FI Euroopan unionin virallinen lehti C 160/1

Komission tiedonanto vapaaehtoisista järjestelmistä ja oletusarvoista EU:n biopolttoaineiden ja bionesteiden EU:n kestävyysjärjestelmässä

2010/C 160/01

1. JOHDANTO

EU otti vuonna 2009 käyttöön sitovan kestävyysjärjestelmän, joka on lajissaan maailman kattavin ja edistynein. Uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä (1) vahvistetaan nämä biopolttoaineita ja bionesteitä koskevat kestävyyskriteerit. Biopolttoaineita koskevat vastaavat kriteerit vahvistetaan polttoaineiden laatua koskevassa direktiivissä (2). Niitä sovelletaan sekä EU:ssa tuotettuihin että EU:hun tuotuihin biopolttoaineisiin/bionesteisiin. Jäsenvaltioiden vastuulla on varmistaa, että talouden toimijat huolehtivat kestävyyskriteerien noudattamisesta, kun biopolttoaineet/bionesteet otetaan huomioon tapauksissa (3), jotka on lueteltu uusiutuvien energialähteiden direktiivissä, polttoainelaatudirektiivissä, yhteisön suuntaviivoissa valtiontuesta ympäristönsuojelulle (4) ja henkilöautojen hiilidioksidipäästöjä koskevassa asetuksessa (5).

Kestävyysjärjestelmään kuuluu kaksi välinettä, joiden tarkoituksena on vähentää talouden toimijoille koituvaa hallinnollista taakkaa:

1. mahdollisuus käyttää tunnustettuja ”vapaaehtoisia järjestelmiä” tai ”kahdenvälisiä ja monenvälisiä sopimuksia” sen osoittamiseen, että joitakin tai kaikkia kestävyyskriteereitä noudatetaan, ja

2. mahdollisuus käyttää direktiivissä vahvistettuja ”oletusarvoja” sen osoittamiseen, että kasvihuonekaasujen päästövähennyksiin liittyvää kestävyyskriteeriä noudatetaan.

Komissio voi päättää, että vapaaehtoiset järjestelmät tai unionin tekemät kahden- ja monenväliset sopimukset sisältävät tarkkaa tietoa kestävyyskriteereistä. Komissio voi lisätä uusille biopolttoaineiden/bionesteiden tuotantomenetelmille oletusarvoja ja ajantasaistaa olemassa olevia arvoja. Tässä tiedonannossa esitetään, kuinka komissio aikoo suorittaa velvoitteensa, jotka johtavat tällaisiin päätöksiin. Siinä annetaan tietoja jäsenvaltioille, kolmansille maille, talouden toimijoille ja kansalaisjärjestöille.

Tämän tiedonannon rinnalla komissio on antanut tiedonannon EU:n biopolttoaineiden ja bionesteiden kestävyysjärjestelmän täytäntöönpanosta käytännössä sekä biopolttoaineiden laskentasäännöistä (6). Sen tarkoituksena on helpottaa kestävyysjärjestelmän yhtenäistä täytäntöönpanoa.

Tässä tiedonannossa käytetään uusiutuvien energialähteiden direktiivin artiklojen numerointia säännöksiin viitattaessa. Taulukko osoittaa, missä kohdassa biopolttoaineita koskevat vastaavat säännökset ovat polttoainelaatudirektiivissä. Kun tässä tiedonannossa viitataan ’direktiiviin’, tarkoitetaan uusiutuvien energialähteiden direktiiviä. Kun polttoainelaatudirektiivissä on vastaava säännös, viittaukset koskevat vastaavasti kyseistä direktiiviä.

Taulukko 1: Artiklat ja liitteet, joihin tässä tiedonannossa viitataan

Uusiutuvien energialähteiden direktiivi Polttoainelaatudirektiivi 17 artikla: Biopolttoaineita ja bionesteitä koskevat kestävyyskriteerit 7b artikla: Biopolttoaineita koskevat kestävyyskriteerit 18 artikla: Biopolttoaineiden ja bionesteiden kestävyyskriteerien noudattamisen todentaminen 7c artikla: Biopolttoaineita koskevien kestävyyskriteerien noudattamisen todentaminen 19 artikla: Biopolttoaineiden ja bionesteiden kasvihuonekaasuvaikutuksen laskeminen 7d artikla: Biopolttoaineiden elinkaarenaikaisten kasvihuonekaasupäästöjen laskeminen 24 artikla: Avoimuusfoorumi (7) ei ole (8) 25 artikla: Komiteat ei ole Liite V: Biopolttoaineiden, bionesteiden ja niiden fossiilisten vertailukohtien kasvihuonekaasuvaikutuksen laskemista koskevat säännöt Liite IV: Biopolttoaineiden elinkaarenaikaisten kasvihuonekaasupäästöjen laskemista koskevat säännöt

2. VAPAAEHTOISET JÄRJESTELMÄT

Talouden toimijoiden on osoitettava jäsenvaltioille, että kasvihuonekaasupäästövähennyksiin, biologiselta monimuotoisuudeltaan rikkaaseen maahan ja maahan, johon on sitoutunut paljon hiiltä (9), liittyviä kestävyyskriteereitä noudatetaan (10). Tämä voidaan toteuttaa kolmella tavalla:

1. Talouden toimijat voivat toimittaa tiedot asiasta vastaavalle kansalliselle viranomaiselle kyseisen jäsenvaltion vahvistamien vaatimusten (ns. kansallinen järjestelmä) mukaisesti (11).

2. Talouden toimijat voivat käyttää ns. vapaaehtoista järjestelmää, jonka komissio on tunnustanut tarkoitukseen sopivaksi (12).

3. Talouden toimijat voivat osoittaa kriteerien noudattamisen unionin ja kolmansien maiden välillä tehtyjen kahden- tai monenvälisten sopimusten mukaisesti, jotka komissio on tunnustanut tarkoitukseen soveltuviksi (13).

Vapaaehtoisen järjestelmän olisi katettava joitakin direktiivissä säädettyjä kestävyyskriteerejä tai ne kaikki (14). Se voi kattaa myös muita kestävyyteen liittyviä seikkoja (15), jotka eivät sisälly direktiivin kriteereihin (16).

Saadessaan pyynnön vapaaehtoisen järjestelmän tunnustamiseksi komissio arvioi, täyttääkö kyseinen järjestelmä asiaa koskevat vaatimukset. Seuraavassa kuvataan tätä arviointimenettelyä.

2.1 Arviointi- ja tunnustamismenettely

Järjestelmien arvioimiseksi komission aikomuksena on

— käynnistää arviointi vastaanotettuaan arviointipyynnön;

— arvioida järjestelmä sen alkuperään katsomatta eli välittämättä esim. siitä, onko sen kehittäjä julkinen vai yksityinen taho;

— arvioida järjestelmä välittämättä siitä, kattaako joku toinen järjestely jo samantyyppiset raaka-aineet, alueet jne.;

— tarkastella järjestelmää direktiivissä säädettyjä kestävyyskriteereitä (17) ja seuraavassa jaksossa esitettyjä arviointi- ja tunnustamisvaatimuksia vasten;

— arvioida, voiko järjestelmä tuottaa tarkkaa tietoa myös muista kuin direktiivin kestävyyskriteereillä (18) katetuista kestävyyteen liittyvistä seikoista (19);

Jos arviointi osoittaa, että järjestelmä on kestävyyskriteerien ja arviointi- ja tunnustamisvaatimusten mukainen, komission aikomuksena on

— käynnistää menettely (20) komission päätöksen hyväksymiseksi;

— tunnustaa järjestelmä sen alkuperään katsomatta eli välittämättä esim. siitä, onko sen kehittäjä julkinen vai yksityinen taho;

— tunnustaa järjestelmä välittämättä siitä, kattaako joku toinen järjestely jo samantyyppiset raaka-aineet, alueet jne.;

— hyväksyä järjestelmä pääsääntöisesti enintään viideksi vuodeksi (21);

— täsmentää päätöksessä, minkä osan tai mitkä osat direktiivissä säädetyistä kestävyyskriteereistä järjestelmä kattaa;

— täsmentää päätöksessä, sisältääkö järjestelmä tarkkaa tietoa muista kestävyyteen liittyvistä seikoista ja jos, niin mistä (22);

— julkaista komission avoimuusfoorumilla viittaus päätökseen, kun päätös on julkaistu EU:n virallisessa lehdessä.

Jos arvioinnissa todetaan, ettei järjestelmä ole vaatimustenmukainen, komissio ilmoittaa tästä arviointipyynnön toimittajalle.

Jos vapaaehtoisen järjestelmän sisältöä tunnustamisen jälkeen muutetaan tavalla, joka saattaa vaikuttaa alkuperäisen tunnustamisen perusteisiin, tällaisista muutoksista on ilmoitettava komissiolle. Näin komissio voi arvioida, pidetäänkö alkuperäinen tunnustaminen voimassa.

2.2 Arviointi- ja tunnustamismenettely

Vapaaehtoisen järjestelmän olisi katettava direktiivissä säädetyt kestävyyskriteerit kokonaan tai osittain (23). Järjestelmään tulisi sisältyä todentamisjärjestelmä (24), jota koskevat vaatimukset esitetään tässä jaksossa.

2.2.1 Dokumenttien hallinta

Ehtona vapaaehtoisiin järjestelmiin osallistumiselle tulisi olla seuraavaa:

— talouden toimijoilla on tarkastettavissa oleva järjestelmä näytöistä, joilla ne perustelevat väittämänsä;

— talouden toimijat säilyttävät tällaisen näytön vähintään viiden vuoden ajan; ja

— talouden toimijat ottavat velvoitteekseen valmistella kaikki tällaisen näytön tarkastuksessa tarvittavat tiedot.

Tarkastettavissa olevan järjestelmän tulisi yleisesti ottaen olla laatujärjestelmä, joka perustuu tuotteiden kaupan pitämiseen liittyvistä yhteisistä puitteista tehdyn päätöksen (25) liitteessä II olevan Moduuli D1:n (”Tuotantoprosessin laadunvarmistus”) kohtiin 2 ja 5.2.

2.2.2 Riippumattoman tarkastuksen riittävä taso

Vapaaehtoisessa järjestelmässä olisi pääsääntöisesti varmistettava, että talouden toimijoiden toiminta tarkastetaan ennen kuin niiden sallitaan osallistua järjestelmään (26).

Tällaiset tarkastukset – erityisesti pienviljelijöiden, tuottajajärjestöjen ja osuuskuntien tapauksessa – voidaan suorittaa ns. ryhmätarkastuksina. Näissä tapauksissa kaikki asiaan liittyvät yksiköt voidaan tarkastaa muutaman yksikön otoksen (27) perusteella käyttäen tarvittaessa tätä tarkoitusta varten kehitettyä standardia (28). Järjestelmän maasidonnaisten kriteerien noudattamista koskeva ryhmätarkastus voidaan hyväksyä ainoastaan, jos kyseiset alueet sijaitsevat lähekkäin ja ovat piirteiltään samankaltaiset. Kasvihuonekaasupäästövähennysten laskemisessa voidaan hyväksyä ryhmätarkastus ainoastaan, kun yksiköillä on samankaltaiset tuotantojärjestelmät ja tuotteet.

Lisäksi vapaaehtoisessa järjestelmässä olisi säännöllisesti, vähintään kerran vuodessa tarkastettava takautuvasti otos järjestelmän mukaisesti tehtyjä väittämiä (29). Todentajien vastuulla on määritellä, kuinka suuri otoksen on oltava, jotta saavutetaan todentamislausunnon antamiseen tarvittava luotettavuustaso.

Molempia edellä mainittuja tarkastustyyppejä varten olisi valittava todentaja,

— joka on ulkopuolinen: tarkastusta ei suorita talouden toimija eikä järjestelmä itse;

— joka on riippumaton: tarkastajat ovat riippumattomia tarkastettavasta toiminnasta ja vailla eturistiriitoja;

— jolla on tarvittavat perustaidot: todentajana toimivalla elimellä on oltava tarkastustyössä vaadittavat perustaidot; ja

— jolla on tarvittavat erityistaidot: tarkastajilla on oltava erityistaidot, joita järjestelmän kriteereihin liittyvän tarkastuksen suorittaminen vaatii.

Vapaaehtoisten järjestelmien tunnustamispyynnöissä on osoitettava, kuinka edellä mainitut seikat taataan todentajaa/todentajia valittaessa. Osoittamistavat on esitetty taulukossa 2.

On suositeltavaa muttei välttämätöntä, että tarkastajilla on – mahdollisuuksien ja tarkoituksenmukaisuuden rajoissa – sellaisia tarkastuksia koskeva akkreditointi, joita heidän on määrä tehdä (30).

Taulukko 2: Esimerkkejä tavoista osoittaa tarkastajien vaatimustenmukaisuus

Todentajan piirre Katetut vaatimukset Kokemus tarkastusten tekemisestä ISO (31) 19011 -standardin mukaisesti; standardissa annetaan suuntaviivat ympäristö- ja/tai laatujohtamisjärjestelmien tarkastamiseen — riippumattomuus — asiaan liittyvät perustaidot — direktiivin kriteereihin ja muihin ympäristökysymyksiin liittyvät erityistaidot Akkreditointi ISO 14065 –standardin mukaisesti; standardissa vahvistetaan kasvihuonekaasujen validointi- ja todentamiselimiä koskevat akkreditointiin tai muuhun tunnustamiseen tarvittavat vaatimukset (32). — riippumattomuus — asiaan liittyvät perustaidot — kasvihuonekaasuja koskeviin väittämiin liittyvät erityistaidot Kokemus kasvihuonekaasuihin liittyvien väittämien validointia ja todentamista varten laadittuja eritelmiä ja ohjeita koskevan ISO 14064-3 -standardin mukaisten tarkastusten suorittamisesta. — riippumattomuus — asiaan liittyvät perustaidot — kasvihuonekaasuja koskeviin väittämiin liittyvät erityistaidot Kokemus muita varmennustoimeksiantoja kuin tilintarkastuksia tai historiallisten taloudellisten tietojen tarkastelua koskevan kansainvälisen varmennustoimeksiantostandardin (International Standard on Assurance Engagements, ISAE) mukaisten tarkastusten suorittamisesta — riippumattomuus — asiaan liittyvät perustaidot Tuotesertifiointijärjestelmiä käyttäville elimille vahvistettuja yleisiä vaatimuksia (33) koskevan ISO-standardiohjeen 65 mukainen akkreditointi (34). — riippumattomuus — asiaan liittyvät perustaidot

Komissiolle toimitetuissa tunnustamispyynnöissä olisi osoitettava, että tarkastukset suunnitellaan ja suoritetaan ja niistä raportoidaan asianmukaisesti. Tähän tarkoittaa yleensä sitä, että tarkastaja

— yksilöi, mitkä talouden toimijan suorittamat toimet ovat järjestelmän kriteerien kannalta olennaisia;

— yksilöi, mitkä talouden toimijan ovat olennaisia ja miten ne on organisoitu kyseisen vapaaehtoisen järjestelmän kriteereihin nähden, ja tarkastaa, että tarvittavat valvontajärjestelmät toimivat asianmukaisesti;

— määrittelee vähintään ns. rajoitetun varmennustason (35) talouden toimijan toiminnan luonteen ja monimutkaisuuden mukaisesti;

— analysoi riskit, jotka voivat johtaa olennaisiin virhetulkintoihin, todentajan ammatillisen tietämyksen ja talouden toimijan toimittamien tietojen perusteella;

— laatii todentamissuunnitelman, joka on oikeassa suhteessa riskianalyysiin ja talouden toimijan toimintojen laajuuteen ja monimutkaisuuteen ja jossa määritellään kyseisen talouden toimijan laitoksissa sovellettavat näytteenottomenetelmät;

— toteuttaa todentamissuunnitelman keräämällä näyttöä määriteltyjen näytteenottomenetelmien mukaisesti sekä kaikki asiaan kuuluva lisänäyttö, joita käytetään todentajan todentamispäätelmien perustana;

— pyytää talouden toimijaa antamaan jäljitysketjun mahdolliset puuttuvat osat, selittämään päästötietojen vaihtelun syyt tai tarkistamaan väittämiä tai laskelmia ennen lopullisen todentamispäätelmän tekemistä.

2.2.3 Ainetasejärjestelmä

Biopolttoaineiden/bionesteiden tuotantoketjussa on tyypillisesti monta vaihetta pellolta polttoainejakeluun. Raaka-aine muutetaan usein ensin joksikin välituotteeksi ja sitten vasta lopputuotteeksi. Direktiivin vaatimusten noudattaminen on osoitettava suhteessa lopputuotteeseen. Tämän osoittamiseksi väittämät on tehtävä suhteessa käytettyyn raaka-aineeseen ja/tai käytettyihin välituotteisiin.

Raaka-aineita tai välituotteita koskeva tieto tai niitä koskevat väittämät yhdistetään lopputuotteita koskeviin väittämiin ns. alkuperäketjumenetelmällä (chain of custody). Alkuperäketju sisältää yleensä kaikki vaiheet raaka-ainetuotannosta polttoaineen saattamisesta kulutukseen. Direktiivissä alkuperäketjumenetelmäksi on vahvistettu ainetasemenetelmä (36).

Vapaaehtoisessa järjestelmässä olisi edellytettävä, että ainetasemenetelmän todentaminen ja järjestelmän kriteerien oikean noudattamisen todentaminen suoritetaan samanaikaisesti (37). Tähän olisi sisällyttävä ainetasejärjestelmän vaatimusten täyttämiseksi mahdollisesti käytetyn näytön tai järjestelmien todentaminen.

Ainetasejärjestelmä on (38) järjestelmä, jossa ”erille” on osoitettu ”kestävyysominaisuuksia”. Kestävyysominaisuuksiin voi sisältyä esimerkiksi seuraavaa:

— todisteet direktiivin kestävyyskriteerien noudattamisesta; ja/tai

— ilmoitus siitä, että käytetyt raaka-aineet on saatu direktiivissä säädettyjen maasidonnaisten kestävyyskriteerien mukaisesti; ja/tai

— kasvihuonekaasupäästöjä kuvaava luku; ja/tai

— kuvaus käytetyistä raaka-aineista (39); ja/tai

— seuraavanlainen ilmoitus: ”tuotannolle on myönnetty X-tyypin todistus tunnustetussa vapaaehtoisessa järjestelmässä Y”; tms.

Kestävyysominaisuuksiin olisi sisällyttävä tieto raaka-aineiden alkuperämaasta lukuun ottamatta bionesteitä, joiden osalta tätä ei vaadita (40).

Jos eri kestävyysominaisuudet omaavia eriä (tai eriä, joilla tällaisia ominaisuuksia ei ole) yhdistetään (41), kunkin erän koko (42) ja kestävyysominaisuudet ovat liitettävissä seokseen (43). Jos seos jaetaan, kuhunkin siitä erotettuun erään voidaan liittää mikä tahansa kestävyysominaisuusyhdistelmä (44) (koot ilmoitettava), kunhan seoksesta erotettujen erien joukon kestävyysominaisuusyhdistelmien koot ovat samat kuin seoksessa. ”Seos ” voi olla missä muodossa tahansa, jossa erät tavallisesti ovat kosketuksessa keskenään, kuten kontissa, prosessointiin tai logistiikkaan liittyvässä laitoksessa tai paikassa (joka määritellään maantieteelliseksi sijaintipaikaksi, jolla on selkeät rajat, joiden sisällä tuotteet voivat sekoittua).

Järjestelmän tase voi olla ajallisesti pysyväisluonteinen, jolloin ei saa ilmetä ”vajetta” eli millään hetkellä ei saa esiintyä tilannetta, jossa seoksesta on otettu enemmän kestävää ainesta kuin sitä on lisätty. Vaihtoehtoisesti tase voidaan saavuttaa tarkoituksenmukaisen ajanjakson kuluessa ja se todennetaan säännöllisesti. Molemmissa tapauksissa on oltava asianmukaiset järjestelyt, joilla taseen ylläpito varmistetaan.

2.3 Epätyypilliset vapaaehtoiset järjestelmät

Kohdassa 2.2 kuvataan vaatimukset, joita komissio aikoo arvioida tunnustaakseen ns. tyypillisiä vapaaehtoisia järjestelmiä, jotka kattavat suoraan yhden tai useamman direktiivin kriteerin. Ns. epätyypilliset järjestelmät voivat olla monenlaisia: esimerkiksi karttoja, jotka osoittavat tiettyjen alueiden olevan kriteerin mukaisia tai sen vastaisia; laskentamenetelmiä kasvihuonekaasupäästövähennysten arviointia varten; tai tiettyyn raaka-aineeseen liittyvän maanviljelyn kasvihuonekaasujen alueellisia arvoja. Näitä järjestelmiä varten komissio määrittelee tarkoituksenmukaisen arviointimenettelyn vastaanotettuaan pyynnön tällaisen järjestelmän tunnustamiseksi. Komissio tutkii, voidaanko soveltaa edellä esitettyjä periaatteita ja vaatimuksia vai onko tällaisia järjestelmiä tarkasteltava toisin.

2.4 Ajantasaistaminen

Kokemusta arvioinnista saadaan vasta sen alettua, joten joustavuus lienee tarpeen. Komissio voi tarkastella uudelleen tässä esitettyä menettelyä saadun kokemuksen ja markkinakehityksen perusteella, mukaan luettuna standardointielimissä tehty työ. Tällaisissa tapauksissa komission aikomuksena on selostaa asiaa tarvittaessa avoimuusfoorumilla.

2.5 Bionesteitä koskevat vapaaehtoiset järjestelmät

Bionesteiden osalta komissio ei voi nimenomaisesti tunnustaa vapaaehtoisia järjestelmiä maasidonnaista kriteeriä koskevan tarkan tiedon lähteiksi (45). Jos komissio kuitenkin katsoo vapaaehtoisen järjestelmän tarjoavan tarkkaa tietoa biopolttoaineista, komissio rohkaisee jäsenvaltioita hyväksymään kyseiset järjestelmät myös bionesteiden osalta.

2.6 Kahden- ja monenvälisten sopimusten tunnustaminen

Unioni voi tehdä kolmansien maiden kanssa kahden- tai monenvälisiä sopimuksia, joissa määrätään kestävyyskriteereistä direktiivin kestävyyskriteerejä koskevia säännöksiä vastaavalla tavalla (46). Tällainen sopimus on sen tekemisen jälkeen tunnustettava direktiivin tarkoituksia varten vapaaehtoisten järjestelmien tunnustamismenettelyä vastaavalla tavalla (47). Tässä menettelyssä voidaan ottaa huomioon soveltuvat osat jaksosta 2.2.2.

3. OLETUSARVOT

Direktiivi sisältää ns. oletusarvot, joita talouden toimijat voivat käyttää osoittaakseen, että kasvihuonekaasupäästövähennysten kestävyyskriteerejä noudatetaan. Tämä vähentää talouden toimijoille koituvaa hallinnollista taakkaa, koska yritykset voivat valita, käyttävätkö ne tällaisia ennalta määriteltyjä arvoja todellisten arvojen laskemisen sijaan (48). Oletusarvot on määritetty varovaisen arvion mukaan, jotta voidaan välttää tilanteet, joissa talouden toimija – oletusarvoja käyttäessään – ilmoittaisi todellisia arvoja edullisemmat arvot. Oletusarvoja voidaan ajantasaistaa teknologisen ja tieteellisen edistyksen mukaan (49).

3.1 Oletusarvojen laskemisen tausta

Direktiivissä säädetyt oletusarvot rakentuvat seuraaville kolmelle osatekijälle: tieteellisille tiedoille, direktiivissä säädetyille menetelmille (50) ja säännölle, jonka mukaisesti tyypilliset arvot muutetaan oletusarvoiksi. Tiettyä biopolttoaine-/bionestetuotantoketjua koskevat tieteelliset tiedot käsitellään näiden menetelmien mukaisesti tyypillisen arvon laskemiseksi kyseiselle tuotannolle. Tyypilliset arvot muutetaan varovaisiksi oletusarvoiksi soveltamalla tuotannon prosessivaiheesta aiheutuviin päästöihin tekijää + 40 %. Tällaista tekijää ei sovelleta tuotannon kuljetus- ja jakeluvaiheen päästöihin, koska niiden osuus kokonaispäästöistä on pieni (51). Tekijää ei sovelleta myöskään viljelyvaiheeseen, koska tämän vaiheen osalta varovaisuuden periaatteesta huolehditaan asettamalla tiettyjä rajoituksia oletusarvojen käytölle (52).

3.2 Oletusarvojen ajantasaistaminen ja lisääminen

Tieteelliset tiedot kerää joukko riippumattomia asiantuntijoita (53), ja ne julkaistaan yhteisen tutkimuskeskuksen internetsivulla (54). Tietoja koskevat huomiot on esitettävä tieteellisin perusteluin suoraan kyseisille asiantuntijoille, jotta tietoja voidaan tarkastella asianmukaisesti seuraavalla ajantasaistuskierroksella (55).

Direktiivi sisältää sekä

— ”yleiset tuotantoketjut”, eli tuotannon, jonka ominaisuudet määräytyvät raaka-ainetyypin ja biopolttoaine-/bionestetyypin mukaan, kuten ”etanoli sokerijuurikkaasta”, ja

— ”erityiset tuotantoketjut”, eli tuotannon, jonka ominaisuudet määräytyvät erityiskuvausten perusteella, kuten ”etanoli vehnästä (olki prosessipolttoaineena sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksessa) ”.

Komissio aikoo vahvistaa oletusarvoja myös muille yleisille tuotantoketjuille, jos

— niillä on EU:n markkinoilla merkittävä asema ja on olemassa vähintään yksi laitos/tuotantoketju, tai kyseessä on yleinen tuotantoketju, jonka luotettavasti voidaan olettaa tulevan EU:ssa käyttöön lähitulevaisuudessa; ja

— asiasta on saatavilla riippumattomien asiantuntijoiden mielestä riittävän laadukkaita ja luotettavia relevantteja tietoja.

Erityisten tuotantoketjujen lisäämisessä komissio aikoo ottaa huomioon kaksi lisäehtoa:

— onko erityisten ja yleisten tuotantoketjujen oletusarvojen välinen ero suuri ja

— (kun erityisen tuotantoketjun kasvihuonekaasupäästövähennyksiä koskeva oletusarvo on pienempi kuin yleisen tuotantoketjun vastaava arvo) arvioidaanko, että kyseisen yleisen tuotantoketjun mukaisesti tuotetun biopolttoaineen/bionesteen kulutuksesta EU:ssa vähintään kymmenesosa tuotetaan menetelmin, joista aiheutuu kyseisen tuotantoketjun oletusarvoja suuremmat päästöt.

Komissio ei aio ottaa käyttöön oletusarvoja erityisille tuotantoketjuille sen maantieteellisen sijainnin perusteella, jossa raaka-aineet tai biopolttoaine/bioneste tuotetaan, vaan pikemminkin erityisten käytäntöjen, teknologioiden jne. perusteella.

Komissio aikoo ajantasaistaa/lisätä oletusarvoja tarvittaessa kahden vuoden välein alkaen vuodesta 2010, komissiolta vaaditun asiaa koskevan kertomuksen yhteydessä vuonna 2012 ja tämän jälkeen tulevien biopolttoaineiden oletusarvojen osalta (56) joka toinen vuosi. Olosuhteiden niin vaatiessa ajantasaistuksia voidaan kuitenkin tehdä myös muina aikoina. Valmistellessaan ajantasaistuksia ja lisäyksiä komissio arvioi, täyttyvätkö erityisten tuotantoketjujen sisällyttämiselle asetetut edellä esitetyt ehdot. Sidosryhmät voivat ehdottaa tuotantoketjuja koskevia muutoksia tai uusien tuotantoketjujen sisällyttämistä saman menettelyn mukaisesti kuin tietoja koskevat huomiot esitetään (ks. edellä).

4. PÄÄTELMÄT

EU otti vuonna 2009 käyttöön sitovan kestävyysjärjestelmän, joka on lajissaan maailman kattavin ja edistynein. Tässä tiedonannossa komissio on esittänyt, kuinka se aikoo tulevina vuosina huolehtia talouden toimijoille koituvaa taloudellista taakkaa vähentämään suunnitelluista kestävyysjärjestelmän kahdesta välineestä: vapaaehtoisten järjestelmien ja kahden- tai monenvälisten sopimusten arvioinnista ja tunnustamisesta sekä oletusarvojen lisäämisestä ja ajantasaistamisesta. Tämän odotetaan helpottavan kestävyysjärjestelmän toimintaa. Vapaaehtoisilla järjestelmillä voi olla vaikutusta hyödykemarkkinoihin biopolttoaine- ja bionestemarkkinoita laajemmin, ja ne voivat sivuvaikutuksena parantaa maatalouden raaka-ainetuotannon ympäristökestävyyttä. Kahden- ja monenvälisillä sopimuksilla tätä vaikutusta voidaan entisestään voimistaa. Näiden EU:n uusiutuvaa energiaa koskevan politiikan alalla käynnistettyjen prosessien lisäksi komissio aikoo työskennellä kansainvälisillä foorumeilla edistääkseen aktiivisesti kestävyyskriteereiden käyttöönottoa koko maailmassa.

(1) Direktiivi 2009/28/EY.

(2) Direktiivi 98/70/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/30/EY.

(3) Lisätietoja on saatavilla http://ec.europa.eu/energy/renewables/transparency_platform_en.htm

(4) EUVL C 82, 1.4.2008, s. 1.

(5) Asetus (EY) N:o 443/2009.

(6) Katso tämän virallisen lehden sivu 8.

(7) Internet-osoitteessa: http://ec.europa.eu/energy/renewables/transparency_platform_en.htm

(8) Komissio aikoo julkaista asiakirjat, joilla on merkitystä polttoainelaatudirektiivin alalla, myös kyseisen direktiivin internetsivulla.

(9) 17 artiklan 2–5 kohta.

(10) 18 artiklan 1 kohta.

(11) 18 artiklan 3 kohta.

(12) 18 artiklan 4 kohdan toinen alakohta; 18 artiklan 7 kohta.

(13) 18 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta; 18 artiklan 7 kohta.

(14) Vapaaehtoisten järjestelmien ei odoteta kattavan EU:n maanviljelijöitä koskevia maatalous- ja ympäristövaatimuksia ja -standardeja (17 artiklan 6 kohta). Ks. kestävyysjärjestelmän täytäntöönpanosta käytännössä annetun tiedonannon kohta 2.2.

(15) Tämä voisi sisältää 18 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut seikat.

(16) Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan voi käyttää muiden kestävyyteen liittyvien seikkojen sisällyttämistä vapaaehtoiseen järjestelmään perusteena kieltäytymiselle ottamasta huomioon biopolttoaineita/bionesteitä, jotka eivät kuulu kyseisen järjestelmän piiriin, jos tällaiset biopolttoaineet/bionesteet ovat direktiivissä säädettyjen kestävyyskriteerien mukaisia.

(17) Pyynnön toimittavan organisaation on ilmoitettava, minkä 17 artiklan 2–5 kohdassa säädetyn kriteerin (tai siihen liittyvän näkökohdan) ja minkä 18 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetussa tulevassa komission päätöksessä vahvistettujen tietojen osalta tunnustusta pyydetään.

(18) Ks. 18 artiklan 4 kohdan toinen alakohta. Pyynnön toimittavan organisaation on ilmoitettava, kattaako heidän arvioitavaksi toimittamansa järjestelmä tällaisia seikkoja.

(19) Komissio ei välttämättä tee näin välittömästi mutta toteutettavuudesta riippuen kuitenkin mahdollisimman pian.

(20) Menettelyyn osallistuu 25 artiklan 2 kohdan nojalla perustettu biopolttoaineiden ja bionesteiden kestävyyttä käsittelevä komitea.

(21) 18 artiklan 6 kohta.

(22) Ainakin 18 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa mainittujen osalta.

(23) Ks. alaviite [15].

(24) Tässä tiedonannossa termit ”tarkastus”/”tarkastaja” ja ”todentaminen”/”todentaja” tarkoittavat keskenään samaa asiaa.

(25) Päätös N:o 768/2008/EY.

(26) Tästä säännöstä voidaan poiketa tiettyjen järjestelmien joidenkin erityispiirteiden vuoksi (esimerkiksi järjestelmien, jotka sisältävät vain kasvihuonekaasulaskelmien standardiarvoja). Tämä olisi näissä tapauksissa selkeästi selitettävä, kun järjestelmä toimitetaan tunnustettavaksi.

(27) Todentajien vastuulla on määritellä, kuinka suuri otoksen on oltava, jotta se on tarpeeksi luotettava.

(28) Esim. ISEALin (International Social and Environmental Accreditation and Labelling Alliance) standardi P035, jolla määritellään tuottajaryhmien sertifiointia koskevat yhteiset vaatimukset.

(29) Otokseen olisi valittava eri jaksoilla eri toimijoita.

(30) Tällaisen akkreditoinnin voi saada esimerkiksi kansainvälisen akkreditointifoorumin (International Acreditation Forum) jäseniltä, asetuksen (EY) N:o 765/2008 4 artiklassa tarkoitetuilta akkreditointielimiltä tai elimiltä, joilla on kahdenvälinen sopimus eurooppalaisten akkreditointielinten yhteistyöjärjestön (European co-operation for Accreditation) kanssa.

(31) Kansainvälinen standardisoimisjärjestö (International Organisation for Standardization).

(32) Tämän standardin mukainen akkreditointi sisältää usein myös erityisen ”kasvihuonekaasuohjelman”, kuten EU:n päästökauppajärjestelmän, mukaisen akkreditoinnin. Tällaisessa tapauksessa kyseisen ohjelman lisävaatimuksia ei tarvitse ottaa huomioon tämän taulukon tarkoituksia varten. Niitä ei tule ottaa huomioon, jos ne ovat direktiivin vastaisia.

(33) Vastaava eurooppalainen standardi on EN 45011.

(34) Tämän standardin mukainen akkreditointi sisältää usein myös esimerkiksi tuotetta koskevien erityisvaatimusten mukaisen akkreditoinnin. Tällaisessa tapauksessa kyseisen ohjelman lisävaatimuksia ei tarvitse ottaa huomioon tämän taulukon tarkoituksia varten. Niitä ei tule ottaa huomioon, jos ne ovat direktiivin vastaisia.

(35) Ns. rajallisella varmennustasolla riski on vähennetty hyväksyttävälle tasolle, johon perustuu kielteinen ilmaisu tarkastajan lausunnossa (esimerkki: ”arviointimme yhteydessä ei tullut esille seikkoja, jotka antaisivat syytä epäillä, että näytössä on virheitä”), kun taas ns. kohtuullisella varmennustasolla riski on vähennetty riittävän alhaiselle tasolle, jolla ilmaisu on myönteinen (esimerkki: ”arviointimme perusteella todisteisiin ei liity olennaisia virhetulkintoja”). (Ks. ISEA 3000).

(36) 18 artiklan 1 kohta.

(37) Vapaaehtoisessa järjestelmässä ei tarvitse edellyttää tätä, jos se kattaa alkuperäketjusta ainoastaan yhden osan (esim. raaka-ainetuotannon sijainnin).

(38) 18 artiklan 1 kohdan mukaan.

(39) Esim. oletusarvoa koskeva väittämä.

(40) Ks. polttoainelaatudirektiivin 7 a artiklan 1 kohdan a alakohta.

(41) Kun samat kestävyysominaisuudet omaavia eriä yhdistetään, vain erän kokoa mukautetaan sen mukaisesti. Kestävyysominaisuudet ovat todennäköisesti samat silloin, kun käytetään samoja raaka-aineita sekä ”oletusarvoja” tai ”alueellisia todellisia arvoja”.

(42) Jalostuksen tai hävikin tapauksessa erän koon mukauttamisessa on käytettävä asianmukaisia muuntotekijöitä.

(43) Näin ollen jos ominaisuuksiin sisältyy kasvihuonekaasupäästöjä kuvaavat eri luvut, ne pidetään erillään; näistä luvuista ei voida laskea keskiarvoja kestävyysvaatimusten täyttymisen osoittamiseksi.

(44) Tämä tarkoittaa, että kun ”kestävyysominaisuutena” on raaka-aineen kuvaus, esimerkiksi ”rapsi”, kyseinen ominaisuus voi olla eri kuin mitä erä konkreettisesti sisältää, esimerkiksi rapsi- ja auringonkukkaöljyn sekoitusta.

(45) Ks. 18 artiklan 4 kohta ja siinä tehty viittaus 17 artiklan 3–5 kohtaan.

(46) EU tekee kansainväliset sopimukset Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 218 artiklassa määrätyn mekanismin mukaisesti.

(47) 18 artiklan 4 kohta.

(48) 19 artiklan 1 kohta.

(49) 19 artiklan 7 kohta.

(50) Liitteessä V oleva C osa

(51) Ks. 19 artiklan 7 kohdan a alakohta.

(52) 19 artiklan 2–4 kohta.

(53) Komission yhteisen tutkimuskeskuksen (YTK) ympäristö- ja kestävyysinstituutti osana JEC-yhteenliittymää, jonka muodostavat komission yhteinen tutkimuskeskus, autovalmistajien eurooppalainen tutkimus- ja kehitysliitto EUCAR ja öljy-yhtiöiden eurooppalainen jalostuksen ympäristö-, terveys- ja turvallisuusasioita käsittelevä liitto CONCAWE.

(54) http://re.jrc.ec.europa.eu/biof/html/input_data_ghg.htm Komission aikomuksena on julkaista avoimuusfoorumillaan taulukko, joka osoittaa oletusarvojen laskelmat kyseisten tietojen osalta.

(55) Ks. uusiutuvien energialähteiden direktiivin johdanto-osan kappale 83.

(56) Liitteessä V olevissa B ja E osassa mainitut; ks. 19 artiklan 5 kohta.