Ehdotus: neuvoston asetus perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määräämiseksi /* KOM/2001/0447 lopull. - CNS 2001/0182 */



Virallinen lehti nro 304 E , 30/10/2001 s. 0192 - 0201



Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määräämiseksi (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Perusteet ja menettelyt kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määräämiseksi Tampereella kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi päätelmissään lokakuussa 1999, että yhteiseen eurooppalaiseen turvapaikkajärjestelmään tulisi lyhyellä aikavälillä sisältyä selkeä ja toimiva tapa määrittää turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio, oikeudenmukaista ja tehokasta turvapaikkamenettelyä koskevat yhteiset normit, turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteita koskevat yhteiset vähimmäisvaatimukset sekä pakolaisaseman tunnustamista ja sisältöä koskevien sääntöjen lähentäminen. Järjestelmää olisi myös täydennettävä toissijaista suojelua koskevilla toimenpiteillä, joiden avulla tällaisen suojelun tarpeessa oleville henkilöille voidaan myöntää asianmukainen asema. Tavoitteen toteuttamiseksi komissio on esittänyt tähän mennessä seuraavat ehdotukset: ehdotus neuvoston direktiiviksi tilapäisen suojelun antamisesta tilanteissa, joissa jäsenvaltioiden alueelle tulee suuri määrä siirtymään joutuneita henkilöitä (KOM(2000) 303 lopullinen, 24.5.2000), ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista (KOM(2000) 578 lopullinen, 20.9.2000), ja ehdotus neuvoston direktiiviksi turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista (KOM(2000) 181 lopullinen, 3.4.2001). Tämä komission ehdotus asetukseksi perusteista ja menettelyistä kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi on jälleen yksi askel kohti yhteistä eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää, joka sisältyy neuvostolle 27. maaliskuuta 2000 esitettyyn tulostauluun "vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi" Euroopan unionissa. Tämän asetusehdotuksen valmistelua on edeltänyt laaja keskustelu: * Keskustelun pohjana on ollut komission yksiköiden valmisteluasiakirja "Dublinin yleissopimuksen tarkistaminen: yhteisön lainsäädännön kehittäminen sen ratkaisemiseksi, mikä jäsenvaltio vastaa Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioon jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä" (SEC(2000) 522 lopullinen, 21.3.2000). Siinä analysoidaan joitakin yleissopimuksen soveltamisen yhteydessä esiin tulleita ongelmia ja verrataan yleissopimuksen avulla saavutettuja tuloksia paitsi sen johdanto-osassa esitettyihin tavoitteisiin myös eräisiin muihin tavoitteisiin, joita kenties voitaisiin asettaa järjestelmälle, jonka mukaan turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaava jäsenvaltio määrätään. Lisäksi asiakirjassa esitetään vaihtoehtoja yleissopimuksen korvaamiselle. Asiakirjaa on käsitelty neuvostossa eri tasoilla, minkä lisäksi siitä ovat antaneet kirjallisia kommentteja useat turvapaikka-asioita käsittelevät organisaatiot kuten YK:n pakolaisasiain päävaltuutettu, ILPAn pakolaisasioita käsittelevä työryhmä, Amnesty International, Churches' Commission for migrants in Europe ja eurooppalaisten pakolaisjärjestöjen kattojärjestö ECRE. * Toiseksi komissio on laatinut syksyllä 2000 neuvoston pyynnön mukaisesti arvion Dublinin yleissopimuksen täytäntöönpanosta. Analysoimalla jäsenvaltioiden vastaukset tarkoitusta varten laadittuun yksityiskohtaiseen kyselyyn ja keskustelemalla Dublinin yleissopimuksen käytännön soveltamisesta vastaavien asiantuntijoiden kanssa selvitettiin yleissopimuksen määräysten täytäntöönpanoon liittyviä juridisia ja käytännön vaikeuksia ja laadittiin niistä täsmällinen kuvaus tilastojen muodossa. Kyselyn perusteella tehdyt johtopäätökset on esitetty komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa "Dublinin yleissopimuksen arviointi" (SEC(2001) 756 lopullinen, 13.6.2001). 2. Ehdotuksen tavoitteet ja soveltamisala 2.1. Tavoitteet Tämän ehdotuksen avulla komission tarkoituksena on paitsi panna täytäntöön EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 1 alakohdan a alakohdan määräykset myös vastata Tampereella pidetyssä Eurooppa-neuvoston erityiskokouksessa esitettyyn tavoitteeseen luoda turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion "selkeä ja toimiva määrittely", joka on osa "oikeudenmukaista ja tehokasta" turvapaikkamenettelyä. Asetusehdotuksella on näin ollen seuraavat tavoitteet: * taata turvapaikanhakijoille oikeussuojan saatavuus pakolaisaseman määrittämistä koskevissa menettelyissä säätämällä näiden menettelyjen yhteydessä tarvittavat säännöt sellaisina kuin ne on määritelty niihin sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa direktiiviehdotuksessa ja vahvistamalla säännöt, joiden perusteella voidaan päättää määräaikojen ylittämisestä aiheutuvat seuraamukset, * estää turvapaikkamenettelyjen väärinkäyttö, joka ilmenee siten, että sama henkilö hakee turvapaikkaa samanaikaisesti tai perätysten eri jäsenvaltioista vain voidakseen jatkaa oleskelua Euroopan unionin alueella, * korjata Dublinin yleissopimuksessa havaitut puutteet ja epätäsmällisyydet, * mukauttaa säädöstä uuteen tilanteeseen, joka on muodostunut, kun on saavutettu edistystä luotaessa aluetta ilman sisärajoja, ottaen erityisesti huomioon, että luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001 on tullut voimaan. * mahdollistaa turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittäminen mahdollisimman pian yhtäältä vahvistamalla menettelyn eri vaiheille kohtuulliset määräajat ja toisaalta täsmentämällä sitä, millaisia todisteita vastuullisen jäsenvaltion määrittämiseksi tarvitaan, * lisätä säädöksen tehokkuutta antamalla jäsenvaltioille realistisempi määräaika, jonka kuluessa turvapaikanhakijoiden siirtämiseen liittyvät päätökset on pantava täytäntöön, ja luomalla asianmukainen kehys täytäntöönpanoa koskeville yksityiskohtaisille säännöille niitä jäsenvaltioita ajatellen, jotka joutuvat käsittelemään suuren määrän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämiseen liittyviä asioita. 2.2. Ala Edellä mainitussa asiakirjassa "Dublinin yleissopimuksen tarkistaminen" esitellään erilaisia vaihtoehtoja Dublinin yleissopimuksen korvaamiseen. Lopputuloksena oli, että nykyiselle järjestelmälle ei näyttäisi olevan kovin monia käyttökelpoisia vaihtoehtoja. Käyttökelpoisin ratkaisu olisi järjestelmä, jonka mukaan vastuu määräytyisi sen mukaan, mihin jäsenvaltioon turvapaikkahakemus on jätetty. Tämän mallin pohjalta saataisiin varmasti aikaan järjestelmä, joka olisi selkeä ja toimiva suhteessa nopeutta ja varmuutta koskeviin tavoitteisiin. Se myös estäisi tilanteen, jossa pakolaiset joutuvat siirtymään jäsenvaltiosta toiseen ja tekemään useita turvapaikkahakemuksia sekä varmistaisi perheiden yhtenäisyyden. Komissio kuitenkin totesi, että tätä varten olisi yhdenmukaistettava mm. turvapaikkamenettelyjä, vastaanottoedellytyksiä, pakolaisen määritelmää koskevia tulkintoja ja toissijaisen suojelun käsitettä, jotta voitaisiin vähentää turvapaikanhakijoiden motivaatiota valita, mistä jäsenvaltiosta he hakevat turvapaikkaa. Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän luomisen tässä vaiheessa jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin selviä eroja pakolaisaseman myöntämistä koskevissa menettelyissä, turvapaikanhakijoiden vastaanottoedellytyksissä ja toissijaisen suojelun järjestämisessä, mikä vaikuttaa turvapaikanhakijoiden hakeutumiseen eri jäsenvaltioihin. Erot eivät häviä kokonaan vielä komission direktiiviehdotusten voimaantulon jälkeenkään, mutta ne lievenevät jonkin verran. Ei siis olisi realistista laatia turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavan valtion määrittämistä varten säädöstä, joka poikkeaisi tyystin Dublinin yleissopimuksesta. Komissio toteaakin neuvostolle ja Euroopan parlamentille osoittamassaan tiedonannossa "Yhteinen turvapaikkamenettely ja turvapaikan saaneille yhtenäinen asema koko unionissa" (KOM(2000)755 lopullinen, 22.11.2000), että muille periaatteille rakentuvaa järjestelmää voitaisiin todennäköisesti harkita vasta myöhemmin, kun yhteinen turvapaikkamenettely ja yhtenäinen asema on jo toteutettu. Tämä asetusehdotus perustuu näin ollen samoihin periaatteisiin kuin Dublinin yleissopimus. Myös soveltamisala on sama. Toisin sanoen: * pääperiaatteena on, että vastuu turvapaikkahakemuksen käsittelystä kuuluu sille jäsenvaltiolle, jolla on ollut merkittävin osuus turvapaikanhakijan tulossa jäsenvaltioiden alueelle tai hänen oleskelussaan siellä; periaatteesta poiketaan silloin kun se on tarpeen perheiden yhtenäisyyden säilyttämiseksi, * sääntöjä, joiden perusteella turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio määrätään, sovelletaan ainoastaan sellaisiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka vaativat 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyssä Geneven yleissopimuksessa (jonka sopimuspuolia kaikki jäsenvaltiot ovat) tarkoitettua pakolaisasemaa; se ei kata toissijaista suojelua, jota koskevia säännöksiä ei ole vielä millään tavoin yhtenäistetty. Yleissopimuksen soveltamisesta saatujen kokemusten perusteella asetusehdotukseen on kuitenkin sisällytetty useita uudistuksia: * uudet säännökset, jotka korostavat kunkin jäsenvaltion vastuuta muihin unionin jäsenvaltioihin nähden, jos ne sallivat luvattoman maassaolon jatkua alueellaan, * menettelyn määräaikojen voimakas lyhentäminen ja niiden yhdenmukaistaminen pakolaisaseman myöntämistä ja peruuttamista koskevaa menettelyä varten ehdotettujen määräaikojen kanssa, jotta voidaan edistää turvapaikkahakemusten nopeaa käsittelyä koskevan tavoitteen toteutumista, * määräaikojen pidentäminen siirrettäessä turvapaikanhakijoita hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, koska siirtojen toteuttamisessa on todettu vaikeuksia, * uudet säännökset, joiden tarkoituksena on säilyttää turvapaikanhakijoiden perheen yhtenäisyys aina kun tämä on sovitettavissa yhteen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan muiden tavoitteiden kanssa; muilla tavoitteilla tarkoitetaan tässä ensinnäkin turvapaikkahakemusten mahdollisimman nopeaa käsittelyä oikeudenmukaisen ja tehokkaan turvapaikkamenettelyn yhteydessä ja toisaalta tavoitetta estää näiden säännösten ja niiden perheenyhdistämistä koskevien sääntöjen väärinkäyttö, jotka komissio on esittänyt parhaillaan käsiteltävänä olevassa perheenyhdistämistä koskevassa direktiiviehdotuksessa (KOM(1999)638 lopullinen - 1999/0258 (CNS)). Koska tämän asetusehdotuksen tarkoituksena on korvata Dublinin yleissopimus, siinä vahvistetaan lähinnä ne velvoitteet, joita jäsenvaltioilla on toisiaan kohtaan ja joita on sovellettava niihin kaikkiin samoin edellytyksin. Ehdotuksessa säädetään näin ollen jäsenvaltioiden velvollisuuksista niihin turvapaikanhakijoihin nähden, joiden hakemus otetaan tutkittavaksi menettelyssä käsittelystä vastaavan jäsenvaltion määrittämiseksi, vain siltä osin kuin nämä säännökset vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen menettelyyn tai kun niiden avulla voidaan varmistaa yhdenmukaisuus pakolaisaseman myöntämisessä ja peruuttamisessa noudatettavaa menettelyä koskevan direktiiviehdotuksen kanssa. 3. Yhteenveto säännöksistä 3.1. Vastuun määräytymisperusteet Tämä direktiiviehdotus perustuu samoihin periaatteisiin kuin Dublinin yleissopimus eli ajatukseen siitä, että alueella jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräysten mukaisesti, jokainen jäsenvaltio on vastuussa muille jäsenvaltioille toimistaan, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa ja alueella oleskelua, ja on myös velvollinen kantamaan näiden toimien seuraukset yhteisvastuun ja yhteistyön hengessä. Tärkeimmät vastuun määräytymisperusteet ja niiden esittäminen hierarkkisessa järjestyksessä heijastavat tätä yleistä lähestymistapaa siten, että vastuu osoitetaan sille jäsenvaltiolle, jolla on ollut merkittävin osuus turvapaikanhakijan tulossa jäsenvaltioiden alueelle tai hänen oleskelussaan siellä joko siksi, että kyseinen jäsenvaltio on myöntänyt hänelle oleskeluluvan tai viisumin tai siksi, että se on toteuttanut valvontaa ulkorajoillaan puutteellisesti tai sallinut maahantulon ilman viisumia. Ehdotukseen on kuitenkin sisällytetty myös uusia perusteita: Ensimmäiseen ryhmään kuuluvien perusteiden tarkoituksena on suojata perheiden yhtenäisyyttä. Jo Dublinin yleissopimuksen mukaan vastuu kuuluu sille jäsenvaltiolle, missä joku turvapaikanhakijan sukulainen asuu pakolaisena, mahdollisista muista vastuun määräytymiseen vaikuttavista perusteista riippumatta. * Ehdotuksessa esitetään lisäksi peruste, jonka tarkoituksena on saattaa ilman huoltajaa tuleva alaikäinen kaikissa tapauksessa yhteen jäsenvaltiossa jo oleskelevan täysi-ikäisen perheenjäsenensä kanssa, joka voi ottaa hänet huollettavakseen. * Lisäksi ehdotuksessa säädetään, että vastuu turvapaikkahakemuksen käsittelystä kuuluu jäsenvaltiolle, joka tutkii tavanomaisessa menettelyssä (siinä merkityksessä kuin siitä säädetään pakolaisaseman myöntämisessä ja peruuttamisessa sovellettavia vähimmäisvaatimuksia koskevassa direktiiviehdotuksessa) aiemmin saapuneen perheenjäsenen turvapaikkahakemusta, josta ei ole vielä tehty ensimmäistä päätöstä. * Jotta vihdoin voitaisiin välttää se, että samasta jäsenvaltiosta turvapaikkaa hakeneet perheenjäsenet erotettaisiin toisistaan vastuun määräytymisperusteiden kirjaimellisen soveltamisen tuloksena, ehdotuksessa vahvistetaan säännöt, joiden mukaan määräytymisperusteiden normaalista soveltamisesta poiketaan, jos se on tarpeen, jotta perhe voi pysyä yhtenäisenä yhdessä jäsenvaltiossa. Toiseen ryhmään kuuluvien perusteiden tarkoituksena on säätää seuraamuksista tapauksissa, joissa jokin jäsenvaltio on laiminlyönyt velvollisuutensa torjua laitonta maahanmuuttoa. Dublinin yleissopimuksessakin määrätään, että jos hakija on ennen turvapaikkahakemuksen jättämistä oleskellut jossakin jäsenvaltiossa luvattomasti vähintään kuusi kuukautta, tämä jäsenvaltio ei voi luvattoman maahantulon perusteella yrittää siirtää käsittelyvastuuta sille jäsenvaltiolle, jonka kautta hakija on tullut Euroopan unionin alueelle. Määräyksen perusteella jäsenvaltio, joka ei torju tehokkaasti kolmansien maiden kansalaisten luvatonta oleskelua alueellaan, joutuu vastaamaan siitä muille jäsenvaltioille samalla tavalla kuin jäsenvaltio, joka on valvonut ulkorajojaan puutteellisesti. Tätä lähestymistapaa noudatetaan ehdotuksessa useissa eri tilanteissa. Jos vastuuta ei pystytä määrittelemään minkään edellä esitetyn pääperusteen nojalla, uusien perusteiden mukaisesti toimitaan seuraavasti: * jos jäsenvaltio on tietoisesti sallinut kolmannen maan kansalaisen oleskella alueellaan luvattomasti yli kahden kuukauden ajan (toteuttamatta mitään toimenpiteitä joko hänen maastapoistamisekseen tai oleskelun laillistamiseksi), se joutuu vastaamaan seurauksista, joita sen vastuu muita jäsenvaltioita kohtaan edellyttää, * jäsenvaltio, jonka alueella kolmannen maan kansalainen on oleskellut luvattomasti yli kuuden kuukauden ajan, joutuu vastaamaan seurauksista, jotka johtuvat sen puutteellisesta toiminnasta laittoman maahanmuuton estämiseksi. 3.2. Vastaanotto- ja takaisinottomenettely Vastaanotto- ja takaisinottopyyntöjä koskeva säännös noudattaa samaa kaavaa kuin Dublinin yleissopimuksessa. Suurimmat erot yleissopimukseen nähden ovat seuraavat: * vastaanottopyynnön esittämiselle annettu määräaika lyhenee kuudesta kuukaudesta 65 työpäivään, * mahdollisuus vaatia vastausta kiireellisesti, * uudet täsmennykset siitä, mitä todisteita jäsenvaltion vastuun määrittäminen edellyttää, * siirron toteuttamiseen annettu määräaika pitenee kuuteen kuukauteen, minkä jälkeen vastuu siirtyy takaisin sille jäsenvaltiolle, johon turvapaikkahakemus on jätetty, * jäsenvaltion vastuu lakkaa, kun turvapaikanhakija on oleskellut vähintään kuusi kuukautta toisessa jäsenvaltiossa ilman lupaa, * Velvollisuus antaa turvapaikanhakijalle tiedoksi päätös perusteluineen. Päätös on muutoksenhakukelpoinen, mutta siirrosta toiseen jäsenvaltioon ei pitäisi aiheutua vakavaa ja vaikeasti korjattavaa haittaa, joten mahdollisuus antaa muutoksenhaulle lykkäävä vaikutus poistetaan. Toimenpiteen tarkoituksena on tehostaa säännöstä ja nopeuttaa sen soveltamista sekä välttää se, että muutosta haettaisiin pelkästään asian käsittelyn viivyttämiseksi. 3.3. Jäsenvaltioiden yhteistyö Menettely turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämiseksi voi toimia vain jos jäsenvaltiot tekevät keskenään lojaalia yhteistyötä, niin että voidaan koota tarvittavat todisteet, käsitellä pyynnöt annetussa määräajassa ja toteuttaa turvapaikanhakijoiden siirrot parhaissa mahdollisissa olosuhteissa. Jäsenvaltioiden välisen yhteistyön tärkeimpänä sisältönä on vaihtaa tietoja, joiden perusteella vastuu määritetään. Näihin tietoihin sisältyvät myös henkilötiedot, joiden toimittamisessa on noudatettava yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46/EY säännöksiä. Kun tietojenvaihdon tarkoituksena on koota jäsenvaltion vastuun määrittämiseen tarvittavat todisteet, on syytä vahvistaa määräaika, jonka kuluessa jäsenvaltion on vastattava sille esitettyyn kyselyyn; määräajan tulee edistää tavoitetta, jonka mukaan vastuussa oleva jäsenvaltio on voitava määrittää mahdollisimman nopeasti (tästä ei määrätä Dublinin yleissopimuksessa). Ehdotettu määräaika on yksi kuukausi. Jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan tarvittavat resurssit niille yksiköilleen, jotka toteuttavat menettelyä turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämiseksi. Jäsenvaltioille annetaan myös mahdollisuus sopia keskenään kahdenvälisistä hallinnollisista järjestelyistä, joilla voidaan helpottaa ja tehostaa tämän ehdotuksen säännösten täytäntöönpanoa. Tämä voi tarkoittaa yhteyshenkilöiden vaihtoa, menettelyjen yksinkertaistamista ja vastausmääräaikojen lyhentämistä tai turvapaikanhakijoiden siirtojen järkeistämistä siten, että kahden jäsenvaltion välisten keskinäisten siirtojen määrää voidaan supistaa. 3.4. Loppusäännökset ja siirtymäsäännökset Useimmat näistä säännöksistä ovat vakiosäännöksiä, jotka koskevat syrjintäkieltoa, seuraamuksia ja voimaantuloa. Erikseen voidaan mainita seuraavat: * Säännökset, joiden tarkoituksena on varmistaa Dublinin yleissopimuksen ja tämän asetusehdotuksen soveltamisen jatkuvuus, ja erityisesti säännös, jossa säädetään asetuksen voimaantuloa ja sen soveltamista koskevat määräajat. * Sääntelykomitean perustaminen: komitean tehtävänä on auttaa komissiota laatimaan ehdotuksen soveltamiseen liittyvät toimenpiteet, mm. todisteiden hallinnointia ja siirtojen toteuttamista koskevat säännöt sekä vakiolomakkeet, joilla jäsenvaltiot esittävät vastaanotto- ja takaisinottopyynnöt. Tähän lukuun voidaan tarvittaessa ottaa myös muita siirtymäsäännöksiä, jos asetusta aletaan soveltaa aiemmin kuin turvapaikkamenettelyjä koskevaa direktiiviä. 4. Oikeusperusta Perustamissopimuksen 63 artiklan 1 alakohdan a alakohdassa määrätään nimenomaisesti, että on hyväksyttävä "perusteet ja menettelyt kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määräämiseksi". EY:n perustamissopimuksen IV osastoa ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan eikä Irlantiin, paitsi jos nämä valtiot ilmoittavat päinvastaisesta päätöksestään perustamissopimuksiin liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemaa koskevan pöytäkirjan mukaisesti. Perustamissopimuksen IV osastoa ei sovelleta myöskään Tanskaan perustamissopimuksiin liitetyn, Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan perusteella. 5. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet Toissijaisuusperiaate Tämän ehdotuksen tarkoituksena on sisällyttää yhteisön oikeuteen perusteet ja menettelyt, joiden mukaan määrätään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio ja jotka luovat jäsenvaltioille keskinäisiä oikeuksia ja velvollisuuksia. Nämä oikeudet ja velvollisuudet ovat luonteeltaan sellaisia, että jäsenvaltiot eivät voi toteuttaa niitä yksinään; laajuutensa tai vaikutustensa takia suunnitellut toimet voidaan toteuttaa ainoastaan yhteisön tasolla. Suhteellisuusperiaate Tällä ehdotuksella on tarkoitus korvata kansainvälisen oikeuden säädös, jolla luodaan jäsenvaltioiden välille keskinäisiä oikeuksia ja velvollisuuksia säännöin, jotka ovat kaikille jäsenvaltioille samat. Ainoa säädös, jossa nämä edellytykset yhdistyvät yhteisön oikeudessa, on asetus. Artiklakohtaiset huomautukset I luku: Tavoite ja määritelmät 1 artikla Ehdotuksen 1 artiklassa esitetään asetuksen tavoite, joka on hyväksyä perusteet ja menettelyt kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi. 2 artikla Tässä artiklassa määritellään asetuksessa käytetyt käsitteet ja termit. a) Ilmaisulla 'kolmannen maan kansalainen' tarkoitetaan henkilöitä, joilla ei ole Euroopan unionin kansalaisuutta; ehdotettu määritelmä kattaa myös kansalaisuudettomat henkilöt. b) Ilmaisulla 'Geneven yleissopimus' tarkoitetaan Genevessä 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehtyä pakolaisten oikeusasemaa koskevaa yleissopimusta, sellaisena kuin se on täydennettynä 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä New Yorkin pöytäkirjalla. Kaikki jäsenvaltiot ovat sopimuspuolina kummassakin asiakirjassa ilman ajallisia tai maantieteellisiä rajoituksia. c) 'Turvapaikkahakemus' määritellään Geneven yleissopimuksessa esitetyn pakolaisen määritelmän perusteella. Kun kolmannen maan kansalainen esittää jäsenvaltioiden rajalla tai niiden alueella kansainvälistä suojelua koskevan pyynnön, sen katsotaan aina kuuluvan Geneven yleissopimuksen soveltamisalaan, paitsi jos hakija nimenomaisesti pyytää muunlaista suojelua, silloin kun jäsenvaltiossa on käytössä erillinen menettely tätä tarkoitusta varten. d) 'Turvapaikanhakijan' tilanne on määritelty suhteessa menettelyyn, jonka tarkoituksena on tehdä pakolaisaseman määrittämistä koskeva lopullinen päätös. e) 'Turvapaikkahakemuksen käsittely' sisältää kaikki pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston direktiivissä .../.../EY säädetyt menettelyt, lukuun ottamatta menettelyä, jossa selvitetään, otetaanko hakemus käsiteltäväksi ja mikä jäsenvaltio on vastuussa hakemuksen käsittelystä tämän asetuksen säännösten mukaisesti. f) 'Turvapaikkahakemuksen peruuttaminen' todetaan [pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston] direktiivissä .../.../EY säädetyissä tilanteissa ja tämän asetuksen soveltamista varten silloin, kun turvapaikanhakija luopuu vireillä olevasta hakemuksestaan siirtymällä toiseen jäsenvaltioon ilman lupaa. g) 'Pakolainen' on henkilö, joka asuu laillisesti jonkin jäsenvaltion alueella pakolaisena. h) Ilmaisun 'ilman huoltajaa tulevat alaikäiset' määritelmä on peräisin ilman huoltajaa tulevista kolmansien maiden alaikäisistä kansalaisista 26 päivänä kesäkuuta 1997 annetusta neuvoston päätöslauselmasta. i) Turvapaikanhakijan 'perheenjäsenellä' tarkoitetaan paitsi jo lähtömaassa muodostetun ydinperheen jäsentä myös henkilöä, jolla on turvapaikanhakijaan sukulaisuussuhde ja joka asui lähtömaassa hänen kanssaan samassa taloudessa, jos jompikumpi henkilöistä on riippuvainen toisesta. j) 'Oleskelulupa' kattaa kaikki jäsenvaltioiden viranomaisten myöntämät asiakirjat ja luvat, joiden perusteella kolmannen maan kansalaisella on oikeus oleskella kyseisten valtioiden alueella; ilmaisu käsittää myös asiakirjat, jotka on myönnetty toissijaista suojelua saaville henkilöille tai henkilöille, joita koskevaa maastapoistamispäätöstä ei voida tilapäisesti panna täytäntöön syistä, jotka estävät päätöksen täytäntöönpanon mutta eivät kuitenkaan anna kyseiselle kolmannen maan kansalaiselle oleskeluoikeutta. Ilmaisu ei kata viisumeja ja oleskelulupia, jotka on myönnetty oleskelulupa- tai turvapaikkahakemuksen käsittelyn aikana. k) Ilmaisun 'oleskelua varten myönnettävä viisumi' määritelmä perustuu viisumeista annetussa asetuksessa (EY) N:o 539/2001 esitettyyn 'viisumin' määritelmään. Määritelmä jakautuu neljään osaan jäsenvaltioissa käytettävien erilaisten viisumien mukaan: i) 'pitkäaikaista oleskelua varten myönnetty viisumi' yli kolmen kuukauden oleskelua varten, ii) 'lyhytaikaista oleskelua varten myönnetty viisumi' viisumiasetuksen määritelmän mukaisesti enintään kolme kuukautta kestävää oleskelua varten, iii) 'kauttakulkuviisumi' kolmanteen maahan suuntautuvaa kauttakulkua varten, iv) 'lentokentän kauttakulkuviisumi' kauttakulkuun kansainvälisen lennon välilaskun tai kahden matkan välisen siirtymisen aikana lentokentän kansainvälisen alueen kautta poikkeamatta kyseisen maan kansallisella alueella. II luku: Yleiset periaatteet 3 artikla 1. Perusperiaatteena niiden perusteiden ja menettelyjen laatimiselle, joiden mukaan määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, on se, että turvapaikkahakemus käsitellään normaalisti vain yhdessä jäsenvaltiossa, joka määritetään objektiivisten perusteiden mukaan. 2. Vastuussa oleva jäsenvaltio käsittelee hakemuksen niiden menettelyjen mukaisesti, jotka se on toteuttanut [pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetun neuvoston] direktiivin .../.../EY säännösten perusteella. 3. Jäsenvaltio voi kuitenkin itsenäisesti päättää käsitellä kolmannen maan kansalaisen sille esittämän turvapaikkahakemuksen poliittisista, humanitaarisista tai käytännön syistä, vaikkei se olisikaan asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan velvollinen sitä tekemään. Dublinin yleissopimuksessa esitettyä, turvapaikanhakijan suostumusta koskevaa edellytystä ei ole otettu tähän asetukseen, koska hakija tekee itse aloitteen turvapaikkahakemuksen esittämisestä kyseiselle jäsenvaltiolle ja antaa näin suostumuksensa sille, että kyseinen jäsenvaltio tutkii hänen hakemuksensa. Kun jäsenvaltio päättää tutkia turvapaikkahakemuksen, siitä tulee asetuksessa tarkoitettu turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, ja se ottaa vastatakseen kaikista tähän vastuuseen liittyvistä velvollisuuksista. Jotta voidaan välttää se, että samaan hakemukseen liittyviä menettelyjä noudatettaisiin rinnakkain kahdessa jäsenvaltiossa, on jäsenvaltion, joka käyttää harkintavaltaansa, ilmoitettava siitä tarvittaessa muille asianomaisille jäsenvaltioille. Jotta voidaan varmistaa, että [pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston direktiivissä] .../.../EY säädettyjä määräaikoja noudatetaan, turvapaikanhakijalle on ilmoitettava kirjallisesti päivämäärä, jona hänen hakemuksensa on otettu pakolaisaseman määrittämistä koskevaan menettelyyn. 4 artikla 1. Menettely kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi on [pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston] direktiivissä .../.../EY tarkoitettu menettely, jossa selvitetään, otetaanko hakemus käsiteltäväksi. Se toteutetaan ennen hakemuksen sisällön tutkimista, ja se on aloitettava heti kun hakemus on jätetty. 2. Turvapaikkahakemus on katsottava jätetyksi heti kun toimivaltainen viranomainen on vahvistanut turvapaikanhakijan aikomuksen joko ottamalla vastaan tämän täyttämän lomakkeen tai viranomaisen laatiman pöytäkirjan. Tämän kirjallisen vahvistuksen vastaanottaminen on lähtökohtana kaikkien määräaikojen määrittämiselle. Tämä säännös on peräisin Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksestä N:o 1/97. 3. Tämän asetuksen soveltamisalaan eivät kuulu Geneven yleissopimuksessa tarkoitettua pakolaisasemaa täydentävät suojelun muodot, koska tällaisen toissijaisen suojelun määritelmää ja sisältöä ei ole toistaiseksi millään tavoin yhtenäistetty. Silloin kun turvapaikanhakija muuttaa suojelupyyntönsä luonnetta kesken menettelyn (niissä jäsenvaltioissa, joissa tämä on mahdollista erillisten menettelyjen ansiosta) erityisesti välttääkseen sen, että siihen sovellettaisiin säädöstä, jonka perusteella määrätään turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio, hänen valintansa ei kuitenkaan saisi periaatteessa estää soveltamasta edelleen kyseistä menettelyä, koska hakija oli alun perin katsonut, että hänellä olisi edellytykset saada suotuisin asema eli pakolaisasema, jota hän voi hakea myös turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevasta jäsenvaltiosta. Tämä ratkaisu ei aiheuta mitään vahinkoa asianomaisille henkilöille, koska kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet samat velvollisuudet, jotka koskevat perusoikeuksien noudattamista, kidutukselta tai epäinhimilliseltä ja halventavalta kohtelulta suojaamista sekä käännyttämiskieltoa. Sen ansiosta voidaan asettaa jäsenvaltiot, joissa on erilliset menettelyt toissijaisen suojelun myöntämistä varten, samaan asemaan niiden jäsenvaltioiden kanssa, joissa noudatetaan vain yhtä menettelyä ja joissa hakija ei siten voi valita, millaista suojelua hän hakee. 4. Jäsenvaltioiden lainsäädännöt poikkeavat toisistaan niiden edellytysten suhteen, joiden perusteella täysi-ikäisen huoltajansa mukana tulevaa alaikäistä voidaan pitää itsenäisenä turvapaikanhakijana. Eräissä jäsenvaltioissa täysi-ikäisen huoltajan turvapaikkahakemus merkitsee automaattisesti sitä, että pakolaisasemaa haetaan myös lapselle; toisissa jäsenvaltioissa täysi-ikäisen huoltajan on tehtävä erillinen hakemus lapsen puolesta; toisissa taas alaikäisen on tietystä iästä lähtien tehtävä itse erillinen hakemus. Asetuksessa esitetään periaate, että alaikäisen tilannetta ei pidä erottaa hänen huoltajanaan toimivan täysi-ikäisen tilanteesta. Tämän säännön avulla voidaan välttää se, että sääntöjä, joiden perusteella turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio määritetään, sovellettaisiin lainsäädännön eroavuuksien perusteella eri tavoin. Säännön avulla voidaan myös taata perheiden yhtenäisyys ja toteuttaa samalla tarvittava siirto hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, vaikka alaikäinen ei muodollisesti olisikaan turvapaikanhakija sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, johon turvapaikkahakemus on jätetty. 5. Menettely turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi on toteutettava siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella turvapaikanhakija on, myös silloin kun turvapaikanhakija on osoittanut hakemuksensa toisen jäsenvaltion viranomaisille esimerkiksi diplomaatti- tai konsuliedustuston välityksellä tai rajalla. Tässä kohdassa esitetyn säännön avulla turvapaikkahakemus voidaan osoittaa sille jäsenvaltiolle, jonka toimivalta perustuu turvapaikanhakijan läsnäoloon sen alueella. 6. Turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseen tähtäävän menettelyn toteuttaminen kuuluu sille jäsenvaltiolle, johon hakemus on jätetty ensimmäiseksi; tämän jäsenvaltion on siten otettava hakija takaisin, jos tämä on siirtynyt menettelyn aikana toiseen jäsenvaltioon. Vastaanottoa koskeva velvollisuus kuitenkin lakkaa: - jos hakija on poistunut jäsenvaltioiden alueelta yli kolmen kuukauden ajaksi. Jos kolmannen maan kansalainen palaa myöhemmin ja esittää taas turvapaikkahakemuksen, sitä pidetään uutena hakemuksena. - jos jokin toinen jäsenvaltio myöntää turvapaikanhakijalle 2 artiklassa esitetyn määritelmän mukaisen oleskeluluvan. Dublinin yleissopimuksesta poiketen asetuksessa ei täsmennetä, että kyseisen oleskeluluvan on oltava voimassa yli kolme kuukautta. Yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdassa (tämän asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa) vastuu osoitetaan jäsenvaltiolle, joka on myöntänyt oleskeluluvan, sen voimassaoloaikaa rajoittamatta. Tuntuisi johdonmukaisemmalta soveltaa samaa periaatetta kaikissa tapauksissa, joissa jäsenvaltio on myöntänyt 2 artiklassa esitetyn määritelmän mukaisen oleskeluluvan. III luku: Vastuun määräytymisperusteiden hierarkia 5 artikla 1. Näitä perusteita on sovellettava siinä hierarkkisessa järjestyksessä kuin ne on lueteltu. 2. Tämä säännös on otettu sellaisenaan Dublinin yleissopimuksesta, ja se osoittaa ajankohdan, jonka perusteella turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaava jäsenvaltio on määritettävä. 6 artikla Tässä artiklassa esitetty vastuun määräytymisperuste on lisäys Dublinin yleissopimuksessa esitettyihin perusteisiin. Sen tarkoituksena on välttää, että alaikäinen joutuu jäsenvaltion alueella ilman huoltajaa tulevan alaikäisen asemaan, vaikka jonkin toisen jäsenvaltion alueella on perheenjäsen, joka voi ottaa hänet huollettavakseen. Tämä säännös vastaa erästä Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksessä N:o 1/2000 esitettyä tapausta. 7 artikla Tämä peruste sisältyi jo Dublinin yleissopimukseen. Sen tarkoituksena on suojella pakolaisten perheiden yhtenäisyyttä, ja se perustuu ajatukseen, jonka mukaan pakolaisen perheenjäsenet voivat itsekin olla kotimaassaan uhattuina. Jäsenvaltio, joka on myöntänyt pakolaiselle suojelun, voi parhaiten arvioida myös sitä, onko hänen perheenjäsentensä vainon pelko aiheellista. 8 artikla Asetuksen 8 artiklassa esitetty vastuun määräytymisperuste on lisäys Dublinin yleissopimukseen. Sen tarkoituksena on säädellä itsenäisen ja pakottavan perusteen avulla tiettyjä 18 artiklassa perustetun komitean päätöksessä N:o 1/2000 tarkoitettuja tapauksia. Se perustuu ajatukseen, että kun perheenjäsenten turvapaikkahakemukset käsitellään samassa jäsenvaltiossa, ne voidaan tutkia perusteellisemmin ja tehdä heitä koskevat päätökset johdonmukaisesti. Tästä on kuitenkin hyötyä vain jos samalla on mahdollista noudattaa yhteisön turvapaikkapolitiikan välineiden muita tärkeitä tavoitteita, joihin kuuluu erityisesti ilmeisen perusteettomien hakemusten nopea käsittely. 1. Tämän vuoksi artiklan 1 kohdassa säädetäänkin, että turvapaikanhakijat saatetaan yhteen ensimmäisenä saapuneen perheenjäsenen kanssa, joka on myös itse turvapaikanhakija, vain siinä tapauksessa, että viimeksi mainitun perheenjäsenen hakemus on jo pakolaisaseman määrittämisestä vastaavan viranomaisen käsiteltävänä [pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston] direktiivissä .../.../EY määritellyn tavanomaisen menettelyn mukaisesti. Olisi kohtuutonta ja viivyttäisi perusteettomasti turvapaikkahakemusten käsittelyä, jos kyseiset henkilöt saatettaisiin yhteen, vaikka ensimmäisenä saapuneen perheenjäsenen hakemusta vasta tarkastellaan sen selvittämiseksi, otetaanko se käsiteltäväksi ja on todennäköistä, että hänet siirretään toiseen jäsenvaltioon tai palautetaan kolmanteen maahan, tai hakemusta käsitellään nopeutetussa menettelyssä, joka todennäköisesti päätyy kielteiseen tulokseen, tai jos hakemusta koskeva ensimmäinen päätös on ollut hylkäävä. 2. Koska menettely sen selvittämiseksi, otetaanko hakemus käsiteltäväksi, voi kuitenkin johtaa myös siihen, että hakemus otetaan tavanomaiseen menettelyyn, asetuksessa säädetään, että jäsenvaltio, jota pyydetään ottamaan hakija vastuulleen, on tällaisessa tapauksessa velvollinen ilmoittamaan pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle ensinnäkin siitä, mihin vaiheeseen menettely on edennyt, ja aikanaan menettelyn lopputuloksesta, niin että perheenjäsenet voidaan saattaa yhteen, jos 1 kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät. 9 artikla Turvapaikkahakemuksen käsittelyvastuun osoittaminen sille jäsenvaltiolle, jolla on ollut merkittävin osuus turvapaikanhakijan tulossa jäsenvaltioiden alueelle tai oleskelussa siellä esimerkiksi siten, että se on toteuttanut merkityksellisen toimen esim. myöntämällä tälle viisumin tai oleskeluluvan, heijastaa säädöksen taustalla olevaa periaatetta, jonka mukaan alueella, jolla taataan henkilöiden liikkumisvapaus, jokainen jäsenvaltio on vastuussa muille jäsenvaltioille toimistaan, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa ja alueella oleskelua. Viisumeista annetulla asetuksella (EY) N:o 539/2001 käyttöön otetun yhteisen viisumijärjestelmän ansiosta tiettyjä Dublinin yleissopimuksessa tarkoitettuja tilanteita ei voi enää esiintyä. Tässä ehdotuksessa on otettu huomioon tämä kehitys poistamalla säännökset, joita sovellettiin ainoastaan tilanteissa, joissa kolmannen maan kansalaisen oli hankittava viisumi useisiin eri jäsenvaltioihin. On kuitenkin todettava, että hakijalla saattaa edelleen olla useita viisumeja, koska on olemassa viisumeja kolmanteen maahan tapahtuvaa kauttakulkua varten, alueellisesti rajoitettuja viisumeja ja pitkäaikaista oleskelua varten myönnettyjä viisumeja, joiden myöntämisedellytykset eivät kuulu viisumiasetuksen soveltamisalaan. Mahdollisten tulkintaerojen välttämiseksi 5 kohdassa täsmennetään, että viisumin tai oleskeluluvan saaminen vilpillisin keinoin ei vapauta asianomaista jäsenvaltiota vastuusta, paitsi jos voidaan osoittaa, että asiakirja on korvattu tai että sitä on muutettu sen myöntämisen jälkeen. 10 artikla Tämä säännös on otettu Dublinin yleissopimuksesta. Se perustuu samaan periaatteeseen jäsenvaltioiden keskinäisestä vastuusta niiden toimien osalta, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja alueella oleskelun valvontaa. Jäsenvaltio, jonka ulkorajan kautta turvapaikanhakija on saapunut Euroopan unionin alueelle, vapautuu vastuusta, jos asianomainen henkilö on oleskellut vähintään kuusi kuukautta siinä jäsenvaltiossa, johon hän on jättänyt turvapaikkahakemuksensa. Dublinin yleissopimuksen ranskankielisessä toisinnossa käytetty ilmaisu 'todistetaan' (prouvé) muutetaan ilmaisuksi 'osoitetaan' (démontré), minkä tarkoituksena on ilmaista, että todisteiden ei tarvitse olla kovin vaativia. 11 artikla Tämän artiklan säännöksillä muutetaan Dublinin yleissopimuksen 7 artiklan säännöksiä siten, että ne vastaavat Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen ja viisumeista annetun asetuksen täytäntöönpanon myötä muuttunutta tilannetta. 1. Artiklan 1 kohdassa esitetään periaate, jonka mukaan turvapaikkahakemuksen käsittelystä on vastuussa se jäsenvaltio, johon kolmannen maan kansalainen, jolta ei vaadita viisumia, jättää hakemuksensa. Silloin kun kolmannen maan kansalaiselta ei vaadita viisumia, ei voida katsoa, että jäsenvaltio, jonka kautta hän on tullut unionin alueelle, olisi laiminlyönyt velvollisuutensa muita jäsenvaltioita kohtaan sallimalla maahantulon, koska mikä tahansa toinen jäsenvaltio olisi niin ikään sallinut kyseisen henkilön maahantulon samoin edellytyksin. Lisäksi maahantulopaikka määräytyy usein lentokenttien sijainnin perusteella. Näin ollen ei ole syytä rankaista tästä maahantulojäsenvaltiota. 2. Jos matkustaja, jonka määränpäänä on yhteisön ulkopuolinen maa, jättää turvapaikkahakemuksen kauttakulun yhteydessä, kauttakulkuvaltio on vastuussa hakemuksen käsittelystä. Tämä vastuu ei estä kyseistä jäsenvaltiota soveltamasta turvallisen kolmannen maan käsitettä. 12 artikla Tässä artiklassa esitetty vastuun määräytymisperuste on lisäys Dublinin yleissopimukseen. Sen mukaan vastuu turvapaikkahakemuksen käsittelystä kuuluu jäsenvaltiolle, joka on tietoisesti sallinut kolmannen maan kansalaisen oleskella alueellaan luvattomasti yli kahden kuukauden ajan. Tällä tarkoitetaan tilanteita, joissa henkilön luvaton oleskelu on ollut jäsenvaltion viranomaisten tiedossa, mutta jäsenvaltio ei ole yrittänyt poistaa häntä maasta. Sallimalla tällaisen tilanteen jatkumisen jäsenvaltio on asianmukaiset toimet laiminlyödessään edistänyt kolmannen maan kansalaisen aikeita, joka on sen alueella saanut suotuisan tilaisuuden siirtyä ilman lupaa toiseen jäsenvaltioon hakeakseen siellä pakolaisasemaa. Maastapoistamisen pelossa hän todennäköisesti olisi kuitenkin hakenut turvapaikkaa, jos hän olisi katsonut paluun kotimaahan asettavan hänet alttiiksi vainolle. Siinä tapauksessa olisi voitu toteuttaa menettely hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi tämän asetuksen nojalla. 13 artikla Tässä artiklassa esitetty vastuun määräytymisperuste on lisäys Dublinin yleissopimukseen. Se laajentaa 10 artiklan toisen kohdan taustalla olevan periaatteen soveltamisalaa ja perustuu ajatukseen, että jäsenvaltio, joka ei kuuden tai useamman kuukauden kuluessa ole havainnut kolmannen maan kansalaisen oleskelevan alueellaan luvattomasti, on tavallaan toteuttanut jäsenvaltioiden yhteisiä tavoitteita laittoman maahanmuuton valvonnan alalla puutteellisesti, minkä vuoksi sen on kannettava tästä aiheutuvat seuraukset muihin jäsenvaltioihin nähden. 14 artikla Tässä artiklassa esitetty vastuun määräytymisperuste on otettu sellaisenaan Dublinin yleissopimuksesta. Sen tarkoituksena on varmistaa säännöksen aukottomuus osoittamalla turvapaikkahakemuksen käsittelyvastuu ensisijaisesti jäsenvaltiolle, johon hakemus on jätetty ensimmäisenä, silloin kun vastuuta ei voida määrittää minkään muun edellä mainitun perusteen nojalla. 15 artikla Asetuksen 15 artikla täydentää Dublinin yleissopimusta. Sen tarkoituksena on antaa selkeä ja pakottava sääntö perheiden yhtenäisyyden säilyttämiseksi silloin kun vastuun määräytymisperusteiden tiukka soveltaminen johtaisi siihen, että eri perheenjäsenten turvapaikkahakemusten käsittelyvastuu osoitettaisiin eri jäsenvaltioille. Valitut perusteet ovat helppoja soveltaa eivätkä niiden soveltamisen seuraukset kohdistu mihinkään tiettyyn jäsenvaltioon: vastuu osoitetaan sille jäsenvaltiolle, jonka vastuulle kuuluisi määräytymisperusteiden nojalla useimpien perheenjäsenten hakemuksen käsittely, tai jos tällaista jäsenvaltiota ei voida määrittää, vastuu osoitetaan sille jäsenvaltiolle, jonka vastuulla on käsitellä vanhimman perheenjäsenen turvapaikkahakemus. Näin eräistä Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksessä N:o 1/2000 ohjeen omaisesti esitetyistä esimerkkitapauksista, joita olisi arvioitava tapauskohtaisesti, voidaan tehdä pakottavia. IV luku: Humanitaarinen lauseke 16 artikla 1. Asetuksen 16 artiklan 1 kohta on sama kuin Dublinin yleissopimuksen 9 artikla. Tätä ns. humanitaarista lauseketta on käytetty ennen muuta siksi, että voitaisiin estää perheenjäsenten joutuminen erilleen toisistaan, mihin vastuun määräytymisperusteiden tiukka soveltaminen saattaisi joissain tapauksissa johtaa. Vaikka tämä asetus sisältää useita pakottavia säännöksiä, joiden tarkoituksena on samaan perheyhteisöön kuuluvien turvapaikanhakijoiden yhteensaattaminen tai perheyhteyden säilyttäminen, esiin voi tulla niin monenlaisia tilanteita, ettei niitä kaikkia voida säädellä erityisellä säännöksellä, vaan sekä jäsenvaltioiden että turvapaikanhakijoiden edun vuoksi tarvitaan harkintavaltaan perustuvaa humanitaarista lauseketta. Toinen virke perustuu suosituksiin, joista jäsenvaltiot ovat sopineet Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksessä N:o 1/2000. Sen tarkoituksena on täsmentää periaatteita, joita jäsenvaltioiden on noudatettava silloin kun ne vastuun määräytymisperusteista poiketen saattavat turvapaikanhakijan yhteen jossakin jäsenvaltiossa jo oleskelevan perheenjäsenen kanssa. 2. Myöhemmin voidaan saatujen kokemusten perusteella säätää 29 artiklassa säädetyn komitologiamenettelyn mukaisesti täsmällisempiä sääntöjä 1 kohdassa säädetyn humanitaarisen lausekkeen soveltamisen edellytyksistä ja täytäntöönpanomenettelyistä, erityisesti menettely, jossa ratkaistaan mahdolliset jäsenvaltioiden väliset eriävät näkemykset perheenjäsenten yhteensaattamisen tarpeellisuudesta tai siitä, missä se olisi toteutettava. V luku: Vastaanotto ja takaisinotto 17 artikla Tässä artiklassa esitetään hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion velvollisuudet ja tilanteet, joissa ne lakkaavat olemasta voimassa. Teksti on peräisin Dublinin yleissopimuksesta, mutta kieliasuun on tehty joitakin muutoksia. 1. Dublinin yleissopimuksesta on otettu sellaisinaan artiklan 1 kohdan a alakohta, joka koskee velvollisuutta ottaa turvapaikanhakija vastaan, b alakohta, joka koskee velvollisuutta saattaa päätökseen menettely hänen hakemuksensa tutkimiseksi, ja d alakohta, joka koskee velvollisuutta ottaa takaisin hakija, joka jättää uuden hakemuksen toiseen jäsenvaltioon peruutettuaan ensin hakemuksensa siinä jäsenvaltiossa, joka on vastuussa hänen hakemuksensa käsittelystä. Saman kohdan c ja e alakohdassa on ranskankielisen toisinnon ilmaisu 'laittomasti' korvattu ilmaisulla 'luvattomasti' (jota suomenkielisessä on käytetty myös aiemmin). Muutos johtuu siitä, että turvapaikanhakija, jolta ei vaadita viisumia tai jolla on voimassa oleva viisumi ja joka on pitänyt passinsa itsellään, ei varsinaisesti oleskele toisessa jäsenvaltiossa laittomasti, minkä vuoksi Dublinin yleissopimuksen säännöstä ei sellaisenaan muotoiltuna ole mahdollista soveltaa kaikissa tilanteissa. 2. Samoista syistä kuin 4 artiklan 6 kohdassa tuntuisi johdonmukaisemmalta olla rajoittamatta oleskeluluvan voimassaoloaikaa. 3. Lisäksi voidaan soveltaa periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltion on vastattava seuraamuksista, jos se on sallinut kolmannen maan kansalaisen oleskella alueellaan yli kuusi kuukautta. 4. Kun ilmaisu '1 kohdan a-d alakohdassa' korvataan ilmaisulla '1 kohdassa', tässä kohdassa esitetty vastuun lakkaaminen kattaa myös 1 kohdan e alakohdan, niin että turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevalla jäsenvaltiolla ei ole enää velvollisuutta ottaa takaisin kolmannen maan kansalaista, jonka hakemuksen se on hylännyt, tämän hakiessa turvapaikkaa toisesta jäsenvaltiosta, jos hakija on välillä poistunut jäsenvaltioiden alueelta vähintään kolmeksi kuukaudeksi. Tällaisen poissaolon jälkeen esitettyä turvapaikkahakemusta pidetään uutena hakemuksena, jonka käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on määritettävä uudelleen. 5. Artiklan 5 kohdassa säädetään 1 kohdan d ja e alakohdassa säädetyn takaisinottovelvollisuuden lakkaamisesta välittömästi silloin kun turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio on tosiasiallisesti poistanut alueeltaan kolmannen maan kansalaisen, joka ei ole enää turvapaikanhakija joko siksi, että hän on luopunut hakemuksestaan tai siksi, että hänen hakemuksensa on hylätty, riippumatta siitä, onko maastapoistaminen toteutettu pakkotoimenpiteenä vai onko hakija noudattanut vapaaehtoisesti saamaansa määräystä poistua maasta. Samoin kuin edellisessä kohdassa, tästä seuraa, että jokaista turvapaikkahakemusta, jonka sama henkilö esittää maastapoistamisen jälkeen, pidetään uutena hakemuksena, jonka käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on määritettävä uudelleen. 18 artikla Dublinin yleissopimuksen 11 artiklan säännökset on jaettu kolmeksi artiklaksi, jotta tilanteen kehitystä voidaan kuvata paremmin ja erottaa toisistaan toimet, jotka kuuluvat yhtäältä jäsenvaltiolle, johon hakemus on jätetty, ja toisaalta jäsenvaltiolle, jota pyydetään ottamaan hakija vastuulleen. 1. Artiklan 1 kohdassa lyhennetään määräaikaa, jonka kuluessa vastaanottopyyntö on esitettävä toiselle jäsenvaltiolle, kuudesta kuukaudesta 65 työpäivään (mikä on 13 viikkoa eli noin kolme kuukautta). Tämä määräaika vastaa [pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston] direktiivissä .../.../EY säädettyä määräaikaa menettelylle, jossa tutkitaan, otetaanko hakemus käsiteltäväksi. Se vastaa myös jäsenvaltioiden halua määrittää turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio kohtuullisessa ajassa, jolloin voidaan myös noudattaa turvapaikkahakemusten nopeaa käsittelyä koskevaa yleistavoitetta. 2. Artiklan 2 kohdan ilmaisu 'todeta' korvataan ilmaisulla 'tarkistaa', jotta voidaan korostaa sitä, että jäsenvaltio, jolle vastaanottopyyntö esitetään, ei voi pelkästään arvioida vastaanottopyynnön esittävän jäsenvaltion sille toimittamia tietoja, vaan että sen on suoritettava tutkimuksia itsenäisesti. Tämä on niiden periaatteiden mukaista, joista jäsenvaltiot ovat sopineet Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksellä N:o 1/97. Uudessa alakohdassa säädetään mahdollisuudesta hyväksyä 29 artiklassa säädetyn komitologiamenettelyn mukaisesti vastaanottopyyntöjen laatimista ja esittämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, esimerkiksi vakiolomake, jonka otsikoiden mukaan pyynnöt on käsiteltävä, tai myöhemmin sähköpostin käyttöä koskevat säännöt. 3. Artiklan 3 kohdassa sisällytetään säädökseen kiireellinen menettely, josta jäsenvaltiot ovat sopineet Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksellä N:o 1/97. Tarkoituksena on selvittää nopeammin tilanteet, joissa turvapaikkahakemus tehdään maahantulo- tai oleskelukiellon yhteydessä tai kun hakija pidätetään luvattoman oleskelun perusteella tai maastapoistamistoimenpiteestä ilmoittamisen tai sen toteuttamisen yhteydessä, kun hakija pidetään säilössä. 4. Artiklan 4 kohta vastaa [pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston] direktiivissä .../.../EY olevaa säännöstä, ja sillä sisällytetään asetukseen velvollisuus ilmoittaa turvapaikanhakijalle siitä, että jotakin toista jäsenvaltiota on pyydetty ottamaan hänet vastaan, ja tähän liittyvät määräajat. 19 artikla 1. Artiklan 1 kohdassa on Dublinin yleissopimuksen vastaavaan säännökseen verrattuna useita muutoksia: * Edellisen artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaisesti siinä ensinnäkin täsmennetään, että jäsenvaltio, jolle vastaanottopyyntö esitetään, ei voi pelkästään tarkastella pyynnössä esitettyjä todisteita vaan että sen on omien tiedostojensa ja arkistojensa perusteella aktiivisesti tutkittava, onko se todella vastuussa turvapaikanhakijasta. Tämä lähestymistapa perustuu sopimukseen, jonka jäsenvaltiot ovat tehneet Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksessä N:o 1/97. * Toiseksi säännöksessä lyhennetään vastaanottopyyntöön vastaamiselle asetettua määräaikaa yhteen kuukauteen, mitä jäsenvaltiot ovat pitäneet suotavana 18 artiklassa asetetun komitean päätöksessä N:o 1/97. * Kolmanneksi säännöksessä täsmennetään sitä, mitä todisteita jäsenvaltion vastuun määrittäminen edellyttää: jos muodollisia todisteita ei ole saatavissa, on jäsenvaltion, jolle vastaanottopyyntö on esitetty, tunnustettava vastuunsa heti kun vastuu voidaan määrittää toisiaan tukevien aihetodisteiden perusteella kohtuullisen todennäköisesti. Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetettu komitea toteaa päätöksessään N:o 1/97, että "vastuun määrittelyn [...] on periaatteessa perustuttava mahdollisimman vähäisille todistevaatimuksille. Mikäli näytön syntymiselle asetettaisiin liiallisia vaatimuksia, vastuun määrittelyssä noudatettava menettely kestäisi lopulta kauemmin kuin varsinaisen turvapaikkahakemuksen käsittely. Tällöin ei yleissopimuksella olisi lainkaan toivottua vaikutusta ja vaarannettaisiin jopa eräs sen tavoitteista, sillä odotusajat synnyttäisivät uuden "kiertävien pakolaisten" ryhmän, johon kuuluisivat turvapaikanhakijat, joiden hakemuksia ei tällöin tutkittaisi Dublinin yleissopimuksessa määrätyn menettelyn aikana. Liian tiukan todistelujärjestelmän vallitessa jäsenvaltiot eivät hyväksyisi niille kuuluvaa vastuuta, ja yleissopimusta sovellettaisiin vain harvoin. Lisäksi ne jäsenvaltiot, joilla on täydellisemmät kansalliset tiedostot kuin yhteistyökumppaneillaan, joutuisivat eriarvoiseen asemaan, sillä niiden katsottaisiin muita helpommin olevan vastuussa. Jäsenvaltioiden olisi suostuttava ottamaan vastuu turvapaikkahakemuksen käsittelystä myös aihetodisteisiin nojautuvan näytön perusteella heti, kun turvapaikanhakijan kokonaistilanteen tarkastelussa ilmenee, että vastuu hakemuksen käsittelystä kuuluu kaiken todennäköisyyden mukaan kyseiselle jäsenvaltiolle." Joustavuus todisteiden hallinnoinnissa on kuitenkin pidettävä kohtuullisena, niin ettei vastuuta osoiteta pelkän olettamuksen perusteella. * Todisteita ja aihetodisteita sekä niiden tulkintaa koskevat säännöt hyväksytään 29 artiklassa tarkoitetun komitologiamenettelyn mukaisesti. 2. Artiklan 2 kohdassa osoitetaan vastaanottopyynnön saaneen jäsenvaltion velvollisuudet silloin kun pyynnön esittävä jäsenvaltio on vaatinut edellisen artiklan 3 kohdassa säädetyn kiireellisen menettelyn noudattamista. 3. Artiklan 3 kohdassa vahvistetaan seuraamus, joka aiheutuu, jos pyyntöön ei vastata 1 kohdassa säädetyssä yhden kuukauden määräajassa: pyyntö katsotaan tällöin hyväksytyksi. 20 artikla 1. Tämä säännös on lisäys Dublinin yleissopimukseen, ja siinä toistetaan periaatteet, joista jäsenvaltiot ovat sopineet yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksellä N:o 1/97. Siinä myös täsmennetään määräaikaa, jonka kuluessa jäsenvaltion on ilmoitettava turvapaikanhakijalle siitä, että vastaanottopyynnön saanut jäsenvaltio on tunnustanut olevansa vastuussa hänen hakemuksensa käsittelystä, minkä vuoksi hakemusta ei voida käsitellä siinä jäsenvaltiossa, johon se on jätetty, vaan hakijan on siirryttävä kyseiseen toiseen jäsenvaltioon, joka on velvollinen käsittelemään hänen hakemuksensa. Ilmoitus on tehtävä: a) viidentoista työpäivän kuluessa, mikä on riittävä määräaika päätöksen tekemiseen ja vastaa tavoitetta olla pidentämättä menettelyjen kestoa kohtuuttomasti, b) päätöksellä, jossa mainitaan sekä se, että hakemusta ei oteta käsiteltäväksi, että velvollisuus poistua jäsenvaltion alueelta siihen jäsenvaltioon, joka on vastuussa hakemuksen käsittelystä. Koska nämä kaksi seikkaa liittyvät kiinteästi toisiinsa, niiden sisällyttäminen samaan päätökseen tuntuisi järkevältä tavalta varmistaa, että niistä myös valitetaan yhdessä. 2. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään 1 kohdassa mainitun päätöksen sisältö ja säädetään, että siihen on mahdollisuus hakea muutosta. Koska siirto toiseen jäsenvaltioon ei todennäköisesti aiheuta asianomaiselle vakavaa tai vaikeasti korjattavaa haittaa, siirron toteuttamista ei ole tarpeen lykätä siihen asti, että valitusmenettely on saatu päätökseen. 3. Artiklan 3 kohdassa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan siirrettäessä turvapaikanhakija siihen jäsenvaltioon, joka on vastuussa hänen hakemuksensa käsittelystä. Siirto on toteutettava niin pian kuin mahdollista sen jälkeen kun asianomaiset jäsenvaltiot ovat sopineet asiasta ja ainakin kuuden kuukauden määräajan kuluessa. Pidentämällä siirtoa koskevaa määräaikaa yhdestä kuukaudesta kuuteen kuukauteen on haluttu ottaa huomioon käytännön vaikeudet, joita jäsenvaltioissa on tullut esiin Dublinin yleissopimuksen asiaa koskevien määräysten soveltamisessa. Tarvittaessa turvapaikanhakijalle myönnetään tarkoitusta varten laadittu kulkulupa, joka on 29 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaan hyväksytyn mallin mukainen. Hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion on ilmoitettava vastaanottopyynnön esittävälle jäsenvaltiolle tapauksen mukaan joko turvapaikanhakijan saapumisesta tai siitä, ettei tämä ole ilmoittautunut viranomaisille asetetussa määräajassa. 4. Jos siirtoa ei toteuteta 3 kohdassa säädetyssä kuuden kuukauden määräajassa, vastaanottopyynnön saaneen jäsenvaltion antama hyväksyntä raukeaa, ja vastuu siirtyy jäsenvaltiolle, johon hakemus on jätetty. Tätä säännöstä ei ole Dublinin yleissopimuksessa, jossa ei säädetä siirron epäonnistumisesta tällaista seurausta. Uusi säännös perustuu 10 artiklan toisen alakohdan ja 13 artiklassa esitetyn vastuun määräytymisperusteen taustalla olevaan ajatukseen eli siihen, että jos jokin jäsenvaltio toteuttaa puutteellisesti jäsenvaltioiden yhteisiä tavoitteita laittoman maahanmuuton valvonnan alalla, se joutuu kantamaan tästä aiheutuvat seuraukset muihin jäsenvaltioihin nähden. Toisaalta säännöksen tarkoituksena on välttää se, että muodostuisi joukko kiertäviä turvapaikanhakijoita, joiden hakemusta ei käsiteltäisi yhdessäkään jäsenvaltiossa. 5. Siirtoja koskevat säännöt voidaan tarvittaessa vahvistaa 29 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 21 artikla Tämän artiklan säännökset koskevat toiseen jäsenvaltioon siirtyneen turvapaikanhakijan ottamista takaisin hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon. 1. Artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa on tehty Dublinin yleissopimuksen vastaavien määräysten sanamuotoon samantyyppisiä muutoksia kuin 18 artiklan 2 kohdassa ja 19 artiklan 1 kohdassa. Tarkoituksena on osoittaa selkeästi, että vastaanottopyynnön saaneen jäsenvaltion on suoritettava itse tarkistuksia omien tietokantojensa ja arkistojensa perusteella. C alakohdassa säädetään, että vastaanottopyynnön saanut jäsenvaltio voi antaa väliaikaisen vastauksen, jos kahdeksan päivän määräaika uhkaa ylittyä suoritettavien tarkistusten vuoksi. Näin vastaanottopyynnön saanut jäsenvaltio voi saada poikkeustapauksessa jopa kaksi viikkoa lisäaikaa. Jäsenvaltiot ovat sopineet tästä Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean päätöksellä N:o 1/97. D alakohdassa määritellään seuraukset, jos vastausta ei anneta b ja c alakohdassa vahvistetuissa määräajoissa: takaisinottopyyntö katsotaan hyväksytyksi. E alakohdassa toistetaan takaisinoton osalta säännöt, jotka esitettiin siirron osalta 20 artiklan 3 kohdassa: kuuden kuukauden määräaika, asianomaisten jäsenvaltioiden yhteisymmärrys, mahdollisen kulkuluvan myöntäminen, tiedottaminen siirrettävän turvapaikanhakijan saapumisesta tai siitä, että häntä ei ole tavoitettu. F alakohdassa säädetään, että turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion tekemiin takaisinottoa koskeviin päätöksiin sovelletaan samoja muodollisia määräyksiä kuin päätöksiin siitä, että hakemusta ei oteta käsiteltäväksi, ja päätöksiin turvapaikanhakijan siirtämisestä hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon. 2. Artiklan 2 kohdassa säädetään seurauksista siinä tapauksessa, että takaisinottopyynnön esittävä jäsenvaltio ei onnistu toteuttamaan siirtoa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon: takaisinottopyynnön hyväksyminen raukeaa, ja pyynnön esittävä jäsenvaltio joutuu ottamaan turvapaikanhakijan vastuulleen. 3. Samoin kuin vastaanottopyyntöjen osalta on tarpeen vahvistaa takaisinottopyyntöjen laatimista ja esittämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Vaikka voidaankin olettaa, että takaisinottopyynnön perusteeksi kelpaavat todisteet saadaan yleensä Eurodac-järjestelmästä, on kuitenkin tarpeen laatia muiden todisteiden tulkintaa koskevat säännöt erityisesti 17 artiklan 2-5 kohdassa esitettyjen, vastuun siirtymistä ja vastuun lakkaamista koskevien lausekkeiden osalta. 4. Siirtojen toteuttamista koskevat säännöt voidaan tarvittaessa vahvistaa 29 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. VI luku: Hallinnollinen yhteistyö 22 artikla Tietojenvaihto jäsenvaltioiden välillä on tämän asetuksen täytäntöönpanon kannalta välttämätöntä erityisesti silloin kun jonkin jäsenvaltion tiedot toisen jäsenvaltion mahdollisesta vastuusta ovat puutteelliset ja kun tietoja on täydennettävä tai kun ne on vahvistettava. Tämän asetuksen mukaisessa tietojenkäsittelyssä ja erityisesti tässä artiklassa tarkoitettujen siirtojen yhteydessä sovelletaan täysimääräisesti yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY säännöksiä. Niiden soveltamista on kuitenkin täsmennettävä, joskin valvontatehtävä kuuluu luonnollisesti jäsenvaltioihin tätä varten perustetuille valvontaviranomaisille. 1. Artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että tietoja voidaan vaihtaa yksinomaan seuraavia tarkoituksia varten: a) turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi, b) turvapaikkahakemuksen käsittelyä varten, c) tähän asetukseen perustuvien velvollisuuksien täytäntöönpanoa varten, esimerkiksi: toiseen jäsenvaltioon ilman lupaa siirtyneen turvapaikanhakijan takaisinotto. 2. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, millaisia tietoja voidaan vaihtaa: a) hakijan ja tarvittaessa hänen perheenjäsentensä henkilötietoja, b) tietoja hakijan henkilö- ja/tai matkustusasiakirjoista, c) muita tietoja, jotka ovat tarpeen hakijan henkilöllisyyden toteamiseksi tai vahvistamiseksi, mukaan luettuina sormenjäljet, niin että voidaan suorittaa tarkistukset, joista säädetään Eurodac-järjestelmän perustamisesta sormenjälkien vertailua varten Dublinin yleissopimuksen tehokkaaksi soveltamiseksi 11 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2725/2000 4 artiklan 6 kohdassa. Sormenjälkiä on käsiteltävä mainitun asetuksen säännösten mukaisesti, d) tietoja turvapaikanhakijan tai tarvittaessa hänen jossakin jäsenvaltiossa oleskelevan perheenjäsenensä oleskelupaikoista sekä hakijan matkareitistä, jotta voidaan soveltaa näihin tietoihin perustuvia vastuun määräytymisperusteita, e) tietoja jäsenvaltion myöntämistä oleskeluluvista tai viisumeista, koska ne voivat olla vastuun määrittämisen kannalta ratkaisevia, f) paikkaa, johon hakemus on jätetty, g) mahdollisen aiemman turvapaikkahakemuksen jättöpäivä, nykyisen turvapaikkahakemuksen jättöpäivä, hakemuksen käsittelyvaihe ja päätös, mikäli sellainen on tehty. Kaikkia näitä tietoja tarvitaan joko hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämistä tai takaisinottoa tai turvapaikkahakemuksen käsittelyä varten. 3. Turvapaikkahakemus saatetaan käsitellä perätysten useassa eri jäsenvaltiossa. Tämä voi johtua paitsi 3 artiklan 3 kohdassa säädetystä suvereniteettilausekkeesta myös siitä, että vastuu siirtyy määräaikojen umpeenkulumisen vuoksi jäsenvaltiolta, joka on vastuussa hakemuksen käsittelystä, sille jäsenvaltiolle, jonka alueella turvapaikanhakija oleskelee. Näin voi käydä myös silloin kun kolmannen maan kansalainen on poistunut jäsenvaltioiden alueelta yli kolmen kuukauden ajaksi ja esittänyt uuden turvapaikkahakemuksen, jonka käsittelystä on vastuussa muu jäsenvaltio kuin se, joka on käsitellyt hänen aiemman hakemuksensa. Tällaisissa tapauksissa olisi hyötyä siitä, että uutta hakemusta käsittelevä jäsenvaltio voisi saada tietoa saman henkilön edellisen hakemuksen sisällöstä ja tarvittaessa sitä koskevan päätöksen perusteluista. Koska turvapaikkahakemuksen sisältöä koskevat tiedot saattavat olla arkaluonteisia, on jäsenvaltion, jolle tietopyyntö esitetään, arvioitava, voiko se toimittaa pyydetyt tiedot vaarantamatta asianomaisen henkilön tai muiden henkilöiden olennaista etua ja vahingoittamatta heidän oikeuksiensa ja vapauksiensa suojaa, ja varmistettava, että turvapaikanhakija antaa tähän suostumuksensa. 4. Tämä ja seuraava säännös täydentävät Dublinin yleissopimusta. 1 kohdan säännökset ovat pakottavia ja aiheuttavat jäsenvaltioille velvollisuuden vastata kaikkiin tietopyyntöihin. Tästä saattaa aiheutua asianomaisille hallintoyksiköille rasite, joka sitoo niiden resursseja niin että vastaanotto- tai takaisinottopyyntöjen käsittely viivästyy. Tämän vuoksi on katsottu tarpeelliseksi säännellä tietopyyntöjen esittämistä säätämällä, että tällaiset pyynnöt on perusteltava asianmukaisesti. Lisäksi pyynnöissä on esitettävä, mihin aihetodisteeseen tai tarkistettavissa olevaan seikkaan ne perustuvat, koska näin voidaan helpottaa vastaavan jäsenvaltion selvitystyötä. 5. Toisaalta jäsenvaltiolle annetaan vastausaikaa yksi kuukausi. Jos vastaaminen tuottaa erityisiä vaikeuksia, jäsenvaltio voi kahden viikon kuluessa tietopyynnön esittämisestä antaa väliaikaisen vastauksen, jossa se ilmoittaa, milloin se voi antaa lopullisen vastauksen. Lisäaika voi olla enintään kuusi viikkoa, jolloin vastaamiseen voidaan käyttää enimmillään kahdeksan viikkoa. Määräajan ylittymisestä ei säädetä seuraamuksia, mutta jos jäsenvaltio on käyttänyt hyväkseen mahdollisuutta pidentää vastaamiseen annettua määräaikaa, se ei voi kieltäytyä hyväksymästä vastaanottopyyntöä sillä perusteella, että 18 artiklan 1 kohdassa säädetty 65 työpäivän määräaika on umpeutunut, jos sen on todettu olevan vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä. 6. Artiklan 6 kohdassa vahvistetaan toimivaltasääntö säätämällä, että tietojenvaihtoon voivat osallistua ainoastaan tätä varten nimetyt viranomaiset. 7. Artiklan 7 kohdassa täsmennetään tietojenvaihdon tarkoitus ja viranomaiset, jotka saavat vastaanottaa tietoja: tietoja saa vaihtaa ainoastaan 1 kohdassa mainittuja tarkoituksia varten, ja viranomaisten on oltava vastuussa tähän asetukseen perustuvien velvoitteiden täyttämisestä sellaisina kuin ne on määritelty kyseisessä kohdassa; kukin viranomainen saa tietenkin ottaa vastaan ainoastaan oman toimivaltansa mukaisten tehtävien kannalta tarpeellisia tietoja. Jos siis turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaa eri viranomainen kuin turvapaikkahakemuksen käsittelystä, vain viimeksi mainituille voidaan toimittaa tietoja turvapaikkahakemuksen sisällöstä ja sitä koskevan päätöksen perusteluista. 8. Artiklan 8 kohdassa vahvistetaan vaihdettujen tietojen täsmällisyyttä ja luvallisuutta koskevat säännöt. 9. Artiklan 9 kohdassa muistutetaan, että turvapaikanhakijalla on oikeus tutustua tietojenvaihdon kohteena oleviin häntä koskeviin tietoihin ja tarvittaessa oikaista tai poistaa ne tietokannasta, ja lisätään Dublinin yleissopimuksen vastaavaan kohtaan tietojen suojaamisen käsite siinä merkityksessä kuin sitä käytetään direktiivissä 95/46/EY. 10. Artiklan 10 kohdassa asetetaan velvollisuus pitää kirjaa tietojenvaihdosta ja säilyttää vastaanotetut tiedot. 11. Artiklan 11 kohdassa esitetään yleinen periaate siitä, miten kauan vaihdettuja tietoja on säilytettävä: vain niin kauan kuin on tarpeen sitä tarkoitusta varten, johon tiedot on saatu. Kaikkien tietojen säilyttämiselle ei voida vahvistaa samaa määräaikaa, sillä turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä varten vaihdettavat tiedot voidaan poistaa heti kun asiaa koskevia päätöksiä ei enää voi kiistää, kun taas turvapaikkahakemuksen käsittelyä varten vaihdetut tiedot sisällytetään hakijan asiakirjakansioon ja arkistoidaan sellaisinaan. 12. Artiklan 12 kohdassa säädetään velvollisuudesta toteuttaa tarvittava valvonta artiklan noudattamisen varmistamiseksi. Dublinin yleissopimuksen 15 artiklan 10 ja 12 kohtaa ei sisällytetä asetukseen: 10 kohta jätetään pois siksi, että siinä sallitaan implisiittisesti eri tiedoille eriasteinen suoja, mikä kielletään direktiivissä 95/46/EY, ja 15 kohta taas siksi, että se on menettänyt merkityksensä, koska tarvittavat säännökset sisältyvät edellä mainittuun direktiiviin. 23 artikla Jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava riittävät resurssit hoitaa tehtäviään, etenkin jotta voidaan varmistaa tässä asetuksessa vahvistettujen määräaikojen noudattaminen. 4 artikla Asetuksessa määritellään yleiset säännöt, joita on sovellettava kaikissa jäsenvaltioissa; siinä ei voida ottaa huomioon erityistilanteita. Se, miten usein jäsenvaltiot ovat yhteydessä toisiin jäsenvaltioihin turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä varten, voi vaihdella eri tekijöiden ja erityisesti niiden maantieteellisen sijainnin mukaan. Kokemusten perusteella vastaanotto- tai takaisinottotapauksia on eniten tiettyjen jäsenvaltioiden kesken. Tällaisissa tapauksissa voi olla hyödyllistä luoda tämän asetuksen säännösten mukaisia kahdenvälisiä järjestelyjä, joilla voidaan helpottaa asetuksen täytäntöönpanoa. 1. Artiklan 1 kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus sopia tällaisista järjestelyistä, jotka voidaan tapauksen ja käsiteltävien asioiden määrän mukaan toteuttaa seuraavasti: a) Yhteyshenkilöiden vaihto. Näin voidaan parantaa viestintää eri tavoin organisoitujen ja eri työmenetelmiä noudattavien hallintoyksiköiden välillä. b) Yksinkertaistetaan menettelyjä ja lyhennetään asianomaisten jäsenvaltioiden välisissä menettelyissä sovellettavia määräaikoja. Tällaisia sopimuksia on jo tehty eräiden jäsenvaltioiden välillä Dublinin yleissopimuksen täytäntöönpanoa varten, ja ne ovat osoittautuneet tehokkaiksi. Tarkoitusta varten nimettyjen viranomaisten suorien kontaktien avulla voidaan ratkaista nopeasti erityisesti kahden rajanaapurin välisellä rajalla esiintyvät selkeät tapaukset. c) Järjestely siirtojen määrän vähentämiseksi. Silloin kun kahden jäsenvaltion välillä toteutetaan paljon vastaanottoja ja takaisinottoja niin, että turvapaikanhakijoita siirtyy joko vapaaehtoisesti tai saattajan kanssa kumpaankin suuntaan, ei olisi tämän asetuksen vastaista, jos kyseiset jäsenvaltiot luopuisivat ristikkäisistä siirroista ja toteuttaisivat vain niiden yli jompaan kumpaan suuntaan menevät siirrot, jotka koskisivat asianmukaisten kriteerien perusteella valittuja henkilöitä. Tämä keventäisi siirroista vastaavien yksiköiden työmäärää ja toimintakustannuksia. Tämän asetuksen tavoitteiden noudattamista varten olisi hyvä rajata ajanjaksoksi, jonka päättyessä siirtojen määrä tasataan, yksi kuukausi. Lisäksi olisi joka tapauksessa toteutettava siirrot, jotka perustuvat tämän asetuksen niihin säännöksiin, joiden tarkoituksena on edistää perheenjäsenten yhteensaattamista. 2. Jäsenvaltioiden välisistä järjestelyistä on ilmoitettava komissiolle. Koska b ja c alakohdassa tarkoitetut järjestelyt sisältävät jo tarkoituksensa vuoksi tästä asetuksesta poikkeavia säännöksiä, ne on toimitettava komission hyväksyttäväksi, jotta voidaan varmistaa niiden yhteensopivuus asetuksen kanssa. VII luku: Siirtymäsäännökset ja loppusäännökset 25 artikla 1. Tällä asetuksella korvataan Dublinin yleissopimus. 2. On kuitenkin varmistettava turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi sovellettavan säädöksen jatkuvuus, koska kyseessä on henkilöiden vapaata liikkuvuutta Euroopan unionissa koskeva rinnakkaistoimenpide. Tätä varten säädetään, että jäsenvaltion vastuun määräytymisperusteet otetaan huomioon myös siinä tapauksessa, että ne ovat ilmenneet ennen 31 artiklan toisessa kohdassa säädettyä päivämäärää, jolloin tämän asetuksen soveltaminen alkaa. Samanlaista ratkaisua käytettiin myös silloin kun Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen sopimuspuolet halusivat varmistaa jatkuvuuden kyseisen yleissopimuksen ja Dublinin yleissopimuksen siirtymävaiheessa. 3. On myös varmistettava johdonmukaisuus turvapaikanhakijoiden sormenjälkien vertailemista varten perustetun Eurodac-järjestelmän kanssa, joka on perustettu Dublinin yleissopimuksen soveltamisen tehostamiseksi. Tätä varten säädetään, että yleissopimuksen viittaukset asetukseen (EY) N:o 2725/2000 on katsottava viittauksiksi tähän asetukseen. 26 artikla Koska tämä asetus on Dublinin yleissopimuksen seuraaja, sen maantieteellinen soveltamisala on sama kuin yleissopimuksella. 27 artikla Artiklassa esitetään syrjintäkieltoa koskeva vakiosäännös. Sanamuoto perustuu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaan. 28 artikla Tämä artikla on yhteisön lainsäädännössä käytetty vakiosäännös, jonka mukaan seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden harkintavaltaan jää sen määrittäminen, mitä seuraamuksia määrätään tämän asetuksen säännösten rikkomisesta. 29 artikla Komissiota avustaa neuvoa-antava komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana toimii komission edustaja. Komitean tehtävänä on hyväksyä toimenpiteitä, joiden osalta sen toimivallasta säädetään tämän asetuksen eri artikloissa, ja tarkistaa asetuksen säännösten yhteensopivuus jäsenvaltioiden välillä mahdollisesti tehtävien kahdenvälisten sopimusten kanssa. Komitean on mm. hyväksyttävä Dublinin yleissopimuksen 18 artiklassa asetetun komitean jo tekemän työn perusteella kulkuluvan malli, vakiolomake pyyntöjen esittämistä varten sekä erityisesti luettelot jäsenvaltion vastuun määrittämistä varten tarvittavista todisteista ja aihetodisteista. Näitä asiakirjoja ei liitetä tähän asetukseen, koska niitä saattaa olla tarpeen päivittää nopeasti kokemusten perusteella. Koska kyseiset toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä, tässä artiklassa asetettu komitea on sääntelykomitea. 30 artikla Komission on määrä laatia kertomus tämän asetuksen soveltamisesta, koska sen tehtäviin kuuluu valvoa niiden säännösten soveltamista, joita toimielimet antavat perustamissopimuksen nojalla. Komissio tekee tarvittaessa ehdotuksia asetuksen muuttamisesta. Ensimmäinen kertomus laaditaan viimeistään kolme vuotta asetuksen voimaantulon jälkeen. Tämän jälkeen komissio laatii kertomuksen asetuksen soveltamisesta samaan aikaan kuin Eurodacin toimintaa koskevan yleisarvioinnin, josta säädetään asetuksen (EY) N:o 2725/2000 24 artiklan 5 kohdassa, eli vähintään kuuden vuoden välein. On selvää, että tässä artiklassa säädettyjen kertomusten laatimista varten tarvitaan yksityiskohtaisia tilastotietoja. Komissio esittää, että kysymystä turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä koskevan menettelyn soveltamista koskevista tilastotiedoista käsitellään myöhemmin esitettävissä ehdotuksissa, joissa käsitellään laajemmin turvapaikka- ja maahanmuuttoasioita koskevien tilastotietojen keräämistä. 31 artikla Tässä artiklassa vahvistetaan päivämäärä, jona asetus tulee voimaan. Toisessa kohdassa vahvistetaan päivämäärä, josta alkaen asetusta sovelletaan turvapaikkahakemuksiin. Voimaantulopäivämäärän ja soveltamispäivämäärän välisenä aikana voidaan hyväksyä 29 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti asetuksen täytäntöönpanoa varten tarvittavat toimenpiteet. Tänä aikana turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio määritetään Dublinin yleissopimuksessa esitettyjen perusteiden mukaan. 2001/0182(CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määräämiseksi EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 63 artiklan 1 alakohdan a alakohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [1], [1] EYVL C ..., ..., s. . ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [2], [2] EYVL C ..., ..., s. . ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [3], [3] EYVL C ..., ..., s. . sekä katsoo seuraavaa: (1) Turvapaikka-asioita koskeva yhteinen politiikka, johon sisältyy yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä, on olennainen osa Euroopan unionin tavoitetta muodostaa asteittain vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, joka on avoin henkilöille, jotka olosuhteiden pakosta joutuvat oikeutetusti hakemaan suojelua yhteisöstä. (2) Eurooppa-neuvosto päätti Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 pidetyssä erityiskokouksessaan pyrkiä kohti yhteistä eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää, joka perustuu 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyn Geneven yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä New Yorkin pöytäkirjalla, täysimääräiseen ja kokonaisvaltaiseen soveltamiseen. (3) Lisäksi Tampereen päätelmissä täsmennetään, että tällaiseen järjestelmään tulisi lyhyellä aikavälillä sisältyä selkeä ja toimiva menettely turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämiseksi. (4) Tällaisen menettelyn perusteiden tulee olla sekä jäsenvaltioiden että asianomaisten henkilöiden kannalta puolueettomat ja oikeudenmukaiset. Menettelyn perusteella on erityisesti voitava määrittää nopeasti turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, jotta voidaan taata turvapaikanhakijoille pääsy pakolaisaseman määrittämistä koskeviin menettelyihin ja jotta ei aiheuteta haittaa turvapaikkahakemusten käsittelyn nopeuteen liittyvälle tavoitteelle, jonka pohjalta on laadittu pakolaisaseman myöntämistä ja peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annettu neuvoston direktiivi .../.../EY [4]. [4] EYVL L [...], [...], s. [...]. (5) Luotaessa asteittain yhteistä eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää, jonka tulisi viime kädessä johtaa yhteiseen turvapaikkamenettelyyn ja turvapaikan saaneille yhtenäiseen asemaan koko unionissa, olisi saatuihin kokemuksiin perustuvien parannusten ohella tässä vaiheessa vahvistettava periaatteet, joihin perustuu Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioon jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion ratkaisemisesta tehty, Dublinissa 15 päivänä kesäkuuta 1990 allekirjoitettu yleissopimus [5] (jäljempänä 'Dublinin yleissopimus'), jonka täytäntöönpano on edistänyt turvapaikkapolitiikkojen yhdenmukaistamista ja jonka ansiosta on voitu tasoittaa hankaluuksia, joita turvapaikanhakijoiden epätasainen jakautuminen eri jäsenvaltioihin aiheuttaa. [5] EYVL C 254, 19.8.1997, s. 1. (6) Perheiden yhtenäisyys on säilytettävä aina kun tämä on sovitettavissa yhteen muiden tavoitteiden kanssa, joihin pyritään vahvistamalla perusteet ja menettelyt turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi. (7) Käsittelemällä perheenjäsenten turvapaikkahakemukset samassa jäsenvaltiossa varmistetaan, että ne voidaan tutkia perusteellisemmin ja tehdä heitä koskevat päätökset johdonmukaisesti. Tästä periaatteesta ei kuitenkaan saa aiheutua haittaa turvapaikkahakemusten käsittelyn nopeuteen liittyvälle tavoitteelle, minkä vuoksi sen soveltamista on rajoitettava tapauksiin, joissa ensimmäisenä tulleen perheenjäsenen hakemus on jo turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavan viranomaisen käsiteltävänä osana tavanomaista menettelyä, jollaisiksi ei lueta menettelyjä, joissa tutkitaan, otetaanko hakemus käsiteltäväksi, ilmeisen perusteettomiin hakemuksiin sovellettavia nopeutettuja menettelyjä eikä muutoksenhakua. Jäsenvaltioiden on kuitenkin voitava poiketa vastuun määrittämisperusteista perheenjäsenten yhteensaattamisen sallimiseksi, jos se on tarpeen erityisesti humanitaarisista painavista syistä. (8) Kun tavoitteena on luoda asteittain alue, jolla ei ole sisärajoja ja jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräysten mukaisesti, tämä edellyttää, että jokainen jäsenvaltio on vastuussa muille jäsenvaltioille toimistaan, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa ja alueella oleskelua, ja on myös velvollinen kantamaan näiden toimien seuraukset turvapaikkapolitiikan alalla yhteisvastuun ja vastuullisuuden hengessä. Vastuun määräytymisperusteiden tulee ilmentää tätä periaatetta. (9) Sovelletaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY [6]. Olisi täsmennettävä eräiden kyseisen direktiivin säännösten soveltamista, jotta voidaan mahdollistaa turvapaikanhakijoiden vastaanottoa ja takaisinottoa koskevien säännösten sekä muiden tähän asetukseen perustuvien velvollisuuksien täytäntöönpanemiseksi tarvittavien henkilötietojen vaihto. [6] EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31. (10) Tämän asetuksen täytäntöönpanoa voidaan helpottaa ja tehostaa jäsenvaltioiden välillä tehtävin kahdenvälisin järjestelyin, joilla parannetaan toimivaltaisten yksiköiden välisiä yhteyksiä, lyhennetään asioiden käsittelyssä noudatettavia määräaikoja, yksinkertaistetaan vastaanotto- ja takaisinottopyyntöjen käsittelyä ja laaditaan siirtojen toteuttamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. (11) Kahden jäsenvaltion välisten siirtojen vähentämiseen tähtäävä säädös voisi olla järkeistämistoimenpide, josta olisi hyötyä sekä asianomaisille jäsenvaltioille että turvapaikanhakijoille. (12) On varmistettava turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä koskevan säädöksen jatkuvuus siirryttäessä Dublinin yleissopimuksen soveltamisesta tämän asetuksen soveltamiseen. On myös varmistettava yhdenmukaisuus tämän asetuksen ja Eurodac-järjestelmän perustamisesta sormenjälkien vertailua varten Dublinin yleissopimuksen tehokkaaksi soveltamiseksi 11 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2725/2000 [7] välillä. [7] EYVL L 316, 15.12.2000, s. 1. (13) Ei ole syytä säätää tälle asetukselle Dublinin yleissopimuksesta poikkeavaa maantieteellistä soveltamisalaa, koska asetuksen on tarkoitus korvata kyseinen yleissopimus, ja asianomaisille henkilöille aiheutuisi liiallista rasitusta, jos heitä jouduttaisiin siirtämään kaukaisilta alueilta. (14) Tätä asetusta on sovellettava kaikkiin turvapaikanhakijoihin yhdenmukaisesti ketään syrjimättä. (15) Jäsenvaltioiden on säädettävä, mitä seuraamuksia määrätään tämän asetuksen säännösten rikkomisesta. (16) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [8] 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä, joten ne tulee toteuttaa kyseisen päätöksen 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä noudattaen. [8] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (17) Tämän asetuksen täytäntöönpanoa on arvioitava säännöllisin väliajoin. (18) Tässä asetuksessa noudatetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa [9] tunnustetut periaatteet. Sen tarkoituksena on varmistaa, että erityisesti perusoikeuskirjan 18 artiklassa säädettyä oikeutta turvapaikkaan noudatetaan täysimääräisesti. [9] EYVL C 364, 18.12.2000, s. 1. (19) Suunnitellun toiminnan tavoitetta, joka on perusteiden ja menettelyjen vahvistaminen kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan suunnitellun toiminnan vaikutukset ja laajuus huomioon ottaen saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti. Tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: I luku Tavoite ja määritelmät 1 artikla Tässä asetuksessa vahvistetaan perusteet ja menettelyt kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi. 2 artikla Tässä asetuksessa tarkoitetaan: a) 'kolmannen maan kansalaisella' henkilöitä, jotka eivät ole Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja Euroopan unionin kansalaisia, b) 'Geneven yleissopimuksella' Genevessä 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehtyä pakolaisten oikeusasemaa koskevaa yleissopimusta, sellaisena kuin se on täydennettynä 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä New Yorkin pöytäkirjalla, c) 'turvapaikkahakemuksella' pyyntöä, jolla kolmannen maan kansalainen pyytää suojelua jostakin jäsenvaltiosta ja jonka voidaan katsoa perustuvan siihen, että kyseinen kolmannen maan kansalainen on Geneven yleissopimuksen 1 artiklan A kohdassa tarkoitettu pakolainen. Suojelun myöntämistä koskevia pyyntöjä pidetään turvapaikkahakemuksina, paitsi jos asianomainen henkilö nimenomaisesti pyytää muunlaista suojelua, jota on mahdollista pyytää erikseen, d) 'hakijalla' tai 'turvapaikanhakijalla' kolmannen maan kansalaista, joka on tehnyt turvapaikkahakemuksen, josta ei vielä ole tehty lainvoimaista päätöstä; lainvoimainen päätös on päätös, jonka suhteen on käytetty kaikki pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin .../.../EY mukaiset muutoksenhakumahdollisuudet, e) 'turvapaikkahakemuksen käsittelyllä' toimivaltaisten viranomaisten turvapaikkahakemuksen käsittelyä tai päätöksentekoa koskevien, pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin .../.../EY mukaisten toimenpiteiden kokonaisuutta, lukuun ottamatta menettelyä turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavan valtion määrittämiseksi tämän asetuksen mukaan, f) 'turvapaikkahakemuksen peruuttamisella' tekoa, jolla turvapaikanhakija lopettaa turvapaikkahakemuksen esittämisellä aloittamansa menettelyt; tämä voi tapahtua joko siten, että hakija ilmaisee tahtonsa kirjallisesti hakemuksen käsittelystä vastuussa olevalle viranomaiselle, tai implisiittisesti silloin kun pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin .../.../EY asiaa koskevissa säännöksissä säädetyt edellytykset täyttyvät tai kun hakija oleskelee luvattomasti toisen jäsenvaltion alueella sen menettelyn aikana, jossa määrätään hänen hakemuksensa käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, tai hakemuksensa käsittelyn aikana, g) 'pakolaisella' kolmannen maan kansalaista, jolle on myönnetty Geneven yleissopimuksessa määritelty asema ja sillä perusteella oikeus oleskella jonkin jäsenvaltion alueella, h) 'ilman huoltajaa tulevalla alaikäisellä' alle 18-vuotiasta kolmannen maan kansalaista, joka saapuu jonkin jäsenvaltion alueelle tai oleskelee siellä ilman hänestä joko lain tai tavanomaisen oikeuden mukaan vastuussa olevaa aikuista, niin kauan kuin hän ei tosiasiallisesti ole tällaisen aikuisen huostassa, i) 'perheenjäsenellä' turvapaikanhakijan aviopuolisoa tai avopuolisoa, jolla on jatkuva suhde hakijaan, jos avopuolisot rinnastetaan aviopuolisoihin hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion lainsäädännössä ja jos suhde on alkanut jo lähtömaassa; hakijan alle 18-vuotiasta naimatonta lasta tämän alkuperästä riippumatta, tai hakijan huollettavana olevaa orpolasta; hakijan isää, äitiä tai hänen holhoojaansa, jos hakija on itse alle 18-vuotias ja naimaton; tarvittaessa myös muita henkilöitä, joilla on turvapaikanhakijaan sukulaisuussuhde ja jotka asuivat lähtömaassa hänen kanssaan samassa taloudessa, jos joku asianomaisista henkilöistä on riippuvainen toisesta, j) 'oleskeluluvalla' jäsenvaltioiden viranomaisten myöntämää asiakirjaa, jonka perusteella kolmannen maan kansalaisella on oikeus oleskella kyseisen jäsenvaltion alueella, mukaan luettuina asiakirjat, jotka on myönnetty tilapäistä suojelua saaville henkilöille tai henkilöille, jotka odottavat maastapoistamisen täytäntöönpanon esteenä olevien olosuhteiden muuttumista; ilmaisu ei kata viisumeja ja oleskelulupia, jotka on myönnetty oleskelulupa- tai turvapaikkahakemuksen käsittelyn aikana, k) 'viisumilla' jäsenvaltion myöntämää lupaa tai jäsenvaltion tekemää päätöstä, joka vaaditaan kauttakulkua varten tai maahantuloon kyseisessä yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa oleskelua varten. Viisumin luonne määräytyy seuraavien määritelmien mukaisesti: i) 'pitkäaikaista oleskelua varten myönnettävä viisumi': jäsenvaltion myöntämä lupa tai jäsenvaltion tekemä päätös, joka vaaditaan maahantuloon yli kolme kuukautta kestävää oleskelua varten kyseisessä jäsenvaltiossa, ii) 'lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävä viisumi': jäsenvaltion myöntämä lupa tai jäsenvaltion tekemä päätös, joka vaaditaan maahantuloon kokonaiskestoltaan enintään kolmen kuukauden oleskelua varten kyseisessä yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa, iii) 'kauttakulkuviisumi': jäsenvaltion antama lupa tai päätös, joka oikeuttaa maahantuloon kauttakulkua varten kyseisen jäsenvaltion tai useamman jäsenvaltion kautta, lentokentän kauttakulkuviisumia lukuun ottamatta, iv) 'lentokentän kauttakulkuviisumi': lupa tai päätös, jonka perusteella kolmannen maan kansalainen, jolta vaaditaan kyseinen viisumi, voi kulkea kansainvälisen lennon välilaskun tai kahden matkan välisen siirtymisen aikana lentokentän kansainvälisen alueen kautta poikkeamatta kyseisen maan kansallisella alueella. II luku Yleiset periaatteet 3 artikla 1. Turvapaikkahakemuksen käsittelee yksi ainoa jäsenvaltio. Tämä jäsenvaltio on se, joka III luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti on vastuussa hakemuksen käsittelystä. 2. Hakemuksen käsittelee jäsenvaltio, joka on vastuussa sen käsittelystä pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavia vähimmäisvaatimuksia koskevan neuvoston direktiivin .../.../EY nojalla. 3. Edellä 1 kohdasta poiketen kukin jäsenvaltio voi käsitellä kolmannen maan kansalaisen sille esittämän turvapaikkahakemuksen siinäkin tapauksessa, ettei se tässä asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan ole velvollinen käsittelemään hakemusta. Tällöin jäsenvaltiosta tulee asetuksessa tarkoitettu turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, ja se ottaa vastatakseen kaikista tähän vastuuseen liittyvistä velvollisuuksista. Sen on tarvittaessa ilmoitettava tästä aiemmin vastuussa olleelle jäsenvaltiolle tai jäsenvaltiolle, joka toteuttaa menettelyä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi, tai jäsenvaltiolle, jolle on esitetty vastaanotto- tai takaisinottopyyntö. Turvapaikanhakijalle on ilmoitettava kirjallisesti päivämäärä, jona hänen hakemuksensa käsittely aloitetaan. 4 artikla 1. Menettely turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavan valtion määrittämiseksi tämän asetuksen mukaan alkaa heti kun turvapaikkahakemus on ensimmäisen kerran jätetty jäsenvaltioon. 2. Turvapaikkahakemus katsotaan jätetyksi, kun asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet turvapaikanhakijan täyttämän hakemuslomakkeen tai viranomaisten laatiman pöytäkirjan. Muun kuin kirjallisen hakemuksen kohdalla on aikeesta ilmoittamisen ja pöytäkirjan laatimisen välisen ajan oltava mahdollisimman lyhyt. 3. Muuhun kuin Geneven yleissopimuksessa tarkoitettuun syyhyn perustuvan suojelupyynnön korvaaminen asianmukaisesti esitetyllä turvapaikkahakemuksella ei estä jatkamasta menettelyä turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi. 4. Kun turvapaikanhakijan mukana on alaikäinen lapsi, joka vastaa 2 artiklan i alakohdassa esitettyä perheenjäsenen määritelmää, lapsen tilannetta ei tätä asetusta sovellettaessa saa irrottaa hänen vanhempansa tai holhoojansa tilanteesta, vaan se kuuluu kyseisen vanhemman tai holhoojan turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion vastuulle myös siinä tapauksessa, että lapsi ei itse ole turvapaikanhakija. 5. Jos toisen jäsenvaltion alueella oleskeleva turvapaikanhakija jättää turvapaikkahakemuksen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, on sen jäsenvaltion, jonka alueella turvapaikanhakija oleskelee, määritettävä, mikä jäsenvaltio on velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen. Hakemuksen vastaanottaneen jäsenvaltion on viipymättä ilmoitettava asiasta jäsenvaltiolle, jossa turvapaikanhakija oleskelee, ja viimeksi mainittua jäsenvaltiota on sen jälkeen tätä asetusta sovellettaessa pidettävä jäsenvaltiona, johon hakemus on jätetty. Hakijalle on ilmoitettava kirjallisesti vastuun siirtymisestä ja päivämäärä, jona se on tapahtunut. 6. Jotta menettely turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi voidaan saattaa päätökseen, on jäsenvaltion, johon turvapaikkahakemus on jätetty, otettava 21 artiklassa säädetyin edellytyksin takaisin toisessa jäsenvaltiossa oleskeleva hakija, joka on jättänyt sinne uuden turvapaikkahakemuksen, peruutettuaan ensin hakemuksensa sen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä koskevan menettelyn aikana. Tämä velvollisuus lakkaa kun turvapaikan hakija on poistunut jäsenvaltioiden alueelta vähintään kolmeksi kuukaudeksi tai kun jokin jäsenvaltio on myöntänyt hänelle oleskeluluvan. III luku Perusteiden etusijajärjestys 5 artikla 1. Tässä luvussa esitettyjä perusteita, joiden mukaan turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio määritetään, sovelletaan siinä järjestyksessä kuin ne on esitetty. 2. Mikä valtio näiden perusteiden mukaisesti on velvollinen käsittelemään hakemuksen, määritetään sen tilanteen mukaan, joka oli vallalla turvapaikanhakijan jättäessä hakemuksensa jäsenvaltioon ensimmäistä kertaa. 6 artikla Jos turvapaikanhakija on ilman huoltajaa tuleva alaikäinen, hänestä on vastuussa se jäsenvaltio, jossa oleskelee hakijan perheenjäsen, joka voi huolehtia hänestä, edellyttäen että tämä on lapsen ensisijainen etu. 7 artikla Jos turvapaikanhakijalla on perheenjäsen, jolle on myönnetty oleskelulupa jossakin jäsenvaltiossa pakolaisaseman perusteella, tämä jäsenvaltio on velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen, edellyttäen että asianomaiset sitä haluavat. 8 artikla 1. Jos turvapaikanhakijalla on perheenjäsen, jonka turvapaikkahakemusta käsitellään jossakin jäsenvaltiossa pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetussa direktiivissä .../.../EY tarkoitetussa tavanomaisessa menettelyssä, mutta direktiivissä tarkoitettu hakemuksen käsittelystä vastaava viranomainen ei ole vielä tehnyt siitä päätöstä, kyseinen jäsenvaltio on velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen, edellyttäen että asianomaiset sitä haluavat. 2. Jos jäsenvaltio, jossa perheenjäsen oleskelee, vasta tarkastelee tämän turvapaikkahakemusta pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin mukaisesti sen selvittämiseksi, otetaanko se käsiteltäväksi, silloin kun turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittävä jäsenvaltio ottaa siihen yhteyttä, ensimmäisen jäsenvaltion on annettava väliaikainen vastaus viimeistään kahden viikon kuluttua. Jäsenvaltio, jossa perheenjäsen oleskelee, on velvollinen ilmoittamaan pyynnön esittäneelle valtiolle viipymättä, otetaanko hakemus käsiteltäväksi. Jos perheenjäsenen hakemus otetaan käsiteltäväksi normaaliin menettelyyn, sovelletaan 1 kohdan säännöksiä. 9 artikla 1. Jos turvapaikanhakijalla on voimassa oleva oleskelulupa, on luvan myöntänyt jäsenvaltio velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen. 2. Jos turvapaikanhakijalla on voimassa oleva viisumi, on viisumin myöntänyt jäsenvaltio velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen, paitsi jos viisumi on myönnetty toista jäsenvaltiota edustaen tai sen kirjallisella luvalla. Tässä tapauksessa viimeksi mainittu jäsenvaltio on velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen. Jos jäsenvaltio ensin neuvottelee toisen jäsenvaltion keskusviranomaisen kanssa esimerkiksi turvallisuussyistä, jälkimmäisen antama vastaus ei ole tässä säännöksessä tarkoitettu kirjallinen lupa. 3. Jos turvapaikanhakijalla on hallussaan useampia eri jäsenvaltioiden myöntämiä voimassa olevia oleskelulupia tai viisumeja, jäsenvaltiot ovat vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä seuraavassa järjestyksessä: a) valtio, joka on myöntänyt pisimpään oleskeluun oikeuttavan oleskeluluvan, tai jos kaikkien lupien voimassaoloajat ovat samat, valtio, joka on myöntänyt oleskeluluvan, jonka voimassaolo päättyy viimeisenä, b) valtio, joka on myöntänyt viisumin, jonka voimassaolo päättyy viimeisenä, jos viisumit ovat samantyyppisiä, c) jos viisumit ovat erilaisia, valtio, joka on myöntänyt pisimpään voimassa olevan viisumin, tai mikäli voimassaoloajat ovat yhtä pitkiä, valtio, joka on myöntänyt viisumin, jonka voimassaolo päättyy viimeisenä. 4. Jos turvapaikanhakijalla on vain yksi tai useampia oleskelulupia, joiden voimassaolo on päättynyt vähemmän kuin kaksi vuotta aikaisemmin, tai yksi tai useampia viisumeja, joiden voimassaolo on päättynyt vähemmän kuin kuusi kuukautta aikaisemmin, ja jokin kyseisistä asiakirjoista on oikeuttanut hänet saapumaan jonkin jäsenvaltion alueelle, tämän artiklan 1, 2 ja 3 kohdan säännöksiä sovelletaan niin kauan kuin hakija ei ole poistunut jäsenvaltioiden alueelta. Jos turvapaikanhakijalla on yksi tai useampia oleskelulupia, joiden voimassaolo on päättynyt yli kaksi vuotta aikaisemmin, tai yksi tai useampia viisumeja, joiden voimassaoloaika on päättynyt yli kuusi kuukautta aikaisemmin, ja jokin kyseisistä asiakirjoista on oikeuttanut hänet saapumaan jonkin jäsenvaltion alueelle eikä hän ole poistunut jäsenvaltioiden alueelta, se jäsenvaltio, johon hakemus on jätetty, on velvollinen käsittelemään hakemuksen. 5. Se, että oleskelulupa tai viisumi on myönnetty keksityn tai väärän henkilöllisyyden tai väärien, väärennettyjen tai umpeutuneiden asiakirjojen perusteella, ei estä osoittamasta vastuuta hakemuksen käsittelystä sille jäsenvaltiolle, joka on myöntänyt oleskeluluvan tai viisumin. Jäsenvaltio, joka on myöntänyt oleskeluluvan tai viisumin, ei kuitenkaan ole velvollinen käsittelemään hakemusta, jos se voi osoittaa, että petos on tapahtunut asiakirjojen myöntämisen jälkeen. 10 artikla Kun voidaan osoittaa, että turvapaikanhakija on ylittänyt jäsenvaltion rajan luvattomasti tullessaan jäsenvaltioon maitse, meritse tai lentoteitse Euroopan unioniin kuulumattomasta valtiosta, on turvapaikkahakemuksen velvollinen käsittelemään se jäsenvaltio, johon turvapaikanhakija on näin tullut. Tämän valtion vastuu kuitenkin lakkaa, jos osoitetaan, että hakija on ennen turvapaikkahakemuksen jättämistä asunut ainakin kuusi kuukautta siinä jäsenvaltiossa, johon hän on turvapaikkahakemuksensa jättänyt. Tässä tapauksessa viimeksi mainittu valtio on velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen. 11 artikla 1. Kun kolmannen maan kansalaiselta ei vaadita viisumia, vastuu turvapaikkahakemuksen käsittelystä kuuluu jäsenvaltiolle, johon hän jättää hakemuksensa. 2. Jos kolmannen maan kansalainen esittää turvapaikkahakemuksen jäsenvaltion lentokentän kauttakulkualueella, vaikka hänen määränpäänään on yhteisön ulkopuolinen maa, tämä jäsenvaltio on vastuussa hakemuksen käsittelystä. 12 artikla Jäsenvaltio, joka on tietoisesti sallinut kolmannen maan kansalaisen oleskella alueellaan luvattomasti yli kahden kuukauden ajan, on velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen. 13 artikla Jos voidaan osoittaa, että kolmannen maan kansalainen on oleskellut jonkin jäsenvaltion alueella luvattomasti vähintään kuuden kuukauden ajan, tämä jäsenvaltio on velvollinen käsittelemään turvapaikkahakemuksen. Vastuu kuitenkin lakkaa, jos hakija on tämän jälkeen oleskellut luvattomasti jonkin toisen jäsenvaltion alueella yli kuusi kuukautta tai jos hän on poistunut jäsenvaltioiden alueelta vähintään kolmen kuukauden ajaksi. 14 artikla Jollei turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavaa jäsenvaltiota voida määrittää tässä asetuksessa lueteltujen muiden perusteiden mukaisesti, käsittelystä vastaa ensimmäinen jäsenvaltio, johon turvapaikkahakemus on jätetty. 15 artikla Jos useat saman perheen jäsenet jättävät turvapaikkahakemuksen samaan jäsenvaltioon samanaikaisesti tai niin lyhyin väliajoin, että hakemusten käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio voidaan määrittää samanaikaisesti, ja jos tässä asetuksessa lueteltujen perusteiden soveltaminen johtaisi siihen, että heidät erotettaisiin toisistaan, hakemusten käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio määritetään seuraavien säännösten perusteella: a) kaikkien perheenjäsenten turvapaikkahakemukset on velvollinen käsittelemään se jäsenvaltio, joka vastuun määräytymisperusteiden mukaan olisi velvollinen käsittelemään useimpien perheenjäsenten hakemuksen, b) muussa tapauksessa käsittelyvastuu kuuluu jäsenvaltiolle, joka määräytymisperusteiden mukaan on velvollinen käsittelemään vanhimman perheenjäsenen hakemuksen. IV luku Humanitaarinen lauseke 16 artikla 1. Jäsenvaltio voi, vaikkei se tässä asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan olisikaa