KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE - Yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamista varten tarvittavien tietojen keruuta ja hallintaa koskevien yhteisön puitteiden täytäntöönpano

1. Johdanto

Kalastusta koskevien luotettavien perustietojen järjestelmällinen kerääminen on yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) täytäntöönpanon kulmakivi.

Jo vuonna 1993 neuvosto totesi, että YKP:n täytäntöönpanon kannalta on ensiarvoisen tärkeää ylläpitää, laajentaa tai perustaa asianmukainen tietokanta, joka kattaa biologiset, ekologiset, tekniset ja sosioekonomiset näkökohdat [1].

[1] Neuvoston asiakirja nro SN 3289/1/93, 24.7.1993.

Yhteisön oikeudelliset puitteet tällaisten tietojen keruulle ja hallinnalle otettiin käyttöön vuonna 2000 annetulla neuvoston asetuksella [2] ja neuvoston päätöksellä [3], joita seurasi vuonna 2001 annettu komission asetus [4] soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.

[2] Neuvoston asetus (EY) N:o 1543/2000, annettu 29 päivänä kesäkuuta 2000, yhteisön puitteista yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamista varten tarvittavien tietojen keruulle ja hallinnalle - EYVL L 176,15, 15.7.2000, s. 1 (jäljempänä 'neuvoston asetus (EY) N:o 1543/2000').

[3] Neuvoston päätös 2000/439/EY, tehty 29 päivänä kesäkuuta 2000, yhteisön osallistumisesta tietojen keruusta jäsenvaltioille aiheutuvien menojen sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa tukevien tutkimusten ja koehankkeiden rahoitukseen - EYVL L 176, 15.7.2000, s. 42.

[4] Komission asetus (EY) N:o 1639/2001, annettu 25 päivänä heinäkuuta 2001, yhteisön kalastusalan tietojenkeruun vähimmäisohjelmista ja laajoista ohjelmista ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1543/2000 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä - EYVL L 222, 17.8.2001, s. 53 (jäljempänä 'komission asetus (EY) N:o 1639/2001').

Puitteiden tavoitteena on koota yhteen ja tehostaa jäsenvaltioiden nykyisiä tietojenkeruutoimia. Näiden toimien paremmalla koordinoinnilla ja paremmalla yhteistyöllä tietojen keruun ja hallinnan tehokkuutta voidaan parantaa, ja yhteisön taloudellisen tuen avulla on mahdollista helpottaa tietojen keruuta.

Edellä mainitun neuvoston asetuksen 10 artiklassa todetaan seuraavasti: "Komissio antaa kolmen vuoden välein ja ensimmäisen kerran 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan kunkin jäsenvaltion toteuttamat toimenpiteet, käytettyjen menetelmien asianmukaisuus sekä tässä asetuksessa tarkoitettujen tietojen keruussa ja hallinnassa saadut tulokset. Kertomuksessa arvioidaan myös sitä, miten yhteisö on käyttänyt kerättyjä tietoja." Samassa artiklassa todetaan myös seuraavasti: "Komissio arvioi 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä, onko tarkoituksenmukaista laajentaa tämän asetuksen nojalla kerättävien tietojen alaa."

Tällä jäsenvaltioilta saatuihin, vuonna 2002 toteutettuja toimia koskeviin tietoihin perustuvalla kertomuksella säädetty vaatimus täytetään. Vaikka kokemus tietojen keruuta koskevista puitteista onkin ollut lyhyempi kuin oli alunperin tarkoitettu, varhainen arviointi on aiheellinen tietojen keruuta koskevien teknisesti monimutkaisten yhteisön puitteiden mukauttamiseksi.

Kalavarojen ja kalastusalan tilanteen arviointia varten tarvittavien tietojen keruuta ja hallintaa koskevien yhteisön puitteiden parantaminen on tärkeä tekijä yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamisessa. On tavallista, että tällaisen kunnianhimoisen ja teknisesti monimutkaisen prosessin alussa ilmenee vaikeuksia. Komissio on alusta alkaen otaksunut, että tietojen, taloudelliset tiedot mukaan luettuina, järjestelmälliseen keruuseen tarkoitettujen kansallisten ohjelmien perustaminen on todellinen haaste jäsenvaltioille ja komissiolle. Tässä kertomuksessa esitetyistä vaikeuksista huolimatta komissio uskoo, että asiassa on päästy hyvään alkuun ja myönteisiä pitkän aikavälin vaikutuksia on odotettavissa jokaiselle jäsenvaltiolle ja komissiolle.

2. Tähänastiset kokemukset

2.1. Jäsenvaltioiden kansalliset ohjelmat

Jäsenvaltiot toimittivat kansalliset ohjelmansa ensimmäisen kerran vuonna 2001. Ne koskivat vuotta 2002. Komission yksiköt arvioivat ohjelmat ulkopuolisten asiantuntijoiden ja tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) avulla, mikä johti yhteisön osallistumista jäsenvaltioille aiheutuvien menojen rahoitukseen koskevan komission päätöksen viralliseen tekemiseen elokuussa 2002. Samaa menettelyä noudatettiin vuonna 2003.

Vuoden 2002 kokemusten ja STECF:n tieteellisiä ohjelmia koskevan suosituksen sekä komission käyttöön ottamien vakiomuotoisten rahoitustaulukoiden ansiosta vuosia 2003 ja 2004 koskevat ohjelmaesitykset ovat parantuneet huomattavasti. Tämä jäsenvaltioiden ohjelmaesitysten laadun jatkuva paraneminen on rohkaisevaa. Jotkut ohjelmat ovat kuitenkin edelleen huonosti integroituja, mikä johtuu sekä kansallisen että kansainvälisen tason koordinoinnin puutteesta.

2.2. Komission ja jäsenvaltioiden välinen koordinointi

Komission yksiköiden ja jäsenvaltioiden välinen koordinointi tapahtuu lähes täysin käyttäen nimettyjä kansallisia yhteystahoja, jotka tapaavat useita kertoja vuodessa kalastus- ja vesiviljelyalan hallintokomitean virallisissa kokouksissa antaakseen lausuntonsa sekä epävirallisissa kokouksissa vaihtaakseen tietoja.

Kansallisten yhteystahojen verkko on tärkeä tekijä tietojen keruuta koskevien puitteiden täytäntöönpanossa. Kahdenväliset kontaktit ovat yleisiä pitkin vuotta, ja kaikki kansalliset ohjelmat sekä ulkopuolisten asiantuntijoiden ja STECF:n raportit ovat kaikkien asianomaisten käytettävissä täydellisen avoimuuden takaamiseksi.

Tietojen keruuta koskevien puitteiden täytäntöönpano on ollut todellinen haaste sekä jäsenvaltioille että komissiolle. Vuoden 2002 - ainoan, jolta on käytettävissä tekniset ja rahoitusta koskevat kertomukset - ohjelmista saatu kokemus osoittaa, että kansallisten yhteystahojen verkko on ollut tehokas. Sen työ on ollut yleisesti ottaen menestyksellistä huolimatta siitä, että jotkin jäsenvaltiot ovat aliarvioineet yhteystahojen työmäärää. Tämä koskee lähinnä jäsenvaltioita, joissa toimintaan osallistuu useita osapuolia (merentutkimuslaitoksia, yliopistoja jne.).

2.3. Tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF), neuvoa-antavan kalatalous- ja vesiviljelykomitean (ACFA) ja kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) rooli

2.3.1. STECF

Tietojenkeruuohjelman alusta lähtien STECF on ollut voimakkaasti mukana sen täytäntöönpanossa.

Tarkasteltavana olevana aikana järjestettiin neljä kokousta, joissa käsiteltiin tietojenkeruuohjelmista poikkeamisia ja ohjelmanvastaisuuksia (maaliskuu ja joulukuu 2002) sekä pyyntiponnistusyksikkökohtaisia saaliita (CPUE) koskevien tietojen keruuta kansallisissa ohjelmissa vuodesta 2003 alkaen (maaliskuu 2003) ja käynnistettiin tämä tietojenkeruuasetuksen uudelleentarkastelu (heinäkuu 2003).

Näistä kokouksista laaditut raportit esiteltiin ja käsiteltiin STECF:n täysistunnoissa, ja STECF hyväksyi ne joillakin lisäkommenteilla ja huomautuksilla varustettuina [5].

[5] STECF, 2002. STECF:n tutkimustarpeita käsittelevän alaryhmän kansallisten ohjelmien arviointia koskeva raportti. Bryssel, 4.-7. maaliskuuta 2002, 46 s. STECF, 2002. STECF:n tutkimustarpeita käsittelevän alaryhmän vuoden 2003 tietojenkeruuohjelmista poikkeamisia ja ohjelmanvastaisuuksia sekä pilkkupagellin elvytyssuunnitelman jatkoarviointia koskeva raportti. Bryssel 9.-13. joulukuuta 2002, 69 s. STECF, 2003. STECF:n tutkimustarpeita käsittelevän alaryhmän pyyntiponnistusyksikkökohtaisia saaliita koskevien tietojen keruuta vuoden 2003 ja sen jälkeisissä kansallisissa ohjelmissa sekä näiden tietojen hyödyllisyyttä vuosina 1995-2000 koskeva raportti. Bryssel 24.-28. maaliskuuta 2002, 51 s. STECF, 2003. STECF:n tutkimustarpeita käsittelevän alaryhmän väliarviointiraportti. Bryssel 7.-11. heinäkuuta 2002, painossa. STECF, 2002. Tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean 14. raportti. Bryssel 22.-26. huhtikuuta 2002, 120 s. STECF, 2002. Tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean 15. raportti. Bryssel 4.-8. marraskuuta 2002, 140 s. STECF, 2003. Tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean 16. raportti. Bryssel 31. maaliskuuta - 4. huhtikuuta 2003, 84 s. STECF, 2003. Tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean 17. raportti. Bryssel 3.-7. marraskuuta 2003, painossa.

2.3.2. ACFA

ACFA:lle ilmoitettiin tietojenkeruuohjelmasta ensimmäisen kerran toukokuussa 2001 [6]. Komitea sai selvitykset tilanteesta ja tiedot tapahtuneesta kehityksestä vuoden 2002 kokouksissaan.

[6] ACFA, 2001. Tiivistelmä ACFA:n työryhmän I (resurssit) 4. toukokuuta 2001 Brysselissä pidetyn kokouksen pöytäkirjasta, 9 s.

ACFA suhtautui tietojenkeruuohjelmaan myönteisesti ja toivoi, että se otetaan mukaan tietojenkeruumenettelyyn. Komitea lupasi osallistua aktiivisesti taloudellisten tietojen keruuseen edellyttäen, että komissio takaa näiden tietojen luottamuksellisuuden.

2.3.3. ICES

Tiedeyhteisö yleensä ja eräät tieteelliset elimet, kuten ICES, ovat ottaneet myönteisesti vastaan yhteisön tietojenkeruualoitteen. Tietojen keruuta koskevien puitteiden yhteydessä kerättyjen tietojen katsotaan olevan erittäin tärkeitä ICESille, kun se arvioi kalakantojen tilaa ja antaa niiden hoitoa koskevia lausuntoja. ICESillä ja komissiolla on tässä asiassa yhteinen etu ajettavanaan, ja ICES on sittemmin perustanut kaupallisia saaliita, poisheitettyjä saaliita ja biologisten näytteiden keruuta koskevan suunnitteluryhmän (PGCCDBS) [7], joka on kokoontunut kahdesti asetuksen voimaantulon jälkeen. Kumpaankin kokoukseen osallistui sekä STECF:n jäseniä että komission virkamiehiä.

[7] ICES, 2002. Kaupallisia saaliita, saaliiden poisheittämistä ja biologisten näytteiden keruuta käsittelevän suunnitteluryhmän raportti. ICES CM 2002/ACFM: 07, 102 s. ICES, 2003. Kaupallisia saaliita, saaliiden poisheittämistä ja biologisten näytteiden keruuta käsittelevän suunnitteluryhmän raportti. ICES CM 2003/ACFM: 16, 38 s.

Lisäksi useat ICESin työryhmät [8] ovat tietojen keruuta koskevien puitteiden hyväksymisen jälkeen esittäneet keruujärjestelmää koskevia oma-aloitteisia kommentteja ja ehdotuksia. Kerättyjen tietojen loppukäyttäjinä niiden panos on erittäin arvokas, ja komissio aikookin esittää kaikille ICESin työryhmille virallisen pyynnön toimitettujen tietojen laatua koskevan palautteen antamiseksi.

[8] ICES, 2002. Keisarihummerikantoja käsittelevän työryhmän raportti, ICES CM 2002/ACFM: 15, 246 s. ICES, 2003. Kansainvälisen pohjatroolikalastusta käsittelevän tutkimusryhmän raportti, ICES CM 2003/D: 05, 79 s.

3. Kerätyt tiedot

Tietojenkeruuasetuksessa säädetään kahdenlaisista tiedoista. Valvonta-asetusten (EY) N:o 2090/98 [9], (ETY) N:o 2807/83 [10], (ETY) N:o 2847/93 [11] ja (EY) N:o 104/2000 [12] nojalla kerätyt pakolliset tiedot (esim. kalastuskapasiteetti, pyyntiponnistus sekä saaliit ja pyyntiponnistus) ja muut tiedot, joita kaikki jäsenvaltiot eivät aiemmin ole keränneet järjestelmällisesti mutta jotka ovat tarpeen kalavarojen ja kalastusalan tilannetta arvioitaessa (esim. poisheitetyt saaliit, virkistyskalastus, pyyntiponnistusyksikkökohtaiset saaliit, tutkimukset, pituus- ja ikäjakauma, biologiset parametrit sekä laivastoja ja jalostusteollisuutta koskevat taloudelliset tiedot).

[9] Komission asetus (EY) N:o 2090/98, annettu 30 päivänä syyskuuta 1998, yhteisön kalastusalusrekisteristä (EYVL L 266, 1.10.1998, s. 27).

[10] Komission asetus (ETY) N:o 2807/83, annettu 22 päivänä syyskuuta 1983, jäsenvaltioiden kalansaalistietojen kirjaamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL L 276, 10.5.1983, s. 1).

[11] Neuvoston asetus (ETY) N:o 2847/1993, annettu 12 päivänä lokakuuta 1993, yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä (EYVL L 261, 20.10.1993, s. 1).

[12] Neuvoston asetus (EY) N:o 104/2000, annettu 17 päivänä joulukuuta 1999, kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä (EYVL L 17, 21.1.2000, s. 22).

Kun ensimmäinen tietokokonaisuus sisällytettiin asetukseen, puitteiden tavoitteena oli antaa nämä tiedot tutkijoiden käyttöön, jotta kalakantojen tilaa voitaisiin arvioida paremmin ja jotta käytettävissä olisi paremmat kalastusta koskevat tiedot.

Toisen tietokokonaisuuden osalta päätettiin säilyttää tavanomaiset tiedeverkot, joita käyttävät perinteiset loppukäyttäjät (esim. ICES, ICCAT, NAFO, GFCM, jne.). Kalakantojen arvioinnista vastaavat tutkimusryhmät ovat vuoden 2003 kuluessa käyttäneet tietojen keruuta koskevien puitteiden mukaisesti vuonna 2002 kerättyjä tietoja.

Vuoden 2002 kansallisten ohjelmien ja niiden tulosten tarkastelu on osoittanut, että kansalliset ohjelmat ovat yleensä tietojenkeruuasetuksen tarkempien tietojen saamiseen pyrkivien säännösten ja tavoitteiden mukaisia. Kaikki jäsenvaltiot ovat täyttäneet vaaditut velvollisuudet ottaa käyttöön keinot, joilla tietojen keruuta koskevien puitteiden tavoitteet voidaan saavuttaa.

1/ Aina ei kuitenkaan ole toimitettu käytettyjä menetelmiä koskevia tietoja, ja vain harvat jäsenvaltiot ovat selittäneet näytteenottostrategioidensa tilastolliset taustat tai antaneet arvioita tietojensa tarkkuustasosta.

2/ Jäsenvaltiot ovat aliarvioineet erityisesti poisheitettyjen saaliiden arviointiin liittyvät vaikeudet ja kustannukset. Ensimmäiset kokemukset viittaavat siihen, että poisheitettyjen saaliiden oikeaan arviointiin vaadittavien näytteenottostrategioiden kustannukset olivat ennakoitua korkeammat, erityisesti koska kysymystä lähestyttiin yleensä laivastopohjalta. Lisäksi koska poisheitetyt saaliit arvioidaan yleensä aluksella otettavien näytteiden avulla, arvioinnit vinoutuivat siksi, ettei ole kansallista lainsäädäntöä, joka velvoittaisi alusten päälliköt päästämään tutkijat alukselle. Useimpien jäsenvaltioiden alusten valinnassa käyttämät otantamenetelmät poikkesivat satunnaisotannan periaatteesta.

3/ Tietojenkeruuasetuksen voimaantullessa virkistyskalastustoiminnan katsottiin olevan vähäistä. Kokemus osoitti sen ennakoitua tärkeämmäksi, ja jäsenvaltioita pyydettiin tekemään lisää pilottitutkimuksia (esim. pohjanmeren turskan osalta).

4/ Asetuksen täytäntöönpano vahvisti, että suurin osa tietojen keruuta koskevien puitteiden kokonaismenoista johtuu merellä tapahtuvien tutkimusten aiheuttamista kustannuksista (ks. tämän kertomuksen kohta 6). On muistettava, että nämä tutkimukset ovat erittäin hyödyllisiä, koska ne ovat ainoa keino saada kalastusta koskevaa suoraa tietoa (arvio kalakantojen harhattomista runsausindekseistä). Lisäksi näillä tutkimuksilla on saatu tietoa kalojen jakaumasta aika-akselilla ja kalastustoiminnan ekosysteemille aiheuttamista muutoksista. Niitä käytetään myös biologisten näytteiden (sukurauhaset, otoliitit jne.) ottamiseen pyydetyistä lajeista.

Laivastonosien taloudellista tilaa koskevat tiedot sisältyvät tietojenkeruuasetuksen vähimmäisohjelmaan, mutta velvoite täyttää kaikki säännökset tulee voimaan vasta tammikuusta 2004 alkaen. Useimmat jäsenvaltiot ovat kuitenkin pyrkineet toteuttamaan tietojenkeruuohjelmia joidenkin laivastonosien osalta. Jalostusteollisuutta koskevasta tietojen keruusta tulee pakollista vasta 2006.

4. Tiedonhallinta

Komissio hallinnoi jo ensimmäistä, tuotantopanoksia koskevaa tietokokonaisuutta (kalastuskapasiteetti ja pyyntiponnistus) valvonta-asetuksen (EY) N:o 2807/83 avulla ja FIDES II - tiedonsiirtojärjestelmää käyttäen. Toisen tietokokonaisuuden osalta (poisheitetyt saaliit, virkistyskalastus, pyyntiponnistusyksikkökohtaiset saaliit, tutkimukset, pituus- ja ikäjakauma, biologiset parametrit sekä laivastoja ja jalostusteollisuutta koskevat taloudelliset tiedot) päätettiin, että tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 täytäntöönpanoaikana käytetään edelleen tavanomaisia tiedeverkkoja näiden tietojen siirtämiseen perinteisille loppukäyttäjille (tieteellisille elimille, alueellisille kalastusjärjestöille). Menettely johti näiden verkkojen tehostamiseen.

Nykyisen järjestelmän parantamiseksi sekä käytettävyyden ja tietojenvaihdon helpottamiseksi jäsenvaltioiden kesken, jäsenvaltioiden ja komission välillä sekä jäsenvaltioiden ja tieteellisten loppukäyttäjien (alueelliset kalastusjärjestöt ja tieteelliset elimet) välillä on kehitettävä tietotekninen alusta.

Tämän tietojen keruuta koskevien puitteiden mukaisten tietojen välittämiseen tarkoitetun yhteisen alustan määrittelemiseksi koottiin huhtikuussa 2002 komission, STEFC:n jäsenten ja kutsuttujen asiantuntijoiden yhteinen työryhmä. Työryhmän toimeksiantoon sisältyi tietokantojen ja niihin liittyvien vaadittujen tietojen tallennusta koskevien järjestelmien määrittely sekä komission ja muiden jäsenvaltioiden valtuutettujen edustajien tietokantoihin pääsyä koskeva tuki.

Työryhmä ehdotti ensivaiheen selvitystä, jossa määritettäisiin järjestelmävaatimukset ja tehtäisiin ehdotus tekniseksi ratkaisuksi. Tehtävän suoritti ulkopuolinen konsultti vuonna 2003. Tulokset pitäisi saada toimiviksi ennen vuoden 2004 loppua.

Koska viestintäjärjestelmä kattaa laajasti erilaisia tietotyyppejä ja maantieteellisiä alueita, komissio perusti tukiryhmän, jonka avulla voidaan varmistaa, että näiden eri alojen kokemukset tulevat otetuiksi huomioon. Tukiryhmän päätehtävänä on antaa järjestelmävaatimuksia koskevia neuvoja, viestintäprotokolla, tietokanta ja tietojen yhdistelemistä koskeva ohjelmisto mukaan luettuina.

Tietoteknisen alustan käyttöön otosta erillään komissio tekee tarkastuksia vuoden 2004 kuluessa tarkastaakseen, että tiedot sisältyvät jäsenvaltioiden tietokantoihin. Tarkastukset voivat olla yksinkertaisia (tietojen satunnaistarkastuksia) tai yksityiskohtaisempia (valittujen jäsenvaltioiden tietokantojen järjestelmällisiä tarkastuksia tai joidenkin tiettyjen kalakantojen tai kalastusten tilan arvioimiseksi tarvittavia tietoja koskevia pyyntöjä).

5. Tutkimukset ja pilottihankkeet

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1543/2000 antamisen ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EY) N:o 1639/2001 antamisen välisen ajan yli pääsemiseksi komissio järjesti neuvoston päätöksen 2000/439/EY 5 artiklan mukaisesti ehdotuspyynnön. Tämä antoi jäsenvaltioille mahdollisuuden jatkaa aiemman järjestelmän mukaisesti kerättyjä tietosarjoja ja valmistautua samalla luomaan kattava kansallinen tietojenkeruuohjelma.

Viimeisen vuoden 2000 ehdotuspyynnön perusteella rahoitettiin 23:a tutkimusta vuonna 2001. Useimmat tutkimuksista koskivat tutkimustietoja, virkistyskalastusta, sivusaaliita ja taloudellisia tietoja.

Lisäksi neuvoston päätöksen 2000/439/EY 9 artiklassa säädetään mahdollisuudesta rahoittaa tarkoin määriteltyjä tutkimuskohteita koskevia tutkimuksia. Yhteensä seitsemän seuraavia aloja koskevaa tutkimusta on saatettu loppuun: uhanalaisten kantojen vuosittaiset rajoitukset, valvonta- ja seurantajärjestelmien soveltaminen, ympäristötekijöitä ja sivusaaliita koskevat selvitykset.

Vuoden 2001 aikana tehtiin yhteensä 30 neuvoston päätöksen 2000/439/EY 5 ja 9 artiklan mukaista tutkimusta, joiden kustannukset olivat 11,3 miljoonaa euroa.

6. Rahoitusnäkökohdat

Neuvoston päätöksen 2000/439/EY mukaisesti yhteisön rahoitustuki kaudeksi 2000-2005 on 132 miljoonaa euroa.

Jäsenvaltiot toimittivat kansalliset ohjelmansa ensi kertaa vuonna 2001 (vuoden 2002 osalta) ja samalla ne toimittivat tammikuusta 2002 joulukuuhun 2006 ulottuvaa kautta koskevat vuosittaiset menoarvionsa. Ne olivat kohdanneet vakavia vaikeuksia talousarvioita laatiessaan. Se johtui siitä, että aiempaa kokemusta tällaisten integroitujen tietojenkeruuohjelmien esittämisestä ei ollut eikä useimmilla jäsenvaltioilla ollut tietoa sen enempää uusien erityistehtävien (esim. poisheitetyt saaliit tai taloudelliset tiedot) kuin koko ohjelmankaan edellyttämien tietojen keruuta koskevista kustannuksista. Niinpä kansalliset ohjelmat perustuivat pääasiassa jäsenvaltioiden rajallisille kokemuksille osapuolina aiemmissa tietojen keruuta koskeneissa tutkimushankkeissa. Tästä aiheutui vakavia ongelmia, kun esimerkiksi ensimmäisen kierroksen lopussa jotkin jäsenvaltiot eivät olleet käyttäneet puoliakaan vuoden 2002 kokonaisbudjetistaan, ja eräs jäsenvaltio ei pystynyt sisäisissä menettelyissä esiintyneiden viiveiden takia siirtämään tietojenkeruumäärärahoja tutkimuslaitoksille.

Yksi tietojenkeruuohjelman tärkeimmistä saavutuksista on ollut se, että ensimmäistä kertaa on saatu kokonaiskuva kaikkien yhteiseen kalastuspolitiikkaan osallistuvien EU-maiden kansallisista ohjelmista ja niihin liittyvistä kustannuksista (ks. taulukot 1-4).

Jäsenvaltioiden vuodeksi 2002 perustamien tietojenkeruuohjelmien menojen analysointi osoittaa menojen riippuvan läheisesti kansallisten laivastojen koosta tai purettujen saaliiden määristä (Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan, Espanjan ja Italian menot ovat suurimmat). Tutkimukset (noin 45 prosenttia vähimmäisohjelmasta ja 75 prosenttia laajasta ohjelmasta) ja poisheitetyt saaliit (noin 15 prosenttia vähimmäisohjelmasta) muodostavat menoista suurimman osan. Jäsenvaltioiden esittämien taloudellisia tietoja koskevien ohjelmien menoarviot olivat pieniä. Niitä ei voinut verrata jäsenvaltioiden välillä, koska ainoastaan muutama jäsenvaltio esitti taloudellisia tietoja koskevan ohjelman (ks. taulukot 1-4).

Tämä ensimmäinen kierros osoitti tietojen keruuta koskevien puitteiden olevan erinomainen keino saattaa tietojenkeruukustannukset avoimemmiksi niin, että kaikki jäsenvaltiot ja komissio ovat niistä tietoisia. Tulevaisuudessa kansallisten ohjelmien välisiä päällekkäisyyksiä voitaisiin vähentää ja julkisia varoja voitaisiin käyttää tehtävä- ja aluekohtaisesti tehokkaammin. Lisäksi suuremman kustannuksia koskevan avoimuuden ja kustannusten paremman vertailtavuuden pitäisi johtaa suurempaan tehokkuuteen.

7. Tuleva kehitys

Nyt kun tietojen keruuta koskevien puitteiden merkitys ja tarpeellisuus on osoitettu, painopisteen tulisi olla niiden kehittämisessä. Siihen päästään toteuttamalla toimenpiteitä, joilla parannetaan nykyistä järjestelmää vaatimatta uusien tietojen keräämistä tai muuttamatta asetusta (EY) N:o 1639/2001 (ks. jäljempänä oleva kohta 7.1), mutta saattaa myös olla aiheellista tehdä joitakin muutoksia lyhyellä aikavälillä järjestelmän parantamiseksi ja STECF:n väliarvioinnissaan antamien tieteellisten suositusten huomioon ottamiseksi (ks. jäljempänä oleva kohta 7.2). Vuonna 2006 on edessä kaksi samanaikaista tapahtumaa: talousarvion tarkistaminen vuosille 2007-2012 (ks. neuvoston päätöksen 2000/439/EY 4 artiklan 1 kohta) ja komission esittämän kolmivuotiskertomuksen perusteella mahdolliset muutokset neuvoston asetukseen (EY) N:o 1543/2000 ja komission asetukseen (EY) N:o 1639/2001. Tilaisuutta voitaisiin käyttää hyväksi laajempienkin muutosten tekemiseksi nykyisiin tietojen keruuta koskeviin puitteisiin talousarvion tehtävä- ja aluekohtaisen kokonaistasapainon ja kerättävien tietojen tyypin osalta, jolloin voisi olla mahdollista ottaa mukaan uuden tyyppisiä tietoja, jos se on tarpeen (ks. jäljempänä oleva kohta 7.3).

7.1. Nykyisen asetuksen (EY) N:o 1639/2001 parantaminen

1/ Koordinointi kansallisten ohjelmien sisällä on ollut tehokasta, kun perustettiin ohjauskomiteat koordinoimaan ja hallinnoimaan niitä, kuten esim. Alankomaissa ja Tanskassa. Jokaisen jäsenvaltion tulisi perustaa tällainen komitea tai ryhmä.

2/ Kansainvälistä yhteistyötä olisi parannettava. Siihen voitaisiin päästä parhaiten alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien käyttöönoton jälkeen soveltamalla alueellista lähestymistapaa. Kun otetaan huomioon sekä maantieteelliset tekijät että alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien jakautuminen, tietojen keruun kannalta pääasialliset alueet olisivat Itämeri, Pohjanmeri, Läntinen Atlantti, Välimeri ja muut (mihin sisältyvät merentakaiset alueet). Vähintään kerran vuodessa tulisi järjestää alueellisia koordinointikokouksia, joihin komission virkamiehet osallistuisivat, ja niissä tulisi tarkastella kansallisten ohjelmien täytäntöönpanoa alueellisessa yhteydessä ja koordinoida ohjelmat jäsenvaltioiden välillä.

3/ Menetelmiä koskevaa avoimuutta tarvitaan lisää. Näytteenottostrategioiden yhdenmukaistamiseksi ja tulosten analysoinnin helpottamiseksi jäsenvaltioiden on kuvattava kaikki tietojenkeruumenettelyt avoimella tavalla. Jäsenvaltioiden on myös kuvattava tiedoista laskettujen arvioiden laskentamenetelmät (ilmoitettava esim., miten ekstrapolaatiot on tehty, miten puuttuvien tietojen ongelmat on tarvittaessa ratkaistu tai miten eri arvioita on yhdistelty). Alhaisimman jaottelutason (esim. laivastokohtaiset) tiedot olisi tallennettava ja lähetettävä pyydettäessä.

Kun laaditaan arvioita, on myös toimitettava tekijät, joiden avulla näytteistä johdettujen arvioiden luotettavuutta voidaan arvioida (kohdepopulaation ja näytepopulaation väliset mahdolliset aukot, mahdolliset vinoutumat, vaihtelut, 5 prosentin luottamusvälit ja muut kynnysarvot). Vaikka vaadittu tarkkuustaso koskisikin useiden laivastojen kokonaisuutta tai keskiarvoa, laivastokohtaisesti saatu tarkkuustaso on arvioitava (vrt. poisheitettyjen saaliiden osuus puretuista saaliista).

4/ Osittain yhdisteltyjen tietokantojen kehittämistarve. Nykyisten tietojen käyttöä koskevat aiemmat kokemukset ovat tuoneet esiin katkoksen tarkimman jaottelutason perustietojen (jotka aiheuttavat jatkuvasti luottamuksellisuusongelmia) ja sellaisten tietojen välillä, jotka on yhdistetty niin, että niiden hyödyllisyys tutkijoille on rajoitettua (esim. kannan kokonaissaalis jäsenvaltioittain). Eräiden kantojen elvytyssuunnitelmien täytäntöönpano on näin lisännyt vaikeutta saada ajoissa riittävän tarkasti ositettuja saalis- ja pyyntiponnistustietoja. Sen vuoksi osittain yhdistellyille tiedoille on kysyntää (esim. pyyntiponnistusta ja saaliita laivastoittain ja lajeittain, tilastoruuduittain ja kuukausittain koskevat tiivistelmät). Nämä osittain yhdistellyt tiedot vähentäisivät huomattavasti luottamuksellisuusongelmia. Täytäntöönpanomenettelyn on katettava kaikki tiedot (valvonta-asetuksen nojalla saadut ja tieteellisistä tutkimuksista peräisin olevat, joskin tutkimuslaitosten ja hallintoviranomaisten roolit on määriteltävä huolellisesti). Yhdistelytasot on vahvistettava ja tietojen käyttöä koskevat säännöt on määriteltävä STECF:n kuulemisen jälkeen.

5/ Olisi järjestettävä säännöllisesti työpajoja, jotka on omistettu perustavanlaatuisia näytteenottomenetelmiä ja tilastollista käsittelyä (vrt. validointi) koskevalle koulutukselle sekä työpajoja, jotka on omistettu tietojen keruuta koskevien puitteiden täytäntöönpanosta saatujen tulosten analysoinnille (esim. erilaisten poisheitettyjä saaliita koskevien arviointimenetelmien vertaaminen, pienimuotoisen kalastuksen - alle 12/10 metrin pituiset alukset - ja virkistyskalastuksen saaliiden arviointi jne.).

Biologisia perusparametreja, kuten iän ja sukukypsyyden määritystä koskevia kursseja olisi järjestettävä rutiininomaisesti tietojen ja taitojen ylläpitämiseksi ja biologisten näytteiden ottamisesta vastaavien tutkijoiden kouluttamiseksi. Tällaisten parametrien arviointia koskevia erityistyöpajoja olisi järjestettävä, kun uusia lajeja otetaan mukaan.

7.2. Asetuksen (EY) N:o 1639/2001 välittömät parannukset (2004)

Komissio aikoo ehdottaa seuraavia, STECF:n tietojen keruuta koskevien puitteiden väliarvioinnin yhteydessä heinäkuussa 2003 antamiin suosituksiin perustuvia muutoksia nykyiseen tietojenkeruuasetukseen (EY) N:o 1639/2001 alkuvuodesta 2004.

1/ Parametrien tarkkuustasot olisi määriteltävä asetettujen tavoitteiden perusteella. Tätä voidaan soveltaa ainoastaan, jos kaikki arvioiden tarkkuuden laskemisessa tarvittavat tekijät ilmoitetaan (tyhjentävä kuvaus näytteenottomenettelystä ja arvioiden laskentatavasta). Sellaisissa tapauksissa, joissa on yhdistettävä useampien jäsenvaltioiden panos, sääntö vastuun jakamiseksi tasapuolisesti niiden kesken olisi määriteltävä erityisesti niiden saalismäärien mukaisesti. Joissakin tapauksissa, jos osoittautuu, että on parasta pitää näytteenottotaajuus tavoitteena, joka tulisi saavuttaa, tietojen keruuta koskeviin puitteisiin on lisättävä liiallisen näytteenoton riskiä rajoittava lauseke.

2/ Sellaisten kantojen, jotka arvioidaan poisheitettyjä saaliita koskevia tietoja käyttäen, kalastuksessa poisheitettyjä saaliita koskevat tiedot olisi kerättävä mieluummin vuosittain kuin kolmen vuoden välein.

3/ Uusien lajien mukaan ottaminen. Tietojenkeruuasetukseen (EY) N:o 1639/2001 olisi sisällytettävä eräitä syvänmeren lajeja, rustokalalajeja ja ankerias. ICESin äskeisen lausunnon [13] mukaan eräiden kantojen katsotaan olevan nykyisellään turvallisten biologisten rajojen ulkopuolella, ja joissakin tapauksissa on suunniteltu kiireellistä elvytyssuunnitelman laatimista. Lisäksi neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2347/2002 [14] säädetään velvollisuudesta ottaa näytteitä kalastetuista syvänmeren lajeista.

[13] ICES, 2002. Syvänmeren kalastuksen biologiaa ja arviointia käsittelevän työryhmän raportti, ICES CM 2002/ACFM: 16, 253 s. ICES, 2002. Rustokalatyöryhmän raportti, ICES CM 2002/G: 8, 123 s. ICES, 2003. ICES/EIFAC-ankeriastyöryhmän raportti, ICES CM 2003/ACFM: 06, 87 s.

[14] Neuvoston asetus (EY) N:o 2347/2002, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavista kalastusmahdollisuuksien saamista koskevista erityisistä vaatimuksista ja niihin liittyvistä edellytyksistä - EYVL L 351, 28.12.2002, s. 6.

4/ Uusien tutkimusten mukaan ottaminen. Syvänmeren lajeja, valkoturskaa ja pohjakaloja koskevat tutkimukset olisi otettava mukaan. Kalakantojen harhattomat runsausindeksit (esim. kaupallisen laivaston tiedoista riippumattomat) on arvioitava ja otettava käyttöön kalakantojen arvioinnissa. Lisäksi on tarpeen tutkia kalastuksen ympäristövaikutuksia näihin herkiksi tunnettuihin syvänmeren ekosysteemeihin.

5/ Elvytyssuunnitelmien täytäntöönpanon seuraukset. Kun kohdekantaan sovelletaan elvytyssuunnitelmaa, laajan ohjelman näytteenottovaatimuksista pitäisi tulla vähimmäisohjelmassa pakollisia. Sama pätee tutkimuksiin ja virkistyskalastukseen. Näitä sääntöjä sovellettaisiin ainoastaan niin kauan kuin elvytyssuunnitelma kestää.

6/ Pyyntiponnistusyksikkökohtaisia kaupallisia saaliita (CPUE) koskevat sarjat. Vähimmäisohjelmien tulisi sisältää saaliita ja pyyntiponnistusta koskevia tietosarjoja ainoastaan sellaisten laivastojen osalta, joita on käytetty milloin tahansa vuodesta 1995 alkaen kalakantojen arvioinnissa, sellaisten kalastusten osalta, joissa ei tehdä kantojen arviointia mutta joissa CPUE on ollut ainoa tapa kansainväliselle työryhmälle arvioida kantojen runsauden muutoksia milloin tahansa vuodesta 1995 alkaen, ja sellaisten kalastusten osalta, joihin sovelletaan kansainvälisten järjestöjen vaatimuksia (esim. suurten pelagisten lajien kalastuksessa ICCATin). Laajojen ohjelmien tulisi sisältää saaliita ja pyyntiponnistusta koskevia tietosarjoja sellaisten laivastojen osalta, joita ei ole käytetty kantojen arvioinnissa mutta joiden osalta kantojen arvioinnin toteuttaminen on odotettavissa lähitulevaisuudessa (esim. Välimeri, erityisesti pohjakalalajien, kuten kummeliturskan, ja syvänmeren lajien osalta), sellaisten laivastojen osalta, joita koskeva tietojen keruu on aloitettu viime vuosina, kunnes näitä tietosarjoja aletaan käyttää kantojen arvioinnissa, ja sellaisten laivastojen osalta, joita koskevia tietosarjoja käytetään ainoastaan biologisiin tarkoituksiin (pituus- ja ikäjakauma).

Biologisia parametreja koskevien tietojen (sukukypsyys, kasvu, paino ikäluokittain jne.) osalta katsotaan, että tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 soveltamisalan rajat on selvennettävä tarkemmin, jotta vältetään päällekkäisyydet selvitysten ja tutkimushankkeiden kanssa. Koska tietojen keruuta koskevien puitteiden perimmäisenä tarkoituksena on tietojen käyttäminen suoraan kantojen arviointiin, on katsottu, ettei biologisten tietojen keruuta metodologisiin ja teknologisiin sovelluksiin tulisi ottaa mukaan eikä rahoittaa. STECF:ää pyydetään arvioimaan pitäisikö tällaisten kansallisiin ohjelmiin (esim. merkintä tai geneettinen analyysi) sisältyvien ehdotusten olla tukikelpoisia tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 vaiko jonkin tutkimusohjelman nojalla.

Tietojenkeruuasetusta (EY) N:o 1639/2001 sovelletaan tuleviin jäsenvaltioihin laajentumisen jälkeen. Asetus koskee suoraan seitsemää uutta jäsenvaltiota, nimittäin Viroa, Kyprosta, Latviaa, Liettuaa, Maltaa, Puolaa ja Sloveniaa. Liittymässä olevien Baltian maiden tutkijat ovat jo osallistuneet ICESin kalakantojenarviointityöryhmiin ja ICESin kaupallisia saaliita, poisheitettyjä saaliita ja biologisten näytteiden keruuta koskevaan suunnitteluryhmään (PGCCDBS). He ovat myös olleet mukana kansainvälisissä hankkeissa, jotka koskevat Itämeren saalisnäytteitä ja runsausindeksien arviointia koordinoiduissa merenpohjatutkimuksissa. Välimeren osalta tällainen kansainvälinen yhteistyö on vasta alkanut (poikkeuksena vuodesta 1994 jatkunut MEDITS-hanke).

7.3. Tulevan kehityksen valmisteleminen (2006)

Vaikka komission onkin odotettava täytäntöönpanosta muutaman seuraavan vuoden kuluessa saatavia tuloksia ennen kuin se laatii ehdotuksensa, on kuitenkin joukko kysymyksiä, joiden voidaan jo nyt todeta vaativan huomiota osakseen.

On tutkittava muita kuin nykyisin tutkimuksissa tai kalamarkkinoilla käytettäviä näytteenottostrategioita (markkinaluokkien parempi käyttö mukaan luettuna). Näiden perinteisten tutkimusten lisäksi saattaa olla tarpeen tarkastella menojen kokonaistasapainoa pääkohdittain.

1/ Vaikka kaikkea ei pyrittäisikään standardoimaan, menetelmien erilaisuuden rajoittaminen siihen, mitä eri tilanteiden tyypilliset piirteet todella edellyttävät, on tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 seuraava vaihe. Sitä varten jäsenvaltioiden olisi vaihdettava menetelmiä koskevia tietoja. Näytteenottomenetelmiä, tilastollista käsittelyä ja tietojenkäsittelyä koskevalle koulutukselle omistetut työpajat ovat keino lisätä yhdenmukaisuutta.

2/ Näytteenottoponnistuksen erilaista jakautumista eri alueiden ja tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 eri jaksojen kesken olisi rajoitettava. On tarpeen tehdä vertailevia hyötyanalyysejä saman tiedon ja saman tarkkuuden saamiseksi käytettävien eri näytteenottostrategioiden välillä. Näin saadaan selville kustannus-tarkkuussuhde. Näytteenottostrategioiden mahdollisista muutoksista johtuvat hyödyt selvitetään, ja jos ne ovat merkittäviä, ositteiden keskinäistä tasapainoa (alue/jakso) olisi muutettava. Tämä johtaa tietojen keruuta koskevien puitteiden kokonaiskustannusten vähenemiseen ja muutokseen kustannusten jakautumisessa eri jaksojen kesken.

3/ Töiden päällekkäisyyksien välttämiseksi olisi lisäksi toteutettava selkeämpi työnjako jäsenvaltioiden välillä (esim. lippujäsenvaltioiden ja saaliiden purkamiseen käytettävien jäsenvaltioiden välillä tai sellaisten jäsenvaltioiden välillä, joilla on samankaltaiset laivastot).

4/ Ekosysteeminäkökulman osalta ensisijaista on kalastuksen ja ympäristön välisten suhteiden selvittäminen. Tähän tulisi sisällyttää kalastuksen vaikutukset ympäristöön mutta myös meren ekosysteemin eri osatekijöiden välisten vaikutusten merkitys kalastukselle. Kalastuksen vaikutukset muihin kuin kohdelajeihin on mitattava. Tämä koskee pohjalla eläviä organismeja ja yhteisöjä, merinisäkkäitä, merilintuja sekä muita kuin kohdekalalajeja. Kalastuksen vaikutusta elinympäristöihin, merinisäkkäiden ja kalastuksen välistä vuorovaikutusta sekä vesiviljelyn ja ympäristön välistä vuorovaikutusta olisi tutkittava. Olisi myös selvitettävä meren ekosysteemiin kohdistuvat pitkäaikaisvaikutukset ja laadittava toimintavaihtoehtoja meren pilaantuneiden elinympäristöjen ennallistamiseksi [15]. Tähän pääsemiseksi tietojenkeruuasetukseen (EY) N:o 1639/2001 tulisi sisältyä luettelo keskeisistä mitattavista muuttujista, kun ne saadaan määriteltyä käynnissä olevien tutkimushankkeiden tulosten perusteella.

[15] Ks. kestävän kehityksen huippukokouksen päätelmät: Johannesburgissa Etelä-Afrikassa 26.8.-4.9.2002 pidetyn kestävän kehityksen huippukokouksen kokousraportti, luvut 29-31. A/conf 199/20. Yhdistyneet Kansakunnat. New York, 2002, 173 s.

5/ Sen lisäksi, että tietoja käytetään kaikkiin perinteisiin arviointeihin, olisi laadittava kaikkea tietojen ja kerätyn aineiston käyttöä koskeva tiivistelmä.

8. Päätelmät

Vuotta 2002 koskevat tulokset osoittivat, että jäsenvaltiot ovat uhranneet huomattavia ponnistuksia tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 täytäntöönpanoon ja käyttäneet paljon aikaa kansallisten ohjelmiensa valmistelemiseen. On kuitenkin ilmeistä, että näiden ohjelmien laatu ja kattavuus vaihtelee suuresti. Joidenkin jäsenvaltioiden on tehtävä vielä paljon työtä, jotta ne täyttäisivät kaikki asetuksen vaatimukset. Järjestelmällisen tietojenkeruuohjelman ja siihen liittyvän hyvän laadunvalvonnan valmiiksi saaminen vaatii aikaa.

Kansalliset ohjelmat ovat yleensä tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 säännösten ja tarkempiin tietoihin pyrkivien tavoitteiden mukaisia. Useimmat jäsenvaltiot ovat pitäneet ennallaan aiemmat näytteenottointensiteettinsä kansallisen kalatalousalansa kannalta tärkeiden kantojen ja lajien osalta ja laatineet näytteenottosuunnitelmia muille lajeille. Lisäksi poisheitettyjä saaliita koskevat arviot on ulotettu koskemaan uusia kantoja ja uusia kalastuksia. Näin on varmistettu, että tärkeimpien laivastojen ja kalastusten purettuja saaliita ja poisheitettyjä saaliita koskevat arviot ovat asianmukaisen kattavat. Tietojenkeruuseen on otettu mukaan laivaston toimintaa ja vähäisemmässä määrin myös jalostusteollisuutta koskevat taloudelliset tiedot.

Tietojen keruuta koskevien puitteiden täytäntöönpano on saanut koko tiedeyhteisön samoin kuin kansainvälisten tieteellisten elimien, kuten ICESin, hyväksynnän. Vuoden 2002 osalta kerätyt tiedot ovat olleet vuonna 2003 kantojen arvioinnista vastaavien tieteellisten työryhmien käytössä, ja tiedonvälityksessä tavallisesti käytetyt tiedeverkot ovat säilyneet ennallaan. Ensimmäisen kierroksen kattama ajanjakso on hyvin lyhyt (tosiasiassa vain yksi kokonainen kierros on saatu vietyä läpi), joten komission enempää kuin tutkijoidenkaan ei ole vielä mahdollista arvioida näiden tietojen keruuta koskevien puitteiden vaikutuksia kantojen arvioinnin ja tieteellisten lausuntojen laatuun.

On ilmeistä, että jäsenvaltiot ovat yleisesti ottaen täyttäneet velvollisuutensa ottaa käyttöön tietojen keruuta koskevien puitteiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavat keinot. Sen vuoksi voidaan katsoa, että jäsenvaltiot ovat muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta noudattaneet komission asetuksen (EY) N:o 1639/2001 9 artiklaa.

Useimmat jäsenvaltiot eivät aina toimittaneet tietoja käyttämistään tietojenkeruumenetelmistä, ja vain muutama niistä on selittänyt näytteenottostrategiansa tilastolliset taustat ja toimittanut arviot tietojensa tarkkuustasosta niin kuin tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 9 artiklassa vaaditaan. Näin ollen käytettyjen menetelmien tarkoituksenmukaisuutta ei ole vielä ollut mahdollista arvioida.

Jäsenvaltiot ovat kuitenkin kokonaisuudessaan edistyneet huomattavasti lyhyessä ajassa, ja tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 merkitys ja tarpeellisuus ovat käyneet selvästi ilmi. Tiedeyhteisö on ottanut tämän uuden aloitteen tyydytyksellä vastaan ja kannattaa sitä täysin. Tietojen keruuta koskevia puitteita olisi sen vuoksi jatkettava.

Tietojen keruuta koskevaa nykyistä puitejärjestelmää voitaisiin parantaa vaatimatta minkäänlaisten uusien tietojen keräämistä erityisesti lisäämällä kerättyjen tietojen laadunvalvontaa ja käyttöä sekä parantamalla kansallisen ja kansainvälisen tason koordinointia. STECF:n väliarviointikokouksessaan heinäkuussa 2003 antamien suositusten huomioon ottamiseksi järjestelmään olisi lyhyellä aikavälillä kuitenkin tehtävä eräitä muutoksia (tavoitteena oleva tarkkuustaso, uusien lajien ja tutkimusten mukaan ottaminen, elvytyssuunnitelmien täytäntöönpanosta aiheutuvat seuraukset sekä pyyntiponnistusyksikkökohtaisia kaupallisia saaliita koskevat huomiot).

On aiheellista laajentaa tämän tietojenkeruuasetuksen nojalla kerättävien tietojen alaa mainittujen suositusten huomioon ottamiseksi. Se edellyttää voimassa olevan komission asetuksen (EY) N:o 1639/2001 muuttamista.

Soveltamisalan laajentaminen ja kansainvälisen koordinaation toteuttaminen nostaa kansallisten ohjelmien kustannuksia. Lisäksi uusien jäsenvaltioiden liittymisestä aiheutuu seurauksia talousarviolle, joka on tarpeen tietojen keruuta koskevien puitteiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

Sen vuoksi tietojenkeruuasetuksen (EY) N:o 1639/2001 talousarviota on nostettava vuodeksi 2005, ja komissio tekee sitä koskevan ehdotuksen.

9. Lyhenneluettelo

ACFA: // Neuvoa-antava kalatalous- ja vesiviljelykomitea

ACFM: // Neuvoa-antava kalatalouskomitea

YKP: // Yhteinen kalastuspolitiikka

EIFAC: // Euroopan sisävesikalastuskomissio

FIDES: // Kalastuksen tietojenvaihtojärjestelmä

GFCM: // Välimeren yleinen kalastuskomissio

ICCAT: // Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio

ICES: // Kansainvälinen merentutkimusneuvosto

MEDITS: // Välimeren kansainvälinen troolikalastustutkimus

NAFO: // Luoteis-Atlantin kalastusjärjestö

PGCCGS: // ICESin kaupallisia saaliita, poisheitettyjä saaliita ja biologisten näytteiden keruuta koskeva suunnitteluryhmä

RAC: // Alueellinen neuvoa-antava toimikunta

STECF: // Tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea

VMS: // Alusten satelliittiseurantajärjestelmä.

Taulukko 1 Tietojen keruuta koskeva talousarvio 2001-2003 (sitoumukset)

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 2 : EU:n osuuden jäsenvaltio- ja tehtäväkohtainen enimmäismäärä 2002-2003

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 3 : Tietojenkeruukierroksen aikataulu

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 4 : Jäsenvaltioiden toimittamia asiakirjoja koskeva aikataulu (tammikuun 2004 puoliväliin saakka)

>VIITTAUS KAAVIOON>