FI Euroopan unionin virallinen lehti C 318/150

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Tavoitteena kattava kansainvälisiä sijoituksia koskeva eurooppalainen politiikka”

KOM(2010) 343

2011/C 318/25

Esittelijä: Jonathan PEEL

Euroopan komissio päätti 7. heinäkuuta 2010 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Tavoitteena kattava kansainvälisiä sijoituksia koskeva eurooppalainen politiikka

KOM(2010) 343.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 20. kesäkuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 13.–14. heinäkuuta 2011 pitämässään 473. täysistunnossa (heinäkuun 13. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 123 ääntä puolesta ja 5 vastaan 9:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Komitea on tyytyväinen EU:n uusiin toimivaltuuksiin suorien ulkomaisten sijoitusten alalla sekä mahdollisuuksiin, joita tämä ensimmäinen askel avaa vahvemman ja yhdenmukaisemman sijoitussuojan luomiseksi jäsenvaltioiden ja EU:n ulkopuolisten maiden välille. Kattava toimintakehys on tervetullut, kunhan se ei ole liian rajoittava. Sijoittajien suojelu on edelleen olennaisen tärkeää niin EU:n yritysten kuin kehitysmaiden etujen vuoksi. EU on saanut yksinomaisen toimivaltansa ansiosta enemmän neuvotteluvoimaa. Tämän tuloksena EU:sta pitäisi tulla tärkeämpi toimija ja sen pitäisi saada paremmat mahdollisuudet päästä keskeisille kolmansien maiden markkinoille ja suojella samalla sijoittajia, jolloin EU:n kansainvälinen kilpailukyky paranee.

1.2 Komitea pitää erityisen tervetulleena tiedonannossa vahvistettua ajattelutapaa, jonka mukaan unionin kauppa- ja sijoituspolitiikan ”on sovittava yhteen” ja oltava johdonmukaista unionin talouspolitiikan ja muiden politiikanalojen, kuten ”ympäristönsuojelupolitiikan, hyväksyttäviä työoloja koskevan politiikan, työterveys- ja työturvallisuuspolitiikan” sekä kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa. EU:n sijoituspolitiikka ei missään tapauksessa saa olla ristiriidassa minkään näistä kanssa. Komitea pitää välttämättömänä, että tulevissa tai uusittavissa EU:n sijoitussopimuksissa kummallakin osapuolella on riittävästi liikkumavaraa kaikkien näiden kestävään kehitykseen liittyvien näkökohtien suhteen. Vastaavasti myös sijoittajien on otettava täysimääräisesti huomioon velvoitteensa kestävän kehityksen vaatimusten alalla pyrkiessään rakentamaan ja ylläpitämään yleistä kilpailukykyään. Tehokas EU:n sijoitusstrategia on silti ratkaiseva EU:n kilpailukyvyn säilyttämisen kannalta, sillä taloudessa tapahtuu nykyisin nopeita muutoksia ja taloudelliset valtasuhteet järkkyvät maailmanlaajuisesti.

1.3 Komitea on samaa mieltä siitä, ettei kolmansien maiden kanssa tehtävien sijoitussopimusten laatiminen yhden mallin mukaan ole tarpeellista eikä suotavaa. EU:n sijoitussopimusten olisi kuitenkin yhtä aikaa luotava avoin sijoitusympäristö ja varmistettava EU:n sijoittajien tehokas suojelu sekä operatiivinen joustavuus niissä maissa, joihin sijoittajat investoivat. Tällainen ympäristö on tarpeen, jotta sijoittajat voivat hyötyä sijoituksiin kohdistuvien rajoitusten asteittaisesta poistumisesta ja riittävästä suojasta, joka taataan erityisesti kansallisesta kohtelusta, tasapuolisesta ja oikeudenmukaisesta kohtelusta sekä varojen vapaasta siirrosta sovittavin säännöin.

1.4 Komitea huomauttaa myös, että jos kaikki voimassa olevat jäsenvaltioiden kahdenväliset sijoitussopimukset yritettäisiin irtisanoa viiden vuoden kuluessa, tällä olisi välitön ja huomattava epävakauttava vaikutus nykyisiin sijoituksiin sekä työllisyyteen ja sosiaaliseen suojeluun. Tämän ei kuitenkaan tulisi estää sitä, että sopimuksia tutkitaan perusteellisesti mahdollisten uudelleentarkastelujen yhteydessä johdonmukaisemman, avoimemman ja tasapainoisemman EU:n laajuisen lähestymistavan omaksumiseksi tulevaisuudessa.

1.5 Komitea kehottaakin EU:ta tarttumaan tähän tilaisuuteen eli parantamaan ja ajantasaistamaan neuvottelemiaan sijoitussopimuksia mieluummin omien vahvuuksiensa pohjalta kuin pelkästään jäljittelemällä muita. EU:n on tarkasteltava kriittisesti kansainvälisen sijoituslainsäädännön sekä sijoituspolitiikan ja -käytäntöjen (esim. sijoittajan ja valtion välinen riitojenratkaisu) viimeaikaista kehitystä ja varmistettava, että EU:n ajattelu- ja lähestymistapa tulevissa sijoitussopimuksissa ja vapaakauppasopimusten sijoitustoimintaa koskevissa luvuissa on ajanmukainen ja kestäväpohjainen.

1.6 Komitea antaa täyden tukensa komission aikomukselle keskittyä ensisijaisesti neuvottelemaan sellaisten maiden ja erityisesti niiden ”Globaali Eurooppa” -tiedonannossa määriteltyjen keskeisten kehittyvien markkinatalousmaiden kanssa, joilla on vahva markkinapotentiaali mutta joissa ulkomaiset sijoittajat tarvitsevat parempaa suojaa. Komitea suhtautuu myönteisesti siihen, ettei tämä saa sulkea pois mahdollisten tulevien monenvälisten aloitteiden mahdollisuutta.

1.7 Komitea kehottaa komissiota hyödyntämään sijoitussuojasopimuksia keskeisenä keinona kannustaa tekemään taloudellista tuottoa tarjoavia pitkäaikaissijoituksia kehitysmaihin. Näitä ovat esimerkiksi sijoitukset laadukkaaseen työhön ja hyväksyttäviin työoloihin, infrastruktuuriparannuksiin ja osaamisen siirtoon.

1.8 Komitea harmittelee, ettei tiedonannossa käsitellä riittävän yksityiskohtaisesti sitä, miten EU:n kansainvälinen sijoituspolitiikka on vuorovaikutuksessa ja sidoksissa EU:n kehitysyhteistyöohjelmaan, erityisesti kun on kyse AKT-maista, vähiten kehittyneistä maista ja tulevaisuudessa käytävistä talouskumppanuussopimusneuvotteluista.

1.9 Avoimuus kahdensuuntaisille suorille ulkomaisille investoinneille on tähän asti ollut EU:lle suureksi hyödyksi, mutta tiedonannossa valitettavasti vaietaan strategisesti merkittävien eurooppalaisyritysten mahdollisista ostoista.

1.9.1 Komissio selvästi ja oikeutetusti haluaa, että EU on avoin sijoitusympäristö, mutta komission on pohdittava tarkemmin, miten tällainen ympäristö suojataan ja miten sitä valvotaan. Komission on myös kiinnitettävä huomiota monimutkaiseen kysymykseen vastavuoroisuudesta kolmansien osapuolten kanssa sijoitusalalla; yksioikoista vaihtokauppalähestymistapaa on vältettävä.

1.10 Komitea katsoo, että laajempiin EU:n kauppaneuvotteluihin olisi pyrittävä mahdollisuuksien mukaan sisällyttämään sijoitustoimintaa käsitteleviä lukuja ja että sijoitustoiminnan on kuuluttava vastaavasti myös kansalaisyhteiskunnan seurantatehtävään silloin, kun sopimuksella perustetaan tällainen kansalaisyhteiskuntafoorumi.

2. Taustaa: sijoitustoiminta – EU:n uusi haaste

2.1 Komission tiedonanto ”Tavoitteena kattava kansainvälisiä sijoituksia koskeva eurooppalainen politiikka” on luonnollista jatkoa Lissabonin sopimukselle. Suorat ulkomaiset sijoitukset tuodaan vihdoin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 207 artiklalla ensimmäistä kertaa EU:n yhteisen kauppapolitiikan piiriin. EU:n on 206 artiklan mukaan edistettävä ”(kansainvälistä kauppaa ja) ulkomaisia suoria sijoituksia koskevien rajoitusten asteittaista poistamista”. Tiedonannossa todetaan, että ”sijoitustoiminta merkitsee uutta haastetta” yhteiselle kauppapolitiikalle, mutta se on vasta ensimmäinen askel kohti tavoitteen mukaisen EU:n politiikan kehittämistä. Tiedonantoon annettavat vastaukset muokkaavatkin merkittävästi sen tulevaa suuntaa.

2.2 Lissabonin sopimus merkitsee ratkaisevaa toimivallansiirtoa EU:n ulkopolitiikassa: kaikkia osa-alueita (kauppa, sijoitustoiminta, kehitysyhteistyö, laajentuminen) on yhdennettävä enemmän ja niistä on tiedotettava vastavuoroisesti, ennen kaikkea koordinoinnin tehostamiseksi.

2.3 Tiedonannon tarkoituksena on tarkastella ”unionin mahdollisuuksia kehittää kansainvälisiä sijoituksia koskevaa politiikkaa, jolla voidaan parantaa EU:n kilpailukykyä ja edistää siten Eurooppa 2020 -strategian mukaisen älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun tavoitteiden saavuttamista”, kun samalla säilytetään avoin sijoitusympäristö.

2.4 Komiteaa ei kuitenkaan ole pyydetty antamaan lausuntoaan samassa yhteydessä tehdystä asetusehdotuksesta, jolla on määrä säätää voimassa oleviin kahdenvälisiin sijoitussopimuksiin sovellettavista siirtymäkauden järjestelyistä. Asia huolestuttaa monia, vaikka komissio korostaakin, ettei sopimuksia ole tarkoitus uusia kokonaan. Jäsenvaltiot soveltavat tällä hetkellä yli 1 100:aa kahdenvälistä sijoitussopimusta, joista 147 on tehty kolmansien maiden kanssa. Sopimusten määrä vaihtelee Saksan 120:stä Irlantiin, jolla niitä ei ole lainkaan. Muista valtioista unioniin ennen vuoden 2004 laajentumista kuuluneista valtioista ainoastaan Kreikalla ja Tanskalla on vähemmän kuin 50 kahdenvälistä sijoitussopimusta, kun taas uudemmista jäsenvaltioista vain Tšekillä ja Romanialla on sopimuksia 60 tai enemmän.

2.5 Komissio ehdottaa, että se tarkastaisi voimassa olevat sopimukset viiden vuoden kuluessa ja antaisi niistä selvityksen parlamentille ja neuvostolle. Vakauden ja sijoittajien oikeusvarmuuden on oltava ensiarvoista. Eräät tahot kuitenkin painostavat komissiota irtisanomaan kaikki kahdenväliset sijoitussopimukset viiden vuoden kuluessa. Sillä olisi välittömästi valtava epävakauttava vaikutus nykyisiin sijoituksiin, mikä aiheuttaisi vakavia potentiaalisia seurauksia paitsi työllisyydelle ja asianomaisille yhtiöille myös sosiaaliselle suojelulle ja eläkesäästöjärjestelmille kaikkialla Euroopassa, jossa eläkerahastot sijoittavat runsaasti varoja tällaisiin yhtiöihin. Tämän ei kuitenkaan pitäisi estää EU:ta tarkastelemasta voimassa olevia kahdenvälisiä sijoitussopimuksia samalla kun se arvioi kansainvälisen sijoituslainsäädännön sekä sijoituspolitiikan ja -käytäntöjen sekä sijoittajan ja valtion välisen riitojenratkaisun viimeaikaista kehitystä sen varmistamiseksi, että EU:n investointipolitiikka ja neuvottelutapa ovat jatkossa johdonmukaisia, avoimia ja kestäväpohjaisia.

2.6 EU:n uudet toimivaltuudet suorien ulkomaisten sijoitusten alalla avaavat todellisia mahdollisuuksia luoda vahvempi ja yhdenmukaisempi sijoitussuoja jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välille sekä kannustaa tekemään taloudellista tuottoa tarjoavia pitkäaikaissijoituksia kehitysmaihin. Näitä ovat esimerkiksi sijoitukset laadukkaaseen työhön ja hyväksyttäviin työoloihin, infrastruktuuriparannuksiin ja osaamisen siirtoon. Tämä voisi auttaa myös lieventämään EU:hun tällä hetkellä kohdistuvaa voimakasta muuttoliikepainetta.

2.7 Sijoituspäätöksiä ohjaavat toki markkinanäkökohdat, mutta sijoitustoiminta jaetaan usein kahteen osa-alueeseen, ”markkinoille pääsyyn” ja ”suojeluun”. Tiedonannossa keskitytään etupäässä ”suojeluun”, mutta muitakin näkökohtia käsitellään: niitä ovat avoimuus ulkomaisille sijoittajille ja sijoittajien vakuuttaminen siitä, että ne voivat ”harjoittaa sekä isäntämaan rajojen sisäistä että sen rajat ylittävää sijoitustoimintaa avoimessa sekä asianmukaisesti ja oikeudenmukaisesti säännellyssä liiketoimintaympäristössä”.

2.7.1 Sijoitusmarkkinoille pääsystä määrätään jo sekä monenvälisissä että kahdenvälisissä sopimuksissa EU:n tasolla (palvelut muodostavat keskeisen osan nykyistä Dohan neuvottelukierrosta). On epävarmaa, missä määrin tiedonantoa on määrä soveltaa ”portfoliosijoituksiin”, jotka yhteisöjen tuomioistuin on määritellyt ”arvopapereiden hankkimiseksi pääomamarkkinoilta siten, että ainoana tarkoituksena on taloudellisen sijoituksen tekeminen ilman aikomusta vaikuttaa yhtiön hallintoon tai harjoittaa siinä määräysvaltaa” (1). Tätä asiaa sekä mahdollista erilaista kohtelua on selitettävä tarkemmin.

3. Suorat ulkomaiset sijoitukset

3.1 Tiedonannon (ja myös unionin tuomioistuimen tuomioiden) mukaan suorien ulkomaisten sijoitusten ”katsotaan yleensä” käsittävän kaikki ”ulkomaiset sijoitukset, joiden tarkoituksena on pysyvien ja välittömien yhteyksien luominen siihen yritykseen, jonka käyttöön pääoma annetaan taloudellisen toiminnan harjoittamista varten”, eli pääomavirrat tiettyyn maahan sijoittautuneelta sijoittajalta toiseen maahan sijoittautuneeseen yritykseen. Absoluuttista määritelmää ei kuitenkaan ole olemassa, joten komissiolla on enemmän liikkumavaraa olosuhteiden mahdollisesti jatkossa muuttuessa. Tämä saattaa kuitenkin aiheuttaa myös oikeudellista epävarmuutta, joka ei ole sijoitustoiminnassa toivottavaa. Mahdollinen tarkempi sijoitustoiminnan määritelmä ei saa heikentää sijoittajasuojaa, vaan sen on vahvistettava sitä, eikä se saa rajoittaa joustavuutta.

3.2 Monet uskovat, että sijoituskysymykset nousevat kauppaa tärkeämmiksi etenkin ajateltaessa markkinoille pääsyä kehittyvissä markkinatalousmaissa. EU:n yritysten ja teollisuuden suorat ulkomaiset sijoitukset ovat kasvaneet jyrkästi viime vuosina globalisaation kiihtyvän tahdin mukana. Useimmille yrityksille ihanteellisin tuotantopaikka sijaitsee tuotantokustannusvertailusta riippuen mahdollisimman lähellä loppumarkkinoita. Tämä on erityisen tärkeää, kun syntyy uusia markkinoita etenkin keskeisille kehittyville markkinatalousalueille. Suuntaus saattaa voimistua: alihankinta ja tuotanto voidaan helposti siirtää maasta toiseen, kuten on jo käynyt bioteknologian hyödyntämisen hyväksyttävyystasossa esiintyvien kansallisten ja alueellisten erojen vuoksi.

3.2.1 Maailmanlaajuiset hankinta- ja tuotantoketjut voivat myös levittäytyä moniin maihin: esimerkiksi Eurooppaan tarkoitettu matkapuhelin saatetaan valmistaa Kiinassa, mutta siihen liitetään muualta Itä-Aasiasta tuotua edistyksellistä teknologiaa. Huomionarvoista on, että vaikka tuonti Kiinasta EU:hun on kasvanut nopeasti viime vuosina (lähes kaksinkertaistunut 117 miljardista eurosta 200 miljardiin euroon vuodesta 2005 vuoteen 2008), tuonnin kokonaismäärä Itä-Aasiasta EU:hun on pysynyt suunnilleen samana viimeiset kymmenen vuotta (21–26 prosenttia). Ennen Kiinan liittymistä WTO:hon osat tuotiin yleensä EU:hun suoraan muista maista. Yli puolet Kiinan viennistä onkin peräisin ulkomaalaisomistuksessa olevista yhtiöistä, jotka ovat sijoittaneet Kiinaan. Elektroniikka-alalla osuus on peräti 65 prosenttia.

3.3 Suorilla ulkomaisilla sijoituksilla on keskeinen rooli EU:n yleisessä yritystoimintastrategiassa. Tiedonannossa selostetaan, miksi näin on. Monet EU:n yritykset (esim. tekstiilialalla) ovat siirtäneet myös tuotantoa Kiinaan säilyttääkseen kilpailukykynsä ja voidakseen näin jatkaa strategisen tärkeän työn, erityisesti t&k-toiminnan, rahoittamista kotimaassaan. EU sijoitti Kiinaan vuonna 2009 yhteensä 5,3 miljardia euroa, kun Kiina investoi EU:hun vain 0,3 miljardia euroa. (2) Kuten tiedonannossa todetaan, ”katsaus suoria ulkomaisia sijoituksia ja työllisyyttä koskeviin tuoreisiin tutkimuksiin osoittaa, ettei EU:sta ulospäin suuntautuvilla sijoituksilla ole tähän mennessä havaittu olevan merkittäviä kielteisiä vaikutuksia kokonaistyöllisyyteen”. (3) Samalla kuitenkin myönnetään, että ”vaikka kokonaistase onkin myönteinen, kielteisiä vaikutuksia voi silti tietysti ilmetä jollakin tietyllä alalla, maantieteellisellä alueella tai tapauskohtaisesti”. Vaikutukset kohdistuvat todennäköisimmin vähiten koulutettuihin väestönosiin.

3.3.1 Suuret kehittyvät markkinatalousmaat ovat puolestaan alkaneet kasvattaa ”suhteellista osuuttaan” maailmanlaajuisista suorista ulkomaisista sijoitusvirroista, kuten tiedonannossa todetaan. EU on markkinajohtaja niin omalle alueelleen suuntautuvien kuin sieltä poispäin lähtevien suorien ulkomaisten sijoitusten alalla. Tämä näkyy siinä, että intialais- ja kiinalaisyhtiöt ovat ostaneet EU:n yrityksiä (esim. Corus, Volvo) ja että monet tunnetut nimet, muun muassa yhdysvaltalais- ja japanilaisyritysten valmistamat automerkit, toimivat jo Euroopan markkinoilla.

3.3.2 Kuten tiedonannossa mainitaan, avoimuus kahdensuuntaisille suorille ulkomaisille investoinneille on ollut EU:lle suureksi hyödyksi; tiedonannossa vaietaan kuitenkin strategisesti merkittävien eurooppalaisyritysten mahdollisista ostoista. Tiedotusvälineissä on uumoiltu mahdollisen EU:n tahon perustamista valvomaan ja estämään tällaisia ulkomaisia yritysostoja. Esimerkiksi Kiina on pyrkinyt ostamaan omaisuutta (ja valtionobligaatioita) etenkin niistä jäsenvaltioista, joissa velkataso on korkea, ja se on ostanut edistyksellistä huipputeknologiaa valmistavia yrityksiä huolimatta siitä, että EU kielsi vuonna 1989 huipputeknologiasiirrot. Englannin pankin ennusteiden mukaan Kiinan osuus G20-maiden kokonaissäästöistä saattaa nousta 40 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä, kun Yhdysvaltain osuus on vain 5 prosenttia. Näitä kysymyksiä käsitellään Investment Canada Act -laissa ja Yhdysvaltain Committee on Foreign Investment -komiteassa. Komissio selvästi ja oikeutetusti haluaa, että EU on avoin sijoitusympäristö, mutta komission on pohdittava tarkemmin yhtäältä sitä, miten tällainen ympäristö suojataan ja miten sitä valvotaan, ja toisaalta monimutkaista kysymystä vastavuoroisuudesta kolmansien osapuolten kanssa sijoitusalalla; yksioikoista vaihtokauppalähestymistapaa on tässä vältettävä.

4. Sijoitustoiminta osana EU:n laajempaa ulkopolitiikkaa

4.1 Kansainvälisiä sijoituksia koskevan kokonaisvaltaisen EU-politiikan on katettava monia eri osa-alueita. Sijoituspäätöksiä ohjaavat markkinanäkökohdat, mutta tarvitaan myös avoin sijoitusympäristö, jotta sijoittajat voivat hyötyä operatiivisesta joustavuudesta ja sijoituksiin kohdistuvien rajoitusten asteittaisesta poistumisesta sekä vastapainoisesti riittävästä suojasta. Tätä varten tarvitaan myös säännöt kansallisesta kohtelusta, tasapuolisesta ja oikeudenmukaisesta kohtelusta sekä varojen vapaasta siirrosta. Se on olennaisen tärkeää, jos kauppaa, josta ”hyvinvointimme on riippuvainen” (4), halutaan laajentaa keskeisiin kolmansiin maihin ja muihin kehittyviin markkinatalousmaihin.

4.2 Sijoituspolitiikka oli yksi nk. Singaporen aiheista, jotka EU lisäsi vuonna 1997 WTO:n asialistalle tuolloin edessä ollutta Dohan neuvottelukierrosta silmällä pitäen mutta joista luovuttiin kompromissipyrkimyksenä Cancunissa vuonna 2003. Koska kehitysmaiden mukaan saaminen on nyt tarpeen, aihe nousi jälleen esiin tärkeänä EU:n tavoitteena komission vuonna 2006 antamassa kauppaa käsittelevässä ”Globaali Eurooppa” -tiedonannossa, joka kattaa suurimman osan EU:n nykyisistä vapaakauppasopimusneuvotteluista. Käsiteltävänä oleva tiedonanto perustuu kyseiseen lähestymistapaan ja nimettyihin maihin ja alueisiin, mutta siinä todetaan myös, että lähestymistavan ei tule sulkea poista mahdollisten tulevien monenvälisten aloitteiden mahdollisuutta. (5)

4.3 Kanada, joka on ilmaissut olevansa kiinnostunut käsittelemään sijoitussuojaa EU:n kanssa parhaillaan käytävien talous- ja kauppaneuvottelujen osana, ylläpitää korkeatasoista sijoitussuojatasoa ja sijoittuu kärkisijoille Maailmanpankin yritystoiminnan helppoutta koskevassa indeksivertailussa ja sijoitusvirroissa. Monissa muissa ”Globaali Eurooppa” -tiedonannossa ja käsiteltävänä olevassa tiedonannossa nimetyissä maissa Singaporea lukuun ottamatta näin ei kuitenkaan ole. Maailmanpankin indeksin mukaan Kiina (Hongkongia lukuun ottamatta) on 89. sijalla, Venäjä 120. sijalla, Brasilia 129. sijalla ja Intia 133. sijalla 183 maan joukossa. Maat sijoittuvat heikosti myös sijoitussuojavertailuissa. Niillä on vielä kehittämisen varaa yritystoiminnalle suotuisan sääntely-ympäristön luomiseksi. On järkevää keskittyä ensisijaisesti neuvottelemaan sellaisten maiden kanssa, joilla on vahva markkinapotentiaali mutta joissa ulkomaiset sijoittajat tarvitsevat parempaa suojaa.

4.3.1 Singapore ja Intia ovat myös pyytäneet sijoitussuojaa käsittelevien lukujen sisällyttämistä parhaillaan käytäviin vapaakauppasopimusneuvotteluihin EU:n kanssa. Kuten on ehdotettu, Kiinan ja Venäjän kanssa olisi jatkossakin tehtävä erillisiä, itsenäisiä sijoitussopimuksia, sillä laajemmat neuvottelut niiden kanssa edistyvät hyvin hitaasti. (6) Venäjän uskotaan olevan asiasta yhtä kiinnostunut. Kiinassa on edelleen EU:n yritysten toimintaa rajoittavia selkeitä esteitä, etenkin teollis- ja tekijänoikeuksien, hankintojen ja huipputeknologian aloilla. Toisaalta Brasilia kieltäytyy päättäväisesti harkitsemasta sijoitustoimintaa käsittelevän luvun sisällyttämistä vapaakauppasopimuksiin Mercosurin kanssa, joten sopimus esimerkiksi Venezuelan kanssa on käytännössä mahdoton.

4.4 Kuten London School of Economicsin (LSE) tutkimuksesta (7) käy selvästi ilmi, yksinomaisen toimivallan pitäisi vahvistaa EU:n roolia, mikä on komitean mielestä ilahduttavaa. Komitea korostaa, että NAFTA-valtiot (Pohjois-Amerikan maat) ovat 1990-luvulta lähtien muokanneet sijoitussääntöjä kattavammilla sopimuksilla, ja tämä on välillisesti haitannut EU:n sijoittajien toimintaa (vaikka joissakin sopimuksissa on mukana uudempia jäsenvaltioita). EU:n yhteisen politiikan avulla saavutetun suuremman neuvotteluvoiman pitäisi antaa EU:lle paremmat mahdollisuudet päästä keskeisille kolmansien maiden markkinoille ja samalla suojella sijoittajia, jolloin EU:n kansainvälinen kilpailukyky paranee.

4.4.1 Komitea on samaa mieltä LSE:n kanssa siitä, että EU:n olisi tartuttava tähän tilaisuuteen ja saatettava neuvottelemansa sijoitussopimukset ajan tasalle. Tässä tulisi kuitenkin hyödyntää EU:n omia vahvuuksia mieluummin kuin jäljitellä NAFTA-maita.

5. Sijoitustoiminnan sosiaaliset ja ympäristönäkökohdat

5.1 Monet pelkäävät sijoitusneuvottelujen muuttuvan jatkossa yhä poliittisemmiksi etenkin siksi, että EU:n toiminnasta tehdyn sopimuksen 205 artiklan mukaan EU:n ulkoisen toiminnan yleisten periaatteiden, joihin kuuluvat demokratian, oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen edistäminen sekä kestäväpohjaisen taloudellisen, sosiaalisen ja ympäristöön liittyvän kehityksen tukeminen, tulisi ohjata yhteistä kauppapolitiikkaa. Komitea ei jaa tätä pelkoa: mielestämme nämä asiat ovat ensiarvoisen tärkeitä.

5.2 NAFTA-maiden viimeaikaisiin kahdenvälisiin sijoitussopimuksiin on sisällytetty määräyksiä suojasta epäsuoraa pakkolunastusta vastaan. Tätä asiaa käsitellään harvoin jäsenvaltioiden kahdenvälisissä sijoitussopimuksissa. Ilman sitä on vaarana, että kiistakysymykset jäävät ratkaistaviksi välitysmenettelyssä, mikä tuskin on tyydyttävin tapa. Komitea pitää asiaa erityisen kiinnostavana, kun ajatellaan kestävää kehitystä koskevien määräysten ja muiden selkeästi yleisen edun mukaisten sääntelytoimenpiteiden käyttöönottoa (8) erityisesti silloin, kun muut osapuolet pitävät niitä keinona asettaa esteitä.

5.3 Kuten on todettu, komitea pitää tervetulleena tiedonannossa vahvistettua ajattelutapaa, jonka mukaan unionin kauppa- ja sijoituspolitiikan on oltava johdonmukaista muiden unionin poliittisten linjausten, kuten ”ympäristönsuojelupolitiikan, hyväksyttäviä työoloja koskevan politiikan, työterveys- ja työturvallisuuspolitiikan” sekä kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa. Laajempiin EU:n kauppaneuvotteluihin olisi pyrittävä mahdollisuuksien mukaan sisällyttämään sijoitustoimintaa käsitteleviä lukuja. Sijoitussuojan on kuuluttava vastaavasti myös kansalaisyhteiskunnan seurantatehtävään silloin, kun sopimuksella perustetaan tällainen kansalaisyhteiskuntafoorumi. (9)

5.4 Komitea kehotti jo ”Globaali Eurooppa” -tiedonantoon vastatessaan sisällyttämään EU:n tuleviin vapaakauppasopimuksiin GSP plus -vaatimukset. Niihin kuuluvat kahdeksan keskeistä ILO:n yleissopimusta sekä tärkeimmät ympäristöalan yleissopimukset. Näiden asioiden seuranta on sisällytettävä jokaisen perustettavan kansalaisyhteiskuntafoorumin sijoitustoimintaa koskevaan tehtävänkuvaan, muun muassa siksi, että isäntämaan mahdollisuudet vedota epäoikeutetusti ympäristö- tai sosiaalinäkökohtiin riitatilanteessa olisivat mahdollisimman pienet. Komitea huomauttaa kuitenkin, että Kanada on ratifioinut vain viisi kyseisistä ILO:n yleissopimuksista, Korea neljä ja Yhdysvallat vain kaksi.

5.4.1 Komitea onkin tyytyväinen siihen, että Cariforum-sopimukseen (2008) sisältyy sekä selkeä sitoumus olla heikentämättä ympäristöön tai työhön liittyvää vaatimustasoa sijoitusten houkuttelemiseksi että sijoittajien käyttäytymistä koskeva vaatimus (71 artikla), jonka avulla pidetään yllä vaatimustasoa, vältytään korruptiolta ja ylläpidetään yhteyksiä paikallisyhteisöihin. Sijoittajien on otettava täysimääräisesti huomioon velvoitteensa kestävän kehityksen vaatimusten alalla pyrkiessään rakentamaan ja ylläpitämään yleistä kilpailukykyään. Myös EU:n sijoittajia on suojeltava sellaisilta paikallisilta kilpailijoilta ulkomailla, joilla on taipumus alentaa vaatimustasoja.

6. Sijoitustoiminta kehityksen edistäjänä?

6.1 Tiedonannossa ei käsitellä selvästikään riittävän yksityiskohtaisesti sitä ratkaisevaa kysymystä, miten EU:n kansainvälinen sijoituspolitiikka on vuorovaikutuksessa ja sidoksissa EU:n kehitysyhteistyöohjelmaan, erityisesti kun on kyse AKT-maista, vähiten kehittyneistä maista ja tulevaisuudessa käytävistä talouskumppanuussopimusneuvotteluista. EU:n lähestymistapa Afrikkaan on täysin päinvastainen Kiinaan verrattuna. Uusia raaka-ainelähteitä ja ulkomaisia sijoituskohteita etsivä Kiina on tehnyt kumppanuussopimuksia useiden sellaisten Afrikan maiden kanssa, jotka pitävät sijoituksia liiketoimintana eivätkä kehitysapuna.

6.2 EU:n on kannustettava tekemään kehitysmaihin tällaisia taloudellista tuottoa tarjoavia pitkäaikaissijoituksia. Näitä ovat esimerkiksi sijoitukset hyväksyttäviin työoloihin, infrastruktuuriin ja osaamisen siirtoon. Sijoitustoiminnan tulisi liittyä kiinteästi talouskumppanuussopimusaloitetta, jossa keskitytään ensisijaisesti kehitykseen.

6.2.1 Komitea on aiemmin todennut (10), että ”Afrikan taloutta on kehitettävä ennen kaikkea kehittämällä Afrikan maiden sisämarkkinoita siten, että niillä voidaan saada aikaan endogeenista kasvua, joka puolestaan johtaa Afrikan vakauttamiseen ja mahdollistaa maanosan aseman lujittumisen maailmantaloudessa. Alueellinen integraatio ja sisämarkkinoiden kehittäminen toimivat tukipisteenä ja ponnahduslautana Afrikalle, jotta se pääsisi myönteisellä tavalla osaksi maailmankauppaa.” Komitea toistaa tämän EU:n sijoituspolitiikan yhteydessä.

Bryssel 13. heinäkuuta 2011 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 28. syyskuuta 2006.

(2) Komission lukuja.

(3) 2010 Impact of EU outward FDI, Copenhagen Economics.

(4) Globaali Eurooppa, lainaus mainittu asiakirjassa, EUVL C 211, 19.8.2008, s. 82.

(5) Komitean näkemyksiä monenvälisten tai kahdenvälisten sopimusten paremmuudesta esitetään yksityiskohtaisemmin asiakirjassa CESE EUVL C 211, 19.8.2008, s. 82.

(6) Kauppa, kasvu ja maailmanpolitiikka, kohta 2.1.

(7) The EU Approach to International Investment Policy after the Lisbon Treaty, LSE et al. 2010.

(8) Komitean näkemyksiä kestävän kehityksen arvioinneista ja Euroopan unionin kauppapolitiikasta käsitellään asiakirjassa, EUVL C 211, 23.7.2011, s. 14.

(9) Koko sopimuksen täytäntöönpanon seurannasta vastaavan kansalaisyhteiskuntafoorumin perustamisesta on sovittu sopimuksissa, joita on tehty Cariforum-maiden kanssa (talouskumppanuussopimus) ja Keski-Amerikan kanssa (vapaakauppasopimus). Korean kanssa tehdyssä sopimuksessa sovitaan kansalaisyhteiskuntafoorumista, joka seuraa kestävää kehitystä koskevan luvun täytäntöönpanoa.

(10) EUVL C 317, 23.12.2009, s. 126 ja EUVL C 255, 22.9.2010, s. 1.