PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

Neuvosto valtuutti marraskuussa 2004 komission neuvottelemaan kumppanuutta ja yhteistyötä koskevista puitesopimuksista Thaimaan, Indonesian, Singaporen, Filippiinien, Malesian ja Brunein kanssa. Thaimaan kanssa tehtävä kumppanuutta ja yhteistyötä koskeva puitesopimus parafoitiin maaliskuussa 2013, mutta sen allekirjoittaminen jätettiin odottamaan sen jälkeen, kun armeija oli kaapannut maassa vallan vuonna 2014. Thaimaan poliittisen tilanteen normalisoitumisen myötä neuvosto katsoi lokakuussa 2019, että EU:n on tarkoituksenmukaista laajentaa yhteistyötään Thaimaan kanssa valmistautumalla kumppanuutta ja yhteistyötä koskevan puitesopimuksen oikea-aikaiseen allekirjoittamiseen. Sopimusneuvotteluja jatkettiin 13. heinäkuuta 2021, ja ne saatettiin päätökseen seitsemännen neuvottelukierroksen päätteeksi 11. kesäkuuta 2022.

Euroopan ulkosuhdehallinto ja komission yksiköt ovat olleet mukana neuvotteluprosessissa. Jäsenvaltioita on kuultu neuvottelujen kaikissa vaiheissa neuvoston asianomaisten työryhmien kokouksissa. Euroopan parlamentille on tiedotettu neuvottelujen tuloksesta.

Komissio katsoo, että neuvoston antamissa neuvotteluohjeissa asetetut tavoitteet on saavutettu ja että sopimusluonnos voidaan luovuttaa allekirjoitettavaksi ja lopullisesti tehtäväksi. Tämä ehdotus on oikeudellinen väline sopimuksen tekemistä varten.

2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

2.1.Sopimuksen tarkoitus ja sisältö

Kumppanuutta ja yhteistyötä koskeva puitesopimus on ensimmäinen EU:n ja Thaimaan välillä tehty kahdenvälinen sopimus. Se korvaa nykyisen oikeudellisen kehyksen, joka on Euroopan talousyhteisön ja Kaakkois-Aasian maiden liiton (ASEAN) jäsenten välinen yhteistyösopimus vuodelta 1980.

Kumppanuutta ja yhteistyötä koskevaan puitesopimukseen sisältyy EU:n ulkopolitiikan kannalta keskeisiä oikeudellisesti sitovia velvoitteita, muun muassa määräyksiä ihmisoikeuksista, asesulusta, terrorismin torjunnasta, Kansainvälisestä rikostuomioistuimesta, muuttoliikkeestä ja verotuksesta.

Kumppanuutta ja yhteistyötä koskeva puitesopimus laajentaa merkittävästi osapuolten mahdollisuuksia tehdä yhteistyötä useilla aloilla, kuten oikeus- ja sisäasioissa, sekä käydä vuoropuhelua talouden ja kaupan aloilla. Sopimuksella vahvistetaan yhteistyötä useilla politiikan aloilla, joita ovat muun muassa ihmisoikeudet, joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen, terrorismin, korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunta, kauppa, muuttoliike, ympäristö, energia, ilmastonmuutos, liikenne, tiede ja teknologia, työllisyys- ja sosiaaliasiat, koulutus, maatalous ja kulttuuri. Se sisältää myös määräyksiä EU:n taloudellisten etujen suojaamisesta.

Poliittisesta näkökulmasta Thaimaan kanssa tehtävä kumppanuutta ja yhteistyötä koskeva puitesopimus on merkittävä askel kohti EU:n aseman vahvistamista Kaakkois-Aasiassa demokratian ja ihmisoikeuksien kaltaisten yhteisten ja yleismaailmallisten arvojen pohjalta. Se helpottaa poliittisen, alueellisen ja kansainvälisen yhteistyön kehittämistä kahden samanmielisen kumppanin välillä. Kumppanuutta ja yhteistyötä koskevan puitesopimuksen täytäntöönpano tuo käytännön etuja molemmille osapuolille ja luo perustan EU:n laajempien poliittisten etujen ajamiselle.

Sopimuksella perustetaan sekakomitea, joka seuraa osapuolten kahdenvälisten suhteiden kehitystä. Sopimukseen sisältyy täytäntöön panematta jättämistä koskeva lauseke, jonka mukaan sopimuksen soveltaminen on mahdollista keskeyttää siinä tapauksessa, että sen olennaisia osia on rikottu.

2.2.Ehdotetun päätöksen oikeusperusta

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan iii alakohdassa määrätään, että neuvosto tekee Euroopan parlamentin hyväksynnän saatuaan päätöksen sellaisten sopimusten tekemisestä, joissa yhteistyömenettelyjä järjestämällä luodaan erityiset institutionaaliset rakenteet.

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 6 kohdan nojalla tehtävän päätöksen aineellinen oikeusperusta riippuu ensisijaisesti sopimuksen tavoitteesta ja sisällöstä. Jos EU:n toimen tarkastelusta ilmenee, että sillä on kaksi tarkoitusta tai että siinä on kahdenlaisia tekijöitä, ja jos toinen näistä on yksilöitävissä pääasialliseksi tai määrääväksi tarkoitukseksi tai tekijäksi, kun taas toinen on ainoastaan liitännäinen, on oikeuskäytännön mukaan käytettävä vain yhtä oikeudellista perustaa, toisin sanoen sitä, jota pääasiallinen tai määräävä tarkoitus tai tekijä edellyttää. Jos sen sijaan todetaan, että toimella on useampi samanaikainen tarkoitus tai siinä on useita tekijöitä, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden liitännäinen, jolloin on mahdollista soveltaa useita perussopimuksen määräyksiä, tällaista toimea annettaessa on poikkeuksellisesti käytettävä vastaavia eri oikeusperustoja (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2006, komissio v. parlamentti ja neuvosto, C-178/03, EU:C:2006:4, 42 ja 43 kohta; tuomio 11.6.2014, komissio v. neuvosto, C-377/12, EU:C:2014:1903, 34 kohta, tuomio 14.6.2016, parlamentti v. neuvosto, C-263/14, EU:C:2016:435, 44 kohta, ja tuomio 4.9.2018, komissio v. neuvosto (”Kazakstan”), C-244/17, ECLI:EU:C:2018:662, 40 kohta).

Sopimuksen pääasiallinen tarkoitus tai tekijä kuuluu kehitysyhteistyön alaan.

Näin ollen ehdotetun päätöksen oikeusperustana tulisi olla SEUT-sopimuksen 209 artikla yhdessä sen 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan ja 218 artiklan 8 kohdan kanssa.

2.3.Oikeudellinen luonne