A4-0166/95

Päätöslauselma Euroopan unionin yhtenäisestä työllisyysstrategiasta

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 2 ja 3 a artiklan, 103 artiklan 2 kohdan sekä 118 artiklan,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 135 artiklan,

- ottaa huomioon 20. heinäkuuta 1994 tekemänsä väliaikaisen työllisyysvaliokunnan asettamista, jäsenmäärää, valtuuksia, valtaoikeuksia ja velvollisuuksia koskevan päätöksen ((EYVL C 261, 19.9.1994, s. 27)) ja erityisesti sen 2 kohdan kolmannen alakohdan,

- ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston Edinburghin, Kööpenhaminan, Brysselin, Korfun, Essenin ja Cannesin kokouksissaan tekemät päätökset,

- ottaa huomioon Valkoisen kirjan kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä (KOM(93)0700),

- ottaa huomioon komission kertomuksen «Työllisyys Euroopassa 1994" (KOM(94)0381),

- ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle Eurooppa-neuvoston Essenin kokouksen työllisyyttä koskevasta seurannasta (KOM(95)0074),

- ottaa huomioon 9. maaliskuuta 1994 antamansa päätöslauselman komission Valkoisesta kirjasta kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä ((EYVL C 91, 28.3.1994, s. 124)), 10. maaliskuuta 1994 antamansa päätöslauselman Euroopan työllisyydestä ((EYVL C 91, 28.3.1994, s. 224)), 1. joulukuuta 1994 antamansa päätöslauselman Essenin Eurooppa- neuvostossa hyväksyttävästä työllisyyspolitiikan toimintasuunnitelmasta ((EYVL C 363, 19.12.1994, s. 62)) ja 7. huhtikuuta 1995 antamansa päätöslauselman komission vuotuisesta taloudellisesta kertomuksesta vuodelle 1995 ja neuvoston kertomuksesta talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanosta ((Kyseisen istunnon pöytäkirjat, osa II, kohta 10)),

- ottaa huomioon Kansainvälisen työviraston (International Labour Office) kertomuksen maailman työllisyydestä vuonna 1995, jossa myönnetään, että korkea työttömyys aiheuttaa lukuisia ongelmia, kuten epätasa-arvon lisääntyminen ja sosiaalinen syrjäytyminen, taloudellisen turvattomuuden lisääntyminen ja inhimilliset kärsimykset, ja todetaan lopuksi, että kaikkien kansakuntien sitoutuminen uudelleen täystyöllisyyden tavoitteen saavuttamiseen olisi erittäin hyödyllistä,

- ottaa huomioon sosiaalisen vuoropuhelun makrotaloudellisen ryhmän 16. toukokuuta 1995 antaman yhteislausunnon otsikolla «Työmarkkinaosapuolten suuntaviivat taloudellisen elpymisen muuttamiseksi kestäväksi ja työllisyyttä lisääväksi kasvukehitykseksi», jonka Euroopan työntekijäjärjestöjen liitto (ETUC), Euroopan työnantajajärjestöjen liitto (UNICE) ja Euroopan julkisten yritysten keskus (ECPE) allekirjoittivat;

- ottaa huomioon väliaikaisen työllisyysvaliokuntansa mietinnön ja talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan, sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan sekä aluepoliittisen valiokunnan lausunnot (A4-0166/95),

A. ottaa huomioon, että Valkoisessa kirjassa kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä esitettiin ehdotuksia, joiden tavoitteena oli luoda 15 miljoonaa uutta työpaikkaa Euroopan unionissa vuosisadan loppuun mennessä,

B. katsoo, että Euroopan unionin on yhä pidettävä kiinni tästä tavoitteesta, ellei se halua menettää kansalaistensa luottamusta; katsoo, että asian laiminlyöminen saattaisi vaarantaa kansalaisten koko Euroopan yhdentymiselle antaman tuen,

C. ottaa huomioon, että sosiaalisen syrjäytymisen torjumisen, jossa otetaan huomioon työttömät ja erityisesti pitkäaikaistyöttömät, on oltava kansallisten ja yhteisön toimenpiteiden ensisijainen kohde, mukaan lukien rakennerahastot, uudet yhteisöaloitteet ja neljäs köyhyyden vastainen ohjelma,

D. katsoo, että talous- ja rahaliitto luo aikanaan vakaamman taloudellisen ympäristön ja helpottaa työpaikkojen luomiseen tähtääviä toimia, mutta kehityksen kulkiessa sitä kohti tarvitaan lisätoimia työpaikkojen luomisen edistämiseksi ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden varmistamiseksi,

E. katsoo, että korkean työllisyystason palauttaminen on yksi tapa velan ja vuotuisen alijäämän vähentämiseen, sillä se vähentää työttömyyskorvauksia ja luo suoraa ja välillistä verokertymää uudelleen työllistetyiltä ihmisiltä,

F. katsoo, että kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä laaditussa valkoisessa kirjassa asetetun 15 miljoonan työpaikan tavoitteen lopullinen saavuttaminen edellyttää sitä, että Euroopan unioni omaksuu yhtenäisen työllisyysstrategian, jonka on perustuttava ennen kaikkea sen myöntämiseen, että Euroopan unionin, jäsenvaltioiden, alueellisten ja paikallisten viranomaisten sekä työmarkkinaosapuolten ponnistelujen on yhdistettävä tehokkaita toimia kaikilla tarkoituksenmukaisilla tasoilla; katsoo, että finanssipolitiikkojen yhteensovittaminen on epäilemättä tärkeä tapa tämän saavuttamiseksi,

G. katsoo, että työllisyysstrategiat edellyttävät, ettei politiikkaa kohdisteta ainoastaan rakenteellisiin uudistuksiin, jotka on suunniteltu lisäämään työpaikkojen luomista talouskasvun suorana seurauksena, vaan myös sen varmistamiseen, että itse kasvu on kestävää, ympäristöystävällistä ja Euroopan talouden kilpailukykyä lisäävää,

H. ottaa huomioon monikansallisten yritysten uudelleenjärjestelyä, siirtymistä ja sulkemista koskevien päätösten määrän kasvun, jolloin työllisyys ei yleensä ottaen ainoastaan vähene vaan sekä työntekijöiden että koko väestön keskuudessa alkaa myös vallita yhä suurempi epävarmuus,

I. painottaa koulutuksen ja ammattikoulutuksen merkitystä työllisyyspolitiikan olennaisena osana ja pitää myönteisenä neuvoston viimeaikaisia päätöksiä tällä alalla,

J. katsoo, että tämän alan eri vastuutasot asianmukaisesti huomioon ottaen työllisyysstrategioihin on liityttävä valvonta-, yhteensovittamis- ja yhteistyömenettely, jossa aikaansaannoksia mitataan suhteessa sovittuihin perusteisiin ja joka on toteutettava mahdollisimman avoimesti,

K. katsoo, että Essenin Eurooppa-neuvostossa tehdyt päätökset keskittyivät rakenteellisten uudistusten tiettyihin näkökohtiin; katsoo, että ne ovat silti aivan liian heikkoja eivätkä pane täytäntöön Euroopan unionille jo hyväksyttyä työllisyysstrategiaa, jonka ei pitäisi ainoastaan edistää Euroopan laajuisia verkkoja, vaan myös antaa eurooppalaista investointiapua pienille ja keskisuurille yrityksille tasapainoisen aluepolitiikan avulla,

L. katsoo, että näitä aikaisempia päätöksiä, kuten myös Essenin päätöksiä, on täydennettävä, erityisesti mitä tulee Euroopan unionin ja sen toimielinten asemaan investointi- ja työllisyyspolitiikassa, työpaikkojen luomisen kasvunäkökohtiin sekä valvontamenettelyn perustamiseen, jonka avulla voidaan arvioida jäsenvaltioiden toimia,

I. POLITIIKAT

1. Uskoo, että unionin, jäsenvaltioiden, alueellisten ja paikallisten viranomaisten ja työmarkkinaosapuolien on asetettava ensi sijalle kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevassa valkoisessa kirjassa asetettu tavoite 15 miljoonan uuden, pysyvän työpaikan luomisesta työttömyyden vähentämiseksi puoleen sen nykyisestä tasosta, ja että jatkuva joukkotyöttömyys vaarantaa sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden, Euroopan yhdentymisen hyväksymisen ja jatkumisen ja demokraattisen järjestelmän tulevaisuuden;

2. Kehottaa Eurooppa-neuvostoa ja komissiota sisällyttämään oikeutta työhön koskevan kohdan vuoden 1996 hallitusten välisessä konferenssissa tarkistettavaan perustamissopimukseen;

3. Uskoo, että yhtenäisen työllisyysstrategian on merkittävä sitä, että kaikki poliittiset toimet, joilla on vaikutusta työllisyyteen - eli taloudelliset, rahoitukselliset, rakenteelliset, ympäristöä koskevat, teolliset, kaupalliset ja sosiaaliset toimet - yhdistetään kokonaisvaltaiseksi työpaikkojen luomiseen keskittyväksi politiikaksi; kehottaa Euroopan unionia ja jäsenvaltioita soveltamaan tällaista kokonaisvaltaista lähestymistapaa ja varmistamaan, että kaikkien strategiat täydentävät toisiaan; vaikka tällaista kokonaisvaltaista lähestymistapaa on korostettava, esittää kuitenkin jäljempänä politiikan alueita, joita se pitää ensiarvoisen tärkeinä;

4. Huomauttaa, että yhteisö tukee laajasti yhteiskunnallis-taloudellista kehitystä rakennerahastojensa, koheesiorahastonsa ja yhteisöaloitteidensa avulla, ja pitää ehdottoman tärkeänä sitä, että jäsenvaltiot ja yhteisö sisällyttävät nämä rahastot tehokkaasti ja yhteensovitetusti työllisyysstrategioihinsa samalla kiinnittäen erityistä huomiota erilaisiin kohderyhmiin, joiden on erityisen vaikeaa löytää tai luoda työmahdollisuuksia, kuten myös pieniin ja keskisuuriin yrityksiin ja paikallisiin taloudellisiin toimijoihin;

5. Pyytää komissiota ja neuvostoa pyrkimään kaikin keinoin toteuttamaan suurten infrastruktuurihankkeiden politiikkaa, joka on uusi alku Euroopan yhdentymiselle ja työttömyyden vastaiselle taistelulle; valittaa asiaa koskevia epäonnistumisia Essenissä ja Cannesissa;

6. Uskoo, että johdonmukaisessa työllisyyspolitiikassa on painotettava miesten ja naisten välistä tasa-arvoa; naisten vaikeudet työpaikan löytämisessä ovat tällä hetkellä erittäin suuri ongelma, johon tullaan kiinnittämään erityistä huomiota; palkallista ja palkatonta työaikaa koskevan tasa-arvon on oltava olennainen osa tällaista politiikkaa;

7. Kehottaa komissiota pyrkimään ottamaan käyttöön puheenjohtajamaa Ranskan maailman kauppajärjestössä esittämän muistion mukaista sosiaalista lainsäädäntöä; kehottaa komissiota soveltamaan järjestelyjä, joilla perutaan yhteisön yleinen tullietuusjärjestelmä kaikenlaisten pakkotyön muotojen ja vankiloissa valmistettujen tuotteiden viennin ollessa kyseessä;

8. Pyytää komissiota ja jäsenvaltioita kehottamaan yhteisön laajuisia yrityksiä pidättäytymään päätöksistä, joilla on vahingollisia seurauksia työllisyydelle ja joista työntekijöille ei ole annettu tietoja etukäteen eikä heitä ole kuultu ja joissa ei ole laadittu uskottavaa jälleenkoulutussuunnitelmaa direktiivin 94/45/EY ((EYVL L 254, 30.9.1994, s. 64)) tavoitteiden mukaisesti;

a) Makrotalouspolitiikka

9. Katsoo, että Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa määriteltyjen lähentymisperusteiden täyttäminen edellyttää, että jäsenvaltiot harjoittavat tervettä budjetti- ja rahapolitiikkaa; odottaa, että tämä vakauttaa taloutta ja auttaa siten lisäämään investointeja ja työllisyyttä; uskoo kuitenkin, että talous- ja rahaliittoa kohti kuljettaessa tarvitaan tasapainottavaa, aktiivista työllisyysstrategiaa ja että tämä edellyttää unionin tasolla toteutettavia uusia finassipoliittisia toimia, joiden avulla voidaan saavuttaa investointeja ja työpaikkojen luomista koskevat tavoitteet; katsoo Eurooppa-neuvoston toimineen kaukonäköisesti sen hyväksyessä Euroopan investointirahaston (EIR) ja unionin obligaatioiden luomisen ja kehottaa käyttämään näitä välineitä mahdollisimman tehokkaasti ja tarvittaessa laajentamaan niitä julkisten ja yksityisten investointien ylläpitämiseksi, pienten ja keskisuurten yritysten kehityksen edistämiseksi, työpaikkojen luomiseksi ja lähentymissuunnitelmien mahdollisen deflatorisen vaikutuksen kumoamiseksi;

10. Pyytää komissiota arvioimaan jatkuvasti työllisyyspolitiikan suhdetta muihin talouspolitiikkoihin, erityisesti raha- ja korkopolitiikkaan, sekä selvittämään, miten näillä politiikoilla voidaan auttaa ylläpitämään korkeaa toimintatasoa, mikä johtaa alhaiseen työttömyystasoon;

11. Uskoo, että politiikoissa, jotka on suunniteltu ylläpitämään ja lisäämään sekä kasvua että investointeja inhimilliseen ja materiaaliseen pääomaan, olisi muun muassa varauduttava tutkimukseen ja kehitykseen käytettävien varojen kaksinkertaistamiseen siten, että Eurooppa saataisiin samoihin asemiin sellaisten talousalueiden kanssa, jotka suoraan kilpailevat Euroopan unionin kanssa; näiden politiikkojen tavoitteena olisi oltava se, että 3 % Euroopan unionin bruttokansantuotteesta käytettäisiin tutkimukseen ja kehitykseen ennen vuotta 2000;

12. Panee merkille komission vuotuisessa taloudellisessa kertomuksessa vuodelle 1995 tehdyt havainnot ja sen johtopäätöksen, että kasvua voidaan ylläpitää Euroopan taloudessa vuoteen 2000 asti; pyytää kuitenkin, että komissio julkaisee omat arvionsa sekä rahataloudellisten lähentymisperusteiden täyttämisen deflatorisista vaikutuksista että mahdollisuuksista kumota tämä vaikutus laajentamalla unionin obligaatioiden ja Euroopan investointirahaston lainaus- ja luototusedellytyksiä;

b) Työajan lyhentäminen ja työn järjestelyn uudet menetelmät

13. On tietoinen, että investoinnit ja talouskasvu eivät yksin riitä 15 miljoonan työpaikan tavoitteen saavuttamiseen, mutta on sitä mieltä, että muun muassa olemassa olevan työn parempi jakaminen auttaisi ratkaisuun pääsyä lyhyellä tähtäimellä;

14. Katsoo, että perhesyihin, henkilökohtaisiin syihin tai koulutukseen liittyvät lomajärjestelmät ja työajan lyhentäminen - tapahtuipa se sitten päivä-, viikko-, vuosi- tai urakohtaisesti - on yksi, vaikkei ainoa, keino sovittaa entistä paremmin yhteen työn tarjonta ja kysyntä sekä vastata elämän laadun parantamisen ja oman ajan käytön kehittämisen vaatimuksiin;

15. Katsoo, että yritysten käymät sisäiset neuvottelut työajan lyhentämisestä tarjoavat esimerkin, joka vahvistaa tämän kehityssuunnan tehokkuutta työmahdollisuuksien ja työpaikkojen luojana, mutta huomauttaa, että tällaisen käytännön yleistyminen tapahtuu liian hitaasti, jotta se voisi auttaa ratkaisemaan ongelmaa kokonaisuudessaan; on sitä mieltä, että tämän lukkiutumisen syynä on yhdistelmä erilaisia tekijöitä - ottamatta huomioon laadullisia esteitä - nimittäin se, että työnantajien on mahdotonta hyväksyä heidän kilpailukykynsä vaarantavaa yksikkökustannusten kasvua, ja toisaalta se, että erityisesti alempien palkkaluokkien työntekijöillä ei ole varaa menettää huomattavaa osaa tuloistaan ilman korvaavia palkkojen tarkistuksia;

16. Katsoo siis, että työajan lyhentäminen helpottuisi, jos käyttöön otettaisiin suorien tai epäsuorien tukien järjestelmä, joiden avulla rahoitettaisiin joko uudet työhönotot tai joilla korvattaisiin palkkojen pieneneminen ja jotka kohdistuisivat ennen kaikkea pienituloisiin työntekijöihin; on sitä mieltä, että nämä tuet voidaan rahoittaa useimmissa jäsenvaltioissa työttömyyskorvauksista koituvista säästöistä aina kun korvausta nauttiva työtön otetaan töihin; jäsenvaltiot voivat sallia näiden tukien uudelleen osoittamisen, mutta niiden ei pidä missään tapauksessa määritellä työajan lyhentämisen eikä palkan osittaisen tai täydellisen korvaamisen yksityiskohtaisia sääntöjä, joista työmarkkinaosapuolten on neuvoteltava sopimuskohtaisesti;

17. Pyytää komissiota ehdottamaan työmarkkinaosapuolille kertomuksen laatimista työaikaa koskevan direktiivin vaikutuksista, joka on pantava täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa 23. marraskuuta 1996 mennessä; pyytää lisäksi komissiota jatkamaan keskustelujaan työmarkkinaosapuolten kanssa ja/tai niiden alojen tai toimien tutkimista, jotka eivät toistaiseksi kuulu kyseisen direktiivin piiriin;

18. On vakuuttunut siitä, että erilaisten lomajärjestelmien käyttöönotto - perhesyyt, henkilökohtaiset tai koulutukseen liittyvät syyt - vastaisi tehokkaammin ihmisten tarpeisiin sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämä sekä sosiaalinen elämä; on vakuuttunut siitä, että nämä järjestelmät lisäisivät työnhallinnan joustavuutta ja että nämä työn keskeyttämiseen perustuvat järjestelmät loisivat työpaikkoja työttömille, jotka toimivat kyseisten henkilöiden sijaisina; pyytää siis työmarkkinaosapuolia tekemään asiasta sopimuksen Euroopan tasolla;

19. On sitä mieltä, että yritysten ja työorganisaatioiden sisäistä joustavuutta ei voida parantaa ottamatta huomioon kunkin tuotantoalan ja yrityksen erityistilannetta, ja on lisäksi sitä mieltä, että tämän tulee vastata tarvetta parantaa elämän laatua, ja katsoo sen tähden, että työmarkkinaosapuolilla on oltava tärkeä asema muutoksessa ja että on käytettävä neuvotteluja ja yksimielisyyttä mieluummin kuin tiettyihin ratkaisuihin pakottamista;

20. Kehottaa työmarkkinaosapuolia, jäsenvaltioita ja unionia toteuttamaan toimenpiteitä, jotka edistävät osa-aikatyötä, vuosittaisen ja elämänikäisen työajan lyhentämistä, ammatin harjoittamisen katkoksia, palkallisia lomia ammattikoulutusta varten ja muita työajan lyhentämisen muotoja samalla pitäen huolta siitä, että nämä toimenpiteet eivät vaaranna yritysten kilpailukykyä, työntekijöiden sosiaaliturvaa, ja että järjestetään palveluja, joista työntekijät ovat riippuvaisia;

21. Varoittaa toivomasta liikaa siinä suhteessa, että työajan lyhentäminen voitaisiin kokonaisuudessaan muuttaa työttömyyden vähenemiseksi, koska osa näin syntyneestä työn tarjonnasta ei kohtaa sitä vastaavaa kysyntää, ja pyytää lisäksi erityisiä ponnisteluja, jotta työajan lyhentäminen saataisiin parhaalla mahdollisella tavalla muutetuksi uusien työpaikkojen luomiseksi ja täyttämiseksi;

22. Pyytää komissiota esittämään ensisijaisesti kertomuksen, joka koskee aikaisen eläkkeelle siirtymisen ja pitkäaikaistyöttömien palkkaamisen välistä mahdollista yhteyttä;

23. Suosittelee, että uusien ja joustavampien työmuotojen käyttöönottoa ja työn järjestelyn uusiin muotoihin sopeutumista tuettaisiin rakennerahaston uuden tavoitteen 4 ja ADAPT- aloitteen puitteissa, jotta tehokkuutta voitaisiin parantaa ja kehittää inhimillisiä voimavaroja; on kuitenkin sitä mieltä, että lähdettäessä lisäämään työjärjestelyjen joustavuutta on myös vastaavasti uudistettava työmarkkinoiden sääntelyä, jos tarpeellista koko Euroopan tasolla, jotta voitaisiin välttää sosiaalisen polkumyynnin vaarat, ja että joustavien työn muotojen käyttöönotto on työmarkkinaosapuolien välillä neuvoteltava asia;

24. Toistaa jälleen kerran käsityksensä, että työmarkkinoiden sääntelyn purkaminen ei sinänsä ole tapa luoda uusia työpaikkoja eikä se saa missään nimessä johtaa «toisen luokan työpaikkojen» lisääntymiseen, joille on tyypillistä palkkatason alhaisuus, huonot työolosuhteet, turvattomuus ja niukat edut;

25. Uskoo, että jos työmarkkinoiden joustavuus ymmärretään sopeutuvaisuutena ja valmiutena omaksua uusia työtapoja ja työn järjestelyn uusia menetelmiä, se voi hyödyttää sekä työntekijöitä että työnantajia ja on tärkeä tekijä varmistettaessa sitä, että eurooppalaiset yritykset säilyttävät kilpailukykynsä ja inhimillisillä voimavaroilla saadaan aikaan mahdollisimman suuri tehokkuus;

26. Toistaa jälleen kerran vaatimuksensa Euroopan laajuisten toimenpiteiden toteuttamisesta rajojen yli tapahtuvan liikkuvuuden helpottamiseksi, erityisesti raja-alueilla, poistamalla monia jäljellä olevia esteitä varsinkin verotuksen, sosiaaliturvan ja sosiaali- ja terveyspalvelujen saatavuuden suhteen, ja kehottaa ottamaan käyttöön «eurooppalaisen arviointimenettelyn», jotta voitaisiin varmistaa suunniteltujen kansallisten toimenpiteiden vaikutus rajat ylittävään työntekijöiden muuttoliikkeeseen unionin sisällä;

c) Työllisyyden uudet alueet ja työpaikkojen työllistävyyden kohottaminen

27. Uskoo Essenin Eurooppa-neuvoston olleen oikeassa sen suositellessa jäsenvaltioille, että niiden olisi edistettävä aloitteita sellaisten työpaikkojen luomiseksi, joissa otetaan huomioon uudet vaatimukset; katsoo, että yksityisille ihmisille ja perheille suunnattujen ammattipalveluiden osalta on sosiaali-, kulttuuri-, matkailu-, vapaa-aika- ja erityisesti ympäristöalalla suuria mahdollisuuksia uusien työpaikkojen luomiseen, mutta että tämän saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on toteutettava, ja Euroopan unionin kannustettava, uudenlaisia poliittisia vaihtoehtoja; painottaa erityisesti sitä, että jäsenvaltioiden olisi toteutettava politiikkoja, erityisesti veropoliittisia toimenpiteitä, jotka pyrkivät sekä rohkaisemaan yksityisen sektorin kysyntää kohti sosiaalisia, kulttuurisia ja ympäristöllisiä arvoja että piristämään tarjontaa julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyötä tukemalla ja kannustamalla osuustoiminta- ja vapaaehtoisjärjestöjä aloitteellisuuteen; tällä tavalla olisi mahdollista pyrkiä samanaikaisesti parantamaan sosiaali-, kulttuuri-, ja ympäristöpalvelujen tehokkuutta ja laatua ja parantamaan työllisyyttä;

28. Kehottaa komissiota antamaan jo tehtyjen tutkimusten ja tiedustelujen perusteella kattavan kertomuksen, jossa selvitellään tällä alalla eri maissa saatuja kokemuksia ja esitetään ehdotuksia keinoista ja menettelyistä, joista voisi olla hyötyä unionissa ja jäsenvaltioissa kehitettäessä näitä uusia taloudellisen ja sosiaalisen aloitteellisuuden alueita;

29. Huomauttaa, että koulutuksen, terveyden ja sosiaalipalvelujen alalla tuottavuutta ja taloudellista kannattavuutta ei voida mitata samoilla perusteilla kuin muiden tuotannon alojen tuottavuutta ja kannattavuutta, vaikka näitä aloja voidaan hoitaa tehokkaasti siten, että kehitetään niiden mahdollisuuksia luoda työpaikkoja samalla kun palvelujen tasoa parannetaan;

30. Huomauttaa, että huolimatta siitä, että kolmen köyhyyden vastaisen ohjelman rahoituksen taso on ollut alhainen, työpaikkojen luominen on onnistunut jossakin määrin, ja kehottaa sen tähden jälleen kerran neuvostoa hyväksymään lopullisesti neljännen köyhyysohjelman solidaarisuuden vahvistamiseksi yhteiskunnan kaikkein huonommassa asemassa olevia kohtaan;

31. On sitä mieltä, että kaupallisesti suuntautuneen yksityisen sektorin ja julkisen sektorin väliin sijoittuva kolmas sektori, joka perustuu pääasiallisesti yleishyödyllisten ja osuustoiminnallisten järjestöjen toiminnalle ja kytkeytyy alueellisiin ja sosiaalisiin vaatimuksiin on ala, jonka kehitys tarjoaa tulevaisuudessa tärkeän työkentän;

32. Katsoo, että myös uuden informaatioteknologian sovellukset tarjoavat mahdollisuuksia uusien työpaikkojen luomiseen ja työpaikkkojen säilyttämiseen edellyttäen, että tätä teknologiaa käytetään harkitusti kaikissa sen yksityisen sektorin, yleishyödyllisissä ja julkisissa sovelluksissa tavalla, joka lisää kaikkien kansalaisten mahdollisuuksia ja vaihtoehtoja eikä ainoastaan etuoikeutetun vähemmistön;

33. Kehottaa komissiota yhdessä asianomaisten neuvostojen kanssa järjestämään jäsenvaltioiden politiikkojen laatimisen avuksi keskustelutilaisuuksia, joissa voidaan vaihtaa ajatuksia ja keskustella aloitteista ja hyvistä menettelytavoista uusilla työllisyyden aloilla, ja ehdottaa, että neuvosto järjestäisi asianmukaista rahoitusta jäsenvaltioiden tämän alan hankkeille;

d) Pk-yritykset

34. On vakuuttunut, että pk-yrityksillä, ja erityisesti hyvin pienillä ja nyrkkipaja- tyyppisillä yrityksillä, on kaikista yritystyypeistä suurimmat mahdollisuudet luoda uusia työpaikkoja; panee merkille, että Essenin suosituksilla on yleistä merkitystä pk- yrityksille; suosittelee jäsenvaltioille, että ne pannessaan täytäntöön Essenin päätöksissä määriteltyjä alueita koskevia monivuotisia ohjelmiaan kiinnittävät erityistä huomiota pk-yritysten tarpeisiin ja etuihin;

35. Vaatii ehdottomasti, että pk-yritysten yleistä taloudellista kehitystä on tuettava ja erityisesti pk-yritysten, jotka ovat innovatiivisia, jotka harjoittavat vientiä, tekevät investointeja, ottavat ja kouluttavat työvoimaa ja joiden toiminta on ympäristön kanssa tasapainossa; vaatii, että tämä on toteutettava luomalla asianmukainen verotuksellinen, sosiaalinen, hallinnollinen ja oikeudellinen perusta, joka kannustaa tekemään hyviä työhönottopäätöksiä; huomauttaa tässä yhteydessä, että on erityisen tärkeää saattaa loppuun sisämarkkinoiden luominen, muun muassa teknisten määräysten, standardien ja todistusten osalta, luoda parempia rahoitusmahdollisuuksia, edistää rajat ylittävää yhteistyötä yritysten välillä, julkisten urakoiden saantia ja yhteisön politiikkoja sellaisilla aloilla kuten tutkimus ja kehitys, rakennerahastot ja yhteisöaloitteet, sekä pk-yritysten luomiseksi että kehittämiseksi, aikaansaada vakaa, avoin ja toimeenpantavissa oleva oikeudellinen perusta ja yksinkertaistaa byrokratiaa. Kehottaa komissiota laatimaan erityisohjelman yrityshallintokoulutuksen järjestämiseksi pk-yrityksille ja huomauttaa lisäksi, että jäsenvaltioiden tulee painottaa enemmän liikkeenjohdollista pätevyyttä;

36. Huomauttaa, että työvoimakustannusten korkeus erityisesti palvelualalla rasittaa tiettyjä pk-yrityksiä erityisen suuresti; alhaisemman arvonlisäveron soveltaminen työvoimavaltaisiin palveluihin voisi jossain määrin lievittää tätä rasitusta;

37. On ehdottomasti sitä mieltä, että unionin ja sen rahoituslaitosten, kuten Euroopan investointipankin ja Euroopan investointirahaston olisi omaksuttava aktiivisempi rooli, jotta alueellisia luottolaitoksia voitaisiin vahvistaa yhdessä aluekehityselinten kanssa siten, että paikallista yritteliäisyyttä voitaisiin vahvistaa ja tukea; samalla tavoin voidaan edistää paikallisten riskipääomamarkkinoiden (arvopaperipörssien) toimintaa ja yhdistää ne kansallisiin ja Euroopan laajuisiin verkkoihin;

e) Välilliset palkkakustannukset

38. Kannattaa ajatusta määräaikaisista työvoimakustannusavustuksista, joita maksettaisiin pitkäaikaistyöttömien uudelleen työllistämisestä, ja ehdotuksia, jotka tähtäävät julkisen työnvälityksen tehostamiseen siten, että työnantajat pitäisivät sitä houkuttelevampana ja työnhakijat olisivat selvillä työn kysynnästä;

39. On lisäksi tietoinen siitä, että yksityisillä työnvälitystoimistoilla voi myös olla osuutensa ihmisten palkkaamisessa tarjolla oleviin työpaikkoihin;

40. Kehottaa jäsenvaltioita ja työmarkkinaosapuolia käyttämään tuottavuuden kasvu pääasiassa uusien työpaikkojen luomiseen;

41. Huomauttaa, että sosiaaliturvajärjestelmien rahoituksen ei enää voida sallia rajoittavan työllisyyttä siinä määrin kuin tällä hetkellä;

42. Katsoo, että olisi hyödyllistä, jos Euroopan unioni toteuttaisi yhteensovittamispolitiikkaa jäsenvaltioiden suhteen, jonka pyrkimyksenä olisi vähittäinen palkkarakenteiden tasoittaminen verotuksen osalta ja sosiaalimaksujen tasoittaminen, joita tulisi vähentää valikoivasti siten, että rohkaistaan tehokkaasti työhön ottamista, asettamalla kompensoivia veroja, kuten ympäristöveroja;

43. Katsoo, että menojen säästöihin on liityttävä pyrkimys löytää uusia rahoituslähteitä sosiaaliturvajärjestelmille mukaan lukien korvaavat toimenpiteet, joiden avulla voidaan välttää ei-toivotut vaikutukset tulonjakoon erityisesti kaikkein huonoimmassa asemassa olevien talouksien ja yksilöiden osalta; varoittaa, että tämä ei kuitenkaan saa johtaa sosiaalisten riskien yksityistämiseen; katsoo, että sosiaaliturvajärjestelmien rahoittamisen on pysyttävä yhteisenä tehtävänä;

44. Huomauttaa, että on olemassa yksimielisyys tarpeesta alentaa välillisiä palkkakustannuksia ja että tietyt jäsenvaltiot ovat jo toteuttaneet toimenpiteitä tällä alalla korvaamalla julkisten tulojen menetyksiä siirtämällä maksuja muille lähteille; uskoo, että tällaisen politiikan tuloksia olisi tutkittava tarkasti ja tulokset olisi julkaistava ja esiteltävä laajasti;

45. Katsoo sisämarkkinoiden kehityksen valossa, että Euroopan unionin tasolla on asianmukaista keskustella vaihtoehtoisista rahoituslähteistä, ja että seuraavat mahdollisuudet ovat olemassa: hiilidioksidivero, pääomien spekulatiivisten liikkeiden vero, ennakkoveronkanto investointituloista ja tietyt arvonlisäverot;

f) Ammattikoulutus ja inhimillisten voimavarojen kehittäminen

46. Huomauttaa, että ammattikoulutuksen kiinnostavuus säilyy vain siinä tapauksessa, että ammatillinen opetus antaa perusteita läpi elämän jatkuvalle oppimiselle ja lisää yksilön työnsaantimahdollisuuksia, ja että se on tulevaisuuteen suuntautuvaa vain, jos siinä ei erikoistuta liian aikaisessa vaiheessa, jolloin vältetään yksipuolinen suuntautuminen ammattiin, joka mahdollisesti ei tarjoa minkäänlaisia tulevaisuudennäkymiä;

47. Pyytää sen tähden, että

- ammattikoulutuksen sisältöä ja vaatimuksia on jatkuvasti uudistettava, jotta voidaan taata sen laatu ja kehittyminen ja jotta voidaan synnyttää luovuutta ja henkilökohtaista sitoutumista,

- ammattikoulutuksen tarjonta on tehtävä mielenkiintoiseksi kannustamalla vaihtelevia järjestelmiä,

- on pyrittävä luomaan naisille ja miehille paremmat edellytykset työ- ja perhe-elämän yhdistämiseen tarjoamalla mahdollisuus sopivan pätevyyden hankkimiseen,

- on yleisesti parannettava naisten mahdollisuuksia osallistua aktiivisesti talous- ja yhteiskuntaelämään,

- on kehitettävä uusia, kestoltaan ja sisällöltään selkeitä ja koherentteja ammattikoulutusteitä lomittamalla ammattikoulutusta, ammattikoulutukseen liittyvää lisäpätevöitymistä ja jatkokoulutusta,

- on luotava työntekijöille parempia uralla etenemisen mahdollisuuksia ottamalla käyttöön jatkokoulutusjärjestelmiä ja läpi elämän jatkuva koulutus,

- on lisättävä jatkokoulutustarjonnan avoimuutta,

- on lisättävä jatkokoulutuksen taloudellista tukemista ja parannettava koulutus-, etenemis- ja jatkokoulutusmahdollisuuksia koskevaa tiedonvälitystä,

- on parannettava kaikkien nuorten mahdollisuuksia ammattikoulutukseen,

- on pidettävä auki mahdollisuutta ammattikoulutukseen nuorille, jotka kaikesta avusta huolimatta eivät ole aloittaneet ammattikoulutuksen hankkimista, ja aikuisille, joilla ei ole ammattipätevyyttä,

- on järjestettävä erityistä ammatti- tai jatkokoulutustarjontaa vanhemmille työntekijöille, terveydellisistä syistä työrajoitteisille ja/tai huonon ammatillisen pätevyyden omaaville työntekijöille,

- on huolehdittava laajasta ammattivalikoimasta ammattikoulutuksen ammattien uudelleenjärjestelyjä tehtäessä, jotta koulutus olisi pitkällä tähtäimellä hyödyllistä;

g) Taloudellinen demokratia

48. Huomauttaa, että tuottavuuden paraneminen korreloi voimakkaasti työntekijöille suunnatun tiedotuksen, heidän kuulemisensa ja yrityksen päätöksentekoon osallistumisensa kanssa, etenkin kun kyseessä on siirtyminen joustavampiin tuotantomenetelmiin; uskoo, että tällainen työntekijöiden osallistuminen sekä yrityksissä että paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla ja EU:n tasolla on oltava olennainen osa niitä uusia taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen malleja, joita on luotava, jotta voitaisiin luoda kestävää kehitystä ja lisätä unionin yritysten kilpailukykyä; korostaa tässä yhteydessä menetelmien ja sisällön osalta sen 16. toukokuuta 1995 päivätyn asiakirjan merkitystä, jonka otsikkona oli «Työmarkkinaosapuolten suuntaviivat taloudellisen elpymisen muuttamiseksi kestäväksi ja työllisyyttä lisääväksi kasvukehitykseksi»;

49. Painottaa, kuinka tärkeää sosiaalinen vuoropuhelu on kaikilla tasoilla; korostaa, että eurooppalaisen pk-yrityksiä koskevan politiikan uskottavuus on vakavasti vaarassa, jos komissio ei välittömästi toteuta toimenpiteitä varmistaakseen pk-yritysten edustajien täyden osallistumisen sosiaaliseen vuoropuhelun kaikilla tasoilla;

h) Julkinen sektori

50. On sitä mieltä, että erityisesti ottaen huomioon ekologisten muutosten ja teknologian kehityksen asettamat haasteet yksi ensisijaisen tärkeä poliittinen tehtävä, joka on olennainen työllisyyden, miesten ja naisten välisen tasa-arvon ja yhteiskunnassa vallitsevan sosiaalisen turvallisuuden kannalta, on tulevaisuuteen suuntautuvan julkisen sektorin uudelleen arviointi ja kehittäminen;

II. MENETTELYT

51. Katsoo, että työvoima- ja talouspolitiikkoja ei saa käsitellä erikseen, että jäsenvaltioita ja Euroopan unionin toimielimiä olisi kannustettava yhteistyöhön ja että työllisyyden olisi oltava yhteisön politiikoissa ensisijalla;

52. Panee merkille komission tiedonannon neuvostolle Eurooppa-neuvoston Essenin kokouksen työllisyyttä koskevasta seurannasta, jossa luodaan pohja sellaisen seurantamenettelyn rakentamiseksi, jolla voidaan valvoa työllisyyspolitiikkaa ja jossa vastataan merkittävällä tavalla niihin ajatuksiin, jotka esitettiin edellä mainitun 1. joulukuuta 1994 annetun päätöslauselman 30 ja 39 kohdassa; uskoo kuitenkin, että tämä on vasta ensimmäinen askel sellaisen menettelyn valmistelussa, jonka avulla voitaisiin arvioida jäsenvaltioiden ja unionin toimien menestyksellisyyttä työllisyyden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden parantamiseksi;

53. Suosittelee, ottaen huomioon sekä yhteisen valuutan taloudellisten lähentymisperusteiden että kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä laaditussa valkoisessa kirjassa asetettujen työllisyystavoitteiden (tai Euroopan unionista tehdyn sopimuksen sanoin, «päämääränä on edistää työllisyyden ja sosiaalisen suojelun korkeaa tasoa, elintason ja elämän laadun nousua sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja yhteisvastuullisuutta jäsenvaltioiden välillä») saavuttamisen asettaman haasteen suuruuden, että vuotuinen talouskertomus ja työllisyyskertomus annettaisiin tiedoksi myös kansallisille ja alueellisille parlamenteille seurantamenettelyä varten;

54. Mitä tulee komission tiedonannossa määriteltyihin seurantamenettelyihin vuoden ensimmäisen puoliskon osalta, ehdottaa, että:

- komissio julkaisee vuotuisen talouskertomuksensa niin aikaisessa vaiheessa vuotta kuin mahdollista, ja että tähän kertomukseen sisältyy arviointi edellisenä vuonna hyväksyttyjen talouden laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanosta,

- Euroopan parlamentin alustava lausunto saatetaan tiedoksi kansallisille parlamenteille, jotta ne voivat ottaa sen huomioon omassa kertomusta koskevassa keskustelussaan,

- sosiaaliministerit osallistuvat taloudellisten suuntaviivojen muotoiluun, koska niihin sisältyy laajempi ja kehittyneempi työllisyyttä koskeva osuus,

- komissio esittää kertomuksen ja keskustelee taloudellisten suuntaviivojen kannalta ensisijaisina pitämistään seikoista ennen talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan ja sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan yhteistä kokousta,

- komissio ei hyväksy suosituksiaan suuntaviivoiksi ennen kuin parlamentti hyväksyy tätä aihetta käsittelevän kertomuksensa,

- neuvosto lähettää parlamentille mahdollisimman pian suuntaviivojen lopullisen tekstin,

- molemmat työmarkkinaosapuolet osallistuvat;

55. Mitä tulee seurantamenettelyihin vuoden toisen puoliskon osalta,

- kehottaa komissiota julkaisemaan työllisyyskertomuksensa heinäkuussa ja yleiskertomuksensa syyskuussa,

- edellyttää komission esittävän kertomuksen ja keskustelevan yleiskertomuksen kannalta ensiarvoisina pitämistään asioista ennen talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan ja sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan yhteistä kokousta,

- edellyttää yleiskertomuksen sisältävän arvioinnin jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikasta sekä yleisestä näkökulmasta että jäsenvaltioiden monivuotisten ohjelmien täytäntöönpanon näkökulmasta katsottuna,

- arvelee, että sosiaaliministerien ja ECOFIN -neuvostojen osuus voitaisiin tehdä yhdenmukaisemmaksi jos nämä neuvostot pitäisivät yhteisen kokouksen tämän ajanjakson kuluessa,

- uskoo, että komission kertomuksen Eurooppa-neuvostolle ja itse Eurooppa-neuvoston johtopäätösten olisi muodostettava «työllisyyssuuntaviivat» (taloudellisten suuntaviivojen tapaan), joissa ehdotetaan jäsenvaltioille parannuksia niiden työllisyyspolitiikkoihin yleensä ja erityisesti niiden monivuotisiin ohjelmiin,

- esittää molempien työmarkkinaosapuolien osallistumista;

56. Painottaa, että pysyvällä työllisyyskomitealla (SCE) olisi oltava huomattava asema uusissa seurantamenettelyissä; toivoo, että tämä on keskeisenä teemana uusissa pysyvän työllisyyskomitean asemaa parantavissa ehdotuksissa, jotka komissio on luvannut esittää keskipitkän aikavälin sosiaalisia toimia koskevan ohjelmansa yhteydessä; ilmaisee toivomuksensa saada oma edustaja pysyvään työllisyyskomiteaan osana ehdotusta, joka tähtää komitean aseman parantamiseen;

57. Uskoo, että seurantamenettely täytyy varustaa mitattavilla perusteilla, joita käytetään suoritusten ja tarvittaessa asetettujen tavoitteiden mittaamiseen; ehdottaa, että perusteiden olisi liityttävä sekä työllisyyspolitiikkaan yleensä että Essenissä määriteltyihin viiteen toiminta-alueeseen;

58. Ehdottaa Essenin viiden alueen osalta, että jäsenvaltioiden Eurooppa-neuvoston suositusten ja sitoumusten täyttämiseksi suorittamia poliittisia toimia olisi tehokkaasti valvottava ja arvioitava, ja että jäsenvaltioiden olisi arvioitava omia toimiaan ja osoitettava, kuinka tietyt muutokset politiikassa edesauttavat politiikan tavoitteiden saavuttamisessa;

59. Uskoo, että parlamentin on oltava täysimääräisesti osallisena uusissa seurantamenettelyissä, jotta varmistetaan, että sen poliittisia tavoitteita noudatetaan; antaa siten tehtäväksi kahdelle työllisyyspolitiikkaan liittyviä asioita käsittelevälle pysyvälle valiokunnalleen, sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnalle ja talous- ja raha- asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevälle valiokunnalle, samoin kuin kaikille työllisyydestä kiinnostuneille pysyville valiokunnilleen

- laatia jokaiseen toukokuun istuntoon yhteinen mietintö komission vuotuisesta talouskertomuksesta ja suositelluista taloudellisista suuntaviivoista,

- laatia jokaiseen marraskuun istuntoon yhteinen mietintö yleiskertomuksesta,

- selvittää yhteistyössä kaikkien muiden asianomaisten valiokuntien kanssa yksityiskohtaiset säännöt edellä mainittujen vaatimusten järjestelemiseksi;

60. Katsoo, että työttömyyden pysyvä voittaminen ja täystyöllisyyden saavuttaminen edellyttävät sen asteisia sosiaalisten rakenteiden muutoksia, että ne ylittävät tässä esitetyt suositukset; tämä vaatii radikaaleja muutoksia tämän päivän Euroopan talouselämän koko arvojärjestelmässä; kehottaa kaikkia humanistisiin arvoihin uskovia yhdistämään ponnistelunsa näiden välttämättömien muutosten saavuttamiseksi;

61. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, talous- ja sosiaalikomitealle, alueiden komitealle sekä jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille.