EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 23.4.2018 COM(2018) 218 final 2018/0106(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI unionin oikeuden rikkomisesta ilmoittavien henkilöiden suojelusta {SEC(2018) 198 final}

{SWD(2018) 116 final}

{SWD(2018) 117 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Laitonta toimintaa ja lain väärinkäyttöä voi tapahtua missä tahansa organisaatiossa, olipa se yksityinen tai julkinen, suuri tai pieni. Tällainen toiminta voi ilmetä esimerkiksi korruption tai petosten tai ammattitoimintaan liittyvän huolimattomuuden tai laiminlyöntien muodossa. Jos siihen ei puututa, se voi aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. Tällainen toiminta tulee yleensä ensimmäiseksi sellaisten henkilöiden tietoon, jotka ovat työssä tällaisessa organisaatiossa tai jotka ovat siihen yhteydessä työnsä vuoksi. Heillä on tämän etulyöntiasemansa ansiosta mahdollisuus ilmoittaa asiasta niille, jotka voivat puuttua ongelmaan. Väärinkäytösten paljastajat eli henkilöt, jotka ilmoittavat työnsä yhteydessä havaitsemastaan väärinkäytöksestä (joko asianomaisen organisaation sisällä tai ulkopuoliselle viranomaiselle) tai tuovat tietonsa ilmi (julkisuuteen), auttavat ehkäisemään vahinkoja ja paljastamaan sellaisia yleiseen etuun kohdistuvia uhkia ja haittoja, jotka muuten voisivat jäädä paljastumatta. Usein he kuitenkin jättävät ilmoittamatta huolenaiheistaan vastatoimien pelossa. Tästä syystä väärinkäytösten paljastajien tehokkaan suojelun merkitys yleisen edun turvaamisessa tunnustetaan enenevässä määrin sekä unionissa että kansainvälisellä tasolla. Väärinkäytösten paljastajien tehokkaan suojelun puuttuminen herättää huolta myös siksi, että se heikentää Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artiklassa vahvistetun sananvapautta ja tiedotusvälineiden vapautta koskevan oikeuden toteutumista. Tiedotusvälineiden moniarvoisuutta ja demokratiaa käsittelevässä toisessa vuotuisessa perusoikeussymposiumissa, jonka komissio järjesti marraskuussa 2016, korostettiin, että väärinkäytösten paljastajien suojelu toimittajien tietolähteenä on olennaisen tärkeää, jotta voidaan turvata tutkivan journalismin valvova rooli demokraattisessa yhteiskunnassa. Väärinkäytösten paljastajien tehokkaan suojelun puuttuminen voi heikentää myös unionin oikeuden täytäntöönpanoa. Väärinkäytöksiä koskevat ilmoitukset ovat muiden keinojen ohella yksi tapa hankkia kansallisille ja EU:n täytäntöönpanojärjestelmille todisteita, joiden avulla voidaan tuloksellisesti paljastaa ja tutkia unionin sääntöjen rikkomisia ja nostaa niiden perusteella syytteitä. Väärinkäytösten paljastajien suojelu on kuitenkin EU:ssa nykyään epäyhtenäistä. Jos väärinkäytösten paljastajille ei ole tarjolla suojelua jossakin jäsenvaltiossa, se voi vaikeuttaa unionin politiikkojen toimintaa kyseisessä jäsenvaltiossa, mutta lisäksi se voi aiheuttaa heijastusvaikutuksia toisissa jäsenvaltioissa. EU:n tasolla väärinkäytösten paljastajien suojelusta säädetään vain tietyillä aloilla ja vaihtelevasti. Suojelun epäyhtenäisyyden ja siinä olevien aukkojen vuoksi väärinkäytösten paljastajat eivät monissa tilanteissa saa kunnollista suojaa vastatoimia vastaan. Kun väärinkäytöksistä ei uskalleta ilmoittaa, ne jäävät pimentoon ja menetetään tilaisuus ehkäistä ja paljastaa unionin oikeuteen kohdistuvia rikkomisia, jotka voivat aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa Viitteitä siitä, minkä verran havaintoja jätetään ilmoittamatta, antavat erilaiset selvitykset, kuten vuonna 2017 toteutettu korruptiota koskeva erityiseurobarometri. Sen mukaan 81 prosenttia eurooppalaisista ilmoitti jättäneensä ilmoittamatta kokemastaan tai todistamastaan korruptiosta. Komission vuonna 2017 toteuttamassa julkisessa kuulemisessa 85 prosenttia vastaajista kertoi uskovansa, että työntekijät ilmoittavat yleisöön kohdistuvaa uhkaa tai haittaa koskevista huolenaiheistaan harvoin tai erittäin harvoin, koska pelkäävät oikeudellisia ja taloudellisia seurauksia. Tämä heikentää sisämarkkinoiden toimintaa. Esimerkiksi komission toimeksiannosta vuonna 2017 toteutetussa selvityksessä arvioitiin, että EU:ssa menetetään väärinkäytösten paljastajien puutteellisen suojelun seurauksena pelkästään julkisten hankintojen alalla vuosittain yhteensä 5,8–9,6 miljardia euroa. EU:n toimielimet ja eri sidosryhmät ovat vaatineet, että väärinkäytösten paljastajien suojelun epäyhtenäisyyteen olisi puututtava EU:n tason toimilla. Euroopan parlamentti kehotti 24. lokakuuta 2017 antamassaan päätöslauselmassa Legitiimeistä toimista yleisen edun hyväksi toimivien väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi heidän paljastaessaan luottamuksellisia tietoja yrityksistä ja julkisista elimistä ja 20. tammikuuta 2017 antamassaan päätöslauselmassa Väärinkäytösten paljastajien merkityksestä EU:n taloudellisten etujen suojaamisessa komissiota esittämään laaja-alaisen lainsäädäntöehdotuksen, jolla taataan väärinkäytösten paljastajien korkeatasoinen suojelu EU:ssa julkisella ja yksityisellä sektorilla sekä kansallisissa ja unionin toimielimissä. Neuvosto kehotti 11. lokakuuta 2016 antamissaan päätelmissä verotuksen avoimuudesta komissiota tutkimaan mahdollisuuksia toteuttaa tällä alalla EU:n toimia. Kansalaisyhteiskunnan järjestöt ja ammattiliitot ovat johdonmukaisesti vaatineet koko EU:n kattavan lainsäädännön antamista yleisen edun mukaisesti toimivien väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi. Komissio totesi vuonna 2016 antamassaan tiedonannossa EU:n lainsäädäntö: parempiin tuloksiin soveltamista parantamalla, että unionin oikeuden täytäntöönpanon valvonta on haasteellista, ja sitoutui panostamaan siihen voimakkaammin yleisen edun nimissä. Se korosti erityisesti, että ”[k]un ilmenee ongelmia (kuten autojen päästötestauksen ongelmat, vesien saastuminen, laittomat kaatopaikat, liikenteen turvallisuuden ja turvaamisen ongelmat), ne eivät useinkaan johdu EU:n lainsäädännön puutteesta vaan siitä, ettei EU:n lainsäädäntöä sovelleta tehokkaasti”. Komission antaman sitoumuksen mukaisesti tämän ehdotuksen tarkoituksena on hyödyntää täysimääräisesti väärinkäytösten paljastajien panos lainsäädännön täytäntöönpanon lujittamisessa. Ehdotuksessa esitettävä tasapainoinen valikoima yhteisiä vähimmäisvaatimuksia muodostaa vahvan suojan vastatoimia vastaan niille, jotka paljastavat väärinkäytöksiä tietyillä politiikanaloilla, joilla i) on tarpeen lujittaa täytäntöönpanoa; ii) ilmoittamatta jäävät väärinkäytökset ovat keskeinen täytäntöönpanoa heikentävä tekijä; ja iii) rikkomiset voivat aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. • Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa EU:n lainsäätäjä on jo tunnustanut väärinkäytösten paljastajien suojelun merkityksen täytäntöönpanon lujittamisessa monilla politiikanaloilla ja useiden välineiden yhteydessä. Sääntöjä, joissa säädetään (enemmän tai vähemmän yksityiskohtaisesti) ilmoituskanavien käyttöönotosta ja asianomaisten sääntöjen rikkomisesta ilmoittavien henkilöiden suojelusta, sisältyy jo useisiin säädöksiin, jotka koskevat muun muassa rahoituspalveluja, liikenneturvallisuutta ja ympäristönsuojelua. Ehdotuksella vahvistetaan kyseisten säädösten mukaista suojelua täydentämällä sitä uusilla säännöillä ja takeilla ja mukauttamalla niitä korkeatasoisen suojelun tasolle niiden erityispiirteet kuitenkin säilyttäen. Jotta direktiivin soveltamisala pysyisi ajan tasalla, komissio kiinnittää erityistä huomiota siihen, olisiko liitteen tarkistamista koskevia säännöksiä tarpeen sisällyttää sellaisiin myöhemmin annettaviin unionin säädöksiin, joiden yhteydessä väärinkäytösten paljastajien suojelu on merkityksellistä ja voi edistää täytäntöönpanon tuloksellisuutta. Direktiivin soveltamisalan mahdollista laajentamista muille unionin oikeuden aloille harkitaan myös siinä vaiheessa, kun komissio antaa kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta.

•Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Väärinkäytösten paljastajien vankan suojelun varmistaminen niin, että voidaan lujittaa unionin oikeuden täytäntöönpanoa ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla, edistää komission nykyisiä painopisteitä, joihin kuuluu erityisesti sisämarkkinoiden tuloksellisen toiminnan varmistaminen muun muassa parantamalla liiketoimintaympäristöä ja verotuksen oikeudenmukaisuutta ja edistämällä työelämän perusoikeuksien toteutumista. Väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevien sääntöjen käyttöönotto edistää unionin talousarvion suojelua ja niiden tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamista, joita sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja yritystoiminnan tasapuolinen kilpailuympäristö edellyttävät. Sen avulla voidaan myös ehkäistä ja paljastaa korruptiota, joka heikentää talouskasvua, koska se aiheuttaa yrityksille epävarmuutta, hidastaa prosesseja ja nostaa kustannuksia. Se edistää myös liiketoiminnan läpinäkyvyyttä ja tukee siten kestävää rahoitusta koskevaa EU:n strategiaa. Se edistää myös komission toimia oikeudenmukaisemman, läpinäkyvämmän ja tuloksellisemman verotuksen varmistamiseksi EU:ssa, kuten Panama-papereihin liittyvän skandaalin johdosta annetussa tiedonannossa esitetään. Sen avulla täydennetään erityisesti viimeaikaisia aloitteita, joiden tarkoituksena on suojella kansallisia talousarvioita haitallisilta verokäytänteiltä, sekä ehdotusta rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevien sääntöjen vahvistamisesta. Väärinkäytösten paljastajien tehostettu suojelu parantaa työntekijöiden suojelun tasoa yleensä Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin ja erityisesti sen periaatteiden nro 5 (oikeudenmukaiset työolot) ja 7b (irtisanotuille annettava suoja) mukaisesti. Yhdenmukaisen korkeatasoisen suojelun tarjoaminen henkilöille, jotka ilmoittavat työnsä yhteydessä (tehtävien luonteesta riippumatta) saamistaan tiedoista ja jotka sen vuoksi voivat joutua työnsä yhteydessä vastatoimien kohteeksi, turvaa työntekijöiden oikeudet laajassa merkityksessä. Tällainen suojelu on erityisen tärkeää niille, jotka ovat epävarmassa työsuhteessa tai rajat ylittävässä tilanteessa. Väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevat säännöt ovat yhdenmukaiset niiden voimassa olevien suojelua koskevien unionin säädösten kanssa, jotka koskevat i) yhdenvertaista kohtelua ja joissa säädetään suojelusta sellaisia vastatoimenpiteitä vastaan, jotka johtuvat reagoinnista valitukseen tai oikeudelliseen menettelyyn, jonka tarkoituksena on varmistaa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudatetaan ja ii) häirinnältä suojelua. Tällä direktiivillä ei rajoiteta suojelua, joka on myönnetty työntekijöille, jotka ilmoittavat unionin työ- ja sosiaalilainsäädännön rikkomisesta. Väärinkäytösten paljastajien suojelu työn yhteydessä on yhdenmukaista sen suojelun kanssa, joka voimassa olevassa unionin työlainsäädännössä myönnetään työntekijöille ja heidän edustajilleen silloin kun he ottavat työnantajansa kanssa esiin lainsäädännön noudattamista koskevia kysymyksiä. Työterveyttä ja -turvallisuutta koskevien sääntöjen osalta puitedirektiivissä 89/391/ETY säädetään, että työntekijöille ja heidän edustajilleen ei saa koitua haittaa siitä, että pyytävät työnantajalta asianmukaisia toimenpiteitä ja tekevät ehdotuksia työntekijöihin kohdistuvien vaarojen vähentämiseksi tai vaarojen aiheuttajien poistamiseksi. Työntekijöillä ja heidän edustajillaan on oikeus saattaa asia toimivaltaisten kansallisten viranomaisten käsiteltäväksi, jos he katsovat, että työnantajan suorittamat toimenpiteet ja käyttämät keinot eivät ole riittäviä työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi. Komissio pyrkii edistämään työterveyttä ja työturvallisuutta koskevan voimassa olevan EU:n säädöskehyksen täytäntöönpanon kehittämistä ja siihen sisältyvien sääntöjen noudattamista. EU:n toimielinten ja elinten työntekijät voivat turvautua väärinkäytösten paljastajien suojeluun henkilöstösääntöjen ja unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen mukaisesti. Henkilöstösääntöjä muutettiin vuonna 2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 723/2004. Muutoksilla muun muassa otettiin käyttöön menettelyjä petosten, korruption tai vakavien sääntöjenvastaisuuksien ilmoittamista varten sekä säädettiin rikkomisista ilmoittavien EU:n työntekijöiden suojelemisesta haitallisilta seurauksilta. Työmarkkinaosapuolilla on keskeinen ja monimuotoinen rooli väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevien sääntöjen täytäntöönpanossa. Itsenäisten ammatinharjoittajien edustajilla on keskeinen tehtävä edistää väärinkäytöksiä koskevien paljastusten tekemistä osana hyvää hallintotapaa. Työmarkkinaosapuolten välisellä vuoropuhelulla voidaan varmistaa, että ilmoitukset tuottavat tulosta ja että käyttöön otetaan suojelujärjestelyjä, joiden yhteydessä otetaan huomioon Euroopan työpaikkojen todellisuus sekä työntekijöiden ja yritysten tarpeet. Työntekijöitä ja ammattiliittoja olisi kuultava kattavasti, kun suunnitellaan väärinkäytöksistä ilmoittamista helpottavia sisäisiä menettelyjä. Tällaisista menettelyistä voidaan neuvotella myös työehtosopimuksia koskevien neuvottelujen yhteydessä. Ammattiliitot voivat myös ottaa vastaan väärinkäytöksiä koskevia ilmoituksia tai julkisia paljastuksia, ja niillä voi olla keskeinen asema neuvojen ja tuen antamisessa väärinkäytöksistä ilmoittaville tai ilmoittamista harkitseville henkilöille. Ehdotus edistää myös useiden sellaisten keskeisten EU:n politiikkojen tuloksellisen täytäntöönpanon lujittamista, jotka vaikuttavat suoraan sisämarkkinoiden toteuttamiseen. Tällaisia aloja ovat tuoteturvallisuus, liikenneturvallisuus, ympäristönsuojelu, ydinturvallisuus, elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuus, eläinten terveys ja hyvinvointi, kansanterveys, kuluttajansuoja, kilpailuasiat, yksityisyyden ja henkilötietojen suoja sekä verkko- ja tietojärjestelmien turvallisuus. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotuksen oikeusperustan muodostavat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 16, 33, 43 ja 50 artikla, 53 artiklan 1 kohta, 62, 91, 100, 103, 109, 114, 168, 169, 192, 207 ja 325 artikla sekä Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) perustamissopimuksen 31 artikla. Mainituissa artikloissa esitetään oikeusperusta, jonka nojalla unionin oikeuden täytäntöönpanoa voidaan tehostaa i)hyväksymällä uusia säännöksiä väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi, jotta voidaan lujittaa sisämarkkinoiden toimintaa ja niiden unionin politiikkojen asianmukaista täytäntöönpanoa, jotka koskevat tuoteturvallisuutta, liikenneturvallisuutta, ympäristönsuojelua, ydinturvallisuutta, elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta, eläinten terveyttä ja hyvinvointia, kansanterveyttä, kuluttajansuojaa, yksityisyyden ja henkilötietojen suojaa, verkko- ja tietojärjestelmien turvallisuutta, kilpailuasioita ja unionin taloudellisten etujen suojelua; ii)varmistamalla väärinkäytösten paljastajien yhdenmukainen korkeatasoinen suojelu silloin kun alakohtaisissa unionin säädöksissä on jo annettu asiaa koskevat säännöt. •Toissijaisuusperiaate Jäsenvaltiot eivät voi yksinään tai ilman koordinointia riittävällä tavalla saavuttaa tavoitetta, joka on unionin oikeuden täytäntöönpanon lujittaminen väärinkäytösten paljastajien suojelun avulla. Siinä tapauksessa kansallisen tason suojelu pysyisi edelleen epäyhtenäisenä. Tällainen epäyhtenäisyys heikentäisi edelleen EU:n politiikkojen toimintaa yksittäisissä jäsenvaltioissa, mikä puolestaan aiheuttaisi heijastusvaikutuksia muissa jäsenvaltioissa. Julkisia hankintoja tai kilpailuasioita koskevien EU:n sääntöjen rikkominen vääristää kilpailua sisämarkkinoilla, nostaa liiketoimintakustannuksia ja vähentää investointiympäristön houkuttelevuutta. Aggressiiviset verosuunnittelujärjestelyt aiheuttavat epäreilua verokilpailua ja johtavat sekä jäsenvaltioille että EU:n talousarvioon kuuluvien verotulojen menettämiseen. Rikkomiset, jotka koskevat tuoteturvallisuutta, liikenneturvallisuutta, ympäristönsuojelua, ydinturvallisuutta, elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta, eläinten terveyttä ja hyvinvointia, kansanterveyttä, kuluttajansuojaa, yksityisyyden ja henkilötietojen suojaa sekä verkko- ja tietojärjestelmien turvallisuutta, voivat aiheuttaa vakavia riskejä, joiden vaikutukset ulottuvat yli jäsenvaltioiden rajojen. Unionin taloudellisten etujen suojelun osalta SEUT-sopimuksen 310 artiklan 6 kohdassa ja 325 artiklan 1 ja 4 kohdassa määrätään, että unionin taloudellisia etuja suojataan laittomalta toiminnalta unionin toimenpiteillä, joilla on ennaltaehkäisevä vaikutus ja jotka tarjoavat yhtäläisen ja tehokkaan suojan. Näin ollen on selvää, että unionin oikeuden täytäntöönpanoa voidaan parantaa vain unionin tason lainsäädäntötoimilla varmistamalla väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevat yhdenmukaiset vähimmäisvaatimukset. Vain unionin toimilla voidaan luoda yhdenmukaisuutta ja varmistaa, että väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevat voimassa olevat alakohtaiset unionin säännöt ovat keskenään yhdenmukaisia. •Suhteellisuusperiaate

Tämä ehdotus on oikeasuhteinen unionin oikeuden täytäntöönpanon lujittamista koskevaan tavoitteeseen nähden eikä siinä ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Ensinnäkin siinä vahvistetaan yhteiset vähimmäisvaatimukset rikkomisista ilmoittavien henkilöiden suojelemiseksi vain sellaisilla aloilla, joilla i) täytäntöönpanoa on tarpeen tehostaa; ii) se, että väärinkäytöksistä ei ilmoiteta riittävästi, on olennainen täytäntöönpanoa heikentävä tekijä, ja iii) rikkomiset voivat aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. Tästä syystä ehdotuksessa keskitytään aloihin, joihin liittyy selkeä EU:n tason ulottuvuus ja joilla sen vaikutus täytäntöönpanoon on vahvin. Toiseksi ehdotuksessa vahvistetaan ainoastaan suojelua koskevat vähimmäisvaatimukset, joten jäsenvaltiot voivat halutessaan ottaa käyttöön tai pitää voimassa väärinkäytösten paljastajien oikeuksien kannalta suotuisampia säännöksiä. Kolmanneksi ehdotuksen täytäntöönpanosta (eli sisäisten ilmoituskanavien käyttöönotosta) keskisuurille yrityksille aiheutuvat kustannukset eivät ole merkittäviä, kun taas siitä saatava hyöty, joka parantaa yritysten suorituskykyä ja vähentää kilpailun vääristymistä, vaikuttaa huomattavalta. Ellei rahoituspalveluja koskevista erityisistä poikkeuksista muuta johdu, pienet ja mikroyritykset on pääsääntöisesti vapautettu velvollisuuksista, jotka koskevat sisäisten menettelyjen käyttöönottoa väärinkäytöksistä ilmoittamista varten ja jatkotoimien toteuttamista ilmoitusten perusteella. Myös jäsenvaltioille aiheutuvien täytäntöönpanokustannusten arvioidaan jäävän rajallisiksi, koska jäsenvaltiot voivat saattaa uuden velvoitteen osaksi kansallista lainsäädäntöään voimassa olevaan alakohtaiseen säädöskehykseen perustuvien rakenteiden pohjalta. •Toimintatavan valinta Vähimmäistason yhdenmukaistamista koskeva direktiivi on suhteellisuusperiaatteen mukaisesti asianmukainen väline, jonka avulla voidaan hyödyntää väärinkäytösten paljastamisesta saatavia etuja unionin oikeuden täytäntöönpanossa. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Sidosryhmien kuuleminen Ehdotus perustuu komission vuonna 2017 toteuttamaan laajaan kuulemiseen, johon sisältyivät edellä mainittu 12 viikkoa kestänyt julkinen kuuleminen, kolme kohdennettua sidosryhmien kuulemista, kaksi jäsenvaltioiden asiantuntijoille tarkoitettua työpajaa ja yksi tutkijoille ja edunvalvonnan asiantuntijoille tarkoitettu työpaja. Komissio sai julkiseen kuulemiseen 5 707 vastausta. Niistä 97 prosenttia (5 516) oli peräisin yksityishenkilöiltä. Loput 3 prosenttia vastaajista (191 vastausta) edustivat jotakin organisaatiota. Kaksi kolmasosaa vastaajista (sekä yksityishenkilöistä että organisaatioista) oli peräisin Saksasta (43 %) ja Ranskasta (23 %). Espanjasta vastaajia oli 7 prosenttia, Italiasta ja Belgiasta 5 prosenttia kummastakin ja Itävallasta 6 prosenttia. Loput vastaukset jakautuivat muiden jäsenvaltioiden kesken. Lähes kaikki vastaajat (99,4 %) olivat yhtä mieltä siitä, että väärinkäytösten paljastajia on suojeltava, ja 96 prosenttia vastaajista ilmoitti kannattavansa vahvasti tätä koskevien oikeudellisesti sitovien vähimmäisvaatimusten hyväksymistä unionin lainsäädännössä. Vastaajien mukaan väärinkäytösten suojelua tarvitaan erityisesti neljällä seuraavalla alalla: i) petosten ja korruption torjunta (95 % vastaajista); ii) verovilpin ja veronkierron torjunta (93 % vastaajista); iii) ympäristönsuojelu (93 % vastaajista); ja iv) kansanterveyden ja turvallisuuden suojelu (92 % vastaajista). Muutamat jäsenvaltiot totesivat komission järjestämien työpajojen ja julkisen kuulemisen yhteydessä, että EU:n säädösaloitteessa olisi noudatettava toissijaisuusperiaatetta. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Komission tilaamassa ulkoisessa selvityksessä arvioitiin, mitä määrällisiä ja laadullisia vaikutuksia ja etuja väärinkäytösten paljastajien suojelun toteuttaminen voisi tuoda unionin ja kansallisen lainsäädännön eri aloilla. Selvityksessä esitetty analyysi ja näyttö otettiin huomioon ongelman määrittämisessä ja komission tarkastelemien eri vaihtoehtojen arvioinnissa. •Vaikutustenarviointi Ehdotuksesta tehtiin vaikutustenarviointi. Sääntelyntarkastelulautakunta antoi ehdotuksesta 26. tammikuuta 2018 kielteisen lausunnon, jossa oli yksityiskohtaisia huomautuksia. Lautakunnalle toimitettiin 15. helmikuuta tarkistettu versio, josta se antoi 5. maaliskuuta myönteisen lausunnon, jossa oli muutamia huomautuksia. Huomautukset on otettu huomioon lopullisessa vaikutustenarviointiraportissa. Perusskenaarion (eli nykytilanteen säilyttämisen) ohella arvioitiin neljää toimintavaihtoehtoa, joista kaksi hylättiin. Hylätyt vaihtoehdot olivat i) SEUT-sopimuksen 50 artiklan 2 kohdan g alakohtaan perustuva lainsäädäntöaloite, jonka avulla parannettaisiin yksityisen sektorin lahjomattomuutta hyväksymällä ilmoittamiskanavien käyttöönottoa koskevat vähimmäisvaatimukset, ja ii) SEUT-sopimuksen 153 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaan perustuva lainsäädäntöaloite, jonka avulla parannettaisiin työympäristöä työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden ja työolojen suojelemiseksi. Ensin mainitussa tapauksessa oikeusperusta ei olisi mahdollistanut julkisen sektorin mukaan ottamista, vaan ulkoista ilmoittamista (eli toimivaltaisille viranomaisilla tehtäviä ilmoituksia) varten tarkoitettujen kanavien saatavuus ja ominaisuudet sekä se, missä määrin ja millä tavoin väärinkäytösten paljastajia suojellaan vastatoimilta, olisi jätetty jäsenvaltioiden lainsäädännön varaan.

Toisen aloitteen osalta direktiivin henkilöllinen soveltamisala olisi rajoittunut työntekijöihin, jolloin muut mahdolliset väärinkäytösten paljastajat, kuten itsenäiset ammatinharjoittajat ja toimeksisaajat, olisivat jääneet vaille suojelua, vaikka heillä voi saatavilla olevan näytön ja kansainvälisten normien perusteella olla ratkaiseva asema yleiseen etuun kohdistuvien uhkien tai haittojen paljastamisessa, minkä vuoksi myös he tarvitsevat suojelua vastatoimia vastaan. Rajallinen soveltamisala olisi merkittävä puute väärinkäytösten paljastajien suojelussa EU:n tasolla, kun keskeiset potentiaalisten ilmoittajien ryhmät olisivat jääneet vaille suojelua. Tällaisen aloitteen tuloksellisuus unionin oikeuden täytäntöönpanon parantamisessa olisi niin ikään jäänyt rajalliseksi. Henkilöllisen soveltamisalan rajoittuneisuutta ei olisi voitu korvata suojelua laajentamalla, koska kyseinen oikeusperusta ei tarjoa laajempaa suojelua kuin valitut toimintavaihtoehdot. Suojelun ulottaminen koskemaan myös tilanteita, joihin ei liity rajat ylittävää ulottuvuutta tai muita heijastusvaikutuksia tai joilla ei ole yhtymäkohtia unionin oikeuteen tai unionin taloudellisiin etuihin, olisi niin ikään ollut laaja-alainen ja sen vuoksi varsin kallis EU:n sääntelytoimenpide. Tarkastellut toimintavaihtoehdot olivat seuraavat: i) komission suositus, jossa annetaan jäsenvaltioille ohjeita väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevista keskeisistä seikoista ja täydennetään tätä kansallisia viranomaisia tukevilla liitännäistoimilla; ii) direktiivi, jossa säädetään väärinkäytösten paljastajien suojelusta unionin taloudellisten etujen alalla ja täydennetään tätä tiedonannolla, jossa esitetään EU:n tason toimintakehys ja kansallisia viranomaisia tukevia liitännäistoimia; iii) direktiivi, jossa säädetään väärinkäytösten paljastajien suojelusta tietyillä aloilla (mm. unionin taloudelliset edut), joilla on tarpeen puuttua siihen, että väärinkäytöksistä ei ilmoiteta, jotta voidaan tehostaa unionin oikeuden täytäntöönpanoa, koska rikkomiset voivat aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa; iv) samanlainen direktiivi kuin alakohdassa iii) täydennettynä alakohdassa ii) tarkoitetulla tiedonannolla. Viimeksi mainittu vaihtoehto valittiin toteutettavaksi tämän ehdotuksen pohjalta. Tällainen soveltamisalaltaan laaja lainsäädäntöaloite soveltuu erityisen hyvin vallitsevan epäyhtenäisyyden korjaamiseen. Se myös parantaa oikeusvarmuutta, niin että voidaan tuloksellisesti puuttua siihen, että väärinkäytöksiä jää ilmoittamatta, ja tehostaa unionin oikeuden täytäntöönpanoa kaikilla niillä aloilla, joilla rikkomiset voivat todetusti aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. Ehdotukseen liittyvä tiedonanto, jossa esitetään komission suunnittelemia lisätoimenpiteitä ja hyviä käytäntöjä, joita voidaan toteuttaa jäsenvaltioiden tasolla, edistää väärinkäytösten paljastajien tehokasta suojelua. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto tuo taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöhyötyjä. Se tukee kansallisia viranomaisia niiden pyrkimyksissä paljastaa ja ehkäistä EU:n talousarvioon kohdistuvia petoksia ja korruptiota (menetettyjen tulojen riskin arvioidaan olevan nykyään 179–256 miljardia euroa vuodessa). Muilla sisämarkkinoiden osa-alueilla, kuten julkisten hankintojen alalla, hyötyjen arvioidaan olevan 5,8–9,6 miljardia euroa vuodessa koko EU:ssa. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto tukee tehokkaasti myös veronkierron torjuntaa. Verotuloja menetetään voitonsiirtojen vuoksi sekä jäsenvaltioissa että EU:n tasolla arviolta 50–70 miljardia euroa vuodessa. Kun väärinkäytösten paljastajien suojelua tehostetaan, 40 prosenttia EU:n työntekijöistä saa heiltä toistaiseksi kokonaan puuttuvan suojan vastatoimia vastaan, ja 20 prosenttia työntekijöistä saa entistä paremmantasoisen suojan. Samalla paranevat sekä yksityisen että julkisen sektorin lahjomattomuus ja läpinäkyvyys, mikä edistää reilua kilpailua ja tasapuolisia toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla. Julkisen sektorin kertaluontoisten täytäntöönpanokustannusten odotetaan olevan 204,9 miljoonaa euroa ja käyttökustannusten sen jälkeen 319,9 miljoonaa euroa vuodessa. Yksityisellä sektorilla (keskisuurten ja suurten yritysten osalta) kertaluontoisten kokonaiskustannusten odotetaan olevan 542,9 miljoonaa euroa ja käyttökustannusten sen jälkeen 1 016,6 miljoonaa euroa vuodessa. Kertaluonteiset kokonaiskustannukset olisivat näin ollen yksityisellä ja julkisella sektorilla yhteensä 747,8 miljoonaa euroa ja käyttökustannukset sen jälkeen 1 336,6 miljoonaa euroa vuodessa. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Jotta voidaan ottaa huomioon yksityisten yritysten koko, ehdotuksessa on pääsääntöisesti vapautettu mikroyritykset ja pienet yritykset velvollisuudesta ottaa käyttöön sisäiset ilmoituskanavat. Tällaisten yritysten työntekijät voivat tarvittaessa tehdä ulkoisen ilmoituksen suoraan toimivaltaisille kansallisille viranomaisille. Tämä yleinen vapautus ei kuitenkaan koske rahoituspalvelujen alalla toimivia mikroyrityksiä ja pieniä yrityksiä, vaan niiden on perustettava sisäiset ilmoituskanavat rahoituspalveluja koskevaan voimassa olevaan unionin säännöstöön perustuvien velvoitteiden mukaisesti. Näille yrityksille aiheutuvat kustannukset (uponneet kustannukset) ovat minimaalisia, koska niillä on jo nyt velvollisuus ottaa käyttöön sisäiset ilmoituskanavat voimassa olevien unionin sääntöjen mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat myös asianmukaisen riskinarvioinnin perusteella vaatia tietyillä aloilla toimivia pieniä yrityksiä ottamaan käyttöön sisäiset ilmoituskanavat, jos se on tarpeen niiden oman analyysin ja kansallisten tarpeiden perusteella. Tällaisessa riskinarvioinnissa on otettava huomioon alan erityispiirteet ja arvioitava riskit ja se, onko tarpeen velvoittaa yritykset perustamaan sisäisiä ilmoituskanavia. Keskisuurille yrityksille sisäisten ilmoituskanavien perustamisesta aiheutuvat kustannukset eivät ole merkittäviä. Kutakin keskisuurta yritystä kohti kertaluonteiset täytäntöönpanokustannukset ovat 1 374 euroa ja käyttökustannukset 1 054,6 euroa vuodessa. Pieniä ja mikroyrityksiä koskeva yleinen vapautus tästä velvollisuudesta ei koske rahoituspalvelujen alalla toimivia yrityksiä eikä yrityksiä, jotka ovat alttiina rahanpesulle tai terrorismin rahoitukselle. •Perusoikeudet Koska ehdotus parantaa väärinkäytösten paljastajien suojelun tasoa, se edistää erityisesti seuraavien perusoikeuksien toteutumista: i)Sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus (perusoikeuskirjan 11 artikla): Jos väärinkäytösten paljastajilla ei ole riittävää suojaa vastatoimia vastaan, se heikentää yksilöiden sananvapautta sekä yleisön oikeutta saada tietoja ja tiedotusvälineiden vapautta. Väärinkäytösten paljastajien suojelun lujittaminen ja sen edellytysten selkeyttäminen myös silloin kun tietoja toimitetaan julkisuuteen, antaa mahdollisuuden ilmoittaa väärinkäytöksistä myös tiedotusvälineille ja kannustaa siihen. ii)Oikeudenmukaiset ja kohtuulliset työolot ja työehdot (perusoikeuskirjan 30 ja 31 artikla): Väärinkäytösten paljastajien parempi suojelu taataan ottamalla käyttöön ilmoituskanavat ja parantamalla suojelua työn yhteydessä toteutettuja vastatoimia vastaan. iii)Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen, henkilötietojen suoja, terveyden suojelu, ympäristönsuojelu, kuluttajansuoja (perusoikeuskirjan 7, 8, 35, 37 ja 38 artikla) sekä oikeutta hyvään hallintoon koskeva yleinen periaate (41 artikla): Myönteiset vaikutukset kohdistuvat myös näihin oikeuksiin, koska ehdotus edistää rikkomusten havaitsemista ja ehkäisemistä. Yleensäkin ehdotus lisää väärinkäytöksistä ilmoittamista ja toimii soveltamisalaansa kuuluvilla aloilla pelotteena kaikenlaisia unionin oikeuden täytäntöönpanoon liittyviä perusoikeuksien loukkauksia vastaan. Ehdotuksella pyritään tasapainoiseen lähestymistapaan varmistamalla myös muiden mahdollisesti rikkomisten kohteeksi joutuvien oikeuksien kunnioittaminen, jotka kuuluvat sekä väärinkäytösten paljastajille että ilmoituksen kohteena oleville henkilöille, kuten oikeus yksityiselämän suojaan ja henkilötietojen suojaan (perusoikeuskirjan 7 ja 8 artikla), sekä ilmoituksen kohteena olevan henkilön oikeus syyttömyysolettamaan ja puolustukseen (perusoikeuskirjan 47 ja 48 artikla). Myös vaikutukset elinkeinovapauteen (perusoikeuskirjan 16 artikla) ovat sopusoinnussa perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan kanssa. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia EU:n talousarvioon. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen ehdotetun direktiivin täytäntöönpanosta kahden vuoden kuluttua ja kertomuksen sen soveltamisesta kuuden vuoden kuluttua siitä kun määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt. Näin varmistetaan, että on riittävästi aikaa arvioida, miten ehdotettu direktiivi on toiminut, ja tarkastella mahdollisten lisätoimenpiteiden tarvetta, kuten sitä, olisiko väärinkäytösten paljastajien suojelua laajennettava muille aloille.

Komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle myös kertomuksen, jossa arvioidaan ehdotetun direktiivin kansallista täytäntöönpanolainsäädäntöä, kuuden vuoden kuluttua siitä kun määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt. Tätä varten on määritetty arviointiperusteet, joiden avulla voidaan arvioida saavutettua edistymistä sekä ehdotetun direktiivin täytäntöönpanon että sen soveltamisen osalta (ks. vaikutustenarvioinnin 8 jakso). Jotta saataisiin tietoja täytäntöönpanokertomuksen laatimista ja arviointiperusteiden tarkastelua varten, ehdotetussa säädöksessä velvoitetaan jäsenvaltiot keräämään tietoja vastaanotettujen väärinkäytöksiä koskevien ilmoitusten ja niiden perusteella aloitettujen menettelyjen lukumäärästä, väärinkäytösten kohteena olevista oikeudenaloista sekä menettelyjen tuloksista ja niiden taloudellisista vaikutuksista eli takaisinperittyjen varojen määrästä sekä tietoon tulleista vastatoimista. Nämä tiedot otetaan huomioon myös Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) laatimissa kertomuksissa, ja niitä voidaan täydentää Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) ja Euroopan oikeusasiamiehen vuosikertomuksissa. Edellä mainittuja jäsenvaltioiden keräämiä tietoja täydennetään myös tiedoilla, jotka saadaan muun muassa korruptiota koskevan erityiseurobarometrin kautta ja sellaisen voimassa olevan alakohtaisen EU:n lainsäädännön täytäntöönpanokertomuksista, jossa jo säädetään väärinkäytösten paljastajien suojelusta. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotus perustuu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka nojautuu Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa vahvistettuun sananvapautta koskevaan oikeuteen, sekä periaatteisiin, jotka Euroopan neuvosto on esittänyt tältä pohjalta vuonna 2014 antamassaan väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevassa suosituksessa. Lisäksi lähteinä on käytetty muita edellä mainittuja kansainvälisiä normeja ja hyviä käytänteitä sekä EU:n perusoikeuksia ja sääntöjä. I luku (1–3 artikla): Direktiivin soveltamisala ja määritelmät. Ehdotetun direktiivin 1 artiklassa luetellaan alat, joilla väärinkäytösten paljastajien suojelu on käytettävissä olevien tietojen perusteella tarpeen, jotta voidaan lujittaa sellaisten unionin sääntöjen täytäntöönpanoa, joiden rikkominen voi aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. Ehdotuksen 2 artiklassa esitetään direktiivin henkilöllinen soveltamisala. Väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevan Euroopan neuvoston suosituksen mukaisesti soveltamisala kattaa mahdollisimman laajasti eri henkilöryhmiä, jotka työnsä yhteydessä (riippumatta tehtävien luonteesta tai siitä, saavatko he niistä palkkaa) ovat sellaisessa erityisasemassa, että saavat tietoja rikkomisista, jotka voivat aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa, ja jotka voivat joutua vastatoimien kohteeksi, jos he ilmoittavat tällaisista väärinkäytöksistä, sekä muihin ryhmiin kuuluvia henkilöitä, jotka direktiivin soveltamista varten voidaan rinnastaa edellä mainittuihin ryhmiin, kuten osakkeenomistajat, vapaaehtoistyöntekijät, palkattomat harjoittelijat ja työnhakijat. Ehdotuksen 3 artiklassa esitetyt määritelmät perustuvat väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevaan Euroopan neuvoston suositukseen. Erityisesti ilmoittavan henkilön ja vastatoimien käsitteet määritellään mahdollisimman laajasti, jotta voidaan varmistaa väärinkäytösten ilmoittajien tehokas suojelu keinona lujittaa unionin oikeuden täytäntöönpanoa. II luku (4–5 artikla): Jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että yksityisen ja julkisen sektorin oikeushenkilöt ottavat käyttöön asianmukaiset ilmoituskanavat ja menettelyt ilmoitusten vastaanottamista ja niihin perustuvia jatkotoimia varten. Velvollisuuden tarkoituksena on varmistaa, että tiedot tapahtuneista tai mahdollisista unionin oikeuden rikkomisista päätyvät nopeasti niiden tietoon, jotka ovat lähinnä ongelman alkulähdettä ja joilla on parhaat edellytykset tutkia sitä ja toimivaltuudet korjata se mahdollisuuksien mukaan. Ehdotuksen 4 artiklassa vahvistetaan periaate, jonka mukaan velvollisuutta ottaa käyttöön sisäinen ilmoituskanava olisi mukautettava oikeushenkilöiden koon mukaan ja jonka mukaan yksityisen sektorin oikeushenkilöiden osalta olisi otettava huomioon niiden toiminnasta yleiseen etuun kohdistuvan riskin taso. Mikroyritykset ja pienet yritykset vapautetaan velvollisuudesta ottaa käyttöön sisäinen ilmoituskanava, paitsi jos ne toimivat unionin lainsäädännössä tarkoitettujen rahoituspalvelujen alalla. Ehdotuksen 5 artiklassa vahvistetaan vähimmäisvaatimukset, jotka sisäisten ilmoituskanavien ja ilmoitusten perusteella aloitettujen jatkotoimien olisi täytettävä. Siinä edellytetään erityisesti, että ilmoituskanavien yhteydessä taataan ilmoittavan henkilön henkilöllisyyden luottamuksellisuus, mikä on koko väärinkäytösten paljastajien suojelun perusta. Lisäksi siinä edellytetään, että henkilö tai yksikkö, jolla on toimivalta vastaanottaa ilmoituksia, toteuttaa sen perusteella tarvittavat jatkotoimet huolellisesti ja ilmoittaa näistä toimista ilmoittajalle kohtuullisessa ajassa. Niiden oikeushenkilöiden, joissa on käytössä sisäisiä ilmoitusmenettelyjä, on tiedotettava näistä menettelyistä sekä menettelyistä, joiden mukaisesti voidaan tehdä ulkoinen ilmoitus toimivaltaisille viranomaisille, ymmärrettävässä ja helposti saatavilla olevassa muodossa. III luku (6–12 artikla): Jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että toimivaltaisilla viranomaisilla on käytössään ulkoiset ilmoituskanavat ja menettelyt ilmoitusten vastaanottamista ja niiden perusteella toteutettavia jatkotoimia varten. Lisäksi esitetään tällaisia kanavia ja menettelyjä koskevat vähimmäisvaatimukset. Ehdotuksen 6 artiklan mukaan jäsenvaltioiden toimivaltaisiksi nimeämien viranomaisten olisi otettava käyttöön riippumattomat ja erilliset ulkoiset ilmoituskanavat, jotka ovat turvallisia ja joilla varmistetaan luottamuksellisuus, ja toteutettava ilmoitusten perusteella tarvittavat jatkotoimet ja annettava palautetta ilmoittaville henkilöille kohtuullisessa ajassa. Ehdotuksen 7 artiklassa vahvistetaan ulkoisia ilmoituskanavia koskevat vähimmäisvaatimukset. Ehdotuksen 8 artiklassa edellytetään, että toimivaltaisilla viranomaisilla on henkilöstöä, jolle on annettu tehtäväksi rikkomisia koskevien ilmoitusten käsittely ja joka on saanut tätä varten erityisen koulutuksen. Lisäksi siinä määritellään tällaisen henkilöstön tehtävät. Ehdotuksen 9 artiklassa säädetään vaatimuksista, jotka ulkoisiin ilmoituksiin sovellettavien menettelyjen on täytettävä, kuten myöhempi yhteydenpito ilmoittavaan henkilöön, määräaika jonka kuluessa hänelle on annettava palautetta, ja sovellettavat luottamuksellisuutta koskevat järjestelyt. Näiden menettelyjen olisi erityisesti varmistettava sekä ilmoittavan henkilön että ilmoituksen kohteena olevan henkilön henkilötietojen suojelu. Ehdotuksen 10 artiklassa säädetään, että toimivaltaisten viranomaisten olisi annettava tietoa käytettävissä olevista ilmoituskanavista ja ilmoitusten vastaanottamisessa ja niihin perustuvissa jatkotoimissa sovellettavista menettelyistä käyttäjäystävällisellä ja helposti saatavilla olevalla tavalla. Ehdotuksen 11 artiklassa säädetään, että kaikista ilmoituksista on pidettävä asianmukaisesti kirjaa. Ehdotuksen 12 artiklassa säädetään, että kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on tarkistettava säännöllisesti ilmoitusten vastaanottamisessa ja niihin perustuvissa jatkotoimissa sovellettavia menettelyjään. IV luku (13–18 artikla): Ilmoittavien henkilöiden ja ilmoitusten kohteena olevien henkilöiden suojelua koskevat vähimmäisvaatimukset. Ehdotuksen 13 artiklassa vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä ilmoittavat henkilöt voivat saada tämän direktiivin mukaista suojelua. Siinä edellytetään erityisesti, että väärinkäytösten paljastajilla on täytynyt olla perusteltu syy uskoa, että ilmoitetut tiedot ovat olleet paikkansapitäviä ilmoittamisen ajankohtana. Tämä on keskeinen tae ilkivaltaisia tai perättömiä ilmoituksia vastaan, sillä sen avulla varmistetaan, että ne, jotka tahallaan ja tietoisesti ilmoittavat vääriä tai harhaanjohtavia tietoja, eivät ole oikeutettuja suojeluun. Toisaalta se varmistaa, että ilmoittava henkilö ei menetä suojelua siinä tapauksessa, että hän on tehnyt aiheettoman ilmoituksen vilpittömässä mielessä. Ilmoittavalla henkilöllä olisi vastaavasti oltava oikeus tämän direktiivin mukaiseen suojeluun, jos hänellä oli perusteltu syy uskoa, että ilmoitetut tiedot kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. Lisäksi ilmoittavien henkilöiden edellytetään yleensä käyttävän ensin sisäisiä ilmoituskanavia. Jos ne eivät toimi tai jos niiden ei voida kohtuudella odottaa toimivan, he voivat tehdä ilmoituksen toimivaltaisille viranomaisille ja viime kädessä julkisuuteen / tiedotusvälineille. Tämä vaatimus on tarpeen sen varmistamiseksi, että tiedot päätyvät niille henkilöille, jotka voivat varhaisessa vaiheessa ja tuloksellisesti edistää yleiseen etuun kohdistuvien riskien ratkaisemista ja ehkäistä tietojen julkistamisesta aiheutuvan perusteettoman maineen vahingoittumisen. Toisaalta 13 artiklassa säädetään tähän sääntöön sovellettavista poikkeuksista silloin kun sisäiset ja/tai ulkoiset ilmoituskanavat eivät toimi tai niiden ei voida kohtuudella odottaa toimivan. Näin varmistetaan tarvittava joustavuus, jotta ilmoittava henkilö voi valita soveltuvimman ilmoituskanavan asiaan liittyvien olosuhteiden mukaisesti. Lisäksi artiklassa sallitaan suojelu myös silloin kun tiedot on julkistettu, ottaen huomioon demokraattiset periaatteet, kuten läpinäkyvyys ja vastuullisuus, ja sananvapautta ja tiedotusvälineiden vapautta koskevat perusoikeudet. Ehdotuksen 14 artiklassa vahvistetaan luettelo, jossa on esimerkkejä erilaisista vastatoimista. Ehdotuksen 15 artiklassa edellytetään, että kaikenlaiset vastatoimet kielletään, ja esitetään muita toimenpiteitä, joita jäsenvaltioiden olisi toteutettava väärinkäytöksistä ilmoittavien henkilöiden suojelemiseksi. Näitä toimenpiteitä ovat mm. seuraavat:

·Yleisölle on annettava puolueetonta tietoa ja neuvontaa tarjolla olevista menettelyistä ja oikeussuojakeinoista, joilla väärinkäytösten paljastajia suojataan vastatoimilta, helposti saatavilla olevassa muodossa ja maksutta; ·Ilmoittavat henkilöt on vapautettava vastuuvelvollisuudesta silloin kun he rikkovat sopimukseen tai lakiin perustuvaa tietojen ilmaisemista koskevaa rajoitusta; ·Käänteisen todistustaakan soveltaminen siten, että ilmeisiä vastatoimia koskevissa tapauksissa väärinkäytösten paljastajaan kohdistuvia toimia toteuttavan henkilön on osoitettava, etteivät kyseessä ole väärinkäytösten paljastamisesta johtuvat vastatoimet; ·Ilmoittavien henkilöiden saatavilla on oltava tarvittaessa korjaavia toimenpiteitä vastatoimia vastaan, mukaan lukien välitoimet oikeudellisen menettelyn tulosta odotettaessa, kansallisen kehyksen mukaisesti; ·Sen varmistaminen, että jos väärinkäytösten paljastajaa vastaan aloitetaan muutoin kuin työn yhteydessä oikeudellinen menettely, joka koskee esimerkiksi kunnianloukkausta tai tekijänoikeuden tai salassapitovelvollisuuden rikkomista, hän voi vedota puolustuksessaan siihen, että on tehnyt ilmoituksen tai ilmaissut tietonsa tämän direktiivin mukaisesti. Ehdotuksen 16 artiklassa selvennetään, että ilmoituksen kohteena olevilla henkilöillä on oltava täysimääräisinä EU:n perusoikeuskirjassa vahvistetut oikeudet, kuten syyttömyysolettama, oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin sekä oikeus puolustukseen. Ehdotuksen 17 artiklassa säädetään tehokkaista, oikeasuhteisista ja varoittavista seuraamuksista, jotka ovat tarpeen, jotta voidaan ·yhtäältä varmistaa ilmoittavien henkilöiden suojelua koskevien sääntöjen tuloksellisuus ja estää näin jo ennalta toimet, joilla pyritään estämään ilmoituksen tekeminen sekä vastatoimet, ilmoittavia henkilöitä vastaan haitantekotarkoituksessa aloitetut menettelyt ja heidän henkilöllisyytensä luottamuksellisena pitämistä koskevan velvollisuuden rikkominen, ja määrätä tällaisten toimien perusteella seuraamuksia, ja ·toisaalta ehkäistä ilkivaltaisten ja perättömien ilmoitusten tekemistä, joka heikentää koko väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevan järjestelmän tuloksellisuutta ja uskottavuutta, ja estää ilmoituksen kohteena olevien henkilöiden maineen aiheeton vahingoittaminen. Ehdotuksen 18 artiklassa todetaan, että direktiivin nojalla toteutettuun henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan henkilötietojen suojaa koskevia EU:n sääntöjä. Näin ollen kaikessa henkilötietojen käsittelyssä, myös niiden vaihtamisessa tai siirtämisessä, on noudatettava asetuksella (EU) 2016/679, direktiivillä (EU) 2016/680 ja asetuksella (EY) N:o 45/2001 vahvistettuja sääntöjä. V luku (19–22 artikla): Loppusäännökset. Ehdotuksen 19 artiklassa täsmennetään, että jäsenvaltioilla on edelleen mahdollisuus hyväksyä tai pitää voimassa ilmoittavan henkilön kannalta edullisempia säännöksiä, edellyttäen että kyseiset säännökset eivät haittaa ilmoituksen kohteena olevien henkilöiden suojelua koskevia toimenpiteitä. Ehdotuksen 20 artikla koskee direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ehdotuksen 21 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot toimittavat komissiolle tietoa tämän direktiivin täytäntöönpanosta ja soveltamisesta, jotta komissio voi näiden tietojen perusteella esittää parlamentille ja neuvostolle kertomuksen kahden vuoden kuluttua direktiivin kansalliselle täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisestä. Lisäksi artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot toimittavat komissiolle vuosittain tilastotiedot, jos ne ovat saatavilla keskustasolla kyseisessä jäsenvaltiossa, muun muassa toimivaltaisten viranomaisten vastaanottamien ilmoituksen lukumäärästä sekä ilmoitusten perusteella aloitettujen menettelyjen lukumäärästä ja niiden tuloksista. Ehdotuksen 21 artiklassa säädetään myös, että komissio antaa viimeistään kuuden vuoden kuluttua direktiivin kansalliselle täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisestä parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa se arvioi tämän direktiivin kansallista täytäntöönpanolainsäädäntöä ja tarkastelee tarvetta toteuttaa lisätoimia, kuten tarvittaessa muutoksia, joilla väärinkäytösten paljastajien suojelua laajennettaisiin uusille aloille tai uusien unionin säädösten soveltamisalaan. 2018/0106 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI unionin oikeuden rikkomisesta ilmoittavien henkilöiden suojelusta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, ja erityisesti sen 16, 33, 43 ja 50 artiklan, 53 artiklan 1 kohdan, 62, 91, 100, 103, 109, 114, 168, 169, 192 ja 207 artiklan ja 325 artiklan 4 kohdan sekä Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 31 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, ottavat huomioon tilintarkastustuomioistuimen lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Henkilöt, jotka työskentelevät jossakin organisaatiossa tai ovat yhteydessä siihen työnsä vuoksi, havaitsevat yleensä ensimmäisinä sen aiheuttaman yleiseen etuun kohdistuvan uhkan tai haitan. Paljastaessaan tällaisia väärinkäytöksiä he edistävät merkittävällä tavalla lainsäädännön rikkomisten paljastamista ja ehkäisemistä ja osallistuvat siten yhteiskunnan hyvinvoinnin turvaamiseen. Usein väärinkäytöksiin liittyvistä huolenaiheista tai epäilyistä ei kuitenkaan uskalleta ilmoittaa vastatoimien pelossa. (2)Unionin tasolla väärinkäytösten paljastajat ovat osa toimintaa, jossa unionin oikeuden täytäntöönpanoon liittyviä ongelmia pyritään ehkäisemään mahdollisimman varhaisessa vaiheessa, sillä he antavat täytäntöönpanon valvonnasta vastaaville kansallisille ja unionin järjestelmille tietoja, joiden ansiosta voidaan tuloksellisesti paljastaa ja tutkia unionin oikeuteen kohdistuvia rikkomisia ja nostaa niiden perusteella syytteitä. (3)Unionin oikeuden rikkominen voi tietyillä aloilla aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa, jos siitä seuraa huomattavia riskejä yhteiskunnan hyvinvoinnille. Kun tällaisilla aloilla havaitaan puutteita täytäntöönpanossa ja kun väärinkäytösten paljastajat ovat etulyöntiasemassa rikkomisten ilmi saattamisessa, täytäntöönpanoa on tarpeen tehostaa varmistamalla, että väärinkäytösten paljastajia suojellaan tehokkaasti vastatoimilta, ja ottamalla käyttöön tehokkaita ilmoituskanavia. (4)Väärinkäytösten paljastajien suojelu on nykyään Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa hajanaista ja eri politiikanaloilla epäyhtenäistä. Väärinkäytösten paljastajien havaitsemat unionin oikeuden rikkomistapaukset, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, ovat osoitus siitä, että suojelun riittämättömyys jossakin jäsenvaltiossa ei pelkästään häiritse EU:n politiikkojen toteuttamista kyseisessä jäsenvaltiossa, vaan saattaa myös aiheuttaa heijastusvaikutuksia muissa jäsenvaltioissa ja koko unionissa. (5)Tämän vuoksi yhteisiä vähimmäisvaatimuksia, joilla taataan väärinkäytösten paljastajien tehokas suojelu, olisi sovellettava tiettyihin säädöksiin ja tietyillä politiikanaloilla, joiden osalta i) täytäntöönpanoa on tarpeen lujittaa; ii) se, että väärinkäytöksistä ei ilmoiteta riittävästi, heikentää täytäntöönpanoa olennaisella tavalla, ja iii) unionin oikeuden rikkominen aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. (6)Väärinkäytösten paljastajien suojelu on välttämätöntä, jotta voidaan parantaa julkisia hankintoja koskevan unionin oikeuden täytäntöönpanoa. Sen lisäksi, että on tarpeen ehkäistä ja paljastaa EU:n talousarvion täytäntöönpanoon muun muassa julkisten hankintojen yhteydessä liittyviä petoksia ja korruptiota, on puututtava siihen, että jäsenvaltioiden viranomaiset ja tietyt yleishyödyllisten palvelujen tarjoajat eivät riittävän tiukasti noudata julkisia hankintoja koskevia sääntöjä tavaroiden, urakoiden ja palvelujen hankinnan yhteydessä. Kyseisten sääntöjen rikkominen aiheuttaa kilpailun vääristymistä ja ylimääräisiä liiketoimintakustannuksia, loukkaa sijoittajien ja osakkeenomistajien etuja ja yleensäkin heikentää investointien houkuttelevuutta ja yritysten tasapuolisia toimintaedellytyksiä kaikkialla Euroopassa, mikä häiritsee sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa. (7)Unionin lainsäätäjä on jo tunnustanut väärinkäytösten paljastajien suojelusta saatavan lisäarvon rahoituspalvelujen alalla. Finanssikriisin jälkeen, kun rahoituspalveluja koskevien sääntöjen täytäntöönpanossa oli havaittu vakavia puutteita, monissa tämän alan säädöksissä otettiin käyttöön toimenpiteitä väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi. Erityisesti luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin sovellettavien vakavaraisuusvaatimusten yhteydessä direktiivissä 2013/36/EU säädetään väärinkäytösten paljastajien suojelusta, joka koskee myös luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annettua asetusta (EU) N:o 575/2013. (8)Sisämarkkinoilla kaupan pidettävien tuotteiden turvallisuuden osalta ensisijainen tietolähde ovat tuotanto- ja jakeluketjussa mukana olevat yritykset, minkä vuoksi väärinkäytösten paljastajien tekemillä ilmoituksilla on huomattava lisäarvo, koska he ovat paljon lähempänä vaarallisten tuotteiden mahdollisten epäreilujen ja laittomien tuotanto-, tuonti- tai jakelukäytäntöjen lähdettä. Tästä syystä on aiheellista ottaa käyttöön väärinkäytösten paljastajien suojelu sekä yhdenmukaistettuihin että yhdenmukaistamattomiin tuotteisiin sovellettavien turvallisuusvaatimusten yhteydessä. Väärinkäytösten paljastajien suojelu on olennaista myös kun pyritään estämään ampuma-aseiden, niiden osien ja komponenttien sekä ampumatarvikkeiden, samoin kuin puolustusalan tuotteiden, päätyminen laittomille markkinoille kannustamalla ilmoittamaan rikkomisista, kuten asiakirjaväärennöksistä, muutetuista merkinnöistä, väärennetyistä tuonti- tai vienti-ilmoituksista ja petoksellisista unionin sisäisistä asehankinnoista, koska ne ovat usein osoitus yrityksistä siirtää aseita laillisilta markkinoilta laittomille. Väärinkäytösten paljastajien suojelu auttaa myös estämään kotitekoisten räjähteiden laitonta valmistusta, koska sillä tuetaan räjähteiden lähtöaineita koskevien rajoitusten ja valvonnan asianmukaista soveltamista. (9)Suojelemalla väärinkäytösten paljastajia voidaan myös ehkäistä sellaista unionin liikenneturvallisuussääntöjen rikkomista, joka voisi johtaa ihmishenkien vaarantumiseen. Tämä on jo tunnustettu lentoliikenteen ja meriliikenteen turvallisuutta koskevissa unionin säädöksissä, joissa otetaan käyttöön räätälöityjä toimenpiteitä väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi sekä otetaan käyttöön erityisiä ilmoituskanavia. Kyseisissä säädöksissä säädetään myös niiden työntekijöiden suojelusta, jotka ilmoittavat omista vilpittömistä erehdyksistään (nk. oikeudenmukainen turvallisuuskulttuuri). Näillä kahdella alalla väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi käyttöön otettuja toimenpiteitä on täydennettävä, minkä lisäksi on parannettava turvallisuusvaatimuksia myös muiden liikennemuotojen osalta säätämällä vastaavista toimenpiteistä tie- ja rautatieliikenteen alalla. (10)Todisteiden kerääminen ympäristörikoksista ja ympäristönsuojeluvaatimusten laittomasta rikkomisesta sekä tällaisten toimien paljastaminen ja niihin puuttuminen on edelleen haasteellista, minkä vuoksi sitä olisi pyrittävä tehostamaan, kuten 18 päivänä tammikuuta 2018 annetussa komission tiedonannossa EU:n toimet ympäristövaatimusten noudattamisen ja ympäristöhallinnan parantamiseksi todetaan. Väärinkäytösten paljastajien suojelusta säädetään toistaiseksi vain yhdessä ympäristönsuojelua koskevassa alakohtaisessa säädöksessä. Tällaisesta suojelusta olisi kuitenkin säädettävä laajemmin, jotta voidaan varmistaa unionin ympäristölainsäädännön tuloksellinen täytäntöönpano, koska sen rikkominen voi aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa, jonka vaikutukset saattavat levitä yli jäsenvaltioiden rajojen. Tämä pätee myös tapauksiin, joissa vaaralliset tuotteet voivat aiheuttaa ympäristöhaittoja. (11)Vastaavista syistä on tarpeen ottaa käyttöön väärinkäytösten paljastajien suojelu myös elintarvikeketjun ja erityisesti elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuden sekä eläinten terveyden ja hyvinvoinnin alalla, jotta voidaan kehittää nykyisiä säännöksiä ja estää unionin sääntöjen rikkominen. Näillä aloilla annetut unionin säännöt ovat läheisessä yhteydessä toisiinsa. Asetuksessa (EY) N:o 178/2002 esitetään yleiset periaatteet ja vaatimukset, joihin kaikki elintarvikkeita ja rehuja koskevat unionin ja jäsenvaltioiden toimenpiteet perustuvat. Niissä korostetaan erityisesti elintarvikkeiden turvallisuutta, jotta voidaan taata ihmisten terveyden ja kuluttajien etujen korkeatasoinen suojelu elintarvikkeiden suhteen sekä sisämarkkinoiden moitteeton toiminta. Asetuksessa säädetään muun muassa, että elintarvike- ja rehualan toimijat eivät saa estää työntekijöitään ja muita tekemästä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa silloin, kun yhteistyöllä saatetaan ehkäistä tai vähentää elintarvikkeesta aiheutuvaa riskiä tai poistaa se. Unionin lainsäätäjä on noudattanut samaa menettelytapaa eläinten terveyden suhteen vahvistamalla asetuksessa (EU) 2016/429 säännöt, jotka koskevat eläimestä toiseen tai eläimestä ihmiseen tarttuvien eläintautien ehkäisemistä ja torjuntaa. (12)Parantamalla väärinkäytösten paljastajien suojelua voitaisiin ehkäistä myös niiden Euratom-sopimukseen sisältyvien sääntöjen rikkomista, jotka koskevat ydinturvallisuutta ja säteilysuojelua sekä käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallista huoltoa, ja lujittaa tehokasta ydinturvallisuuskulttuuria koskevan tarkistetun direktiivin voimassa olevien säännösten täytäntöönpanoa. Direktiivin 8 b artiklan 2 kohdan a alakohdassa vaaditaan toimivaltaisia sääntelyviranomaisia varmistamaan erityisesti, että käytössä on johtamisjärjestelmät, joissa ydinturvallisuus on asianmukaisesti etusijalla ja joissa edistetään kaikilla tasoilla henkilöstön ja johdon kykyä kyseenalaistaa asiaankuuluvien turvallisuusperiaatteiden ja käytäntöjen tehokas toteutuminen sekä kykyä raportoida ajoissa turvallisuuskysymyksistä. (13)Väärinkäytösten paljastajien suojelu voi edistää merkittävästi myös sellaisten unionin sääntöjen rikkomisesta johtuvien, kansanterveyteen ja kuluttajansuojaan kohdistuvien riskien havaitsemista, ehkäisemistä, vähentämistä ja poistamista, jotka muutoin saattaisivat jäädä huomaamatta. Erityisesti kuluttajansuojaan liittyy usein tapauksia, joissa vaaralliset tuotteet voivat aiheuttaa kuluttajille merkittävää vahinkoa. Siksi väärinkäytösten paljastajien suojelusta olisi säädettävä myös tätä alaa koskevissa unionin säännöissä, jotka on hyväksytty SEUT-sopimuksen 114, 168 ja 169 artiklan nojalla.

(14)Myös yksityisyyden ja henkilötietojen suojelu on ala, jolla väärinkäytösten paljastajilla on keskeinen asema sellaisten unionin oikeuteen kohdistuvien rikkomisten ilmi saattamisessa, jotka voivat aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. Sama koskee verkko- ja tietojärjestelmien turvallisuudesta annettua direktiiviä, jossa säädetään (myös muiden kuin henkilötietojen turvallisuuteen vaikuttavien) poikkeamien ilmoittamisesta ja vahvistetaan turvallisuusvaatimukset, joita sovelletaan eri alojen (mm. energia-, terveydenhuolto-, liikenne- ja pankkialan) keskeisten palvelujen tarjoajiin sekä digitaalisten palvelujen (mm. pilvipalvelujen) tarjoajiin. Väärinkäytösten paljastajien ilmoitukset ovat tällä alalla erityisen arvokkaita, koska niiden avulla voidaan estää turvapoikkeamat, jotka voisivat vaikuttaa talouden ja yhteiskunnan keskeisiin toimintoihin ja yleisesti käytettäviin digitaalisiin palveluihin. Näin voidaan osaltaan varmistaa sisämarkkinoiden toiminnan ja yhteiskunnan hyvinvoinnin kannalta olennaisten palvelujen jatkuvuus. (15)Väärinkäytösten paljastajien tekemiä ilmoituksia tarvitaan myös unionin kilpailuoikeuteen kohdistuvien rikkomisten paljastamista ja ehkäisemistä varten. Näin voitaisiin edistää markkinoiden tehokasta toimintaa unionissa, luoda yrityksille tasapuoliset toimintaedellytykset ja tuoda etuja kuluttajille. Väärinkäytösten paljastajien suojelu tehostaisi unionin kilpailuoikeuden ja muun muassa valtiontukien täytäntöönpanon valvontaa. Sisäpiiri-ilmoitusten merkitys kilpailuoikeuteen kohdistuvien rikkomisten paljastamisessa on jo tunnustettu yrityksiin sovellettavissa kilpailusäännöissä sisällyttämällä niihin sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevat säännöt. Lisäksi Euroopan komissio on äskettäin ottanut käyttöön välineen, jonka avulla kilpailusääntöihin liittyvistä väärinkäytöksistä on mahdollista ilmoittaa nimettömänä. Väärinkäytöksistä ilmoittajien suojelu jäsenvaltioiden tasolla parantaisi sekä Euroopan komission että jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten edellytyksiä havaita ja lopettaa unionin kilpailuoikeuden rikkomiset. Väärinkäytösten paljastajilla voi olla merkittävä rooli valtiontukien alalla, sillä he voivat ilmoittaa laittomasti myönnetyistä tuista sekä tuen väärinkäytöstä kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla. (16)Unionin taloudellisten etujen suojaamisella tarkoitetaan petosten, korruption ja muun sellaisen laittoman toiminnan torjuntaa, joka liittyy unionin menojen toteuttamiseen tai unionin tulojen ja varojen keräämiseen. Kyseessä on olennaisen tärkeä tehtävä, jonka osalta unionin oikeuden täytäntöönpanoa on lujitettava. Unionin taloudellisten etujen suojaamisen lujittaminen käsittää myös Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimukseen perustuvia menoja koskevien unionin talousarvion määrärahojen täytäntöönpanon. Jos unionin taloudellisten etujen suojaamista koskevia sääntöjä ei panna täytäntöön tuloksellisesti esimerkiksi kansallisella tasolla ilmenevien petosten ja korruption osalta, seurauksena on unionin tulojen supistuminen ja sen varojen väärinkäyttö, mikä voi vääristää julkisia investointeja ja kasvua ja murentaa kansalaisten luottamusta unionin toimintaan. Väärinkäytösten paljastajia on suojeltava myös, jotta voidaan helpottaa tällaisten petosten ja laittoman toiminnan paljastamista ja ehkäisemistä ja niistä johtuvien seuraamusten määräämistä. (17)Toimet, joilla rikotaan yhteisöverosääntöjä, ja järjestelyt, joiden avulla pyritään saamaan veroetuuksia ja kiertämään lakisääteisiä velvoitteita, ovat sovellettavien yhteisöverosääntöjen tarkoituksen ja tavoitteiden vastaisia ja heikentävät sisämarkkinoiden toimintaa. Ne voivat johtaa epäoikeudenmukaiseen verokilpailuun ja laajamittaiseen veronkiertoon, mikä vääristää yritysten tasapuolisia toimintamahdollisuuksia ja johtaa verotulojen menettämiseen sekä jäsenvaltioissa että koko unionin tasolla. Väärinkäytösten paljastajien suojelu täydentää komission viimeaikaisia aloitteita, joiden tarkoituksena on parantaa avoimuutta ja tietojenvaihtoa verotuksen alalla ja luoda unioniin oikeudenmukaisempi yhteisöveroympäristö, jotta jäsenvaltiot voisivat helpommin havaita veronkiertoon ja/tai säännösten väärinkäyttöön tähtääviä järjestelyjä, jotka muutoin saattaisivat jäädä huomaamatta, ja ehkäistä tällaisten järjestelyjen käyttöä. (18)Tietyt, erityisesti rahoituspalveluja koskevat unionin säädökset, kuten markkinoiden väärinkäytöstä annettu asetus (EU) N:o 596/2014 ja sen pohjalta annettu komission täytäntöönpanodirektiivi 2015/2392, sisältävät jo yksityiskohtaisia sääntöjä väärinkäytösten paljastajien suojelusta. Tätä voimassa olevaa unionin lainsäädäntöä, joka mainitaan muun muassa liitteen II osassa olevassa luettelossa, olisi täydennettävä tällä direktiivillä, jotta nämä säädökset olisivat täysin yhdenmukaiset tässä direktiivissä vahvistettujen vähimmäisvaatimusten kanssa, samalla kun säilytetään niissä vahvistetut kutakin alaa koskevat erityispiirteet. Tämä on erityisen tärkeää, jotta voidaan täsmentää, mitä oikeushenkilöitä rahoituspalvelujen alalla sekä rahanpesun ja terrorismin ehkäisemisen alalla velvollisuus ottaa käyttöön sisäiset ilmoituskanavat nykyään koskee. (19)Aina kun hyväksytään sellainen uusi unionin säädös, jossa on sen täytäntöönpanon tehostamiseksi asianmukaista säätää väärinkäytösten paljastajien suojelusta, olisi harkittava, pitäisikö tämän direktiivin liitettä muuttaa sisällyttämällä kyseinen säädös sen soveltamisalaan. (20)Tällä direktiivillä ei pitäisi rajoittaa suojelua, joka on myönnetty unionin työlainsäädännön rikkomisesta ilmoittaville työntekijöille. Erityisesti työterveys- ja työturvallisuuden osalta jäsenvaltioilla on jo puitedirektiivin 89/391/ETY 11 artiklan nojalla velvollisuus varmistaa, että työntekijöille ja heidän edustajilleen ei saa koitua haittaa siitä, että he pyytävät työnantajalta asianmukaisia toimenpiteitä ja tekevät ehdotuksia työntekijöihin kohdistuvien vaarojen vähentämiseksi ja/tai vaarojen aiheuttajien poistamiseksi. Työntekijöillä ja heidän edustajillaan on oikeus saattaa asia toimivaltaisten kansallisten viranomaisten käsiteltäväksi, jos he katsovat, että työnantajan toteuttamat toimenpiteet ja käyttämät keinot eivät ole riittäviä työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi. (21)Tällä direktiivillä ei pitäisi rajoittaa sellaisten kansallista turvallisuutta koskevien ja muiden turvallisuusluokiteltujen tietojen suojelua, joita on unionin lainsäädännön tai jäsenvaltioiden voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten nojalla turvallisuussyistä suojattava luvattomalta pääsyltä. Tämän direktiivin säännösten ei pitäisi vaikuttaa etenkään velvollisuuksiin, jotka perustuvat EU:n turvallisuusluokiteltujen tietojen suojaamista koskevista säännöistä 13 päivänä maaliskuuta 2015 annettuun komission päätökseen (EU, Euratom) 2015/444 tai turvallisuussäännöistä EU:n turvallisuusluokiteltujen tietojen suojaamiseksi 23 päivänä syyskuuta 2013 annettuun neuvoston päätökseen. (22)Henkilöt, jotka ilmoittavat työnsä yhteydessä saamistaan tiedoista, jotka koskevat yleiseen etuun kohdistuvia uhkia tai haittoja, käyttävät oikeuttaan sananvapauteen. Oikeus sananvapauteen vahvistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, 11 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa. Siihen sisältyy myös tiedotusvälineiden vapaus ja moniarvoisuus. (23)Sen vuoksi tämä direktiivi perustuu sananvapautta koskevaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja periaatteisiin, jotka Euroopan neuvosto on sen pohjalta esittänyt väärinkäytösten paljastajien suojelusta vuonna 2014 antamassaan suosituksessa. (24)Väärinkäytösten paljastajat tarvitsevat erityistä oikeussuojaa, kun he ovat saaneet ilmoittamansa tiedot työnsä yhteydessä, minkä vuoksi he ovat vaarassa joutua vastatoimien kohteeksi työnsä yhteydessä (esimerkiksi salassapitovelvollisuutta tai lojaliteettia koskevan velvollisuuden rikkomisen perusteella). Suojelun perusteena on se, että väärinkäytösten paljastaja on taloudellisesti haavoittuvassa asemassa suhteessa henkilöön, josta heidän työsuhteensa käytännössä riippuu. Kun tällaista työhön liittyvää voimasuhteiden epätasapainoa ei ole (esimerkiksi kun kyseessä on tavallinen tai sivullisen tekemä kantelu), erityistä suojelua vastatoimenpiteitä vastaan ei tarvita. (25)Unionin oikeuden tehokas täytäntöönpano edellyttää, että suojelua myönnetään mahdollisimman laajoille henkilöryhmille riippumatta siitä, ovatko nämä unionin vai kolmansien maiden kansalaisia, kun nämä henkilöt saavat työnsä yhteydessä (riippumatta tehtävien laadusta tai siitä, maksetaanko niistä palkkaa) erityisasemansa vuoksi tietoonsa sellaisia rikkomisiin liittyviä seikkoja, joista ilmoittaminen olisi yleisen edun mukaista, ja kun he voivat joutua tällaisen ilmoittamisen vuoksi vastatoimien kohteeksi. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että suojelun tarve määritellään kaikkien asiaa koskevien olosuhteiden perusteella eikä ainoastaan kyseisen suhteen luonteen perusteella, jotta suojelu kattaa kaikki mahdolliset henkilöt, joilla on laajassa merkityksessä yhteys siihen organisaatioon, jossa rikkominen on tapahtunut. (26)Suojelun tulisi kattaa ensinnäkin henkilöt, jotka ovat SEUT-sopimuksen 45 artiklassa tarkoitettuja ’työntekijöitä’, siinä merkityksessä kuin Euroopan unionin tuomioistuin on tätä käsitettä tulkinnut, eli henkilöitä, jotka suorittavat määrätyn ajanjakson aikana toisen hyväksi ja tämän valvonnan alaisena tehtäviä, joista heille suoritetaan vastike. Suojelua olisi näin ollen myönnettävä myös työntekijöille, joilla on muu kuin tavanomainen työsuhde, eli muun muassa osa-aikaisille ja määräaikaisille työntekijöille sekä henkilöille, joilla on työsopimus tai työsuhde työvoiman vuokrausyrityksen kanssa, koska tämäntyyppisissä työsuhteissa on usein vaikea soveltaa epäoikeudenmukaista kohtelua koskevaa tavanomaista suojelua. (27)Suojelun tulisi kattaa myös muut luonnollisten tai oikeushenkilöiden ryhmät, joilla voi olla keskeinen asema lainsäädännön rikkomista koskevien tietojen paljastamisessa ja jotka voivat olla työnsä vuoksi taloudellisesti haavoittuvassa asemassa, vaikka eivät olekaan SEUT-sopimuksen 45 artiklassa tarkoitettuja työntekijöitä. Esimerkiksi tuoteturvallisuuden alalla tavarantoimittajilla voi olla hyvät edellytykset saada tietoa vaarallisten tuotteiden valmistusta, tuontia tai jakelua koskevista mahdollisista epäreiluista tai laittomista käytännöistä, ja vastaavasti unionin varojen täytäntöönpanoon liittyviä palveluja tarjoavilla konsulteilla on erityisasemansa vuoksi mahdollisuus tuoda ilmi havaitsemansa rikkomiset. Tällaiset henkilöryhmät, mukaan lukien palveluja tarjoavat itsenäiset ammatinharjoittajat, freelance-työntekijät, toimeksisaajat, alihankkijat ja tavarantoimittajat, joutuvat tyypillisesti kärsimään vastatoimista, joita voivat olla esimerkiksi palvelusopimuksen tai käyttöluvan tai muun luvan ennenaikainen irtisanominen tai peruuttaminen, liiketoimintamahdollisuuksien ja tulojen menettäminen, pakottaminen, pelottelu tai ahdistelu, mustalle listalle asettaminen / boikotointi tai maineen vahingoittaminen. Myös osakkeenomistajat ja hallintoelinten jäsenet voivat joutua kärsimään esimerkiksi taloudellisista vastatoimista tai pelottelusta tai ahdistelusta, mustalle listalle asettamisesta tai maineen vahingoittamisesta. Suojelun tulisi kattaa myös henkilöt, jotka hakevat työtä sellaisesta organisaatiosta tai neuvottelevat palvelujensa tarjoamisesta sellaiselle organisaatiolle, jonka toimintaan liittyvästä oikeuden rikkomisesta he saavat tietää palvelukseenottomenettelyn tai muiden sopimusta edeltävien neuvottelujen aikana, ja jotka voivat joutua kärsimään vastatoimista esimerkiksi kielteisen suosituksen tai mustalle listalle asettamisen / boikotoinnin muodossa. (28)Väärinkäytösten paljastajien tehokas suojelu edellyttää myös sellaisten muiden henkilöryhmien suojelua, jotka voivat joutua kärsimään rikkomisten paljastamisesta johtuvista vastatoimista, vaikka he eivät olisi työstään taloudellisesti riippuvaisia. Vapaaehtoistyöntekijöihin ja palkattomiin harjoittelijoihin voidaan kohdistaa vastatoimia esimerkiksi siten, että heidän palvelujaan ei enää käytetä, tai antamalla heille huono työtodistus seuraavaa työnhakua varten tai vahingoittamalla heidän mainettaan muulla tavoin. (29)Yleiseen etuun kohdistuvan vakavan haitan tuloksellinen paljastaminen ja ehkäiseminen edellyttää, että suojelun perusteena olevat ilmoitukset voivat koskea paitsi laitonta toimintaa myös lain väärinkäyttöä eli sellaisia tekoja tai laiminlyöntejä, jotka eivät muodollisesti ole lainvastaisia, mutta jotka ovat lain tavoitteen tai tarkoituksen vastaisia. (30)Unionin oikeuden rikkomisen tehokas ehkäiseminen edellyttää, että suojelua myönnetään myös henkilöille, jotka ilmoittavat mahdollisista rikkomisista, jotka eivät ole vielä toteutuneet mutta joiden toteutuminen on todennäköistä. Samasta syystä suojelua olisi myönnettävä myös henkilöille, jotka ilmoittavat perustelluista huolenaiheista tai epäilyksistä, vaikka eivät voikaan toimittaa asiasta konkreettista näyttöä. Toisaalta suojelua ei pitäisi myöntää silloin kun ilmoitus koskee tietoja, jotka on jo julkistettu, tai perusteettomia huhuja ja kuulopuheita. (31)Vastatoimet ovat osoitus ilmoituksen ja ilmoittajaan kohdistettujen suorien tai välillisten vastatoimien välisestä tiiviistä syy–seuraussuhteesta, jonka perusteella hänellä on oikeus oikeussuojaan. Jotta väärinkäytöksistä ilmoittavien henkilöiden tehokas suojelu edistäisi unionin lainsäädännön täytäntöönpanon parantamista, vastatoimet on määriteltävä laajasti niin, että ne kattavat kaikenlaiset työn yhteydessä ilmenevät teot ja laiminlyönnit, joista aiheutuu haittaa väärinkäytösten paljastajille. (32)Jotta vastatoimia vastaan myönnettävä suojelu edistäisi myös sananvapauden ja tiedonvälityksen vapauden turvaamista, sitä olisi myönnettävä sekä henkilöille, jotka ilmoittavat teoista tai laiminlyönneistä organisaation sisällä (sisäinen ilmoittaminen) tai organisaation ulkopuoliselle viranomaiselle (ulkoinen ilmoittaminen), että henkilöille, jotka tuovat tällaisia tietoja julkisuuteen (esimerkiksi suoraan yleisölle verkkoalustojen tai sosiaalisen median välityksellä tai tiedotusvälineille, vaaleilla valituille luottamushenkilöille, kansalaisyhteiskunnan organisaatioille, ammattiliitoille tai elinkeinoelämän järjestöille). (33)Väärinkäytösten paljastajat ovat erityisen tärkeitä tietolähteitä tutkivien toimittajien kannalta. Väärinkäytösten paljastajien tehokas suojeleminen vastatoimilta parantaa oikeusvarmuutta niiden henkilöiden näkökulmasta, jotka vasta harkitsevat tietojensa paljastamista, mikä kannustaa heitä ilmoittamaan tietojaan myös tiedotusvälineille, ja tekee siitä helpompaa. Tältä osin on olennaisen tärkeää suojella väärinkäytösten paljastajia toimittajien tietolähteenä, jotta voidaan turvata tutkivan journalismin asema demokraattisten yhteiskuntien vartijana.

(34)Jäsenvaltioiden on nimettävä viranomaiset, joilla on toimivalta ottaa vastaan tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat rikkomisia koskevat ilmoitukset ja toteuttaa niiden perusteella tarvittavat jatkotoimet. Nämä voivat olla asianomaisen alan sääntely- tai valvontaviranomaisia, lainvalvontaviranomaisia, korruptiontorjuntaviranomaisia ja oikeusasiamiehiä. Toimivaltaisiksi nimetyillä viranomaisilla on oltava tarvittavat valmiudet ja valtuudet arvioida ilmoituksessa esitettyjen väitteiden paikkansapitävyyttä ja puuttua ilmoitettuihin rikkomisiin, muun muassa käynnistämällä tutkinta- tai syytetoimet tai varojen takaisinperintä tai muut asianmukaiset korjaavat toimet toimivaltuuksiensa mukaisesti. (35)Sisäisten ja ulkoisten ilmoituskanavien käyttöönotosta säädetään jo tiettyjä aloja, kuten markkinoiden väärinkäyttöä, siviili-ilmailua tai merellä tapahtuvan öljyn- ja kaasunporauksen turvallisuutta koskevassa unionin lainsäädännössä. Tässä direktiivissä vahvistettujen, tällaisten kanavien käyttöönottoa koskevien velvollisuuksien olisi mahdollisuuksien mukaan oltava yhdenmukaisia unionin säädöksillä jo perustettuja kanavia koskevien velvollisuuksien kanssa. (36)Joillakin unionin elimillä, toimistoilla ja virastoilla, kuten Euroopan petostentorjuntavirastolla (OLAF), Euroopan meriturvallisuusvirastolla (EMSA), Euroopan lentoturvallisuusvirastolla (EASA) ja Euroopan lääkevirastolla (EMA), on käytössä ulkoisia ilmoituskanavia ja -menettelyjä, joiden kautta ne voivat ottaa vastaan tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia ilmoituksia ja jotka pääasiassa turvaavat ilmoittavien henkilöiden henkilöllisyyden luottamuksellisuuden. Tämä direktiivi ei vaikuta tällaisiin jo olemassa oleviin ulkoisiin ilmoituskanaviin ja menettelyihin, vaan sen avulla varmistetaan, että henkilöt, jotka tekevät ilmoituksia kyseisille unionin elimille, toimistoille tai virastoille, voivat hyötyä suojelua koskevista yhteisistä vähimmäisvaatimuksista kaikkialla unionissa. (37)Jotta unionin oikeuteen kohdistuvia rikkomisia voitaisiin paljastaa ja ehkäistä tuloksellisesti, on olennaisen tärkeää, että niitä koskevat tiedot päätyvät nopeasti niille, jotka ovat lähimpänä ongelman lähdettä ja joilla on parhaat edellytykset tutkia niitä ja valtuudet toteuttaa korjaavia toimia mahdollisuuksien mukaan. Tämä edellyttää, että yksityisen ja julkisen sektorin oikeushenkilöt ottavat käyttöön asianmukaiset sisäiset menettelyt ilmoitusten vastaanottamista ja jatkotoimien toteuttamista varten. (38)Yksityisen sektorin oikeushenkilöiden osalta velvollisuus perustaa sisäinen ilmoituskanava määräytyy niiden koon ja sen mukaan, millainen yleiseen etuun kohdistuva riski niiden toiminnasta aiheutuu. Tätä velvollisuutta olisi sovellettava kaikkiin keskisuuriin ja suuriin oikeushenkilöihin niiden toiminnan luonteesta riippumatta, niiden arvonlisäverovelvollisuuden perusteella. Pienet ja mikroyritykset, jotka määritellään 6 päivänä toukokuuta 2003 annetun komission suosituksen liitteen 2 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna, olisi pääsääntöisesti vapautettava velvollisuudesta perustaa sisäinen ilmoituskanava. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin tarvittavan riskinarvioinnin perusteella vaatia myös pieniä yrityksiä ottamaan käyttöön sisäiset ilmoituskanavat tietyissä tapauksissa (esimerkiksi kun niiden toiminnasta aiheutuva riski on merkittävä). (39)Pieniin yrityksiin ja mikroyrityksiin sovellettavaa vapautusta sisäisten ilmoituskanavien perustamista koskevasta velvollisuudesta ei pitäisi soveltaa rahoituspalvelujen alalla toimiviin yksityisiin yrityksiin. Tällaisilla yrityksillä olisi oltava velvollisuus perustaa sisäiset ilmoituskanavat rahoituspalveluja koskevaan voimassa olevaan unionin säännöstöön perustuvien velvoitteiden mukaisesti. (40)Olisi oltava selvää, että silloin kun yksityisillä oikeushenkilöillä ei ole sisäisiä ilmoituskanavia, ilmoittavien henkilöiden olisi voitava tehdä suoraan ulkoinen ilmoitus toimivaltaisille viranomaisille, ja tällaisilla henkilöillä olisi oltava tässä direktiivissä säädetty suojelu vastatoimia vastaan. (41)Jotta voitaisiin varmistaa erityisesti julkisten hankintasääntöjen noudattaminen julkisella sektorilla, sisäisten ilmoituskanavien perustamista koskevaa velvollisuutta olisi sovellettava kaikkiin julkisiin oikeushenkilöihin paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla, niiden koon mukaan. Silloin kun pieniltä julkisilta oikeushenkilöiltä ei edellytetä sisäisiä ilmoituskanavia, jäsenvaltiot voivat säätää, että sisäinen ilmoitus on tehtävä korkeammalle hallintotasolle (eli alueelliselle tai keskustasolle). (42)Edellyttäen, että ilmoittavan henkilön henkilöllisyyden luottamuksellisuus on varmistettu, kukin yksityinen ja julkinen oikeushenkilö voi itse määrittää, millaiset ilmoituskanavat se ottaa käyttöön, eli esimerkiksi tehdäänkö ilmoitus henkilökohtaisesti, postitse, erityiseen palautelaatikkoon, puhelimitse tai verkossa (organisaation sisäisessä tietoverkossa tai internetissä). Ilmoituskanavia ei kuitenkaan pitäisi rajoittaa pelkästään sellaisiin välineisiin, jotka eivät takaa ilmoittavan henkilön henkilöllisyyden luottamuksellisuutta, kuten henkilökohtaisesti tai erityiseen palautelaatikkoon tehtäviin ilmoituksiin. (43)Myös kolmannet osapuolet voidaan valtuuttaa ottamaan vastaan ilmoituksia yksityisten ja julkisten oikeushenkilöiden puolesta, edellyttäen että ne tarjoavat asianmukaiset riippumattomuutta, luottamuksellisuutta, tietosuojaa ja salassapitovelvollisuutta koskevat takeet. Tällaisia kolmansia osapuolia voivat olla ulkoisten ilmoitusalustojen tarjoajat, ulkopuoliset neuvonantajat tai tilintarkastajat tai ammattiliittojen edustajat. (44)Sisäisten ilmoitusmenettelyjen tulisi olla sellaisia, että yksityiset oikeushenkilöt voivat niiden avulla ottaa vastaan ja tutkia täysin luottamuksellisesti ilmoituksia, joiden tekijät ovat yrityksen ja sen tytäryhtiöiden tai sidosyritysten (konserni) työntekijöitä ja mahdollisesti myös konserniin edustussuhteessa olevia toimijoita ja sen tavarantoimittajia ja keitä tahansa henkilöitä, jotka ovat saaneet tietonsa yritykseen ja konserniin liittyvän työnsä yhteydessä. (45)Se, ketkä henkilöt tai mitkä yksiköt yksityisessä oikeushenkilössä soveltuvat parhaiten toimivaltaisiksi vastaanottamaan ilmoituksia ja toteuttamaan niiden perusteella jatkotoimia, riippuu näiden oikeushenkilöiden rakenteesta, mutta tätä tehtävää hoidettaessa olisi joka tapauksessa varmistettava riippumattomuus ja se, ettei eturistiriitoja synny. Pienemmissä oikeushenkilöissä tätä tehtävää voisi hoitaa muun toimensa ohella sellainen työntekijä, jolla on asemansa puolesta edellytykset raportoida suoraan organisaation johdolle, kuten vaatimustenmukaisuudesta, henkilöstöasioista, oikeusasioista, yksityisyydensuojasta tai sisäisestä tarkastuksesta vastaava johtaja, talousjohtaja tai hallituksen jäsen. (46)Sisäisen ilmoittamisen yhteydessä ilmoituksen perusteella toteutetuista jatkotoimista on erittäin tärkeää tiedottaa perusteellisesti ja avoimesti, koska näin voidaan lujittaa luottamusta väärinkäytösten paljastajien suojelujärjestelmän toimivuuteen yleensä ja vähentää todennäköisyyttä, että samasta aiheesta tehdään useampia ilmoituksia tai julkisia paljastuksia. Ilmoittavalle henkilölle olisi kohtuullisen ajan kuluessa kerrottava, mitä toimia ilmoituksen perusteella on toteutettu tai tarkoitus toteuttaa (esimerkiksi käsittelyn lopettaminen siksi, ettei asiasta löydy riittäviä todisteita tai muista syistä, sisäisen tutkinnan käynnistäminen ja mahdollisesti sen tulokset ja/tai toimenpiteet, joilla esiin tuotuun ongelmaan on puututtu, asian siirtäminen toimivaltaiselle viranomaiselle lisätutkimuksia varten), kunhan tästä ei aiheudu haittaa selvitys- ja tutkintatoimille tai ilmoituksen kohteena olevan henkilön oikeuksille. Tämä kohtuullinen aika saisi olla enintään kolme kuukautta. Jos asianmukaisia jatkotoimia vasta suunnitellaan, ilmoittavalle henkilölle olisi kerrottava tästä ja annettava myös muuta palautetta, jota hän todennäköisesti odottaa. (47)Henkilöiden, jotka aikovat ilmoittaa unionin oikeuteen kohdistuvasta tosiasiallisesta tai mahdollisesta rikkomisesta, olisi voitava tehdä tietoon perustuva päätös siitä, tekevätkö he ilmoituksen ja miten ja milloin he sen tekevät. Jos yksityisissä ja julkisissa oikeushenkilöissä on käytössä sisäisiä ilmoitusmenettelyjä, niiden on tiedotettava näistä menettelyistä sekä menettelyistä, joiden mukaisesti voidaan tehdä ulkoinen ilmoitus toimivaltaisille viranomaisille. Tätä koskevat tiedot on esitettävä ymmärrettävässä ja helposti saatavilla olevassa muodossa ja mahdollisuuksien mukaan työntekijöiden lisäksi myös muille henkilöille, jotka työnsä vuoksi ovat yhteydessä kyseiseen oikeushenkilöön, eli esimerkiksi palveluntarjoajille, jakelijoille, tavarantoimittajille ja liikekumppaneille. Tiedot voidaan esimerkiksi kiinnittää näkyvään paikkaan, johon tällaisilla henkilöillä on pääsy, ja oikeushenkilön verkkosivulle. Tiedot voidaan myös ottaa osaksi ammattietiikkaa ja lahjomattomuutta koskevien koulutusten sisältöä. (48)Unionin oikeuteen kohdistuvien rikkomisten tuloksellinen paljastaminen ja ehkäiseminen edellyttää sen varmistamista, että väärinkäytösten paljastamista harkitsevat voivat toimittaa tietonsa helposti ja täysin luottamuksellisesti sellaisten toimivaltaisten viranomaisten tietoon, jotka pystyvät tutkimaan niitä ja mahdollisuuksien mukaan korjaamaan ongelman. (49)Yksi tärkeimmistä syistä jättää ilmoittamatta väärinkäytöksistä on se, ettei ilmoituksen uskota johtavan toivottuihin tuloksiin. Toimivaltaiset viranomaiset on sen vuoksi selkeästi velvoitettava toteuttamaan saamiensa ilmoitusten perusteella jatkotoimia ja antamaan ilmoittaville henkilöille kohtuullisessa ajassa palautetta siitä, mitä toimia ilmoituksen perusteella on toteutettu tai tarkoitus toteuttaa (esimerkiksi käsittelyn lopettaminen siksi, ettei asiasta löydy riittäviä todisteita tai muista syistä, tutkinnan käynnistäminen ja mahdollisesti sen tulokset ja/tai toimenpiteet, joilla esiin tuotuun ongelmaan on puututtu, asian siirtäminen toiselle viranomaiselle lisätutkimuksia varten), kunhan tästä ei aiheudu haittaa tutkintatoimille tai ilmoituksen kohteena olevan henkilön oikeuksille. (50)Jatkotoimet olisi toteutettava ja palaute olisi annettava kohtuullisessa ajassa. Tämä on tarpeen, jotta ilmoituksen kohteena olevaan mahdolliseen ongelmaan voidaan puuttua viipymättä ja jotta voidaan välttää asian tarpeeton julkistaminen. Tämä kohtuullinen aika ei saisi olla enempää kuin kolme kuukautta, mutta sitä voitaisiin pidentää kuuteen kuukauteen, jos se on tarpeen asiaan liittyvien olosuhteiden vuoksi ja etenkin, jos ilmoituksen kohteena oleva asia voi luonteensa ja monimutkaisuutensa vuoksi edellyttää pitkällistä tutkintaa. (51)Jos kansallisessa tai unionin oikeudessa niin säädetään, toimivaltaisten viranomaisten olisi siirrettävä tapaukset tai niitä koskevat tiedot asianomaisille unionin elimille, toimistoille tai virastoille, kuten tämän direktiivin soveltamista varten Euroopan petostentorjuntavirastolle (OLAF) ja Euroopan syyttäjänvirastolle (EPPO), tämän kuitenkaan estämättä sitä, että ilmoittava henkilö voi ilmoittaa tietonsa suoraan tällaisille unionin elimille, toimistoille tai virastoille. (52)Jotta yhteydenpito rikkomista koskevien ilmoitusten käsittelystä vastaavien toimivaltaisen viranomaisen henkilöstön jäsenten kanssa olisi tehokasta, toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava ja niiden olisi käytettävä tässä yhteydenpidossa yleisön käyttöön tarkoitetuista valituskanavista erillisiä käyttäjäystävällisiä viestintäkanavia, jotka mahdollistavat kirjallisen ja suullisen viestinnän sekä sähköisen ja muun kuin sähköisen viestinnän. (53)Toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava rikkomista koskevien ilmoitusten käsittelystä vastaavia henkilöstön jäseniä, jotka ovat saaneet myös sovellettavat tietosuojasäännöt kattavan asianmukaisen ammatillisen koulutuksen, jotta viranomaiset voisivat käsitellä ilmoituksia, varmistaa yhteydenpidon ilmoituksen tehneeseen henkilöön ja toteuttaa soveltuvia jatkotoimia ilmoituksen perusteella.

(54)Ilmoituksen tekemistä harkitsevien henkilöiden olisi voitava tehdä tietoon perustuva päätös siitä, tekevätkö he ilmoituksen ja miten ja milloin he sen tekevät. Toimivaltaisten viranomaisten olisi sen vuoksi julkistettava ja asetettava helposti saataville tietoa käytettävissä olevista ilmoituskanavistaan, sovellettavista menettelyistä sekä niistä henkilöstönsä jäsenistä, joiden tehtävänä on ilmoitusten käsittely. Kaikkien ilmoituksia koskevien tietojen olisi oltava läpinäkyviä, helposti ymmärrettäviä ja luotettavia, jotta ilmoittamista voitaisiin tukea ja jotta sitä ei ehkäistäisi. (55)Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on käytössään menettelyt, joilla rikkomista koskevien ilmoitusten ja niiden kohteena olevien henkilöiden henkilötietojen käsittelyä suojataan riittävällä tavalla. Tällaisten menettelyjen avulla olisi varmistettava, että kaikkien ilmoittavien henkilöiden, ilmoituksen kohteena olevien henkilöiden ja ilmoituksessa mainittujen kolmansien henkilöiden (kuten todistajien tai työtovereiden) henkilöllisyys suojataan menettelyn kaikissa vaiheissa. Tällä velvollisuudella ei saisi rajoittaa sen tiedonantovelvollisuuden tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta, jota edellytetään unionin lainsäädännössä tai kansallisessa lainsäädännössä muun muassa silloin, kun on kyse tutkimuksista tai oikeudenkäynneistä tai kun on tarpeen suojata muiden vapauksia, myös ilmoituksen kohteena olevan henkilön oikeutta puolustukseen, ja johon sovelletaan kyseiseen lainsäädäntöön sisältyviä asianmukaisia takeita. (56)On tarpeellista, että rikkomista koskevien ilmoitusten käsittelystä vastaavat toimivaltaisen viranomaisen henkilöstön jäsenet sekä sellaiset sen henkilöstön jäsenet, jotka saavat oikeuden tutustua ilmoittavan henkilön toimivaltaiselle viranomaiselle antamiin tietoihin, noudattavat salassapitovelvollisuutta ja luottamuksellisuutta siirtäessään tietoja toimivaltaisen viranomaisen sisällä ja sen ulkopuolelle, myös tilanteissa, joissa toimivaltainen viranomainen aloittaa rikkomista koskevaan ilmoitukseen liittyvän tutkinnan tai siihen liittyvät selvittämistoimet tai näitä seuraavat täytäntöönpanotoimet. (57)Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kaikki rikkomista koskevat ilmoitukset säilytetään asianmukaisesti, että jokainen ilmoitus on noudettavissa toimivaltaisen viranomaisen järjestelmistä ja että ilmoitettuja tietoja voidaan tarvittaessa käyttää todisteina täytäntöönpanotoimien yhteydessä. (58)Ilmoittavan ja ilmoituksen kohteena olevan henkilön henkilötietojen suojaaminen on ratkaisevan tärkeää, jotta voidaan välttää epäoikeudenmukainen kohtelu ja maineen vahingoittuminen henkilötietojen, etenkin henkilöllisyyttä koskevien tietojen, paljastumisen seurauksena. Toimivaltaisten viranomaisten olisi tämän vuoksi otettava käyttöön luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetussa asetuksessa (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) vahvistettujen vaatimusten mukaisesti asianmukaiset tietosuojamenettelyt, joiden erityistarkoituksena on ilmoittavan ja ilmoituksen kohteena olevan henkilön sekä ilmoituksessa mahdollisesti mainitun kolmannen henkilön suojaaminen. Tällaisten tietosuojamenettelyjen olisi sisällettävä toimivaltaisen viranomaisen sisäinen turvallinen järjestelmä, jota voivat käyttää ainoastaan siihen valtuutetut henkilöstön jäsenet. (59)Toimivaltaisten viranomaisten menettelyistä säännöllisesti tehtävän uudelleentarkastelun ja niiden keskinäisen hyvien käytäntöjen vaihdon avulla olisi taattava, että kyseiset menettelyt ovat riittäviä ja näin myös tarkoitukseensa soveltuvia. (60)Jotta ilmoittava henkilö voi saada suojelua, hänellä olisi oltava perusteltu syy uskoa asiaan liittyvien olosuhteiden ja hänen saatavillaan ilmoitusajankohtana olevien tietojen perusteella, että hänen ilmoittamansa asiat ovat paikkansapitäviä. Näiden perusteltujen syiden olisi oletettava olevan olemassa, paitsi jos tai kunnes toisin todistetaan. Tämä on keskeinen tae ilkivaltaisia ja perusteettomia tai perättömiä ilmoituksia vastaan, sillä sen avulla varmistetaan, että ne, jotka tahallaan ja tietoisesti ilmoittavat vääriä tai harhaanjohtavia tietoja, eivät ole oikeutettuja suojeluun. Toisaalta sen avulla varmistetaan, että ilmoittava henkilö ei menetä suojelua siinä tapauksessa, että hän on tehnyt aiheettoman ilmoituksen vilpittömässä mielessä. Ilmoittavalla henkilöllä olisi vastaavasti oltava oikeus tämän direktiivin mukaiseen suojeluun, jos hänellä on perusteltu syy uskoa, että ilmoitetut tiedot kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. (61)Vaatimus ilmoituskanavien porrasteisesta käytöstä on pääsääntöisesti tarpeen sen varmistamiseksi, että tiedot päätyvät niille henkilöille, jotka voivat varhaisessa vaiheessa ja tuloksellisesti edistää yleiseen etuun kohdistuvien riskien ratkaisemista ja ehkäistä maineen aiheettoman vahingoittumisen tietojen julkistamisen seurauksena. Toisaalta tämän periaatteen soveltamisesta on tarpeen poiketa joissain tapauksissa, jotta ilmoittava henkilö voi valita asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella soveltuvimman ilmoittamiskanavan. Lisäksi on tarpeen suojata tietojen julkistamista ottaen huomioon sellaiset demokraattiset periaatteet kuin läpinäkyvyys ja vastuuvelvollisuus sekä perusoikeudet, kuten oikeus sananvapauteen ja tiedotusvälineiden vapauteen, samalla kun otetaan tasapuolisesti huomioon yhtäältä työnantajien tarve hallinnoida organisaatiotaan ja siihen liittyvien etujen suojelu ja toisaalta suuren yleisön edut, jotka liittyvät vahingoilta suojeluun, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössään esittämien perusteiden mukaisesti. (62)Ilmoittavien henkilöiden olisi pääsääntöisesti kerrottava tietonsa käytettävissä olevien sisäisten kanavien kautta ensin työnantajalleen. Sisäisiä kanavia ei kuitenkaan välttämättä ole käytettävissä (jos kyseessä on oikeushenkilö, joka ei tämän direktiivin tai sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla ole velvollinen ottamaan sellaista käyttöön) tai niiden käyttö ei ole pakollista (jos ilmoittavalla henkilöllä ei ole työsuhdetta kyseisessä oikeushenkilössä), tai vaikka niitä olisi käytetty, ne eivät ole toimineet kunnolla (ilmoitusta ei esimerkiksi käsitelty huolellisesti tai kohtuullisessa ajassa tai rikkomisen korjaamiseksi ei toteutettu toimenpiteitä, vaikka tutkinnan tulokset osoittivat sen tapahtuneen). (63)Lisäksi on muita tilanteita, joissa sisäisten ilmoituskanavien ei voida kohtuudella odottaa toimivan kunnolla, esimerkiksi jos ilmoittavilla henkilöillä on pätevä syy uskoa, että he joutuisivat ilmoittamisen vuoksi vastatoimien kohteeksi; että heidän toimintansa luottamuksellisuutta ei suojattaisi; että työhön liittyvässä tilanteessa viime kädessä vastuussa oleva henkilö on osallisena rikkomisessa; että rikkominen voitaisiin kätkeä; että todisteita voitaisiin kätkeä tai hävittää; että toimivaltaisten viranomaisten tutkintatoimien tuloksellisuus voisi vaarantua tai että tarvitaan kiireellisiä toimenpiteitä (esimerkiksi siksi, että on olemassa ihmisten henkeen, terveyteen tai turvallisuuteen taikka ympäristöön kohdistuvan huomattavan ja määritettävissä olevan vaaran välitön riski). Tällaisissa tapauksissa henkilöillä, jotka tekevät ulkoisen ilmoituksen toimivaltaisille viranomaisille ja tarvittaessa unionin elimille, toimistoille tai virastoille, on oikeus suojeluun. Suojelu myönnetään myös silloin, kun ilmoittavalla henkilöllä on unionin oikeuden nojalla oikeus tehdä ilmoitus suoraan toimivaltaisille kansallisille viranomaisille tai unionin elimille, toimistoille tai virastoille, esimerkiksi kun kyseessä on unionin talousarvioon kohdistuva petos, rahanpesun ja terrorismin rahoituksen ehkäiseminen ja paljastaminen tai rahoituspalvelujen alaan liittyvä asia. (64)Henkilöillä, jotka tekevät suoraan julkisen paljastuksen, olisi oltava oikeus suojeluun myös silloin kun rikkomiseen ei puututa (sitä ei esimerkiksi arvioida tai tutkita kunnolla tai mitään korjaavia toimia ei toteuteta) siitä huolimatta, että siitä on ilmoitettu sisäisesti ja/tai ulkoisesti käyttäen saatavilla olevia kanavia porrastetusti; tai silloin kun ilmoittavalla henkilöllä on pätevä syy uskoa, että rikkomiseen syyllistynyt henkilö ja toimivaltainen viranomainen toimivat yhteistyössä, että todisteita voidaan kätkeä tai hävittää tai että toimivaltaisten viranomaisten tutkintatoimien tuloksellisuus saattaa vaarantua; tai kun kyseessä on yleiseen etuun kohdistuva välitön ja ilmeinen vaara tai peruuttamattoman vahingon, kuten ruumiillisen koskemattomuuden loukkaamisen, vaara. (65)Ilmoittavia henkilöitä olisi suojeltava kaikenlaisilta sekä suorilta että välillisiltä vastatoimilta, joita voivat toteuttaa heidän työnantajansa tai sen palveluja käyttävä asiakas/vastaanottaja tai näiden lukuun työskentelevät tai näiden puolesta toimivat henkilöt, mukaan lukien kollegat ja johtajat, jotka työskentelevät samassa organisaatiossa tai toisissa organisaatioissa, joihin ilmoittava henkilö on yhteydessä työnsä vuoksi, kun ilmoituksen kohteena oleva henkilö suosittaa tällaisia vastatoimia tai sallii niiden toteuttamisen. Suojelun tulisi kattaa vastatoimet paitsi silloin kun ne kohdistuvat ilmoittavaan henkilöön itseensä, myös silloin kun ne kohdistuvat hänen edustamaansa oikeushenkilöön, esimerkiksi siten, että sille kieltäydytään toimittamasta palveluja tai se asetetaan mustalle listalle tai boikottiin. Välillisiin vastatoimiin kuuluvat myös toimet, jotka kohdistuvat ilmoittavan henkilön sukulaisiin, jotka ovat niin ikään työnsä vuoksi yhteydessä viimeksi mainitun työnantajaan tai tämän palvelujen asiakkaita/vastaanottajia, tai työntekijöiden edustajiin, jotka ovat antaneet tukea ilmoittavalle henkilölle. (66)Jos vastatoimia toteutetaan pidäkkeettä ja ilman seuraamuksia, niillä on lamaannuttava vaikutus potentiaalisiin väärinkäytösten paljastajiin. Vastatoimien selkeällä kieltämisellä lainsäädännössä on merkittävä varoittava vaikutus, jota vahvistetaan säännöksillä vastatoimiin syyllistyvien henkilökohtaisesta vastuusta ja heille määrättävistä seuraamuksista. (67)Potentiaaliset väärinkäytösten paljastajat saattavat jättää ilmoituksen tekemättä, jos he eivät ole varmoja siitä, miten ilmoitus pitäisi tehdä, tai siitä, saavatko he lopulta suojelua. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tästä annetaan tietoa käyttäjäystävällisellä tavalla ja että tieto on helposti suuren yleisön saatavilla. Saatavilla olisi oltava maksutonta opastusta eli yksilöllistä, puolueetonta ja luottamuksellista neuvontaa esimerkiksi siitä, kuuluvatko kyseiset tiedot väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevien sääntöjen soveltamisalaan, mitä ilmoituskanavaa olisi paras käyttää ja mitä muita vaihtoehtoisia menettelyjä on tarjolla, jos tiedot eivät kuulu sovellettavien sääntöjen soveltamisalaan. Tällaisen neuvonnan avulla voidaan edistää sitä, että ilmoitukset tehdään asianmukaisten kanavien kautta vastuullisesti ja että rikkomiset ja väärinkäytökset paljastetaan hyvissä ajoin tai voidaan jopa estää. (68)Joidenkin kansallisten oikeuskehysten mukaan vastatoimien kohteeksi joutuneet ilmoittavat henkilöt voivat tietyissä tapauksissa saada todistuksen siitä, että he täyttävät sovellettavien sääntöjen mukaiset edellytykset suojelun saamiseksi. Vaikka tällainen mahdollisuus olisi olemassa, heillä olisi oltava tosiasiallinen mahdollisuus tuomioistuinvalvontaan, jossa tuomioistuin päättää kaikkien asiaan liittyvien yksilöllisten olosuhteiden perusteella, täyttävätkö he sovellettavien sääntöjen mukaiset edellytykset. (69)Tällä direktiivillä vahvistetuista oikeuksista ja velvollisuuksista ei pitäisi voida luopua sopimusteitse. Työntekijöitä ei voida estää tekemästä ilmoituksia tai evätä heiltä suojelua tai rangaista heitä ilmoituksen tekemisestä vetoamalla yksilöiden oikeudellisiin tai sopimukseen perustuviin velvoitteisiin, kuten sopimuksiin sisältyviin lojaliteettilausekkeisiin tai luottamuksellisuutta/salassapitoa koskeviin sopimuksiin. Toisaalta tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen oikeudellisten ja muiden ammattisalassapitovelvollisuuksien suojeluun. (70)Vastatoimien väitetään todennäköisesti perustuvan muihin syihin kuin ilmoituksen tekemiseen, ja ilmoittavan henkilön saattaa olla vaikea todistaa näiden välistä yhteyttä, sillä vastatoimiin syyllistyvillä voi olla enemmän valtaa ja resursseja dokumentoida toteutetut toimet ja niiden perustelut. Sen jälkeen kun ilmoittava henkilö osoittaa prima facie, että hän on tehnyt tässä direktiivissä tarkoitetun ilmoituksen tai paljastuksen ja että hänelle on sen jälkeen aiheutunut haittaa, todistustaakan olisi tästä syystä siirryttävä haitallisen toimen toteuttaneelle henkilölle, jonka olisi osoitettava, että toteutettu toimenpide ei liittynyt ilmoitukseen tai paljastukseen millään tavalla. (71)Sen lisäksi, että vastatoimet on nimenomaisesti kiellettävä lainsäädännössä, on ratkaisevan tärkeää, että vastatoimien kohteeksi joutuneilla ilmoittavilla henkilöillä on käytössään oikeussuojakeinot. Kussakin tapauksessa asianmukaiset oikeussuojakeinot määräytyvät sen mukaan, millaisista vastatoimista on kyse. Näitä voivat olla esimerkiksi tilanteen palauttaminen ennalleen (jos henkilö on irtisanottu tai siirretty muualle tai alempiin työtehtäviin tai jos häneltä on evätty pääsy koulutukseen tai ylennys) tai peruutetun käyttöluvan, muun luvan tai sopimuksen palauttaminen; korvaus toteutuneista ja tulevista taloudellisista menetyksistä (aiempien tai tulevien palkkatulojen menetys tai työpaikan vaihdosta aiheutuvat kustannukset); korvaus muista taloudellisista vahingoista, kuten oikeuskuluista ja lääketieteellisestä hoidosta aiheutuvista kustannuksista sekä aineettomista vahingoista (kipu ja kärsimys). (72)Oikeudellisten toimien tyyppi voi vaihdella eri oikeusjärjestelmissä, mutta niillä tulisi varmistaa mahdollisimman täydelliset ja tehokkaat oikeussuojakeinot. Oikeussuojakeinojen ei pitäisi johtaa siihen, että potentiaaliset väärinkäytösten paljastajat luopuvat ilmoituksen tekemisestä. Jos esimerkiksi sallittaisiin se, että irtisanotulle työntekijälle voidaan maksaa korvaus sen sijaan, että hänet otetaan takaisin yrityksen palvelukseen, erityisesti suuremmat organisaatiot saattaisivat turvautua järjestelmällisesti korvauksen maksamiseen, millä olisi varoittava vaikutus tuleviin väärinkäytösten paljastajiin. (73)Erityisen tärkeitä ilmoittavien henkilöiden kannalta ovat välitoimet odotettaessa mahdollisesti pitkittyvien oikeudenkäyntimenettelyjen tulosta. Välitoimet voivat olla tarpeen erityisesti, jotta voidaan lopettaa vastatoimia koskevat uhkaukset tai niiden yritykset tai jatkuvat vastatoimet, kuten häirintä työpaikalla, tai estää tietynlaiset vastatoimet, kuten irtisanominen, joita voi olla vaikea peruuttaa enää pitkän ajan kuluttua ja jotka voivat aiheuttaa ilmoittavalle henkilölle taloudellisen romahduksen, mikä on omiaan vakavasti lannistamaan tulevia väärinkäytösten paljastajia.

(74)Vakavan pelotteen väärinkäytösten paljastamiselle voivat muodostaa myös toimet, joita toteutetaan ilmoittavia henkilöitä vastaan muutoin kuin työn yhteydessä ja jotka voivat koskea esimerkiksi kunnianloukkausta, tekijänoikeuksien loukkaamista, liikesalaisuuksien paljastamista tai luottamuksellisuuden ja henkilötietojen suojan loukkaamista. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/943 nojalla ilmoittaviin henkilöihin ei sovelleta direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä, menettelyjä tai oikeussuojakeinoja, jos liikesalaisuuden väitetty hankinta, käyttö tai ilmaiseminen on tapahtunut väärinkäytöksen taikka väärän tai laittoman toiminnan paljastamiseksi edellyttäen, että vastaaja toimi tarkoituksenaan suojata yleistä etua. Ilmoittavien henkilöiden olisi voitava myös muissa menettelyissä vedota puolustuksessaan siihen, että he ovat tehneet ilmoituksen tai paljastuksen tämän direktiivin mukaisesti. Tällaisissa tapauksissa olisi menettelyn aloittavan henkilön tehtävä näyttää toteen, että ilmoittavan henkilön tarkoituksena oli lain rikkominen. (75)Ilmoittaville henkilöille voi aiheutua huomattavat kustannukset oikeudenkäyntimaksuista, kun he kiistävät heitä vastaan toteutetut vastatoimet oikeudenkäyntimenettelyssä. Vaikka nämä kustannukset korvattaisiin heille menettelyn päättyessä, he eivät välttämättä pysty maksamaan niitä etukäteen, varsinkaan jos ovat menettäneet työpaikkansa ja joutuneet mustalle listalle. Erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/1919 säännösten mukainen oikeusapu rikosoikeudellisissa menettelyiss