[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 5.12.2006

KOM(2006) 768 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

neuvoston direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti (teollisuuden käyttämän nestekaasun verotus ja kivihiilen verotus)

1. Johdanto

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY[1], jäljempänä ’energiaverodirektiivi’ tai ’direktiivi’, 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto voi erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta (pyynnön esittäneille) jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön muitakin verovapautuksia tai -alennuksia kuin mainitun direktiivin säännöksissä ja erityisesti sen 5, 15 ja 17 artiklassa säädettyjä verovapautuksia ja -alennuksia.

Komissio tarkastelee tällaisia pyyntöjä, jonka jälkeen se joko tekee ehdotuksen neuvostolle tai ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi se ei ehdota toimenpiteen hyväksymistä.

Vuoden 2006 loppuun mennessä päättyviä energiaverodirektiivissä tarkoitettuja poikkeuksia koskevan uudelleentarkastelun yhteydessä Kreikka ja Liettua pyysivät lupaa poiketa energiaverodirektiivin eräistä säännöksistä tiettyjen energiatuotteiden osalta. Verotuksen ja tulliliiton pääosasto vastaanotti kyseiset kirjeet[2].

Tämän tiedonannon tarkoituksena on ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi komissio ei ehdota pyydettyjen lupien myöntämistä.

2. Tiivistelmä pyynnöistä

2.1. Kreikan esittämä pyyntö

Kreikka haluaisi soveltaa teollisuustarkoituksiin käytettävään nestekaasuun (LPG) alennettua verokantaa, jonka suuruus on 0,29 euroa 1 000 kilogrammalta nestekaasua. Voimassa oleva vähimmäisverokanta on (energiaverodirektiivin 8 artiklan mukaisesti) 41 euroa 1 000 kilogrammalta moottoripolttoaineena käytettävää nestekaasua.

Toimenpiteellä on Kreikan viranomaisten mukaan kaksi päätavoitetta. Ensiksikin sillä edistetään muihin kivennäisöljyihin verrattuna ympäristöystävällisemmän polttoaineen käyttöä toiseksi parhaana ja väliaikaisena ratkaisuna, koska Kreikan maakaasuverkon rakentamista ei ole vielä saatu päätökseen. Tässä yhteydessä Kreikan viranomaiset korostavat nestekaasun ympäristöetuja. Toimenpiteen toisena tavoitteena on lujittaa kotimaisten teollisuudenalojen kilpailukykyä.

Pyynnössä ei mainita, kuinka pitkäksi aikaa poikkeusta haetaan.

2.2. Liettuan esittämä pyyntö

Liettua haluaisi soveltaa poikkeusta energiaverodirektiivin yleisiin säännöksiin, erityisesti sen 2 artiklan 1 kohtaan, ja vapauttaa kivihiilen verosta. Toisin sanoen Liettua haluaisi lykätä kivihiilen verotuksen käyttöönottoa.

Liettuan viranomaisten mukaan toimenpiteen päätarkoituksena on jälleenrakentaa ja nykyaikaistaa varsinkin sellaisia maan syrjäisissä osissa sijaitsevia yrityksiä, jotka käyttävät kivihiiltä toiminnassaan. Liettuan viranomaisten mukaan asetetun tavoitteen saavuttaminen vaatii paljon aikaa, mistä syystä kivihiilen verotuksen käyttöönottoa on lykättävä. Tässä yhteydessä Liettuan viranomaiset korostavat, että toimenpiteellä pyritään edistämään maan syrjäisten alueiden talouskehitystä. Liettuan viranomaiset ovat lisäksi tähdentäneet, että öljyn ja kaasun hintojen kohotessa tarvitaan yhä enemmän edullisia energianlähteitä. Viranomaiset ovat myös viitanneet maan energianhuoltojärjestelmässä parhaillaan käynnissä oleviin muutoksiin, jotka johtuvat Ignalinan ydinvoimalan sulkemisesta.

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2009 asti.

3. Pyyntöjen tausta

Kivennäisöljyjen verotus, nestekaasun verotus mukaan luettuna, on ollut yhdenmukaistettu Euroopan unionissa vuodesta 1993[3]. Yhteisön lainsäädännössä vahvistetaan vähimmäisverotasot moottori- ja lämmityspolttoaineena käytettävälle nestekaasulle. Koska EU:n tiettyjen ammatti- ja teollisuusalojen kilpailukyvystä unionin ulkopuolisia maita vastaan on oltu huolestuneita, energiaverodirektiivin 8 artiklassa vahvistetaan energiatuotteiden käytölle moottoripolttoaineena teollisuus- ja ammattitarkoituksiin huomattavasti alhaisemmat vähimmäisverotasot. Näillä vähimmäisverotasoilla pyritään luomaan yrityksille sisämarkkinoilla tasavertaiset mahdollisuudet.

Tässä yhteydessä Kreikalle annettiin alunperin lupa soveltaa alennettuja verokantoja ja verovapautusta teollisuuden käyttöön tarkoitettuun nestekaasuun. Neuvosto jatkoi tämän luvan voimassaoloa viimeksi 31. joulukuuta 2006 asti, ja se sisällytettiin myöhemmin osaksi energiaverodirektiivin siirtymäjärjestelyjä.

Yhdenmukaistettujen valmisteverojen veropohjaa laajennettiin energiaverodirektiivillä sellaisiin muihin energiatuotteisiin kuin kivennäisöljyihin, jotka kilpailevat suoraan kivennäisöljyjen kanssa. Esimerkkinä tällaisista energiatuotteista mainittakoon kivihiili. Tarkoituksena oli poistaa kilpailun vääristymät kivennäisöljyjen ja sellaisten muiden suoraan kilpailevien energiatuotteiden väliltä, joille ei ollut määritetty verokantaa EU:n tasolla. Lisäksi toimenpiteellä haluttiin poistaa energiankuluttajiin eri jäsenvaltioissa kohdistuvat kilpailun vääristymät, jotka aiheutuivat siitä, että osassa jäsenvaltioita muita energiatuotteita kuin kivennäisöljyjä verotettiin, kun taas toisissa jäsenvaltioissa ne oli vapautettu verosta (ks. energiaverodirektiivin johdanto-osan 2 kappale).

Energiaverodirektiivissä myönnettiin erinäisiä (yleisiä tai maakohtaisia) siirtymäkausia, jotta jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus mukautua uuteen tilanteeseen ja jotta voitaisiin välttyä verollisiksi muuttuneiden tuotteiden äkillisiltä hintojen kohoamiselta. Ottaen huomioon Liettuan erityistilanne sille annettiin tässä yhteydessä lupa lykätä kivihiilen, koksin ja ruskohiilen verotusta 1. tammikuuta 2007 asti[4].

Komission kesäkuussa 2006 antama tiedonanto Neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III esitettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu [5], jäljempänä ’vuoden 2006 tiedonanto’ sisälsi yleiskatsauksen energiaverodirektiiviin jo sisältyvästä laajasta joustavuudesta, ja siinä esitettiin erityisesti perustelut useiden tuote- ja käyttäjäkohtaisten vaihtoehtojen käyttöönotolle. Komissio painotti erityisesti, että direktiivissä otetaan jo asianmukaisesti huomioon energiaverotuksesta kilpailukyvylle mahdollisesti aiheutuvat rasitteet. Komissio tähdensi lisäksi tiedonannossaan sitä, että kivihiilen verotus on direktiivissä asetettu keskeiseen asemaan.

4. Komission arvio

Komissio katsoo, että Kreikka ja Liettua ovat pyynnöissään esittäneet enimmäkseen näkökohtia, jotka on jo huomioitu itse direktiivissä. Tämä koskee erityisesti veropohjaa, vähimmäisverotasojen vahvistamista sekä verokantojen eriyttämistä tiettyjen tuotteiden ja käyttötarkoitusten huomioimiseksi. Eri perusteista säätäessään yhteisön lainsäätäjä, joka toimi EY:n perustamissopimuksen 93 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, arvioi vastaavanlaisia väitteitä ottaen huomioon energiaverodirektiivin 19 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetut tavoitteet ja edut, erityisesti sisämarkkinoihin liittyvät edut ja tasapuolinen kilpailu sekä yhteisön ympäristö- ja energiapolitiikka.

Yhteisön lainsäätäjä otti erityisesti asianmukaisesti huomioon kilpailunäkökohdat direktiiviä antaessaan. Niillä oli vaikutusta etenkin vähimmäisverotasojen vahvistamiseen tuote- ja käyttötarkoituskohtaisesti. Lisäksi direktiivissä säädetään jo useista vaihtoehdoista, joita jäsenvaltiot voivat hyödyntää direktiivin nojalla, kuten mahdollisuus eriyttää verokantoja entisestään eri tarkoituksiin, muun muassa kilpailunäkökohtien huomioimiseksi tietyissä tilanteissa. Vähimmäisverotasoja on noudatettava useimmissa tapauksissa, jotta yrityksille voidaan varmistaa tasavertaiset toimintamahdollisuudet sisämarkkinoilla. Vähimmäistasot alittavia verokantoja voidaan soveltaa yrityskäyttöön direktiivin 17 artiklan 2–4 kohdassa säädettyjä tiukkoja edellytyksiä noudattaen. Yksi edellytyksistä on tällöin se, että näille vähimmäisverokannoille asetetut ympäristötavoitteet on saavutettava tällöin muiden keinojen avulla.

Direktiivin 8 artiklan soveltamisalaan kuuluvat vähimmäisverotasot, jotka ovat alempia kuin 7 artiklan 1 kohdassa vahvistetut tasot, on nähtävä tässä valossa. Niinpä Kreikan esittämä viittaus tuotannonalojensa kilpailuasemaan ei ole direktiivin 19 artiklassa tarkoitettu erityinen politiikkaan liittyvä syy. Kreikan kilpailusyistä pyytämää rajoittamatonta poikkeusta ei tästä syystä voida hyväksyä.

Tässä yhteydessä ei ole myöskään aiheellista myöntää poikkeusta määräajaksi. Kreikalla on jo ollut tarpeeksi aikaa mukautua nestekaasun vähimmäisverotasoihin ottaen huomioon, että tiettyihin teollisuus- ja ammattitarkoituksiin käytettävän moottoripolttoaineen yhdenmukaistetut vähimmäisverotasot ovat olleet voimassa ja niitä on sovellettu kaikkiin jäsenvaltioihin vuodesta 1993. Kreikka ei ole tässä yhteydessä esittänyt yhtään näkökohtaa, joka olisi syytä ottaa huomioon energiaverodirektiivin 19 artiklan nojalla.

Komissio toteaa Kreikan esittämistä nestekaasuun liittyvistä ympäristönäkökohdista, että sen saamien tietojen mukaan maakaasuverkon laajentaminen on jo saatu osittain päätökseen erityisesti Kreikan teollistuneimmilla alueilla. Nestekaasun liian edullinen verokohtelu, erityisesti Kreikan ajama käytännössä täydellinen verovapaus, vähentäisi käyttäjien kiinnostusta siirtyä käyttämään maakaasua, joka on vähintäänkin yhtä ympäristöystävällinen energiatuote kuin nestekaasu. Tämä häiritsisi näiden kahden polttoaineen välistä kilpailusuhdetta, jonka neuvosto on vahvistanut energiaverodirektiivin 8 artiklan mukaisesti. Neuvosto määritteli tarkoituksellisesti kilpailusuhteen yhdessä muiden vastaavien suhteiden kanssa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Jäsenvaltion esittämä eriävä arvio ei ole energiaverodirektiivin 19 artiklassa tarkoitettu erityinen politiikkaan liittyvä syy.

Liettuan esittämää pyyntöä arvioitaessa on ensiksikin todettava, että energiaverodirektiivissä laajennettiin tarkoituksella yhdenmukaistetut valmisteverot koskemaan kivihiiltä (ks. edellä). Eri polttoaineiden välisen kilpailun lisäksi sitä perusteltiin ympäristönäkökohdilla, jotka huomioidaan energiaverodirektiivissä kunkin energiatuotteen ominaisuuksien perusteella. Direktiivin johdanto-osan 6 kappaleessa viitataan tässä yhteydessä nimenomaisesti EY:n perustamissopimuksen 6 artiklaan, jossa määrätään, että ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön muiden politiikkojen määrittelyyn ja toteuttamiseen. Lisäksi direktiivin johdanto-osan 7 kappaleessa viitataan yhteisön ratifioimaan Kioton pöytäkirjaan[6] ja muistutetaan, että energiatuotteiden ja sähkön verotus on yksi keino saavuttaa Kioton pöytäkirjan tavoitteet. Energiaverodirektiivin soveltamisalaan kuuluvista tärkeimmistä polttoaineluokista kivihiilestä aiheutuu korkeimmat hiilidioksidipäästöt.

Edellä esitetyn perusteella Liettuan esittämää pyyntöä ei voida hyväksyä, koska sen katsotaan perustuvan yleisiin kilpailunäkökohtiin. Energiaverodirektiivissä kivihiili sisällytetään tarkoituksellisesti kyseiseen järjestelyyn juuri kilpailusyistä, mutta siinä mahdollistetaan erilaiset mukautukset, joita on edellä tarkasteltu yksityiskohtaisesti. Tämän vuoksi mainittuja näkökohtia ei voida pitää energiaverodirektiivin 19 artiklassa tarkoitettuina erityisinä politiikkaan liittyvinä syinä.

Edellä todetun perusteella kivihiilen edullisempi verokohtelu ei olisi myöskään perusteltua ympäristösyistä, jotka on otettava huomioon 19 artiklan mukaisesti.

Edellä esitettyjä päätelmiä tukee vielä Liettuan esittämä väite siitä, että kivihiili kärsii vähemmän energiahintojen kohoamisesta kuin muut ympäristöystävällisemmät polttoaineet kuten maakaasu.

Lisäksi on aiheellista tarkastella tiettyjä muita Liettuan esittämiä näkökohtia.

Liettuan pyynnön perusteena voidaan myös pitää halua pidentää kivihiilen verovapautusta siirtymävaiheen toimenpiteenä.

Tässä yhteydessä on korostettava sitä, että Liettualle myönnettiin poikkeus vapauttaa kivihiili, koksi ja ruskohiili verosta 1. tammikuuta 2007 asti[7]. Lupa vastasi täysin Liettuan ennen EU:hun liittymistään esittämää pyyntöä, kun liittyville valtioille myönnettiin uuden direktiivin täytäntöönpanoa koskevia siirtymäkausia[8]. Siirtymäkausien tarkoituksena oli antaa asianomaisille jäsenvaltioille mahdollisuus sopeutua direktiivillä käyttöön otettuihin uusiin vaatimuksiin. Tässä yhteydessä neuvosto on todennut, että direktiivillä 2003/96/EY vahvistetut vähimmäisverokannat voivat aiheuttaa vakavia taloudellisia ja sosiaalisia vaikeuksia, mistä syystä siirtymäkaudet ovat tarpeen (direktiivin 2004/74/EY johdanto-osan 2 ja 3 kappale).

Direktiivin 2004/74/EY nojalla Liettuan pyynnön mukaisesti myönnetyissä siirtymäkausissa otettiin erityisesti huomioon Liettuan nyt tarkasteltavana olevassa pyynnössä esittämä näkökohta. Se koskee siirtymäkautta, joka on välttämätön Liettuan energiasektorille Ignalinan ydinvoimalan käytöstä poistamisen vuoksi. Liettua pyysikin ja sille myönnettiin poikkeus, jonka mukaisesti se voi vapauttaa maakaasun ja sähkön verosta 1. tammikuuta 2010 asti Ignalinan ydinvoimalan käytöstäpoistoa koskevan ohjelman mukaisesti.

Koska nämä kaikki näkökohdat on jo huomioitu asianmukaisesti direktiivissä 2004/74/EY, komissio ei kykene yksilöimään yhtään erityistä politiikkaan liittyvää syytä tässä asiayhteydessä.

Komissio ei voi myöskään hyväksyä Liettuan esittämää aluepolitiikkaan liittyvää perustelua.

Komissio toteaa, että vuosiksi 2004–2006 myönnetyn poikkeuksen tavoitteena ei koskaan ollut edistää yritysten jälleenrakennusta ja nykyaikaistamista maan syrjäisillä alueilla. Tämän vuoksi poikkeuksen ”voimassaolon jatkaminen” ei ole mahdollista kyseisin perustein.

Kyseistä tavoitetta ei voida myöskään hyväksyä asianmukaiseksi erityiseksi politiikkaan liittyväksi syyksi, jonka perusteella lupa voitaisiin myöntää energiaverodirektiivin 19 artiklan mukaisesti. Sen lisäksi, että aiottua edullista verokohtelua ei ole edes rajattu koskemaan tiettyjä alueita, kivihiilen verovapautus ei vaikuta oikeasuhteiselta toimenpiteeltä kyseistä politiikkaa koskevan tavoitteen saavuttamiseksi. Vastoin tiettyihin toimintoihin myönnettävää asianmukaista suoraa tukea[9] kivihiilen verovapautusta ei kohdistettaisi erilaisista tilanteista johtuviin asianomaisiin tarpeisiin, vaan se koskisi kaikkea kivihiilen kulutusta käyttötarkoitusta erittelemättä ja haittaisi tarpeettomasti yhtä kyseisen verotuksen keskeisistä tavoitteista, joka on kannustimien käyttöönotto energiatehokkuuden parantamiseksi ja sen myötä ympäristönsuojelun edistämiseksi. Komissio haluaa lisäksi muistuttaa, että energiaverodirektiiviin sisältyy säännöksiä, joiden nojalla on mahdollisuus tehdä tiettyjä veromyönnytyksiä, kunhan asetetut ympäristötavoitteet saavutetaan (ks. erityisesti direktiivin 17 artiklan 2–4 kohta).

5. Päätelmät

Komissio katsoo edellä esitettyjen näkökohtien perusteella, että lupia ei voida myöntää esitettyjen politiikkaan liittyvien syiden perusteella, koska ne johtaisivat energiaverodirektiivin tiettyjä keskeisiä säännöksiä koskeviin poikkeuksiin. Ottaen huomioon energiaverodirektiivin säännökset ja siinä säädetyt useat vaihtoehdot, pyyntöjen tueksi esitettyjä kilpailunäkökohtia ei voida pitää direktiivin 19 artiklassa tarkoitettuina erityisinä politiikkaan liittyvinä syinä. Tietyt pyynnöissä mainituista näkökohdista ovat ristiriidassa direktiivin säännöksissä, kuten sen 19 artiklassa mainittujen tavoitteiden ja etujen kanssa. Kivihiilelle myönnettävä verovapaus ei olisi oikeassa suhteessa Liettuan esittämien jälleenrakennus- ja nykyaikaistamistavoitteiden kanssa.

Myöskään ei ole olemassa syitä, joilla lupia voitaisiin perustella 19 artiklan mukaisina siirtymäkauden toimenpiteinä.

Edellä esitetyn vuoksi komissio ei ehdota lupien myöntämistä .

[1] Neuvoston direktiivi 2003/96/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2003, energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51), direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiiveillä 2004/74/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 87) ja 2004/75/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 100).

[2] Kreikan kirje vastaanotettiin 13. lokakuuta 2006 ja Liettuan kirje 29. syyskuuta 2006.

[3] Neuvoston direktiivi 92/81/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta (EYVL L 316, 31.10.1992). Tämä direktiivi ja kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/82/EY kumottiin 31. joulukuuta 2003 alkaen neuvoston direktiivillä 2003/96/EY.

[4] Ks. neuvoston direktiivi 2004/74/EY, 29.4.2004, EUVL L 157, s. 87.

[5] Neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III esitettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu , KOM(2006) 342, 30.6.2006.

[6] Neuvoston päätös 94/69/EY, tehty 15 päivänä joulukuuta 1993, ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen tekemisestä (EYVL L 33, 7.2.1994, s. 11).

[7] Neuvoston direktiivi 2004/74/EY direktiivin 2003/96/EY muuttamisesta tiettyjen jäsenvaltioiden mahdollisuuden osalta soveltaa väliaikaisia verovapautuksia tai veronalennuksia energiatuotteisiin ja sähköön (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 87).

[8] Ehdotus : neuvoston direktiivi direktiivin 2003/96/EY muuttamisesta ottaen huomioon tiettyjen jäsenvaltioiden mahdollisuuden soveltaa väliaikaisia verovapautuksia tai veronalennuksia energiatuotteisiin ja sähköön , KOM(2004) 42, 28.1.2004.

[9] Avustus, johon luonnollisestikin sovelletaan valtiontukisääntöjä.