
8. KALASTUSTOIMINNAN VALVONTA 
Yhteisen kalastuspolitiikan onnistuminen edellyttää tehokkaan ja kyseisen politiikan kaikki 
osa-alueet kattavan valvontajärjestelmän soveltamista. 
Neuvosto hyväksyi 12 päivänä lokakuuta 1993 asetuksen N: o 2847/93 yhteiseen 
kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä. Kyseisen politiikan soveltaminen 
ainoastaan osittain Välimerellä on kuitenkin vaikeuttanut koko kyseisen asetuksen soveltamista 
tällä alueella. Tämän vuoksi asetuksessa säädetään tiettyjen siinä vahvistettujen toimenpiteiden 
(nimittäin kalastuspäiväkirjan pitämisvelvoitteen, lastin purkausilmoitusten ja 
todentamisjärjestelmän) soveltamisesta Välimeren kalastustoimiin vasta vuodesta 1999. 
Kyseisen alueen kalatalouden erityispiirteet ja asianmukaisen infrastruktuurin puuttuminen 
ovat määrääviä tekijöitä tehokkaan kalastuksen valvontajärjestelmän perustamisen kannalta. 
Näistä syistä olisi mainitun järjestelmän käyttöönotto Välimerellä suunniteltava toteutettavaksi 
asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa käytävän mielipiteenvaihdon pohjalta, jotta toteutettavissa 
olevia toimenpiteitä tarkasteltaessa otettaisiin huomioon tarve sovittaa ne yhteen kolmansien 
rannikkovaltioiden toimien kanssa tehokkaan hallinnon varmistamiseksi koko alueella. 
15 
LIITTEET 
Taulukko 1 
Euroopan unionin Välimerellä olevien kalastuslaivastojen tilanne 15 päivänä tammikuuta 
1995 
Italia 
El 1406236 Teho 
Kreikka 
H 622786 
Espanja 
m 389380 
Ranska 
174885 
Italia 
E3 227789 Vetoisuus (brt) 
Kreikka 
97914 
Espanja 
Q 75835 
Ranska 
Ea Iö4bt 
- 16 -
Kalastuksen pääosasto 
PO XIV-D-1-III 
Taulukko II 
Yhteisön Välimerellä olevan kalastuslaivaston tilanne 15 päivänä tammikuuta 1995 (MOO OI) 
Kreikka 
Espanja 
Ranska 
Italia 
Välimerellä 
yhteensä Troolarit 
Lukumäärä 
353 
1 371 
178 
1 849 
3 398 brt 
24 692 
53 575 
8 546 
86 479 
173 292 kW 
103 620 
242 702 
49 707 
380 024 
776 053 Muut kuin troolarit 
Lukumäärä 
19 930 
3 487 
1 949 
13 587 
19 023 brt 
73 222 
22 260 
9 918 
141 310 
173 488 kW 
519 166 
146 678 
125 178 
1 026 212 
1 298 068 Yhteensä 
Lukumäärä 
20 283 
4 858 
2 127 
15 436 
42 704 brt 
97 914 
75 835 
18 464 
227 789 
420 002 kW 
622 786 
389 380 
174 885 
1 406 236 
2 593 287 
* Ranskan ja Espanjan osalta tiedot ovat yhteisön kalastusalusrekisterin tietoihin perustuvia arvioita. 
17 
Kalastuksen pääosasto 
PO XIV-D-1-III 
Taulukko III 
Jäsenvaltioiden Välimerellä toimivien kalastuslaivastojen tilanne MOO Illrssa määrättyihin tavoitteisiin nähden 
Kreikka 
Espanja 
Ranska 
Italia 
Välimerellä 
yhteensä Kalastuslaivastojen 
tiliänne 1.1.1992 
kW 
652 818 
338 250 
176 539 
1 471 610 
2 639 217 brt 
95 105 
65 460 
17 621 
233 886 
412 072 MOO III:n vuoden 1996 
tavoite 
kW 
620 166 
303 441 
164 331 
1 406 614 
2 494 552 brt 
94 831 
59 105 
16 860 
219 186 
389 982 Pyyntiponnistusten supistukset 
1992-1996 
kW 
32 652 
34 809 
12 208 
64 996 
144 665 % 
5.0 
10.3 
6.9 
4.4 
5.5 brt 
274 
6 355 
761 
14 700 
22 090 % 
0.3 
9.7 
4.3 
6.3 
5.4 
* Ranskan ja Espanjan osalta tiedot ovat yhteisön kalastusalusrekisterin tietoihin perustuvia arvioita. 
18 

ISSN 1024-4492 
KOM(95) 106 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
n 
Luettelonumero : CB-CO-95-116-FI-C 
ISBN 92-77-87021-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxembourg 03 13