KOMISSION TIEDONANTO VUOSIEN 2003-2005 TALOUSPOLITIIKAN LAAJOJEN SUUNTAVIIVOJEN TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA (annettu EY:n perustamissopimuksen 99 artiklan 3 kohdan mukaisesti) {SEK(2004) 44}

OSA I

Yleinen arviointi1)

1) Komission tiedonanto

// TIIVISTELMÄ

Talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa hahmotellaan keskipitkän aikavälin talouspoliittinen strategia...

...jotta voidaan saavuttaa Lissabonissa asetettu päämäärä. // Tässä tiedonannossa tehdään alustava arviointi jatkotoimenpiteistä, joita on toteutettu vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen perusteella. Oheisessa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa arvioidaan maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoa. Asiakirjat muodostavat yhdessä ensimmäisen täytäntöönpanokertomuksen sen jälkeen, kun vuonna 2003 siirryttiin monivuotisiin suuntaviivoihin. Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa vahvistettiin EU:n keskipitkän aikavälin talouspoliittinen strategia, jossa keskitytään erityisesti talouspolitiikan vaikutukseen Lissabonin strategisen päämäärän saavuttamisessa. Strategiassa on kolme keskeistä osatekijää:

* kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikka

* Euroopan kasvupotentiaalia lisäävät talousuudistukset

* kestävyyden vahvistaminen.

Täytäntöönpanon arviointia tehostetaan asteittain.

// Politiikan yhteensovittamista on tehostettu, joten tämä täytäntöönpanokertomus sisältyy samaan täytäntöönpanopakettiin yhteistä työllisyysraporttia koskevan ehdotuksen ja sisämarkkinastrategian täytäntöönpanokertomuksen kanssa. Koska poliittinen strategia painottuu yhä selkeämmin keskipitkälle aikavälille, ensimmäisessä täytäntöönpanokertomuksessa voidaan tehdä vain alustava arviointi. Siinä keskitytään poliittisiin toimenpiteisiin, joita on toteutettu ja/tai suunniteltu vuonna 2003 vuosien 2003-2005 suuntaviivojen perusteella. Kolmeen neuvoston mainitsemaan painopisteeseen kiinnitetään erityistä huomiota. Täytäntöönpanon arviointia tehostetaan asteittain, kunnes vuonna 2006 on määrä toteuttaa suuntaviivojen täysimääräinen tarkastelu.

Kasvu pysähtyi vuoden 2003 alkupuoliskolla.

// Tämän täytäntöönpanokertomuksen taustalla on kasvun pysähtyminen vuoden 2003 alkupuoliskolla. Talouden toimeliaisuus parani selvästi kolmannella vuosineljänneksellä, mutta kasvun arvellaan vuonna 2003 olleen vain 0,8 prosenttia EU:ssa (ja ainoastaan 0,4 prosenttia euroalueella). Pitkään verkkaisena jatkunut kasvu on alkanut heijastua työmarkkinatilanteeseen. Työllisyyden kasvu pysähtyi, ja työttömyysaste nousi unionissa 8,1 prosenttiin. Kuluttajahintainflaatio on hidastunut verkkaisesti, mikä johtuu osittain öljyn ja tuoreiden elintarvikkeiden hinnannoususta sekä välillisten verojen korotuksista. Palkat eivät reagoineet työn tuottavuuden kausiluonteiseen hidastumiseen, mikä aiheutti edelleen paineita nimellisiin yksikkötyökustannuksiin.

// Täytäntöönpanon alustavan arvioinnin perusteella voidaan tehdä seuraavia päätelmiä.

Makrotalous politiikka tuki kasvua.

// Makrotalouspolitiikka oli myötäilevää vuonna 2003. Sekä EKP että Tanskan, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalliset keskuspankit laskivat edelleen ohjauskorkojaan ja tukivat näin kotimaista kysyntää. Rahapolitiikan yleinen viritys pysyi myötäilevänä euron vahvistumisesta huolimatta. Automaattisten vakauttajien vapaa toiminta auttoi talouden vakauttamisessa. EU:n suhdannekorjattu perusjäämä pysyi suurelta osin ennallaan, joten finanssipolitiikan yleinen viritys oli neutraali vuonna 2003.

Julkinen talous heikkeni edelleen...

...mutta viidessä jäsenvaltiossa onnistuttiin pitämään rahoitusasema lähellä tasapainoa tai ylijäämäisenä vuonna 2003... // Talouden laskusuhdanne vaikutti edelleen kielteisesti julkiseen talouteen, ja edistyminen terveen rahoitusaseman saavuttamisessa tai säilyttämisessä oli epätasaista. Keskimääräinen nimellinen alijäämä heikkeni vuonna 2003 edelleen 2,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin huomattavia eroja. Suhdannekorjattu julkisen talouden rahoitusasema oli vuonna 2002 lähellä tasapainoa tai ylijäämäinen Belgiassa, Tanskassa, Espanjassa, Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa. Rahoitusasema pysyi sellaisena edellä mainituissa jäsenvaltioissa Itävaltaa lukuun ottamatta vuonna 2003. Nimellinen alijäämä heikkeni jyrkästi monessa muussa jäsenvaltiossa, ja kahdessa maassa (Saksassa ja Ranskassa) alijäämän arvellaan ylittäneen selvästi 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Vaikka talouden laskusuhdanne on suurin syy julkisen talouden viimeaikaiseen heikkenemiseen, lipsuminen vuonna 2003 johtuu osittain myös harkinnanvaraisista toimenpiteistä joissakin jäsenvaltioissa (etenkin Kreikassa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa).

...ja kolmessa jäsenvaltiossa suhdannekorjattu rahoitusasema parani selvästi...

...kun taas liiallinen alijäämä näyttää pysyvän ennallaan kolmessa muussa jäsenvaltiossa.

// Suhdannekorjattu julkisen talouden rahoitusasema parani vuonna 2003 selvästi (yli 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen) vain Irlannissa, Alankomaissa ja Portugalissa. Portugalissa tämä johtuu merkittävistä kertaluonteisista toimenpiteistä, joiden avulla nimellinen alijäämä onnistuttiin juuri ja juuri pitämään alle 3 prosentissa vuonna 2003. Ellei lisätoimenpiteitä toteuteta, alijäämän odotetaan heikkenevän vuonna 2004, jolloin viitearvo ylittyisi jälleen. Kahdessa muussa liiallisen alijäämän maassa eli Saksassa ja Ranskassa edistyttiin vain vähän, jos lainkaan. Saksassa toteutettiin vakauttamistoimenpiteitä, jotka vastasivat noin yhtä prosenttia BKT:stä, mutta ne eivät ennustettua hitaamman kasvun takia riitä poistamaan liiallista alijäämää vuonna 2004. Ranskassa ei ole toteutettu tehokkaita toimia julkisen talouden epätasapainon korjaamiseksi, jotta liiallinen alijäämä saataisiin korjattua tänä vuonna.

Palkat aiheuttivat paineita kannattavuudelle. // Nimellispalkat kasvoivat vuonna 2003 edelleen noin 3 prosenttia EU:ssa (2 ¾ prosenttia euroalueella) talouden toimeliaisuuden jatkuvasta hidastumisesta huolimatta. Tämä on aiheuttanut lisäpaineita kannattavuudelle ja työpaikkoja synnyttäville investoinneille. Palkkakehitys näyttää kuitenkin keskipitkällä aikavälillä olevan suurelta osin sopusoinnussa hintatason vakauden kanssa.

Työmarkkina uudistuksia on tehostettu joillakin aloilla, mutta ne eivät riitä Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseen.

// Työmarkkinatilanne oli talouden nykyisen laskusuhdanteen alkaessa melko hyvä paitsi aiempien uudistusten myös työvoiman hamstrauksen takia. Laskusuhdanteen vaikutus alkoi näkyä yhä voimakkaammin vuonna 2003, kun työllisyyden kasvu pysähtyi ja työttömyyden kasvu jatkui. Työmarkkinauudistukset ovat nopeutuneet lupaavasti vuonna 2003, mutta niitä on edelleen nopeutettava. Useimmat jäsenvaltiot ovat pyrkineet tekemään työnteosta kannattavaa, vaikka uudistukset painottuvat yhä verotukseen. Joissakin jäsenvaltioissa (Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) on yritetty poistaa etuusjärjestelmien kannustinvaikutuksia, jotka lisäävät eniten työttömyysloukkujen vaaraa. Useassa jäsenvaltiossa (etenkin Tanskassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa ja Ruotsissa) on edistetty entistä joustavampia työjärjestelyjä, ja useimmissa jäsenvaltioissa pyritään lisäämään ammatillista liikkuvuutta elinikäistä oppimista koskevissa aloitteissa. Aktiivisella työmarkkinapolitiikalla pystytään yhä paremmin ottamaan huomioon työttömien yksilölliset tarpeet. Tanskassa, Irlannissa ja Alankomaissa on toteutettu tai suunniteltu parannuksia, mutta edistyminen aktiivisen työmarkkinapolitiikan tehostamisessa on ollut rajallista: esimerkiksi arviointeja ei tehdä tai niistä ei tiedoteta järjestelmällisesti. Edistyminen on ollut rajallista myös palkkojen porrastamisessa tai työmarkkinoiden sääntelyrasitteiden vähentämisessä. Tietynlaisissa työmarkkinauudistuksissa on edistytty, mutta Lissabonin ja Tukholman työllisyystavoitteita ei välttämättä saavuteta, ellei uusia ja kattavia uudistuksia toteuteta viipymättä.

Työn tuottavuuden kasvu on ollut pettymys... // Työn tuottavuuden kasvu oli edelleen pettymys, ja kuilu Yhdysvaltoihin kasvoi. Alempi työn tuottavuus työtuntia kohti muodostaa nyt 40 prosenttia BKT:n erosta henkeä kohti EU:n ja Yhdysvaltojen välillä. Työn tuottavuuden kasvun asteittainen heikkeneminen 1990-luvun puolivälistä alkaen voidaan selittää yhtä suurelta osin investointien ja tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden laskulla (tämä sisältää yleensä voimavarojen käytön tehostamisen, teknologian kehityksen ja muita heikommin kehittyneiden EU-maiden luonnollisen kiinnikuromisprosessin vaikutukset). Tieto- ja viestintätekniikka sekä sen käyttöönotto ovat keskeinen tekijä tuottavuuden kasvussa, ja tieto- ja viestintätekniikan markkinaosuus EU:n ja Yhdysvaltojen talouksissa vaikuttaa voimakkaasti niiden tuottavuuskehityksen eroihin. Siksi on edistettävä markkinoiden yhdentymistä, liiketoiminnan dynaamisuutta ja erityisesti osaamiseen tehtäviä investointeja.

...osittain sisämarkkinoiden hitaan edistymisen takia.

// Talousuudistukset ovat välttämättömiä EU:n kasvupotentiaalin lisäämiseksi, jota Lissabonin tavoitteiden saavuttaminen edellyttää. Edistyminen tuottavuuden ja liiketoiminnan dynaamisuuden lisäämistä koskevien suuntaviivojen täytäntöönpanossa on ollut epätasaista. Sisämarkkinoiden toimintaa vaikeuttaa edelleen asianmukaisen sääntelyn puuttuminen aloilla, jotka kuuluvat neuvoston ja Euroopan parlamentin käsiteltävinä olevien ehdotusten soveltamisalaan (kuten ammattipätevyyttä sekä teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat direktiivit). Myös sisämarkkinadirektiivien keskimääräinen täytäntöönpanoaste heikkeni hieman jäsenvaltioissa vuonna 2003.

Kilpailupolitiikassa ja verkkotoimialojen vapauttamisessa on edistytty. // Kilpailupolitiikan tehostamisessa on edistytty, sillä esimerkiksi Belgiassa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on pyritty varmistamaan kilpailuviranomaisten tosiasiallinen riippumattomuus ja valmiudet. Markkinoiden vapauttaminen edistyy myös verkkotoimialoilla sekä EU:n tasolla (esimerkiksi direktiivi sähkö- ja kaasumarkkinoiden yhteisistä säännöistä sekä sopimus Euroopan laajuisista verkoista) että kansallisella tasolla, vaikka entisten monopoliyhtiöiden markkinaosuus on usein erittäin suuri vielä vapauttamisen jälkeen.

On toteutettu toimenpiteitä liiketoiminta ympäristön parantamiseksi...

// Liiketoimintaympäristöä haittaavat edelleen tietyt heikkoudet, kuten suhteellisen suuret hallinnolliset rasitteet ja rahoituksen (etenkin riskipääoman) saantiin liittyvät vaikeudet. Useassa maassa (kuten Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Luxemburgissa ja Itävallassa) toteutettiin kuitenkin toimenpiteitä uusien yritysten helpottamiseksi vuonna 2003.

...mutta osaamiseen ja innovaatioihin tehtävät investoinnit ovat edelleen riittämättömiä.

// Siirtyminen osaamistalouteen etenee, joskin hitaasti, ja jäsenvaltioiden välillä on yhä merkittäviä eroja. Komissio esitti toimintasuunnitelman, jossa pyritään lisäämään T&K-toimintaan tehtäviä investointeja (3 prosenttiin BKT:stä vuoteen 2010 mennessä), ja kahden kolmasosan rahoituksesta pitäisi tulla yksityiseltä sektorilta. Toistaiseksi kehitys ei ole ollut tyydyttävää, sillä T&K-menojen osuus BKT:stä on supistunut esimerkiksi Irlannissa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. On myös huolestuttavaa, etteivät jäsenvaltiot ole vielä lisänneet tuntuvasti henkilöstöresursseihin tehtäviä investointeja. Tätä käsiteltiin myös marraskuussa 2003 annetussa komission tiedonannossa. On kuitenkin myönteistä, että useat jäsenvaltiot pyrkivät parantamaan koulutusjärjestelmiensä laatua ja tehokkuutta, sillä esimerkiksi Espanjassa on säädetty laki koulutuksen laadusta, ja Ruotsissa on otettu käyttöön uusi ammatillisen koulutuksen järjestelmä.

Riskipääomaa koskevan toiminta suunnitelman ja rahoituspalveluiden toiminta suunnitelman täytäntöönpanossa on edistytty hyvin, mutta ponnisteluja tarvitaan vielä.

// Pääomamarkkinoilla riskipääomaa koskeva toimintasuunnitelma on pantu täytäntöön lähes kokonaan. Rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman täytäntöönpano on edennyt pitkälle, ja lainsäädäntötoimenpiteitä on ryhdytty saattamaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ponnistelut ovat kuitenkin vielä tarpeen, jotta vuodeksi 2005 asetettu tavoite saavutetaan. Selvitysjärjestelyjen yhdentymisestä on tullut toiminnan selkeä painopiste niin EU:n kuin jäsenvaltioidenkin tasolla vuonna 2003. Useat jäsenvaltiot ovat viime vuosien yritysskandaalien jälkeen lujittaneet yritysjohdon valvontaa koskevia järjestelyjä kansallisella tasolla, ja komissio on hyväksynyt yhtiöoikeutta ja omistajaohjausta (corporate governance) koskevan toimintasuunnitelman toukokuussa 2003. Rahoituslaitosten valvontaa tehostetaan sekä jäsenvaltioiden että EU:n tasolla.

Noin puolet jäsenvaltioista ei ole vielä turvannut julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä.

// Noin puolet jäsenvaltioista, esimerkiksi Belgia, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia ja Portugali, ei ole vielä turvannut julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä erityisesti väestön ikääntyessä. Eläkeuudistustoimenpiteissä edistyttiin vuonna 2003 merkittävästi joissakin jäsenvaltioissa, varsinkin Ranskassa ja Itävallassa, mutta edistyminen oli hitaampaa julkisen velan supistamisessa. Julkinen velka pysyi vuonna 2003 yli 60 prosentissa suhteessa BKT:hen kuudessa jäsenvaltiossa, esimerkiksi Belgiassa, Kreikassa ja Italiassa, jossa se oli edelleen yli 100 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Sosiaalisessa kestävyydessä edistyttiin rajallisesti, vaikka toimenpiteitä toteutettiin.

// Edistymistä sosiaalisen kestävyyden parantamisessa haittaa heikkenevä työmarkkinatilanne, sillä työpaikoilla on tärkeä tehtävä köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunnassa. On toteutettu joitakin toimenpiteitä, joilla pyritään vähentämään alueellisia työttömyyseroja ja erityisesti tehostamaan rakennerahastoista rahoitettavia investointeja.

Kestävä kehitys on edelleen suuri haaste.

// Kestävässä kehityksessä on edistytty hieman vuonna 2003. EU:n tasolla neuvosto laajensi energian verotusta koskevan yhteisön lainsäädännön soveltamisalaa (esimerkiksi vähimmäisverokannat). Useassa jäsenvaltiossa (kuten Belgiassa, Alankomaissa ja Ruotsissa) toteutettiin lisätoimenpiteitä uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseksi. Muissa jäsenvaltioissa (varsinkin Saksassa ja Itävallassa) toteutettiin toimenpiteitä liikenteen käyttömaksujen alalla. Yhdistynyt kuningaskunta otti käyttöön Lontoossa ruuhkamaksut, jotka johtivat selvään käyttäytymisen muutokseen. Kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisessä ei sen sijaan edistytty 1990-luvun lopun hyvästä edistymisestä huolimatta.

Edistyminen on toistaiseksi ollut epätasaista euroalueella, ja lisätoimia tarvitaan julkisessa taloudessa...

...ja euroalueen ulkoisessa edustuksessa.

// Edistyminen euroalueen suuntaviivoissa on ollut epätasaista. Makrotalouspolitiikkayhdistelmä oli suurelta osin sopusoinnussa hintatason vakauden kanssa, ja se tuki edelleen kasvua. Julkista taloutta koskevien suuntaviivojen täytäntöönpano aiheutti kuitenkin huolta. Julkisen talouden rahoitusasema oli vuonna 2003 lähellä tasapainoa tai ylijäämäinen vain kolmessa jäsenvaltiossa (Belgiassa, Espanjassa ja Suomessa), ja suhdannekorjattu rahoitusasema parani vähintään 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen kolmessa muussa jäsenvaltiossa (Irlannissa, Alankomaissa ja Portugalissa). Puolet euroalueen jäsenvaltioista ei edennyt riittävästi kohti tervettä julkista taloutta vuonna 2003. Edistyminen euroalueen ulkoisen edustuksen parantamisessa kansainvälisissä yhteyksissä on ollut erittäin rajallista.

Vaikka edistyminen on ollut merkittävää joillakin aloilla, uudistukset eivät yleisesti ole nopeutuneet.

// Kyseessä on monivuotisten suuntaviivojen ensimmäinen vuosi, mutta tämän tarkastelun perusteella kokonaiskuva on epätasainen. Uudistukset (toteutetut ja/tai suunnitellut toimenpiteet) ovat nopeutuneet hieman työmarkkinoiden, kilpailupolitiikan, liiketoimintaympäristön ja uusien tekniikoiden käytön, koulutuksen sekä eläkkeiden osalta. Edistyminen on ollut rajallisempaa markkinoiden yhdentymisessä, osaamiseen ja tutkimukseen tehtävissä investoinneissa, sosiaalisessa kestävyydessä ja kestävässä kehityksessä. Huolta aiheuttavat julkisen talouden rahoitusaseman nopea heikkeneminen useassa jäsenvaltiossa ja haluttomuus liiallisen alijäämän poistamiseen. Ei vaikuta siltä, että uudistukset olisivat yleisesti nopeutuneet, kuten neuvosto pyysi. Jos uudistukset jatkuvat nykyistä vauhtia, talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja ei välttämättä pystytä panemaan täysimääräisesti täytäntöön vuoteen 2006 mennessä, eikä Lissabonin tavoitteita saavuteta vuoteen 2010 mennessä. Laskusuhdannetta ja julkisen talouden vakauttamisen tarvetta ei voida käyttää verukkeena tarvittavien uudistusten lykkäämiseen. Sekä julkisen talouden vakauttaminen että rakenneuudistukset voivat tukea kasvua myös lyhyellä aikavälillä, sillä ne vaikuttavat myönteisesti luottamukseen. Niillä on kiistatta myönteinen vaikutus kasvuun pitkällä aikavälillä.

1. Johdanto

Tässä tiedonannossa arvioidaan toimia, joita on toteutettu tai suunniteltu vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa [1] vahvistetun EU:n keskipitkän aikavälin talouspoliittisen strategian perusteella. Nämä suuntaviivat ovat talouspolitiikan yhteensovittamisen keskeinen väline Euroopan unionissa. Unionin politiikan yhteensovittamisprosesseja on tehostettu, ja suuntaviivoissa keskitytään tärkeisiin talouspoliittisiin kysymyksiin ja keskipitkän aikavälin toimenpiteisiin. Muissa prosesseissa (kuten sisämarkkinastrategiassa ja Euroopan työllisyysstrategiassa) tarkastellaan lähemmin niihin kuuluvia kysymyksiä. Täytäntöönpanokertomus sisältyy samaan täytäntöönpanopakettiin yhteistä työllisyysraporttia koskevan ehdotuksen ja sisämarkkinastrategian täytäntöönpanokertomuksen kanssa. Yhdessä ne tukevat komission vuoden 2004 kevätraporttia. Euroopan työllisyystyöryhmän tuore raportti on otettu huomioon.

[1] Ks. neuvoston suositus, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2003, jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (2003/555/EY); EUVL L 195, 1.8.2003, s. 1.

EU:n keskipitkän aikavälin talouspoliittisen strategian keskeiset osatekijät ovat

* kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikka

* Euroopan kasvupotentiaalia lisäävät talousuudistukset

* kestävyyden vahvistaminen.

Talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa keskitytään talouspolitiikan vaikutukseen keskipitkällä aikavälillä Lissabonissa vuonna 2000 asetetun strategisen päämäärän saavuttamisessa: unionista "on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta". Lissabonin asialistaan lisättiin ympäristöulottuvuus vuonna 2001.

Täytäntöönpanokertomus on olennainen osa perustamissopimuksen 99 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan monenvälistä valvontaa. Tämä täytäntöönpanokertomus on ensimmäinen monivuotisiin suuntaviivoihin siirtymisen jälkeen. Jäsenvaltioilla on kolme vuotta aikaa ottaa huomioon talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen yleiset suuntaviivat ja maakohtaiset suositukset, joten noudatetaan voimistuvaa lähestymistapaa, jossa täytäntöönpanon arviointia tehostetaan, kunnes vuonna 2006 on määrä toteuttaa suuntaviivojen täysimääräinen tarkastelu. Ensimmäisen välivuoden täytäntöönpanon arviointi on siksi yleisluonteinen ja alustava, ja siinä keskitytään enemmänkin poliittisiin aikomuksiin kuin tuleviin arviointeihin.

Laatikko 1: Neuvoston kolmen painopisteen jatkotoimenpiteet

Ecofin-neuvosto mainitsi saatteessaan vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin tulevan vuoden poliittisten toimien kolme painopistettä:

1. kasvun edistäminen

2. jäsenvaltioiden työmarkkinoiden joustavuuden lisääminen

3. jäsenvaltioiden julkisen talouden kestävyyden varmistaminen.

Neuvosto totesi myös, että uudistuksia olisi nopeutettava ja että talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen pikainen ja tehokas täytäntöönpano on luottamuksen ja kasvun kannalta ensisijaisen tärkeää. Lisäksi neuvosto huomautti, että se on euroryhmän kanssa keskeisessä asemassa, sillä niiden ansiosta voidaan yhdessä seurata ja edistää täytäntöönpanoa kaikkien politiikan toimijoiden osalta.

Sitten puheenjohtajavaltio Italia totesi, että neuvosto alkaa käydä säännöllisiä täytäntöönpanokeskusteluja vuoden mittaan. Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanoa erityisesti julkisen talouden kestävyyden osalta käsiteltiin 4. marraskuuta 2003 työaamiaisella. Neuvostolla on seuraava tilaisuus jatkaa täytäntöönpanokeskusteluja, kun se antaa päätelmiä tästä kertomuksesta.

On vaikeaa tiivistää lyhyesti neuvoston kolmen painopisteen jatkotoimenpiteet, koska painopisteet ovat erittäin laajoja. Esimerkiksi "kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan" ja "Euroopan kasvupotentiaalia lisäävien talousuudistusten" kaikilla yleisillä suuntaviivoilla pyritään joko suoraan tai välillisesti parantamaan Euroopan kasvukykyä ja kasvupotentiaalia. Seuraavan selvityksen ei siis ole tarkoitus korvata varsinaisessa kertomuksessa esitettävää kattavaa arviointia.

Kun on kyse "kasvun asettamisesta etusijalle Euroopassa" ja makrotalouspolitiikan asianmukaisen tasapainon löytämisestä, tässä täytäntöönpanokertomuksessa todetaan, että politiikka on myötäillyt kasvua. Rahapolitiikan viritys keveni, kun EKP laski korkoa yhteensä 75 peruspistettä vuonna 2003. Finanssipolitiikan viritys pysyi neutraalina, koska suhdannekorjattu alijäämä pysyi laajalti ennallaan, vaikka automaattisten vakauttajien toiminta auttoikin vakauttamaan taloutta.

Terveen makrotalouspolitiikan lisäksi neuvosto korosti inhimilliseen ja fyysiseen pääomaan tehtävien investointien lisäämistä sekä sisämarkkinoiden toteuttamista. Edistyminen on ollut epätasaista. Kokonaisinvestointien arvellaan laskeneen vuonna 2003 (0,4 prosenttia koko EU:ssa ja yhden prosentin euroalueella), joskin vähemmän kuin vuonna 2002, ja myötäilleen näin kielteistä suhdannekehitystä. Osaamiseen ja innovaatioihin tehtävät investoinnit ovat yhä jäljessä Yhdysvaltojen tasosta. Edistyminen sisämarkkinoiden toiminnan parantamisessa on hidastunut. Lokakuussa 2003 käynnistetyssä Euroopan kasvualoitteessa pyritään kuitenkin edistämään tiettyjä Euroopan laajuisen verkon infrastruktuurihankkeita sekä T&K-hankkeita, joita voidaan rahoittaa EU:n talousarviosta. Yhteisön rahoitusosuus rajat ylittäviin infrastruktuureihin tehtäviin investointeihin on enintään 20 prosenttia hankkeen kustannuksista. Hankkeita auttaa myös tehostettu yhteensovittaminen suunnittelussa, ympäristövaikutusten arvioinnissa ja rahoituksessa.

"Jäsenvaltioiden työmarkkinoiden joustavuuden lisäämisen" osalta työmarkkinauudistukset ovat nopeutuneet hieman vuonna 2003, mutta niitä on nopeutettava, jos Lissabonin tavoitteet halutaan saavuttaa. Useat jäsenvaltiot ovat pyrkineet tekemään työnteosta kannattavaa, vaikka uudistukset painottuvat verotukseen. Useassa jäsenvaltiossa on myös edistetty entistä joustavampia työjärjestelyjä ja ammatillista liikkuvuutta. Lisäksi aktiivisella työmarkkinapolitiikalla pystytään yhä paremmin ottamaan huomioon työttömien yksilölliset tarpeet. Sen sijaan ei ole juuri ehdotettu toimenpiteitä, joiden avulla poistetaan etuusjärjestelmien kannustinvaikutuksia, edistetään palkkojen porrastusta, tehostetaan aktiivista työmarkkinapolitiikkaa arviointien mukaisesti tai kevennetään sääntelyrasitteita (kuten työsuhdeturvalainsäädäntöä).

Edistyminen "jäsenvaltioiden julkisen talouden kestävyyden varmistamisessa" on ollut epätasaista. Velkaantumisaste on noussut vuodesta 2000 sekä EU:ssa että euroalueella, ja euroalueella velkasuhde ylittää edelleen selvästi 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen. Toisaalta joissakin jäsenvaltioissa, kuten Ranskassa ja Itävallassa, toteutettiin vuonna 2003 merkittäviä eläkeuudistuksia. Useassa jäsenvaltiossa on myös yritetty parantaa eläkejärjestelmän ja työmarkkinatilanteen vuorovaikutusta, mutta ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysaste oli vain 40 prosenttia vuonna 2002, ja jäsenvaltioiden välillä on huomattavia eroja.

Tätä tiedonantoa (täytäntöönpanokertomuksen osa I) täydentää komission yksiköiden valmisteluasiakirja, jossa tehdään alustava arviointi jäsenvaltioille niiden yksilöllisten haasteiden ratkaisemiseksi annettujen maakohtaisten suositusten täytäntöönpanosta (osa II). Yleisten suuntaviivojen täytäntöönpanon arviointia tehostetaan asteittain lähivuosina.

2. EU:n talouden vahvistaminen

2.1 Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikka

2.1.1 Taloudellinen tilanne: hitain talouskasvu vuoden 1993 jälkeen

Talouskasvu on osoittautunut tuntuvasti ennakoitua heikommaksi. EU:n talouskasvu pysähtyi vuoden 2003 alkupuoliskolla vuoden 2002 lopun heikon tuloksen jälkeen. Vaikka toimeliaisuus parani selvästi kolmannella vuosineljänneksellä, keskimääräisen kasvun arvellaan vuonna 2003 olleen vain 0,8 prosenttia (0,4 prosenttia euroalueella), ks. kuvio 1. Kasvu on nyt hitaimmillaan vuoden 1993 jälkeen. Kehnon talouskehityksen ja odotetun elpymisen viivästymisen taustalla on useita tekijöitä. Ensiksi Irakin sotaan liittyvät geopoliittiset jännitteet horjuttivat yleisesti luottamusta. Toiseksi tuleviin ansio- ja eläketuloihin liittyvä epävarmuus sekä osakemarkkinoiden pitkittyneen alamäen kielteiset vaikutukset varallisuuteen heikensivät kuluttajien luottamusta euroalueella. Kolmanneksi yrityssektorin heikko kannattavuus esimerkiksi taseiden jatkuvan oikaisun ja ulkopuolisen rahoituksen lisääntyneiden kustannusten takia on saattanut vähentää tai lykätä investointeja. Lopuksi rakenteellinen jäykkyys on edelleen huomattavaa. Markkinoiden jakautuminen ja joustamattomuus aiheuttivat sen, että reaaliset yksikkötyökustannukset ja kuluttajahintainflaatio sopeutuivat verkkaisesti heikkoon talouskasvuun ja heikkenevään työmarkkinatilanteeseen

Pitkään verkkaisena jatkunut kasvu on alkanut heijastua työmarkkinatilanteeseen. Työpaikkojen nettomäärän arvellaan vuonna 2003 vähentyneen euroalueella (ensimmäisen kerran vuoden 1994 jälkeen) noin 200 000:lla. Työttömyysasteen ennustetaan nousseen 8,1 prosenttiin EU:ssa (8,9 prosenttiin euroalueella).

Inflaatio, joka oli EU:ssa arviolta 2 prosenttia vuonna 2003 (euroalueella 2,1 prosenttia), on hidastunut varsin verkkaisesti heikosta kasvusta huolimatta. Tämä johtuu osittain tilapäisistä tekijöistä, kuten öljyn hinnan noususta, sääolojen aiheuttamasta elintarvikkeiden hintapiikistä ja välillisten verojen korotuksista. Myös pohjainflaatio on pitänyt pintansa, koska jatkuva nimellispalkkojen kasvu yhdistettynä kausiluonteiseen tuottavuuden kasvun hidastumiseen aiheuttaa korotuspaineita yksikkötyökustannuksiin ja koska euron vahvistuminen näkyy hitaasti kuluttajahinnoissa.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Makrotalouspolitiikka oli edelleen myötäilevää

Makrotalouspolitiikka on ollut myötäilevää heikon kasvun takia.

EKP laski korkoa kahdesti vuonna 2003 yhteensä 75 peruspistettä 2 prosenttiin minimitarjouskoron osalta suhdanteiden heikentyessä, ks. kuvio 2. Koronlaskun tukivaikutusta kasvuun ja ennen kaikkea kotimaiseen kysyntään heikensi osittain euron viimeaikainen vahvistuminen, joka laski jonkin verran nettovientiä. Kaiken kaikkiaan rahapolitiikan viritys oli edelleen myötäilevä. Vaikka inflaatio on pysynyt yli 2 prosentissa ja raha-aggregaatit ovat kasvaneet voimakkaasti, inflaatio-odotukset olivat alhaisia ja vakaita.

Euroalueen ulkopuolella keskuspankit laskivat ohjauskorkoja useaan otteeseen vuoden alkupuoliskolla. Bank of England laski repo-korkoaan, tärkeintä ohjauskorkoaan, kahdesti 0,25 prosenttiyksikköä 3,5 prosenttiin heinäkuun puoliväliin mennessä. Kun talouden toimeliaisuuden vahvistumisesta ja luottojen voimakkaasta kasvusta oli saatu viitteitä, se nosti repo-korkoa marraskuussa 0,25 prosenttiyksikköä. Ruotsissa Riksbank laski ohjauskorkoa kolmeen otteeseen tammikuun ja heinäkuun alun välisenä aikana yhteensä 1,0 prosenttiyksikköä. Repo-korko on sittemmin pysynyt ennallaan, ja se on nyt 2,75 prosenttia eli toistaiseksi alimmalla tasollaan.

Kuvio 2: Lyhyet ja pitkät korot

>VIITTAUS KAAVIOON>

//

>VIITTAUS KAAVIOON>

Finanssipolitiikan yleinen viritys pysyi neutraalina EU:ssa, ja suhdannekorjattu julkisen talouden perusjäämä pysyi suurelta osin ennallaan, ks. kuvio 3. Nimellinen rahoitusasema heikkeni, kun automaattiset vakauttajat lievensivät pitkittyneen laskusuhdanteen vaikutuksia. Nykyistä liikkumavaraa on kaventanut julkista taloutta vakauttavien toimenpiteiden puuttuminen joissakin jäsenvaltioissa edellisen noususuhdanteen aikana. Tämä on aiheuttanut paineita koko EU:n finanssipolitiikkaan, ks. myös jäljempänä 2.1.2 kohta.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Palkkojen kasvu pysyi vuonna 2003 ennallaan noin 3 prosentissa koko EU:ssa (2 ¾ prosenttia euroalueella). Nimellispalkkojen jatkuva kasvu yhdistettynä inflaation hienoiseen hidastumiseen on mahdollistanut reaalipalkkojen nousun ja lisännyt näin kotitalouksien ostovoimaa. Työn tuottavuuden kasvun hidastuessa kausiluonteisesti yksikkötyökustannusten kasvu pysyi viime vuonna yli 2 prosentissa. Palkkakehitys on edelleen suurelta osin sopusoinnussa hintatason vakauden kanssa, kunhan työn tuottavuuden ennustettu kausiluonteinen elpyminen ei nopeuta palkkojen kasvua.

2.1.2 Julkisen talouden kehitys: finanssipolitiikka paineiden alaisena

Julkisen talouden rahoitusasema heikkeni edelleen

Talouden laskusuhdanteen vaikutus EU:n julkiseen talouteen alkoi näkyä selvästi vuoden 2000 jälkeen. Sekä automaattiset vakauttajat että harkinnanvarainen politiikka aiheuttivat paineita julkiselle taloudelle, ja 1,0 prosentin nimellinen ylijäämä suhteessa BKT:hen koko EU:ssa (EU15) vuonna 2000 [2] kääntyi 1,9 prosentin alijäämäksi vuonna 2002. Keskimääräinen nimellinen rahoitusasema heikkeni edelleen vuonna 2003 ja oli EU:ssa 2,7 prosenttia alijäämäinen suhteessa BKT:hen, mutta jäsenvaltioiden välillä on huomattavia eroja. Neljässä jäsenvaltiossa (BE, DK, FI ja SE) onnistuttiin yleisestä heikkenemisestä huolimatta pitämään nimellinen rahoitusasema tasapainossa tai ylijäämäisenä vuosina 2000-2003. Heikkeneminen oli huomattavaa monessa muussa jäsenvaltiossa, joista kahdessa (DE ja FR) alijäämän ennustetaan vuonna 2003 ylittävän selvästi 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen.

[2] Koko EU:n (EU15) nettoluotonantoa kuvaava luku vuonna 2000 sisälsi puhelintoimiluvista (UMTS) saadut kertaluonteiset tulot, jotka olivat 1,2 prosenttia BKT:stä.

Koko EU:ssa talouden laskusuhdanne on suurin syy julkisen talouden heikkenemiseen viime vuosina automaattisten vakauttajien toiminnan kautta. Heikkeneminen johtuu suurelta osin alijäämää lisänneistä harkinnanvaraisista toimenpiteistä. Suhdannekorjattu alijäämä kasvoi 1,2 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna 2000 aina 2,2 prosenttiin vuonna 2003. Jäsenvaltioiden tasolla kehitys on ollut varsin epätasaista (ks. myös kuvio 4). Niistä jäsenvaltioista, joissa suhdannekorjattu rahoitusasema oli alijäämäinen vuonna 2000, tilanne paheni Saksassa, Kreikassa, Ranskassa ja Alankomaissa, mutta se koheni Belgiassa, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa ja Portugalissa.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettiin jäsenvaltioille seuraavat suositukset:

1. Niiden on saavutettava tai säilytettävä lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen julkisen talouden rahoitusasema koko suhdannekierron* ajan; niiden on korjattava liiallinen alijäämä vakaus- ja kasvusopimuksen mukaiseksi.

2. Tämän jälkeen niiden on vältettävä myötäsyklistä politiikkaa erityisesti talouden noususuhdanteessa.

* Euroalueen jäsenvaltioille suositeltiin, että ne parantavat suhdannekorjattua rahoitusasemaansa vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, ellei keskipitkän aikavälin tavoitetta ole vielä saavutettu.

Finanssipolitiikkaa koskevan suuntaviivan täytäntöönpano aiheuttaa huolta

Komission talousennusteen (syksy 2003) mukaan (suhdannekorjattu) julkisen talouden rahoitusasema oli vuonna 2003 lähellä tasapainoa tai ylijäämäinen viidessä jäsenvaltiossa eli Belgiassa, Tanskassa, Espanjassa, Suomessa ja Ruotsissa (ks. taulukko 1). Näissä jäsenvaltioissa rahoitusasema pysynee terveenä lähivuosina. Itävallassa rahoitusasema heikkeni tuoreen vakausohjelman mukaisesti vuonna 2003 siinä määrin, ettei se enää noudata tätä suuntaviivaa. Jos politiikan oletetaan pysyvän muuttumattomana, kaksi muuta jäsenvaltiota (IE ja AT) voi syksyn talousennusteen mukaan saavuttaa terveen rahoitusaseman vuoteen 2005 mennessä. Itävallassa vaikuttaa kuitenkin epätodennäköiseltä, että tulevat veronalennukset (yksi prosentti BKT:stä) johtavat vastaavasti menojen hillitsemiseen, joten suhdannekorjattu rahoitusasema heikkee huomattavasti vuonna 2005.

Niille jäsenvaltioille, jotka eivät olleet saavuttaneet tavoitetta, suositeltiin, että ne parantavat suhdannekorjattua rahoitusasemaansa (korjauksen olisi oltava vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen niissä euroalueen maissa, joissa alijäämä jää alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, ja vielä suurempi maissa, joissa alijäämä ylittää viitearvon, ks. myös 3 kohta). Suhdannekorjattu rahoitusasema parani vuonna 2003 tätä enemmän (yli 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen) ainoastaan Irlannissa, Alankomaissa ja Portugalissa. Sen ennustetaan paranevan vuonna 2004 myös Saksassa ja Ranskassa, mutta suhdannekorjattu alijäämä saattaa heiketä jyrkästi Kreikassa, Italiassa, Luxemburgissa ja Portugalissa vuonna 2004 ja/tai vuonna 2005 (on kuitenkin syytä huomauttaa, että ennusteet vuodeksi 2005 perustuvat kaikissa jäsenvaltioissa sellaiseen skenaarioon, että politikka ei muutu).

>TAULUKON PAIKKA>

Neuvosto totesi vuonna 2002 liiallisen alijäämän Portugalissa ja vuonna 2003 Saksassa ja Ranskassa. Saksassa ja Portugalissa on pyritty noudattamaan suositusta ja korjaamaan tilanne. Ennusteiden mukaan nimellinen alijäämä pysynee Portugalissa huomattavien kertaluonteisten toimenpiteiden jälkeen alle 3 prosentissa suhteessa BKT:hen vuonna 2003, mutta viitearvo voi taas ylittyä vuonna 2004. Saksa toteutti vuonna 2003 toimenpiteitä, jotka vastaavat noin yhtä prosenttia BKT:stä, joten se noudattaa tältä osin neuvoston tammikuussa 2003 antamaa suositusta. Epäsuotuisten suhdanteiden takia näyttää kuitenkin siltä, etteivät toimenpiteet riitä poistamaan liiallista alijäämää vuonna 2004. Ranskassa ei ole toteutettu tehokkaita toimia julkisen talouden epätasapainon korjaamiseksi, ja nykyisten talousnäkymien mukaan alijäämä pysyy liiallisena eli selvästi yli 3 prosentissa suhteessa BKT:hen vuonna 2004.

Edellä kuvatun kehityksen takia komissio antoi perustamissopimuksen 104 artiklan 8 ja 9 kohdan nojalla Saksalle ja Ranskalle suositukset, joiden mukaan tehokkaisiin toimiin ei ollut ryhdytty (FR) tai toimet olivat riittämättömiä (DE) ja joissa kumpaakin jäsenvaltiota kehotettiin toteuttamaan toimenpiteitä liiallisen alijäämän poistamiseksi. Heikon talouden takia komissio kuitenkin suositteli, että kumpikin jäsenvaltio saisi yhden vuoden lisäaikaa alijäämän laskemiseksi alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, siis vuoteen 2005 mennessä. Neuvosto hylkäsi 25. marraskuuta 2003 komission suositukset ja päätyi sopimukseen perustamissopimuksen ulkopuolella, jolloin se tosiasiallisesti keskeytti edellä mainittujen määräysten soveltamisen. Neuvosto pani merkille, että Saksa ja Ranska ovat sitoutuneet supistamaan alijäämänsä alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2005 mennessä.

Kuviossa 5 verrataan finanssipolitiikan viritystä (jota arvioidaan suhdannekorjatun perusjäämän muutoksilla) suhdanteisiin, joita arvioidaan tuotantokuilun koolla. EU:n finanssipolitiikan yleisen virityksen uskotaan olevan laajalti neutraali vuonna 2003. Yleisen finanssipolitiikan virityksen taustalla jäsenvaltioissa on melko erilaisia virityksiä, vaikka suhdannekehitys on varsin samankaltainen. Joidenkin jäsenvaltioiden odotetaan harjoittavan melko myötäsyklistä politiikkaa, joten vakauttamispyrkimykset, joita tervettä julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan suuntaviivan 1 noudattaminen edellyttää, menevät myötäsyklisen politiikan välttämistä koskevan suuntaviivan edelle (esimerkiksi NL ja PT). Kreikan myötäsyklistä finanssipolitiikan viritystä ei kuitenkaan voida selittää julkisen talouden vakauttamisen tarpeella.

>VIITTAUS KAAVIOON>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

2.1.3 Palkkakehitys: liian suuri palkkojen kasvu ei edistänyt työpaikkojen syntymistä

Palkkojen kasvu hidastui vähemmän kuin tuottavuuden kasvu...

Palkat ovat reagoineet maltillisesti talouden heikkenemiseen, missä näkyy osittain työmarkkinoiden sitkeys nykyisen laskusuhdanteen alkaessa. Nimellispalkkojen kasvu on supistunut EU:ssa 3 ½ prosentista vuonna 2000 noin 3 prosenttiin vuonna 2003, ja se pysyi euroalueella melko vakaana noin 2 ¾ prosentissa samana aikana. Yksikkötyökustannukset sen sijaan nousivat, kun työn tuottavuuden kasvu heikkeni jyrkästi laskusuhdanteen alkaessa useassa jäsenvaltiossa havaitun työvoiman hamstrauksen takia.

Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettiin seuraava suositus:

3. On tärkeää varmistaa, että nimelliset palkankorotukset ovat johdonmukaisia hintatason vakauden ja tuottavuuden kasvun kanssa. On tärkeää edistää makrotaloudellista vuoropuhelua.

...mutta palkat ovat suurelta osin sopusoinnussa hintatason vakauden kanssa keskipitkällä aikavälillä

Nimellispalkkojen kasvu, joka oli vuonna 2003 noin 3 prosenttia EU:ssa ja 2 ¾ prosenttia euroalueella, on suurelta osin sopusoinnussa keskipitkän aikavälin hintatason vakauden kanssa. Työn tuottavuuden kasvun kausiluonteisen hidastumisen takia nimellisten yksikkötyökustannusten nousu on kuitenkin yli 2 prosenttia jo kolmantena peräkkäisenä vuonna. Edelleen varsin nopea kasvu on osaltaan vaikuttanut siihen, että inflaatio on supistunut erittäin hitaasti. Tuottavuuden vähäinen kasvu on juuri ja juuri pitänyt kurissa reaaliset yksikkötyökustannukset, ks. taulukko 2 jäljempänä.

Palkankorotukset ovat melko korkeita, kun otetaan huomioon työvoiman heikko kysyntä. Monet institutionaaliset tekijät (kuten ammattiliittojen valta, neuvottelujen yhteensovittaminen tai keskittäminen, neuvottelujen kattavuus, palkkasääntöjen käyttö työehtosopimusneuvotteluissa sekä erilaiset insider-outsider-mekanismit) selittävät vähäisen nimellis- ja reaalipalkkajouston. Palkanmuodostusjärjestelmässä tai palkkojen sitomisessa hintoihin indeksiehtojen avulla ei ole vuonna 2003 havaittu merkittäviä muutoksia.

Maatasolla nimelliset palkankorotukset olivat varsin korkeita Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa [3] eli maissa, joissa työmarkkinat ovat varsin kireät ja/tai inflaatio on korkea. Reaaliset yksikkötyökustannukset kohosivat erityisesti Irlannissa, Luxemburgissa ja Alankomaissa.

[3] Nimelliset työvoimakustannukset henkeä kohti nousivat Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 2003. Tämä selittyy osittain työnantajamaksun (NIC, National Insurance Contribution) korotuksella, jonka vaikutus palkkojen kasvussa oli noin 1,5 prosenttiyksikköä.

>TAULUKON PAIKKA>

Makrotaloudellinen vuoropuhelu lisää poliittisten toimijoiden yhteisymmärrystä

Makrotaloudellisesta vuoropuhelusta on viime vuosina kehittynyt EU:n tasolla hyödyllinen foorumi säännölliseen näkemystenvaihtoon kaikkien poliittisten toimijoiden ja myös työmarkkinaosapuolten välillä. Se lisää yhteisymmärrystä taloudellisesta tilanteesta, joten se voi auttaa ehkäisemään jännitteitä, jotka voivat johtaa epätasapainoiseen makrotalouspolitiikkayhdistelmään.

2.2 Euroopan kasvupotentiaalia lisäävät talousuudistukset

EU tarvitsee yhä vahvempaa ja kestävää talouskasvua tämän vuosikymmenen loppupuolella, jotta Lissabonin tavoitteet saavutettaisiin. Rakenneuudistuksia tarvitaan Euroopan kasvupotentiaalin lisäämiseksi. Ne olisi toteutettava kattavasti ja yhteensovitetusti. Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa keskityttiin siksi sekä työmarkkinoiden toiminnan ja henkilöstöresurssien laadun parantamiseen että tuottavuuden ja liiketoiminnan dynaamisuuden lisäämiseen.

2.2.1 Lissabonin työllisyystavoitteita ei välttämättä saavuteta

Lissabonin ja Tukholman työllisyystavoitteissa on edistytty liian hitaasti

Monta vuotta nopeana jatkuneen työpaikkojen luomisen jälkeen talouden laskusuhdanne on alkanut näkyä yhä voimakkaammin työllisyydessä. Työpaikkojen luominen hidastui EU:ssa vuonna 2002 ja pysähtyi kokonaan vuonna 2003, ja työllisyys väheni hieman euroalueella. Työttömyyden kasvu nopeutui yritysten kiihdyttäessä työvoiman vähennyksiä. Vuoden 2001 alussa 7,3 prosentin suuruinen (kausivaihteluista puhdistettu) työttömyysaste oli noussut 8,0 prosenttiin lokakuussa 2003. Jäsenvaltioiden erot ovat huomattavia. Työttömyysaste on edelleen alle 5 prosenttia Luxemburgissa, Alankomaissa, Itävallassa ja Irlannissa mutta yli 9 prosenttia Espanjassa, Saksassa ja Ranskassa.

Kokonaistyöllisyysaste oli EU:ssa 64,3 prosenttia vuonna 2002 (se vaihteli Italian 55,5 prosentista Tanskan 75,9 prosenttiin). Kuviossa 6 havainnollistetaan erilaisia lähtökohtia vuonna 1999 ja jäsenvaltioissa tapahtunutta kehitystä. Kolmen edellisen vuoden aikana tapahtuneen tietynasteisen kiinnikuromisen jälkeen korkeimman ja alimman kansallisen työllisyysasteen ero supistui 23,3 prosenttiyksiköstä 20,4 prosenttiyksikköön.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysaste oli vain 40,1 prosenttia vuonna 2002, joten vuodeksi 2010 asetettu tavoite (50 prosentin keskimääräinen työllisyysaste EU:ssa) on tältä osin kaikkein kauimpana. Jäsenvaltioiden erot ovat erittäin suuria: Belgiassa vain 26,7 prosenttia 55-64-vuotiaista on työssä, kun Ruotsissa vastaava luku on 68,0 prosenttia (ks. kuvio 7). Edistyminen on viime vuosina ollut hitainta joissakin niistä jäsenvaltioista, joissa lähtötaso oli alhaisin.

Aiemmin tehtyjä virheitä ei saa toistaa, joten yritysten rakenneuudistuksessa on vältettävä näennäisen hyvältä ratkaisulta tuntuvaa varhaiseläkkeelle siirtymistä.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Etenkin naiset ovat viime aikoina hyötyneet työllisyyden kasvusta. Naisten työllisyysaste kohosi 55,6 prosenttiin vuonna 2002 (ks. kuvio 8). Kohorttivaikutukset nostavat edelleen naisten työllisyysastetta, sillä nuoret naiset ovat muita innokkaampia tekemään työtä, mutta naisten työvoimaosuuden nostamisen esteet (kuten lastenhoitopalvelujen ja osa-aikatyömahdollisuuden puuttuminen) ovat yhä suuria tietyissä jäsenvaltioissa.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kokin raportissa vaaditaan mittavia uudistuksia

Työllisyys ei kasvanut lainkaan vuonna 2003, ja kasvun ennustetaan olevan vaatimatonta vuosina 2004 ja 2005, joten EU:ssa ei todennäköisesti saavuteta välitavoitetta eli 67 prosentin työllisyysastetta vuoden 2005 loppuun mennessä. Vuodeksi 2010 asetetuissa tavoitteissakaan ei ole edetty suunnitelmien mukaan. Mahdollista Lissabonin ja Tukholman työllisyystavoitteista lipsumista ei saisi lukea laskusuhdanteen syyksi. Ongelmat ovat rakenteellisia, joten jos työllisyystavoitteet halutaan saavuttaa, on pikaisesti toteutettava kattavia työmarkkinauudistuksia.

Tätä korostettiin myös Alankomaiden entisen pääministerin Wim Kokin johtaman Euroopan työllisyystyöryhmän tuoreessa raportissa, joka julkaistiin marraskuussa 2003. Se on tärkeä panos keskusteluun siitä, miten EU:ssa voidaan jälleen edetä kohti Lissabonin työllisyystavoitteita. Poliittiset suositukset ovat laaja-alaisia, ja niissä korostetaan johdonmukaisten poliittisten toimenpiteiden tarvetta. Raportissa painotetaan neljää tärkeää edellytystä työllisyyden ja tuottavuuden parantamiseksi: työntekijöiden ja yritysten sopeutumiskykyä lisätään, uusia työntekijöitä houkutellaan työmarkkinoille, inhimillisiin voimavaroihin investoidaan enemmän ja tehokkaammin, ja uudistusten tehokkaampi toteuttaminen varmistetaan paremmalla hallinnolla. Poliittiset suositukset ovat yleisesti ottaen sopusoinnussa vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen kanssa. Euroopan työllisyystyöryhmän raportissa esimerkiksi korostetaan, että työntekijöiden ja työnantajien on voitava valita erilaisia työsopimussuhteita ja että liiketoiminnan sääntelyä on yksinkertaistettava. Siinä todetaan, että työvoiman vuokrayritykset voivat osaltaan lisätä työmarkkinoiden sopeutumiskykyä ja antaa työntekijöille samalla selkeästi määritetyn kehyksen. Euroopan työllisyystyöryhmän mielestä työntekijöiden turvallisuuden käsitettä on pohdittava uudelleen siten, että samanaikaisesti tarkastellaan sopimusjärjestelmää ja riittävää irtisanomissuojaa entistä dynaamisempien sosiaalisen suojelun muotojen ("job-to-job insurance") ja aktiivisten toimenpiteiden kautta. Lisäksi Euroopan työllisyystyöryhmän mukaan on annettava uusi sysäys vero- ja etuusuudistukselle, ja sen mielestä työssäoloaikaisilla etuuksilla voidaan tehokkaasti lievittää työttömyysloukkuja, mutta ne on suunniteltava huolellisesti, jotta vältytään köyhyysloukuilta tai liian suurilta kokonaiskustannuksilta. Se tukee tarveharkintaisten etuuksien uudistusta ja tuloverotuksen yksilöllistämistä niihin liittyvien pidäkkeiden poistamiseksi. Lopuksi Euroopan työllisyystyöryhmä toteaa, että on tärkeää porrastaa palkat siten, että niissä voidaan ottaa huomioon tuottavuus sekä alakohtainen ja alueellinen työmarkkinatilanne.

Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettiin jäsenvaltioille seuraavat suositukset:

4. Niiden on parannettava verojen ja etuuksien yhteenlaskettuja kannustinvaikutuksia sekä alennettava korkeaa efektiivistä marginaaliverokantaa.

5. Niiden on varmistettava, että palkkaneuvottelujärjestelmät antavat palkkojen vastata tuottavuuseroja.

6. Niiden on tarkistettava työmarkkinasääntöjä sekä edistettävä entistä joustavampia ja innovatiivisempia työjärjestelyjä.

7. Niiden on helpotettava työvoiman liikkuvuutta.

8. Niiden on varmistettava aktiivinen työmarkkinapolitiikka.

Työmarkkinauudistukset ovat edenneet lupaavasti, mutta niitä on edelleen nopeutettava

Yleisesti ottaen työmarkkinauudistukset etenivät hieman entistä paremmin vuonna 2003. Useassa jäsenvaltiossa on toteutettu merkittäviä uudistuksia, ks. laatikko 3. Niiden vaikutukset eivät kuitenkaan vielä näy, sillä uudistuksia vasta hyväksytään ja/tai pannaan täytäntöön useassa jäsenvaltiossa.

Vero- ja etuusuudistukset parantavat osaltaan kannustimia, mutta ne ovat toistaiseksi olleet suppeita ja keskittyneet liikaa verotukseen

Työnteon kannustimien parantaminen on edelleen suuri haaste useimmissa jäsenvaltioissa. Kaikille jäsenvaltioille kolmea lukuun ottamatta (ES, IE ja PT) suositeltiinkin, että niiden olisi poistettava verojen ja etuuksien yhteisvaikutuksesta johtuvat työnteon pidäkkeet.

Vuonna 2003 toteutetut ja ilmoitetut toimenpiteet keskittyvät yleensä edelleen verotukseen, sillä niissä otetaan käyttöön tai lisätään työhön liittyviä verohuojennuksia (BE, FR, IE ja NL) ja alennetaan marginaaliverokantoja alimmissa palkkaluokissa (erityisesti DE, FR ja IT). Muissa jäsenvaltioissa, kuten Belgiassa, Itävallassa, Tanskassa ja Suomessa, kaavaillaan lähivuosiksi uusia tämänsuuntaisia toimenpiteitä. Vaikka toimenpiteiden painottuminen verotukseen voi olla poliittisesti ymmärrettävää, se on ongelmallista siksi, että julkiseen talouteen kohdistuu useassa jäsenvaltiossa paineita, jotka rajoittavat liikkumavaraa entisestään.

Toistaiseksi ei ole juuri toteutettu (tai ilmoitettu) toimenpiteitä etuusjärjestelmien uudistamiseksi, vaikka nämä järjestelmät lisäävät eniten työttömyysloukkujen vaaraa. Kelpoisuusehdot, etuuksien kesto, työnhaun valvonta ja vaatimukset olla työmarkkinoiden käytettävissä eivät ole juuri muuttuneet. Saksassa suunnitellaan kuitenkin merkittäviä tämänsuuntaisia toimenpiteitä, ja siellä toteutetaan lähikuukausina työttömyysetuusjärjestelmän uudistus. Alankomaissa on vuonna 2003 tarkasteltu työttömyysvakuutusta ja kiristetty tuntuvasti kelpoisuusehtoja. Myös Tanskassa on toteutettu toimenpiteitä. Jäsenvaltioissa kehitetään sosiaalietuuksien myöntämiseen liittyviä aktivoivia toimenpiteitä, mutta passiivisten ja aktiivisten työmarkkinaohjelmien vuorovaikutusta on parannettava huomattavasti.

Lastenhoitopalvelut ovat parantuneet vain hieman, vaikka niitä pidetään ensisijaisina useimmissa jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden on pyrittävä entistä enemmän turvaamaan riittävä ja kohtuuhintainen lastenhoito lastenhoidon kattavuutta koskevien Barcelonan tavoitteiden mukaisesti.

Palkkojen porrastamiseksi on toteutettu vain vähän konkreettisia toimenpiteitä

Työttömyyserot ovat edelleen merkittäviä alueilla ja ammattitaidon tasossa. Seitsemälle jäsenvaltiolle (DE, GR, ES, IE, IT, PT ja FI) suositeltiin palkkojen porrastamista yhä paremmin tuottavuuden ja paikallisen työmarkkinatilanteen mukaan. Vaikka keskustelut on aloitettu joissakin jäsenvaltioissa, palkkojen porrastamiseksi on toteutettu vain vähän konkreettisia toimenpiteitä.

Vuonna 2003 konkreettisista aloitteista keskusteltiin vasta alustavasti tai ne olivat suppeita. Yhdistyneessä kuningaskunnassa keskustellaan palkkojen porrastamisesta julkisen sektorin työehtosopimuksissa. Saksassa julkiset työnantajat ovat yrittäneet vähentää henkilöstökustannuksia esimerkiksi neuvottelemalla työaikalyhennyksistä korvaamatta ylikuormitettujen palvelujen maksuja tai supistamalla työntekijöiden ja virkamiesten lisäetuuksia. Saksassa ja Ranskassa saatetaan höllentää ns. edullisuusperiaatetta, jonka mukaan alempitasoiset sopimukset saavat olla ainoastaan toimialakohtaisia sopimuksia edullisempia. Tästä huolimatta epävirallisena suuntauksena on edelleen joustavuuden lisääntyminen yritystasolla siten, että samalla otetaan huomioon työmarkkinaosapuolten asema kansallisten käytäntöjen mukaisesti.

Useimmissa jäsenvaltioissa työjärjestelyt ovat entistä joustavampia, mutta vain harvat viimeaikaiset aloitteet koskevat työsuhdeturvalainsäädäntöä

Eteneminen kohti täystyöllisyyttä edellyttää nopeaa nettotyöllisyyden kasvua ja suurta työvoiman vaihtuvuutta. Tätä on tuettava joustavalla sääntelyjärjestelmällä ja työjärjestelyillä. Liian jäykät työmarkkinasäännöt haittaavat työllistämistä ja hidastavat sopeuttamista. Saksalle, Kreikalle, Espanjalle ja Italialle annettiin tätä koskevia maakohtaisia suosituksia. Joustavuutta on lisätty useimmissa jäsenvaltioissa esimerkiksi parantamalla oikeutta joustavaan työntekoon työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseksi. Myös turvallisuutta on parannettu, varsinkin työjärjestelyjen terveys- ja turvallisuusnäkökohtia. Aloitteissa ei kuitenkaan ole puututtu riittävästi työsuhdeturvalainsäädäntöön tai pyritty tekemään epätyypillisistä työsuhteista entistä houkuttelevampia työntekijöiden kannalta.

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

Joustavia työjärjestelyjä on edistetty lähinnä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun kautta kansallisella tasolla. Vuonna 2003 tehtiin sopimuksia joustavasta työajasta (DK, NL ja SE) ja julkisen sektorin työjärjestelyjen uudenaikaistamisesta (ES). Lainsäädäntömuutoksia suunnitellaan Ranskassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Portugalissa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on hyväksytty periaatteita tulevien sääntöjen laadun parantamiseksi. Ranskassa on annettu lainsäädäntöä, jolla lisätään 35 tunnin työviikon joustoa. Useassa jäsenvaltiossa (kuten IE ja NL) selvitetään myös, miten voidaan mukautua työskentelykäytäntöjen tuleviin muutoksiin, kuten hyödyntää tietotekniikkaa työnteossa. Monessa maassa (kuten IE, NL ja UK) on parannettu työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista lisäämällä oikeuksia vanhempainlomaan ja/tai hoitovapaaseen.

Vain harvassa maassa muutettiin työsopimuksia ja työsuhdeturvalainsäädäntöä vuonna 2003. Portugalin uudessa työlaissa pidennetään määräaikaisen sopimuksen kestoa, lisätään työaikajoustoa, annetaan keinoja perusteettomien poissaolojen hillitsemiseksi ja edistetään ammatillista liikkuvuutta. Portugali ja Espanja ovat edelleen pyrkineet laskemaan määräaikaisten sopimusten suurta osuutta. Italiassa on juuri tullut voimaan asetus työmarkkinauudistuksesta. Siinä käsitellään uusia joustavia sopimusmuotoja, mutta siinä ei puututa työsuhdeturvalainsäädäntöön. Saksassa on höllennetty sosiaalisia perusteita, joiden avulla määritetään vähentämistilanteissa ensimmäisinä irtisanottavat työntekijät, sekä kevennetty pienyritysten työsuhdeturvalainsäädäntöä.

Joissakin jäsenvaltioissa edistetään maantieteellistä liikkuvuutta, ja useimmissa jäsenvaltioissa pyritään lisäämään ammatillista liikkuvuutta

Alueellisten erojen sekä usein samanaikaisen työttömyyden ja ammattitaitopulan takia on välttämätöntä edistää maantieteellistä ja ammatillista liikkuvuutta. Espanjalle annettiin suositus, jonka mukaan sen on poistettava maantieteellisen liikkuvuuden esteet.

Joissakin jäsenvaltioissa on pyritty edistämään maantieteellistä liikkuvuutta. Avoimia työpaikkoja koskeva tiedotus on parantunut jäsenvaltioiden yhteistyön ja tietotekniikan käytön takia. Joissakin jäsenvaltioissa on vuonna 2003 muutettu vero- ja etuusjärjestelmää ja parannettu näin liikkuvuuden kannustimia (DE, EL, ES, FR ja SE). Belgiassa ja Espanjassa on ryhdytty poistamaan asuntomarkkinoiden jäykkyyttä.

Useimmissa jäsenvaltioissa toteutettiin edelleen elinikäistä oppimista edistäviä aloitteita, joilla lisätään ammatillista liikkuvuutta. Joissakin jäsenvaltioissa on äskettäin toteutettu tai suunnitellaan toimenpiteitä, joilla helpotetaan epämuodollisen ammattitaidon tunnustamista. Tanskassa on toteutettu uusia koulutustoimenpiteitä, joilla pyritään poistamaan ammattitaitoisen työvoiman ennustettu pula. Belgiassa on tehostettu pyrkimyksiä kielellisten esteiden poistamiseksi.

Yksilöllistetyt lähestymistavat yleistyvät, mutta aktiivista työmarkkinapolitiikkaa on vain harvoin uudistettu arviointien perusteella

Aktiivinen työmarkkinapolitiikka on tärkeä väline, jolla mahdollistetaan työllistymistä ja ehkäistään pitkäaikaistyöttömyyttä. On kuitenkin tärkeää kohdentaa oikea toimenpide oikeaan henkilöön oikeaan aikaan. Saksalle annettiin suositus aktiivisten työmarkkinaohjelmien tehostamisesta. Vaikka yksilöllistetyt lähestymistavat yleistyvät, arviointeja ei tehdä järjestelmällisesti eikä ohjelmia arvioida kriittisesti eikä uudisteta niiden perusteella.

Aktiivisten työmarkkinaohjelmien puutteet tiedostetaan täsmällisten arviointien jälkeen yhä paremmin, mutta vain harvassa jäsenvaltiossa mukautettiin ohjelmia vuonna 2003 tai ilmoitettiin tällaisista suunnitelmista. Esimerkiksi Tanskassa hylättiin kunnianhimoinen aktivointitavoite ja keskityttiin entistä enemmän työnvälitystoimintaan, ja työvoimahallinnon käytössä olevia välineitä aiotaan tehostaa. Ruotsissa on pohdittu ohjelmien rakenteen yksinkertaistamista. Irlannissa painopiste on siirtynyt työllisyyssuunnitelmista työllistyvyyteen tähtääviin toimenpiteisiin, ja Alankomaissa ammattiin palaamista edistäville toimistoille maksetaan niiden tulosten perusteella.

Toimenpiteitä on entistä enemmän kohdennettu vaikeimmin työllistettäviin. Työnhakijoiden tarpeiden selvittäminen varhaisessa vaiheessa ja tarvittaessa räätälöidyt aktiivitoimenpiteet ovat toteutusvaiheessa tai suunnitteilla useimmissa jäsenvaltioissa. Samalla vahvistetaan työnvälitystoiminnan osuutta. Työttömät, joilla on hyvät työllistymismahdollisuudet, ohjataan entistä useammin omatoimisten palvelujen piiriin. Saksassa hallitus esitti etuuksien hallinnoinnin yksinkertaistamista. Näin vapautetaan voimavaroja työnvälitystoimintaan. Todennäköisesti myös tehokkuus lisääntyy, koska kunnilta poistetaan kannustimet sellaisiin aktiivitoimenpiteisiin, joiden päätavoitteena on palauttaa henkilön kelpoisuus työttömyysetuuksiin. Useimmissa jäsenvaltioissa aiotaan lisätä työnvälitykseen, koulutukseen ja etuuksien hallinnointiin osallistuvien toimijoiden yhteistyötä esimerkiksi siten, että perustetaan palveluntarjoajille keskitetty palvelupiste.

2.2.2 Talousuudistukset eivät näy tuottavuuden kasvua kuvaavissa luvuissa

Talousuudistuksilla, joita suositeltiin vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa, pyritään lisäämään EU:n talouden pitkän aikavälin kasvupotentiaalia. Taustalla on EU:n työllisyyden ja tuottavuuden kasvun eriävä kehitys viime vuosina. Työn osuus EU:n BKT:n kasvussa kohosi vuosina 1996-2002 merkittävästi 1990-luvun alkupuoliskoon verrattuna, mutta muutoksen kumosi osittain työn tuottavuuden osuuden väheneminen. Yhdysvalloissa taas on pystytty

yhdistämään voimakas työllisyyskehitys työn tuottavuuden nopeaan kasvuun, joten BKT:n kasvu oli siellä yli prosenttiyksikön suurempi kuin EU:ssa vuosina 1996-2003.

Työn tuottavuudessa oleva kuilu EU:n ja Yhdysvaltojen välillä on kasvanut...

Työn tuottavuuden kasvu palkansaajaa kohti hidastui EU:ssa 1990-luvun alkupuoliskon 1,9 prosentista 1990-luvun jälkipuoliskon 1,3 prosenttiin. Sittemmin vuotuinen työn tuottavuuden kasvu on vaihdellut 0,5 prosentin ja 1 prosentin välillä. Tässä näkyy työmarkkinoiden sitkeys talouden laskusuhdanteen alkaessa, sillä työllisyyden kasvu jatkui (joskin vaatimattomana). EU:ssa on saatu erilaisia tuloksia kuin Yhdysvalloissa, jossa työn tuottavuuden kasvu on elpynyt 2 prosenttiin tai sen yli. Tuottavuuskuilu Yhdysvaltoihin on kasvanut, sillä tuottavuus työtuntia kohti on EU:ssa 12 prosenttia pienempi kuin Yhdysvalloissa. Tuottavuuskuilu muodostaa nyt 40 prosenttia BKT:n erosta henkeä kohti EU:n ja Yhdysvaltojen välillä (EU:ssa BKT henkeä kohti oli 72 prosenttia Yhdysvaltojen tasosta vuonna 2003), ks. kuvio 9.

>VIITTAUS KAAVIOON>

...mutta EU:n keskiarvo peittää alleen jäsenvaltioiden merkittävät erot

Tuntikohtaisen tuottavuuden ja kasvun erot ovat suuria jäsenvaltioiden välillä (ks. kuvio 10). Tanskassa, Irlannissa ja Ranskassa, jossa lähtötaso oli hyvä, työn tuntikohtainen tuottavuus kasvoi edelleen varsin nopeasti. Ranskassa tämä saattaa liittyä 35 tunnin työviikon käyttöönottoon, sillä työn tuottavuuden kasvu palkansaajaa kohti jäi EU:n keskiarvon alapuolelle. Kreikassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kurottiin edelleen kiinni eroa EU:n keskiarvoon. Espanjassa ja Portugalissa tuottavuus laski entisestään. Suhteellinen tuottavuus aleni myös Italiassa ja Benelux-maissa.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Työn tuottavuuden kasvun heikkeneminen EU:ssa voidaan selittää yhtä suurelta osin investointien ja teknologian edistymisen hidastumisella...

Tuottavuus on selkeä haaste, sillä EU:n kauan jatkunut ylivoima työn tuottavuuden kasvussa on kadonnut 1990-luvun puolivälistä lähtien. Puolet työn tuottavuuden kasvun heikkenemisestä 1990-luvun alkupuoliskon jälkeen voidaan selittää pääoman syvenemisen osuuden supistumisella, ja puolet siitä liittyy tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden laskuun. Tieto- ja viestintätekniikkaan tehdyt investoinnit olivat myönteisiä, mutta niiden osuus työn tuottavuuden kasvussa jäi vain puoleen Yhdysvaltojen tasosta. Suurimpana syynä oli tekniikan vähäinen käyttö ja hidas leviäminen tietyillä palvelualoilla, kuten rahoituspalvelu- ja jakelualoilla. Siksi on lisättävä liiketoiminnan dynaamisuutta sekä varsinkin tieto- ja viestintätekniikkaan tehtäviä investointeja. Tähän tarvitaan uudistusstrategia, jolla pyritään parantamaan sääntely-ympäristöä, edistämään markkinoiden yhdentymistä ja tehokkuutta, kannustamaan tieto- ja viestintätekniikan leviämistä sekä lisäämään inhimilliseen pääomaan ja T&K-toimintaan tehtäviä investointeja.

>TAULUKON PAIKKA>

...eikä yritysinvestointien sekä tieto- ja viestintätekniikkaan, T&K-toimintaan ja koulutukseen käytettyjen menojen viimeaikainen kehitys ole kovin lupaava

Yritysinvestointien osuus BKT:stä supistui EU:ssa suhdannevaikutusten takia 18,3 prosentista vuonna 2000 aina 17,2 prosenttiin vuonna 2002, ks. taulukko 3. Tämä laski kiinteän pääoman bruttomuodostusta (20,6 prosentista vuonna 2000 aina 19,1 prosenttiin vuonna 2003), vaikka julkiset investoinnit ovatkin viime vuosina pysyneet melko vakaina (2,2-2,4 prosentissa BKT:stä). Tietotekniikan, T&K-toiminnan ja koulutuksen osuus menoista säilyi lähes ennallaan. Komission talousennusteen (syksy 2003) mukaan yritysinvestointien pitäisi elpyä vuosina 2004 ja 2005, jos talouden puitteet kannustavat yrityksiä investoimaan ja kasvamaan. Yritysten sääntelyrasitteiden vähentämistä koskevien viimeaikaisten pyrkimysten pitäisi auttaa tässä. Myös tietotekniikkamenojen pitäisi hyötyä sääntelyuudistuksesta. Maiden välinen investointiasteiden analyysi [4] paljastaa, että niissä maissa, joissa sääntely on vähäistä, on yleensä onnistuttu muita paremmin ottamaan käyttöön uutta teknologiaa investoimalla tieto- ja viestintätekniikkaan.

[4] Euroopan komissio (2003), "Drivers of productivity growth: an economy-wide and sectoral perspective", EU Economy 2003 Review -asiakirjan luku 2.

Monista onnistumisista huolimatta sisämarkkinat eivät edelleenkään toimi odotetusti. Sisämarkkinoiden yhdentyminen eteni tasaisesti 1990-luvulla, mutta nyt osa keskeisistä indikaattoreista osoittaa väärään suuntaan. Kaupan kasvu EU:n jäsenvaltioiden keskuudessa on pysähtynyt lähes täysin, sillä se on kolmen viime vuoden aikana kasvanut alle 3 prosenttia vuodessa, eikä jäsenvaltioiden hintatasojen hajonta vuonna 2001 poikennut vuonna 1998 tai vuonna 1999 todetusta hajonnasta.

Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettiin jäsenvaltioille seuraavat suositukset:

9. Niiden on lisättävä kilpailua hyödyke- ja palvelumarkkinoilla.

10. Niiden on nopeutettava EU:n pääomamarkkinoiden yhdentymistä varmistamalla EU:n sääntöjen johdonmukainen valvonta ja poistamalla tehokkaan rajat ylittävän selvitystoiminnan esteet.

11. Niiden on luotava yrittäjyyttä sekä pk-yritysten perustamista ja kasvua tukeva ympäristö.

12. Niiden on hyväksyttävä ja toteutettava toimenpiteitä, joilla vahvistetaan yritysjohdon valvontaa (corporate governance), sekä parannettava edelleen kansallisen tason ja yhteisön tason järjestelyjä, jotka koskevat tehokasta toimialojen ja maiden rajat ylittävää yhteistyötä rahoituslaitosten valvonnan ja rahoitukseen liittyvän kriisinhallinnan alalla.

13. Niiden on toteutettava aktiivisesti toimia, joilla edistetään osaamiseen, uusiin teknologioihin ja innovaatioihin tehtäviä investointeja ja pyrittävä nostamaan T&K-investointien kokonaismäärä tavoitteen mukaisesti 3 prosenttiin BKT:stä.

14. Niiden on lisättävä julkisen sektorin osuutta kasvussa.

Kilpailun lisääminen hyödyke- ja palvelumarkkinoilla eteni epätasaisesti...

Investointeja edistävä sääntely-ympäristö on olennainen EU:n talouden kilpailukyvyn ja dynaamisuuden lisäämisessä. On tärkeää luoda toimivat sisämarkkinat, joilla harjoitetaan tehokasta kilpailupolitiikkaa. Lissabonin strategian käynnistyttyä on hyväksytty yli 25 lainsäädäntötoimenpidettä uudistusten laajentamiseksi (kuten veropaketti haitallisen verokilpailun hillitsemiseksi), mutta monet ehdotukset (muun muassa ammattipätevyyttä sekä teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat direktiivit) ovat edelleen neuvoston ja Euroopan parlamentin käsiteltävinä. Komissio teki uusia direktiiviehdotuksia, joilla poistetaan eri jäsenvaltioissa sijaitseviin osakkuusyhtiöihin sovellettavissa verojärjestelmissä olevia sisämarkkinoiden esteitä, yksinkertaistetaan edelleen arvonlisäverotusta sekä saatetaan ajan tasalle Euroopan laajuisten verkkojen suuntaviivat ja rahoitussäännöt. Se on tehnyt ehdotuksen rajat ylittävien palvelujen tarjoamista jäsenvaltioiden välillä koskevasta oikeudellisesta kehyksestä.

>TAULUKON PAIKKA>

...koska sovittuja toimenpiteitä ei pantu täytäntöön

Sisämarkkinadirektiivien keskimääräinen täytäntöönpanoaste jäsenvaltioissa heikkeni 97,9 prosentista vuonna 2002 aina 97,7 prosenttiin marraskuussa 2003, joten (jo kauan sitten asetettu) 98,5 prosentin tavoite loittoni entisestään. Vain viisi jäsenvaltiota eli Tanska, Espanja, Irlanti, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta saavuttivat sovitun tavoitteen, kun taas viidessä muussa jäsenvaltiossa - Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Ranskassa ja Luxemburgissa -täytäntöönpanoaste laski jopa alle 97 prosentin. Sisämarkkinalainsäädännön rikkomiseen tai virheelliseen soveltamiseen liittyvien rikkomisten määrä laski vain hieman. Tilanne oli huolestuttava etenkin Ranskassa ja Italiassa. Myös rajat ylittävien julkisten hankintojen määrä on edelleen erittäin alhainen, vaikka Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistujen tarjouspyyntöjen osuus kaikista tarjouspyynnöistä on noussut. Saksa oli edelleen muita jäsenvaltioita jäljessä. Näyttää kuitenkin siltä, että julkisia hankintoja koskeva lainsäädäntö on vaikuttanut myönteisesti rajat ylittäviin liiketoimiin. [5]

[5] Euroopan komission yksiköiden valmisteluasiakirja, sisämarkkinoiden PO (ei vielä julkaistu): "A report on the functioning of public procurement markets in the EU: benefits from the application of EU directives and challenges for the future". Lähes puolet julkisia hankintasopimuksia tavoittelevista yrityksistä tavoitteli sopimuksia rajojen yli, useimmat niistä tarjouspyynnön julkaisseessa jäsenvaltiossa sijaitsevien tytäryhtiöiden kautta. Todennäköisyys tarjouskilpailun voittamiseen oli lähes sama kotimaisilla yrityksillä (30 prosenttia) ja ulkomaisilla tytäryhtiöillä (35 prosenttia).

Kilpailupolitiikkaa on pyritty tehostamaan. Yhteisön tasolla huomattavin toimenpide on ollut neuvoston uusi asetus kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta. Asetuksella yksinkertaistetaan menettelyjä, parannetaan kilpailuviranomaisten yhteensovittamista ja lisätään komission tutkintavaltuuksia. Jotkin jäsenvaltiot (kuten BE, AT ja UK) ovat toteuttaneet toimia, joilla lisätään kilpailu- tai sääntelyviranomaisten tosiasiallista riippumattomuutta ja valmiuksia. Alakohtaisen ja tilapäisen valtiontuen taso näyttää EU:ssa vakiintuneen noin 0,7 prosenttiin BKT:stä.

Markkinoiden vapauttaminen etenee verkkotoimialoilla, mutta se ei välttämättä takaa tehokasta kilpailua. Vapautetuillakin markkinoilla entisten monopoliyhtiöiden markkinaosuus on usein erittäin suuri. Esimerkiksi kiinteässä puhelinliikenteessä niiden markkinaosuus oli paikallispuheluissa 81 prosenttia, kaukopuheluissa 70 prosenttia ja ulkomaanpuheluissa 62 prosenttia vuonna 2002. Viimeksi mainitulla markkinasegmentillä entisten monopoliyhtiöiden markkinaosuudet olivat suhteellisen suuria Kreikassa, Luxemburgissa ja Portugalissa. Kauko- ja ulkomaanpuhelujen hinnat laskivat silti hitaasti. Sähköisen viestinnän uudessa sääntelyjärjestelmässä, joka on ollut voimassa EU:ssa vuoden 2003 heinäkuusta lähtien, pyritään lisäämään kilpailua ja parantamaan oikeusvarmuutta.

Toisin kuin televiestinnän hinnoissa, sähkön ja kaasun hinnoissa ei ole havaittavissa selkeää laskusuuntausta. Sähkön hintoihin tuli yleinen korotus vuonna 2003 vesivoimatuotantoa supistaneen alhaisen sademäärän ja äärimmäisten sääolojen takia. Silti nimellishinnat eivät ole korkeampia kuin ennen vapauttamista, ja reaalihinnat ovat selvästi laskeneet. Tästä huolimatta Belgiassa, Kreikassa, Ranskassa ja Irlannissa suurimman sähköntuottajan markkinaosuus oli edelleen vähintään 90 prosenttia vuonna 2001. Kaasun hinnat ovat keskimäärin noin 10 prosenttia alempia kuin tammikuussa 2001. Neuvosto antoi vuonna 2003 useita säädöksiä, joiden pitäisi edistää markkinoiden vapauttamisen loppuun saattamista näillä aloilla. Barcelonan Eurooppa-neuvostossa asetettiin maaliskuussa 2002 tavoite, jonka mukaan kukin jäsenvaltio saavuttaa vuoteen 2005 mennessä sähköverkkojen yhteenliitäntäasteen, joka vastaa 10:tä prosenttia kokonaistuotantokapasiteetista. Tavoitteessa on edistytty erittäin hitaasti, sillä kapasiteettia on viime vuosina lisätty vain vähän.

Rautatieliikenteen vapauttamisessa edistyttiin yhteisön tasolla. Liikenneneuvosto pääsi maaliskuussa sopimukseen toisesta rautatiepaketista, jossa kansainvälisen tavaraliikenteen markkinat vapautetaan vuoden 2006 tammikuuhun mennessä ja kabotaasimarkkinat vuoden 2008 tammikuuhun mennessä. Parlamentissa ja neuvostossa keskustellaan kansainvälisen matkustajaliikenteen markkinoiden vapauttamisesta edelleen.

Riskipääomaa koskeva toimintasuunnitelma oli pantu täytäntöön lähes kokonaan määräajan lähestyessä...

Riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanon määräajan eli vuoden 2003 lähestyessä edistyminen oli ollut huomattavaa. Useimmat toimintasuunnitelman toimenpiteet on toteutettu. Jäsenvaltiot ovat myös toteuttaneet toimia, joilla pyritään luomaan riskipääoma-alan kehittämistä - hallinnollisten tai oikeudellisten sekä sääntelyä ja verotusta koskevien seikkojen osalta - suosiva ympäristö.

Useassa jäsenvaltiossa on toteutettu uudistuksia, joilla helpotetaan riskipääomaan tehtäviä yhteisösijoituksia. Uudistuksissa on perustettu uudenlaisia suljettuja yhteissijoitusyrityksiä, jotka tekevät investointeja noteeraamattomiin pk-yrityksiin (BE ja LU), helpotettu riskipääomayhtiöiden perustamista tai toimintaa (ES ja PT) sekä lievennetty eläkerahastoihin ja vakuutusyhtiöihin tehtävien sijoitusten määrällisiä rajoituksia (DK ja PT). Muitakin vääristymiä on poistettu (esimerkiksi vähimmäisrahoitusta koskevat vaatimukset Yhdistyneessä kuningaskunnassa), mutta riskipääomaan tehtävien yhteisösijoitusten tiellä on yhä esteitä (kuten maksuvalmiutta koskevat vaatimukset Belgiassa, Kreikassa ja Itävallassa).

Maksukyvyttömyyttä ja konkurssia koskevia sääntöjä mukautetaan parhaillaan muutamassa jäsenvaltiossa (kuten BE, FI ja UK), jotta yrittäjien riskinoton pidäkkeet olisivat mahdollisimman vähäisiä, mutta jäljelle jääneiden pidäkkeiden määrä vaihtelee. Muissa jäsenvaltioissa (kuten DK, IT ja NL) keskeneräisten uudistusten loppuun saattaminen on kuitenkin ollut vaikeaa. Useimmat jäsenvaltiot parantavat edelleen riskipääomasijoituksia koskevia verojärjestelmiään joko alentamalla yhtiöverokantaa (kuten BE ja DE), laskemalla alv-sääntöjen noudattamisesta pk-yrityksille aiheutuvia kustannuksia (kuten UK) tai antamalla riskipääomasijoituksista verohuojennuksia (kuten DE, ES, FR, IT, PT, SE ja UK). On kuitenkin vielä vähennettävä etenkin EU:n laajuisiin toimijoihin sovellettavien kansallisten verojärjestelmien eroja, jotka ovat usein huomattavia.

...ja rahoituspalveluiden toimintasuunnitelma on toistaiseksi edistynyt hyvin...

Rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman lainsäädäntövaihe on lopuillaan. Toimintasuunnitelman 42 alkuperäisestä toimenpiteestä 36 on nyt toteutettu. Edistyminen jatkuu muutamissa vielä jäljellä olevissa ehdotuksissa. Neuvoston ja parlamentin välillä on päästy yhteisymmärrykseen uuden ostotarjousdirektiivin tekstistä. Neuvosto pääsi yhteisymmärrykseen sijoituspalveludirektiivistä, ja sen on nyt sovittava Euroopan parlamentin kanssa muutamasta sisältökysymyksestä. Avoimuusdirektiivistä on saatu aikaan poliittinen ratkaisu neuvostossa. Euroopan parlamentti työstää neuvoston tekstiä, jotta se voidaan hyväksyä lopullisesti vuoden 2004 alkupuoliskolla. Kolme rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman toimenpidettä joutuu odottamaan Euroopan parlamentin vaalien jälkeistä aikaa, jotta lainsäädäntöprosessi saadaan päätökseen. Näihin kuuluu ehdotus omien varojen riittävyyttä koskevaksi uudeksi direktiiviksi. Tämä on yhteydessä Basel II -sopimuksen viimeistelyyn, joka ajoittunee vuoden 2004 puoliväliin.

Rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman päättämisen ohella komissio alkaa toteuttaa yhtiöoikeutta ja omistajaohjausta (corporate governance) koskeneen tiedonannon aloitteita (kuten ehdotusta lakisääteistä tilintarkastusta koskevan EU:n lainsäädännön uudistamisesta). Muuten komissio jatkaa työtä jälleenvakuutus- ja vakuutusalan merkittävän vakavaraisuuslainsäädännön parissa.

Rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman yhteydessä on luotu täsmällisiä järjestelyjä, jotka koskevat kansallisten sääntely- ja valvontaviranomaisten osallistumista EU:n rahoituslainsäädännön valmisteluun ja johdonmukaiseen täytäntöönpanoon (ns. Lamfalussyn lähestymistapa). Tätä lähestymistapaa on onnistuneesti kokeiltu arvopaperialalla. Komissio on äskettäin ehdottanut lähestymistavan laajentamista pankki- ja vakuutusalalle sekä arvopaperien yhteissijoitusyrityksiin. Avoimuuden ja yhteisen ulottuvuuden lisääntyminen valvonnassa on avain entistä yhtenäisempään ja tehokkaampaan rahoitusalan sääntelyn valvontaan EU:n laajentuneilla rahoitusmarkkinoilla.

Kun rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman lainsäädäntövaihe lähestyy loppuaan, komissio on käynnistänyt EU:n rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen tilaa koskevan kattavan arvioinnin. Se ei ennakoi kattavaa uutta lainsäädäntöohjelmaa. Siinä pyritään selvittämään kehittyvän EU:n lainsäädännön onnistuneet ja epäonnistuneet piirteet sekä ottamaan oppia rahoituspalveluiden toimintasuunnitelmasta saaduista kokemuksista. Neljä asiantuntijaryhmää pankki-, vakuutus-, omaisuudenhoito- ja arvopaperialoilta arvioi ensin, missä määrin EU:n lainsäädäntö mahdollistaa rahoituslaitosten liiketoiminnan Euroopan laajuisesti. Ryhmien työn tulokset julkaistaan, ja niistä käydään korkean tason julkinen keskustelu, ennen kuin tulokset vahvistetaan vuoden 2004 lopussa.

Äskettäin perustetun rahoituspalvelukomitean alaryhmälle on annettu tehtäväksi laatia jäsenvaltioiden yhteinen arvio rahoitusalan yhdentymisen jäljellä olevista painopisteistä. Tuloksista ilmoitetaan Euroopan valtiovarainministereille vuoden 2004 puolivälissä.

...mutta rajat ylittävää selvitystoimintaa on vielä yhdennettävä

Komissio haluaa lisäksi edistää poliittista keskustelua EU:n tason yhteisen toiminnan hyödystä tai tarpeesta selvitystoiminnan lisäksi käteissiirroissa ja maksujärjestelmissä (komissio on äskettäin käynnistänyt rajat ylittäviä maksuja koskevan kuulemisen, jonka määräaika on vuoden 2004 tammikuun lopussa). Selvitysjärjestelyjen yhdentymisestä on tullut selkeä toiminnan painopiste sekä EU:n tasolla että kansallisella tasolla. Rahoitusmarkkinoiden asiantuntijoista koostuva Giovanninin ryhmä julkaisi toisen raporttinsa huhtikuussa 2003, ja komissio antoi pian sen jälkeen tiedonannon, jossa esitettiin strategia EU:n yhdentyneen selvitysjärjestelmän esteiden poistamiseksi.

EU:n selvitysjärjestelmän rakenneuudistus ja yhdistäminen ovat jatkuneet vuonna 2003 myös kansallisella tasolla (DE, EL ja IT). Yhdistämis- ja rakenneuudistusprosessi kiihtyi EU:n pörsseissä. On luotu Pohjoismaiden ja Baltian yhdentyneet arvopaperien kaupankäynti- ja selvitysmarkkinat sulauttamalla Tukholman ja Helsingin pörssit, ja sulautuman tuloksena syntynyt yritys tekee strategista yhteistyötä Kööpenhaminan, Oslon ja Islannin pörssien kanssa NOREXissa. Italian MTS laajeni edelleen kansainvälisesti ja tarjosi laajalti hyväksytyn infrastruktuurin joukkovelkakirjojen kaupassa. Euronext (Belgian, Ranskan, Alankomaiden ja Portugalin pörssit yhdessä Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivien Liffe-johdannaismarkkinoiden kanssa) laajeni vuonna 2003 Varsovan pörssin kanssa tehdyllä sopimuksella.

Viimeaikaisista parannuksista huolimatta EU:n liiketoimintaympäristöä haittaavat edelleen tietyt heikkoudet

Yritysten käsitykset hallinnollisista rasitteista vuonna 2003 pysyivät varsin kielteisinä monessa jäsenvaltiossa ja varsinkin Belgiassa, Saksassa,

Ranskassa ja Alankomaissa. [6] Myös 18-64-vuotiaiden osuus yrittäjistä on EU:ssa edelleen alempi kuin Yhdysvalloissa. Tämän mittarin mukaan yrittäjyys on heikkoa varsinkin Belgiassa ja Ranskassa. Uusia yrityksiä perustetaan suhteellisen vähän Belgiassa, Suomessa ja Ruotsissa (ks. kuvio 11).

[6] Euroopan komissio (2003), vuoden 2003 yrityspolitiikan tulostaulukossa (Enterprise Policy Scoreboard 2003) mainittu tutkimus, ENSR (European Network for SME Research).

>VIITTAUS KAAVIOON>

Maiden välisiä yrittäjyyden eroja voidaan selittää monilla tekijöillä. Usein mainittu tekijä on rahoituksen vaivaton saatavuus. Suhdanteet vaikuttavat yleensä voimakkaasti eniten käytettyihin rahoituksen - pääomarahoituksen, riskipääoman ja listautumisantien - saatavuuden indikaattoreihin. Erityisesti riskipääoma on kärsinyt paljon talouskasvun hidastumisesta. Vaikka riskipääomaan tehtäviä investointeja on pyritty lisäämään erilaisin toimenpitein (ks. riskipääomaa koskevaa toimintasuunnitelmaa käsittelevä kohta), alkuvaiheen riskipääomasijoitusten määrä oli monessa jäsenvaltiossa vuonna 2002 vain puolet tai alle puolet vuoden 2000 määrästä. Poikkeuksena olivat Kreikka, Suomi ja Ruotsi. Lisäksi investoinnit siirtyivät siemenrahoituksesta kypsempiin investointeihin.

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

Liiketoiminnan puitteet ovat kuitenkin monilta muilta osin parantuneet vähitellen (kuten yrityksen perustamisen ajalliset ja rahalliset kustannukset, Internetin yleistyminen, sähköinen hallinto ja yhtiöverojärjestelmä), ja pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan suositusten noudattamisessa on edistytty lupaavasti. Useat jäsenvaltiot toteuttavat tai ovat toteuttaneet uusia toimenpiteitä byrokratian vähentämiseksi ja uusien yritysten helpottamiseksi (etenkin BE, DE, EL, ES, FR, LU ja AT). Lisäksi hallitukset pyrkivät entistä enemmän luomaan tulevaisuuden yrittäjiä, ja ne ovat tehostaneet ponnisteluja yrittäjyystaitojen kehittämiseksi koulutuksessa. Irlannissa, Luxemburgissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on ohjelmia, joilla tuetaan yrittäjyystaitojen opettamista peruskouluissa.

Osaamiseen ja innovaatioihin tehtävät investoinnit ovat jääneet jälkeen...

EU:n ja Yhdysvaltojen innovointikyvyssä on edelleen huomattava ero, jos sitä mitataan riskipääoman saatavuudella, T&K-toiminnalla, patenttihakemusten määrällä ja tietotekniikkamenoilla (ks. kuvio 12). Eurooppalaisen tutkimusalueen perustamisella luodaan kuitenkin tutkimuksen sisämarkkinat, joiden pitäisi edistää Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamista. Lisäksi jäsenvaltiot ovat yksimielisesti hyväksyneet Barcelonan tavoitteen, jonka mukaan T&K-investointeja lisätään 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2010 mennessä, ja useimmat niistä ovat asettaneet kansallisia tavoitteita. Komissio esitti huhtikuussa 2003 toimintasuunnitelman Barcelonan tavoitteen saavuttamiseksi, sillä yksityisen sektorin on tarkoitus rahoittaa kaksi kolmasosaa lisäinvestoinneista. T&K-toiminnassa oleva ero ja sen kasvu viime vuosina johtuu valtaosin yksityisen sektorin rahoituksen vähenemisestä. Ruotsissa ja Suomessa T&K-menojen osuus BKT:stä ylittää kuitenkin Yhdysvaltojen tason ja kasvaa nopeasti. Kreikassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa T&K-menojen osuus BKT:stä on viime vuosina supistunut. On huolestuttavaa, että tiettyjen huipputeknologia- ja tutkimuspainotteisten alojen, kuten lääketeollisuuden tai biotekniikka-alan, yritykset tekevät yhä suuremman osan tutkimuksestaan Euroopan ulkopuolella, etenkin Yhdysvalloissa, jossa sääntelypuitteet tai muut puitteet ovat suotuisampia. Teollis- ja tekijänoikeuksista, kuten oikeudellisesti varmasta ja kohtuuhintaisesta yhteisöpatentista, ei ole vielä tehty päätöstä, ja muitakin puutteita on.

Kaikki jäsenvaltiot ovat päättäneet aktiivisesti soveltaa avointa koordinointimenetelmää Barcelonan tavoitteiden tukemiseksi. T&K-toimintaa ja innovaatioita on pyritty edistämään monenlaisin toimenpitein. Belgiassa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on laajennettu T&K- ja innovaatiomenojen verovähennyksiä, ja ne on otettu käyttöön Irlannissa vuoden 2004 talousarviossa. Belgiassa, Saksassa, Irlannissa ja Italiassa on perustettu uusia rahoituslähteitä T&K-toiminnalle ja innovaatioille. Irlannissa ja Alankomaissa on parannettu tutkimuslaitosten ja yritysten yhteistyötä. Kreikassa tuetaan yliopistojen piirissä toimivia yrityksiä, ja Tanskassa ja Alankomaissa

pyritään lisäämään luonnontieteissä ja teknologiassa korkeakoulututkinnon suorittaneiden määrää.

>VIITTAUS KAAVIOON>

...vaikka keskeisen teknologian kehittäminen ja käyttö etenee Euroopassa

EU:n jäsenvaltioiden tutkimustoiminnassa olevat suuret erot eivät välttämättä ole ongelma sinänsä, kunhan T&K-toiminnan tuloksia levitetään laajalti ja osaaminen siirtyy innovaatioihin kaikkialla Euroopassa. Osaamisen levittäminen on yhtä tärkeä osa EU:n innovointikykyä kuin tutkimukseen ja kehittämiseen tehtävät investoinnit. Tutkimusten mukaan vain 15 prosenttia osaamisesta muodostuu lähtöalueen ulkopuolella ja vain 9 prosenttia lähtömaan ulkopuolella Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Euroopassa. Komissio tuki tutkimusinvestointeja koskevassa toimintasuunnitelmassaan julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia sekä otti käyttöön eurooppalaisten teknologiayhteisöjen käsitteen. Niiden tarkoituksena on edistää keskeisen teknologian kehittämistä ja käyttöä Euroopassa parantamalla tieteen ja teollisuuden välisiä yhteyksiä. Lisäksi komissio aikoo ehdottaa direktiiviä, joka mahdollistaa kolmansien maiden tutkijoiden pääsyn ja oleskelun ja jonka pitäisi helpottaa tutkijoiden liikkuvuutta.

Galileo-satelliittinavigointijärjestelmä on nyt tarkoitus ottaa käyttöön vuosina 2006 ja 2007, ja sen on määrä aloittaa toimintansa vuonna 2008. Galileo-yhteisyritys on aloittanut toimintansa kesäkuussa 2003 ja herättänyt siinä määrin kansainvälistä kaupallista mielenkiintoa, että siitä on tullut maailmanlaajuinen hanke. Myös eEurope-toimintasuunnitelma on ollut keskeinen Internetin saatavuuden ja käytön lisäämisessä. Niiden EU:n kotitalouksien osuus, joissa on Internet-yhteys, nousi 50 prosenttiin vuonna 2003. Lisäksi 84 prosentissa yli yhdeksän työntekijän yrityksistä oli Internet-yhteys vuonna 2003, joten kasvua oli edellisestä vuodesta viisi prosenttiyksikköä. Laajakaistaisten Internet-liittymien osuus 100:aa EU:n asukasta kohti lokakuussa 2003 oli vuotta aiempaan lukuun verrattuna lähes kaksinkertainen eli 5,2 prosenttia, mutta se oli edelleen pienempi kuin Yhdysvaltojen taso (8,1 prosenttia) heinäkuussa 2003. Laajakaistaliittymien osuus on EU:ssa suurin Tanskassa (11,2 prosenttia), Belgiassa (11,1 prosenttia), Alankomaissa (10,1 prosenttia) ja Ruotsissa (9,0 prosenttia).

Yritysjohdon valvontaa vahvistettiin kansallisella tasolla ja yhteisön tasolla...

Useat runsaasti huomiota saaneet yritysskandaalit Yhdysvalloissa ja Euroopassa horjuttivat sijoittajien luottamusta rahoitusmarkkinoiden eheyteen. Ne saivat päättäjät toteamaan, että yritysjohdon valvontaa koskevia nykyisiä järjestelyjä on vahvistettava. Komissio antoi toukokuussa 2003 kaksi tiedonantoa yhtiöoikeudesta ja omistajaohjauksesta. Tiedonannoissa otetaan käyttöön toimintasuunnitelma, jossa tasapainotetaan lainsäädäntöaloitteet ja muut aloitteet sekä yhdistetään tiettyjen olennaisten sääntöjen yhdenmukaistaminen ja kansallisten säännöstöjen tiivis yhteensovittaminen.

Useat jäsenvaltiot ovat vahvistaneet yritysjohdon valvontaa koskevia järjestelyjä myös kansallisella tasolla joko ottamalla käyttöön vapaaehtoiseen itsesääntelyyn perustuvan yritysjohdon valvonnan säännöstön (kuten AT ja UK), parantamalla yritysjohdon valvontaa yhtiöoikeuden kautta (kuten EL, IE, IT ja NL) tai lujittamalla tilintarkastajien riippumattomuutta (kuten FR).

...samoin kuin rahoituslaitosten valvontaa

Ecofin-neuvosto tarkasteli syyskuussa 2003 rahoituslaitosten valvonnan ja rahoituskriisien hallinnan täytäntöönpanoa. Neuvosto totesi, että rajat ylittävän valvonnan institutionaalisia järjestelyjä on parannettu edelleen varsinkin tehostamalla tietojenvaihtomenettelyjä. Uusi tarkastelu toteutetaan syyskuussa 2004. Sitä ennen Lamfalussy-järjestelyjen laajentamisen pitäisi entisestään lisätä rajat ylittävää yhteistyötä rahoituslaitosten valvonnassa ja rahoituskriisien hallinnassa sekä helpottaa jäsenvaltioiden valvontakäytäntöjen lähentymistä.

Kansallisella tasolla useat jäsenvaltiot jatkoivat valvontarakenteiden rakenneuudistusta vuonna 2003. Ranskassa on ryhmitetty uudelleen arvopaperialan valvontaviranomaiset, tehostettu vakuutus- ja pankkialan viranomaisten toimintaa sekä uudistettu rahoituksen turvallisuudesta annettua lakia. Muissa jäsenvaltioissa kansallisten sääntely- ja valvontaviranomaisten uudistuksiin on sisältynyt monenlaisia toimenpiteitä. Niitä ovat uusien valvontalautakuntien perustaminen yhdentyneitä laitoksia varten (BE), pääomamarkkinoiden sääntelyviranomaisen siirtäminen pörsseistä ja talous- ja

valtiovarainministeriöstä valvontaviranomaisen eli Kreikan pääomamarkkinakomission yhteyteen (EL), lainsäädäntö, jolla valtioneuvosto saa poikkeusoloissa valmiudet säännöstellä rahoitusmarkkinoita (FI), vakuutusalan rahoituslaitosten valvontaa lujittavat toimenpiteet (PT), rahoitusalan sääntelyn kodifiointi rahoituspalvelujen yhtenäiseksi monialaiseksi laiksi (DK) sekä lainsäädännön mukauttaminen valvonnan uuteen toiminnalliseen lähestymistapaan (NL).

Jäsenvaltiot pyrkivät parantamaan koulutusjärjestelmiensä laatua ja tehostamaan niitä

Useat maat (kuten BE, DK, ES, IT, PT, FI ja SE) ovat selvästi pyrkineet parantamaan koulutuksen laatua ja tehostamaan sitä. Esimerkiksi Espanjassa on säädetty peruslaki koulutuksen laadusta, ja Ruotsissa on otettu käyttöön uusi ammatillisen koulutuksen järjestelmä. Joissakin jäsenvaltioissa keskitytään yrityksen sisäiseen elinikäiseen oppimiseen, ja joissakin taas pyritään parantamaan perusammattitaitoa ja "toisen mahdollisuuden" antavia järjestelmiä aikuiskoulutuksessa. Ammatillisen koulutuksen heikko laatu ja vähäinen houkuttelevuus ovat silti suuri ongelma. Vaarana on myös vakava opettajapula, ja tutkijoiden, teknikkojen, insinöörien ja kaupallisen tutkinnon suorittaneiden tarjontaa on lisättävä. Yksityisen rahoituksen taso korkeakoulutuksessa on vain murto-osa Yhdysvaltojen tasosta. Komissio ehdottaa ongelmien ratkaisemiseksi useita toimenpiteitä, joita kuvataan marraskuussa 2003 annetussa tiedonannossa "Koulutus 2010 - Lissabonin strategian toteuttamisen edellyttämät kiireelliset uudistukset".

On toteutettu aloitteita, joilla lisätään julkisen sektorin osuutta kasvussa

Euroopan kasvualoitteessa, joka käynnistettiin lokakuussa 2003 ja jota tuettiin joulukuun Eurooppa-neuvostossa, pyritään saamaan julkisia ja yksityisiä varoja sellaisten infrastruktuuri- ja T&K-hankkeiden rahoittamiseen, joilla on todellinen eurooppalainen ulottuvuus. Neuvosto pääsi poliittiseen yhteisymmärrykseen siitä, että enintään 20 prosenttia rajat ylittävien infrastruktuurihankkeiden kustannuksista voi olla peräisin EU:n talousarviosta. Talouden laskusuhdanteesta huolimatta julkiset investointimenot ovat pysyneet ennallaan noin 2,3 prosentissa BKT:stä. Jäsenvaltioiden erot ovat kuitenkin huomattavia, sillä investointiaste vaihtelee noin 1 ½ prosentista suhteessa BKT:hen (BE, DK, DE, AT ja UK) 3 prosenttiin tai sen yli (EL, ES, FR, IE, LU, NL, PT ja SE). Julkisten koulutusmenojen osuus BKT:stä on yleisesti hieman laskenut viime vuosina osittain väestörakenteen muutokseen liittyvien tekijöiden takia, mutta julkiset T&K-menot ovat pysyneet ennallaan noin 0,7 prosentissa BKT:stä. Jäsenvaltiot ovat toteuttaneet useita toimenpiteitä, joilla edistetään julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien kehittämistä, uusien tekniikoiden käyttöönottoa hallinnossa ja kilpailua julkisista hankinnoista etenkin lisäämällä tieto- ja viestintätekniikan käyttöä.

Monessa jäsenvaltiossa on myös viime vuosina alennettu tuntuvasti lakisääteistä yhtiöverokantaa, ja samalla on laajennettu veropohjaa, jolloin yritysten verorasituksen hajonta jäsenvaltioiden välillä on vähentynyt.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Julkisen sektorin osuutta kasvussa voidaan vahvistaa myös siten, että menoja kohdennetaan uudelleen fyysiseen ja inhimilliseen pääomaan tehtäviin, kasvua lisääviin ja kustannustehokkaisiin investointeihin. Julkisten investointien osuuden kaikista julkisista menoista ennustetaan nousevan EU:ssa hieman eli 0,3 prosenttiyksikköä vuonna 2003. Nousua on eniten Espanjassa, Italiassa [7] ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, kun taas osuuden ennustetaan laskevan vähintään 0,6 prosenttiyksikköä Irlannissa [8] ja Suomessa. EU:n julkisten investointimenojen osuuden ennustettu kasvu on myönteinen askel, sillä näin parannetaan kasvukykyä ja tarjotaan vastinetta veronmaksajien rahoille. Korkomaksujen ennustetaan nousevan joissakin jäsenvaltioissa (kuten DE ja FR) julkisen talouden rahoitusaseman heiketessä ja syrjäyttävän näin muut menot.

[7] Julkisten investointien kasvu Italiassa on lähinnä kirjanpidollinen, ja se johtuu valtion omistaman kiinteän omaisuuden myynnin selvästä laskusta edelliseen vuoteen verrattuna.

[8] Viimeaikaisesta laskusta huolimatta Irlannin julkisten investointien osuus BKT:stä oli edelleen noin 4 prosenttia vuonna 2003, joten investointiaste oli yhä EU:n korkeimpia.

Sosiaaliset tulonsiirrot muodostavat edelleen selvästi suurimman osan julkisista menoista EU:ssa (ks. taulukko 4). Tulonsiirtojen tasossa ja kehityksessä on kuitenkin eroja jäsenvaltioissa (tulonsiirtojen odotetaan kasvavan yli prosenttiyksikön Belgiassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Ruotsissa ja laskevan lähes saman verran Yhdistyneessä kuningaskunnassa).

>TAULUKON PAIKKA>

Lisätoimia on toteutettu, mutta julkista taloutta koskevien sääntöjen ja menettelyjen valvontaa voitaisiin lisätä kansallisella tasolla

Jäsenvaltiot sovelsivat vuonna 2003 edelleen kansallisia julkista taloutta koskevia sääntöjä ja menettelyjä parantaakseen tehokkuutta ja valvontaa. Kuten komission kertomus "Julkinen talous EMUssa 2003" kuitenkin osoittaa, EU:n jäsenvaltioissa hyväksytyissä ja sovelletuissa säännöissä on suurta vaihtelua. Kaikissa maissa asetetaan tavoitteita tuleviksi vuosiksi monivuotisissa valtiontalouden kehyksissä. Joissakin jäsenvaltioissa painopisteenä on julkisen talouden tasapaino, ja joissakin asetetaan menorajoja. Julkisen talouden rahoitusaseman heikkeneminen tavoitteisiin verrattuna viittaa kuitenkin siihen, että sääntöjen valvonta on monissa tapauksissa heikkoa. Julkisia menoja alueellisella tasolla hillitsevä mekanismi on edelleen ongelma joissakin jäsenvaltioissa.

Tietyissä jäsenvaltioissa on äskettäin parannettu talousarviomenettelyä. Espanjassa tuli vuonna 2003 voimaan julkisen talouden vakautta koskeva yleislaki, jonka mukaan julkisen talouden on kaikkina vuosina oltava nimellisesti ylijäämäinen tai tasapainossa kaikilla julkisen hallinnon osa-alueilla. Portugalissa vuonna 2003 voimaan tulleessa julkisen talouden vakautta koskevassa laissa asetetaan tiukkia, joskin tilapäisiä, rajoituksia nettoluotonotolle kaikilla julkisen hallinnon tasoilla. Itävallassa annettiin tänä vuonna talousarviolaki, jossa leikataan ministeriöiden rahoituspuitteita 5 prosenttia kautta linjan vuoden 2002 talousarvioon verrattuna. Myös Suomessa on uudistettu menorajoja. On hyväksytty koko vaalikauden kattavat monivuotiset valtiontalouden kehykset. Menorajat koskevat kolmea neljäsosaa valtion talousarviomenoista, lisätalousarviot mukaan luettuina. Suhdanteista riippuvaiset menoerät ja valtionvelan korot jätetään kuitenkin kehyksen ulkopuolelle.

Julkisen sektorin tehokkuudesta ei voida vielä tehdä täysimääräistä arviointia

Julkisten menojen koostumus ei juuri muutu vuodesta toiseen. Julkisen kulutuksen mukauttaminen uuteen lainsäädäntöön, väestörakenteen muutoksiin tai sosiaalihuollon muutoksiin vie aikaa. Siksi on vaikeaa arvioida edistymistä julkisten menojen koostumuksessa. Myös oikea-aikaisten ja kattavien tietojen puuttuminen vaikeuttaa julkisten menojen laadun perusteellista arviointia. Julkisten menojen vaikutusta taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin päämääriin on vaikea arvioida. Menojen tehokkuus liittyy panosten (pääasiassa muttei ainoastaan rahan) ja tuotosten välisiin yhteyksiin. Asianmukainen arviointi edellyttäisi entistä parempia tietoja varsinkin panoksia koskevista toimenpiteistä (politiikasta ja menoista) ja tuotoksista (saavutetuista tavoitteista) sekä eri politiikanalojen yksityiskohtaista mikrotaloudellista arviointia.

Kansalliset julkista taloutta koskevat säännöt voivat osaltaan parantaa julkisten menojen laatua ja EU:n julkisen talouden puitteiden noudattamista. Asianmukainen arviointi edellyttää tarkastelujakson pidentämistä. Usein olisi hyödyllistä lujittaa valvontamekanismeja: finanssipolitiikan säännöistä eri maissa saatujen kokemusten perusteella säännöt ovat tehottomia ilman tehokasta valvonta- ja seuraamusjärjestelmää.

2.3 Kestävyyden vahvistaminen

2.3.1 Talouden kestävyys: julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen

Keskimääräinen velkasuhde ei ole laskenut EU:ssa vuoden 2000 jälkeen

Noin puolet jäsenvaltioista (BE, DE, EL, ES, FR, IT ja PT) ei ole läheskään turvannut julkisen talouden kestävyyttä väestön ikääntyessä [9]. Keskimääräinen velkasuhde ei ole laskenut EU:ssa vuosina 2000-2003, vaan se on edelleen 64,1 prosenttia suhteessa BKT:hen (euroalueella 70,4 prosenttia suhteessa BKT:hen). Tilanne vaihtelee kuitenkin huomattavasti eri jäsenvaltioissa (ks. kuvio 14). Velkasuhde aleni useimmissa jäsenvaltioissa vuosina 2000-2003, etenkin Belgiassa, Kreikassa ja Espanjassa, mutta se nousi Saksassa, Ranskassa ja Portugalissa. Velkasuhde ylittää viimeaikaisista parannuksista huolimatta edelleen 60 prosenttia kuudessa jäsenvaltiossa (BE, DE, EL, FR, IT ja AT), ja se on erittäin korkea tai yli 100 prosenttia suhteessa BKT:hen Belgiassa, Kreikassa ja Italiassa.

[9] Tämä perustuu vuoden 2003 tarkistettujen ohjelmien kestävyyden arviointiin, mutta Saksassa ja Espanjassa arviointia on pidettävä väliaikaisena, sillä se on vielä kesken.

>VIITTAUS KAAVIOON>

EU:n väkiluvussa ja väestörakenteessa tapahtuu tulevina vuosikymmeninä voimakkaita muutoksia. Työikäisen väestön ennustetaan hupenevan merkittävästi, 243 miljoonasta vuonna 2000 aina 203 miljoonaan vuonna 2050, eli laskua on 40 miljoonaa ihmistä tai 18 prosenttia. Samalla 65 vuotta täyttäneiden määrä kasvaa 40 miljoonalla aina 103 miljoonaan vuonna 2050, eli kasvua on yli 60 prosenttia.

Väestökehityksellä on merkittävä vaikutus kahteen tärkeään tekijään. Ensiksikin pitkän aikavälin talouskasvun ennustetaan olevan useimmissa jäsenvaltioissa alle 2 prosenttia, mikä johtuu osittain työvoiman supistumisesta. Toiseksi julkisiin menoihin kohdistuu korotuspaineita väestön ikääntymisen takia 15-20 seuraavan vuoden aikana.

Vuosien 2003-2005 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettiin jäsenvaltioille seuraavat suositukset:

15. Niiden on varmistettava, että velkasuhde laskee edelleen.

16. Niiden on suunniteltava, hyväksyttävä ja pantava tehokkaasti täytäntöön eläkejärjestelmien uudistuksia.

Useassa jäsenvaltiossa on sitouduttava entistä voimakkaammin alentamaan velkasuhdetta

Komission talousennusteen (syksy 2003) mukaan velkasuhde aleni useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2003. Velkasuhteen ennustetaan ylittävän 60 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2003 ja 2004 kuudessa jäsenvaltiossa, nimittäin Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Ranskassa, Italiassa ja Itävallassa. Velkasuhteen odotetaan laskevan Belgiassa, Kreikassa ja Itävallassa, pysyvän ennallaan Italiassa ja kohoavan Saksassa ja Ranskassa kahden seuraavan vuoden aikana.

Useassa jäsenvaltiossa ja varsinkin niissä jäsenvaltioissa, joissa velkasuhde on erittäin korkea, olisi sitouduttava entistä voimakkaammin alentamaan velkasuhdetta. Nykykehitys ei viittaa tyydyttävään alenemiseen, joka mahdollistaisi velkasuhteen supistamisen alle 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen, ennen kuin ikääntymisen vaikutus alkaa tuntua täysimääräisenä 15-20 vuoden kuluttua. On myös huolestuttavaa, että kehitys on ollut epäsuotuisaa joissakin niistä jäsenvaltioista, joissa velkasuhde on viime vuosina noussut.

Eläkeuudistusta on nopeutettu EU:ssa, ja joissakin jäsenvaltioissa on toteutettu merkittäviä eläkeuudistustoimenpiteitä

Kahdeksalle jäsenvaltiolle (BE, DE, EL, ES, FR, IT, AT ja PT) annettiin maakohtaisia suosituksia eläkejärjestelmien uudistuksesta. Useassa jäsenvaltiossa on tapahtunut merkittävää edistymistä. Ranskassa ja Itävallassa hyväksyttiin vuonna 2003 suuria uudistuksia, jotka ovat merkittävä askel eläkejärjestelmien kestävyyden parantamisessa. Saksassa ja Portugalissa toteutettiin muutoksia, joilla pyritään parantamaan julkisten eläkejärjestelmien rahoitustasapainoa ja helpottamaan yksityisten lisäeläkejärjestelmien kehittämistä. Kreikassa toteutettiin vuonna 2002 hyväksytty sosiaaliturvarahastojen toiminnallinen rakenneuudistus. Saksassa on jatkettu julkista keskustelua Saksan sosiaalivakuutusjärjestelmän rahoituksen kestävyyttä käsittelevän toimikunnan raportin perusteella, ja Italian hallitus on tehnyt uudistusehdotuksen.

Väestön ikääntymisen vaikutuksia julkisiin eläkejärjestelmiin on pystytty jonkin verran ratkaisemaan

Ranskassa sovittiin, että täyteen eläkkeeseen oikeuttavia maksuvuosia lisätään vähitellen, sekä muutettiin palkkojen sitomisessa kuluttajahintoihin käytettävää mekanismia, jotta voidaan ratkaista vaikutukset julkiseen talouteen. Lisäksi yksityisen sektorin työntekijöiden on maksettava korotettua sosiaaliturvamaksua, jota kompensoi työttömyysmaksujen vastaava vähennys. Itävallassa on sovittu, että eläke-etuuksien laskennan viiteajanjaksoa pidennetään vähitellen ja että eläkeoikeuksien vuotuista karttumaprosenttia alennetaan asteittain. Portugalissa pidennettiin maksukautta ja peruseläkkeiden laskentakautta sekä kytkettiin etuuksien kasvu maksuista puhdistettuun palkkojen kasvuun. Italian hallitus ehdottaa eläkkeen saamisen ehtojen kiristämistä ja eläkeikärajan nostamista.

Ranskassa ja Saksassa on käynnistetty uudistuksia väestörakenteen muutokseen liittyvien riskien varalta. Ranskassa on otettu käyttöön sääntö, jossa täyteen eläkeoikeuteen vaadittava maksukausi sidotaan elinajanodotteen kasvuun. Saksassa on ehdotettu eläkeiän nostamista asteittain sekä etuuksien ja järjestelmän huoltosuhteen kytkemistä toisiinsa indeksitarkistussäännön avulla.

Uudistukset koskevat eläkejärjestelmien ja työmarkkinatilanteen vuorovaikutusta

Useassa jäsenvaltiossa on pyritty lisäämään avoimuutta ja kehittämään työnteon kannustimia, jotta voidaan parantaa eläkejärjestelmien ja työmarkkinatilanteen vuorovaikutusta. Itävallan hallitus pyrkii maksujen ja oikeuksien välisen yhteyden lujittamiseksi yhdenmukaistamaan kaikki eläkevakuutusjärjestelmät ja perustamaan yhtenäisen eläkejärjestelmän. Se harkitsee myös yksilöllisten eläketilien perustamista. Italiassa hallitus kaavailee julkisen eläkejärjestelmän maksuprosentin alentamista uusien työntekijöiden osalta. Kreikassa pyritään luomaan yhtenäinen sosiaaliturvajärjestelmä, jossa on yksi hallintoelin ja jossa on tarkoitus ottaa käyttöön yhtenäiset eläke-ehdot ja eläkkeiden laskutapa kaikille palkansaajille.

Ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen nostaminen edellyttää, että poistetaan varhaisen työmarkkinoilta poistumisen kannustimia ja tarjotaan kannustimia työelämässä pysymiseen. Itävallassa lakkautetaan vähitellen varhaiseläkejärjestelmiä. Ranskan ja Itävallan uudistuksissa on lujitettu taloudellisia kannustimia, jotta työntekijät pysyisivät työelämässä vielä eläkeoikeuden ansaittuaan. Ranskassa työnantajille on tarjottu kannustimia, jotta nämä palkkaisivat ikääntyneitä työntekijöitä ja jotta nämä eivät irtisanoisi heitä tai pakottaisi heitä eläkkeelle. Ranskan uudistuksessa helpotettiin eläkkeen ja täydentävien ansiotulojen yhdistämistä. Saksassa on esitetty lakisääteisen eläkeiän nostamista, ja Italian ja Portugalin hallitukset ovat ehdottaneet vanhuuseläkkeiden laskutapoja, joilla rangaistaan varhaiseläkkeelle siirtymisestä.

Uudistusten pitkän aikavälin vaikutusta on silti vielä analysoitava

Uudistusten pitkän aikavälin vaikutuksen, kuten rahoitusvaikutuksen, ratkaisee erityisesti siirtymäajan pituus. Siirtymäaikaa tarvitaan, jotta voidaan varmistaa saumaton mukautuminen ja ottaa huomioon eläkkeelle siirtymistä suunnittelevien perustellut odotukset. Haittana on, kuten Itävallan ja Ranskan uudistuksissa, että uudistusten myönteinen vaikutus näkyy täysimääräisenä julkisessa taloudessa ja työmarkkinatilanteessa vasta pitkän ajan kuluttua. Julkisten eläkejärjestelmien etuuksien supistaminen muuttaa tasapainoa eläkejärjestelmän eri pilarien välillä. Tältä osin on ratkaisevaa, onko otettu käyttöön asianmukainen vero- ja sääntelyjärjestelmä lisäeläkejärjestelmien kehittämiseksi ammatillisten lisäeläkejärjestelmien ja/tai kolmannen pilarin järjestelmien kautta, jotta kansalaisilla on vaihtoehtoisia keinoja eläketulojen säästämiseen. Italiassa, Saksassa ja Itävallassa on esitetty yksityisten, täysin rahastoivien järjestelmien perustamista tai kehittämistä. Ehdotettuja muutoksia on syytä analysoida perusteellisesti.

2.3.2 Sosiaalinen kestävyys: t