Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Rakennerahastot Kymmenes vuosikertomus 1998"

(2000/C 268/06)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 1. maaliskuuta 2000 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Rakennerahastot - Kymmenes vuosikertomus 1998".

Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 6. kesäkuuta 2000. Esittelijä oli Dario Mengozzi.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 12. ja 13. heinäkuuta pitämässään 374. täysistunnossa (heinäkuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Lausunto hyväksyttiin äänin 111 puolesta 2:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Komission vuosikertomus rakennerahastojen käytöstä perustuu tänäkin vuonna rakennerahastoja koskevan puiteasetuksen (ETY) N:o 2052/88 16 artiklaan, jonka mukaan vuosikertomus tulee esittää parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle. Komitea antaa vuosikertomuksesta oma-aloitteisen lausunnon. Komitea olettaa, ettei siltä ole pyydetty aiheesta lausuntoa - kuten ei tehty yhdeksännenkään vuosikertomuksen kohdalla - koska maininta "esittää" on tulkittu tiukasti, jolloin ei ole katsottu aiheelliseksi pyytää erikseen lausuntoa.

1.2. Komission vuosikertomukseen sisältyy arvioita ja kannanottoja, mutta siinä on myös puutteita. Olisikin paikallaan esittää kritiikkiä, huomautuksia ja ehdotuksia tulevaisuutta varten, koska komitealle on annettu perustamissopimuksen 159 ja 162 artiklassa tietty rooli taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden alalla sekä Euroopan aluekehitysrahaston suhteen. Tämä olisi perusteltua myös siksi, että komitea tekee paljon aihetta koskevaa työtä, kuten vuosikertomuksen toimielinten välistä vuoropuhelua koskevan seitsemännen luvun talous- ja sosiaalikomiteaa käsittelevästä osiosta ilmenee.

2. Vuosikertomuksen sisältö ja rakenne

2.1. Vuosi 1998 oli ohjelmakauden 1994-1999 toiseksi viimeinen toteuttamisvuosi. Sen aikana hyväksyttiin viimeiset ohjelmat. Vuoden lopussa ohjelmia oli 1104, joista 605 kuului eri tavoitteisiin ja 409 yhteisöaloitteisiin.

2.2. Toteutumisaste oli paras tavoitteessa 1, jonka maksusitoumusten toteutumisaste oli vuoden 1998 lopussa 82 % ja maksujen 64 %. Tavoitteen 2 kohdalla kehitys hidastui huomattavasti vuoteen 1997 verrattuna sekä maksusitoumusten että maksujen osalta. Koska tavoite 4 on tärkeä ennakoivan työllisyyspolitiikan kannalta, sen kehitykseen on kiinnitettävä erityistä huomiota. Vaikka tavoitteen 4 tulos oli vuonna 1998 loistava, siinä ei onnistuttu kuromaan umpeen koko ohjelmakaudella kerääntyneitä viivästyksiä. Vuoden 1998 lopussa maksusitoumusten toteutumisaste oli vain 68 % ja maksujen 47 %.

2.2.1. On mielenkiintoista, että yhteisöaloitteissa edistyttiin parhaiten teollisuuden rakenneuudistusta koskevissa alakohtaisissa ohjelmissa.

2.3. Yhdessä vuosikertomuksen luvuista käsitellään väliarviointeja, joissa pyritään vertailemaan ohjelmien toteutumisastetta niiden tavoitteisiin sekä ehdottamaan mahdollisia mukautuksia. Samassa yhteydessä esitetään arviot ohjelmien makrotaloudellisesta vaikutuksesta bkt:hen ja työllisyyteen.

2.4. Teemakohtaiset ja horisontaaliset arvioinnit koskevat pk-yrityksiä, tutkimusta, teknologista kehittämistä ja innovaatiota sekä yhtäläisiä mahdollisuuksia ja kumppanuutta.

2.5. Talousarviota koskevassa luvussa tarkastellaan talousarvion toteutumista sekä esitellään rahastoittain tehdyissä ohjelmien pistokokeissa paljastuneita ongelmia ja puutteita. UCLAFin tekemien tarkastuskäyntien yhteydessä on tullut ilmi, että jäsenvaltioiden komissiolle ilmoittamien sääntöjenvastaisuus- ja petostapausten määrä on kasvanut, mutta kyseessä olevat rahamäärät ovat olleet pienempiä kuin vuonna 1997. Niinpä vuonna 1998 paljastui 407 sääntöjenvastaisuus- ja petostapausta kaikkiaan 42,838 miljoonan euron edestä, kun vastaava rahamäärä vuonna 1997 oli 55,9 miljoonaa euroa. On myös tarpeen lisätä, että kaikkia paljastuneita tapauksia, joihin liittyy jäsenvaltiotasolla hyväksyttyjä toimia, ei ole ilmoitettu komissiolle asetuksen 5 artiklassa säädetyllä tavalla.

2.6. Täydentävyyden osalta voidaan todeta, että jäsenvaltiot eivät ole aina noudattaneet sovittua aikataulua tietojen toimittamisessa.

2.7. Rahoitusvälineiden yhteensovittamista sekä yhteensopivuutta ja synergiaa yhteisön muun politiikan kanssa käsitellään kahdessa lyhyessä luvussa, joita tarkastellaan yksityiskohtaisemmin jäljempänä huomioiden yhteydessä.

2.8. Toimielinten välistä vuoropuhelua käsittelevän luvun talous- ja sosiaalikomiteaa koskevassa osiossa todetaan ensinnä, että aluekehitys- ja talousjaostot yhdistettiin uudeksi "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaostoksi. Siinä mainitaan myös joitain vuonna 1998 laadittuja lausuntoja, kuten kaupunkikysymyksiä käsittelevä lausunto(1), lausunto rakennerahastojen kahdeksannesta vuosikertomuksesta(2), lausunto uusista alueellisista ohjelmista vuosiksi 1997-1999(3), lausunto alueellisista työllisyyssopimuksista(4), lausunto Euroopan aluekehityssuunnitelmasta(5), lausunto rakennerahastouudistuksesta(6) sekä lausunto Agenda 2000 -ohjelman ehdotuksista(7).

2.9. Vuonna 1998 valmisteltiin uutta ohjelmakautta 2000-2006. Maaliskuun 28. päivänä komissio hyväksyi rahastoja koskevat uudet asetusehdotukset. Niihin kuuluvat yleisistä säännöksistä annettu asetus sekä yksinkertaistetut rahastokohtaiset asetukset. Vuosikertomuksessa esitellään lyhyesti uudistuksen tuomat tärkeimmät muutokset sekä komission kaudeksi 2000-2006 hyväksymissä suuntaviivoissa määritellyt päälinjat.

2.10. Vuoden horisontaaliseksi teemaksi on valittu paikallinen kehittäminen, joka on komitean kannalta erityisen mielenkiintoinen aihe. Komitea on käsitellyt sitä vuosien varrella useissa lausunnoissa ja tiedonannoissa. Vuosikertomuksessa määritellään paikallisen kehittämisen käsite sekä siihen liittyvät avainsanat. Siinä selvitetään myös paikallisen kehittämisen asemaa rahastojen ohjelmissa.

3. Huomioita

3.1. Yleisesti voidaan suhtautua myönteisesti väliarviointeihin, joiden avulla on usein mahdollista suunnata konkreettisten suositusten perusteella ohjelmia uudelleen niiden ollessa vielä kesken. Niistä käy myös ilmi, että talous- ja hallintomenettelyissä on vaikeuksia erityisesti innovatiivisimpien toimien kohdalla, ja niissä tehdään ehdotuksia valvontajärjestelmien parantamiseksi ja julkishallinnon välineiden vahvistamiseksi. Muita näkökohtia - kuten työllisyyttä ja kumppanuutta - koskevat arvioinnit ovat kuitenkin riittämättömiä.

3.1.1. Vaikka alueiden sosiaalista ja taloudellista tilannetta koskevan kuudennen kausikertomuksen(8) mukaan huonoimmassa asemassa olevilla alueilla on tapahtunut taloudellista kehitystä, työllisyyden alalla tilanne on heikentynyt. Lausunnon kohteena olevan vuosikertomuksen kohdassa 1.1.2 mainitaan, että työttömyydestä eniten kärsineillä 25 alueella (joista 23 kuuluu tavoitteen 1 piiriin ja yksi tavoitteen 2 piiriin) työttömyysaste on noussut 20 prosentista 24 prosenttiin.

3.1.2. Vuosikertomuksesta on erittäin vaikea saada käsitystä rahastotoimien vaikutuksista työllisyyteen, joka on yksi tärkeimmistä aluepoliittisista tavoitteista. Eri kohdissa korostetaan työllisyyden merkitystä ja viitataan erityisesti vuonna 1998 hahmoteltuihin yhteisön työllisyyspolitiikan suuntaviivoihin, mutta neljän ohjelmavuoden tuloksista ei saa edes yleistä ja suuntaa-antavaa kuvaa.

3.1.3. Arviointi on luonnollisesti vaikeaa, mutta yksinomaan tavoitetta 1 koskevat tiedot makrotaloudellisista vaikutuksista ja työpaikkojen lisääntymisestä sekä eri kohdissa esitetyt luvut ja huomiot tulisi koota yhteen taulukkoon maittain tai alueittain ja yritystyypeittäin tai tuotantoaloittain (maatalous, teollisuus, palvelut, julkishallinto, voittoa tavoittelematon toiminta) eriteltyinä. Niitä kannattaisi tarkastella yksityiskohtaisesti.

3.1.4. Olisi esimerkiksi mielenkiintoista tietää, miten yli 750000 pk-yritykselle myönnetyt erilaiset tuet ovat vaikuttaneet kahden miljoonana työpaikan luomiseen tai ylläpitämiseen. Edellä mainitut käsitteet eroavat toistaan suuresti kokonaistyöllisyyslukuihin kohdistuvien vaikutustensa kannalta.

3.1.4.1. Vuosikertomuksessa annetaan myönteinen kuva rakennerahastotoimista pienten ja keskisuurten yritysten alalla. Siinä huomautetaan, että 70:tä prosenttia hankkeista ei olisi saatu päätökseen ilman rakennerahastotukea, ja korostetaan rahoitusjärjestelyjen merkitystä. Vuosikertomus ei kuitenkaan anna kokonaiskuvaa työllisyyden kannalta erittäin tärkeällä palvelualalla (esim. kauppa ja matkailu) tehdyistä toimista ja saavutetuista tuloksista.

3.1.5. Sen sijaan on ymmärrettävää, ettei vielä toteuttamisvaiheessa olevien 89 alueellisen työllisyyssopimuksen - joilla olisi tarkoitus luoda noin 55000 työpaikkaa - tuloksia ole voitu arvioida. On kuitenkin mielenkiintoista huomata, että työllisyyssopimusten takia rahastojen varoista on kohdennettu uudelleen 1609 miljoonaa euroa, josta suurin osa on peräisin kansallisista ja paikallisista sekä yksityissektorin rahoitusosuuksista.

3.2. Kumppanuuden levinneisyydestä ei anneta tietoja, joita komitea pitää tärkeinä. Sen sijaan esitetään kiinnostavia huomioita kumppanuuden myönteisistä vaikutuksista sekä sen muodoista ja rakenteesta.

3.2.1. Vuosikertomuksessa korostetaan, että kumppanuuden monimuotoisuus saattaa aiheuttaa ongelmia, ja varoitetaan arvioijien esittämästä suosituksesta toteuttaa laajaa kumppanuutta.

3.2.2. Vuosikertomuksessa asiaa ei käsitellä tämän enempää, mutta komitea toistaa jo aiemmin esittämänsä huomion, jonka mukaan kumppanuus ei saa olla muodoltaan liian joustamatonta, sillä alueelliset erot ovat liian suuria ja yhteiskunnallisten eturyhmien järjestäytyminen (ja joskus jopa saman organisaation sijoittautuminen eri alueille) on hyvin erilaista. Kumppanuuden laajuuden osalta voidaan todeta, että mahdollisimman laaja osallistuminen on myönteistä, mutta sillä ehdolla, että kaikilla edustajilla on oma roolinsa ja omat vastuualueensa.

3.3. Jos ei oteta lukuun Euroopan laajuisia verkkoja - joiden päärahoittajia ovat Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) ja koheesiorahasto - ja osittain Euroopan investointipankkia, viidennen luvun perusteella on vaikea ymmärtää, mitä strategioihin ja tavoitteisiin sisältyvä eri rahoitusvälineiden yhteensovittaminen todellisuudessa merkitsee. On kuitenkin toivottavaa, että yhteensovittamista tapahtuu sekä jäsenvaltioiden että yhteisön tasolla.

3.4. Vuosikertomuksen mukaan vuonna 1998 yhteensovittamisessa yhteisön muun politiikan kanssa edettiin tyydyttävästi erityisesti ympäristönsuojelussa, joka otetaan yhä useammin huomioon kaikissa toimissa, yrittäjyyden edistämisessä, joka on lisännyt hyvien käytänteiden vaihtoa pk-yritysten keskuudessa, sekä tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen alalla, jonka ohjelmia on suunnattu uudelleen tietoyhteiskuntaa edistäviin toimiin.

3.5. Sen sijaan yhteistä maatalouspolitiikkaa, kilpailupolitiikkaa ja julkisten hankintojen avoimuutta koskevat tiedot eivät ole erityisen valaisevia, sillä niistä ei käy selville, onko yhteisön direktiivejä noudatettu.

3.5.1. Koska rahastoilla on huomattava merkitys kulttuurialalla, olisi mielenkiintoista tietää, mihin yhteisön strategiaan toimet kuuluvat. Samoin olisi aiheellista kartoittaa syrjäisten alueiden toimien ja unionin lähialueita koskevan ulkopolitiikan välisiä suhteita.

3.5.2. Luvusta saataisiin kiinnostavampi, jos siinä esitettäisiin rahastoista saatuihin konkreettisiin kokemuksiin perustuvia huomioita yhteisön muiden politiikkojen yhteensopivuudesta taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoitteen kanssa. Esimerkiksi tutkimuksessa ja teknologisessa kehittämisessä (TTK) on jo pitkään ehdotettu painopistealojen muokkaamista siten, että ei edistetä ainoastaan huippuyksiköitä, jolloin suositaan kehittyneimpien alueiden tutkimuskeskuksia, vaan lisätään myös ennen kaikkea investointeja tutkimus- ja kehittämismahdollisuuksiin heikommassa asemassa olevilla alueilla.

3.5.3. Ratkaisevassa asemassa olisi myös sellaisen kilpailupolitiikan muodostaminen, jonka avulla yhteisön ja jäsenvaltioiden tukia sekä sääntöjen noudattamista voitaisiin valvoa entistä tiukemmin ja tarkemmin vahvimmilla alueilla ja puolestaan suhtautua joustavammin tavoitteen 1 ja 2 alueisiin. Tällaisella politiikalla voi olla merkittävä rooli alueiden väliseen tasapainoon pääsemisessä sillä ehdolla, ettei siinä rajoituta markkinasääntöjen muodolliseen soveltamiseen, vaan hyväksytään taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoitteet ja otetaan ne huomioon toiminnassa, esimerkiksi nimenomaan pk-yrityksille suunnattujen verohelpotusten muodossa, sekä toteutetaan pimeän työn torjumiseen tähtääviä toimia.

3.5.4. Tässä yhteydessä voidaan viitata Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmien kohtaan 37 (kolmas luetelmakohta), jonka mukaan menetelmään kuuluu "eurooppalaisten suuntaviivojen soveltaminen kansallisessa ja alueellisessa politiikassa asettamalla erityistavoitteita ja toteuttamalla toimenpiteitä, joissa otetaan huomioon kansalliset ja alueelliset erot".

3.6. Vuosikertomukseen valittu horisontaalinen teema on paikallinen kehittäminen. Sitä käsitellään laajasti eri kohdissa, vaikka toteamus, jonka mukaan "paikallinen kehittäminen ei sinänsä kuulu yhteisön poliittisiin toimintalinjoihin", on hämmentävä ensinnäkin siksi, ettei sen tarkoitus ole selvä (miksi todeta jotain, jota ei ole?), ja toiseksi sen vuoksi, että heti tämän toteamuksen jälkeen viitataan Eurooppa-neuvoston kokouksiin (Firenze ja Dublin), joissa paikallinen kehittäminen ja alueelliset sopimukset otettiin korostetusti esille.

3.6.1. Ennen kaikkea tulee pyrkiä määrittelemään paikallisen kehittämisen käsite joustavasti. "Häilyvän käsitteen" sijaan tulisi päästä joustavaan ja suhteellisen laajaan käsitteeseen, jota määrittäisivät sisällön sijasta ennemminkin sen toimintamenetelmät sekä kulloinkin kyseessä olevan alueen mittasuhteet ja peruspiirteet.

3.6.2. Komitea on samaa mieltä siitä, että paikallinen kehittäminen tulee nähdä innovatiivisena toimintana, joka leviää yhä laajemmalle. Siinä on kyse toimintamenetelmistä, joilla voidaan puuttua ongelmiin erityisesti seuraavilla aloilla: kaupunkien kehittäminen (Urban), teollisuuden rakennemuutokset (tavoitteen 2 toimista 15 % koskee paikallista kehitystä), maaseudun rakennemuutokset (maatilamatkailu, käsiteollisuus, kulttuuri ja viestintä) sekä uusia työllisyysmahdollisuuksia koskevat pilottihankkeet.

3.6.3. Vuosikertomuksessa todetaan, että paikallista kehittämistä koskevien toimien määrää on vaikea mitata tarkasti. Niiden määräksi arvioidaan kuitenkin noin 10 % rahoitustoimista. Tarkkaa arviota on epäilemättä vaikea tehdä, ja arvion tulisi perustua ennemminkin toimintamenetelmiin kuin tavoitteisiin. Komitean mielestä paikallisia kehittämistoimia tulisi vahvistaa.

4. Rakennerahastojen uudistaminen 2000-2006

4.1. Kuten jo mainittiin, komissio esitti vuonna 1998 rakennerahastoja koskevat uudet asetusehdotukset, jotka neuvosto hyväksyi kesäkuussa 1999 ja jotka tulevat voimaan tänä vuonna. Olemme jälleen kerran Euroopan unionin kannalta ratkaisevassa vaiheessa. Vuonna 1997 laadittu Amsterdamin sopimus tuli voimaan vuosi sitten, ja jo nyt ollaan aloittamassa perustamissopimuksen uutta tarkistusta, jonka yhteydessä on tarkoitus ratkaista keskeneräisiksi jääneet institutionaaliset ongelmat. Unioni laajenee 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana asteittain yhteentoista ellei useampaankin uuteen maahan. Maailmanlaajuistumisen ja tietoyhteiskunnan kehityksellä on instituutioita sekä yritysten ja markkinoiden järjestelmää koskevia vaikutuksia, joita kaikkia ei voida edes vielä ennakoida.

4.1.1. Vuoden 1999 lopussa työttömänä oli kärsi lähes 10 % aktiiviväestöstä eli noin 16,5 miljoonaa henkilöä, joista suurin osa asuu kehityksestä jälkeen jääneillä alueilla. Amsterdamin sopimus sekä eri Eurooppa-neuvostojen päätelmät ovat muodostaneet yhteisölle puitteet, joissa on määritelty ensisijaiset aihealueet investoineille työllisyyden alalla ja henkilöresurssien kehittämistä koskevissa toimissa. Rakennerahastojen avulla tulee edistää yhteisön työllisyysstrategian neljää toimintalinjaa (yrittäjähenkisyys, työelämään siirtymisen valmiudet, sopeutumiskyky, tasa-arvo), jotka ovat edellytyksenä henkilöresurssien kehitykselle.

4.1.2. Rakennerahastojen uutta tarkistusta tulee arvioida näiden haasteiden pohjalta yhdessä yhteisön muiden politiikkojen kanssa. Tarvitaan merkittävää uudistusta, jossa otetaan oppia edellisillä ohjelmakausilla ratkaistuista ongelmista ja joka mahdollistaa varojen käytön tehostamisen siten, että kehityksestä jälkeen jääneet ja taantuneet alueet pystyvät mahdollisimman pian kehittämään ja uudenaikaistamaan perusrakenteitaan.

4.1.3. Komission ehdotuksiin kuuluu

- yleinen asetus, johon sisältyvät rakennerahastojen kaikki perusperiaatteet (rahastojen ensisijaiset tavoitteet ja tehtävät, toimintamenetelmät, organisaation yleisperiaatteet, rahastojen ja muiden rahoitusvälineiden koordinointi, varainhoito, arviointi ja valvonta)

- neljän rahastokohtaisen asetuksen (EAKR, EMOTR, ESR ja KOR) yksinkertaistaminen; asetukset rajoittuvat erityissäännöksiin, jotka koskevat pääasiassa kutakin toiminta-alaa.

4.1.4. Tarkistus tuo mukanaan merkittäviä uudistuksia. Poliittisissa näkökohdissa, joihin rakennerahastojen uudistus perustuu, on viisi painopistealaa:

- kestävän talouskehityksen edellytysten luominen: kasvu, kilpailukyky ja työllisyys

- kilpailukyvyn, innovaatioiden ja pk-yritysten kehittämiseen tarkoitetun tuen lisääminen

- henkilöresurssien kehittäminen työllisyyden edistämiseksi

- kestävä kehitys, ympäristönsuojelu ja ympäristön tilan kohentaminen

- naisten ja miesten tasa-arvo.

4.1.5. Uudistus perustuu kolmeen suuntaukseen:

- tukien keskittäminen

- varojen myöntämisen yksinkertaistaminen ja hajauttaminen

- tehokkuuden ja valvonnan lisääminen.

Ehdotuksen mukaan kaudella 2000-2006 rakennerahastojen hallintoa hajautetaan ja osapuolten tehtävien määrittelyä tarkennetaan. Komission tulee ottaa tässä yhteydessä vastuu strategisesta suunnittelusta, yhteisön ensisijaisten tavoitteiden noudattamisesta, tulosten seurannasta, arvioinnista ja valvonnasta sekä varojen myöntämisestä. Jäsenvaltiot vastaavat puolestaan ohjelmien toteuttamisesta ja toimien hallinnoinnista laajennetun ja tiivistetyn kumppanuuden avulla siten, että mukana ovat kaikkia osapuolia, erityisesti talous- ja yhteiskuntaelämää, edustavat järjestöt koko sen ajan, kun rakennerahastoprosessi kestää.

5. Päätelmät

5.1. Komitea on tyytyväinen rakennerahastoja koskevan vuosikertomuksen tiivistämiseen ja selkiyttämiseen. Komitea esittää vielä lyhyesti tärkeimmät huomiot vuosikertomuksen hyödyllisyyden lisäämiseksi ja sisällön parantamiseksi:

- vuosikertomuksen julkaiseminen oikeaan aikaan

- työllisyyden käsitteleminen yhdenmukaisesti ja perusteellisesti

- kumppanuutta koskevien tietojen lisääminen

- viittaaminen valikoidusti yhteisön muiden politiikkojen yhteensopivuuteen taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoitteen kanssa

- yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen tähtäävien toimien syventäminen, kun otetaan huomioon tietopohjaisen talouden suuri merkitys.

Komitean mielestä on myös lisättävä paikallisten kehittämistoimien painoarvoa.

5.2. Lissabonissa 23.-24. maaliskuuta pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen päätelmissä kiinnitetään huomiota kehittämiseen. Niissä todetaan, että "pitkäaikainen rakennetyöttömyys ja työttömyyden suuret alueelliset erot ovat edelleen yleisiä osassa unionia. Palvelusektori on alikehittynyt erityisesti televiestinnän ja Internetin osalta. Osaamisessa on yhä suurempia eroja erityisesti tietotekniikan alalla, jolla yhä useampi työpaikka jää täyttämättä. Parantuneen taloudellisen tilanteen vuoksi nyt on oikea aika ryhtyä sekä taloudellisiin että sosiaalisiin uudistuksiin osana positiivista strategiaa, jossa yhdistyvät kilpailukyky ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus". Uudeksi strategiseksi tavoitteeksi asetetaan, että unionista "on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta".

5.2.1. Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmissä esitetään, että tämän tavoitteen saavuttamiseksi tulee "valmistella siirtymistä tietopohjaiseen talouteen ja yhteiskuntaan toteuttamalla parempaa tietoyhteiskunta- ja T& K-politiikkaa". Niissä todetaan myös, että "digitaaliseen, tietopohjaiseen talouteen siirtyminen, jota ovat vauhdittaneet uudet hyödykkeet ja palvelut, on tärkeä keino edistää kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä. Lisäksi se voi parantaa kansalaisten elämänlaatua ja ympäristöä. - - Tietotekniikkaa voidaan käyttää kaupunki- ja aluekehityksen uudistamiseen ja ympäristöä säästävän teknologian käytön edistämiseen."

5.3. Komitea on samaa mieltä näistä huomioista ja on vakuuttunut, että nämä uudet strategiset suuntaukset auttavat ymmärtämään, miten tärkeitä uusi tietotekniikka ja yleisesti "uutta taloutta" edustavien pk-yritysten järjestelmä ovat heikossa asemassa olevien Euroopan alueiden kehitykselle. Tämä tilaisuus ei toistu välttämättä edes pitkällä aikavälillä, joten nyt on aika kuroa umpeen teknologiset erot kehittyneimpiin alueisiin suhteellisin vaatimattomin määrärahoin ja erityisesti pitkäaikaisesta työttömyydestä eniten kärsivissä nuoremmissa sukupolvissa vallitsevan yrittäjähengen avulla. Jos tilaisuutta ei käytetä hyväksi, eroja on yhä vaikeampi poistaa.

5.4. Vuosikertomuksesta ei käy selvästi ilmi, mikä on tämän strategian asema. Se ei ole varsinaisesti mikään uutuus, vaikka neuvosto on ryhtynyt edistämään sitä poliittisesti vasta nyt. Vuosikertomuksessa ei myöskään esitetä selkeästi rakennerahastojen avulla aikaansaatua kehitystä. Tietoyhteiskuntaan viitataan usein, mutta viittaukset ovat luonteeltaan yleisiä. Seuraavassa vuosikertomuksessa olisi hyvä kuvata tätä strategista suuntausta perusteellisemmin sen keskeisen aseman takia. Se voitaisiin jopa valita seuraavan vuosikertomuksen horisontaaliseksi teemaksi.

5.5. Tämän uuden strategisen tavoitteen toteuttaminen vaatii luonnollisesti erityisiä ponnistuksia etenkin yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen sekä viestinnän perusrakenteiden ja palveluiden vapauttamisen alalla. Talouden muutokset edellyttävät, että varat jaetaan siten, että näistä kaikkia aloja koskevista ponnistuksista tulee näkyviä. Kauden 2000-2006 ohjelmien uusia suuntaviivoja päivitettäneen, tai ainakin komission tulee vastedes toimia siten, että tämä vaatimus tulee selkeästi esille uusissa ohjelmissa.

Bryssel 12. heinäkuuta 2000.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) EYVL C 95, 30.3.1998, s. 89.

(2) EYVL C 235, 27.7.1998, s. 34.

(3) EYVL C 235, 27.7.1998, s. 38.

(4) EYVL C 407, 28.12.1998, s. 66.

(5) EYVL C 407, 28.12.1998, s. 85.

(6) EYVL C 407, 28.12.1998, s. 74.

(7) EYVL C 19, 21.1.1998, s. 111.

(8) SEK(1999) 66 lopull.