Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden väliset suhteet"

(2002/C 94/10)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 28. helmikuuta ja 1. maaliskuuta 2001 pitämässään täysistunnossa työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden väliset suhteet".

Asian valmistelusta vastannut "maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö" -jaosto antoi lausuntonsa 28. tammikuuta 2002. Esittelijä oli José Ignacio Gafo Fernández.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20. ja 21. helmikuuta 2002 pitämässään 388. täysistunnossa (helmikuun 21. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 92 ääntä puolesta ja 2 vastaan kenenkään pidättymättä äänestämästä.

1. Johdanto: historiallinen tausta

1.1. Euroopan unionin suhteet Latinalaisen Amerikan ja Karibian maihin käynnistyivät Euroopan talousyhteisön perustamisen seurauksena vuonna 1957. Suhteet olivat aluksi kahdenvälisiä ja ensisijaisesti taloudellisia, eli niissä keskityttiin kaupallisiin kysymyksiin ja kutakin Latinalaisen Amerikan ja Karibian maata käsiteltiin erillisenä tapauksena. Suhteiden alkutaipale oli vaikeahko.

1.2. Eurooppa tai paremminkin Euroopan yhteisö keskittyi vuodesta 1970 alkaen 1990-luvun alkupuolelle asti sulattelemaan kolmea laajentumistaan, jotka aiheuttivat yhteisön jäsenvaltioiden määrän kaksinkertaistumisen ja merkittävien taloudellisten ja kulttuurierojen syntymisen yhteisön alueelle. Laajentumisen vaikutuksesta yhteisön toimielimiin alkoi kohdistua paineita, sillä toimielimet oli suunniteltu vastaamaan alkuaan varsin harvalukuisten ja nykyisiä huomattavasti yhtenäisempien jäsenvaltioiden tarpeisiin. Lisäksi vuosien 1973 ja 1979 energiakriisit pakottivat panostamaan voimakkaasti Euroopan teollisuuden rakenneuudistukseen ja ratkaisemaan korkean työttömyyden aiheuttaman kriisin järjestelmässä, joka oli hyvin suopea sosiaaliturvalle mutta jota ei ollut alun perin suunniteltu niin suuren työttömyyden varalle. Kyseisinä vuosina Euroopan yhteisön huomio kiinnittyi siten enemmän siihen itseensä kuin sen ulkopuolelle.

1.3. Tietyt seikat toivat kuitenkin muutoksen tilanteeseen. Ensimmäinen oli Lomén yleissopimusten allekirjoittaminen Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden kanssa. Sopimuksilla luotiin solidaarisuusmekanismi, jossa pääpaino oli taloussuhteilla mutta jossa alkoi näkyä myös sosiaalisia piirteitä. Myös Euroopan unionin jäsenvaltiot ryhtyivät kukin tahollaan kehittämään kauppamekanismeja ja yhteistyötä useiden Latinalaisen Amerikan ja Karibian valtioiden kanssa. Kyseisten suhteiden avulla Euroopan maiden näkyvyys alueella alkoi vahvistua, vaikkakin vielä varsin epäjärjestelmällisesti. Kaikki tämä johti siihen, että Euroopan yhteisö alkoi kehittää tietynlaista Latinalaisen Amerikan ja Karibian strategiaa, jonka keskeiset osa-alueet olivat kehitysyhteistyö strategian tärkeimpänä osana, tiettyjen kauppaetuuksien myöntäminen tullietuusjärjestelmän puitteissa sekä näiden toimien mahdollinen tietynasteinen yhdenmukaistaminen alueryhmittymien kesken. Samaten vuodesta 1984 lähtien alettiin kehittää säännöllisiä institutionaalisia suhteita Keski-Amerikan maihin osana ns. San Josén dialogia, ja vuodesta 1990 alkaen ns. Rion ryhmän kanssa Rooman julkilausuman pohjalta. Euroopan unioni alkoi nähdä Latinalaisen Amerikan ja Karibian mahdollisena taloudellisena ja poliittisena kumppanina globaalistuvassa maailmassa.

1.4. Myös Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden 1970-luvun taloussuuntaus, jonka päälinja oli "tuonnin korvaava" omavaraispolitiikka, myötävaikutti kehitykseen, jossa Eurooppaa pidettiin historiallisena vaikuttajana ja yleisissä suhteissa läheisenä, mutta taloudellisesti ja poliittisesti kaukaisena. 1970-lukua seurasi ns. kadotettu 80-luku, jolloin aiempien vuosien epäonnistunut makrotalouspolitiikka yhdistyi korkotason voimakkaaseen nousuun. Kun alueen eräiden valtioiden ulkoinen velka suhteessa vientituloihin lisäksi oli erittäin korkea, seurauksena olivat kansainvälisten maksujen lykkäykset, jotka estivät alueen pääsyn osalliseksi uudesta, niin julkisesta kuin yksityisestä rahoituksesta. Samanaikaisesti lukuisat Latinalaisen Amerikan ja Karibian maat olivat juuttuneet autoritaaristen hallitusten ja sisäisten levottomuuksien noidankehään, ja monissa niistä syntyi guerillaliikkeitä. Kehityksen seurauksena demokraattiset yhteydet katkesivat osapuolien väliltä ja oli mahdotonta kehittää sosiaalidialogia, jonka avulla tilannetta olisi voitu muuttaa.

1.5. Olosuhteet alkoivat muuttua radikaalisti 1990-luvun alussa. Ensinnäkin Portugalin ja Espanjan liittyminen Euroopan unionin jäseniksi 1986 lisäsi kiinnostusta aluetta kohtaan. Toiseksi Asunciónissa allekirjoitettu sopimus, jolla luotiin Etelän yhteismarkkinat eli Mercosur, avasi uusia näkymiä mahdollisuudelle luoda alueellisia integraatiomekanismeja, joiden avulla voitaisiin samassa hengessä panna uudestaan liikkeelle vastaavanlaisia, jo ainakin paperilla olemassa olevia ryhmittymiä, kuten Andien sopimus (Pacto Andino) tai Keski-Amerikan yhteismarkkinat. Kolmanneksi painopiste siirtyi Argentiinan peson ja USA:n dollarin kytkennän menestyksen ja Chilen aiemman valuutan vapauttamiskokeilun myötä makrotalouden vakauttamiselle ja eräiden hyvin tärkeiden, aiemmin vain julkiselle sektorille varattujen talouden alojen avaamiselle yksityissektorille. Tämä talouden uusi suuntaus avasi huomattavia markkinarakoja eurooppalaisille yrityksille, etenkin kun mainittujen tiukan makrotalouspolitiikan ja talouden vapauttamispolitiikan vaikutukset levisivät koko alueelle. Neljäntenä ja kansalaisten ja sosiaaliolojen kannalta erityisen merkittävänä seikkana mainittakoon demokratian vahvistuminen tai oikeastaan siihen paluu useissa maissa sekä monien guerillaliikkeiden kanssa solmitut rauhansopimukset, jotka lopettivat vuosikymmeniä kestäneet kapinoinnit ja piilevät sisällissodat. Identiteettinsä löytäneet Latinalainen Amerikka ja Karibia loivat edellytykset ulkomaailmalle avautumiselle.

1.6. Rio de Janeirossa järjestettiin kesäkuussa 1999 edellä kuvatun kehityksen ja vastavuoroisen lähenemisen tuloksena ensimmäinen Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokous. Kokouksessa laadittiin päätöslauselma, jossa päätettiin kyseisten kahden alueen välisestä kumppanuudesta sekä toimintasuunnitelmasta kumppanuuden konkretisoimiseksi. Toimintasuunnitelman toteutumista on määrä tarkastella vuoden 2002 ensimmäisen puoliskon aikana Espanjan puheenjohtajuuskaudella Madridissa järjestettävässä toisessa huippukokouksessa. Kumppanuuden keskeisimmät toiminta-alat ovat seuraavat:

i) laajennettu poliittinen vuoropuhelu

ii) terveet talous- ja rahoitussuhteet, jotka perustuvat kaupan ja pääomavirtojen laajaan ja tasapainoiseen vapauttamiseen

iii) dynaaminen yhteistyö avainaloilla, erityisesti koulutus-, sosiaali- ja kulttuurialalla sekä tieteellisessä ja teknologisessa kehitystyössä.

1.7. Erityisen merkityksellistä Rion huippukokouksen onnistumisen kannalta oli kansalaisyhteiskunnan osallistuminen prosessiin. Rio de Janeirossa Euroopan TSK:n aloitteesta järjestetyn Euroopan ja Latinalaisen Amerikan sekä Karibian maiden kansalaisyhteiskunnan edustajien tapaamisen ansiosta mainittujen tahojen mielipiteet ja huolenaiheet saatiin kuuluville valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokouksessa, ja ne kirjattiin asianmukaisesti päätöslauselmaan. Euroopan TSK:n valmisteleva oma-aloitteinen lausunto aiheesta "Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan sekä Karibian suhteet - Alueidenvälinen yhteiskunnallis-taloudellinen vuoropuhelu" oli avainasemassa kansalaisyhteiskunnan foorumissa käydyissä keskusteluissa.

1.8. Suomen toimiessa Euroopan unionin puheenjohtajana kyseiselle toimintasuunnitelmalle määriteltiin sittemmin Tuusulassa järjestetyssä kokouksessa 11 painopistealaa, joista oli jo keskusteltu aiempina vuosina ja joiden kustannukset olivat 1092 miljoonaa EUR kaudella 1995-1999. Toimintasuunnitelman seurannasta ei ole julkaistu yksityiskohtia, sillä komission tiedonannossa Rion huippukokouksen seurannasta(1) ei ole asiasta muuta mainintaa kuin kahden alueen korkean tason virkamiesryhmän perustaminen ja ministeritapaamiset, joita on järjestetty kaksi, ensimmäinen helmikuussa 2000 Vilamourassa ja toinen maaliskuussa 2001 Santiago de Chilessä. Saatujen tietojen mukaan ja etenkin Santiago de Chilen kokouksen päätelmien perusteella Rio de Janeiron toimintasuunnitelmaan sisältyvä suhteiden syventäminen on edennyt veltonlaisesti.

1.9. Euroopan komissio määritteli edellä mainitussa tiedonannossa Madridin huippukokouksen valmisteluja silmällä pitäen kolme ensisijaista toiminta-alaa:

- ihmisoikeuksien edistäminen ja suojaaminen

- tietoyhteiskunnan edistäminen

- sosiaalisen eriarvoisuuden vähentäminen.

Kustakin alasta aiotaan koota tärkeimmät päätelmät, joista keskustellaan Espanjassa vuonna 2002 järjestettävässä huippukokouksessa.

1.9.1. Komission asiakirjassa määritellään osana ensimmäistä tavoitetta joukko ensisijaisia aloja, kuten sosiaalisten, taloudellisten ja poliittisten oikeuksien suojeleminen, ja ehdotetaan tarkoitusta varten EU:n, Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen yhteisen keskustelufoorumin perustamista.

1.9.2. Tietoyhteiskunnan edistämiseksi tiedonannossa ehdotetaan perustettavaksi @LIS(2)-niminen yhteisöohjelma, joka suunnataan yksinomaan Latinalaisen Amerikan, ei kuitenkaan Cotonoun sopimuksen piiriin kuuluviin maihin. Ohjelmalla on kolme tavoitetta:

- Edistetään hallitusten, instituutioiden, yksityissektorin ja käyttäjien välistä vuoropuhelua

- Parannetaan Latinalaisen Amerikan, Karibian alueen ja Euroopan koulutus- ja tutkimusyhteisöjen yhteenliitännän edellytyksiä.

- Käynnistetään mallihankkeiden perusteella luotuja sovelluksia sellaisilla aloilla kuin paikallishallinto, etäopetus, koulutuksen ja kulttuurin monimuotoisuus, kansanterveys ja sosiaalisen osallisuuden edistäminen.

Euroopan komissio hyväksyi ohjelman äskettäin ja myönsi sille 63 miljoonan EUR:n määrärahat.

1.9.3. Sosiaalisen eriarvoisuuden vähentämiseen tähtäävä Euroopan unionin toiminta kanavoidaan kahden aloitteen kautta:

(i) Ensimmäinen on ns. vahvasti velkaantuneita köyhiä maita koskeva HIPC-ohjelma. Ohjelman tarkoituksena on koordinoida velkojavaltioiden HIPC-maiden suuriin ulkomaanvelkoihin myöntämiä velkahuojennuksia, sillä velat jarruttavat täysin kyseisten maiden kehitysmahdollisuuksia.

(ii) Toinen aloite on ns. sosiaalinen aloite, jossa keskitytään yhteistyötoimien ajan tasalle saattamiseen ja tehostamiseen, jotta voidaan jakaa kokemuksia ja levittää parhaita toimintatapoja yhteiskunnallisen eriarvoisuuden vähentämiseksi ja huono-osaisimpien väestöryhmien auttamiseksi.

1.10. Vuoden 2001 alussa "kaikki paitsi aseet" -aloitteeseen sisältyvä ratkaisu osoittaa lisäksi, että EU on vakavissaan avaamassa rajojaan vähiten kehittyneille maille. Toimenpiteet ovat kuitenkin ehdottomasti riittämättömiä. Rajojen avaamisen olisi voinut odottaa vaikuttavan havaittua tehokkaammin jalostettujen maataloustuotteiden tuontiin. Lisäksi näyttää siltä, että jalostamattomien maataloustuotteiden tullivapaiden tuontikiintiöiden muodossa kehitysmaille myönnetyistä kauppaetuuksista on viime vuosina hyödynnetty alle 80 prosenttia (ks. OECD:n ja WTO:n julkaisemat tiedot). Tämä suhteellistaa jonkin verran "kaikki paitsi aseet" -aloitetta. Ensisijaisena syynä siihen, että mahdollisuuksia vientiin EU:hun on jätetty käyttämättä, ovat EU:n yhä tiukentuvat elintarviketurvallisuusvaatimukset. Tästä huolimatta Euroopan unioni on WTO-neuvotteluissa ryhtynyt konkreettisiin toimenpiteisiin kehitysmaiden neuvotteluaseman vahvistamiseksi WTO:ssa. Lisäksi yksityissektorin Latinalaiseen Amerikkaan tekemät investoinnit ovat nykyisin määrältään moninkertaisia julkiseen apuun verrattuna.

1.11. Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden välisten suhteiden historiallista taustaa kuvattaessa on tärkeää mainita seuraavat viisi ajankohtaista aihetta: Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden viimeaikainen poliittinen ja taloudellinen kehitys, Pohjois- ja Etelä-Amerikan kauppasuhteiden kehittämishankkeen ja sen keskeisen osan, Pohjois- ja Etelä-Amerikan vapaakauppa-alueen (ALCA), nykytilanne, edelliseen liittyvä Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimus, Latinalaisen Amerikan maiden suhteet APEC-maihin (Asian-Pacific Economic Cooperation) sekä lopuksi maailman kauppajärjestön ministeritason neuvottelukierrosten uudelleenkäynnistäminen ja Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden yhteisrooli järjestössä.

1.12. Latinalaisen Amerikan maiden sisäistä tilannetta ja myös alueellisten integraatioliikkeiden tilannetta on pidettävä kriittisenä. Vuoden 1997 Aasian talouskriisi, joka levisi sittemmin suureen osaan maailmaa, teki tyhjäksi huomattavan osan saavutetusta edistyksestä pitkään jatkuneen demokratian lujittamisvaiheen ja maiden välisen yhteistyön lisääntymisen jälkeen. Useissa maissa onkin noussut valtaan populistisia keinoja käyttäviä hallituksia, ja toisissa on käyty vaaleja voimakkaan poliittisen ja sosiaalisen epävarmuuden vallitessa, ajauduttu naapurivaltioiden välisiin aseellisiin vaikkakin kaikeksi onneksi lyhytkestoisiin yhteenottoihin ja yleensäkin tultu tilanteeseen, jossa yksittäisten valtioiden sosiaaliset vääristymät ovat lisääntyneet huomattavasti tai aseellisten taistelujen lakkauttamispyrkimykset jumiutuneet. Lisäksi useilla valtioilla on niskoillaan erittäin raskas ulkoisen velan taakka, joka tukahduttaa niiden mahdollisuudet talouden elvyttämiseen tai pakottaa ne erittäin tiukkoihin ulkoisiin mukautusohjelmiin. Tämän lisäksi Keski-Amerikkaa on kohdannut valtaisa luonnonkatastrofien sarja, joka on aiheuttanut kymmenen vuoden taantuman alueen talouskehityksessä. Tilanne on heijastunut alueelliseen integraatioon, ja sillä on ollut osuutensa Mercosurin erittäin suuriin vaikeuksiin, Keski-Amerikan integraation hidastumiseen sekä Andien alueen integraatiokehitykseen kohdistuvan mielenkiinnon viimeaikaiseen hiipumiseen. Vain Karibian valtiot, joissa köyhyyttä esiintyy vielä huomattavasti, näyttävät välttyneen kehityksensä heikkenemiseltä viime vuosina. Siksi voidaan sanoa, että Latinalainen Amerikka ja Karibia ovat historiansa kriittisessä tienhaarassa; tällöin Euroopan unioni voi toimia tärkeässä roolissa ohjaten alueen maat takaisin sille demokratisoinnin, kasvun ja sosiaalisen kehittymisen positiiviselle tielle, jonka alkutaipaleella maat olivat jo 1990-luvun alussa.

1.13. Amerikan mantereen laajuisten suhteiden kehittyminen, josta tärkein osoitus on presidentti Bill Clintonin vuonna 1994 käynnistämä Pohjois- ja Etelä-Amerikan kauppasuhteiden kehittämishanke, on presidentti Bushin valtaannousun jälkeen saanut uutta vauhtia. Siitä on todisteena Quebecissä maaliskuussa 2001 järjestetty huippukokous. Hankkeen merkittävin saavutus on epäilemättä ehdotus Etelä- ja Pohjois-Amerikan vapaakauppa-alueen (ALCA) perustamisesta. Sen on Quebecin julkilausumaan sisältyvän sopimuksen mukaan määrä aloittaa toimintansa viimeistään vuonna 2006. On syytä huomauttaa, että tekniset valmistelut ovat edistyneet merkittävästi Miamissa 1994 pidetyn huippukokouksen jälkeen. Vaikka Amerikan mantereiden laajuiseen sopimukseen, joka saattaa heikentää alueen sisäisiä integraatioponnistuksia, kohdistuu vielä huomattavaa poliittista epäluuloa etenkin Brasilian taholta, ei voida kiistää hankkeen Montrealissa saamaa huomattavaa poliittista tukea eikä jättää huomiotta Yhdysvaltain kongressin äskettäin hyväksymää "presidentin toimeenpanovaltaa" eli niin sanottua fast track- menettelyä. Amerikan mantereiden aloite on epäilemättä poliittinen ja kaupallinen hanke, jossa sosiaalisia näkökohtia ei tarkastella kuin ohimennen.

1.14. Myös usean Latinalaisen Amerikan maan äskettäinen päätös ottaa dollari maansa rahayksiköksi (Ecuador ja El Salvador sekä lisäksi Panama, joka valtiona on käyttänyt dollaria jo viime vuosisadan alkupuolen itsenäistymisestään lähtien) ja dollarin käyttö viitevaluuttana Argentiinan kiinteässä valuuttahallintojärjestelmässä (currency board) - käytäntö, josta luovuttiin vasta joitakin viikkoja sitten - ovat vaikuttaneet siihen, että dollarilla on taloussuhteissa vallitseva asema. Sen merkitys on paljon suurempi kuin sen painoarvo kaupallisissa ja sijoitusyhteyksissä. Tämä on yksi lisäsyy sille, että dollarin rahayksikökseen valitsevat maat hylkäävät itsenäisen rahapolitiikan.

1.15. Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimuksesta (North American Free Trade Agreement, NAFTA) saadut kokemukset voivat antaa joitakin viitteitä siitä, minkälaisia vaikutuksia tulevaisuuden ALCA:lla voi olla kyseisen alueen ja Euroopan unionin välisiin suhteisiin. NAFTA:n voimaantulo vuonna 1994 aiheutti siirtymäkausista ja turvajärjestelmistä huolimatta välittömästi erittäin huomattavan poikkeaman kauppavaihtoon; se vaikutti sekä Euroopan unionista Meksikoon suuntautuvaan vientiin (jota korvattiin suoralla tai Yhdysvaltojen tai Kanadan kautta tapahtuvalla tuonnilla kolmansista maista) sekä tätä hitaammin mutta yhtä väistämättä Euroopasta Yhdysvaltioihin ja Kanadaan kohdistuvaan vientiin, jonka tilalle tulivat yhä enemmän maquiladora-tehtaissa (ulkomaisessa omistuksessa olevissa koontitehtaissa) valmistetut tuotteet. Yksi näiden tuotteiden valmistuksen tärkeä tekijä on niiden tuotannossa käytettävä meksikolainen työvoima. Meksikon kanssa allekirjoitettu vapaakauppasopimus, joka tuli voimaan vuonna 2000, on palauttanut tilanteen entiselleen.

1.16. Monia Amerikan Tyynenmeren puoleisia valtioita kiehtoi vuoden 1997 kriisiin asti useissa Aasian maissa sovellettu talouskehitysmalli. Vuoden 1997 kriisin traumaattiset kokemukset osoittivat kuitenkin kyseisen mallin taloudelliset heikkoudet ja sosiaalisten näkökohtien täydellisen puuttumisen siten kuin ne länsimaissa ymmärretään. Tämä on himmentänyt mallin viehätystä huomattavasti. Ei kuitenkaan voida jättää huomiotta sitä mahdollisuutta, että talousyhteydet Aasian kyseisen alueen ja Oseanian kanssa aktivoituvat keskipitkällä aikavälillä uudestaan, vaikka eivät saavuttaisikaan samoja mittakaavoja, joita ennustettiin ennen vuotta 1997.

1.17. Maailman kauppajärjestön ministeritason neuvottelukierroksesta Seattlessa vuonna 1999 saadut huonot kokemukset nostivat etualalle kaksijakoisen kapinan. Yhtäältä vähävaraiset ja keskivauraat maat eivät olleet halukkaita asettamaan liberalisoinnille toistuvia aikatauluja ja määräämään menetelmistä, kuten tapahtui Marrakechin neuvottelukierroksella. Toisaalta kansalaisyhteiskunta alkoi esittää vaadetta - johon tosin sekoittui yritysmaailman tavoitteita - siitä, että poliittisten johtajien tulee ottaa entistä paremmin huomioon yhteiskunnan oikeutetut vaatimukset sekä lisätä neuvotteluprosessin avoimuutta.

1.18. Yleisesti ottaen on ilmeistä, että Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden kansalaisyhteiskunnilta puuttuu nykyisellään organisatorinen perusta, joka takaisi niiden roolin demokraattisessa yhteiskunnassa ja varmistaisi niiden tehokkaan toiminnan. Euroopan unioni voi tarjota apuaan kyseisen roolin ja toiminnan lujittamiseksi. Rion kokouksen jälkeen laaditun EU:n strategian suuntaviivat osoittavatkin tähän suuntaan, joten voidaan toivoa, että Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden kansalaisyhteiskunnan merkitys kasvaa lähitulevaisuudessa huomattavasti. Alueen hallitusten kantojen taustalla on kaksi keskeistä ajatusta. Yhtäältä ei haluta heikentää niitä suhteellisia etuja, joita useat maat nykyisin nauttivat yleisen tullietuusjärjestelmän ja huumekaupan vähentämiseen tähtäävän tullietuusjärjestelmän ansiosta, ja toisaalta hallitukset haluavat, että käynnistetään uusi kokonaisvaltainen neuvottelukierros, jossa tarkastelun kohteena ovat kaikki talouden lohkot ja etenkin maatalous. Lisäksi eräissä tapauksissa, jälleen erityisesti Brasiliassa, monenvälisen kaupan vapauttamisstrategian on havaittu heikentävän huolestuttavasti käynnissä olevia alueellisia integraatioprosesseja. Hallitukset eivät ole selvästi ja julkisesti ottaneet kantaa kaupan vapauttamiseen liittyviin sosiaalisiin ja ympäristönäkökohtiin, mutta eräät tahot epäilevät, että samaisia näkökohtia saatetaan hyödyntää kehittyneiden maiden markkinoiden suojaamiseen, mikä luo epätasapainoa.

1.19. Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan ja Karibian välisten suhteiden historiallinen tausta voidaan esittää tiivistäen seuraavasti.

1.19.1. Latinalainen Amerikka ja Karibia ovat poliittisen, taloudellisen ja sosiaalisen kehityksensä käännekohdassa. Alueen mailla on tarve vahvistaa demokraattisia arvojaan ja taistella köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä vastaan, ja niiden tulee löytää toimintatavat, joiden avulla voidaan yhdistää alueiden sisäinen integraatio, Amerikan mantereiden laajuinen kaupallinen integraatio sekä kauppa- ja kumppanuussuhteet Euroopan unioniin, ja sovittaa myös kaikki nämä mahdolliset toimintamallit yhteen WTO:ssa toteutettavan, monenvälistä kauppaa koskevan vapauttamisprosessin kanssa.

1.19.2. Euroopan unionin tulee puolestaan vahvistaa Latinalaisen Amerikan ja Karibian tärkeys ja etusija globaalissa strategiassaan ja varata siihen asianmukaiset voimavarat sekä solmia maiden kanssa todellinen kumppanuussuhde. Siihen tulee sisältyä huomattava taloudellinen ja kaupallinen ulottuvuus mutta siinä tulee myös ottaa perusteellisesti huomioon sosiaali- ja kulttuuriarvot. Lopuksi EU:n tulee sisällyttää kyseinen kumppanuus osaksi laajempia suhteitaan ns. Atlantin ylittävän vuoropuhelun tai monenvälisen kaupan vapauttamisen välityksellä.

1.19.3. Sekä Euroopan unionissa että Latinalaisen Amerikan ja Karibian maissa on ymmärrettävä, että alueidemme välinen strateginen linja, joka moninkertaistaa mahdollisuutemme ja vähentää heikkouksiamme, tarjoaa tilaisuuden vahvistaa yksilöllistä rooliamme maailman uudessa taloudessa. Yhdessä olemme vahvempia ja vähemmän haavoittuvia.

2. Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden välisen kumppanuuden pääainekset

2.1. Kumppanuuden tulee ohjata täysin näiden kahden alueen välisiä suhteita. Sanan merkitykseen tulee sisältyä sellaisia käsitteitä kuin kansalaisläheisyys, näkyvyys ja kansalaisten hyväksyntä. Kumppanuuden tulee näiden lähtökohtien perusteella tukeutua seuraaviin periaatteisiin.

2.2. Perusperiaatteena tulee olla samanvertaisten suhde, jossa kunnioitetaan kunkin maan ja alueen erityispiirteitä, mutta tunnustetaan kuitenkin, että neuvotteluissa ei ole tarvetta vaatia molemmilta osapuolilta ehdottoman samanarvoisia myönnytyksiä.

2.3. Kumppanuuden tulee perustua kestävän kehityksen, ja siinä tulee pyrkiä konkreettisiin tuloksiin keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.

2.4. Sen tulee ulottua paljon laajemmalle kuin pelkkään tuotantovoimavarojen yhdistämiseen tai markkinoiden avaamiseen, ja siitä on oltava hyötyä kummankin alueen talouden kilpailukyvylle.

2.5. Kumppanuuden tulee tukeutua järjestäytyneeseen kansalaisyhteiskuntaan, jotta kansalaisille tarjotaan mahdollisuus liittyä yhteiseen hankkeeseen. Molemmat osapuolet korostavat vähemmistöjen ihmisoikeuksia (taloudellisia, sosiaalisia, kulttuurisia, poliittisia) ja erityisesti alkuperäiskansojen ihmisoikeuksia. Vuosisatoja kestäneen erillään elämisen jälkeen on tullut sovinnon sekä kaikkien ihmisten osallisuuden ja hyvinvoinnin aika.

2.6. Kumppanuuden tulee vahvistaa molemminpuolisesti alueiden mahdollisuuksia maailmassa ja auttaa luomaan maailmaan uusi tasapaino, joka on kulttuurisesti ja sosiaalisesti entistä oikeudenmukaisempi ja jossa kunnioitetaan eri yhteiskuntamalleja.

2.7. Kumppanuudella on pyrittävä luomaan todellinen Euroopan ja Latinalaisen Amerikan kansojen yhteisö, jossa tunnistetaan alueiden ja maiden väliset eroavuudet, joka on demokraattinen, sosiaalisesti oikeudenmukainen ja taloudeltaan tehokas, joka kattaa sellaiset alat kuin maastamuutto tai kulttuuri ja jossa kansalaisyhteiskunnalla on ratkaisevan tärkeä rooli.

3. Euroopan unionin toiminnan strategiset linjat suhteissa Latinalaiseen Amerikkaan ja Karibiaan

3.1. Yleistä

3.1.1. Ensinnäkin on laadittava selvä ja pysyvä strategia sekä konkreettisia toimia sisältävä suunnitelma ja aikataulu, joilla häivytetään suhteita viimeiset vuodet hallinnut väliaikaisuuden vaikutelma.

3.1.2. Strategian tulee perustua niin sanottuun Rion toimintasuunnitelmaan, joka vahvistettiin Suomen puheenjohtajuuskaudella Tuusulassa, mutta sitä tulee mahdollisuuksien mukaan laajentaa myös muille aloille.

3.1.3. Strategian tulee pohjautua osa-aluestrategioihin, joissa sovelletaan kunkin tilanteen vaatimusten mukaisesti niitä poliittisia, kaupallisia ja yhteistyömahdollisuuksia, joita Euroopan unioni voi tarjota.

3.1.4. Suhteissa on otettava jatkuvasti huomioon tarve luoda molemmilla alueilla tasapainoiseen kaupankäyntiin nojautuvaa kestävää kehitystä sekä lisätä eurooppalaisen, ympäristöä säästävän teknologian käyttöä taloudellisten ja sosiaalisten olosuhteiden sallimissa rajoissa.

3.1.5. Strategian yhtenä lähtökohtana tulee olla Euroopan unionin perusarvojen jakaminen ja erityisesti käsite eurooppalaisesta yhteiskuntamallista, jossa vapaiden markkinoiden piirteet yhdistyvät työmarkkinaosapuolien väliseen vuoropuheluun ja kansalaisten osallistumiseen kansalaisyhteiskunnan välityksellä ja joka on laajapohjaisempi kuin pelkät vapaakauppasopimukset.

3.1.6. Strategian tulee tukea Latinalaisen Amerikan alueidenvälistä integraatiota Euroopan unionin mallin mukaisesti sikäli kuin se on laajapohjaisempi kuin pelkkä kaupan kehittäminen, johon ALCA-sopimuksella pääasiassa tähdätään.

3.1.6.1. Strategiaan tulee kuulua institutionaalisen rakenteen sekä valtion ja julkishallinnon toiminta- ja valvontamekanismien vahvistaminen kaikilla tasoilla ja asianmukaisten budjettivarojen varaaminen tarkoitusta varten, jotta valtio voi hoitaa sille kyseisessä prosessissa kuuluvat perusluonteiset tehtävät.

3.1.7. Euroopan unionin kullakin toimi- ja muulla elimellä tulee olla erityinen tehtävä kyseisen kumppanuuden rakentamisessa. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean tehtävä on siten tarjota käyttöön kokemuksiaan perustettaessa tai vahvistettaessa jo olemassa olevia tai suunnitteluvaiheessa olevia niin alueidenvälisiä kuin yksittäisissä Latinalaisen Amerikan ja Karibian eri maissa toimivia vastaavanlaisia elimiä, kuten Mercosurin neuvoa-antavaa foorumia. Olennaista on niin ikään, että kummankin alueen talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirit osallistuvat aktiivisesti ja paneutuvat strategian kehittämiseen.

3.1.8. On tarkasteltava mahdollisuutta perustaa erityinen elin, jonka tehtävänä on seurata kyseisiä suhteita ja tutkia mahdollisuuksia toteuttaa strategiaan kuuluvia konkreettisia toimia.

3.2. Suhteet Meksikoon

3.2.1. On selvää, että talouskysymyksissä Euroopan unionin strategian tärkein tehtävä on kehittää vapaakauppasopimuksen tarjoamia mahdollisuuksia täysimittaisesti sekä mukauttaa sopimus mahdollisiin muutoksiin. Muutoksia voivat aiheuttaa sekä erilaiset kauppasopimukset, joita Meksiko kehittää Keski-Amerikan valtioiden kanssa, että ne muutokset, joita ALCA-sopimuksen mahdollinen solmiminen saattaa aiheuttaa Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimukseen (NAFTA).

3.2.2. Sosiaali- ja työmarkkinakysymyksissä Euroopan unioni voi auttaa kehittämään työntekijöiden ja työnantajien suhteita osana uudenlaista työmarkkinaosapuolien välistä vuoropuhelua, joka sopeutetaan maan viime vuosina kohtaamiin sisäisiin ja kansainvälisiin muutoksiin.

3.2.3. Puhuttaessa kansalaisyhteiskunnasta kokonaisuutena on etsittävä Meksikon olosuhteisiin soveltuvia menetelmiä. Syrjäytyneiden määrä on Meksikossa suuri, ja samalla maa kamppailee erilaisten vähemmistöjen integraatio-ongelmien kanssa. Euroopan unioni, joka kärsii jossain määrin samoista ongelmista, voi puolestaan hyödyntää Meksikon kokemuksia kyseisten ongelmien ratkaisemiseksi.

3.3. Suhteet Keski-Amerikan ja Karibian maihin

3.3.1. Tähän asti toteutetuissa yhteistyömuodoissa painopiste on talouden näkökulmasta siirrettävä pääasiassa pienimuotoisesta toiminnasta alueellisiin strategioihin, joita kehitetään yhteistyössä talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien kanssa ja jotka auttavat synnyttämään talouden ja ympäristön kannalta kestävää toimintaa, vahvistamaan eri maiden välisiä talous- ja kauppasiteitä sekä tukemaan alueiden ulkoisia aloitteita, kuten Puebla-Panama-suunnitelmaa

3.3.2. Sosiaali- ja työmarkkinakysymyksissä on vahvistettava ja tuettava yhteiskunnallis-ammatillisia organisaatioita, jotta ne voivat tarjota maidensa hallituksille ohjausta yhteiskunnallis-taloudellisissa kysymyksissä, tavoitteena sisällyttää ILO:n yleissopimukset täysimittaisesti maiden lainsäädäntöön, ja jotta kyseiset organisaatiot aloittaisivat sosiaalidialogin ja tukisivat sen avulla yhteiskuntia, joita on etenkin Keski-Amerikassa aiempina vuosikymmeninä leimannut vahva väkivallan ilmapiiri.

3.3.3. Samoin on vahvistettava näiden maiden kansalaisyhteiskuntien muita toimijoita tavoitteena tukea demokraattista ilmapiiriä, kansalaisten perusoikeuksien kunnioittamista sekä maiden ohjaamista jatkuvalle taloudellisen kasvun ja hyvinvoinnin jakautumisen tielle. Sen avulla lievennetään maissa nykyään esiintyvää mittavaa köyhyyttä ja syrjäytymistä.

3.4. Suhteet Andien yhteisön maihin

3.4.1. Talouskysymyksissä tärkein tehtävä on löytää makrotalouden tasapainottamis- ja vapaiden markkinoiden lujittamiskeinot sen välttämiseksi, että maissa turvaudutaan populistisia keinoja hyödyntäviin talousmalleihin, jotka palauttaisivat alueen takaisin 1970-luvun epäonnistuneisiin kokeiluihin. Siksi on tärkeää vahvistaa julkishallinnon elimiä siten, että niiden toiminta muuttuu entistä avoimemmaksi.

3.4.2. Yhteiskunnallisesta näkökulmasta katsottuna on tärkeää, että tuetaan ja nykyaikaistetaan työntekijä- ja työnantajajärjestöjä, joista useilla on vakaat perinteet, jotta vältetään esimerkiksi järjestöjen johtajiin ja heidän perheisiinsä kohdistuva kaikenlainen väkivalta tai ILO:n yleissopimusten vastaisten ja vääränlaisten sekä työmarkkinaosapuolien välisen todellisen vuoropuhelun vahvistamista haittaavien osallistumismuotojen ilmeneminen. Euroopan unionin tulee turvautua kaikkiin käytettävissä oleviin keinoihin auttaakseen lopettamaan kyseisen väkivallan ja edistääkseen asianmukaisten kansainvälisten sopimusten vilpitöntä noudattamista.

3.4.3. Kun ajatellaan kansalaisyhteiskuntaa kokonaisuutena, on selvää, että vaikka tilanne on erilainen alueen kussakin viidessä maassa, alueen tulevaisuuden kannalta on välttämätöntä päästä eroon aseellisen väkivallan uhasta ja vältettävä kansalaisten perinteisten osallistumismuotojen luhistuminen tai yksinkertaisesti niiden puuttuminen. Vain kansalaisten järjestäytyminen voi ratkaista alueella yli 30 viimeisen vuoden aikana syntyneet erittäin vakavat ongelmat, jotka haittaavat koko alueen kehitystä.

3.5. Suhteet Mercosurin maihin ja Chileen

3.5.1. On ilmeistä, että maailmanlaajuistuvassa ympäristössä on mahdotonta luoda alueellisia talousalan integraatioryhmittymiä talouden perusmuuttujia koordinoimatta. Kiireisin tehtävä on sen vuoksi Mercosurin vakauttamisen tukeminen sekä ulkoisten tullitariffien että sisämarkkinoiden rakentamisen osalta, sekä sellaisen uuden makrotalouspoliittisen toimintakehyksen luominen, jonka avulla maat pystyvät selviämään kolmen viimeisen vuoden asymmetrisistä sokeista. Lisäksi Mercosurille on pyrittävä luomaan entistä laajempi institutionaalinen pohja. Samalla oikeudelliset ja hallinnolliset olosuhteet on luotava sellaisiksi, että alueelle tarpeellinen uusien ja tuottavien suorien ulkomaisten investointien virta ei pysähdy.

3.5.2. Yhteiskunnan kannalta on ilmeisen tärkeää, että yhteiskunnallis-ammatilliset etupiirit pääsevät osallistumaan tähän talouden monimutkaiseen lähentymisprosessiin. Alueella toimivat eurooppalaisyritykset voivat johtaa sosiaalidialogille suotuisan ilmapiirin luomista kyseisessä prosessissa, ja samaan aikaan Mercosurin neuvoa-antavalla foorumilla on aluetasolla erittäin tärkeä rooli Mercosurin vakauttamisessa, työntekijä- ja työnantajajärjestöillä taas valtakunnallisella tasolla.

3.5.3. On selvää, että kansalaisyhteiskunnan kannalta Mercosur on johtavissa poliittisissa piireissä syntynyt hanke, jonka työmarkkinaosapuolet ovat hyväksyneet mutta josta ei ole tiedotettu riittävästi kansalaisille. On tärkeää, että kiinnostus yhteistä tulevaisuutta kohtaan herätetään alueen eri maiden kansalaisissa, kuten tapahtui Euroopassa 1960-luvulla, ja se onnistuu vain niiden organisaatioiden avulla, joista yhteiskunta rakentuu.

4. Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden kansalaisyhteiskunnan rooli

4.1. On selvää, että mainittujen kahden alueen väliset suhteet ovat taustaltaan ensisijaisesti poliittiset, ja kansalaisille tiedottaminen suhteista on jäänyt riittämättömäksi siitä huolimatta, että suhteista on epäilemättä ollut hyötyä molemmille osapuolille. Kansalaiset eivät siten ole osallistuneet suhteiden ylläpidon vaatimaan toimintaan eivätkä myöskään ole pystyneet tuomaan ääntään kuuluville edustuselintensä kautta. Lukuisilta aloilta puuttuu lisäksi kokonaisvaltaista tilastotietoa, minkä johdosta Euroopan unionin toiminnan vaikutuksia alueen maissa on vaikea tunnistaa ja analysoida.

4.2. Talous- ja sosiaalikomitea tuki sen vuoksi Rion huippukokousta edeltävinä päivinä kaupungissa järjestettyä kansalaisyhteiskunnan edustajien tapaamista. Vastaavanlainen tapaaminen on tarkoitus järjestää myös 17.-19. huhtikuuta 2002 joitakin viikkoja ennen Madridissa toukokuussa 2002 järjestettävää toista huippukokousta.

4.3. Kyseinen kansalaisyhteiskunnan edustajien tapaaminen edellyttää siksi tiettyjä valmisteluja, jotta tapaamisessa käytävissä keskusteluissa ja valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokoukselle esitettävissä päätelmissä voidaan koota yhteen kansalaisten enemmistön mielipiteet ja keskeisimmät huolenaiheet sekä etenkin esittää tulevaisuuden toimintasuunnitelma, jonka avulla taataan, että tapaamiset eivät jää yksittäisiksi tapahtumiksi ja että niitä kehitetään tähän tiedonantoon liittyvän toimintasuunnitelman mukaisesti.

4.3.1. Toimintasuunnitelman tulee johtaa siihen, että kyseisiä tapaamisia järjestetään säännönmukaisesti valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokouksien edellä ja että niiden asialistalla on kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ensisijaisiksi arvioimien aiheiden lisäksi huippukokouksessa käsiteltäviä sosiaalis-taloudellisia aiheita.

4.4. TSK katsoo sen vuoksi, että tiedotustoimissa, talous- ja sosiaalineuvostojen ja muiden vastaavien elinten yhteyksissä ja temaattisten lausuntojen valmisteluissa tulee valtion- ja hallitusten päämiesten Madridin huippukokouksen esityslistan mukaisesti käsitellä ennen kaikkea seuraavia toimia.

4.5. Kuten edellä todettiin, kansalaisyhteiskunnalle tiedottaminen ja sen aktiivinen osallistuminen yhteiskunta- ja talouselämän etupiirien edustajien välityksellä on välttämätöntä, jotta voidaan tukea demokratian, yhteiskuntarauhan ja taloudellisen hyvinvoinnin vahvistamista. On selvää, että ilman kansalaisyhteiskunnan osallistumista ja riittävää työmarkkinaosapuolien välistä vuoropuhelua taloudellisen ja kaupallisen integraation alalla tapahtunut kehitys ei voi olla kestävää eivätkä valtiot pysty sitä ylläpitämään.

4.6. Euroopassa on vuosikymmenien kuluessa luotu niin sanottu eurooppalainen yhteiskuntamalli, joka perustuu hyvinvoinnin jakamiseen ja solidaarisuuteen, työmarkkinaosapuolien väliseen vuoropuheluun ja korkeatasoiseen sosiaalipolitiikkaan yhdistettyyn markkinatalouteen, yleishyödyllisten palvelujen tuottamiseen yhteisön hyväksi sekä läheisyysperiaatteeseen, jolla tarkoitetaan toimivallan mahdollisimman tehokasta jakamista eri hallintotasojen alueellisten viranomaisten kesken sekä myös valtion ja yksityisen sektorin tehtävien mahdollisimman tuloksellista jakoa.

4.7. Juuri tällaisten kestävien suhteiden luominen on ala, jolla Euroopan unionissa ja tarkemmin sanottuna eurooppalaisesta yhteiskuntamallista saadut kokemukset voivat tuoda lisäarvoa keskusteluun. Latinalaisen Amerikan ja Karibian maat voivat puolestaan näyttää Euroopan unionille esimerkkiä elinvoimaisuuden ja mielikuvitusrikkauden säilyttämisestä vaikeissakin olosuhteissa, etnisten ryhmien ja kulttuurien tarjoamasta rikkaudesta sekä kyseisten arvojen integroimisesta nuoreen, edistystä ja oikeutta tavoittelevaan yhteiskuntaan.

5. Alustavia mietteitä Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden kansalaisyhteiskunnan edustajien toisen tapaamisen julkilausuman valmistelemiseksi

Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden edustajien kuuleminen Santiago de Chilessä auttoi määrittelemään joitakin aiheita, jotka sisällytetään kansalaisyhteiskunnan tulevassa toisessa tapaamisessa laadittavaan julkilausumaan. Aiheet ovat seuraavat:

5.1. Kansalaisyhteiskuntaa edustavat organisaatiot ovat kyseisten kahden alueen demokraattisen ja sosiaalisen lujittamisen keskeisiä tekijöitä, ja on tärkeää, että ne kutsutaan osallistumaan aktiivisesti ja tehokkaasti poliittisiin neuvotteluihin.

5.2. Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden taloudellisen ja sosiaalisen haavoittuvuuden vuoksi on etsittävä toimintamalleja, jotka takaavat kestävän talouskehityksen sekä hyvinvoinnin entistä oikeudenmukaisemman jakautumisen ja joiden avulla voidaan lieventää sietämättömiin mittasuhteisiin kasvanutta köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä.

5.3. Työmarkkinaosapuolien välisen vuoropuhelun ja laajemmin ilmaistuna kansalaisvuoropuhelun roolia keskeisinä tekijöinä entistä oikeudenmukaisemman ja solidaarisemman yhteiskunnan luomiseksi on vahvistettava.

5.4. Latinalaisen Amerikan ja Karibian mailla tulee olla vapaus valita sellainen kansainvälisen taloudellisen integraation malli, joka soveltuu parhaiten niiden konkreettisiin tavoitteisiin, sekä mahdollisuus esittää sellaisten sopimusten solmimista, jotka eivät vastavuoroisten myönnytysten osalta ole tasasuhtaisia ja joissa otetaan huomioon alueen maiden taloudellinen ja sosiaalinen haavoittuvuus.

5.5. On tärkeää, että Euroopan unioni sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maat kehittävät aktiivista politiikkaa sellaisilla aloilla kuin maastamuutto, yleissivistävä ja johtajakoulutus, kestävien kehitysmallien käyttöönotto ja teknologian siirron lisääminen ja kehittäminen.

5.6. On luotava menetelmiä, joiden avulla voidaan vahvistaa kansalaisyhteiskunnan kaikenlaisia organisaatioita niiden toimintavapautta rajoittamatta ja luoda valtakunnallisia vuoropuhelufoorumeja sekä laajentaa kyseiset foorumit myöhemmässä vaiheessa koskemaan alueryhmittymien välisiä ja kansainvälisiä suhteita.

5.7. Kyseisen valtakunnallisen ja alueryhmittymissä tapahtuvan vuoropuhelun pohjalta on edistettävä talous- ja sosiaalineuvostojen ja vastaavien elinten muodostamista, jotta ne virallistaisivat ja vakiinnuttaisivat mainitun vuoropuhelun ja liittäisivät sen kansalaisyhteiskuntaan vaikuttavien lainsäädäntö- ja päätöksentekoprosessien todelliseksi osaksi.

6. Ensisijaiset toimet Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden kansalaisyhteiskunnan edustajien toisen tapaamisen järjestämiseksi

6.1. Tiedotustoimet: On luotava erityiset Internet-sivut, joilta löytyvät yhteydet kaikkiin Rio de Janeiron kokoukseen osallistuneisiin kansalaisyhteiskunnan organisaatioihin ja joiden välityksellä on mahdollista tuoda julki kommentteja ja tehdä ehdotuksia. Sivuja voisi täydentää kahdesti kuussa julkaistavalla sähköisellä lehdellä. Olisi niin ikään pyrittävä yhteistyöhön eri maissa sijaitsevien Euroopan unionin edustustojen kanssa, jotta kussakin maassa saataisiin liikkeelle muitakin organisaatioita.

6.2. Talous- ja sosiaalineuvostojen ja muiden vastaavien elinten välityksellä tapahtuva toiminta: Toimintaa on saatava aikaan sekä Euroopan unionin talous- ja sosiaalikomiteassa että alueellisella ja valtakunnallisella tasolla toimivissa elimissä. Tavoitteena on vahvistaa kyseisten maiden kansalaisyhteiskuntaa ja synnyttää vastavuoroista lisäarvoa organisaatioiden osallistuessa mainittuun tapahtumaan.

6.3. On laadittava neljä temaattista lausuntoa kansalaisyhteiskuntaa suoraan koskevista keskeisistä aiheista, joita käsitellään valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokouksessa Madridissa. Niiden lisäksi olisi laadittava lausunto kyseisten kahden alueen kestävästä kehityksestä ja mahdollisuuksista kehittää yhteistoimintaa tai vaihtaa tietoa aihetta koskevista parhaista toimitavoista.

Bryssel 21. helmikuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) KOM(2000) 670 lopullinen.

(2) Alliance for the Information Society.