Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhtenäisvaluuttaan siirtymisen edellyttämän lainsäädännön ja määräysten vaikutukset markkinoihin"

(97/C 56/12)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 26. syyskuuta 1996 antaa työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti lausunnon aiheesta "Yhtenäisvaluuttaan siirtymisen edellyttämän lainsäädännön ja määräysten vaikutukset markkinoihin".

Asian valmistelusta vastannut talous-, raha- ja valuutta-asiain jaosto antoi komission alustavaan selontekoon perustuvan lausuntonsa 16. lokakuuta 1996. Esittelijänä oli Umberto Burani.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 31. lokakuuta 1996 pitämässään 339. täysistunnossa enemmistön äänin seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 89 ääntä puolesta, 2 vastaan ja 3 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Perustamissopimuksessa asetettujen talous- ja rahaliiton määräaikojen lähestyessä valmistelut unioniviranomaisten toimia edellyttävillä aloilla etenevät ripeästi. Vihreässä kirjassa käytännön järjestelyistä yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi () hahmotellun ohjelman mukaisesti komissio valmistelee yhdessä Euroopan rahapoliittisen instituutin kanssa luonnoksen neuvoston asetukseksi, jolla pyritään luomaan euron käyttöönoton edellyttämä oikeudellinen perusrakenne. Komission pitäisi saada työnsä päätökseen vuoden 1996 loppuun mennessä.

1.2. Tämä komitean lausunto on jatkoa lausunnolle aiheesta "Vihreä kirja käytännön järjestelyistä yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi" (), joka hyväksyttiin lokakuussa 1995, sekä oma-aloitteiselle lausunnolle aiheesta "Talous- ja rahaliiton vaikutukset: lähentymisen taloudelliset ja yhteiskunnalliset näkökohdat sekä yhtenäisvaluutasta tiedottaminen", joka hyväksyttiin syyskuussa 1996. Talous- ja sosiaalikomitea pitää muotoseikkoihin puuttumatta tehtävänään ja velvollisuutenaan antaa panoksensa yhtenäisvaluuttaa koskevan lainsäädännön valmisteluun. Tässä lainsäädännössä tulee ottaa huomioon vaatimus luoda yhtenäisvaluutalle vakaa oikeudellinen perusrakenne sekä lisäksi markkinoiden vaatimukset. Ennen kaikkea on välttämätöntä, että yhtenäisvaluuttaan siirtyminen sujuu mahdollisimman helposti, ilman byrokraattisia tai menettelytapoihin liittyviä esteitä sekä mahdollisuuksien mukaan eri markkina-alueille tyypillisiä käytäntöjä ja tapoja kunnioittaen.

1.3. Sen enempää komissio kuin Euroopan rahapoliittinen instituuttikaan ei ole vielä julkaissut aiheesta virallisia asiakirjoja. Talous- ja sosiaalikomitean esittämä kanta perustuu siis eri tahojen ajan kuluessa laatimiin työasiakirjoihin ja alustaviin selvityksiin. Viimeisin komission asiakirja, johon esitetyt kommentit perustuvat, on heinäkuun 26. päivältä. Muutoksia on tehty TSK:n työaikataulun ja menettelyn asettamissa rajoissa.

2. Yleistä

2.1. Vielä ei tiedetä, millaiseksi asetusten oikeusperusta muodostuu. Komitean mielestä on tärkeää, että säännöt astuvat voimaan ennalta sovitussa määräajassa ja että niitä sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa riippumatta siitä, kuuluvatko ne Emuun.

2.2. Komitea on tyytyväinen huomatessaan, että monet sen 26. lokakuuta 1995 antamassa lausunnossa esittämistä ehdotuksista on otettu mukaan komission alustaviin selvityksiin. Toisaalta komitea kuitenkin huomauttaa, että osa tässä lausunnossa käsiteltävistä olennaisista seikoista näyttää jääneen huomiotta.

2.3. Yksi seikka, joihin komitea kiinnitti erityistä huomiota, koski yhtenäisvaluutta-alueeseen kuuluvien maiden ja poikkeusmaiden pysyvien asukkaiden välisiä sekä poikkeus- tai kolmansien maiden lainsäädännön piiriin () kuuluvia, euro-maiden ja kolmansien maiden pysyvien asukkaiden välisiä sopimuksia. Laajasti käsitettynä näihin sopimuksiin kuuluvat myös arvopapereiden liikkeellelasku ja kiinteäkorkoisten arvopapereiden tuottokorko, etenkin, jos kyseessä ovat kolmannen maan pörssissä noteerattavat arvopaperit. Talous- ja sosiaalikomitea kehotti lausunnossaan komissiota ja ERI:a toimimaan siten, "että markkinat saisivat virallisilta tahoilta vakuutuksen siitä, ettei yhtenäisvaluuttaan siirtyminen aiheuta (sopimusvelvoitteiden noudattamisen osalta) häiriöitä Euroopan tai kolmansien maiden markkinoilla".

2.4. Komitea on tyytyväinen, että sen ehdotus ainakin pörssiosake- ja rahamarkkinoiden osalta on otettu huomioon. Komissio on oltuaan yhteydessä ensimarkkinoiden kansainväliseen järjestöön IPMA:han ("International Primary Market Association") sekä kansainväliseen swap- ja johdannaisjärjestöön ISDA:han ("International Swaps and Derivates Association") kallistumassa sille pian mahdollisesti virallistettavalle kannalle, että ecun vaihtosuhde euroon on yhden suhde yhteen. Lisäksi tarvitaan muita kolmansien maiden hallituksia ja maailman kauppajärjestöä koskettavia toimia, joilla kolmansien maiden pysyvien asukkaiden kanssa neuvoteltujen sopimusten jatkuvuus voidaan taata.

2.5. On selvää, ettei sen enempää kansallisella kuin eurooppalaisellakaan lainsäädännöllä voida vaikuttaa jäsenvaltion tai unionin ulkopuolelle. On kuitenkin välttämätöntä antaa kolmansien maiden taloudellisille toimijoille tietty varmuus siitä, että rauhallinen siirtyminen yhtenäisvaluuttaan samoin kuin sopimusten voimassaolon jatkuvuuskin tavalla tai toisella taataan. Tähän liittyen on paikallaan huomauttaa, että kansainvälisen oikeuden mukaan valtiolla on oikeus vaihtaa oman rahayksikkönsä arvoa ja nimeä, mutta yhtä selvää ei ole se, tunnustetaanko tämän oikeuden koskevan automaattisesti ja kaikkia osapuolia sitovasti myös useiden eri rahayksiköiden välisten vaihtokurssien määräämistä oikeustoimin.

3. Ecun ja kansallisten valuuttojen korvaaminen eurolla

3.1. Neuvoston jo tekemä päätös tullaan vahvistamaan asetuksella; eurosta tulee siten 1. tammikuuta 1999 alkaen siihen osallistuvien maiden rahayksikkö, ja kansallisista valuutoista sadasosineen tulee vahvistettujen vaihtokurssien mukaisesti yhtenäisvaluutan yksikköarvoja. Euro puolestaan jaetaan sadasosiin. Tämän säädöksen tarkoituksena on varmistaa euron ja siihen liittyvien valuuttojen automaattinen vastaavuus. Muut jo tunnetut säädökset, joista ei ole erityistä kommentoitavaa, koskevat seuraavia seikkoja:

euron valitseminen Euroopan keskuspankin ja kansallisten keskuspankkien tiliyksiköksi,

kaikissa oikeudellisissa asiakirjoissa () esiintyvät (suorat tai epäsuorat) viittaukset ecuun korvataan viittauksilla euroon samalla varmistaen, että vaihtokurssi 1:1 säilyy.

3.2. Mitä sopimusten jatkuvuuteen tulee, neuvoston asetus vahvistaa periaatteen, jonka mukaan euron käyttöönottaminen ei vaikuta sopimusten ehtoihin eikä anna sopimuspuolille oikeutta muuttaa sopimusta tai purkaa sitä.

4. Siirtymäkautta koskevat säädökset

4.1. Asetukseen liittyy käsite "siirtymäkausi", joka vastaa vihreässä kirjassa mainittua "B-vaihetta" tai perustamissopimuksen ilmausta "kolmas vaihe" (). Käytännössä se kattaa kolmen vuoden ajanjakson talous- ja rahaliiton alkamisesta (1. tammikuuta 1999) siihen päivään asti, jolloin lopullisesti siirrytään käyttämään yhtenäisvaluuttaa (31. joulukuuta 2001).

4.2. Erään muodosteilla olleen ja nyt jo hylätyn hahmotelman mukaan tämä kolmas vaihe voisi olosuhteiden salliessa olla suunniteltua lyhyempi. Komitea on ottanut tämän jo vihreässä kirjassa käsitellyn mahdollisuuden huomioon ja ilmaissut kielteisen kantansa ennalta sovittujen ohjelmien ja aikataulujen minkäänlaiseen muuttamiseen (). Neuvoston tulee päättää eri vaiheiden kestosta viimeistään 30. kesäkuuta 1998. Päätös tulee lyödä lukkoon niin, ettei sitä myöhemmin muuteta. Markkinat tarvitsevat asiasta varmuuden, jotta ne voivat suunnitella siirtymän edellyttämät lukuisat, monimutkaiset ja kalliit toimenpiteet.

4.3. Ajatuksella kolmannen vaiheen lyhentämisestä on selkeät perusteet. Sen suunniteltu kesto perustuu aikaan, jonka keskuspankit tarvitsevat uusien seteleiden ja kolikoiden liikkeelle laskuun. Vaikuttaa siltä, että tätä aikaa voidaan lyhentää, mikäli keskuspankit pystyvät nopeuttamaan valmistelujaan. Markkinat voisivat ehkä sopeutua (tämä on pelkkä olettamus) lyhyempään siirtymävaiheeseen, mutta ehdolla, ettei kerran lukkoon lyötyä vaiheen kestoa myöhemmin muuteta.

4.4. Huomionarvoisista siirtymäkautta koskevista säädöksistä mainittakoon se, jonka mukaan euro jakautuu vaihtokurssien mukaan kansallisiin valuuttayksikköihin, jotka säilyttävät omat sadasosansa. Kansalliset valuuttasäädökset olisivat edelleen voimassa neuvoston säädösten ja asetusten mukaisesti. Nämä säännöt eivät aiheuta erityisiä kommentteja.

4.5. "Ei velvoitetta, ei kieltoa" -sääntö

4.5.1. Vihreässä kirjassa todettiin, että euron käytön tulisi markkinoiden siirtymäkauden aikaisten tarpeiden vuoksi olla vapaaehtoista. Komitea kuitenkin vaati, että tätä periaatetta tulisi noudattaa poikkeuksetta ja korosti, että "jokaisen osapuolen tulee voida itse päättää, hyväksyykö se maksuja muuna kuin kansallisena valuuttana". Madridin huippukokous hyväksyi tämänkaltaisen markkinoilla vallitsevan vapauden, johon yleensä viitataan ilmauksella "ei velvoitetta, ei kieltoa", eikä sitä ole kyseenalaistettu yhdessäkään asiakirjassa tai tiedonannossa.

4.5.2. Asetus näyttää ensi silmäyksellä saaneen vaikutteita em. ajatuksesta. Perustana olevassa määräyksessä itse asiassa todetaan, että oikeudelliset asiakirjat, joissa on sovittu kansallisen valuutan tai euron käyttämisestä, tulee käytännössä toteuttaa ennalta valittuna valuuttana, elleivät osapuolet sovi toisin. Osapuolet toisin sanoen päättävät vapaaehtoisesti, mitä valuuttaa sopimuksissa käytetään. Tästä menettelystä, jota komitea on itse kannattanut, se voi olla ainoastaan samaa mieltä.

4.5.3. Nykyisellään asetukseen sisältyy poikkeuksen mahdollisuus. Mikä tahansa saatava euromääräinen tai kansallisena valuuttana syntynyt joka voidaan suorittaa velkojan tiliä hyvittämällä, voidaan maksaa velallisen valinnan mukaan joko euroina tai kansallisena valuuttana. Velkoja saa maksettavan summan omassa tilivaluutassaan, ja vaihto tehdään kiinteällä kurssilla.

4.5.4. Merkitykseltään tämä "poikkeus" on selkeästi sellainen, että siitä muodostunee perussääntö. Ristiriitaista kyllä, poikkeus koskee laajimmillaankin vain käteisenä siirrettäviä summia. Tällaiset siirrot ovat itse asiassa melko merkityksettömiä, sillä euroseteleiden puuttuessa käteissiirtoja voidaan tehdä vain kansallisena valuuttana. Periaatteesta "ei velvoitetta, ei kieltoa" joudutaan siis käytännössä luopumaan ja korvaamaan se päinvastaisella periaatteella "velallisen valinta, velkojan velvollisuus".

4.5.5. Mikäli edellä mainittua periaatetta ryhdytään noudattamaan, jää ratkaistavaksi oikeudellinen ristiriita, joka syntyy, jos velkoja ei pysty ottamaan maksua vastaan euroina. Näin voi esimerkiksi käydä, jos vähittäiskaupassa tai palvelualan yrityksessä asioiva haluaa maksaa luottokortilla ja euroina, eli hyvittää myyjän tiliä. Mikäli maksupäätteet tai kassakoneet eivät vielä hyväksy uutta rahaa (tai molempia rahayksikköjä) on suorituksen maksaminen mahdotonta.

4.5.6. Yleisenä huomiona voidaan todeta, että velalliselle jäävä rahayksikön valinta velvoittaa vaiheen alusta lähtien erityisesti pankki- ja rahoitusalan yritykset tekemään lukemattomia vaihtolaskelmia tai pitämään koko vaiheen ajan kahdenkertaista kirjanpitoa. Tätä ei vihreä kirjakaan teknisistä ja taloudellisista syistä suosittele.

4.5.7. Kyseisen säännöksen perusteena ovat kuitenkin täysin pätevät syyt. Ainoastaan sen muotoilu ei vaikuta kovin onnistuneelta, ja sitä tuleekin muuttaa. Ottaen huomioon todellisen tilanteen josta komissio on varmistunut lukuisissa yritystapaamisissa on huomattu, että markkinat voivat sopeutua yhtenäisvaluuttaan vain asteittain. Kirjanpito kahtena eri valuuttana on osoittautunut kalliiksi ja usein varsinkin vaiheen alussa mahdottomaksi toteuttaa. Säännöksessä on tarkoitus ottaa tämä huomioon, joten sen seuraukset voivat olla aiottua kauaskantoisempia.

4.5.8. Edellä mainitun perusteella komitea ehdottaa kohdassa 4.5.3 mainitun määräyksen poistamista ja korvaamista toisella määräyksellä, jossa todetaan että velka, joka voidaan suorittaa velkojan tiliä hyvittämällä, voidaan velkojan ja sen käyttämän rahalaitoksen suostumuksella maksaa joko euroina tai kansallisena valuuttana. Ainoastaan näin voidaan periaatetta "ei velvoitetta, ei kieltoa", jonka tulee koskea kaikkia toimijoita, noudattaa ja toteuttaa käytännössä.

4.6. Järjestäytyneet markkinat

4.6.1. Vaiheittainen siirtyminen yhtenäisvaluuttaan merkitsee rahalaitoksille niiden sisäisten teknisten ja organisaatioon liittyvien toimien suunnittelua. Lisäksi on paikallaan ottaa huomioon, että rahoitusalan toimijat ovat pitkälti toisistaan riippuvaisia. Alan yritysten suhteet on tarkasti määritelty, mikä on sen toiminnan kannalta erityisen tärkeää. Käsiteltävä lainsäädäntö ottaa huomioon "järjestäytyneiden markkinoiden" käsitteen ja määrittelee tarvittavat säännöt, joilla vältetään häiriöt siirryttäessä kansallisista valuutoista yhtenäisvaluuttaan.

4.6.2. "Järjestäytyneillä markkinoilla" tarkoitetaan asetuksessa "kaikkia arvopapereiden vaihdon, selvittelyn tai tilityksen säätelemiseksi luotuja markkinoita, jotka luetellaan sijoituspalveluja arvopaperimarkkinoilla käsittelevän direktiivin 93/22/ETY liitteen B-osassa ja joihin kuuluvat arvopapereiden vaihdon, selvittelyn tai tilityksen järjestelmät".

4.6.3. Mahdollisimman nopea yhtenäisvaluuttaan siirtyminen on kaikkien järjestäytyneiden markkinoiden edun mukaista. Samalla ei voida jättää huomiotta yksittäisten jäsenten mahdollisuutta sopeutua uusiin sääntöihin järjestelmällisesti ja ennen kaikkea koordinoidusti. Neuvoston asetukseen tulisi näin ollen liittyä säädös, jonka perusteella jäsenvaltioiden tulee laatia tarpeelliset säännökset, jotta järjestäytyneet markkinat voisivat ryhtyä yhtenäisvaluuttaan siirtymisen edellyttämiin toimiin.

4.6.4. Komitea on tyytyväinen tähän käytännön ja erilaisten kansallisten järjestäytyneiden markkinoiden toimintaympäristön inspiroimaan toimeen. Sellaisten kansainvälisten järjestäytyneiden markkinoiden kohtalo jää kuitenkin avoimeksi, joiden markkinapaikka sijaitsee mahdollisesti talous- ja rahaliiton ulkopuolelle jäävässä jäsenvaltiossa, mutta joiden jäsenenä on sekä rahaliittoon kuuluvia että sen ulkopuolelle jääviä jäsenvaltioita. Komitea toivoo, että tästä asiasta annetaan erillinen säännös.

4.6.5. Komitea uskoo, että:

järjestäytyneillä markkinoilla noudatettavat, niiden sijaintijäsenvaltion säädöksiin perustuvat säännöt koskevat kaikkia markkinoiden jäseniä, sijaitsivatpa ne Euroopan unionissa tai sen ulkopuolella,

silloin kun järjestäytyneet markkinat sijaitsevat talous- ja rahaliiton ulkopuolelle jääneessä jäsenvaltiossa, kyseisen jäsenvaltion tulee välttää sellaisten toimien hyväksymistä, jotka voivat haitata euron vapaaehtoista käyttöä.

4.7. Jäsenvaltioiden hyväksyttäväksi tulevia säädöksiä

4.7.1. Käsiteltävässä asetuksessa pyritään jättämään jäsenvaltioille laajat toimintavaltuudet omien markkinoidensa suhteen. Kansallisten vaatimusten huomioon ottamisessa tulee kuitenkin pitää mielessä sujuvan yhtenäisvaluuttaan siirtymisen takaavat yhteiset periaatteet. Komitea kannattaa tätä lähestymistapaa, mutta kiinnittää samalla huomiota siihen, että (kuten kohdassa 4.6.4 todettiin) on välttämätöntä ottaa huomioon myös tapaukset, joissa kansalliset säännöt voivat koskea myös muiden jäsenvaltioiden instituutioita ja järjestäytyneitä markkinoita.

4.7.2. Yleissääntönä voidaan pitää sitä, että kansallisen lainsäädännön tulee noudattaa neuvoston päättämiä määräaikoja. Komitean mielestä tällainen sääntö on tarpeen, mutta todennäköisesti riittämätön. Jotta eri valtioiden toimien toteutusaikataulut eivät olisi liian ristiriitaisia, tarvitaan jonkinlaista koordinaatiota.

4.7.3. Edellisessä kohdassa mainittu koordinoinnin tarve korostuu entisestään, kun otetaan huomioon toimet, joihin jäsenvaltiot joutuvat ryhtymään liikkeellä olevien valtion joukkovelkakirjojen muuttamiseksi euromääräisiksi. Lisäksi jäsenvaltioiden tulee antaa järjestäytyneiden markkinoiden keskusorganisaatioille mahdollisuus tehdä tarvittavat päätökset euron ottamisesta tilivaluutaksi. Myös näissä tapauksissa toteutusaikataulujen huomattava erilaisuus jäsenvaltioiden ja eri markkinoiden välillä saattaa aiheuttaa markkinahäiriöitä.

4.7.4. Kansallisten määräysten, joiden perusteella nettoutus on sallittua tai pakollista, hyvitysten ja muiden vastaavien menetelmien tulee kohdistua kaikkiin rahamääräisiin, joko euroina tai kansallisessa valuutassa ilmaistuihin velkasuhteisiin. Vaihtolaskelma perustuu määriteltyyn kiinteään kurssiin. Saman säännön tulee koskea myös yritysten tilinpäätösten esittämistä. Nämä säännöt ovat perustamissopimuksen mukaisia eikä niissä ole kommentoitavaa.

4.7.5. Samoin kansalliset setelit ja kolikot säilyvät laillisina maksuvälineinä ainoastaan nykyisten maantieteellisten rajojen puitteissa ja niitä koskevat edelleen kansalliset rahalait. Komitea ottaa huomioon tämän perustamissopimukseen perustuvan päätöksen.

5. Vaihtolaskelmiin liittyvä pyöristäminen

5.1. Yksi perussääntö, joka neuvoston asetukseen tulisi sisältyä, koskee lukujen pyöristämistä ja vaihtolaskelmien yhteydessä käytettävien desimaalien määrää. Komission mukaan voitaisiin noudattaa seuraavia sääntöjä:

a) vaihtokurssilaskelmat tehdään kuuden merkitsevän numeron tarkkuudella eikä niitä pyöristetä;

b) eurojen tai kansallisen valuutan vaihtoon liittyvät maksettavat tai laskettavat rahasummat pyöristetään lähimpään sadasosaan. Vaihdettaessa euroja kansalliseksi valuutaksi pyöristetään kansallisen käytännön mukaan lähimpään desimaali- tai kokonaisyksikköön. Mikäli näitä sääntöjä sovellettaessa käy niin, että laskelmissa päädytään täsmälleen puolivälissä olevaan lukuun, pyöristetään summa lähimpään suurempaan kymmenykseen tai yksikköön.

5.1.1. Edellisen kaltaiset säännöt ovat yksinkertaisia ja vastaavat aiemmista tilanteista, varsinkin punnan kymmenjärjestelmään siirtymisestä, saatuja kokemuksia. Osaa lisäksi ilmenevistä erilaisista oikeudellisista ja soveltamisongelmista on jo käsitelty komission ERI:a koskevassa selvityksessä.

5.2. Niin selvältä kuin vaikuttaakin sääntö, jonka mukaan jokainen yksittäinen summa tulee muuntaa käyttäen kuuteen merkitsevään numeroon perustuvaa laskentatapaa ja tehdä pyöristys kohdassa 5.1 b esitetyllä tavalla, tulee se kuitenkin lyödä erityisesti lukkoon. Tässä tapauksessa lukuisten kansallisista valuutoista tehtävien vaihtolaskelmien yhteissumma ei välttämättä tarkasti vastaa yksittäisiä summia vastaavia euromääriä. Useat kymmenet laskuesimerkit ovat kuitenkin osoittaneet, että käytännössä suurten lukujen laki pätee. Syntyvät erot ovat mitättömän pieniä ja lisäksi ylös- ja alaspäin pyöristäminen tasapainottavat toisiaan.

5.3. Edellä mainitusta johtuen kuudella merkitsevällä numerolla laskemisesta ja sen jälkeen sääntöjen mukaan pyöristämisestä ei koidu sen enempää huomattavaa etua kuin haittaakaan. Vaihtolaskelmiin liittyvät säännöt ovat siis markkinoiden ja yksittäisten toimijoiden kannalta neutraaleja. Komitea kannattaa tällaisten sääntöjen yhtäläistä noudattamista kaikissa jäsenvaltioissa.

5.4. Tulee kuitenkin muistaa, että monet järjestäytyneet markkinat voivat nopeastikin siirtyä käyttämään euroa kirjanpitovaluuttana samalla kun niiden jäsenet voivat omissa liiketoimissaan edelleen käyttää kansallista valuuttaa. Tällöin järjestäytyneet markkinat muuntavat kansallisessa valuutassa lasketut summat euroiksi ja sen jälkeen uudelleen kansalliseksi valuutaksi maksun kirjaamista ja selvitystä varten. Tilanne mutkistuu entisestään, jos tulo- ja menopuolen summat ovat eri valuuttoina, jotka molemmat ovat mukana rahaliitossa. Mikäli järjestelmän halutaan toimivan, kirjanpidon vastaavuuden vuoksi on lisäksi tärkeää, että sekä tulo- että menopuolella laskettava summa on täsmälleen sama. Tällaista vastaavuutta on käytännössä lähes mahdoton saavuttaa, etenkin jos kyseiset summat ovat huomattavia.

5.5. Komitean mielestä tarvitaan yhtenäisiä sääntöjä liiketoimiin liittyvien tilisopimusten varmistamiseksi. Järjestäytyneiden markkinoiden tulee siis antaa vapaasti päättää tähän seikkaan liittyvistä, kaikkia jäseniä koskevista säännöistä. Vaihtoehtoisesti neuvoston tulee tehdä näitä sääntöjä koskevat päätökset. Tätä vaihtoehtoa ei kuitenkaan ole helppo toteuttaa käytännössä, koska siinä ei voida ottaa huomioon kansallisten ja kansainvälisten järjestäytyneiden markkinoiden vaihtelevia piirteitä ja moninaisia tarpeita.

5.6. Edellä mainittuun liittyen on otettava huomioon muuan merkittävä seikka: kuudella merkitsevällä numerolla tehtävät laskutoimitukset eivät tuota ongelmia tietokoneille, jos niissä on sopiva ohjelma. Tilanne on kuitenkin toinen laskukoneiden (joko nauhalla tai näytöllä varustettujen), sisään rakennetulla muunto-ohjelmalla varustettujen kassakoneiden ja taskulaskinten kohdalla. Niissä numeropaikkojen määrä on rajoitettu (yleensä enintään 12 numeroa), joten laskutoimitusta ei voida suorittaa. Tämä vuorostaan merkitsee, että ne toimijat, joilla ei ole käytössään tarvittavia elektronisia tietojenkäsittelyvälineitä tai mikrotietokonetta, joutuvat korvaamaan nykyisen laitteistonsa soveltumattomilta osiltaan uudella. Sama koskee kuluttajia, jotka haluavat tarkistaa hintojen vastaavuuden käyttäen taskulaskinta.

5.7. Lasku- ja kassakoneiden sekä taskulaskinten korvaaminen uuteen tilanteeseen soveltuvilla laitteilla voi luoda laitevalmistajille uudet ja mielenkiintoiset markkinat. Käytössä olevien laitteiden määristä ei ole tarkkaa tietoa, mutta arviot liikkuvat muutamissa kymmenissä miljoonissa. Toisaalta laitteiden vaihtamisesta aiheutuvat kulut muodostavat huomattavan lisämenoerän yhtenäisvaluuttaan siirtymisen kokonaiskustannuksiin.

5.8. Edellä esitetyt seikat nostavat esille ongelmia, joita lainsäätäjät eivät voi aliarvioida ja jättää huomiotta. Kuluttajat samoin kuin vähittäiskauppiaat ja palveluyrittäjät tarvitsevat selkeitä, yksinkertaisesti sovellettavia ja valvottavia sääntöjä, jotka perustuvat molempien osapuolten tasapuoliseen kohteluun. Kuuden merkitsevän numeron sääntö ja siihen liittyvät pyöristykset ei selvästikään ole kaikkien sovellettavissa. Tähän liittyen on olemassa todellinen riski, että kansalaiset alkavat vastustaa yhtenäisvaluuttaa samalla kun nykyisillä ja suunnitelluilla kampanjoilla pyritään päinvastaiseen. Komitea kehottaa ottamaan nämä seikat tarkasti huomioon ja laatimaan markkinoiden tarpeet huomioon ottavat säännöt.

5.9. Neuvoston asetukseen tulee lisäksi sisältyä läheisyysperiaatteeseen perustuva, vähittäiskauppaa ja palvelualaa koskeva maininta. Jäsenvaltioiden tulisi sen jälkeen antaa sopivat yksinkertaistetut ohjeet omien valuuttojensa muuttamisesta euroiksi.

5.10. Vielä on huomautettava osallistuvien valuuttojen keskinäisestä vaihtamisesta: perustamissopimuksen 109 l artiklan 4 kohdan mukaisesti neuvosto antaa vain jokaisen euroon osallistuvan valuutan vaihtokurssin, muttei jokaisen valuutan vaihtokursseja muihin valuuttoihin nähden. Asetuksessa määrätään, että tämä vaihto tehdään algoritmin pohjalta, joka muodostuu alkuperäisen summan vaihdosta euroihin vähintään kolmen desimaalin tarkkuudella ja tästä saadun summan vaihdosta johonkin toiseen kansalliseen valuuttaan. Koska kansallisten valuuttojen vaihtokurssit ovat kiinteät, ei ole ymmärrettävää, miksei neuvosto tai Euroopan keskuspankki sopivin valtuuksin voi määritellä ja määrätä edellä kuvatun algoritmin pohjalta laskettuja eri valuuttojen keskinäisiä vaihtokursseja.

6. Eurosetelit ja -kolikot

6.1. Euro ja kansalliset rahayksiköt laillisina maksuvälineinä

6.1.1. Asetuksen mukaan Euroopan keskuspankki ja rahaliittoon osallistuvien jäsenvaltioiden keskuspankit laskevat eurosetelit liikenteeseen siirtymäkauden lopussa. Samoin asetuksen mukaan euroseteleiden tulisi olla näissä maissa ainoat laillisina maksuvälineinä hyväksyttävät setelit. Sama sääntö pätee myös kolikoihin, tosin varauksella, ettei ketään voida velvoittaa ottamaan vastaan yli viittäkymmentä kolikkoa yhden maksutapahtuman yhteydessä.

6.1.2. Asetusluonnoksen loppusäännösten mukaan kansalliset setelit ja kolikot lakkaavat käymästä laillisina maksuvälineinä kuuden kuukauden kuluttua siirtymäkauden päättymisestä. Tätä määräaikaa voidaan lyhentää jäsenvaltiokohtaisesti jäsenvaltion omalla lainsäädännöllä.

6.1.3. Eurosetelit ja -kolikot ovat siis laillisia maksuvälineitä siirtymäkauden päättymisen jälkeen käytännössä 1. tammikuuta 2002 ja kansalliset setelit ja kolikot lakkaavat käymästä laillisina maksuvälineinä kuusi kuukautta tämän jälkeen, eli 30. kesäkuuta 2002. Tämä merkitsee, että pisimmillään kuuden kuukauden ajan (aika voi olla joissain jäsenvaltioissa lyhyempi) laillisena maksuvälineenä on liikkeellä kahdenlaista rahaa: euro rahaliittoon osallistuvissa maissa ja sen osana kansalliset valuutat, tosin vain oman valtion alueella.

6.1.4. Vaikka edellä hahmoteltu tilanne ei oikeudellisesta näkökulmasta olekaan hyväksyttävä, kansalaiset tulevat käytännössä pitämään euroa ja kansallista valuuttaa kahtena erillisenä (käypänä) rahayksikkönä. Vastaavasta on muutamia ennakkotapauksia, nimittäin Skotlannin punta sekä Belgian ja Luxemburgin frangi. Näissä tapauksissa erona kuitenkin on, että kyseiset valuutat säilyvät liikenteessä ilman minkäänlaista määräaikaa. Häiriöiden välttämiseksi markkinoille tulee selkeästi viestittää, että molemmat rahayksiköt ovat samanarvoisia. Näin voidaan ensimmäisinä euron liikkeellelaskun jälkeisinä päivinä keskus- ja liikepankeissa välttää sellaisten kansalaisten aiheuttamat ruuhkat, jotka haluavat vaihtaa kansalliset valuuttansa heti euroiksi. Kaikissa maissa on onnistuneita kokemuksia vanhanmallisten setelien ja kolikoiden korvaamisesta uusilla sekä vanhojen vetämisestä pois liikenteestä.

6.2. Väärennökset

6.2.1. Kehitteillä olevan mallin mukaan neuvoston asetuksessa rajoituttaisiin velvoittamaan jäsenvaltiot päättämään sopivista seteleiden väärentämisestä seuraavista rangaistuksista. Komitea muistuttaa tähän liittyen, että vihreän kirjan kohdassa 136 todetaan: "Komission olisi tehtävä seuraavista [tekniseen valmisteluun liittyvistä seikoista] lainsäädäntöehdotukset yhdessä EKPJ:n kanssa: seteleiden laillinen suojaaminen väärentämisen estämiseksi " Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei vihreässä kirjassa sen enempää kuin neuvoston asetusluonnoksessakaan ole huomattu, että myös väärennetyn rahan liikkeelle laskeminen tulee lainsäädännössä ottaa huomioon.

6.2.2. Tämän vuoksi on katsottu, ettei yhteisen varallisuuden suojaamista eli yhtenäisvaluuttaa voida jättää yksittäisten jäsenvaltioiden aloitteellisuuden varaan. Vaikka rikoslainsäädäntö on jäsenvaltioiden yksityisaluetta, ei yhteisiä etuja voida suojella eri maissa eri tavoin. Tässä yhteydessä ei voida vedota läheisyysperiaatteeseen, edes rikoslakiin liittyvin perustein.

6.2.3. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä on välttämätöntä, että komissio ja neuvosto löytävät oikeudellisesti pitävän ratkaisun, joka riittää takaamaan yhtenäisvaluutan suojan kaikkia jäsenvaltioita sitovalla tavalla. Puhtaasti kansalliset ratkaisut eivät ole riittäviä ja ne voivat vaikuttaa jopa kielteisesti; pehmeämmän lainsäädännön maista voi tulla väärentäjien ja väärennetyn rahan levittäjien suojapaikkoja.

6.2.4. Komitea on ehdottanut tähän ongelmaan ratkaisua vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa (kohdat 7.10 7.14) ja haluaa sen tässä toistaa. Kyseessä on uudenlainen lähestymistapa, joka on poliittisesti kaikkien jäsenvaltioiden hyväksyttävissä. Yhtenäisvaluutan väärentämisen torjuntaa tulee pitää osana järjestäytyneen rikollisuuden vastaista taistelua. Myös rahanpesudirektiivin kohdalla lähestymistapa oli käytännössä sama. Komitea korostaa erästä seikkaa, joka on hyvin poliisin tiedossa kautta maailman: tämäntyyppisiä rikoksia ei koskaan tee yksittäinen rikollinen. Seteleiden väärentäminen (samoin kun väärennetyn rahan liikkeelle laskeminen) on rikollisjärjestöjen ja lähes aina erityisesti kansainvälisten rikollisjärjestöjen monopoli. Niillä on käytössään valtavat voimavarat ja ne ovat usein yhteistyössä toisten, huumekaupassa ja rahanpesussa toimivien rikollisjärjestöjen kanssa.

6.2.5. Komitea on myös ehdottanut, että uusi lainsäädäntö olisi laaja ja kattaisi myös rahaa korvaavat tai sitä edustavat maksuvälineet (maksukortit, rahakortit, matka Osekit jne.). Nämä maksuvälineet edustavat nykyään huomattavaa osaa maksu- ja rahaliikenteestä ja niiden hyväksyttävyys riippuu siitä, miten luotettavina niitä pidetään. Osaltaan ne ovat kuitenkin vahvistamassa kansainvälisistä rikollisuutta. Vaikkeivät yksityiseen varallisuuteen kohdistuvista rikoksista annettavat rangaistukset voikaan olla samoja kuin yhteiseen varallisuuteen kohdistuvista annettavat, on molemmilla rikostyypeillä samanlainen vaikutus yhteiskuntaan: ne uhkaavat yhä enemmän yhteistä etua ja tukevat järjestäytynyttä rikollisuutta.

Bryssel, 31. lokakuuta 1996.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() KOM(95) 333 lopull., 31.5.1995

() EYVL N:o C 18, 22.1.1996

() Komitean lausunto CES 1174/95, kohdat 7.4, 7.5 ja 7.6. Euro- ja poikkeusmaiden pysyvien asukkaiden välisiin sopimuksiin ei pitäisi liittyä tämäntyyppisiä ongelmia, koska neuvoston asetukset koskevat kaikkia EU:n jäsenvaltioita.

() Erityisen kiintoisaa on oikeudellisten asiakirjojen suunniteltu määritelmä: lait, asetukset, hallinnolliset määräykset, oikeuden päätökset, sopimukset, muut maksuvälineet kuin setelit ja kolikot sekä muut oikeudelliset asiakirjat.

() 109 j artiklan 4 kohta.

() Komitean lausunto (lähde alaviitteessä 2, s. 65), kohdat 5.1.2 ja 5.3.2.