Komission tiedonanto - Sosiaalinen kehitys: tulevaisuuden näkymät ja haasteet /* KOM/2000/0082 lopull. */





KOMISSION TIEDONANTO - SOSIAALINEN KEHITYS: TULEVAISUUDEN NÄKYMÄT JA HAASTEET KOMISSION TIEDONANTO SOSIAALINEN KEHITYS: TULEVAISUUDEN NÄKYMÄT JA HAASTEET SISÄLLYSLUETTELO 1 Johdanto 2 Keskeiset sosiaaliset suuntaukset 2.1 Mitkä ovat tärkeimmät kehityssuuntaukset- 2.2 Kotitalouksien rakenne muuttuu huomattavasti 2.3 Naisten osallistuminen ansiotyöhön lisääntyy edelleen 2.4 ...mutta jäljelle jää eriarvoisuutta 2.5 Lisääntyvä osallistuminen yhteiskunnalliseen toimintaan 3 Nykypäivän elinolot 3.1 Käytettävissä olevat tulot: palkkatulot ovat edelleen pääasiallinen tulolähde 3.2 Tuloerot ovat kasvaneet useimmissa jäsenvaltioissa 3.3 Sosiaaliturvan avulla vähennetään eriarvoisuutta 3.4 Eriarvoisuus on myös alueellista 3.5 Koulutus: kaikkien tie kohti parempia elinoloja 3.6 Parempi koulutus vähentää yleensä työttömyysriskiä 3.7 ... ja nostaa ansiotasoa 3.8 Nuorempi sukupolvi on paremmin koulutettu 4 Tulevaisuuden sosiaalisten tarpeiden tyydyttäminen 4.1 Ikääntyneiden työntekijöiden vähenevä osallistuminen ja työllisyyden tulevaisuus 4.2 Henkilöresurssit: tiedolle rakentuvan yhteiskunnan kulmakivi 4.3 Sukupolvien väliset suhteet ja ikääntymisen haaste 4.4 Hoitotarpeesta huolehtiminen 4.5 Sukupuolten väliseen tasapainoon pyrkiminen vaativissa tehtävissä 5 Päätelmät 1 Johdanto Uuden vuosituhannen alussa yhtenäinen eurooppalainen yhteiskunta tunnustetaan yhä tärkeämmäksi kilpailukyvyn ja kasvun edellytykseksi. Tämä tiedonanto perustuu raporttiin, jossa luodaan katsaus sosiaaliseen tilanteeseen Euroopan unionissa vuonna 2000 (The Social Situation in the European Union 2000). Tiedonannossa esitetään tärkeimmät yhteiskunnalliset suuntaukset Euroopassa. Tavoitteena on yksilöidä huomispäivän yhteiskunnallisista tarpeista nousevat politiikan kysymykset. Joidenkin sosiaalisten kehityssuuntausten vauhti on viime vuosina ollut huomattavaa, ja tämä jatkuu todennäköisesti tulevina vuosina. Väestönmuutokset ja sosiaaliset suuntaukset, globalisaatio, tiedon ja viestinnän vallankumous sekä siitä seuraava uusi talous luovat uusia haasteita mutta myös uusia mahdollisuuksia. Teknologian kehitys, koulutus ja sosiaalinen osallisuus ovat taloudellisen tehokkuuden ja korkeamman hyvinvoinnin avaintekijöitä. Euroopan on varmistettava yhteiskuntamallinsa joustavuus ja vahvuus, jotta näihin uusiin haasteisiin voidaan vastata tehokkaasti ja samalla päästä lähemmäs paremman kilpailukyvyn ja sosiaalisen osallisuuden tavoitteita. Taloudellista ja sosiaalista kehitystä voidaan tarkastella kolmen keskeisen politiikan alueen puitteissa. Näitä ovat kasvava taloudellinen keskinäinen riippuvuus, sitoutuminen ja yhteistyö työllisyyden kehittämiseksi sekä jatkuva työ sosiaalisen edistyksen hyväksi Euroopan unionissa. Nämä kolme tekijää liittyvät toisiinsa kiinteästi, eikä niitä voida pitää erillisinä tavoitteina. Tämä asettaa sekä unionille että jäsenvaltioille kolme toisiinsa liittyvää politiikan tavoitetta seuraavaksi vuosikymmeneksi ja siitä eteenpäin. Nämä ovat dynaaminen eurooppalainen talous, tuottelias työvoima ja toimiva sosiaalinen ympäristö, joka ei sulje ketään ulkopuolelleen. Lissabonissa pidettävä ylimääräinen huippukokous "Työllisyys, talousuudistus ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus - kohti innovaation ja tiedon Eurooppaa" merkitsee tilaisuutta löytää näiden ulottuvuuksien väliset yhteydet siirryttäessä kohti yhtenäistä eurooppalaista yhteiskuntaa, jossa työpaikat ovat laadukkaita ja taloudellinen kasvu kestävää. 2 Keskeiset sosiaaliset suuntaukset Euroopan väestörakenne muuttuu. Ikä- ja sukupuolirakenteen tasapainon muuttuminen ja sen vaikutus eri sukupolviin heijastuu myös ihmisten käyttäytymiseen. Joissakin tapauksissa muutokset tapahtuvat niin nopeasti, että ne voivat vaikuttaa merkittävästi uusien sosiaalisten tarpeiden syntymiseen ja sosiaalipalveluiden tarjontaan. Euroopan talouskasvun ja maailmanlaajuisen kilpailukyvyn varmistamiseksi tulevaisuudessa on yhä tärkeämpää ottaa huomioon yhteiskunnallisten muutosten vaikutus politiikan kokonaispuitteisiin. 2.1 Mitkä ovat tärkeimmät kehityssuuntaukset- Euroopan väestö ikääntyy. Kahden suuren väestönmuutoksen seurauksena Euroopan väestörakenteen tasapaino muuttuu nopeasti. Useimmissa EU:n jäsenvaltioissa sekä syntyvyys- että kuolleisuusluvut laskevat: lapsia syntyy vähemmän ja ihmiset elävät pitempään ja parempikuntoisina. Seurauksena on väestön ikääntyminen, yleinen suuntaus, jota sodanjälkeinen syntyvyyden lisäys vauhditti. Suuntaus jatkuu useita vuosikymmeniä. >VIITTAUS KAAVIOON> Muutamia tärkeitä lukuja: EU:ssa syntyneiden lasten lukumäärä laski vuonna 1998 noin neljään miljoonaan - uuteen sodanjälkeiseen aallonpohjaan. Kokonaissyntyvyys EU:ssa onkin laskenut 2,59:stä vuonna 1960 1,45:een vuonna 1998 ja on nyt maailman alhaisimpia. Samaan aikaan ikäihmisten (vähintään 65-vuotiaiden) osuus väestöstä on noussut 11 prosentista 16 prosenttiin. Kaikki merkit viittaavat siihen, että tämä suuntaus jatkuu pitkälle 2000-luvulle. Kymmenen vuoden kuluttua vanhoja ihmisiä on kaksinkertainen määrä (69 miljoonaa) verrattuna vuoteen 1960 (34 miljoonaa). Väestönkasvu on vähitellen hidastunut EU:ssa viimeksi kuluneiden 35 vuoden aikana. Vuonna 1998 bruttoväestönkasvu oli 2 promillea verrattuna 1960-luvun vuosittaiseen suunnilleen kahdeksan promillen keskiarvoon. Samaan aikaan luonnollinen väestönkasvuvauhti (kun syntyneistä vähennetään kuolleet) laski tasaisesti melkein 8 promillesta 0,8 promilleen vuonna 1998. 1980-luvun puolivälistä lähtien kansainvälinen muuttoliike on nopeasti muuttunut tärkeäksi väestönkasvua aiheuttavaksi tekijäksi, vaikka sen osuus on vähentynyt viimeksi kuluneiden neljän vuoden aikana. Sen osuus oli lähes 75 prosenttia vuonna 1995 - sodanjälkeinen huippu - ja laski jonkin verran eli 62 prosenttiin vuonna 1998. Ilman positiivista nettomuuttoa Kreikan, Italian ja Ruotsin väkiluku laskisi. 2.2 Kotitalouksien rakenne muuttuu huomattavasti Kotitalouksien tyypit sekä perheen koko ja rakenne ovat myös muuttuneet huomattavasti. Naimisiin mennään harvemmin ja myöhemmin. Lisäksi lapsia hankitaan iäkkäämpinä. Avioeroja on enemmän kuin aiemmin. Syntyvyyden alhaiseen tasoon yhdistettynä nämä muutokset merkitsevät siirtymistä perinteisestä perhemallista aviopuolisoineen ja lapsineen kohti pienikokoisempia ja useammin muuttuvia kotitalouksien muotoja, esimerkiksi lapsettomia pareja tai yhden henkilön talouksia ja yksinhuoltajaperheitä. Elinajanodotteen kasvaessa ei ole kuitenkaan epätavallista, että kolme tai neljä sukupolvea on elossa samanaikaisesti, ja väestön ikääntyessä tämä yleistyy entisestään. Perherakenteen sisällä nainen yleensä huolehtii vanhuksista näiden tarvitessa hoitoa. Tulevaisuudessa tämä rasite todennäköisesti kasvaa, sillä perhekoon pienentyessä vastuunjakajia on vähemmän. Tämä saattaa lisätä ulkopuolisen sosiaalisen tuen tarvetta. 2.3 Naisten osallistuminen ansiotyöhön lisääntyy edelleen Tärkeä käyttäytymissuuntaus on ollut naisten muuttuva rooli talous- ja yhteiskuntaelämässä. Viime vuosikymmeninä miesten ja naisten koulutuksen ja työllisyyden mallit ovat lähentyneet. Useammat naiset ovat ryhtyneet ansiotyöhön, mikä takaa heille yksilöllisempiä sosiaalisia oikeuksia. Seuraavassa kuviossa esitetään naisten osuuden kasvu työelämässä vuosina 1987 ja 1998. >VIITTAUS KAAVIOON> Naisten osallistuminen työelämään lisääntyy Euroopassa todennäköisesti edelleen. Naisilla on kuitenkin edelleen erityisongelmia työmarkkinoille pääsyssä miesten kanssa samanlaisin ehdoin, uralla etenemisessä, ansiokehityksessä sekä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisessa. Vaikka työpaikkojen nettolisäys viime vuosikymmenellä on käytännöllisesti katsoen koitunut kokonaan naisten hyväksi, työpaikkojen lisäys ei ole vastannut työelämään haluavien naisten määrän kasvua. Niinpä naisten työllistymistä osoittavat luvut ovat jatkuvasti alhaisempia kuin miesten. Lisäksi kolmasosa naisista EU:ssa työskentelee osa-aikaisesti, mutta miehistä vain 6%. 2.4 ...mutta jäljelle jää eriarvoisuutta Huolimatta edistyksestä viimeksi kuluneiden 20 vuoden aikana palkkaerot ovat edelleenkin huomattavia etenkin vaativammissa työtehtävissä. Vuonna 1995 naisten bruttotulot kuukaudessa olivat keskimäärin 26% alhaisemmat kuin miesten. Erot olivat pienimmät Belgiassa, Tanskassa, Saksan itäisissä osavaltioissa, Luxemburgissa ja Ruotsissa. Useimmiten nämä tuloerot selittyvät sillä, että naisia on keskimääräistä enemmän matalapalkka-aloilla. Lisäksi ansiotason eriarvoisuus iän mukaan tarkasteltuna osoittaa, että palkkaerot miesten ja naisten välillä kasvavat nopeasti iän myötä. Tämä johtuu pääasiassa iäkkäämpien naisten ammattirakenteesta, joka on keskimääräistä enemmän keskittynyt alempipalkkaisiin toimihenkilötehtäviin. 2.5 Lisääntyvä osallistuminen yhteiskunnalliseen toimintaan Vapaaehtoistyö on yksi sosiaalisen osallistumisen ja paikallisyhteisöön, ryhmään tai organisaatioon sitoutumisen muoto. Vaikka on vaikeaa osoittaa vapaaehtoistyön ja vapaaehtoisen toiminnan todellista laajuutta jäsenvaltioissa, saatavissa olevat tiedot viittaavat siihen, että tällaista toimintaa on paljon ja sen osuus on kasvamassa. Yli 20 000 henkilöä eri puolilla Eurooppaa koskeneessa tutkimuksessa todettiin, että neljäsosa eurooppalaisista osallistuu palkattomaan hyväntekeväisyystyöhön ja toimii vapaaehtoisryhmissä. Suosituimmat vapaaehtoistyön muodot liittyvät urheiluun ja virkistystoimintaan, uskonnollisiin ryhmiin, koulutukseen ja kulttuuriin, sosiaalipalveluihin ja nuorisotyöhön. Vapaaehtoistyötä tekevät eivät ole tyypillisintä väestöä: he ovat yleensä keski-ikäisiä ja hyvin koulutettuja. He ovat myös yhteiskunnallisesti sangen tiedostavia. Tutkimuksissa on todettu, että he voivat henkisesti huomattavasti paremmin kuin väestö keskimäärin. 3 Nykypäivän elinolot Edellä kuvatut suuntaukset vaikuttavat merkittävästi eurooppalaisten elinoloihin. Yleisiä elinoloja voidaan tutkia monien muuttujien avulla. Tässä jaksossa tarkastellaan joitakin keskeisiä näkökohtia, joita on tutkittu sosiaalista tilannetta Euroopan unionissa vuonna 2000 käsittelevässä raportissa (The Social Situation in the EU, 2000), nimittäin työtä, tulotasoja ja koulutusta. 3.1 Käytettävissä olevat tulot: palkkatulot ovat edelleen pääasiallinen tulolähde Keskimäärin 70% käytettävissä olevista tuloista on työtuloja (palkkatyöstä tai itsenäisestä ammatinharjoittamisesta). Tulonjaossa suurin vaara alhaisten tulojen varaan jäämisestä on yksinhuoltajilla, suurperheillä, yksin elävillä (etenkin naisilla) ja työttömillä. 3.2 Tuloerot ovat kasvaneet useimmissa jäsenvaltioissa Tuloerot kasvoivat useimmissa jäsenvaltioissa vuosien 1980-1995 välisenä aikana oltuaan sitä ennen muutaman vuosikymmenen ajan alhaisia; viime aikoina eriarvoisuus ei ole kuitenkaan lisääntynyt kaikkialla. Tuloerot liittyvät kiinteästi sosiaalisen syrjäytymisen vaaraan ja huonompiin elinoloihin. Jos tuloerot kasvavat ennusteiden mukaisesti, alhaisten tulojen varassa eläviä ryhmiä, esimerkiksi vanhuksia ja yksinhuoltajaperheitä, on myös enemmän. Nämä ryhmät ovat turvattomia, sairastelevat yleensä enemmän ja saavat heikommin terveydenhuoltopalveluja. Tämä saattaa lisätä sosiaaliturvajärjestelmiin kohdistuvia paineita. 3.3 Sosiaaliturvan avulla vähennetään eriarvoisuutta Sosiaaliturvamenot olivat vuonna 1996 28,7 % yhteisön kansantuotteesta, vastaava luku vuonna 1990 oli 25,4%. Suurin osa tästä kuluu eläkkeisiin ja terveydenhuoltoon. Määrät olivat korkeimpia kolmessa pohjoisessa jäsenvaltiossa (32-35%), ja alhaisimmat Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa ja Portugalissa (19-23%). Huolimatta näistä eroavuuksista eri maiden sosiaaliturvamenot ovat samanlaistumassa, koska vähiten sosiaaliturvaan panostaneiden maiden menot ovat viime vuosina nousseet eniten. Sosiaalietuudet eläkkeitä lukuun ottamatta vähentävät köyhäksi luokiteltujen määrää kaikissa jäsenvaltioissa, vaikkakin varsin eriasteisesti. Väheneminen on alhaisinta Kreikassa, Italiassa ja Portugalissa: 7-15%. Kaikissa muissa se on vähintään 25% ja Tanskassa ja Alankomaissa noin 60% - näissä kahdessa maassa köyhyysaste on alhaisin sosiaalisten tulonsiirtojen jälkeen. Vertailukelpoisiksi tehdyistä tulotiedoista ilmenee, että Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on huomattavan paljon alhaisten tulojen varassa eläviä sekä ennen sosiaalisia tulonsiirtoja että niiden jälkeen. Tosin Portugalissa niiden osuus on suurin, jotka ovat köyhiä tulonsiirroista huolimatta. Koska Italiassa on alhaisin köyhyysaste ennen tulonsiirtoja, köyhäksi luokiteltavien osuus on lähellä EU:n keskiarvoa huolimatta tulonsiirtojen vähäisestä vaikutuksesta. Sosiaaliturvajärjestelmillä on tärkeä tehtävä Euroopan unionissa, yksilöiden ja perheiden elämässä sekä yhteiskunnallisen ja taloudellisen kehityksen tukemisessa. Tulevaisuudessakin tulonjakoa tasataan merkittävästi niiden avulla. >VIITTAUS KAAVIOON> 3.4 Eriarvoisuus on myös alueellista Käytettävissä olevista tiedoista ilmenee, että väestön ja talouden muutokset vaikuttavat EU:n eri alueisiin eri tavoin. Tämä sosioekonominen epäsuhta eriyttää alueellista ympäristöä entistä enemmän. Väestöön ja talouteen liittyvien piirteiden alueellisen monimuotoisuuden vuoksi on korostetummin otettava huomioon alueellinen ulottuvuus sosioekonomisessa politiikassa. 3.5 Koulutus: kaikkien tie kohti parempia elinoloja Koulutus vaikuttaa merkittävästi yleisiin elinoloihin, erityisesti työllistymismahdollisuuksien ja tulotasojen kautta. Korkeampi koulutustaso liittyy kiinteästi parempiin elinoloihin. 3.6 Parempi koulutus vähentää yleensä työttömyysriskiä Yleensä korkeampi koulutuspohja näyttää vähentävän, vaikkakin eriasteisesti, työttömyysriskiä kaikissa jäsenvaltioissa. Vuonna 1997 EU:n jäsenvaltioiden työttömyysaste oli korkeakoulututkinnon suorittaneilla 6%, enintään toisen asteen koulutuksen suorittaneilla 10% ja oppivelvollisuuskouluun opiskelunsa päättäneillä 14%. >VIITTAUS KAAVIOON> 3.7 ... ja nostaa ansiotasoa Paremmin koulutetuilla on paremmat ansiomahdollisuudet. Kaikissa jäsenvaltioissa kokopäivätyötä tekevät korkeakoulututkinnon suorittaneet ansaitsevat keskimäärin enemmän kuin toisen asteen koulutuksen suorittaneet. Ero on yli 50% Saksassa, Ranskassa ja Itävallassa sekä 100% Portugalissa. Ansiotason ero toisen asteen koulutuksen ja peruskoulun suorittaneiden välillä oli pienempi (10-20%) useimmissa maissa ja tuskin havaittava Kreikassa, Ranskassa, Irlannissa ja Suomessa. 3.8 Nuorempi sukupolvi on paremmin koulutettu Ansiotaso on kohonnut merkittävästi viimeksi kuluneiden 30 vuoden aikana. Jos verrataan nyt valmistuvia aiempiin ikäluokkiin, suuntaukset nähdään pitemmällä aikavälillä. Vuonna 1997 59% 55-64 -vuotiaista EU:n jäsenvaltioissa oli suorittanut ainoastaan perusasteen koulun. Tämä luku on pudonnut 32 prosenttiin 25-34 -vuotiaiden ikäryhmässä. Parannuksen syynä on oppivelvollisuuden pidentäminen, koulujen ainevalikoiman monipuolistuminen ja viime aikoina elinikäisen oppimisen edistäminen. Yhteiskunnan joidenkin ryhmien on kuitenkin edelleen vaikeaa saada asianmukaisia koulutuspalveluja, esimerkiksi nuorten, vähätuloisten lapsiperheiden, vammaisten ja maahanmuuttajien. Nämä ryhmät joutuvat usein elämään vaatimattomammin, ja ne ovat viime kädessä suuremmassa syrjäytymisvaarassa. Euroopan siirtyessä tietoyhteiskuntaan nämä tiettyjen yhteiskunnan ryhmien erityistarpeet saattavat vielä korostua. 4 Tulevaisuuden sosiaalisten tarpeiden tyydyttäminen Tässä jaksossa tarkastellaan, millaista sosiaaliturvan tarvetta edellisissä jaksoissa kuvatut suuntaukset pääasiassa aiheuttavat. 4.1 Ikääntyneiden työntekijöiden vähenevä osallistuminen ja työllisyyden tulevaisuus Vuosien 1986 ja 1997 välisenä aikana 55-64 -vuotiaiden työssäkäyvien miesten osuus väheni yli kuusi prosenttiyksikköä. Naisten osuus sitä vastoin nousi jonkin verran eli neljä prosenttiyksikköä, tosin alemmalta tasolta. Tulevaisuuden väestönmuutokset vaikuttavat väestön rakenteeseen ja määrään, mikä voisi puolestaan edelleen lisätä huollettavien vanhusten osuutta ja sosiaalikuluja. Jos eläkkeelle siirtyminen tapahtuu EU:ssa edelleen yhtä varhain kuin nykyään, työväestön ikääntyessä työvoimasta tulee pulaa ja vanhustenhuollon kuormittavuus korostuu huomattavasti. Pääsyynä tietyn iän ohittaneiden miesten alhaisempiin työssäkäyntilukuihin on teollisuuden rakennemuutos. Eurobarometritutkimus osoittikin, että ainakin 40 prosenttia varhaiseläkkeelle jääneistä katsoi joutuneensa poistumaan työmarkkinoilta suureksi osaksi vastoin omaa tahtoaan ja olisi halunnut jatkaa työntekoa jossain määrin. Yhä useammat hyväkuntoiset 55-60 -vuotiaat haluaisivat jatkaa työntekoaan jossain muodossa tai olla mukana toiminnassa lopetettuaan virallisesti ammatissaan työskentelyn. Yhä suuremmasta aktiivisten ikäihmisten määrästä huolehtiminen vaatii panostamista heidän taitoihinsa ja motivaatioonsa. Ikääntyneet henkilöt voisivat toimia edelleen aktiivisina tai jopa aktivoitua toimimaan tehtävissä, jotka liittyvät yleishyödylliseen työhön paikallistasolla tai palvelualan yrityksiin. Tällaisissa tehtävissä ikäihmisen toimintakyky säilyy ja eläkkeelle siirtyminen tapahtuu asteittain. 4.2 Henkilöresurssit: tiedolle rakentuvan yhteiskunnan kulmakivi Tiedolle rakentuvassa yhteiskunnassa edellytetään, että koulutusjärjestelmät koko unionin alueella vastaavat nopeasti muuttuvan ympäristön kehittyviä tarpeita, niin että yhteiskunnan kaikki ryhmät varmasti pääsevät osallisiksi koulutuksesta. Vaikka koulutustasoa on viime vuosikymmeninä pystytty huomattavasti parantamaan, jotkin yhteiskunnan ryhmät ovat vaarassa jäädä heikosti koulutetuiksi. Esimerkiksi 22 prosenttia 18-24-vuotiaista päättää koulunkäynnin peruskouluun. Tämän ryhmän riski jäädä työttömäksi ja syrjäytyä sosiaalisesti on sosiaalipolitiikan suurimpia huolenaiheita. Nuorten lisäksi muut heikommassa asemassa olevat ryhmät, esimerkiksi köyhät perheet, joissa on pieniä lapsia, vammaiset, maahanmuuttajat ja muut vähemmistöryhmät ovat samanlaisessa vaarassa. Nämä väestöryhmät tarvitsevat sellaista monitasoista tukea, jota virallinen koulutusjärjestelmä harvoin antaa. Ensinnäkin nämä ryhmät tarvitsevat tilaisuutta oppia työpaikalla tarvittavia sosiaalisia taitoja, esimerkiksi viestintätaitoja, ryhmätyöskentelyä, johtamistaitoa ja vastuullisuutta. Toiseksi tarvitaan käytännön tietoja kiinnostavista ja soveltuvista uramahdollisuuksista. Monet näihin ryhmiin kuuluvat sanovat sopivan uran valinnan olevan itse asiassa kaikkein vaikeinta ja asioiden yleensä selkiytyvän päätöksen tekemisen jälkeen. Kolmanneksi on vältettävä joutumista kehään, jossa työtä ei saada työkokemuksen puuttuessa, ja siksi on erittäin tärkeää, että nämä ryhmät saavat tuntumaa oikeaan työpaikkaan joutuessaan tekemisiin erilaisten töiden ja tehtävien kanssa. Lisäksi yhä useammilla työntekijöillä (ikääntyneillä työntekijöillä, pääasiassa suoritustason työntekijöillä, itsenäisinä ammatinharjoittajina työskentelevillä, määräaikaista ja osa-aikatyötä tekevillä) on lisääntyviä vaikeuksia, koska he eivät kuulu nykyisten ammatillisten koulutusjärjestelmien tavanomaisiin kohderyhmiin. Tulevat elinikäisen oppimisen strategiat olisi paremmin kehitettävä vastaamaan näitä uusia tarpeita. 4.3 Sukupolvien väliset suhteet ja ikääntymisen haaste Vuodesta 1995 hoitotarve lisääntyy jälleen väestön ikääntyessä. Vuoteen 2010 mennessä vanhuksia on kaksi kertaa enemmän (69 miljoonaa) kuin vuonna 1960 (34 miljoonaa). Jopa ensi vuosikymmenellä 65-vuotiaiden ja sitä vanhempien määrä kasvaa noin 13% EU:n jäsenvaltioissa. Saksassa kasvu on todennäköisesti nopeinta (24%). Yli 80-vuotiaiden määrä lisääntyy vieläkin selvemmin. Seuraavan vuosikymmenen aikana 'hyvin vanhojen' määrä kohoaa 36%. Lisäyksen oletetaan olevan suurinta Belgiassa, Kreikassa, Ranskassa, Italiassa ja Luxemburgissa (noin 50%). >VIITTAUS KAAVIOON> Vaikka tarkat tiedot pitkäaikaishoidettavista vanhuksista puuttuvat, Euroopan komissio arvioi vanhusten pitkäaikaishoitoa koskevassa raportissaan vuonna 1998, että jopa 5% 65-vuotiaista ja sitä vanhemmista on suoraan riippuvaisia jatkuvasta sosiaalihuollosta ja noin 15% osittain. Riippuvaisuus lisääntyy jyrkästi iän myötä: 10% 75-vuotiaista ja sitä vanhemmista on suoraan ja noin 25% osittain riippuvaisia jatkuvasta sosiaalihuollosta. 4.4 Hoitotarpeesta huolehtiminen Vanhusten riippuvuus hoidosta ja pitemmät taloudellisen riippuvuuden kaudet sekä nuorilla että vanhoilla lisäävät työikäisten paineita. Tämä puolestaan saa kysymään, missä kulkee julkisen ja yksityisen vastuun raja. Pohdinnassa keskitytään suureksi osaksi siihen, miten lievennetään sukupolvien välisten suhteiden kuormitusta ja varmistetaan korkeatasoiset palvelut, joilla huolehditaan hoitoa tarvitsevista. Edellä esitetyn sosiaalisen kehityksen valossa kysymys hoitajista saattaa nousta keskeiseksi. 4.5 Sukupuolten väliseen tasapainoon pyrkiminen vaativissa tehtävissä Kun otetaan huomioon seuraavien viidentoista vuoden väestönkehityksen suuntaukset, työvoiman lisäys on pääosin naisten ansiota. Kuitenkin vakiintuneet syrjinnän muodot työmarkkinoilla sekä uudemmat suuntaukset, kuten lisääntynyt osa-aikatyö (jota lähinnä naiset tekevät), ylläpitävät sukupuoleen perustuvaa roolijakoa ja jättävät naisille suurimman osan hoitovastuusta. Hoitotarpeen lisääntyessä ja yhä useampien naisten halutessa osallistua työmarkkinoille saattaa syntyä perhevelvollisuuksien ja palkkatyön välisiä jännitteitä. Huomattavasti on jo edistytty, mutta kotitalouksien ja perheiden muuttuva rakenne saattaa aiheuttaa uusia jännitteitä: sekä miesten että naisten työ- ja perhe-elämä on sovitettava paremmin yhteen. Innovatiiviset ja toteuttamiskelpoiset järjestelmät voivat auttaa sovittamaan työelämää perheiden, kotitalouksien ja yksilöiden tarpeisiin, niin että koko hoitovastuu ei jää perheille. Lisäksi suunta kohti oikeuksien yksilöllistämistä saattaisi auttaa sekä parempaan tasapainoon sukupuolten välillä että eläkejärjestelmiin kohdistuvien paineiden vähentämiseen. 5 Päätelmät Edellä oleva perustuu raporttiin "The Social Situation in the European Union, 2000". Siinä hahmotellaan keskeistä sosiaalista kehitystä ja rajataan tähän liittyvät politiikan alat tulevaa toimintaa varten. Globalisaation, väestönkehityksen, uusien työn ja perhe-elämän muotojen sekä tiedolle rakentuvaan yhteiskuntaan siirtymisen muutosvauhti aiheuttaa huomattavia sosiaalipoliittisia kysymyksiä. Tässä raportissa esitetään tämänhetkisestä sosiaalisesta tilanteesta yleiskatsaus yhdenmukaistettujen korkeatasoisten sosiaalisten indikaattoreiden avulla. Siinä tarkastellaan myös ennakoivasti yhteiskunnallista tilannetta tärkeimpien sosiaalisten kehitysnäkymien taustaa vasten. Näitä ovat etenkin väestön ikääntyminen, kotitalouksien koon ja perherakenteiden muuttuminen sekä naisten roolin muuttuminen talous- ja yhteiskuntaelämässä. Tältä pohjalta jäsenvaltiot voivat kehittää ja puida sosiaalipolitiikkaansa. Raportin tärkein päätelmä on, että huolimatta elinolojen yleisestä kohenemisesta yhteiskunnan tietyt ryhmät kamppailevat sosiaalisten ongelmien kanssa. Samaan aikaan väestöön ja käyttäytymiseen liittyvät suuntaukset synnyttävät uusia, kasvavia sosiaaliturvan tarpeita, jotka vaativat asianmukaisia poliittisia toimia oikeaan aikaan.