FI Euroopan unionin virallinen lehti C 44/13

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu rekisteröintihakemuksen julkaiseminen

2010/C 44/06

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 (1) 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Vastaväitteet on toimitettava komissiolle kuuden kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 510/2006

”OLIVE DE NIMES”

EY-N:o FR-PDO-0005-0568-10.11.2006

SMM ( ) SAN ( X )

1. Nimi:

”Olive de Nîmes”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa:

Ranska

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus:

3.1 Tuotelaji:

Luokka 1.6. Hedelmät, vihannekset ja viljat sellaisenaan tai jalostettuina.

3.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta:

”Olive de Nîmes” on vihreä ja kannaton kokonainen oliivi, joka saadaan yksinomaan Picholine-lajikkeesta. Sitä ei halkaista tai lävistetä.

Oliiveista poistetaan karvaus maseroimalla niitä emäksisessä kaliumhydroksidi- tai natriumhydroksidiliuoksessa, jonka tiheys on enintään 1 032. Kun karvaus on saatu osittain poistettua liottamalla oliiveja emäksisessä liuoksessa, ne huuhdotaan puhtaalla juomavedellä. Tämän jälkeen oliivit upotetaan merisuolalla suolattuun veteen.

Oliivit ovat koostumukseltaan lohkeavia ja mehukkaita ja niiden maussa erottuvat voin ja pähkinän aromit ja suolaisuus.

Oliivien vähimmäiskoko vastaa enintään 34:ää oliivia 100 grammassa.

Erien on oltava tasavärisiä ja -kokoisia.

3.3 Raaka-aineet:

Ei sovelleta.

3.4 Rehu (ainoastaan eläinperäiset tuotteet):

Ei sovelleta.

3.5 Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella:

Kaikki raaka-aineen tuotantoon sekä oliivien jalostukseen ja pakkaamiseen liittyvät toimet on toteutettava tietyn maantieteellisen alueen sisällä.

3.6 Viipalointia, raastamista, pakkaamista jne. koskevat erityiset säännöt:

Loppukuluttajaa varten oliivit pakataan enintään 8 kilogramman (nettopaino valutettuna) pakkauksiin.

Tuote on haurautensa vuoksi pakattava itse alueella, ja käsittelyjen on rajoituttava minimiin. Tuote ei kestä iskuja (vioittuu helposti) eikä lämpötilaeroja, joita voi esiintyä kuljetuksen aikana.

Tämän vaatimuksen tavoitteena on helpottaa tuotteen ulkonäön säilymistä ja sen suojelua sekä varmistaa tuotteen jäljitettävyys.

3.7 Merkintöjä koskevat erityiset säännöt:

Elintarvikkeiden pakkausmerkintöjä ja esillepanoa koskevissa säädöksissä vaadittujen pakollisten merkintöjen lisäksi valvotun alkuperänimityksen ”Olive de Nîmes” saaneiden oliivien pakkausmerkinnöissä on oltava seuraavat tiedot:

— alkuperänimitys ”Olive de Nîmes”

— maininta ”appellation d'origine contrôlée” (valvottu alkuperänimitys) tai ”AOC”. Kun pakkausmerkinnässä on maatilan ja merkin nimi, alkuperänimitys toistetaan sanojen ”appellation” ja ”contrôlée” välissä riippumatta siitä, miten osoite on merkitty.

Nämä tiedot merkitään samaan kenttään ja samaan etikettiin.

Ne esitetään painopinnalla selvästi näkyvin, luettavin, pysyvin ja riittävän suurin kirjaimin, jotta ne erottuvat selvästi muista kirjainmerkinnöistä ja piirroksista.

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus:

”Olive de Nîmes” -oliivien maantieteellinen tuotantoalue kattaa Gardin oliivienviljelyalueen ja Hérault’n oliivienviljelyalueen itäosan lukuun ottamatta Caussesin aluetta, Cévenolen vuorta ja Camarguen aluetta.

Alueen luonnolliset rajat ovat idässä Rhône-joki ja etelässä Camarguen alue. Pohjoisraja vastaa ilmastorajaa eli Picholine-lajikkeen viljelyalueen rajaa. Koillisessa alue seuraa Gardin departementin rajaa (ylänköalue yli 300 metrin korkeudessa). Lännessä raja kulkee Vidourlen laakson kautta ja seuraa metsien peittämien vuorenhuippujen muodostamaa linjaa Gangesista Pic St Loup’hun ja Leziin.

Tuotantoalueelle ovat ominaisia kukkulat ja mäet; korkeusero merenpinnasta on yleensä alle 350 metriä. Maaperä on pääasiassa tertiäärikautista hiekkakiveä, kalkkikiveä, liitukautista savimerkeliä, ja siitä on muotoutunut tulvien synnyttämiä rinnepenkereitä. Ilmasto on välimerellinen mistral-tuulineen.

Tuotantoalue ulottuu 223 kunnan alueelle; 183 kuntaa sijaitsee Gardin alueella ja 40 kuntaa Hérault’n alueella.

Gardin departementti:

Aigaliers; Aigremont; Aigues-Vives; Alès; Anduze; Aramon; Argilliers; Arpaillargues-et-Aureillac; Aspères; Aubais; Aubord; Aubussargues; Aujargues;Bagard; Baron; Beauvoisin; Belvezet; Bernis; Bezouce; Blauzac; Boisset-et-Gaujac; Boissières; Boucoiran-et-Nozières; Bouillargues; Bouquet; Bourdic; Bragassargues; Brignon; Brouzet-les-Quissac; Bruguière (la); Cabrières; Cadière-et-Cambo (la); Caissargues; Calmette (la); Calvisson; Canaules-et-Argentières; Cannes-et-Clairan; Cardet; Carnas; Cassagnoles; Castelnau-Valence; Castillon-du-Gard; Caveirac; Clarensac; Codognan; Collias; Collorgues; Combas; Comps; Congénies; Conqueyrac; Corconne; Crespian; Cruviers-Lascours; Deaux; Dions; Domazan; Domessargues; Durfort-et-Saint-Martin-de-Sossenac; Estezargues; Euzet; Flaux; Foissac; Fons; Fons-sur-Lussan; Fontanès; Fontarèches; Fournes; Gailhan; Gajan; Gallargues-le-Montueux; Garons; Garrigues-Sainte-Eulalie; Générac; Jonquières-Saint-Vincent; Junas; Langlade; Lecques; Lédenon; Lédignan; Lezan; Liouc; Logrian-Florian; Lussan; Manduel; Marguerittes; Martignargues; Maruejols-Les-Gardon; Massanes; Massillargues-Attuech; Mauressargues; Méjannes-Les-Alès; Meynes; Milhaud; Mons; Montagnac; Montaren-et-Saint-Médiers; Monteils; Montfrin; Montignargues; Montmirat; Montpezat; Moulezan; Moussac; Mus; Nages-et-Solorgues; Ners; Nîmes; Orthoux-Sérignac-Quilhan; Parignargues; Poulx; Puechredon;Quissac; Redessan; Remoulins; Ribaute-les-Tavernes; Rochefort-Du-Gard; Rodilhan; Rouvière (la);Saint-Bauzely; Saint-Bénezet; Saint-Bonnet-du-Gard; Saint-Césaire-de-Gauzignan; Saint-Chaptes; Saint-Christol-les-Alès; Saint-Clément; Saint-Come-et-Maruéjols; Saint-Dézéry; Saint-Dionisy; Sainte-Anastasie; Saint-Etienne-de-l’Olm; Saint-Geniès-de-Malgoires; Saint-Gervasy; Saint-Hilaire-de-Brethmas; Saint-Hilaire-d’Ozilhan; Saint-Hippolyte-de-Caton; Saint-Hippolyte-de-Montaigu; Saint-Hippolyte-du-Fort; Saint-Jean-de-Ceyrargues; Saint-Jean-de-Crieulon; Saint-Jean-de-Serres; Saint-Just-et-Vacquieres; Saint-Laurent-la-Vernède; Saint-Mamert-du-Gard; Saint-Maurice-de-Cazevieille; Saint-Maximin; Saint-Nazaire-des-Gardies; Saint-Privat-des-Vieux; Saint-Quentin-la-Poterie; Saint-Siffret; Saint-Théodorit; Saint-Victor-des-Oules; Salinelles; Sanilhac-Sagries; Sardan; Sauve; Sauzet; Savignargues; Saze; Sernhac; Serviers-et-Labaume; Seynes; Sommières; Souvignargues; Théziers; Tornac; Uchaud; Uzès; Vallabrix; Vallérargues; Vergèze; Vers-Pont-du-Gard; Vestric-et-Candiac; Vézenobres; Vic-le-Fesc; Villevieille.

Osa seuraavista kunnista: Allègre; Beaucaire; Bellegarde; Goudargues; Saint-Gilles; Vauvert; Verfeuil.

Hérault’n departementti:

Assas; Baillargues; Beaulieu; Boisseron; Buzinargues; Campagne; Castries; Claret; Fontanès; Galargues; Garrigues; Guzargues; Lauret; Lunel; Lunel-Viel; Matelles (les); Montaud; Moulès-et-Baucels; Restinclières; Saint-Bauzille-De-Montmel; Saint-Brès; Saint-Christol; Saint-Croix-de-Quintillargues; Saint-Drézéry; Saint-Geniès-Des-Mourgues; Saint-Hilaire-de-Beauvoir; Saint-Jean-de-Cornies; Saint-Jean-de-Cuculles; Saint-Mathieu-de-Tréviers; Saint-Seriès; Saint-Vincent-de-Barbeyrargues; Saturargues; Saussines; Sauteyrargues; Sussargues; Vacquières; Valergues; Valflaunès; Vérargues; Villetelle.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen:

5.1 Maantieteellisen alueen erityisyys:

Luonnonympäristö

Tuotantoalueelle ovat ominaisia kukkulat ja mäet; korkeusero merenpinnasta on yleensä alle 350 metriä. Maaperä on pääasiassa tertiäärikautista hiekkakiveä, kalkkikiveä, liitukautista savimerkeliä, ja siitä on muotoutunut tulvien synnyttämiä rinnepenkereitä. Ilmasto on välimerellinen: kesät ovat hyvin kuivat ja syksyt kovin sateiset. Alue on tuulinen (erityisesti pohjoisesta puhaltava mistraali-tuuli), ja talvet voivat olla ankaria.

Historia

Oliivilehtoja esiintyi Nîmesin alueella jo antiikin aikoina, mikä kertoo oliivienviljelyn liittyvän läheisesti alueeseen.

Oliiviöljyn valmistuksella on alueella hyvin pitkät perinteet. Syötäväksi tarkoitettuja vihreitä oliiveja on sen sijaan alettu tuottaa ja kuluttaa vasta myöhemmin 1700-luvulla. Tuotantomenetelmän kehittivät Piccolini-veljekset nykyaikaistamalla karvauden poistamisessa käytettävän menetelmän: sekoittamalla puutuhkaa (tammesta ja oliivipuista) ja kalkkivettä Piccolini-veljekset saivat aikaan emäksisen liuoksen, jolla oliiveista saatiin poistettua karvaus. Menetelmä levisi laajalti säilöntäalan yritysten käyttöön erityisesti Nîmesissä, ja kaikkia Piccolini-menetelmällä käsiteltyjä vihreitä oliiveja alettiin kutsua nimellä Picholine.

Tämän jälkeen Picholine-nimi annettiin Plant de Collias -lajikkeesta saaduille oliivipuille. Tämä lajike on peräisin nimityksen maantieteellisellä alueella sijaitsevasta Colliasin kunnasta ja soveltuu erityisen hyvin käsiteltäväksi tuolloin käyttöön otetulla Piccolini-menetelmällä. Käsittelyä varten oliivipuista valittiin parhaimmat kiinteät oliivit.

1800-luvun toisella puoliskolla kemistit kehittivät natriumhydroksidin, joka helpotti suurempien oliivimäärien käsittelyä karvaudenpoistamismenetelmällä ja edisti siten ”teollisten” säilöntäalan yritysten perustamista.

1800-luvulla viininviljely ja muiden rasvojen maahantuonti kuitenkin sysäsivät oliivienviljelyn laskuun. Viljely väheni vähenemistään aina toiseen maailmansotaan asti. Viiden sotavuoden aikana oliiviöljyn tuotanto alkoi kuitenkin kiinnostaa uudelleen tuontiöljyjen ja muiden rasvojen puutteen vuoksi.

Vuonna 1945 Nîmesin läheisyydessä oli jo 22 säilöntäalan yritystä, jotka käsittelivät 2 000 tonnia Picholine-oliiveja, ja oliivimarkkinoiden määrä oli kasvussa.

Vuoden 1956 halla tuhosi kuitenkin suuren osan Nîmesin alueen oliivitarhoista.

Oliivien maku ja oliivipuun kasvitieteelliset ominaisuudet auttoivat Picholine-lajikkeen leviämistä alkuperäalueen ulkopuolelle. Erityisesti vuoden 1956 hallan jälkeen lajike sai kansallista mainetta ja sitä istutettiin uudelleen kaikkialle.

Gardin departementti on kuitenkin edelleen vihreiden Picholine-oliivien suurin tuottaja (23 % kansallisesta tuotannosta). Tämä johtuu epäilemättä siitä, että Picholine-lajike on kestävyytensä ansiosta sopeutunut täydellisesti tuotantoalueen ilmastoon ja maaperään. Picholine-lajikkeen puita kasvaa lähinnä Nîmesin alueella, josta se on peräisin; muita paikallislajikkeita esiintyy Piémont Cévenolissa. Colliasista ja sen naapurikylistä löytyy yli 200 vuotta vanhoja Picholine-lajikkeen puita.

5.2 Tuotteen erityisyys:

”Olive de Nîmes” -oliivit jalostetaan Picholine-lajikkeen alkuperäalueella käyttäen perinteistä menetelmää (rajoitettu maitohappokäyminen): kokonaiset oliivit maseroidaan emäksisessä kaliumhydroksidi- tai natriumhydroksidiliuoksessa, jonka tiheys on enintään 1 032.

Kun karvaus on saatu osittain poistettua liottamalla oliiveja emäksisessä liuoksessa, ne huuhdotaan puhtaalla juomavedellä.

Oliiveja liotetaan vedessä enintään 36 tunnin ajan, ja ne huuhdotaan vähintään neljä kertaa.

Tämän jälkeen oliivit upotetaan merisuolalla suolattuun veteen, jonka tiheys on enintään 1 060. On sallittua käyttää sitruuna- ja maitohappoa suolaveden pH-arvon alentamiseksi 4,7:ään.

Tämän valmistustavan ansiosta ”Olive de Nîmes” -oliiveista tulee koostumukseltaan lohkeavia ja niiden maussa erottuvat voin ja pähkinän aromit.

5.3 Syy-seuraussuhde, joka yhdistää maantieteellisen alueen seuraaviin: tuotteen laatu tai ominaisuudet (kun kyseessä SAN) tai tuotteen erityislaatu, maine tai muut ominaisuudet (kun kyseessä SMM):

Gardin departementin oliivienviljelyn pitkien perinteiden ansioista niin oliivitarhojen hoitoa kuin oliivien valmistusta koskeva taitotieto on siirtynyt eteenpäin.

Picholine-lajike kestää jonkin verran talven kylmyyttä ja lujasti kiinni olevat oliivit syksyn myrskytuulia. Lisäksi tuottajien kiinnostus lajiketta kohtaan on kasvanut, koska siitä voidaan tuottaa sekä oliiviöljyä että syötäväksi tarkoitettuja oliiveja.

Luonnonympäristön vaatimusten vuoksi viljelytekniikka on alueelle ominainen:

— oliivipuut on perinteisesti leikattu mataliksi, mikä helpottaa vihreässä kypsyysasteessa olevien oliivien korjuuta ja tekee puista vähemmän haavoittuvaisia tuulille;

— oliivipuiden viljelyyn tarkoitettujen lohkojen suunnittelu on niin ikään muokannut maisemaa: alueelle ovatkin ominaisia matalin kiviaidoin tuetut rinnepengermät (”faïsse” tai ”banquaou”), jotka pitivät maata paikoillaan, kun rinteet olivat liian jyrkkiä.

Sato korjattiin perinteisesti syyskuusta (syötäväksi tarkoitetut oliivit) joulukuuhun (oliiviöljy), ja se vaati paljon työvoimaa.

Oliivit korjataan pääasiassa käsin kahdesta syystä: Picholine-lajike, jonka oliivit ovat lujasti kannassa kiinni, ei sovellu mekaaniseen keruuseen, joka voi vahingoittaa oliiveja.

Toiseksi perinteisten oliivitarhojen pinta-ala on pieni ja kiviaidat rajoittavat usein koneiden pääsyä tarhoihin.

Oliivit jalostetaan käyttäen perinteistä menetelmää (rajoitettu maitohappokäyminen eli prosessi keskeytetään ennen kuin liuos yltää kiveen asti).

Tämäntyyppistä käymistä käytetään alueella perinteisesti oliivien värin, niiden erityisen maun (eivät ole karvaita) ja lohkeavan koostumuksen säilyttämiseksi.

Tuotantoon on liittynyt monenlaisia epävarmuustekijöitä. Koska lajike kuitenkin soveltuu hyvin alueen maaperään, väestö on mieltynyt ainutlaatuiseen tuotteeseen ja paikallisilla säilöntäalan yrityksillä on runsaasti taitotietoa, ”Olive de Nîmes” -oliivien tuotanto on jatkunut ja oliivien arvostus on jopa lisääntynyt niin tuottajien kuin kuluttajienkin keskuudessa.

Eritelmän julkaisutiedot:

http://www.inao.gouv.fr/repository/editeur/pdf/CDC-AOP/olive-de-nimes.pdf

(1) EUVL L 93, 31.3.2006, s. 12.