Komission tiedonanto: Ohjeet jäsenvaltioille vuosien 2021–2030 kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien päivittämisestä

(2022/C 495/02)

Energian hinnat ovat olleet ennätyksellisen korkealla vuoden 2021 jälkipuoliskolta lähtien, ja niiden nousua on pahentanut Venäjän perusteeton ja laiton hyökkäys Ukrainaan. Tämä antaa perustellun syyn vauhdittaa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman täytäntöönpanoa ja vahvistaa energiaunionin joustavuutta nopeuttamalla siirtymää puhtaaseen energiaan ja katkaisemalla riippuvuus Venäjän fossiilisista polttoaineista kokonaan. Samalla viimeaikaiset äärimmäiset sääilmiöt ovat lisänneet energiansaantiin kohdistuvaa painetta sekä vaikuttaneet satoisuuteen, sisävesiliikenteeseen ja kansalaisten hyvinvointiin. Tämän kaiken vuoksi tarve sopeutua ilmastonmuutoksen vaikutuksiin korostuu entistäkin voimakkaammin.

Nämä viimeaikaiset kehityskulut korostavat myös energia- ja ilmastopolitiikkojen yhdennetyn suunnittelun merkitystä. Yhteisvastuun, vaurauden ja kestävyyden vaaliminen Euroopan unionissa edellyttää nyt enemmän kuin koskaan ennen vahvaa energiaunionia ja koordinoituja ilmastotoimia. Jotta voidaan vahvistaa energiaturvallisuutta ja nopeuttaa siirtymää kohti ilmastoneutraaliutta tasapuolisesti, jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin on hyödynnettävä unionin tasolle rakennettua vahvaa hallintojärjestelmää.

Energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetussa asetuksessa (hallintoasetus) (1) vahvistetaan joustava mutta silti vankka hallintojärjestelmä avointa ja kaikkia osapuolia vahvistavaa yhteistyötä varten EU:n jäsenvaltioiden ja Euroopan komission välille. Näin voidaan varmistaa, että jäsenvaltiot soveltavat yhtenäistä lähestymistapaa energia- ja ilmastopolitiikkoihin ja jäsenvaltioiden välisiin koordinoituihin toimiin.

Kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat (jäljempänä ’kansalliset suunnitelmat’) ovat hallintoasetuksen mukaisia strategisen suunnittelun keskeisiä työkaluja. Kansalliset suunnitelmat takaavat lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin investointien ennustettavuuden etenkin epävarmoina aikoina. Lisäksi ne ovat ratkaisevan tärkeitä yhteisen tavoitteen eli ilmastoneutraaliuden saavuttamisen edellyttämien massiivisten investointien mobilisoinnissa, oikeudenmukaisen siirtymän varmistamisessa sekä energiaturvallisuuden ja kohtuuhintaisuuden säilyttämisessä. Ne auttavat jäsenvaltioita saavuttamaan yhdessä Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa, eurooppalaisessa ilmastolaissa (2) sekä 55-valmiuspaketissa (3) asetetut tavoitteet, myös energiatehokkuutta ja uusiutuvaa energiaa koskevat tiukennetut tavoitteet, ja noudattamaan Pariisin sopimukseen perustuvia EU:n kansainvälisiä sitoumuksia.

Kansallisilla energia- ja ilmastosuunnitelmilla on keskeinen rooli myös REPowerEU-suunnitelman (4) toteuttamisessa, sillä nykyistä joustavamman energiaunionin luomiseen liittyvät haasteet ovat kasvaneet. Sen jälkeen, kun energianhinnat alkoivat nousta vuoden 2021 puolivälissä, EU:ssa on hyväksytty kattavia ja räätälöityjä hätätoimenpiteitä viimeaikaisten geopoliittisten tapahtumien aiheuttamaan energiakriisiin vastaamiseksi. Tämä muokkaa energiaunionia ennen vuotta 2030 ja sen jälkeen. Kansallisissa suunnitelmissa on otettava huomioon kriittiset haasteet, jotka liittyvät energiaturvallisuuteen ja kohtuuhintaisuuteen. Tähän sisältyvät tarve monipuolistaa energiantuotantoa nopeasti, laatia yhdenmukainen aikataulu kaasun varastoinnille (5) sekä ottaa huomioon kysynnän vähentämiseen (6) ja korkeisiin energiahintoihin ja yhteisvastuun lisäämiseen (7) liittyvät hätätoimenpiteet.

Jäsenvaltioiden on toimitettava vuosia 2021–2030 koskevien päivitettyjen kansallisten suunnitelmiensa luonnokset kesäkuuhun 2023 mennessä ja lopulliset suunnitelmat kesäkuuhun 2024 mennessä (8). Energia- ja ilmastopolitiikka ja geopoliittiset olosuhteet ovat muuttuneet huomattavasti sen jälkeen, kun ensimmäiset kansalliset suunnitelmat laadittiin vuosina 2019–2020. Suunnitelmien päivittämisessä on siksi keskityttävä tarpeeseen tiukentaa ilmastotavoitteita, vauhdittaa siirtymää puhtaaseen energiaan ja vahvistaa energiaturvallisuutta. Päivitettyjen kansallisten suunnitelmien myötä EU:n pitäisi pystyä siirtymään kohti nykyistä joustavampaa ja kestävämpää energiaunionia ja vähentämään nopeasti riippuvuuttaan Venäjän fossiilisista polttoaineista niin, ettei ketään jätetä jälkeen.

Tässä asiakirjassa annetaan jäsenvaltioille ohjeita kansallisten suunnitelmaluonnosten ja lopullisten suunnitelmien laatimisprosessista ja sen laajuudesta. Siinä kuvataan hyviä käytäntöjä ja kerrotaan viimeaikaisten poliittisten ja geopoliittisten tapahtumien seurauksista hallintoasetuksessa ja etenkin sen liitteessä I vahvistetun lainsäädäntökehyksen puitteissa (9).

Laatiessaan näitä ohjeita komissio teki tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa teknisellä tasolla ja kuuli sidosryhmiä8. syyskuuta 2022 pidetyssä sidosryhmätyöpajassa (10), ulkopuolisissa tapahtumissa ja osana kahdenvälistä yhteydenpitoa. Näitä ohjeita tulee pitää yhtenä osana läpi koko prosessin jatkuvaa tiedonvaihtoa ja yhteistyötä.

Laatikko 1: Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien päivittämisen periaatteet ja hyvät käytännöt — Tiukennetaan tavoitteita, jotta voidaan vauhdittaa vihreää siirtymää ilmastoneutraaliuteen ja vahvistaa energiajärjestelmän häiriönsietokykyä ilmastolain, 55-valmiuspaketin ja REPowerEU-suunnitelman mukaisesti. Erityistä huomiota on kiinnitettävä uusiutuvaan energiaan, energiatehokkuuteen, energiaturvallisuuteen ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen. — Vahvistetaan kansallisiin suunnitelmiin kuuluvaa suunnittelua siten, että voidaan varmistaa oikeudenmukainen siirtymä, lieventää sosiaalisia ja työllisyyteen liittyviä vaikutuksia, ratkaista työvoiman ja ammattitaidon puutteesta johtuvia ongelmia, vähentää energiaköyhyyttä ja varmistaa kohtuuhintaisten peruspalvelujen saatavuus kaikille. — Asetetaan kansallisia päämääriä ja tavoitteita (myös rahoituksen osalta), jotka muodostavat selkeät etenemisreitit vuoteen 2030 ja vuoteen 2050 kansallisten pitkän aikavälin strategioiden mukaisesti. — Sisällytetään suunnitelmiin sopeutumista koskevia tavoitteita ja otetaan ne tarvittaessa huomioon päivitettyjen kansallisten suunnitelmien viidessä ulottuvuudessa. — Asetetaan metaanipäästöjen vähentämiseen tähtääviä päämääriä ja tavoitteita ja liitetään niihin maankäytön, metsätalouden ja maatalouden aloja koskevat tiukennetut tavoitteet ja hillitsemis- ja sopeuttamistoimenpiteet hiilidioksidi- ja muiden päästöjen ja hiilen poistamisen osalta. — Hyödynnetään energia- ja digitaalistrategioiden synergioita energiajärjestelmän digitalisaation edistämiseksi. — Parannetaan tutkimukseen, innovointiin ja kilpailukykyyn liittyvää ulottuvuutta etenkin asettamalla erityistavoitteita ja -päämääriä ja integroidaan tuotantokapasiteetin monipuolistaminen ja ammattitaidon kehittäminen puhtaaseen energiaan siirtymisen vauhdittamiseksi. — Toteutetaan laaja ja osallistava kuuleminen kansalaisyhteiskunnan, paikallisviranomaisten, työmarkkinaosapuolten ja toimialakohtaisten sidosryhmien kanssa jo prosessin alkuvaiheessa. — Vahvistetaan alueellista yhteistyötä kiinteänä osana kansallisia suunnitelmia etenkin energiaturvallisuusulottuvuuden osalta, jotta voidaan taata politiikkojen yhtenäisyys ja kattava yhteisvastuu. — Selvitetään energiaunionin viiden ulottuvuuden (11) päämäärien, tavoitteiden ja panosten sekä politiikkojen ja toimenpiteiden väliset synergiamahdollisuudet. — Hyödynnetään kokemukset, joita on saatu ensimmäisistä kansallisista suunnitelmista, niitä koskevista komission arvioinneista sekä niiden täytäntöönpanotilanteesta, jotta voidaan määrittää puutteet ja parannuskohteet tiukennettuihin tavoitteisiin ja tuloksiin pyrittäessä. — Varmistetaan yhdenmukaisuus muiden suunnitteluvälineiden kanssa ja otetaan päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa huomioon asiaankuuluvat politiikat, toimenpiteet ja investoinnit (12). — Kehitetään kokonaisvaltainen, päivitetty ja yksityiskohtainen analyyttinen perusta, johon sisältyvät taloudelliset, työllisyyteen liittyvät, sosiaaliset, tutkimukseen, innovointiin, kilpailukykyyn ja ympäristöön liittyvät vaikutukset sekä kiertotaloudesta syntyvä panos. — Laaditaan yksityiskohtainen rahoitussuunnitelma, jossa käsitellään jokaisen viiden ulottuvuuden investointitarpeita julkisista varoista maksettavan tuen kustannustehokkaan käytön ja yksityisten investointien avulla hyödyntäen myös rahoitusvälineitä ja innovatiivisia rahoitusmalleja. — Otetaan huomioon talouspolitiikan EU-ohjausjakson yhteydessä annetut maakohtaiset suositukset ja varmistetaan toimenpiteiden yhdenmukaisuus niiden kanssa.

1 Uuden lainsäädännöllisen, sosioekonomisen, poliittisen ja geopoliittisen toimintaympäristön huomioiminen

Tässä luvussa kuvataan, miten vuoden 2019 jälkeiset merkittävät muutokset energia- ja ilmastopolitiikan lainsäädännöllisessä, sosioekonomisessa ja geopoliittisessa kehyksessä vaikuttavat kansallisten suunnitelmien päivityksiin tavoitteiden ja laajuuden kannalta. Tätä täydennetään taulukossa 1 olevalla luettelolla lainsäädäntöviitteistä. Luettelossa esitetään yhteenveto lainsäädännössä, strategioissa ja ehdotuksissa määritetyistä päämääristä, tavoitteista ja panoksista sekä politiikoista ja toimenpiteistä, joita niiden saavuttaminen edellyttää. Jäsenvaltioita kehotetaan ottamaan nämä viitteet huomioon laatiessaan päivitettyjen kansallisten suunnitelmiensa luonnoksia. Lopullisissa päivitetyissä suunnitelmissa on otettava huomioon kaikki merkittävät kehityskulut, joita jatkuvasti muuttuvassa lainsäädännöllisessä, sosioekonomisessa ja geopoliittisessa toimintaympäristössä on tapahtunut. Lisäksi niissä on otettava komission suositukset päivitettyjen suunnitelmien luonnoksista asianmukaisesti huomioon (13).

1.1 Vuoden 2030 ilmastoneutraaliustavoitteiden tiukentaminen

Euroopan vihreän kehityksen ohjelma on vauhdittanut energia- ja ilmastotavoitteiden tiukentamista siten, että kaikki pysyvät mukana. Eurooppalaisen ilmastolain myötä tavoitteista saavuttaa ilmastoneutraalius EU:n tasolla vuoteen 2050 mennessä ja vähentää kasvihuonekaasupäästöjä vähintään 55 prosenttia vuoden 1990 tasosta vuoteen 2030 mennessä on tullut lakisääteisiä velvoitteita. Nämä tavoitteet ovat huomattavasti tiukempia kuin ne, joiden perusteella jäsenvaltiot laativat ensimmäiset kansalliset suunnitelmansa (14).

Energia- ja ilmastoasioita käsittelevää, vuoteen 2030 ulottuvaa lainsäädäntökehystä päivitetään 55-valmiuspaketilla eurooppalaisen ilmastolain tavoitteiden saavuttamiseksi. Sen vuoksi jäsenvaltioiden on päivitettävä ensimmäisissä kansallisissa suunnitelmissaan asetetut päämäärät ja tavoitteet sekä politiikat ja toimenpiteet, joilla ne on tarkoitus saavuttaa, etenkin hiilestä irtautumisen (ja uusiutuvan energian), energiatehokkuuden ja energian sisämarkkinoiden ulottuvuuksien osalta.

Jotta tiukennetut tavoitteet voitaisiin saavuttaa, EU on hyväksynyt myös keskeisiä energia- ja ilmastostrategioita, joissa käsitellään esimerkiksi energiajärjestelmän integrointia (15), vetyä (16), avomerellä tuotettavaa uusiutuvaa energiaa (17), uusiutuvaa aurinkoenergiaa (18), ilmastonmuutokseen sopeutumista (19) ja kestävää hiilen kiertoa (20). Lisäksi on hyväksytty energiajärjestelmän digitalisointia koskeva EU:n toimintasuunnitelma (21) .. Komissio on laatinut myös muita asiaan liittyviä strategioita esimerkiksi saasteettomuudesta (22), biodiversiteetistä (23), metsistä (24) sekä kestävästä ja älykkäästä liikkuvuudesta (25). Näiden strategioiden tarkoituksena on edistää ilmasto- ja energiatavoitteiden saavuttamista.

Aiemmin tänä vuonna REPowerEU-suunnitelmassa ehdotettiin erityistoimenpiteitä, jotta EU:n energiariippuvuutta Venäjän fossiilisista polttoaineista voitaisiin vähentää ja jotta Euroopan vihreän kehityksen ohjelman täytäntöönpanoa voitaisiin vauhdittaa uusilla toimilla 55-valmiuspaketin pohjalta. Tavoitteena on nykyistä kohtuuhintaisempi, varmempi ja kestävämpi energiahuolto sekä nykyistä joustavamman energiajärjestelmän ja todellisen energiaunionin luominen. Suunnitelmassa komissio kehotti lainsäätäjiä tiukentamaan energiatehokkuutta ja uusiutuvaa energiaa koskevissa direktiiveissä asetettuja tavoitteita. REPowerEU-suunnitelman toteuttaminen nopeuttaa maakaasun vaihtoehtojen ja uusiutuvien energialähteiden, kuten kestävän biometaanin, uusiutuvan vedyn, aurinkovoiman ja merituulivoiman käyttöönottoa. Lisäksi sen avulla saadaan käyntiin keskipitkän ja pitkän aikavälin rakenteellisia energiatehokkuustoimenpiteitä.

Nämä tiukentuneet tavoitteet olisi otettava huomioon päivitettyjen kansallisten suunnitelmien luonnoksissa. Jäsenvaltioiden olisi sisällytettävä suunnitelmiinsa 55-valmiuspakettia ja REPowerEU-suunnitelmaa koskevissa ehdotuksissa määritetyt uudet ja tarkistetut energia- ja ilmastotavoitteet (26), vaikka niiden hyväksymiseen tarvittava lainsäädäntömenettely on vielä kesken. Jäsenvaltioiden olisi jo nyt otettava huomioon myös taakanjakoasetuksessa sekä maankäytöstä, maankäytön muutoksesta ja metsätaloudesta annetussa asetuksessa ehdotetut tiukennetut kansalliset tavoitteet, sillä lainsäätäjät ovat hyväksyneet komission ehdottaman tavoitetason kummankin säädöksen osalta. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon tarkistetussa energiatehokkuusdirektiivissä ja tarkistetussa uusiutuvaa energiaa koskevassa direktiivissä asetetut uudet tavoitteet.

Sen jälkeen, kun ensimmäiset kansalliset suunnitelmat laadittiin, jäsenvaltiot ovat työstäneet myös omia kansallisia pitkän aikavälin strategioitaan hallintoasetuksen mukaisesti. Hallintoasetuksen mukaisesti päivitettyjen kansallisten energia-ja ilmastosuunnitelmien on oltava johdonmukaisia näiden pitkän aikavälin strategioiden sekä eurooppalaisessa ilmastolaissa asetetun ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa.

Päivitetyissä suunnitelmissa olisi otettava huomioon myös Pariisin sopimukseen liittyvä kansainvälinen kehitys, etenkin Glasgow’n ilmastosopimuksessa määritetty prosessi ilmastonmuutoksen vaikutusten hillitsemistä koskevan tavoitteen tiukentamiseksi (27). Tähän sisältyy useita energia- ja ilmastoasioiden suunnittelua koskevia päätöksiä esimerkiksi hiilivoiman käytön asteittaisesta vähentämisestä ja fossiilisten polttoaineiden tukien asteittaisesta lopettamisesta. Lisäksi huomioon olisi otettava muut toimet, joilla vähennetään muita kuin hiilidioksidipäästöjä (esimerkiksi metaanipäästöjä) vuoteen 2030 mennessä.

1.2 Nykyistä joustavamman energiaunionin edistäminen parantamalla energiaturvallisuutta ja energian kohtuuhintaisuutta

Päivitetyillä kansallisilla energia- ja ilmastosuunnitelmilla olisi vahvistettava valmiuksia ja lujitettava kollektiivista energiaturvallisuutta parantavia toimenpiteitä EU:ssa. Viimeaikainen geopoliittinen tilanne on johtanut siihen, että energian tukku- ja vähittäishinnat ovat nousseet ennennäkemättömän jyrkästi: tukkuhintojen vuotuinen vaihtelu on ollut enimmillään 360 prosenttia ja vähittäishintojen vaihtelu 55 prosenttia (elokuu 2022). Tämä äärimmäinen vaihtelu koskee kaikkia jäsenvaltioita, ja se vaikuttaa kotitalouksien ostovoimaan ja talouden kilpailukykyyn. Samalla tämä tilanne kasvattaa Euroopan energiaturvallisuuteen kohdistuvaa painetta.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi otettava huomioon REPowerEU-suunnitelmaan perustuvat toimenpiteet, joilla muutetaan energiajärjestelmää perustavanlaatuisesti pitkällä aikavälillä.

Uusi kaasun varastoinnista annettu asetus (28) edellyttää, että jäsenvaltiot tehostavat energiaturvallisuutta koskevaa suunnitteluaan. Energiansaannin monipuolistaminen on ratkaisevan tärkeää, ja sitä varten on selvitettävä uusia energian tuonnin vaihtoehtoja myös ydinpolttoaineiden ja fossiilisten polttoaineiden korvaajien osalta. Jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon energiansaannin turvallisuuteen liittyvät näkökohdat, kun ne tarkastelevat energialähteiden yhdistelmää päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan.

Jäsenvaltioita kehotetaan myös arvioimaan sellaisten infrastruktuurihankkeiden etenemistä ja suunnittelua, jotka on määritetty Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja REPowerEU-suunnitelman tavoitteiden saavuttamisen kannalta merkittäviksi. Euroopan laajuiset energiaverkot (TEN-E) (29) ja yhteistä etua koskevat hankkeet ovat parantaneet energiamarkkinoiden varmuutta ja tehneet niistä aiempaa yhtenäisempiä ja kilpailukykyisempiä. Viides yhteistä etua koskevien hankkeiden luettelo (30) sekä REPowerEU-suunnitelman liitteessä 3 kuvattu rajallinen lisäinfrastruktuuri auttavat poistamaan loputkin pullonkaulat verkoista ja monipuolistamaan kaasureittejä ja -resursseja entisestään, vahvistamaan maalla olevia sähköverkkoja ja saavuttamaan merellä tuotettua uusiutuvaa energiaa koskevat tiukat tavoitteet kaikilla Euroopan merialueilla. Infrastruktuurihankkeet eivät kuitenkaan saa johtaa fossiilisiin polttoaineisiin jumittumiseen ja hukkainvestointeihin, jotka estävät pitkän aikavälin siirtymisen ilmastoneutraaliin talouteen.

Lisäksi jäsenvaltioiden olisi hyödynnettävä energiakriisin hätätoimenpiteiden täyttä potentiaalia kansallisten suunnitelmien energiaturvallisuusulottuvuuden vahvistamiseksi.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi otettava huomioon komission tiedonanto ”Kaasua säästöön talven varalle” (31) sekä neuvoston asetus koordinoiduista kaasun kysynnän vähentämistoimenpiteistä (32) . Näissä asiakirjoissa määritetään toimenpiteet kaasuntoimitusten mahdollisiin häiriöihin varautumiseksi. Näiden lyhyen aikavälin toimenpiteiden tavoitteena on vahvistaa koko EU:n valmiutta yhteisvastuun hengessä. Tämän kehyksen nojalla hyväksytyt toimenpiteet liittyvät REPowerEU-suunnitelmaan ja eritoten EU:n energiansäästötiedonantoon.

Komissio esitti myös välittömiä toimia energianhintojen nousun hillitsemiseksi. Neuvosto hyväksyi 6. lokakuuta 2022 korkeisiin energianhintoihin liittyviä hätätoimenpiteitä (33). Sähkönkysynnän vähentäminen kysyntäpiikkien aikana sekä loppukäyttäjille annettava asianmukainen tuki, joka perustuu inframarginaalisten teknologioiden käyttämisestä saatavien tulojen ylärajaan ja solidaarisuusmaksuun, edistävät energiaturvallisuutta ja energian kohtuuhintaisuutta tulevina kuukausina. Komissio ehdotti 18. lokakuuta 2022 vielä muita hätätoimenpiteitä energianhintojen hillitsemiseksi ja yhteisvastuun lisäämiseksi valmiuksien parantamisen yhteydessä (34).

Yhteisvastuu ja kollektiiviset toimet ovat kansallisten suunnitelmien keskeinen osa, sillä ne vaikuttavat jokaisen jäsenvaltion energiaturvallisuuteen, energian kohtuuhintaisuuteen ja viime kädessä myös EU:n kollektiiviseen selviytymiskykyyn.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi käsiteltävä myös sitä, miten korkeiden energianhintojen vaikutusten rajoittamiseen tarkoitetut hätätoimenpiteet i) on sisällytetty vuoteen 2030 ulottuvaan keskipitkän aikavälin suunnitteluun, ja ii) sitä, ovatko ne johdonmukaiset energiaunionin viiden ulottuvuuden kanssa. Vaikka tavoitteena on tarjota helpotusta loppukäyttäjille, nämä toimenpiteet olisi suunniteltava siten, etteivät ne vääristä Euroopan vihreän kehityksen ohjelman pidemmän aikavälin yleistavoitteita. Nämä yleistavoitteet liittyvät muun muassa hiilestä irtautumiseen, saasteettomuuteen, biodiversiteettiin, resurssitehokkuuteen ja energiatehokkuuteen. Niiden on oltava myös julkisen talouden kannalta kestäviä, eivätkä ne saa vaarantaa toimitusvarmuutta ja tasapuolisia toimintaedellytyksiä energian sisämarkkinoilla.

Jäsenvaltioiden olisi kuvattava päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan, miten ne aikovat tuoda edullisemmista uusiutuvista energianlähteistä ja vähähiilisistä teknologioista koituvat hyödyt kuluttajille. Jotta sähköala voisi irtautua hiilestä kokonaan, jäsenvaltioiden olisi kartoitettava kannustimia joustavuuteen, (älykkäisiin) verkkoihin, sähköverkkojen digitalisaation mahdollistaviin ratkaisuihin ja kiinteään kapasiteettiin liittyviin investointeihin. Lisäksi vaikuttaa olevan tarpeen varmistaa likvidit futuurimarkkinat ja suojata kuluttajia nykyistä paremmin hintojen liialliselta epävakaudelta, korkeilta hinnoilta sekä toimittajien liialliselta riskinotolta. Kansallisissa suunnitelmissa olisi selvitettävä myös, miten rajatylittävää kaupankäyntiä voitaisiin tehostaa samalla kun varmistetaan, että kaikilla sähköenergian muodoilla voidaan käydä vapaasti kauppaa jäsenvaltioiden välillä. Rinnakkain tämän kanssa komissio aloittaa viipymättä sähkömarkkinoiden rakenteen perusteellisen ja kattavan uudistamisen.

Jäsenvaltioita kehotetaan hyödyntämään kansallisten suunnitelmien yhdennettyä lähestymistapaa parhaalla mahdollisella tavalla ja selvittämään perinpohjaisesti, millaisia synergioita suunnitelmiin sisältyvissä eri ulottuvuuksissa on. Esimerkiksi nopea edistyminen varastointiin, energiansaannin monipuolistamiseen ja kysyntäjoustoon liittyvissä kysymyksissä vahvistaa energiaturvallisuutta ja auttaa vauhdittamaan uusiutuvan energian käyttöä, lisäämään koko energiajärjestelmän energiatehokkuutta ja parantamaan energian sisämarkkinoiden yhdentymistä.

Tarvittaessa on tehtävä alueellista yhteistyötä ja hyödynnettävä asianmukaisia foorumeja, jotta voidaan kehittää sellaisia kollektiivisia toimia ja yhteisvastuumekanismeja, joiden avulla varmistetaan vaihtoehtoiset toimitukset, ehkäistään häiriöitä ja parannetaan valmiuksia ja häiriönsietokykyä.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi otettava REPowerEU-suunnitelman mukaisesti huomioon myös EU:n ulkoinen energiastrategia (35). Jäsenvaltioiden olisi viitattava asianmukaisiin aloitteisiin tai hankkeisiin, jotka on aloitettu tai toteutettu Global Gateway -strategian (36) mukaisesti.

Laatikko 2: Talouspolitiikan EU-ohjausjakson hyödyntäminen Hallintoasetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot ottavat huomioon viimeisimmät talouspolitiikan EU-ohjausjakson yhteydessä annetut maakohtaiset suositukset (37). Talouspolitiikan EU-ohjausjakson vuoden 2022 maaraporteissa21 määritetään keskeiset nykyiset tai kehittymässä olevat makrotaloudelliset haasteet, joihin elpymis- ja palautumissuunnitelmissa määritetyt sitoumukset eivät riitä vastaamaan. Vuoden 2022 maakohtaisissa suosituksissa keskitytään kunkin jäsenvaltion osalta näihin rakenteellisiin haasteisiin, myös niihin, jotka liittyvät REPowerEU-suunnitelman toteuttamiseen. Erityistä huomiota kiinnitetään puhtaaseen energiaan siirtymisen sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen (38). Energia- ja ilmastopolitiikan alalla näiden suositusten tavoitteena on ennen kaikkea vähentää riippuvuutta Venäjän fossiilisista polttoaineista ja edistää siirtymistä vähähiiliseen talouteen. Suosituksissa kehotetaan vauhdittamaan uusiutuvan energian ja tarvittavan infrastruktuurin käyttöönottoa, tukemaan työvoiman välttämätöntä uudelleen- ja täydennyskoulutusta, ratkaisemaan työvoiman ja ammattitaidon puutteesta johtuvia ongelmia, parantamaan energiatehokkuutta ja lisäämään yhteenliitäntöjen kapasiteettia EU:ssa. Hyvin monen jäsenvaltion suositukset koskevat myös kestävää liikkuvuutta, ja joillekin jäsenvaltioille on annettu ympäristönäkökohtia, kuten kiertotaloutta, koskevia suosituksia. Jäsenvaltioiden olisi kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia päivittäessään otettava kokonaisuudessaan huomioon vuoden 2022 ja 2023 maakohtaiset suositukset, jotka on annettu talouspolitiikan EU-ohjausjakson yhteydessä. Suunnitelmissa olisi annettava myös tietoa siitä, miten kuhunkin päivitettyjen kansallisten suunnitelmien ulottuvuuteen liittyvillä politiikoilla ja toimenpiteillä edistetään energia- ja ilmastoasioihin liittyvien maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoa.

1.3 Oikeudenmukaisen siirtymän varmistaminen

1.3.1 Lievennetään sosiaalisia ja työllisyyteen liittyviä vaikutuksia ja mahdollistetaan oikeudenmukainen energia- ja ilmastosiirtymä

Sosioekonomiset vaikutukset olisi otettava päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa paremmin huomioon kuin alkuperäisissä suunnitelmissa. Oikeudenmukaisuus ja yhteisvastuu ovat Euroopan vihreän kehityksen ohjelman keskeisiä tavoitteita ja kiinteä osa sitä, ja ohjelmassa tunnustetaan, ettei yhtäkään ihmistä tai aluetta saa jättää jälkeen muista. Tämänhetkisen energiakriisin ratkaiseminen ja oikeudenmukaisen siirtymän edistäminen edellyttävät sitä, että energia- ja ilmastosiirtymän sosioekonomiset vaikutukset otetaan huomioon alusta alkaen ja kotitalouksia, vaikutuksille alttiita yrityksiä ja työntekijöitä suojellaan koko prosessin ajan.

Oikeudenmukaista siirtymistä ilmastoneutraaliuteen koskevassa neuvoston suosituksessa kuvataan toimenpidekokonaisuuksia, joilla tuetaan oikeudenmukaista vihreää siirtymää, ja kehotetaan jäsenvaltioita ottamaan ne kokonaisuudessaan huomioon kansallisten suunnitelmiensa päivittämisprosessissa (39). Jäsenvaltioiden olisi laadittava erityisesti selkeitä strategioita, joilla voidaan määrittää energia- ja ilmastosiirtymän sosiaaliset sekä työllisyyteen ja osaamiseen liittyvät seuraukset (ja kaikki muut jakaumavaikutukset) ja mitata niitä, ja pohdittava, miten näihin haasteisiin vastataan tuloksellisesti. Päivitetyistä kansallisista suunnitelmista olisi selvästi priorisoitava oikeudenmukaisen siirtymän, uudelleen- ja täydennyskoulutuksen sekä työmarkkinasopeutuksen rahoitustarpeita.

Politiikkojen ja toimenpiteiden suunnittelussa ja toteuttamisessa olisi noudatettava sekä koko yhteiskunnan kattavaa lähestymistapaa että yksityiskohtaisempaa lähestymistapaa, jossa keskitytään kaikkein altteimpiin alueisiin, toimialoihin ja väestöryhmiin, etenkin niihin, jotka ovat jo haavoittuvassa tilanteessa.

Laatikko 3: Oikeudenmukaisen siirtymän keskeiset politiikat ja toimenpiteet, jotka olisi otettava huomioon päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa — edistetään energiatehokkuuden parantamiseen suunnattuja toimenpiteitä myös sosiaalisen asuntotuotannon alalla; tarjotaan taloudellisia kannustimia ja neuvontaa yksityishenkilöille ja kiinnitetään asianmukaista huomiota ristiriitaisiin kannustimiin erityisesti omistajien ja vuokralaisten keskuudessa sekä asumiskustannusten kehitykseen; — annetaan kaikille kuluttajille, etenkin haavoittuvassa asemassa oleville kotitalouksille, kohdennettua tietoa ja neuvontaa energiankulutuksen ja energialaskujen pienentämisestä myös digitaalisten työkalujen avulla; kohdennetaan energiansäästötoimenpiteitä sellaiseen kulutukseen ja tuotantotoimiin, joissa energiankulutus on suurta; — parannetaan energian käyttäjien vaikutusmahdollisuuksia helpottamalla uusiutuvista lähteistä olevan energian saantia yksinkertaistamalla lupamenettelyjä ja jatkamalla oman tuotannon kehittämistä kansalaisten ja uusiutuvan energian yhteisöjen kanssa sekä järjestämällä lisäksi kampanjoita, joissa keskitytään erityisesti haavoittuvassa asemissa oleviin ryhmiin ja maaseudulla ja syrjäseuduilla (esim. EU:n syrjäisimmillä alueilla) asuviin kuluttajiin (40)); — vältetään kestävän liikenteen haasteet (joihin lukeutuu muun muassa kohtuuhintaisuus haavoittuvassa asemassa oleville kotitalouksille) suorilla tukitoimenpiteillä ja kehittämällä tarvittavaa infrastruktuuria; — tuetaan työllistymistä laadukkaaseen työhön erityisesti julkisten työvoimapalvelujen, räätälöidyn työnhakuneuvonnan ja muiden aktiivisten työmarkkinapoliittisten toimenpiteiden, kuten erilaisten kurssien, työllistämiseen ja työpaikasta toiseen siirtymiseen liittyvien kannustimien, kohdennettujen ja aikasidonnaisten työllisyysohjelmien, oppisopimuskoulutuksen tukijärjestelmien ja laadukkaan harjoittelun) avulla; — edistetään vihreään toimintaan liittyvien työpaikkojen luomista ja yrittäjyyttä esimerkiksi rahoitus- ja muilla toimenpiteillä, jotta varmistetaan matalan kynnyksen tuki aliedustetuille ja haavoittuvassa oleville ryhmille ja kannustetaan käyttämään vihreitä sopimuksentekoperusteita yrittäjille; — tarjotaan ihmisille ne taidot, joita tarvitaan laadukkaan työpaikan saamiseksi ja työvoimapulan ratkaisemiseksi vihreän ja digitaalisen siirtymän yhteydessä, edistämällä 1) osallistavaa koulutusta osaamistarpeita koskevien ennusteiden mukaisesti ja sidosryhmäkumppanuuksien avulla osaamissopimuksessa (41) määritetyn mukaisesti; 2) oppisopimuskoulutusjärjestelmiä, palkallista harjoittelua ja työelämään tutustumisjärjestelyjä; 3) aikuisten täydennys- ja uudelleenkoulutusta esimerkiksi yksilöllisten oppimistilien (42) tai laajalti tunnustettujen kurssien avulla taikka liittymällä Euroopan osaamissopimukseen (43); — varmistetaan tasapainoiset ja tasapuoliset koulutus- ja työllistymismahdollisuudet kaikilla tasoilla ja toimialoilla esimerkiksi pienentämällä nykyistä sukupuolten epätasapainoa, joka on ollut tähän asti tyypillistä STEM-alojen opiskelijoiden keskuudessa ja energia-alalla; — varmistetaan oikeudenmukaiset vero- ja etuusjärjestelmät sekä sosiaaliturva niiden henkilöiden ja kotitalouksien tukemiseksi, joihin vaikutukset kohdistuvat eniten (erityisesti haavoittuvassa asemassa olevat henkilöt ja kotitaloudet), muun muassa 1) kohdennetulla ja tilapäisellä suoralla tulotuella investointitoimenpiteiden täydentämiseksi, 2) siirtämällä verorasitusta ansiotuloista vihreisiin tavoitteisiin ja 3) tarjoamalla innovatiivisia työpaikasta toiseen siirtymisen malleja toimeentuloturvan varmistamiseksi työmarkkinasiirtymien aikana.

1.3.2 Energiaköyhyyteen liittyvien kiireellisimpiin haasteisiin vastaaminen

Kohtuuhintaisuus on Euroopan unionin prioriteetti, ja se olisi otettava huomioon päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa. Kaikkia jäsenvaltioita kehotetaan asettamaan selvä, nimenomainen, saavutettavissa ja mitattavissa oleva aikasidonnainen tavoite energiaköyhyyden vähentämiselle. Jäsenvaltioiden on arvioitava energiaköyhyydessä olevien kotitalouksien määrä (44). Energiaköyhyyttä koskevassa komission suosituksessa (45) annetaan ohjeita sopivista indikaattoreista, joilla sitä voidaan mitata. Lisäksi suosituksessa selitetään, miten energiaköyhyyden määritelmää ja mainittuja indikaattoreita käytetään ja miten energiaköyhyydestä kerätään dataa sekä kansallisella että paikallisella tasolla.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa on otettava huomioon viimeisin lainsäädäntökehitys, erityisesti energiatehokkuusdirektiivissä ehdotettu energiaköyhyyden määritelmä, ehdotus sosiaalisesta ilmastorahastosta sekä edellä mainittu neuvoston suositus oikeudenmukaisesta siirtymisestä ilmastoneutraaliuteen.

Jos jokin jäsenvaltio toteaa tällaisen arvioinnin perusteella, että merkittävä määrä kotitalouksia kärsii energiaköyhyydestä, sen on sisällytettävä päivitettyyn kansalliseen suunnitelmaansa energiaköyhyyden vähentämiseen tähtäävä kansallinen ohjeellinen tavoite sekä määräaika, johon mennessä tavoitteet on saavutettava (46). Kun kuitenkin otetaan huomioon tämänhetkinen piikki energian hinnoissa, kaikkia jäsenvaltioita kehotetaan asettamaan energiaköyhyyden vähentämiseen tähtäävä tavoite. Jos jäsenvaltio ei pidä tavoitteen asettamista tarpeellisena, sen olisi perusteltava tämä päätös ja määritettävä kotitalouksien vähimmäismäärä, joka tässä yhteydessä katsottaisiin merkittäväksi. Lisäksi kansallisissa suunnitelmissa olisi kuvattava energiaköyhyyden vähentämistä koskevat politiikat ja toimenpiteet sekä sosiaalipoliittiset toimenpiteet ja muut asiaankuuluvat kansalliset ohjelmat. Jäsenvaltioiden olisi selitettävä, miten tavoite on määritetty, ja niiden olisi käytettävä tuoreinta saatavilla olevaa tietoa, jotta energianhintojen tämänhetkinen piikki voidaan ottaa huomioon.

2 Aihekohtaiset kysymykset

2.1 Puhtaaseen energiaan siirtymisen edistäminen

Käyttöön otettu energiaunionin ja ilmastotoimien hallintokehys on osoittautunut toimivaksi, sillä EU:n energiatehokkuutta ja uusiutuvaa energiaa koskevat tavoitteet vuodelle 2020 ylitettiin. Venäjän fossiiliset polttoaineet on korvattava kiireellisesti, mikä edellyttää puhtaaseen energiaan siirtymisen voimakasta tehostamista. Siinä on priorisoitava energiatehokkuutta edistäviä rakenteellisia toimenpiteitä ja tehostettava tuntuvasti uusiutuvan energian käyttöön siirtymistä. Myös digitaalisten ratkaisujen käyttöönotolla energia-alalla on tärkeä tehtävä energia-alan siirtymän tukemisessa. Jotta ilmastotavoite saavutetaan, energia-alan ja digitaalisen alan toimijoiden yhteistyön edistäminen ja synergiaetujen luominen energia-alan ja digitaalisen alan toimintaohjelmien välille on ratkaisevan tärkeää. Hallintomekanismin potentiaali on otettava kokonaisuudessaan käyttöön, kun kansallisia suunnitelmia päivitetään tähän suuntaan.

2.1.1 Uusiutuvan energian ja vedyn käyttöönoton vauhdittaminen

Päivitettyjen kansallisten suunnitelmien olisi oltava linjassa tarkistetussa uusiutuvaa energiaa koskevassa direktiivissä ehdotetun tiukennetun tavoitteen kanssa, ja niissä olisi määritettävä kansallinen panos EU:n sitovan yleisen tavoitteen saavuttamiseen. Kansallisten suunnitelmien olisi sisällettävä myös tämän yleistavoitteen kannalta oikeasuhteiset alakohtaiset panokset, jotka täyttävät liikennealaa, kaukolämpöä ja -jäähdytystä sekä teollisuutta ja rakennusalaa koskevat alatavoitteet. Uusiutuvan energian nopeutettu ja laaja-alainen käyttöönotto kaikkialla EU:ssa on välttämätöntä, jotta voidaan edistää ratkaisevasti EU:n tavoitetta lopettaa Venäjältä peräisin olevien fossiilisten polttoaineiden käyttö asteittain ja saavuttaa ilmastoneutraaliustavoite.

REPowerEU-suunnitelman mukaisesti erityistä huomiota olisi kiinnitettävä maakaasun korvaamiseen lisäämällä (pääasiassa orgaanisesta jätteestä sekä metsä- ja maatalousjäämistä tuotettavan) kestävän biometaanin tuotantoa ja vauhdittamalla uusiutuvan vedyn käyttöönottoa sellaisilla liikenteen ja teollisuuden aloilla, joilla hiilestä irtautuminen on vaikeaa.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi kuvattava tarvittavan infrastruktuurin ja kannustimien käyttöönottoa REPowerEU-suunnitelman tavoitteiden mukaisesti (uusiutuvan vedyn EU:n sisäinen tuotanto 10 miljoonaa tonnia ja kestävän biometaanin tuotanto 35 miljardia kuutiometriä vuoteen 2030 mennessä). Lisäksi suunnitelmissa olisi kuvattava sitä, miten öljypohjainen liikennepolttoaine korvataan maakuljetuksissa sähköistämisellä ja uusiutuvalla vedyllä. Lisäksi REPowerEU-suunnitelmassa on asetettu tavoitteeksi, että unioniin tuodaan vetyä 10 miljoonaa tonnia vuoteen 2030 mennessä. Tämän tavoitteen mukaisesti päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi kerrottava myös aloitteista tai toimista, joihin on ryhdytty tai joita on suunniteltu, tai kansainvälisistä kumppanuuksista, jotka on määrä aloittaa tai on aloitettu, uusiutuvan vedyn tuonnin helpottamiseksi.

Jäsenvaltioita kannustetaan sisällyttämään päivitettyihin kansallisiin suunnitelmiinsa kestävän biokaasun ja biometaanin tuotantoa ja käyttöä koskevan osion, jossa arvioidaan kansallista potentiaalia ja määritetään toimenpiteet, joilla näitä koskevat tavoitteet saavutetaan vuosiin 2030 ja 2050 mennessä (47).

Tarvitaan politiikoista ja toimenpiteistä muodostuva kokonaisvaltainen kehys, jolla edistetään uusiutuvien energialähteiden käyttöönottoa kaikilla asiaankuuluvilla talouden aloilla. Uusiutuvan energian suunniteltua nopeampi käyttöönotto on erityisen tärkeää sellaisilla aloilla, joilla edistyminen on ollut tähän asti muita hitaampaa (esimerkiksi liikenne, rakennusala ja teollisuus sekä etenkin ne teollisuuden alat, joilla hiilestä irtautuminen on vaikeaa). Siinä olisi keskityttävä sähköistämisen lisäämiseen, uusiutuvia energialähteitä hyödyntäviin teknologioihin (teollisuuden toimialoilla myös uusiutuvan vedyn käyttöön), energian varastointiin ja kysyntäjoustoon, jolla parannetaan energiajärjestelmän joustavuutta ja helpotetaan uusiutuvien energialähteiden integrointia energiajärjestelmään.

Useimpiin uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden kehittämiseen ja toteuttamiseen liittyvä erityishaaste, jota kansallisissa suunnitelmissa olisi käsiteltävä, on lupamenettely. Tältä osin jäsenvaltioiden olisi saatettava kansalliset politiikkansa ja toimenpiteensä yhtenäisiksi uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin muuttamista toukokuusta 2022 alkaen koskevan ehdotuksen (48) sekä EU:n aurinkoenergiastrategian ja siihen liittyvän, uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden lupamenettelyjen nopeuttamisesta annetun suosituksen (49) kanssa.

Jäsenvaltioiden olisi kansallisia suunnitelmia päivittäessään suunniteltava myös toimenpiteitä, joilla helpotetaan energian ostosopimuksia ja alkuperätakuun myöntämistä. Politiikoissa olisi otettava huomioon myös uusiutuvaan energiaan perustuvien ratkaisujen käyttöönotto rakennuksissa rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin uudelleenlaatimista koskevan ehdotuksen ja REPowerEU-suunnitelman tavoitteen mukaisesti, erityisesti lämmityksen (esimerkiksi lämpöpumput) ja katoille asennettavien aurinkoenergiajärjestelmien osalta.

2.1.2 Rakenteellisten energiatehokkuustoimenpiteiden hyödyntäminen

Energiatehokkuustoimenpiteet voivat usein olla halvin, turvallisin ja puhtain tapa vähentää riippuvuuttamme fossiilisten polttoaineiden tuonnista Venäjältä ja varmistaa, että siirrymme oikeudenmukaisella tavalla kohti puhtaan energian käyttöä. Energiankulutuksen vähentäminen tukee myös toimitusvarmuutta ja energian varastointia, auttaa vähentämään energiaköyhyyttä ja lisää kilpailukykyä maailmanlaajuisessa toimintaympäristössä.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi otettava huomioon uudelleenlaaditussa energiatehokkuusdirektiivissä ehdotettu tiukennettu tavoite määrittämällä EU:n sitovaa yleistavoitetta tukeva kansallinen panos sekä loppukäyttöalojen energiankulutuksen osuudet. Päivitettyihin kansallisiin suunnitelmiin olisi sisällytettävä myös yksityiskohtaisia tietoja energiansäästövelvoitteen laskennasta ja laskentamenetelmistä sekä vaaditut tiedot julkisten rakennusten kunnostettavasta kokonaispinta-alasta tai vastaavasta vuotuisesta energiansäästöstä.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa esitettyjen politiikkojen, toimenpiteiden ja ohjelmien olisi katettava kaikki energian kysynnän alat, myös rakennukset (asunto- ja palveluala), teollisuus ja liikenne. Lähtökohtana olisi oltava energiatehokkuus etusijalle -periaate (50), ja suunnitelmissa olisi selitettävä, miten sitä on sovellettu. Lisäksi olisi kuvattava primäärienergiakertoimen laskennassa käytettyä laskentamenetelmää ja sen pohjana olevia tietoja.

Rakennusten osalta päivitettyjen kansallisten suunnitelmien olisi oltava linjassa rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiiviehdotuksen päivitettyjen ja tiukennettujen tavoitteiden ja vaatimusten kanssa. Suunnitelmista olisi myös käytävä ilmi, että rakennusten energiaremontteja koskevia toimia tehostetaan ja että tavoitteena on kaksinkertaistaa perusparannusaste (perusparannusaalto (51)). Kansallisissa pitkän aikavälin perusparannusstrategioissa määritettyjen sitoumusten mukaisesti kansallisiin päivitettyihin suunnitelmiin olisi sisällytettävä toimenpiteitä, joiden avulla rakennuskanta saadaan vähitellen vapaaksi hiilestä. Lisäksi suunnitelmissa olisi kuvattava tätä tavoitetta tukevia taloudellisen tuen ja teknisen avun toimenpiteitä, jotka liittyvät muun muassa ammattitaitoisen työvoiman saatavuuteen.

REPowerEU-suunnitelman ja energiansäästöä EU:ssa koskevan tiedonannon (52) mukaisesti jäsenvaltioiden olisi sisällytettävä kansallisiin suunnitelmiin tietoa myös omista panoksistaan ja siitä, miten ne toteuttavat REPowerEU-suunnitelmaa esimerkiksi käyttäytymisen muuttamiseen liittyvillä toimenpiteillä, tiedotuskampanjoilla ja verotuksellisilla toimenpiteillä, joita on toteutettu tai suunniteltu energian säästämiseen kannustamiseksi.

2.1.3. Vihreän ja digitaalisen siirtymän täyden potentiaalin hyödyntäminen

Myös EU:n energiajärjestelmän kattava digitalisointi on yksi ratkaisevan tärkeä osatekijä, jolla edistetään REPowerEU-suunnitelman ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamista. Energia- ja resurssitehokkuus, hiilestä irtautuminen, sähköistäminen, alojen integroituminen ja energiajärjestelmän hajauttaminen edellyttävät kaikki suurta panostusta digitalisaatioon.

Jäsenvaltioita kehotetaan määrittämään synergiaetuja energiaan ja digitalisaatioon liittyvien kansallisten toimien, tavoitteiden ja päämäärien välillä ja kuvaamaan suunnitelmissaan sitä, miten niitä voidaan hyödyntää politiikkojen ja toimenpiteiden avulla asiakirjassa Energiajärjestelmän digitalisointi – EU:n toimintasuunnitelma (53) esitetyn mukaisesti. Digitalisaatio on keskeinen osatekijä, jonka avulla voidaan lisätä kuluttajien osallistumista ja kehittää tulevan energiajärjestelmän kannalta tarkoituksenmukainen sähköinfrastruktuuri. Sähköverkon digitalisointiin investoiminen mahdollistaa myös energiajärjestelmän muuttamisen kustannustehokkaasti.

Elpymis- ja palautumissuunnitelmista saatuihin kokemuksiin tukeutuen jäsenvaltioita kehotetaan etsimään synergiaetuja myös kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien ja kansallisten digitaalista vuosikymmentä koskevien strategisten etenemissuunnitelmien välillä, jotka on laadittu vuoteen 2030 ulottuvan Polku digitaaliselle vuosikymmenelle -ohjelman (54) mukaisesti. Näin varmistetaan, että digitaalinen infrastruktuuri ja digitaaliset teknologiat osaltaan edistävät kestävää kiertotaloutta ja ilmastoneutraalia taloutta ja yhteiskuntaa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti. Jäsenvaltioita kehotetaan kuvaamaan suunnitelmissaan sitä, miten ne hyödyntävät digitaalisen vuosikymmenen prosessia ja työkaluja sekä erityisesti monikansallisia hankkeita vihreän siirtymän vauhdittamiseksi.

2.2 Ilmastonmuutokseen sopeutumisen haasteiden integroiminen

Sään ääri-ilmiöistä on tullut aiempaa yleisempiä ja vakavampia. Ensimmäisten kansallisten suunnitelmien laatimisen jälkeen ilmastonmuutokseen sopeutumisen tärkeys on tunnustettu kansainvälisesti yhä laajemmin (55). Komissio julkaisi vuonna 2021 uuden EU:n strategian ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi. Strategiassa korostetaan, että on hyvin tärkeää sisällyttää ilmastokestävyys makrotalouden ja julkisen talouden politiikkaan ja edistää luontopohjaisia sopeutumisratkaisuja. Eurooppalaisessa ilmastolaissa puolestaan painotetaan, että alakohtaisten toimenpiteiden on tärkeää sietää ilmastonmuutoksen mahdollisia haitallisia vaikutuksia (56).

Jäsenvaltioita kehotetaan määrittämään päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan mukauttamistavoitteita energiaunioniin liittyvien kansallisten päämäärien, tavoitteiden ja panosten (57) saavuttamisen tukemiseksi EU:n ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan strategian mukaisesti. Ilmastonmuutokseen liittyvät riskit on huomioitava investointi- ja suunnittelupäätöksissä, joiden tavoitteena on parantaa jäsenvaltioiden sopeutumis- ja häiriönsietokykyä ja vähentää ilmastonmuutokseen liittyvää haavoittuvuutta. On tärkeää muistaa, että jos mukauttamistoimet on suunniteltu asianmukaisesti, niistä voi koitua myös ilmastonmuutoksen vaikutusten hillitsemiseen liittyviä sivuhyötyjä. Lisäksi niillä voidaan parantaa sosiaalista ja taloudellista häiriönsietokykyä tasapuolisesti, kun otetaan huomioon, että ilmastonmuutoksen alueelliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset ja sään ääri-ilmiöt jakautuvat epätasaisesti. Hillitsemistoimia koskevissa investoinneissa on otettava huomioon myös ilmastokestävyysnäkökohdat.

Mukauttamistavoitteet olisi mahdollisuuksien mukaan kvantifioitava, ja niiden olisi liityttävä selvästi niihin energiaunionin päämääriin ja politiikkoihin, joita niillä tuetaan. Viittauksia kansalliseen sopeutumisstrategiaan tai -suunnitelmaan voidaan sisällyttää päivitettyjen kansallisten suunnitelmien politiikkoja ja toimenpiteitä käsittelevän luvun asianmukaisiin osioihin. Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa voidaan esimerkiksi määrittää, millä toimenpiteillä turvataan maankäytön hiilensidontapotentiaali (hiilestä irtautumista koskeva ulottuvuus), sähköntuotantokapasiteetti (energiaturvallisuutta koskeva ulottuvuus) tai asuinrakennusten energiansäästö (energiatehokkuutta koskeva ulottuvuus), kun otetaan huomioon vesistressi, kuivuus, tulvat, metsäpalot tai helleaallot. Suunnitelmissa voidaan kuvata suunniteltuja ja toteutettuja luontopohjaisia ratkaisuja sekä niiden toteutuneita tai odotettuja vaikutuksia ilmastonmuutokseen sopeutumisen kannalta (esimerkiksi suojautuminen aavikoitumiselta, kaupunkien lämpösaarekeilmiöltä, tulvilta ja muilta vastaavilta ilmiöiltä). Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä veteen eli siihen, miten hyvin energiajärjestelmät kestävät veden rakenteellista tai kausiluonteista niukkuutta. Lisäksi voidaan harkita innovatiivisia lähestymistapoja, kuten ilmastonsuojeluvajeeseen liittyviä vakuutuksia ja julkistalouden toimenpiteitä, samoin kuin investointeja, joiden tavoitteena on säilyttää ilmastonmuutokseen sopeutumiseen vaikuttava biologinen monimuotoisuus.

2.3 Maankäytön, metsätalouden ja maatalouden aloja koskevan suunnittelun parantaminen

Maankäytön, metsätalouden ja maatalouden aloilla on tärkeä rooli EU:n ilmastoneutraaliuteen ja ilmastonmuutokseen sopeutumiseen liittyvien tavoitteiden saavuttamisessa. Kestävyyttä pyritään vahvistamaan vähentämällä kasvihuonekaasupäästöjä merkittävästi, tehostamalla hiilen poistamista ja parantamalla ekosysteemipalveluja. EU:n hiilinielut vähenevät koko ajan. Syynä ovat puun kysynnän kasvu, korjuukypsyyttä lähestyvät metsät ja metsähäiriöiden lisääntyminen. Vaikka ilmastotoimiin kohdistettu tuki on lisääntynyt, edistyminen päästövähennystavoitteiden saavuttamisessa EU:n maatalousalalla on samalla kuitenkin pysähtynyt. Maatalousalalla keskeisiä kasvihuonekaasupäästöjen lähteitä ovat karjan metaanipäästöt (sekä karjan suolistokäymisestä että lannan käsittelystä peräisin olevat) ja typpioksiduulipäästöt, jotka johtuvat kemiallisten lannoitteiden käytöstä ja lannan käsittelystä.

Kuten 1.1 kohdassa on mainittu, päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi otettava huomioon LULUCF-asetuksen tarkistusta varten ehdotettu tiukennettu tavoite ja kuvattava, miten kansalliset tavoitteet on määrä saavuttaa. Kansallisissa suunnitelmissa olisi selitettävä, miten jäsenvaltio aikoo kasvattaa maankäytön, metsätalouden ja maatalouden alojen panosta EU:n tiukennetun ilmastotavoitteen saavuttamiseksi politiikoilla ja toimenpiteillä sekä tavoitteita tiukentamalla. Jäsenvaltioiden olisi integroitava maankäytön, metsätalouden ja maatalouden aloilla toteutettavat hillitsemistä, sopeutumista ja ennallistamista koskevat toimenpiteet nykyistä paremmin asiaan liittyviin biodiversiteettiä ja bioenergiaa koskeviin aloitteisiin. Hiljattain annetussa ehdotuksessa luonnon ennallistamista koskevaksi asetukseksi (58) käsitellään myös sellaisia maankäytön suunnittelun näkökohtia, jotka liittyvät ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja ilmastonmuutokseen sopeutumiseen.

Politiikoissa ja toimenpiteissä olisi otettava huomioon tiukennettu tavoite ilmastonmuutokseen sopeutumisen ja ilmastonmuutoksen hillitsemisen osalta. Niissä olisi käsiteltävä hiilidioksidipäästöjä ja muita kuin hiilidioksidipäästöjä sekä hiilen poistamista energiatehokkuuden, uusiutuvan energian tuotannon ja käytön sekä ekosysteemien säilyttämisen, suojelun ja ennallistamisen kannalta.

Laatikko 4: Päivitettyjen kansallisten suunnitelmien LULUCF-asetukseen liittyvä sisältö. Seuraavien toimien suunnittelu ja kvantifiointi: — Tehokkaiden poliittisten valintojen, suunnittelun ja täytäntöönpanon edellyttämän tiedonkeruu- ja seurantajärjestelmän parannustarpeiden määrittäminen maankäytön, metsätalouden ja maatalouden aloilla (esimerkiksi satelliittikuvat). Järjestelmään olisi sisällytettävä ominaisuus, jolla voidaan varmistaa tehokas täytäntöönpano ekosysteemien suojelemista ja ennallistamista koskevien tavoitteiden osalta. — Muiden kasvihuonekaasujen kuin hiilidioksidin päästöjen vähentäminen maataloudessa esimerkiksi karjan suolistokäymisestä ja lannan käsittelystä sekä lannoitteiden käsittelystä aiheutuvien päästöjen osalta. — Nettopoistumien lisääminen maankäytön, metsätalouden ja maatalouden aloilla hiiltä sitovan viljelyn ja pitkäikäisten hiiltä varastoivien materiaalien (kuten puupohjaisten rakennusmateriaalien) avulla siten, että painopiste on yhdennetyissä lähestymistavoissa, kuten luontopohjaisissa ratkaisuissa, jotta edistetään myös ekosysteemien suojelua ja ennallistamista koskevien tavoitteiden ja muiden ympäristötavoitteiden (esim. biodiversiteetti, saasteettomuus, luonnonvarojen ehtymisen pysäyttäminen) saavuttamista. — Biomassaan liittyvien energiatehokkuustoimenpiteiden edistäminen ja täytäntöönpano, myös biopohjaisten eristysmateriaalien tuotanto.

2.4 Metaanipäästöjen vähentäminen

Komissio kehottaa jäsenvaltioita asettamaan päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan metaanipäästöjen vähentämiseen tähtääviä alakohtaisia päämääriä ja tavoitteita sekä esittämään siihen liittyviä politiikkoja ja toimenpiteitä EU:n metaanistrategian (59) tavoitteiden mukaisesti.

Metaanipäästöjä vähentämällä edistetään suoraan ilmaston lämpenemisen hidastumista. Koska metaani on otsonin esiaste, sen määrän pienentäminen vähentää myös ilman saastumista. Metaanin lämmitysvaikutus on yli 28 kertaa suurempi kuin hiilidioksidin 100 vuoden ajanjaksolla. EU:ssa yli puolet ihmisten toiminnasta aiheutuvista metaanipäästöistä on peräisin maataloudesta, ja karjan osuus metaanin kokonaispäästöistä EU:ssa on 54 prosenttia (yli 6 prosenttia kasvihuonekaasujen kokonaispäästöistä EU:ssa) (60). Noin neljäsosa metaanipäästöistä tulee kiinteästä jätteestä ja jätevedestä ja noin viidesosa energiasta.

Metaania käsitellään taakanjakoasetuksessa (61) , joka antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden valita joustavasti tarkoituksenmukaiset politiikat metaanipäästöjen vähentämiseksi. Lisäksi EU:ssa on useita alakohtaisia politiikkoja, jotka auttavat vähentämään metaanipäästöjä (62). Sellaisia ovat esimerkiksi yhteinen maatalouspolitiikka, kaatopaikkadirektiivi sekä teollisuuden päästödirektiivin, yhdyskuntajätevesidirektiivin ja uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin ehdotetut ja suunnitellut tarkistukset ja uusi ehdotus asetukseksi metaanipäästöjen vähentämisestä energia-alalla.

Laatikko 5: Esimerkkejä metaanipäästöjen vähentämiseen tähtäävistä politiikoista ja toimenpiteistä: — Maatalous: Otetaan käyttöön sellaisia kannustimia eläinjalostukseen, joilla voidaan parantaa eläinten terveyttä ja hedelmällisyyttä, rehun hallintaa ja rehun lisäaineita, jotta voidaan vähentää suolistokäymisestä johtuvan metaanin määrää ja välttää kompromissiratkaisuja muihin ympäristöongelmiin, kuten ammoniakkipäästöihin, nähden. Parannetaan lannan varastointitekniikoita (esimerkiksi lietteen jäähdyttäminen, lietteen happokäsittely, lanta- ja lietesäiliöiden peittäminen, päästöraja-arvojen käyttöönotto ja seurantavaatimukset) ja edistetään anaerobista hajoamista biokaasun talteenotolla, jotta voidaan vähentää lannan käsittelystä syntyviä metaanipäästöjä; lisähyötynä vähennetään riippuvuutta maakaasun tuonnista ja vältetään ammoniakkipäästöt. Edistetään nykyistä kestävämpiä ruokavalioita, jotka sisältävät vähemmän punaista ja prosessoitua lihaa ja enemmän kasvipohjaisia proteiinilähteitä. — Kiinteä jäte ja jätevesi: Vähennetään orgaanisen jätteen sijoittamista kaatopaikoille panemalla jäte- ja kaatopaikkalainsäädäntö kokonaisuudessaan ja nopeasti täytäntöön. Vähennetään kiinteästä jätteestä syntyviä metaanipäästöjä jätteiden syntypaikkalajittelun ja biokaasun talteenottoon perustuvan anaerobisen hajoamisen avulla. Vähennetään jätevedestä syntyviä metaanipäästöjä hajottamalla lietettä anaerobisesti biokaasun talteenoton avulla. — Energia: Metaanipäästöjen vähentämistä koskevan asetusehdotuksen (63) mukaisesti metaanipäästöjen mittausta, raportointia ja todentamista energia-alalla on parannettava, päästöjä on vähennettävä vuotojen pakollisten tunnistamis- ja korjaustoimien avulla ja tuuletus ja soihdutus on kiellettävä.

2.5 Hiilidioksidin geologisen varastoinnin integroiminen

Jäsenvaltioita kannustetaan sisällyttämään päivitettyihin kansallisiin suunnitelmiinsa suunnitellut toimet, joiden avulla yritykset voivat ottaa talteen väistämättä syntyvät prosessipäästönsä ja varastoida ne pysyvästi geologisiin varastointipaikkoihin direktiivin 2009/31/EY mukaisesti. Ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttaminen edellyttää, että EU:n laajuiset jäljellä olevat kasvihuonekaasupäästöt ja poistumat teollisuudenaloilla, joilla hiilestä irtautuminen on vaikeaa, on tasapainotettava EU:ssa vuoteen 2050 mennessä ja että EU saavuttaa sen jälkeen negatiiviset päästöt.

Useissa toiminnoissa, kuten energiaintensiivisillä toimialoilla (sementti-, rauta- ja teräs-, alumiini-, sellu- ja paperiteollisuudessa sekä jalostamoilla) ja maataloudessa, syntyy väistämättä prosessipäästöjä, jotka aiheutuvat varsinaisista tuotantoprosesseista. Hiilen talteenotto ja varastointi taikka hiilen talteenotto ja käyttö voivat olla keskeinen tekijä näiden alojen päästöjen vähentämisessä.

Lisäksi se voi auttaa poistamaan hiilidioksidia ilmakehästä hiilen poistamiseen tarkoitetuilla keinoilla, joita ovat esimerkiksi bioenergian tuotantoon yhdistetty hiilidioksidin talteenotto ja varastointi (BECCS) sekä hiilidioksidin suora talteenotto ilmasta (DACCS). BECCS-menetelmän käyttöönottoa olisi käsiteltävä päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa ottaen asianmukaisesti huomioon menetelmän rajat sekä kestävän biomassan saatavuus.

Laatikko 6: Hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia koskevien päämäärien ja tavoitteiden asettaminen sekä panosten määrittäminen. Jäsenvaltioita kehotetaan antamaan seuraavat tiedot: — vuotuinen yhteenlaskettu ennuste väistämättä syntyvistä prosessipäästöistä, joita on vähennettävä hiilidioksidin talteenotolla; — vuotuinen biogeeninen ja suoraan ilmasta talteen otettava hiilidioksidi, joka on käytettävissä hiilidioksidin geologiseen varastointiin; — hiilidioksidin geologisen varastoinnin kapasiteetti, joka on käytettävissä vuosittain; — vuotuinen hiilidioksidin varastointikapasiteetti, joka saattaa tulla käytettäväksi hiilivetyvarantojen hyödyntämisen päätyttyä; — suunniteltu hiilidioksidin kuljetusinfrastruktuuri; — hiilidioksidin talteenottoon, kuljetuksiin ja varastointiin liittyviin investointeihin saatavilla oleva julkinen rahoitustuki; — muut toimenpiteet, joilla tuetaan hiilidioksidin pitkäaikaisten geologisten varastointimahdollisuuksien hyödyntämistä.

2.6 Tutkimukseen, innovointiin ja kilpailukykyyn liittyvän ulottuvuuden edistäminen

Ensimmäisten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien vuonna 2020 toteutetun arvioinnin (64) perusteella ja kun otetaan huomioon tämänhetkiset geopoliittiset olosuhteet ja viimeaikainen poliittinen kehitys, jäsenvaltioita kehotetaan vahvistamaan tutkimukseen, innovointiin ja kilpailukykyyn liittyvää ulottuvuutta päivitetyissä suunnitelmissaan.

Tuloksellinen tutkimus- ja innovointitoiminta, jonka tavoitteena on puhdasta energiaa hyödyntävien ja vähähiilisten teknologioiden käyttöönotto, edellyttää, että toiminnassa on mukana riittävästi asiantuntijoita ja yrittäjiä. Lisäksi on hyödynnettävä EU:n, kansallisia ja alueellisia tukiohjelmia synergistisesti. Selvät kansalliset tutkimus- ja innovointitavoitteet ja -päämäärät, jotka ulottuvat vuoteen 2030 (ja tarvittaessa vuoteen 2050), lisääntynyt yhteistyö jäsenvaltioiden välillä sekä kansallisten tutkimus- ja innovointitoimien jatkuva seuranta ovat ratkaisevan tärkeitä osatekijöitä EU:n kilpailukyvyn vahvistamiseksi ja vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Nämä osatekijät ovat merkityksellisiä myös tutkimus- ja innovointitoimien tulosten ja niiden markkinoille saattamisen välisten esteiden poistamisessa ja EU:n kilpailukyvyn vahvistamisessa. Lisäksi ne voivat johtaa siihen, että teknologioita, joiden odotetaan vaikuttavan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteisiin, otetaan käyttöön suunniteltua nopeammin. Tutkimus- ja kehitysstrategioissa tulisi ottaa huomioon ja käsitellä myös muita kuin teknologiaan liittyviä tieteidenvälisiä näkökohtia, jotka ovat kriittisen tärkeitä sekä ekologisen siirtymän että energiasiirtymän vauhdittamisessa. Tällaisia näkökohtia ovat käyttäytymisen muutoksen vauhdittaminen, ilmastotietoiset elämäntapavalinnat sekä institutionaalisten, hallinnollisten ja poliittisten innovaatioiden edistäminen ilmastoneutraaliuteen tähtäävän muutoksen mahdollistavien olosuhteiden luomiseksi.

Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi kuvattava jäsenvaltioiden tavoitteita ja politiikkoja, joilla on määrä helpottaa kaupallisesti saatavilla olevien vähähiilisten teknologioiden, laitteiden ja komponenttien valmistuksen laajentamista (esimerkiksi kuvaamalla nykytilannetta ja trendejä investointeihin ja syntyvään lisäarvoon nähden) niiden alueella. Lisäksi olisi kuvattava tavoitteita ja politiikkoja, jotka koskevat tavoitteen saavuttamiseksi kolmansissa maissa toteutettavia monipuolistamistoimia. REPowerEU-suunnitelmassa täsmennetään, että tavoitteiden saavuttaminen edellyttää uusiutuvan energian laitteiden ja kriittisten raaka-aineiden tarjonnan monipuolistamista, alakohtaisten riippuvuuksien vähentämistä, toimitusketjun pullonkaulojen poistamista ja EU:n puhtaan energiateknologian tuotantokapasiteetin laajentamista. Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi kuvattava nykyistä paremmin valmistuskapasiteetteihin ja teollisuuden arvoketjuihin liittyviä tarpeita keskeisten vähähiilisten energiateknologioiden osalta.

Laatikko 7: Tutkimukseen, innovointiin ja kilpailukykyyn liittyvän ulottuvuuden parantamiseen tähtäävät parhaat käytännöt — Määritetään ja kuvataan puhdasta energiaa koskevat tutkimus- ja innovointitarpeet, jotka on täytettävä energia- ja ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi, mukaan lukien ympäristövaikutuksiin ja oikeudenmukaiseen siirtymään liittyvät näkökohdat (65). Lisäksi kuvataan vihreän siirtymän sosioekonomisten vaikutusten arviointia. — Kuvataan kansallisia tutkimus- ja innovointitavoitteita ja rahoituskohteita, jotka muodostavat konkreettiset ja määrälliset etenemisreitit kohti keskeisiä puhtaita energiateknologioita sekä hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia koskevia, vuosiin 2030 ja 2050 ulottuvia tavoitteita. — Integroidaan suunnitelmiin puhtaan energian arvoketjujen teolliset vaiheet esimerkiksi käsittelemällä uusiutuvaan energiaan perustuvien teknologioiden valmistuskapasiteettia ja tukemalla siten myös eurooppalaisen teollisuuden kilpailukykyä. — Haetaan synergioita asiaankuuluvien kansallisten rahastojen ja toimien välillä, innovaatiofoorumien kanssa sekä strategisen energiateknologiasuunnitelman toteuttamisesta vastaavien työryhmien kanssa ja tarvittaessa EU:n vihreän kehityksen neljän mission (66) kanssa. — Parannetaan yhteistyötä strategisen energiateknologiasuunnitelman osallistujamaiden välillä etenkin esimerkiksi Horisontti Eurooppa -ohjelman puhtaaseen energiaan siirtymistä koskevan kumppanuuden avulla. — Kuvataan, miten parannetaan yhteistyötä kansainvälisten kumppaneiden kanssa puhdasta energiaa koskevan tutkimuksen ja innovoinnin alalla. — Parannetaan yritysten innovointitoimien tukea ja rahoituksen saantia myös startup-yritysten, nopeasti kasvavien kasvuyritysten ja pk-yritysten osalta. — Integroidaan puhtaan energian ja vähähiilisen teknologian arvoketjuihin liittyvä valmistuksen laajentaminen ja monipuolistettu tuotantokapasiteetti kansallisiin tavoitteisiin, politiikkoihin ja toimenpiteisiin, jotka liittyvät kilpailukykyyn. — Integroidaan suunnitelmiin puhtaaseen energiaan siirtymisen edellyttämä ammattitaidon kehittäminen esimerkiksi liittämällä se uusiutuvan energian alaa koskevaan Euroopan osaamissopimukseen. — Integroidaan suunnitelmiin kierrätettävyyden ja kiertotalouden käsitteet sekä maininta tarpeesta vähentää riippuvuutta ja monipuolistaa tehokkaasti puhtaiden energiateknologioiden valmistamisessa tarvittavien unioniin tuotavien raaka-aineiden ja komponenttien hankintaa. — Määritetään ja kuvataan, miten voidaan parantaa puhtaiden energiateknologioiden kilpailukykyä maailmanlaajuisilla markkinoilla, mukaan lukien keskeiset edistävät tekijät ja haasteet niin sisämarkkinoilla kuin maailmanlaajuisilla markkinoilla.

2.7 Ilmastoneutraaliustavoitteen integroiminen

Jäsenvaltioiden olisi kansallisten pitkän aikavälin strategioidensa pohjalta sisällytettävä päivitettyihin kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiinsa osatekijöitä, joilla parannetaan suunnitelmien yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa. Jotta voitiin varmistaa yhtenäisyys ja johdonmukaisuus EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa, hallintoasetusta muutettiin eurooppalaisella ilmastolailla siten, että sen asiaa koskeviin säännöksiin lisättiin ilmastoneutraaliustavoite (67). Jäsenvaltiot voivat parantaa yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta esimerkiksi seuraavien osatekijöiden osalta:

— Suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden vaikutusten arviointi: analysoidaan johdonmukaisuus ilmastolain 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn EU:n ilmastotavoitteen kanssa (hallintoasetuksen 3 artiklan 2 kohdan f alakohta).

— Suunnitelman analyyttinen perusta: kuvataan sitä, miten nykyiset ja suunnitellut politiikat ja toimenpiteet edistävät ilmastolain 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamista (hallintoasetuksen 8 artiklan 2 kohdan e alakohta ja hallintoasetuksen liitteessä I olevan 1 osan B jakson 5.5 kohta).

— Kasvihuonekaasupäästöihin ja poistumiin liittyvien politiikkojen ja toimenpiteiden määrittäminen: tarkastellaan sitä, miten ne edistävät EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamista (hallintoasetuksen liitteessä I olevan 1 osan A jakson 3.1.1 kohdan i alakohta).

3 Monialaiset näkökohdat, joihin on kiinnitettävä huomiota kansallisia suunnitelmia päivitettäessä

3.1 Ensimmäisistä kansallisista suunnitelmista saatujen kokemusten hyödyntäminen

Jäsenvaltioiden toimittamat ensimmäiset kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat |ovat perusta, jonka pohjalta tiukennetaan tavoitteita ja pyritään saavuttamaan Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja REPowerEU-suunnitelman tavoitteet. Suunnitelmat laadittiin hallintoasetuksessa määritetyn monivaiheisen prosessin mukaisesti, ja ne perustuvat komission ja jäsenvaltioiden välisiin laaja-alaisiin kuulemisiin sekä sidosryhmille ja kansalaisyhteiskunnalle järjestettyihin kuulemisiin. Komissio arvioi ensimmäiset suunnitelmaluonnokset yksitellen ja EU:n tasolla (68) ja antoi jäsenvaltioille suosituksia (69) lopullisten suunnitelmien laatimista varten. Lopulliset suunnitelmat toimitettiin 31. joulukuuta 2019 mennessä, joskin muutamia viivästyksiä oli. Komissio arvioi lopulliset suunnitelmat yksitellen ja yhdistetysti (70).

3.1.1 Vuoteen 2030 ulottuvien kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien parantaminen

”Kaikki hallinnonalat kattava toimintamalli” on keskeinen osa ensimmäisten suunnitelmien laatimista ja yksi hallintoasetuksen perusperiaatteista. Se auttaa parantamaan suunnitelmien johdonmukaisuutta energiaunionin viiden ulottuvuuden kanssa ja luomaan synergiaetuja eri politiikanalojen välille.

Jäsenvaltioita kehotetaan ottamaan kaikki asianosaiset viranomaiset ja sidosryhmät mukaan yhdennettyjen kansallisten suunnitelmien luonnosten ja lopullisten versioiden päivitystyöhön. Näiden asianosaisten viranomaisten olisi tehtävä kansallisten suunnitelmien päivittämiseksi yhteistyötä hallinnonalojensa välillä, jotta energiaunionin, Euroopan vihreän kehityksen ohjelman, EU-ohjausjakson, elpymis- ja palautumisvälineen ja REPowerEU-suunnitelman yhteiset tavoitteet sekä muut EU:n energia- ja ilmastopolitiikkojen muutosten mukaiset tavoitteet saavutetaan. Tällaisella prosessilla on tarkoitus varmistaa, että viranomaiset ottavat vastuun yhdennettyjen kansallisten suunnitelmien täytäntöönpanosta.

Jäsenvaltioita kehotetaan päivittämään suunnitelma ensimmäisten kansallisten suunnitelmiensa pohjalta ja ottamaan komission tekemä arviointi kokonaisuudessaan huomioon.

3.1.2 Synergiat yhdennettyjä suunnitelmia koskevien edistymisraporttien kanssa

Jäsenvaltioita kehotetaan hyödyntämään ensimmäisiä yhdennettyjen kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien edistymisraportteja, kun ne päivittävät kansallisia suunnitelmiaan. Raportteja voidaan käyttää i) apuna nykytilanteen ja ilmastonmuutoksen sopeutumisen kuvaamisessa; ii) sen arvioimisessa, mitä ensimmäisissä kansallisissa suunnitelmissa asetettujen päämäärien, tavoitteiden ja panosten saavuttaminen vielä edellyttää; ja iii) tehtäessä päätelmiä kansallisten suunnitelmien edistymisraporteissa kuvattujen politiikkojen, toimenpiteiden ja investointien riittävyydestä jokaisen ulottuvuuden ja sektorin osalta sekä niiden vaikutuksesta ilmanlaatuun ja ilman epäpuhtauspäästöihin.

Jäsenvaltiot toimittavat komissiolle 15. maaliskuuta 2023 mennessä ensimmäistä kertaa kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien edistymisraportit (71). Edistymisestä raportointi ja edistymisen seuranta ovat kaksi hallintoasetuksen keskeistä piirrettä. Kansallisten suunnitelmien edistymisraporttien perusteella voidaan tehdä näyttöön perustuva arviointi siitä, miten ensimmäisten kansallisten suunnitelmien täytäntöönpanossa on edistytty, ja siksi ne ovat hyvä keino tunnistaa osa-alueet, joilla tarvitaan parannusta. Edistymisen raportointi- ja seurantamuoto kehitettiin sellaiseksi, että sen avulla voidaan analysoida kansallisissa suunnitelmissa esitettyjen energia- ja ilmastopolitiikkojen täytäntöönpanoa niin, että jäsenvaltioiden ja komission hallinnollinen työmäärä pysyy kohtuullisena.

Edistymisestä raportointia varten kerätyistä tiedoista voi olla hyötyä päivitettyjen kansallisten suunnitelmien analyyttista osaa laadittaessa sekä politiikkoja ja toimenpiteitä suunniteltaessa. Jos jäsenvaltiot viittaavat raporteissaan sähkö- ja kaasumarkkinoihin, energian hintoihin sekä tämänhetkisen hinnan muodostavien osatekijöiden jakautumiseen (energia, siirto, verot / muut maksut), niiden olisi esitettävä päivitetty analyysi tiedoista, jotka on toimitettu kansallisten suunnitelmien edistymisraporttien yhteydessä.

3.2 Varhainen ja osallistava yleisön osallistuminen Århusin yleissopimuksen mukaisesti

Kuten ensimmäisten suunnitelmienkin yhteydessä, jäsenvaltioiden on päivitettävä kansalliset suunnitelmat käymällä vuoropuhelua paikallisviranomaisten, kansalaisjärjestöjen, työmarkkinaosapuolten, alakohtaisen yritysyhteisön, sijoittajien ja muiden sidosryhmien kanssa. Hallintoasetuksen 10 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on annettava yleisölle ajoissa ja tosiasiallisesti mahdollisuus osallistua kansallisten suunnitelmien valmisteluun. Jäsenvaltiot ovat Århusin yleissopimuksen osapuolia (72), joten niillä on velvollisuus varmistaa, että yleisölle annetaan ajoissa ja tosiasiallisia mahdollisuuksia osallistua päivitettyjen kansallisten suunnitelmien luonnosten valmisteluun avoimen ja oikeudenmukaisen toimintakehyksen puitteissa (73). Yleisölle on erityisesti annettava kohtuullisesti aikaa osallistua eri vaiheisiin, ja sitä on kuultava, kun kaikki vaihtoehdot ovat vielä avoimia (74). Asianmukainen kuuleminen tarkoittaa sitä, että yleisön olisi voitava tutustua kaikkiin asianmukaisiin asiakirjoihin, raportteihin ja oletuksiin kuulemisajan alkaessa. Jäsenvaltioita kehotetaan kuvaamaan parhaita käytäntöjä, kuten kuulemisen järjestämistä sellaisen kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia koskevan verkkosivuston välityksellä, joka sisältää kaikki tarvittavat tiedot.

Hallintoasetuksen 11 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on käynnistettävä ilmasto- ja energia-alan monitasoinen vuoropuhelu. Niiden on perustettava alusta, jolla sidosryhmien kanssa voidaan keskustella energia- ja ilmastopolitiikan eri skenaarioista ja ilmastolaissa asetetun EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisesta (75). Jäsenvaltiot raportoivat tämän vuoropuhelun käynnistämisen edistymisestä kansallisten suunnitelmiensa edistymisraporteissa. Julkisten kuulemisten osalta jäsenvaltioita kehotetaan vahvistamaan monitasoista vuoropuhelua ja tekemään yhteistyötä sellaisten alueellisten ja paikallisten yksityishenkilöiden ja ryhmien kanssa, jotka voivat ehdottaa konkreettisia toimenpiteitä. Niiden olisi myös selvitettävä mahdollisia synergioita nykyisten foorumien, kuten EU:n kaupunginjohtajien energia- ja ilmastosopimuksen, kanssa. Jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava työmarkkinaosapuolten täysimääräinen ja oikea-aikainen kuuleminen ja osallistuminen asiaa koskevien kansallisten sääntöjen ja käytäntöjen mukaisesti. Sosiaalinen vuoropuhelu ja koko yhteiskunnan kattava lähestymistapa ovat tärkeitä tekijöitä tehokkaiden energia- ja ilmastopolitiikkojen suunnittelussa ja täytäntöönpanossa Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteiden mukaisesti.

Jäsenvaltioiden on sisällytettävä päivitettyihin kansallisiin suunnitelmiinsa yhteenveto kuulemisista ja yleisön näkemyksestä tai alustavista näkemyksistä. Jäsenvaltioiden olisi selitettävä, miten yleisön näkemykset on otettu huomioon ennen kansallisten suunnitelmaluonnosten ja lopullisten versioiden toimittamista. Jäsenvaltioiden odotetaan myös kuvaavan sitä, miten prosessissa annettiin yleisölle mahdollisuus osallistua suunnitteluun avoimesti ja oikeudenmukaisesti.

3.3 Alueellisen yhteistyön vahvistaminen toimien koordinoinnin parantamiseksi ja yhteisvastuun edistämiseksi

Jäsenvaltioita kehotetaan vahvistamaan alueellista yhteistyötä päivitettyjä kansallisia suunnitelmia valmistellessaan. Mikäli mahdollista, tällaista yhteistyötä olisi suositeltavaa koordinoida vakiintuneen alueellisen yhteistyöfoorumin kautta. Myös EU:n energianhankintafoorumin yhteydessä perustetut alueelliset ryhmät (76) sekä kaasun toimitusvarmuuteen EU:n markkinoilla liittyviä alueellisia riskejä käsittelevät ryhmät voivat tarjota tukea tarvittaessa. Vaikka hallintomekanismi on suunniteltu edistämään jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä rajatylittävällä ja alueellisella tasolla (77), jäsenvaltiot eivät hyödyntäneet kaikkia alueellisen yhteistyön tarjoamia mahdollisuuksia ensimmäisiä kansallisia suunnitelmia valmistellessaan.

Jäsenvaltioita kehotetaan myös osallistumaan vapaaehtoisesti kansallisten suunnitelmiensa osien yhteiseen valmisteluun sekä alueellisella että alakohtaisella tasolla. Näin voidaan vähentää jäsenvaltioiden hallinnollista työmäärää ja parantaa kansallisten suunnitelmien sisältöä. Komissio on valmis helpottamaan tätä yhteistyötä, jos jäsenvaltiot sitä pyytävät päivitettyjen kansallisten suunnitelmien luonnoksia valmistellessaan. Energia- ja ilmastopolitiikkoja koskevan alueellisen yhteistyön avulla voidaan selvittää mahdolliset synergiaedut, joiden avulla kansalliset energia- ja ilmastotavoitteet voidaan saavuttaa tehokkaasti. Näin voidaan varmistaa myös se, että suunnitelmat ovat aiempaa yhtenäisempiä. Koordinoitavia osa-alueita voivat olla vaikkapa uusiutuvia energialähteitä koskevat yhteiset hankkeet tai tukiohjelmat (esimerkiksi yhtenäiset määräajat ja toimenpiteet yhteisen ohjelman kehittämistä varten) ja yhtenäiset lähestymistavat kehitettäessä uusiutuvaa energiaa tietyllä alueella taikka yhteistyö SET-suunnitelman puitteissa.

Jäsenvaltioita kehotetaan esittämään päivitetyissä kansallisissa suunnitelmaluonnoksissaan yhteenveto alueellisten kuulemisten tuloksista sekä muiden jäsenvaltioiden esittämät huomautukset ja selittämään, miten nämä huomautukset on otettu huomioon.

Lisäksi jäsenvaltioita kehotetaan ottamaan alueellisia kumppaneita mukaan valmisteluun, jotta varmistetaan yhtenäinen suunnittelu ja se, että toimitusvarmuuteen liittyvät riskit otetaan huomioon. Tämä on tärkeää myös sen varmistamiseksi, että käyttöön otetaan riittävä sähkö- ja energiansiirtoinfrastruktuuri (fyysinen ulottuvuus). Lisäksi tällä edistetään markkinoiden yhdentymistä. Viimeaikainen energiapoliittinen kehitys on osoittanut, että energiajärjestelmän häiriönsietokyvyn ja kriisivalmiuden tehostamisessa sekä puhtaaseen energiaan siirtymisen vauhdittamisessa tarvitaan alueellista yhteistyötä. Alueellisen yhteistyön ja eurooppalaisen yhteistyön merkitys on nykyisin suurempi kuin koskaan. Ne ovatkin EU:n vahvimpia valttikortteja, joiden avulla toteutetaan monipuolinen energiantarjonta, vahvistetaan energiaturvallisuuden ulottuvuutta kansallisissa suunnitelmissa ja saavutetaan viime kädessä nykyistä kestävämpi energiaunioni. Alueellisen yhteistyön helpottamiseksi komissio julkaisee ohjeita uusiutuvan energian yhteistyöhankkeiden kustannusten ja hyötyjen jakamisesta.

Komissio kehottaa jäsenvaltioita esittämään päivitetyissä kansallisissa suunnitelmaluonnoksissaan yhteenvedon EU:n energianhankintafoorumin toimintaan osallistumisesta ja mahdollisista toimista, joita osallistumisen perusteella on toteutettu. EU:n energianhankintafoorumi luotiin sen työn koordinoimiseksi, jonka tavoitteena on monipuolistaa EU:n kaasuntoimituksia ja irtaantua venäläisistä kaasunlähteistä. Tähän sisältyy osittain myös kaasun ja uusiutuvan vedyn ostamiseen liittyvän vapaaehtoisen EU-mekanismin luominen, jotta EU:n kollektiivista poliittista ja markkinoihin liittyvää painoarvoa voidaan hyödyntää optimaalisesti. Lisäksi on luotu viisi alueellista ryhmää (Kaakkois-Eurooppa, keskinen Itä-Eurooppa, Luoteis-Eurooppa, Lounais-Eurooppa ja Baltian maat), joiden tehtävänä on laatia toimintasuunnitelmat EU:n energianhankintafoorumiin liittyvien toimien toteuttamiseksi.

3.4 Muihin vihreän ja oikeudenmukaisen siirtymän suunnitteluvälineisiin liittyvien synergioiden ja yhteyksien täyden potentiaalin hyödyntäminen

Päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi otettava huomioon uudet suunnittelun rahoitusvälineet, jotka on kehitetty sen jälkeen, kun ensimmäisten kansallisten suunnitelmien lopulliset versiot toimitettiin vuonna 2019. Joidenkin varojen saamisen ehtona on jäsenvaltioiden kansallisten suunnitelmien hyväksyntä. Kansallisissa suunnitelmissa olisi kuvattava johdonmukaisella ja yhdennetyllä tavalla kaikkia asiaankuuluvia politiikkoja ja toimenpiteitä, jotka vaikuttavat kansallisten energia- ja ilmastopäämäärien, -tavoitteiden ja panosten toteutumiseen. Myös muihin rahoitus- ja suunnitteluvälineisiin (78) perustuvia toimia ja rahoitusmahdollisuuksia olisi kuvattava.

3.4.1 Elpymis- ja palautumistukiväline

On tärkeää, että jäsenvaltiot kuvaavat päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan kaikkia kansallisiin elpymis- ja palautumissuunnitelmiinsa (79) sisältyviä energia- ja ilmastoinvestointeja ja -uudistuksia ja tukeutuvat niihin saavuttaakseen vuoteen 2030 ulottuvat päivitetyt tavoitteensa ja päämääränsä ja täyttääkseen sitoumuksensa. Elpymis- ja palautumistukiväline on määrällisesti tarkasteltuna suurin uusi rahoituslähde energia- ja ilmastopolitiikan alalla. Elokuuhun 2026 asti (80) jäsenvaltioiden energia- ja ilmastouudistukseen ja investointisuunnitelmiin liittyvien toimien eteneminen pohjautuu eriasteisesti elpymis- ja palautumissuunnitelmiin. Elpymis- ja palautumissuunnitelmat laadittiin edistämään kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien päämäärien, tavoitteiden ja panosten toteutumista vuosien 2030 ja 2050 tiukennettujen tavoitteiden mukaisesti. REPowerEU-suunnitelman mukaisesti jäsenvaltioiden on kuvattava elpymis- ja palautumissuunnitelmissaan täydentäviä politiikkoja ja toimenpiteitä sisällyttämällä niihin REPowerEU-suunnitelmaa koskeva luku.

Avoimuuden ja johdonmukaisuuden varmistamiseksi komissio kehottaa jäsenvaltioita kuvaamaan täsmällisesti, millainen rooli elpymis- ja palautumissuunnitelmilla sekä REPowerEU-suunnitelmaa koskevilla luvuilla on päivitettyjen kansallisten energia-ja ilmastosuunnitelmien täytäntöönpanossa. Sitä varten päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi annettava määrällistä tietoa siitä, miten elpymis- ja palautumissuunnitelman mukaiset toimenpiteet vaikuttavat päivitettyihin ilmasto- ja energiapäämääriin ja -tavoitteisiin myös rahoituksen osalta. Lisäksi jäsenvaltioita pyydetään tekemään päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan ristiviittauksia elpymis- ja palautumissuunnitelmaan ja REPowerEU-lukuun kunkin asiaankuuluvan politiikan ja toimenpiteen yhteydessä. Jäsenvaltioiden olisi mainittava, onko politiikka tai toimenpide kokonaan vai osittain osa elpymis- ja palautumissuunnitelmaa ja REPowerEU-lukua ja millainen rooli kansallisella suunnitelmalla on elpymis- ja palautumissuunnitelmien ja REPowerEU-luvun täydentämisessä.

Tarvittaessa jäsenvaltioiden olisi viitattava neuvoston täytäntöönpanopäätökseen, joka koskee niiden elpymis- ja palautumissuunnitelmanarvioinnin hyväksyntää. Jäsenvaltioiden olisi kuvattava sellaista investointien ja uudistusten laajentamista, joka voi vaikuttaa niiden päivitettyjen kansallisten suunnitelmien vuoteen 2030 ulottuviin päämääriin, tavoitteisiin ja panoksiin.

Komissio kannustaa jäsenvaltioita hyödyntämään myös elpymis- ja palautumissuunnitelmaan liittyvästä prosessista kertynyttä kokemusta. Tämä voi parantaa päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa kuvattujen investointien ja uudistusten yksityiskohtaisuutta kustannusarvioiden, rahoituksen, laajuutta koskevien kuvausten, tiettyjen välitavoitteiden ja tavoitteiden osalta. Kyseisten kahden välineen välinen johdonmukaisuus on kuitenkin säilytettävä.

Komissio kehottaa jäsenvaltioita soveltamaan ”ei merkittävää haittaa”-kriteerejä, kun ne määrittävät politiikkoja ja toimenpiteitä päivitettyjä kansallisia suunnitelmia varten, vaikkei se olekaan nykyiseen hallintoasetukseen perustuva vaatimus. ”Ei merkittävää haittaa” -periaatteen noudattaminen on elpymis- ja palautumistukivälineen keskeinen ominaispiirre. Sillä varmistetaan, että suunnitelmilla edistetään vihreää siirtymää ja kestävää elpymistä, samalla kun rajataan biodiversiteettiin, vesivaroihin ja merten luonnonvaroihin kohdistuvia vahinkoja, tehostetaan kiertotaloutta ja ehkäistään saastumista sekä vältetään lukkiutuminen kestämättömiin omaisuuseriin ja toimiin. Komissio on antanut teknisiä ohjeita ”ei merkittävää haittaa” -periaatteen soveltamisesta elpymis- ja palautumissuunnitelmien yhteydessä (81).

3.4.2 Oikeudenmukaisen siirtymän rahasto

Oikeudenmukaisen siirtymän mekanismi (82), erityisesti oikeudenmukaisen siirtymän rahasto, on luotu investointien mobilisoimiseksi vuosina 2021–2027. Tällä investointivälineellä autetaan niitä EU:n alueita, joihin ilmastoneutraaliuteen siirtyminen vaikuttaa eniten, koska ne ovat suuresti riippuvaisia fossiilisten polttoaineiden – kuten kivihiilen, turpeen ja öljyliuskeen – tuotannosta ja hiili-intensiivisistä teollisuusprosesseista. Myös oikeudenmukaisen siirtymän rahastossa, joka on osa koheesiopolitiikkaa, sovelletaan ei merkittävää haittaa -periaatetta, ja investoinnit fossiilisiin polttoaineisiin on suljettu siitä pois. Mekanismi sisältää vankat hallintopuitteet, joissa keskitytään alueellisiin oikeudenmukaista siirtymää koskeviin suunnitelmiin. Näitä suunnitelmia viimeistellään paraikaa. Alueelliset oikeudenmukaista siirtymää koskevat suunnitelmat ovat strategisia asiakirjoja, joissa selostetaan oikeudenmukaisen siirtymän prosessi kussakin jäsenvaltiossa. Lisäksi niissä kuvataan toimet, joilla lievennetään odotuksenmukaisia sosioekonomisia seurauksia alueilla, joihin siirtymä vaikuttaa eniten. Alueelliset oikeudenmukaista siirtymää koskevat suunnitelmat luovat puitteet toimenpiteille ja investoinneille kivihiilestä riippuvaisilla alueilla ja/tai sellaisilla alueilla, joilla on paljon kasvihuonekaasupäästöjä tuottavaa teollisuutta (esimerkiksi kemianteollisuutta sekä teräs- ja sementtiteollisuutta), sillä siirtymä vaikuttaa näihin alueisiin kaikkein kielteisimmin.

Jäsenvaltioiden olisi kuvattava päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan siirtymäprosessia, joka on määritetty alueellisissa oikeudenmukaista siirtymää koskevissa suunnitelmissa. Jäsenvaltioiden olisi selitettävä, millaisia synergioita on vuoteen 2030 ulottuvien ilmasto- ja energiatavoitteiden ja fossiilisista polttoaineista uusiutuvien polttoaineiden käyttöön siirtymisen välillä. Lisäksi niiden olisi kuvattava, miten kansallisten tavoitteiden saavuttamisesta aiheutuvia sosioekonomisia vaikutuksia lievennetään kohdennetusti alueellisella tasolla.

3.4.3 Sosiaalinen ilmastorahasto

Komissio kehottaa jäsenvaltioita mahdollisuuksien mukaan sisällyttämään päivitettyihin kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiin sosiaalisten ilmastosuunnitelmien laatimisen perusteena käytetyn analyysin. Niiden olisi myös selostettava, miten ne aikovat käyttää sosiaalisesta ilmastorahastosta saatavan tuoton asiaankuuluvien päämäärien, tavoitteiden ja panosten toteuttamiseen. Sosiaalista ilmastorahastoa (83) on ehdotettu 55-valmiuspaketin yhteydessä, ja sillä pyritään lieventämään haavoittuviin kotitalouksiin, haavoittuviin mikroyrityksiin ja haavoittuviin liikenteen käyttäjiin kohdistuvia sosiaalisia vaikutuksia, joita voi aiheutua rakennusten ja tieliikenteen sisällyttämisestä päästökauppajärjestelmään (ETS). Sosiaalisen ilmastorahaston tavoitteena on auttaa haavoittuvia ryhmiä vähentämään riippuvuuttaan kalliista fossiilisista polttoaineista parantamalla rakennusten energiatehokkuutta, siirtymällä rakennusten lämmityksessä ja jäähdytyksessä muihin kuin hiiliperäisiin energialähteisiin (mihin kuuluu myös uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian integrointi) ja parantamalla kestävien liikennepalvelujen saatavuutta. Lisäksi sosiaalisen ilmastorahaston tavoitteena on tukea haavoittuvia ryhmiä kansallisilla toimenpiteillä, joilla tarjotaan kohdennettua ja tilapäistä suoraa tulotukea samalla, kun toteutetaan investointitoimenpiteitä.

Kun 55-valmiuspakettia koskevat neuvottelut saadaan päätökseen, kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat ja sosiaaliseen ilmastorahastoon liittyvät suunnitelmat liittyvät tiiviisti toiseensa. Tämä johtuu siitä, että kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa määritetään ne toimintapoliittiset puitteet, joissa sosiaalinen ilmastorahasto toimii. Jäsenvaltioiden kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan tekemät uudistukset ja sitoumukset muodostavat kehyksen sosiaaliseen ilmastorahastoon liittyville suunnitelmille. Sosiaaliseen ilmastorahastoon liittyvissä suunnitelmissa keskitytään konkreettisiin toimenpiteisiin ja investointeihin, joita siitä rahoitetaan. Näillä suunnitelmilla varmistetaan myös johdonmukaisuus ja tuotetaan synergioita kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien sekä muiden merkityksellisten EU:n ohjelmien ja välineiden kanssa.

3.4.4 Yhteinen maatalouspolitiikka

Komissio kehottaa jäsenvaltioita etsimään synergioita yhteisen maatalouspolitiikan strategiasuunnitelmien (YMP:n strategiasuunnitelmien) ja kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien väliltä. Kansallisissa YMP:n strategiasuunnitelmissaan jäsenvaltiot ovat suunnitelleet tukijärjestelmiä, joihin sisältyy myös ilmastoon, energiaan, terveyteen ja biodiversiteettiin liittyviä tavoitteita. Komissio on antanut suosituksia ja huomautuksia kunkin jäsenvaltion YMP:n strategiasuunnitelmasta. Jäsenvaltiot ovat määrittäneet tai suunnitelleet myös muita kuin YMP:n strategiasuunnitelmaan liittyviä kansallisia toimenpiteitä, jotka voivat vaikuttaa näihin tavoitteisiin. Nämä tavoitteet huomioon ottaen jäsenvaltioilla on velvollisuus arvioida YMP:n strategiasuunnitelmiaan uudelleen ja tarvittaessa muuttaa niitä, kunhan LULUCF-asetuksella ja muutetulla taakanjakoasetuksella (joka odottaa hyväksymistä) käyttöön otetut tiukennetut tavoitteet tulevat voimaan (84). Jäsenvaltioiden olisi päivitettävä kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmansa ja YMP:n strategiasuunnitelmansa ja selvitettävä, onko niiden väliltä löydettävissä mahdollisia synergioita.

Näiden kahden prosessin välistä yhteyttä voidaan parantaa i) tehostamalla toimia, joilla arvioidaan maatalouspolitiikan ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen tähtäävien toimenpiteiden vaikutuksia; ii) lisäämällä hiilen poistamista ja iii) yksilöimällä asianmukaisia uusiutuvia energianlähteitä, jollainen on esimerkiksi biometaani. Komissio ja Euroopan ympäristökeskus järjestävät valmiuksien parantamistoimia osana toimia, joita järjestetään ilmastopolitiikkaa ja -toimenpiteitä koskevan raportoinnin parantamiseksi (85).

3.4.5 Koheesiopolitiikka

Jäsenvaltioita kehotetaan kuvaamaan päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan synergioita vuosien 2021–2027 koheesiopolitiikkaa koskevien nykyisten suunnitteluasiakirjojen kanssa. EU:n koheesiopolitiikan (jota toteutetaan Euroopan aluekehitysrahaston, koheesiorahaston, Euroopan sosiaalirahasto plussan ja oikeudenmukaisen siirtymän rahaston avulla) tavoitteena on vahvistaa taloudellista, sosiaalista ja alueellista koheesiota (86).

Vuosina 2021–2027 koheesiopolitiikassa (jolla on mobilisoitu 392 miljardia euroa investointeja EU:ssa) keskitytään viiteen toimintapoliittiseen tavoitteeseen (joista yksi koskee vihreää vähähiilistä siirtymää ilmastoneutraaliin talouteen) ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan. Voidakseen hyötyä koheesiopolitiikan rahastoista jäsenvaltioiden on tehtävä kumppanuussopimuksia ja laadittava toimintaohjelmia. Näissä toimintaohjelmissa on otettava huomioon kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat ja käsiteltävä niissä yksilöityjä haasteita. Lisäksi jäsenvaltioiden on täytettävä mahdollistavat edellytykset, myös ne, jotka liittyvät vaatimukseen kattavasta kansallisesta energia- ja ilmastosuunnitelmasta sekä energiatehokkuuteen, asuinrakennusten ja muiden rakennusten perusparannukseen ja uusiutuvaan energiaan.

3.5 Vahva analyyttinen perusta

Jotta päivitettyjä kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia voidaan pitää luotettavina, niissä on kuvattava strategista visiota, ja niiden on perustuttava nykyisten ja tulevien tilanteiden luotettavaan ja yksityiskohtaiseen määrälliseen analyysiin. Vahvan analyyttisen perustan avulla varmistetaan myös, että suunnitelman eri osat ovat kattavia ja vertailukelpoisia. Kansallisten suunnitelmien analyyttisessä osiossa käsitellään ensin nykytilannetta, joka on muuttunut merkittävästi ensimmäisten kansallisten suunnitelmien laatimisen jälkeen. Osio sisältää myös ennusteet nykyisillä politiikoilla ja toimenpiteillä saatavista tuloksista (87),,. Päivitetyn suunnitelman nykytilannetta koskevassa osiossa olisi kuvattava energiaunionin kussakin viidessä ulottuvuudessa tapahtuneita muutoksia tuoreimpien saatavilla olevien tietojen perusteella. Osiossa olisi käsiteltävä erityisesti covid-19-pandemian sosiaalista ja taloudellista vaikutusta sekä energianhintoihin vaikuttavaa tämänhetkistä geopoliittista tilannetta ja energian sisämarkkinoita, energiaturvallisuutta ja päästösuuntauksia laajemminkin.

Jäsenvaltioita kehotetaan käyttämään ajantasaisimpia mallintamisvälineitä ja -lähestymistapoja. Johdonmukaisen lähestymistavan varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi käytettävä öljyn, kaasun ja kivihiilen tuontihintojen ja EU:n päästökauppajärjestelmän mukaisten hiilen hintojen osalta samoja keskeisiä parametreja, joita käytetään hallintoasetuksen 18 artiklan mukaisessa raportoinnissa. Jäsenvaltioiden olisi annettava selkeät viittaukset lähteisiin, joihin niiden analyysi perustuu, jotta voidaan varmistaa käytetyn datan läpinäkyvyys. Komissio kehottaa jäsenvaltioita käyttämään EU:n virallisia tilastoja aina kuin mahdollista.

3.5.1 Skenaariot ja aikataulu

Päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi kuvattava nykytilannetta (88) sisällyttämällä kuvaukseen kasvihuonekaasupäästöjen alakohtaiset kehitysennusteet ja energiaunionin muita ulottuvuuksia koskevat ennusteet nykyisten toimenpiteiden perusteella (”nykyisiin toimenpiteisiin perustuva skenaario) vähintään vuoteen 2040 asti, vuosi 2030 mukaan lukien (89). Lisäksi päivitettyihin kansallisiin suunnitelmiin olisi sisällytettävä ennusteita muilla suunnitelluilla politiikoilla ja toimenpiteillä saavutettavista tuloksista (”muihin suunniteltuihin toimenpiteisiin perustuva skenaario”) (90). Näiden ennusteiden avulla voidaan arvioida suunniteltujen politiikoiden ja toimenpiteiden vaikutusta ja verrata sitä nykyisten politiikkojen ja toimenpiteiden vaikutukseen, ja ennusteiden on ulotuttava vähintään vuoteen 2040 (91) , (92). Jäsenvaltioiden olisi myös kuvattava sitä, miten nykyiset ja suunnitellut politiikat ja toimenpiteet vaikuttavat eurooppalaisen ilmastolain (93) 2 artiklan 1 kohdassa asetetun EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiseen.

Eurooppalainen ilmastolaki muuttaa ihmisen toiminnasta peräisin olevien kasvihuonekaasupäästöjen ennusteita koskevia vaatimuksia (94) siten, että raportointivuotta välittömästi seuraavien kuuden vuoden sijasta käytetään raportointivuotta välittömästi seuraavia neljää vuotta, joiden viimeinen luku on 0 tai 5. Jäsenvaltiot laativat kasvihuonekaasupäästöjä koskevia, vuoteen 2050 ulottuvia ennusteita, jotta ne voivat toimittaa nämä ennusteet hallintoasetuksen 18 artiklan mukaisesti viimeistään 15. maaliskuuta 2023. Sen vuoksi niitä kehotetaan esittämään päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan vuoteen 2050 ulottuvat ennusteet sekä nykyisiin toimenpiteisiin perustuvien skenaarioiden että muihin suunniteltuihin toimenpiteisiin perustuvien skenaarioiden osalta, jotta nähdään, miltä EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiseen liittyvät suuntaukset näyttävät.

Jäsenvaltioiden on asetettava yleisön saataville yksityiskohtainen kuvaus lopullisissa skenaarioissa ja ennusteissa käytetyistä oletuksista, parametreista ja menetelmistä ottaen huomioon tilastolliset rajoitukset, kaupallisten tietoaineistojen käyttöluparajoitukset ja tietosuojasääntöjen noudattamisen (95). Avoimeen lähdekoodiin perustuvia työkaluja ja avointa dataa olisi käytettävä mahdollisimman laajasti tulosten avoimuuden, validoinnin ja vertailtavuuden edistämiseksi.

3.5.2 Taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöön liittyvien vaikutusten arvioiminen

Jäsenvaltioiden on arvioitava päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden taikka politiikka- ja toimenpidekokonaisuuksien kansallisen ja tarvittaessa alueellisen tason makrotaloudellista vaikutusta. Mahdollisuuksien mukaan on arvioitava myös niiden vaikutusta terveyteen, ympäristöön, kilpailukykyyn, työllisyyteen, osaamiseen ja yhteiskuntaan. Arviointiin olisi sisällytettävä nykyisiin politiikkoihin ja toimenpiteisiin taikka toimenpidekokonaisuuksiin perustuvien ennusteiden vertailu (96), ja siinä olisi keskityttävä jakaumavaikutusten arviointiin (97) ja energiaköyhyyteen (98). Komissio asettaa säännöllisesti saataville tuloksia tämän alan tutkimushankkeista, kuten makro- ja mikrotason mallintamisesta, jonka avulla arvioidaan puhtaaseen energiaan siirtymisen työllisyyteen liittyviä sekä sosiaalisia ja jakaumavaikutuksia tai geopoliittista kehitystä (esim. energianhintaskenaariot) (99). Näistä osatekijöistä voi olla apua kansallisten suunnitelmien päivittämisessä.

Jäsenvaltioita kehotetaan käsittelemään suunnitelmissaan ongelmia, kuten mahdollisia koko talouden laajuisia tai alakohtaisia pullonkauloja etenkin energiantuotannon, veden ja raaka-aineiden sekä työvoiman ja osaamisen saatavuuden kannalta. Suunnitelmissa olisi kuvattava myös jäsenvaltioiden talouden alakohtaisessa koostumuksessa odotettuja muutoksia, koska jotkin teollisuudenalat heikentyvät, jotkin kehittyvät ja/tai kasvavat ja jotkin taas muuttuvat. Tältä osin suunnitelmiin olisi sisällytettävä pohdintoja puhtaan energian alaan liittyvästä tutkimuksesta ja innovoinnista sekä sen kilpailukyvystä. Myös energiasiirtymän myönteistä vaikutusta olisi arvioitava.

Kun päivitetyissä suunnitelmissa käsitellään ympäristövaikutuksia, huomioon olisi otettava kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien edistymisraporteissa esitetyt havainnot. (100) Suunnitelmissa olisi käsiteltävä myös hiilestä irtautumisen ja saastepäästöjen vähentämisen (puhdistuksen) välisiä nykyisiä ja tulevia vuorovaikutuksia. Veden, energian ja ilmaston välisillä yhteyksillä on ratkaisevan tärkeä merkitys energiaunionin tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Ääri-ilmiöt, kuten kuivuus ja kuumuus, kuormittavat sähkövoimajärjestelmää ja vaikuttavat voimalaitosten toimintaan. Matala vedenkorkeus pahentaa Euroopan energiakriisiä, sillä se vaikuttaa vesivoiman ja ydinvoiman tuotantoon ja sisävesiliikenteeseen. Jäsenvaltioita pyydetään kuvaamaan päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan suunniteltujen politiikoiden ja toimenpiteiden vaikutusta vesivarojen hallintaan (kuivuus, tulvat ja vedentarve mukaan lukien) ja vesiekosysteemeihin etenkin energiaturvallisuusulottuvuuden osalta. Jäsenvaltioita kehotetaan laatimaan päivitetyt kansalliset suunnitelmat asianmukaisten vesivarojen hallintaa koskevien suunnitteluasiakirjojen mukaisesti. Niitä ovat esimerkiksi vesipiirien hoitosuunnitelmat, tulvariskin hallintasuunnitelmat ja kuivuudenhallintasuunnitelmat.

Komissio kehottaa jäsenvaltioita laatimaan päivitetyt kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmansa tiiviisti rinta rinnan kansallisten ilmansuojeluohjelmiensa päivitysten kanssa (101). Ensimmäisiin kansallisiin suunnitelmiin verrattuna päivitetyissä versioissa on yhä varaa parantaa ja vahvistaa arviointia, joka koskee suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden vaikutusta ilmansaastepäästöihin. Osana yhdennettyjen kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien edistymisraportteja jäsenvaltiot antavat myös tietoja politiikkojen ja toimenpiteiden (tai politiikka- ja toimenpidekokonaisuuksien) ilmanlaatuun ja ilmansaastepäästöihin kohdistuvan vaikutuksen kvantifioinnista. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa esitetyn arvioinnin perusteella jäsenvaltiot voivat kuitenkin priorisoida niitä toimenpiteitä, joilla voidaan maksimoida yhdistetyt hyödyt. Politiikkojen ja toimenpiteiden olisi oltava yhdenmukaisia EU:n biodiversiteettistrategian (102), kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman (103), saasteettomuutta koskevan toimintasuunnitelman (104) ja EU:n syöväntorjuntasuunnitelman (105) kanssa.

Päivitetyissä suunnitelmissa käsiteltävissä ympäristövaikutuksissa olisi kuvattava myös ilmasto- ja energiapolitiikkojen vaikutusta biodiversiteettiin. Ilmastonmuutos ja biodiversiteetin köyhtyminen liittyvät toisiinsa. Energia- ja ilmastopolitiikat voivat johtaa synergioihin mutta myös biodiversiteettiin liittyviin kompromissiratkaisuihin (esimerkiksi luonnon ennallistaminen tai luontopohjaiset ratkaisut hiilinielujen lisäämiseksi verrattuna metsäkatoon tai metsien tilan heikkenemiseen, joka johtuu biomassan tuottamisesta energiaksi). Näitä vaikutuksia olisi kuvattava ja kvantifioitava päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa.

3.5.3 Kiertotalouden integroiminen suunnitelmaan ja sen ilmastosiirtymään kohdistuvan vaikutuksen mallintaminen

Jäsenvaltioita kehotetaan kuvaamaan päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissaan keskeisiä kiertotalouteen liittyviä politiikkojaan ja toimenpiteitään, jotka vaikuttavat kasvihuonekaasupäästöihin, energiankulutukseen ja kriittisten raaka-aineiden käyttöön. Kiertotalous vähentää jätettä (myös orgaanista jätettä, joka on metaanipäästöjen lähde) ja ensiömateriaalien käyttöä (myös energian ja kriittisten raaka-aineiden käyttöä). Siksi se vähentää myös kasvihuonekaasupäästöjä. Kiertotalous luo työpaikkoja sellaisten tuotteiden läheisyyteen, joita on huollettava ja kunnostettava tai joita käytetään jakamistalouden periaatteita soveltaen (106). Lisäksi kiertotalous parantaa raaka-aineiden saatavuutta, mikä vähentää Euroopan talouden riippuvuutta tuontiraaka-aineista. Kiertotalous luo myös uusia työpaikkoja ja mahdollisuuksia eri osaamistasoille, myös ryhmille, jotka ovat usein aliedustettuina työmarkkinoilla. Tällaisia ryhmiä ovat esimerkiksi naiset, vammaiset ja haavoittuvassa asemassa olevat väestöryhmät. Päivitetyissä kansallisissa suunnitelmissa olisi esitettävä ristiviittauksia näihin strategioihin ja toimintasuunnitelmiin sekä kiertotalouteen liittyvään lainsäädäntöön energiaan ja kasvihuonekaasupäästöihin kohdistuvien vaikutusten osalta. Lisäksi kansallisissa suunnitelmissa olisi esitettävä saatavilla olevien mallinnusvälineiden avulla arviot tosiasiallisista ja odotetuista kasvihuonekaasupäästöjen vähennyksistä, jotka kiertotalouteen liittyvillä toimenpiteillä saadaan aikaan.

Jäsenvaltioiden olisi kuvattava keskeiset jäte- ja jätevesipolitiikat ja -toimenpiteet, joiden tavoitteena on vähentää metaanipäästöjä. Tätä koskeviin tietoihin olisi sisällytettävä näillä politiikoilla ja toimenpiteillä aikaan saatavien, kasvihuonekaasupäästöihin kohdistuvien tosiasiallisten tai ennustettujen vaikutusten kvantifiointi. Jäsenvaltioita kehotetaan antamaan tietoa myös vaikutuksen ennustamisessa käytetyistä malleista.

3.6 Energia- ja ilmastosiirtymien rahoitus: investointitarpeiden sekä saatavilla olevan julkisen ja yksityisen rahoituksen yhteensovittaminen

Jäsenvaltioita kehotetaan sisällyttämään päivitettyihin kansallisiin suunnitelmiinsa perusteellinen ja johdonmukainen katsaus julkisista ja yksityisistä investoinneista, joita niiden energia- ja ilmastopolitiikan päämäärien, tavoitteiden ja panosten toteutuminen edellyttää. Kun jäsenvaltiot toimittivat kansalliset suunnitelmansa vuonna 2020, kaikki jäsenvaltiot määrittivät energiaan liittyvät investointitarpeensa alakohtaisine erittelyineen. Kaikki jäsenvaltiot eivät kuitenkaan käsitelleet investointitarpeita energiaunionin kaikkien viiden ulottuvuuden osalta tai esittäneet perusteellista katsausta ilmastosiirtymään liittyvistä investointitarpeista, ilmastonmuutokseen sopeutumista koskeva toimenpiteet mukaan luettuina. Eri lukujen esittämisessä käytetyt menetelmät ja mallit olivat myös usein epäjohdonmukaisia. Lähestymistapoihin ja analyysin perusteellisuuteen liittyvien erojen vuoksi arvioituja investointitarpeita oli vaikea vertailla kaikkien kansallisten suunnitelmien välillä. Tämä tarkoitti, että ennustettavuus oli sijoittajien kannalta riittämätöntä, eivätkä kansalliset suunnitelmat olleet tarpeeksi yksityiskohtaisia.

Jotta varmistetaan investointitarpeita ja rahoitusta käsittelevän katsauksen johdonmukaisuus, jäsenvaltioita kehotetaan laatimaan kunkin yksittäisen politiikan tai toimenpiteen taikka politiikka- ja toimenpidekokonaisuuden tasolla yhdenmukaistettu katsaus. Kunkin politiikan, toimenpiteen tai kokonaisuuden osalta olisi annettava tietoa investoinneista, joiden odotetaan toteutuvan, ja niiden rahoittamisesta julkisen puolen (kansallinen ja EU:n taso) ja yksityisen puolen varoista. Raportointirakenteena voidaan käyttää kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien rahoittamista koskevan edistymisraportin liitteessä XIII olevaa mallia.

3.6.1 Investointitarpeiden arviointi

Jäsenvaltioiden olisi annettava päivitetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan tietoa investointivolyymeistä, joita ne odottavat suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden toteuttamisen edellyttävän (107). Komissio pyytää jäsenvaltioita määrittämään tärkeimpien suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden tai politiikka- ja toimenpidekokonaisuuksien toteuttamiseen liittyvät rahoituslähteet (ks. jäljempänä oleva 3.6.2 kohta). Jo hyväksyttyjen ja toteutettujen politiikkojen ja toimenpiteiden osalta jäsenvaltioiden olisi esitettävä katsaus arvioidusta alustavista investointitarpeista ja tiedot toteutuneista investoinneista, jos nämä tiedot ovat saatavilla, käyttäen mahdollisuuksien mukaan kansallisten suunnitelmien edistymisraporteista kerättyjä tietoja. Mikäli mahdollista, tämä katsaus olisi eriteltävä tärkeimpien politiikkojen ja toimenpiteiden tai politiikka- ja toimenpidekokonaisuuksien mukaan. Hyvä analyyttinen perusta auttaa investointitarpeiden määrittämisessä. Näitä tarpeita voidaan arvioida eri tavoin käyttämällä myös täydentäviä ylhäältä alas- tai alhaalta ylös -lähestymistapoja. Ylhäältä alas -lähestymistavat sopivat parhaiten vaihtoehtoisten politiikkaskenaarioiden vertailuun, kun taas alhaalta ylös -lähestymistapojen avulla voidaan selvittää yksittäisten investointien ja uudistusten tarpeet.

Laatikko 8: Hyvät käytännöt arvioitujen investointitarpeiden kuvaamiseen Avoimuuden lisäämiseksi jäsenvaltioita kehotetaan sisällyttämään päivitettyihin kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiinsa erityisesti seuraavat tiedot: — kuvaus menetelmistä, joilla ennusteet on laskettu; — kuvaus perustilanteesta (eli skenaariosta ilman lisäinvestointeja); — selvä kuvaus siitä, mihin luvut viittaavat (eli kumulatiivinen vs. vuotuinen lisäinvestointi, nimelliset vs. nykyarvot), ja mahdollisesti siitä, minkä tyyppisistä investoinneista on kyse (esim. pääoma, kestokulutushyödykkeet, toimintamenot); — investoinnin erittely tarkasti määritettyjen tärkeimpien politiikka-