Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "TSK:n panos jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin 2002"

(2002/C 125/12)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 29. marraskuuta 2001 työjärjestyksensä 23 artiklan nojalla antaa lausunnon aiheesta "TSK:n panos jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin 2002".

Lausunnon valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto hyväksyi lausuntonsa 25. helmikuuta 2002. Esittelijä oli Ursula Konitzer.

Komitea hyväksyi 20. ja 21. maaliskuuta 2002 pidetyssä 389. täysistunnossaan (maaliskuun 20. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. TSK:n oma-aloitteisen lausunnon tarkoitus

Tällä lausunnolla on tarkoitus

- antaa pohdittavaa komissiolle ja neuvostolle niiden laatiessa talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja vuodeksi 2002

- antaa panos julkiseen keskusteluun yhteisön tason talouspolitiikan koordinoinnista ja sisällöstä

- edistää sisäistä asiantuntevaa keskustelua TSK:ssa edustettuina olevissa organisaatioissa ja taloudellis-yhteiskunnallisissa ryhmissä.

2. Talouspolitiikan nykyiset koordinointimenetelmät ja niiden kehittämisen ja järkeistämisen tarve

2.1. Maastrichtin sopimuksen filosofia

Sopimuksen talouspolitiikkaa koskevassa luvussa (98-104 artikla) vastuu talouspolitiikasta annetaan lähtökohtaisesti jäsenvaltioille. Talouspolitiikkaa pidetään kuitenkin yhteistä etua koskevana asiana. Jäsenvaltioiden politiikat tulee sovittaa yhteen siten, että ne edistävät 2 artiklassa(1) määriteltyjen yhteisön tavoitteiden saavuttamista. "Jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajat suuntaviivat" on yhteisön keskeinen talouspoliittinen asiakirja. Se on (ei-sitova) neuvoston suositus, joka laaditaan komission suosituksen ja Eurooppa-neuvoston päätelmän pohjalta. Neuvosto antaa suosituksestaan tiedon Euroopan parlamentille. Suuntaviivojen toimeenpanoa valvotaan hallitustenvälisellä menettelyllä. Jos jonkin jäsenvaltion todetaan toimineen suuntaviivojen vastaisesti, sille voidaan antaa uusi suositus, joka voidaan (sanktiona) julkistaa. Talouspolitiikan sisältöä koskevia ohjeita - vapaaseen kilpailuun perustuvan avoimen markkinatalouden periaatteen ja resurssien tehokkaan käytön vaatimuksen lisäksi - sopimuksen talouspolitiikka-luku sisältää vain budjettipolitiikkaa koskevissa määräyksissä. Niillä(2) on tarkoitus varmistaa, että jäsenvaltioiden toimivallassa säilyvä budjettipolitiikka ei haittaa hintavakauteen tähtäävää ja Euroopan keskuspankkijärjestelmään keskitettyä rahapolitiikkaa. Vakaus- ja kasvusopimus täydentää ja tehostaa kyseisiä määräyksiä talous- ja rahaliiton puitteissa.

2.2. Perustamissopimuksessa säädettyjä menettelyjä ja sisällöllisiä ohjeita on täydennetty ja kehitetty eri tavoin:

- Amsterdamin sopimuksella perustamissopimukseen lisättiin uusi osasto "Työllisyys" ja palautettiin työllisyyttä koskevien suuntaviivojen yhteisömenettely, joka Maastrichtin sopimuksessa oli talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista poistettu (komission suositus, jota neuvosto voi muuttaa vain yksimielisesti, mutta jonka hyväksymiseen riittää neuvoston määräenemmistöpäätös).

- Tähän liittyen kehitettiin ns. prosessit:

- työmarkkinapolitiikkaa koskeva Luxemburgin prosessi

- rakennepolitiikkaa koskeva Cardiffin prosessi (hyödyke- ja tuotannontekijämarkkinoilla)

- Kölnin prosessi, joka koskee raha-, finanssi- ja palkkapolitiikasta vastaavien toimijoiden makrotaloudellista vuoropuhelua EMUn makrotaloudellisen politiikkayhdistelmän parantamiseksi.

- Näitä prosesseja täydennettiin Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettamilla kasvua, teknologian kehitystä ja täystyöllisyyttä koskevilla tavoitteilla.

- Lisäksi on kehittynyt lähes läpitunkematon kudelma, joka koostuu kuulemisista ja parlamentin, TSK:n ja työmarkkinaosapuolten omaehtoisia lausuntoja koskevista järjestelyistä sekä komission ja parlamentin yrityksistä virittää julkista keskustelua eurooppalaista talouspolitiikkaa koskevista kysymyksistä: taloustutkimuslaitosten yhteistyö, Brysselin talousfoorumi.

- Hallituksia edustavien komiteoiden (talous- ja rahoituskomitea, talouspoliittinen komitea ja työllisyyskomitea) tärkeä rooli on korostunut; tämä on tapahtunut osittain komission yhteisön edun puolustajan roolin kustannuksella. On myös syntynyt vaikutelma kilpailusta, avoimuuden puutteesta ja komiteoiden kokoonpanoja koskevista ongelmista.

- Neuvoston tasolla muodostettiin epävirallinen euro-ryhmä, joka käsittelee talouspolitiikkojen yhteensovittamista ja EMUn politiikkayhdistelmän kehitystä, mutta jolla ei kuitenkaan ole perustamissopimukseen perustuvaa päätösvaltaa.

2.3. Perussopimuksiin perustuvan yleisen talouspolitiikan arviointi

2.3.1. Nyt, kun eurosetelit ja -kolikot on otettu käyttöön, Euroopan unionin perustuslain valmistelukunta on kutsuttu koolle ja yhteisön laajentuminen lähestyy, herää kysymys, onko talouspolitiikan suuntaviivojen laatimis- ja niiden noudattamisen valvontamenettely vastannut odotuksia ja onko sillä edellytykset selvitä tulevista haasteista.

2.3.2. Myönteisistä seikoista on syytä todeta, että talous- ja rahaliiton menestyksekkään toteutuksen vakausedellytykset on onnistuttu luomaan ja että perustamissopimuksen budjettipoliittisten sääntöjen sekä vakaus- ja kasvusopimuksen noudattaminen auttaa välttämään kielteisiä kerrannaisvaikutuksia kumppanuusmaiden finanssipolitiikkaan ja rahaliiton yhteiseen rahapolitiikkaan. Myös perustamissopimuksessa mainitsematon työmarkkinaosapuolten palkka- ja tulopolitiikka on sopeutunut rahaliiton vakausvaatimuksiin paremmin kuin monet odottivat. Tästä syntyi rahaliitolle kokonaisuudessaan politiikkayhdistelmä, joka - huolimatta tämänhetkisestä matalasuhdanteesta, jonka syyt ovat pääasiassa ulkoisia - on edistänyt kasvua ja työllisyyttä paremmin kuin ilman rahaliittoa olisi ollut mahdollista.

2.3.3. On kuitenkin mainittava myös joukko kielteisiä tekijöitä. Eräissä tärkeissä jäsenvaltioissa ei julkista taloutta ole suotuisien suhdanteiden aikana vakautettu riittävästi, jotta laskusuhdanteen aikana voitaisiin hyödyntää automaattisia vakauttajia täysimittaisesti tai harjoittaa aktiivista suhdannevaihtelua tasaavaa politiikkaa. Lisäksi monissa maissa julkiset investoinnit sekä koulutus- ja inhimillisen pääoman ylläpitomenot ovat kärsineet julkisen talouden vakauttamisesta. Paitsi että tämä haittaa nykyisin kysyntää sisämarkkinoilla, siitä uhkaa tulla kasvu- ja täystyöllisyyden palautusprosessin tulevien pullonkaulojen perusta. Kokonaisuutena katsottuna yhteisön ja rahaliiton ei ole vielä onnistunut kehittää laajaan yksimielisyyteen tukeutuvaa täysin vakaan makrotalouspolitiikan mallia, jolla toteutetaan rahaliiton tasolla raha-, finanssi- ja palkkapolitiikoista koostuvaa politiikkayhdistelmää. Tällä vältettäisiin pitkälti sisäisiä ja ulkoisia syitä, jotka aiheuttavat talouden inflatorista ylikuumentumista ja suhdanteiden heikkenemistä. Näin voitaisiin saavuttaa - sopusoinnussa tuotantokapasiteetin kehityksen kanssa - kokonaistaloudellisen kysynnän mahdollisimman vakaa kehitys. Vain tällaisessa toimintaympäristössä - ja kokonaistalouden kannattavuuden ollessa korkea - voivat investoinnit lisääntyä riittävästi, jotta yhteisö kykenee hyödyntämään suuren kasvu- ja työllistämispotentiaalinsa perustamissopimuksen 2 artiklan ja Lissabonin Eurooppa-neuvoston tavoitteiden mukaisesti.

2.4. TSK:n parannusehdotukset

2.4.1. Rahaliiton toteutumisesta lähtien talouspolitiikan perusteet ja makrotaloudellinen politiikkayhdistelmä on määritelty entistä enemmän yhteisön tasolla. Myös yhteisön tasolla talouspolitiikka käsitetään julkiseksi asiaksi. Maastrichtin mallin käytännöllinen jatkokehittely vaikuttaa hankalalta, tehottomalta ja avoimuudeltaan riittämättömältä, mutta se tuo selvästi esiin tarvittavien toimien laajuuden. Yhteisön laajentumisnäkymät lisäävät tätä toimintatarvetta. Laekenissa perustettu yhteisön tulevaisuutta pohtiva valmistelukunta saattaa tarjota mahdollisuuden parantaa perusteellisen keskustelun jälkeen perustamissopimuksen määräyksiä.

2.4.2. Komission laatiessa suositustaan talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi 2002 ja valmistelukunnan aloitellessa työtään TSK esittää seuraavat ehdotukset:

a) Avoimuuden lisäämiseksi komission tulisi talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen 2002 yhteydessä esittää järjestelmällinen katsaus kaikkiin suuntaviivojen laatimiseen ja niiden toimeenpanon valvontaan liittyviin menettelyihin ja kuulemisiin. Tällainen katsaus on tarpeen myös menettelyjen tehostamisen ja yksinkertaistamisen vuoksi.

b) Keskustelua komission 7. helmikuuta 2002 julkaisemasta tiedonannosta "Talouspolitiikan koordinoinnin tehostaminen euroalueella"(3) tulisi syventää (vrt. TSK:n lausunto "Talous- ja rahaliitosta johtuva talouspolitiikkojen koordinointi"(4) ja Pervenche Bérèsin laatima parlamentin mietintö(5)).

c) Erityisesti olisi tutkittava, miten talouspolitiikan yhteensovittamista voidaan parantaa perustamissopimuksen 99 artiklan 5 kohtaan perustuvalla sekundäärilainsäädännöllä.

d) Valmistelukunnan työskentelyä silmällä pitäen olisi myös pohdittava, millaiset muutokset perustamissopimuksen talouspolitiikka-lukuun olisivat mielekkäitä. Erityisesti olisi syytä tarkastella seuraavia seikkoja: yhteisön edun tuominen paremmin esille palauttamalla komissiolle suositusoikeus talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen laadinnassa (99 artiklan 2 kohta); Euroopan parlamentin, TSK:n ja työmarkkinaosapuolien kytkeminen menettelyihin; komiteoiden roolin ja kokoonpanon parempi määrittely, komiteoiden ja eri alojen neuvostojen selvempi rajaaminen; euro-ryhmän kirjaaminen perustamissopimukseen; eräiden makrotaloudellista politiikkayhdistelmää ja rakennepolitiikkaa koskevien yksinkertaisten sisällöllisten ohjeiden antaminen.

3. Talouden tilanne sekä talouspolitiikan tulevaisuudennäkymät ja haasteet

3.1. TSK:n rooli

TSK:n tulisi tehdä ehdotuksia aloilla, joita se pitää erityisen tärkeinä tai joilla sillä on erityistä asiantuntemusta. Sen tehtävänä ei ole kuitenkaan kirjoittaa talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja komission ja neuvoston sijasta.

Vuoden 2002 suuntaviivojen osalta komitea keskittyy neljään ongelmaryhmään:

- taloudellisen tilanteen ja tulevaisuudennäkymien arviointi

- makrotaloudellisen politiikkayhdistelmän mukauttamiseen ja parantamiseen tähtäävät toimet

- eräitä tärkeitä rakenteellisia ongelmia koskevat ehdotukset:

- yksityisten ja julkisten investointien keskipitkän aikavälin kehitys kasvun ja täystyöllisyyden palauttamisen edellytyksenä

- väestön ikääntyminen ja siihen liittyvät talouspolitiikan pitkän aikavälin haasteet.

3.2. Talouden tilanteen ja tulevaisuudennäkymien arviointi

Ennusteissa tehdään väistämättä virheitä, mutta silti on pohdittava,

i) miten analyysien laatua voidaan parantaa

ii) miten jatkuvasti muuttuvista taloustilanteesta ja tulevaisuudennäkymistä voidaan tehdä talouspoliittisia päätelmiä.

3.2.1. Kohdan i suhteen komission tulisi varmistaa, että analyysi- ja ennustetyöhön myönnetään todella riittävästi varoja ja että luodaan intensiivistä ja avointa vuoropuhelua keskuspankin, jäsenvaltioiden, kansainvälisten järjestöjen (kuten OECD:n ja Kansainvälisen valuuttarahaston) ja ennen kaikkea myös taloustutkimuslaitosten kanssa. Julkista keskustelua taloustilanteesta, näkymistä ja oikeasta politiikkayhdistelmästä koko EMUssa tulisi tehostaa. Tällä on myös suuri merkitys työehtosopimusosapuolien palkka- ja tulopoliittisten pohdintojen kannalta, sillä ne määräävät päätöksillään pitkälti EMUn politiikkayhdistelmän.

3.2.2. Kohdassa ii ei vaikuta tarpeelliselta muuttaa ennusteiden aikaväliä (kaksi kertaa vuodessa), mutta esim. neljännesvuosittain julkaistava raportti talouden tilanteen kehityksestä olisi hyödyllinen. Paremmat tiedot lyhyen aikavälin talouskehityksestä eivät saisi kuitenkaan johtaa finanssipoliittiseen "hienosäätöön". Normaaleissa oloissa finanssipolitiikkaa tulisi harjoittaa keskipitkän aikavälin perustein, mutta samalla tulisi kuitenkin jättää riittävästi toimintavaraa automaattisille vakauttajille. Rakenteellista alijäämää tulisi vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti vähentää, kun taas suhdanteellisen alijäämän muutosten tulisi vaikuttaa suhdanteita vakauttavasti. Rahapolitiikalla voidaan reagoida talouden kokonaistilanteen muuttumiseen hienovaraisemmin, mutta tässä yhteydessä on otettava huomioon, että rahapoliittiset välineet eivät vaikuta välittömästi. Euroopan talous- ja rahaliiton parhaillaan meneillään olevassa makrotalouspolitiikan oppimisprosessissa tulisi tutkia tarkemmin kokemuksia onnistuneesta makrotaloudellisesta ohjauksesta, ennen muuta Yhdysvaltain rahapolitiikkaa 1990-luvulla, ja ottaa ne mahdollisuuksien mukaan huomioon. Koko rahaliittoa koskevan politiikkayhdistelmän lisäksi tulee luonnollisesti ottaa huomioon myös yksittäisten jäsenmaiden erityinen taloustilanne. Tehtävä kuuluu ennen muuta asianomaisten maiden talouspoliittisille toimijoille ja sen on käsitettävä kaikki talouspolitiikan alat.

3.2.3. Nykytilanne (tammikuu 2002) näyttäisi olevan lähellä stagnaatiota, joka johtuu kotimaisen kysynnän puutteesta, työttömyyden hienoisesta noususta sekä kuluttajien ja yritysten luottamuspulasta. Politiikkayhdistelmä on kuitenkin höllentynyt inflaatio-odotusten alennuttua, ja eräät tärkeät tekijät, kuten sisäinen kokonaistaloudellinen kannattavuus ja ulkoinen kustannusten kilpailukyky, ovat edelleen suhteellisen suotuisia. Koska myös yhteisön ulkopuolella odotetaan noususuhdanteen alkavan vuotta 2003 lähestyttäessä, vaikuttaa paluu 3 prosentin kasvuun vuonna 2003 uskottavalta, mutta vain mikäli tarvittavaa poliittista kunnianhimoa ja tarmoa löytyy. Tämä kasvu perustuisi koti- ja ulkomaiseen kysynnän kasvuun; tarvittavaa tuotantokapasiteettia olisi käytettävissä riittävästi.

3.3. Makrotaloudellisen politiikkayhdistelmän mukauttamiseen ja parantamiseen tähtäävät toimet

Nykytilanteessa makrotalouspolitiikan tehtävänä on tukea odotettua noususuhdannetta ja muuttaa se omavoimaiseksi kestäväksi kasvuprosessiksi, joka mahdollistaa Lissabonin työllisyys- ja tuottavuustavoitteiden saavuttamisen.

TSK käsitteli jo marraskuussa 2001 antamassaan lausunnossa(6) sitä, millaista jäsenvaltioiden hallitusten finanssipolitiikan, työmarkkinaosapuolten palkkapolitiikan ja EKP:n rahapolitiikan vuorovaikutuksen tulisi rahaliitossa olla, jotta saavutetaan kasvun ja työllisyyden kannalta mahdollisimman suotuisa politiikkayhdistelmä vakaudesta tinkimättä. Rahaliitossa tämä on yhteisön etua koskeva asia. Komission tulisi yhteisön edun puolustajana esittää talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa 2002 konkreettisesti - yksittäisten toimijoiden ja toimijaryhmien riippumattomuutta kunnioittaen -, mitä panoksia eri toimijoiden tulisi lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä antaa. Yleisesti voidaan todeta, että mitä paremmin finanssi- ja palkkapolitiikassa otetaan huomioon lyhyen ja keskipitkän aikavälin vakaus- ja kasvuedellytykset, sitä paremmin rahapolitiikalla voidaan - sen vakaustavoitteesta luopumatta - tukea yleistä talouspolitiikkaa kasvun ja työllisyyden edistämiseksi. Rahapolitiikan tulisi myös 105 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaisesti hyödyntää tehokkaasti näin luotua liikkumavaraa.

Yhtäältä rahaliiton makrotaloudellisen politiikkayhdistelmän ja toisaalta noususuhdanteen sekä Lissabonin tavoitteiden edellyttämän pitkäaikaisen kasvun välinen suhde on makrotaloudellisen vuoropuhelun (Kölnin prosessi) ensisijainen aihe. Komission tulisi yhteisön edun puolustajana julkaista makrotaloudellista vuoropuhelua varten keskusteluasiakirja tästä kysymyksestä. TSK on valmis osallistumaan tähän merkittävällä panoksella.

3.4. Eräitä tärkeitä rakenteellisia ongelmia koskevat TSK:n ehdotukset

3.4.1. Yksityisten ja julkisten investointien keskipitkän aikavälin kehitys kasvun ja täystyöllisyyden palauttamisen edellytyksenä

Jos Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston tuottavuus- ja työllisyystavoitteet halutaan saavuttaa, tarvitaan pitkäaikainen (noin kymmenen vuoden) voimakas BKT:n kasvu (yli 3 prosenttia vuodessa), joka ylittää selvästi tuottavuuden kasvun (joka on ollut EU:ssa keskimäärin 2 prosenttia vuodessa). Tällainen kasvu on mahdollista vain, jos kokonaistalouden investointiaste lisääntyy vaiheittain useilla prosenttiyksiköillä (esim. nykyisestä 21-22 prosentista noin 25-26 prosenttiin BKT:stä - Yhdysvalloissa investointiaste nousi 1990-luvulla noin 4 prosenttiyksikköä).

Tähän sisältyvät yritysten investoinnit luovat inflaatiottoman kasvun edellyttämän tuotantokapasiteetin ja konkreettiset työpaikat, liittävät teknisen kehityksen talousprosessiin (tuottavuus) ja muodostavat samalla tärkeän kysyntätekijän itseään ruokkivalle kasvulle. Olisi hyvä arvioida "makrorakenteellisen vertailuanalyysin" avulla, kuinka paljon investointeja tarvitaan koko EU:ta, rahaliittoa ja jäsenvaltioita varten. Vielä tärkeämpää olisi kuitenkin selvittää, mitkä ovat tärkeimmät tekijät, joiden avulla tällainen investointien kasvu saadaan aikaan; nämä tekijät liittyvät kysynnän ja kannattavuuden kehitykseen sekä terveen tasapainon saavuttamiseen säästöjen ja investointien välillä. Samoin olisi selvitettävä tekijöiden vaikutukset julkisen talouden kehitykseen, palkkakehitykseen ja vaihtotaseeseen ja keskusteltava niistä osana makrotaloudellista vuoropuhelua politiikkayhdistelmän toimijoiden kanssa.

Kokonaistalouden investointiasteen sisältämät julkiset investoinnit(7) ovat kärsineet julkisen talouden vakauttamisesta (EY:n keskiarvo oli 4,2 prosenttia BKT:stä vuonna 1970; 3,2 prosenttia vuonna 1980; 2,3 prosenttia vuonna 2001). Jotta tulevaisuudessa voidaan taata jännitteetön kasvu (erityisesti perusrakenteiden alalla), tarvitaan julkisen investointiasteen tiettyä kasvua (se voisi olla esim. tavoitellun kasvuasteen kokoluokkaa eli noin 3 prosenttia). Koska julkisen talouden vakauttamista on kasvuprosessissa jatkettava vielä jonkin aikaa, olisi järkevää asettaa jäsenvaltioiden monivuotisissa vakausohjelmissa asiaa koskevat viitearvot. Samaa menettelyä voitaisiin soveltaa myös koulutusalan aineettomiin investointeihin.

3.4.2. Väestön ikääntyminen ja siihen liittyvät talouspolitiikan pitkän aikavälin haasteet

Väestön ikääntymisestä aiheutuvat talouspolitiikan pitkän aikavälin haasteet tulisi ottaa asianmukaisesti huomioon talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa 2002. TSK on ottanut viime aikoina useaan otteeseen kantaa näihin ongelmiin(8), joten tässä lausunnossa ei liene tarpeen käsitellä uudelleen asian yksittäisiä näkökohtia. Lisäksi komission puheenjohtaja Romano Prodi on pyytänyt komiteaa antamaan valmistelevan lausunnon(9), jossa jatketaan eläkeuudistuksen käsittelyä. Silti on syytä muistuttaa painokkaasti, että Lissabonin strategiassa kaavailtu työllisyysasteen kasvu kompensoisi pitkälti ikääntyneiden osuuden kasvun seuraavien 20 vuoden aikana. Tämä korostaa Lissabonin strategian toimeenpanon merkitystä eläkejärjestelmien tasapainon kannalta, vaikka sillä ei ratkaistakaan seuraavien 50 vuoden aikana tapahtuvan väestön ikääntymisen ongelmaa.

4. Päätelmät

Talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen 2002 laadinta osuu ajankohtaan, jona unionin perustuslakia pohtiva valmistelukunta kokoontuu ensi kertaa ja siirtyminen käteiseuroihin on saatettu päätökseen.

Rahaliiton menestys ja yhteisön epäonnistuminen valtavan työllisyys- ja kasvupotentiaalinsa hyödyntämisessä muodostavat epäsuhdan, joka edellyttää talouspolitiikan menettelyjen ja sisällön perusteellista uudelleenharkintaa. Myös yhteisön lähestyvän laajentumisen vuoksi on kiireesti pohdittava uudelleen talouspoliittisia koordinointimenettelyjä. Tästä syystä TSK tekee tässä lausunnossa alustavia ehdotuksia sekä koordinointimenettelyistä että talouspolitiikan sisällöstä.

Bryssel 20. maaliskuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Kyseisessä artiklassa mainitaan tavoitteina mm. kasvu ja työllisyys.

(2) Valtionvelkaa ei saa rahoittaa, valtiolla ei saa olla erityisasemaa pääomamarkkinoilla, jäsenvaltiot eivät saa vastata muiden valtioiden tai julkisoikeudellisten laitosten veloista, ja liiallisia julkistalouden alijäämiä on vältettävä (sopimuksen 101-104 artiklat).

(3) KOM(2001) 82 lopullinen.

(4) EYVL C 139, 11.5.2001, s. 60.

(5) A5-0307/2001.

(6) EYVL C 48, 21.2.2002 "Maailman muuttunut talousympäristö: Euroopan unionin uudet talouspoliittiset haasteet" (ECO/086), s. 4-6.

(7) Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksista aiheutuvat tilastolliset ongelmat julkisia investointeja tilastoitaessa tulisi selvittää.

(8) EYVL C 48, 21.2.2002; EYVL C 36 8.2.2002; EYVL C 14, 16.1.2001.

(9) 10.1.2002 päivätty kirje.