Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Laajentumisen vaikutukset yhtenäismarkkinoihin"

(2003/C 85/23)

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 17. tammikuuta 2002 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Laajentumisen vaikutukset yhtenäismarkkinoihin".

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 6. marraskuuta 2002. Esittelijä oli Eva Belabed.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 11. ja 12. joulukuuta 2002 pitämässään 395. täysistunnossa (joulukuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 77 ääntä puolesta ja 12 vastaan 7:n pidättyessä äänestämästä.

Tiivistelmä

A. Laajentuminen on poliittisesti, yhteiskunnallisesti ja taloudellisesti hyvin merkittävä tapahtuma unionin tulevaisuuden kannalta. Se on ainutlaatuinen mahdollisuus taata kestävä rauha ja vakaus Euroopassa.

B. Vaikka muutosprosessi vaatii suurelta osalta väestöä huomattavia uhrauksia ja vaikka siihen liittyy huomattavia taloudellisia ja yhteiskunnallisia mullistuksia, on liittymisneuvottelut viety lähes päätökseen.

C. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on puheenjohtajamaa Tanskan tavoin sitä mieltä, että laajentumisen aikataulusta tulisi pitää kiinni ja yksittäisten maiden edistyminen tulisi ottaa huomioon.

D. Laajentuneet yhtenäismarkkinat tarjoavat lukuisia taloudellisia etuja ja vahvistavat Euroopan kilpailukykyä maailmanlaajuisessa taloudessa, jos olemassa olevia mahdollisuuksia onnistutaan hyödyntämään. Mahdollisuuksiin kuuluu olennaisesti myös olemassa olevan työvoiman hyödyntäminen.

E. Laajentumisesta koituvien hyötyjen jakautuminen kansalaisten kesken vaikuttaa ratkaisevasti siihen, miten väestö hyväksyy laajentumisen.

F. Hallinnon ja oikeuslaitoksen valmiuksien kehittämistoimia on vahvistettava ja tuettava, jotta unionin säädökset eivät jää vain paperille vaan niitä sovelletaan ja noudatetaan myös käytännössä.

G. Yhteisön säännöstön saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja kansantalouksien integraatio aiheuttaa taloudellisia ja yhteiskunnallisia mullistuksia, joiden hallitsemiseksi molemmat osapuolet ehdottavat mm. siirtymäsäännöksiä. Näin helpotetaan pehmeää integraatiota, mutta samalla myös jaetaan yhtenäismarkkinat. Tämän vuoksi siirtymäsäännöksiin tulisi suhtautua pidättyvästi.

H. Rakennemuutosprosessien tehokas tukeminen sekä vanhojen ja tulevien jäsenvaltioiden välisten taloudellisten ja yhteiskunnallisten erojen poistaminen ovat myös uusien jäsenvaltioiden liittymisen jälkeen koko uuden unionin yhtenäisen taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen keskeinen edellytys Lissabonin tavoitteiden mukaisesti. Kaikilla unionin politiikan aloilla on pyrittävä poistamaan mahdollisimman nopeasti vanhojen ja uusien alueiden väliset erot.

I. Raja-alueilla tarvitaan erityistoimia. Rajanylittävien strategioiden ja yhteistyömuotojen kehittäminen on kyseisten alueiden tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämisen edellytys ja myös keino torjua kielteisiä kehityskulkuja.

J. On olemassa lukuisia liittymistä valmistelevia erityisohjelmia, ja hakijamaat osallistuvat myös osittain 15 jäsenvaltion unionin ohjelmiin ja toimiin. Kyseiset toimet tukevat liittymistä. Ohjelmat ovat kuitenkin osittain niin vaativia, että niitä voidaan tuskin lainkaan hyödyntää suuren byrokraattisen taakan vuoksi. Ohjelmia olisikin tarkistettava yksinkertaistamista ajatellen.

K. Komitea tukee prosessia siten, että yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä on järjestänyt kuulemistilaisuuksia hakijamaissa. Komitea on myös tehnyt yhteistyötä kyseisten maiden työmarkkinaosapuolten kanssa. Lisäksi komitea on luonut Prism-tietokannasta (Progress Report on Initiatives in the Single Market) tiedotusvälineen, johon kootaan merkittäviä yhtenäismarkkinoiden kehittämisaloitteita. Yhtenäismarkkinoiden kehittämistä koskeviin komitean ehdotuksiin sisältyy myös ehdotus perustaa yhtenäismarkkinoiden koordinaatiokeskuksia hakijamaihin.

1. Johdanto

1.1. Laajentuminen on Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta hyvin merkittävä tapahtuma, sillä se tarjoaa ainutlaatuisen mahdollisuuden varmistaa kestävä rauha ja vakaus Euroopassa. Laajentuminen on historiallinen tilaisuus yhdistää Euroopan valtiot yhteisten demokraattisten arvojen pohjalta. Rauhan ja poliittisen vakauden varmistaminen pitkäjänteisesti Euroopassa on laajentumisen ensisijainen tavoite, mutta siihen liittyy myös lukuisia taloudellisia ja yhteiskunnallisia mahdollisuuksia ja haasteita.

1.2. Vaikka muutosprosessi vaatii suurelta osalta hakijamaiden väestöä huomattavia uhrauksia ja vaikka siihen usein liittyy huomattavia taloudellisia ja yhteiskunnallisia mullistuksia, on liittymisneuvotteluissa edetty jo lähes lopulliseen neuvottelutulokseen kymmenen hakijamaan kanssa (Slovenia, Unkari, Slovakia, Tsekin tasavalta, Puola, Latvia, Liettua, Viro, Kypros ja Malta). Kyproksen ja Maltan kehitystä on historiallisista syistä tarkasteltava hieman eri tavoin, sillä kyseisissä maissa ei ole siirrytty toisenlaiseen yhteiskuntajärjestelmään. Bulgarialla ja Romanialla on edessään pitkä kiinnikuromisprosessi, ja ne ovat itse siirtäneet liittymisensä ajankohtaa tuonnemmaksi. Komitea on jo ilmaissut kantansa unionin sisälle jäävän Kaliningradin alueen maantieteellisestä ja poliittisesta tilanteesta.

1.3. Euroopan komission arvioiden mukaan kaikki edellä mainitut maat kykenevät lähitulevaisuudessa Bulgariaa ja Romaniaa lukuun ottamatta kestämään EU:n yhtenäismarkkinoiden kilpailupaineen. Kyseisissä maissa on toimintakykyinen markkinatalous. Myös hallinnon ja oikeuslaitoksen aloilla on tehty paljon ja luotu välttämättömät perusedellytykset suuriin yhtenäismarkkinoihin liittymiseksi. Tässä yhteydessä ei tule unohtaa, että juuri liittymisnäkymät ovat nopeuttaneet muutosprosessia. Näin ollen on päättävästi torjuttava tarpeettomia viivästyksiä ja niihin liittyviä pettymyksiä hakijamaissa.

1.4. Komitea on puheenjohtajamaa Tanskan(1) tavoin sitä mieltä, että laajentumisaikataulusta tulisi pitää kiinni. Edistyminen vaihtelee kuitenkin maittain. Kööpenhaminan kriteerit täyttävät maat voisivat neuvottelujen päätyttyä liittyä unioniin suunniteltuna ajankohtana.

1.5. Euroopan unionin ja hakijamaiden taloudelliseen integraatioon liittyvä oikeudellisten säännösten, vaatimusten ja sääntöjen huomattava määrä asettaa aiempia laajentumiskierroksia suurempia vaatimuksia. Aiemmasta poiketen uudet vaatimukset johtuvat

i) väestön ja pinta-alan suuruudesta

ii) unionin kehittymisestä ja syvenemisestä aiempien liittymisten jälkeen

iii) hakijamaiden suhteellisen heikosta taloudesta (etenkin BKT henkeä kohti).

1.6. Laajentunut unioni eroaa huomattavasti nykyisestä 15 jäsenvaltion unionista. EU:n laajentuessa 27 jäsenvaltion unioniksi sen pinta-ala kasvaa 34 % ja väestö 28 %, mutta BKT vain 5 %. Näin ollen BKT henkeä kohti laskee tilastollisesti 18 %. Maiden, alueiden ja henkilöiden väliset tuloerot kasvavat huomattavasti. Nykyisten jäsenvaltioiden ja hakijamaiden BKT:n todellinen lähentyminen kestää 10-30 vuotta. Talouden (sekä nominaalinen että reaalinen) lähentyminen ei pelkästään riitä, ellei siihen liity myös sosiaalista lähentymistä(2).

1.7. Komitea on edelleen sitä mieltä, että laajentuneet yhtenäismarkkinat tarjoavat lukuisia taloudellisia etuja(3). Molemminpuolinen mukauttaminen johtaa integroituihin yhtenäismarkkinoihin. Etenkin kaupankäynti ja markkinat vahvistuvat, kun valmistajien, alihankkijoiden ja kuluttajien määrä kasvaa. Laajentuminen tarjoaa aivan uusia mahdollisuuksia mm. (rajanylittävälle) yhteistyölle ja muille yhteistyömuodoille, kuten tavarantoimittajien hankkimiselle sekä mittakaavaetujen ja asiakasläheisyyden hyödyntämiselle. Kun julkisvirastoja ajanmukaistetaan, hallinto yksinkertaistuu ja palvelut tehostuvat, mikä kannustaa kasvua ja parantaa oikeussuojaa (etenkin yritys-, vero- ja hallinto-oikeuden aloilla). Myös valitus- ja edustusjärjestelmien perustaminen sekä riippumattomien vero- ja talousneuvonantajien verkoston kehittyminen edistävät osaltaan yhtenäismarkkinoihin mukautumista.

1.8. Euroopan unionin laajentuminen mahdollistaa dynaamisen taloudellisen kasvuprosessin käynnistymisen ja vahvistaa Euroopan maailmanlaajuista kilpailukykyä. On olemassa hyvät mahdollisuudet, että laajentumisprosessista koituvat hyödyt ovat siitä aiheutuneita kuluja huomattavasti suuremmat. Kansalaisten hyväksyntä riippuu kuitenkin siitä, miten laajentumisesta koituvat edut ja laajentumisen kustannuksen jakautuvat. Laajentuminen voi vaikuttaa hyvin eri tavoin talouden eri aloilla, EU:n eri alueilla ja myös eri ajanjaksoina. Komitea on tyytyväinen komission pyrkimyksiin tiedottaa entistä selkeämmin laajentumiseen liittyvistä mahdollisuuksista. Laajentumisen onnistumiseen vaikuttaa kuitenkin ratkaisevasti myös avoin suhtautuminen laajentumisen riskeihin ja haasteisiin, sillä vain näin niistä voidaan selviytyä.

2. Yhteisön säännöstö

2.1. Hakijamaiden on laajentumisen yhteydessä saatettava yhteisön säännöstö osaksi kansallista lainsäädäntöään ja pantava säädökset täytäntöön. Tämä on hakijamaille suuri haaste. Eri hakijamaat ovatkin esittäneet neuvotteluissa asiaa koskevia varauksia etenkin odotettavissa olevien korkeiden kustannusten vuoksi.

2.2. Ajanmukainen hallintokoneisto ja oikeusvaltio asianmukaisine palveluineen on erittäin hyödyllinen saatettaessa yhteisön säännöstö osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä pantaessa sitä täytäntöön. Komitea onkin komission kanssa yhtä mieltä siitä, että on erittäin tärkeää kehittää hakijamaiden hallinnon valmiuksia ja oikeuslaitosta ennen laajentumista, jotta unionin säädökset eivät jää vain paperille vaan niitä sovelletaan ja noudatetaan myös käytännössä.

2.3. Tätä varten tarvitaan hallinnossa ja oikeuslaitoksen piirissä asianmukaisia rakenteita ja valmiuksia sekä pätevöittämis- ja palkkausmenettelyjä. Myös kansalaisten on voitava saada asianmukaisista tiedotus- ja käynnistyspisteistä tietoa voimassa olevista säädöksistä, standardeista ja valitus- tai kannemahdollisuuksista sekä kyettävä myös hyödyntämään niitä. Komitea on tyytyväinen hallinnon ja oikeuslaitoksen valmiuksien vahvistamiseen tätä varten laadittujen toimintasuunnitelmien ja ohjelmien avulla.

2.4. Laajentumisen yhteydessä on tuskin lainkaan keskusteltu virallisten kielten määrän lisääntymisestä tulevassa unionissa. Komitea muistuttaa, että tämä seikka lisää rahoituksen ja henkilöstön tarvetta, johon on varauduttava ajoissa. Komitea kehottaakin neuvostoa ottamaan kantaa kysymykseen.

2.5. Molemmat osapuolet ovat hakeneet teknisten, taloudellisten tai poliittisten syiden vuoksi yhteisön säännöstön arkaluonteisilla aloilla siirtymäaikoja ennen yhteisön säännöstön täysimittaista saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Komitea suhtautuu luottavaisesti siihen, että hakijamaat kykenevät vastaamaan unioniin liittymisestä aiheutuviin lisähaasteisiin kuten ne ovat kyenneet toteuttamaan tähänastisen muutosprosessinkin. Komitea ymmärtää, että yhtenäismarkkinoiden sääntöihin siirtyminen jatkuu useilla aloilla vielä liittymisen jälkeenkin.

2.6. Näin ollen siirtymäaikojen takaaminen on vaihtoehto, joka auttaa sekä nykyisiä että tulevia jäsenvaltioita. Siirtymäajat tulisi kuitenkin yhtenäismarkkinoiden toimintaa rajoittavien vaikutusten vuoksi mitoittaa yhteiskunnallisen ja taloudellisen mukauttamisprosessin vaatimukset huomioon ottaen mahdollisimman lyhyiksi. Siirtymäaikoina tulisi tukea ja toteuttaa kohdennettuja toimia vaadittavien mukautusten toteuttamiseksi. Yhtenäismarkkinoilla herkkiä seikkoja ovat seuraavat:

2.6.1. Pääomien vapaa liikkuminen: Kaikille hakijamaille on myönnetty siirtymäaika maatalousmaan hankkimiselle ulkomaalaisomistukseen. Lisäksi on sovittu toisen asunnon ostamiselle viisivuotinen siirtymäaika. Siirtymäajat ovat molemmilla aloilla tärkeitä, sillä kyse on monille hakijamaille herkästä aiheesta ja hakijamaiden on joka tapauksessa varauduttava hintojen nousuun tietyn ajan kuluttua.

2.6.2. Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta näkemykset eroavat toisistaan suuresti. Komitea on jo todennut, että odotettavissa olevia muuttoliikkeitä on ohjailtava ajankohdan, paikan ja elinkeinoalan suhteen. Työvoiman ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevia siirtymäaikoja tulisi soveltaa alue- ja sektorikohtaisesti, ne tulisi tarkistaa säännöllisesti ja niitä tulisi soveltaa joustavasti(4). Euroopan unioni on ottanut yhteisessä kannassaan huomioon työntekijöiden liikkuvuutta koskevien seikkojen huomattavan arkaluonteisuuden ja sopinut jo lähes kaikkien hakijamaiden kanssa siirtymäajoista. Komitea on tähän tyytyväinen ja toivoo, että siirtymäaikoina edistetään päättäväisesti valmisteluja, jotta toteutetaan kaikkien tulevien jäsenvaltioiden kannalta toimivat yhteiset työmarkkinat.

2.6.3. Ammattipätevyyksien vastavuoroinen tunnustaminen sekä ammattiin pääsyyn liittyvän syrjinnän ja sitä koskevien rajoitusten poistaminen ovat edelleen haasteita. Sosiaaliturvajärjestelmien koordinointi sekä tuloveroja koskeva koordinointi ja yhteistyö ovat tässä yhteydessä myös tärkeitä seikkoja.

2.6.4. Henkilötarkistukset säilyvät rajoilla vielä jonkin aikaa liittymisen jälkeenkin. Jotta sisärajat voitaisiin poistaa, hakijamaiden tulisi täyttää kaikki edellytykset Schengenin säännösten täytäntöön panemiseksi. Tällaisiin edellytyksiin kuuluu ennen kaikkea toimiva valtiotason Schengenin tietojärjestelmä (SIS). Mitä luultavimmin Schengenin säännösten täysimittainen soveltaminen ei vielä liittymishetkellä ole mahdollista teknisistä ja toiminnallisista syistä. Kun otetaan huomioon toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän (SIS II) tämänhetkinen aikataulu, jonka mukaan järjestelmä on käyttövalmis aikaisintaan vuoden 2005 lopulla, on epätodennäköistä, että tätä ennen päätetään poistaa tarkastukset sisärajoilta. Myös Schengenin arviointiprosessi vie aikaa. Henkilötarkastuksia on jatkettava myös tupakkaveroa koskevien siirtymäsäännösten vuoksi (vrt. kohta 3.3.2.5).

2.6.5. Tavaroiden vapaa liikkuvuus

2.6.5.1. Maataloudessa hakijamaat ovat anoneet - yhtenäismarkkinoiden kannalta merkittävissä kysymyksissä - siirtymäaikoja kasvinsuojelua ja eläinlääkintää koskevien EU-säädösten suhteen, ja anomukset on osittain jo alustavasti hyväksytty. Lähes kaikki hakijamaat ovat anoneet keskimäärin kolmivuotista liittymisajankohdasta laskettavaa siirtymäaikaa elintarvikkeiden jalostusteollisuuden mukauttamiseksi. Mikäli siirtymäajat hyväksytään, rajoittuu kyseisten yritysten tuotteiden markkinointi kulloiseenkin hakijamaahan eikä niitä markkinoida EU:n laajuisesti.

2.6.5.2. On odotettavissa, että jalostetuille ja jalostamattomille maataloustuotteille taatut siirtymäajat voivat haitata tavaroiden vapaata liikkuvuutta. Asiasta on kuitenkin tällä hetkellä mahdotonta saada yksityiskohtaista käsitystä, sillä siitä neuvotellaan vielä osittain kahdenvälisesti. Säännösten noudattamisen valvomiseksi tavarat on tarkastettava jäsenvaltioiden rajoilla tai niiden jälkeen. On pelättävissä, että siirtymäajat ja niiden vuoksi välttämättömät rajatarkastukset aiheuttavat viivästyksiä vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden välisillä rajoilla. Komitea on tietoinen rajatarkastusten tarpeellisuudesta, mutta pohtii, voivatko huomattavat viivästykset aiheuttaa myös suuria kustannuksia.

2.6.5.3. Komitea kannattaa tässä yhteydessä kaikkiin tarvittaviin toimiin ryhtymistä korkeiden eurooppalaisten elintarviketurvallisuuden normien noudattamiseksi. Seuraaviin ongelmiin on vielä löydettävä ratkaisu: riittävien tarkastusten takaaminen ulkorajoilla, EU:n tiukkojen terveysmääräysten noudattaminen BSE-taudin suhteen, juomaveden laadun varmistaminen, elintarvikeyritysten mukauttaminen EU:n standardeihin sekä EU:n eläintensuojelumääräysten noudattaminen. Rajatarkastuspisteiden perustaminen EU:n ulkorajoille eläinlääkinnällisiä ja muita tarkastuksia varten edellyttää, että tarkastuksia varten tarvittavat rakennukset, laitteet ja henkilökunta ovat olemassa.

2.6.5.4. Sertifiointijärjestelmien suhteen komitea kannattaa komission ehdotusta(5), jonka mukaan hakijamaiden on viimeistään joulukuussa 2003 oltava CENin ja CENELECin aktiivisia täysjäseniä. Näin ollen sertifioinnissa tulee noudattaa yhtenäistä järjestelmää menetelmien yksinkertaistamiseksi ja sellaisen lisätyön välttämiseksi, joka syntyy erilaisten järjestelmien käytöstä ja josta etenkään pk-yritykset eivät selviytyisi.

2.6.6. Palvelujen tarjonnan vapaus: Useimmille hakijamaille on myönnetty siirtymäajat rahoituspalvelujen alalla. Ne kattavat pieniä osuuspankkeja koskevat rajoitukset, osuuspankkien pääomaa koskevat alhaiset vähimmäisvaatimukset, eläkerahastot jne. Lisäksi jäsenvaltioiden ja unionin ulkopuolisten maiden välisen pääomaliikenteen rajoitusten poistamisen määräpäiväksi asetettiin 31. joulukuuta 1999. Kaikki tätä aiemmat pääoman liikkuvuuden rajoitukset muodostavat pysyvän poikkeuksen uusien jäsenvaltioiden ja unionin ulkopuolisten maiden välisen pääomaliikenteen kannalta.

2.7. Rajatarkastuksia on voimistettava tulevien yhtenäismarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi. Tarkastukset on suoritettava yhteisön yhtenäisten normien mukaisesti. Tämä edellyttää toimia koulutuksen, palkkauksen, yhteisten sääntöjen soveltamisen ja sääntöjen noudattamisen valvonnan aloilla.

2.8. Yhteisön säännöstön täytäntöönpano laajentuneessa unionissa on historiallinen haaste. Myöskään 15 jäsenvaltion EU:ssa ei kymmenen vuotta yhtenäismarkkinoiden suunnitellun loppuunsaattamisen jälkeen ole pantu yhteisön säännöstöä kokonaan täytäntöön. Tätä taustaa vasten on jo harmonisoidun tai yhtenäistetyn sisämarkkinalainsäädännön kehittäminen Lissabonin prosessin tavoitteiden mukaisesti erityisen haasteellista. Yhteisöoikeuden ja yhteisön politiikkojen mukauttaminen uusiin kehityskulkuihin ja yhteisön säännöstön jatkuva ajanmukaistaminen on ratkaisevan tärkeää niin Euroopan unionin tulevaisuuden kuin elin- ja työolojen parantamisen tavoitteen kannalta. On kiinnitettävä huomiota siihen, ettei prosessi keskeydy.

2.9. Komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että uusien jäsenvaltioiden hallinnon valmiuksia on myös liittymisen jälkeen mukautettava säännöllisesti yhteisön säännöstön muuttuvien vaatimuksien vuoksi. Jotta voitaisiin täysin hyödyntää etuja, jotka syntyvät siirryttäessä suljetusta järjestelmästä sosiaaliseen markkinatalouteen, on jatkuvasti parannettava mm. kilpailulainsäädäntöä, kuluttajansuojaa sekä työ- ja sosiaalilainsäädäntöä. Hallinnon valmiuksien riittävä kehittäminen ei siis suinkaan pääty liittymiseen. Komitea kannattaa komission suunnitelmaa tukea uusia jäsenvaltioita liittymisen jälkeen erityisillä siirtymäjärjestelyillä(6).

2.10. Yhteisön säännöstön kehittämiseen vaikuttaa myös päätöksentekotapa. Nykyistä melko monimutkaista päätöksentekoa ja etenkin Nizzan Eurooppa-neuvoston vuonna 2000 sopimaa uutta äänten painottamista neuvostossa tulisi analysoida pyrittäessä parantamaan avoimuutta ja tehokkuutta. Monissa kyselyissä on todettu, että kansalaisten tyytymättömyys Euroopan unioniin johtuu hyvin usein päätöksentekoprosessin puutteellisesta avoimuudesta. Vaikeasti ymmärrettävistä poliittisista prosesseista johtuvat ongelmat uhkaavat kärjistyä 27 jäsenvaltion unionissa. Kansalaisten Eurooppaa ajatellen tällä alalla tarvitaan edelleen parannuksia.

2.11. Yhteisön säännöstön ajanmukaistamista edistetään ennen kaikkea lähentämällä taloudellisia ja yhteiskunnallisia kriteereitä jäsenvaltioissa ja hakijamaissa. Mitä nopeammin taloudellisia ja yhteiskunnallisia eroja puretaan, sitä pikemmin kehitys ja edistysaskeleet yhtenäistyvät Euroopassa. Kaikkia unionin toimintalinjoja, rakennerahastot mukaan luettuina(7), tarvitaan, jotta vanhojen ja uusien alueiden väliset nykyiset erot voidaan poistaa mahdollisimman nopeasti ja mahdollistaa koko uuden unionin yhtenäinen taloudellinen ja yhteiskunnallinen Lissabonin tavoitteita vastaava kehitys. Kyseisten tavoitteiden mukaan Euroopasta on muodostuttava tulevana vuosikymmenenä dynaamisin ja kilpailukykyisin osaamiseen perustuva talousalue, jossa noudatetaan unionin sosiaalisen ja alueellisen koheesion perusperiaatteita. Näin luodaan edellytykset kehittää unionia sekä yhtenäismarkkinoiden kaltaisissa talousasioissa että sosiaalipolitiikan, kuluttajansuojan ja ympäristönsuojelun aloilla, jotka nykyisin täydentävät sisämarkkinapolitiikkaa(8).

3. Tiettyjen alojen kehittäminen, mahdollisuudet ja niihin kohdistuvat haasteet

3.1. Sisämarkkinapolitiikan ydintavoitteita - kuten asianmukaista harmonisointia, vastavuoroista tunnustamista, yhteisön säännöstön täytäntöönpanoa ja noudattamista, ongelmanratkaisua sekä standardointia - täydentävät sosiaalipolitiikka, kuluttajansuoja ja ympäristönsuojelu. Myös euron käyttöönotto ja unionin laajentuminen luovat uutta integraatiodynamiikkaa(9). Seuraavassa käsitellään osa-aloja, jotka ovat merkittäviä yhtenäismarkkinoiden ja - laajentumisesta koituvien hyötyjen jakautumista ajatellen - myös laajentumisen onnistumisen kannalta. Laajentuneista yhtenäismarkkinoista on oltava kouriintuntuvaa hyötyä kansalaisille sekä kuluttajina että työntekijöitä tai yrittäjinä.

3.2. Rakennemuutos ja talouskehitys

3.2.1. Ehdokasvaltioiden talous kokee siirtymäprosessin myötä suuria mullistuksia. Sen lisäksi, että suunnitelmataloudesta on siirrytty markkinataloustalousjärjestelmään, on talouden rakennetta ajanmukaistettava maatalouden, teollisuuden ja palveluiden painoarvon mukaisesti. Lukuisat vanhat raskaaseen teollisuuteen ja yksipuolisiin tuotteisiin keskittyneet yritykset etenkin hiili- ja teräsalalla eivät ole osoittautuneet kilpailukykyisiksi siirtymäprosessissa. Tämä koskee etenkin terästeollisuutta Puolassa, Tsekin tasavallassa, Slovakiassa ja Unkarissa. Kyseiset teollisuudenalat keskittyvät usein yksittäisille alueille, joihin kohdistuu rakennemuutosprosesseissa huomattavia taloudellisia ja sosiaalisia seurauksia.

3.2.2. Laajentuneiden yhtenäismarkkinoiden aiheuttama entistä korkeampi kilpailupaine kohdistuu osittain myös vanhojen jäsenvaltioiden yrityksiin. Tällaiset kehityskulut ovat huomattava haaste yhtenäismarkkinoille, jotka ovat yksi unionin keskeisistä tavoitteista. Taloudellisten mahdollisuuksien hyödyntämiseksi ja talouskasvun tukemiseksi onkin sovellettava kaikkia käytettävissä olevia välineitä. Euroopan unioni ei voi jättää käyttämättä näitä mahdollisuuksia. Unioni tarvitsee niitä, jos se aikoo hyödyntää yhtenäismarkkinoista koituvia etuja ja muodostua kilpailukykyisimmäksi talousalueeksi.

3.2.3. Näin ollen talouspoliittiset toimet - olipa kyseessä yritysten ja yrittäjyyden edistäminen, pk-yritysten tukeminen, kilpailupolitiikka, teknologiapolitiikka ja etenkin tieto- ja viestintätekniikka, aktiivinen työmarkkinapolitiikka, työllisyyspolitiikka, rakennepolitiikka sekä kohdennettu makrotalouspolitiikka (mikäli mahdollista EU-tasolla) - on suunnattava siten, että niiden avulla voidaan hyödyntää osittain käyttämättömiä taloudellisia sekä pian laajentuvien yhtenäismarkkinoiden mukanaan tuomia mahdollisuuksia.

3.2.4. On erittäin tärkeää valmentaa rakennemuutoksen vuoksi vapautunutta työvoimaa kohdennetuin toimin uusiin tehtäviin. Aktiivinen osallistuminen unionin ohjelmiin etenkin uudelleenkoulutuksen ja pätevöittämisen sekä elinikäisen oppimisen aloilla ovat keskeisiä edellytyksiä rakennemuutoksesta selviytymiseksi ja Lissabonin tavoitteiden toteuttamiseksi. Näin pidettäisiin myös rakennemuutoksen sosiaaliset seuraukset mahdollisimman vähäisinä.

3.2.5. Raja-alueisiin kohdistuu erityisiä haasteita. Komitea onkin tyytyväinen raja-alueisiin kohdistuviin EU:n tukitoimiin, joilla on määrä tukea kyseisten alueiden rakennemuutosta kehittämällä perusrakenteita, pätevöittämällä kohdennetusti työvoimaa sekä tukemalla pk-yrityksiä(10). Lisäksi naapurialueet ja työmarkkinaosapuolet ovat jo käynnistäneet rajanylittäviä yhteistyöaloitteita. Näitä aloitteita on kehitettävä ja tuettava.

3.2.6. Erityisen merkittäviltä vaikuttavat tässä yhteydessä rajanylittävät strategiat raja-alueiden kehittämiseksi ja 15 jäsenvaltion unionin saamien kokemusten hyödyntämiseksi. Esimerkkinä alueiden yhteistyöstä mainittakoon Saar-Lor-Luxin alue, jolla kaikki merkittävät toimijat ovat osallistuneet pysyvien rakenteiden perustamiseen yhteistyötä ja alueen kehittämistä varten. Alueella on mm. perustettu rajanylittävä talous- ja sosiaalineuvosto.

3.2.7. Maatalous

3.2.7.1. Yksi laajentumisen arkaluonteisimmista aiheista on maatalous. Tietyissä hakijamaissa maatalouden osuus talouselämästä on huomattavasti korkeampi kuin 15 jäsenvaltion unionissa. Lisäksi unionin ja hakijamaiden maatalouden välillä on suuria eroja, jotka koskevat mm. maitotalouden laatukysymyksiä ja tästä johtuvia seurauksia tavaraliikenteeseen ja elintarvikkeiden laatuun.

3.2.7.2. Komission ehdotukset, jotka koskevat yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) soveltamista hakijamaissa, jakavat voimakkaasti mielipiteitä. Tätä taustaa vasten komission heinäkuussa 2002 tekemät uudistusehdotukset ovat erittäin merkittäviä tulevan kehityksen kannalta. Ehdotettu YMP:n muutos tuotannon määrällisestä tukemisesta ekologisen suuntautumisen edistämiseen, laadun ja siten myös pienten maatilojen tukemiseen, maanviljelijöiden toimeentulon varmistamiseen ja ennen kaikkea rakennemuutoksen ja maaseutualueiden kehityksen tukemiseen on oikeansuuntainen.

3.3. Markkinoiden ajanmukaistaminen ja yritysten entistä paremmat perusedellytykset

3.3.1. Yksityistäminen ja liberalisointi

3.3.1.1. Yksityistäminen on ollut tärkeä väline siirtymäprosessissa. Kun ulkomaiset yritykset ovat yksityistämisen ansiosta sijoittaneet keskeisiin talouden aloihin ja siten tuoneet maahan pääomaa ja taitotietoa, on yksityistäminen edistänyt harppauksenomaisesti talouden kehittämistä. Kyseisten yritysten menestys etenkin tuottavuuden kasvussa on kuitenkin usein johtanut työntekijöiden irtisanomiseen ja työttömyyden lisääntymiseen. Näitä ilmiöitä on nyt torjuttava kokonaistaloudellisin välinein ja julkisen tahon taloudellisen tuen turvin.

3.3.1.2. Yksityistäminen on monissa tapauksissa toteutettu hyvin nopeasti eikä sen yhteydessä ole otettu huomioon välttämättömiä oikeudellisia ja institutionaalisia perusedellytyksiä(11). Tämä on johtanut epätoivottuihin sivuvaikutuksiin etenkin yleishyödyllisten palvelujen ja niiden perusrakenteiden aloilla. Yleishyödylliset palvelut ovat keskeinen tekijä parannettaessa väestön elämänlaatua. Ne vaikuttavat myös ratkaisevasti sijoittajien asettautumiseen ja siten kokonaisten alueiden kehittämiseen ja kilpailukykyyn, sillä sijoittajat suosivat alueita, joilla yleishyödyllisten palvelujen tarjonta on tasapainoista.

3.3.1.3. Juuri hakijamaiden perusrakenteiltaan heikoilla syrjäalueilla infrastruktuurit ovat kiinnikuromisprosessin ratkaiseva osatekijä, ja ne takaavat koheesion laajentuneessa Euroopassa. Keski- ja Itä-Euroopan alueet, kaupungit ja kunnat ovat epätavallisen voimakkaassa jännitekentässä, jonka muodostavat julkisiin palveluihin liittyvät velvoitteet ja uudenlainen kilpailu. Lisäksi niiden on otettava huomioon budjettirajoitukset. Monin paikoin suuntauksena onkin kyseisten palvelujen ja alojen ulkoistaminen ja niitä koskevan sääntelyn purkaminen.

3.3.1.4. Tämä kehitys osuu yhteen unionin poliittisten pyrkimysten kanssa avata yleishyödylliset palvelut kilpailulle ja purkaa sääntelyä perinteisillä infrastruktuurialoilla - kuten liikenne, energia, televiestintä, vesi- ja jätehuolto sekä ympäristönsuojelu - yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseksi ja kuluttajille koituvan hyödyn lisäämiseksi. Tässä yhteydessä jää usein huomaamatta, että yleishyödyllisillä palveluilla on ominaisuuksia, joiden vuoksi niitä ei voi tuottaa vain markkinoiden kriteerien perusteella. Pikemminkin tarvitaan selkeät perusedellytykset (julkisen palvelun velvoitteet ja toimintaperiaatteet), joilla varmistetaan, että kyseiset palvelut ovat laadukkaita ja että niitä tarjotaan riittävästi ja jatkuvasti.

3.3.1.5. Komitea kannattaa yleisen edun ja kilpailun välistä tasapainoa(12). Koska yksityiset palvelujen tarjoajat tavoittelevat ensi sijassa asianmukaista voittoa eivätkä alueiden kehittämistä, on alueiden kehittämiselle välttämättömät ehdot määriteltävä perusedellytysten tai säännösten pohjalta. Näin kaikki palvelujen tarjoajat, sekä julkiset että yksityiset, voivat toimia samoin edellytyksin.

3.3.1.6. Yleishyödyllisten palvelujen alaa mukautetaan ja ajantasaistetaan jatkuvasti. Palvelujen tarjonnan varmistamiseksi ja yleisen edun turvaamiseksi jäsenvaltioihin on perustettu sääntelyviranomaiset, joiden on määrä tukea seurantalainsäädännön perusteella liberalisointia, monopolien purkamista ja yksityistämistä. Liberalisointi vaikuttaa laaja-alaisesti kuluttajien etuun, palvelujen käytettävyyteen ja hintaan sekä laskutusjärjestelyihin.

3.3.1.7. Liberalisointi on hakijamaissa osittain vielä edessä. Ne ovat vanhentuneiden tuotantomenetelmien ja energiaintensiiviseen teollisuuteen mukautettujen hintajärjestelmien vuoksi edenneet hitaasti sääntelyviranomaisten perustamisessa ja kansainvälisiin energiamarkkinoihin mukautumisessa. Kyseiset maat ovatkin anoneet siirtymäaikoja. Niiden tähänastisten suojattujen markkinoiden avaamiseen tähtäävillä toimilla saadaan aikaan myönteisiä tuloksia vain jos siirtymäaikoja onnistutaan hyödyntämään kansallisten sääntelyviranomaisten perustamiseksi. Niiden on saatava riittävää lainsäädännöllistä, teknistä ja rahoitustukea kyetäkseen ottamaan tasavertaisesti huomioon kuluttajien, omistajien ja työntekijöiden intressit.

3.3.2. Verotus

3.3.2.1. EU:n verotusjärjestelmiä ei ole vielä mukautettu tapahtuneeseen kehitykseen, kuten maailmanlaajuistumiseen, yhtenäismarkkinoiden taloudelliseen integraatioon ja rahaliittoon. Myös laajentuminen asettaa uusia vaatimuksia verotusjärjestelmille. Tässä yhteydessä kyse on aluksi olemassa olevien EU-direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä.

3.3.2.2. Kuten muillakin aloilla, siirtymäsäännökset voivat olla avuksi myös verotuksen alalla. Ne voivat pehmentää selkeitä kielteisiä taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia hakijamaiden yhteiskunnissa ja edistää hakijamaiden pehmeää integroitumista yhtenäismarkkinoihin. Siirtymä- ja poikkeussäännöksiä tulisi kuitenkin soveltaa rajoitetusti, jottei lisätä julkistalouksille haitallisen verokilpailun vaaraa unionissa eikä aiheuteta kilpailuvääristymiä.

3.3.2.3. Komitea muistuttaa, ettei veropohjan kaventaminen ole tarkoituksenmukaista hakijamaissa eikä nykyisissä jäsenvaltioissa etenkään laajentumisprosessin yhteydessä. Se vaarantaisi valtioiden toimintamahdollisuudet, joilla nimenomaan on suuri merkitys näin laajassa uudistusprosessissa. Se voisi myös vaikuttaa kielteisesti laajentumisen poliittiseen hyväksyntään nykyisissä jäsenvaltioissa.

3.3.2.4. Komitea kannattaa tässä yhteydessä verotusjärjestelmien kehittämistä siten, että niiden avulla poistetaan yhtenäismarkkinoiden tiellä olevat esteet, estetään verokilpailu etenkin yritysverotuksen alalla sekä turvataan samalla laajentuneen unionin tehtävien ja haasteiden edellyttämät varat sekä taloudellinen ja yhteiskunnallinen koheesio. Näitä ponnisteluja tulisi jatkaa myös laajentumisprosessin edetessä. Poikkeussäännökset, kuten tietyissä maissa tavanomainen kansainvälisten yhtymien verotuskohtelu, saattavat vaarantaa kyseiset ponnistelut. Poikkeussäännökset eivät myöskään ole nykyisen EU-lainsäädännön mukaisia, ja ne tulisi näin ollen torjua.

3.3.2.5. Arveluttavia ovat myös arvonlisä- ja kulutusveroja koskevat poikkeussäännökset tai suurpiirteiset siirtymäsäännökset. Kyseisillä aloilla maantieteellinen läheisyys ja/tai tavaroiden helppo kuljetettavuus voivat alhaisen verotus- ja hintatason vallitessa aiheuttaa kilpailuvääristymiä ja samalla lisätä salakuljetuksen ja laittomien markkinoiden vaaraa. Kaikkien hakijamaiden kanssa on esimerkiksi sovittu tupakkaveroa koskevista siirtymäsäännöksistä. Komitea on tyytyväinen siihen, että siirtymäsäännöksissä edellytetään ehdokasvaltioiden valvovan tupakka-alaa ja että nykyiset jäsenmaat voivat asettaa määrällisiä rajoituksia. Tässä yhteydessä välttämättömät henkilöliikenteen rajatarkastukset vaikeuttavat mahdollisesti henkilöiden vapaata liikkuvuutta, mutta niitä tarvitaan salakuljetuksen estämiseksi.

3.3.2.6. Komitea tukee komission pyrkimyksiä estää erityistalousalueiden perustaminen ehdokasvaltioihin. Komitea muistuttaa tässä yhteydessä Latviasta, joka on ilmaissut valmiutensa pyrkiä noudattamaan yhteisön säännöstöä. Tällaisia toimia tarvitaan myös muissa maissa. Komissio seuraa kyseisiä toimia. Komission toimet erityistalousalueiden perustamisen estämiseksi edistävät laajentuneiden yhtenäismarkkinoiden kehittämistä, sillä vain näin voidaan torjua kilpailuvääristymien vaara. Erityistalousalueiden sijaan tulisi tukea soveltuvin alue- ja rakennepoliittisin toimin alueiden kehittämistä.

3.3.3. Pk-yritykset

3.3.3.1. On odotettavissa, että liikevaihdoltaan ja kooltaan suurten yritysten kilpailukyky paranee tulevilla yhtenäismarkkinoilla. Ulkomaankauppaan suuntautuneet yritykset, jotka ovat oppineet Itä-Euroopan avautumisen myötä mukautumaan vientimarkkinoihin, hyötyvät tilanteesta jo nyt enemmän kuin yritykset, jotka eivät ole vielä toimineet oman maan rajojen ulkopuolella.

3.3.3.2. Pienten ja keskisuurten yritysten syntyminen hakijamaihin on ollut keskeinen edellytys työllisyystilanteen parantamiseksi sekä yritysten lakkauttamisten ja välttämättömien rakennemuutosten kielteisten seurausten lieventämiseksi entisillä ylimitoitetuilla teollisuusalueilla. Avainroolissaan pk-yritykset kompensoivat työvoiman välttämättömien irtisanomisten vaikutuksia, estivät elintason laskua ja tukivat yhteiskunnallisten jännitteiden torjuntatoimia.

3.3.3.3. Vaikeat olosuhteet, joissa pk-yritykset toimivat, ovat kuitenkin johtaneet harmaan talouden leviämiseen ja vaikeisiin työoloihin joissain pk-yrityksissä. Jotta alalla lähennyttäisiin unionissa voimassa olevia pk-yritysten liiketoimintaa koskevia edellytyksiä ja työntekijöitä koskevia työoloja, on vahvistettava työmarkkinaosapuolia niin työnantaja- kuin työntekijäpuolella ja toteutettava tukitoimia ja -ohjelmia. Kyse on yhtäältä taloudellisesta tuesta ja toisaalta jatko- ja täydennyskoulutuksesta sekä hallintorakenteiden vakiinnuttamisesta ja yksinkertaistamisesta.

3.3.3.4. Koska yritysten tai yritysten yläpuolisella tasolla ei käydä riittävästi työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua, työelämän suhteet ovat täysin työpaikkakohtaisia. Ammattijärjestöt, naisjärjestöt ja kirkolliset organisaatiot kiinnittävät huomiota esimerkiksi siihen, että etenkin vähittäiskaupassa toimivien työolot ovat heikentyneet huomattavasti (esim. jopa 16-tuntiset työpäivät, ei vapaita sunnuntaita tai juhlapäiviä), mikä haittaa perhe-elämää. Komitea on huolissaan tästä kehityksestä ja kannattaa toimenpiteitä työmarkkinaosapuolten välisen toimivan vuoropuhelun aikaansaamiseksi.

3.3.3.5. Erityisesti pienyrityksistä todettakoon, että komitea on pienyrityksiä koskevasta eurooppalaisesta peruskirjasta vuosina 2000 ja 2002 antamissaan lausunnoissa(13) painottanut niiden osuutta ehdokasvaltioiden taloudellisessa ja yhteiskunnallisessa kehittymisessä muun muassa ammatillisen koulutuksen ja työpaikkojen luomisen osalta. Näin ollen on syytä ryhtyä ehdokasvaltioissa erityisiin tukitoimiin, joihin kehotetaan pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan sisältämässä kymmenessä suosituksessa. Myös ehdokasvaltiot ovat allekirjoittaneet kyseisen peruskirjan (huhtikuussa 2002 Mariborissa). Tähän tavoitteeseen tulee pyrkiä muun muassa edistämällä ehdokasvaltioiden ja nykyisten jäsenvaltioiden pienyritysorganisaatioiden välistä yhteistoimintaa.

3.3.4. Liikennepolitiikan alalla EU:n maantieliikenne on etenkin kansalaisten näkökulmasta arkaluonteinen aihe. Yhtenäismarkkinat lisäävät epäilemättä liikennettä. Unionin liikennepolitiikan haasteet ovat suuret, sillä yhtäältä on määritettävä välttämättömien kuljetusten perusedellytykset, joiden yhteydessä on otettava huomioon ympäristö ja sosiaaliset näkökohdat, sekä erilaisten liikennemuotojen (raide-, maantie- ja vesiliikenne) järkevä rinnakkaiskäyttö, ja toisaalta on huolehdittava soveltuvin liikennepoliittisin toimin ja taloudellisin kannustimin siitä, että tarpeettomat kuljetukset estetään ja välttämättömät kuljetukset hoidetaan mahdollisimman edullisesti ja ympäristöystävällisesti. Alalla vallitsevien hyvin erilaisten (työ)oikeudellisten ja taloudellisten edellytysten vuoksi voi muodostua myös vääristymiä ja epätoivottuja kehityskulkuja. Onkin suositeltavaa tiivistää ehdokasvaltioiden kanssa alalla tehtävää yhteistyötä jo ennen niiden liittymistä unioniin.

3.3.5. Kilpailupolitiikan alalla käydään keskustelua etenkin Puolan, Tsekin tasavallan, Slovakian ja Unkarin terästeollisuudesta. Keski- ja Itä-Euroopan terästeollisuutta pidetään vain rajoitetusti kilpailukykyisenä. Kilpailupoliittisesti arveluttavia ovat korkea valtiontuki ja ympäristönsuojelun laiminlyönti, jotka vaikuttavat hintoihin. Hakijamaat perustelevat tukea sillä, että sen lopettamisesta aiheutuisi valtavia sosiaalisia ongelmia ja että terästä viedään pääasiassa Venäjälle. Komitea panee merkille perustelut, mutta muistuttaa kuitenkin siitä, että juuri tämän vuoksi terästeollisuudessa on toteutettava rakennemuutoksia ennen liittymistä. On tärkeää toimia nyt, jotta vältetään siirtymäajat (jotka johtuvat liittymisajankohtaan mennessä vielä ratkaisemattomista ongelmista) ja niistä aiheutuvat kilpailuvääristymät.

3.3.6. Tulevien jäsenvaltioiden on keskipitkällä aikavälillä tarkasteltava myös osallistumista talous- ja rahaliittoon. Itä-Saksan kokemukset osoittavat, että euron onnistuneen käyttöönoton edellytykset on tutkittava perusteellisesti eikä talous- ja rahaliittoon osallistumista tule kiirehtiä. Tulevat jäsenvaltiot voisivat aluksi liittyä valuuttakurssimekanismiin, joka sallii noin 15 prosentin vaihteluvälin. Komitea viittaa tässä yhteydessä lausuntoonsa aiheesta "Laajentumisen vaikutukset EMUun".

3.4. Osuus- ja yhteisötalouden organisaatioilla (osuuskunnat, keskinäiset yhtiöt, vapaaehtoisjärjestöt, hoitokunnat, kansalaisjärjestöt) - vaikka ne eivät luokittelisikaan itseään suoraan komitean vuonna 2000 antamassa lausunnossa(14) määritellyn käsitteen piiriin kuuluviksi - on ollut hyvin tärkeä rooli niiden aukkojen täyttämisessä, joita julkisen sektorin viranomaiset ovat jättäneet avustaessaan sosiaalisesti syrjäytyneitä ryhmiä. Ennen kaikkea ne ovat kuitenkin vaikuttaneet ja vaikuttavat edelleen julkiseen osallistumiseen ja demokratisoitumiseen laajentumisen piiriin kuuluvissa maissa. Vaikutukset jakautuvat epätasaisesti, mutta ne ovat kuitenkin aina tuntuvia. Kyseisten organisaatioiden nykyiset rakenteet ovat heikkoja ja niiden eri ilmentymät ovat hajanaisia ja eristyneitä. Komitea katsookin, että olisi äärimmäisen haitallista, jos ehdokasvaltioiden osuus- ja yhteisötalouden organisaatiot ja yritykset kuihtuisivat tai häviäisivät. Tämä aiheuttaisi sekä ehdokasvaltioiden että Euroopan unionin nykyisten jäsenvaltioiden sosiaalisektorille, politiikalle, taloudelle ja kulttuurille korkeat kustannukset. Komitea suosittaakin, että nykyisissä ja tulevissa jäsenvaltioissa aletaan soveltaa osuus- ja yhteisötalouden kehitysrahaston periaatetta, jotta tätä laajentuneen unionin sosiaalisen, taloudellisen ja demokraattisen koheesion tärkeää tekijää voidaan vahvistaa.

3.5. Kansalaisten elämänlaadun parantaminen

3.5.1. Sosiaalipolitiikka ja työllisyys

3.5.1.1. Laajentuminen voi onnistua vain, jos sekä nykyisten jäsenvaltioiden että hakijamaiden kansalaiset tukevat prosessia. Tärkeä edellytys tuen saamiselle on, että laajentuminen on myös "sosiaalinen" prosessi. Sosiaalipolitiikka on yksi yhtenäismarkkinoita täydentävä politiikan ala; hakijamaiden on pyrittävä ottamaan käyttöön muutosprosessiin keskeisesti sisältyvä eurooppalainen yhteiskuntamalli ja siihen liittyvät sosiaalisen ja alueellisen koheesion periaatteet. Hakijamaiden odotettavissa olevaa talouskasvua on hyödynnettävä myös sosiaaliturvajärjestelmien vahvistamiseen.

3.5.1.2. Lissabonin huippukokouksessa asetettuun täystyöllisyyden tavoitteeseen on pyrittävä johdonmukaisesti myös laajentuneessa unionissa kaikilla politiikan aloilla. Komitea on tässä yhteydessä tyytyväinen siihen, että ehdokasvaltiot osallistuvat jo tämänsuuntaisiin unionin ohjelmiin ja toimintasuunnitelmiin (myös köyhyyden torjunta).

3.5.1.3. Sosiaalipolitiikkaa ja työllisyyttä koskevan 13. luvun osalta tietyt ehdokasvaltiot ovat vaatineet siirtymäaikoja työterveyden ja työturvallisuuden alalla. Komitea toteaa tässä yhteydessä suhtautuvansa periaatteessa ymmärtäväisesti siirtymäaikoihin, mutta muistuttaa myös kannattavansa siirtymäaikojen rajoitettua soveltamista, sillä ne voivat aiheuttaa kilpailuvääristymiä yhtenäismarkkinoilla sekä uhata eurooppalaisen yhteiskuntamallin laatua. Toisaalta komitea myöntää, etteivät monet pk-yritykset selviytyisi taloudellisesti yhteisön säännöstöön sopeutumisesta. Unioniin liittymisen myötä etenkin pk-yrityksiltä vaaditaan uusissa jäsenvaltioissa huomattavia investointeja yhteisön säännöstön noudattamiseksi.

3.5.1.4. Unioni on tähän mennessä onnistunut siirtotyöläisiä ja yhtäläistä kohtelua koskevien säännösten ohella vakiinnuttamaan yksittäisillä keskeisillä aloilla vähimmäisstandardit. Unionissa on annettu monia työlainsäädäntöä koskevia direktiivejä, jotka käsittelevät terveydensuojelua, työaikaa, vuosilomaa, raskaana olevien naisten suojelua, vanhempainlomaa ja teknisiä toimenpiteitä työntekijöiden suojelemiseksi. Aloilla, joita koskeva lainsäädäntö on harmonisoitu, tarvitaan nyt jatkuvia tarkistuksia ja mukautuksia uusiin tilanteisiin. Tulevaisuudessa on myös välttämätöntä säännellä yhteisötasolla muitakin aloja, esimerkiksi irtisanomissuojaa tai kollektiivisen työlainsäädännön yksittäisiä näkökohtia. Eurooppalaisen yhteiskuntamallin laadun säilyttämiseksi sitä on kehitettävä jatkuvasti myös ja nimenomaan laajentuneessa unionissa.

3.5.2. Työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu

3.5.2.1. Eurooppalaisen yhteiskuntamallin keskeinen osatekijä on työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan osallistuminen kaikkiin niitä koskeviin kysymyksiin. Komitea on näin ollen tyytyväinen siihen, että komissio on monissa kysymyksissä kuullut hakijamaiden työmarkkinaosapuolia ja kansalaisyhteiskunnan edustajia ja kehottaa ehdokasmaiden hallituksia seuraamaan tätä esimerkkiä. Hallituksilla on monissa hakijamaissa edelleen ongelmia kutsua työmarkkinaosapuolet ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot riittävässä määrin mukaan laajentumisprosessiin.

3.5.2.2. Tämä antaa myös aihetta epäillä, etteivät työnantajia ja työntekijöitä edustavat instituutiot useinkaan ole ehdokasvaltioissa riittävän vahvoja ja että kahdenkeskinen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu eli työnantaja- ja palkansaajajärjestöjen kollektiiviset neuvottelut ja sopimukset eivät ole vielä kehittyneet niissä riittävästi. Kyseisten instituutioiden kehittäminen on välttämätöntä työmarkkinaosapuolten välisen asianmukaisesti toimivan vuoropuhelun vahvistamiseksi sekä yhteisön säännöstön voimaansaattamiseksi erityisesti sosiaalialalla.

3.5.2.3. Asiaan voitaisiin vaikuttaa "vanhojen" jäsenvaltioiden organisaatioiden tukea vahvistamalla sekä talous- ja sosiaalineuvostoja perustamalla. Myös työmarkkinaosapuolten EU-tason vuoropuhelun vahvistaminen olisi toivottavaa. Tämä voitaisiin toteuttaa esimerkiksi ehdokasvaltioiden työmarkkinaosapuolten säännöllisellä osallistumisella Euroopan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua käsittelevän komitean rakenteisiin vuodesta 2003 lähtien, kuten eurooppalaiset työmarkkinaosapuolet ehdottavat Genvalissa 28. marraskuuta 2002 pidetyssä sosiaalidialogi-huippukokouksessa esittämässään työohjelmassa vuosiksi 2003-2005. Tässä yhteydessä on tärkeää varmistaa, että pk-yrityksiä ja pienyrityksiä edustavat organisaatiot kutsutaan osallistumaan täysimittaisesti näihin rakenteisiin.

3.5.3. Sosiaaliturvajärjestelmät

3.5.3.1. Hakijamaissa yhteisön säännöstön saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä osuu yhteen koko talous- ja yhteiskuntajärjestelmän muutosprosessin kanssa - jälkimmäistä prosessia seuraavat mm. maailmanpankki ja kansainvälinen valuuttarahasto. Maailmanpankki ja valuuttarahasto toimivat Yhdysvaltojen yhteiskuntamallin pohjalta, ja niillä on huomattavasti laajemmat valtuudet kuin EU:lla, jonka säännöstö on monilla aloilla vielä ohut. EU:ssa, jonka jäsenvaltioilla on erilaiset mutta kehittyneet sosiaaliturvajärjestelmät, arvostetaan suuresti eurooppalaista yhteiskuntamallia ja siihen sisältyviä sosiaalisen ja alueellisen koheesion periaatteita. EU osallistuu kuitenkin hyvin vähän kyseisiin uudistuksiin, koska sillä ei ole siihen sopimusten tai lainsäädännön perusteella juurikaan oikeutusta (kyseisistä aiheista on vain vähän yhteisön säädöksiä). Näin ollen kyseisillä aloilla, sosiaaliturvajärjestelmät mukaan luettuina, ollaan luomassa sellaisen yhteiskuntamallin perustaa, joka ei komitean mielestä voi olla Euroopassa esikuvana(15). Komitea suosittaakin, että Lissabonissa kehitetyssä avoimessa koordinointimenetelmässä, jonka piiriin hakijamaat ovat kuuluneet Barcelonan huippukokouksesta lähtien, kiinnitetään nykyistä enemmän huomiota näihin kysymyksiin.

3.5.3.2. EU:n rajoitetun oikeudellisen toimivallan vuoksi sosiaaliturvajärjestelmien (esim. eläkejärjestelmien) muotoiluun liittyviä yhtenäismarkkinanäkökohtia (esim. pääomamarkkinoihin tai työntekijöiden liikkuvuuteen kohdistuvat vaikutukset) edistetään ilman, että niihin liittyvistä perusluonteisista sosiaaliturvajärjestelmien muotoilua koskevista kysymyksistä keskusteltaisiin järjestelmällisesti ja laaja-alaisesti.

3.5.4. Yleishyödylliset palvelut

3.5.4.1. Liberalisointia ja säännösten purkamista on unionin tasolla perusteltu etenkin yhtenäismarkkinoiden toteuttamisella, ja ne on pantu täytäntöön perinteisten infrastruktuurien, kuten liikenteen, energian, televiestinnän, vesi- ja jätehuollon sekä ympäristönsuojelun lisäksi myös sosiaalipalvelujen, terveydenhuollon ja koulutuksen sekä rahoituspalvelujen aloilla.

3.5.4.2. Liberalisointi on hakijamaissa osittain vielä edessä, ja kyseiset maat ovat anoneet siirtymäaikoja. Komitea muistuttaa, että hakijamaiden tähän asti suojattujen markkinoiden avaamiseen tähtäävillä toimilla saadaan aikaan toivottuja myönteisiä tuloksia vain, jos otetaan tasapuolisesti huomioon kuluttajien, omistajien ja työntekijöiden intressit ja kyseisten palvelujen erityispiirteet.

3.5.4.3. Yleishyödyllisillä palveluilla on nimittäin ominaispiirteitä, joiden vuoksi niitä ei voi toteuttaa pelkästään markkinoiden kriteerien perusteella. Tämän vuoksi on määriteltävä, millä aloilla ja missä määrin kilpailu- ja sisämarkkinasäännöksiä tosiasiassa sovelletaan yleishyödyllisten palvelujen osalta. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että kyseessä ovat palvelut, joilla vaikutetaan oleellisesti kansalaisten elämänlaatuun ja sosiaaliturvaan. On tärkeää tietää, onko kyseiset palvelut tuotava kansalaisten ulottuville, ja jos on, niin minkälaisia niiden on oltava määrältään ja laadultaan.

3.5.4.4. Lisäksi on estettävä uusien monopolien tai oligopolien syntyminen sekä selkeästi polkuhintoihin perustuva kilpailu. Unionissa tarvitaan sitä vastoin rehtejä toimintasääntöjä sekä julkissektorin, julkisten palvelujen ja kunnallisten yritysten syrjimätöntä kohtelua.

3.5.5. Ympäristökysymykset

3.5.5.1. Useat ympäristölainsäädännön alat on säännelty yhteisön laajuisesti joko yleisin ympäristöä koskevin vaatimuksin tai laatustandardein (kertymien raja-arvot), tuotannollisin toimin (päästöjen raja-arvot) tai yleisin menettelysäännöin. Yhteisön lainsäädäntö on ympäristöpolitiikan alalla lähtökohtaisesti hyvinkin joustava, ja siinä otetaan huomioon sekä yhteisön taloudellinen ja sosiaalinen että yhteisön alueiden tasapainoinen kehitys. Vaikka yksittäisille jäsenvaltioille voidaan myöntää pitkällekin meneviä poikkeuksia erityisdirektiivejä suunniteltaessa, on kuitenkin muistettava, että tällaisia mahdollisuuksia voidaan nimenomaan laajentuneessa unionissa helposti hyödyntää liian paljon.

3.5.5.2. Ympäristöä kuormitetaan hakijamaissa runsaasti ja asian suhteen on vielä paljon tehtävää. Hakijamaat ovatkin anoneet siirtymäaikoja yhteisön nykyisen lainsäädännön saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Komitea muistuttaa tässä yhteydessä siitä, että puhdas luonto on yksi elämänlaadun säilyttämisen ja kehittämisen keskeisimpiä tekijöitä. Onkin toteutettava kaikki toimet ympäristövahinkojen ja esim. ydinvoimaloista johtuvien ympäristöriskien korjaamiseksi ja välttämiseksi tulevaisuudessa. Suurpiirteiset poikkeus- ja siirtymäsäännökset aiheuttaisivat kilpailuvääristymiä ja vaikuttaisivat kielteisesti myös ympäristön tulevaan kehitykseen. Lisäksi ne vaikeuttaisivat yhteisön ympäristölainsäädännön jatkuvaa kehittämistä kestävän kehityksen periaatteen pohjalta.

3.5.6. Myös kuluttajansuojan alalla on viime vuosikymmeninä saatu aikaan huomattavia parannuksia eurooppalaisten kuluttajien kannalta. Kuluttajien turvallisuutta ja terveyttä koskevien keskeisten säännösten ohella on edistytty huomattavasti etenkin kuluttajien taloudellisten etujen suojaamisessa. Merkkipaaluna voidaan pitää tuotevastuuta koskevaa direktiiviä (16). Kyseisen direktiivin muuttaminen tuli ajankohtaiseksi BSE-kriisin vuoksi, ja sen soveltamisalaa laajennettiin maataloustuotteisiin. On huolehdittava siitä, että kuluttajansuojaa voidaan parantaa näin myös laajentuneessa unionissa. Lisäksi kuluttajien harjoittama painostus voi vaikuttaa kehittämisen jatkumiseen.

3.6. Liittymisvalmistelut

3.6.1. Hakijamaat osallistuvat jo käynnissä oleviin unionin ohjelmiin, minkä lisäksi on myös olemassa erityisiä liittymistä valmistelevia ohjelmia. Tässä yhteydessä on erityisesti mainittava Twinning-ohjelma hallinnon valmistamiseksi tuleviin tehtäviinsä. Hallinnon on edellä esitetyn mukaisesti kehityttävä ja mukauduttava myös laajentumisen jälkeen, joten kyseistä ohjelmaa tarvitaan myös sen jälkeen kun hakijamaat ovat liittyneet unioniin.

3.6.2. On valitettavaa, että ohjelmien toteuttaminen on usein niin monimutkaista, että mahdolliset hakijat vetäytyvät tai eivät voi osallistua ohjelmaan lainkaan. Tämän vuoksi maatalousalan mukauttamista koskevaa Sapard-ohjelmaa ei ole vielä pantu täytäntöön kaikissa hakijamaissa, vaikka maatalous kuuluukin epäilemättä aloihin, joilla toimien tarve on suurin. Komitea muistuttaa tässä yhteydessä ehdotuksistaan rakennepolitiikan ja rakennerahastojen uudistamiseksi ja jatkamiseksi(17).

3.6.3. Komitea on jo kyseisestä aiheesta antamassaan ensimmäisessä lausunnossa tehnyt useita ehdotuksia(18), jotta hakijamaita lähennettäisiin yhtenäismarkkinoihin ja niille annettaisiin mahdollisuus valmistautua yhtenäismarkkinoiden tulevaan kehitykseen. Komitea muistuttaa etenkin ehdotuksesta perustaa yhtenäismarkkinoiden koordinaatiokeskuksia sekä yrityksille ja kansalaisille suunnattuja yhteyspisteitä.

3.6.4. Komitea itse järjestää hakijamaissa säännöllisesti kuulemistilaisuuksia, joihin kutsutaan asianosaisia talous- ja yhteiskuntaelämän ryhmiä. Lisäksi komitea on luonut Prism-tietokannan, johon kootaan yhtenäismarkkinoiden kannalta merkittäviä aloitteita ja joka on käytettävissä tietolähteenä komitean Internet-sivustolla.

Bryssel, 12. joulukuuta 2002.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Roger Briesch

(1) Tanskan työministeri ETSK:n täysistunnossa 18. heinäkuuta 2002.

(2) High Level Group on Industrial Relations and Change in EU. Draft Interim Report, 16. marraskuuta 2001.

(3) ETSK:n lausunto "Laajentumisen vaikutukset yhtenäismarkkinoihin (yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä)", EYVL C 329, 17.11.1999.

(4) ETSK:n lausunto "Työvoiman vapaa liikkuvuus yhtenäismarkkinoilla", EYVL C 155, 29.5.2001.

(5) Komission tiedonanto "Sisämarkkinoiden strategian katsaus vuodeksi 2002", KOM(2002) 171 lopullinen.

(6) "Kohti laajentunutta unionia", KOM(2002) 700 lopullinen.

(7) ETSK:n lausunto "EU:n taloudellisen ja yhteiskunnallisen koheesion strategia", EYVL C 241, 7.10.2002.

(8) Komission tiedonanto "Sisämarkkinoiden strategian katsaus vuodeksi 2002", KOM(2002) 171 lopullinen.

(9) ETSK:n lausunto "EU:n taloudellisen ja yhteiskunnallisen koheesion strategia", EYVL C 241, 7.10.2002.

(10) ETSK:n lausunto "Työvoiman vapaa liikkuvuus yhtenäismarkkinoilla", EYVL C 155, 29.5.2001.

(11) John Nellis, 1999, Time to Rethink Privatisation in Transition Economies?, World Bank, ja Joseph Stiglitz, Die Schatten der Globalisierung.

(12) ETSK:n lausunto "Yleishyödylliset palvelut", EYVL C 241, 7.10.2002.

(13) ETSK:n lausunnot pienyrityksiä koskevasta eurooppalaisesta peruskirjasta, EYVL C 204, 18.7.2000 ja EYVL C 48, 21.2.2002.

(14) ETSK:n lausunto osuus- ja yhteisötaloudesta, EYVL C 117, 26.4.2000.

(15) ETSK:n lausunto "Työllisyys, talousuudistus ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus - Kohti innovaation ja tiedon Eurooppaa", EYVL C 117, 26.4.2000.

(16) Direktiivi 85/374/ETY muutettuna direktiivillä 1999/34/EY, EYVL L 283, 6.11.1999.

(17) ETSK:n lausunto "EU:n taloudellisen ja yhteiskunnallisen koheesion strategia", EYVL C 241, 7.10.2002; ETSK:n lausunto "Koheesiopolitiikan tulevaisuus", EYVL C 241, 7.10.2002.

(18) ETSK:n lausunto "Laajentumisen vaikutukset yhtenäismarkkinoihin (yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä)", EYVL C 329, 17.11.1999.