Komission tiedonanto - Eurooppa ja perustutkimus /* KOM/2004/0009 lopull. */





KOMISSION TIEDONANTO EUROOPPA JA PERUSTUTKIMUS SISÄLLYSLUETTELO 1. JOHDANTO 2. PERUSTUTKIMUS JA SEN MERKITYS 2.1. Perustutkimuksen luonne 2.2. Monitasoinen vaikutus 3. TILANNE EUROOPASSA JA MUUALLA MAAILMASSA 3.1. Yhdysvallat 3.2. Japani 3.3. Eurooppa 3.4. Vahvuudet ja heikkoudet 4. PERUSTUTKIMUS EUROOPAN TASOLLA 5. NÄKÖALAT 5.1. Uusi tukimekanismi Euroopan tasolla 5.2. Muut toimet 6. TULEVAT TOIMET 1. JOHDANTO Euroopassa käydään parhaillaan laajaa keskustelua perustutkimuksesta, siihen liittyvistä avainkysymyksistä ja siitä, miten eri kysymyksiä voitaisiin parhaiten käsitellä Euroopan tasolla. Keskustelun taustana ovat kehittymässä oleva tietoyhteiskunta ja tietotalous sekä kehitteillä oleva eurooppalainen tutkimusalue, jonka puitteissa perustutkimukseen ei ole toistaiseksi kiinnitetty nimenomaista huomiota. Lisäksi keskustelu kytkeytyy tavoitteeseen, jonka mukaan EU:n kokonaispanostus tutkimukseen olisi nostettava vuoteen 2010 mennessä kolmeen prosenttiin EU:n bruttokansantuotteesta. Kun tutkimuspolitiikkaa luotiin ja kehitettiin Euroopassa ja Yhdysvalloissa toista maailmansotaa välittömästi seuranneina vuosina, pääpaino oli perustutkimuksessa. Tämä käy ilmi presidentti Rooseveltin tutkimuspoliittisen neuvonantajan Vannevar Bushin vuonna 1945 laatimasta tunnetusta raportista "Science: the Endless Frontier". Vannevar Bush totesi, että "tieteellinen edistys on suuressa määrin tulosta vapaiden henkien vapaasta työstä vapaasti valittujen aiheiden parissa, jolloin tutkimustyön määräävänä tekijänä on uteliaisuus tuntematonta kohtaan". Koska tutkimuksella on suuri merkitys yritysten kilpailukyvyn ja yhteiskunnan tarpeiden kannalta, tutkimuspolitiikan pääpaino (ja sen mukana julkinen rahoitus) siirtyi seuraavina vuosikymmeninä vähitellen kohti soveltavaa tutkimusta ja teknologista ja teollista kehittämistä. Nykyään tietämyksen lisäämisen yleinen arvo ja perustutkimuksen merkitys talouden ja yhteiskunnan kehitykselle tunnustetaan jälleen yhä useammin. Perustutkimuksesta käytävää keskustelua on tähän mennessä viety eteenpäin lähinnä tiedeyhteisössä. Siinä on pohdittu tarvetta perustaa erityinen perustutkimusrahasto ja erityinen Euroopan tutkimusneuvosto. Viimeksi kuluneina kuukausina useat henkilöt, organisaatiot ja elimet ovat ottaneet kantaa keskustelun aiheena oleviin kysymyksiin. Näistä tahoista mainittakoon seuraavat: 45 Nobel-palkitun eurooppalaisen tutkijan muodostama ryhmä, Euroopan tiedesäätiö ESF ja kansallisten tiedesäätiöiden johtajien Eurohorcs-järjestö [1], Eurosciences-järjestö ja Academia Europeae, Euroopan komission tutkimusneuvonantajien EURAB-ryhmä sekä tilapäinen ERCEG-ryhmä, joka asetettiin EU:n puheenjohtajamaan Tanskan Kööpenhaminassa 7. ja 8. lokakuuta 2002 järjestämän n Euroopan tutkimusneuvostonperustamista käsittelevän konferenssin tuloksena [2]. [1] EuroHORCSs: European Heads of Research Councils; EURAB: European Research Advisory Board; ERCEG: The European Research Council Expert Group, puheenjohtajana professori Federico Mayor. [2] Tanskan tutkimusministeri toimitti 15. joulukuuta 2003 EU-kollegoilleen ryhmän loppuraportin, jossa suositellaan eurooppalaisen perustutkimusrahaston perustamista. Rahaston varat tulisivat EU:n tutkimusalan puiteohjelmasta uusina varoina, ja sen toiminta hoidettaisiin Euroopan tutkimusneuvoston kautta. Keskustelu on nykyisellään kypsä tuotavaksi poliittiselle tasolle. Euroopan parlamentti on jo vii tannut tähän suuntaan komission tiedonannosta "Tutkimusinvestoinnit: toimintasuunnitelma Euroopalle" [3] antamassaan päätöslauselmassa [4]. Päätöslauselmassa vedotaan, että eurooppalaisessa tutkimuspolitiikassa on tuettava perustutkimusta päättäväisemmin ja perustettava Euroopan tutkimusneuvosto. [3] KOM(2003) 226 lopullinen, 4.6.2003. [4] Euroopan parlamentin päätöslauselma P5-TA-PROV (2003) 0495, annettu 18.11.2003. Tällä tiedonannolla komissio haluaa sekä osallistua keskusteluun että helpottaa keskustelun tuomista poliittiselle tasolle. Tiedonanto on myös vastaus 22. syyskuuta 2003 kokoontuneen kilpailuneuvoston pyyntöön, jossa komissiota kehotettiin esittämään kantansa asiaan. Tiedonannolla on näin ollen seuraavat kolme tavoitetta: - Analysoida pääpiirteissään perustutkimuksen tilannetta Euroopassa ja Euroopan tasolla tarkastelemalla siihen liittyviä avainkysymyksiä ja Euroopan vahvuuksia ja heikkouksia tällä alalla. - Tarjota aineksia pohdintaan ja keskusteluun selventämällä ja täsmentämällä keskustelussa esiin tulleita seikkoja ja tuomalla niihin lisätietoja. - Esittää ehdotuksia siitä, millä tavoin voitaisiin tehostaa Euroopan valmiuksia perustutkimuksen alalla ja huolehtia siitä, että perustutkimuksella on sille kuuluva asema eurooppalaisella tutkimusalueella. 2. PERUSTUTKIMUS JA SEN MERKITYS 2.1. Perustutkimuksen luonne Perustutkimusta on yritetty määritellä useaan otteeseen. Määritelmillä on ollut eri lähtökohtia, joita on usein käytetty yhdistellen. Määritelmissä on viitattu perustutkimuksen tavoitteeseen (tutkimus, jota harjoitetaan pelkästään tietämyksen lisäämiseksi), sen irrallisuuteen sovelluksista (ilmiöiden perusaspekteja koskeva tutkimus) ja sen aikamittakaavaan (perustutkimus on pitkän tähtäimen tutkimusta). "Teknotieteeksi" kutsutussa tutkimusjärjestelmässä on katsottu, että tutkimusta harjoitetaan aina mahdollisia sovelluksia silmällä pitäen ja että kaikki tutkimustoimet toteutetaan "sovelluskontekstissa" [5]. Tämä merkitsee sitä, että harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta ei ole olemassa tutkimustoimia, joiden yksinomaisena tavoitteena olisi pelkkä tietämyksen edistäminen. [5] Tätä ovat tutkineet muun muassa tieteen sosiologit Michael Gibbons, Helga Nowotny, Michel Callon, John Ziman ja muut (ks. esim. yhteisjulkaisu "The New Production of Knowledge"). Tutkimuksen ja sen rahoituksen sekä tutkimuspolitiikan konteksti on muuttunut. Tämä muutos ei kuitenkaan tee merkityksettömäksi eroa, jolla on joka tapauksessa edelleen teoreettinen merkitys ja suuressa määrin myös käytännön merkitys. Vaikka perustutkimukselle ei ole olemassa tiukkaa ja yleisesti hyväksyttyä määritelmää, käytännössä voidaan kuitenkin yksilöidä ja erottaa tutkimustoimet, jotka eivät liity mihinkään tiettyyn sovellukseen ja joiden tavoitteena on ensisijaisesti (vaikkei yksinomaisesti) edistää tietämystä. 2.2. Monitasoinen vaikutus Tarkasteltaessa merkittävien keksintöjen historiaa ja jokapäiväisen ympäristömme realiteetteja voidaan huomata, että lähes kaikki taloudelliseen tai kaupalliseen menestykseen ja/tai konkreettisiin elämänlaadun parannuksiin johtaneet tekniikat, tuotteet ja toteutukset ovat perustuneet perustutkimukseen edellä kuvatussa merkityksessä. Röntgensäteilyn ja ydinmagneettisen resonanssin keksiminen on johtanut useisiin sovelluksiin lääketieteellisessä diagnoosissa ja materiaalitutkimuksessa. Stimuloidun koherentin säteilyn (laserin) periaatteeseen liittynyt 1960-luvulla toteutettu työ avasi useita mahdollisuuksia kehittää teollisia ja lääketieteellisiä sovelluksia. Puolijohdefysiikan tietämys mahdollisti transistorien - eli elektroniikan perustana olevien mikropiirien, myöhemmin mikroprosessorien - kehittämisen. Tietotekniikan ohjemistosovellukset, joilla hallitaan helppokäyttöisiä liittymiä ja laskentajärjestelmiä, perustuvat hyvin teoreettisessa yhteydessä kehitettyihin matemaattisiin algoritmeihin. Biotieteiden alalla esimerkkinä voidaan mainita restriktioentsyymien löytäminen, joka antoi biotekniikan käyttöön yleisen työkalun "DNA-katkojien" muodossa. Vaikka empiiriset ja kliiniset menetelmät ovat biotieteiden perusluonteesta johtuen edelleen keskeisessä asemassa tällä alalla, on myös tunnettua, missä määrin lääketieteellisen ja farmaseuttisen tutkimuksen sekä terveydenhoidon viimeaikaiset edistysaskeleet johtuvat molekyylibiologian ja immunologian aloilla tehdyistä läpimurroista. Lisäksi tämän alan tulevan kehityksen kannalta ovat keskeisessä asemassa genomiikka ja neurotieteet, joiden työ on usein luonteeltaan perustutkimusta. Ympäristön hallinta ja kestävä kehitys pohjautuvat paljolti klimatologian, meritieteen, ilmakehän fysiikan jne. perustutkimukseen. Joissain tapauksissa perustutkimuksen tulokset voidaan muuntaa nopeasti konkreettisiksi toteutuksiksi ja kaupallisiksi tuotteiksi. Keksinnön ja sen sovellusten välinen keskimääräinen aika on yleisesti lyhentynyt. Voi kuitenkin käydä myös niin, että pitkän aikaa hyödyntämättömänä olleille tuloksille löytyy käyttötarkoitus vasta kauan tutkimustyön jälkeen: esimerkiksi matematiikan fraktaaliteoriaa alettiin hyödyntää kuvantamisjärjestelmissä vasta vuosia teorian kehittämisen jälkeen. Usein sovellukset, joihin työ johtaa, ovat ennakoimattomia ja kehitetään aloilla, jotka sijoittuvat kauas niiden pohjana olleen perustutkimuksen alasta. Vaikka sovellusten aikaansaama taloudellinen vaikutus on perustutkimuksen näkyvin ja kouraantuntuvin hyöty, on myös muita välittömiä ja välillisiä hyötyjä, jotka yhteiskunta voi perustutkimuksesta saada. Näihin kuuluu perustutkimuksen keskeinen merkitys tutkijankoulutuksessa. Tutkijalle ei ole muuta tapaa omaksua alansa tietämys ja tekniikat kuin harjoittaa alan perustutkimusta. Viimeisintä tietämystä edustavan tutkimustyön harjoittaminen yliopistojen laboratorioissa antaa tutkijalle ne valmiudet, joita hän hyödyntää koko uransa ajan tällä alalla tai soveltavassa tutkimuksessa. Tässä mielessä perustutkimus pysyy keskeisenä osana yliopistojen toimintaa ja tehtävää. Perustutkimus on koulutuksen ohella yksi yliopistojen olemassaolon syy [6]. [6] Ks. komission tiedonanto "Yliopistojen rooli tietojen ja taitojen Euroopassa" (KOM(2003) 58, 5.2.203). Yleisemmin voidaan todeta, että yliopistojen erityispiirteenä ja -vahvuutena muihin koulutuslaitoksiin verrattuna on niiden tarjoama mahdollisuus tieteelliseen koulutukseen tutkimustyön kautta. Perustutkimuksen merkitys korostuu myös tästä näkökulmasta tarkasteltuna [7]. [7] Komissio järjestää Liègessä 25.-28. huhtikuuta 2004 konferenssin, jossa tarkastellaan yliopistoissa harjoitettavaa tutkimusta erityisesti osana koulutusta sekä sen merkitystä tietojen ja taitojen Euroopassa. Perustutkimuksen tukemista on perinteisesti pidetty julkishallinnolle kuuluvana tehtävänä. Tätä tukea tarvitaan nyt enemmän kuin koskaan seuraavista syistä: - Perustutkimuksella on välillinen mutta kiistaton vaikutus taloudelliseen kilpailukykyyn, kasvuun ja yleisemmin hyvinvointiin. - Perustutkimuksen kustannukset ovat nousussa johtuen sen edellyttämistä välineistä, laitteista ja infrastruktuureista (esimerkiksi nanoteknologian kaltaisilla aloilla) ja sen aiheena olevien ongelmien monimutkaisuudesta, joka edellyttää yhä useammin tieteidenvälistä lähestymistapaa. Yksityisellä sektorilla on vain vähän halua vastata näistä kustannuksista, koska odotettavissa oleva taloudellinen vastine on luonteeltaan hyvin välillistä. - Tietämyksen "julkinen arvo" merkitsee, että tulosaineiston on periaatteessa oltava vapaasti saatavilla. Tämä voidaan taata helpommin, jos perustutkimusta tuetaan julkisesti [8]. [8] Teollis- ja tekijänoikeuksien yhteydet perustutkimukseen ovat monimutkainen kysymys. Patenttioikeuden mukaan tieteelliset löydökset ja teoriat eivät ole patentoitavissa. Vain keksinnöt voidaan patentoida. Harmaa vyöhyke on kuitenkin olemassa, ja ongelma on tullut esiin esimerkiksi DNA-sekvensointiin liittyvien genomianalyysien yhteydessä. Löydöksen varhainen julkaiseminen voi lisäksi tehdä tyhjäksi mahdollisuudet suojata ja hyödyntää tulokset patentoitavana tuotteena tai menetelmänä. Yhdysvalloissa sovellettava "armonaika" ("grace period"), joka antaa tutkijalle mahdollisuuden löydösten julkaisemiseen yhden vuoden ajan ennen patenttihakemuksen jättämistä, lieventää painetta tulosten julkaisemis- ja suojaamistarpeen välillä. Tällaista "armonaikaa" ei sovelleta Euroopassa, missä patenttioikeus perustuu toiseen periaatteeseen (patentinhakijan etusijalle asettavaan "first to file" -periaatteeseen eikä keksinnön tekijää suosivaan "first to invent" -periaatteeseen). Tulosaineiston vapaan saatavuuden ja sen suojaamiseen liittyvien osin ristiriitaisten vaatimusten yhteensovittamiseksi tarvitaan toimia eri tasoilla: yliopistojen olisi kehitettävä järkevä tulosaineiston hallintapolitiikka ja olisi saatava aikaan selkeä ja tasapuolinen kansainvälinen toimintakehys. Jäljempänä mainituista syistä tällaisesta julkisesta tuesta pitäisi huolehtia erityisesti EU:n tasolla. 3. TILANNE EUROOPASSA JA MUUALLA MAAILMASSA 3.1. Yhdysvallat Yhdysvalloissa perustutkimusta harjoitetaan ensisijaisesti yliopistoissa, jotka muodostavat maan tutkimusjärjestelmän ytimen. Tarkemmin on kyse niistä 150 tutkimusyliopistosta, joihin maan tutkimustoiminnan kansainvälinen maine perustuu, joihin lahjakkuus ja voimavarat keskittyvät ja joihin ohjataan suurin osa julkisesta ja yksityisestä rahoituksesta. Suuri osa perustutkimuksen rahoituksesta tulee tutkimusta tukevilta liittovaltion elimiltä. Näistä tärkein on Yhdysvaltain kansallinen tiedesäätiö NSF (National Science Foundation), joka perustettiin Vannevar Bushin laajalti tunnetun raportin jatkotoimenpiteenä. NSF tukee tutkimusta useilla eri aloilla. Perustutkimusta rahoittavat myös kansalliset terveysinstituutit (National Institutes of Health). Ne myöntävät rahoitusta lääketieteen tutkimukselle, joka on osittain paljolti perustutkimusta. Lisäksi puolustusministeriön tutkimusvirasto DARPA tukee tutkimusta monilla eri aloilla, jotka välittömästi tai (joskus hyvinkin) välillisesti liittyvät sotilaallisiin tarpeisiin (puolustustarkoituksiin toteutettava, kaksikäyttötuotteisiin liittyvä sekä potentiaalisia turvallisuusintressejä palveleva tutkimus) [9]. [9] Hiukkasfysiikan alan tutkimusta ei rahoita erillinen elin vaan suoraan maan energiaministeriö. Julkinen tuki myönnetään enimmäkseen yksittäisinä avustuksina ("individual grants") yksittäisille hankkeille. Avustus myönnetään nimellisesti yhdelle tutkijalle, mutta käytännössä siitä maksetaan tutkijan ("principal investigator") lisäksi hankkeessa työskentelevät tohtorintutkinnon suorittaneet nuoret tutkijat ("Post-Docs"), tekninen apuhenkilöstö ja hankkeen edellyttämä materiaali ja välineistö. Hankkeet arvioidaan vertaisarvioinneissa ("peer review"). Usein on tuotu esiin, että eräs amerikkaisen tutkimusjärjestelmän vahvuuksista on se huippuosaamista stimuloiva vaikutus, joka syntyy, kun yliopistojen tutkimusryhmät kilpailevat keskenään liittovaltion rahoituksesta koko maan laajuudessa. Yhdysvalloissa perustutkimus hyötyy lisäksi huomattavasta yksityisestä rahoituksesta. Erityisesti yksityisillä hyväntekeväisyysjärjestöillä on tässä merkittävä asema. Niiden pääoma muodostuu yrityksiltä ja paljolti myös yksityisiltä tulevista varoista. Jotkin yritykset harjoittavat lisäksi laajaa perustutkimuksen tyyppistä tutkimusta omissa tutkimuskeskuksissaan. Tunnettuja esimerkkejä ovat lähimenneisyydestä Bell-laboratorioiden tutkimus ja nykyajalta IBM:n ja Microsoftin tutkimus. Näiden vahvuuksien lisäksi Yhdysvaltain järjestelmällä on myös heikkoutensa, kuten kaiken aikaa rahoitusta hakevien tutkijoiden tilanteen epävarmuus. Sillä on myös rajoituksensa. Yhdysvaltain liittovaltion elimet ovat itse asiassa jo jonkin aikaa pyrkineet ottamaan käyttöön yhteistyöperiaatteeseen perustuvia rahoitustukijärjestelyjä samaan malliin kuin EU:n ohjelmissa. Kaiken kaikkiaan on kuitenkin selvää, että Yhdysvaltain järjestelmä tarjoaa suosiolliset olosuhteet sekä perustutkimuksen kehittämiselle että sen tulosten hyödyntämiselle yrityksissä: yliopistojen tutkimukseen kiinnitetään suurta huomiota, ilmapiiri edistää yliopistojen ja yritysten välistä yhteistyötä ja yritykset ovat alttiimpia rahoittamaan perustutkimusta yliopistoissa, tutkimusryhmien välillä vallitsee kova kilpailu koko maan laajuudessa ja toiminnassa on perustutkimukseen keskittyviä elimiä, jotka ovat erikoistuneita mutta osittain myös kilpailevat terveesti keskenään. 3.2. Japani Japani oli aiemmin pitkän aikaa poissa perustutkimuksen piiristä ja rajoittui hankkimaan ja mukauttamaan muualla kehitettyjä tekniikoita. Viime vuosina maa on kuitenkin kohentanut profiiliaan lisäämällä huomattavasti toimiaan tällä alalla. Vaikka Japani ei ole vielä kyennyt hilaamaan itseään muiden tutkimusmahtien tasolle, toimet ovat alkaneet tuottaa hedelmää ja johtaa konkreettisiin tuloksiin, minkä osoittaa muun muassa japanilaisten Nobel-palkinnon saajien määrän ilmiömäinen kasvu: japanilaisille tutkijoille on jaettu neljä tieteen alan Nobel-palkintoa neljän viime vuoden aikana. Tätä ennen Japani saattoi ylpeillä vain kolmella tiede-Nobelilla palkintojen koko historian aikana. 3.3. Eurooppa Euroopassa suurin osa perustutkimuksesta toteutetaan yliopistoissa. Se rahoitetaan siellä osittain yliopistojen perusmäärärahoista ja osittain ulkoisista lähteistä, jotka ovat useimmiten julkisia varoja, tietyissä tapauksissa yksityisiä. Vaikka perustutkimus on yliopistojen perinteistä toimintasaraa, sitä ei harjoiteta pelkästään yliopistoissa. Suurilla kansallisilla tutkimusorganisaatioilla on monissa Euroopan maissa tätä nykyä merkittävä rooli, ja huomattava osa niiden toiminnasta sijoittuu nimenomaan perustutkimuksen alalle. Näitä organisaatioita ovat esimerkiksi CNRS Ranskassa, CSIC Espanjassa, CNR Italiassa ja Max-Planck-Gesellschaft Saksassa. Perustutkimus rahoitetaan niissä yleensä eri laboratorioille tai instituuteille myönnettävinä kiinteinä vuosittaisina määrärahoina tai monivuotisissa ohjelmissa, jotka ovat joskus luonteeltaan temaattisia. Joissain tapauksissa niiden hankkeet rahoitetaan kuitenkin ulkoisista - yksityisistä ja myös julkisista - lähteistä siten, että rahoituksesta kilpaillaan Euroopan tai kotimaan laajuudessa. Useissa Euroopan maissa on tutkimusrahoituselimiä, jotka rahoittavat erityisesti perustutkimusta yliopistoissa ja myös tutkimusorganisaatioissa. Näitä ovat esimerkiksi Research Councils Britanniassa, Deutsche Forschungsgemeinschaft Saksassa, Vetenskapsrådet Ruotsissa, NWO Alankomaissa ja FNRS Belgiassa. Ne toimivat paljolti myöntämällä määrärahoja yksittäisten tutkimusryhmien hankkeille samaan tapaan kuin Yhdysvalloissa. Yksityinen sektori ei osallistu Euroopassa kovin aktiivisesti perustutkimukseen. Euroopassa on vain vähän yrityksiä, joilla on vahvat tutkimusvalmiudet tällä alalla. Yritysten tutkimustoimet keskittyvät yleensä soveltavaan tutkimukseen ja kehittämiseen. Tutkimuksen rahoittaminen säätiöiden kautta on edelleen vähäistä. Toisin kuin Yhdysvalloissa, missä yksityinen sektori on jatkuvasti kannattanut ajatusta siitä, että perustutkimukseen tulisi osoittaa merkittävä julkinen rahoitus [10], Euroopassa yritykset ovat pitkään suosineet julkisen rahoituksen suuntaamista ensisijaisesti kohti soveltavaa tutkimusta, erityisesti itse yrityksissä. Tällä hetkellä perustutkimuksen merkitys taloudellisen kilpailukyvyn kannalta tunnustetaan kuitenkin yhä laajemmin Euroopassa, myös yritysmaailmaa edustavissa elimissä, kuten Euroopan teollisuusjohtajien pyöreässä pöydässä (ERT). [10] Ks. raportti "America's Basic Research: Prosperity Through Discovery", laatijana Committee for Economic Development, jossa kokoontuvat suurten yritysryhmittymien edustajat. 3.4. Vahvuudet ja heikkoudet Yhdysvaltojen ja Euroopan perustutkimuksen määrällistä tasoa ja keskinäistä eroa ei ole helppo määrittää. Koska perustutkimuksen määritelmät vaihtelevat riippuen järjestelmästä ja maasta, koska tilastojen laatimiseen käytettävä nomenklatuuri on vakiintumaton ja koska käytettävissä olevat tiedot ovat epätäydellisiä erityisesti Euroopan osalta, on vaikeaa esittää lukuja, joihin ei tarvitsisi suhtautua varauksella. Kaiken kaikkiaan perustutkimus on Yhdysvalloissa ja Euroopassa määrällisesti jokseenkin verrannollisella tasolla. Ero näkyy eniten tuloksissa ja suorituskyvyssä. Tutkimusjärjestelmien suorituskyvyn perinteisinä indikaattoreina on käytetty kansainvälisissä julkaisuissa julkaistujen artikkelien määrää ja näihin artikkeleihin tehtyjen viittausten määrää. Julkaisuissa Eurooppa johtaa, sillä sen osuus on 41,3 % koko maailmassa julkaistuista artikkeleista. Yhdysvaltojen osuus on 31,4 %. Viittauksien määrässä, jota pidetään tutkimuksen laadun parhaimpana indikaattorina, Eurooppa jää kuitenkin jälkeen Yhdysvalloista useimmilla tieteenaloilla: amerikkalaisten tutkijoiden artikkeleihin tehtyjä viittauksia on suunnilleen kolmannes enemmän. Alakohtainen analyysi osoittaa, että ero on yleensä suurempi sellaisilla perustutkimuksen aloilla, joilla uudella tietämyksellä on erityisen voimakas vaikutus kilpailukykyyn. Ero on suhteellisen pieni geotieteissä, matematiikassa ja agronomiassa, suurempi fysiikassa ja lääketieteessä ja huomattavan suuri kemiassa ja biotieteissä. Tietojenkäsittelytieteessä Israel ja Yhdysvallat ovat selvästi maailmantuotannon kärjessä. Tämä ero suorituskyvyssä näkyy fysiologian/lääketieteen, fysiikan ja kemian Nobel-palkintojen saajien määrässä: vuosina 1980-2003 eurooppalaiset tutkijat saivat 68 Nobel-palkintoa ja amerikkalaiset 154. Ero on kasvanut vuosien mittaan. Kuten on usein huomautettu, suuri osa amerikkalaisista Nobel-palkinnon saajista on tutkijoita, jotka syntyivät ja saivat koulutuksensa Euroopassa [11]. [11] Neljän vuoden välein jaettavan Fields-mitalin ("matematiikan Nobelin") saajat saman ajanjakson aikana: 9 eurooppalaista (joista yksi työskentelee Yhdysvalloissa), 5 amerikkalaista, 4 venäläistä (joista kaksi työskentelee Yhdysvalloissa ja yksi Euroopassa), 1 japanilainen ja 1 uusiseelantilainen (joka työskentee Yhdysvalloissa). Yhteensä siis yhdeksän Euroopassa ja yhdeksän Yhdysvalloissa työskentelevää tutkijaa. >VIITTAUS KAAVIOON> Ero näyttää liittyvän siihen, miten tutkimus ja varsinkin perustutkimus on organisoitu Atlantin kahden puolen. Tutkimuksen ja erityisesti perustutkimuksen alalla Euroopalla on kiistattomia vahvuuksia: eurooppalaisen koulutusjärjestelmän laadukkuus, monien yliopistojen tutkimusryhmien hyvin korkea taso, osaamiskeskusten olemassaolo käytännöllisesti katsoen kaikilla aloilla ja perustutkimuksen vahvat perinteet (usein EU:n liittyvissä maissa). Euroopalla on kuitenkin myös useita heikkouksia. Ensimmäisenä on mainittava riittävän kilpailun puuttuminen Euroopan tasolla, koska tutkimusryhmät ja tutkijat joutuvat kilpailemaan usein vain oman maansa sisällä. Todellinen koko maanosan laajuinen kilpailu, jossa eri maiden tutkijat, tutkimusryhmät ja instituutiot joutuisivat kosketuksiin parhaiden eurooppalaisten kollegojensa ideoiden ja dynamiikan kanssa, vaikuttaisi varmasti stimuloivasti perustutkimuksen luovuuteen ja huippuosaamiseen Euroopassa. Sillä sinänsä triviaalilla tosiseikalla, että Eurooppa jakaantuu eri maihin, on merkittäviä ja moninaisia seurauksia: - Yhteistyön ja toiminnan koordinoinnin puute johtuen kansallisten ohjelmien ja järjestelmien lokeroituneisuudesta. - Joissain tapauksissa hankkeiden kriittisen massan puuttuminen johtuen osaamiskeskusten vähäisestä määrästä ja pienestä koosta. Tuloksia silmällä pitäen Eurooppa tarjoaa kaiken kaikkiaan vähemmän houkuttelevan ympäristön tutkijoille. Euroopan ulkopuolisten maiden tutkijat ja myös eurooppalaiset tutkijat, joista monet ovat saaneet laadukkaan koulutuksen Euroopassa, päättävät usein luoda uransa Yhdysvalloissa. Näihin rakenteellisiin heikkouksiin on niiden luonteesta johtuen puututtava Euroopan tasolla. 4. PERUSTUTKIMUS EUROOPAN TASOLLA Suurin osa Euroopan perustutkimuksesta toteutetaan ja rahoitetaan kansallisesti [12]. Yhtenä syynä tähän on se, että perustutkimus toteutetaan suurelta osin yliopistoissa eli kansallisten koulutusjärjestelmien puitteissa. [12] Tietyssä määrin myös alueellisesti siltä osin kuin alueet, jotka tavallisesti keskittävät toimensa teknologian kehittämiseen ja innovointiin, rahoittavat yliopistoja ja niiden tutkimusta. Jäsenvaltioiden keskuudessa vallitsi pitkään se näkemys, että perustutkimus kuuluu määritelmänsä mukaan kansalliseen toimivaltaan ja että EU:n pitäisi tutkimuspoliittisten tavoitteidensa mukaisesti rajoittaa toimensa soveltavan tutkimuksen ja teknologian kehittämisen tukemiseen. Myös tässä kannat ovat muuttuneet viime vuosina, kun tietotalouden realiteetit on ymmärretty paremmin ja tajuttu, miten suuri merkitys tutkimuksen (myös perustutkimuksen) tuottamalla tietämyksellä on EU:n taloudellisten ja yhteiskunnallisten tavoitteiden kannalta. Euroopan tasolla toteutetaan yhtä kaikki varsin laajaa perustutkimusta hallistustenvälisten yhteistyöelinten ja myös EU:n toimintakehyksissä. Ensimmäiset eurooppalaiset tiedeyhteistyöaloitteet käynnistettiin nimenomaan perustutkimuksen alalla, kun 1950-luvulla perustettiin CERN (suurenergiafysiikka), 1960-luvulla ESO (astronomia) sekä EMBO ja EMBL (molekyylibiologia) [13]. Kaikilla näillä organisaatioilla on edelleen hyvin merkittävä asema eurooppalaisessa perustutkimuksessa. [13] CERN: Euroopan ydintutkimusjärjestö; ESO: Euroopan eteläinen observatorio; EMBO: Euroopan molekyylibiologian järjestö; EMBL: Euroopan molekyylibiologian laboratorio. 1970-luvulla perustetun Euroopan tiedesäätiön ESF:n (monialainen) verkostoissa ja hankkeissa toteutetut tutkimustoimet liittyvät nekin usein perusluonteisiin tutkimusaiheisiin. Sama pätee EU:n tutkimuspuiteohjelmaan. Se sisältää perustutkimusta, joka toteutetaan erityistoimina tai suurien ohjelmien tiettyinä osatoimina. Puiteohjelman perustutkimus Perustutkimusta tuetaan seuraavissa kuudennen puiteohjelman osissa: - Tutkijoiden koulutusta, liikkuvuutta ja urakehitystä tukevat "Marie Curie" -apurahat, joita voidaan hakea kaikilla tieteenaloilla, myös teoreettiseen tutkimukseen (teoreettinen fysiikka, kosmologia, matematiikka). - Tutkimusinfrastruktuurien ja niiden käytön tukitoimet (hiukkaskiihdyttimet, observatoriot). - NEST-toimet (budjetti 215 miljoonaa euroa), joilla tuetaan tutkimusta tietämyksen äärirajoilla ja jota voidaan hakea "visionäärisiin" hankkeisiin kaikilla tieteen ja teknologian aloilla. Pääpaino on tieteidenvälisessä tutkimuksessa. - Tietyiltä osin puiteohjelman ensisijaiset aihealueet, erityisesti nanotieteet ja materiaalifysiikka; tietty molekyylibiologian alaan ja genetiikan ja genomiikan perusmekanismeihin liittyvä tutkimus; ja FET-toimet, joista tuetaan informaatioteknologiaan liittyviä uusia tieteen ja tekniikan aloja. [14] [14] Tässä yhteydessä mainittakoon, että riippumattomien asiantuntijoiden paneelit arvioivat kaikki EU:n rahoittamat tutkimushankkeet vertaisarviointiperiaatteen mukaisesti. Arvioinnin säännöt ja olosuhteet vastaavat läheisesti esimerkiksi NSF:n soveltamia. Puiteohjelmasta perustutkimukseen myönnettävä tuki on kuitenkin kaiken kaikkiaan vähäistä. Perustutkimukseen nimenomaisesti osoitetut varat eivät ole kovin suuret, ja ohjelmien yleisiä näköaloja hallitsevat edelleen tulosaineiston soveltamiseen liittyvät tavoitteet. Lisäksi tukimuotojen valikoima on pieni. Esimerkiksi yksittäisiä tutkimusryhmiä varten ei ole olemassa merkittävää tukikanavaa. [15] Puiteohjelma tarjoaa kuitenkin sopivan perustan tuen laajentamiselle lisävarojen turvin. [15] YKSITTÄISIÄ TUTKIMUSRYHMIÄ TUETAAN PIENIMUOTOISESTI MARIE CURIE -TOIMISSA (MARIE CURIE -HUIPPUOSAAMISAPURAHAT): KÄYTETTÄVISSÄ ON YHTEENSÄ 120 MILJOONAA EUROA NELJÄKSI VUODEKSI. APURAHAT MYÖNNETÄÄN YHDEN TUTKIJAN YMPÄRILLE MUODOSTETUILLE TUTKIMUSRYHMILLE. EU:N TOIMINTAKEHYKSEN ULKOPUOLELTA MAINITTAKOON EUROHORCS-JÄRJESTÖN PERUSTAMAT EURYI-APURAHAT (EUROPEAN YOUNG INVESTIGATOR), JOIDEN BUDJETTI ON SAMAA LUOKKAA, 25 MILJOONAA EUROA VUODESSA. 5. NÄKÖALAT Vahvuuksiensa rinnalla Eurooppa kärsii siis perustutkimuksen alalla useista heikkouksista, jotka liittyvät paljolti kansallisten tutkimusjärjestelmien lokeroituneisuuteen, ennen muuta siihen, ettei tutkijoiden, tutkimusryhmien ja yksittäisten hankkeiden välillä ole riittävää kilpailua Euroopan laajuudessa. Koska heikkoudet ovat luonteeltaan erilaisia, ne voidaan korjata ja niihin liittyviin haasteisiin vastata vain käyttämällä erilaisia keinoja, menetelmiä ja välineitä. Mikään yksittäinen menetelmä ei ole ratkaisu kaikkiin ongelmiin. Jotta Eurooppa voisi saada täyden hyödyn tieteellisistä valmiuksistaan ja älyllisistä resursseistaan Euroopan talouden ja yhteiskunnan hyväksi, tarvitaan toimia useilla eri tasoilla. 5.1. Uusi tukimekanismi Euroopan tasolla Ennen kaikkea tulisi ottaa käyttöön Euroopan tason tukijärjestelmä, josta tuetaan yksittäisten tutkimusryhmien hankkeita NSF:n yksittäisten apurahojen ("individual grants") malliin. Perustutkimusta ja Euroopan tutkimusneuvostoa koskeneessa keskustelussa tällainen tukimuoto on toistuvasti tuotu esiin merkittävänä ja suotavana innovaationa. Se sopisi luonnollisella tavalla eurooppalaiselle tutkimusalueelle. Tällaisen järjestelmän avulla voitaisiin vähentää kansallisten järjestelmien lokeroituneisuuden vaikutusta. Ylläpitämällä kilpailua ja rohkaisemalla innovointia ja uusien (mm. tieteidenvälisten) ideoiden ja lähestymistapojen kokeilua järjestelmä edistäisi luovuutta, huippuosaamista ja innovointia. Tässä hyödynnettäisiin toisentyyppistä eurooppalaista lisäarvoa kuin yhteistyöhön ja verkostoitumiseen liittyvää, nimittäin Euroopan laajuisen kilpailun tuomaa lisäarvoa. Tätä kilpailun aikaansaamaa stimuloivaa vaikutusta hyödynnetään jo nyt puiteohjelmassa, mutta vain hankkeiden ja verkostojen tasolla. Ehdotuspyyntöjen perusteella jätetyt hanke- ja verkostoehdotukset jätetään ja arvioidaan kilpailupohjalta, ja vain parhaat ehdotukset valitaan rahoitettaviksi käytettävissä olevien varojen puitteissa. Pitäisi määritellä erikseen perustutkimuksen erityisluonteeseen soveltuvat tukisäännöt, muun muassa aiheet ja työohjelmat, jotka ovat avoimempia ja vähemmän rajoittavia kuin kohdennetun tutkimuksen tapauksessa. Tällaisen tukimekanismin hyöty ei periaatteessa rajoitu vain perustutkimukseen. Myös soveltavan tutkimuksen osalta voidaan ja pitää harkita yksittäisten tutkijaryhmien hankkeiden tukemista. Yhdysvalloissa suurin osa kansallisten terveysinstituuttien myöntämästä rahoituksesta - suurelta osin soveltavaan tutkimukseen - jaetaan yksittäisinä apurahoina ("individual grants"). Kun otetaan huomioon, että tiedeyhteisön itsensäkin mielestä on vaikeaa määritellä perus- ja soveltavaa tutkimusta tiukoin ja yleispätevin perustein, kyseistä tukimuotoa on perusteltua soveltaa käytännössä koko tieteen ja teknologian piirissä. Jotta tämä uusi tukimuoto voitaisiin toteuttaa vaikutukseltaan riittävänä vaarantamatta muita tutkimuksen tukitoimia EU:n tai kansallisella tasolla, EU:n tutkimusbudjettiin on osoitettava laajat tuoreet varat. Komissio on tässä asiassa yhtä mieltä Mayor-ryhmän suositusten kanssa ja aikoo ehdottaa, että kyseisestä tukimuodosta ja perustutkimuksen tuen tehostamisesta tehdään yksi peruspilari EU:n tulevassa toiminnassa tutkimuksen alalla. 5.2. Muut toimet Tämän uuden rahoitusmuodon käyttöönotto on hyödyllinen ja tarpeellinen toimenpide, mutta se ei yksinään riitä ratkaisemaan kaikkia ongelmia, jotka vaivaavat Eurooppaa perustutkimuksen alalla. On ryhdyttävä myös muihin toimiin ja jatkettava ja tehostettava jo meneillään olevia toimia. Nämä muut toimet liittyvät komission kaavailemiin EU:n tulevan tutkimuspolitiikan muihin painopisteisiin. Jotta perustutkimuksella olisi sille kuuluva asema eurooppalaisella tutkimusalueella, edellytetään erityisesti seuraavia toimenpiteitä: - On tehostettava tutkimusinfrastruktuureille myönnettävää EU:n tukea ja tuettava osaamiskeskusten luomista laajentuneessa unionissa yhdistämällä EU:n ja kansallista rahoitusta sekä julkista ja yksityistä rahoitusta. - On lisättävä tukea tutkijavoimavarojen kehittämiselle, tutkijankoulutukselle ja tutkijoiden urakehitykselle [16]. [16] Ks. Komission tiedonanto "Tutkijat eurooppalaisella tutkimusalueella: yksi ammatti, monta uraa" (KOM(2003) 436, 18.7. 2003). - On tuettava yhteistyötä ja verkostoitumista: joissain tapauksissa perustutkimusaiheen tarpeita vastaa parhaiten yhteistyöhanke tai verkosto. Tällä hetkellä tätä hanketyyppiä edustavat huippuosaamisen verkostot kuudennessa puiteohjelmassa. Mahdollisuus soveltaa tämäntyyppisiä hankkeita on taattava myös jatkossa. - Perustutkimuksen alan kansallisia toimia, strategioita ja ohjelmia on koordinoitava paremmin. Tätä varten on jo olemassa välineet EU:n tasolla (ERA-NET-järjestelmä ja EY:n perustamissopimuksen 169 artikla). Näitä toimia täydentäen ja myös "3 prosentin tavoitteeseen" liittyen pitäisi pyrkiä kasvattamaan perustutkimuksen rahoitustukea Euroopassa, erityisesti yksityisen sektorin säätiörahoitusta. 6. TULEVAT TOIMET Tämä tiedonanto tarjoaa pohjan poliittiselle keskustelulle erityisesti EU:n toimielimissä. Keskustelun seuraavat vaiheet, jatkotoimet ja päätelmiin perustuvat konkreettiset ehdotukset: - Vuoden 2004 ensimmäinen neljännes: - Tästä tiedonannosta käydään tiedeyhteisön ja sidosryhmien piirissä laaja keskustelu, joka kytketään Euroopan tutkimusneuvostosta käytävään keskusteluun. - Tämän tiedonannon pohjalta käydään poliittinen keskustelu neuvostossa ja Euroopan parlamentissa. - Vuoden 2004 toinen neljännes: komissio antaa tiedonannon, jossa esitetään käytännön toimenpiteitä keskustelun päätelmien pohjalta. Toimenpide-ehdotukset ovat EU:n tason toimenpiteitä. - Toinen vuosipuolisko: komission toisesta tiedonannosta käydään poliittinen keskustelu, joka antaa aineksia 7. puiteohjelmaa koskevaan komission ehdotukseen.