[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 8.4.2009

KOM(2009) 160 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE , EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Kriisitilanteen tuki kehitysmaille

{SEC(2009) 442}{SEC(2009) 443}{SEC(2009) 444}{SEC(2009) 445}

KOMISSION TIEDONANTO EURO OPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Kriisitilanteen tuki kehitysmaille

I. JOHDANTO

Maailmalla kuohuu. Mikään maa tai alue ei välty tämänhetkiseltä maailmanlaajuiselta kriisiltä. Kehitysmaat kärsivät jo paljon toisiaan seuranneista elintarvike- ja polttoainekriiseistä ja ilmastonmuutokseen liittyvistä kriisitilanteista, mutta ne kärsivät kovasti myös finanssikriisin ja talouden taantuman vaikutuksista. Miljoonat ihmiset suistuvat – joko ensimmäistä kertaa tai takaisin – köyhyyteen. Ilmasto- ja ympäristöuhat kasvavat. Talouskasvu hidastuu ja työttömyys kasvaa, ja on vaarana, että vuosituhattavoitteita ei saavuteta ja että kymmenen viimeisen vuoden aikana saavutettu edistys menetetään.

Näinä aikoina on houkutus kääntyä sisäänpäin. Se olisi historiallinen virhe. Elämme keskinäisen riippuvuuden aikakautta, jossa tulevaisuutemme, arvomme, turvallisuutemme ja vaurautemme ovat väistämättä kytköksissä näiden tekijöiden tilaan kehitysmaissa. Kehittyneiden talouksien toipuminen edistää maailmanlaajuista toipumista. Toisaalta talouskasvu kehitysmaissa luo työpaikkoja, kasvua ja vaurautta myös muualla ja edistää maailman rauhaa ja vakautta.

Kansainvälinen yhteisö korosti vuoden 2008 aikana useaan otteeseen, että kehitys on olennainen osa tämän maailmanlaajuisen kriisin ratkaisua. New Yorkissa, Accrassa ja Dohassa järjestetyissä kansainvälisissä konferensseissa ja Washingtonin G20-kokouksessa esitettiin voimakkaita kannanottoja ja tarkkoja sitoumuksia, jotka koskivat vuosituhattavoitteiden saavuttamista, kehitysaputavoitteissa pysymistä, avun tehostamista ja kehitysmaiden saamista mukaan globaalin hallinnan uudistamiseen. Kokousten onnistuminen oli suurelta osin Euroopan unionin yhtenäisen esiintymisen, johtajuuden ja päättäväisyyden ansiota.

Lontoossa 2. huhtikuuta 2009 pidetyssä G20-huippukokouksessa korostettiin toimenpiteiden kiireellisyyttä ja kehotettiin toteuttamaan merkittäviä toimia kehitysmaiden tukemiseksi. Jatkaminen entiseen tapaan (”business as usual”) ei ole vaihtoehto näissä olosuhteissa. Tämän vuoksi tämä tiedonanto perustuu vuotuisen ”Monterreyn kyselyn” tärkeimpiin tuloksiin. Niitä käsitellään yksityiskohtaisemmin liitteenä olevissa neljässä valmisteluasiakirjassa[1]. Lisäksi tiedonannossa esitetään 28 konkreettista toimenpidettä, joiden toteutumista Euroopan unionin olisi edistettävä kehitysmaiden tukemiseksi kriisistä selviytymisessä.

II. TAUSTA: HAAVOITTUVUUTEEN JA SELVIYTYMISKYKYYN VAIKUTTAVAT TEKIJÄT

Kaikissa kriisin vaikutuksista viime aikoina tehdyissä arvioinneissa[2] on tultu samaan tulokseen: kehittyneiden ja nopeasti kehittyvien talouksien jälkeen kriisin kolmas vaihe on saavuttanut kehitysmaat.

Ensinnäkin finanssikriisi vaikuttaa niihin suoraan erityisesti luotonsaannin, investointien ja maahan suuntautuvien yksityisten pääomavirtojen tyrehtymisen sekä valuuttakurssien voimakkaamman vaihtelun myötä. Vaikutukset ovat erityisen vakavat maissa, jotka ovat voimakkaasti riippuvaisia yksityisistä pääomavirroista , erityisesti suorista ulkomaisista sijoituksista. Kehitysmaat, jotka ovat voimakkaasti riippuvaisia maastamuuttajien rahalähetyksistä ulkomailta , kärsivät erittäin paljon. Maailmanpankki arvioi, että pääomavirrat kehitysmaihin supistuvat vuoden 2007 biljoonasta dollarista noin 600 miljardiin dollariin vuonna 2009.

Toiseksi maailmanlaajuisen taloudellisen taantuman vaikutukset tuntuvat kehitysmaissa. Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) odottaa kehitysmaiden talouksien kasvavan vain 3,25 prosenttia vuonna 2009 (kasvu oli 6,3 prosenttia vuonna 2008 ja 7,9 prosenttia vuonna 2007). Toinen välitön vaikutus maailmanlaajuisesta taantumasta on maailmankaupan supistuminen. Kun hyödykkeiden kysyntä maailmassa vähenee ja niiden hinnat tämän seurauksena laskevat, kehitysmaiden vientitulojen odotetaan vähenevän voimakkaasti, mikä johtaa kauppataseen heikkenemiseen sekä tulojen vähenemiseen. Kehitysmaat, jotka ovat hyödykkeiden nettoviejiä , kärsivät rajusta hinnanlaskusta eniten, kun taas raaka-aineiden nettotuojamaiden tuontimenot sen sijaan pienenevät. Tämän vuoksi Maailmanpankki arvioi kehitysmaille kertyvän tänä vuonna 270–700 miljardin dollarin rahoitusvajeen.

Näiden tekijöiden seurauksena kriisistä aiheutuu kehitysmaille jo nyt vakavia sosiaalisia seurauksia . Julkisen talouden epätasapainon pahetessa hallitusten on vaikea ylläpitää sosiaalisektorin menotasoa. Julkisen infrastruktuurin ylläpitoa lykätään, sosiaalisten turvaverkkojen rahoitus vähenee juuri kun niitä eniten tarvittaisiin ja työttömien ja työtä tekevien köyhien määrä kasvaa etenkin kaupunkialueilla kovaa vauhtia.

Kriisillä voi olla myös merkittäviä poliittisia seurauksia ja turvallisuusvaikutuksia . Köyhyyden lisääntyminen ja sosiaaliset jännitteet saattavat johtaa piilevien poliittisten erimielisyyksien kärjistymiseen selkkauksiksi. Vaikutus voi olla suorempikin, jos julkisen talouden vaikeuksien vuoksi julkisen sektorin, kuten poliisin ja armeijan, palkkoja ei makseta. Tämä voi lietsoa levottomuuksia tai johtaa jopa sotilasvallankaappauksiin. Tavanomainen poliittinen kilpailu voi kiristyä ja johtaa levottomuuksiin etnisten ryhmien kamppaillessa luonnonvarojen hallinnasta tai saadakseen kaiken vallan itselleen. Lisäksi kriisi voi lisätä suuria muuttovirtoja sekä maiden sisällä että alueellisesti. Tällä voi olla vaikutusta myös muuttopaineisiin kohti kehittyneitä maita.

Vaikka kriisi vaikuttaa kaikkiin kehitysmaihin, sen vaikutusten voimakkuus ja sen seuraamukset sekä toisaalta selviytymiskyky vaihtelevat huomattavasti alueittain, maittain ja väestöryhmittäin. Viime vuosina parannettujen toimintapolitiikkojen ansiosta monet kehitysmaat ovat nykyisessä kriisissä selviytymiskykyisempiä kuin aikaisemmissa maailmanlaajuisissa taantumissa ja niillä on jonkin verran liikkumavaraa poliittisiin ratkaisuihin , joilla tukea kasvua ja lievittää kriisin vaikutusta. Monet maat ovat kyenneet viime vuosien vilkkaan hyödykekaupan, makrotalouden vakautumisen, rakenneuudistusten ja velkahuojennusten ansiosta parantamaan rahoitusasemaansa. Niiden itsenäisiä raha- ja finanssipoliittisia vastatoimia kuitenkin rajoittavat jatkuva inflaatiopaine, valtioiden talousarvioiden kireys ja ulkomaankaupan lisääntyvä epätasapaino, edelleen tuntuva vaikutus elintarvikkeiden ja energian hintojen nopeasta noususta vuonna 2008 sekä niiden valuuttojen heikentyminen.

Tämän vuoksi maailmanlaajuisilla finanssialan vakauttamispyrkimyksillä, joilla pyritään elvyttämään taloutta, on erittäin suuri merkitys kehitysmaille. Erittäin tärkeitä tässä suhteessa ovat EU:n toimet finanssialan sääntelyn parantamiseksi ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelman täytäntöön panemiseksi. Uudistukset, joita ollaan tekemässä tai joita aiotaan tehdä IMF:n ja monenvälisten kehityspankkien antolainaustoimintaan, voivat auttaa monia matalan tulotason ja keskitulotason kehitysmaita.

Toiset maat ovat kuitenkin haavoittuvampia ja ne saattavat jäädä ilman näitä uusia mahdollisuuksia. Tässä tilanteessa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota haavoittuvimpiin kehitysmaihin, joiden selviytymiskyky on puutteellinen . Edellä esitetyn perusteella voidaan maiden haavoittuvuuden ja selviytymiskyvyn määrittämiseen käyttää esimerkiksi seuraavia kriteerejä:

- riippuvuus vientituloista ja integroitumisaste maailmantaloudessa

- riippuvuus ulkoisista rahoitusvirroista ja rahansiirroista, etenkin suorista ulkomaisista sijoituksista ja maastamuuttajien rahalähetyksistä ulkomailta

- valmiudet toimia, mikä riippuu yleisestä hallinnon laadusta, valuuttavarannoista, ulkomaanvelasta ja liikkumavarasta finanssipoliittisten elvytystoimien toteuttamiseksi.

[pic]

Näin ollen komissio ja EU:n jäsenvaltiot aikovat toteuttaa vuonna 2009 yhteistyössä kansainvälisten instituutioiden ja kumppanimaiden kanssa tarkempia maakohtaisia analyysejä kriisin vaikutuksista yksilöidäkseen haavoittuvimmat maat ja toteuttaakseen koordinoituja maakohtaisia EU-toimia.

III. OIKEA-AIKAINEN, KOORDINOITU JA KOHDENNETTU EU:N TOIMINTA

III.1. APUSITOUMUSTEN KUNNIOITTAMINEN JA AVUN HANKINTA MUISTA LÄHTEISTÄ

EU on edelleen selkeästi suurin virallisen kehitysavun antaja – sen osuus on 59 prosenttia kehitysavun kokonaismäärästä, sillä sen osuus kasvoi 4 prosenttiyksikköä vuodesta 2007. EU käänsi vuonna 2008 virallisen kehitysavun kehityssuunnan, joka oli ollut vuonna 2007 laskeva. Kaiken EU:n virallisen kehitysavun määrä palasi tuolloin 0,40 prosenttiin BKTL:stä, kun se oli ollut 0,37 prosenttia vuonna 2007. Maksuja suoritettiin lähes 50 miljardia euroa, mikä on yli 4 miljardia euroa enemmän kuin vuonna 2007 ja 2 miljardia euroa enemmän kuin vuonna 2006. Lisäksi 13 jäsenvaltiolla on nyt monivuotiset kansalliset aikataulut, jotka osoittavat, miten ne aikovat saavuttaa yksilölliset sitoumuksensa vuonna 2010 ja 2015, mikä parantaa avun ennakoitavuutta.

Kasvavasta suuntauksesta huolimatta lähivuodet näyttävät hankalilta. Monet jäsenvaltiot ovat vielä kaukana vuoden 2010 yksilöllisistä tavoitteistaan. Yhteisen tavoitteen, jonka mukaan virallisen kehitysavun osuus olisi 0,56 prosenttia BKTL:stä, saavuttaminen vuoteen 2010 mennessä edellyttää noin 20 miljardin euron suuruista lisärahoitusta. Virallinen kehitysapu on keskeinen tekijä pyrittäessä vähentämään köyhyyttä maailmassa, saavuttamaan vuosituhattavoitteita ja hankittaessa uusia rahoituslähteitä. Sen ennakoitavuus on itseisarvo, ja ennakoitavuus on varmistettava. Maailmanlaajuista kriisiä ei saa käyttää tekosyynä sitoumusten vesittämisessä. Kehitysapu ei ole hyväntekeväisyyttä vaan yksi keskeinen osatekijä talouden elpymisessä.

Virallinen kehitysapu ei kuitenkaan yksin riitä. EU:n on käytettävä kaikkia mahdollisia lähteitä ja välineitä kasvua, investointeja, kauppaa ja työpaikkojen luomista edistävän lisäavun hankkimiseksi. Tällaisen kokonaisvaltaisen toiminnan olisi muodostettava ”koko unionin lähestymistapa”, jossa otetaan huomioon kehitystä edistävät välineet ja prosessit kuten vientiluotot, investointitakuut ja teknologian siirto.

(1) Pitäydytään kehitysapusitoumuksissa. EU:n jäsenvaltioiden on pitäydyttävä yksilöllisissä ja yhteisissä sitoumuksissa, jotka koskevat virallisen kehitysavun tavoitteita vuosina 2010 ja 2015. Näin saadaan 20 miljardia euroa lisää virallista kehitysapua vuonna 2010. Määrätietoista pyrkimystä tavoitteen saavuttamiseksi tarvitaan siis jo tänä vuonna. (2) Hankitaan uusia rahoituslähteitä. Jäsenvaltioiden olisi lisättävä ponnistelujaan kehitystä edistävän lisärahoituksen hankkimiseksi. Tavoitteena on, että jokaisen kehitysapuun käytetyn euron olisi johdettava viiteen euroon muuta kuin virallista kehitysapua (esim. teknologiansiirrot, ulkomaankaupan rahoitus ja yksityiset investoinnit). Komissio suosittelee myös, että jäsenvaltiot syventävät ja käyttävät nykyistä laajemmin innovatiivisia rahoituslähteitä, esimerkiksi vapaaehtoisia solidaarisuusmaksuja, jollainen on esimerkiksi terveysohjelmien rahoittamiseen käytettävä lentovero. |

III. 2. SUHDANTEIDEN TASOITTAMINEN

Toimia tarvitaan heti. Tuella olisi oltava suora suhdanteita tasoittava vaikutus. Köyhemmät maat tarvitsevat kipeästi rahoitusta näinä kriisiaikoina. Toimenpiteitä tarvitaan ensisijaisten tavoitteiden mukauttamiseksi, avun jakamisen nopeuttamiseksi ja tarvittaessa avun aikaistamiseksi ja budjettituen nopeuttamiseksi. Jäsenvaltioita kehotetaan ryhtymään näiden tavoitteiden mukaisiin toimiin kahdenvälisen apunsa yhteydessä.

(3) Muutetaan ensisijaisia tavoitteita. Komissio nopeuttaa yhdessä kehitysmaakumppaneiden kanssa strategia-asiakirjojen ja tukiohjelmien puolivälitarkistusta vuosina 2009 ja 2010 uusien tarpeiden ja ensisijaisten tavoitteiden huomioonottamiseksi. EIP:n olisi vuosien 2009–2011 toimintasuunnitelmansa yhteydessä keskityttävä suhdanteita tasoittaviin toimiin esimerkiksi infrastruktuurialalla, mukaan luettuina energiaan ja ilmastonmuutokseen liittyvät toimet, sekä rahoitusalalla. (4) Nopeutetaan maksuja. Komissio soveltaa joustavampia täytäntöönpanomenettelyjä useisiin hätätilanteessa oleviin ja siitä toipuviin maihin tai alueisiin ja tarkkailee tilannetta muissa maissa. EIP pyrkii nopeuttamaan sovittujen rahoitussitoumusten mukaisia maksuja. (5) Aikaistetaan apua. Komissio on aikaistanut sitoumuksia, jotka muodostavat suuren osan yhteisön avusta AKT-maille (vuonna 2009 aikaistettu määrä on 4,3 miljardia euroa) ja tarkastelee muita keinoja nopeuttaa apua[3]. EIP:n olisi aikaistettava sitoumuksia AKT-kumppanuussopimuksen puitteissa (3,5 miljardia euroa investointivälineestä ja 2 miljardia euroa omista varoista vuosina 2008–2013) ja muissa ulkoisissa tehtävissään (25,8 miljardia euroa vuosina 2007–2013, mahdollisesti lisättynä kahdella miljardilla eurolla). EIP:n olisi nopeutettava maksuja Itä-Euroopan ENP-maille (Euroopan naapuruuspolitiikka) yhteistyössä EBRD:n kanssa samoin kuin liittymisneuvotteluja käyville maille ja liittymistä valmisteleville maille. (6) Nopeutetaan budjettitukea. Komissio on sitonut vuonna 2008 lähes 3 miljardia euroa budjettitukea (nopeavaikutteinen väline) aikaistettuna toimenpiteenä AKT-maille. Kyseinen määrä on 72 prosenttia vuosien 2008–2013 budjettituen kokonaismäärästä. Komissio tarkastelee meneillään olevia budjettitukitoimiaan haavoittuvimmissa maissa ja arvioi tapauskohtaisesti eri vaihtoehtoja, joita voivat olla maksujen aikaistaminen ja makrotaloudellisten ehtojen tarkistus tai muut tarvittavat toimet maksujen nopeuttamiseksi. (7) Harkitaan makrotaloudellista apua. Poikkeustapauksissa voidaan harkita myös makrotaloudellisen avun antamista ENP-maille, liittymisneuvotteluja käyville maille ja liittymistä valmisteleville maille. Apu annettaisiin yhteistyössä Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa IMF:n ohjelmaehtojen mukaisesti.[4] |

III.3. TEHOSTAMINEN KIIREELLISTÄ

Tässä kriisitilanteessa ei kehittyneillä eikä kehitysmailla ole varaa nykyisenkaltaiseen sirpaleiseen ja koordinoimattomaan toimintaan. Joka vuosi 225 kahdenvälistä ja 242 monenvälistä toimijaa toteuttaa satoja tuhansia kehitystoimia maailmassa. On 108 maata, joissa yli 10:llä EU-avunantajalla on maakohtainen kehitysapuohjelma. EU-avunantajat rahoittavat noin 60 000:tta hanketta, joista kutakin rahoitettiin vuonna 2007 keskimäärin vain 400 000–800 000 eurolla.

Avun tehottomuus tulee kalliiksi. Pelkästään avun vaihtelevuus ja ennakoimattomuus saattaa nostaa kustannuksia 15–20 prosenttia[5]. Sidotun avun arvioidaan myös nostavan tavaroiden, palveluiden ja työn hintaa 15–20 prosentilla. Alustavat laskelmat osoittavat, että jos avun tehostamissuunnitelmia ei toteuteta, tämä voi aiheuttaa 25–35 miljardin euron kustannukset vuoteen 2015 mennessä tai 5–7 miljardin euron kustannukset vuodessa, jos EU-avunantajien kahdenvälisen avun nettomäärä pysyy vakaana.[6] Tämän verran maksaa epäeurooppalainen asenne kehitysyhteistyöhön.

Merkittäviä uudistuksia tarvitaan, ja EU on näyttänyt esimerkkiä. Ensinnäkin EU on antanut yhtenäisellä toiminnallaan ja esiintymisellään merkittävän sysäyksen uusien, kansainvälisesti sovittujen tavoitteiden asettamiselle esimerkiksi Accran toimintasuunnitelmassa, joka hyväksyttiin Accran korkean tason konferenssissa vuonna 2008. Toiseksi toimenpiteet sirpaleisuuden vähentämiseksi eurooppalaisten toimijoiden kesken esimerkiksi työnjakoa koskevien menettelysääntöjen avulla edistävät merkittävästi avun tehostamista maailmanlaajuisesti.

Tätä kehitystä on vahvistettava. Kaikkien avunantajien asiantuntemus, resurssit ja välineet on sovitettava paremmin yhteen. Yhteisiin prioriteetteihin perustuva ja koordinoitu EU:n toiminta parantaa toimien lyhyen aikavälin hyötyä ja pitkän aikavälin kestävyyttä.

(8) Toteutetaan kahdenvälisiä toimia. EU:n jäsenvaltioiden ja komission olisi tehtävä yhteistyötä valmistellessaan yksittäisiä toimintasuunnitelmia Accran toimintaohjelman sitoumusten toteuttamista varten. Suunnitelmiin olisi sisällytettävä toimia, joilla poistetaan avun tehostamisen lainsäädännöllisiä ja/tai hallinnollisia esteitä, sekä sisäisiä kannustimia hallintokulttuurin, työtapojen ja ohjelmasuunnittelumenettelyjen muuttamiseksi.

(9) Pyritään yhteisiin lähestymistapoihin koko EU:ssa. Komissio ehdottaa vuonna 2009 maailmanlaajuisia ja vertikaalisia rahastoja sekä kohdemaan omien järjestelmien käyttöä ja teknistä apua koskevia käytännesääntöjä. Työnjakoa koskevien käytännesääntöjen täytäntöönpanolla komissio edistää myös EU:n yhteistä lähestymistapaa työnjakoon maiden kesken. Myös EIP:n olisi parannettava yhteistyötään rahoituskumppaneiden, avustusjärjestöjen ja komission kanssa muun muassa hajautetun yhteistyön ja EU:n resurssien yhdistämisen avulla. EIP:n ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin yhteistyötä lujitetaan myös itäisen kumppanuuden strategian puitteissa.

(10) EU:n yhteinen lähestymistapa kriisin torjumiseen. Tällä tiedonannolla EU:n jäsenvaltioita kehotetaan vuonna 2009 esittämään toimia ja välineitä kriisin lievittämiseen kehitysmaissa koordinoidun toiminnan pohjalta. Seuraavassa Monterreyn seurantakertomuksessa arvioidaan toimien toteuttamista.

(11) Edistetään kansainvälisten avustusrakenteiden uudistamista. Maailman suurimpana avunantajana ja toimimalla ja esiintymällä yhtenäisesti EU on keskeinen tekijä kansainvälisten avustusrakenteiden yksinkertaistamisessa. Eräs uudistus, jota EU voisi edistää muiden avunantajien keskuudessa, on tulosehtoisuuden suunnittelu, jossa virtaviivaistaminen ja yhdenmukaistaminen voivat lisätä vastaanottajien sitoutumista, avun ennakoitavuutta, avoimuutta ja avustusvarojen käyttöehtojen demokraattista valvontaa.

III.4. SOSIAALISEN VAIKUTUKSEN LIEVITTÄMINEN JA REAALITALOUDEN TUKEMINEN

III.4.1. Heikoimmassa asemassa olevien suojelu

Tämänhetkinen kriisi saattaa suistaa kehitysmaissa 90 miljoonaa ihmistä lisää köyhyyteen vuonna 2009.[7] Suurimmassa vaarassa ovat naiset, lapset, vanhukset ja vammaiset. EU:n on ensisijaisena tavoitteenaan jatkettava vuosituhattavoitteiden toimintaohjelmansa noudattamista ja pyrittävä saavuttamaan vuoden 2010 välitavoitteet. Jos niitä ei saavuteta, vuoden 2015 tavoitteet vaarantuvat. Tukea terveydenhuoltoon, kunnolliseen työhön ja koulutukseen on välttämätöntä jatkaa, jotta kaikkein heikoimmassa asemassa olevat väestöryhmät eivät jää ilman suojaa. Sosiaalisella kriisillä on myös taloudellinen hinta. Ilman ammattitaitoista, tervettä työvoimaa elpyminen viivästyy ja kasvu vaarantuu. Tulojen menetys vaikeuttaa tarpeellisten sosiaalipalvelujen julkista rahoitusta.

(12) Toteutetaan kohdennettuja sosiaalisia suojelutoimenpiteitä. Komissio aikoo ja jäsenvaltioidenkin pitäisi tukea kehitysmaiden kohdennettuja toimia, joilla pyritään lievittämään kriisin suoria sosiaalisia vaikutuksia luomalla ja lujittamalla sosiaalisia turvaverkkoja, helpottamalla suoria käteissiirtoja ja tukemalla luontoissuoritusten siirtoa. Komissio kiinnittää aina kun mahdollista ja tarpeellista erityistä huomiota sosiaalisiin turvaverkkoihin, työvoimavaltaisiin hankkeisiin ja työmarkkinoiden uudistamiseen.

(13) Tukimekanismeja sosiaalimenojen turvaamiseksi. Komissio ehdottaa, että kymmenennestä EKR:stä osoitetaan vuonna 2009 vähintään 500 miljoonaa euroa niiden AKT-maiden tukemiseen, joihin kriisi eniten vaikuttaa. Rahoitus tapahtuu mahdollisimman suuressa määrin budjettitukena i) nykyisen FLEX-järjestelyn kautta, joka perustuu menneisiin vientitulojen menetyksiin sekä ii) tilapäisen, haavoittuville maille tarkoitetun FLEX-järjestelyn kautta, jonka perustana käytetään sellaisina mittareita kuin vientitappioennusteet, maastamuuttajien ulkomailta suuntautuvien rahalähetysten väheneminen ja rahoitusvirrat (ks. kaavio I). Komissio pyytää EU:n jäsenvaltioita osallistumaan tähän aloitteeseen osana kansainvälisiä toimia kaikkein heikoimmassa asemassa olevien suojelemiseksi.

III.4.2. Taloudellisen toiminnan ja työllisyyden ylläpitäminen

III.4.2.1. Infrastruktuurin ylläpito ja rakentaminen

Infrastruktuurin ylläpito ja rakentaminen ovat tehokkaita tapoja lieventää kriisiä. Niiden tarkoituksena on saavuttaa heikoimmassa asemassa olevat ja luoda työpaikkoja paikallisen infrastruktuurin kehittämisen ja ylläpidon myötä samalla kun täytetään perustarpeet ja edistetään taloudellista toimintaa ja kaupankäyntiä. Investointeja olisi lisättävä laajempaan infrastruktuuriin kehitysmaiden kilpailukyvyn parantamiseksi ja maiden ja alueiden keskinäisten yhteyksien parantamiseksi.[8] Afrikan osalta EU keskittyy paikkaamaan niiden infrastruktuurihankkeiden rahoitusvajetta, jotka ovat mainittu ensisijaisiksi kohteiksi EU:n ja Afrikan infrastruktuurikumppanuuden piirissä. Komissio keskustelee Afrikan unionin (AU) kanssa ”hankekoordinaattoreiden” nimeämisestä poliittisten vaikuttajien joukosta toimimaan niiden yhteydessä alueellisina välittäjinä. Tällainen lähestymistapa on osoittanut lisäarvonsa Euroopan laajuisten energia- ja liikenneverkkojen yhteydessä. Myös AU:n hiljattain pidettyä G20-huippukokousta varten kartoittamien tarpeiden[9] valossa EU:n pyrkimykset parantaa Afrikan yhteyksiä ovat entistäkin ajankohtaisempia ja tärkeitä.

(14) Tuetaan nopeasti toteutettavia infrastruktuurihankkeita ja työpaikkojen luomista. Komissio tukee työvoimavaltaisia infrastruktuurihankkeita (rakentamista ja ylläpitoa) varmistaakseen palveluiden saatavuuden ja ehkäistäkseen ylläpidon alirahoitusta, johon julkisen talouden paineet kehitysmaissa helposti voivat johtaa. Komissio kannustaa jäsenvaltioita ja muita avunantajia toimimaan samoin. Komissio aikoo perustaa tätä varten EU:n ja muiden rahoittajien verkoston, joka suunnittelee sarjan nopeutettuja infrastruktuuri-investointeja, jotka rahoitetaan vuosina 2009 ja 2010. Komissio kannustaa EIP:tä käyttämään edelleenlainaussopimuksia alueellisten kehityspankkien ja maiden sisäisten rahoituksen välittäjien kanssa paikallisia infrastruktuurihankkeita varten.

(15) Luodaan Välimeren alueelle alueellinen infrastruktuuri. Yhteisö, EIP mukaan luettuna, ja jäsenvaltiot aikovat Välimeren unionin puitteissa kehittää alueellisia meri- ja maayhteyksiä sekä tukea uusiutuvaa energiaa, saastumista ehkäiseviä toimenpiteitä ja etelän maiden keskinäistä yhteenliitettävyyttä.

(16) Lisätään EU:n ja Afrikan infrastruktuurirahaston lahja-apu 500 miljoonaan euroon vuoteen 2010 mennessä . Komissio aikoo omalta osaltaan osoittaa rahastolle 200 miljoonaa euroa vuosina 2009–2010, mikä kaksinkertaistaa sen tämänhetkisen rahoitusosuuden. Komissio pyytää jäsenvaltioita osallistumaan näihin toimiin, jotta lahja-apu voidaan nostaa 500 miljoonaan euroon. Jos tämä tavoite saavutetaan, saadaan kerättyä infrastruktuurin tukemiseen 2,5 miljardia euroa edullista lainarahaa. Lisäksi komissio ehdottaa, että rahastoa muutetaan siten, että i) sitä voidaan käyttää myös kansalliseen infrastruktuuriin, joka on osa alueellista verkkoa ja ii) siihen sisällytetään riskitakuumekanismeja. Tämän vuoksi komissio pyytää jäsenvaltioilta tukea rahastoa koskevaan sopimukseen tarvittaville muutoksille. Lisäksi hankerahoitusryhmään olisi otettava mukaan Afrikan kehityspankki, ja rahoitukseen osallistuvilla kolmansilla mailla pitäisi myös olla mahdollisuus osallistua sen toimintaan.

III.4.2.2 Maatalouden elvyttäminen

Vaikka elintarvikkeiden hinnat ovat viime aikoina laskeneet, jäljellä on rakenteellisia ongelmia, kuten tuotantokapasiteetin ja infrastruktuurin puute, jotka edellyttävät edelleen maatalouden tukemista ja siihen tehtävien investointien lisäämistä. Maatalouden elvyttämiseen kehitysmaissa tarvitaan kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Nykyisten strategioiden ja tukiohjelmien tarkistus kattaa maan sisäiset toimintapoliittiset uudistukset yhdistettynä tukeen tuotantopanosten (kuten siementen, lannoitteiden ja rahoituksen) hankintaa, kysyntäperusteista tutkimusta ja monipuolistamista sekä kestäviä tuotantojärjestelmiä varten. Lisäksi tuotantoalueet on yhdistettävä kohdennetuilla infrastruktuuri-investoinneilla tehokkaammin markkinoihin, mikä edellyttää tukea sekä vienti-infrastruktuuria että pienimuotoisempaa maaseutuinfrastruktuuria varten.

(17) Maatalouden rahoitusta nopeutetaan. Komissio aikaistaa yhden miljardin euron maksamisen elintarvikerahoitusvälineestä. Ensimmäisestä 314 miljoonan euron erästä on myös sovittu ja se kohdistuu 23:een huonoimmassa asemassa olevaan maahan. Komissio sitoo yli 500 miljoonaa euroa yli 40 maassa vuoden 2009 ensimmäisen puoliskon aikana ja 300 miljoonaa euroa ennen vuoden loppua. Tämä nopeuttaa maatalouden tukitoimien koordinointia ja tehostamista.

(18) Investoidaan maatalouskehityksen käytäviin. Komission ja jäsenvaltioiden olisi tehtävä yhteistyötä alueellisten järjestöjen ja yksityissektorin kanssa yhdenmukaistaakseen investointeja markkinoiden ja tuotantoalueiden yhdistämisen tukemiseen. Tämä on uusi tavoite EU:lle.

III.4.2.3. Investoinnit vihreään kasvuun

Kriisi tarjoaa erinomaisen tilaisuuden muuttaa taloutta vihreämpään suuntaan. Ilmastonmuutos on valtava haaste ja vaatii maailmanlaajuisia toimia nyt, jotta korvaamaton vahinko myöhemmin voidaan välttää. EU on tehnyt omat lujat sitoumuksensa ja pyrkii joulukuussa Kööpenhaminan ilmastokokouksessa merkittäviin tuloksiin. Kehitysmaita on autettava tähän prosessiin osallistumisessa. Vähiten kehittyneiden maiden osalta kansallisten sopeutumisohjelmien laatimisen tukeminen on ensisijaista. Kansalliset sopeutumisohjelmat sisältävät kaikkein kiireellisimmät vaatimukset, ja ne olisi otettava mukaan kansallisiin strategioihin. Tähän mennessä 39 maata on tehnyt tällaiset suunnitelmat ja muiden odotetaan seuraavan perässä, myös muiden kuin vähiten kehittyneiden maiden[10].

(19) Tuetaan ilmastonmuutosliittoumaa. EU:n jäsenvaltioiden olisi tuettava maailmanlaajuista ilmastonmuutosliittoumaa, jolle Eurooppa-neuvosto ilmaisi tukensa vuonna 2008. Ilmastonmuutosliittouma pyrkii tukemaan köyhimpiä ja ilmaston kannalta haavoittuvimpia kehitysmaita, erityisesti vähiten kehittyneitä maita ja pieniä saarikehitysvaltioita.

(20) Käytetään innovatiivista rahoitusta ilmastonmuutoksen torjunnassa. EU:n jäsenvaltioiden olisi käytettävä osa EU:n päästökauppajärjestelmää koskevan lainsäädännön mukaisista päästökaupan tuloista muun muassa ilmastonmuutokseen sopeutumiseen, metsittämiseen ja teknologian siirtoon niissä kehitysmaissa, jotka ratifioivat Kööpenhaminan sopimuksen. Komissio suosittelee myös, että jäsenvaltiot tutkivat mahdollisuutta ottaa käyttöön ilmastonmuutoksen torjumisen maailmanlaajuinen rahoitusmekanismi siirtymävaiheen välineenä vuodesta 2010 siihen saakka, kunnes Kööpenhaminan kokouksessa mahdollisesti sovittu uusi rahoitusjärjestely saadaan kunnolla käyttöön.

(21) Keskitytään uusiutuviin energialähteisiin. EIP:n olisi investoitava uusiutuvaan energiaan ja energian hyötysuhteeseen. Alueellista ulottuvuutta (alueelliset energian siirto-, kaasuputki- ja jakeluhankkeet) lujitetaan. EIP:n olisi pyrittävä lisäämään energian ja kestävän kehityksen kolmen miljardin euron rahoitusvälineen käyttöä sen soveltamisalaan kuuluvissa maissa. Komissio edistää uusiutuvan energian käyttöä AKT-maissa 200 miljoonan euron energiavälineellä ja on laatimassa uutta ohjelmaa, jolla tuetaan Latinalaisen Amerikan energia-asioita osana vuosien 2010–2013 alueohjelmaa.

(22) Tuetaan ympäristöystävällisen ja kestävän teknologian siirtoa. Komission ja jäsenvaltioiden olisi tuettava energiatehokkuutta ja uusiutuvien energialähteiden käyttöä edistävää maailmanlaajuista rahastoa (enintään 80 miljoonaa euroa vuoteen 2010 mennessä), joka on EIP-ryhmän hallinnoima innovatiivinen riskipääomarahasto. Sillä pyritään nopeuttamaan ympäristön kannalta kestävien tekniikoiden siirtoa, kehittämistä ja käyttöönottoa kehitysmaissa ja siirtymätalouden maissa.

III.4.2.4. Kaupan ja yksityisten investointien edistäminen

WTO ennustaa maailmankaupan supistuvan kriisin seurauksena ensimmäistä kertaa yli 20 vuoteen. Supistuman arvioidaan olevan yhdeksän prosentin suuruusluokkaa. Pääomavirrat ovat jo pienentyneet rajusti, ja alueiden sisäinen kauppa on vähentynyt huomattavasti. Käännettä kasvuun tarvitaan. Markkinatoimijat tarvitsevat lisää luottamusta ja ennakoitavuutta ja kaupankäynnin kuluja on pienennettävä ja tuotantokapasiteettiä lisättävä, jotta maat voivat torjua joitakin kriisin kielteisistä vaikutuksista ja selviytyä kriisistä entistä vahvempina, kun pahin vaihe on ohi. Tavoitteita on kaksi.

EU:n olisi ensinnäkin enemmän kuin koskaan vauhditettava kauppaa tukevan avun strategiaansa ja täytettävä yhteinen lupaus kahden miljardin euron suuruisesta kauppaa tukevasta avusta vuoteen 2010 mennessä ja varmistettava kauppaa tukevan avun strategian kaikkien muiden osien jatkotoimet. EY ylitti jo vuonna 2007 vuodelle 2010 asetetun tavoitteen, kun se antoi kauppaa tukevaa apua 1,019 miljardia euroa. EU:n jäsenvaltiot antoivat kauppaa tukevaa apua 960 miljoonaa euroa, mikä on huomattavasti enemmän kuin vuonna 2006. Koko EU myönsi kauppaa tukevaa apua yhteensä yli seitsemän miljardia euroa vuonna 2007. Näitä määrällisesti positiivisia suuntauksia on pidettävä yllä, ja ne on muunnettava tehokkaammiksi kehitys- ja kasvustrategioiksi, jotka sisällytetään kansallisiin ohjelmiin ja alueellisiin yhdentymissuunnitelmiin. EU:n on pikaisesti koottava AKT-maille tarkoittamansa kauppaa tukevan avun alueelliset paketit hiljattain hyväksyttyjen EU:n alueellisten strategia-asiakirjojen pohjalta.

Toiseksi EU:n on jatkettava ulkomaankaupan rahoituksen edistämistä G20-huippukokouksen tulosten mukaisesti. Likviditeettiedellytykset ovat maailmanlaajuisesti tiukentuneet, mikä on vaikeuttanut ulkomaankaupan rahoitusta. IMF:n mukaan matalan tulotason maiden kaupan määrä väheni 18 prosentilla vuoden 2008 viimeisen neljänneksen aikana. Kaupan elvyttämisessä ovat keskeisiä vientiluotot, luotonsaantimahdollisuudet ja takuut, ja näitä on tuettava.

(23) Tehostetaan kauppaa tukevan avun täytäntöönpanoa ja parannetaan sen vaikuttavuutta. Komission ja jäsenvaltioiden olisi tehostettava toimiaan kauppaa tukevan avun strategian täytäntöön panemiseksi, pitäydyttävä sitoumuksissaan muun muassa pitämällä kauppaa tukevan avun määrä kahdessa miljardissa eurossa vuosina 2009 ja 2010 sekä varmistettava, että tuki on tehokasta ja tuottaa odotettuja tuloksia. AKT-maille ja Latinalaiselle Amerikalle tarkoitetuilla kauppaa tukevan avun alueellisilla paketeilla olisi tuettava alueellisia järjestöjä ja kumppanimaita niiden pyrkiessä yhdistämään kehitysapua alueellisia elvytystoimia varten.

(24) Lisätään vientiluottoja. G20-huippukokouksessa sovittiin 250 miljardin euron monenvälisestä ulkomaankaupan rahoituksesta vientiluotto- ja investointilaitosten ja monenvälisten kehityspankkien kautta. Monet jäsenvaltiot ovat lisänneet tuntuvasti vientiluotottajiensa valmiuksia taata ja vakuuttaa vientitoimia. Komissio suosittelee, että lisävalmiuksia annetaan tarvittaessa suuremman liiketoiminnan kattamiseen kehitysmaiden tukemiseksi. EIP:n olisi harkittava monenvälisten ulkomaankaupan rahoitusaloitteiden tukemista.

(25) Annetaan investointitakuita ja parannetaan luotonsaantimahdollisuuksia. i) Komissio ja EIP työskentelevät yhteistyössä investointitakuidensa lisäämiseksi muun muassa laajentamalla infrastruktuurirahaston ja EIP:n investointikehyksen takuumahdollisuuksia. ii) Komissio toivoo neuvoston hyväksyvän komission toukokuussa 2008 tekemän ehdotuksen, jolla lisätään Euro–Välimeri-investointi- ja kumppanuusvälineen (FEMIP) rahoitusta uudelleenrahoituksen avulla. iii) Komissio lujittaa ENP-maiden investointivälinettä Itä-Euroopassa. iv) EIP:n olisi lisättävä tukeaan mikrorahoituslaitoksille ja pankkialalle tarjoamalla lainoja, pääomasijoituksia ja/tai takuita.

IV. HALLINTO A JA VAKAUTTA EDISTÄVÄ YHTEISTYÖ

HALLINTO ja korruption torjunta on enemmän kuin koskaan avain kestävään talouskehitykseen. Useat hallinnonalat ansaitsevat erityistukea. Kehitysmaiden on jatkettava pyrkimyksiään toimivan makrotaloudellisen ja sääntely-ympäristön aikaansaamiseksi yksityissektorin toiminnalle ja kasvulle. Tämä on paras keino houkutella ulkomaisia sijoittajia ja vähentää pääomien virtaamista ulos maasta. Hyvä verohallinto eli avoimuus, tietojen vaihto, tasapuolinen verokilpailu ja toimiva tullijärjestelmä lisäävät kehitykseen käytettävissä olevia kotimaisia rahoitusvaroja. Lisäksi ulkomaanvelkaa olisi hoidettava huolella. Lainanoton lisääminen kriisin vaikutusten lievittämiseksi voi aiheuttaa vakavia ongelmia velanhoitokyvylle etenkin niissä kehitysmaissa, joiden velkataakka on ennestään suuri.

Hauraat valtiot vaativat erityishuomiota ja toimia. Tarvitaan varhaisvaroitusjärjestelmien parantamiseen, konfliktien ehkäisyyn, kriisinhallintaan ja demokratian kehittämiseen liittyviä toimenpiteitä, joilla pyritään poliittiseen ja yhteiskunnalliseen vakauttamiseen sekä viime vuosina demokratiakehityksessä tapahtuneen edistyksen turvaamiseksi. Komissio tiivistää poliittista vuoropuhelua näiden maiden kanssa.

Näitä kansallisia hallintotoimia olisi myös täydennettävä tukemalla alueellista yhdentymiskehitystä . Koordinoimattomista tai jopa kilpailevista kansallisista suunnitelmista voi olla haittaa naapurimaille, ja ne voivat pahentaa talouden lamaa. Sen sijaan alueellinen yhdentyminen ja yhteistyö, etenkin alueen sisäisen kaupan ja tavaroiden, palveluiden, ihmisten ja pääoman vapaan liikkuvuuden edistäminen, auttaa lieventämään kriisin pitemmän aikavälin vaikutuksia. Tältä osin on tärkeää, että AKT-alueiden kanssa tehdään kattavat talouskumppanuussopimukset.

(26) Tehostetaan toimintapolitiikkoja koskevaa ja poliittista vuoropuhelua. Komissio aikoo tehdä taloutta ja rahoitusta koskevasta hallintotavasta keskeisen kysymyksen kumppanimaiden kanssa käytävässä toimintapoliittisessa vuoropuhelussa puolivälitarkistuksen ja hallintotapa-aloitteen yhteydessä vuonna 2009.

(27) Parannetaan verohallintoa. Komissio edistää hyvää hallintotapaa verotuksen alalla kansainvälisellä, alueellisella ja maakohtaisella tasolla. Jotta kehitystavoitteet voitaisiin saavuttaa ja maailmanlaajuisia rahoitus- ja sääntelyjärjestelmiä parantaa, komissio pyytää jäsenvaltioilta ja kumppanimailta tukea tälle tavoitteelle.

(28) Vältetään uusi velkakriisi. Komission ja jäsenvaltioiden olisi edistettävä keskustelua valtioiden velkajärjestelymekanismien parantamisesta olemassa olevien puitteiden ja periaatteiden pohjalta.

V. GLOBALISAATION AVOIMUUS, TEHOKKUUS JA KATTAVUUS

V.1. AVOIN TALOUSJÄRJESTELMÄ

EU:n strategia, jonka mukaan kehitysmaita autetaan selviytymään kriisistä, liittyy laajempaan maailmanlaajuiseen asiayhteyteen, jonka puitteissa tarvitaan – kuten Lontoossa pidetyssä huippukokouksessa korostettiin – päättäväisiä toimia ei pelkästään talouden elpymiseksi koko maailmassa vaan myös maailmankaupan ja investointien edistämiseksi ja kehitysmaiden ottamiseksi mukaan laajemmin maailmanlaajuisiin instituutioihin. Paluu kriisiä edeltävään tilanteeseen ei ole mahdollinen vaihtoehto.

Protektionismin lisääminen hidastaa kasvua ja kehitystä. Maailmanmarkkinoiden avoimuuden turvaaminen on parhaita tapoja torjua laskusuhdanteita ja elvyttää taloutta kasvuun, mistä on hyötyä sekä kehittyneille että kehitysmaille. EU:n olisi muiden kansainvälisen yhteisön jäsenten kanssa

- estettävä uusien esteiden syntyminen: G20-maat sopivat Lontoossa pidättäytyvänsä ottamasta käyttöön uusia kaupan tai sijoitustoiminnan esteitä ja kehottivat poistamaan hiljattain käyttöön otettuja kauppaa rajoittavia tai vääristäviä toimenpiteitä. Tämä sitoumus on voimassa vuoden 2010 loppuun.

- mahdollisimman nopeasti edistyttävä sopimuksen saavuttamisessa Dohan kierroksella : Kierrokseen sisältyy tekijöitä, joilla on todellista merkitystä kehitysmaille, varsinkin kaikkein köyhimmille maille, kuten vähiten kehittyneiden maiden tulliton ja kiintiöimätön pääsy kaikille kehittyneille markkinoille ja parantuneet mahdollisuudet monissa nopeasti kehittyvän talouden maissa. Tämä edellyttää muun muassa kauppaa vääristävien maataloustukien huomattavaa leikkaamista, markkinoille pääsyn esteiden raivaamista sekä pitkälle menevää sopimusta kaupankäynnin helpottamisesta.

V.2. TEHOKKAAMMAT JA KATTAVAMMAT MAAILMANLAAJUISET INSTITUUTIOT

Globaalin hallinnan järjestelmät ovat jääneet jälkeen maailmanlaajuisen poliittisen ja taloudellisen yhdentymiskehityksen ja keskinäisriippuvuuden voimistumisesta. Tämän vuoksi tarvitaan tehokkaampia ja kattavampia maailmanlaajuisia rakenteita. Tämänhetkinen talouskriisi tarjoaa tilaisuuden parantaa YK-järjestelmän ja kansainvälisten rahoituslaitosten kykyä tarttua maailmanlaajuisiin haasteisiin tehokkaasti, ja G20:n olisi nopeutettava uudistusprosessia. YK:ssa, IMF:ssä ja Maailmanpankissa arvioidaan parhaillaan, mitä niiden toimintavalmiuksien ja oikeutuksen lujittamiseen tarvitaan, ja tuloksia käsitellään vuoden 2009 kuluessa. G20-ryhmä on nopeuttanut kansainvälisten rahoituslaitosten uudistusprosessia. YK:n osalta kesäkuussa 2009 pidettävä korkean tason YK-konferenssi tarjoaa varhaisen mahdollisuuden edistää tätä uudistusohjelmaa.

Kehityksen kannalta katsottuna EU:n olisi kiinnitettävä erityistä huomiota seuraaviin seikkoihin:

- YK:n on saatava asema, jossa se voi tehokkaasti koordinoida kansainvälisiä toimia, joilla autetaan kehitysmaita erilaisissa maailmanlaajuisissa sosiaalisissa, taloudellisissa ja rahoituksellisissa haasteissa. Esimerkiksi ECOSOCin uudistus olisi toteutettava täysimääräisesti. Lisäksi YK:n valmiuksia yhtenäiseen toimintaan olisi parannettava järjestelmän johdonmukaisuutta käsittelevän korkean tason YK-työryhmän (2006) suositusten mukaisesti. Esimerkiksi elintarviketurva-asioissa olisi eduksi, jos YK:n kolmen Roomassa sijaitsevan elintarvike- ja maatalousalan erityisjärjestön toiminnan integrointia ja järkiperäistämistä jatkettaisiin edelleen.

- Kansainvälisten rahoituslaitosten osalta Lontoossa pidetyssä G20-huippukokouksessa sovittiin niiden resurssien huomattavasta lisäämisestä, mukaan luettuna resurssit, joiden avulla ne voivat lisätä valmiuksiaan auttaa apua tarvitsevia maita. Tähän sisältyy jäsenten välittömästi antama 250 miljardin Yhdysvaltain dollarin rahoitus, josta EU:n jäsenvaltioiden osuus on 100 miljardia dollaria eli 75 miljardia euroa. Kyseinen rahoitus lisätään laajennettuihin ja joustavampiin NAB-järjestelyihin (New Arrangements to Borrow), joiden määrä korotetaan 500 miljardiin dollariin. Lisäksi tehdään erityisnosto-oikeuksien yleinen allokaatio, joka on 250 miljardia dollaria. IMF:n jäsenet ratifioivat myös neljännen muutosasiakirjan. G20-kokouksessa sovittiin myös kansainvälisten rahoituslaitosten valtuutusten, toimialan ja hallintotavan uudistamisesta, jotta nousevan talouden mailla ja kehitysmailla olisi suurempi vaikutusvalta ja edustus. Lisäksi kokouksessa sovittiin, että kyseisten rahoituslaitosten johtajat ja muu ylempi johto olisi nimitettävä avoimen, läpinäkyvän ja ansioihin perustuvan valintaprosessin kautta. Maailmanpankin osalta komissio kannattaa Kansainvälisen kehitysjärjestön (IDA) toiminnan vauhdittamista kriisiä lievittävänä toimenpiteenä. Kansainvälisten rahoituslaitosten ehdot olisi sovitettava kunkin maan tilanteen mukaan nykykriisin vallitessa.

- Yleisemmin olisi pyrittävä parempaan synergiaan globaalin hallinnan instituutioissa toteutettavien laajempaan johdonmukaisuuteen tähtäävien uudistuspyrkimysten kesken. Alueellisilla kehityspankeilla tulisi olla tärkeämpi asema suhteessa vähiten kehittyneisiin maihin. Lontoon huippukokouksen pohjalta alueellisia ja maanosia edustavia ryhmittymiä, joita ovat esimerkiksi AU, ASEAN ym., olisi pyydettävä mukaan epävirallisiin kansainvälisiin talousfoorumeihin niiden tuloksellisuuden ja edustavuuden parantamiseksi.

VI. PÄÄTELMÄT

Tämänhetkinen monitahoinen kriisi on vakava uhka maailman vakaudelle. Pitkän aikavälin poliittisen näkemyksen on ohjattava pikaisia ja päättäväisiä toimia. Viime vuonna annettuja sitoumuksia on noudatettava ja niiden toteutusta nopeutettava. Kriisi tarjoaa kuitenkin myös mahdollisuuksia: mahdollisuuksia lähestyä kehitysmaita ja muodostaa uudet ja paremmat kumppanuussuhteet, investoida enemmän ja paremmin Euroopan maiden talouksien kasvun edistämiseksi, tarkentaa prioriteetteja, saada aikaan vihreää kasvua sekä suunnitella kansainvälisiä talouden ja rahoitusalan rakenteita uudelleen ja mukauttaa ne uuden vuosisadan tilanteeseen.

Tämä edellyttää kuitenkin vahvaa ja ehdotonta eurooppalaista johtajuutta, joka edistää voimallisesti Lontoossa saavutettua uutta maailmanlaajuista sopimusta. Voidakseen muuttaa asioita Euroopan on pysyttävä yhtenäisenä.

Nyt on aika toimia.

[1] Valmisteluasiakirjoissa käsitellään kehitysrahoitusta ( Where does the EU go from Doha? , SEC(2009) 444), kauppaa tukevaa apua ( 2009 Aid for Trade Monitoring Report , SEC(2009) 442), avun tuloksellisuutta ( Aid Effectiveness after Accra – where does the EU stand? , SEC(2009) 443) sekä vuosituhattavoitteita ( Millennium Development Goals – impact of the financial crisis on developing countries , SEC(2009) 445).

[2] IMF ( The Implications of the Global Financial Crisis for Low-Income Countries , maaliskuu 2009); Maailmanpankki ( Swimming Against the Tide: how Developing Countries are Coping with the Crisis , maaliskuu 2009, ja The Global Economic Crisis: Assessing Vulnerability with a Poverty Lens , helmikuu 2009); ODI ( The global financial crisis and developing countries – What can the EU do? , tammikuu 2009); EIP ( The impact of the financial crisis on ACP countries , joulukuu 2008); ADB ( Country Economic Monitoring Notes , helmikuu 2009).

[3] Kyseinen määrä jakautuu seuraavasti: 3 miljardia euroa budjettitukeen, 800 miljoonaa euroa elintarvikerahoitusvälineelle ja 500 miljoonaa euroa tapauskohtaiselle FLEX-järjestelylle.

[4] OECD/DAC-luettelossa oleville maille vuosien 2008–2010 tukimäärien ilmoittamiseksi.

[5] Homi Kharas. Measuring the Costs of Aid Volatility , Wolfensohn Centre for Development, kesäkuu 2008.

[6] Luvut perustuvat selvityksen The Aid Effectiveness Agenda – Benefits of a European Approach alustaviin tuloksiin. Kyseinen Euroopan komission tilaama selvitys valmistuu kesällä 2009.

[7] Maailmanpankki, 2009.

[8] Lisätietoja Afrikan ja Välimeren alueen alueellisista infrastruktuurialoitteista on komission valmisteluasiakirjan Financing for Development liitteissä 3 ja 4.

[9] Africa's Common Position: Preparation towards the G20 meeting of April 2, 2009 , AU, maaliskuu 2009.

[10] Kansallisen sopeutumisohjelman ovat hyväksyneet seuraavat maat: Bangladesh, Benin, Bhutan, Burkina Faso, Burundi, Djibouti, Eritrea, Etiopia, Gambia, Guinea, Guinea-Bissau, Haiti, Kambod~[pic]a, Kap Verde, Keski-Afrikan tasavaltodža, Kap Verde, Keski-Afrikan tasavalta, Kiribati, Komorit, Kongon demokraattinen tasavalta, Lesotho, Liberia, Madagaskar, Malawi, Malediivit, Mali, Mauritania, Mosambik, Niger, Ruanda, Salomonsaaret, Sambia, Samoa, São Tomé ja Príncipe, Senegal, Sierra Leone, Sudan, Tansania, Tuvalu, Uganda, Vanuatu.

Chart 1