[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 8.4.2011

KOM(2011) 158 lopullinen

2011/0067 (NLE)

Ehdotus

NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOPÄÄTÖKSEKSI

luvan antamisesta Ruotsille soveltaa satamassa laiturissa oleville aluksille suoraan toimitettavaan sähköön (’maasähköön’) alennettua sähköverokantaa direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan mukaisesti

PERUSTELUT

1. Ehdotuksen tausta

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta säännellään unionissa neuvoston direktiivillä 2003/96/EY[1] (jäljempänä ’energiaverodirektiivi’ tai ’direktiivi’).

Direktiivin 19 artiklan 1 kohdan ja erityisesti sen 5, 15 ja 17 artiklan säännösten nojalla neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan ottaa käyttöön verotustasoa koskevia muita vapautuksia tai alennuksia erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä.

Tämän ehdotuksen tarkoituksena on antaa Ruotsille lupa soveltaa alennettua sähköverokantaa sähköön, joka toimitetaan satamassa laiturissa oleville aluksille suoraan (jäljempänä ’maasähkö’). Poikkeuksen tavoitteena on antaa taloudellinen kannustin maasähkön käyttöön satamakaupunkien ilmansaasteiden vähentämiseksi.

2 Pyyntö ja sen yleinen tausta

Ruotsin viranomaiset ilmoittivat komissiolle 4. maaliskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä, että ne aikovat soveltaa maasähköön alennettua sähköverokantaa (0,5 äyriä/kWh). Ruotsilta saatiin täydentäviä tietoja 4. lokakuuta 2010.

Ruotsi haki veronalennusta kuudeksi vuodeksi, joka on direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa säädetty enimmäisaika.

Ruotsi haluaa haetulla toimenpiteellä kannustaa maasähkön käyttöä, sillä sen katsotaan saastuttavan vähemmän kuin se, että sähkö tuotettaisiin satamassa laiturissa olevilla aluksilla. Tällä hetkellä maasähköön on sovellettava yleistä sähköverokantaa, joka on 28 äyriä/kWh (18,5 äyriä/kWh Pohjois-Ruotsissa). Toisaalta jäsenvaltioiden on energiaverotusdirektiivin 14 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti vapautettava verosta sähkö, joka tuotetaan laivoilla yhteisön vesillä liikennöimistä varten, ja lisäksi ne voivat mainitun direktiivin 15 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti vapauttaa verosta sähkön, joka tuotetaan laivoilla sisävesillä liikennöimistä varten.

Ruotsi haluaisi soveltaa maasähköön alennettua verokantaa (0,5 äyriä/kWh), sillä tämä verokanta olisi direktiivissä 2003/96/EY säädetyn sähköveron vähimmäiskannan mukainen. Alennettua sähköverokantaa sovellettaisiin kaikkiin vähintään 380 voltin maasähkön toimituksiin aluksille, joita käytetään kauppamerenkulussa ja joiden bruttovetoisuus on vähintään 400. Tätä rajaa pidetään sopivana varmistamaan se, että ehdoton enemmistö kansainvälisessä liikenteessä käytettävistä aluksista ja kansallisessa liikenteessä käytettävistä suuremmista aluksista kuuluu ehdotetun alennuksen piiriin. Tällaisten alusten katsotaan aiheuttavan suurimman osan päästöistä, joita syntyy apumoottoreiden käytöstä aluksen ollessa satamassa laiturissa.

Ruotsi haluaa tällä veronalennuksella kannustaa liikenteenharjoittajia käyttämään maasähköä, jotta ilman kautta leviäviä päästöjä, laiturissa olevien alusten synnyttämää melua ja hiilidioksidipäästöjä voitaisiin vähentää. Alennetun verokannan soveltaminen parantaisi maasähkön kilpailuasemaa aluksilla poltettavaan bunkkeriöljyyn nähden, sillä näistä jälkimmäinen on vapautettu veroista kokonaan. Ruotsin viranomaiset toteavat, että tällä hetkellä viidessä satamassa on tarvittavat varusteet maasähkön käyttämiseksi (Tukholma, Göteborg, Piteå, Helsingborg ja Luulaja) ja että valmistelut maasähkön käyttämiseksi on aloitettu useissa muissa Ruotsin satamissa. Tästä huolimatta tätä vaihtoehtoa voi käyttää tällä hetkellä vain pieni osa aluksista. Ruotsin viranomaiset ilmoittivat, että jos 20 prosenttia aluksille myytävästä polttoaineesta korvattaisiin maasähköllä, rikkidioksidipäästöt voisivat alentua 76 tonnia, typpioksidipäästöt 830 tonnia, hiukkaspäästöt 8,4 tonnia ja hiilidioksidipäästöt 42 000 tonnia vuodessa.

Ruotsi katsoo, että tämä toimenpide vastaa maasähkön käytön edistämisestä yhteisön satamassa laiturissa olevissa aluksissa tehtyä komission suositusta 2006/339/EY[2] ja komission tiedonantoa ”EU:n meriliikennepolitiikka vuoteen 2018 saakka: strategiset tavoitteet ja suositukset”[3] (KOM(2009) 8).

Ruotsin viranomaisten näkemykset toimenpiteen vaikutuksesta sisämarkkinoihin

Ruotsin viranomaiset toteavat, että toimenpiteessä on kyseessä valtiontuki, joka suosii kauppamerenkäynnissä käytettävien laivojen omistajia. Ne toteavat myös, ettei sillä ole vaikutusta laivojen omistajien tai liikenteenharjoittajien väliseen kilpailuun, koska kaikki Ruotsin satamissa laiturissa olevat laivat voivat soveltaa sitä riippumatta siitä, minkä lipun alla ne purjehtivat. Ruotsi arvioi, että vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan on vähäinen, koska satamat valitaan lastin määränpään perusteella eikä sillä perusteella, missä satamassa laiturissa olemisen kustannukset ovat alhaisemmat maasähkölle myönnetyn veronalennuksen ansiosta.

Voimassa olevat aiemmat säännökset

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/96/EY ja erityisesti sen 14 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 15 artiklan 1 kohdan f alakohta.

3. DIREKTIIVIN 2003/96/EY 19 ARTIKLAN MUKAISEN TOIMENPITEEN ARVIOINTI

Erityiset politiikkaan liittyvät syyt

Direktiivin 19 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:

”Edellisissä artikloissa, erityisesti 5, 15 ja 17 artiklassa esitettyjen säännösten lisäksi neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön muita vapautuksia tai alennuksia erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä.”.

Kyseisellä veronalennuksella Ruotsin viranomaiset pyrkivät edistämään ympäristön kannalta vähemmän haitallisemmalla tavalla sitä, että alukset voivat täyttää sähkötarpeensa ollessaan satamassa laiturissa ja tällä tavoin parantaa paikallista ilmanlaatua. Kuten Ruotsi on todennut, komissio on itse asiassa jo suositellut maasähkön käyttöä vaihtoehtona satamassa laiturissa olevilla aluksilla tapahtuvalle sähköntuotannolle ja tunnustanut siten sen ympäristöhyödyt[4]. On huomattava, että laiturissa oleville aluksille toimitetusta sähköstä nykyisin kannettava vero on Ruotsissa 28 äyriä/kWh (18,5 äyriä/kWh Pohjois-Ruotsissa). Haettu poikkeus synnyttäisi näin ollen tämän teknologian käyttöön kannustavan tekijän, jolla verokantaa alennettaisiin 27,5 äyriä/kWh tai 29,83 euroa/MWh (18 äyriä/kWh tai 19,53 euroa/MWh[5] Pohjois-Ruotsissa) ja joka edesauttaisi siten mainitun poliittisen tavoitteen saavuttamista.

Komissio toteaa myös, että tarvittava maainfrastruktuuri on jo käytössä useissa Ruotsin satamissa. Kulutetun sähkön alhaisemman loppuhinnan muodossa syntyvät pienemmät toimintakustannukset voivat olla tällaisessa tilanteessa tehokas kannustin laajentaa olemassa olevien sähköntoimitusvalmiuksien käyttöä. Siltä osin kuin toimenpiteellä on tarkoitus myös lisätä niiden satamien lukumäärää, joissa maasähköä voidaan käyttää, komissio uskoo, että on todennäköisesti tarpeellista toteuttaa maainfrastruktuurin rakentamista edistäviä uusia poliittisia toimenpiteitä kyseessä olevan verovapautusta koskevan poliittisen toimenpiteen saavuttamiseksi. Kaiken kaikkiaan kun otetaan huomioon maasähkön kehittämisen nykytilanne Ruotsissa, komissio on yhtä mieltä siitä, että huomattavasti alennettu verokanta voi merkittävällä tavalla kannustaa satamaviranomaisia ja laivojen omistajia tekemään lisäinvestointeja tekniikkaan, varsinkin jos niiden perusteella toteutettavilla liitännäistoimenpiteillä edistetään maasähkön käyttöä joko taloudellisina kannustimina tai viime kädessä käyttöpakkona. Tässä yhteydessä on syytä kiinnittää huomiota siihen, että maasähköä käytetään jo useissa satamissa ja että sidosryhmät olivat siitä erittäin kiinnostuneita Ruotsin viranomaisten järjestämässä julkisessa kuulemisessa, joka koski ehdotetun veronalennuksen muotoa.

Poliittisten tavoitteiden luonteen osalta komissio haluaa muistuttaa, että maasähkön edistäminen on itse asiassa yhteinen poliittinen tavoite, johon olisi pyrittävä koko unionissa. Tämä on todettu selvästi yhdennettyä meripolitiikkaa koskevassa komission tiedonannossa KOM(2007) 575 ja siihen liitetyssä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa[6], jonka mukaan tätä tavoitetta käsitellään direktiiviä 2003/96/EY tarkastettaessa. Kuitenkin 19 artiklan tarkoituksena on reagoida yksittäisten jäsenvaltioiden erityisolosuhteisiin, joita ei ole otettu huomioon itse direktiivissä. Direktiivin 19 artiklaan perustuva poikkeus, jolla pyritään edistämään maasähkön käyttöön liittyvää poliittista tavoitetta, voidaan sen vuoksi myöntää vain siirtymäkauden toimenpiteenä siihen asti, kun tätä tavoitetta on käsitelty direktiiviä 2003/96/EY tarkastettaessa.

Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin

Haettu toimenpide koskee pääasiassa EU:n ympäristöpolitiikkaa. Toimenpiteellä parannetaan paikallista ilmanlaatua siinä määrin kuin sillä vähennetään bunkkeriöljyn polttamista satamassa olevilla aluksilla. Toimenpiteellä vähennetään todennäköisesti myös hiilidioksidipäästöjä, koska onshore-verkosta saatavan sähkön kokonaistuotanto on vähemmän hiili-intensiivistä kuin aluksissa bunkkeriöljyä polttamalla tuotettu sähkö, mikä johtuu järjestelmän tehokkuudesta ja käytettyjen polttoaineiden erosta. Tässä yhteydessä voidaan todeta, että sähkön kokonaistuotanto on asiaankuuluvalla markkina-alueella keskimäärin huomattavasti vähemmän hiili-intensiivistä kuin EU:ssa. Vaikka toimitetun lisäsähkön hiili-intensiteetti on yleensä korkeampi kuin sähkön kokonaistuotannon keskimääräinen hiili-intensiteetti ja erittäin riippuvainen siitä, minä aikana lisäkysyntä tapahtuu, toimenpiteestä johtuvat hiilidioksidipäästöjen vähennykset ovat silti suhteellisen merkittävät[7].

Tässä vaiheessa on muistettava, että yksi tärkeä syy maasähkön epäsuotuisalle kilpailuasemalle on se, että sen vaihtoehdolle (sähkön tuottaminen merisatamissa olevilla aluksilla) myönnetään tällä hetkellä täysi verovapautus. Sen lisäksi, että sähkön tuottamiseksi poltettu bunkkeriöljy on verovapaata, mikä on direktiivin 2003/96/EY 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen normaalitilanne, myös aluksilla tuotettu sähkö on vapautettu verosta (ks. direktiivin 2003/96/EY 14 artiklan 1 kohdan c alakohta). Vaikka jälkimmäistä verovapautusta voi olla vaikea pitää yhteensopivana unionin ympäristötavoitteiden kanssa, siinä on otettu huomioon käytännön näkökohdat. Itse asiassa aluksilla tuotetun sähkön verottaminen edellyttäisi laivan omistajan (joka on usein sijoittautunut kolmanteen maahan) tai liikenteenharjoittajan antamaa ilmoitusta kulutetun sähkön määrästä. Ilmoituksessa olisi lisäksi eriteltävä, mikä osuus sähköstä on kulutettu sen jäsenvaltion aluevesillä, jossa vero on maksettava. Se aiheuttaisi valtavan hallinnollisen rasitteen laivojen omistajille, koska tällaiset ilmoitukset olisi tehtävä kaikista jäsenvaltioista, jonka aluevesillä laiva on purjehtinut. Näissä olosuhteissa voi olla perusteltua, että vähemmän saastuttavaa maasähköä ei aseteta huonompaan asemaan, vaan Ruotsin sallitaan soveltaa alennettua verokantaa.

Kun kyseessä ovat satamassa laiturissa olevat alukset, jotka ovat kuluttaneet sähköä sisävesillä liikennöitäessä, jäsenvaltiot voivat vapauttaa verosta aluksilla tuotetun sähkön (15 artiklan 1 kohdan f alakohta) toisin kuin merisatamissa aluksille toimitetun sähkön. Näin ollen ei olisi minkäänlaista lainsäädännöllistä estettä sille, että jäsenvaltiot kohtelisivat maasähköä ja satamassa olevilla aluksilla sisävesiliikennettä varten tuotettavaa sähköä yhdenmukaisella tavalla. Lainsäätäjä voi kuitenkin perustella direktiivin 15 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarjottua vaihtoehtoa myöntää verovapautus aluksilla tuotetulle sähkölle käytännön näkökohdilla, ja tämä vaihtoehto on samalla tiiviisti sidoksissa sisävesillä liikennöintiin myönnettäviin vapaaehtoisiin veroetuihin. Useimmat jäsenvaltiot, Ruotsi mukaan lukien, ovat päättäneet jättää verottamatta polttoaineita, jotka käytetään näihin tarkoituksiin. Ne pitävät myös epäkäytännöllisenä sitä, että käytettyä polttoainetta verotettaisiin sähkön asemasta (ks. direktiivin 2003/96/EY 21 artiklan 5 kohdan kolmas alakohta), koska tämä tarkoittaisi vähintäänkin sitä, että sähkön tuottamiseen käytettävää polttoainetta kohdellaan eri tavalla. Itse asiassa päätettäessä, laajennetaanko merenkulkuun sovellettavaa verovapautusta koskemaan sisävesiliikenteessä käytettäviä polttoaineita, jäsenvaltioiden on otettava huomioon useita eri näkökohtia, kuten ympäristönäkökohtien kaltaiset kansallisen liikennepolitiikan laajemmat tavoitteet, jotka voivat johtaa siihen, että ne eivät verota tällaisiin tarkoituksiin käytettyjä polttoaineita.

Sen vuoksi pidetään tässä vaiheessa perusteltuna, että mahdollisuus myöntää verovapautus maasähkölle laajennetaan koskemaan sisävesisatamia.

Sisämarkkinat ja tasapuolinen kilpailu

Sisämarkkinoiden ja terveen kilpailun kannalta pyydetty toimenpide vähentäisi bunkkeriöljylle myönnetyn verovapautuksen aiheuttamaa nykyistä vääristymää laiturissa olevien alusten kahden kilpailevan sähkölähteen välillä, joita ovat aluksella tuotettava sähkö ja maasähkö.

Liikenteenharjoittajien välisen kilpailun osalta on ensin todettava, että tällä hetkellä vain muutamilla aluksilla käytetään maasähköä liiketaloudellisin perustein. Merkittäviä kilpailun vääristymiä voisi siksi syntyä ainoastaan sellaisten alusten välillä, jotka joko soveltavat haettua toimenpidettä ja ottavat maasähkön käyttöön tai jatkavat aluksella tuotettavan sähkön käyttöä. Vaikka täsmälliset kustannusarviot ovat sidoksissa öljyn hinnan kehitykseen ja koska niitä on sen vuoksi erittäin vaikea ennustaa, käytettävissä olevat todisteet osoittavat, että edes täysi verovapautus ei useimmissa tapauksissa vähentäisi maasähkön toimintakustannuksia niin paljon, että ne olisivat aluksilla tuotettavaa sähköä alhaisempia[8], joten ne eivät missään tapauksessa synnyttäisi merkittävää kilpailuetua maasähköä käyttäville liikenteenharjoittajille aluksella tuotettavaa sähköä käyttäviin liikenteenharjoittajiin nähden. Tässä tapauksessa edellä mainitun kaltaisen merkittävän vääristymisen voidaan joka tapauksessa olettaa tapahtuvan, koska Ruotsi noudattaa direktiivissä 2003/96/EY säädettyä verotuksen vähimmäistasoa. Lisäksi Ruotsi aikoo rajoittaa edunsaajien kokonaislukumäärää ja samalla rajoittaa veroedun koskemaan aluksia, joiden bruttovetoisuus on vähintään 400, ja vähintään 380 voltin maasähkön toimituksia, jotta toimenpide voitaisiin kohdentaa aluksille, joilla tuotetaan huomattavia määriä sähköä. Kuten Ruotsin viranomaisten totesivat, molemmat kynnysarvot on asetettu suhteellisen alhaisiksi, koska kansalliset edunvalvojat ovat huolissaan siitä, että muussa tapauksessa ruotsalaiset alukset voisivat joutua huonompaan asemaan kuin ulkomaiset alukset. Toisaalta voidaan kohtuudella olettaa, että veroedun ulkopuolelle raja-arvojen vuoksi jäävät alukset ovat todennäköisemmin ruotsalaisia kuin muiden EU-maiden aluksia ja että kynnysarvot eivät näin ollen missään tapauksessa johda siihen, että kansallisten talouden toimijoiden verokohtelu olisi edullisempi kuin niiden kilpailijoiden.

Satamien välisen kilpailun osalta Ruotsin viranomaiset ovat todenneet, että niiden mielestä jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ei juurikaan tule kohdistumaan vaikutuksia, jotka johtuisivat siitä, että alukset muuttavat reittiään saadakseen maasähköä, johon sovelletaan alennettua verokantaa. Tällaisessa tilanteessa maasähkön käytöstä ei veronalennuksesta huolimatta todennäköisesti ainakaan lyhyellä aikavälillä tule halvempaa kuin aluksella tuotettavan sähkön käytöstä, joten maasähkön veronalennus ei todennäköisesti myöskään houkuttele aluksia muuttamaan reittiään tämän mahdollisuuden mukaisesti eikä siten vääristä satamien välistä kilpailua.

Lopuksi voidaan vielä lisätä, että koska verokannan alennusta haetaan riittävän lyhyeksi aikaa, on epätodennäköistä, että kahdessa edellisessä kohdassa oleva analyysi muuttuisi ennen voimassaolon päättymispäivää.

Toimenpiteen soveltamisaika ja energian verotusta koskevien EU-puitteiden kehittäminen

Poikkeuksen soveltamisajan olisi periaatteessa oltava riittävän pitkä, jotta satamaoperaattoreiden halukkuutta tehdä tarvittavat investoinnit ei lannistettaisi. Tällä tavoitteella ei kuitenkaan tule estää nykyisen oikeudellisen kehyksen tulevaa kehitystä. Tältä osin olisi muistettava, että komissio arvioi parhaillaan direktiivin 2003/96/EY mahdollista tarkastamista, jotta se olisi yhdenmukaisempi energia- ja ympäristöpoliittisten tavoitteiden ja erityisesti ilmastonmuutokseen vuoden 2013 jälkeen liittyvien tavoitteiden kanssa. Tällaisessa ehdotuksessa voitaisiin käsitellä myös maasähkön verokohtelua. Näissä olosuhteissa vaikuttaa aiheelliselta myöntää haettu lupa kolmeksi vuodeksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tätä kysymystä koskevien yleisten säännösten voimantuloa ennen tässä vahvistetun voimassaolon päättymistä.

4. Valtiontukisäännöt

Euroopan unionin virallisessa lehdessä 1. lokakuuta 2010 julkaistun asiaankuuluvan valuuttakurssin[9] perusteella Ruotsin ehdottama verokanta (0,5 äyriä/kWh) noudattaa direktiivin 2003/96/EY 10 artiklan mukaista verotuksen vähimmäistasoa. Toimenpide kuuluu sen vuoksi ns. yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen (asetus (EY) N:o 800/2008[10]) soveltamisalaan, minkä vuoksi siihen ei sovelleta ennakkoilmoitusvelvollisuutta.

5. Sidosryhmien kuuleminen ja vaikutusten arviointi

Intressitahojen kuuleminen

Tämä ehdotus perustuu Ruotsin esittämään pyyntöön ja koskee ainoastaan kyseistä jäsenvaltiota.

Asiantuntijatiedon käyttö

Ulkopuolisten asiantuntijoiden käyttö ei ollut tarpeen.

Vaikutusten arviointi

Tämä ehdotus koskee luvan antamista yhdelle jäsenvaltiolle sen omasta pyynnöstä.

6. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT

Ehdotuksen tarkoituksena on antaa Ruotsille lupa poiketa neuvoston direktiivin 2003/96/EY yleisistä säännöksistä ja soveltaa alennettua sähköverokantaa (0,5 äyriä/kWh) satamassa laiturissa oleville aluksille suoraan toimitettavaan sähköön.

Oikeusperusta

Neuvoston direktiivin 2003/96/EY 19 artikla.

Toissijaisuusperiaate

SEUT-sopimuksen 113 artiklan soveltamisalaan kuuluva välillinen verotus ei sinänsä kuulu perustamissopimuksen 3 artiklassa tarkoitettuun unionin yksinomaiseen toimivaltaan.

Voimassa olevassa EU:n lainsäädännössä säännellään ja rajoitetaan kuitenkin tiukasti jäsenvaltioiden toimivallan käyttöä. Direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan mukaan ainoastaan neuvostolla on valtuudet antaa jäsenvaltiolle lupa ottaa käyttöön muita vapautuksia tai alennuksia kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla. Jäsenvaltiot eivät voi toimia neuvoston sijasta.

Ehdotus on näin ollen toissijaisuusperiaatteen mukainen.

Suhteellisuusperiaate

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Veronalennus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen kyseessä olevan tavoitteen saavuttamiseksi (ks. edellä olevat huomiot sisämarkkinoista ja terveestä kilpailusta).

Sääntelytavan valinta

Ehdotettu sääntelytapa: neuvoston täytäntöönpanopäätös.

Direktiivin 2003/96/EY 19 artiklassa säädetään ainoastaan tämäntyyppisestä toimenpiteestä.

7. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET

Toimenpiteestä ei aiheudu taloudellista tai hallinnollista rasitetta unionille. Näin ollen ehdotuksella ei ole vaikutuksia Euroopan unionin talousarvioon.

2011/0067 (NLE)

Ehdotus

NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOPÄÄTÖS

luvan antamisesta Ruotsille soveltaa satamassa laiturissa oleville aluksille suoraan toimitettavaan sähköön (’maasähköön’) alennettua sähköverokantaa direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan mukaisesti

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY[11] ja erityisesti sen 19 artiklan,

ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sekä katsoo seuraavaa:

1. Ruotsi haki 4 päivänä maaliskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä lupaa soveltaa satamassa laiturissa oleville aluksille suoraan toimitettavaan sähköön (’maasähköön’) alennettua sähköverokantaa direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan nojalla.

2. Ruotsi pyrkii tällä veronalennuksella edistämään maasähkön laajempaa käyttöä, jotta satamassa laiturissa olevien laivojen sähköntarve voidaan tyydyttää ympäristöä vähemmän rasittavalla tavalla kuin polttamalla aluksilla bunkkeriöljyä.

3. Satamakaupunkien ilmanlaatu paranisi, koska maasähkön käytöstä ei synny satamassa laiturissa olevien laivojen bunkkeriöljyn polttamisen aiheuttamia ilmansaastepäästöjä. Asianomaisella alueella, eli Ruotsin, Tanskan, Suomen ja Norjan muodostamilla Pohjoismaiden sähkömarkkinoilla, sovellettavia sähköntuotannon erityisedellytyksiä noudatettaessa onshore-verkosta saatavaa sähköä käyttämällä voidaan lisäksi välttää satamassa laiturissa olevien laivojen bunkkeriöljyn polttamisen synnyttämät hiilidioksidipäästöt. Sen vuoksi toimenpiteen odotetaan edistävän EU:n ympäristö-, terveys- ja ilmastopolitiikan tavoitteita.

4. Luvan antaminen Ruotsille soveltaa alennettua sähköveroa maasähköön ei ylittäisi sitä, mikä on tarpeen edellä mainitun tavoitteen saavuttamiseksi, koska useimmissa tapauksissa aluksilla tapahtuva sähköntuotanto on edelleen kilpailukykyisempi vaihtoehto. Samasta syystä ja teknologian melko pienen markkinaosuuden vuoksi toimenpide ei todennäköisesti johda merkittävään kaupan vääristymiseen sen voimassaoloaikana eikä siten vaikuta kielteisesti sisämarkkinoiden toimivuuteen.

5. Direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan 2 kohdasta seuraa, että kunkin kyseisen säännöksen nojalla myönnetyn luvan on oltava ajallisesti tarkkaan rajoitettu. Koska voimassaoloajan on oltava tarpeeksi pitkä, jotta satamaoperaattoreiden halukkuutta tehdä tarvittavia investointeja ei lannistettaisi ja jotta voimassa olevan lainsäädäntökehyksen kehittymistä ei estettäisi, on aiheellista myöntää haettu lupa kolmeksi vuodeksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sitä, että tätä kysymystä koskevat yleiset säännökset tulevat voimaan ennen tässä säädetyn määräajan päättymistä,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Ruotsille annetaan lupa soveltaa alennettua sähköverokantaa sähköön, joka toimitetaan suoraan satamassa laiturissa oleville muille aluksille kuin yksityisille huvialuksille, edellyttäen että direktiivin 2003/96/EY 10 artiklassa säädettyjä verotuksen vähimmäistasoja noudatetaan.

2 artikla

Tätä päätöstä sovelletaan kahdennestakymmenennestä päivästä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . Sen soveltaminen lakkaa kolme vuotta tämän jälkeen.

Jos kuitenkin neuvosto säätää SEUT-sopimuksen 113 artiklan nojalla maasähkön veroetuja koskevia yleisiä sääntöjä, tämän päätöksen soveltaminen lakkaa päivänä, jona kyseisten yleisten sääntöjen soveltaminen alkaa.

3 artikla

Tämä päätös on osoitettu Ruotsin kuningaskunnalle.

Tehty Brysselissä

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

[1] Neuvoston direktiivi 2003/96/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2003, energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51).

[2] Komission suositus, tehty 8 päivänä toukokuuta 2006, maasähkön käytön edistämisestä yhteisön satamissa laiturissa olevissa aluksissa (EUVL L 125, 12.5.2006)

[3] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – EU:n meriliikennepolitiikka vuoteen 2018 saakka: strategiset tavoitteet ja suositukset (KOM(2009) 8 lopullinen).

[4] Ks. 2 huomautus.

[5] Perustuu valuuttakurssiin 1. lokakuuta 2010, eli 9,2183 SEK = 1 euro, EUVL C 286, 2.10.2010.

[6] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Euroopan unionin yhdennetty meripolitiikka – annettu 10.10.2007 (KOM(2007) 575 lopullinen) ja sen mukana seuraava komission yksiköiden valmisteluasiakirja, annettu 10.10.2007 (SEC(2007) 1278).

[7] Uusiutuvien energialähteiden ja ydinenergian yhteenlaskettu osuus Nord Pool -sähköpörssin kokonaistuotannosta oli 86,6 prosenttia vuonna 2008, ks. http://www.nordpoolspot.com/reports/Production_split/. Sekä ydin- että vesivoimaa, joka kattaa suurimman osan uusiutuvien energialähteiden tuotannosta Pohjoismaiden markkinoilla, käytetään kuitenkin pääasiassa peruskuormana, kun taas huippukuorma on keskimäärin enemmän hiili-intensiivinen.

[8] Ks. Euroopan komission ympäristöasioiden pääosaston elokuussa 2005 laatima raportti ”Service Contract Ship Emissions: Assignment, Abatement and Market-based Instruments, Task 2a – Shore-Side Electricity” http://ec.europa.eu/environment/air/pdf/task2_shoreside.pdf. Kustannusanalyysi tehdään seuraavista kolmesta satamasta: Göteborg (Ruotsi) sekä Juneau ja Long Beach (Yhdysvallat).

[9] Vähimmäisverokantojen noudattamisen arvioinnin kannalta asianmukainen valuuttakurssi, ks. direktiivin 2009/28/EY 13 artiklan 1 kohta ja alaviite 5.

[10] Komission asetus (EY) N:o 800/2008, annettu 6 päivänä elokuuta 2008, tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti (yleinen ryhmäpoikkeusasetus), EUVL L 214, 9.8.2008.

[11] EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51.