KOMISSION TIEDONANTO - Lausunto Kroatian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi

SISÄLLYSLUETTELO

A. JOHDANTO

a) Esipuhe

b) EU:n ja Kroatian väliset suhteet

B. Jäsenyyskriteerit

1. Poliittiset arviointiperusteet

1.1. Demokratia ja oikeusvaltioperiaate

1.1.1. Parlamentti

1.1.2. Hallitusvalta

1.1.3. Oikeuslaitos

1.1.4. Korruption vastaiset toimenpiteet

1.2. Ihmisoikeudet ja vähemmistöjen suojaaminen

1.2.1. Perusoikeudet ja poliittiset oikeudet

1.2.2. Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet

1.2.3. Vähemmistöjen oikeudet sekä vähemmistöjen ja pakolaisten suojelu

1.3. Euroopan unionin neuvoston 29. huhtikuuta 1997 tekemissä päätelmissä määritellyt muut velvoitteet

1.3.1. Entisen Jugoslavian alueella tehtyjä rikoksia käsittelevän sotarikostuomioistuimen (ICTY)kanssa tehtävä yhteistyö

1.3.2. Alueellinen yhteistyö

1.4. Yleisarvio

2. Taloudelliset arviointiperusteet

2.1 Talouden kehitys

2.2 Kööpenhaminassa vahvistettujen perusteiden mukainen arviointi

2.3 Yleisarvio

3. Edellytykset täyttää jäsenyyden velvoitteet

1 luku: Tavaroiden vapaa liikkuvuus

2 luku: Henkilöiden vapaa liikkuvuus

3 luku: Palvelujen tarjoamisen vapaus

4 luku: Pääomien vapaa liikkuvuus

5 luku: Yhtiöoikeus

6 luku: Kilpailupolitiikka

7 luku: Maatalous

8 luku: Kalastus

9 luku: Liikenne

10 luku: Verotus

12 luku: Tilastot

13 luku: Sosiaali- ja työllisyyspolitiikka

14 luku: Energia

15 luku: Teollisuuspolitiikka

16 luku: Pienet ja keskisuuret yritykset

17 luku: Tiede ja tutkimus

18 luku: Opetus ja koulutus

19 luku: Televiestintä ja tietotekniikka

20 luku: Kulttuuri ja audiovisuaalipolitiikka

21 luku: Aluepolitiikka ja rakennepoliittisten välineiden yhteensovittaminen

22 luku: Ympäristö

23 luku: Kuluttajansuoja ja terveyden suojelu

24 luku: Yhteistyö oikeus- ja sisäasioissa

25 luku: Tulliliitto

26 luku: Ulkosuhteet

27 luku: Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka

28 luku: Varainhoidon valvonta

29 luku: Varainhoito- ja talousarviosäännökset

C. TIIVISTELMÄ JA PÄÄTELMÄT

1. Poliittiset arviointiperusteet

2. Taloudelliset arviointiperusteet

3. Valmiudet täyttää muut jäsenyysvelvoitteet

A. JOHDANTO

a) Esipuhe

Jäsenyyshakemus

Kroatia jätti jäsenhakemuksensa Euroopan unioniin 21. helmikuuta 2003. Ministerineuvosto päätti 14. huhtikuuta 2003 noudattaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 49 artiklassa määrättyä menettelyä. Kyseisen artiklan mukaan "jokainen Euroopan valtio, joka noudattaa 6 artiklan 1 kohdassa määrättyjä periaatteita, voi hakea unionin jäsenyyttä. Se osoittaa hakemuksensa neuvostolle, joka tekee ratkaisunsa yksimielisesti kuultuaan komissiota ja saatuaan Euroopan parlamentin kaikkien jäsentensä ehdottomalla enemmistöllä antaman puoltavan lausunnon."

6 artiklan 1 kohdan mukaan "unioni perustuu jäsenvaltioille yhteisiin vapauden, kansanvallan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamiseen sekä oikeusvaltion periaatteisiin."

Tämä on oikeudellinen kehys, jonka mukaisesti komissio esittää tämän lausunnon.

Lausunnon asiayhteys

Kroatian jäsenyyshakemus on osa historiallista prosessia, jossa Länsi-Balkanin maat pyrkivät kukistamaan alueellaan vallitsevan poliittisen kriisin ja liittymään unionin luomaan rauhaan, vakauteen ja hyvinvointiin perustuvaan alueeseen. Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 2003 hyväksymässä Länsi-Balkania koskevassa Thessalonikin toimintasuunnitelmassa EU painotti, että "Länsi-Balkanin maat ovat itse vastuussa EU:hun integroitumisesta, joka riippuu kunkin maan täytäntöönpanouudistusten etenemisestä eli Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa vuonna 1993 vahvistettujen arviointiperusteiden sekä vakautus- ja assosiaatioprosessin ehtojen täyttämisestä".

Kesäkuussa 1993 pidetyssä Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa todettiin seuraavaa:

"Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneet maat voivat halutessaan liittyä unionin jäseniksi. Liittyminen tapahtuu heti, kun maa täyttää taloudellisia ja poliittisia ehtoja koskevat jäsenyysvelvoitteet.

Jäsenyys edellyttää, että:

- hakijamaalla on vakaat instituutiot, jotka takaavat demokratian, oikeusvaltioperiaatteen, ihmisoikeudet sekä vähemmistöjen kunnioittamisen ja suojelemisen;

- maassa on toimiva markkinatalous ja että maa pystyy selviytymään kilpailun ja markkinavoimien paineista unionissa;

- maa pystyy suoriutumaan jäsenyyden mukanaan tuomista velvoitteista, joihin kuuluu myös poliittisen unionin sekä talous- ja rahaliiton tavoitteiden noudattaminen.

Unionin valmiudet ottaa vastaan uusia jäseniä ja ylläpitää samalla Euroopan integraation etenemistä on myös tärkeä huomioon otettava seikka, jolla on merkitystä sekä unionille että ehdokasmaille."

Julistuksessa vahvistetaan poliittiset ja taloudelliset arviointiperusteet, joiden nojalla ehdokasmaiden hakemukset tutkitaan.

Madridissa joulukuussa 1995 kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa viitattiin tarpeeseen "luoda edellytykset, jotka mahdollistavat ehdokasmaiden asteittaisen ja sopusointuisen integroitumisen, erityisesti markkinatalouden kehittämisen, hallintorakenteidensa mukauttamisen sekä vakaan taloudellisen ja rahoituksellisen ympäristön luomisen avulla".

Neuvosto määritteli vakautus- ja assosiaatioprosessin ehdot 29. huhtikuuta 1997. Siihen sisältyvät yhteistyö entisen Jugoslavian alueella tehtyjä rikoksia käsittelevän sotarikostuomioistuimen kanssa sekä alueellinen yhteistyö. Nämä ehdot ovat vakautus- ja assosiaatioprosessin perustekijöitä, jotka sisältyvät Kroatian kanssa allekirjoitettuun vakautus- ja assosiaatiosopimukseen (VAS).

Sen vuoksi komissio tarkastelee lausunnossaan Kroatian hakemusta sen perusteella, mitkä ovat sen valmiudet täyttää Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa vuonna 1993 vahvistetut arviointiperusteet ja vakautus- ja assosiaatioprosessin ehdot sekä erityisesti neuvoston päätelmissä 29. huhtikuuta 1997 määritellyt ehdot.

Lausunnon sisältö

Lausunnon rakenteessa otetaan huomioon Kööpenhaminassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät. Lausunnossa:

* kuvataan Kroatian ja unionin välisiä suhteita tähän saakka erityisesti voimassa olevien sopimusten mukaisesti;

* analysoidaan tilannetta Eurooppa-neuvoston mainitsemien poliittisten arviointiperusteiden (demokratia, oikeusvaltioperiaate, ihmisoikeudet, vähemmistöjen suojaaminen) sekä vakautus- ja assosiaatioprosessin ehtojen täyttymisen osalta;

* arvioidaan Kroatian tilannetta ja tulevaisuudennäkymiä Eurooppa-neuvoston mainitsemien taloudellisten arviointiperusteiden osalta (markkinatalous, kyky suoriutua kilpailun ja markkinavoimien paineista);

* käsitellään Kroatian valmiutta täyttää jäsenyysvelvoitteet, eli noudattaa perustamissopimuksen mukaista yhteisön säännöstöä, johdettua oikeutta ja unionin toimintatapoja;

* esitetään yleinen arvio Kroatian tilanteesta ja tulevaisuudennäkymistä unionin jäsenyysvaatimusten kannalta sekä liittymisneuvotteluja koskeva suositus.

Kun komissio arvioi Kroatiaa taloudellisten arviointiperusteiden täyttymisen ja yhteisön säännöstön noudattamisen kannalta, siihen sisältyy myös tulevaisuudennäkymien arviointia. Komissio on pyrkinyt arvioimaan, millaista kehitystä Kroatialta voidaan kohtuudella odottaa tulevina vuosina ennen liittymistä ottaen huomioon, että yhteisön säännöstö kehittyy jatkuvasti. Tätä varten, ja ottamatta ennakolta kantaa todelliseen liittymispäivään, lausunto kattaa noin viiden vuoden pituisen keskipitkän aikavälin.

Lausuntoa valmistellessaan komissio on saanut runsaasti tietoja Kroatian tilanteesta Kroatian viranomaisilta ja monista muistakin lähteistä, kuten jäsenvaltioilta, kansainvälisiltä järjestöiltä (Euroopan neuvosto, ETYJ, UNHCR, kansainvälinen sotarikostuomioistuin, vakaussopimus, IMF, Maailmanpankki, EBRD, EIP jne.) ja valtiosta riippumattomilta järjestöiltä.

b) EU:n ja Kroatian väliset suhteet

Kroatia julistautui itsenäiseksi 25. kesäkuuta 1991 Jugoslavian sosialistisessa liittotasavallassa vallinneissa epävarmoissa oloissa. Itsenäisyysjulistusta lykättiin kolmella kuukaudella, ja se vahvistettiin 8. lokakuuta 1991 (valtiollisten ja oikeudellisten siteiden katkaisemista Jugoslavian sosialistiseen liittotasavaltaan koskevalla parlamentin päätöksellä). Tämän jälkeen puhkesi aseellinen konflikti, joka johti siihen, että etniset ryhmät joutuivat siirtymään kotiseuduiltaan ja paikalliset serbikapinalliset ja Jugoslavian armeija miehittivät osia maasta. EU tunnusti Kroatian itsenäisyyden tammikuussa 1992 ja se hyväksyttiin Yhdistyneiden Kansakuntien jäseneksi toukokuussa 1992. Touko- ja elokuussa 1995 Kroatian joukot ottivat "Flash"- ja "Storm"-operaatioilla haltuunsa kaikki miehitetyt alueet lukuun ottamatta Kroatian Tonavan aluetta (Itä-Slavonia), joka jäi YK:n valvontaan. Kroatiasta tuli Daytonin/Pariisin rauhansopimuksen osapuoli joulukuussa 1995. Sopimuksessa vahvistetaan Bosnia ja Hertsegovinan ulkorajat sekä kaikkien pakolaisten oikeus palata koteihinsa. Marraskuussa 1995 tehdyllä Erdutin sopimuksella Itä-Slavonia liitettiin tammikuussa 1998 rauhanomaisesti Kroatiaan. Tänä aikana demokratisoinnin, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittamisen sekä oikeusvaltioperiaatteen noudattamisen osalta edettiin Kroatiassa kuitenkin niin vähän, ettei suhteiden lähentäminen EU:hun ollut perusteltua.

Tammikuussa 2000 pidetyt parlamenttivaalit ja Stjepan Mesicin valinta tasavallan presidentiksi helmikuussa 2000 olivat käännekohta EU:n ja Kroatian välisissä suhteissa. Kroatian uusi johto osoitti välittömästi päättäväisyytensä vakiinnuttaa demokraattiset arvot ja periaatteet ja pyrki ratkaisemaan nopeasti tärkeimmät avoimena olleet poliittiset kysymykset, joita ovat mm. ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittaminen, joukkoviestimien demokratisointi, Daytonin ja Erdutin sopimusten noudattaminen, yhteistyö kansainvälisen sotarikostuomioistuimen kanssa ja suhteiden parantaminen naapurimaihin.

Nopeasti kehittyneet suhteet Euroopan unioniin ovat osoitus tästä sitoumuksesta. Komissio antoi toukokuussa 2000 ns. toteutettavuuskertomuksen, jossa ehdotetaan VAS:a koskevien neuvottelujen aloittamista [1]. Marraskuusta 2000 lähtien Kroatiaan sovelletaan autonomisia kauppatoimenpiteitä, joita Euroopan unioni myöntää yksipuolisesti vakaus- ja assosiaatioprosessiin osallistuville maille. VAS allekirjoitettiin lokakuussa 2001, ja väliaikainen sopimus tuli voimaan maaliskuussa 2002.

[1] KOM(2000) 311, 24.5.2000.

Kaikkien Kroatian parlamentissa olevien puolueiden joulukuussa 2002 hyväksymässä päätöslauselmassa määritellään Kroatian liittyminen EU:hun strategiseksi tavoitteeksi ja pyydetään hallitusta jättämään jäsenyyshakemus. Hallitus jätti hakemuksen helmikuussa 2003. Eri puolueiden välillä vallitsi yksimielisyys EU:n jäsenyydestä myös sen jälkeen, kun hallitus vaihtui marraskuussa 2003 pidettyjen parlamenttivaalien jälkeen. Uuden hallituksen viisi tärkeintä ulkopoliittista tavoitetta ovat Euroopan unionin ja NATOn jäsenyys, suhteet naapurimaihin, valtioiden väliset taloussuhteet ja Kroatian kansainvälisen imagon muuttaminen.

Sopimussuhteet

Euroopan unionin ja Kroatian välinen vakautus- ja assosiaatiosopimus (VAS) parafoitiin 14. toukokuuta 2001 ja allekirjoitettiin 29. lokakuuta 2001. Sopimuksen ratifiointia ei ole vielä saatu päätökseen. Kun sopimus tulee voimaan, se muodostaa oikeudellisen kehyksen Kroatian suhteille Euroopan unioniin koko jäsenyyttä edeltävän ajan. Lisäksi se muodostaa kehyksen poliittiselle vuoropuhelulle, alueellisen yhteistyön kehittämiselle ja osapuolten välisen kaupan ja taloussuhteiden laajentamiselle sekä perustan yhteisön asiantuntija- ja rahoitusavun myöntämiselle. Sopimuksen toimielinjärjestelmään sisältyvät kaikkien asianomaisten alojen täytäntöönpano-, hallinnointi- ja valvontamekanismit. Teknisiä kysymyksiä tarkastellaan alakomiteoissa. Ylemmät virkamiehet käyvät vakautus- ja assosiaatiokomiteassa neuvotteluja, joilla pyritään löytämään ratkaisuja sopimuksen soveltamisesta aiheutuviin ongelmiin. Vakautus- ja assosiaationeuvostossa tarkastellaan suhteiden kokonaistilannetta ja -näkymiä ja siellä voidaan tutkia, missä määrin Kroatian vakautus- ja assosiaatioprosessi on edennyt.

VAS:n voimaantuloa odotettaessa on väliaikaista sopimusta sovellettu alustavasti 1. tammikuuta 2002 alkaen ja se tuli voimaan 1. maaliskuuta 2002. Väliaikaisella sopimuksella sovelletaan VAS:n tavarakauppaa, kilpailua, teollis- ja tekijänoikeuksia sekä kaupallisia oikeuksia koskevia määräyksiä. Sopimuksella luodaan sopimuspuolten välinen vapaakauppa-alue asianomaisten WTO-määräysten mukaisesti. Sopimuksella saatetaan marraskuusta 2000 alkaen voimassa olleet EU:n laajat autonomiset kauppatoimenpiteet sopimusperusteisiksi (lukuun ottamatta eräitä hedelmiä ja kasviksia koskevaa tulohintajärjestelmää, joka poistettiin autonomisten kauppatoimenpiteiden mukaisesti). Näillä toimenpiteillä myönnetään lähes kaikille Kroatian tuotteille vapaa pääsy EU:n markkinoille. Viiniin, "baby beef" -naudanlihatuotteisiin ja eräisiin kalastustuotteisiin sovelletaan kuitenkin tullietuuskiintiöitä. Väliaikaisen sopimuksen epäsymmetrisyys suosii Kroatiaa, jonka on määrä vapauttaa EU:sta tuleva tuonti asteittain 1. tammikuuta 2007 mennessä. Kyseiseen päivämäärään mennessä Kroatian on poistettava teollisuustuotteista sekä useista maatalous- ja kalastustuotteista kannettavat tuontitullit, mutta se voi säilyttää eräisiin herkempiin maatalous- ja kalastustuotteisiin sovellettavat tullit ja tariffikiintiöt.

Väliaikainen komitea kokoontui huhtikuussa 2002 ja huhtikuussa 2003. On perustettu viisi alakomiteaa, jotka toimivat sopimuksen täytäntöönpanosta ja lainsäädännön lähentämisestä käytävien teknisten keskustelujen foorumina. Yleisesti ottaen Kroatia on pannut väliaikaisen sopimuksen moitteettomasti täytäntöön ja edistänyt useiden yhteisten toimielinten saumatonta toimintaa. Kahden ensimmäisen vuoden aikana maatalouskaupan täytäntöönpanossa on kuitenkin ollut eräitä ongelmia.

Maaliskuussa 2002 tuli voimaan väliaikaisen sopimuksen / VAS:n lisäpöytäkirja, joka koskee viinien ja väkevän alkoholin kauppaa sekä viinien nimien ja väkevien alkoholijuomien ja maustettujen alkoholijuomien nimitysten vastavuoroista tunnustamista, suojaa ja valvontaa.

Euroopan yhteisön ja Kroatian tasavallan välistä tekstiilituotesopimusta on sovellettu tammikuusta 2001 alkaen.

Parhaillaan käydään neuvotteluja pöytäkirjasta, jolla VAS:a ja väliaikaista sopimusta mukautetaan kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisen huomioon ottamiseksi. Vaikka väliaikaista sopimusta sovelletaan koko laajentuneeseen EU:hun 1. toukokuuta 2004 alkaen, pöytäkirjan avulla kymmenen uutta jäsenvaltiota saatetaan virallisesti VAS:n osapuoliksi. Useilla aloilla on tehtävä myös teknisiä mukautuksia. Esim. VAS:ssa / väliaikaisessa sopimuksessa jalostetuille ja jalostamattomille maataloustuotteille ja kalastustuotteille myönnettäviä etuuksia on mukautettava, jotta Kroatian ja laajentuneen unionin välinen perinteinen kauppa ei häiriintyisi. Muistutettakoon, että uusien jäsenvaltioiden ja Kroatian välisten vapaakauppasopimusten voimassaolo lakkaa 1. toukokuuta 2004, jolloin uudet jäsenvaltiot alkavat harjoittaa yhteistä kauppapolitiikkaa.

Integraatioministeriö koordinoi VAS:n täytäntöönpanoa erittäin tehokkaasti ja ammattitaitoisesti. Hallitus on nimittänyt integraatiokoordinaattoreita kaikkiin valtionvirastoihin ja perustanut useita ministeriöiden välisiä työryhmiä, joiden tehtävänä on yhdenmukaistaa lainsäädäntöä.

Kroatia teki lokakuussa 2001 VAS:n täytäntöönpanosuunnitelman, jonka avulla VAS:sta aiheutuviin velvoitteisiin liittyviä lainsäädännöllisiä ja muita toimenpiteitä valvotaan ja suunnitellaan. Kroatia laatii säännöllisesti kertomuksia suunnitelman etenemisestä. Joulukuussa 2002 Kroatia käynnisti ensimmäisen Kroatian tasavallan liittymistä EU:hun koskevan kansallisen ohjelman. Tässä strategisessa asiakirjassa käsitellään poliittisiin ja taloudellisiin arviointiperusteisiin liittyviä tavoitteita ja tehtäviä, Kroatian lainsäädännön yhdenmukaistamista yhteisön säännöstön kanssa, hallinnollisten valmiuksien parantamista sekä suurelle yleisölle kohdistettavaa tiedotusta. Ohjelman mukaan on annettava 83 lakia ja johdetun oikeuden alaan kuuluvaa säädöstä, jotta Kroatian lainsäädäntö olisi yhdenmukainen kolmentoista yhteisön säännöstön luvun kanssa. Nämä toimenpiteet on yleisesti ottaen toteutettu suunnitellussa ajassa. Tammikuussa 2004 käynnistettiin toinen kansallinen ohjelma, joka kattaa kaikki yhteisön säännöstön luvut.

Kroatia on hellittämättömästi pyrkinyt lähentämään lainsäädäntöään yhteisön säännöstöön. Kroatian parlamentti on antanut useita tärkeitä säännöksiä erityisesti vuoden 2003 aikana. Yleisesti ottaen tarvittavien hallintorakenteiden perustaminen ja hallinnollisten ja oikeudellisten valmiuksien lujittaminen eivät kuitenkaan ole edenneet samaa tahtia, mikä saattaa estää uuden lainsäädännön tehokkaan soveltamisen ja täytäntöönpanon valvonnan. Kroatian on keskityttävä erityisesti hallinnollisten ja oikeudellisten valmiuksien lisäämiseen ja saatettava tämä tavoite osaksi kansallisia ohjelmiaan.

Kauppasuhteet

EU on Kroatian tärkein kauppakumppani. EU:n ja Kroatian välinen kauppa kasvoi huomattavasti vuosina 1998-2002. EU:n tuonti Kroatiasta kasvoi 38 prosenttia. Vuonna 1998 tuonnin arvo oli 1,8 miljardia euroa, kun se vuonna 2002 oli 2,5 miljardia euroa. EU:n viennin arvo Kroatiaan kasvoi samana aikana 4,4 miljardista eurosta 6,5 miljardiin euroon eli 47 prosenttia. Tuonnin ja viennin kehitys johti siihen, että EU:n kanssa käytävässä kaupassa Kroatian alijäämä kasvoi 2,6 miljardista eurosta vuonna 1998 neljään miljardiin euroon vuonna 2002 eli yli 50 prosenttia. Lisäksi Kroatian alijäämä liittymässä olevien maiden kanssa käytävässä kaupassa oli noin yksi miljardi euroa toukokuussa 2004. Viennin osuus on Kroatiassa noin 23 prosenttia BKT:sta. Noin 54 prosenttia sen ulkokaupasta käytiin EU:n kanssa vuonna 2002. Tämä luku nousee lähes 70 prosenttiin, jos otetaan huomioon EU:hun toukokuussa 2004 liittymässä olevien maiden kanssa käytävä kauppa. Kroatian osuus EU:n ulkokaupasta oli 0,45 prosenttia vuonna 2002.

Vuonna 2002 Kroatia vei EU:hun lähinnä tekstiilejä (niiden osuus kokonaisviennistä oli 22 prosenttia) sekä koneita ja sähkölaitteita (osuus 18 prosenttia kokonaisviennistä). EU vei Kroatiaan lähinnä koneita ja sähkölaitteita (niiden osuus oli 25 prosenttia kokonaisviennistä), ajoneuvoja, ilma- ja vesialuksia sekä niihin rinnastettavia kuljetusvarusteita (osuus 17 prosenttia kokonaisviennistä) sekä kemikaaleja (osuus 10 prosenttia kokonaisviennistä).

Kroatia on Maailman kauppajärjestön jäsen ja Keski-Euroopan vapaakauppasopimuksen osapuoli. Se toimii aktiivisesti Kaakkois-Euroopan vakaussopimuksen kaupan alan työryhmässä. Tässä yhteydessä Kroatia on neuvotellut useita kahdenvälisiä kauppasopimuksia kaikkien naapurimaidensa kanssa.

Yhteisön tuki

Vuosina 1991-2003 Kroatia sai yhteisön tukea yhteensä 550 miljoonaa euroa. Vuosina 1991-2000 tuki annettiin Euroopan komission humanitaarisen avun toimiston (ECHO) ja Obnova-ohjelman kautta myönnettävänä hätäapuna. EU lisäsi yhteisön jälleenrakennus-, kehitys- ja vakautusapua koskevasta ohjelmasta (CARDS) myönnettävää tukea vuonna 2000 ja käynnisti samaan aikaan vakautus- ja assosiaatioprosessin. Vuonna 2001 Kroatialle myönnettiin CARDS-ohjelmasta 60 miljoonaa euroa.

CARDS-asetuksen mukaisesti annettiin joulukuussa 2001 maakohtainen strategia-asiakirja, jossa määritetään tärkeimmät yhteistyöalat vuosina 2002-2006. Siihen liittyvässä monivuotisessa tavoiteohjelmassa (MIP) esitetään yksityiskohtaisemmin vuosille 2002-2004 asetetut ensisijaiset tavoitteet. Kansallisten CARDS-ohjelmien mukaisesti vuosina 2001-2004 myönnettiin tukea yhteensä 257 miljoonaa euroa seuraaviin viiteen ensisijaiseen tavoitteeseen: demokratian vakiinnuttaminen, taloudellinen ja sosiaalinen kehitys, oikeus- ja sisäasiat, hallintovalmiuksien lisääminen sekä ympäristö- ja luonnonvarat.

Kroatia osallistuu suoraan CARDS-ohjelmasuunnitteluun sekä strategioista ja tavoiteohjelman hyväksymisestä käytäviin keskusteluihin. Keskusteluihin osallistuu Kroatian tukikoordinaattorin lisäksi asianomaiset ministeriöt, mahdolliset tuensaajat, kansainväliset rahoituslaitokset ja valtiosta riippumattomat järjestöt.

Kroatia saa tukea myös CARDS-alueohjelmasta, demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevasta eurooppalaisesta aloitteesta, kolmansien maiden LIFE-tukiohjelmasta, kolmansien maiden kanssa tehtävää yhteistyötä koskevasta Nuoriso-ohjelmasta, Kaakkois-Euroopan miinatyötä koskevasta alueellisesta yhteistyöohjelmasta sekä useista muista erityisohjelmista.

CARDS-tukea on käytetty verkkaisesti, mutta edistyksen merkkejä on nähtävissä Kroatian hallinnon vastaanottokyvyn kasvaessa. Tammikuusta 2002 alkaen EY:n Zagrebin lähetystö vastaa tukien hallinnoinnista, mikä on nopeuttanut huomattavasti tuen käyttöä. Jotta ennen liittymistä saatavat varat käytettäisiin tehokkaasti, Kroatian on kehitettävä tarvittavat hallinnolliset valmiudet.

Useita kummihankkeita (rajavartiosto, tulli, tilastokeskus ja pakolaisvirasto) on käynnistetty ja tällaisia suunnitellaan myös integroidun rajavalvonnan, maatalouden ja oikeuslaitoksen aloilla.

Kroatian hallinnon on jatkettava ponnistelujaan sovittujen hanke-ehtojen täyttämiseksi (esim. poliittiset päätökset, toimielinten perustaminen ja lujittaminen, henkilöresurssien ja rahoitusvarojen kohdentaminen), vaikka edistystä onkin jo tapahtunut jossakin määrin.

Komission ja EU:n jäsenvaltion välinen tukien koordinaatiomekanismi on ollut käytössä vuodesta 2001 alkaen CARDS-ohjelmasta myönnettävien tukien ja jäsenvaltioiden myöntämien kahdenvälisten tukien vaikutuksen maksimoimiseksi.

Tiivistä yhteistyötä tehdään myös muiden avunantajien kanssa. Vuodesta 1993 alkaen Maailmanpankki on tukenut 21 hanketta, joiden arvo on yhteensä 1,064 miljardia Yhdysvaltojen dollaria. Lisäksi se on myöntänyt useita avustuksia, joiden arvo on yhteensä 20 miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria. Lainananto on keskittynyt infrastruktuuriin, terveydenhoitoon, maa- ja metsätalouteen, yritysten ja rahoitusalan uudistamiseen, pääomamarkkinoiden kehittämiseen sekä oikeuslaitoksen ja eläkejärjestelmän uudistamiseen kohdistettaviin investointeihin. Vuodesta 1994 alkaen Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) tekemien investointien kokonaisarvo on yhteensä 1,325 miljardia euroa. Pelkästään vuonna 2002 tehtyjen investointien arvo oli 300 miljoonaa euroa. Investoinneissa keskitytään yrityksiin (lääke-, elintarvike-, sementti- ja viestintäyrityksiin), rahoitusalaan ja kuntien infrastruktuuriin. Vuonna 2002 Euroopan investointipankki (EIP) myönsi lainaa yhteensä 130 miljoonaa euroa aluekehitykseen (liikenne- ja viestintäinfrastruktuuri), taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon sekä ympäristönsuojeluun.

B. Jäsenyyskriteerit

1. Poliittiset arviointiperusteet

Kööpenhaminassa vuonna 1993 kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti useista poliittisista arviointiperusteista, jotka jäsenyyttä hakevien maiden on täytettävä. Maalla on oltava vakaat instituutiot, jotka takaavat demokratian, oikeusvaltioperiaatteen, ihmisoikeudet sekä vähemmistöjen kunnioittamisen ja suojelemisen. Länsi-Balkanin maiden osalta vakautus- ja assosiaatioprosessissa määritellyt vaatimukset ovat EU-politiikan peruspilareita, joita arvioidaan tässä lausunnossa.

Kööpenhaminassa määritellyt poliittiset arviointiperusteet on tällä välin otettu Amsterdamin sopimuksen toukokuussa 1999 tapahtuneen voimaantulon myötä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen perusperiaatteeksi. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen konsolidoidun toisinnon 6 artiklan 1 kohdan mukaan "unioni perustuu jäsenvaltioille yhteisiin vapauden, kansanvallan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen sekä oikeusvaltion periaatteisiin". Sen 49 artiklan mukaan "jokainen Euroopan valtio, joka noudattaa 6 artiklan 1 kohdassa määrättyjä periaatteita, voi hakea unionin jäsenyyttä". Nämä periaatteet vahvistettiin Euroopan unionin perussoikeuskirjassa, joka julkistettiin Nizzassa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa joulukuussa 2000.

Euroopan komissio on arvioinnin tekemistä varten saanut tietoja useista lähteistä. Tietoja on saatu komission heinäkuussa 2003 Kroatian viranomaisille lähettämään kyselylomakkeeseen annetuista vastauksista, kahdenvälisistä seurantakokouksista, jäsenvaltioiden suurlähetystöjen kanssa käydyistä keskusteluista, kansainvälisten järjestöjen (mm. Euroopan neuvosto, ETYJ, UNHCR, vakaussopimus) tekemistä arvioista, kansainvälisten ja paikallisten valtiosta riippumattomien järjestöjen sekä vähemmistöjen edustajien tekemistä raporteista jne.

Arviointia tehtäessä tutkittiin järjestelmällisesti, millä tavalla viranomaiset on organisoitu ja millä tavalla ne toimivat, sekä toimet, jotka ne ovat toteuttaneet perusoikeuksien suojaamiseksi. Arvioinnissa ei tyydytä pelkkään muodolliseen kuvaukseen, vaan siinä pyritään määrittämään, missä määrin demokratia ja oikeusvaltioperiaate ovat toteutuneet Kroatiassa. Arviointi koskee tilannetta helmikuun 2004 lopussa. Siinä ei tutkita yksityiskohtaisesti aiemmin tehtyjä tai tulevia muutoksia, vaikka siinä on yleensä otettu huomioon ilmoitetut aikeet uudistaa jokin tietty ala.

1.1. Demokratia ja oikeusvaltioperiaate

Parlamentaarinen demokratia syntyi Kroatiassa keväällä 1990 pidettyjen vaalien jälkeen. Uusi perustuslaki hyväksyttiin joulukuussa 1990 juuri ennen sodan syttymistä entisessä Jugoslaviassa. Kroatia itsenäistyi vuonna 1991. Tämän jälkeen on perustuslakiin tehty useita muutoksia. Vuosina 2000 ja 2001 tehdyillä muutoksilla poistettiin parlamentin ylähuone ja lujitettiin parlamentin ja hallituksen asemaa tasavallan presidenttiin nähden. Presidentti Tudjmanin puolueen Kroatian demokraattisen unionin (HDZ) 11 vuotta kestänyt valtakausi päättyi 3. tammikuuta 2000 pidetyissä vaaleissa. Vuosina 2000-2003 (alun perin) kuuden puolueen koalitiohallitus sai aikaan suuria saavutuksia oikeusvaltioperiaatteen ja demokratian vakiinnuttamisen osalta. Valtiosääntöjärjestelmää noudatettiin ja toimielimet toimivat normaalisti.

Tasavallan presidentti valitaan suoralla yleisellä vaalilla viiden vuoden pituiseksi toimikaudeksi, joka voidaan uusia. Hän määrää parlamenttivaalien ja kansanäänestysten järjestämisestä, valtuuttaa parlamentin jäsenten enemmistön keskuudessa luottamusta nauttivan henkilön muodostamaan hallituksen ja hoitaa muut perustuslaissa määrätyt tehtävät. Presidentti osallistuu myös ulkopolitiikan suunnitteluun ja täytäntöönpanoon yhdessä hallituksen kanssa. Presidentti toimii armeijan ylipäällikkönä ja hän nimittää sotilaskomentajat sekä vapauttaa heidät tehtävistään. Tarkasti määritellyissä olosuhteissa presidentti voi hajottaa parlamentin, jos tämä ei anna hallitukselle luottamuslausetta tai jos valtion talousarviota ei hyväksytä 120 päivän kuluessa sen ehdottamispäivästä. Presidentti vastaa tehtäviensä hoitamisessa mahdollisesti tekemistään perustuslain rikkomisista. Presidentin vastuun määrittelyssä käytettävä menettely käynnistetään, jos kahden kolmasosan enemmistö parlamentin jäsenistä näin vaatii. Perustuslakituomioistuin antaa tuomion tällaisissa asioissa tuomareiden kahden kolmasosan enemmistöllä.

Kroatian presidentti on tällä hetkellä Stjepan Mesi, joka valittiin helmikuussa 2000 kahdella kierroksella. Seuraavat presidentinvaalit pidetään helmikuussa 2005.

Perustuslaki annettiin 22. joulukuuta 1990 keväällä 1990 pidettyjen ensimmäisten monipuoluevaalien jälkeen. Se muutettiin vuosina 1997, 2000 ja 2001 perustuslaissa määrätyllä parlamentin jäsenten kahden kolmasosan enemmistöllä. Perustuslain myötä Kroatiasta tuli parlamentaarinen demokratia. Toimielinten toiminnassa oli kuitenkin lukuisia vaikeuksia itsenäisyyden jälkeisen ensimmäisen vuosikymmenen aikana. Perustuslakiin marraskuussa 2000 tehdyn tarkistuksen myötä Kroatian järjestelmä muuttui puolipresidentillisestä parlamentaariseksi. Tämä vaikutti myönteisesti presidentin, parlamentin ja hallituksen väliseen suhteeseen ja valtatasapainoon.

1.1.1. Parlamentti

Asema ja rakenne

Parlamentin (Sabor) ainoa huone on edustajainhuone. Siinä on perustuslain mukaisesti vähintään 100 ja enintään 160 jäsentä, jotka valitaan neljäksi vuodeksi. Vaalilaissa määrätään suhteellisesta vaalitavasta, jonka mukaisesti kymmenessä vaalipiirissä on puoluelistat. Kahdeksan parlamenttipaikkaa on varattu vähemmistöille, jotka muodostavat yhdennentoista vaalipiirin. Serbivähemmistölle on varattu kolme paikkaa, italialaisille ja unkarilaisille molemmille yksi paikka ja slovakeille ja tsekeille yksi paikka. Muut vähemmistöt on jaettu kahteen ryhmään, joista kummallekin on varattu yksi paikka. Kahdennentoista vaalipiirin muodostavat ulkokroatialaiset (diaspora) ovat myös oikeutettuja edustukseen parlamentissa. Ulkokroatialaisten edustajien lukumäärä riippuu ns. vahvistamattomasta kiintiöstä. Kyseisestä vaalipiiristä valittavien edustajien lukumäärä lasketaan jakamalla ulkomailla annettujen äänien kokonaislukumäärä keskimääräisellä äänimäärällä, joka tarvitaan parlamenttipaikan saamiseksi Kroatian kymmenessä vaalipiirissä.

Parlamentti voi itse päättää hajota tai tasavallan presidentti voi hajottaa sen, jos hallitus ei saa parlamentin luottamuslausetta tai jos valtion talousarviota ei hyväksytä 120 päivän kuluessa siitä, kun hallitus sitä ehdotti.

Parlamentin jäsenille on myönnetty koskemattomuus. Opposition asema ja osallistuminen maan toimielinten työhön on tunnustettu. Parlamentin vähemmistö voi ehdottaa omaa ehdokastaan parlamentin varapuhemiehen paikalle. Parlamentin oppositioedustajat ovat myös 25 parlamentin valiokunnan jäseniä. HDZ on 12 valiokunnan puheenjohtaja ja muiden 13 valiokunnan puheenjohtajina toimivat muut puolueet.

Kroatiassa on monipuoluejärjestelmä. Maassa on rekisteröity 94 puoluetta. Puolueiden perustamiselle ei ole mitään esteitä ja ne saavat valtiolta rahoitusta suhteessa viimeisimmässä vaalissa saamaansa paikkamäärään.

Parlamentilla on lainsäädäntövalta ja se jakaa lainsäädäntöaloiteoikeuden hallituksen kanssa. Tavallisesti laki saatetaan pitkään parlamenttimenettelyyn, jossa on kolme peräkkäistä käsittelyä. Perustuslaissa sallitaan kuitenkin myös kiireellinen menettely, jossa on vain kaksi käsittelyä. Kiireellisellä menettelyllä on annettu viime aikoina useita lakeja.

Viidesosa parlamentin jäsenistä voi käynnistää menettelyn hallituksen luottamuslauseäänestyksen järjestämiseksi.

Parlamentti voi järjestää kansanäänestyksen perustuslakiin ehdotetuista muutoksista, kaikista lainsäädäntöehdotuksista ja kaikista muista tärkeinä pidetyistä asioista.

Parlamentin toiminta

Viimeisimmät parlamenttivaalit pidettiin 23. marraskuuta 2003. Entisen presidentti Tu!jmanin puolue Kroatian demokraattinen unioni (HDZ) sai 152:sta paikasta 66, joista neljä oli ulkokroatialaisten paikkoja. Uusi HDZ:n johtama hallitus sai tukea Kroatian sosiaalisen liberaalipuolueen (HSLS) ja demokraattisen keskustan (DC) muodostamalta vaaliliitolta, Kroatian eläkeläispuolueelta (HSU) ja vähemmistöjen edustajilta.

Uusi parlamentti piti perustamisistuntonsa 22. joulukuuta 2003. Uusi pääministeri Ivo Sanader sai luottamuslauseen 23. joulukuuta 2003 (88 parlamentin jäsentä äänesti puolesta, 29 vastaan ja 14 pidättäytyi äänestämästä).

Aiemmalla kaudella (2000-2003) oppositiossa istunut Kroatian demokraattinen unioni (HDZ) on päättäväisesti osoittanut halukkuutensa muuntautua eurooppalaista aatetta ajavaksi demokraattiseksi puolueeksi. Eräät HDZ:n oppositiokaudellaan antamat lausunnot aiheuttavat kuitenkin edelleen huolta komissiossa. Sen on edelleen osoitettava, että kaikki sen parlamentissa olevat jäsenet ovat tosiasiallisesti hylänneet radikaalin nationalismin.

Kroatian itsenäisyyden aikana parlamenttivaalit on pidetty vuosina 1992, 1995, 2000 ja 2003. Vaalijärjestelyt ovat luonnollisesti kehittyneet huomattavasti kahden viimeisimmän vaalin aikana, joita pidettiin yleisesti vapaina ja oikeudenmukaisina. Sekä vuoden 2000 että 2003 pidettyjen vaalien perusteella muodostettiin koalitiohallitus.

Parlamentti toimii tyydyttävästi, sen toimivaltuuksia kunnioitetaan ja oppositio täyttää sille asetetun roolin. Toisinaan parlamentissa ei saavuteta päätösvaltaisuuden edellytyksenä olevaa jäsenmäärää, mikä saattaa aiheettomasti viivästyttää lainsäädäntöprosessia.

1.1.2. Hallitusvalta

Asema ja rakenne

Päätöksen pääministerin nimittämisestä tekee tasavallan presidentti. Myös parlamentin puhemies allekirjoittaa päätöksen sen jälkeen, kun parlamentti on antanut hallitukselle luottamuslauseen. Parlamentti hyväksyy ministerit pääministerin ehdotuksesta. Hallitus on vastuunalainen parlamentille. Pääministeri ja hallituksen jäsenet vastaavat yhdessä hallituksen päätöksistä, kun taas kukin ministeri vastaa omasta alastaan.

Parlamentin pyynnöstä hallituksen on annettava parlamentille tiedot politiikastaan, lainsäädännön täytäntöönpanosta sekä muista sen toimivaltaan kuuluvista asioista. Perustuslaissa määrätyt välikysymykset koskevat hallituksen ja parlamentin välistä selontekovelvollisuutta. Niillä mitataan, nauttiiko pääministeri, yksittäiset ministerit tai koko hallitus parlamentin luottamusta. Vuosina 1990-2004 tehtiin yhdeksän välikysymystä.

Perustuslain mukaan hallituksella on yksinomainen sääntelyvalta, jolla se voi antaa asetuksia lakien täytäntöönpanemiseksi. Parlamentti voi valtuuttaa sen antamaan asetuksia tietyiltä aloilta, mutta ei kuitenkaan ihmisoikeuksista, vapauksista, vähemmistöjen oikeuksista, vaalijärjestelmästä, vaalien järjestämisestä eikä paikallisen ja alueellisen itsehallinnon toiminnasta. Nämä asetukset saavat olla voimassa enintään yhden vuoden ajan. Lisäksi hallitus saa antaa lainvoimaisia asetuksia alun perin parlamentin toimivaltaan kuuluvasta talouspolitiikasta parlamentin istuntokauden ulkopuolella ja silloin, kun parlamentti on hajotettu vaalien vuoksi. Parlamentin on kuitenkin hyväksyttävä nämä asetukset heti kun se kokoontuu seuraavan kerran.

Hallitus vastaa kaikkien valtionhallinnon elinten, kuten ministeriöiden, keskusvirastojen ja hallintovirastojen toiminnasta. Ministeriöt ja keskusvirastot ovat valtionhallinnon keskeisiä elimiä, mutta hallintovirastoja on perustettu myös paikallisiin (alueellisiin) itsehallintoyksikköihin. Lisäksi eräitä tehtäviä varten voidaan maakuntiin, kuntiin ja kaupunkeihin perustaa hallintovirastojen erillisiä toimipisteitä.

Valtionhallinnon rakenteet ja tehtävät tarkistettiin ja määriteltiin ministeriöiden ja keskusvirastojen organisaatiosta ja toimivaltuuksista 22. joulukuuta annetussa laissa, jolla perustetaan 14 ministeriötä ja viisi keskusvirastoa. Valtion keskushallintovirasto perustettiin joulukuussa 2003, mutta se ei ole vielä täysin toimintakunnossa. Virkamieslaissa määrätään työehdoista. Hallituslaissa määrätään hallituksen työstä ja toimivaltuuksista, ja virkamiesten velvollisuuksia ja oikeuksia koskevassa laissa määrätään virkamiesten oikeuksista ja velvollisuuksista.

Perustuslaissa määrätään paikallishallinnon rakenteesta. Paikallisia itsehallintoyksiköitä ovat kunnat ja kaupungit. Alueellisia itsehallintoyksiköitä ovat maakunnat. Lailla on perustettu 426 kuntaa, 121 kaupunkia ja 20 maakuntaa (ml. Zagrebin kaupunki, jolla on maakunnan asema). Vuonna 2001 annetussa paikallishallintolaissa määrätään paikallishallinnon vastuualueista, joita ovat mm. vesihuolto ja viemäröinti, perusterveydenhuolto, esikoulut, peruskoulutus jne. Paikallisrahoituksesta säädetään paikallishallinnon rahoituksesta annetussa laissa. Rahoitus saadaan lähinnä vero-osuuksista ja erilaisista verotuksen ulkopuolisista lähteistä. Paikalliset itsehallintoyksiköt saavat tuloja omia varoja tuottavista lähteistä (omista varoista saatavat tulot, maakunta- ja kunnallisverot, sakot, maksut), yhteisistä veroista (tulovero, yritysvero, kiinteistökaupasta maksettava vero, uhkapelivero) ja avustuksista.

Asevoimat ja poliisi ovat siviilivalvonnassa. Asevoimia ollaan parhaillaan uudistamassa, mikä johtaa huomattavaan sotilashenkilöstön lukumäärän alenemiseen. Asevoimat ovat parlamentin ja hallitusvallan alaisia. Laissa määrätään, että salaisen palvelun siviilivalvonnan hoitaa salaisen palvelun valvontaneuvosto, jonka jäsenet nimitettiin hiljattain.

Myös poliisivoimissa on meneillään rakenneuudistus. Sisäministeriö käynnisti huhtikuussa 2003 strategisen uudistussuunnitelman, joka on edelleen kesken. Kroatia on päättäväisesti siirtymässä sota-ajan järjestelmästä kohti EY:n vaatimusten mukaista järjestelmää. Edelleen tarvitaan kuitenkin suuria ponnistuksia tällaisen merkittävän muutoksen aikaansaamiseksi.

Yleinen turvallisuuden taso on Kroatiassa tyydyttävä. Siellä on esiintynyt etnisiä levottomuuksia vain muutaman kerran.

Hallitusvallan toiminta

Vuonna 2001 annettu virkamieslaki muodostaa oikeusperustan virkamiesten ja muiden julkishallinnossa työskentelevien henkilöiden asemalle. Laissa ei eroteta millään tavalla poliittisesti nimitettyjä ja muita virkamiehiä. Sen vuoksi valtionhallinnon poliittisesti nimitetyn henkilöstön asemaa, roolia, velvoitteita ja toimikautta koskevat kysymykset sekä se, mitä sääntöjä/menettelyitä noudatetaan muutettaessa heidän asemansa tavanomaiseksi virkamieheksi, ovat jääneet ratkaisematta.

Sääntöjen lukumäärän (kunkin ministeriön työtehtävien kuvaukset, henkilöstön lukumäärän jne. vahvistavat sisäiset asiakirjat) ja niiden välisten poikkeavuuksien vuoksi on mahdollista, että julkishallinnon hoidossa sovelletaan erilaisia vaatimuksia. Myös laissa on puutteita erityisesti henkilökunnan ylentämisen, liikkumisen, palvelussuhteen päättämisen ja kurinpitomenettelyn osalta. Henkilöstön palkkaamista ja valintaa koskevia sääntöjä voitaisiin myös parantaa. On yleisesti tunnustettua, että virkamiesten palkat ovat liian alhaiset houkutellakseen nuoria ja koulutettuja henkilöitä työskentelemään valtionhallinnossa varsinkin kun virkamiehiltä vaaditaan vähintään yhtä korkea koulutustaso kuin muilla aloilla työskenteleviltä.

Virkamiesten yksittäisten kansalaisten oikeuksien ja velvoitteiden osalta toteuttamat toimet ja tekemät päätökset perustuvat yleistä hallintomenettelyä koskevaan lakiin. Jokaiseen hallinnolliseen päätökseen voidaan hakea muutosta toisen asteen hallintoelimessä. Jos kanne hylätään, asia voidaan saattaa hallintotuomioistuimen käsittelyyn. Kuten perustuslakituomioistuinta koskevassa päätöksessä [2] vahvistetaan, hallintotuomioistuimella ei ole kansalaisten oikeuksien ja velvoitteiden osalta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaista täyttä oikeudellista toimivaltaa, koska [ks. oikeuslaitosta koskeva 1.1.3 kohta].

[2] Perustuslakituomioistuinta koskeva päätös nro U-I-745/1999, 8.11.2000, virallinen lehti 112/00.

Lisäksi asiassa voidaan kääntyä myös oikeusasiamiehen puoleen, jonka parlamentti on nimittänyt kahdeksaksi vuodeksi. Toimikauden pituuden vuoksi virka on helpompi pitää riippumattomana poliittisista paineista. Viime vuosina hänen tietoonsa on saatettu useita tapauksia. Vuonna 2002 hän vastaanotti 1 558 kantelua. Hän on lähettänyt 104 tapauksesta suosituksen asianomaiselle hallinnolle, ja ainoastaan 72 kantelua ratkaistiin kantelijan eduksi. Oikeusasiamies tutkii kansalaisten jättämiä kanteluita viranomaisen ja yksittäisten virkamiesten virka-aseman väärinkäytöstä. Yksittäisten tapausten tutkimisen lisäksi oikeusasiamies tarkastelee muista lähteistä (esim. joukkoviestimistä) hänen tietoonsa saatettuja perustuslaissa ja muussa lainsäädännössä määrättyjen oikeuksien suojaan liittyviä muita kysymyksiä ja raportoi valtionhallinnon laitosten ja virastojen toiminnassa havaitsemistaan sääntöjenvastaisuuksista. Oikeusasiamies raportoi parlamentille vuosittain.

Kroatian tasavallan vuonna 2000 laatimassa työjärjestyksessä määrätään poliittisten toimintalinjojen oikeudellisesta kehyksestä ja ministeriöiden välisestä kuulemismenettelystä. Mikään yksittäinen toimielin ei vastaa poliittisia toimintalinjoja koskevan koordinoidun yleiskatsauksen tekemisestä päätöksentekijöitä varten. Koska rakenteita on useita, poliittisten toimintalinjojen suunnittelu ja koordinaatio on melko politisoitunutta ja sirpaleista.

Integraatioministeri vastaa Euroopan integraatioon liittyvien kysymysten koordinoinnista. Kaikissa ministeriöissä on integraatiokoordinaattoreiden verkosto ja eräisiin ministeriöihin on perustettu erityisiä integraatioyksikköjä.

Virkamiehille ei ole erillistä koulutuskeskusta eikä hallituksen koulutusohjelmaa. Oikeusministeriön, hallinnon ja paikallisen itsehallinnon marraskuussa 2003 tehdyn uudelleenjärjestelyn yhteydessä perustettiin virkamiesten koulutuskeskus oikeusministeriön alaisuuteen. Kun ministeriöiden ja keskusvirastojen organisaatiota ja toimivaltuuksia koskeva laki annettiin 22. joulukuuta 2003, hallitus antoi 22. tammikuuta 2004 asetuksen valtion keskushallintoviraston sisäisestä rakenteesta. Asetuksessa määrätään, että on perustettava 11 organisaatioyksikköä, joihin kuuluu mm. valtion työntekijöiden koulutus- ja opetuskeskus. Tällä hetkellä integraatioministeriö järjestää EU:ta koskevaa koulutusta virkamiehille.

Paikallishallinnon kehitys jatkuu. Vuosia 2000-2004 koskevassa hallitusohjelmassa määrätty hajauttaminen on toteutunut aiottua hitaammin, ja sitä olisikin nopeutettava. Heinäkuusta 2001 lähtien paikallishallinnon uudistus oli pantu täytäntöön maakunnissa ja 32 kaupungissa. Valtion talousarviosta siirrettiin maakuntien talousarvioon seuraavat alat: peruskoulutus ja keskiasteen koulutus, sosiaalilaitokset ja sairaaloihin tehtyjen investointien hoito. Kaupunkien talousarvioon siirrettiin peruskoulutus. Vuoden 2002 alusta lähtien sairaaloiden ylläpito sekä sosiaalilaitosten, vanhainkotien ja vammaisten hoitolaitosten perustaminen ja rahoitus siirrettiin maakuntien talousarvioon. Opetusalan henkilöstön ja palkkauksen siirtoa ei koskaan pantu täytäntöön. Paikallishallinnon rahoitusta koskevassa laissa määrätään paikallishallinnon rahoitustilanteesta, mutta tästä huolimatta tilannetta olisi selkeytettävä.

1.1.3. Oikeuslaitos

Asema ja rakenne

Kroatian oikeuslaitos on organisoitu hierarkkisesti kolmeen asteeseen. Kroatiassa on 122 kuntatuomioistuinta, 114 rikostuomioistuinta ja 12 kauppatuomioistuinta, ja 21 maakuntatuomioistuinta toimii myös ensimmäisen asteen tuomioistuimina. Maakuntatuomioistuimet päättävät myös kuntien tuomioistuinten tuomioita vastaan tehdyistä kanteluista. Kroatiassa taataan muutoksenhakuoikeus (maakuntatuomioistuimet, ylin rikostuomioistuin, ylin kauppatuomioistuin, korkein oikeus). Korkein oikeus on Kroatian ylin tuomioistuin.

Korkeimman oikeuden presidentin ja virallisen syyttäjän valinnan tekee parlamentti ja nimityksen tasavallan presidentti.

Hallintotuomioistuimen olisi varmistettava oikeussuoja lopullisia hallinnollisia päätöksiä vastaan. Perustuslakituomioistuimen marraskuussa 2000 antaman tuomion mukaan hallintotuomioistuimella ei ole ihmisoikeuksista tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan (oikeus oikeudenmukaiseen kuulemiseen) mukaista täyttä oikeudellista toimivaltaa, erityisesti koska sen valmiudet vahvistaa riippumattomasti tapaukseen liittyvät tosiasiat ja pitää suullisia käsittelyjä ja kuulemismenettelyjä ovat rajalliset.

Perustuslakituomioistuin päättää hallituksen kolmen eri tason välisistä eturistiriidoista ja se arvioi, ovatko lait yhdenmukaisia perustuslain kanssa sekä ovatko alemmantasoiset määräykset yhdenmukaisia perustuslain ja lakien kanssa. Se on myös toimivaltainen ratkaisemaan asiat, joissa yksityishenkilö on nostanut kanteen sillä perusteella, että viranomaisten tai paikallisen tai alueellisen itsehallinnon päätökset rikkovat hänen perustuslaillisia oikeuksiaan. Perustuslakituomioistuimelle jätettyjen yksittäisten anomusten määrä kasvaa koko ajan. Se on myös toimivaltainen tutkimaan tuomareiden irtisanomista tai kurinpitoa koskevista päätöksistä tehdyt valitukset. Kroatiassa perustuslakituomioistuinta ei pidetä oikeuslaitokseen kuuluvana.

Kroatian oikeuslaitoksen riippumattomuus taataan perustuslaissa ja tuomioistuinlaissa. Tuomarien virat vakinaistetaan viiden vuoden koeajan jälkeen. Virkojen pysyvyys taataan perustuslaissa. Kroatian oikeusneuvosto nimittää tuomarit kussakin tuomioistuimessa olevilta oikeusneuvostoilta saatujen lausuntojen perusteella. Oikeusministeriö tutkii, täyttävätkö ehdokkaat muodolliset vaatimukset. Asianomainen parlamentin valiokunta ja kyseessä olevan tuomioistuimen presidentti voivat myös antaa asiasta lausuntonsa. Virallisten syyttäjien neuvosto nimittää viralliset syyttäjät samanlaista menettelyä noudattaen. Molemmat neuvostot ovat autonomisia ja riippumattomia elimiä. Tuomariehdokkaiden valitsemiseksi ei järjestetä kilpailuja. Tuomariksi haluavan henkilön on täytettävä kaksi kelpoisuusehtoa: hänen on suoritettava tuomioistuinkoe ja hänellä on oltava tietty määrä työvuosia riippuen siitä, millaiseen tuomioistuimeen hän hakee. Tuomioistuinlain mukaan tuomarit eivät saa olla minkään poliittisen puolueen jäseniä eivätkä hoitaa muita tehtäviä, jotka voisivat vaikuttaa heidän autonomisuuteensa, puolueettomuuteensa ja riippumattomuuteensa.

Tuomarit nauttivat koskemattomuutta perustuslain ja tuomioistuinlain mukaisesti. Tuomarin koskemattomuuden poistamiseksi ja häntä vastaan nostettavan rikosprosessin käynnistämisen hyväksymiseksi on toimivaltaisen syyttäjänviraston toimitettava ehdotus Kroatian oikeusneuvostoon. Kroatian oikeusneuvosto päättää kurinpitomenettelyssä, ovatko tuomarit syyllistyneet virkavirheeseen tai ammattisääntöjen rikkomiseen. Kroatian oikeusneuvosto arvioi tuomareiden toimintaa käytännössä kuitenkin vain harvoin. Yhtä korruptiotapausta lukuun ottamatta Kroatian oikeusneuvosto on tehnyt vain muutamia päätöksiä tuomareita vastaan käynnistetyissä kurinpitomenettelyissä. Kaikkia oikeuslaitoksen työntekijöitä sitovia eettisiä sääntöjä ei ole. Kroatian tuomarijärjestö (paikallinen valtiosta riippumaton järjestö) on kuitenkin laatinut eettiset säännöt jäseniään varten.

Tuomioistuimen neuvonantajien ja kirjaajien tehtävät määritellään oikeuslaitoksen sisäistä organisaatiota koskevassa työjärjestyksessä. Tuomareilla on monia tehtäviä, jotka toimistohenkilökunta voisi hoitaa. Parlamentti hyväksyi tammikuussa 2004 lainsäädännöllisiä muutoksia tuomareiden vapauttamiseksi hallinnollisista tehtävistä.

Oikeuslaitos toipuu yhä henkilökunnan rajusta vaihtuvuudesta ja vähenemisestä. Vapaita virkoja täytetään vähitellen nuorilla tuomareilla, syyttäjillä ja toimistotyöntekijöillä. Periaatteellisia suunnitelmia on tehty henkilökunnan lukumäärän lisäämiseksi. EU:n jäsenvaltioihin ja liittymässä oleviin maihin verrattuna Kroatiassa on jo kuitenkin paljon tuomareita suhteessa väestömäärään. Vuoden 2003 lopulla Kroatiassa oli 1 868 tuomaria, 513 virallista syyttäjää, 378 tuomioistuimen neuvonantajaa ja 6 023 kirjaajaa (2,8 henkilöä kutakin oikeusviranomaista kohden).

Oikeuslaitoksen vuoden 2003 talousarvio (syyttäjät ja vankilajärjestelmä mukaan luettuina) oli 231 miljoonaa euroa, kun vuonna 2002 se oli 192 miljoonaa euroa. Määrään sisältyi 10,2 miljoonaa euroa rakennuksiin ja toimistolaitteisiin, kun vuonna 2002 vastaava määrä oli 5,5 miljoonaa euroa. Oikeuslaitoksen talousarvioon on hyväksytty 10 prosentin korotus vuoden 2004 talousarviossa.

Oikeuslaitoksen perusrakenteet ja välineet ovat vaikea ongelma. Kauppatuomioistuinten, kiinteistöluettelon ja maarekisterin tietokoneistaminen aloitettiin vasta hiljattain. Mittavia investointeja tarvitaan tätä tarkoitusta varten. Viime vuosina on otettu käyttöön 3 300 tietokonetta, ja vuosiksi 2004-2005 suunnitellaan 2 500 uutta konetta. Tuomioistuimilla ei ole vielä sähköistä yhteyttä lainvalvontaviranomaisten tietokantoihin. Tuomioistuinten tietokoneistaminen saataneen päätökseen vuoteen 2008 mennessä. Toistaiseksi ei ole eri tuomioistuimien välisiä tietoverkkoja. Tuomioistuinrakennukset ovat suurimmaksi osaksi rappeutuneita ja kunnostuksen ja/tai peruskorjauksen tarpeessa.

Tuomareiden ja muiden oikeuslaitoksen työntekijöiden ammattikoulutuskeskus perustettiin vuonna 1999, mutta se aloitti osittaisen toimintansa vasta vuonna 2003. Vaikka se on virallisesti oikeusministeriön sisäinen autonominen yksikkö, joka tarjoaa tuomareille ja syyttäjille koulutusta, käytännössä sen valmiudet eivät vielä ole riittävät sen tehtävien hoitamiseen. Siellä työskentelee ainoastaan neljä henkilöä, joista yksi on sen johtaja. Keskuksella ei ole pysyvää talousarviota. Tällä hetkellä kouluttajia ei valita kilpailumenettelyllä eikä heidän toimintaansa arvioida. Keskuksen on pikaisesti laadittava koulutusstrategia, rekrytoitava kouluttajia, aloitettava pitkän aikavälin koulutus ja järjestettävä alueellisia koulutustapahtumia. Vaikka keskus on järjestänyt seminaareja (lähinnä kansainvälisellä rahoituksella) esim. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen menettelyistä, oikeuskäytännöstä ja muista aiheista, EU:n lainsäädäntöä koskevaa koulutusta ei ole vielä aloitettu. Keskuksen olisi tehtävä institutionaalista yhteistyötä korkeimman oikeuden kanssa, jonka on tuomioistuinlain mukaan valvottava tuomareiden koulutusta. Lisäongelmia aiheuttaa se, että tuomioistuimilla ei ole budjettivaroja koulutusta varten. Olisi pyrittävä tehostamaan keskusta ja perustamaan oikeusakatemia.

Oikeuslaitoksen toiminta

Kroatian oikeuslaitos kärsi 1990-luvun loppupuolella riippumattomuuden ja tehokkuuden puutteesta ja henkilökunnan vähyydestä. Vaikka huomattavaa parannusta on tapahtunut ja oikeuslaitoksen riippumattomuus on varmistettu, suuria haasteita on edelleen edessä. Tärkeimmät ongelmat ovat laajalle levinnyt oikeuslaitoksen tehottomuus ja tuomioiden antamiseen ja täytäntöönpanoon tarvittava aika sekä tuomareiden valintaan ja koulutukseen liittyvät puutteet. Lisäksi tuomioistuinten eteen saatetaan useita tapauksia, jotka voitaisiin periaatteessa ratkaista muilla keinoilla. Nämä tekijät yhdessä ovat vaikuttaneet erittäin vaikeaan tapausten kasautumiseen. Lisäksi ongelmana on se, että tuomioistuimet ja valtionhallinnon osa-alueet eivät aina kunnioita ylimpien tuomioistuinten tekemiä päätöksiä tai eivät pane niitä ajoissa täytäntöön. Oikeuslaitos ei näin ollen tarjoa perustuslaissa määrättyä kansalaisten oikeuksien täysimääräistä suojaa.

Noin 1,38 miljoonaa tapausta on edelleen käsittelemättä, mikä osoittaa oikeuslaitoksen kyvyttömyyttä hoitaa työtaakkaansa. Tuomioistuinmenettelyjen lyhentämiseksi ja tuomioistuinten työtaakan keventämiseksi on ehdotettu useita toimenpiteitä. Vaikka rikos- ja siviiliprosessia koskevia sääntöjä on muutettu menettelyjen yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi, on vielä epäselvää, mitkä sen todelliset vaikutukset tulevat olemaan. Tällä alalla on toteutettava lisätoimenpiteitä. Rikostapauksissa pääasiallisen tutkintaviranomaisen pitäisi olla syyttäjänvirasto eikä tuomioistuin. Riitauttamattomien perintöasioiden käsittely olisi siirrettävä tuomioistuimilta julkisille notaareille. Ensimmäinen askel tähän suuntaan otettiin antamalla perintölaki. Tuomioistuinten kirjaamoista annetun lain muuttamista koskevalla lailla pyritään yksinkertaistamaan ja nopeuttamaan kirjaamismenettelyä ja alentamaan sen kustannuksia. Välitysmenettelylaissa määrätään vaihtoehtoisesta riitojen ratkaisusta, mutta Kroatian kansalaiset eivät vielä tunne tätä menettelyä, joten konkreettisia tuloksia ei ole odotettavissa lähiaikoina.

Hallitus käynnisti Kroatian oikeuslaitoksen rakenneuudistuksen tekemällä strategisen asiakirjan oikeuslaitoksen uudistamisesta marraskuussa 2002 ja toimintasuunnitelman heinäkuussa 2003. Strategiassa esitetään useita toimenpiteitä, joilla rakenteelliset heikkoudet on tarkoitus korjata. Siinä on ehdotuksia ammattikoulutusjärjestelmän luomisesta, tuomioistuinten työtaakan keventämisestä ja tuomioistuinmenettelyjen yksinkertaistamisesta. Siinä kehotetaan antamaan uusia lakeja, ostamaan uusia laitteita ja täyttämään avoinna olevat virat. Strategiassa mainittava aikataulu on kuitenkin melko epärealistinen. Vuonna 2002 ehdotetussa uudistuksessa ei otettu kantaa sellaisiin tuomioistuinlakiin tehtäviin muutoksiin, joilla mahdollistettaisiin tuomarien liikkuvuus ja määrättäisiin koulutus pakolliseksi sekä tehtäisiin ylennysten saamineen riippuvaiseksi ammatillisista saavutuksista.

Tammikuussa 2004 parlamentti kiihdytti oikeuslaitoksen reformia antamalla ehdotuksia tuomioistuinlakiin tehtäviksi muutoksiksi. Kasaantuneiden töiden purkamiseksi muutoksissa ehdotetaan tapausten jakamista ylikuormitetuilta tuomioistuimilta sellaisiin tuomioistuimiin, joilla on sama oikeudellinen toimivalta mutta pienempi työtaakka. Lisäksi niissä ehdotetaan tuomioistuimen neuvonantajien toimivaltuuksien laajentamista siten, että he voisivat toteuttaa eräitä menettelytoimia ja siten vähentää tuomareiden työtaakkaa, sekä mahdollisuutta siirtää tuomareita heidän suostumuksellaan tuomioistuinten välillä. Muutoksissa ehdotetaan myös tuomareiden velvoitteiden yksityiskohtaista määrittelyä ja arviointijärjestelmän parantamista. Myös hallitus on antanut ehdotuksia täytäntöönpanomenettelyjen siirtämiseksi julkishallinnon valtuuksin toimivien virkamiesten hoidettaviksi. Tämä edellyttäisi kuitenkin valvontalakiin tehtäviä muutoksia, jotka parlamentin on vielä hyväksyttävä. Lisäksi olisi hyödynnettävä täysimääräisesti joulukuusta 2003 alkaen voimassa olleita siviiliprosessilakiin tehtyjä muutoksia, joilla otettiin käyttöön määräajat ja muut menettelyjen väärinkäytön estämiseen tähtäävät toimenpiteet. Kaikkien näiden toimenpiteiden toteuttaminen vaatii Kroatian viranomaisilta suuria ponnistuksia.

Rikosasioissa annettavien tuomioiden täytäntöönpano kuuluu täytäntöönpanotuomareiden toimivaltaan ja tästä säännellään erillään muun tyyppisistä erityisesti rahoitusasioihin liittyvien tuomioiden täytäntöönpanosta. Suurin osa Kroatian oikeuslaitoksiin kasautuneista töistä liittyy rekisteröintitapauksiin ja siviilioikeudellisten tuomioiden täytäntöönpanoon ja erityisesti sellaisten tuomioiden täytäntöönpanoon, joilla velallisille langetetaan rahoitusvelvoitteita tai joilla velallisilta edellytetään tietyn tyyppisten toimenpiteiden toteuttamista. Täytäntöönpanolain uudistamiseen tähtääviä suunnitelmia olisi tämän vuoksi edistettävä voimakkaasti.

1.1.4. Korruption vastaiset toimenpiteet

Kroatia on ratifioinut rikos- ja yksityisoikeutta koskevat Euroopan neuvoston yleissopimukset ja muuttanut lainsäädäntönsä niiden mukaiseksi. Korruptio määritellään rikokseksi. Kroatia liittyi korruptiota vastustavien valtioiden ryhmään (GRECO) joulukuussa 2000. Toukokuussa 2002 pidetyssä GRECO:n täysistunnossa Kroatian viranomaisille esitettiin 16 suositusta. Ne koskevat sekä lainsäädännöllisiä että hallinnollisia toimenpiteitä. Kroatian on määrä toimittaa lähiaikoina GRECO:lle kertomus suositusten täytäntöönpanosta.

Kroatia ei ole OECD:n jäsen, mutta se osallistuu muiden kuin jäsenten työryhmiin ja korruption vastaiseen verkostoon (ACN). Se valmistelee parhaillaan liittymistä kansainvälisissä liikesuhteissa tapahtuvan ulkomaisiin virkamiehiin kohdistuvan lahjonnan torjuntaa koskevaan OECD:n yleissopimukseen.

Kansainvälisten raporttien ja tutkimusten mukaan korruptio on edelleen ongelma Kroatiassa, ja se vaikuttaa eri yhteiskunnan osa-alueisiin. Vaikka viime vuosina on pyritty voimakkaasti tiivistämään korruption vastaista taistelua, lisätoimenpiteitä on vielä toteutettava.

Kroatia on antanut ja pannut täytäntöön useita korruption vastaisia lakeja. Lisäksi maassa on kattava toimintasuunnitelma ja kansallinen korruption vastainen ohjelma. Toistaiseksi ei kansallisen ohjelman täytäntöönpanon tuloksia ole kuitenkaan arvioitu, vaikka useiden ohjelmien määräajat päättyivät vuonna 2001. Kroatian lainsäädäntö on osittain yhdenmukaistettu yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta vuonna 1995 tehdyn yleissopimuksen ja sen pöytäkirjojen kanssa, vaikka parannusta on vielä tapahduttava. Useissa säädöksissä, kuten julkisen toiminnan eturistiriitojen estämistä koskevassa laissa, on säännöksiä, joilla julkisen ja yksityisen sektorin välisiä eturistiriitoja pyritään estämään.

Korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaviraston (USKOK) perustamisen myötä Kroatiaan on saatu erityiselin, joka tutkii korruptiota ja nostaa syytteitä. Virasto toimii syyttäjänviraston alaisena erityisyksikkönä. Tarkoituksena on tehdä tiivistä yhteistyötä rahanpesun estämisviraston kanssa. USKOK ei kuitenkaan ole vielä täysin toimintakunnossa, ja sen hallinnollisia ja toiminnallisia valmiuksia on lisättävä huomattavasti. Eri organisaatiot ja ohjelmat tarjoavat koulutusta eri tasoilla.

Korruptiota koskevia tilastoja saadaan useista lähteistä. Virallinen syyttäjä laatii vuosittain korruptiotapauksista tilastokertomuksen, josta keskustellaan Kroatian parlamentissa. Lisäksi sisäasiainministeriö pitää erillisiä tilastoja korruptiorikoksista, ja Kroatian tilastokeskus kerää asianomaisia tietoja valtion virastoilta, kuten syyttäjänvirastolta ja USKOK:lta.

Erilaisia toimenpiteitä on toteutettu tuomioistuinten, syyttäjänviraston ja USKOK:n henkilökunnan valmiuksien lisäämiseksi, työolojen parantamiseksi sekä kunnollisten tilojen ja atk-laitteiden hankkimiseksi. Lisäparannuksia tarvitaan kuitenkin edelleen. Olisi myös lisättävä suurelle yleisölle kohdistettavaa tiedotusta siitä, kuinka vakava rikos korruptio on.

1.2. Ihmisoikeudet ja vähemmistöjen suojaaminen

Kroatia on tehnyt useita lainsäädäntöehdotuksia taatakseen ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittamisen. Perustuslaissa määrätään perusvapauksista ja -oikeuksista. Näitä oikeuksia tukevat myös eräät kansainväliset yleissopimukset, kuten ennen kaikkea ihmisoikeuksien suojaa koskeva eurooppalainen yleissopimus ja sen tärkeimmät lisäpöytäkirjat. Kokonaisuutena tämä muodostaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan mukaisen osan yhteisön säännöstöstä, joka jokaisen Euroopan unioniin liittyvän maan on ratifioitava ennen liittymistä.

Kroatia on ollut Euroopan neuvoston jäsen vuodesta 1996 alkaen ja se ratifioi ihmisoikeuksien suojaamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen ja sen lisäpöytäkirjat vuonna 1997. Yksityishenkilöt voivat saattaa asian Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsittelyyn, jos he katsovat, että heidän yleissopimuksen mukaisia oikeuksiaan on rikottu.

Muita Kroatian ratifioimia ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen oikeuksia suojaavia kansainvälisiä yleissopimuksia ovat kiduttamisen estämistä koskeva eurooppalainen yleissopimus sekä alueellisia kieliä ja vähemmistökieliä koskeva eurooppalainen peruskirja. Kroatian on vielä allekirjoitettava vuonna 1996 tehty Euroopan sosiaalinen peruskirja. Se on ratifioinut tärkeimmät ihmisoikeuksia koskevat YK:n yleissopimukset ja niiden pöytäkirjat.

Perustuslain 140 artiklan mukaan kansainväliset sopimukset ovat osa Kroatian tasavallan sisäistä oikeusjärjestystä, ja ne syrjäyttävät tavallisella lailla annetut kansalliset säännökset.

1.2.1. Perusoikeudet ja poliittiset oikeudet

Oikeussuojan saatavuus taataan perustuslaissa. Rikostapauksissa annetaan oikeusapua. Siviilioikeudellisissa asioissa ilmaista oikeusapua antaa ainoastaan asianajajayhdistys. Siviilioikeudellisissa asioissa ei anneta oikeusapua ulkomaalaisille henkilöille. Ilman kansalaisuutta oleville henkilöille (kuten useille romaneille) ei anneta ilmaista oikeusapua. Asianajajayhdistys vahvistaa itse oikeuspalveluistaan perimänsä maksut. Valtio ei anna oikeusapua siviilioikeudellisissa tapauksissa eikä se kontrolloi asianajajayhdistyksen tarjoaman oikeudellisen avun kelpoisuusehtoja. Tuomioistuinmaksuja koskevassa laissa vapautetaan paluumuuttajat ja Kroatian sisällä siirtymään joutuneet henkilöt velvoitteesta maksaa tuomioistuinmaksut. Turvapaikkalaissa ei kuitenkaan eritellä, kuinka oikeusapua annetaan turvapaikan hakijoille.

Kuolemanrangaistus on poistettu ja Kroatia on allekirjoittanut ihmisoikeuksista ja perusvapauksista tehdyn yleissopimuksen pöytäkirjan nro 13, joka koskee kuolemanrangaistuksen poistamista kaikissa olosuhteissa. Se tuli voimaan 1. heinäkuuta 2003. Perustuslaissa kielletään kidutus sekä epäinhimillinen ja ihmisarvoa alentava kohtelu. Myös pakkotyö on kielletty.

Kroatia hyväksyi lokakuussa 2002 kansainvälisten vaatimusten mukaisen suunnitelman ihmiskaupan estämisestä. Tällä hetkellä ihmiskaupan kieltäminen perustuu vuonna 1997 tehdyn rikoslain 175 artiklaan, jossa tehdään rangaistavaksi orjuus ilman erityistä mainintaa ihmiskaupasta [3].

[3] Heinäkuussa 2003 rikoslakiin tehdyillä muutoksilla mukautettiin 175 artikla kansainväliseen yleissopimukseen, joka koskee nimenomaisesti ihmiskauppaa. Perustuslakituomioistuin kumosi kuitenkin 27. marraskuuta 2003 menettelyyn liittyvistä muodollisista syistä parlamentin 9. heinäkuuta hyväksymät rikoslain muutokset, joiden oli määrä tulla voimaan 1. joulukuuta 2003. Perustuslakituomioistuin päätti, että muutokset oli hyväksytty ilman päätösvaltaisuuden edellytyksenä olevaa jäsenmäärää.

Kroatian perustuslaissa kielletään kaikenlainen syrjintä, kuten rotuun perustuva syrjintä. Rikoslaissa määrätään rikosoikeudellisesta vastuusta niille, jotka rikkovat kansalaisten tasa-arvoa rodun perusteella. Siinä määrätään rangaistusvastuusta niille, jotka rodun, sukupuolen, ihonvärin, kansallisuuden tai etnisen alkuperän perusteella rikkovat ihmisoikeuksia ja perusvapauksia. Kroatiassa ei ole erillisiä muukalaisvihan kieltämistä koskevia säännöksiä.

Perustuslaissa kielletään mielivaltaiset pidätykset. Ketään ei voida pidättää eikä ottaa huostaan ilman kirjallista määräystä. Pidätetyillä on oikeus hakea muutosta tuomioistuimessa, joka päättää vapauden riiston laillisuudesta. Pidätetyille on välittömästi ilmoitettava pidätyksen syyt. Lisäksi perustuslaissa määrätään aiheetta pidätetyille maksettavasta korvauksesta. Oikeudenkäyntiä edeltävän pidätysajan pituus määritellään tarkasti laissa, jossa määrätään pidätetyille kansainvälisten vaatimusten mukaiset takeet.

Äänioikeus taataan ja määritellään perustuslaissa kaikille 18 vuotta täyttäneille kansalaisille. Määräystä sovelletaan myös äänestyshetkellä ulkomailla asuviin kansalaisiin.

Yhdistymis- ja kokoontumisvapaus taataan perustuslaissa. Asianomainen 1. tammikuuta 2002 voimaan tullut laki pantiin täytäntöön ilman mainittavia ongelmia. Rekisteröityjen valtiosta riippumattomien järjestöjen lukumäärä kasvaa nopeasti, ja niiden toimialat ovat yhä vaihtelevampia. Vuonna 1999 Kroatiassa oli rekisteröity vain 15 375 valtiosta riippumatonta järjestöä, mutta niiden lukumäärä oli noussut 23 740:een elokuussa 2003. Niiden lisäksi on rekisteröity 70 säätiötä, kuusi rahastoa ja 120 kansainvälistä valtiosta riippumatonta järjestöä. Valtiosta riippumattomien järjestöjen merkitys ihmisoikeuksien edistämisessä on jatkuvasti ollut erittäin tärkeä erityisesti pakolaiskysymysten ja vaalitarkkailun osalta.

Ilmaisuvapaus taataan perustuslaissa. Ennen vuotta 2000 Kroatiassa harjoitettiin avointa painostusta, häirintää ja kiskontaa sekä nostettiin mielivaltaisia syytteitä. Tämän jälkeen tilanne on parantunut huomattavasti. Joukkoviestimien sääntely on nyt suurelta osin poistettu ja niihin sovelletaan yleensä vapaiden markkinoiden sääntöjä. Kuitenkin epäillään, että paikallistasolla poliittinen vaikuttaminen on edelleen mahdollista.

Kroatiassa on useita erilaisia päivittäin ilmestyviä sanomalehtiä. Kroatiassa on viisi valtakunnallista sanomalehteä sekä paikallisia/alueellisia lehtiä. Poliittisia viikkolehtiä on kolme. Kahta valtakunnallista päivittäin ilmestyvää lehteä lukuun ottamatta sanomalehdet on yksityistetty, eivätkä lehtimiehet enää kohtaa suurempia ongelmia ammattinsa harjoittamisessa. Poliittisesti lehdet edustavat monenlaisia näkemyksiä. Lisätoimenpiteitä olisi kuitenkin toteutettava joukkoviestimien omistajuuden avoimuuden varmistamiseksi. Yhden kustantajaryhmittymän hallitsema jakeluala saattaa johtaa kilpailijoiden epäoikeudenmukaiseen kohteluun (eräät suurimmat kustantamot kontrolloivat yli puolta Kroatian suurimmasta jakeluverkosta).

Audiovisuaalisella alalla Kroatiassa toimii yli 130 radioasemaa ja ulkomaalaisia yleisradiopalvelun harjoittajia. Kroatian valtiollinen TV-yhtiö (HTT) on menettänyt monopoliasemansa. Jos kolmas kansallinen TV-kanava yksityistettäisiin ja liitettäisiin Kroatian RTL-yhteenliittymään, tämä saattaisi edistää yksityisen yleisradioalan kehittymistä sekä synnyttää kilpailua ja moniarvoisuutta televisiomarkkinoille. Koko maan kattavien kolmen TV-kanavan lisäksi Kroatiassa on useita alueellisia TV-verkkoja. Ulkomaalaisiin uutislähteisiin pääsyä ei ole rajoitettu millään tavalla. Ulkomaalaiset TV-kanavat näkyvät satelliittien tai kaapelin kautta.

Kroatiassa voimassa olevan oikeudellisen ja hallinnollisen kehyksen perustamisen tarkoituksena oli yhdenmukaistaa Kroatian lainsäädäntö eurooppalaisten vaatimusten kanssa. Kroatiassa ollaan kuitenkin huolissaan siitä, että uusia sääntelyelimiä kohtaan voidaan edelleen harjoittaa poliittista painostusta.

Joukkoviestimiin sovelletaan neljää keskeistä lakia: (i) maaliskuussa 2003 annetulla Kroatian radio- ja televisiolailla säännellään Kroatian yleisradiopalvelujen harjoittajan (HRT) toimintaa ja määrätään ohjelmatoiminnan periaatteista ja velvoitteista. HRT-neuvoston jäsenten nimitysmenettely ei ole riittävän avointa eikä sillä varmisteta yleisradiotoiminnan sääntelyviranomaiselta vaadittavan poliittisen riippumattomuuden ja näkemysten moniarvoisuuden toteutumista. Neuvoston jäsenet valittiin [4] pitkän viipeen jälkeen pikemmin poliittisin perustein kuin asiantuntemuksen perusteella. Kansalaisyhteiskunnan edustajilla olisi oltava näkyvämpi asema neuvoston jäsenten nimeämisessä ja nimittämisessä. (ii) Heinäkuussa 2003 annetulla sähköisiä joukkoviestimiä koskevalla lailla säännellään sähköisiä radio- ja TV-lähetyksiä sekä sähköisiä julkaisuja. Siinä määrätään myös julkisten ja yksityisten radio- ja TV-yhtiöiden lupien jakamisesta. Sähköisten joukkoviestimien neuvosto (joka on valvova sääntelyelin) myöntää ja peruuttaa taajuusluvat, harjoittaa valvontaa ja käsittelee valituksia. Neuvoston jäsenten nimitysmenettely ei ole riittävän avointa eikä sillä varmisteta yleisradiotoiminnan sääntelyviranomaiselta vaadittavan poliittisen riippumattomuuden, näkemysten moniarvoisuuden sekä riittävän rahoituksen ja henkilökunnan määrän toteutumista. Laki ei ole täysin rajat ylittäviä televisiolähetyksiä koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen eikä televisio ilman rajoja -direktiivin mukainen (ks. myös kulttuuria ja audiovisuaalista alaa koskeva 20 luku). (iii) Heinäkuussa 2003 annetun televiestintälain tavoitteena on avata televiestintäpalvelut kilpailulle luomalla edellytykset uusille kiinteiden televiestintäpalvelujen ja matkaviestinpalvelujen toimijoille. Lain mukaan televiestintävirasto on riippumaton sääntelyviranomainen, joka käsittelee taajuuksiin ja muihin teknisiin seikkoihin liittyviä kysymyksiä. Televiestintäviraston ja sähköisten joukkoviestimien neuvoston välistä suhdetta ei ole määritetty selkeästi, mikä saattaa johtaa ristiriitaiseen tilanteeseen näiden kahden elimen toiminnassa. Laki on osapuilleen kansainvälisten vaatimusten mukainen, mutta sen yleisradiotoimintaa koskevat kohdat on muutettava nopeasti. (iv) Lokakuussa 2003 annetulla joukkoviestinlaissa (jota aiemmin kutsuttiin julkisia tietoja koskevaksi laiksi) määrätään muiden kuin sähköisten joukkoviestimien (lähinnä painotuotteiden) perusperiaatteet, joita ovat esim. ilmaisunvapaus, yleisön oikeus saada tietoja, yksityisyyden suoja ja joukkoviestimien omistajuus. Perustuslakituomioistuin kumosi kuitenkin tämän lain tammikuussa 2004 menettelyyn liittyvistä syistä (sitä ei annettu ehdottomalla enemmistöllä, vaikka siinä käsitellään perustavaa laatua olevia ihmisoikeuksia). Perustuslakituomioistuimen päätöksen mukaan joukkoviestinlakia voidaan soveltaa väliaikaisesti 30. huhtikuuta 2004 saakka. Kroatian olisi varmistettava, että tarkistetussa joukkoviestinlaissa otetaan täysimääräisesti huomioon ihmisoikeuksista tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 10 artikla sekä muut asianomaiset Euroopan neuvoston ministerikomitean antamat suositukset.

[4] Parlamentti hyväksyi neuvoston jäsenet 17. lokakuuta 2003. Aiemmin hallinnut koalitio nimitti kuusi jäsentä ja oppositio viisi jäsentä. Neuvostoon kuuluu 11 jäsentä eri yhteiskuntaryhmittymistä.

Perustuslakituomioistuin kumosi heinäkuussa 2003 annetun rikoslakiin tehtäviä muutoksia koskevan lain, jossa lehdistössä solvaaminen määrätään rikolliseksi toiminnaksi. Kumoamisen syynä oli se, ettei lakia annettu ehdottomalla enemmistöllä. On tärkeää, että tarkistetussa laissa solvaamista koskevat määräykset vastaavat eurooppalaisia vaatimuksia (sellaisina kuin ne määritellään Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen lainopissa).

Yhteenvetona voidaan todeta, että edellä mainittuihin lakeihin on tehtävä eurooppalaisten vaatimusten mukaisia muutoksia Euroopan neuvoston, Euroopan komission ja ETYJ:n yhteisen asiantuntijavaltuuskunnan helmikuussa 2004 antamien suositusten mukaisesti.

Omistusoikeus taataan perustuslaissa. Ulkomaalaisiin sovelletaan kuitenkin edelleen eräitä laissa määrättyjä rajoituksia ennen kaikkea maatalousmaan, metsän ja luonnonsuojelualueiden (luonnonpuistot, luonnonreservaatit jne.) omistuksen osalta. Ulkomaalaiset luonnolliset ja oikeushenkilöt voivat omistaa kiinteistöjä Kroatiassa vastavuoroisuusperiaatteella ja ulkoministeriön hyväksynnällä. Myös perintöoikeuden osalta ulkomaalaisten on täytettävä eräät vastaavuusehdot.

Jugoslavian kommunistivallan aikana takavarikoidun omaisuuden palauttamisesta määrätään tammikuussa 1997 voimaan tulleessa laissa. Prosessi etenee erittäin hitaasti. Lakia on sovellettu seitsemän vuotta ja oikeudellisesti pätevä päätös on tehty ainoastaan 34 prosentissa tapauksista (joita on yli 51 000) ja ainoastaan 21 prosentista vaateista on tehty myönteinen päätös. Laissa määrätään mahdollisuudesta, että ainoastaan ensimmäisen polven jälkeläiset saavat hakea korvausta, jos he täyttävät eräät kelpoisuusvaatimukset. Hallitus ei pysty ennakoimaan, kuinka nopeasti menettely saadaan päätökseen.

Yksityisyydensuoja taataan. Perustuslaissa taataan kotirauhan loukkaamattomuus, vapaus ja kirjesalaisuus. Koti tai muut tilat voidaan tutkia ainoastaan tuomioistuimen antamalla perustellulla kotietsintäluvalla.

Käytettävissä olevien tietojen mukaan Kroatiaan ei jäänyt Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan hajoamiseen jälkeen rekisteröityjä valtiottomia henkilöitä.

1.2.2. Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet

Vuonna 1999 Kroatia ratifioi vuonna 1961 tehdyn Euroopan sosiaalisen peruskirjan ja vuonna 1999 tehdyn lisäpöytäkirjan, jotka tulivat molemmat Kroatiassa voimaan maaliskuussa 2003. Helmikuussa 2003 Kroatia ratifioi myös vuonna 1991 tehdyn Euroopan sosiaalista peruskirjaa muuttavan pöytäkirjan. Kroatia ei ole vielä allekirjoittanut vuonna 1996 tehtyä Euroopan sosiaalista peruskirjaa.

Kroatian perustuslaissa määrätään taloudellisista, sosiaalisista ja sivistyksellisistä oikeuksista. Yrittäjien ja markkinoiden vapaus taataan ja valtio on sitoutunut varmistamaan, että kaikilla yrittäjillä on tasa-arvoinen oikeusasema. Lisäksi tunnustetaan oikeus tehdä työtä ja pääsy kaikkiin työpaikkoihin ja -tehtäviin kaikille samanlaisin ehdoin sekä työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä oikeus sosiaaliturvaan ja sosiaalivakuutukseen. Perustuslaissa määrätään useista erilaisista sosiaaliturvaetuuksista. Perustuslaissa määrätään yleisestä oikeudesta terveydenhoitoon sekä huonokuntoisten, turvattomien ja vammaisten henkilöiden erityishoidosta ja erityisesti yhteiskuntaan sopeuttamiseen tähtäävistä ohjelmista. Määrärahojen vähyys rajoittaa kuitenkin näiden oikeuksien toteutumista. Perheille tarjotaan erityissuojaa. Valtio suojaa äitiyttä ja lapsuutta.

Entisen Jugoslavian seuraajavaltiona Kroatia on pannut täytäntöön lasten oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen. Kroatian olisi esitettävä toinen seurantaraportti yleissopimuksen soveltamisesta toukokuussa 2004. Kesällä 2003 lasten oikeusasiamies aloitti toimintansa Kroatiassa.

Ammattiyhdistysten perustamiselle ei ole esteitä. Lakko-oikeus taataan, mutta asevoimiin, poliisiin, julkiseen hallintoon ja julkisiin palveluihin (esim. terveysalan työntekijöihin) sovelletaan eräitä rajoituksia.

Peruskoulutus on ilmainen, keskiasteen koulutus ja korkeakoulutus ovat kaikille avoimia ja yksityisiä kouluja ja koulutuslaitoksia voidaan perustaa vapaasti.

Uskonnonvapaus taataan. Vaikka kirkko toimii erillään valtiosta, Kroatian ja Pyhän Istuimen välisellä sopimuksella luodaan suotuisat puitteet katolisen kirkon toiminnalle yhteiskunnassa. Uskonnon opetus ei ole pakollista, mutta se kuuluu valtion koulutusjärjestelmään. Kroatia on allekirjoittanut vastaavat sopimukset Kroatian tärkeimpien uskontokuntien kanssa (katolilaisuus, ortodoksisuus, islamilaisuus) juutalaisuutta lukuun ottamatta. Juutalaisten omaisuuden palauttaminen muodostaa suurimman esteen tällaisen sopimuksen tekemiselle.

Homoseksuaaliset suhteet tunnustetaan laissa. Sukupuolten tasa-arvoa koskevassa laissa kielletään sukupuoliseen suuntautuneisuuteen perustuva syrjintä.

1.2.3. Vähemmistöjen oikeudet sekä vähemmistöjen ja pakolaisten suojelu

Vähemmistöt

Vuonna 2001 tehdyn väestölaskennan mukaan 7,5 prosenttia Kroatian väestöstä kuuluu 16 kansalliseen vähemmistöön. Lukumäärältään eniten on serbejä, joita on 4,5 prosenttia koko väestöstä, sekä bosniakkeja (0,47 prosentteja), italialaisia (0,44 prosenttia), unkarilaisia (0,37 prosenttia), albanialaisia (0,34 prosenttia) ja slovenialaisia (0,3 prosenttia). Viimeisten virallisten tilastojen mukaan romanien osuus oli 0,21 prosenttia, mutta todellinen lukumäärä on luultavasti paljon korkeampi.

Kroatia on ratifioinut kaikki allekirjoittamansa Euroopan neuvoston yleissopimukset, kuten ihmisoikeuksista ja perusvapauksista tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen, kansallisten vähemmistöjen suojasta tehdyn puitesopimuksen, alueellisia kieliä ja vähemmistökieliä koskevan eurooppalaisen peruskirjan sekä kansalaisoikeuksista ja poliittisista oikeuksista tehdyn YK:n yleissopimuksen. Lisäksi Kroatia on tehnyt Unkarin ja Italian kanssa kahdenvälisiä sopimuksia kansallisten vähemmistöjen suojaamisesta. Kahdenvälistä sopimusta Serbia ja Montenegron kanssa valmistellaan parhaillaan.

Kansallisten vähemmistöjen oikeuksia koskeva laki annettiin 13. joulukuuta 2002, ja siinä säädetään oikeudellinen kehys vähemmistöjen oikeuksille Kroatiassa. Kansallisille vähemmistöille taataan oikeus enintään kahdeksaan parlamentin jäseneen. Paikallistasolla vähemmistöillä on oikeus edustukseen vaaleilla valittavissa elimissä sekä kuntien ja kaupunkien oikeus- ja hallintoelimissä. Laissa säädetään myös vähemmistöjen edustuksesta oikeus- ja hallintoelimissä kansallisella ja paikallisella tasolla.

Lisäksi perustettiin valtiollinen neuvoa-antava kansallisten vähemmistöjen neuvosto ja kaupunki-/kuntaneuvostoihin perustettiin paikallisia neuvontaelimiä. Hallituksen olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä kansallisten vähemmistöjen neuvostojen kanssa niiden oikeuksia koskevan lain täytäntöönpanossa.

Kroatiassa on myös erityislainsäädäntöä serbivähemmistön oikeuksista Tonavan alueella. Nämä oikeudet vahvistettiin Erdutin sopimuksessa ja vuonna 1997 tehdyllä aiesopimuksella. Vaikka useimmat Erdutin sopimuksessa taatut oikeudet on siirretty osaksi vähemmistöjen oikeuksia koskevaa lakia, eräät erityisoikeudet perustuvat aiesopimukseen. Näitä ovat esim. suhteellinen osuus poliisivoimissa ja oikeuslaitoksessa sekä oikeus vähemmistöjen kouluihin.

Kansallisten vähemmistöjen jäsenillä on Kroatiassa virallinen oikeus käyttää äidinkieltään tasavertaisesti sellaisten kaupunkien, kuntien ja maakuntien alueella, joissa heidän osuutensa väestöstä on vähintään kolmannes tai jos näin määrätään kansainvälisessä sopimuksessa. Heillä on myös oikeus koulutukseen omalla kielellään esikoulusta alkaen (keskiasteen koulutukseen saakka) perustuslain, vähemmistöjen oikeuksia koskevan perustuslakia täydentävän lain (2002), kansallisten vähemmistöjen kielen ja kirjoituksen käytöstä annetun lain (2000) sekä kansallisten vähemmistöjen kielen ja kirjoituksen opetuksesta annetun lain (2000) mukaisesti.

Kansallisen vähemmistön kieltä ja kirjoitusta voidaan opettaa valtion talousarviosta rahoitusta saavassa julkisessa koulutuslaitoksessa tai yksityiskoulussa, jonka luonnollinen tai oikeushenkilö on perustanut samoin edellytyksin, joita noudatetaan kaikkia koulutuslaitoksia perustettaessa. Tasa-arvon ja syrjimättömyyden periaatteet, kansallisen identiteetin suojaaminen, yhteiskuntaan sopeuttaminen, vapaus perustaa koulutuslaitoksia ja käynnistää koulutus- ja opinto-ohjelmia sekä riittävä opettajainkoulutuksen tarjoaminen näyttävät sisältyvän Kroatian lainsäädäntöön. Nämä periaatteet ovat yhdenmukaiset kansallisten vähemmistöjen suojaa koskevan Euroopan neuvoston puitesopimuksen ja alueellisia kieliä ja vähemmistökieliä koskevan eurooppalaisen peruskirjan määräysten kanssa.

Oikeusasiamiehellä voisi olla tärkeä asema vähemmistöjen oikeuksien suojaamisessa, mutta sen toimintaa rajoittaa määrärahojen vähyys. Kroatiassa on kansallisten vähemmistöjen virasto. Vuoden 2003 talousarviossa viraston kautta kohdennettiin vähemmistöille 20 miljoonaa kunaa (2,6 miljoonaa euroa).

Kansallisista vähemmistöistä valittiin kahdeksan jäsentä 23. marraskuuta 2003 pidetyissä parlamenttivaaleissa. Vuonna 2000 heitä valittiin vain viisi.

Viimeisimmän väestölaskennan mukaan 331 383 Kroatian kansalaisella, jotka kuuluvat 16 kansalliseen vähemmistöön, on oikeus valita 471 vähemmistöneuvostoa, joissa on 6 662 neuvonantajaa ja 143 jäsentä paikallistasolla (kunnissa) ja aluetasolla (maakunnissa). Neuvoa-antavien paikallisten vähemmistöneuvostojen vaalit pidettiin 18. toukokuuta 2003. Lyhyen valmistautumisajan, hallituksen vähäisen tuen ja vähemmistöjen järjestöjen alhaisen organisoitumisasteen vuoksi valittiin ainoastaan alle puolet neuvostoista, joihin vähemmistöillä on oikeus kansallisia vähemmistöjä koskevan perustuslakia täydentävän lain nojalla. Kansallisten vähemmistöjen neuvoston jäsenten lisävaalit pidettiin 15. helmikuuta 2004 15 maakunnassa, 64 kaupungissa ja 132 kunnassa. Äänestämässä kävi noin kahdeksan prosenttia äänioikeutetuista. Paikallisviranomaisilla ja itse vähemmistöryhmillä ei vieläkään ole riittävästi tietoa paikallisten neuvostojen perustamisesta tai siitä vallitsee väärinkäsityksiä.

Kansallisia vähemmistöjä koskevan perustuslakia täydentävän lain mukaan uudet vaalit on pidettävä niissä maakunnissa ja kunnissa, joissa puoluelistoilta ei voitu valita riittävästi vähemmistöjen edustajia. Uudet vaalit pidettiin vasta 15. helmikuuta 2004, vaikka kansallisia vähemmistöjä koskevan lain mukaan ne olisi pitänyt pitää 23. maaliskuuta 2003. Olisi huomattava, että vuonna 2001 tehdyn paikallisvaaleja koskevan lain mukaan nämä vaalit olisi pitänyt pitää jo syyskuussa 2002.

Vähemmistöjen oikeuksia koskevan lain määräyksistä huolimatta vähemmistöt ovat edelleen aliedustettuina valtion hallinto- ja oikeuslaitoksissa. Hallitus vetoaa käytännön vaikeuksiin, määrärahojen niukkuuteen ja oikeuslaitoksen osalta tuomioistuinten riippumattomuuteen tuomarien valinnassa eikä se ole laatinut ohjelmaa aliedustuksen ratkaisemiseksi pitkällä aikavälillä. Vaikka useita virkoja on ilmoitettu avoimiksi valtion hallinnossa ja oikeuslaitoksessa, on epäselvää, onko uusien työntekijöiden joukossa kansallisten vähemmistöjen edustajia. Eräät lait on edelleen saatettava yhdenmukaisiksi vähemmistöjen oikeuksia koskevan lain kanssa. Tällaisia lakeja ovat mm. valtionhallintoa koskeva laki, tuomioistuinlaki, Kroatian oikeusneuvostoa koskeva laki ja syyttäjänvirastoa koskeva laki. Tarvittavat toimenpiteet on toteutettava tilanteen korjaamiseksi.

Sähköisissä joukkoviestimissä ja lehdistössä vähemmistöjä koskevat kysymykset ovat yhä enemmän esillä, mutta ei vieläkään riittävästi. Vaikka vihamielinen suhtautuminen kansallisiin vähemmistöihin vähenee koko ajan, niitä pidetään edelleen yhteiskunnan ulkopuolisina erillisinä ryhminä. Vähemmistöjen oikeuksia koskevan lain määräystä, jonka mukaan kansallisten ja paikallisten radio- ja TV-asemien on tuotettava ja/tai lähetettävä vähemmistöille tarkoitettuja ohjelmia niiden omalla kielellä, ei ole vielä pantu täytäntöön.

Vähemmistöjen syrjintää koskevien tuomioistuinmenettelyjen osalta Kroatiassa ei ole annettu tuomioita vähemmistöihin kohdistetun syrjinnän tai rasismin levittämisen vuoksi.

Serbivähemmistön tilanne on erikoislaatuinen. Vaikka se on lukumäärältään suurin vähemmistö, sen osuus väestöstä on pienentynyt huomattavasti. Vuoden 1991 väestölaskennassa sen osuus oli 13 prosenttia ja vuoden 2001 väestölaskennassa 4,5 prosenttia väestön kokonaismäärästä. Lisäksi Kroatian valtion ja serbivähemmistön suhteita vaikeuttaa hiljattain käydystä sodasta johtuvat pakolaisten paluuseen ja omaisuuden palauttamiseen liittyvät kysymykset (ks. pakolaisia koskeva kohta jäljempänä). Kroatian itsenäistymisen myötä serbivähemmistön asema muuttui entisen Jugoslavian hallitsevasta kansasta kansalliseksi vähemmistöksi. Joulukuussa 2003 uusi hallitus allekirjoitti sopimuksen serbivähemmistön edustajien kanssa ja tarjosi serbeille useita virkoja Kroatian hallinnossa. On kuitenkin huomattava, että serbivähemmistön instituutiot (poliittiset puolueet, koulut, kulttuurijärjestöt) voivat toimia esteittä. Tonavan alueella useimmat Erdutin sopimuksen ja hallituksen aiesopimuksen määräykset on pantu täytäntöön. Merkittävä poikkeus on kuitenkin serbialaisten suhteellista osuutta oikeuslaitoksessa koskeva määräys. Kroatian on edelleen ponnisteltava auttaakseen serbivähemmistöä sopeutumaan yhteiskuntaan kaikilla tasoilla.

Erityistä huomiota on kiinnitettävä romanivähemmistöön. Romanien osuus väestöstä on virallisten tietojen mukaan 0,21 prosenttia (9 643 henkilöä vuoden 2001 väestölaskennan mukaan). Lukumäärän oletetaan kuitenkin olevan huomattavasti korkeampi (30 000-40 000), sillä romanit ilmoittavat usein kuuluvansa enemmistöryhmään tai he eivät rekisteröidy ollenkaan. Useimmat romanit eivät ole sopeutuneet Kroatian yhteiskuntaan ja heitä syrjitään kaikilla elämänaloilla, kuten työpaikkoihin pääsyssä, terveydenhoidon saannissa ja poliittisessa edustuksessa.

Romanien sosiaalisen syrjäytymisen vuoksi Kroatian hallitus esitti 16. lokakuuta 2003 romaneja koskevan kansallisen ohjelman Euroopan neuvoston ja ETYJ:n tuella. Ohjelmassa esitetään toimenpiteitä, joilla varmistetaan romanien sopeutuminen yhteiskuntaan siten, että he voivat säilyttää perinteensä ja kulttuurinsa. Siinä käsitellään mm. romanien statusta, paikallistason poliittista edustusta, työllisyyttä, lasten oikeuksia, koulutusta, terveydenhoitoa, sosiaaliapua, asumista ja ympäristönsuojelua. Vielä ei kuitenkaan ole selvää, ovatko tätä aloitetta varten vuoden 2004 talousarviosta myönnetyt varat riittävät ohjelman käynnistämiseksi.

Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa on vireillä useita tapauksia Kroatiaa vastaan. Tämä näyttää johtuvan (i) Kroatian oikeuslaitoksen menettelyihin liittyvistä ongelmista, kuten siitä, missä määrin perustuslakituomioistuin pystyy toimimaan tehokkaana kotimaisena oikeuskeinona ihmisoikeuksiin liittyvissä kysymyksissä ja (ii) huomattavista ihmisoikeuksiin liittyvistä huolenaiheista, kuten lait, joilla säännellään sodan aiheuttamia omaisuuteen liittyviä kysymyksiä.

Pakolaiset

Kroatia on ratifioinut vuonna 1951 tehdyn pakolaisia koskevan Geneven yleissopimuksen. Useille Bosnia ja Hertsegovinasta tulleille pakolaisille on annettu pakolaisen asema hätäsiirtolaisia ja pakolaisia koskevan lain nojalla. Kyseisen lain mukainen pakolaisen määritelmä poikkeaa huomattavasti Geneven yleissopimuksen määritelmästä. Vaikka ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevassa laissa määrätään turvapaikan myöntämisessä noudatettavat menettelyt, yhtään turvapaikkaa ei ole myönnetty. Uuden turvapaikkalain pitäisi tuli voimaan 1. heinäkuuta 2004.

Vuosina 1991-1997 pakolaisten ja Kroatian sisällä siirtymään joutuneiden henkilöiden lukumäärä oli noin 950 000.

Hiljattain käydyn sodan vuoksi noin 550 000 kroaattia [5] joutui siirtymään kotimaansa sisällä. Kroatian serbipakolaisten lukumäärä oli 370 000 (330 000 Serbiassa ja Montenegrossa sekä 40 000 Bosnia ja Hertsegovinassa), joista valtaosa joutui pakolaiseksi vuonna 1995 toteutettujen Flash- ja Storm-operaatioiden vuoksi, joilla Kroatia otti haltuunsa kaikki miehitetyt alueet. Lisäksi 32 000 serbiä rekisteröitiin kotimaansa sisällä siirtymään joutuneiksi henkilöiksi vuoden 1997 lopussa UNTAES-alueella (Itä-Slavonia). Mainittujen 950 000 pakolaisen ja kotimaansa sisällä siirtymään joutuneiden henkilöiden ohella noin 130 000 Bosnian kroaattia joko asettautui Kroatiaan tai siirtyi Kroatian kautta muihin maihin.

[5] Sanat 'kroaatti' ja 'serbi' tarkoittavat etnisiä ryhmiä, kun taas sana 'kroatialainen' tarkoittaa Kroatian tasavallan kansalaista.

Vuoden 2003 loppuun mennessä Kroatian serbipakolaisten lukumäärä oli noin 209 000 (189 500 Serbia ja Montenegrossa sekä 19 500 Bosnia ja Hertsegovinassa). Kotimaansa sisällä siirtymään joutuneita serbejä oli 1 700. Siihen mennessä 108 000 Kroatian serbipakolaista oli palannut Kroatiaan.

Lähinnä pitkän poissaolon ja paluuseen liittyvien esteiden vuoksi useat nykyisistä serbipakolaisista ovat valinneet jäävänsä maahan, jossa he tällä hetkellä asuvat. Entisen Jugoslavian liittotasavallan sekä Bosnia ja Hertsegovinan hallitusten vuoden 2000 jälkipuoliskolla yhdessä UNHCR:n kanssa tekemän väestölaskennan mukaan enimmillään vain 30 prosenttia pakolaisista eli hieman yli 83 000 henkilöä (joista 76 500 Serbia ja Montenegrossa sekä 6 500 Bosnia ja Hertsegovinassa) muuttaa mahdollisesti takaisin Kroatiaan. ETYJ:n Kroatian edustuston vuoden 2003 loppupuoliskolla tekemän tutkimuksen mukaan tällä hetkellä Serbia ja Montenegrossa sekä Bosnia ja Hertsegovinassa oleskelevista pakolaisista enintään 15 prosenttia eli noin 30 000 henkilöä muuttaa mahdollisesti takaisin Kroatiaan.

Paluumuuton yhteydessä pakolaiset joutuvat pohtimaan asuntoihin ja miinoihin liittyviä kysymyksiä, sopeutumaan taloudellisesti yhteiskuntaan sekä kohtaamaan mahdollista häirintää sotarikossyytösten vuoksi ja paikallisyhteisöjen osoittamaa epävieraanvaraisuutta. Niiden lisäksi voi esiintyä hallinnollisia ongelmia, esim. jos aiemmin serbien hallitsemilta alueilta kerättyjä eläkeoikeuksia ei tunnusteta. Taloudellisen sopeutumisen osalta hallitus on toteuttanut toimenpiteitä paluualueiden taloudellisen kehityksen edistämiseksi, mutta erityisiä paluumuuttajia koskevia toimenpiteitä ei ole toteutettu. Tarvittavat budjettivarat on kerätty ja miinojen raivaamisen odotetaan saatavan päätökseen vuoteen 2010 mennessä.

Sodan aikana ja sen jälkeen useat talot/asunnot joko tuhoutuivat tai niihin muutti uusia asukkaita. Näin ollen asunto-ongelma voidaan jakaa kolmeen osaan: (i) jälleenrakennus, (ii) omaisuuden palauttaminen ja (iii) aiemmille asumisoikeuden haltijoille myönnettävä asumistuki.

Jälleenrakennus: tähän mennessä hallitus on rakentanut tuhoutuneiden 200 000 talon ja asunnon tilalle noin 130 000 uutta. Kansainvälinen yhteisö rahoittaa seitsemän prosenttia tästä ohjelmasta. Jälleenrakennusohjelma edellyttää vielä noin 16 000 talon rakentamista, mutta koska suurempia viipeitä ohjelman täytäntöönpanossa ei ole ollut, ne saataneen valmiiksi vuoden 2005 loppuun mennessä. Tämä helpottaisi noin 48 000 henkilön paluuta. Vuonna 2000 jälleenrakennuslakiin tehtyjen muutosten myötä viimeisetkin syrjivät määräykset poistuivat. Jälleenrakennushakemusten määräaika päättyi vuoden 2001 lopussa. Serbiedustajien kanssa allekirjoitetun sopimuksen mukaisesti hallitus lykkäsi maaliskuussa 2004 uusien jälleenrakennushakemusten määräaikaa viidellä kuukaudella 30. syyskuuta 2004 asti. Tämä tarkoittanee sitä, että jälleenrakennusohjelman on jatkuttava vuoteen 2006 saakka.

Omaisuuden palauttaminen: Kiinteistöjen väliaikaista haltuunottoa ja hallinnointia koskevan lain nojalla väliaikaisille käyttäjille myönnettyjen asuinkiinteistöjen palauttamisesta säädetään valtion kannalta erityisen tärkeitä alueita koskevaan lakiin vuonna 2002 tehdyillä muutoksilla. Omistajuutta ja muita omistusoikeuksia koskevalla lailla säännellään myös sellaisen muun omaisuuden (esim. liikeyritykset ja maatalousmaa) palautusta, joka voitiin antaa väliaikaisille käyttäjille kiinteistöjen väliaikaista haltuunottoa ja hallinnointia koskevan lain nojalla. Hallitus on myöntänyt varoja vaihtoehtoisen majoituksen tarjoamiseksi. Talojen palauttamista koskevien noin 20 000:n hakemuksen [6] perusteella on vuoden 2003 loppuun mennessä palautettu hieman alle 16 000 taloa (joista 4 000 pysyivät tyhjinä, koska niiden omistajien olinpaikasta ei ole tietoa). Omaisuuden palauttaminen etenee kuitenkin erittäin hitaasti. Tärkeimmät syyt ovat (i) vaihtoehtoisen asunnon löytäminen väliaikaisille asukkaille ehtona kiinteistön palautukselle (mikä tarkoittaa sitä, että omistajien oikeuksia ei kunnioiteta täysin); (ii) valtionhallinnon alemman portaan piittaamattomuus tarjota ajoissa vaihtoehtoista asuntoa kiinteistön asukkaille [7]; ja (iii) tuomioistuimet eivät anna häätämismääräyksiä eivätkä pane täytäntöön laittomien asukkaiden häätämistä koskevia päätöksiä. Alun perin hallitus halusi saattaa omaisuuden palauttamisprosessin päätökseen vuoden 2002 loppuun mennessä. Määräaikaa pidennettiin ensin vuoden 2003 loppuun. Uuttakaan määräaikaa ei pystytty noudattamaan. Vuoden 2003 lopussa 3 500 talossa oli edelleen väliaikaiset asukkaat. Näistä taloista oli tehty noin 2 200 omaisuuden palautusta koskevaa hakemusta. Hallituksen serbiedustajien kanssa tekemässä sopimuksessa määrätään, että prosessi olisi saatava päätökseen vuoden 2004 loppuun mennessä.

[6] Tämä koskee sellaisten talojen palautusta, jotka tarjottiin käyttöön vuonna 1995 tehdyn kiinteistöjen väliaikaista haltuunottoa ja hallinnointia koskevan lain nojalla.

[7] Kiinteistö suositellaan palautettavaksi omistajalle vasta sen jälkeen, kun väliaikaisille asukkaille on osoitettu vaihtoehtoinen asunto. Tämä tarkoittaa sitä, että väliaikaisten asukkaiden edut menevät laillisten omistajien etujen edelle.

Aiemmille asumisoikeuden haltijoille tarjottavat asunnot: Viime aikoihin asti pakolaisilla, joilla oli ollut asumis-/vuokraoikeus valtion vuokrataloissa, ei ollut asuntoa, kun he muuttivat takaisin Kroatiaan. Tämä vaikutti syrjivästi kaupungeista peräisin oleviin pakolaisiin. Heinäkuussa 2002 valtion kannalta erityisen tärkeitä alueita koskevaan lakiin [8] tehtyjen muutosten myötä avautui aiemmille asumisoikeuden haltijoille ensimmäistä kertaa mahdollisuus selvittää asia oikeusteitse näillä alueilla. Hallitus teki 12. kesäkuuta 2003 päätöksen tarjota asuntoja myös valtion kannalta erityisen tärkeiden alueiden ulkopuolisille asumisoikeuden haltijoille, jos nämä haluavat palata Kroatiaan [9]. Tässä päätöksessä määrätään, että hakijoille on tarjottava julkisin varoin rakennettuja asuntoja. Hakemusten määräaika päättyy vuoden 2004 lopussa. Asunnot on annettava käyttöön 31. joulukuuta 2006 mennessä. Ohjelmassa ei oteta kantaa siihen, oliko asumis-/vuokraoikeuden päättäminen oikeudellisesti perusteltua. Tuomioistuimissa on vireillä useita oikeuskäsittelyjä, joista ainakin yhden on ilmoitettu soveltuvan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsittelyyn (asia "Blecic v. Kroatia").

[8] Ks. liitteenä oleva kartta. Vuoden 1996 laissa (sellaisena kuin se on muutettuna) määritellyt valtion kannalta erityisen tärkeät alat nimettiin sodan seurausten poistamiseksi, kotimaansa sisällä siirtymään joutuneiden henkilöiden ja pakolaisten paluun helpottamiseksi, väestöpolitiikan ja talouden elpymisen edistämiseksi ja tasapainon luomiseksi Kroatian eri alueiden välillä.

[9] Valtion kannalta erityisen tärkeitä alueita koskevaan lakiin heinäkuussa 2000 ja heinäkuussa 2002 tehdyt muutokset koskevat näiden alueiden sisäisiä tapauksia.

Koska hallituksen päätöksen täytäntöönpanosuunnitelma allekirjoitettiin vasta huomattavan viipeen jälkeen 29. lokakuuta, konkreettisia tuloksia ei ole vielä saatu. Tähän mennessä ei ole tehty yhtään aiemman asumisoikeuden haltijan kannalta myönteistä päätöstä. Hallitus uskoo pystyvänsä käsittelemään kaikki hakemukset vuoden 2006 loppuun mennessä. Vuoden 2004 talousarviossa, joka hyväksyttiin 4. maaliskuuta 2004, kohdennetaan varoja noin 1 500-1 600 asunnon rakentamiseen ensimmäisten hakemusten kattamiseksi. On vaikeaa arvioida näiden toimenpiteiden vaikutusta omaisuuden palauttamiseen.

Yhteenvetona voidaan todeta, että Kroatian hallitus on antanut määräyksiä Kroatiaan palaamista haluavien pakolaisten ja kotimaansa sisällä siirtymään joutuneiden henkilöiden asunto-ongelmien ratkaisemiseksi. Näiden määräysten täytäntöönpanoa, jälleenrakennusohjelmaa lukuun ottamatta, on kuitenkin nopeutettava ja tehostettava. Muuntyyppisen omaisuuden palauttamiseen ei ole vielä otettu lainsäädännöllistä kantaa samalla tavoin kuin asuntojen palauttamiseen. Lisäponnisteluja olisi vielä kohdennettava palautuksen kestävyyden varmistamiseen. Tämä koskee sekä taloudellisen tilanteen parantamista että yleistä ilmapiiriä alueilla, joilla omaisuutta palautetaan.

1.3. Euroopan unionin neuvoston 29. huhtikuuta 1997 tekemissä päätelmissä määritellyt muut velvoitteet

Hallitus on sitoutunut noudattamaan Daytonin ja Pariisin sopimusten mukaisia velvoitteitaan. Se kunnioittaa Bosnia ja Hertsegovinan täysivaltaisuutta ja alueellista koskemattomuutta. Marraskuussa 1995 allekirjoitetun Erdutin sopimuksen mukaisesti Kroatia hyväksyi useita velvoitteita Kroatian Tonavan alueen (Itä-Slavonia, Baranja ja Länsi-Sirmium) palauttamiseksi rauhanomaisesti Kroatian hallituksen täysivaltaiseen hallintoon tammikuusta 1998 alkaen (kun YK:n väliaikainen hallinto, UNTAES, poistui alueelta). Tämä sopimus ja tammikuussa 1997 tehty aiesopimus ovat edelleen oikeudellisesti sitovia velvoitteita. Eräät määräykset on siirretty osaksi kansallisia vähemmistöjä koskevaa perustuslakia täydentävää lakia, mutta niitä ei ole vielä pantu kokonaan täytäntöön. Erityisesti Kroatia noudattaa sitoumustaan panna täytäntöön kaikki pakolaisten ja kotimaansa sisällä siirtymään joutuneiden henkilöiden paluuta koskevat velvoitteet.

1.3.1. Entisen Jugoslavian alueella tehtyjä rikoksia käsittelevän sotarikostuomioistuimen (ICTY)kanssa tehtävä yhteistyö

Kroatian yhteistyötä entisen Jugoslavian alueella tehtyjä rikoksia käsittelevän sotarikostuomioistuimen (ICTY) kanssa koskeva ongelma on edelleen ratkaisematta. Huhtikuussa 1996 Kroatia antoi ICTY:n kanssa tehtävää yhteistyötä koskevan perustuslakia täydentävän lain ja perusti Kansainvälisen tuomioistuimen ja Kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa tehtävää yhteistyötä käsittelevän viraston. Tähän mennessä ICTY on syyttänyt viittä Kroatian tasavallan kansalaista Kroatiassa tehdyistä rikoksista ja 27:tä Bosnia ja Hertsegovinan kroaattia kyseisen maan alueella tehdyistä rikoksista.

Kroatian hallitus ei ole eri syistä siirtänyt yhtäkään vuosina 2001 ja 2002 syytetyistä kolmesta Kroatian kansalaisesta ICTY:n eteen. Rahim Ademi (syyte nostettu 8. kesäkuuta 2001) antautui vapaaehtoisesti tuomioistuimelle heinäkuussa 2001. Kenraali Janko Bobetko (syyte nostettu 17. syyskuuta 2002) kuoli huhtikuussa 2003 sen jälkeen, kun Kroatian hallitus kiisti eräät ICTY:n syytteen kohdat, jotka hallituksen mielestä asettivat kyseenalaisiksi erään Kroatian armeijan toteuttaman toimen poliittisen oikeutuksen ja laillisuuden. Kenraali Ante Gotovinaa vastaan nostettiin syyte 8. kesäkuuta 2001. Hänen väitettiin yksityishenkilön ja esimiehen vastuun perusteella syyllistyneen sotarikoksiin vuonna 1995 toteutetun Storm-operaation aikana ja sen jälkeen. Hän on edelleen vapaalla jalalla. Kroatia vastaanotti salassa pidettävät syytteet entisiä armeijan kenraaleja Cermakia ja Markacia vastaan, jotka antautuivat vapaaehtoisesti ICTY:lle 11. maaliskuuta 2004.

Neljä 27:stä syytetystä Bosnia ja Hertsegovinan kroaatista pidätettiin ja saatettiin ihmisoikeustuomioistuimen eteen. Heistä 18 antautui vapaaehtoisesti ihmisoikeustuomioistuimelle. Näistä henkilöistä ihmisoikeustuomioistuin esitti huhtikuun 2004 alussa 4. maaliskuuta päivätyt syytteet kuutta kroaattia vastaan, jotka toimivat poliittisina sotilasviranomaisina ns. Herceg-Bosna-joukoissa, jotka kroaatit olivat perustaneet sodan aikana Bosnia ja Hertsegovinassa. Kaikki kuusi epäiltyä, jotka ovat pysyvästi Kroatiassa asuneita Kroatian kansalaisia, antautuivat vapaaehtoisesti ihmisoikeustuomioistuimelle 5. huhtikuuta. Heidät saatettiin tuomioistuimen eteen 6. huhtikuuta, jolloin he kielsivät syyllisyytensä kaikkiin 26 syytekohtaan. SFOR tai muiden maiden viranomaiset ovat pidättäneet loput syytetyistä Bosnia ja Hertsegovinan kroaateista.

Kroatia toteutti hiljattain toimenpiteitä avatakseen sisäiset asiakirjansa tutustumista varten ja salliakseen mahdollisten todistajien kuulustelemisen ICTY:n toiveitten mukaisesti. Lokakuussa 2003 Kroatia antoi todistajien suojaa koskevan lain varmistaakseen todistajien pysyvän suojelun rikosoikeudenkäynneissä [10].

[10] Laissa määritellään neljä suojelutyyppiä: fyysinen ja tekninen koskemattomuus, henkilön siirtäminen, henkilöllisyyden ja omistajuuden salaamiseksi toteutettavat toimenpiteet sekä henkilöllisyyden muuttaminen.

Elokuussa 2003 YK:n turvallisuusneuvosto kehotti Kroatiaa tiivistämään yhteistyötään ICTY:n kanssa ja erityisesti luovuttamaan tietymättömissä olevan sotarikoksista syytetyn kenraali Ante Gotovinan tuomioistuimen eteen. Kroatia viivytteli kenraali Bobetkon pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa hänen kuolemaansa asti.

Kroatia hyväksyy ICTY:n peruskirjan 7 artiklan 3 kohdassa ja Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman peruskirjan 28 artiklassa määritellyn esimiehen vastuun käsitteen. Rikoslaissa ei tällä hetkellä nimenomaisesti määrätä esimiehen vastuuta rikolliseksi toiminnaksi. Heinäkuussa 2003 annettu rikoslain muuttamista koskeva laki, jolla kansalliseen lainsäädäntöön sisällytetään Rooman peruskirjan mukainen esimiehen perusvastuun perustyyppi, kumottiin perustuslakituomioistuimessa marraskuussa 2003, koska lakia ei annettu vaadittavalla määräenemmistöllä. Korkein oikeus on kuitenkin todennut ainakin yhdessä tuomiossaan, että esimiehiä voidaan voimassa olevan rikoslain nojalla pitää vastuullisina siitä, että he eivät estäneet sotarikoksia, joista he tiesivät tai joista heidän olisi pitänyt tietää.

Yhteenvetona voidaan todeta, että ICTY:n kanssa tehtävää yhteistyötä koskeva ongelma on edelleen ratkaisematta. Pääsyyttäjä totesi YK:n turvallisuusneuvostossa lokakuussa 2003, että "velvoite, joka asetettiin Kroatialle 27. elokuuta 2003 tehdyssä turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa nro 1503 ja erityisesti sen 2 toimintakohdassa (jossa Kroatiaa kehotetaan tiivistämään ICTY:n kanssa tehtävää yhteistyötä ennen kaikkea Ante Gotovinan saattamiseksi ICTY:n eteen), on edelleen täyttämättä".

Viranomaiset vaikuttavat pyrkivän päättäväisesti parantamaan edellytyksiä sotarikollisten asettamiselle syytteeseen kotimaisissa tuomioistuimissa. Vuosina 1991-2003 rikosoikeudenkäynti pantiin vireille noin 3 100 henkilöä vastaan, joista 1 300:aa vastaan nostettiin syyte. Näistä henkilöistä 548 tuomittiin (suurin osa poissaolevina).

Kroatiassa ei ole sotarikoksia käsittelevää erityisvirastoa. Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman peruskirjan täytäntöönpanosta 17. lokakuuta 2003 annetulla lailla perustettiin Splitin, Zagrebin, Rijekan ja Osijekin maakuntatuomioistuimiin erityiset tutkintaosastot sotarikosten syytteeseenpanoa varten. Nämä osastot eivät ole kuitenkaan toiminnassa. Vastuu niiden perustamisesta kuuluu maakuntatuomioistuinten presidenteille, jotka eivät toistaiseksi ole toteuttaneet minkäänlaisia toimenpiteitä. On edelleen epäselvää, kuinka (alueellinen ja aineellinen) tuomivalta määritellään ja kuka sen määrittää, kuinka tuomarit koulutetaan ja onko näiden neljän osaston mahdollista tehdä yhteistyötä keskenään, jos ne haluavat vaihtaa asiakirjoja/todisteita.

Tilastotietojen mukaan rikosoikeudellista vastuuta ei vielä sovelleta tasapuolisesti kaikkiin, joita vastaan on nostettu sotarikossyytteitä Kroatian tuomioistuimissa. Syytteessä olevat serbit ovat oikeudenkäynnin eri vaiheissa heikommassa asemassa kuin kroaatit. Vuonna 2003 serbit tuomittiin todennäköisemmin kuin kroaatit, vaikka tämä ero pienenikin vuoteen 2002 verrattuna. Syytteeseen asetettujen serbien lukumäärä kasvoi vuonna 2003 vuoteen 2002 verrattuna, kun taas syytteeseen asetettujen kroaattien lukumäärä aleni huomatt