Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi rehuseosten liikkuvuudesta annetun neuvoston direktiivin 79/373/ETY muuttamisesta annetun direktiivin 2002/2/EY oikaisemisesta (KOM(2006)0340 - C6-0209/2006 - 2006/0117(COD))



Virallinen lehti nro 317 E , 23/12/2006 s. 0166 - 0166



20061223 P6_TC1-COD(2005)0246 Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu ensimmäisessä käsittelyssä 12. joulukuuta 2006, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o …/2007 antamiseksi yhteisön tullikoodeksista (uudistettu tullikoodeksi) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 26, 95, 133 ja 135 artiklan, ottavat huomioon Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjan pöytäkirjan 2 Kanariansaarista sekä Ceutasta ja Melillasta ja erityisesti sen 9 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [1], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [2]; sekä katsovat seuraavaa: (1) Yhteisö perustuu tulliliittoon. On sekä yhteisön taloudellisten toimijoiden että tullihallintojen edun mukaista koota nykyinen tullilainsäädäntö yhteisön tullikoodeksiin, jäljempänä "koodeksi". Sisämarkkinoiden ajatuksen toteuttamiseksi koodeksissa olisi oltava yleiset säännöt ja menettelyt, joilla varmistetaan tariffitoimenpiteiden ja muiden yhteisön tasolla käyttöön otettujen yhteisten politiikkojen mukaisten toimenpiteiden täytäntöönpano yhteisön ja sen tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden välisessä tavarakaupassa kyseisten yhteisten politiikkojen vaatimukset huomioon ottaen. Tämä ei kuitenkaan saisi rajoittaa muita aloja koskevien erityissäännösten soveltamista; tällaisia erityissääntöjä voi olla olemassa tai niitä voidaan ottaa käyttöön muun muassa maataloutta, ympäristöä, yhteistä kauppapolitiikkaa, tilastoja tai yhteisön omia varoja koskevassa lainsäädännössä. Tullilainsäädäntöä olisi yhdenmukaistettava tuontimaksujen kantamista koskevien säännösten kanssa muuttamatta kuitenkaan voimassa olevien verosäännösten soveltamisalaa. (2) Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista, petostentorjuntaa ja toimintasuunnitelmaa 2004–2005 koskevan komission tiedonannon [3] mukaisesti on aiheellista mukauttaa oikeudellista kehystä yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi. (3) Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 [4] perustui jäsenvaltioissa 1980-luvulla sovellettujen tullimenettelyjen yhtenäistämiseen. Asetusta on sen voimaantulon jälkeen muutettu useaan kertaan merkittävästi erilaisten erityisongelmien kuten vilpittömän mielen suojaan tai turvallisuusvaatimusten huomioon ottamiseen liittyvien kysymysten ratkaisemiseksi. Koodeksia on tarpeen muuttaa edelleen viime vuosina sekä yhteisössä että kansainvälisellä tasolla tapahtuneiden merkittävien oikeudellisten muutosten vuoksi. Tällaisia muutoksia ovat muun muassa Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen voimassaolon päättyminen ja liittymisasiakirjan voimaantulo 1 päivänä toukokuuta 2004 sekä tullimenetelmien yksinkertaistamisesta ja yhdenmukaistamisesta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä "Kioton yleissopimus", muuttaminen pöytäkirjalla, johon yhteisö liittyi neuvoston päätöksellä 2003/231/EY [5]. Nyt on syytä yksinkertaistaa tullimenettelyjä ja ottaa huomioon, että lähtökohtaisesti käytetään sähköisiä ilmoituksia ja käsittelyä ja että paperiasiakirjoja käytetään ja käsitellään ainoastaan poikkeustapauksissa. Näistä syistä lisämuutosten tekeminen nykyiseen koodeksiin ei riitä, vaan säännökset on uudistettava kauttaaltaan. (4) Laillisen kaupan helpottaminen ja petosten torjuminen edellyttävät yksinkertaisia, nopeita ja vakiomuotoisia tullimenettelyjä ja -prosesseja. Sen vuoksi on aiheellista komission tiedonannon "Yksinkertainen, sähköiseen tiedonsiirtoon perustuva toimintaympäristö tullille ja kaupalle" [6] mukaisesti yksinkertaistaa tullilainsäädäntöä ja näin mahdollistaa nykyaikaisten välineiden ja tekniikan käyttö, edistää tullilainsäädännön yhdenmukaista soveltamista ja siten auttaa luomaan perusta tehokkaille ja yksinkertaisille tulliselvitysmenettelyille. Tullimenettelyjä olisi yhdistettävä tai yhdenmukaistettava ja menettelyjen määrää vähennettävä niin, että jäljelle jäisivät ainoastaan taloudellisesti perustellut menettelyt. Näiden toimien tavoitteena on parantaa liike-elämän kilpailukykyä. (5) Sisämarkkinoiden toteutuminen, kansainvälisen kaupan ja kansainvälisten investointien esteiden vähentäminen sekä kasvanut tarve varmistaa turvallisuus yhteisön ulkorajoilla ovat muuttaneet tullin asemaa; sillä on keskeinen osa globalisaatiokehityksessä ja kansainvälisen kaupan valvonnan ja hallinnan kautta siinä, millaiseksi eri maiden ja yritysten kilpailukyky muodostuu. Tullilainsäädännön olisi siis kuvastettava talouden uutta todellisuutta sekä tullin uutta asemaa ja tehtävänkuvaa. (6) Tieto- ja viestintätekniikan käytöllä on keskeinen sija kaupan helpottamisessa ja samalla tullitarkastusten tehostamisessa, joten sillä voidaan pienentää yritysten kustannuksia ja yhteiskunnalle aiheutuvia riskejä. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa se oikeusperiaate, että kaikki tulli- ja kauppatapahtumat on käsiteltävä sähköisesti ja että tullitapahtumien käsittelyyn tarkoitetut tieto- ja viestintätekniikan järjestelmät ovat yhdenmukaisesti kunkin jäsenvaltion taloudellisten toimijoiden käytettävissä. (7) Tieto- ja viestintätekniikan käyttö edellyttää samalla tullitarkastusten yhdenmukaistamista siten, että ne ovat tehokkaita koko yhteisön alueella, eivätkä ne saa johtaa kilpailun vastaiseen toimintaan yhteisön eri rajanylityspaikoilla. (8) Kaupan helpottamiseksi samalla, kun yhteisön tullialueelle tuotavien tai sieltä vietävien tavaroiden tarkastusten asianmukainen taso varmistetaan, taloudellisten toimijoiden toimittamia tietoja olisi tietosuojasäännökset huomioon ottaen vaihdettava tulliviranomaisten kesken ja annettava myös muiden tarkastuksiin osallistuvien viranomaisten kuten poliisin, rajavartioston ja eläinlääkintä- ja ympäristöviranomaisten käyttöön siten, että taloudellisen toimijan tarvitsee antaa tiedot ainoastaan kerran (yhden luukun periaate) ja että kyseiset viranomaiset tarkastavat tavarat samaan aikaan ja samassa paikassa (keskitetyn palvelupisteen periaate). (9) Tietyn kaupan helpottamiseksi taloudellisilla toimijoilla olisi oltava edelleen oikeus nimetä itselleen edustaja tulliviranomaisten kanssa asioimiseen. Oikeutta toimia edustajana ei kuitenkaan pitäisi enää voida säätää yksinoikeudeksi minkään jäsenvaltion lainsäädännön nojalla. Tulliedustajan olisi lisäksi voitava saada valtuutetun taloudellisen toimijan asema. (10) Sääntöjä noudattavien ja luotettavien taloudellisten toimijoiden olisi valtuutettuina taloudellisina toimijoina voitava käyttää mahdollisimman tehokkaasti hyväkseen yksinkertaistettuja menettelyjä ja turvallisuusnäkökohdat huomioon ottaen hyötyä kevyemmästä tullivalvonnasta. Näin ollen heidän olisi saatava joko "yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin" oikeutetun valtuutetun taloudellisen toimijan asema tai "turvallisuusnäkökohdat huomioon ottava" valtuutetun taloudellisen toimijan asema, erikseen tai yhdessä. (11) Kaikkiin päätöksiin eli tullilainsäädäntöön liittyviin tulliviranomaisten virallisiin toimiin, joilla on oikeudellinen vaikutus yhteen tai useampaan henkilöön, mukaan luettuina kyseisten viranomaisten antamiin sitoviin tietoihin, olisi sovellettava samoja sääntöjä. Kaikkien tällaisten päätösten olisi oltava voimassa koko yhteisössä ja ne olisi voitava peruuttaa, niitä olisi voitava muuttaa, ellei toisin säädetä, tai ne olisi voitava kumota, jos ne eivät ole yhdenmukaisia tullilainsäädännön tai sen tulkinnan kanssa. (12) Perusoikeuskirjan mukaisesti jokaisella henkilöllä on oltava oikeus hakea muutosta tulliviranomaisten päätöksiin ja tämän lisäksi tulla kuulluksi ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka vaikuttaisi häneen epäedullisesti. Tällaisia koodeksiin sisällytettäviä säännöksiä olisi sovellettava myös tapauksiin, jotka liittyvät tullien kantamiseen jälkitullauksin ja tullien palauttamista tai peruuttamista koskeviin päätöksiin. (13) Tullimenettelyjen sujuvoittaminen sähköisessä toimintaympäristössä edellyttää vastuun jakoa eri jäsenvaltioiden tulliviranomaisten kesken. On tarpeen varmistaa asianmukaiset tehokkaat, varoittavat ja oikeasuhteiset seuraamukset koko sisämarkkinoilla, jotta voitaisiin ehkäistä tullilainsäädännön vakavia rikkomisia ja vähentää näin petosriskiä ja turvallisuusuhkia sekä varmistaa yhteisön taloudelliset edut. Tämä voidaan saavuttaa vain yhteisön yhteisillä puitteilla, joissa vahvistetaan seuraamusten määräämistä koskeva toimivallan jako ja asetetaan rajat kyseisille seuraamuksille perusoikeuskirjassa vahvistettuja oikeuksia noudattaen. (14) Jotta saataisiin pidetyksi tasapainossa toisaalta tulliviranomaisten tarve varmistaa tullilainsäädännön oikea soveltaminen ja toisaalta taloudellisten toimijoiden oikeus tasapuoliseen kohteluun, tulliviranomaisille olisi annettava laajat valvontamahdollisuudet ja taloudellisille toimijoille muutoksenhakuoikeus. (15) Yhteisölle, sen kansalaisille ja kauppakumppaneille koituvien riskien minimoimiseksi jäsenvaltioiden tullitarkastusten yhteisen soveltamisen olisi perustuttava yhteiseen riskinhallintajärjestelmään ja sen soveltamiseen tarkoitettuun sähköiseen järjestelmään. Kaikille jäsenvaltioille yhteisen riskinhallintajärjestelmän perustaminen ei saisi estää niitä tekemästä tavaroiden satunnaistarkastuksia. (16) On tarpeen vahvistaa ne tekijät, joiden perusteella sovelletaan tuonti- tai vientitulleja ja muita tavaroiden kauppaan sovellettavia toimenpiteitä. On myös aiheellista ottaa käyttöön selvät säännökset alkuperäselvitysten antamisesta yhteisössä taloudellisten toimijoiden tarpeiden sitä edellyttäessä. (17) Yhteisön päätöksentekoprosessin nopeuttamiseksi on aiheellista antaa komissiolle valtuudet vahvistaa etuuskohtelualkuperäsäännöt sellaisten tavaroiden osalta, joihin sovelletaan yhteisön tullialueen ja Ceutan ja Melillan välistä kauppaa koskevia etuuskohtelutoimenpiteitä. (18) On suotavaa ryhmitellä yhteen kaikki tapaukset, joissa syntyy tuontitullivelka, lukuun ottamatta vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan tulli-ilmoituksen antamista tai osittain tuontitullitonta väliaikaista maahantuontia, jotta vältyttäisiin ongelmilta tullivelan syntymisen oikeusperustan määrittelemisessä. Saman olisi koskettava myös vientitullivelan syntymistä. (19) Koska tulliviranomaisten uusiin tehtäviin liittyy myös sisämaa- ja rajatullitoimipaikkojen välinen vastuunjako ja yhteistyö, tullivelan syntymisen olisi useimmissa tapauksissa katsottava tapahtuvan velallisen sijoittautumispaikassa, koska asianomaisen paikan suhteen toimivaltainen tullitoimipaikka pystyy parhaiten valvomaan kyseisen henkilön toimia. (20) Kioton yleissopimuksen mukaisesti on lisäksi aiheellista vähentää sellaisten tapausten lukumäärää, joissa edellytetään jäsenvaltioiden hallinnollista yhteistyötä sen paikan vahvistamiseksi, jossa tullivelan katsotaan syntyneen, ja tullien kantamiseksi. (21) Erityismenettelyjä koskevien sääntöjen mukaisesti olisi voitava käyttää yhtä ainoaa vakuutta kaikissa erityismenettelyissä, ja kyseisen vakuuden olisi voitava olla yleisvakuus, joka kattaa useita tapahtumia. (22) Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen suojaamisen parantamiseksi vakuuden olisi katettava myös tulli-ilmoituksessa ilmoittamatta jätetyt tai väärin ilmoitetut tavarat, jotka kuuluvat vakuuden kattamaan lähetykseen tai ilmoitukseen. Samasta syystä takaajan sitoumuksen olisi katettava myös sellaiset tullien määrät, jotka lankeavat maksettaviksi jälkitarkastusten perusteella. (23) Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen turvaamiseksi ja petosten torjumiseksi on suotavaa ottaa käyttöön järjestelyjä, joihin liittyy asteittaisia toimenpiteitä yleisvakuuden soveltamisessa. Jos petosriski on kasvanut, olisi taloudellisten toimijoiden tilanne huomioon ottaen voitava väliaikaisesti kieltää yleisvakuuden käyttö. (24) On aiheellista ottaa huomioon asianomaisen henkilön vilpitön mieli tapauksissa, joissa tullivelka syntyy siksi, että tullilainsäädäntöä ei ole noudatettu, ja pyrkiä minimoimaan velallisen laiminlyönnistä aiheutuvat vaikutukset. (25) On tarpeen vahvistaa yhteisötavaroiden aseman määrittämisessä käytettävä periaate ja kyseisen aseman menettämisen edellytykset sekä perusta sen määrittämiselle, milloin kyseinen asema ei muutu tavaroiden poistuessa väliaikaisesti yhteisön tullialueelta. (26) Jos taloudellinen toimija on toimittanut ennakolta tavaroiden hyväksyttävyyteen liittyviä riskiin perustuvia tarkastuksia varten tarkittavat tiedot, on aiheellista varmistaa, että tavarat voidaan pääsääntöisesti luovuttaa nopeasti. Vero- ja kauppapolitiikkaan liittyvien tarkastusten tekijänä olisi ensisijaisesti oltava asianomaisen taloudellisen toimijan toimitilojen suhteen toimivaltainen tullitoimipaikka. (27) Tulli-ilmoituksia koskevia sääntöjä olisi nykyaikaistettava ja yksinkertaistettava ja erityisesti olisi edellytettävä, että tulli-ilmoitukset on pääsääntöisesti tehtävä sähköisesti, ja otettava käyttöön ainoastaan yhdenlainen yksinkertaistettu ilmoitus. (28) Koska Kioton yleissopimuksen mukaan on suotavaa, että tulli-ilmoitus tehdään, kirjataan ja tarkastetaan ennen tavaroiden saapumista ja ettei lisäksi ilmoituksen tekopaikkaa sidota tavaroiden fyysiseen sijaintipaikkaan, on aiheellista säätää keskitetystä tulliselvityksestä taloudellisen toimijan sijoittautumispaikassa. Keskitettyyn tulliselvitykseen olisi liityttävä mahdollisuus käyttää yksinkertaistettuja ilmoituksia, lykätä täydellisen ilmoituksen ja vaadittujen asiakirjojen antamispäivää, antaa jaksottainen ilmoitus ja lykätä maksuja. (29) Jotta koko yhteisössä voitaisiin taata tasapuoliset kilpailuedellytykset, on aiheellista vahvistaa yhteisön tason säännöt, joiden perusteella tulliviranomaiset voivat hävittää tavarat tai toteuttaa muita toimenpiteitä, joilla niistä vapaudutaan; aiemmin näistä seikoista on säädetty kansallisessa lainsäädännössä. (30) On aiheellista säätää yhteisistä ja yksinkertaisista säännöistä eritysmenettelyille (passitus, varastointi, erityiskäyttö ja jalostus) sekä täydentävistä perussäännöistä kullekin erityismenettelylle, jotta toimija voi helposti valita oikean menettelyn, virheiltä voitaisiin välttyä ja jälkikantojen ja palautusten määrää voitaisiin vähentää. (31) Luvan antamista useisiin erityismenettelyihin yhdellä vakuudella ja yhden tullitoimipaikan valvonnassa olisi helpotettava, ja tällaisissa tapauksissa tullivelan syntymistä koskevien sääntöjen olisi oltava yksinkertaiset. Perusperiaattena olisi oltava, että erityismenettelyyn asetetut tavarat tai niistä valmistetut tuotteet arvioidaan tullivelan syntyhetkellä. Olisi kuitenkin myös oltava mahdollista taloudellisesti perustelluista syistä arvioida tavarat sillä hetkellä, kun ne asetetaan erityismenettelyyn. Samoja periaatteita olisi sovellettava myös tavanomaisiin käsittelyihin. (32) Koodeksiin yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta 13 päivänä huhtikuuta 2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005 [7] sisällytetyt turvallisuutta parantavat toimenpiteet huomioon otten tavaroiden siirtämisestä vapaa-alueelle olisi tehtävä tullimenettely, ja tullin olisi tarkastettava tavarat asiakirjoineen vapaa-alueelle siirrettäessä. (33) Johonkin erityiskäytön menettelyyn asetettujen tavaroiden osalta olisi luotava oikeudellinen perusrakenne, jossa säädetään valmisteveron suspendoinnista valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY [8] mukaisesti, arvonlisäveron määräytymisestä mahantuonnin hetkellä jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY [9] 7 artiklan 3 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti sekä kauppapoliittisista toimenpiteistä. (34) Koska jälleenviennin aikomus ei enää ole pakollinen, sisäisen jalostuksen suspendointijärjestelmä olisi yhdistettävä tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen menettelyn kanssa, ja sisäisestä jalostusmenettelystä tullinpalautusjärjestelmää soveltaen olisi luovuttava. Kyseisen yhden ainoan sisäisen jalostusmenettelyn olisi katettava myös tavaroiden hävittäminen, ellei se tapahdu tullin toimesta tai tullivalvonnassa. (35) Yhteisön tullialueelta vietyihin yhteisötavaroihin liittyviä turvallisuustoimenpiteitä olisi sovellettava myös muiden kuin yhteisötavaroiden jälleenvientiin. Samoja perussääntöjä olisi sovellettava kaikentyyppisiin tavaroihin ja tarvittaessa olisi oltava mahdollisuus poikkeuksiin, esimerkiksi yhteisön tullialueen kautta kulkevien passitustavaroiden tapauksessa. (36) Päätöksenteon tehokkuuden sekä yhdenmukaisuuden varmistamiseksi on aiheellista tehostaa järjestelyjä, jotka liittyvät täytäntöönpanotoimenpiteiden toteuttamiseen, selitysten ja ohjeiden antamiseen, tulliviranomaisten päätösten peruuttamista koskevien komission päätösten tekemiseen sekä yhteisen kannan valmistelemiseen komiteoissa, työryhmissä ja paneeleissa, jotka on perustettu kansainvälisillä tullilainsäädäntöä koskevilla sopimuksilla. Täytäntöönpanosäännösten antamista varten asianmukaisin menettely on hallintomenettely ja ohjeiden ja selitysten antamista varten neuvoa-antava menettely. (37) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [10] mukaisesti. (38) On aiheellista säätää täytäntöönpanosäännösten antamiseen liittyvistä valtuuksista erityisesti tapauksissa, joissa yhteisö hyväksyy sellaisia sitoumuksia ja velvoitteita kansainvälisten sopimusten suhteen, jotka edellyttävät koodeksin säännösten mukauttamista. (39) Tullilainsäädännön yksinkertaistamiseksi ja rationalisoimiseksi eräitä tällä hetkellä erillisiin yhteisön säädöksiin sisältyviä säännöksiä on selvyyden vuoksi sisällytetty koodeksiin. Sen vuoksi seuraavat asetukset olisi kumottava yhdessä asetuksen (ETY) N:o 2913/92 kanssa: - neuvoston asetus (ETY) N:o 3925/91, annettu 19 päivänä joulukuuta 1991, yhteisön sisäisen lentomatkan suorittavien henkilöiden käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin sekä yhteisön sisäisen merimatkan suorittavien henkilöiden matkatavaroihin kohdistuvien tarkastusten ja muodollisuuksien lakkauttamisesta [11], - neuvoston asetus (EY) N:o 82/2001, annettu 5 päivänä joulukuuta 2000, "peräisin olevien tuotteiden" ("alkuperätuotteet") käsitteen määrittelystä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmistä yhteisön tullialueen ja Ceutan ja Melillan välisessä kaupassa [12], - neuvoston asetus (EY) N:o 1207/2001, annettu 11 päivänä kesäkuuta 2001, Euroopan yhteisön ja tiettyjen maiden välistä etuuskohteluun oikeutettua kauppaa koskevissa säännöksissä vahvistetusta menettelystä EUR.1-tavaratodistusten antamisen, kauppalaskuilmoitusten ja EUR.2-lomakkeiden laatimisen ja tiettyjen valtuutetun viejän lupien antamisen helpottamiseksi [13]. (40) Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti on tarpeen ja sisämarkkinoiden keskeisen perustan muodostavan tulliliiton toiminnan tehokkuuden varmistamiseksi aiheellista säätää yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista säännöistä ja menettelyistä. Tässä asetuksessa ei perustamissopimuksen 5 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti ylitetä sitä, mikä on tarpeen aiottujen tavoitteiden saavuttamiseksi, OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: I OSASTO YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 LUKU TULLILAINSÄÄDÄNNÖN SOVELTAMISALA, TULLIN TEHTÄVÄT JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Kohde ja soveltamisala Tällä asetuksella otetaan käyttöön yhteisön tullikoodeksi, jäljempänä "koodeksi", jossa säädetään yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista yleisistä säännöistä ja menettelyistä. Koodeksia sovelletaan yhtenäisesti koko yhteisön tullialueella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muilla aloilla annetun kauppaa koskevan lainsäädännön soveltamista. 2 artikla Tulliviranomaisten tehtävät Tulliviranomaiset vastaavat yhteisön kansainvälisen kaupan valvonnasta ja edistävät näin kaupan avoimuutta, sisämarkkinoiden ulkoisten näkökohtien, yhteisen kauppapolitiikan ja muiden yhteisön yhteisten kauppaan liittyvien politiikkojen täytäntöönpanoa sekä toimitusketjujen yleistä turvallisuutta. Tulliviranomaisten tehtäviin kuuluu: a) suojella yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudellisia etuja; b) suojella yhteisöä hyvän kauppatavan vastaiselta ja laittomalta kaupalta ja tukea samalla laillista liiketoimintaa; c) taata kansalaisten turvallisuus ja ympäristön suojelu tarvittaessa läheisessä yhteistyössä muiden viranomaisten kanssa; d) pitää yllä asianmukaista tasapainoa tullivalvonnan ja laillisen kaupan edistämisen välillä. 3 artikla Tullialue 1. Yhteisön tullialueeseen kuuluvat seuraavat alueet, mukaan luettuina niiden aluemeri, sisäiset aluevedet ja ilmatila: - Belgian kuningaskunnan alue, - Tšekin tasavallan alue, - Tanskan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Färsaaria ja Grönlantia, - Saksan liittotasavallan alue, lukuun ottamatta Helgolandin saarta ja Büsingenin aluetta (Saksan liittotasavallan ja Sveitsin valaliiton välillä 23 päivänä marraskuuta 1964 tehty sopimus), - Viron tasavallan alue, - Helleenien tasavallan alue, - Espanjan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Ceutaa ja Melillaa, - Ranskan tasavallan alue, lukuun ottamatta Uutta-Kaledoniaa, Mayottea, St-Pierre ja Miquelonia, Wallis- ja Futunasaaria ja Ranskan Polynesiaa, - Irlannin alue, - Italian tasavallan alue, lukuun ottamatta Livignon ja Campione d'Italian kuntia sekä Luganojärven kansallista vesialuetta, joka sijaitsee Ponte Tresan ja Porto Ceresion välisen alueen rannan ja valtiollisen rajan välillä, - Kyproksen tasavallan alue liittymisasiakirjan määräysten mukaisesti, - Latvian tasavallan alue, - Liettuan tasavallan alue, - Luxemburgin suurherttuakunnan alue, - Unkarin tasavallan alue, - Maltan tasavallan alue, - Alankomaiden kuningaskunnan Euroopassa sijaitseva alue, - Itävallan tasavallan alue, - Puolan tasavallan alue, - Portugalin tasavallan alue, - Slovenian tasavallan alue, - Slovakian tasavallan alue, - Suomen tasavallan alue, - Ruotsin kuningaskunnan alue, - Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan alue sekä Kanaalisaaret ja Mansaari. 2. Yhteisön tullialueeseen kuuluvina pidetään myös seuraavia jäsenvaltioiden alueen ulkopuolella sijaitsevia alueita, mukaan luettuina niiden aluemerta, sisäisiä aluevesiä ja ilmatilaa, ottaen huomioon niihin sovellettavat yleissopimukset ja muut sopimukset: a) RANSKA Monacon alue sellaisena kuin se määritellään Pariisissa 18 päivänä toukokuuta 1963 allekirjoitetussa tulliyleissopimuksessa (Journal Officiel de la République Française, 27.9.1963, s. 8679). b) KYPROS Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvien alueiden Akrotirin ja Dhekelian alueet sellaisina kuin ne on määritelty Nicosiassa 16 päivänä elokuuta 1960 allekirjoitetussa Kyproksen tasavallan perustamissopimuksessa (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252). 3. Tiettyjä tullilainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa myös yhteisön tullialueen ulkopuolella erityislainsäädännön tai kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti. 4 artikla Määritelmät Koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan: 1) "tulliviranomaisilla" jäsenvaltioiden tullihallintoja, jotka vastaavat tullilainsäädännön soveltamisesta, ja muita viranomaisia, jotka ovat kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisia soveltamaan tiettyä tullilainsäädäntöä; 2) "tullilainsäädännöllä" seuraavista koostuvaa lainsäädäntöä: a) koodeksi ja sen soveltamiseksi yhteisön tasolla ja tarvittaessa kansallisella tasolla annetut säännökset, b) yhteinen tullitariffi, c) tullimääräyksiä sisältävät kansainväliset sopimukset siltä osin kuin niitä sovelletaan yhteisössä; 3) "henkilöllä" luonnollista henkilöä, oikeushenkilöä ja henkilöiden yhteenliittymää, joka ei ole oikeushenkilö mutta joka tunnustetaan yhteisön lainsäädännössä tai kansallisessa lainsäädännössä oikeustoimikelpoiseksi; 4) "taloudellisella toimijalla" henkilöä, jonka liiketoiminnan harjoittamista tullilainsäädäntö koskee; 5) "tulliedustajalla" ketä tahansa yhteisön alueelle sijoittautunutta henkilöä, joka tarjoaa tulliasioita koskevia palveluja kolmansille osapuolille; 6) "riskillä" sellaisen tapahtuman toteutumisen todennäköisyyttä, joka liittyy yhteisön tullialueen ja sen ulkopuolisten maiden tai alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon tai tiettyyn käyttötarkoitukseen sekä yhteisöasemaa vailla olevien tavaroiden olemiseen alueella ja jonka seurauksena voi olla jokin seuraavista: a) yhteisön tai kansallisten toimenpiteiden moitteeton soveltaminen estyy, b) yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudelliset edut vaarantuvat, c) yhteisön ja sen kansalaisten turvallisuudelle, kansanterveydelle, eläinten tai kasvien terveydelle, ympäristölle tai kuluttajille aiheutuu uhka; 7) "tullitarkastuksilla" tulliviranomaisten 27–30 artiklan mukaisesti toteuttamia erityisiä toimia; 8) "yleisilmoituksella" ilmoitusta, joka on tehtävä ennen kuin tavarat tuodaan yhteisön tullialueelle tai viedään sieltä; 9) "tulli-ilmoituksella" tointa, jolla henkilö ilmoittaa säädetyssä muodossa ja säädetyllä tavalla haluavansa asettaa tavaran tiettyyn tullimenettelyyn ilmoittaen tarvittaessa erityisjärjestelyistä, joita olisi sovellettava; 10) "tavaranhaltijalla" henkilöä, joka tekee yleisilmoituksen tai tulli-ilmoituksen omissa nimissään tai jonka nimissä kyseinen ilmoitus tehdään; 11) "tullimenettelyllä" jotakin seuraavista menettelyistä, joihin tavarat voidaan asettaa tämän koodeksin mukaisesti: a) luovutus vapaaseen liikkeeseen, b) erityismenettelyt, c) vienti; 12) "tuontitulleilla" yhteisen tullitariffin mukaisia tuontitavaroista maksettavia tulleja; 13) "vientitulleilla" yhteisen tullitariffin mukaisia vientitavaroista maksettavia tulleja; 14) "muilla kuin yhteisötavaroilla" muita kuin 20 alakohdassa tarkoitettuja tavaroita tai tavaroita, jotka ovat menettäneet asemansa yhteisötavaroina; 15) "riskinhallinnalla" riskin järjestelmällistä tunnistamista ja kaikkien riskille altistumisen rajoittamiseksi tarvittavien toimenpiteiden täytäntöönpanoa; 16) "tavaran luovutuksella" tointa, jolla tulliviranomaiset luovuttavat tavaran sen tullimenettelyn mukaisiin tarkoituksiin, johon tavara on asetettu; 17) "tullivalvonnalla" tulliviranomaisten yleisiä toimia, joiden tarkoituksena on varmistaa tullilainsäädännön ja tapauksen mukaan muiden tällaisten toimien kohteena oleviin tavaroihin sovellettavien säännösten noudattaminen; 18) "tullinpalautuksella" vapaaseen liikkeeseen luovutetuista tavaroista kannettujen tai kannettavien tuontitullien palauttamista tai peruuttamista, jos tavarat viedään yhteisön tullialueelta muuttumattomina tai jalostettuina tuotteina; 19) "jalostetuilla tuotteilla" jalostusmenettelyyn asetettuja tavaroita, joille on suoritettu jalostustoimintoja; 20) "yhteisön tullialueelle sijoittautuneella henkilöllä": a) luonnollista henkilöä, jonka asuinpaikka on yhteisön tullialueella, b) oikeushenkilöä tai henkilöiden yhteenliittymää, jonka sääntömääräinen kotipaikka, hallinnollinen päätoimipaikka tai pääasiallinen toimipaikka on yhteisön tullialueella; 21) "tullioikeudellisella asemalla" tavaralla olevaa yhteisötavaran tai muun kuin yhteisötavaran asemaa; 22) "yhteisötavaroilla" tavaroita, jotka kuuluvat johonkin seuraavista luokista: a) tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella ja jotka eivät sisällä yhteisön tullialueen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta tuotuja tavaroita, b) tavarat, jotka on tuotu yhteisön tullialueen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta ja luovutettu vapaaseen liikkeeseen, c) tavarat, jotka on tuotettu yhteisön tullialueella joko ainoastaan b kohdassa tarkoitetuista tavaroista tai a ja b kohdassa tarkoitetuista tavaroista; 23) "esittämisellä tullille" tulliviranomaisille tehtävää ilmoitusta tavaroiden saapumisesta tullitoimipaikkaan tai muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan sekä kyseisten tavaroiden asettamista tullin saataville tullitarkastuksia varten; 24) "tavaroiden haltijalla" tavaroiden omistajaa tai muuta henkilöä, jolla on vastaava määräämisoikeus tavaroihin tai jonka fyysisessä valvonnassa tavarat ovat; 25) "menettelynhaltijalla" henkilöä, joka tekee tulli-ilmoituksen tai jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään tai jolle kyseisen henkilön tullimenettelyä koskevat oikeudet ja velvollisuudet on siirretty; 26) "kauppapoliittisilla toimenpiteillä" muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, jotka on vahvistettu yhteisen kauppapolitiikan yhteydessä tavaroiden tuontiin ja vientiin sovellettavilla yhteisön säännöksillä; 27) "jalostustoiminnoilla" mitä tahansa seuraavista: a) tavaroiden käsittely, niiden asennus, kokoonpano ja sovittaminen muihin tavaroihin mukaan luettuina, b) tavaroiden jalostus, c) tavaroiden hävittäminen, d) tavaroiden korjaus, niiden entisöinti ja kunnostaminen mukaan luettuina, e) tiettyjen sellaisten tavaroiden käyttö, jotka eivät sisälly jalostettuihin tuotteisiin mutta mahdollistavat niiden tuottamisen tai helpottavat sitä, vaikka ne kuluvat kokonaan tai osittain loppuun niiden käytön aikana (tuotannossa käytettävät lisätavarat); 28) "tuotolla" tietyn jalostusmenettelyyn asetetun tavaraerän jalostuksessa syntyvien jalostettujen tuotteiden paljoutta tai prosentuaalista osuutta. 2 LUKU TULLILAINSÄÄDÄNNÖN MUKAISET HENKILÖIDEN OIKEUDET JA VELVOLLISUUDET 1 jakso Tietojen antaminen 5 artikla Tietojen vaihto, tietosuoja 1. Kaikki vaadittava tulliviranomaisten välinen sekä taloudellisten toimijoiden ja tulliviranomaisten välinen tietojen, saateasiakirjojen, päätösten ja tiedoksiantojen toimittaminen on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen. Komissio voi 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksyä toimenpiteitä, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia toimenpiteillä, joissa vahvistetaan poikkeukset tämän kohdan ensimmäisestä alakohdasta. 2. Ellei toisin nimenomaisesti säädetä, komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan: a) tullitoimipaikkojen välillä vaihdettavien, tullilainsäädännön soveltamisessa tarvittavien viestien määrittelyä ja sääntelyä koskevat säännöt; b) tullilainsäädännön mukaisesti vaihdettavien viestien yhteinen muoto ja niissä vaadittavat tiedot. Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuihin tietoihin on sisällytettävä riskianalyysin ja tullitarkastusten asianmukaisen suorittamisen kannalta tarpeelliset tiedot tarvittaessa kansainvälisiä standardeja ja kauppatapoja noudattaen. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun tullitoimipaikkojen väliseen sähköiseen tietojenvaihtoon tarvittavien järjestelmien on oltava toiminnassa 30 päivään kesäkuuta 2009 mennessä. 6 artikla Tietosuoja 1. Kaikki tulliviranomaisten tehtäviensä hoidon yhteydessä saamat luottamukselliset tai luottamuksellisina annetut tiedot on pidettävä salassa. Toimivaltaiset viranomaiset eivät saa luovuttaa tällaisia tietoja ilman tiedot antaneen henkilön tai viranomaisen nimenomaista lupaa muuhun käyttöön kuin 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin tullitarkastuksiin. Tietojen luovuttaminen ilman lupaa on kuitenkin sallittua, jos toimivaltaiset viranomaiset ovat siihen velvollisia tai oikeutettuja voimassa olevien, erityisesti tietosuojaa koskevien säännösten nojalla tai oikeudenkäynnin yhteydessä. 2. Luottamuksellisten tietojen toimittaminen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden tullihallinnoille ja muille elimille on sallittua ainoastaan kansainvälisten sopimusten soveltamisen yhteydessä ja kun taataan yhtenäinen tietosuojan taso. Tietojen luovuttamisessa tai toimittamisessa on noudatettava kaikilta osin voimassa olevia tietosuojaa koskevia säännöksiä. 7 artikla Lisätietojen vaihtaminen tulliviranomaisten ja taloudellisten toimijoiden kesken 1. Tulliviranomaiset ja taloudelliset toimijat voivat vaihtaa muitakin kuin tullilainsäädännössä nimenomaisesti vaadittuja tietoja edistääkseen keskinäistä yhteistyötä riskien tunnistamisessa ja torjunnassa. Tietojen vaihto voi perustua kirjalliseen sopimukseen ja sen yhteydessä tulliviranomaisille voidaan antaa mahdollisuus käyttää taloudellisten toimijoiden tietokonejärjestelmiä. 2. Osapuolten toisilleen 1 kohdassa tarkoitetun yhteistyön yhteydessä toimittamat tiedot ovat luottamuksellisia, elleivät osapuolet toisin sovi. 8 artikla Tulliviranomaisten toimittamat tiedot 1. Kuka tahansa henkilö voi pyytää tulliviranomaisilta tietoja tullilainsäädännön soveltamisesta. Pyyntö voidaan evätä, ellei se liity tosiasiallisesti suunniteltuun tuonti- tai vientitoimintoon. 2. Tullihallintojen on käytävä säännöllistä vuoropuhelua taloudellisten toimijoiden ja muiden kansainvälisessä tavaroiden kaupassa osallisina olevien viranomaisten kanssa. Niiden on edistettävä avoimuutta saattamalla kansainväliseen tavarakauppaan liittyvä lainsäädäntö, hallinnolliset päätökset ja hakulomakkeet taloudellisten toimijoiden saataville veloituksetta ja mahdollisuuksien mukaan Internetin välityksellä. 9 artikla Tietojen toimittaminen tulliviranomaisille 1. Henkilön, joka on suoraan tai välillisesti osallisena tullimuodollisuuksien suorittamisessa, on annettava tulliviranomaisille näiden pyynnöstä ja mahdollisesti asetetussa määräajassa kaikki tarvittavat asiakirjat ja tiedot, käytetystä tietovälineestä riippumatta, sekä kaikki tarvittava apu. 2. Rajoittamatta mahdollista seuraamusten soveltamista yleisilmoituksen tai tulli-ilmoituksen, mukaan luettuna yksinkertaistetun ilmoituksen, muun ilmoituksen taikka lupaa tai muuta päätöstä koskevan hakemuksen tekeminen merkitsee sitoutumista vastuuseen: a) tulli-ilmoituksessa, muussa ilmoituksessa tai hakemuksessa taikka muussa asianomaisessa lomakkeessa olevien tietojen oikeellisuudesta; b) toimitettujen tai saataville asetettujen asiakirjojen todistusvoimaisuudesta; c) tapauksen mukaan kyseisten tavaroiden aiottuun menettelyyn asettamisesta seuraavien velvoitteiden tai lupaan sisältyvien toimintojen suorittamiseen liittyvien velvoitteiden täyttämisestä. Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös tulliviranomaisten edellyttämien tietojen toimittamiseen. Jos tulli-ilmoituksen, muun ilmoituksen tai hakemuksen tekee tai pyydetyt tiedot toimittaa asianomaisen henkilön edustaja, ensimmäisessä alakohdassa säädetyt velvollisuudet sitovat myös edustajaa. 10 artikla Yhteinen tietojärjestelmä Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä komission kanssa sellaisen sähköisen järjestelmän kehittämisessä, ylläpidossa ja käyttämisessä, jonka avulla kerätään ja ylläpidetään yhteisiä tietokantoja: a) kaikista henkilöistä, jotka ovat suoraan tai välillisesti osallisena tullimuodollisuuksien suorittamisessa; b) tullimenettelyjä tai valtuutetun taloudellisen toimijan asemaa koskevista luvista. Näiden tietojen on oltava jäsenvaltioiden tullihallintojen käytettävissä niiden hoitaessa tehtäviään samoin kuin taloudellisten toimijoiden käytettävissä kolmannessa kohdassa tarkoitettujen säännösten mukaisesti. Komissio hyväksyy 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteet, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä niitä säännöillä tietokantoihin kirjattavien tietojen vakiomuodosta ja sisällöstä sekä kyseisten tietojen käytöstä. 2 jakso Tulliedustus 11 artikla Tulliedustaja 1. Henkilö voi nimetä itselleen edustajan, jäljempänä "tulliedustaja", suorittamaan tullilainsäädännössä säädettyjä toimia ja muodollisuuksia tulliviranomaisten kanssa asioitaessa. Tulliedustus voi olla suora, jolloin tulliedustaja toimii toisen nimissä ja lukuun, tai välillinen, jolloin tulliedustaja toimii omissa nimissään mutta toisen lukuun. 2. Tulliedustajan on oltava sijoittautunut yhteisön tullialuelle. Komissio voi 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksyä toimenpiteitä, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia toimenpiteillä, joissa vahvistetaan poikkeukset tämän kohdan ensimmäisestä alakohdasta. 3. Tulliedustajan aseman myöntämisessä noudatetaan seuraavia kriteereitä: - kyseinen asema on kaikkien haettavissa, - asianomaisen jäsenvaltion viranomainen myöntää kyseisen aseman, - kyseinen asema tunnustetaan kaikissa jäsenvaltioissa sen jälkeen kun se on rekisteröity siinä jäsenvaltiossa, jossa hakemus on tehty, - siihen sovelletaan harjoitettavaan toimintaan suoraan liittyviä ammattitaitoa tai ammatillista pätevyyttä koskevia käytännön normeja. Euroopan unionissa toimivien tulliedustajien lukumäärää ei rajoiteta. Niin tulliedustajan kuin valtuutetun taloudellisen toimijan asemassa olevalla henkilöllä on oikeus kaikkiin yksinkertaistettuihin menettelyihin. 4. Kenellä tahansa henkilöllä on oikeus harjoittaa kaupallista toimintaa ja asioida suoraan tulliviranomaisten kanssa ilman, että hänen tarvitsee käyttää tulliedustajaa, tämän kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan säännösten soveltamista. 12 artikla Valtuutus 1. Edustajan on tulliviranomaisten kanssa asioidessaan ilmoitettava toimivansa edustamansa henkilön lukuun sekä ilmoitettava, onko tulliedustus suora vai välillinen. Henkilön, joka ei ilmoita toimivansa toisen nimissä tai lukuun taikka joka ilmoittaa toimivansa toisen nimissä tai lukuun olematta valtuutettu toimimaan edustajana, katsotaan toimivan omissa nimissään ja omaan lukuunsa. 2. Tulliviranomaiset voivat vaatia henkilöä, joka ilmoittaa toimivansa toisen nimissä tai lukuun, todistamaan valtuutuksensa toimia tulliedustajana, paitsi jos henkilö kuuluu sellaisten henkilöiden ryhmään, jotka ovat oikeutettuja toimimaan toisen lukuun. Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteet, joissa yksilöidään tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut henkilöiden ryhmät. 13 artikla Tulliedustus ja valtuutetun taloudellisen toimijan asema 1. Jos henkilö toimii tulliedustajana säännöllisesti ja kaupalliselta pohjalta, hänelle voidaan myöntää valtuutetun taloudellisen toimijan asema 14 artiklan mukaisesti. 2. Tulliedustaja voi toimia veroedustajana arvonlisäveroa ja valmisteveroja koskevien voimassa olevien säännösten mukaisesti. 3 jakso Valtuutettu taloudellinen toimija 14 artikla Valtuutuksen hakeminen ja myöntäminen 1. Yhteisön tullialueelle sijoittautunut henkilö, joka täyttää 15 ja 16 artiklassa asetetut edellytykset, voi pyytää valtuutetun taloudellisen toimijan asemaa. Tulliviranomaisten on myönnettävä tällainen asema, jota tarkastellaan uudelleen määräajoin, neuvoteltuaan tarvittaessa muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa. 2. Valtuutetun taloudellisen toimijan asemaan liittyy kaksi erilaista valtuutusta: valtuutus "yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin" oikeutetuksi valtuutetuksi taloudelliseksi toimijaksi tai "turvallisuusnäkökohdat huomioon ottava" valtuutus taloudelliseksi toimijaksi. Ensiksi mainittuun valtuutukseen liittyy oikeus tiettyihin yksinkertaistettuihin menettelyihin tämän koodeksin tai sen soveltamissäännösten mukaisesti. Jälkimmäisen valtuutuksen haltijalla on oikeus turvallisuuteen liittyviin helpotuksiin. Samalla toimijalla voi olla molemmat valtuutukset. 3. Ellei 15 ja 16 artiklassa toisin säädetä, kaikkien jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on tunnustettava valtuutetun taloudellisen toimijan asema, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tullitarkastusten suorittamista. 4. Tulliviranomaisten on valtuutetun taloudellisen toimijan aseman tunnustamisen perusteella ja edellyttäen, että tietyntyyppisiä yhteisön tullilainsäädännön mukaisia yksinkertaistettuja menettelyjä koskevat vaatimukset täyttyvät, annettava toimijan käyttää näitä yksinkertaistettuja menettelyjä. 5. Valtuutetun taloudellisen toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa 16 artiklan h alakohdan nojalla vahvistettujen edellytysten mukaisesti. 6. Valtuutetun taloudellisen toimijan on ilmoitettava tulliviranomaisille kaikista kyseisen aseman myöntämisen jälkeen ilmenevistä seikoista, jotka ovat omiaan vaikuttamaan sen voimassaoloon tai sisältöön. 15 artikla Aseman myöntäminen Valtuutetun taloudellisen toimijan aseman myöntämisperusteita ovat vähintään: a) asianmukainen osoitus tulli- ja verovelvoitteiden täyttämisestä; b) tyydyttävä liikekirjanpidon ja tarvittaessa kuljetuksiin liittyvän kirjanpidon hallintajärjestelmä, joka mahdollistaa asianmukaiset tullitarkastukset; c) tarvittaessa näyttö taloudellisesta vakavaraisuudesta; d) toimintaan suoraan liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys 14 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti, jos taloudellinen toimija haluaa oikeuden tämän koodeksin tai sen soveltamissäännösten mukaisiin yksinkertaistettuihin menettelyihin; e) asianmukaiset turvallisuutta koskevat normit 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos taloudellinen toimija haluaa oikeuden turvallisuuteen liittyviin tullitarkastusten helpotuksiin. 16 artikla Täytäntöönpanotoimenpiteet Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat seuraavia seikkoja: a) valtuutetun taloudellisen toimijan aseman myöntäminen; b) valtuutetun taloudellisen toimijan aseman uudelleentarkastelujen aikaväli; c) yksinkertaistettuja menettelyjä koskevien lupien myöntäminen; d) kyseisen aseman ja kyseisten lupien myöntämiseen toimivaltaisen tulliviranomaisen yksilöiminen; e) sen määrittäminen, minkä tyyppisiä ja laajuisia helpotuksia voidaan myöntää turvallisuuteen liittyvien tullitarkastusten osalta; f) neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille; g) edellytykset, joiden mukaisesti hakijan lupaa koskeva pyyntö voidaan rajoittaa yhteen tai useampaan jäsenvaltioon; h) edellytykset, joiden mukaisesti valtuutetun taloudellisen toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa; i) edellytykset, joiden mukaisesti yhteisön alueelle sijoittautumista koskevasta vaatimuksesta voidaan luopua valtuutettujen taloudellisten toimijoiden erityisryhmien osalta ottaen huomioon erityisesti kansainväliset sopimukset. 4 jakso Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset 17 artikla Yleiset säännökset 1. Henkilön, joka pyytää tulliviranomaisilta päätöstä, on toimitettava näille viranomaisille kaikki päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot. Pyynnön esittäjänä ja päätöksen kohteena voi olla myös useampi henkilö. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu päätös on tehtävä ja se on annettava tiedoksi päätöstä pyytäneelle kahden kuukauden kuluessa päivästä, jona tulliviranomaiset ovat vastaanottaneet pyynnön, ellei tullilainsäädännössä toisin säädetä. Jos tulliviranomaiset eivät pysty noudattamaan edellä tarkoitettua määräaikaa, niiden on ilmoitettava asiasta päätöstä pyytäneelle ennen määräajan päättymistä ja ilmoitettava määräajan pidentämisen perusteet sekä uusi määräaika, jonka ne katsovat tarvitsevansa pyydetyn päätöksen tekemiseen. 3. Ellei päätöksessä tai tullilainsäädännössä toisin määrätä, päätös tulee voimaan sinä päivänä, jona päätöstä pyytänyt vastaanottaa päätöksen tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen. Lukuun ottamatta 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tapauksia tulliviranomaiset voivat panna tehdyt päätökset täytäntöön kyseisestä päivästä alkaen. 4. Ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka vaikuttaisi kielteisesti yhteen tai useampaan henkilöön, jolle se on osoitettu, tulliviranomaisten on annettava tälle tiedoksi huomautuksensa ja esitettävä perustelunsa niille. Asianomaiselle henkilölle on annettava mahdollisuus ilmaista näkökantansa tietyn määräajan kuluessa kyseisten huomautusten lähettämisestä. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika. Kyseisen määräajan päätyttyä asianomaiselle henkilölle annetaan asianmukaisessa muodossa tiedoksi päätös, jossa esitetään myös sen perustelut. Vaatimus huomautusten tiedoksi antamisesta ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka vaikuttaisi kielteisesti henkilöön, jolle se on osoitettu, koskee myös ilman asianomaisen henkilön pyyntöä tehtäviä tulliviranomaisten päätöksiä ja erityisesti 72 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tullivelan tiedoksiantamista. Päätöksessä on mainittava 24 artiklassa säädetystä muutoksenhakuoikeudesta. 5. Rajoittamatta sellaisten muita aloja koskevien säännösten soveltamista, joissa yksilöidään, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä päätös on mitätön tai tulee mitättömäksi, päätöksen antaneet tulliviranomaiset voivat peruuttaa, muuttaa tai kumota päätöksen, jos se ei ole tullilainsäädännön tai sen tulkintaa koskevien ohjeiden tai selitysten mukainen. 18 artikla Päätösten voimassaolo koko yhteisössä Ellei toisin pyydetä tai ilmoiteta, tulliviranomaisten päätökset ovat voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella. 19 artikla Myönteisten päätösten peruuttaminen 1. Tulliviranomaisten on peruutettava asianomaiselle myönteinen päätös, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät: a) päätös tehtiin virheellisten tai puutteellisten tietojen perusteella; b) päätöstä pyytänyt tiesi tai tämän olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tiedot olivat virheellisiä tai puutteellisia; c) jos tiedot olisivat olleet paikkansapitäviä ja täydellisiä, päätös olisi ollut erilainen. 2. Päätöksen peruuttaminen annetaan tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu. 3. Peruuttaminen tulee voimaan siitä päivästä, jona alkuperäinen päätös tuli voimaan, ellei toisin ilmoiteta. 4. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1, 2 ja 3 kohdan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta. 20 artikla Myönteisten päätösten kumoaminen ja muuttaminen 1. Myönteinen päätös on muissa kuin 19 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa kumottava tai sitä on muutettava, jos yksi tai useampi sen tekemisen edellytyksistä ei ole täyttynyt tai ei enää täyty. 2. Ellei tullilainsäädännössä toisin säädetä, useille henkilöille osoitettu myönteinen päätös voidaan kumota ainoastaan sen henkilön osalta, joka jättää täyttämättä päätökseen perustuvan velvollisuutensa. 3. Päätöksen kumoaminen tai muutos on annettava tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu. 4. Päätöksen kumoaminen tai muutos tulee voimaan päivänä, jona se, jolle päätös on osoitettu, vastaanottaa tiedon päätöksen kumoamisesta tai muuttamisesta tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen. Poikkeustapauksissa tulliviranomaiset voivat kuitenkin siirtää kumoamisen tai muutoksen voimaantulon myöhemmäksi päiväksi, jos sen henkilön oikeutetut edut, jolle päätös on osoitettu, tätä edellyttävät. 5. Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan 1–4 kohdan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta. 21 artikla Erityispäätökset 1. Tulliviranomaisten on pyynnöstä annettava sitovaa tariffitietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä "STT-päätökset", tai sitovaa alkuperätietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä "SAT-päätökset". Pyyntö voidaan evätä, ellei se liity tosiasiallisesti suunniteltuun tullimenettelyyn. 2. STT- ja SAT-päätökset ovat sitovia ainoastaan tavaran tariffiin luokittelun tai alkuperämäärityksen osalta. Ne sitovat tulliviranomaisia sen henkilön suhteen, jolle päätös on osoitettu, ainoastaan sellaisten tavaroiden osalta, joita koskevat tullimuodollisuudet suoritetaan päätöksen tekopäivän jälkeen. Ne sitovat henkilöä, jolle päätös on osoitettu, tulliviranomaisten suhteen vasta siitä päivästä, jona hän vastaanottaa tiedoksiannon päätöksestä tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen. 3. STT- tai SAT-päätökset ovat voimassa kolme vuotta päätöksessä ilmoitetusta päivästä. 4. Sovellettaessa STT- tai SAT-päätöstä tietyn tullimenettelyn yhteydessä henkilön, jolle päätös on osoitettu, on voitava todistaa: a) STT-päätöksen tapauksessa tullille ilmoitetun tavaran vastaavan täydellisesti päätöksessä kuvattua tavaraa; b) SAT-päätöksen tapauksessa kyseisen tavaran ja alkuperäaseman saamisen perusteena olevien olosuhteiden vastaavan täydellisesti päätöksessä kuvattua tavaraa ja siinä kuvattuja olosuhteita. 5. Poiketen siitä, mitä 17 artiklan 5 kohdassa ja 19 artiklassa säädetään, STT- tai SAT-päätös on peruutettava, jos se perustuu tietoa pyytäneen henkilön antamiin epätarkkoihin tai puutteellisiin tietoihin. 6. STT- tai SAT-päätökset on kumottava 17 artiklan 5 kohdan ja 20 artiklan mukaisesti. Niitä ei saa muuttaa. 7. Sen estämättä, mitä 20 artiklassa säädetään, komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat seuraavia seikkoja: a) edellytykset, joiden mukaisesti, ja ajankohta, jona STT- tai SAT-päätöksen voimassaolo lakkaa; b) edellytykset, joiden mukaisesti, ja ajanjakso, jona a alakohdassa tarkoitettua päätöstä voidaan edelleen soveltaa päätökseen perustuviin sitoviin sopimuksiin, jotka on tehty ennen sen voimassaolon päättymistä. 8. Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä, joissa vahvistetaan muiden erityispäätösten tekemistä koskevat edellytykset. 5 jakso Tulliseuraamukset 22 artikla Tulliseuraamukset 1. Kunkin jäsenvaltion on säädettävä yhteisön tullilainsäädännön noudattamatta jättämisestä johtuvista seuraamuksista. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. 2. Hallinnollisten seuraamusten muodon on oltava jompikumpi tai molemmat seuraavista: a) tulliviranomaisten kantama sakkomaksu, mukaan luettuna rikosoikeudellisten seuraamusten sijasta sovellettava maksu; b) asianomaisen henkilön luvan peruuttaminen, soveltamisen keskeyttäminen tai muuttaminen. Jos hallinnollisiin seuraamuksiin liittyy rikosoikeudellisia seuraamuksia samoin perustein, tällaisten seuraamusten yhdistämisen vaikutuksen on oltava oikeasuhteinen. 6 jakso Muutoksenhaku 23 artikla Rikosoikeus Mitä 24, 25 ja 26 artiklassa säädetään, ei sovelleta, jos muutoksenhaun tarkoituksena on oikeusviranomaisen päätöksen peruuttaminen, kumoaminen tai muuttaminen. 24 artikla Muutoksenhakuoikeus 1. Henkilöllä on oikeus hakea muutosta itseään suoraan ja henkilökohtaisesti koskevaan tulliviranomaisten päätökseen. Oikeus hakea muutosta on myös henkilöllä, joka on pyytänyt tulliviranomaisilta päätöstä ja jonka pyynnön suhteen ei ole ei ole tehty päätöstä 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa määräajassa. 2. Muutosta voi hakea ainakin kahdessa vaiheessa: a) ensimmäisessä vaiheessa tulliviranomaisilta tai jäsenvaltioiden tähän tarkoitukseen nimeämältä elimeltä, joka voi olla oikeusviranomainen tai vastaava erikoistunut elin; b) toisessa vaiheessa korkeammalta riippumattomalta elimeltä, joka voi olla oikeusviranomainen tai vastaava erikoistunut elin, jäsenvaltioissa voimassa olevien säännösten mukaisesti. 3. Muutosta on haettava sähköisessä muodossa tai kirjallisesti siinä jäsenvaltiossa, jossa päätös on tehty tai sitä on haettu. 25 artikla Täytäntöönpanon lykkääminen 1. Muutoksenhaku ei estä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa. 2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, tulliviranomaisten on lykättävä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa kokonaan tai osittain, jos muutosta hakeneelle voi aiheutua siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa. Tulliviranomaiset voivat lykätä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa kokonaan tai osittain, jos niillä on perusteltua syytä epäillä, että se ei ole tullilainsäädännön mukainen. 3. Jos riidanalaisen päätöksen perusteella on maksettava tuonti- tai vientitulleja, päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen edellyttää vakuuden antamista, paitsi jos vakuuden vaatiminen todennäköisesti aiheuttaisi velalliselle vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia. Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän kohdan ensimmäisen alakohdan täytäntöön panemiseksi. 26 artikla Muutoksenhakua koskeva päätös Muutoksenhakua koskeviin tulliviranomaisten päätöksiin sovelletaan 17 artiklaa. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että muutoksenhakumenettelyssä voidaan nopeasti oikaista tulliviranomaisten päätökset. 7 jakso Tavaroiden tarkastaminen 27 artikla Tullitarkastukset 1. Tulliviranomaiset voivat toteuttaa kaikki tarpeellisiksi katsomansa tarkastukset varmistaakseen tullilainsäädännön ja muun sellaisen lainsäädännön moitteettoman soveltamisen, joka koskee yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumista, poistumista, passitusta, siirtoa ja tiettyä käyttötarkoitusta sekä muiden kuin yhteisötavaroiden alueella oloa. Tällaisiin tarkastuksiin, jäljempänä "tullitarkastukset", voivat kuulua tavaroiden tarkastaminen, ilmoitukseen sisältyvien tietojen tarkistaminen, sähköisten tai kirjallisten asiakirjojen olemassaolon ja todistusvoimaisuuden varmistaminen, yritysten kirjanpidon ja muiden asiakirjojen tarkastaminen, kuljetusvälineen tarkastaminen sekä matkatavaroiden ja henkilöiden mukanaan tai yllään kuljettamien muiden tavaroiden tarkastaminen. Tullitarkastuksia voidaan tehdä yhteisön tullialueen ulkopuolella, jos näin määrätään kansainvälisessä sopimuksessa. 2. Tullitarkastusten, myös satunnaistarkastusten, on perustuttava riskianalyysiin, jossa käytetään sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää, jotta riskit voidaan tunnistaa ja arvioida ja jotta riskien torjumiseen tarvittavia toimenpiteitä voidaan kehittää kansallisin, yhteisön ja tapauksen mukaan kansainvälisin arviointiperustein. Jäsenvaltioiden on yhteistyössä komission kanssa kehitettävä ja otettava käyttöön viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2009 riskinhallinnan toteuttamiseen tarkoitettu sähköinen järjestelmä ja ylläpidettävä sitä. 3. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan: a) yhteistä riskinhallintajärjestelmää koskevat säännöt; b) yhteisten arviointiperusteiden ja tarkastustoimien ensisijaisten alojen vahvistamista koskevat säännöt; c) riskejä koskevien tietojen ja riskianalyysien vaihtoa tullihallintojen välillä koskevat säännöt. 28 artikla Tulliviranomaisten keskinäinen yhteistyö 1. Jos muut toimivaltaiset viranomaiset kuin tulliviranomaiset tekevät samoille tavaroille muita tarkastuksia kuin tullitarkastuksia, tarkastukset on tehtävä läheisessä yhteistyössä tulliviranomaisten kanssa ja mahdollisuuksien mukaan samaan aikaan ja samassa paikassa (keskitetyn palvelupisteen periaate). 2. Tässä jaksossa tarkoitettujen tarkastusten yhteydessä tulliviranomaiset ja muut toimivaltaiset viranomaiset voivat tarvittaessa riskien minimoimiseksi toimittaa toisilleen sekä muiden jäsenvaltioiden tulliviranomaisille ja komissiolle tietoja, joita ne ovat saaneet yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon ja tiettyyn käyttötarkoitukseen sekä muiden kuin yhteisötavaroiden alueella oloon liittyen. 29 artikla Jälkitarkastus Tulliviranomaiset voivat yleis- tai tulli-ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuuden varmistamiseksi tavaroiden luovutuksen jälkeen tarkastaa kyseisiin tavaroihin liittyviä toimintoja taikka näihin tavaroihin myöhemmin kohdistettavia kaupallisia toimintoja koskevat kaupalliset asiakirjat ja tiedot. Nämä tarkastukset voidaan suorittaa tavaranhaltijan tai tämän edustajan tiloissa, ammattitoiminnan harjoittajana suoraan tai välillisesti mainituissa toiminnoissa osallisena olevan henkilön tiloissa taikka muun mainittuja asiakirjoja ja tietoja ammattitoimintansa yhteydessä hallussaan pitävän henkilön tiloissa. Kyseiset viranomaiset voivat myös tarkastaa tavarat, jos niiden esittäminen tullille on vielä mahdollista. 30 artikla Poikkeukset 1. Minkäänlaisia tullitarkastuksia tai -muodollisuuksia ei kohdisteta: a) yhteisön sisäisen lentomatkan suorittavan henkilön käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin; b) yhteisön sisäisen merimatkan suorittavan henkilön matkatavaroihin. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan rajoittamatta: a) jäsenvaltioiden viranomaisten, satama- tai lentokenttäviranomaisten taikka kuljetusliikkeiden matkatavaroihin kohdistamia turvatarkastuksia; b) jäsenvaltioiden määräämiin kieltoihin tai rajoituksiin liittyviä tarkastuksia, jos kyseiset kiellot ja rajoitukset ovat sopusoinnussa perustamissopimuksen kanssa. 8 jakso Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen; maksut ja kustannukset 31 artikla Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen 1. Asianomaisen on säilytettävä 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut asiakirjat ja tiedot tullitarkastuksia varten voimassa olevissa säännöksissä vahvistetun määräajan ja vähintään kolme kalenterivuotta käytetystä tietovälineestä riippumatta. Vapaaseen liikkeeseen muissa kuin kolmannessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa luovutettujen tai vietäviksi ilmoitettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen määräaika alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana vapaaseen liikkeeseen luovutusta tai vientiä koskeva ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi. Tietyn käyttötarkoituksen perusteella tullitta tai alennetuin tuontitullein vapaaseen liikkeeseen luovutettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen määräaika alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana tavaroiden tullivalvonta lopetetaan. Muuhun tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen määräaika alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana asianomainen tullimenettely on päättynyt. 2. Jos tulliviranomaisten tullivelkaan liittyvä tullitarkastus osoittaa, että tileissä olevaa velkaa koskevaa kirjausta on oikaistava, ja asianomaiselle henkilölle on ilmoitettu asiasta, asiakirjat on säilytettävä kolmen vuoden ajan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun määräajan jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 73 artiklan 4 kohdan soveltamista. Jos asiaan on haettu muutosta, asiakirjat on säilytettävä, kunnes menettely on päättynyt. 32 artikla Maksut ja kustannukset 1. Tulliviranomaiset eivät kanna maksuja tullitarkastusten tekemisestä. Tulliviranomaiset voivat kuitenkin kantaa maksuja tai veloittaa kustannuksia antamistaan erityispalveluista tai muusta tullilainsäädännön soveltamisesta. 2. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä 1 kohdan toisen alakohdan täytäntöön panemiseksi ja erityisesti seuraavien seikkojen osalta: a) tullin henkilökunnan läsnäolo on välttämätöntä muissa tiloissa kuin tullin tiloissa; b) suoritetut tavaroiden analyysit tai asiantuntija-arviot ja postimaksut tavaroiden palauttamisesta tietoja pyytäneelle henkilölle erityisesti 21 artiklan mukaisesti tehtyjen päätösten osalta tai 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti tapahtuva tietojen toimitettaminen; c) annettujen tietojen varmistamiseksi tehtävä tavaroiden tarkastus tai näytteenotto tai tavaroiden hävittäminen, kun siihen liittyy muita kustannuksia kuin tullin henkilökunnan palvelut; d) poikkeukselliset tarkastustoimenpiteet, jos sellaisia tarvitaan tavaroiden luonteen tai mahdollisen riskin vuoksi. 3 LUKU VALUUTAN MUUNTAMINEN, MÄÄRÄAJAT JA YKSINKERTAISTAMINEN 33 artikla Valuutan muuntaminen 1. Jos valuutta on muunnettava jommastakummasta seuraavassa mainituista syistä, toimivaltaisten viranomaisten on julkaistava sovellettava valuuttakurssi tai asetettava se saataville Internetiin: a) jos tavaroiden tullausarvon määrittämisessä käytettävät tekijät on ilmaistu muuna valuuttana kuin sen jäsenvaltion valuuttana, jossa tullausarvo määritetään; b) jos euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina on tarpeen tavaroiden tariffiin luokittelun, raja-arvojen ja tuonti- tai vientitullien määrän määrittämiseksi. Valuuttakurssin on mahdollisimman tarkasti vastattava muunnetun valuutan kulloistakin arvoa kyseisen jäsenvaltion valuuttana ilmaistuna. 2. Jos valuutta on muunnettava muista kuin 1 kohdassa tarkoitetuista syistä, tullilainsäädännön soveltamisen yhteydessä sovellettava euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina vahvistetaan kerran vuodessa. 3. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1 ja 2 kohdan täytäntöön panemiseksi. 34 artikla Määräajat 1. Jos tullilainsäädännössä asetetaan määräaika, päivämäärä tai määräpäivä, määräaikaa ei voida pidentää eikä päivämäärää tai määräpäivää siirtää, ellei siitä nimenomaisesti säädetä kyseisissä säännöksissä. 2. Tullilainsäädännössä asetettuihin määräpäiviin sovelletaan määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavista säännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1971 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY, Euratom) N:o 1182/71 [14] säädettyjä määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavia sääntöjä, ellei muita erityissäännöksiä sovelleta. 35 artikla Yksinkertaistaminen 1. Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen päättää toimenpiteistä, joilla vahvistetaan, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä tämän koodeksin soveltamista voidaan yksinkertaistaa. 2. Jäljempänä 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määriteltäviä yksinkertaistettuja menettelyjä sovelletaan yhteisötavaroihin, joita kuljetetaan direktiivin 77/388/ETY 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun "maan alueen" ja yhteisön tullialueeseen kuuluvan toisen alueen välillä. 3. Jos komissio hyväksyy sen 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, jäsenvaltio voi soveltaa yksinkertaistettuja menettelyjä 2 kohdassa tarkoitettuihin yhteisötavaroihin, joita kuljetetaan ainoastaan kyseisen jäsenvaltion alueella. Samoin kaksi tai useampi jäsenvaltio voi keskenään sopia yksinkertaistettujen menettelyjen soveltamisesta niiden välillä kuljetettaviin yhteisötavaroihin. II OSASTO TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET 1 LUKU YHTEINEN TULLITARIFFI JA TAVAROIDEN LUOKITTELU TARIFFIIN 36 artikla Yhteinen tullitariffi 1. Tuonti- ja vientitullien on perustuttava yhteiseen tullitariffiin. Tavarakauppaa koskevien yhteisön erityissäännösten mukaisia muita toimenpiteitä sovelletaan tapauksen mukaan näiden tavaroiden tariffiin luokittelun mukaisesti. 2. Yhteinen tullitariffi käsittää: a) tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87 [15] vahvistetun yhdistetyn tavaranimikkeistön; b) minkä tahansa muun nimikkeistön, joka kokonaan tai osittain perustuu yhdistettyyn nimikkeistöön tai jossa siihen on lisätty alajakoja ja joka on vahvistettu yhteisön erityissäännöksillä tavarakauppaa koskevien tariffitoimenpiteiden soveltamiseksi; c) yhdistetyssä nimikkeistössä tarkoitettuihin tavaroihin sovellettavat sopimustullit tai tavanomaiset autonomiset tuontitullit; d) yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemiin sopimuksiin sisältyvät tullietuudet; e) tiettyjä yhteisön tullialueen ulkopuolisia maita tai alueita taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmiä koskevat yhteisön yksipuoliset tullietuudet; f) yksipuoliset toimenpiteet, jotka koskevat alennuksen tai vapautuksen myöntämistä tiettyihin tavaroihin sovellettavista tuontitulleista; g) tietyille tavaroille niiden luonteen tai tietyn käyttötarkoituksen perusteella myönnettävän edullisen tullikohtelun c–f tai h alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden yhteydessä; h) muut tariffitoimenpiteet, joista säädetään maataloutta tai kauppaa koskevassa tai muussa yhteisön lainsäädännössä. 3. Tavaranhaltijan pyynnöstä on 2 kohdan d–g alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sovellettava c alakohdassa tarkoitettujen sijasta, jos kyseiset tavarat täyttävät 2 kohdan d–g alakohdassa tarkoitetut edellytykset. Pyyntö voidaan esittää jälkikäteen, jos asianomaisessa toimenpiteessä tai koodeksissa vahvistettuja määräaikoja ja edellytyksiä noudatetaan. 4. Jos 2 kohdan d–g alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen tai h alakohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä vapauttaminen on rajoitettu tiettyyn tuonti- tai vientimäärään, toimenpiteitä tai vapautusta lakataan tariffikiintiöiden tapauksessa soveltamasta, kun vahvistettu tuonti- tai vientimäärä täyttyy. Tariffikattojen tapauksessa soveltaminen päätetään yhteisön säädöksellä. 37 artikla Tavaroiden luokittelu tariffiin Sovellettaessa yhteistä tullitariffia tarkoitetaan tavaroiden "tariffiin luokittelulla" yhdistetyn nimikkeistön sellaisen yhden alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava. Sovellettaessa muita kuin tariffitoimenpiteitä tarkoitetaan tavaroiden "tariffiin luokittelulla" yhdistetyn nimikkeistön tai muun nimikkeistön, joka on vahvistettu yhteisön säännöksillä ja joka kokonaan tai osittain perustuu yhdistettyyn nimikkeistöön tai jossa siihen on lisätty alajakoja, sellaisen yhden alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava. Ensimmäisen tai toisen alakohdan mukaisesti määritettyä alanimikettä tai sen alajakoa käytetään kyseiseen alanimikkeeseen liittyvien toimenpiteiden soveltamiseksi. 2 LUKU TAVAROIDEN ALKUPERÄ 1 jakso Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä 38 artikla Soveltamisala Jäljempänä 39, 40 ja 41 artiklassa vahvistetaan säännöt tavaroiden muun kuin etuuskohteluun oikeuttavan alkuperän määrittämiseksi sovellettaessa: a) yhteistä tullitariffia 36 artiklan 2 kohdan d ja e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä lukuun ottamatta; b) tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä vahvistettuja muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä; c) muita tavaroiden alkuperään liittyviä yhteisön toimenpiteitä. 39 artikla Alkuperäaseman saaminen 1. Tietystä maasta tai tietyltä alueelta peräisin olevina tavaroina pidetään kyseisessä maassa tai kyseisellä alueella kokonaan tuotettuja tavaroita. 2. Tavaroiden, joiden tuottamisessa on ollut osallisena useampi kuin yksi maa tai alue, on katsottava olevan peräisin siitä maasta tai siltä alueelta, jossa niille on suoritettu viimeinen merkittävä valmistustoimi. 40 artikla Alkuperän todistaminen 1. Kun tulli-ilmoituksessa on tullilainsäädännön mukaisesti ilmoitettu tavaroiden alkuperä, tulliviranomaiset voivat pyytää tavaranhaltijaa todistamaan tavaroiden alkuperän. 2. Kun tavaroiden alkuperä todistetaan tullilainsäädännön tai muun yhteisön erityislainsäädännön mukaisesti, tulliviranomaiset voivat perusteltujen epäilyjen nojalla vaatia esitettäväksi lisänäyttöä varmistaakseen, että alkuperä on ilmoitettu asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisesti. 3. Yhteisössä voidaan antaa alkuperän todistava asiakirja, jos taloudellisten toimijoiden tarpeet sitä edellyttävät. 41 artikla Täytäntöönpanotoimenpiteet Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä 39 ja 40 artiklan täytäntöön panemiseksi. 2 jakso Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä 42 artikla Tavaroiden etuuskohteluun oikeuttava alkuperä 1. Jotta tavaroihin voidaan soveltaa 36 artiklan 2 kohdan d tai e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä tai muita etuuskohtelutoimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, niiden on oltava tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen etuuskohtelualkuperäsääntöjen mukaisia. 2. Yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemiin sopimuksiin sisältyvien etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan kuuluvia tavaroita koskevista etuuskohtelualkuperäsäännöistä määrätään kyseisissä sopimuksissa. 3. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan tiettyjä muita kuin 5 kohdassa tarkoitettuja yhteisön tullialueen ulkopuolisia maita tai alueita taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmiä koskevien yhteisön yksipuolisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan kuuluvia tavaroita koskevat etuuskohtelualkuperäsäännöt. 4. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjan pöytäkirjaan 2 sisältyvien yhteisön tullialueen ja Ceutan ja Melillan välisessä kaupassa sovellettavien etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan kuuluvia tavaroita koskevat etuuskohtelualkuperäsäännöt. 5. Yhteisöön assosioituneisiin merentakaisiin maihin ja alueisiin sovellettaviin etuuuskohtelujärjestelyihin sisältyvien etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan kuuluvia tavaroita koskevat etuuskohtelualkuperäsäännöt vahvistetaan perustamissopimuksen 187 artiklaa noudattaen. 6. Neuvotellessaan yhteisön nimissä 2 kohdassa tarkoitetuista sopimuksista tai antaessaan ehdotuksen 3, 4 ja 5 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen vahvistamisesta perustamissopimuksen 251 tai 187 artiklan mukaisesti annettavalla asetuksella komissio ottaa huomioon erityisesti seuraavaa: a) kansainvälisten sopimusten yhteydessä hyväksyttävät sitoumukset ja velvoitteet; b) tarve määritellä tuotteiden alkuperäasemaa koskevat kriteerit, jotka on mukautettu kunkin tuotteen erityispiirteisiin ja joilla varmistetaan, että etuuskohteluun liittyvä taloudellinen hyöty rajoittuu tosiasiallisesti niihin maihin, alueisiin tai tällaisten maiden ja alueiden ryhmiin, joita varten näitä toimenpiteitä on sovittu tai hyväksytty; c) sellaisten maiden, alueiden tai tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kehitystaso ja teollistumisaste, joita varten etuuskohtelutoimenpiteitä on sovittu tai hyväksytty; d) alueelliset integraatiotavoitteet, jotka ovat tiettyjen kyseisten etuuskohtelujärjestelyjen taustalla, määrittelemällä asianmukaiset kumulaatiosäännöt; e) tarve määritellä yksinkertaisesti ymmärrettävissä ja sovellettavissa olevat säännöt, jotka mahdollistavat etuuskohtelutoimenpiteiden tehokkaan käytön niiden maiden, alueiden tai maiden ja alueiden ryhmien toimijoiden toimesta, joita varten näitä toimenpiteitä on sovittu tai hyväksytty, ja jotka ovat yhteensopivat kaupan helpottamisen tavoitteen kanssa. Komissio vahvistaa asianmukaisia valvontatoimenpiteitä, jotka mahdollistavat etuuskohtelutoimenpiteiden väärinkäytön tai kiertämisen estämisen tai rankaisemisen. 7. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen täytäntöön panemiseksi. 3 LUKU TAVAROIDEN TULLAUSARVO 43 artikla Soveltamisala Tavaroiden tullausarvo, jota käytetään sovellettaessa yhteistä tullitariffia sekä muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, joista säädetään tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä, määritetään 44–47 artiklan mukaisesti. 44 artikla Kauppa-arvo 1. Maahantuotujen tavaroiden tullausarvona käytetään hintaa, joka niistä on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle, tapauksen mukaan 4 kohdan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden mukaisten tarkistusten jälkeen, jäljempänä "kauppa-arvo". Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on ostajan maahantuoduista tavaroista myyjälle tai tämän hyväksi suorittama tai suoritettava kokonaismaksu, ja siihen sisältyvät kaikki maahantuotuja tavaroita koskevat maksut, jotka ostaja on suorittanut tai tämän on suoritettava myyjälle maahantuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä tai kolmannelle osapuolelle myyjän velvollisuuden täyttämiseksi. Maksua ei välttämättä tarvitse suorittaa käteisenä. Se voidaan suorittaa remburssilla tai siirtokelpoisilla rahoitusvälineillä suoraan tai välillisesti. 2. Kauppa-arvoa voidaan käyttää, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) ostajan oikeutta luovuttaa tavaroita tai käyttää niitä ei rajoiteta muilla kuin: i) lain tai viranomaisten määräämillä taikka vaatimilla rajoituksilla yhteisössä, ii) tavaroiden maantieteellistä jälleenmyyntialuetta koskevilla rajoituksilla, iii) rajoituksilla, jotka eivät olennaisesti vaikuta tavaroiden arvoon; b) myynti tai hinta ei riipu ehdoista tai suorituksista, joiden arvoa ei voida määrittää arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden osalta; c) mikään osa ostajan suorittaman tavaroiden myöhemmän jälleenmyynnin, luovutuksen tai käytön tuotosta ei tule suoraan tai välillisesti myyjän hyväksi, ellei asianmukaista tarkistusta voida tehdä 4 kohdan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden mukaisesti; d) ostaja ja myyjä eivät ole keskenään etuyhteydessä, tai jos ovat, kauppa-arvo voidaan 3 kohdan mukaisesti hyväksyä tullitarkoituksiin. 3. Edellä olevan 2 kohdan d alakohtaa sovellettaessa ostajan ja myyjän keskinäinen etuyhteys ei itsessään ole riittävä peruste kauppa-arvon hylkäämiseen. Myyntiin liittyvät olosuhteet tutkitaan tarvittaessa ja kauppa-arvo hyväksytään, ellei etuyhteys ole vaikuttanut hintaan. Jos tulliviranomaisilla on tavaranhaltijan antamista tai muualta saaduista tiedoista johtuvia perusteita katsoa etuyhteyden vaikuttaneen hintaan, niiden on annettava nämä perusteet tiedoksi tavaranhaltijalle ja varattava tälle kohtuullinen tilaisuus vastineen antamiseen. 4. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan tekijät, jotka on tullausarvoa määritettäessä lisättävä tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan tai jotka voidaan jättää huomiotta. 45 artikla Tullausarvon määrittämisen toissijaiset menetelmät 1. Jos tullausarvoa ei voida määrittää 44 artiklan mukaisesti, se on määritettävä soveltamalla tämän artiklan 2 kohdan a–d alakohdista järjestyksessä ensimmäistä kyseisen arvon määrittämiseen soveltuvaa alakohtaa. Tavaranhaltijan pyynnöstä c ja d alakohdan soveltamisjärjestystä voidaan vaihtaa. 2. Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti määritettävä tullausarvo on: a) arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samanlaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo; b) arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samankaltaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo; c) arvo, joka perustuu siihen yksikköhintaan, jolla maahantuotuja tavaroita taikka samanlaisia tai samankaltaisia maahantuotuja tavaroita myydään yhteisön tullialueella suurin kokonaismäärä henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjään; d) laskennallinen arvo, joka on seuraavien erien summa: i) maahantuotuja tavaroita tuotettaessa käytettyjen materiaalien sekä valmistuksen tai muun käsittelyn kustannukset tai arvo; ii) se voittojen ja yleiskulujen määrä, joka tavallisesti kertyy myytäessä tavaroita, jotka kuuluvat samaan tavaraluokkaan tai -lajiin kuin arvonmäärityksen kohteena olevat tavarat ja jotka viejämaassa toimivat tuottajat ovat tuottaneet yhteisön tullialueelle tapahtuvaa vientiä varten; iii) kustannukset tai arvo, jotka liittyvät maahantuotujen tavaroiden kuljettamiseen siihen paikkaan saakka, jossa tavarat tuodaan yhteisön tullialueelle, kyseisen kuljetuksen yhteydessä tapahtuvaan lastaukseen ja käsittelyyn sekä tavaroiden vakuutukseen. 3. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan tämän artiklan 2 kohdan soveltamista koskevat mahdolliset lisäedellytykset ja -säännöt. 46 artikla Varamenettely Jos maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 44 ja 45 artiklan mukaisesti, se on määritettävä yhteisön tullialueella käytettävissä olevien tietojen perusteella käyttäen kohtuullisia menetelmiä, jotka ovat seuraaviin lähteisiin sisältyvien periaatteiden ja yleisten säännösten mukaisia: a) tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta tehty sopimus; b) tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artikla; c) tämä luku. Tullausarvon määrittämisessä ensimmäisen kohdan mukaisesti ei kuitenkaan saa käyttää mitään seuraavista: a) yhteisön tullialueella tuotettujen tavaroiden yhteisön tullialueella sovellettava myyntihinta; b) järjestelmä, jossa tullausarvoksi hyväksytään korkeampi kahdesta vaihtoehtoisesta arvosta; c) tavaroiden hinta viejämaan kotimarkkinoilla; d) muut tuotantokustannukset kuin laskennalliset arvot, jotka on määritetty samanlaisille tai samankaltaisille tavaroille 45 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti; e) hinnat, joita sovelletaan viennissä yhteisön tullialueen ulkopuoliseen maahan; f) vähimmäistullausarvot; g) mielivaltaiset tai kuvitteelliset arvot. 47 artikla Täytäntöönpanotoimenpiteet Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä, joissa vahvistetaan säännöt tullausarvon määrittämiseksi erityistapauksissa sekä sellaisille tavaroille, joiden osalta syntyy tullivelka erityismenettelyn käytön jälkeen. III OSASTO TULLIVELKA JA VAKUUDET 1 LUKU TULLIVELAN SYNTYMINEN 1 jakso Yleiset säännökset 48 artikla Tullivelka Tiettyjen tavaroiden viennissä tai tuonnissa on yhteisen tullitariffin mukaisesti maksettava tulli, ja maksettava määrä muodostaa tullivelan määrän. 2 jakso Tuontitullivelka 49 artikla Luovutus vapaaseen liikkeeseen, väliaikainen maahantuonti 1. Tuontitullivelka syntyy, kun muu kuin yhteisötavara asetetaan jompaankumpaan seuraavista menettelyistä: a) luovutus vapaaseen liikkeeseen; b) osittain tuontitulliton väliaikainen maahantuonti. 2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi. 3. Velallisena on tavaranhaltija. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään. Jos jompaakumpaa 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoitukseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä. 50 artikla Ei-alkuperätavaroita koskevat erityissäännökset 1. Jos tuontitulleja koskevan tullinpalautuksen tai vapautuksen soveltaminen on kiellettyä sellaisten tuotteiden valmistuksessa käytettävien ei-alkuperätavaroiden osalta, joista annetaan tai laaditaan alkuperäselvitys yhteisön ja tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien välisten etuuskohtelujärjestelyjen yhteydessä, näiden tuotteiden osalta syntyy tuontitullivelka, kun on tapahtunut jompikumpi seuraavista: a) kyseisiä sisäisessä jalostusmenettelyssä tuotettuja tuotteita koskeva jälleenvienti-ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi; b) sisäiseen jalostusmenettelyyn asetettuihin tavaroihin liittyvä ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi kyseisten jalostettujen tuotteiden ennakkoviennin tapauksessa. 2. Kun tullivelka syntyy 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, tuontitullien määrä on määritettävä samoin edellytyksin kuin jos kyseessä olisi tullivelka, joka syntyy samana päivänä tapahtuvasta sellaisen ilmoituksen hyväksymisestä, joka tehdään kyseisten tavaroiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperätavaroiden luovutuksesta vapaaseen liikkeeseen sisäisen jalostusmenettelyn päättämiseksi. 3. Sovelletaan 49 artiklan 2 ja 3 kohtaa. Jäljempänä 188 artiklassa tarkoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden tapauksessa velkoja on kuitenkin henkilö, joka tekee jälleenvienti-ilmoituksen, ja välillisen edustuksen tapauksessa henkilö, jonka lukuun kyseinen ilmoitus tehdään. 51 artikla Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka 1. Muissa kuin 49 ja 50 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa syntyy tuontitullivelka jommassakummassa seuraavista tapauksista: a) kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin yhteisötavaroiden tuomista yhteisön tullialueelle taikka tavaroiden kuljetusta, jalostusta, varastointia tai käyttöä tai niistä vapautumista kyseisellä alueella; b) kun ei täytetä jotakin edellytystä, joka koskee muun kuin yhteisötavaran asettamista tullimenettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennetun tuontitullin soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella. 2. Tullivelka syntyy jompanakumpana seuraavista ajankohdista: a) ajankohta, jona velvollisuutta, jonka täyttämättä jättämisestä tullivelka syntyy, ei täytetä tai ei enää täytetä; b) ajankohta, jona tavarat on asetettu tai ilmoitettu asetettavaksi tullimenettelyyn, jos myöhemmin todetaan, ettei jokin edellytys, joka koskee tavaroiden asettamista kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennetun tuontitullin soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tosiasiallisesti ole täyttynyt. 3. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa velallisia ovat kaikki seuraavat: a) henkilö, jonka oli täytettävä kyseiset velvollisuudet; b) henkilö, joka tiesi tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tullilainsäädännön mukainen velvollisuus ei täyttynyt ja joka toimi sen henkilön lukuun, jonka piti täyttää velvollisuus, tai joka osallistui toimintaan, joka johti velvollisuuden täyttymättä jättämiseen; c) kyseiset tavarat hankkinut tai niitä hallussaan pitänyt henkilö, joka tavarat hankkiessaan tai vastaanottaessaan on tiennyt taikka jonka olisi tällöin kohtuudella pitänyt tietää, ettei tullilainsäädännön mukainen velvollisuus täyttynyt. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallisena on henkilö, jonka on täytettävä edellytykset, jotka koskevat tavaroiden asettamista tullimenettelyyn tai niiden ilmoittamista asetettavaksi kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennetun tuontitullin soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella. Jos tehdään jotakin 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tai tulliviranomaisille annetaan sellaisia tullilainsäädännössä vaadittuja tavaroiden tullimenettelyyn asettamisen edellytyksiin liittyviä tietoja, joiden seurauksena kaikkia tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoituksen tekemiseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä. 52 artikla Maksettujen tullien vähentäminen 1. Kun tullivelka syntyy 51 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tullivelan määrästä on vähennettävä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen yhteydessä maksettu määrä. Ensimmäistä alakohtaa noudatetaan tarvittavin muutoksin, kun tullivelka syntyy tällaisten tavaroiden hävittämisestä jäävien jätteiden ja jäännösten osalta. 2. Kun tullivelka syntyy 51 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on asetettu osittain tuontitullittomaan väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn, tullivelan määrästä on vähennettävä osittain tuontitullittomassa menettelyssä maksettu määrä. 3 jakso Vientitullivelka 53 artikla Vienti-ilmoitus 1. Vientitullivelka syntyy, kun vientitullien alainen tavara asetetaan vientimenettelyyn. 2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi. 3. Velallisena on tavaranhaltija. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun ilmoitus tehdään. Jos tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi vientitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoitukseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä. 54 artikla Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka 1. Muissa kuin 53 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa ja jos tuotteet ovat vientitullien alaisia, vientitullivelka syntyy jommassakummassa seuraavista tapauksista: a) kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden poistumista tai kuljetusta tai niistä vapautumista; b) kun ei täytetä niitä edellytyksiä, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta. 2. Tullivelka syntyy jonakin seuraavista ajankohdista: a) ajankohta, jona tavarat tosiasiallisesti viedään yhteisön tullialueelta tulli-ilmoitusta tekemättä; b) ajankohta, jona tavarat saapuvat muuhun määräpaikkaan kuin siihen määräpaikkaan, johon niiden vienti yhteisön tullialueelta on sallittu kokonaan tai osittain vientitulleitta; c) jos tulliviranomaiset eivät voi määrittää b alakohdassa tarkoitettua ajankohtaa, se ajankohta, jona määräaika todisteiden esittämiselle vientitullittomuuden edellytysten täyttymisestä päättyy. 3. Jos vientitullien alaiset tavarat viedään yhteisön tullialueelta tulli-ilmoitusta tekemättä, velallisia ovat kaikki seuraavat: a) henkilö, jonka oli täytettävä kyseinen velvollisuus; b) velvollisuuden täyttymättä jäämiseen johtaneeseen toimintaan osallistunut henkilö, joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, ettei tulli-ilmoitusta ollut tehty ja että se olisi pitänyt tehdä. 4. Jos tullivelka syntyy sen seurauksena, ettei täytetä niitä edellytyksiä, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta, velallinen on: a) tavaranhaltija; b) välillisessä edustuksessa henkilö, jonka lukuun ilmoitus tehdään. 4 jakso Vienti- ja tuontitullivelkaa koskevia yhteisiä säännöksiä 55 artikla Kiellot ja rajoitukset Tuonti- tai vientitullivelka syntyy myös kaikenlaisten tuontia tai vientiä koskevien kieltojen tai rajoitusten alaisten tavaroiden osalta. Tullivelkaa ei kuitenkaan synny, kun yhteisön tullialueelle säännösten vastaisesti tuodaan väärennettyä rahaa taikka huumausaineita tai psykotrooppisia aineita, jotka eivät tule lääkinnälliseen tai tieteelliseen tarkoitukseen hyödynnettäviksi toimivaltaisten viranomaisten tarkasti valvomassa taloudellisessa toiminnassa. Tullirikoksia koskevien seuraamusten soveltamisen kannalta tullivelan katsotaan kuitenkin syntyneen, jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että tullit tai tullivelan olemassaolo ovat peruste seuraamusten määrittämiselle. 56 artikla Useita velallisia Jos yhtä tullivelkaa kohti on useita velallisia, kukin heistä on vastuussa velasta kokonaisuudessaan. On kuitenkin pyrittävä ensisijaisesti kantamaan tullivelka rekisteröidyltä tuojalta tai viejältä. Jos yksi tai useampi tällainen henkilö on tarkoituksellisesti rikkonut tullilainsäädäntöä, tullivelka on ensisijaisesti kannettava kyseisiltä henkilöiltä. 57 artikla Tullin määrän laskemista koskevat yleiset säännöt 1. Tuonti- tai vientitullin määrä on määritettävä niillä tullin laskentaperusteilla, jotka koskivat kyseisiä tavaroita sinä ajankohtana, jona tullivelka niiden osalta syntyi. 2. Jos tullivelan syntymisen ajankohtaa ei voida tarkasti määrittää, kyseisenä ajankohtana pidetään sitä ajankohtaa, jona tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt. Jos tulliviranomaiset kuitenkin voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka on syntynyt ennen tätä toteamista, tullivelan on katsottava syntyneen aikaisimpana ajankohtana, jona kyseinen tilanne on voitu todeta. 3. Kun tullilainsäädännössä säädetään tavaran edullisesta tullikohtelusta, tullittomuudesta tai osittaisesta tai täydellisestä tuonti- tai vientitulleista vapauttamisesta 36 artiklan 2 kohdan d–g alakohdan, 136–140, 177 ja 180–183 artiklan nojalla, tällaista edullista tullikohtelua, tullittomuutta tai vapauttamista sovelletaan myös niissä tapauksissa, joissa syntyy tullivelka 51 tai 54 artiklan nojalla, jos asianomaisen henkilön toimintaan ei liity vilpillistä menettelyä. 58 artikla Tullin määrän laskemista koskevat erityissäännöt 1. Kun tullimenettelyyn asetetuista tavaroista on syntynyt yhteisön tullialueella kustannuksia varastoinnista tai tavanomaisesta käsittelystä, tällaisia kustannuksia tai arvonlisäystä ei oteta huomioon laskettaessa tuontitullin määrää, jos tavaranhaltija esittää riittävän näytön kyseisistä kustannuksista. Tuontitullien määrää laskettaessa on kuitenkin otettava huomioon toiminnoissa käytettyjen muiden kuin yhteisötavaroiden tullausarvo, laji ja alkuperä. 2. Jos tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tariffiin luokittelu muuttuu yhteisön tullialueella suoritettujen tavanomaisten käsittelyjen tuloksena, on tavaranhaltijan pyynnöstä sovellettava menettelyyn asetettujen tavaroiden alkuperäistä tariffiin luokittelua. 3. Sisäisessä jalostusmenettelyssä syntyvien jalostettujen tuotteiden osalta mahdollisesti syntyvän tullivelan määrä on tavaranhaltijan pyynnöstä määritettävä kyseisten sisäiseen jalostusmenettelyyn asetettujen tavaroiden sinä ajankohtana voimassa olevan tariffiin luokittelun, tullausarvon, lajin ja alkuperän perusteella, jona kyseisiä tavaroita koskeva ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi. 59 artikla Täytäntöönpanotoimenpiteet Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä, joissa vahvistetaan: a) tavaroihin sovellettavan tuonti- tai vientitullin määrän laskemista koskevat säännöt; b) muut erityismenettelyjä koskevat erityissäännöt. Komissio voi 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksyä toimenpiteitä, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia toimenpiteillä, joissa vahvistetaan poikkeukset 57 ja 58 artiklasta. 60 artikla Tullivelan syntypaikka 1. Tullivelka syntyy paikassa, jossa 49 ja 53 artiklassa tarkoitettu tulli-ilmoitus tehdään tai jossa se katsotaan 128 artiklan 3 kohdan mukaisesti tehdyn. Kaikissa muissa tapauksissa tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa sen aiheuttavat tosiseikat ilmenevät. Ellei kyseistä paikkaa voida määrittää, tullivelka syntyy paikassa, jossa tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan sellaisessa tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt. 2. Jos tavarat on asetettu tullimenettelyyn, jota ei ole päätetty, ja jos paikkaa ei voida määrittää asetetussa määräajassa 1 kohdan toisen tai kolmannen alakohdan mukaisesti, tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa tavarat on asetettu kyseiseen menettelyyn tai ne on tuotu yhteisön tullialueelle kyseiseen menettelyyn asetettuna. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika. 3. Jos tulliviranomaiset voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka voi olla syntynyt useassa paikassa, tullivelan on katsottava syntyneen paikassa, jossa se ensin syntyi. 4. Jos tulliviranomainen toteaa, että tullivelka on syntynyt 51 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla toisessa jäsenvaltiossa, tullivelan on katsottava syntyneen siinä jäsenvaltiossa, jossa sen syntyminen on todettu, jos velan määrä on pienempi kuin 100000euroa. 2 LUKU VAKUUS MAHDOLLISEN TAI OLEMASSA OLEVAN TULLIVELAN MAKSAMISESTA 61 artikla Yleiset säännökset 1. Tätä lukua sovelletaan sekä jo syntyneitä että mahdollisesti syntyviä tullivelkoja koskeviin vakuuksiin, ellei toisin säädetä. 2. Tulliviranomaiset voivat vaatia velallista antamaan vakuuden tullivelan ja muiden maksujen, erityisesti voimassa olevien arvonlisä- ja valmisteverosäännösten mukaisten arvonlisä- ja valmisteverojen, maksamisesta. 3. Jos tulliviranomaiset vaativat vakuuden antamista, se on vaadittava velalliselta tai siltä, josta voi tulla velallinen. 4. Tulliviranomaiset voivat vaatia ainoastaan yhden vakuuden tiettyjä tavaroita tai tiettyä ilmoitusta kohti. Tiettyä ilmoitusta varten annettua vakuutta sovelletaan kaikkia kyseisessä ilmoituksessa tarkoitettuja tai sitä vastaan luovutettuja tavaroita koskevaan tullivelkaan riippumatta ilmoituksen oikeellisuudesta. 5. Tulliviranomaiset voivat sallia, että vakuuden antaa toinen henkilö sen puolesta, jolta sitä vaaditaan. 6. Tämän artiklan 3 tai 5 kohdassa tarkoitetun henkilön pyynnöstä tulliviranomaiset voivat 67 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti antaa luvan yleisvakuuden käyttöön kahta tai useampaa toimintoa, ilmoitusta tai menettelyä koskevan tullivelan kattamiseksi. 7. Valtioilta ja alue- ja paikallisviranomaisilta tai muilta julkisoikeudellisilta yhteisöiltä ei vaadita vakuutta niiden viranomaisina suorittamien toimien osalta. Komissio hyväksyy 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteet, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kun keskeisiä osia vahvistamalla muut tapaukset, joissa vakuutta ei vaadita tai joissa vaaditaan alennettu vakuus. 8. Tulliviranomaiset voivat olla vaatimatta vakuutta, jos määrä, jonka maksamisesta vakuus on annettava, ei ylitä yhteisön ja sen jäsenmaiden tavarakauppaa kolmansien maiden kanssa koskevista tilastoista 22 päivänä toukokuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1172/95 [16] 12 artiklan mukaisesti vahvistettua tilastoinnin kynnysrajaa. 9. Tulliviranomaisten hyväksymä tai sallima vakuus on voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella niihin tarkoituksiin, joihin se on annettu. Komissio hyväksyy 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteet, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kun keskeisiä osia vahvistamalla poikkeukset tämän kohdan ensimmäisestä alakohdasta. 62 artikla Pakollinen vakuus 1. Jos vakuuden antaminen on pakollista ja ellei 3 kohdan mukaisesti vahvistetuista säännöistä muuta johdu, tulliviranomaisten on vahvistettava vakuuden määrä tasolle, joka vastaa kyseisen tullivelan täsmällistä määrää, jos tämä määrä on varmasti laskettavissa vakuuden vaatimisajankohtana. Ellei tullivelan täsmällistä määrää voida vahvistaa, vakuuden määräksi on vahvistettava syntyneen tai mahdollisesti syntyvän tullivelan tulliviranomaisten arvion mukainen enimmäismäärä. 2. Jos yleisvakuus annetaan sellaisten tullivelkojen maksamisesta, joiden määrä vaihtelee ajoittain, tämän vakuuden määrä on vahvistettava tasolle, joka aina vastaa kyseisiä tullivelkoja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 67 artiklan soveltamista. 3. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1 kohdan täytäntöön panemiseksi. 63 artikla Harkinnanvarainen vakuus Jos vakuuden antaminen on harkinnanvaraista, tulliviranomaisten on joka tapauksessa vaadittava vakuus, jos ne pitävät tullivelan maksamista määräajassa epävarmana. Kyseisten viranomaisten on vahvistettava vakuuden määrä tasolle, joka ei ole 62 artiklassa tarkoitettua tasoa korkeampi. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa vahvistetaan, milloin vakuus on harkinnanvarainen. 64 artikla Vakuuden antaminen 1. Vakuus voidaan antaa jollakin seuraavista tavoista: a) käteistalletuksena tai jollakin muulla maksuvälineellä, jonka tulliviranomaiset hyväksyvät käteistalletusta vastaavaksi, ja se annetaan euroina tai sen jäsenvaltion valuuttana, jossa vakuutta vaaditaan; b) takaajan antamana sitoumuksena; c) muuna vakuuden muotona, joka turvaa vastaavalla tavalla tullivelan maksamisen, esimerkiksi vakuus alalla voimassa olevaa sopimusta koskevasta vaatimustenmukaisuudesta, virallinen notaarin vahvistama vakuus, toimijoiden ja tulliviranomaisten välinen erityinen sopimus jne. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joissa yksilöidään tämän kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitetut vakuuden muodot. 2. Käteistalletus tai vastaava vakuus on annettava sen jäsenvaltion voimassa olevien säännösten mukaisesti, jossa vakuutta vaaditaan. 65 artikla Vakuuden muodon valinta Henkilö, jolta vakuutta vaaditaan, voi valita minkä tahansa 64 artiklan 1 kohdassa säädetyistä vakuuden muodoista. Tulliviranomaiset voivat kuitenkin kieltäytyä hyväksymästä valittua vakuuden muotoa, jos se on ristiriidassa kyseisen tullimenettelyn moitteettoman toiminnan kanssa. Tulliviranomaiset voivat vaatia, että valittua vakuuden muotoa käytetään tietty aika. 66 artikla Takaaja 1. Edellä 64 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun takaajan on oltava yhteisön tullialueelle sijoittautunut kolmas henkilö. Takaajan on oltava vakuutta vaativien tulliviranomaisten hyväksymä, ellei takaaja ole pankki tai muu yhteisössä virallisesti hyväksytty rahoituslaitos. 2. Takaajan on kirjallisesti sitouduttava maksamaan se tullivelan määrä, josta vakuus annetaan. Sitoumuksen on katettava myös vakuuden kohteena olevan määrän rajoissa jälkitarkastusten seurauksena maksettavat tuonti- tai vientitullien määrät. 3. Tulliviranomaiset voivat kieltäytyä hyväksymästä esitettyä takaajaa tai esitettyä vakuuden muotoa, jos nämä eivät näytä varmasti turvaavan tullivelan maksamista määräajassa. 67 artikla Yleisvakuus 1. Edellä 61 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu lupa myönnetään ainoastaan henkilöille, jotka täyttävät seuraavat edellytykset: a) he ovat sijoittautuneet yhteisöön; b) he eivät ole syyllistyneet vakavaan tai toistuvaan tulli- tai verolainsäädännön rikkomiseen; c) he käyttävät säännöllisesti asianomaisia menettelyjä tai tulliviranomaiset tietävät heidän pystyvän täyttämään näihin menettelyihin liittyvät velvollisuutensa. 2. Jos mahdollisesti syntyvien tullivelkojen kattamiseksi on annettava yleisvakuus, taloudelliselle toimijalle voidaan antaa lupa käyttää määrältään pienempää yleisvakuutta tai antaa vapautus vakuuden antamisesta 61 artiklan 7 kohdan mukaisesti edellyttäen, että vähintään seuraavat edellytykset täyttyvät: a) asianomaisten tullimenettelyjen moitteeton käyttö tiettynä aikana; b) yhteistyö tulliviranomaisten kanssa; c) vakuudesta vapauttamisen osalta sellainen vakavaraisuus, että se riittää kyseisen henkilön sitoumusten täyttämiseen. 3. Komissio toteuttaa 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat lupien myöntämistä tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti. 68 artikla Vakuuksien käyttöä koskevat täydentävät säännökset 1. Jos erityismenettelyjen yhteydessä voi syntyä tullivelka, sovelletaan 2, 3 ja 4 kohtaa. 2. Edellä 67 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vakuudesta vapauttaminen ei koske tavaroita, joihin katsotaan liittyvän lisääntyneitä riskejä. Komissio hyväksyy 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen tämän kohdan ensimmäisen alakohdan täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia. 3. Komissio voi poikkeuksellisena toimenpiteenä erityisolosuhteissa 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksyä toimenpiteitä, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia kieltämällä väliaikaisesti 67 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun määrältään pienemmän yleisvakuuden käyttö. 4. Komissio voi 194 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksyä toimenpiteitä, joilla muutetaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia kieltämällä väliaikaisesti yleisvakuuden käyttö sellaisten tavaroiden osalta, joiden on todettu yleisvakuutta käytettäessä joutuneen laajamittaisen petoksen kohteeksi. 69 artikla Lisävakuus tai korvaava vakuus Jos tulliviranomaiset toteavat, että annettu vakuus ei turvaa tai ei enää turvaa varmasti tai riittävästi tullivelan maksamista määräajassa, niiden on vaadittava 61 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua henkilöä tämän harkinnan mukaan joko antamaan lisävakuuden tai korvaamaan alkuperäisen vakuuden uudella vakuudella. 70 artikla Vakuuden vapautus 1. Tulliviranomaisten on vapautettava vakuus heti, kun tullivelka on lakannut tai sitä ei voi enää syntyä. 2. Jos tullivelka on lakannut osittain tai voi syntyä ainoastaan osalle siitä määrästä, jonka maksamisesta vakuus on annettu, vastaava osa vakuudesta on asianomaisen pyynnöstä vapautettava, paitsi jos kyseinen määrä ei oikeuta tähän. 3. Komissio voi 194 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan 1 ja 2 kohdan täytäntöön panemiseksi. 3 LUKU TULLIN KANTAMINEN JA MAKSAMINEN SEKÄ TULLIN PALAUTTAMINEN JA PERUUTTAMINEN 1 jakso Tullin määrän määrittäminen, antaminen tiedoksi velalliselle ja kirjaaminen tileihin 71 artikla Tullin määrän määrittäminen Siitä alueesta vastaavien tulliviranoma