PERUSTELUT

1. EHDOTUKSEN TAUSTA

Neuvosto voi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28. marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY, jäljempänä ”alv-direktiivi”, 395 artiklan 1 kohdan mukaan antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta jäsenvaltiolle luvan soveltaa mainitun direktiivin säännöksistä poikkeavia erityistoimenpiteitä arvonlisäveron kantamisen yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten tai veron kiertämisen estämiseksi.

Viro pyysi komission 26. toukokuuta 2014 saapuneeksi kirjaamalla kirjeellä lupaa soveltaa toimenpidettä, joka poikkeaa yleisistä periaatteista, jotka koskevat oikeutta vähentää tuotantopanoksiin sisältyvä vero henkilöautojen osalta. Komissio antoi alv-direktiivin 395 artiklan 2 kohdan mukaisesti Viron pyynnön tiedoksi muille jäsenvaltioille 11. kesäkuuta 2014 päivätyllä kirjeellä. Komissio ilmoitti Virolle 12. kesäkuuta 2014 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki hakemuksen arviointia varten tarpeellisiksi katsomansa tiedot.

Yleinen tausta

Alv-direktiivin 168 ja 168 a artiklassa säädetään, että verovelvollisella on oikeus vähentää arvonlisävero, joka kannetaan verovelvollisen verollisia liiketoimia varten tehdyistä hankinnoista. Direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen yksityiskäyttöön on vastikkeellinen palvelu, jos tavara on oikeuttanut arvonlisäveron vähennykseen. Tämä järjestelmä antaa mahdollisuuden saada takaisin yksityiskäytön osalta alun perin vähennetyn arvonlisäveron.

Henkilöautojen tapauksessa tätä järjestelmää on vaikea soveltaa erityisesti siksi, että yksityis- ja yrityskäyttöä on vaikea erottaa toisistaan. Jos ajoneuvon käytöstä pidetään kirjaa, kirjanpidon ylläpitämisestä ja tarkastamisesta aiheutuu lisätaakkaa sekä yrityksille että hallinnolle, vaikka Viro hyödyntäisikin alv-direktiiviin 168 a artiklassa säädettyä mahdollisuutta rajoittaa työsuhdeautoihin liittyvä kustannusten vähennysoikeus osuuteen, joka liittyy verovelvollisen tosiasialliseen yrityskäyttöön.

Sen vuoksi Viro on pyytänyt, että sille annettaisiin lupa rajoittaa vähennysoikeus tiettyyn prosenttimäärään ja olla verottamatta yritystä ajoneuvon yksityiskäytöstä. Tämä yksinkertaistaisi järjestelmää kaikkien osapuolten kannalta ja estäisi samalla virheelliseen kirjanpitoon perustuvat veropetokset tai veron kiertämisen.

Viron toimittamien tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että yrityskäyttöön tarkoitettujen henkilöautojen käytöstä keskimäärin 50 prosenttia on yksityiskäyttöä. Sen vuoksi prosenttimääräiseksi rajoitukseksi olisi vahvistettava 50 prosenttia.

Uutta järjestelmää on tarkoitus soveltaa kaikkiin henkilöautoihin, joissa on enintään kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi, joiden massa on enintään 3 500 kg ja jotka eivät ole pelkästään yrityskäytössä. Vähennysoikeuteen sovellettavan rajoituksen ulkopuolelle jätetään kuitenkin tiettyyn erityistoimintaan käytettävät henkilöautot, joihin sovelletaan tavanomaisia sääntöjä. Tällaisia ovat jälleenmyyntiä, vuokrausta tai liisausta varten ostetut autot, matkustajien kuljettamiseen käytettävät autot (kuten taksit) sekä ajo-opetuksessa käytettävät autot.

Poikkeuksen voimassaoloaika olisi rajoitettava 31. päivään joulukuuta 2017, jotta voidaan arvioida, kuvastaako 50 prosentin rajoitus yhä oikealla tavalla yritys- ja yksityiskäytön välistä kokonaissuhdetta. Voimassaolon jatkamista koskevaan pyyntöön olisi liitettävä kertomus, joka sisältää arvioinnin sovelletusta prosenttimäärästä ja joka on toimitettava komissiolle kyseisen pyynnön kanssa 31. maaliskuuta 2017 mennessä.

Voimassa olevat aiemmat säännökset

Muille jäsenvaltioille on myönnetty vastaavia vähennysoikeutta koskevia poikkeuksia.

Alv-direktiivin 176 artiklassa säädetään, että neuvosto määrittää, mistä kustannuksista ei voi vähentää arvonlisäveroa. Ennen kuin neuvosto on päättänyt asiasta, jäsenvaltiot saavat mainitun artiklan mukaan jatkaa 1. tammikuuta 1979 voimassa olleiden poikkeusten soveltamista. Sen vuoksi voimaan on jäänyt useita säännöksiä, joilla rajoitetaan henkilöautoihin liittyvää vähennysoikeutta.

2. INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI

Asianomaisten osapuolten kuuleminen

Ei ollut tarpeen.

Asiantuntijatiedon käyttö

Ulkopuolisten asiantuntijoiden käyttö ei ollut tarpeen.

Vaikutusten arviointi

Päätösehdotuksella pyritään ensisijaisesti yksinkertaistamaan arvonlisäveron kantamista osittain muussa käytössä kuin yrityskäytössä olevien henkilöautojen osalta, minkä vuoksi ehdotuksella voi olla myönteisiä vaikutuksia. Samaan aikaan ehdotuksella voidaan ehkäistä virheelliseen kirjanpitoon perustuvia veropetoksia.

Koska poikkeuksen soveltamisala on suppea ja sen voimassaoloaika rajallinen, vaikutukset ovat kuitenkin vähäisiä.

3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ

Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus

Luvan antaminen Virolle rajoittaa arvonlisäveron vähennysoikeus 50 prosenttiin sellaisista yrityskäyttöön tarkoitetuista henkilöautoista aiheutuvista kustannuksista, jotka eivät ole yksinomaan yrityskäytössä. Verovähennysoikeutta rajoitettaessa verovelvollinen on vapautettu suorittamasta arvonlisäveroa ajoneuvon yksityiskäytöstä.

Oikeusperusta

Alv-direktiivin 395 artikla.

Toissijaisuusperiaate

Ehdotuksen perustana olevan alv-direktiivin säännöksen perusteella ehdotus kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan. Sen vuoksi toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta.

Suhteellisuusperiaate

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä:

Päätös koskee jäsenvaltiolle sen omasta pyynnöstä annettavaa lupaa, eikä siihen liity velvollisuuksia.

Koska poikkeuksen soveltamisala on rajoitettu, erityistoimenpide on tavoitteeseensa nähden oikeasuhteinen.

Sääntelytavan valinta

Alv-direktiivin 395 artiklan mukaan yhteisistä arvonlisäverosäännöistä voidaan poiketa vain, jos neuvosto antaa siihen luvan yksimielisellä päätöksellä, jonka se tekee komission ehdotuksesta. Neuvoston päätös on parhaiten soveltuva sääntelytapa myös sen vuoksi, että se voidaan osoittaa yksittäisille jäsenvaltioille.

4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET

Ehdotuksella ei ole vaikutusta unionin talousarvioon.

5. LISÄTIEDOT

Ehdotus sisältää raukeamislausekkeen.

2014/0288 (NLE)

Ehdotus

NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOPÄÄTÖS

luvan antamisesta Viron tasavallalle ottaa käyttöön yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY 26 artiklan 1 kohdan a alakohdasta sekä 168 ja 168 a artiklasta poikkeava erityistoimenpide

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY[1] ja erityisesti sen 395 artiklan 1 kohdan,

ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Viro pyysi komission 26 päivänä toukokuuta 2014 saapuneeksi kirjaamalla kirjeellä lupaa poiketa niistä direktiivin 2006/112/EY säännöksistä, jotka koskevat oikeutta vähentää henkilöautojen osalta tuotantopanoksiin sisältyvä vero.

(2) Komissio antoi Viron pyynnön tiedoksi muille jäsenvaltioille 11 päivänä kesäkuuta 2014 päivätyllä kirjeellä. Komissio ilmoitti Virolle 12 päivänä kesäkuuta 2014 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki hakemuksen arviointia varten tarpeellisiksi katsomansa tiedot.

(3) Direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklassa vahvistetaan verovelvollisen oikeus vähentää verovelvollisen verollisia liiketoimiaan varten vastaanottamien tavaroiden luovutuksista ja palvelujen suorituksista maksettu arvonlisävero. Mainitun direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohta sisältää vaatimuksen, jonka mukaan liikeomaisuuden muusta kuin yrityskäytöstä on suoritettava arvonlisäveroa.

(4) Muuta käyttöä kuin yrityskäyttöä on usein erittäin vaikea määrittää tarkasti, ja silloinkin, kun se on mahdollista, määritysmenetelmää on usein hankala käyttää. Pyydetyn luvan mukaan arvonlisäveron määrä, joka voidaan vähentää myös muussa kuin pelkästään yrityskäytössä oleviin henkilöautoihin liittyvistä kustannuksista, olisi vahvistettava joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta kiinteänä prosenttimääränä. Viron viranomaiset katsovat, että käytettävissä olevien tietojen mukaan 50 prosenttia on perusteltu prosenttimäärä. Jos henkilöautoihin on sovellettu tällä päätöksellä sallittua rajoitusta, niihin ei kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi saisi soveltaa samaan aikaan vaatimusta, jonka mukaan henkilöauton muusta kuin yrityskäytöstä on suoritettava arvonlisäveroa. Tämä yksinkertaistamistoimenpide poistaa tarpeen pitää kirjaa yritysautojen yksityiskäytöstä ja estää samaan aikaan veropetokset, jotka perustuvat virheelliseen kirjanpitoon.

(5) Pyydettyyn lupaan liittyvää vähennysoikeutta koskevaa rajoitusta olisi sovellettava arvonlisäveroon, joka on maksettu tiettyjen henkilöautojen ostamisen, liisauksen, yhteisöhankinnan ja tuonnin yhteydessä ja näihin liittyvistä kustannuksia, mukaan lukien polttoaineen ostaminen.

(6) Pyydettyä lupaa olisi sovellettava ainoastaan sellaisiin henkilöautoihin, joiden suurin sallittu massa on 3 500 kilogrammaa ja joissa on enintään kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi, koska sellaisten henkilöautojen muu kuin yrityskäyttö, joiden massa ylittää 3 500 kilogrammaa tai joissa on enemmän kuin kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi, on vähäistä niiden luonteen tai sen yritystoiminnan tyypin vuoksi, jossa niitä käytetään. Olisi laadittava yksityiskohtainen luettelo sentyyppisistä henkilöautoista, jotka jätetään luvan ulkopuolelle niiden erityiskäytön perusteella.

(7) Luvan olisi oltava voimassa rajoitetun ajan 31 päivään joulukuuta 2017 asti, jotta voidaan tarkastella uudelleen poikkeustoimenpiteen tarpeellisuutta ja tehokkuutta sekä prosenttiosuutta yrityskäytön ja muun kuin yrityskäytön välillä.

(8) Jos Viro suunnittelee luvan jatkamista vielä vuoden 2017 jälkeen, sen olisi toimitettava komissiolle kertomus, johon sisältyy sovelletun prosenttimäärän arviointi, sekä luvan jatkamista koskeva pyyntö viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2017.

(9) Poikkeuksella on vain vähäinen vaikutus lopullisessa kulutusvaiheessa kannettavan veron kokonaismäärään, eikä se vaikuta arvonlisäverosta saataviin unionin omiin varoihin,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Poiketen siitä, mitä direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklassa säädetään, Virolle annetaan lupa rajoittaa 50 prosenttiin oikeus vähentää sellaisista henkilöautoista aiheutuvista kustannuksista maksettava arvonlisävero, jotka eivät ole yksinomaan yrityskäytössä.

2 artikla

Poiketen siitä, mitä direktiivin 2006/112/EY 26 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, Viro ei saa rinnastaa vastikkeellisiin palveluihin sellaisen henkilöauton muuta kuin yrityskäyttöä, joka kuuluu verovelvollisen yrityksen liikeomaisuuteen, jos kyseiseen autoon sovelletaan tämän päätöksen 1 artiklan mukaista rajoitusta.

3 artikla

Edellä 1 artiklassa tarkoitettuihin kustannuksiin sisältyvät sellaisten autojen ostaminen, liisaus, yhteisöhankinta ja tuonti, jotka eivät ole pelkästään yrityskäytössä, sekä näiden autojen huoltoon, korjaukseen ja polttoaineeseen liittyvät kustannukset.

4 artikla

Päätöstä olisi sovellettava ainoastaan sellaisiin henkilöautoihin, joiden suurin sallittu massa on 3 500 kilogrammaa ja joissa on enintään kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi.

5 artikla

Edellä olevaa 1 ja 2 artiklaa ei sovelleta seuraaviin henkilöautoluokkiin:

a) jälleenmyyntiä, vuokrausta tai liisausta varten ostetut autot;

b) vastikkeellisessa matkustajaliikenteessä käytettävät autot, mukaan lukien taksipalvelut;

c) ajo-opetuksessa käytettävät autot.

6 artikla

Tämä päätös on voimassa 31 päivään joulukuuta 2017 asti. Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaolon jatkamista koskeva hakemus on toimitettava komissiolle viimeistään 30 päivänä maaliskuuta 2017, ja siihen on liitettävä kertomus, joka sisältää arvioinnin 1 artiklassa vahvistetusta prosenttimäärästä.

7 artikla

Tämä päätös on osoitettu Viron tasavallalle.

Tehty Brysselissä

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

[1] EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1.