Komission vuotta 2003 koskeva vuosikertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikasta ja vuoden 2002 ulkoista apua koskeva Komission kertomus /* KOM/2003/0527 lopull. */





KOMISSION VUOTTA 2003 KOSKEVA VUOSIKERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE EUROOPAN YHTEISÖN KEHITYSYHTEISTYÖPOLITIIKASTA JA VUODEN 2002 ULKOISTA APUA KOSKEVA KOMISSION KERTOMUS SISÄLLYSLUETTELO A. ESIPUHE B. TIIVISTELMÄ 1. STRATEGISET TAVOITTEET JA SAAVUTUKSET 1.1 YHTEISÖN ULKOISTEN KUMPPANUUKSIEN KEHYS 1.2 Mukautuminen EU:n ja maailmanlaajuisen ympäristön muutoksiin vuonna 2002 1.3 Tärkeimmät saavutukset vuoden 2002 aikana 1.4 Johdonmukaisuus, yhteensovittaminen ja täydentävyys 1.5 Työskentely muiden kanssa 1.6 Polku tulevaisuuteen 2. UUDISTUSPROSESSIN EDISTYMINEN VUONNA 2002 2.1. LAADUN PARANTAMINEN 2.2. VARAINHOIDON JA VARAINKÄYTÖN PARANTAMINEN 2.3. HANKESYKLIN YHDISTÄMINEN EDELLEEN: EUROPEAID-YHTEISTYÖTOIMISTON TOINEN VUOSI 2.4. HAJAUTTAMINEN 3. KÄYNNISSÄ OLEVA KEHITYS KOHTI STRATEGISIA TAVOITTEITA 3.1. Strategisia tavoitteita kohti etenevän kehityksen seuranta 3.2. EY:n avun vaikutuksen maksimoiminen 3.3 TOIMINNAN KEHITYS PAINOPISTEALOILLA VUONNA 2002 4. TULOSTEN SELVITTÄMINEN: SEURANTA JA ARVIOINTI 4.1. ARVIOINTI 4.2. HANKKEIDEN TULOKSET: TULOSHAKUINEN SEURANTA 4.3. Päätelmät 5. MONIALAISET TOIMET JA VALTAVIRTAISTAMINEN 5.1. IHMISOIKEUKSIA JA DEMOKRATIAA KOSKEVIEN AIHEIDEN VALTAVIRTAISTAMINEN EU:SSA 5.2 EUROOPPALAINEN IHMISOIKEUS- JA DEMOKRATIA-ALOITE (EIDHR) 5.3 NAISTEN JA MIESTEN VÄLINEN TASA-ARVO 5.4 HUUMEIDEN VASTAINEN TOIMINTA 5.5 YMPÄRISTÖ JA TROOPPISET METSÄT 5.6. KONFLIKTIEN EHKÄISEMINEN, NOPEA KRIISINHALLINTA JA TERRORISMIN TORJUNTA 5.7. Tiede- ja teknologiayhteistyö - poliittinen vuoropuhelu ja valmiuksien lisääminen 5.8 TERVEYS, AIDS JA VÄESTÖ 5.9 YHTEISTYÖ VALTIOSTA RIIPPUMATTOMIEN TOIMIJOIDEN, MYÖS KANSALAISJÄRJESTÖJEN, KANSSA 6. TOIMINTA VUONNA 2002 6.1. LÄNSI-BALKAN 6.2. ITÄ-EUROOPPA JA KESKI-AASIA 6.3 VÄLIMERI, LÄHI- JA KESKI-ITÄ 6.4. AFRIKAN, KARIBIAN JA TYYNENMEREN (AKT) MAAT JA SEKÄ MERENTAKAISEN MAAT JA ALUEET (MMA) 6.5 AASIA 6.6 LATINALAINEN AMERIKKA 7. Erikoisartikkeli: VESIVAROJEN HOITO EU:N KEHITYSYHTEISTYÖSSÄ 7.1 VEDEN MERKITYS KEHITYKSELLE 7.2 VESI JA YK:N VUOSITUHANNEN JULISTUKSEN KEHITYSTAVOITTEET 7.3 IHMISET JA VESI: VESI- JA VIEMÄRIHUOLTOPALVELUJEN SAATAVUUDEN PARANTAMINEN 8. RAHOITUSTAULUKOT 8.1. COMMITMENTS 2002 WESTERN BALKANS 8.2. COMMITMENTS 2002 EASTERN EUROPE AND CENTRAL ASIA 8.3. COMMITMENTS 2002 MEDITERRANEAN AND NEAR AND MIDDLE EAST 8.4 COMMITMENTS 2002 - ACP 8.5. COMMITMENTS 2002 ASIA 8.6 ENGAGEMENTS 2002 AMERIQUE LATINE 9. LIITTEET 9.1 SOPIMUS- JA RAHOITUSMENETTELYJEN YHDENMUKAISTAMINEN 9.2 Maksamatta olevat määrät (RAL) 9.3 OIKEUDELLISET ASIAT 9.4 TARKASTUKSET 9.5 AVOIMUUS JA NÄKYVYYS 9.6 ULKOSUHTEITA KOSKEVAT KOMISSION TIEDONANNOT VUONNA 2002 9.7 KOMISSION APU, JOKA EI KUULU TÄMÄN KERTOMUKSEN ALAAN A. ESIPUHE Köyhyys, konfliktit, epävakaus ja inhimillinen kurjuus vaikuttavat meihin kaikkiin riippumatta siitä, missä päin maailmaa ne ilmenevät. Nykyisellä maailmanlaajuistumisen aikakaudella näihin kysymyksiin on puututtava sekä Euroopan yhteisen edun että moraalisen velvollisuutemme perusteella. EY:n ulkoisen avun ohjelmat ovat vastaus tähän todellisuuteen. Komissio hallinnoi Euroopan yhteisöjen puolesta viidennestä EU:n tuen kokonaismäärästä (vuonna 2002 tukea myönnettiin 6,5 miljardia euroa). Tämä on yli 10 prosenttia koko maailmassa myönnetystä avusta. Avustamme yli 160:tä maata, aluetta ja järjestöä eri puolilla maailmaa. Uskomme pitkäaikaisiin, jäsentyneisiin sitoumuksiin ja yhteistyökumppanuuksien verkoston rakentamiseen. Yhdistämällä voimavaransa tätä yhteistä tarkoitusta varten EU:n jäsenvaltiot ovat osoittaneet sitoutuneensa yhteisiin ulkoisen avun arvoihin, ihmisoikeuksiin, vakauteen ja köyhyyden vähentämiseen. Niitä koskevat politiikat ja täytäntöönpano ovat avainasemassa EU:n toiminnassa koko maailmassa. EY:n ulkoisen avun hallinnoijana komissiolla on ainutlaatuinen etuasema, joka perustuu asiantuntemukseen ja ylittää jäsenvaltioiden kansalliset perinteet. Olemme sitoutuneet käyttämään Euroopan unionin veronmaksajien rahoja niin, että niillä saadaan aikaan laadukkaita avustusohjelmia, joilla on todennettavissa oleva vaikutus ihmisten elämän laatuun. Aiomme päästä tähän tavoitteeseen täyttäen tiukimmat kansainväliset tuloksellisuusstandardit. Vuonna 2002 tämä lähestymistapa näkyi erityisesti 275 miljoonan euron sitoumuksissa Afganistanin auttamiseksi: niillä osallistutaan konkreettisesti luhistuneen valtion jälleenrakentamiseen ja tuetaan asemaansa vakiinnuttavaa hallitusta sen pyrkiessä parantamaan tavallisten ihmisten elämää. Komissio toimi tärkeässä tehtävässä myös kehityksen rahoittamista koskevassa konferenssissa Monterreyssä, kestävän kehityksen huippukokouksessa Johannesburgissa, Dohan kehitysohjelmassa sekä hyväksyttäessä Barcelonan sitoumuksia ja käynnistettäessä EU:n aloitteita vesi- ja jätehuollon ja energian aloilla. Nykyinen komissio on ottanut ensisijaiseksi tavoitteekseen uudistaa ulkoisen avun talousarvion täytäntöönpanotavat, ja vuonna 2002 uudistuksen ensimmäiset tulokset alkoivat näkyä kentällä. Myöntämämme avun laatua on parannettu hajauttamalla hallinnointivastuuta suuressa määrin Brysselistä avunsaajamaihin. Vuonna 2002 tämä koski Euroopan, Välimeren, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maantieteellisten alueiden ohjelmia. Kansainvälisen hyvän käytännön mukaisesti tapahtuva täytäntöönpano on entistä nopeampaa - se vastaa nyt nopeudeltaan kansallisten kehitysjärjestöjen tasoa ja ylittääkin sen - ja ongelmien havaitseminen on helpompaa, samoin avun mukauttaminen todelliseen tarpeeseen. Tätä edistystä on ohjelmasuunnittelussa täydennetty maakohtaisten strategioiden muodostamalla uudella kehyksellä, jolla edistetään politiikan johdonmukaisuutta ja rahoittajien toimien yhteensovittamista. Tässä kertomuksessa annetaan tietoa eri puolilla maailmaa täytäntöön pannuista toimista ja ohjelmista. Se on vastaus neuvoston ja Euroopan parlamentin kehotukseen painottaa saavutettuja tuloksia ja vaikutuksia. Myönnämme, että tulosperusteiseen lähestymistapaan siirtyminen vaatii vielä työtä. Uudistuksen vakiinnuttaminen ja loppuun asti vieminen sekä ulkoisen avun tehokkuuden parantaminen entisestään vaatii vielä paljon aikaa ja ponnisteluja. Varsinaisiin haasteisiin kuuluvat komission monissa AKT-maissa kohtaamat erityiset täytäntöönpanovaikeudet ja velvollisuus löytää tehokkaat rahoitusvälineet vuoden 2004 laajentumisen jälkeisiä uusia rajanaapureita varten "laajemman Euroopan" käsitteen mukaisesti. Olemme vakaasti päättäneet löytää ratkaisut näihin haasteisiin ja parantaa entisestään EY:n ulkoisen avun suorituskykyä ja edistää siten osaltamme kaikkien ihmisten turvallisuutta ja hyvinvointia. Chris Patten, ulkosuhteista vastaava komission jäsen EuropeAid-yhteistyötoimiston johtokunnan puheenjohtaja Poul Nielson, kehitysyhteistyöstä vastaava komission jäsen EuropeAid-yhteistyötoimiston johtokunnan hallintojohtaja Günter Verheugen, laajentumisesta vastaava komission jäsen EuropeAid-yhteistyötoimiston johtokunnan jäsen Pascal Lamy, kauppapolitiikasta vastaava komission jäsen EuropeAid-yhteistyötoimiston johtokunnan jäsen Pedro Solbes Mira, talous- ja raha-asioista vastaava komission jäsen EuropeAid-yhteistyötoimiston johtokunnan jäsen B. tiivistelmä Tässä vuosikertomuksessa esitetään yleiskatsaus Euroopan yhteisön toimintaan ulkoisen avun alalla. Kertomusta on luettava suhteessa komission hyväksymään EY:n ulkoisen avun hallintouudistukseen [1]. Kertomus on osoitettu Euroopan unionin toimielimille, muille alan toimijoille, kumppanuusmaille ja suurelle yleisölle. Siinä annetaan selvitys EY:n vuonna 2002 sitomista 6,5 miljardista eurosta ja sen maksamista 5,2 miljardista eurosta. [1] Komission tiedonanto ulkoisen avun hallintouudistuksesta SEC(2000) 814, 16.5.2000. Kertomuksen 1 luvussa esitellään strategisten tavoitteiden ja saavutusten tilanne. Monterreyn ja Johannesburgin huippukokouksissa luotiin uuden maailmanlaajuisen kumppanuuden perusta köyhyyden vähentämistä ja kestävää kehitystä varten. Jos EU:n jäsenvaltiot täyttävät sitoumuksensa, vuoteen 2006 mennessä lisävaroja voi vapautua noin 8,5 miljardia euroa. Maakohtaisten strategia-asiakirjojen ensimmäinen sukupolvi valmistui vuonna 2002. Niiden ansiosta toiminnassa keskitytään entistä enemmän köyhyyden torjumiseen. Kansainvälisen muuttuvan ympäristön ja muiden EU:n ensisijaisten tavoitteiden entistä parempi huomioon ottaminen kehitysyhteistyöpolitiikassa ja -suunnittelussa parantaa sekin osaltaan EU:n toimintaa yleisesti tällä alalla. Ei pidä myöskään unohtaa johdonmukaisuutta, yhteensovittamista ja täydentävyyttä, joiden toteuttamisessa on edistytty tasaisesti. Näillä periaatteilla autetaan EY:n politiikan puitteissa edistämään kehitystä, köyhyyden torjumista ja edunsaaja- ja kumppanuusmaiden yhdentymistä maailmantalouteen. Luvussa kuvataan myös EY:n ja muiden rahoittajien välisen yhteistyön edistymistä. Maailmanpankin kanssa allekirjoitettiin uusi puitesopimus, ja YK:n hankkeiden EY-rahoitusta koskevan EY:n ja YK:n puitesopimuksen tarkistus saatiin päätökseen. EY osallistui vuoden 2002 aikana laajaan toimintaa edeltävään poliittiseen vuoropuheluun monilla eri tasoilla Yhdistyneiden Kansakuntien erityiselinten ja -järjestöjen, rahastojen ja ohjelmien kanssa. EY:n ulkoisen avun hallintouudistuksen vaikutukset alkavat näkyä: ohjelmasuunnittelun terävöityminen, laadun paraneminen ja aikataulujen noudattaminen avun tarjoamisessa, avoimuuden ja vastuuvelvollisuuden lisääntyminen, vastuiden hajauttaminen paikallisiin lähetystöihin, yhteensovittamisen parantaminen muiden rahoittajien, erityisesti jäsenvaltioiden, kanssa sekä uuden yhtenäisen hallintotietojärjestelmän (Common Relex Information System, CRIS) käyttöön ottaminen kuuluvat vuoden 2002 tärkeimpiin tuloksiin, joita esitellään 2 luvussa. Kertomuksen 3 luvussa hahmotellaan, miten EY edistyy strategisten tavoitteidensa saavuttamisessa ja erityisesti YK:n vuosituhannen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden saavuttamisessa yhteistyössä kansainvälisen yhteisön kanssa. Siinä otetaan esiin toimenpiteitä, joilla on parannettu yhteisön avun tehokkuutta entisestään. Tällaisia ovat muun muassa lähestymistavan mukauttaminen eri maiden ja alueiden olosuhteisiin, resurssien tehokas kohdentaminen, velkatilanteen kestävyys, alakohtaisten lähestymistapojen käytön lisääminen ja talousarviotuki. Lisäksi luvussa hahmotellaan kehitystä kohti EY:n avun keskittämistä pienehkölle määrälle aloja sekä näitä avun painopistealoja koskevan politiikan merkittävintä kehitystä vuonna 2002. Terveydenhuollon ja koulutuksen kaltaisilla sosiaalialoilla, liikenteessä ja elintarviketurvassa on edistytty merkittävästi vuoden aikana. Komissio antoi kaupan ja kehityksen välisistä yhteyksistä vuoden 2002 marraskuussa tiedonannon, jota neuvosto kannatti. Yhdessä jäsenvaltioiden ja muiden eturyhmien, kuten OECD:n kehitysapukomitean (DAC), YK:n kehitysohjelman (UNDP) ja Maailmanpankin, muodostaman asiantuntijaryhmän kanssa komissio on kehittänyt vuosituhannen julistuksen kehitystavoitteista johdetut 10 perusindikaattoria. Näistä indikaattoreista kuusi liittyy suoraan lasten hyvinvointiin ja kolmessa on naisten ja miesten tasa-arvoa koskeva ulottuvuus. Komission aikomuksena on seurata kehitystä indikaattorien avulla vuosittain kaikissa kehitysmaissa, joille se antaa apua. Indikaattorit ovat: - alle 1 Yhdysvaltain dollarin päivätuloilla elävän väestön osuus - lasten alipainoisuuden yleisyys - alle viisivuotiaiden lasten kuolleisuus - ensiasteen opetuksen piiriin kuuluvien oppilaiden netto-osuus - ensiasteen opetuksen loppuun asti suorittavien osuus - tyttöjen ja poikien osuuksien suhde ensi-, keski- ja korkea-asteen koulutuksessa - pätevän terveydenhuoltohenkilöstön avustamien synnytysten osuus - tuhkarokkoa vastaan rokotettujen yksivuotiaiden lasten osuus - HI-viruksen yleisyys 15-24-vuotiaiden raskaana olevien naisten keskuudessa - sen väestön osuus, jolla on puhtaan vesilähteen pysyvä käyttömahdollisuus. Kertomuksen 4 luvussa esitetään arvioinnista ja tuloshakuisesta seurantajärjestelmästä vuoden 2002 aikana tehdyt havainnot. Luvussa esitetään yhteenveto kertomuskauden aikana päättyneissä arvioinneissa tehdyistä havainnoista ja päätelmistä ja esitellään esiin nousseita laajoja kysymyksiä. Vuonna 2001 käyttöön otettua tuloshakuista seurantajärjestelmää laajennettiin vuonna 2002 kattamaan kaikki maantieteelliset alueet. Sillä varmistetaan, että komissio saa vertailukelpoista tietoa kaikista ulkoisen avun ohjelmistaan. Luku sisältää vuoden 2002 raportteihin perustuvat havainnot ja analyysit järjestelmässä käytettävien arviointiperusteiden mukaisesti (merkitys, tuloksellisuus, tehokkuus, vaikutus ja kestävyys) ja kehityksen painopistealoilla. EY:n rahoittamien hankkeiden ja ohjelmien tavoitteiden saavuttaminen ja suorituskyky on arvioitu yleisesti hyviksi. Suorituskyvyn rakenteellisesta erittelystä ilmenee, että opiksi voidaan ottaa muutamilla aloilla: - Joustavuus ja kyky mukautua muutoksiin parantavat yleensä hankkeen suorituskykyä. On viitteitä myös siitä, että hankesuunnitelman uudelleenarviointi varsinaisen täytäntöönpanon aloitushetkellä parantaa todellakin tuloksia. - Asianmukainen integrointi paikallisiin rakenteisiin, politiikan tukeminen ja edunsaajien osallistuminen lisäävät selvästi tehokkuutta ja kestävyyttä, ja niihin olisi kiinnitettävä huomiota hankkeita suunniteltaessa. - Taloudellinen kannattavuus mainitaan useimmiten hankkeiden mahdollisena ongelmalähteenä. - Panosten ja toimien oikea-aikaisuudessa on monissa hankkeissa parantamisen varaa, minkä syyksi seurantaraporttien vapaamuotoisissa huomioissa usein mainitaan (EY:n) menettelyjen raskaus ja hankkeiden hallinnoinnin laatu. Kertomuksen 5 luvussa selvitetään "horisontaalisia" eli monialaisia kysymyksiä ja niiden valtavirtaistamista EY:n kehitysyhteistyön yleisessä rakenteessa. Ihmisoikeudet, naisten ja miesten tasa-arvo, ympäristökysymykset ja konfliktien ehkäiseminen kuuluvat luvun pääaiheisiin. Lisäksi kuvataan myös aihekohtaisten budjettikohtien täytäntöönpanoa esimerkiksi elintarviketurvan, trooppisten metsien, aidsin torjunnan tai kansalaisjärjestöjen yhteisrahoituksen yhteydessä. Ihmisoikeusvuoropuhelua Kiinan kanssa on jatkettu, ja Iranin kanssa se on aloitettu. Kahdessa Välimeren maassa järjestettiin alueellisia kokouksia kansalaisyhteiskunnan järjestöjen kanssa. Myös ihmisoikeuksia ja eettistä uudelleenarviointia koskevan koulutuksen edistäminen kuuluivat vuoden 2002 tärkeisiin aiheisiin. Eurooppalaisessa ihmisoikeus- ja demokratia-aloitteessa (EIDHR) määrärahoja sidottiin tämän vuoden aikana yli 100 miljoonaa euroa. Yhteisön ulkopuolisille maille, erityisesti uusille itsenäisille valtioille ja AKT-maille, myönnettävä apu tieteen, teknologian ja tutkimuksen alalla ansaitsee maininnan tässä luvussa. Nopean toiminnan järjestelmässä määrärahoja sidottiin 23,5 miljoonaa euroa vuonna 2002. Järjestelmän tärkeimpiä tehtäviä ovat Afganistanin vakauttamisen toinen vaihe ja palestiinalaisalueiden jälleenrakennustoimet. Maakohtaisten strategia-asiakirjojen valmisteluvaiheessa kehitettiin valtioista riippumattomien toimijoiden konsultointiprosessi 45 maassa. Yhteisrahoitukseen kansalaisjärjestöjen kanssa on sidottu lähes 200 miljoonaa euroa. Ympäristölle ja trooppisille metsille tarkoitetuista aihekohtaisista budjettikohdista on sidottu varoja melkein 50 miljoonaa euroa. Kertomuksen 6 luvussa tarkastellaan kehitysyhteistyötoimia alueittain: Itä-Euroopassa ja Keski-Aasiassa, Kaakkois-Euroopassa, Välimeren maissa, Lähi- ja Keski-Idässä, Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maissa (AKT-maat) sekä merentakaisissa maissa ja alueilla (MMA), Latinalaisessa Amerikassa ja Aasiassa. Kunkin alueen tiedot esitetään rakenteellisesti samalla tavalla, joten "aiheittainen" lukeminen ja kyseisten tietojen perusteella tapahtuva vertailu on mahdollista. Aluksi esitellään strategiset tavoitteet ja saavutukset sekä vuoden ohjelmasuunnittelun painopisteet. Toisessa jaksossa esitellään tärkeimmät tulokset päättyneistä ja käynnissä olevista hankkeista - myös sellaisista, joille on tehty väliarviointi. Muutamien tapaustutkimusten avulla kuvataan konkreettisesti EY:n toiminnan laajuutta kullakin alueella. Jokaista aluetta koskevia tietoja täydennetään erityisjaksoilla, joissa keskitytään johdonmukaisuuden, yhteensovittamisen ja täydentävyyden täytäntöönpanoon ja kuvataan yhteistyötä jäsenvaltioiden ja muiden rahoittajien kanssa. Myös humanitaarista apua (jota hallinnoi Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimisto ECHO) ja Euroopan investointipankin (EIP) toimintaa valotetaan. Kunkin alueen käsittely päättyy päätelmiin ja lähivuosien tulevaisuudennäkymiin. Länsi-Balkanilla markkinatalouden toteutuminen ja asianmukainen toiminta kuuluvat Kööpenhaminassa vahvistettuihin EU:n jäsenyyden ennakkoedellytyksiin. Näin ollen lähivuosina tuetaan edelleen tämän tavoitteen toteutumista edistäviä uudistuksia, muun muassa taloutta koskevaa lainsäädäntöä, talousarviomenojen hallintaa ja varainhankintaa, julkisia hankintoja ja - prosessin myöhemmissä vaiheissa - kilpailulainsäädäntöä. Huomiota kiinnitetään myös julkishallintoon. Tavallisesti tämä tapahtuu julkishallinnon uudistusohjelmissa, joiden tarkoituksena on tukea julkisen sektorin järkeistämis-, supistamis- ja tehostamisprosessia. Oikeus- ja sisäasioiden alalla oikeusjärjestelmän heikko toiminta tunnustetaan yhdeksi sellaisista keskeisistä ongelmista, jotka estävät paitsi valtion yleisen poliittisen toiminnan myös markkinatalouden asianmukaisen toiminnan (esimerkiksi siksi, ettei tehokkaita taloudellisten konfliktien ratkaisujärjestelmiä ole). Korruptio on tunnistettu toiseksi alueen asianmukaista poliittista, sosiaalista ja taloudellista kehitystä ehkäiseväksi päätekijäksi. Se edellyttää kansainvälisen yhteisön päättäväistä toimintaa, jota on tuettava kohdennetulla CARDS-tuella, jotta ongelman perussyihin voidaan puuttua ja helpottaa kestäviä ratkaisuja. Alueelle sidottiin vuonna 2002 lähes 654 miljoonaa ja maksettiin yli 617 miljoonaa euroa. Itä-Euroopan ja Keski-Aasian maita varten tehtiin vuonna 2002 sitoumukset lähes 430 miljoonasta eurosta ja niille maksettiin 383 miljoonaa euroa. Lisäksi ryhdyttiin selvittämään laajentumisen mahdollisia vaikutuksia EU:n ja Itä-Euroopan maiden välisiin suhteisiin. Kehyksenä on "laajemman Euroopan" käsite, jonka avulla pyritään lisäämään vakautta ja vähentämään EU:n uusilla ulkorajoilla havaittavia vaurauseroja. Näin jatkossa tuetaan entistä enemmän toimia, joilla edistetään valtioiden rajat ylittävää yhteistyötä erityisesti läntisten uusien itsenäisten valtioiden (UIV) kanssa. Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa EU asettaa vastakin etusijalle alueellisen yhteistyön toteuttamalla muun muassa köyhyyden vähentämiseen ja taloudellisen kasvun edistämiseen sekä tarvittaessa myös konfliktien ehkäisyyn tähtääviä toimia. Välimeren maissa MEDA-ohjelman täytäntöönpanossa on saavutettu merkittävää edistystä: vuoden aikana varoja on sidottu 762 miljoonaa euroa ja maksettu 684 miljoonaa euroa. Kansalliset viiteohjelmat pantiin vuonna 2002 täytäntöön ensimmäistä kertaa. Vakaus, turvallisuus ja kestävä kehitys ovat edelleen EU:n ensisijaisia tavoitteita tällä alueella samoin kuin assosiaatiosopimusten tekeminen kaikkien Välimeren kumppanuusmaiden kanssa ja asteittainen kehitys edelleen kohti Euro-Välimeri-alueen sisämarkkinoita. Yhteistyö oikeus- ja sisäasioissa on yhä tärkeämpi painopisteala, sillä se kattaa pakolaisten, turvapaikkaoikeuden ja laittoman siirtolaiseen torjunnan kaltaiset aiheet. Lähi-idän tilanne on edelleen alueen suurimpia huolenaiheita. Yhteistyöhön AKT-maiden sekä merentakaisten maiden ja alueiden kanssa (MMA) sidottiin lähes 2,4 miljardia euroa ja maksuja suoritettiin 2,54 miljardia euroa. Tämä on parhaita tähän mennessä kirjattuja lukuja, joskin se on hieman vuoden 2001 maksutasoa pienempi. Cotonoun sopimuksen ratifiointi mahdollistaa EU:n ja AKT-maiden suhteiden kehittymisen edelleen. Afrikan maiden nimenomainen sitoutuminen konfliktien, köyhyyden ja syrjäytymisen torjuntavalmiuksien vahvistamiseen maailmanlaajuistumiskehityksen osana ja köyhyyden vähentämistä koskevat strategia-asiakirjat ovat kaksi tärkeää pilaria, joiden varaan EU:n tuleva yhteistyö alueella perustuu. Koska juuri tämän alueen on tehtävä eniten työtä maailmassa YK:n vuosituhannen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden saavuttamiseksi, AKT:n ja EU:n kumppanuuden avulla on parannettava kehitysapua, poliittista vuoropuhelua sekä muita politiikkoja ja välineitä esimerkiksi kauppaan liittyvissä asioissa. Afrikan unionin toiminnan alkaminen ja sen hyväksymä uusi kumppanuus Afrikan kehittämiseksi (NEPAD) saattavat osoittautua vuoden 2002 tärkeimmäksi tapahtumaksi lähitulevaisuuden kannalta. Myös valmiuksien lisääminen ja kriisinratkaisu kuuluvat tämän alueen yhteydessä käsiteltäviin tärkeimpiin aiheisiin. Vuonna 2002 Aasiaa varten sidottiin varoja 540 miljoonaa euroa ja maksettiin 434 miljoonaa euroa. Yhteistyötoimiensa avulla EY pyrkii omasta puolestaan vähentämään köyhyyttä ja nostamaan elintasoa Aasian maissa. Perusterveydenhuolto ja peruskoulutus ovat tässä yhteydessä painopistealoja, joihin käytetään jatkossakin vähintään kolmannes käytettävissä olevista varoista. Pääpaino on alakohtaisella tasolla, köyhyyden torjumisessa maiden omien ohjelmien avulla ja rahoittajamaiden toiminnan entistä paremmassa yhteensovittamisessa. Euroopan yhteisön tehtävät ulottuvat myös näiden maiden ja EU:n välisten suhteiden parantamiseen, demokratian lisäämiseen ja rauhan edistämiseen. Näihin kuuluvat esimerkiksi konflikteista kärsivien maiden, kuten Afganistanin ja Itä-Timorin, jälleenrakennus- ja kunnostustoimien tukeminen ja toimet konfliktien estämiseksi alueella, kuten rauhanprosessin tukeminen Sri Lankassa. Taloudellista yhteistyötä Aasian kanssa vahvistetaan ja keskitytään erityisesti yritysten toimintaympäristöön tukemalla energian, ympäristöteknologian ja luonnon monimuotoisuuden kaltaisten keskeisten alojen toimia. Vuoropuhelu ja neuvottelut ovat olleet avainsanoja EY:n ja Latinalaisen Amerikan välisessä yhteistyössä. Kansalaisyhteiskuntaa on kuultu kolmessa osa-aluetason (EU:n ja Mercosurin, EU:n ja Meksikon sekä EU:n ja Chilen) neuvottelussa. Madridin huippukokouksen päätelmät voivat osoittautua merkittäväksi edistysaskeleeksi. Alakohtainen lähestymistapa ja talousarviotuki tuottanevat tulosta alueella jo vuonna 2003. Toisaalta neuvottelujen käynnistäminen Keski-Amerikan maiden ja Andien yhteisön kanssa voi johtaa kattavan osa-alueellisen rakenteen syntymiseen EU:n ja Latinalaisen Amerikan välisissä tulevissa suhteissa. Vuonna 2002 EY:n tätä aluetta koskevat sitoumukset olivat 382 miljoonaa ja maksut 272 miljoonaa euroa. Tämänvuotisen kertomuksen "erikoisartikkeli" (7 luku) koskee vesihuoltoa, josta todennäköisesti tulee kaiken johdonmukaisen kehitysyhteistyöpolitiikan suurin haaste lähivuosina. Komission 12. maaliskuuta 2002 antama tiedonanto ja Johannesburgin huippukokouksen tulokset muodostavat asiaa koskevan EU:n politiikan perustan. Johannesburgissa julkistetun, EU:n vettä koskevan aloitteen pyrkimyksenä on toimia alkuunpanevana voimana jatkotoimille, joilla päästään kansainvälisesti sovittuihin päämääriin kumppanuusyhteistyössä kehitysmaiden kanssa. Uusi kansainvälinen tavoite on puolittaa vuoteen 2015 mennessä niiden ihmisten määrä, joilla ei ole mahdollisuutta jätehuoltoon, millä täydennetään vuosituhannen julistuksen kehitystavoitteiden mukaista juomaveden saantia koskevaa tavoitetta. Täydelliset rahoitustaulukot ja niitä edeltävä OECD:n kehitysapukomitean käsitteistö muodostavat 8 luvun. Näillä sivuilla on esitetty budjetti-, alue-, maa- ja välinekohtaiset erittelyt. Samassa yhteydessä luetellaan alueittain ja toiminta-aloittain kaikki hankkeet, joihin vuonna 2002 on sidottu varoja. Kertomuksen lopussa olevista liitteistä ilmenee ulkoisen avun hallintouudistukseen liittyvien päävaiheiden nykytilanne eli menettelyjen yhdenmukaistaminen, maksamatta olevat erät (RAL), suoritetut tarkastukset, avoimuuden ja näkyvyyden lisääminen sekä täydellinen luettelo vuoden 2002 aikana annetuista, ulkoista apua koskevista EY:n virallisista tiedonannoista. 1. STRATEGISET TAVOITTEET JA SAAVUTUKSET Tässä luvussa selvitetään yhteisön ulkoisten kumppanuuksien toimintaympäristöä, myös strategista toimintakehystä ja tavoitteita, sekä hahmotellaan niiden kehitystä vuoden 2002 aikana suhteessa niin EU:n sisäisiin kuin ulkoisiinkin tapahtumiin. Siinä valotetaan myös monia vuoden strategisia saavutuksia, joita ovat muun muassa maakohtaisen ohjelmasuunnitteluprosessin päättäminen ja johdonmukaisuuden, yhteensovittamisen ja täydentävyyden parantamista koskevan tavoitteen konkreettinen edistyminen EU:n rajojen sisä- ja ulkopuolella. 1.1 YHTEISÖN ULKOISTEN KUMPPANUUKSIEN KEHYS Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka on yksi kolmesta ulkosuhteiden alan kehykseen kuuluvasta osa-alasta. Sen rinnalla ovat yhteisön ulkoiset poliittis-taloudelliset suhteet, joihin luetaan myös kauppa ja investoinnit. Euroopan yhteisöllä on erittäin merkittävä rooli kaikilla kolmella alalla. Se on monien kehitysmaiden suurin kauppakumppani. EU vastaa maantieteellisenä alueena yli puolesta koko maailman kehitysavusta: sen määrä vuonna 2002 oli 28,7 miljardia euroa, joista 6,5 miljardia annettiin EY:n tasolla. Vuoden 2002 maaliskuussa, jolloin järjestettiin kehityksen rahoittamista koskeva kansainvälinen konferenssi, EU ilmoitti sitoutuneensa vaikuttamaan vastaisuudessa entistäkin merkittävämpänä toimijana lisäämällä myöntämänsä avun määrää edelleen. Jokainen EU:n jäsenvaltio on sitoutunut antamaan vuoteen 2006 mennessä vähintään 0,33 prosenttia kansantulostaan viralliseen kehitysapuun, jotta EU yltää kokonaisuutena 0,39 prosentin keskimääräiseen osuuteen (vuoden 2001 tasolta eli 0,33 prosentista). Komissio hallinnoi yhteisön puolesta viidennestä (6,5 miljardia euroa) EU:n nykyisestä kehitysapubudjetista. Varat ovat peräisin paitsi yhteisön talousarviosta myös Euroopan kehitysrahastosta (EKR), josta annetaan tukea Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maille Cotonoun sopimuksen puitteissa sekä merentakaisten alueiden ja maiden (MMA) assosiaatiosta tehdyllä neuvoston päätöksellä [2] yhteisöön assosioituneille merentakaisille maille ja alueille. Yhteisön avustusohjelmien maantieteellinen kattavuus on melkoinen: EU:n naapurivaltioista Tyynenmeren pienille saarille asti. Yhteisön ohjelmia oli vuonna 2002 toiminnassa 160 maassa ja kahdeksalla eri alueella. Kunkin alueen ja maan tilanne ja keskeiset seikat vaihtelevat huomattavasti, ja yhteisö mukauttaa lähestymistapaansa vastaavasti. [2] Neuvoston päätös 2001/822/EY, tehty 27 päivänä marraskuuta 2001, merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta Euroopan yhteisöön, "päätös merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta", EYVL L 314, 30.11.2001. 1.1.1 EY:n kehitysyhteistyöpolitiikan strategiset tavoitteet Vaikka kehitysyhteistyö on osa ulkosuhteita, se on sinälläänkin perusteltu poliittinen tavoite. Komissio edistää myös tieto- ja viestintätekniikan käyttöä kehitystavoitteiden saavuttamisen välineenä. Vuoden 2000 marraskuusta alkaen yhteisöllä on ollut yksi yhteinen kehys, joka ohjaa sen yhteistyötä ja kumppanuuksia kaikkien kehitysmaiden kanssa, joihin sillä on siteet. Tämän perusteella on selvää, että yhteisön kehitysyhteistyön päätavoite on köyhyyden vähentäminen ja lopulta sen poistaminen tukemalla kestävää taloudellista, sosiaalista ja ympäristön kehitystä, edistämällä kehitysmaiden asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen ja torjumalla päättäväisesti eriarvoisuutta [3]. Myös terveydenhuollon tavoitteet ovat keskeisesti esillä, ja ne korostavat yhteyttä köyhyyden vähentämisen ja terveys- ja tutkimusinvestointien välillä. Hi-viruksen ja aidsin, malarian ja muiden kulkutautien torjuntaan liittyvä erityistavoite on osoitus EU:n vahvasta sitoutumisesta ja sen tunnustamisesta, ettei keskeisenä tavoitteena olevaan köyhyyden yleiseen vähentämiseen päästä, jollei näitä sairauksia torjuta. Siinä tehdään lisäksi selväksi, että yhteisön apu perustuu seuraaviin keskeisiin periaatteisiin: kestävä, tasapuolinen ja osallistumiseen kannustava inhimillinen ja yhteiskunnallinen kehitys, jonka erottamattomana osana edistetään ihmisoikeuksia, demokratiaa, oikeusvaltioperiaatetta ja hyvää hallintotapaa. Tieteen ja tekniikan valmiuksien ja innovaation lisäämisen merkitys tunnustetaan yhä yleisemmin vuosituhannen julistuksen kehitystavoitteiden saavuttamisen kannalta kriittiseksi tekijäksi niin eri aloilla kuin yleisen talouskehityksenkin tukena. [3] Neuvoston päätelmät, annettu 10. marraskuuta 2000, asiakirjan nro 12929/00. EU on ankkuroinut kehitystoimintansa vankasti maailmanlaajuiseen toimintaympäristöön ja työskentelee muiden kanssa yhteistyössä, jotta vuosituhannen vaihteen johdosta pidetyssä YK:n jäsenten huippukokouksessa hyväksytyt vuosituhannen julistuksen kehitystavoitteet saavutetaan. Tavoitteiden pääkohdat on esitetty alla olevassa laatikossa. YK:n vuosituhannen julistuksessa asetetut kehitystavoitteet - kaikille avoin ensiasteen opetus - naisten ja miesten tasa-arvon edistäminen ja naisten vallan lisääminen - lapsikuolleisuuden vähentäminen - äitien terveyden kohentaminen - hi-viruksen ja aidsin, malarian ja muiden kulkutautien torjunta - äärimmäisen köyhyyden ja nälän poistaminen - ympäristön kestävyyden varmistaminen. Yhteisö on sitoutunut noudattamaan myös kansainvälisten hyvien käytäntöjen periaatteita apunsa täytäntöönpanossa. Niihin sisältyy vakaa sitoumus toimia kumppanina kehitysmaiden kanssa ja kunnioittaa ja edistää paikallista vastuunottoa, muiden kuin valtiollisten toimijoiden osallistumista sekä muita toimenpiteitä, esimerkiksi resurssien tehokasta kohdentamista, tiivistä yhteistyötä muiden rahoittajien kanssa ja siirtymistä hankkeista alakohtaisiin ohjelmiin ja talousarviotukeen silloin, kun tämä on mahdollista (katso 3 luku). Näitä toimia täydennetään samaten vuonna 2000 käynnistetyllä hallintouudistusohjelmalla (katso 2 luku). Maksimoidakseen oman vaikutuksensa maailmanlaajuisessa kehitysyhteistyötä koskevassa kehyksessä yhteisö keskittää apunsa kuudelle alalle, joilla yhteisö voi tarjota erityistä lisäarvoa: kaupan ja kehityksen väliseen yhteyteen, alueelliseen yhdentymiseen ja yhteistyöhön, makrotalouspolitiikan tukemiseen ja sosiaalipalvelujen tasapuolisten käyttömahdollisuuksien edistämiseen, liikenteeseen, elintarviketurvaan ja maaseudun kehitykseen sekä institutionaalisten valmiuksien kehittämiseen, erityisesti hyvään hallintotapaan ja oikeusvaltioperiaatteeseen (katso 3 luku). Ihmisoikeuksien edistäminen, naisten ja miesten välinen tasa-arvo, ympäristön kestävyys ja konfliktien ehkäiseminen sisältyvät kaikissa vaiheissa kaikkiin yhteisön ulkoisen avun ohjelmiin. 1.1.2 Reagointi eri maiden ja alueiden olosuhteisiin Edellä hahmoteltua kehitysyhteistyöpolitiikkaa sovelletaan kaikkiin kehitysmaihin, joihin yhteisöllä on siteet. Yhteisön suhteet eri alueisiin ja maihin ja yhteisön avustusohjelmat on silti mukautettu kyseisten alueiden ja maiden erityisiin haasteisiin. Ne ulottuvat Länsi-Balkanin poliittisesta ja taloudellisesta uudistuksesta ja vakaudesta kestävään taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen Välimeren alueella, jota halutaan estää muodostumasta geostrategiseksi murtumakohdaksi, jonka toisella laidalla on vauras Eurooppa ja toisella valtaosin köyhiä valtioita. Toimintaan on sisällytetty myös terrorismin, ympäristön, huumeiden torjunnan ja väestönkehityksen kaltaisia laajennetun yhteistyön aloja. Latinalaisessa Amerikassa yhteiskunnallisen eriarvoisuuden ja yhtenäisten yhteiskuntien rakentaminen ovat ylivoimaisesti tärkeimpiä painopistealoja, joiden yhteydessä tuetaan alueellista yhdentymistä Latinalaisen Amerikan yritysten kilpailukyvyn lisäämiseksi. Aasiassa asuu kaksi kolmannesta maailman köyhistä ihmisistä. Elintarviketurva, terveydenhuolto ja peruspalvelujen käyttömahdollisuus ovat kiireellistä toimintaa edellyttäviä aloja pienituloisissa maissa, ja toisaalta tulotason ja mahdollisuuksien suuret erot ovat edelleen haaste tulotasoltaan keskinkertaisissa maissa. EY:n Keski-Aasiaa koskevien ohjelmien päähuomio on institutionaalisessa, oikeudellisessa ja hallinnollisessa uudistuksessa sekä yksityisen sektorin ja talouden kehittämisessä, sillä näin voidaan vaikuttaa moniin erilaisiin ongelmiin tuloerojen kasvusta ja köyhyydestä aina taloudellisen ja demokraattisen siirtymän hitauteen ja ihmisoikeuskysymyksiin. Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maat sekä merentakaiset maat ja alueet, jotka tulevat 1. huhtikuuta 2003 Cotonoun sopimuksen soveltamisalan piiriin, kärsivät monista yhteisistä ongelmista mutta eroavat toisaalta toisistaan monissa merkittävissä seikoissa. Tyynenmeren ja Karibian alueilla on paljon pieniä saarivaltioita, mutta Afrikassa monet konfliktit kärjistyvät valtioiden suuruuden ja sisäisen haurauden vuoksi. Kaikkiaan 77 AKT-maasta 40 kuuluu vähiten kehittyneisiin maihin, joille on leimallista pieni tulotaso henkeä kohden ja vakavat infrastruktuuriongelmat. Yhteisön ulkosuhteet eri alueisiin on määritelty monia eri aiheita koskevissa yhteistyö- ja kumppanuussopimuksissa. Tämän kertomuksen 6 luvussa esitellään kunkin alueen keskeistä kehitystä vuoden 2002 aikana. 1.1.3 Kehityksen ja muiden ulkoisten tavoitteiden täydentävyys Yhteisön kehitystavoitteet ja muut ulkoiset tavoitteet täydentävät usein toisiaan. Sama pätee eri alojen toimiin. Esimerkiksi konfliktien estämisen yhteys ihmisoikeuksien ja demokratian edistämiseen on selvä, kuten näiden alojen yhteys köyhyyden vähentämiseenkin. Väkivallan laannuttua myönnettävän yhteisön konkreettisen avun turvin on autettu yhteiskunnan jälleenrakentamista ja ehkäisty ennalta kiistojen puhkeamista uudelleen. Sen sijasta, että pyrittäisiin vaikuttamaan ainoastaan konfliktien oireisiin, on kehitettävä menetelmät, joilla tunnistetaan ja korjataan niiden alkuperäiset syyt, jotka monissa tapauksissa voidaan johtaa äärimmäiseen köyhyyteen. Myös perusterveydenhuollon investointien ja uusien lääkkeiden ja hoitojen tutkimus- ja kehitysinvestointien välistä suhdetta on tähdennettävä, erityisesti torjuttaessa köyhyyteen liittyviä yleisimpiä tarttuvia tauteja. Koska samaan aikaan toteutetaan monen eri alan ulkopolitiikkaa, käytetään monenlaisia välineitä ja pyritään mukautumaan olosuhteiden vaihteluihin, yhteisön maa- ja aluekohtaiset strategia-asiakirjat ovat tärkeä työkalu määriteltäessä ja esiteltäessä kulloinkin oikeaa politiikkojen yhdistelmää. Myös yhteisön monialaisten ja aihekohtaisten budjettikohtien puitteissa tapahtuva toiminta, joka käsittää sekä kehityksen että laajahkot ulkoiset tavoitteet, esimerkiksi yhteistyön huumausaineiden torjunnassa, sisällytetään yhä suuremmassa määrin tämän kehyksen piiriin. Yhteisö pyrkii lisäksi parantamaan johdonmukaisuutta politiikan keskusjohdossa. Kehitys- ja tutkimuspolitiikan täydentävyys perustuu tarpeeseen hyödyntää yhteisvaikutuksia tiede- ja teknologia-alan valmiuksien lisäämisen ja alueidenvälisen (pohjoisen ja etelän, idän ja lännen) tutkimusyhteistyön kesken. 1.2 Mukautuminen EU:n ja maailmanlaajuisen ympäristön muutoksiin vuonna 2002 1.2.1 EU:n laajentuminen ja uudet ensisijaiset poliittiset tavoitteet EU:n sisäisen kehityksen kannalta joulukuussa 2002 tehty valtaisa päätös EU:n laajenemisesta toukokuussa 2004, jolloin jäsenvaltioiden lukumäärä kasvaa 15:stä 25:een, vaikuttaa merkittävästi alueen tulevaan rooliin myös ulkoisessa ja kehitystoiminnassa. Ehdokasmaat, jotka ovat saaneet viimeisten 12 vuoden aikana merkittävää EU:n ja muuta ulkoista tukea omaa poliittista ja taloudellista siirtymävaihettaan varten, ryhtyvät toteuttamaan EU:n ulkopolitiikkaa liittymispäivästään alkaen. Ehdokasmaat, komissio, EU:n jäsenvaltiot ja ulkoiset kumppanit keskittivät toimintaansa vuonna 2002 tämän laajentumisen valmisteluun. Vaikka kehitysyhteistyökysymykset eivät olekaan olleet erityisesti esillä laajentumisen yhteydessä, komissio aloitti vuonna 2002 työohjelman, jossa ovat mukana tulevat ja nykyiset jäsenvaltiot. Ohjelmassa keskitytään kolmeen seikkaan: mahdollisiin vaikutuksiin yhteisön politiikkaa ja ohjelmia koskeviin prosesseihin (kuten päätöksentekoprosesseihin, painopistealoihin, täytäntöönpanokanaviin ja rahoituskysymyksiin), uusien jäsenvaltioiden avustamiseen niiden valmistautuessa omaksumaan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja roolin uusina (joissakin tapauksissa entistä, keskeytynyttä toimintaa jatkavina) rahoittajina sekä yhteisön kehityskumppaneihin kohdistuviin vaikutuksiin. Vuonna 2002 aloitettiin lukuisia tutkimuksia ja selvityshankkeita samoin kuin ensimmäinen osa valmiuksia lisäävistä valistustoimista. Näin pyritään määrittelemään alan tulevaa toimintaa ja tiedottamaan siitä muun muassa etenemissuunnitelman avulla. Työtä jatketaan ja laajennetaan vuosina 2003 ja 2004. Myös sisäpolitiikka ja muiden alojen toimet ovat vaikuttaneet yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja ulkoisen avun toimintaympäristöön, erityisesti huomion keskittyminen siihen, kuinka maahanmuuttokysymykset sisällytetään osaksi EU:n ja sen ulkoisten kumppaneiden, siis myös kehitysmaiden, välisiä suhteita. 1.2.2 Maailmanlaajuinen toimintaympäristö: poliittinen ja taloudellinen epävakaus Vuonna 2002 jatkuneella poliittisella ja taloudellisella vakaudella oli merkittävä vaikutus yhteisön ulkosuhteisiin, myös sen kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja ulkoiseen apuun. Eri puolilla maailmaa ilmenneet tapahtumat toivat korostetusti esiin kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden välisen keskinäisen riippuvuuden. Se ulottuu Argentiinan talouskriisistä ja kehittyneiden maiden markkinoiden hidastumisesta Balin pommiräjähdyksen aiheuttamaan murhenäytelmään ja jatkuvaan terrorismin torjuntaan sekä uusien ja vanhojen konfliktien aiheuttamaan tuhoon. Myönteistä rauhankehitystä ilmeni vuonna 2002 Sri Lankassa, Angolassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Yhteisö aloitti Afganistanille suunnatun pitkän aikavälin avustusohjelman, joka muutti merkittävästi sen kumppanuutta. Toisaalla tilanne huononi valitettavalla tavalla esimerkiksi Lähi-Idässä, Norsunluurannikolla ja Zimbabwessa. Nämä tapahtumat osoittavat, että on ehdottoman tärkeää kiinnittää vastakin huomiota talouden ja hallintotavan kysymyksiin ja erityisesti konfliktien ehkäisyyn ja ratkaisuun. Yhteisö toimii tällä alalla jo hyvin aktiivisesti muun muassa kehitysyhteistyöpolitiikkansa ja ulkoisen avun ohjelmiensa avulla. Se myöntää myös kokonaisvaltaisen pitkän aikavälin lähestymistavan välttämättömyyden. Yhteisö on lisäksi yhdessä EU:n jäsenvaltioiden kanssa omaksunut tärkeän aseman terrorismin kansainvälisessä torjunnassa. Vuoden 2002 aikana entistä laajemmin tunnustetut yhteydet kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden välillä ovat tuoneet korostetusti esiin sen, että muiden tavoitteiden onnistunut toteutuminen edellyttää riittävän ja keskeytymättömän huomion kiinnittämistä kehitysyhteistyön kysymyksiin. Köyhyys ja syrjäytyminen, alueelliset konfliktit, ympäristön saastuminen ja aids ovat kaikki mahdollisia turvallisuusuhkia. Yhteisön kehitysyhteistyön ja ulkoisen avun politiikat ja ohjelmat samoin kuin EU:n muiden alojen politiikat ja toiminnat ovat ratkaisevassa asemassa tässä prosessissa, jossa on vuoden aikana pantu vireille monia uusia aloitteita. Ruotsin ja Ranskan osuus oli keskeinen perustettaessa vuonna 2002 uutta yleishyödyllisiä hyödykkeitä käsittelevää kansainväistä erityisryhmää, joka selvittää seuraavien kahden vuoden aikana, kuinka varmistetaan, että kansainvälisesti merkittävät aiheet, kuten tarttuvien tautien valvonta ja ilmastonmuutoksen torjunta, määritellään selkeästi ja analysoidaan sekä toteutetaan niiden edellyttämät toimet. 1.2.3 Uusi maailmanlaajuinen kumppanuus kasvua, köyhyyden vähentämistä ja kestävää kehitystä varten Monterreyssä Meksikossa vuoden 2002 maaliskuussa järjestetty kehityksen rahoittamista koskeva kansainvälinen konferenssi ja Johannesburgissa Etelä-Afrikassa syyskuussa järjestetty kestävän kehityksen huippukokous vahvistivat kurssin, joka kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden suhteisiin omaksuttiin uutena maailmanlaajuisena kumppanuutena Dohan kehitysohjelman [4] myötä. Sen keskeisenä osana on yleisesti hyväksytty toteamus, jonka mukaan onnistuminen vaatii kaikkien maiden osallistumista. EU työskenteli päättäväisesti Dohan, Monterreyn ja Johannesburgin kokousten onnistumiseksi ja aikoo toimia samoin tulevassa Yhdistyneiden Kansakuntien tietoyhteiskuntahuippukokouksessa (WSIS). EU:n laajentuminen ja kaikkien jäsenvaltioiden rahoittaman EU:n avun kasvaminen entisestään vuoteen 2006 mennessä antavat alueelle mahdollisuuden toimia nykyistäkin merkittävämmässä tehtävässä. [4] Dohan kehitysohjelmalla tarkoitetaan vuoden 2001 marraskuussa Dohassa Qatarissa järjestetyssä Maailman kauppajärjestön (WTO) ministerikokouksessa tehtyä sopimusta monenvälisten kauppaneuvottelujen asialistasta. Monterreyn ja Johannesburgin kokouksissa vahvistui YK:n vuosituhannen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden ratkaiseva asema toimintaa vuoteen 2015 saakka ohjaavana kehyksenä. EU tuki voimakkaasti sitä, että tavoitteisiin lisättiin niiden ihmisten määrän puolittaminen vuoteen 2015 mennessä, joilla ei ole mahdollisuutta jätehuoltoon, mikä liittyy myös nykyiseen juomaveden saantia koskevaan tavoitteeseen. Kansainvälisellä yhteisöllä on nyt selkeä ja kokonaisvaltainen toimintakehys, jolla voidaan saavuttaa kasvua, köyhyyden poistamista ja kestävää kehitystä koskevat tavoitteet. Huomio on vastedes keskitettävä entistäkin selvemmin täytäntöönpanoon. 1.2.4. Kestävän kehityksen huippukokoukseen liittyvät EU:n aloitteet: vesi ja energia Kestävän kehityksen huippukokouksessa (WSSD) EU esitteli kaksi suurta tavoitetta, jotka koskevat vettä ja energiaa ja joiden tarkoituksena on nopeuttaa vuosituhannen julistuksen kehitystavoitteiden täytäntöönpanoa. EU:n "Water for Life" -aloite on kuvattu tämän kertomuksen vettä koskevassa erikoisartikkelissa (katso 7 luku). Köyhyyden poistamista ja kestävää kehitystä tukeva EU:n energia-aloite korostaa EU:n jäsenvaltioiden ja komission poliittista tahtoa toiminnan laajentamiseen tällä alalla. Vaikka energialle ei olekaan asetettu omaa vuosituhannen julistuksen kehitystavoitetta, riittävän, kohtuuhintaisen ja kestävän energiahuollon varmistaminen maaseudulla, kaupunkimaisilla alueilla ja kaupunkialueilla on vuosituhannen julistuksen kehitystavoitteiden toteutumisen olennainen edellytys. Luotettava ja kohtuuhintainen energiahuolto on kuitenkin kaikkea muuta kuin yleinen ilmiö kehitysmaissa, joissa yli 2 miljardia ihmistä käyttää ensisijaisena energianlähteenään biomassaa (puuta, jätteitä jne.) ja joissa 1,6 miljardilla ihmisellä ei vieläkään ole sähköä. EU:n energia-aloitteessa pyritään vähentämään köyhyyttä niin, että tuetaan väestön pääsyä energiahuollon piiriin suorittamalla tiettyjä teknisiä valintoja, joihin sisältyvät maaseudun sähköistäminen ja hajautetut energiajärjestelmät, puhtaat ja tehokkaat tekniikat fossiilisten polttoaineiden käytössä ja paikallisesti saatavilla olevan uusiutuvan energian käyttö, erityisesti biomassan tehostettu hallinta ja käyttö. Toiminnoissa varmistetaan edunsaajien vastuunotto, ja niitä kehitetään kumppanuuksina kehitysmaiden ja -alueiden kanssa sekä yksityisen sektorin, rahoitusjärjestöjen ja kansalaisyhteiskunnan sidosryhmien kanssa. Vuoropuhelua kumppanien ja sidosryhmien kanssa laajennetaan kansallisesti ja alueellisesti, jotta kumppanuudet toteutuvat tarpeet huomioon ottaen. Aloitteen keskeisiin seikkoihin kuuluvat instituutioiden valmiuksien laajentamisen tukeminen ja maille asianmukaisten energiapolitiikkojen laatimiseen myönnettävä tekninen apu. Uusien, tutkimukseen perustuvien strategioiden kehittämiselle varataan tärkeä asema. Komissio julkaisi vuoden 2002 heinäkuussa tiedonannon, jossa selvitetään sen strategista lähestymistapaa energia-alan yhteistyöhön kehitysmaiden kanssa [5]. [5] KOM(2002) 408. 1.3 Tärkeimmät saavutukset vuoden 2002 aikana 1.3.1 Tuloksellisuuden ja tehokkuuden jatkuva parantaminen EU:n kannalta Dohan, Monterreyn ja Johannesburgin kokouksissa muodostunut yleinen kehys vahvistaa suunnan, jota kohti yhteisö on sisäisesti kehittynyt vuodesta 2000 alkaen sekä toiminnan että politiikan alalla. Vuonna 2000 aloitettuun hallintouudistusohjelmaan kuuluvaa jatkuvaa tuloksellisuuden ja tehokkuuden parantamista käsitellään yksityiskohtaisesti kertomuksen 2 luvussa. Komissio yksinkertaisti ja hajautti merentakaisia maita ja alueita koskevia EKR:n rahoitusmenettelyjä [6] neuvoston vuonna 2001 tekemässä päätöksessä esitetyn pyynnön mukaisesti. [6] Komission asetus (EY) N:o 2304/2002, annettu 20 päivänä joulukuuta 2002, EYVL L 348, 21.12.2002, s. 82. Kehitystavoitteiden ja muiden ulkoisen avun tavoitteiden saavuttaminen esitetään pääpiirteissään 3 luvussa, johon sisältyvät tulokset myös komission tekemistä alueiden ja maiden välisistä vertailuista sen osalta, kuinka vuosituhannen julistuksessa asetettuihin tavoitteisiin on päästy ja edistytty vuonna 2000 määritellyillä EY:n avun kuudella painopistealalla. Yhteisön suurimpia tulevia haasteita on, onnistuuko se reagoimaan niin EU:ssa kuin kansainvälisestikin esiin tuleviin uusiin painopistealoihin heikentämättä toiminnan selektiivisyyttä ja keskittymistä. Ohjelmasuunnittelun loppuun saattaminen Tärkeä vuoden 2002 strateginen saavutus oli alue- ja maakohtaisten strategia-asiakirjojen ensimmäisen sukupolven valmistuminen tasan kaksi vuotta aiemmin aloitetun uuden yhtenäisen kehysmenettelyn puitteissa. Yhteisön ulkoisen avun ohjelmasuunnittelussa tapahtui siis laadullinen harppaus eteenpäin. Ohjelma-asiakirjoja käytetään arvokkaina hallinnointivälineinä monien vuosien ajan. Maakohtaisten strategia-asiakirjojen muodostama kehys osoittautui suunnitelmien mukaisesti erittäin hyödylliseksi työkaluksi silloinkin, kun toteutetaan operatiivisesti tavoitetta, jonka mukaan monivuotista ohjelmasuunnittelua on syvennettävä sekä parannettava yhteensovittamista ja täydentävyyttä suhteessa EU:n jäsenvaltioiden tarjoamaan kahdenväliseen apuun. Maakohtaisten strategia-asiakirjojen avulla yhdenmukaistettiin merkittävästi ohjelmasuunnittelun menetelmiä eri alueiden välillä. Tulevia vuosia ajatellen on tärkeää kehittää kokonaisvaltainen mekanismi, jolla seurataan ja arvioidaan maa- ja aluekohtaisten strategia-asiakirjojen täytäntöönpanoa, jotta strategia-asiakirjoihin perustuvan prosessin tehokkuus säilyy. Väliarvioinnin valmistelu alkaa vuonna 2003, ja tällöin kehitetään edelleen myös menetelmiä. Komissio pyrkii jatkuvasti parantamaan ohjelmointiasiakirjojensa laatua ja sisällyttämään maakohtaisten strategia-asiakirjojen prosessin kiinteäksi osaksi kansainvälistä kehitystoimintaa. Alhaisen tulotason maiden köyhyyden vähentämistä koskeviin strategia-asiakirjoihin perustuvan lähestymistavan vakiinnuttaminen Alhaisen tulotason maiden köyhyyden vähentämisessä vuoden 2002 tammikuussa arvioitiin kansainvälisesti ensimmäisen kerran tuloshakuista kumppanuutta, joka perustuu kansallisiin strategioihin köyhyyden vähentämiseksi (yleensä tunnettu köyhyyden vähentämistä koskevia strategia-asiakirjoja hyödyntävänä lähestymistapana). Komissio on monien muiden rahoittajien tavoin sitoutunut käyttämään lähtökohtana jo olemassa olevia köyhyyden vähentämistä koskevia strategia-asiakirjoja suunnitellessaan omia ratkaisustrategioitaan eli maakohtaisia strategia-asiakirjoja. Vuoden 2002 marraskuuhun mennessä 45 maata oli valmistellut väliaikaisen köyhyyden vähentämistä koskevan strategia-asiakirjan ja 19 maalla oli jo lopullinen strategia-asiakirja. Komissio tähdentää erityisesti, että täytäntöönpano on sidottava strategisten resurssien kansalliseen kohdentamissykliin ja että sovittuihin tulosindikaattoreihin perustuva kansallinen demokraattinen vastuuvelvollisuus - erityisesti kansallisille parlamenteille - on tällöin keskeisessä asemassa. Komissio toimi erityisen tiiviissä yhteistyössä Bretton Woods -instituutioiden kanssa vuoden 2002 toukokuussa käytyjen yhteisten konsultointien jälkeen. Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF), Euroopan yhteisöä edustavan Euroopan komission ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansainvälisen kehityksen ministeriön yhteinen työryhmä on ryhtynyt hahmottelemaan ajatusta "köyhyyden vähentämistä koskevien strategia-asiakirjojen syklistä". Komission työskentely sai tunnustusta ensimmäisen kerran vuoden 2002 tammikuun konferenssissa, ja yhä useammat toimijat hyväksyivät sen noudattaman lähestymistavan tämän vuoden kuluessa. Komissio on lupautunut muodostamaan perustan vieläkin laajemmalle yhteisymmärrykselle kehitettäessä käsitettä edelleen vuoden 2003 aikana. 1.4 Johdonmukaisuus, yhteensovittaminen ja täydentävyys Johdonmukaisuuden takaaminen EY:n kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteiden sekä muita aloja koskevan yhteisön politiikan ja tavoitteiden välillä on komission ensisijainen toiminnallinen tavoite ja komission laillinen velvollisuus. Yhteensovittamisen ja täydentävyyden parantaminen ovat keskeisiä tekijöitä lisättäessä EY:n ulkoisen avun tehokkuutta. Kaikkein alimmalla tasolla yhteensovittaminen edellyttää laajempaa tietoisuutta siitä, mitä muut tietyllä alalla, tietyssä maassa tai tietyllä alueella toimivat tekevät, sekä pyrkimystä työskennellä tehokkaasti yhdessä. Yhteensovittaminen on ratkaisevaa, jotta voidaan välttää päällekkäisyydet tai epäjohdonmukaisuudet niiden välillä, jotka pyrkivät samoihin päämääriin. Täydentävyys perustuu yhteensovittamiseen, mutta edellyttää myös, että jokainen toimija keskittää apunsa sinne, missä se tuottaa eniten lisäarvoa riippuen siitä, mitä muut tekevät. Täydentävyys tarkoittaa siten yhteisvaikutusten maksimoimista. 1.4.1 Johdonmukaisuuden parantaminen Yhteisöllä on Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa määrätty laillinen velvollisuus huolehtia ulkoisen toimintansa johdonmukaisuudesta soveltamalla integroitua lähestymistapaa ulkosuhde-, turvallisuus-, talous- ja kehityspolitiikkaan [7]. Siihen sisältyy velvoite ottaa kehitystavoitteet huomioon kaikessa toiminnassa, joka on omiaan vaikuttamaan kehitysmaihin [8]. [7] Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artikla. [8] Euroopan yhteisön perustamissopimuksen XX osaston 178 artikla. Käsite vahvistettiin uudelleen vuonna 2002 komission tiedonannossa EU:n kestävän kehityksen strategian ulkoisesta ulottuvuudesta [9] sekä neuvoston päätelmissä tästä tiedonannosta ja EU:n valmistautumisesta kestävän kehityksen huippukokousta varten [10]. [9] Komission tiedonanto "Kestävään kehitykseen tähtäävä maailmanlaajuinen yhteistyö", KOM(2002) 82 lopullinen, helmikuu 2002. [10] Kehitysyhteistyöasioiden neuvoston päätelmät, 30.5.2002, asiakirja nro 9458/02. 1.4.1.1 Uudet vaikutuksenarviointiprosessit Komissio lisää toimiensa johdonmukaisuutta myös käyttämällä entistä enemmän vaikutustenarviointiprosesseja. Vuonna 2002 käynnistettiin kestävyyden vaikutustenarviointiprosesseja, joita jatketaan rinnan WTO:n kauppaneuvottelujen kanssa ja joiden tietoja käytetään paitsi kyseisissä neuvotteluissa myös neuvoteltaessa EU:n ja AKT-maiden välillä uusista taloudellisista ja kumppanuussopimuksista. Vuoden 2002 toukokuussa komissio esitti hallintotavan parantamiseen tähtäävän toimenpidepaketin osana ehdotuksia kaikkein tärkeimpien toimintaehdotusten uudenlaista vaikutustenarviointia [11] varten. Menettely otetaan käyttöön vaiheittain tammikuusta 2003 alkaen. Sen tarkoituksena on tunnistaa etukäteen mahdolliset talous-, sosiaali- ja ympäristövaikutukset EU:ssa ja sen ulkopuolella. Näin siitä muodostuu keskeinen johdonmukaisuuden varmistamisen työkalu. Laajennettuja vaikutustenarviointeja tehdään vuodesta 2003 alkaen kaikista keskeisistä poliittisista uudistuksista. Kehitysmaille merkittävin on sokerin yhteistä markkinajärjestelyä koskeva uudistus. [11] KOM(2002) 276, toukokuu 2002. 1.4.1.2 EU:n toimien mukauttaminen kestävän kehityksen tavoitteisiin EU on sitoutunut jatkamaan prosessia, jossa EU:n omat politiikat mukautetaan kestävän kehityksen sisäisiin ja ulkoisiin tavoitteisiin. Vuoden 2002 aikana komissio julkaisi ehdotuksia kahden sellaisen politiikan muuttamiseksi, joiden tiedetään vaikuttavan keskeisesti johdonmukaisuuteen: ne ovat yhteinen maatalouspolitiikka (YMP) ja yhteinen kalastuspolitiikka (YKP). YMP:n väliarvioinnin yhteydessä ja Agenda 2000 -ohjelman osana tähän mennessä vahvistettujen suuntaviivojen mukaisesti komissio ehdotti yhteisen maatalouspolitiikan suuntaan tuntuvaa muutosta, jotta tulojen uudelleenjaon ja kestävyyden tavoitteet toteutuvat entistä paremmin. Ehdotukset esitettiin yhteisen maatalouspolitiikan väliarviointia koskevassa komission tiedonannossa "Kohti kestävää maanviljelyä" [12]. Väliarvioinnissa ei kuitenkaan käsitelty kaikkia tuotteita (tärkeimpinä poikkeuksina riisi, sokeri ja puuvilla). Tästä huolimatta vuonna 2002 esitellyt ehdotukset, joilla tuet pyritään erottamaan entistä suuremmassa määrin tuotannosta ja alentamaan takuuhintoja, ovat myönteisiä merkkejä toimista YMP:n markkinasuuntautuneisuuden lisäämiseksi. Tämä vuorostaan todennäköisesti vähentää sen kielteisiä vaikutuksia kolmansiin maihin ja lisää yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan johdonmukaisuutta. Väliarvioinnin odotetaan johtavan tapauksissa, jolloin sitä sovelletaan, monimuotoisempiin tuotantomalleihin, jotka eivät ole yhtä intensiivisiä kuin nykyään. Viljelijöille ei enää makseta palkkiota tuotetun määrän perusteella, vaan he saavat kaiken kattavaa tulotukea, joka perustuu hyvän maataloudenharjoittamisen mukaisten ympäristöperiaatteiden noudattamiseen. [12] KOM(2002) 394 lopullinen, heinäkuu 2002. Yhteisön kalastuspolitiikan ja AKT-maiden kehitystavoitteiden välistä johdonmukaisuutta on parannettu Cotonoun sopimuksella [13], jossa määrätään, että "yhteisön ja AKT-valtioiden välillä mahdollisesti neuvoteltavissa kalastusalan sopimuksissa on otettava tämän alan kehitysstrategiat asianmukaisesti huomioon". Lisäksi vuoden 2001 marraskuussa annetussa neuvoston päätöslauselmassa kalastuksesta ja köyhyyden vähentämisestä korostettiin, että ympäristön ja kehitysyhteistyön olisi sisällyttävä kalastussopimuksiin [14]. Johdonmukaisesti näiden vaatimusten kanssa komission vuonna 2002 antamassa kalastuspolitiikan uudistamista koskevassa tiedonannossa [15] ja sitä seuranneessa tiedonannossa kolmansien maiden kanssa tehtävistä yhteisön kalastuskumppanuussopimuksista [16] tunnustettiin, että johdonmukaisuus on varmistettava suhteessa kehitysyhteistyön tavoitteisiin ja muihin tavoitteisiin, kuten kalakantojen kestävyyteen koko maailmassa (tätä käsiteltiin kestävän kehityksen huippukokouksen täytäntöönpanosuunnitelmassa). [13] 3 osan I osaston 23 artikla. [14] Neuvoston päätelmät, annettu 8. marraskuuta 2001, asiakirjan nro 13573/01. [15] KOM(2002) 181 lopullinen, 28.5.2002. [16] KOM(2002) 637 lopullinen, 23.12.2002. Yhteisöllä on kahdenväliset sopimukset 15:n kehitysmaaksi luokitellun rannikkovaltion (pääasiassa AKT-maiden) kanssa, ja niissä määrätään yhteisön taloudellisesta korvauksesta kyseisten valtioiden toimivaltaisille viranomaisille. Tiedonannossa todetaan, että sopimusten ansiosta Euroopassa ja kyseisissä rannikkovaltioissa syntyy merkittävää taloudellista toimeliaisuutta kalavarojen pyytämisen ja tähän liittyvien toimintojen kehittymisen ansiosta. Tiedonannossa ehdotetaan monia uusia aloitteita, joilla lisätään uusien kalastuskumppanuussopimusten myönteisiä vaikutuksia kehitysmaiden paikalliseen talouteen tulevaisuudessa. Niiden avulla arvioidaan uusien kalastuskumppanuussopimusten vaikutuksia kestävään kehitykseen ja sovitetaan paremmin yhteen yhteisen kalastuspolitiikan ja yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan toimet. Tarkoituksena on lujittaa paikallisviranomaisten valmiuksia laatia ja panna täytäntöön kalastuspolitiikkaa sekä lisätä sitoutumista. Uusien kalastuskumppanuussopimuksien taloudellisessa korvauksessa tulisi tehdä selvä ero siinä, mikä osa korvauksesta maksetaan vastineena yhteisön alusten oikeudesta hyödyntää kalastusmahdollisuuksia ja mikä osa on tarkoitettu kalastuskumppanuustoimiin, kuten kalakantojen arviointiin sekä valvonta- ja seurantamekanismeihin. Kaikkia näitä toimia tulisi pitää entistä selvemmin kummankin osapuolen etua hyödyttävinä toimina kestävän kehityksen varaan rakentuvan vastuuntuntoisen kalastuksen toteuttamiseksi. Komission ehdotusten täytäntöönpano riippuu kummassakin tapauksessa EU:n jäsenvaltioiden kanssa käytävien keskustelujen tuloksista. Jäljempänä tämän kertomuksen AKT-aluetta koskevassa luvussa on hahmoteltu sitä, millä tavoin uutta kalastusta koskevaa lähestymistapaa on ryhdytty toteuttamaan AKT-alueella vuoden 2002 aikana ja erityisesti Kiribatin uuden kalastuskumppanuussopimuksen ja Tyynenmeren aluekohtaisen strategia-asiakirjan puitteissa. 1.4.1.3 Muuttoliike ja kehitys Siirtolaisuutta ja kehitysyhteistyötä koskevassa komission tiedonannossa [17] yhdistettiin tämän kysymyksen eri ulottuvuudet. Tiedonannossa liitetään siirtolaisuus laajempaan asiayhteyteen ja otetaan huomioon kansainvälisen muuttoliikkeen taustavoimat, suojelun tarpeessa olevien ihmisten erilliskysymys sekä kansainvälisen muuttoliikkeen vaikutus kehitysmaihin. Liittäessään siirtolaisuuden osaksi yhteisön ulkopolitiikkaa komissio ehdotti, että tuleva toiminta perustetaan seuraaviin keskeisiin periaatteisiin: [17] KOM(2002) 703. - Siirtolaisuuskysymysten sisällyttämisessä yhteisön ulkoiseen toimintaan on säilytettävä ulkopolitiikkojen ja toimien yleinen johdonmukaisuus. Siirtolaisuuteen liittyvän vuoropuhelun ja toiminnan kolmansien maiden kanssa on oltava osa EU:n tasolla noudatettavaa kattavaa lähestymistapaa, jonka perusperiaatteena on kannustaa uudet toimintatavat hyväksyviä maita mutta jättää rankaisematta sellaisia maita, jotka eivät halua tehdä niin tai eivät pysty siihen. Lisäksi lähestymistavan on oltava eriytettyä, ja siinä on otettava huomioon kunkin kolmannen maan oma tilanne. - Siirtolaisuuden osalta yhteisön pitkän aikavälin ensisijaisena tavoitteena on oltava vaikuttaminen muuttovirtojen perimmäisiin syihin. Muuttovirtoja vähentävät varsinkin köyhyyden poistaminen, instituutioiden ja valmiuksien luominen sekä konfliktien ehkäisy. Kehitysyhteistyön voimavarat olisi keskitettävä palvelemaan tätä tavoitetta. Kuten tiedonannon 2 osassa todetaan, komissio tukee jo monenlaisia siirtolaisuuteen liittyviä toimia, joiden vuosiksi 2002-2006 suunniteltu kokonaisarvo on 935 miljoonaa euroa. - Muuttoliikkeeseen liittyviä kysymyksiä olisi käsiteltävä ennen kaikkea komission esittämän ja jäsenvaltioiden hyväksymän strategisen kehyksen puitteissa (alue- ja maakohtaisissa strategia-asiakirjoissa). Maakohtaisten strategia-asiakirjojen puolivälin tarkastelu tarjoaa mahdollisuuden selvittää, missä määrin siirtolaisuutta koskevat erityisohjelmat tulisi asettaa etusijalle. Sen tulisi mahdollistaa muuttoliikkeen tapauskohtainen uudelleenarviointi kolmansissa maissa, ja sen perusteella ensisijaisia tavoitteita voidaan myös muuttaa ja kunkin maan alustavaan kansalliseen viiteohjelmaan osoitettujen varojen kohdistamista voidaan tarkistaa. - Ennakoimatta maakohtaisten strategia-asiakirjojen tarkastelun tulosta näyttää jo selvältä, että lisärahoitusta tarvitaan. Uusia tehtäviä voidaan toteuttaa vain, jos uusia varoja saadaan käytettäväksi. Asianomaista budjettikohtaa (B7-667, kolmansien maiden kanssa tehtävä siirtolaisuutta koskeva yhteistyö) olisi vahvistettava huomattavasti, ja sen olisi täydennettävä maakohtaisten strategia-asiakirjojen puolivälin tarkastelun tuloksia. Budjettikohtaa olisi käytettävä tiettyjen siirtolaisuuden alaan liittyvien ja kohdennettujen toimien rahoittamiseen. Toimien pitäisi täydentää alakohtaisemmista kehitysbudjettikohdista rahoitettuja toimia. Tämän lähestymistavan pitäisi tehostaa muuttoliikettä koskevien aloitteiden vaikutusta ja nostaa niiden profiilia sekä auttaa välttämään päällekkäisyyksiä ja sekaannuksia. Kyseistä budjettikohtaa on myös hallinnoitava Relex-uudistuksen periaatteiden mukaisesti toiminnan johdonmukaisuuden ja mittakaavaetujen varmistamiseksi. 1.4.1.4 Sidonnaisuuksien purkaminen: kehitysavun tehokkuuden parantaminen Kehitysavun sidonnaisuudella, jonka avulla apua saavat kehitysmaat velvoitetaan hankkimaan avulla ostamansa tuotteet ja palvelut avun rahoittajavaltiolta, on merkittävä osuus keskustelussa avun tehokkuudesta ja rahoittajien uskottavuudesta. Komissio katsoo, että avun sidonnaisuuksien purkaminen on johdonmukaisen, köyhiä maita suosivan kehitysyhteistyöpolitiikan tärkeä tekijä. Avun sidonnaisuuksien purkamisella voi olla käytännössä erittäin tuntuva vaikutus siksi, että se lisää kehitysavun arvoa. Tämä johtuu siitä, että kehityskumppanit pystyvät vapaasti valitsemaan tarpeisiinsa sopivimman ja kustannustehokkaimman toimittajan. Kehitysmaiden kulut on arvioitu sidotun avun yhteydessä keskimäärin 20-25 prosenttia suuremmiksi kuin silloin, kun kyseiset hyödykkeet tai palvelut hankitaan kansainvälisesti kilpailuttamalla [18]. [18] Lähde: DAC ja täydentävä Maailmanpankin tutkimus. OECD:n kehitysapukomitea hyväksyi vuonna 2001 virallisesti suosituksen vähiten kehittyneille maille myönnettävän avun sidonnaisuuksien purkamisesta. Kehityksen rahoittamista koskevan konferenssin valmistelujen osana Eurooppa-neuvosto sopi vuoden 2002 maaliskuussa [19] jatkavansa keskusteluja avun vapauttamisesta. Näiden kahden toimenpiteen jatkona komissio antoi vuoden 2002 marraskuussa tiedonannon sidonnaisuuksien purkamisesta [20]. Siinä ehdotetaan yhteisön avun sidonnaisuuksien purkamista lähes kokonaisuudessaan (vastaanottajamaan suostumuksella ja vastavuoroisesti kaikkien rahoittajien kesken). Lisäksi tiedonannossa muistutetaan, että sisämarkkinasääntöjä sovelletaan suureen osaan jäsenvaltioiden julkista kehitysapua, ja kehotetaan jäsenvaltioita noudattamaan sääntöjä kahdenvälisissä avustusohjelmissaan. Tiedonannossa ajetaan myös elintarvikeavun ja sen kuljetuksen sidonnaisuuksien täydellistä purkamista kansainvälisellä tasolla. Keskusteluja asiasta jatketaan vuonna 2003. [19] Eurooppa-neuvoston päätelmät, annettu 14. maaliskuuta 2002, kansainvälisestä kehitysrahoituskonferenssista. [20] KOM (2002) 639, komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Sidonnaisuuksien purkaminen: kehitysavun tehokkuuden parantaminen, 18. Marraskuuta 2002. 1.4.2 Yhteensovittamisen ja täydentävyyden tehostaminen Jäsenvaltioiden ja yhteisön toimien yhteensovittamisen ja täydentävyyden edistäminen laajoissa kansainvälisissä puitteissa on ratkaisevan tärkeää yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja -ohjelmien tehokkuuden kannalta. Vaikka EU:n toimien yhteensovittamisesta olisi selkeätä hyötyä ja joitain kannustavia parannuksiakin on tapahtunut, yhteensovittaminen etenee edelleen vaikeasti. Vuonna 2002 edistyttiin kuitenkin myönteisesti sekä EU:ssa että sen ulkopuolella. 1.4.2.1 EU:n koordinoitu panos Monterreyn ja Johannesburgin kokouksiin Poliittisella tasolla EU:n valmistautuminen Monterreyssä Meksikossa pidettyyn kehityksen rahoittamista koskevaan konferenssiin ja Johannesburgissa pidettyyn kestävän kehityksen huippukokoukseen osoittautui hyödylliseksi tilaisuudeksi kohentaa yhteensovittamista. Vastaavia toimia toteutetaan parhaillaan tulevaan Yhdistyneiden Kansakuntien tietoyhteiskuntahuippukokoukseen (WSIS) liittyvästi. EU:n jäsenvaltioiden komissiolle antama valtuutus valmistella raportti Monterreyn konferenssia varten oli myönteinen merkki niiden välille muodostuneesta luottamuksesta. Kyseinen raportti ja jäsenvaltioiden toiminta edistivät EU:n myönteistä panosta kehityksen rahoittamista koskevaan konferenssiin. Raportissa selkeytettiin lukuisia seikkoja ja kartoitettiin vuoropuhelussa jäsenvaltioiden kanssa mahdollisia aloitteita keskeisten ongelmien ratkaisemiseksi. Näihin sisältyi muun muassa sen selvittäminen, kuinka nykyisen julkisen kehitysavun määrä saatetaan vastaamaan YK:n vuosituhannen julistuksessa asetettuja tavoitteita (joiden Maailmanpankki on arvioinut edellyttävän nykyisen julkisen kehitysavun kaksinkertaistamista [21]). Tämä vaikutti osaltaan EU:n päätökseen lisätä julkisen kehitysavun määrää vuoteen 2006 mennessä. Muut aloitteet liittyvät avun tehokkuuteen (myös edellä käsiteltyyn avun sidonnaisuuksien purkamiseen), konkreettisiin toimiin yhteensovittamisen ja yhdenmukaistamisen lisäämiseksi, kansainvälisen rahoitusjärjestelmän uudistamiseen, kauppaan ja kehitykseen, velkatilanteen kestävyyteen, yleishyödyllisiin hyödykkeisiin ja innovoiviin rahoituslähteisiin [22]. Yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston vuoden 2002 marraskuussa esittämän pyynnön mukaisesti komissio seuraa näiden sitoumusten noudattamista. EU:n Johannesburgin huippukokouksessa esittelemät suuret vettä ja energiaa koskevat aloitteet korostavat tarvetta toiminnan yhteensovittamiseen ja täydentävyyteen sekä politiikan suunnittelussa että täytäntöönpanossa. Tähän tavoitteeseen päästään kehittämällä kumppanuuksia kehitysmaiden, muiden rahoittajien, yksityisen sektorin ja kansalaisyhteiskunnan kanssa. Ne toimivat katalysaattorina jatkotoimille, joilla pyritään saavuttamaan kestävän kehityksen huippukokouksessa asetetut vettä ja energiaa koskevat tavoitteet. [21] http://www.worldbank.org/html/extdr/ mdgassessment.pdf. [22] KOM(2002) 87, "Kansainvälisen konferenssin valmistaminen kehityksen rahoittamisesta". Tähän liittyviä ehdotuksia esiteltiin asiakirjoissa KOM(2002) 82, "Kestävään kehitykseen tähtäävä maailmanlaajuinen yhteistyö", ja KOM(2002) 81, "Vastauksia globalisaation haasteisiin". 1.4.2.2 Sitoumus konkreettiseen yhteensovittamiseen ja yhdenmukaistamiseen viimeistään vuonna 2004 EU sitoutui ennen kehityksen rahoittamista koskevaa konferenssia muun muassa edistämään konkreettisesti politiikkojen yhteensovittamista ja menettelyjen yhdenmukaistamista ennen vuotta 2004. EU:n alalla toteuttamissa toimissa otetaan huomioon Maailmanpankin ja muiden monenkeskisten kehityspankkien sekä OECD:n kehitysapukomitean alaisen, avunantajien käytäntöjä tarkastelevan erityistyöryhmän kansainvälinen toiminta [23]. Osana tämän sitoumuksen toteuttamista komissio käynnisti jäsenvaltioiden pyynnöstä neljään valtioon keskittyvän pilottihankkeen, jossa selvitetään nykyisiä yhteensovittamis- ja täydentävyysaloitteita sekä tulevien toimien laajuutta. Vuoden 2002 lopulla valmistuneiden arviointiryhmän tulosten perusteella EU:n on tarkoitus tarkastella ja mahdollisesti päättää vuoden 2003 aikana käytännön toimenpiteistä, joilla lujitetaan komission yhteisön puolesta toteuttamien ja jäsenvaltioiden kahdenvälisten toimien operatiivista yhteensovittamista. Niissä esitettiin myös EU:n panos Roomassa vuoden 2003 helmikuussa monenkeskisten kehityspankkien ja OECD:n kehitysapukomitean rahoitustuella järjestettävään kansainväliseen korkean tason foorumiin, jossa käsitellään yhteensovittamista. [23] Eurooppa-neuvoston päätelmät, annettu 14. maaliskuuta 2002, kansainvälisestä kehitysrahoituskonferenssista. Yhteensovittamista ja yhdenmukaistamista koskeva EU:n pilottihanke "Konkreettisiin tavoitteisiin politiikkojen yhteensovittamisessa ja menettelyjen yhdenmukaistamisessa ennen vuotta 2004" Komissio käynnisti vuoden 2002 kesäkuussa jäsenvaltioiden kanssa pilottihankkeen, jossa käytännönläheisiä toimia selvitetään toiminnallisen yhteensovittamisen ja yhdenmukaisuuden edistämiseksi EU:n tasolla. Pilottitoimet järjestettiin Marokossa, Mosambikissa, Nicaraguassa ja Vietnamissa. Toiminnan aikana useimmat näissä maissa kentällä vaikuttavista toimijoista ilmoittivat, että yhteensovittamista ja yhdenmukaistamista on lisättävä, ja korostivat joustavuuden ja käytännöllisyyden olevan kriittisiä tekijöitä. Esiin tulivat myös entistä suuremmat odotukset EU:n panoksen lisäämiseksi. Vuoden 2002 maaliskuussa kokoontuneen Barcelonan Eurooppa-neuvoston pyynnön mukaisesti Euroopan unioni määrittelee vuoden 2003 alkupuolella toimintasuunnitelman, jolla saavutetaan todellista edistystä tällä alalla ennen vuotta 2004. 1.4.2.3 EU:n politiikkojen yhteisvaikutusten seuranta ja vuoropuhelun edistäminen Komissio toimi vuoden 2002 aikana EU:n kaikkien jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöstä vastaavien osastopäälliköiden säännöllisten epävirallisten kokousten isäntänä. Kokoukset muodostuivat hyödylliseksi foorumiksi, jolla vaihdettiin näkemyksiä ja kokemuksia hyvistä käytännöistä ja yhteisistä huolenaiheista nykyisten sitoumusten tehokkaaseen täytäntöönpanoon liittyvästi, erityisesti politiikan yhteensovittamisen ja menettelyjen yhdenmukaistamisen sekä avun tehokkuuden aloilla. Ne auttoivat myös osaltaan koordinoimaan EU:n panosta edellä käsiteltyihin Monterreyn ja Johannesburgin kokouksiin. Foorumin toiminta voi osoittautua keskeiseksi tekijäksi varmistettaessa EU:n uusien jäsenvaltioiden kitkatonta ja tehokasta integrointia yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikkaan laajentumisen jälkeen. 1.4.2.4 Johdonmukaisuuden, yhteensovittamisen ja täydentävyyden toteuttaminen ohjelmasuunnittelussa Maakohtaisista strategia-asiakirjoista, joita yksiköiden välisen laatutukikiryhmän työ ja maakohtaisten työryhmien perustaminen täydentävät, on muodostunut keskeinen mekanismi lisättäessä maakohtaisesti politiikan johdonmukaisuutta muiden yhteisön politiikkojen kanssa ja parannettaessa yhteensovittamista ja täydentävyyttä jäsenvaltioiden kanssa. Maa- ja aluekohtaisten strategia-asiakirjojen viimeistelyn aikana komissio pyrki laajasti yhteensovittamaan tämän prosessin muiden toimijoiden kanssa. Komission teettämästä tutkimuksesta ilmeni, että kumppanuusmaissa sijaitsevat EY:n edustustot olivat toimineet erittäin toimeliaasti käytännön koordinointiprosessissa. Kussakin maassa toimivista rahoittajista kaikki EU:n jäsenvaltiot kutsuttiin järjestelmällisesti osallistumaan yhteensovittamis- ja täydentävyystoimintaan, ja EU:n ulkopuolisista rahoittajista kutsuttiin 55 prosenttia. Prosessiin sisältyivät neuvoa-antavien keskustelufoorumien järjestäminen kumppanuusmaiden kanssa ja laaja vuoropuhelu jäsenvaltioiden kanssa. Valtiosta riippumattomat toimijat (NSA) otettiin ensimmäistä kertaa suoraan mukaan yhteisön avun ohjelmasuunnitteluun. Toinen vuonna 2002 ilmennyt myönteinen aloite oli neuvoston päätös laatia yhteiset maakohtaiset tietolomakkeet. Lomakkeet voivat toimia perustana laajemmille yhteisille selvityksille ja yhteiselle ohjelmasuunnittelulle käytännön tasolla. Tarkoituksena on jakaa tietoa, helpottaa yhteensovittamista ja lisätä toimien täydentävyyttä jäsenvaltioiden ja yhteisön välillä sekä jäsenvaltioiden kesken. Aikomuksena on laatia asiakirja, joka sisältää tiivistetysti ja laajasti yksityiskohtaista tietoa. Tietolomakkeessa pyritään luettelemaan kaikki EU:n politiikat, jotka vaikuttavat Euroopan unioniin ja kyseiseen valtioon, joskin kehitysyhteistyö korostunee monien maiden yhteydessä. 1.5 Työskentely muiden kanssa EU:n sisäisen yhteensovittamisen ja täydentävyyden ohella komissio tunnustaa myös vastaavan toiminnan tärkeyden muiden rahoittajien ja kansainvälisten järjestöjen kanssa. OECD:n kehitysapukomitea totesi vuonna 2002 tekemässään Euroopan yhteisön vertaisarvioinnissa [24], että Euroopan komissio voi kehittää lisäarvoa tähän toimintaan. Vahvistamalla yhä kehitysmaissa sijaitsevien lähetystöjen asemaa osana hajauttamisprosessia yhteisön valmiuksia tällä alalla voitaneen kehittää edelleen. [24] Vertaisarviointi on saatavilla englanniksi sivustosta www.oecd.org/DAC. Kehitysyhteistyökysymykset olivat keskeisellä sijalla vuonna 2002 järjestettyjen EU:n ja Australian, EU:n ja Kanadan, EU:n ja Japanin sekä EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokousten esityslistalla. Tämä vauhditti vuoropuhelua erityisesti asioissa, jotka liittyvät YK:n konferensseihin, uuteen kumppanuuteen Afrikan kehittämiseksi (NEPAD), Afganistaniin ja julkisen kehitysavun tasoon ja tehokkuuteen. Vuonna 2001 Norjan ja Japanin kanssa käynnistetyt erityishankkeet, jotka perustuvat aiempaan vuoropuheluun, henkilövaihtoon ja yhteisiin arviointeihin, johtivat operatiivisten suuntaviivojen määrittelyyn. 1.5.1 Rahoittajien käytäntöjen yhdenmukaistaminen Komissio jatkoi vuonna 2002 aktiivista tukea kansainvälisille aloitteille rahoittajien käytäntöjen yhdenmukaistamiseksi monilla eri foorumeilla. Komissio piti erityisen myönteisenä OECD:n kehitysapukomitean alaisen, avunantajien käytäntöjä tarkastelevan erityistyöryhmän työtä. Tämä erityistyöryhmä perustettiin vuonna 2002 selvittämään ja kirjaamaan rahoittajien käytäntöjä. Tarkoituksena on keventää avun hallinnoinnista kumppanuusmaiden valmiuksiin kohdistuvaa taakkaa ja vähentää asiaan liittyviä toimituskuluja. Se sai työnsä päätökseen aikataulun mukaisesti vuoden 2002 lopussa. Sen julkaisemissa kuudessa hyvien käytäntöjen viiteasiakirjassa [25] määritellään todelliset vertailukohdat yhteensovittamisen parantamiseksi kaikissa hankesyklin vaiheissa. Ne olivat keskeinen osa Roomassa vuoden 2003 helmikuussa järjestettyä, yhdenmukaistamista käsitellyttä korkean tason foorumia, jossa koottiin yhteen kehitysapukomitean erityistyöryhmän ja monenkeskisten kehityspankkien edelleen jatkuvan työn tulokset. [25] Kuusi asiakirjaa ovat rahoittajien yhteistyön kehys, maakohtainen analysointi sekä hankkeiden ja ohjelmien valmistelu, julkisen varainhoidon tehokkuuden mittaaminen, raportointi ja seuranta, taloudellinen raportointi ja tarkastus sekä hajautettu yhteistyö. Katso sivusto www.oecd.org/DAC. Komissio osallistui yhdenmukaistamisaloitteisiin myös G8-maiden yhteistyön puitteissa, muun muassa G8-maiden koulutustyöryhmässä. Sen tarkoituksena on ollut menettelyjen yhdenmukaistaminen määrittelemällä toimintasäännöt. Toimintasääntöjen laatijana toimi komission perustama EU:n jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmä. Neuvosto suositti sääntöjen täytäntöönpanoa. Komissio on lisäksi osallistunut maakohtaisiin strategia-asiakirjoihin liittyvien menettelyjen yhdenmukaistamista koskeviin keskusteluihin kahdenvälisissä yhteydenotoissa YK:n kehitysohjelman, Maailmanpankin ja eräiden EU:n jäsenvaltioiden kanssa. Aloitteisiin sisältyvät muun muassa strategia-asiakirjojen ja menettelyjen valtavirtaistaminen (esimerkiksi taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen määritteleminen, rahoittajamatriisit, indikaattorit), kummankin osapuolen konsultointi kaikkien keskeisten rahoittajien kanssa kunkin laitoksen strategiaprosessin puitteissa, aktiivinen yhteistyö maakohtaisille strategia-asiakirjoille yhteisten osien kattamilla aloilla sekä maakohtaisen ohjelmasuunnittelun sekä strategian valmistelu- ja tarkistusprosessien aikataulujen yhteensovittaminen. 1.5.2 Kumppanuuden laajentaminen Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa 1.5.2.1 Strategisten kumppanuuksien rakentaminen EY osallistui vuoden 2002 aikana laajaan toimintaa edeltävään poliittiseen vuoropuheluun monilla eri tasoilla Yhdistyneiden Kansakuntien erityiselinten ja -järjestöjen, rahastojen ja ohjelmien kanssa. Tiedonantonsa "Toimivan kumppanuuden luominen Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa kehitysyhteistyön ja humanitaaristen asioiden alalla" [26] perusteella komissio lisäsi osallistumistaan YK:n eri järjestöjen toimintaan perustamalla strategisia kumppanuuksia valikoitujen YK:n erityiselinten ja -järjestöjen, rahastojen ja ohjelmien kanssa. Strategisten kumppanien valintaan tähtäävää työtä jatketaan, ja sen on tarkoitus valmistua vuonna 2003, jolloin valittujen YK:n elinten kanssa tehdään kumppanuussopimukset. Tällä tavoin komissio pystyy työskentelemään YK:n rinnalla tehokkaasti ja johdonmukaisesti yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan painopistealoilla. [26] KOM(2001) 231. 1.5.2.2 Työskentelypuitteiden kohentaminen Vuonna 1999 tehdyn YK:n hankkeiden EY-rahoitusta koskevan EY:n ja YK:n puitesopimuksen tarkistus saatiin päätökseen vuonna 2002. Yhteisesti sovittu teksti annetaan kummankin osapuolen hyväksyttäväksi, ja sen odotetaan tulevan voimaan vuoden 2003 ensimmäisen neljänneksen aikana. Tarkistettu sopimus on komission uuden varainhoitoasetuksen mukainen ja tarjoaa joustavammat välineet yhteistyöhön YK:n järjestelmän kanssa. Siinä sallitaan erityisesti osallistuminen YK:n monen rahoittajan ohjelmiin varainhoitoasetuksessa säädetyn yhteishallinnoinnin käsitteen mukaisesti. Tämäkin on strategisten kumppanuuksien perustamisen tärkeä edellytys. 1.5.3 Yhteistyön tehostaminen kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa Euroopan yhteisön sekä Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston välinen yhteistyö on tullut entistä tärkeämmäksi monista syistä. Komissio nimittäin työskentelee tiiviissä yhteistyössä näiden laitosten kanssa kehittääkseen edellä hahmoteltua köyhyyden vähentämistä koskeviin strategia-asiakirjoihin perustuvaa lähestymistapaa. Lisäksi Bretton Woods -instituutiot ovat olleet YK:n ja EU:n rinnalla merkittävä monenvälisen toiminnan voima Dohan, Monterreyn ja Johannesburgin kokouksiin liittyvästi. Euroopan yhteisö on edelleen Maailmanpankin hallinnoimien rahastojen, kuten voimakkaasti velkaantuneiden köyhien maiden (HIPC) velkojen keventämisrahaston, rahoitusavun suurin myöntäjä. Vuonna 2002 valmisteltiin rahoitusehdotukset Maailmanlaajuisen terveysrahaston ja Afganistanin jälleenrakennusrahaston rahoitusavuksi. 1.5.3.1 Uusi puitesopimus Maailmanpankkiryhmän kanssa Neuvottelut vuonna 2001 tehdyn EY:n ja Maailmapankkiryhmän puitesopimuksen tarkistamisesta saatiin päätökseen vuonna 2002. Neuvottelun ohella järjestettiin sopimuksen mukainen ensimmäinen vuotuinen kuuleminen yhteistä etua koskevista aiheista, jotka liittyvät pääasiassa Euroopan yhteisön rahoittamiin Maailmanpankkiryhmän rahastoihin. Kummankin osapuolen osallistuminen oli vilkasta, joten yhteisön edut ja tavoitteet saatiin entistä selkeämmin Maailmanpankkiryhmän tietoisuuteen ja samalla saatiin parempi yleiskuva sen suunnitelmista ja painopistealoista lähitulevaisuudessa. Vastaavanlaiset vuotuiset kuulemiset aloitetaan YK:n kanssa vuonna 2003. 1.5.3.2 Yhteistyö vaikeissa kumppanuussuhteissa ja varainhoidossa Vuoden 2002 lokakuussa komissio järjesti yhdessä Maailmanpankin, OECD:n kehitysapukomitean ja YK:n kehitysohjelman kanssa Pariisissa seminaarin "vaikeista kumppanuuksista" tarkoituksenaan parantaa ja yhdenmukaistaa rahoittajien reaktioita tilanteissa, joissa kumppanuusmalli ei toimi. Tällaisia ovat esimerkiksi maat, joissa poliittinen ilmapiiri on huono. Yhteistyö julkisen varainhoidon tukemiseksi vauhdittui julkisia menoja ja taloudellista vastuuta koskevan ohjelman (Public Expenditure and Financial Accountability, PEFA) puitteissa. Ohjelman rahoittajina ovat Maailmanpankki, Yhdistyneen kuningaskunnan kansainvälisen kehityksen ministeriö ja yhteisö (myös tukirahaston avulla). 1.5.3.3 Strateginen kumppanuus Afrikan kanssa Komissio on jo pitkään ollut sitoutunut strategiseen kumppanuuteen Afrikan kanssa. Tämä vuonna 1988 perustettu vapaamuotoinen foorumi kokoaa yhteen kahden- ja monenkeskiset rahoittajat, jotka tukevat Afrikka-painotteisia toimia köyhyyden vähentämiseksi. Foorumi on asettunut johtamaan toimintaa, jolla pyritään valtavirtaistamaan rahoittajien menettelyt ja seuraamaan mukautusohjelmia köyhyyden vähentämisen tehostamiseksi sekä arvioimaan rahoittajien käytäntöjä uudistusten tukemiseksi ja tarjoamaan henkistä johtajuutta monissa kehitysyhteistyöhön liittyvissä aiheissa. Vuoden 2002 syksyllä komissio johti Yhdistyneen kuningaskunnan kansainvälisen kehityksen ministeriön kanssa kolmea toiminta- ja tiedustelukäyntiä Etiopiaan, Ruandaan ja Senegaliin. Käyntien tavoitteena oli arvioida ja vauhdittaa rahoittajien tuen yhdenmukaistamista kansallisten köyhyyden vähentämisstrategioiden ja budjettisyklien yhteydessä. Kehyksen täytäntöönpano on keskeisessä asemassa Afrikan strategisessa kumppanuudessa lähivuosina: strategian 6. vaiheessa (kausi 2003-2006) keskitytään pääasiassa köyhyydenvähentämisstrategioiden rahoittajien tuen yhdenmukaistamiseen ja erityisesti alakohtaiseen ja talousarviotukeen. Strateginen kumppanuus Afrikan kanssa - Toiminta- ja tiedustelukäynnit: keskeiset tulokset Maat ovat panostaneet osallistavien köyhyyden vähentämisstrategioiden kehittämiseen. Rahoittajien köyhyyden vähentämisstrategioille antama tuki on toistaiseksi ollut riittämätöntä. Hallitusten on pantava täytäntöön köyhyyden vähentämisstrategiansa, varmistettava niiden yhteydet budjettisykliin ja alakohtaisiin strategioihin sekä laadittava vuosittain luettelo toimenpiteistä ja indikaattoreista. Rahoittajien on kiireesti ryhdyttävä yhdenmukaistamaan ohjelmasuunnittelu-, arviointi- ja seurantaprosessejaan kansallisten köyhyyden vähentämisstrategioiden ja budjettisyklien kanssa. 1.6 Polku tulevaisuuteen Tässä kappaleessa on tuotu esiin monenlaisia tekijöitä, jotka ovat vaikuttaneet yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja ulkoisen avun toimintaan vuonna 2002. Ne ovat olleet paitsi strategisia haasteita myös uusia mahdollisuuksia. Tulevina vuosina laajentuneella EU:lla on entistä paremmat mahdollisuudet toimia johtavassa asemassa kehitettäessä vuonna 2002 vahvistettua maailmanlaajuista ohjelmaa kasvun edistämiseksi, köyhyyden poistamiseksi ja kestävän kehityksen tukemiseksi. 2. UUDISTUSPROSESSIN EDISTYMINEN VUONNA 2002 Komissio käynnisti 16. toukokuuta 2000 ulkoisen avun hallintoa koskevan uudistusohjelman [27]. Sen päätavoitteena on muun muassa [27] SEC(2000) 814, 16.5.2000 - ulkoasioista vastaavien komission jäsenten Chris Pattenin (ulkosuhteet), Poul Nielsonin (kehitysyhteistyö), Günter Verheugenin (laajentumisasiat), Pascal Lamyn (kauppapolitiikka) ja Pedro Solbes Miran (talous- ja rahoitus) tiedonanto. - parantaa hankkeiden ja ohjelmien laatua - vähentää täytäntöönpanoon tarvittavaa aikaa - varmistaa, että rahoitushallinnon, teknisen hallinnon ja sopimushallinnon menettelyt vastaavat korkeimpia kansainvälisiä vaatimuksia. Tehtävä edellyttää luonnostaan merkittäviä panostuksia, koska EY:n hoitamat lukuisat ohjelmat ovat jokainen luonteeltaan erilaisia ja eri tarkoituksiin laadittuja niitä koskevan erityissääntelyn mukaisesti. Näissä rajoissa vuonna 2002 käynnistettiin ja pantiin täytäntöön merkittäviä toimenpiteitä, joilla parannetaan EY:n hallinnoimien avustusohjelmien ja -hankkeiden laatua. Eri laaturingit, tehostettu varainhallinta ja asiaan erityisesti liittyvän hajauttamisprosessin edistyminen kuuluvat vuoden 2002 merkittävimpään edistykseen. 2.1. LAADUN PARANTAMINEN Ohjelmasuunnittelu perustuu nyt keskeisesti maa- ja aluekohtaisiin strategia-asiakirjoihin, joissa esitetään "strateginen kehys" EY:n kehitysyhteistyön ensisijaisille tavoitteille tietyssä maassa tai tietyllä alueella [28]. Komissio on ensimmäisen kerran laatinut johdonmukaisen kehyksen, joka kattaa sen suhteet kolmansiin maihin kehitysavun ja muiden keskeisten asiaan liittyvien yhteisön politiikan aloilla (niin sanottu politiikkojen yhdistelmä). [28] SEC(2000) 814, SEC(2000) 1049, 15.6.2000, ja kehitysasioiden neuvoston päätelmät, annettu 10. marraskuuta 2000. Komissio aloitti vuonna 2001 maa- ja aluekohtaisten strategia-asiakirjojen laadinnan kumppaneilleen kaikilla asiaan liittyvillä alueilla (AKT, ALA, CARDS, MEDA, TACIS). Nämä strategiat on kehitetty yhteistyössä kansallisten hallitusten, jäsenvaltioiden, muiden kahdenkeskisten ja monenkeskisten rahoittajien sekä mahdollisuuksien mukaan kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa [29]. Maakohtaisten strategia-asiakirjojen laadinnalla on hyvin laaja-alaiset ja kunnianhimoiset tavoitteet, koska ne kattavat yli 160 kumppanuusmaata ja kahdeksan kumppanuusaluetta. Vuoden 2002 loppuun mennessä komissio oli saanut valmiiksi ja julkaissut 102 uutta maakohtaista strategia-asiakirjaa ja 14 alueellista strategia-asiakirjaa, jotka ovat saatavilla Internetissä [30]. Lisäksi lukuisten muiden strategia-asiakirjojen laadinta on edistynyt hyvin, ja ne julkaistaan piakkoin. Näistä ohjelmasuunnitteluasiakirjoista ilmenee, miten komission ulkoista apua on tarkoitus toteuttaa kaudella 2002-2004/2007 (soveltamisaika vaihtelee alueittain). [29] Kansalaisyhteiskunnan kuuleminen on Cotonoun sopimuksen 2 artiklassa määrätty velvollisuus. [30] AKT-maiden maa- ja aluekohtaiset strategia-asiakirjat ovat osoitteessa http://europa.eu.int/comm/development/ body/csp_rsp/csp_en.cfm http://europa.eu.int/comm/development/ body/csp_rsp/rsp_en.cfm ja ALA-, MED-, CARDS- ja TACIS-maiden strategia-asiakirjat ovat osoitteessa http://europa.eu.int/comm/ external_relations/sp/index.htm. Maakohtaisten strategia-asiakirjoja koskevan yhteisen kehyksen täytäntöönpanon edistymisraportti [31] valmisteltiin neuvoston pyynnöstä [32], ja se esiteltiin vuoden 2002 marraskuussa. Se käsittää "ensimmäisen sukupolven" maa- ja aluekohtaisten strategia-asiakirjojen laadintavaiheet. Erityistä huomiota kiinnitetään toimien yhteensovittamiseen jäsenvaltioiden kanssa (niin itse paikalla kuin Brysselissäkin). [31] Komission valmisteluasiakirja SEC(2002) 1279, 26.11.2002. [32] Neuvoston päätelmät, annettu 10. marraskuuta 2000, maakohtaisten strategia-asiakirjojen yhteisestä kehyksestä, IV kohta. Tuleviin haasteisiin kuuluvat: - maakohtaisten strategia-asiakirjojen kokonaisvaltaisen arviointimekanismin kehittäminen - EY:n ja EU:n uusien poliittisten aloitteiden huomioon ottaminen (esimerkiksi terrorismin torjunta, maahanmuuttokysymykset, Dohan prosessista syntyvät aloitteet ja kestävän kehityksen huippukokouksen seuranta) - huomion keskittäminen tuloksiin ja tehokkuuteen sekä - kumppanuusmaiden toimituskulujen vähentäminen pyrkimällä yhdenmukaistamaan maakohtaisiin strategioihin liittyviä rahoittajien menettelyjä. Lisäksi on perustettu yksiköiden välinen laatutukiryhmä. Sen päätehtävänä on analysoida ja arvioida maa- ja aluekohtaisten strategia-asiakirjojen ja kansallisten viiteohjelmien luonnokset ja ehdottaa tarvittavia parannuksia, joilla varmistetaan niiden johdonmukainen laadukkuus. Mahdollisimman suuren vaikutuksen aikaansaamiseksi laatutukiryhmä puuttuu ohjelmasuunnitteluun varsin varhaisessa vaiheessa. Analysoinnista on ilmennyt, että vaikka monivuotisessa ohjelmasuunnittelussa on tapahtunut laadullinen harppaus, kaikkia uuden kehyksen tarjoamia mahdollisuuksia ei vielä hyödynnetä täysin. Maakohtaisten strategia-asiakirjojen prosessille on ollut tyypillistä vaikeus saada aikaa riittävän suuria apukeskittymiä ja toteuttaa sellaisia täysimittaisia politiikan johdonmukaisuutta koskevia selvityksiä, joissa pannaan täytäntöön hätäavun, kunnostustoimien ja kehitysyhteistyön yhdistämisen käsite, tunnistetaan suorituskykyä mittaavat indikaattorit ja valtavirtaistetaan hallintotapaa, ihmisoikeuksia, naisten ja miesten tasa-arvoa sekä ympäristöä koskevat politiikat. Yksiköiden välinen laatutukiryhmä on lisäksi luonnostellut suuntaviivat maakohtaisten strategia-asiakirjojen yhteisen kehyksen täytäntöönpanoa varten, järjestänyt lukuisia ohjelmasuunnittelun koulutustilaisuuksia ja perustanut komissiolle intranet-sivuston, jolla parannetaan ohjelmasuunnittelussa mukana olevien tahojen välistä viestintää. EuropeAid-yhteistyötoimisto on toteuttanut monia laatutoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on varmistaa, että työ on laadukasta, täyttää menettelylliset ja sisällölliset vaatimukset ja noudattaa parhaita mahdollisia lähestymistapoja kullakin merkittävällä osa-alalla. Vuonna 2002 toteutetuista keskeisistä toimenpiteistä voidaan mainita alueellisten laatutukiryhmien perustaminen, kymmenen aihekohtaisen verkon perustaminen komission ja neuvoston yksilöimille asiaan liittyville painopistealoille sekä suuntaviivojen ja muiden operatiivisten asiakirjojen kehittäminen. Niitä muunnetaan parhaillaan sekä komission että lähetystöjen kannalta käyttökelpoisiksi koulutusohjelmiksi. Talousarviotuen aihekohtainen verkko osallistui vuonna 2002 onnistuneesti menetelmäoppaan ja siihen perustuvan koulutusohjelman kehittämiseen. Vuonna 2002 valmistui talousarviotukea koskevan oppaan lisäksi opas alakohtaisista lähestymistavoista. 2.1.1. Komission ja neuvoston välinen alustava keskustelu Uudistusprosessissa on pyritty sovittamaan ensisijaiset poliittiset tavoitteet ja talousarviosta myönnettävät määrärahat paremmin yhteen. Keskustelut alkoivat yleisten asioiden neuvoston vuoden 2000 syyskuussa Evianissa järjestetystä epävirallisesta kokouksesta ja jatkuivat vuoden 2001 tammikuussa pidetyssä kokouksessa. Vuoden 2002 aikana keskusteluissa käsiteltiin kehitysyhteistyö- ja ulkopolitiikan tavoitteiden integroimista, joustavuuden ja uusiin tilanteisiin reagointiherkkyyden parantamista, ulkoisen avun nopean toteutuksen ja laadukkuuden välistä tasapainoa sekä sitä, miten yhteisön ulkoisen toiminnan vaikutuksia voidaan tehostaa eri alueilla. Erityisesti ehdotettiin, että komissio jatkaisi alueellisten strategioiden käsitteen kehittelyä, maakohtaisten tietolomakkeiden kehittämistä ja EY:n lähetystöjen roolin lujittamista hajautusprosessin avulla. 2.2. VARAINHOIDON JA VARAINKÄYTÖN PARANTAMINEN Toukokuun 16. 2000 annetussa tiedonannossa ehdotettiin erityistä hanketta, jolla analysoidaan kaikki ennen vuotta 1995 tehdyt sitoumukset ja vuosilta 1995, 1996 ja 1997 peräisin olevat lepäävät sitoumukset. Avoinna olevien (talousarviosta ja EKR:sta rahoitettavien) sitoumusten määrä oli vuoden 2002 lopulla pienentynyt niin, että sen suuruus oli 3,8 kertaa vuotuisen talousarvion maksujen määrä, kun se vuoden 1999 lopussa oli vielä 4,7-kertainen. Vain osa kaikista maksamatta olevista määristä (RAL) katsotaan epänormaaleiksi: niiden osuus oli vuoden 2002 lopussa 14 prosenttia ja 21 prosenttia 1. tammikuuta 2003, jolloin varainhoitovuosi 1997 lisättiin "vanhoihin sitoumuksiin". Talousarviositoumukset: Vuoden 2002 loppuun mennessä ennen vuotta 1995 tehtyjen talousarviositoumusten (vanhojen sitoumusten) määrä oli pienentynyt 224 miljoonaan euroon (eli 80 prosenttia) verrattuna 1 092 miljoonaan euroon 23. marraskuuta 1999, jolloin vanhat sitoumukset luetteloitiin ensimmäisen kerran. Lisäksi on huomattava, että vuoden 2002 loppuun mennessä lepäävien sitoumusten määrä (johon on laskettu sitoumukset vuodesta 1999 alkaen) oli pienentynyt 634 miljoonaan euroon, kun se vielä 31. joulukuuta 2000 oli 1 350 miljoonaa euroa. EKR:n sitoumukset: ennen vuotta 1995 tehtyjen EKR:n sitoumusten määrä vähentyi sekin 13. joulukuuta 1999 kirjatulta tasolta eli 901 miljoonasta eurosta 363 miljoonaan euroon vuoden 2002 loppuun tultaessa. Tämä vastaa 60 prosentin vähennystä. Lepäävien sitoumusten määrä oli pienentynyt 449 miljoonaan euroon 31. joulukuuta 2002, kun se 31. joulukuuta 2000 oli ollut 536 miljoonaa euroa. Ennen vuotta 1995 tehdyt talousarviositoumukset olivat pienentyneet 1. marraskuuta 2002 mennessä 76 prosenttia tasosta, joka kirjattiin 23. marraskuuta 1999, kun vanhat sitoumukset luetteloitiin ensimmäisen kerran. Määrä on vähentynyt siis noin 831 miljoonaa euroa. Lisäksi on huomattava, että 1. marraskuuta 2002 mennessä lepäävien sitoumusten määrä (johon on laskettu sitoumukset vuodesta 1999 alkaen) oli pienentynyt 722,28 miljoonaan euroon, kun se vielä 31. joulukuuta 2000 oli 1 350 miljoonaa euroa. Vuotta 1995 edeltävältä ajalta peräisin olevat EKR:n sitoumukset ovat nekin vähentyneet 901 miljoonasta eurosta vuonna 1999 vuoden 2002 marraskuuhun mennessä 432 miljoonaan euroon. Sitoumusten ja maksujen välisen viipeen lyhentämiseksi ja talousarvion toteuttamisen järkeistämiseksi EuropeAid-yhteistyötoimisto on yhtenä tärkeimmistä toimistaan pyrkinyt aikatauluttamaan toimintojaan tasaisemmin varainhoitovuoden ajalle. Asiassa tapahtui merkittävää edistystä vuonna 2002. Noin 41 prosenttia käytettävissä olevista määrärahoista sidottiin vuoden viimeisen neljänneksen aikana, mikä on melkoinen parannus verrattuna vuoden 2001 tilanteeseen, jolloin noin 50 prosenttia määrärahoista sidottiin vuoden kolmen viimeisen kuukauden aikana. 2.3. HANKESYKLIN YHDISTÄMINEN EDELLEEN: EUROPEAID-YHTEISTYÖTOIMISTON TOINEN VUOSI Eri maantieteellisistä alueista vastaavat pääosastot (ulkosuhteiden pääosasto ja kehitysyhteistyön pääosasto) ottivat 1. tammikuuta 2001 hoitaakseen ohjelmasuunnittelun ja strategian laatimisen, kun taas EuropeAid-yhteistyötoimisto otti vastuulleen loput hankesyklin vaiheista (hankkeiden määrittelystä jälkiarviointiin). Tämä uudelleenjärjestely on johtanut vastaavaan henkilökunnan ja vastuiden siirtoon. Kesäkuussa 2001 allekirjoitettiin pääosastojen välinen sopimus, jossa selkeytetään niiden kolmen pääosaston tehtäviä ja vastuita, jotka osallistuvat kaikkein tiiviimmin ulkoisen avun hallinnointiin. EuropeAid-yhteistyötoimisto toimii viiden ulkoasioista vastaavan komission jäsenen [33] muodostaman johtokunnan alaisuudessa. Johtokunta kokoontuu vähintään neljännesvuosittain. Se hyväksyy toimiston tehtävänmäärittelyn, vuotuisen toimintasuunnitelman (EuropeAid-yhteistyötoimiston hallintosuunnitelma vuodeksi 2003 hyväksyttiin tammikuussa 2003), vuotuisen talousarviosuunnittelun sekä vuotuisen toimintakertomuksen. Sillä on lisäksi erityisvastuita arvioinnin alalla: se hyväksyy vuotuisen arviointiohjelman, tarkastelee arvioinnin tuloksia ja esittää suosituksia. [33] He ovat Chris Patten (johtokunnan puheenjohtaja), Poul Nielson (hallintojohtaja), Günter Verheugen, Pascal Lamy ja Pedro Solbes Mira (jäsenet). Kaikki EuropeAid-yhteistyötoimiston johtajanvirat ja useimmat muut avoimet virat täytettiin vuoden 2001 helmikuussa järjestetyssä laajamittaisessa palvelukseenottamismenettelyssä. Henkilöstön vaihtuvuuden vuoksi vuonna 2002 täytettiin seitsemän johtajanvirkaa ja palkattiin 215 virkamiestä. Komissio otti vastuulleen 49 teknisen avun toimiston aiemmin hoitamat tehtävät, koska niiden sopimukset irtisanottiin tai niitä ei uudistettu. Tämä edellytti 260 uuden ylimääräisen toimihenkilön palkkaamista komissioon ja 70 yksittäisen asiantuntijan palkkaamista lähetystöihin. Tämän ohella EuropeAid-yhteistyötoimisto käytti vuonna 2002 vielä kolmen teknisen avun toimiston palveluja yksittäisten asiantuntijoiden hallinnoinnissa eri puolilla maailmaa ja yhteisön tullivirkailijoiden hallinnoinnissa Balkanilla. Vuonna 2002 päätettiin näiden teknisen avun toimistojen lakkauttamisesta ja hallinnoinnin siirtämisestä komission sisäisten yksiköiden hoidettavaksi uusien ulkoistamista koskevien sääntöjen mukaisesti ja uuteen varainhoitoasetukseen valmistautumiseksi. Vuoden 2002 syys- ja lokakuussa komissioon palkattiin kolmisenkymmentä ylimääräistä toimihenkilöä valmistelemaan kolmen teknisen avun toimiston tehtävien siirtämistä kokonaisuudessaan komissiolle vuoden 2003 tammikuussa. Hallinnointi tapahtuu paikallisesti lähetystöjen tuella, ja näitä onkin vahvistettu 26 paikallisen toimihenkilön viralla yksittäisten asiantuntijoiden hallinnointia varten. Tammikuun 1. päivästä 2003 alkaen EuropeAid-kehitystoimisto ei enää käytä teknisen avun toimistoja. Palvelukseen otetun pysyvän henkilöstön ja sopimustyöntekijöiden pätevyydet käsittävät koko sen laajan asiantuntemuksen alan, jonka komissio ja lähetystöt tarvitsevat ulkoisen avun täytäntöön panemiseksi hallintouudistuksessa tavoitteeksi asetettua laadukkuutta ja nopeaa täytäntöönpanoa noudattaen (kehitysyhteistyön taloustietelijät, eri alojen asiantuntijat, rahoitus- ja sopimusalan ammattilaiset, tukihenkilöstö jne.). Nykyisen henkilökunnan osaamisen parantamiseksi on kehitetty ja otettu käyttöön ohjelmahallinnointiin painottuva koulutuspaketti. EuropeAid-yhteistyötoimisto on kehittänyt indikaattoreita, joiden avulla on tarkoitus mitata uudistusohjelman tärkeimpien osien täytäntöönpanon edistymistä: talousarvion täytäntöönpanon kohentuminen (esimerkiksi 75 prosenttia laskuista maksetaan 60 päivän maksuajalla), vanhojen ja lepäävien sitoumusten määrän vähentäminen, budjettikohtien järkeistäminen, hajauttaminen jne. Näitä indikaattoreita käytetään laadittaessa säännöllisiä edistymisraportteja EuropeAid-yhteistyötoimiston hallinnosta sen johtokunnalle. 2.3.1. Talousarvion ja EKR:n täytäntöönpano Vuoden 2002 talousarvion täytäntöönpanon yleistulokset ovat erittäin tyydyttäviä. Vuoden alusta maksusitoumuksia tehtiin 3 877 miljoonaa euroa (3 641 miljoonaa euroa vuonna 2001) ja maksettiin 3 327 miljoonaa euroa (eli 152 miljoonaa euroa enemmän kuin vuonna 2001). EKR:n osalta tulokset seurailevat uusimpia ennusteita, sillä sitoumusten määrä on 2 114 miljoonaa euroa ja maksujen 1 902 miljoonaa euroa. Avoinna olevien sitoumusten määrä on absoluuttisesti tarkasteltuna vakiintunut 19,8 miljardin euron tasolle (mikä on 40 miljoonaa euroa vähemmän kuin vuonna 2001). Maksamiseen tarvittavina vuosinakin ilmaistuna määrä on vakiintunut 3,8 vuoden tasolle oltuaan 4,6 vuotta vuoden 1999 lopussa. 2.3.2. Sopimus- ja rahoitusmenettelyjen yksinkertaistaminen ja yhdenmukaistaminen Edellä kuvattujen toimenpiteiden ohella EuropeAid-yhteistyötoimisto on pannut täytäntöön yksinkertaistetut ja yhdenmukaistetut sopimusmenettelyt (joiden määrä on vähentynyt 46:stä kahdeksaan) laatimalla käytännön oppaan EY:n ulkoisen tuen sopimusmenettelyistä. Lisäksi on laadittu vakiomallisia asiakirjoja, joita on vastedes tarkoitus käyttää kaikissa yhteisön ohjelmissa. Euroopan kehitysrahastolle on hyväksytty uusi yleinen kehys, joka muistuttaa merkittävästi EY:n rahastoista rahoitettavissa hankkeissa käytettyä kehystä. Näiden toimenpiteiden ansiosta tarjouskilpailun loppuun saattamiseen tarvittava aika on lyhentynyt ja hankkeiden toteuttaminen helpottunut. Merkittävää edistystä on tapahtunut myös avoimuuden lisääntymisessä. EuropeAid-yhteistyötoimiston web-sivuston alusta alkaen herättämä runsas mielenkiinto on vakiintunut nyt noin miljoonaksi onnistuneeksi sivunhauksi kuukaudessa. Sivustossa on tietoa kaikkien ulkoisten avustusohjelmien sopimuksista ja menettelyistä. Sivuston käyttäjille tehdystä tutkimuksesta, joka käynnistettiin ennen vuoden 2001 loppua, ilmeni, että käyttäjät ovat erittäin tyytyväisiä sivustoon. Maailmanpankin kanssa tehtiin lisäksi puitesopimus ja Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa neuvoteltiin puitesopimuksen tarkistuksesta yhteistyön lisäämiseksi näiden instituutioiden kanssa. Toukokuun 16. päivänä annetussa tiedonannossa ennakoitiin lisäksi budjettikohtien yhdenmukaistamista, ja niiden määrää onkin nyt vähennetty 64:stä (vuonna 2000) 53:een (vuonna 2002). Tätä jatkettiin vuonna 2002, ja komissio ehdotti varainhoitovuotta 2003 koskevassa alustavassa talousarvioesityksessä budjettikohtien vähentämistä 49 kohtaan. Euroopan parlamentti ei kuitenkaan hyväksynyt kaikkia komission ehdotuksia vaan päätti perustaa neljä uutta budjettikohtaa. Yhteistyötoimiston hallinnoimien budjettikohtien lukumäärä saattaa siis hiukan kasvaa. EuropeAid-yhteistyötoimisto laati vuonna 2002 rahoitusoppaan, jota sovelletaan EY:n yleisestä talousarviosta rahoitettaviin ulkoisiin toimiin, sekä päivitti rahoitusoppaan seitsemännen ja kahdeksannen Euroopan kehitysrahaston rahoitusmenettelyihin. Neuvosto antoi uuden varainhoitoasetuksen [34] 25. kesäkuuta 2002, ja se tuli voimaan 1. tammikuuta 2003. Sen sisältämiin muutoksiin kuuluu muun muassa ulkoisia toimia koskevassa jaksossa oleva maksusitoumusten automaattista vapautumista koskeva tarkistuslauseke (ns. sunset clause), jonka mukaan kaikki rahoitussopimuksen täytäntöönpanoa edellyttävät sopimukset tilintarkastusta ja arviointia koskevia sopimuksia lukuun ottamatta on allekirjoitettava kolmen vuoden kuluessa kyseisen talousarviositoumuksen hyväksymispäivästä. [34] Neuvoston asetus (EY) N:o 1605/2002, 25 päivänä kesäkuuta.2002. 2.3.3. Hallinnointijärjestelmät: CRIS EuropeAid-yhteistyötoimisto saattoi vuonna 2002 päätökseen talousarviosta rahoitettavien ohjelmien hallinnointiin käytettävien lukuisten tietojärjestelmien integroimisen yhdeksi yhtenäiseksi hallintotietojärjestelmäksi, josta käytetään nimitystä CRIS (Common Relex Information System). Kaikkien yhteisön talousarviosta rahoitettujen ohjelmien hallinnointi on näin ollen tammikuusta 2003 alkaen yhden hallintotietojärjestelmän piirissä. Rahoitustiedon lisäksi CRIS sisältää paljon muutakin täytäntöönpanon kannalta merkittävää tietoa, joten se on tässä suhteessa aiemmin käytettyjä tietojärjestelmiä parempi. Se yhdistää komission ja lähetystöt sähköisesti toisiinsa ja tarjoaa mahdollisuuden tietojen ajantasaiseen tallennukseen, välittämiseen ja raportointiin. CRIS helpottaa huomattavasti komission kykyä antaa ajantasaisia rahoitustietoja neuvostolle ja parlamentille. Järjestelmän tiedot ovat täysin yhteensopivia OECD:n kehitysapukomitean tietojen kanssa. Sen lisäksi, että tietojen siirto vanhoista järjestelmistä CRIS-järjestelmään oli teknisesti monimutkainen toimenpide, se vaati erittäin paljon resursseja, koska monissa