Vesienhoitosuunnitelmien ja vuoden 2018 toimenpideohjelmien tietojen suora vertailu ei ole useissa tapauksissa mahdollista menetelmiin liittyvien ongelmien vuoksi. Näitä ongelmia ovat muun muassa toimenpiteissä tapahtuneet muutokset, eri vertailukohtavuodet ja vesimuodostumien raja-arvoissa tapahtuneet muutokset. Vuosilta 2016 ja 2018 toimitetuissa ja vuodelle 2021 ennustetuissa tiedoissa on kuitenkin määrällisiä tietoja toimenpideohjelmien täytäntöönpanon edistymisestä. Tiedot on mahdollisuuksien mukaan otettu huomioon tässä asiakirjassa ja siihen liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa.

Komissio arvioi vesipolitiikan puitedirektiivin mukaiset toiset vesienhoitosuunnitelmat (jotka oli määrä toimittaa joulukuuhun 2015 mennessä) vuonna 2019. Toimenpideohjelmien täytäntöönpanoa koskevat välikertomukset oli määrä toimittaa joulukuuhun 2018 mennessä. Komission on vesipolitiikan puitedirektiivin 18 artiklan mukaisesti tiedotettava parlamentille ja neuvostolle toimenpideohjelmien täytäntöönpanon edistymisestä kolmen vuoden kuluessa siitä, kun komissio on antanut vesienhoitosuunnitelmia koskevan arviointikertomuksensa. Kaikki jäsenvaltiot ovat antaneet välikertomuksen toimenpideohjelmiensa täytäntöönpanosta.

Vesipolitiikan puitedirektiivi muodostaa tärkeimmät puitteet ja yleiset tavoitteet Euroopan vesipolitiikalle sekä kaikkien pinta- ja pohjavesien hyvän tilan saavuttamiselle. Ympäristönlaatunormeista annettu direktiivi ja pohjavesidirektiivi täydentävät vesipolitiikan puitedirektiiviä pintavesi- ja pohjavesinormien osalta. Vuonna 2019 tehty EU:n vesilainsäädännön toimivuustarkastus kattoi nämä kolme direktiiviä ja tulvadirektiivin. Tarkastuksessa todettiin, että nykyinen lainsäädäntökehys on yleisesti ottaen tarkoituksenmukainen mutta että siinä on jonkin verran parantamisen varaa. Tarkastuksessa todettiin myös, että vesipolitiikan puitedirektiivin ja tulvadirektiivin tavoitteiden saavuttaminen edellyttää riittävää rahoitusta, nopeampaa täytäntöönpanoa ja direktiivien tavoitteiden parempaa sisällyttämistä alakohtaiseen lainsäädäntöön. Joitakin lainsäädännön puutteita ja kemikaaleja koskevia mahdollisia toimenpiteitä arvioidaan meneillään olevassa vaikutustenarvioinnissa, jossa tarkastellaan pohja- ja pintavesissä olevien aineiden luetteloa.

Euroopan vihreän kehityksen ohjelman hyväksymisen myötä EU on ottanut ratkaisevia askeleita puuttuakseen samanaikaisiin toisiinsa liittyviin kriiseihin, jotka koskevat ilmastonmuutosta, terveysriskejä, luonnon monimuotoisuuden vähenemistä ja pilaantumista kaikilla ympäristön osa-alueilla. Näihin kriiseihin reagoimisessa keskeisessä asemassa on veden laadun ja määrän kestävä hallinta, joka perustuu nykyiseen lainsäädäntökehykseen sekä Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja siihen liittyvien aloitteiden kunnianhimoiseen täytäntöönpanoon. Jäsenvaltioiden elpymis- ja palautumissuunnitelmien täytäntöönpanoon nyt käytettävissä oleva rahoitus on lisätukea, joka auttaa jäsenvaltioita selviytymään makean veden laatuun ja määrään kohdistuvista nykyisistä paineista ja edistää siten siirtymistä puhtaaseen ja hiilettömään eurooppalaiseen kiertotalouteen vahingon välttämisen periaatteen mukaisesti.

Raportoinnista käy ilmi myönteinen kehitys erityisesti toimenpiteissä, jotka liittyvät jätevedenpuhdistamojen rakentamiseen tai parantamiseen (KTM 1), prioriteettiaineiden / vaarallisten prioriteettiaineiden vaiheittaiseen käytöstä poistamiseen (KTM 15) ja teollisuuden jätevedenpuhdistamojen uudistamiseen tai parantamiseen (KTM 16). Lähes kaikilla jäsenvaltioilla on valtuutus- ja/tai lupajärjestelmä, jolla valvotaan jäteveden pistekuormituspäästöjä sekä pohja- että pintavesiin. Ainakin puolet jäsenvaltioista sallii kuitenkin edelleen pienet päästöt, vaikka joissakin tapauksissa tällaiset päästöt on rekisteröitävä. Jäsenvaltiot ovat lähes poikkeuksetta toteuttaneet toimenpiteitä pintavesien pilaantumisen ehkäisemiseksi.

Jäsenvaltioiden toimenpideohjelmien yhteydessä toteuttamiin toimenpiteisiin kuuluvat nitraattidirektiivistä johtuvat toimenpiteet sekä toimenpiteet, jotka sisältyvät uuden yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) strategiasuunnitelmiin, jotka on toimitettava komissiolle viimeistään 1. tammikuuta 2022. Direktiiviä koskevassa viimeisimmässä täytäntöönpanokertomuksessa suositellaan tehostettuja toimenpiteitä pilaantuneilla alueilla. Euroopan tilintarkastustuomioistuimen tuoreessa kertomuksessa analysoitiin, missä määrin YMP:llä ja EU:n vesipolitiikalla edistetään veden kestävää käyttöä maataloudessa. Komissio katsoo, että YMP edistää tämän tavoitteen saavuttamista erilaisin välinein ja toimenpitein. Uusi YMP tarjoaa merkittävän tilaisuuden nostaa tavoitetasoa ja rahoittaa lisätoimenpiteitä, jotka hyödyttävät kestävää vesienhoitoa maataloudessa, ensimmäisen pilarin uusien ekojärjestelmien ja toisen pilarin maaseudun kehittämisohjelman avulla. Uudessa YMP:ssä keskitytään yhdeksään komission ehdotuksen 6 artiklassa määriteltyyn erityistavoitteeseen, joista kolme hyödyttää ympäristöä. Kun jäsenvaltiot laativat suunnitelmiaan, niiden on edistettävä näiden erityistavoitteiden saavuttamista. Lisäksi vaatimuksena on edistää vihreän kehityksen ohjelman tavoitteita, kuten Pellolta pöytään -strategian tavoitetta, joka koskee ravinnehävikin vähentämistä 50 prosentilla ja kemiallisten torjunta-aineiden kokonaiskäytön ja -riskin vähentämistä 50 prosentilla. Nämä on esitetty muun muassa jäsenvaltioille lähetetyissä YMP:n suosituksissa.

Kymmenen jäsenvaltiota soveltaa näitä sääntöjä koko alueellaan, kun taas toisissa jäsenvaltioissa sovellettavat säännöt vaihtelevat vesipiirin mukaan. Kaksi jäsenvaltiota soveltaa sääntöjä ainoastaan nitraattien aiheuttamalle pilaantumiselle alttiilla alueilla. Siltä osin kuin jäsenvaltiot ovat raportoineet, tilanne on melko myönteinen KTM 2:n osalta: indikaattoreissa olevat puutteet ovat korjaantumassa, mikä tarkoittaa, että toimenpiteet parantavat tilaa tehokkaasti ja kaventavat eroa hyvään tilaan. Tämän jälkeen kehitystä ei ole havaittavissa, mikä tarkoittaa, että paineet eivät ole tehokkaita veden tilan parantamiseksi ja näissä tapauksissa tarvitaan lisätoimia. KTM 3:n ja KTM 12:n osalta kuva on ristiriitainen, sillä monet jäsenvaltiot eivät raportoi näistä keskeisistä toimenpidetyypeistä tai kartoita niitä. Tapauksissa, joissa nämä keskeiset toimenpidetyypit on kartoitettu, suurin osa indikaattoreissa olevista puutteista näyttää olevan korjaantumassa. Huomattava määrä jäsenvaltioita ei kuitenkaan ole ilmoittanut havaittavissa olevasta kehityksestä, mikä tarkoittaa, että näihin keskeisiin toimenpidetyyppeihin sisältyvät paineet eivät ole tehokkaita veden tilan parantamiseksi ja näissä tapauksissa tarvitaan lisätoimia.

Maatalouden on ilmoitettu olevan yksi tärkeimmistä syistä siihen, ettei EU:ssa ole saavutettu vesimuodostumien hyvää tilaa. Maatalous voi aiheuttaa nitraateista ja torjunta-aineista johtuvaa hajakuormitusta pinta- ja pohjavesissä. Maatalouden vedenotto on hajakuormituksen lisäksi merkittävä paine, joka estää saavuttamasta pohjavesimuodostumien hyvää määrällistä tilaa.

Euroopan vihreän kehityksen ohjelman myötä pilaantumisen torjunta on noussut keskeiseen asemaan. Saasteettomuustavoite muutettiin kattavaksi saasteettomuustoimintasuunnitelmaksi ja kestäväksi kemikaalistrategiaksi. Pellolta pöytään -strategia (jossa keskitytään muun muassa ravinnehävikin ja torjunta-aineiden vähentämiseen ja luonnonmukaisen maatalouden lisäämiseen) ja lääkestrategia (jonka tavoitteena on muun muassa vähentää antibioottien esiintymistä ympäristössä) mahdollistavat myös vesien pilaantumisen vähentämisen nopeammin.

Alla olevassa taulukossa 3 esitetään yhteenveto odotettavissa olevasta kehityksestä eri paineisiin ja asianmukaisiin keskeisiin toimenpidetyyppeihin liittyvien tavoitteiden saavuttamisessa (perustuu kunkin jäsenvaltion ennusteeseen jakson (2018–2021) jälkipuoliskon puolivälissä). Kasvusuuntaus viittaa siihen, että lainsäädännön tavoitteista on ajauduttu kauemmas, ja laskusuuntaus osoittaa, että ero tavoitteeseen nähden on kaventumassa.

Jakson 2016–2021 puoliväliin mennessä toimenpiteiden täytäntöönpano oli käynnissä kaikissa jäsenvaltioissa, mutta joissakin tapauksissa täytäntöönpano viivästyi. Vuoden 2015 toimenpideohjelmiin verrattuna kaikki jäsenvaltiot ilmoittivat keskeisistä toimenpidetyypeistä ja useat täydensivät raportointiaan, joka kattaa nyt niiden kaikki vesipiirit. Useimmat jäsenvaltiot ovat edistyneet jonkin verran hyvän tilan saavuttamiseen liittyvien puutteiden tunnistamisessa kunkin merkittävän paineen osalta ja hyvän tilan saavuttamiseksi tarvittavien toimenpiteiden täytäntöönpanoasteen määrittämisessä. Niiden jäsenvaltioiden (18) osalta, jotka ilmoittivat perusteellisemman analyysin ja vertailun mahdollistavia tietoja, voidaan todeta, että 70–100 prosenttia tavoitteista on saavutettu vesipiirien osalta kolmessa jäsenvaltiossa, kun taas neljässä jäsenvaltiossa 30–80 prosenttia indikaattoreista osoittaa edistystä puutteiden korjaamisessa. Lisäksi yhdessä jäsenvaltiossa tavoitteet on saavutettu 16 vesipiirissä 25:stä. Tämä on rohkaiseva parannus, jonka ansiosta toimenpiteet voidaan määrittää ja priorisoida paremmin.

Vedenottoa koskevissa perustoimenpiteissä on edistytty merkittävästi. Vedenottoa koskevasta jäsenvaltioiden raportoinnista käy ilmi, että lähes kaikilla jäsenvaltioilla on lupajärjestelmä tai rekisteri pohjaveden- ja pintavedenoton valvontaan (ks. kaavio 1). Useimmilla jäsenvaltioilla on vastaavasti käyttöoikeus-, valtuutus- ja/tai lupajärjestelmä veden patoamisen valvontaan ja/tai patoamisia koskeva rekisteri. Noin puolet ilmoitti kuitenkin, että pienet vedenotot on vapautettu valvonnasta.

Tarkistetun juomavesidirektiivin (4 artiklan 3 kohta) myötä jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä puuttuakseen nykyisiin vuotojen suuriin osuuksiin. Rakennusten perusparannusaalto -aloite ja eurooppalainen Bauhaus -aloite liittyvät vesitehokkuuteen rakennusalalla. Lisäksi vuoteen 2030 ulottuvassa biodiversiteettistrategiassa kehotetaan jäsenvaltioiden viranomaisia tarkistamaan vedenotto- ja patoamislupia ekologisten virtausten toteuttamiseksi. Tavoitteena on saavuttaa kaikkien pintavesien hyvä tila tai potentiaali ja kaikkien pohjavesien hyvä tila viimeistään vuonna 2027.

Vihreän kehityksen ohjelmaan sisältyvä vesitehokkuus on nyt kiinteä osa EU:n poliittista ohjelmaa. Kiertotalouden toimintasuunnitelmassa korostettiin veden uudelleenkäytön vähimmäisvaatimuksia koskevan asetuksen tulevaa roolia, sillä se helpottaa vaihtoehtoista vedensaantia kastelua varten osana yhdennettyä vesienhoitoa. Toimintasuunnitelmassa ilmoitettiin myös, että komissio aikoo parantaa vesitehokkuutta teollisissa prosesseissa (esimerkiksi tarkistamalla teollisuuden päästöjä koskevaa direktiiviä). Vuonna 2021 annetussa EU:n strategiassa ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi kehotetaan turvaamaan makean veden saatavuus ja tehostamaan vedenkäyttöä kaikilla aloilla. Lisäksi siinä ilmoitettiin, että komissio auttaa vähentämään vedenkäyttöä nostamalla tuotteiden vedensäästövaatimuksia. Siirtymistä vedensäästöteknologioihin ja -käytäntöihin on tuettava asianmukaisilla taloudellisilla välineillä.

Komissio ehdottaa vuonna 2022 pinta- ja pohjavesissä olevien aineiden luettelon tarkistamista. Tällöin saatetaan lisätä uusia torjunta-aineita, lääkkeitä ja teollisuuskemikaaleja niiden aineiden luetteloon, joiden päästöjä veteen on vähennettävä tai joiden päästöistä veteen on vaiheittain luovuttava.

Tämän jälkeen vuonna 2018 raportoidut toimenpideohjelmia koskevat tiedot osoittavat, että seitsemän jäsenvaltiota on asettanut ekologista virtausta koskevia tavoitteita kaikille tai joillekin vesimuodostumille. Tämä vastaa vuonna 2016 raportoitua, mikä viittaa siihen, että asiassa ei ole tapahtunut ilmeistä edistystä. Muissa jäsenvaltioissa työ on käynnissä, mutta raportoitujen indikaattoreiden avulla ei voida arvioida yksityiskohtaista edistymistä.

Lähes kaikilla jäsenvaltioilla on lupajärjestelmät vesimuodostumien fyysisten muutosten valvontaan. Näistä lähes kaikki kattavat ranta-alueet. Useimmilla jäsenvaltioilla on fyysisten muutosten rekisteri.

Hydrologis-morfologinen muutos on edelleen suurin yksittäinen vesimuodostumiin kohdistuva paine. Vihreän kehityksen ohjelman ja erityisesti vuoteen 2030 ulottuvan biodiversiteettistrategian sekä älykkään ja kestävän liikkuvuuden strategian avulla on luotu uusia mahdollisuuksia puuttua hydrologis-morfologisiin paineisiin, kuten patoihin, sulkuihin ja pohjaveden muuttuneisiin tasoihin. Biodiversiteettistrategian kunnianhimoisena tavoitteena on 25 000 kilometriä vapaasti virtaavia jokia Euroopassa, ja siinä korostetaan, että on tärkeää yhdistää joet uudelleen sivu- ja pitkittäissuunnassa ekosysteemien ennallistamiseksi.

Komissio arvioi toista jaksoa koskevat jäsenvaltioiden tulvariskien alustavat arvioinnit. Edellisen jakson jälkeen puolet jäsenvaltioista on parantanut tiedonkeruuta ja/tai menetelmiä tulvariskien alustavien arviointien tekemiseksi. Kahdessatoista jäsenvaltiossa tulevien merkittävien tulvien tunnistamiskriteerit on päivitetty nykyisten menetelmien perusteella. Vaikka keskustelu kaupunkialueiden tulvista ja merenpinnan noususta on voimistunut, joet ovat edelleen yleisimmin kirjattuja (kaksi kolmasosaa kokonaismäärästä) merkittävien tulvien lähteitä EU:ssa. Valtaosassa jäsenvaltioita on jonkin verran tai vahvaa näyttöä siitä, että ne kiinnittävät huomiota tulevien tulvien seurauksiin ihmisten terveydelle, ympäristölle, kulttuuriperinnölle ja taloudelliselle toiminnalle. Ympäristön ja kulttuuriperinnön huomiointi näyttää lisääntyneen ensimmäisen jakson jälkeen, sillä sellaisten alueiden prosenttiosuus, joilla on olemassa mahdollinen merkittävä tulvariski ja joilla ympäristön ja kulttuuriperinnön ei katsottu olevan merkityksellistä, on laskenut noin 10 prosenttiyksikköä. Tulvien vaikutusten kirjaamiseen liittyvä tilanne on selkeämpi kuin ensimmäisellä jaksolla, sillä lähes kaksi kolmasosaa jäsenvaltioista esitti vahvaa näyttöä aiempien tulvien selkeästä arviointimenetelmästä. Tietoja tulvavahinkojen kustannuksista ei kuitenkaan ole saatavilla 60 prosentista EU:n vesistöalueista. Tässä on siis parantamisen varaa, koska tällaisten tietojen keruulla tuetaan kustannusten ja hyötyjen laskemista ja toimenpiteiden priorisointia. Pitkän aikavälin kehitys (sosioekonominen, infrastruktuurin ja maankäytön kehitys) on otettu huomioon useimmissa jäsenvaltioissa, mutta tarkkuus vaihtelee. On myös näyttöä siitä, että kaikki jäsenvaltiot ovat ottaneet ilmastonmuutoksen huomioon alustavissa arvioinneissaan. Tämä on parannus ensimmäiseen jaksoon, jolloin kuusi jäsenvaltiota ei ollut ottanut ilmastonmuutosta huomioon ja tilanne oli epäselvä viiden jäsenvaltion osalta.

5.Kustannukset ja rahoitus

Osiossa 3 olevasta taulukosta 2 käy ilmi, että jäsenvaltioiden raportoimat kaksi tärkeintä estettä oikea-aikaiselle täytäntöönpanolle ovat rahoituksen puute ja viivästykset hankkeiden täytäntöönpanossa.

Vaikka jäsenvaltioiden raportointi toimintaohjelmien kustannuksista ja rahoituksesta vaikuttaa kaiken kaikkiaan hajanaiselta, konsultin selvityksessä arvioidaan, että toisiin vesienhoitosuunnitelmiin sisältyvät toimenpiteet edellyttävät vähintään 142 miljardin euron investointeja. Tämä on aliarvio kokonaiskustannuksista, koska tiedoissa on merkittäviä puutteita eikä summaan sisälly käyttökustannuksia ja infrastruktuurin ylläpitokustannuksia. Samassa lähteessä arvioidaan, että tulvariskien hallintasuunnitelmiin tarvitaan yhteensä 14 miljardia euroa, joka on myös todennäköisesti todellisuutta pienempi summa. Jäsenvaltiot käyttävät erilaisia rahoituslähteitä, erityisesti vesi- ja sanitaatiomaksuja, EU:n varoja ja kansallisia julkisia varoja sekä vähemmässä määrin vedenotto- ja saastemaksuja. Kaiken kaikkiaan ne hyödyntävät vähemmän yksityisiä investointeja (rahoitusosuuksia) ja innovatiivisempia rahoitusmuotoja, kuten ekosysteemipalvelujen maksujärjestelmiä.

Vesialan rahoituskapasiteetin osalta edellä mainitussa selvityksessä todettiin, että noin puolessa jäsenvaltioista taloudellisten kustannusten kattamisaste on yli 90 prosenttia. OECD on raportoinut, että koko EU:ssa käyttäjät maksavat noin 70 prosenttia vesipalvelujen tarjoamisesta aiheutuvista taloudellisista kustannuksista (vesimaksujen kautta), kun taas julkinen sektori rahoittaa loput 30 prosenttia. Kahdesta raportista käy ilmi suuria eroja sekä jäsenvaltioiden välillä että kotitalous-, maatalous- ja teollisuussektorien välillä.

Lisäksi ympäristö- ja resurssikustannusten kattaminen vaikuttaa heikommalta. Euroopan tilintarkastustuomioistuimen tuoreessa kertomuksessa tuodaan esiin pilaantumisesta aiheutuviin kustannuksiin liittyviä haasteita. Siinä todetaan erityisesti, että hajakuormituslähteistä peräisin olevasta pilaantumisesta johtuvaa vesipalvelujen kustannusten nousua on vaikea saada katettua. Saastuttaja maksaa -periaatteen laajempi ja parempi soveltaminen kannustaisi saastuttajia vähentämään ja välttämään pilaantumista myös omien ympäristöinvestointiensa avulla. Kun otetaan huomioon, että on paljon sellaisia vesimuodostumia, joiden määrällinen tila ei ole hyvä, mahdollisuutta ottaa veden todellinen niukkuus huomioon veden hinnassa ei ole täysin ymmärretty. Lisäksi tarvitaan kestäviä investointeja vedenkäytön tehokkuuteen. Nämä kannustimiin ja tehokkuuteen liittyvät toimet auttavat määrittämään pääomainvestointien määrän, joka tarvitaan yhä niukempien vesivarojen tehokkaaseen ja kestävään hallintaan.

6.Päätelmät

Useimmat jäsenvaltiot ovat edistyneet jonkin verran hyvän tilan saavuttamiseen liittyvien puutteiden tunnistamisessa kunkin merkittävän paineen osalta ja vesimuodostumien hyvän tilan saavuttamiseksi tarvittavien toimenpiteiden täytäntöönpanoasteen määrittämisessä. Tämä on rohkaiseva parannus, jonka ansiosta toimenpiteet voidaan määrittää ja priorisoida paremmin. Toimenpiteiden täytäntöönpanossa voitiin havaita merkittävää edistymistä erityisesti pilaantumisen torjunnan sekä vedenoton ja vesitehokkuuden suhteen. On myönteistä, että jäsenvaltiot toteuttavat toimia kuilun kaventamiseksi. On kuitenkin selvää, että vesipolitiikan puitedirektiivin tavoitteiden täysimääräiseen noudattamiseen on vielä pitkä matka. Tässä yhteydessä on raportoitu useista seikoista, jotka estävät jäsenvaltioita toteuttamasta toimenpiteitään nopeasti, ennen kaikkea riittävän rahoituksen puutteesta.

Ilmastonmuutoksen nykyisten ja tulevien vaikutusten myötä veden määrän hallinnasta tulee yhä kiireellisempi haaste kaikkialla Euroopassa, mikä vaikuttaa vesilainsäädännön tavoitteiden saavuttamiseen. Tulvadirektiivin myötä EU:lla on tarkoituksenmukainen oikeudellinen kehys. Tulvariskin vähentäminen siellä, missä sillä on eniten merkitystä, riippuu kuitenkin perusteellisesta ja johdonmukaisesta täytäntöönpanosta, joka edellyttää jatkuvaa huomiota pitkällä aikavälillä ja rajat ylittävää yhteistyötä. Kesän 2021 dramaattiset tapahtumat Euroopassa osoittavat, että tulvariskin tehokas vähentäminen edellyttää vielä runsaasti toimia.

Veden niukkuus on yhtä kiireellinen asia. Ilmastonmuutos pahentaa kestämättömiä vedenkäyttötapoja kaikkialla Euroopassa. Se lisää haihtumisastetta ja pitkiä äärimmäisen kuivuuden kausia, mikä lisää veden niukkuutta entisestään yhä suuremmassa osassa Eurooppaa. Veteen liittyviä valmiuksia koskevan monitahoisen ohjelman on oltava osa ratkaisua maailmanlaajuisiin haasteisiin, jotka liittyvät ilmastoon, terveyteen, luonnon monimuotoisuuteen ja pilaantumiseen.

Euroopan vihreän kehityksen ohjelman myötä on alkanut muotoutua veteen liittyviä valmiuksia koskeva ohjelma, jossa kiinnitetään huomiota vesitehokkuuteen erilaisissa lainsäädännön tarkistuksissa ja horisontaalisissa strategioissa, kuten kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa ja EU:n ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevassa strategiassa. Tässä asiassa on edistytty myös alakohtaisella tasolla, esimerkiksi maatalouden, energian ja liikenteen aloilla. Edistystä on erittäin tärkeää lujittaa edelleen.

Veden hinnoittelu on tehokas keino parantaa vesitehokkuutta, mikä edistää tehokkaampaa ja kestävämpää veden kysynnän hallintaa. Tässä tarvitaan huolellista suunnittelua, jotta voidaan ottaa huomioon paikalliset olosuhteet ja sosiaaliset huolenaiheet (kuten heikossa asemassa olevien kotitalouksien mahdollisuudet saada kohtuuhintaista ja laadukasta juomavettä tarkistetun juomavesidirektiivin mukaisesti). Veden hinnoittelu toimii myös parhaiten, kun se on linjassa pilaantumisen vähentämistä koskevien poliittisten toimenpiteiden kanssa ja tukee innovointia ja vesitehokkuuteen tehtäviä investointeja.

Investoinnit veteen ovat kaikkia osapuolia hyödyttäviä ratkaisuja, jotka tukevat vesistöjä ja luonnon monimuotoisuutta ja luontoa ylipäätään ja edistävät samalla elpymistä ja työpaikkojen luomista. InvestEU-ohjelman ja monivuotisen rahoituskehyksen kautta jäsenvaltioiden käyttöön asetetut resurssit olisi sen vuoksi hyödynnettävä täysimääräisesti. Kestäviä investointeja koskevan luokitusjärjestelmäasetuksen tukemana resursseilla voidaan käynnistää järjestelmän muutos ja auttaa kansallisia ja yksityisiä tahoja ryhtymään toimiin. Horisontti Eurooppa -puiteohjelma tarjoaa lisämahdollisuuksia investoida EU:n vesitutkimukseen ja -innovointiin ja yhdistää täytäntöönpano paremmin yhteiskunnan ja kansalaisten tarpeisiin.

Eurooppa on tullut käännekohtaan vesienhoidossa, ja seuraavat ratkaisevat vesienhoitosuunnitelmat ja tulvariskien hallintasuunnitelmat on määrä laatia keväällä 2022. Enää ei ole paljoa aikaa jäljellä vuoteen 2027, jolloin useimmat mahdollisuudet poiketa vesipolitiikan puitedirektiivin velvoitteista poistuvat ja vesimuodostumien on oltava hyvässä tilassa.

Koska suurin osa EU:n vesimuodostumista ei edelleenkään ole hyvässä tilassa, jäsenvaltioiden on kiireesti nopeutettava toimiaan. Euroopan vihreän kehityksen ohjelma tarjoaa tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä ainutlaatuisen tilaisuuden, johon sekä jäsenvaltioiden että sidosryhmien olisi tartuttava vesien kestävän tulevaisuuden turvaamiseksi.