EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 30.3.2022 COM(2022) 144 final 2022/0094(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS rakennustuotteiden kaupan pitämistä koskevien ehtojen yhdenmukaistamisesta, asetuksen (EU) 2019/1020 muuttamisesta ja asetuksen (EU) N:o 305/2011 kumoamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SEC(2022) 167 final} - {SWD(2022) 87 final} - {SWD(2022) 88 final} - {SWD(2022) 89 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 305/2011 säädetään rakennustuotteiden kaupan pitämistä koskevista yhdenmukaistetuista ehdoista, jäljempänä ’rakennustuoteasetus’. Rakennustuoteasetuksella varmistetaan sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja rakennustuotteiden vapaa liikkuvuus EU:ssa. Se toteutetaan yhdenmukaistetuilla teknisillä eritelmillä, joissa esitetään yhteisellä teknisellä kielellä, miten rakennustuotteiden suoritustaso (esim. tulenkestävyys, lämmönjohtavuus tai äänieristys) testataan ja ilmoitetaan. Standardien käyttö on pakollista, kun niiden viitetiedot julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, jäljempänä ’EUVL’. Standardien piiriin kuuluvissa rakennusalan tuotteissa on oltava CE-merkintä, joka osoittaa, että ne ovat ilmoitettujen suoritustasojen mukaiset. Tämän jälkeen tällaiset tuotteet voivat liikkua vapaasti sisämarkkinoilla. EU:n jäsenvaltiot eivät saa vaatia mitään lisämerkkejä, -todistuksia tai -testejä. Rakennustuoteasetuksessa ei säädetä tuotevaatimuksista. EU:n jäsenvaltiot ovat vastuussa turvallisuus-, ympäristö- ja energiavaatimuksista, joita sovelletaan rakennuksiin ja tie- ja vesirakennustöihin. Rakennustuoteasetuksen täytäntöönpanosta vuonna 2016 annetussa komission kertomuksessa yksilöitiin sen täytäntöönpanossa tiettyjä puutteita ja useita haasteita, jotka liittyvät muun muassa standardointiin, yksinkertaistamiseen mikroyritysten kannalta, markkinavalvontaan ja noudattamisen valvontaan ja jotka edellyttävät lisätarkastelua ja -keskusteluja. Rakennustuoteasetuksen arviointi, REFIT-foorumin lausunnot sekä jäsenvaltioiden ja sidosryhmien palaute osoittavat selvästi, että kehyksessä on puutteita, jotka haittaavat rakennustuotteiden sisämarkkinoiden toimintaa, eikä rakennustuoteasetuksen tavoitteita ole näin ollen saavutettu. Marraskuussa 2016 annetussa tiedonannossa ”Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille” korostettiin, että kasvu- ja työllisyyspotentiaalia on vapautettava parantamalla rakennustuotteiden edelleen hajanaisten sisämarkkinoiden toimintaa. Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa koskevassa tiedonannossa, kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa ja rakennusten perusparannusaaltoa koskevassa tiedonannossa korostettiin rakennustuoteasetuksen roolia toimissa, joilla tähdätään energia- ja resurssitehokkaisiin rakennuksiin ja peruskorjauksiin ja käsitellään rakennustuotteiden kestävyyttä. Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin tarkistusehdotuksessa korostettiin rakennusten ja rakennusaineiden kasvihuonekaasupäästöjen elinkaaren merkitystä, jotta voidaan laskea uusien rakennusten ilmakehän lämmityspotentiaali vuodesta 2030 alkaen. EU:n metsästrategiassa ja kestävää hiilen kiertoa koskevassa tiedonannossa ilmoitettiin, että rakennustuoteasetuksen tarkistukseen liittyen laaditaan standardoitu, luotettava ja avoin menetelmä rakennustuotteiden ilmastohyötyjen sekä hiilidioksidin talteenoton ja hyötykäytön määrittämiseksi. Sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat vaatineet toimia, joilla edistetään rakennustuotteiden kiertoa, puututaan rakennustuotteiden sisämarkkinoilla oleviin esteisiin ja edistetään Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteita. Sen vuoksi rakennustuoteasetuksen tarkistuksen kahtena yleistavoitteena on 1) saavuttaa rakennustuotteiden hyvin toimivat sisämarkkinat ja 2) edistää vihreän ja digitaalisen siirtymän tavoitteita, etenkin nykyaikaista, resurssitehokasta ja kilpailukykyistä taloutta. Tämä ehdotus kuuluu sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevan REFIT-ohjelman piiriin ja on sen tavoitteiden mukainen, koska sillä yksinkertaistetaan EU-lainsäädäntöä, tehdään siitä kohdennetumpaa ja helpotetaan sen noudattamista. Ehdotuksella on tarkoitus puuttua seuraaviin ongelmiin: Ongelma 1: Rakennustuotteiden sisämarkkinoita ei ole saavutettu. Rakennustuoteasetuksen ytimessä oleva standardointiprosessi on toiminut heikosti. Eurooppalaisten standardointiorganisaatioiden laatimien yhdenmukaistettujen standardien luonnosten viitetietoja on viime vuosina voitu julkaista EUVL:ssä vain harvoin, pääasiassa oikeudellisten puutteiden vuoksi. Rakennustuotteiden ajantasaisten yhdenmukaistettujen standardien viitetietojen puuttuminen on keskeinen tekijä, joka heikentää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja aiheuttaa kaupan esteitä sekä lisäkustannuksia ja hallinnollista rasitetta talouden toimijoille. Vanhentuneet yhdenmukaistetut standardit eivät myöskään aina ole markkinoiden kannalta merkityksellisiä, koska prosessi ei pysy alan kehityksen vauhdissa. Nykytilanteessa myöskään jäsenvaltioiden sääntelytarpeet eivät täyty. Näiden puutteiden vuoksi jäsenvaltiot käyttävät kansallisia merkkejä, sertifiointeja ja hyväksyntöjä. Tämä on vastoin rakennustuoteasetusta ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Perinteisen standardointimenettelyn tehottomuuden vuoksi myös CE-merkinnän vaihtoehtoiseen hankintamenettelyyn eurooppalaisten arviointiasiakirjojen kautta liittyvä työmäärä on vähitellen kasvanut. Kasvaneen työmäärän vuoksi komissio tarvitsee enemmän aikaa arviointien tekemiseen, ja tämä saattaa jopa lamaannuttaa järjestelmän. Ongelma 2: Täytäntöönpanoon liittyvät haasteet jäsenvaltioissa. Nämä ongelmat lisäävät oikeudellisen kehyksen monimutkaisuutta, ja markkinavalvontatoimien laadussa ja tehokkuudessa on suurta vaihtelua jäsenvaltioiden välillä. Tehoton markkinavalvonta ja yleisesti noudattamisen valvonta heikentävät luottamusta sääntelykehykseen eivätkä näin ollen kannusta yrityksiä noudattamaan lainsäädäntöä. Täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa yksilöitiin ilmoitettujen laitosten toimintaan liittyviä puutteita, jotka viittaavat siihen, että asiaa koskevien rakennustuoteasetuksen säännösten olisi oltava tarkempia, esimerkiksi ilmoitettuja laitoksia koskevat vaatimukset (asetuksen 43 artikla), niiden toimintaan liittyvät vaatimukset (52 artikla) ja niiden koordinointi (55 artikla). Ongelma 3: Oikeudellisen kehyksen monimutkaisuus eli yksinkertaistaminen ei ole toteutunut. Yhdenmukaistetuilla teknisillä eritelmillä esitetään yhteisellä teknisellä kielellä, miten rakennustuotteiden suoritustaso (esim. tulenkestävyys, lämmönjohtavuus tai äänieristys) testataan ja ilmoitetaan. Rakennustuoteasetuksen mukainen CE-merkintä liittyy rakennustuotteen suoritustason arviointiin eikä siihen, onko tuote tuotevaatimusten mukainen, koska niitä ei ole vahvistettu rakennustuoteasetuksessa. Tämä on melko poikkeuksellinen tilanne verrattuna muuhun tuotteiden kaupan pitämistä koskevan uuden lainsäädäntökehyksen mukaiseen lainsäädäntöön, joten CE-merkintä ymmärretään ja tulkitaan usein väärin. Jotkin rakennustuoteasetuksen säännökset eivät ole riittävän selkeitä tai niissä on päällekkäisyyttä joko itse säädöksen sisällä (esim. suoritustasoilmoitusta ja CE-merkintää varten vaadittavien tietojen päällekkäisyys) tai rakennustuoteasetuksen ja muun EU-lainsäädännön välillä (joidenkin rakennustuotteiden CE-merkinnän mahdolliset rinnakkaiset hankintatavat rakennustuoteasetuksen ja ekosuunnitteludirektiivin mukaisesti). Lisäksi yksinkertaistamista koskevien rakennustuoteasetuksen säännösten, jotka on suunnattu pääasiassa pk-yrityksille, hyödyntäminen on ollut vähäistä, koska säännöksistä ei ole oltu tietoisia ja ne ovat epäselviä. Pienimmillä yrityksillä on suurin hallinnollinen rasite. Päällekkäisyydet ja epäjohdonmukaisuudet johtavat tehottomuuteen. Asetuksessa ei myöskään ole säännöksiä, joissa säädettäisiin tietojen toimittamisesta digitaalisessa muodossa. Tämä on haasteellista erityisesti siksi, että luotettavat tuotetiedot tuotteen valmistuksesta sen rakennukseen asentamiseen ja rakennuksen purkamiseen asti ovat tarpeen digitaalisten rakennuspäiväkirjojen, Level(s)-kehyksen tai muiden sellaisten välineiden yhteydessä, joilla arvioidaan rakennusten kestävyystulosta tai raportoidaan siitä. Ongelma 4: Rakennustuoteasetuksella ei kyetä toteuttamaan laajempia poliittisia prioriteetteja, kuten vihreää ja digitaalista siirtymää tai tuoteturvallisuutta.

Rakennustuotteiden suoritustason arviointiin käytettävissä olevat yhdenmukaistetut menetelmät kattavat vain joitakin ympäristövaikutuksiin liittyviä tekijöitä, kuten saastumisen, mutta niitä ei ole vahvistettu luonnonvarojen kestävän käytön kannalta. Rakennustuoteasetus ei myöskään mahdollista rakennustuotteiden ympäristö- ja turvallisuusvaatimusten ja toiminnallisten vaatimusten vahvistamista, mikä vaikeuttaa mahdollisuutta puuttua muihin kuin suoritustasoon perustuviin ongelmiin. Jotta voitaisiin lisätä vähähiilisten ja hiiltä varastoivien rakennustuotteiden kannustimia ja kysyntää, tarvitaan johdonmukaisia ja läpinäkyviä tietoja niiden ilmastoon, ympäristöön ja kestävyyteen liittyvästä suoritustasosta sekä mahdollisuutta säännellä tuotteen olennaisia ominaisuuksia, kuten kestävyyttä tai korjattavuutta. Rakennustuotteiden kierron parantaminen vahvistaa myös rakennusmateriaalien saatavuuteen liittyvää EU:n häiriönsietokykyä. Rakennustuotteista ei ole riittävästi saatavilla digitaalisia tietoja, jotta voitaisiin vastata kiertoa ja kestävyyttä koskeviin tavoitteisiin ja saada tietoja, joita edellytetään muussa asiaan liittyvässä lainsäädännössä (esim. rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä tai kestävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevassa asetuksessa). Rakennustuoteasetuksella rajoitetaan merkittävästi alan mahdollisuuksia ilmoittaa johdonmukaisella ja yhdenmukaistetulla tavalla tuotteiden suoritustasosta ja erotella tuotteet niiden ilmastoon, ympäristöön ja kestävyyteen liittyvän suoritustason perusteella. Se rajoittaa merkittävästi myös jäsenvaltioiden mahdollisuuksia määrittää kansallisia vaatimuksia rakennuksille tai sisällyttää julkisiin hankintoihin kestävyystavoitteita koskevia kriteereitä niin, ettei vaaranneta sisämarkkinoiden toimintaa. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Aloite on johdonmukainen suhteessa ”ei merkittävää haittaa” -periaatteeseen, koska sillä edistetään Euroopan vihreän kehityksen ohjelman vihreän siirtymän (etenkin perusparannusaallon) ja kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteita. Sillä edistetään aiempaa ympäristöystävällisempää rakennustuotteiden valmistusta, uudelleenkäyttöä, uudelleenvalmistusta ja kierrätystä. Sillä varmistetaan ilmastonmuutokseen sopeutuminen. Sillä tuetaan rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin tarkistusta tarjoamalla tietoja rakennustuotteiden ympäristötehokkuudesta ja helpottamalla siten rakennusten energiatehokkuuden, ilmakehän lämmityspotentiaalin ja hiilen varastointiin liittyvien hiilipoistumien laskemista. Kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa ilmoitettiin kestäviä tuotteita koskevasta aloitteesta, jonka tavoitteena on tehdä tuotteista ilmastoneutraaliin ja resurssitehokkaaseen kiertotalouteen soveltuvia etenkin antamalla kestävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskeva asetus, jäljempänä ’ekosuunnitteluasetus’. Kun tuotekohtaisella EU:n lainsäädännöllä, kuten tällä ehdotuksella, säännellään tuotteiden ympäristö- ja ilmastokestävyyteen liittyviä näkökohtia, politiikan ja lainsäädännön jatkokehittämisen olisi tapahduttava erillisellä säädöksellä, joka on yhtä tiukka kuin ekosuunnitteluasetus. Näin parannetaan tiettyjä tuotteita koskevien EU-sääntöjen johdonmukaisuutta ja vältetään hallinnollisen rasitteen kohdistuminen talouden toimijoihin, joiden olisi muutoin noudatettava EU:n eri säädöksissä annettuja vaatimuksia. Kun otetaan huomioon rakennustuotteiden ympäristötehokkuuden ja rakenteellisen suoritustason väliset vahvat yhteydet, myös terveyteen ja turvallisuuteen liittyvät näkökohdat, tässä ehdotuksessa vahvistetaan näin ollen rakennustuotteiden kestävyyttä koskevat vaatimukset. Erityisolosuhteissa saattaa kuitenkin olla perusteltua toteuttaa rakennustuotteita koskevia kohdennettuja toimia ekosuunnitteluasetuksen nojalla. Tämä pätee esimerkiksi energiaan liittyviin rakennustuotteisiin, kuten kiinteää polttoainetta käyttäviin uuneihin, joita säännellään jo voimassa olevalla ekosuunnitteludirektiivillä. Maaliskuussa 2020 annetussa tiedonannossa ”Euroopan uusi teollisuusstrategia” esitetään EU:n teollisuudelle suunnitelma, jolla se voi johtaa vihreää ja digitaalista siirtymää hyödyntämällä perinteiden, yritysten ja ihmisten vahvuuksia kilpailukykynsä parantamiseksi. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi määriteltiin teolliseen ekosysteemiin perustuva lähestymistapa, jotta voidaan yhdistää paremmin tarpeet ja tukea keskeisiä toimijoita kussakin arvoketjussa. Vuoden 2020 uuden teollisuusstrategian päivittämistä koskevassa tiedonannossa yksilöitiin rakennusala yhdeksi niistä ensisijaisista ekosysteemeistä, joilla on edessään merkittävimmät haasteet ilmasto- ja kestävyystavoitteiden saavuttamisessa ja digitalisaation toteuttamisessa ja joiden kilpailukyky riippuu tästä. Komissio on kehittänyt rakennusteollisuuden ekosysteemin etenemissuunnitelmaa yhdessä teollisuuden, sidosryhmien ja jäsenvaltioiden kanssa osana päivitettyä teollisuusstrategiaa. Osana näitä toimia komissio julkaisi 15. joulukuuta 2021 komission yksiköiden valmisteluasiakirjan. Siinä esitetään skenaarioita, joiden mukaisesti rakennusalasta voisi tulla aiempaa vihreämpi, digitaalisempi ja häiriönsietokykyisempi. Tulevaisuuden tarpeet huomioon ottava mahdollistava sääntelykehys, jolla edistetään investointeja ja luottamuksen rakentamista, on keskeistä ekosysteemin häiriönsietokyvyn kannalta ja ennakkoedellytys vihreää ja digitaalista siirtymää varten. Pk-yritysstrategiassa kestävää ja digitaalista Eurooppaa varten painotettiin pk-yritysten merkittävää roolia vihreän siirtymän edistämisessä ja toistettiin tarve varustaa ne välineillä, joilla voidaan ymmärtää ja lieventää ympäristöriskejä, myös rakennusalalla. Tiedonannossa ”Standardointia koskeva EU:n strategia – Tuetaan EU:n sisämarkkinoiden häiriönsietokykyä, vihreyttä ja digitaalisuutta maailmanlaajuisten standardien avulla” yksilöitiin rakennusala yhdeksi tärkeimmistä aloista, joilla yhdenmukaistetuilla standardeilla voitaisiin parantaa kilpailukykyä ja vähentää markkinaesteitä. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 114 artiklaan, koska asetuksen päätarkoituksena on poistaa rakennusalan tuotteiden liikkuvuutta sisämarkkinoilla haittaavat esteet. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Rakennustuoteasetuksen puutteita ei ilman EU:n sääntelyä voida korjata kansallisilla laeilla, koska jäsenvaltioilla ei ole valtuuksia muuttaa rakennustuoteasetusta eikä oikaista sen puutteita kansallisilla toimenpiteillä. Koska EU:ssa ei ole asianmukaista standardointia, rakennustuotteiden ympäristö- ja turvallisuusominaisuuksiin puututaan eri tavoin kansallisella tasolla, mikä johtaa eroihin talouden toimijoita koskevissa vaatimuksissa. EU:n toiminta on sen vuoksi perusteltua ja tarpeellista. Ainoastaan EU:n tasolla voidaan vahvistaa edellytykset, joilla varmistetaan rakennustuotteiden vapaa liikkuvuus ja samalla tasapuoliset toimintaedellytykset ja pyrkiminen kestävyystavoitteisiin. Mitä tulee EU:n tason toimien lisäarvoon, ehdotuksella parannetaan rakennustuotteiden sisämarkkinoiden toimivuutta lisäämällä oikeusvarmuutta ja ennustettavuutta, parantamalla rakennusekosysteemin tasapuolisia toimintaedellytyksiä ja puuttumalla rakennustuotteiden ilmasto- ja ympäristötehokkuuteen ja kiertoon liittyviin näkökohtiin, joita voidaan käsitellä vain EU:n tasolla. •Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen, koska siinä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen rakennustuotteiden hyvin toimivien sisämarkkinoiden kannalta, ja se on oikeasuhteinen haluttujen tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Ehdotuksen tarkoituksena on käsitellä puutteita, joita rakennustuoteasetuksessa on yksilöity olevan, ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteita rakennustuotteisiin liittyen. Se pohjautuu rakennustuoteasetuksen perusperiaatteisiin (mukaan lukien eurooppalaisten standardointiorganisaatioiden laatimat yhdenmukaistetut standardit). Rakennustuoteasetuksen ydintoimintoihin, etenkin standardointiprosessiin, puuttuminen ja niiden parantaminen on ratkaisevan tärkeää toimintapoliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Joitakin uusia ominaisuuksia, kuten tuotevaatimuksia tai teknisiä eritelmiä sisältäviä komission säädöksiä, sovelletaan vain tarvittaessa tiettyihin tuotteisiin. Ehdotuksella puututaan kaikkiin yksilöityihin ongelmiin tehokkaimmalla ja vaikuttavimmalla tavalla. Ehdotus muodostaa tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottavan ja kattavan sääntelykehyksen, ja siihen sisältyy vararatkaisuja ja uusia sääntelyvälineitä, jotka voidaan ottaa käyttöön, jos se on yksityiskohtaisen analyysin perusteella tarpeen tietyn tuoteluokan tai -ryhmän osalta. Kun otetaan huomioon rakennustuotteiden moninaisuus, vain tällaisella lähestymistavalla voidaan varmistaa, että ehdotuksen tavoitteisiin pyritään tehokkaasti luomatta kuitenkaan tarpeettomia rasitteita talouden toimijoille. •Toimintatavan valinta

Ehdotus on muodoltaan asetus, jolla kumotaan tällä hetkellä voimassa oleva rakennustuoteasetus. Sillä varmistetaan ehdotetun lainsäädännön yhtenäinen täytäntöönpano kaikkialla EU:ssa. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Komissio julkaisi vuonna 2016 tutkimuksen rakennusalan toimivuustarkastuksen tueksi. Tutkimuksessa arvioitiin rakennusalalla sovellettavien tiettyjen EU-säädösten johdonmukaisuutta ja tarkasteltiin rakennustuoteasetuksen, ekosuunnitteludirektiivin (2009) ja energiamerkintädirektiivin oikeudellista päällekkäisyyttä. Tutkimuksessa vahvistui, että näiden kolmen säädöksen määritelmät ovat epäjohdonmukaisia, ristiinviittaukset puuttuvat ja niissä on päällekkäisyyksiä. Vuonna 2019 komissio julkaisi rakennustuoteasetusta koskevan arvioinnin. Arvioinnissa todetut yleisimmät ongelmat olivat tärkeysjärjestyksessä seuraavat: i) rakennustuoteasetuksen ytimessä olevan standardointijärjestelmän heikko toimivuus, ii) tehoton ja (jäsenvaltioittain) erittäin vaihteleva markkinavalvonta ja iii) rakennustuoteasetuksella saavutettu odotettua vähäisempi yksinkertaistaminen. Molempien asiakirjojen päätelmät on otettu huomioon ehdotuksessa. •Sidosryhmien kuuleminen Ehdotuksen laatimisen eri vaiheissa kuultiin useita sidosryhmiä: jäsenvaltioita, eurooppalaisia teknisiä elimiä ja järjestöjä, kansallisia viranomaisia, yrityksiä/valmistajia, maahantuojia ja jakelijoita, kuluttajajärjestöjä, markkinavalvontaviranomaisia, eurooppalaisia/kansainvälisiä järjestöjä (toimialajärjestöt), ilmoitettuja laitoksia, työntekijöiden järjestöjä/ammattijärjestöjä ja muita, kuten yksityishenkilöitä ja kansalaisjärjestöjä. Parempaa sääntelyä koskevien EU:n suuntaviivojen mukaisesti järjestettiin useita kuulemistapahtumia. Jäljempänä olevissa luetelmakohdissa esitetään lyhyt kuvaus. ·Laaja-alainen verkkokysely (kysely laaja-alaisista ongelmista) Laaja-alainen kysely kohdistettiin valittuihin asiantuntijoihin, ja sillä oli tarkoitus kartoittaa, miten rakennustuoteasetuksen arvioinnissa yksilöityihin erilaisiin laaja-alaisiin ongelmiin voitaisiin puuttua. Tarkoituksena oli kerätä näkemyksiä toimintavaihtoehtojen tarkentamiseksi. ·Maaliskuussa ja syyskuussa 2020 jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa järjestetyt kaksi kokousta, joissa käsiteltiin rakennustuoteasetuksen tarkistusta Kokouksissa oli tarkoitus keskustella prosessista ja alustavien vaihtoehtojen tarkentamisesta sekä kerätä jäsenvaltioiden näkemyksiä seuraavista aiheista: soveltamisala ja yhteys EU:n muuhun lainsäädäntöön, yhdenmukaistettu toimintaympäristö, kansallinen lainsäädäntö ja tietotarpeet, liite I (rakennuskohteen perusvaatimukset) ja ympäristövaatimukset. ·Yrityksille suunnattu kysely Yrityksille suunnatun kyselyn tarkoituksena oli arvioida, miten tarkennettujen alustavien toimintavaihtoehtojen odotettiin vaikuttavan Euroopan rakennustuotealan yrityksiin. Kysely kohdistettiin tämän alan talouden toimijoihin. ·Julkinen kuuleminen Julkisessa kuulemisessa kävi ilmi, että kaikki sidosryhmät vastustivat voimakkaasti rakennustuoteasetuksen kumoamista (toimintavaihtoehto E). Useimmissa sidosryhmissä suurimmat ryhmät kannattivat nykyisen rakennustuoteasetuksen pitämistä voimassa (toimintavaihtoehto A eli perusskenaario). Merkittävä osa sidosryhmistä kannatti rakennustuoteasetuksen tarkistamista (toimintavaihtoehto B, C tai D). Lisäksi yrityksille suunnattu kysely osoitti, että vaikka talouden toimijat kannattivat yleisesti nykyistä rakennustuoteasetusta, ne ottivat esiin useita ongelmia, joihin on puututtava ja jotka edellyttävät tarkistusta. Pääasiassa ongelmat liittyivät standardointiprosessiin. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Eri toimintavaihtoehtojen vaikutusten määrällisen ja laadullisen analyysin tueksi tehtiin tutkimus teknistä tukea koskevan sopimuksen puitteissa.

Tutkimuksessa kerättiin ja täydennettiin saatavilla olevaa näyttöä toimintavaihtoehtojen analysoimiseksi ja niiden mahdollisten vaikutusten arvioimiseksi. Toimintavaihtoehtojen suosituimmuutta ja vaikutuksia on arvioitu pääasiassa kyselyn ja julkisen kuulemisen tulosten perusteella. Täydentävää asiantuntijatietoa hankittiin asiaa koskevista raporteista ja tutkimuksista sekä jäsenvaltioiden edustajien, elinkeinoelämän järjestöjen, yritysten, teknisten elinten ja testauselinten kanssa järjestetyissä kokouksissa. •Vaikutustenarviointi Komissio teki rakennustuoteasetuksen tarkistamista koskevan vaikutustenarvioinnin. Kun sääntelyntarkastelulautakunnan 26. heinäkuuta 2021 antamassa ensimmäisessä kielteisessä lausunnossa esitetyt kommentit oli otettu huomioon, vaikutustenarvioinnista annettiin 26. tammikuuta 2022 myönteinen lausunto tietyin varauksin. Lautakunnan lausunnot ja lopullinen vaikutustenarviointi tiivistelmineen julkaistaan tämän ehdotuksen ohessa. Vaikutustenarvioinnissa tarkasteltiin ja vertailtiin viittä toimintavaihtoehtoa, joilla voitaisiin puuttua rakennustuoteasetukseen liittyviin ongelmiin: Toimintavaihtoehto A – Perusskenaario (ei tarkistuksia) Perusskenaariossa asetukseen ei tehdä tarkistuksia mutta täytäntöönpanoa parannetaan ohjeilla ja muilla ei-sitovilla toimenpiteillä. Perusskenaario tarkoittaa sen vuoksi yhdenmukaistamisjärjestelmän ja sen täytäntöönpanon jatkamista. Toimintavaihtoehto B – Rakennustuoteasetuksen korjaaminen Vaihtoehdossa B on tarkoitus puuttua arvioinnissa esiin tuotuihin ongelmiin seuraavilla toimilla: ·Puututaan teknisen yhdenmukaistamisjärjestelmän haasteisiin; toimintavaihtoehdossa B valtuutetaan komissio käyttämään vararatkaisua, jos standardointijärjestelmä ei toimita standardeja ajoissa ja jos ne eivät ole riittävän laadukkaita. ·Vähennetään kansallisten vaatimusten ja merkintöjen esiintymistä määrittelemällä selvästi alat, joita säännellään EU:n tasolla. ·Mahdollistetaan yhdenmukaistettu kehys, jolla voidaan arvioida rakennustuotteiden ympäristötehokkuutta ja tiedottaa siitä. ·Perustetaan digitaalinen rakenne, joka on yhteensopiva digitaalisen tuotepassin kanssa. ·Edistetään rakennustuotteiden uudelleenkäyttöä. ·Vahvistetaan markkinavalvontaa parantamalla täytäntöönpanovaltuuksia ja yhdenmukaistamalla eri markkinavalvontaviranomaisten toimintaa ja mahdollisesti asettamalla tarkastusten ja henkilöresurssien vähimmäismäärä, joka on otettava käyttöön rakennustuotteiden markkinavalvonnassa. ·Lisätään yhteistä päätöksentekoa kaikkien viranomaisten ja ilmoitettujen laitosten keskuudessa. ·Vähennetään päällekkäisyyksiä muun EU:n lainsäädännön kanssa ottamalla käyttöön sääntöjä ristiriitojen välttämiseksi ja yhdenmukaisuuden varmistamiseksi. ·Otetaan käyttöön erityinen merkintä rakennustuotteille (eurooppalainen rakennustuote – ECP), jolla selvennetään, että merkinnässä viitataan suoritustason ilmoittamiseen eikä vaatimustenmukaisuuteen. ·Annetaan kohdennettuja säännöksiä ja valtuutetaan jäsenvaltiot vapauttamaan ehdollisesti tietyt mikroyritykset rakennustuoteasetuksen mukaisista velvoitteista. Toimintavaihtoehto C – Rakennustuoteasetuksen kohdentaminen

Tämä vaihtoehto pohjautuu toimintavaihtoehdossa B kuvattuihin tekijöihin. Vaihtoehdossa C kuitenkin rakennustuoteasetuksen soveltamisala rajoitetaan tiettyihin aloihin seuraavien kolmen alavaihtoehdon mukaan, jotka voidaan yhdistää: ·Alavaihtoehto C1: Yhdenmukaistetut standardit ja teknisiä eritelmiä sisältävät komission säädökset sisältäisivät vain arviointimenetelmät suoritustason laskemista varten eikä EU:n tasolla vahvistettaisi suoritustason kynnysarvoja, luokkia tai muita vaatimuksia. ·Alavaihtoehto C2: Rakennustuoteasetuksen soveltamisala kohdistettaisiin vain keskeisiin aloihin ottaen huomioon jäsenvaltioiden sääntelytarpeet ja asian merkityksellisyys ympäristön tai tuoteturvallisuuden kannalta taikka markkinoiden kannalta. ·Alavaihtoehto C3: Jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus tarjota markkinoille pääsylle vaihtoehtoinen väylä, joka perustuisi kansallisiin asetuksiin eikä yhdenmukaistettuihin standardeihin tai teknisiä eritelmiä sisältäviin komission säädöksiin. Toimintavaihtoehto D – Rakennustuoteasetuksen vahvistaminen Vaihtoehtoon B perustuen kansanterveyden, turvallisuuden ja ympäristön suojelemiseksi voitaisiin ottaa käyttöön myös vaatimuksia, jotka koskevat tuotteiden olennaisia ominaisuuksia. Tällaisia tuotekohtaisia vaatimuksia voidaan muotoilla kolmen alavaihtoehdon/lähestymistavan (alavaihtoehdot D1 ja D2 voidaan yhdistää) avulla: ·Alavaihtoehto D1: uusi lainsäädäntökehys tuotevaatimuksille (eurooppalaisten standardointiorganisaatioiden laatimien standardien pohjalta); ·Alavaihtoehto D2: yhteiset tekniset eritelmät (jotka laatii komissio tai jotka laaditaan komission valvonnassa); ·Alavaihtoehto D3: vaihtoehtojen D1 ja D2 yhdistelmä. Toimintavaihtoehto E – Rakennustuoteasetuksen kumoaminen Rakennustuoteasetus kumottaisiin. Rakennustuotteiden kauppa perustuisi vastavuoroiseen tunnustamiseen. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto Parhaaksi arvioitiin vaihtoehto D, koska sillä voidaan saavuttaa mahdollisimman tehokkaasti ja johdonmukaisesti tavoitteet ja käsitellä rakennustuoteasetuksen suurimpia puutteita. Sillä varmistetaan rakennustuotteiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla ja vastataan kattavasti Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteisiin. Tärkeimmät muutokset ovat seuraavat: ·Määritellään soveltamisala tarkemmin ja sisällytetään siihen uudelleenkäytetyt ja 3D-tulostetut rakennustuotteet ja tehdasvalmisteiset talot. ·Annetaan komissiolle uusi valtuutus 1) hyväksyä teknisiä eritelmiä komission säädöksillä tapauksissa, joissa standardointijärjestelmä ei toimi ajoissa tai ei ole riittävän laadukas; 2) asettaa tuotevaatimuksia. ·Otetaan käyttöön rakennustuotteita koskevia ympäristö- ja turvallisuusvaatimuksia sekä toiminnallisia vaatimuksia. ·Vahvistetaan ’yhdenmukaistettu toiminta-ala’, jaetaan selvemmin jäsenvaltioiden tehtävät ja perustetaan mekanismi, jolla kerätään ja vaihdetaan ennakoivasti tietoa jäsenvaltioiden sääntelytarpeista tai -toimenpiteistä ja käsitellään niitä sisämarkkinoiden tavoitteita noudattaen. ·Otetaan käyttöön valmistajien uusi velvoite toimittaa vaatimustenmukaisuusilmoitus (tuotevaatimusten noudattaminen) suoritustasoilmoituksen lisäksi ja mahdollisuus toimittaa tiedot sähköisesti. ·Laaditaan luettelo yleisistä kestävyyttä koskevista vaatimuksista (jotka täsmennetään tuoteperheittäin komission säädöksissä/yhdenmukaistetuissa standardeissa). ·Otetaan käyttöön ja parannetaan mikroyrityksiin sovellettavia yksinkertaistamis- ja poikkeussäännöksiä.

·Vahvistetaan markkinavalvontaviranomaisten täytäntöönpanovaltuuksia. ·Laajennetaan rakennustuoteyhteyspisteiden roolia niin, että ne tukevat talouden toimijoita. ·Perustetaan uusi komission järjestelmä, jonka kautta luonnolliset tai oikeushenkilöt voivat toimittaa asetuksen mahdollisiin rikkomuksiin liittyviä valituksia tai raportteja. ·Linjataan asetus kestävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevan asetuksen mukaiseksi ilmasto- ja ympäristökestävyyden ja digitaalisen tuotepassin osalta. Vaihtoehdossa D esitetään CE-merkinnän korvaamista uudella merkinnällä (”eurooppalainen rakennustuote” eli ”ECP”). Riskinä kuitenkin on, että muutos voi lisätä epäselvyyttä talouden toimijoiden parissa sen sijaan että se vähentäisi sitä, etenkin siirtymäkauden aikana, jolloin vaadittaisiin kahta merkintää. Sen vuoksi CE-merkintä säilytetään, ja valmistajien on kiinnitettävä se tuotteisiin, joista ne ovat laatineet suoritustaso- tai vaatimustenmukaisuusilmoituksen. Vaikutustenarvioinnin tueksi tehdyssä tutkimuksessa pääteltiin, että vaihtoehdosta D saattaa aiheutua lisäkustannuksia talouden toimijoille, pääasiassa ympäristötehokkuutta koskevien tietojen ilmoittamisen vuoksi, mutta käytettyihin tietoihin liittyi joitakin rajoituksia. Koska vaihtoehto D lisää yksinkertaistamista, se saattaa itse asiassa vähentää nettomääräisesti hallinnollista rasitetta noin 180 miljoonalla eurolla (ks. vaikutustenarviointiraportin liite III). •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Ehdotuksella minimoidaan säännösten noudattamisesta aiheutuvat kustannukset parantamalla standardointiprossin toimintaa, selkeyttämällä säännöksiä, kannustamalla tuotteiden uudelleenkäyttöön, vähentämällä kansallisia lisävaatimuksia ja luomalla tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille valmistajille, etenkin pk-yrityksille, kaikissa jäsenvaltioissa. Suunnitellulla työnjaolla kestävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevan asetuksen kanssa ja teknisellä hienosäädöllä vältetään lisäksi tarpeettomat kustannukset yrityksille, etenkin pk-yrityksille. Ehdotuksessa hyödynnetään mahdollisimman hyvin digitalisaatiota hallinnollisen rasitteen vähentämiseksi ottaen huomioon, että rakennustuoteasetuksessa ei säädetä digitaalisten välineiden käytöstä. Kaikkia ehdotukseen liittyviä tietoja ja asiakirjoja voidaan käsitellä digitaalisessa muodossa (esim. digitaalinen tuotepassi), ja ne voidaan tallentaa pysyvästi tietojärjestelmään, josta niitä voidaan jakaa ja jossa niihin voi tutustua. Tämä lisää avoimuutta toimitusketjuissa, mahdollistaa rakennustuotteiden tietojen tallentamisen rakennuspäiväkirjoihin ja niiden käyttämisen laskelmissa, joita vaaditaan muun lainsäädännön (esim. rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin) nojalla. Tällä helpotetaan myös markkinavalvontaa. Valmistajien hallinnollinen rasite kevenee edelleen, kun poistetaan CE-merkinnän ja suoritustasoilmoituksen välinen päällekkäisyys. Jäsenvaltiot voivat myös vapauttaa velvoitteista mikroyritykset, jotka eivät käy kauppaa valtioiden rajojen yli. Ehdotuksella annetaan komissiolle uusi valtuutus säätää markkinavalvontaviranomaisten tekemien tarkastusten vähimmäismäärästä, ja näin sillä pyritään parantamaan rakennustuoteasetuksen sääntöjen epäyhtenäistä soveltamista markkinoilla. Tämä saattaa edellyttää markkinavalvontaviranomaisten kapasiteetin lisäämistä, mutta sen avulla voidaan tukea paremmin jäsenvaltioita niiden hoitaessa velvoitteensa rakennuskohteen turvallisuuden ja kestävyyden varmistamiseksi. •Perusoikeudet Tämä ehdotus ei vaikuta perusoikeuksien suojaamiseen. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotus edellyttää lisäresursseja, jotta rakennustuoteasetusta voidaan hallinnoida tehokkaasti. Vaadittu henkilöstötarpeen lisäys (7 kokoaikaista työntekijää) on oikeassa suhteessa tavoitteisiin nähden. Komission henkilöstö suorittaa seuraavat keskeiset tehtävät: ·rakennustuoteasetuksen laatiminen ja täytäntöönpano; ·sekundaarilainsäädännön (täytäntöönpano- ja delegoitujen säädösten) laatiminen; ·standardointipyyntöjen ja komission säädösten laatiminen ja hallinnointi; ·yhdenmukaistettujen teknisten eritelmien arvioiminen ja viitetietojen julkaiseminen; ·yhteisten teknisten eritelmien laatiminen;

·yhteydenpito eurooppalaisiin standardointiorganisaatioihin standardointia edeltävässä työssä ja standardoinnissa; ·yhteydenpito sidosryhmiin teknisistä kysymyksistä; ·tuen antaminen jäsenvaltioiden viranomaisille; ·koulutuksen antaminen jäsenvaltioiden viranomaisille, ilmoitetuille laitoksille ja muille laitoksille; ·ohjeiden antaminen jäsenvaltioille ja yrityksille. Nämä tehtävät ovat luonteeltaan oikeudellisia, teknisiä ja hallinnollisia, ja ne on suoritettava komission yksiköissä (tai joissakin tapauksissa niiden valvonnassa). Tämänhetkistä rakennustuoteasetusta hallinnoivan henkilöstön määrää olisi lisättävä, ja henkilöstön olisi saatava tukea muista komission yksiköistä (esim. JRC) tai ulkoistamisen avulla, etenkin tieteellistä ja teknistä tukea delegoitujen ja täytäntöönpanosäädösten valmisteluun ja laaja-alaisiin tehtäviin. Se, missä määrin ehdotuksella voidaan vastata tavoitteisiin, riippuu suurelta osin komission käytettävissä olevista resursseista. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Komissio seuraa uusien säännösten täytäntöönpanoa, soveltamista ja noudattamista niiden vaikuttavuuden arvioimiseksi. Ehdotukseen liittyvä seuranta ja arviointi keskitettäisiin tarkistuksen ytimessä oleviin seikkoihin: standardointiprosessin toimivuuteen, ympäristö- ja tuoteturvallisuustietojen sekä teknisiin eritelmiin sisällytettyjen ympäristö- ja tuoteturvallisuusvaatimusten saatavuuteen ja markkinavalvonnan toimintaan kohdistuviin vaikutuksiin. Ehdotusta olisi arvioitava aikaisintaan 8 vuoden kuluttua soveltamispäivästä, jotta uusien sääntöjen tulokset ja vaikutukset ehtivät muotoutua. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Koska säädös on asetus, jota sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa, selittäviä asiakirjoja ei tarvita. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Asetuksen I luku sisältää yleiset säännökset. Sen 1 artiklassa kuvataan kohde ja viitataan nimenomaisesti ympäristöön, ilmastoon ja turvallisuuteen liittyvään rakennustuotteiden suoritustasoon niiden perusominaisuuksien osalta sekä tuotteen ympäristö-, ilmasto- ja turvallisuusvaatimuksiin ja toiminnallisiin vaatimuksiin. Sen 2 artiklassa määritellään soveltamisala, mukaan lukien rakennustuotteet, 3D-tulostukseen liittyvät tuotteet ja palvelut, keskeiset osat, samoin kuin valmistajan pyynnöstä osat tai materiaalit, yhdenmukaistetun teknisen eritelmän tai eurooppalaisten arviointiasiakirjojen piiriin kuuluvat tuotejärjestelmät tai kokoonpanot ja tehdasvalmisteiset omakotitalot. Joissakin tapauksissa asetusta sovelletaan myös käytettyihin tuotteisiin. Rakennustuoteasetukseen verrattuna soveltamisalaa on muutettu, jotta vältetään päällekkäisyydet esimerkiksi juomavesidirektiivin ja yhdyskuntajätevesidirektiivin kanssa. Asetuksen 3 artiklassa annetaan määritelmät. Sen 4 artiklassa määritellään rakennuskohteen perusvaatimukset ja yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaisesti vahvistetaan rakennustuotteiden perusominaisuudet (suoritustasoon perustuvat, esim. kierrätetyn materiaalin osuus). Tämä tehdään liitteessä I olevassa A osassa esitettyjen rakennuskohteen perusvaatimusten perusteella, ja ne muodostavat yhdessä arviointimenetelmien kanssa osan standardeista, joista tulee pakollisia tätä asetusta sovellettaessa. Komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa määritellään perusominaisuuksiin liittyvät kynnysarvot ja suoritustasoluokat. Lisäksi jos standardointiprosessi viivästyy tai siinä on puutteita, komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä, jotka sisältävät teknisiä eritelmiä. Lisäksi komissiolle siirretään valta muuttaa liitteessä I olevaa A osaa delegoiduilla säädöksillä, jotta voidaan ottaa huomioon tekniikan edistyminen tai kattaa uudet riskit ja ympäristönäkökohdat. Asetuksen 5 artiklassa todetaan, että kaikkien asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden on täytettävä yleiset suoraan sovellettavat vaatimukset sekä kutakin tuoteperhettä tai -luokkaa koskevat vaatimukset, jotka esitetään liitteessä I olevassa D osassa. Siinä myös siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa määritellään tarkemmat tuotevaatimukset liitteessä I olevan B, C ja D osan mukaisesti. Näitä delegoituja säädöksiä voidaan täydentää vapaaehtoisilla yhdenmukaistetuilla standardeilla, jotka on laadittu standardointipyynnön nojalla. Lisäksi komissiolle siirretään valta muuttaa liitteessä I olevaa B, C ja D osaa delegoiduilla säädöksillä, jotta voidaan ottaa huomioon tekniikan edistyminen tai kattaa uudet riskit ja ympäristönäkökohdat. Sen 6 artiklassa annetaan komissiolle valtuudet määrittää sovellettava arviointi- ja varmennusjärjestelmä, mukaan lukien lisävaiheet, jotka tarvitaan järjestelmällisen vaatimustenvastaisuuden torjumiseksi.

Asetuksen 7 artiklassa määritellään ’yhdenmukaistettu toiminta-ala’ erotuksena aloista, jotka kuuluvat jäsenvaltioiden vastuulle. Lisäksi siinä perustetaan mekanismi, jolla käsitellään terveyttä, turvallisuutta tai ympäristön, myös ilmaston, suojelua koskevia jäsenvaltioiden välttämättömiä sääntelytarpeita. Asetuksen 8 artiklassa säädetään komissiolle siirrettävästä vallasta antaa delegoituja säädöksiä, joiden tarkoituksena on välttää tuotteiden kaksinkertainen arviointi tämän asetuksen ja unionin muun lainsäädännön nojalla. Asetuksen II luvussa (9–18 artikla) esitetään menettely, ilmoitukset ja merkinnät. Asetuksen 9–12 artiklassa säädetään suoritustasoilmoituksesta ja sitä koskevista poikkeuksista (mukaan lukien mikroyritykset, jotka eivät harjoita valtioiden rajat ylittävää kauppaa, tietyin edellytyksin: uudelleenvalmistetut tuotteet tai rakennuskohteen osat, jotka on valmistettu uudelleenkäyttöä varten tai jotka on uudelleenvalmistettu). Sen 13 ja 14 artiklassa annetaan vaatimustenmukaisuusilmoitusta koskevat säännöt (vaatimustenmukaisuusilmoitus, tuotevaatimusten mukaisuus 5 artiklan mukaisesti). Hallinnollisen rasitteen minimoimiseksi vaatimustenmukaisuusilmoitus ja suoritustasoilmoitus olisi yhdistettävä. Asetuksen 15 artiklan nojalla vaatimustenmukaisuus- ja suoritustasoilmoitus voidaan toimittaa sähköisessä muodossa tai pysyvän linkin kautta. Ne on toimitettava sen jäsenvaltion vaatimalla kielellä tai kielillä, jossa valmistaja aikoo asettaa tuotteen saataville. Asetuksen 16–18 artiklassa vahvistetaan CE-merkintää ja muiden merkintöjen käyttöä koskevat yleiset periaatteet ja edellytykset. Asetuksen III luvussa (19–33 artikla) määritellään talouden toimijoiden oikeudet ja velvoitteet. Siinä asetetaan valmistajille yleiset ja yksityiskohtaiset velvoitteet, mukaan lukien tavat käyttää yhdenmukaistettuja teknisiä eritelmiä (yhdenmukaistetut standardit ja delegoidut säädökset) tuotteen suoritustason arvioimiseksi ja ilmoittamiseksi. Sen 22 artiklassa määritellään valmistajien ympäristöön liittyvät velvoitteet, mukaan lukien velvoite ilmoittaa pakolliset kestävyyttä koskevat ominaisuudet, jotka esitetään liitteessä I olevan A osan 2 jaksossa, ilmakehän lämmityspotentiaali sekä suoritustasoon perustuvat vaatimukset tai kierrätetyn sisällön vähimmäisosuus. Jos tietystä tuoteperheestä annetaan delegoituja säädöksiä, valmistajien on myös –suunniteltava ja valmistettava tuotteet ja niiden pakkaukset niin, että niiden yleinen ympäristö- ja ilmastokestävyys on alan viimeisimmän kehityksen tasolla, –asetettava etusijalle kierrätettävät materiaalit ja kierrätyksen kautta valmistetut materiaalit, –noudatettava kierrätettyä sisältöä koskevia vähimmäisvelvoitteita ja muita ympäristökestävyyttä koskevia raja-arvoja, jotka sisältyvät yhdenmukaistettuihin teknisiin eritelmiin, –estettävä tuotteiden ennenaikainen vanheneminen, käytettävä luotettavia osia ja suunniteltava tuotteet niin, että niiden kestävyys ei alita vastaavaan luokkaan kuuluvien tuotteiden keskimääräistä kestävyyttä, –suunniteltava tuotteet niin, että ne voidaan korjata, kunnostaa ja päivittää helposti. Muissa artikloissa määritetään seuraavien tahojen velvoitteet: valtuutetut edustajat (23 artikla), maahantuojat (24 artikla) – esimerkiksi sen varmistaminen, että tuotteet pysyvät turvallisina niiden valvonnassa, ja sen tarkastaminen, että valmistaja on täyttänyt yleiset velvoitteensa – jakelijat (25 artikla), jakelupalvelun tarjoajat, välittäjät, verkkomarkkinapaikat, verkkomyyjät ja verkkokaupat (näin ne sisällytetään rakenteeseen, jolla varmistetaan vaatimustenmukaisuus) (27 artikla) ja 3D-tulostuspalvelujen tarjoajat (28 artikla). Asetuksella otetaan näin ollen käyttöön säännöksiä, joiden ansiosta kehys koskee myös uusia liiketoimintamalleja. Siinä otetaan myös käyttöön uusia erityisvelvoitteita talouden toimijoille, jotka purkavat tai käsittelevät käytettyjä tuotteita uudelleenkäyttöä tai uudelleenvalmistusta varten (29 artikla) ja velvoitteita, jotka koskevat kahden käyttötarkoituksen tuotteita ja pseudotuotteita (31 artikla). Siinä säännellään rakennustuotteiden verkkokauppaa tai etämyyntiä (32 artikla). Asetuksen IV lukuun (34–42 artikla) sisältyy rakennustuotestandardeja ja eurooppalaisia arviointiasiakirjoja koskevia sääntöjä. Siihen sisältyy kaikkien suoritustasoon perustuvien vaatimusten pakollinen soveltaminen ja olennaisten tuotevaatimusten vapaaehtoinen soveltaminen. Siinä vahvistetaan eurooppalaisia arviointiasiakirjoja koskevat säännöt ja niiden suhde vaatimustenmukaisuus- ja suoritustasoilmoitukseen (35 artikla), eurooppalaisten arviointiasiakirjojen laatiminen, hyväksyminen (36 artikla) ja julkaiseminen (38 artikla), niiden sisältöä koskevat vaatimukset (40 artikla) ja säännöt, joilla puututaan eurooppalaisten arviointiasiakirjojen perusteettomaan liialliseen lisääntymiseen (36 artikla). Siinä vahvistetaan myös riitojenratkaisua koskevat säännöt, jos teknisestä arvioinnista vastaavat laitokset ovat erimielisiä (39 artikla). Asetuksen V luvussa (43–46 artikla) vahvistetaan teknisestä arvioinnista vastaavista laitoksista vastuussa olevia nimeäviä viranomaisia koskevat vaatimukset sekä niiden nimeämistä, seurantaa ja arviointia koskevat säännöt. Siinä myös annetaan komissiolle valtuudet säätää teknisestä arvioinnista vastaavia laitoksia koskevista vaatimuksista niiden henkilöstön osalta ja vahvistaa näiden laitosten koordinointitehtävät. Asetuksen VI luvussa (47–63 artikla) kuvataan ilmoittavien viranomaisten tehtävät (48 artikla), näihin viranomaisiin sovellettavat vaatimukset (49 artikla), mukaan lukien tärkeimmät toimintaa ja tiedottamista koskevat velvoitteet. Siinä vahvistetaan ilmoitettuja laitoksia koskevat vaatimukset (50 artikla), niiden toimintaa koskevat velvoitteet (60 artikla) ja tiedottamista koskevat velvoitteet (61 artikla) ja luetellaan ilmoitetun laitoksen velvoitteet suhteessa sen alihankkijaan tai tytäryhtiöön (53 artikla). Siinä myös vahvistetaan säännöt ilmoitetun laitoksen muiden tilojen kuin testauslaboratorion käytöstä (54 artikla). Asetuksen 52 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden ja komission menettelystä, jolla ne voivat esittää virallisia vastalauseita akkreditointia koskevista yhdenmukaistetuista standardeista. Asetuksen VII luvussa (64–67 artikla) säädetään yksinkertaistamista koskevista menettelyistä. Hallinnollisen rasitteen keventämiseksi, etenkin pk- ja mikroyritysten osalta, luvussa säädetään yksinkertaistamista koskevista menettelyistä. Sen 64 artiklassa säädetään asianmukaisen teknisen asiakirjan käyttämisestä, 65 artiklassa annetaan mikroyrityksille mahdollisuus käyttää lievempää varmennusjärjestelmää, 66 artiklassa kevennetään vaatimuksia, jotka koskevat yksittäiseen rakennuskohteeseen asennettuja tilaustuotteena valmistettuja muita kuin sarjavalmisteisia tuotteita, ja 67 artikla koskee toisen ilmoitetun laitoksen arvioinnin ja varmennuksen tunnustamista. Asetuksen VIII luvussa (68–76 artikla) esitetään markkinavalvontaa ja suojamenettelyjä koskevat säännöt. Asetuksen 68 artiklassa annetaan komissiolle valtuudet perustaa järjestelmä, jonka avulla luonnolliset tai oikeushenkilöt voivat jakaa asetuksen mahdollisiin rikkomuksiin liittyviä valituksia tai raportteja.

Sen 70 artiklassa säädetään tavoista, joilla käsitellään vaatimustenvastaisuutta, ja 71 artiklassa EU:n suojamenettelystä tapauksissa, joissa jäsenvaltiot voivat perustellusti viitata terveyteen, turvallisuuteen tai ympäristönsuojeluun liittyviin pakottaviin syihin. Sen 72 artiklassa esitetään säännöt tapauksissa, joissa vaatimustenmukaiset tuotteet aiheuttavat riskin. Sen 73 artiklassa annetaan komissiolle valta säätää markkinavalvontaviranomaisten suorittamien tarkastusten vähimmäismäärästä sekä rakennustuotteista vastaavien markkinavalvontaviranomaisten käytössä olevien henkilöresurssien vähimmäismäärästä. Sen 74 artiklassa säädetään markkinavalvonnan koordinoinnista ja hallinnollisen yhteistyön ryhmästä. Valmiuksiensa parantamiseksi markkinavalvontaviranomaisilla on oikeus periä tarkastusten ja testauksen kustannukset talouden toimijoilta (75 artikla). Markkinavalvontaviranomaisten on raportoitava vuosittain toiminnastaan komissiolle (76 artikla). Asetuksen IX luvussa (77–81 artikla) määritellään tiedottamisen ja hallinnollisen yhteistyön periaatteet. Tarkoituksena on vahvistaa yleistä järjestelmää ja asetuksen soveltamista ja välttää erilaiset päätökset, jotka saattavat luoda eriarvoiset toimintaedellytykset. Näiden tavoitteiden mukaisesti 77 artiklassa säädetään tiedotus- ja viestintäjärjestelmän perustamisesta ja ylläpitämisestä, jotta varmistetaan tämän asetuksen yhdenmukainen tulkinta ja soveltaminen. Asetuksen 78 artiklassa komissiolle annetaan valtuudet perustaa EU:n rakennustuotetietokanta tai -järjestelmä, jolla helpotetaan tuotetietojen (erityisesti vaatimustenmukaisuusilmoituksen, suoritustasoilmoituksen ja käyttöohjeiden) saamista. Sen 79 artiklalla tarkistetaan rakennustuoteyhteyspisteitä koskevia sääntöjä, jotta voidaan tukea paremmin talouden toimijoita. Sen 80 artiklassa edellytetään markkinavalvontaviranomaisten, rakennustuoteyhteyspisteiden, nimeävien viranomaisten, teknisestä arvioinnista vastaavien laitosten, ilmoittavien viranomaisten ja ilmoitettujen laitosten päivittävän tietojaan toiminta-alallaan ja hankkivan koulutusta sääntöjen yhtenäisestä tulkinnasta ja soveltamisesta. Siinä myös edellytetään, että komissio järjestää koulutusta vähintään kerran vuodessa. Sen 81 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus nimetä yhdessä viranomaisia asetuksen mukaisten velvoitteiden hoitamiseksi ja resurssien ja vastuun jakamiseksi. Asetuksen X luvussa (82 artikla) vahvistetaan edellytykset muiden kuin EU-maiden kanssa tehtävälle yhteistyölle. Tarkoituksena on myös rajoittaa näihin maihin sijoittautuneiden talouden toimijoiden vaatimustenvastaisuuksista johtuvia kielteisiä vaikutuksia sisämarkkinoilla. Asetuksen XI luvussa (83 ja 84 artikla) käsitellään jäsenvaltioiden kannustimia ja vihreitä julkisia hankintoja. Sen 83 artiklassa esitetään lähestymistapa, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat kannustaa kestävämpien rakennustuotteiden käyttöä. Sen 84 artiklassa annetaan komissiolle valtuudet laatia kestävyysvaatimuksia rakennustuotteiden ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja varten. Asetuksen XII luvussa (85 artikla) annetaan komissiolle valtuudet määrittää, onko jokin tarvike rakennustuote. Asetuksen XIII luvulla (86 artikla) muutetaan asetusta (EU) 2019/1020 siten, että sitä sovelletaan myös rakennustuotteisiin. Asetuksen XIV luvussa (87–94 artikla) esitetään loppusäännökset. Sen 87 artiklassa säädetään delegoitujen säädösten hyväksymistä koskevista edellytyksistä. Sen 88 artiklassa määritellään rakennusalan pysyvän komitean toimeksianto. Sen 91 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on annettava säännöt, joita sovelletaan asetuksen rikkomisesta määrättäviin seuraamuksiin. Sen 91 artiklassa edellytetään, että asetusta arvioidaan aikaisintaan kahdeksan vuotta asetuksen soveltamispäivän jälkeen. Sen 93 artiklassa säädetään siirtymäkaudesta, jolla mahdollistetaan kaikkien yhdenmukaistettujen standardien asteittainen siirtäminen rakennustuoteasetuksesta uuteen asetukseen ja siten sujuva siirtymäkausi talouden toimijoille. Sen 94 artiklassa säädetään asetuksen voimaantulopäivästä ja soveltamispäivästä. Rakennustuoteasetuksen tavoin ehdotuksen artiklaosaan liittyy useita liitteitä: –liite I – rakennuskohteen perusvaatimukset (A osa), kuten rakennustuoteasetuksessa, ja uusina: suoritustasoon perustuvat tuotevaatimukset (B osa), olennaiset tuotevaatimukset, etenkin turvallisuuteen ja ympäristöön liittyvät (C osa), ja tietovaatimukset (D osa); –liite II – suoritustaso- ja vaatimustenmukaisuusilmoituksen sisältö; –liite III – eurooppalaisen arviointiasiakirjan hyväksymismenettely; –liite IV – teknisestä arvioinnista vastaavien laitosten tuotealat ja niitä koskevat vaatimukset; –liite V – arviointi- ja varmennusjärjestelmät; –liite VI – perusominaisuudet, joiden osalta ei vaadita viittausta asiaankuuluvaan yhdenmukaistettuun tekniseen eritelmään ilmoitettujen laitosten ilmoittamisen yhteydessä; –liite VII – vastaavuustaulukko. 2022/0094 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS

rakennustuotteiden kaupan pitämistä koskevien ehtojen yhdenmukaistamisesta, asetuksen (EU) 2019/1020 muuttamisesta ja asetuksen (EU) N:o 305/2011 kumoamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ( 1), noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä ( 2), sekä katsovat seuraavaa: (1)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 305/2011 annettiin sisämarkkinoiden toteuttamisen yhteydessä, ja sen tarkoituksena on yhdenmukaistaa rakennustuotteiden kaupan pitämistä koskevat ehdot ja poistaa rakennustuotteiden kaupan esteitä jäsenvaltioiden välillä. (2)Jotta rakennustuote voidaan saattaa markkinoille, valmistajan on laadittava tuotteesta suoritustasoilmoitus. Valmistaja ottaa tällaisella ilmoituksella vastuun siitä, että tuote on ilmoitetun suoritustason mukainen. Tähän velvoitteeseen sovelletaan tiettyjä poikkeuksia. (3)Asetuksen (EU) N:o 305/2011 täytäntöönpanosta saadut kokemukset, komission vuonna 2019 tekemä arviointi sekä eurooppalaista arviointijärjestöä EOTAa (European Organisation for Technical Assessment) koskeva raportti ovat osoittaneet säädöksen alisuoriutumisen eri tavoin, muun muassa standardien laatimisessa ja markkinavalvonnassa. Lisäksi arvioinnin aikana saatu palaute viittaa siihen, että on tarvetta vähentää päällekkäisyyksiä, ristiriitaisuuksia ja toistuvia vaatimuksia, myös suhteessa muuhun unionin lainsäädäntöön, jotta voidaan parantaa oikeudellista selkeyttä ja rajoittaa talouden toimijoihin kohdistuvaa hallinnollista rasitetta. Sen vuoksi on tarpeen säätää talouden toimijoita koskevista tarkemmista ja yksityiskohtaisemmista oikeudellisista velvoitteista ja antaa uusia säännöksiä, muun muassa teknisistä eritelmistä ja markkinavalvonnasta, jotta parannetaan oikeusvarmuutta ja vältetään erilaiset tulkinnat. (4)On tarpeen vahvistaa hyvin toimiva tiedon kulku, myös sähköisin keinoin, jotta varmistetaan, että koko toimitusketjussa on saatavilla johdonmukaista ja läpinäkyvää tietoa rakennustuotteiden suoritustasosta. Tämän odotetaan lisäävän tietojen siirtoon liittyvää avoimuutta ja tehokkuutta. Sen varmistamisella, että rakennustuotteista on saatavilla kattavat tiedot digitaalisesti, edistetään rakennusalan digitalisointia ja tehdään sääntelykehyksestä digitaaliaikaan soveltuva. Luotettavien ja kestävien tietojen saatavuus tarkoittaisi myös sitä, että talouden toimijat ja muut toimijat eivät myötävaikuta toistensa vaatimustenvastaisuuteen. (5)Asetuksen (EU) N:o 305/2011 täytäntöönpanosta 10 päivänä maaliskuuta 2021 annetussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa suhtauduttiin myönteisesti komission tavoitteeseen tehdä rakennusalasta kestävämpi käsittelemällä rakennustuotteiden kestävyyttä asetuksen (EU) N:o 305/2011 tarkistuksessa, kuten kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa ilmoitettiin. Kiertotaloudesta rakennusalalla 28 päivänä marraskuuta 2019 annetuissa neuvoston päätelmissä kehotettiin komissiota helpottamaan rakennustuotteiden kiertoa rakennustuoteasetuksen (EU) N:o 305/2011 tarkistuksen yhteydessä. Komission tiedonannossa ”Euroopan uusi teollisuusstrategia” korostetaan tarvetta käsitellä rakennustuotteiden kestävyyttä ja tuotiin esiin, että kestävämmin rakennettu ympäristö on keskeisen tärkeä Euroopan siirtyessä ilmastoneutraaliuteen. Komission tiedonannossa ”Vuoden 2020 uuden teollisuusstrategian päivittäminen: vahvemmat sisämarkkinat Euroopan elpymistä varten” yksilöitiin rakennusala yhdeksi niistä ensisijaisista ekosysteemeistä, joilla on edessään merkittävimmät haasteet ilmasto- ja kestävyystavoitteiden saavuttamisessa ja digitalisaation toteuttamisessa, joista rakennusalan kilpailukyky riippuu. Sen vuoksi on aiheellista vahvistaa säännöt, joiden mukaisesti ilmoitetaan rakennustuotteiden ympäristöön ja kestävyyteen liittyvä suoritustaso, mukaan lukien mahdollisuus vahvistaa asianmukaiset kynnysarvot ja luokat. (6)Vastaavasti vuonna 2022 annetussa standardointia koskevassa EU:n strategiassa yksilöitiin rakennusala yhdeksi tärkeimmistä aloista, joilla yhdenmukaistetuilla standardeilla voitaisiin parantaa kilpailukykyä ja vähentää markkinaesteitä. (7)Ympäristötavoitteisiin pyrkimisen, myös ilmastonmuutoksen torjumisen, vuoksi on välttämätöntä vahvistaa uusia ympäristövelvoitteita ja luoda perusta rakennustuotteiden ympäristökestävyyden laskemista varten tarkoitetun arviointimenetelmän kehittämiselle ja soveltamiselle. Samasta syystä on tarpeen laajentaa säänneltyjen talouden toimijoiden joukkoa, koska jakelijoilla, tavarantoimittajilla ja valmistajilla on kaikilla oma roolinsa rakennusalan ympäristökestävyyttä koskevissa laskelmissa. Tätä joukkoa olisi laajennettava kahteen suuntaan: tuotantoketjun loppupäässä jakelijoista talouden toimijoihin, jotka valmistelevat rakennustuotteiden uudelleenkäyttöä ja uudelleenvalmistusta, ja tuotantoketjun alkupäässä valmistajasta välituotteiden ja/tai raaka-aineiden toimittajiin. Lisäksi tiettyjen toimijoiden, jotka osallistuvat käytettyjen tuotteiden tai rakennuskohteen muiden osien purkamiseen tai niiden uudelleenvalmistukseen ja uudelleenkäyttöön, on edistettävä rakennustuotteiden turvallista uusiokäyttöä. (8)Rakennustuotteiden ja siten myös rakennuskohteiden turvallisuuden ja toimivuuden varmistamiseksi on tarpeen välttää sitä, että tarvikkeet, joiden valmistajat eivät ole tarkoittaneet niitä rakennustuotteiksi, saatetaan markkinoille rakennustuotteina. Sen vuoksi maahantuojien, jakelijoiden ja muiden tuotantoketjun loppupään talouden toimijoiden olisi varmistettava, että tällaisia pseudorakennustuotteita ei myydä rakennustuotteina. Lisäksi tiettyjen palveluntarjoajien, kuten jakelupalvelun tarjoajien tai 3D-tulostuspalvelun tarjoajien, ei pitäisi myötävaikuttaa muiden talouden toimijoiden vaatimustenvastaisuuteen. Sen vuoksi on tarpeen soveltaa asiaa koskevia säännöksiä myös näihin palveluihin ja niiden tarjoajiin. (9)On mahdollista, että eri talouden toimijat toimittavat 3D-tulostustiedot, 3D-tulostuslaitteen tai -muotin ja siinä käytettävän materiaalin, mikä johtaa tilanteeseen, jossa yksikään näistä toimijoista ei ole vastuussa 3D-tulostetun tuotteen turvallisuudesta ja asianmukaisesta suoritustasosta. Tähän liittyvien mahdollisten turvallisuusriskien välttämiseksi on sen vuoksi tarpeen antaa säännöksiä, jotka koskevat 3D-tulostustietoja, materiaaleja, joita on tarkoitus käyttää 3D-tulostuksessa, sekä 3D-tulostuspalveluja, jotka mahdollistavat rakennustuotteiden 3D-tulostuksen, jotta säännöksiä noudattamalla talouden toimijat saavuttavat yhdessä turvallisuustason, joka vastaa tavanomaisten rakennustuotteiden osalta varmistettua turvallisuustasoa. (10)Turvallisuuden ja ympäristönsuojelun varmistamiseksi ja sääntelyn porsaanreiän tukkimiseksi on tarpeen selventää, että rakennuspaikalla valmistettuihin rakennustuotteisiin, jotka on tarkoitus liittää välittömästi rakennuskohteeseen, sovelletaan samoja sääntöjä kuin muihinkin rakennustuotteisiin. Mikroyritykset kuitenkin valmistavat ja asentavat rakennuspaikalla usein yksilöllisiä tuotteita. Jos näihin mikroyrityksiin sovellettaisiin kaikissa olosuhteissa samoja sääntöjä kuin muihin yrityksiin, tämä vaikuttaisi niihin kohtuuttomasti. Sen vuoksi on tarpeen antaa jäsenvaltioille mahdollisuus vapauttaa tietyissä tilanteissa mikroyritykset suoritustasoilmoituksen laatimisvelvoitteesta, jos tämä ei vaikuta muiden jäsenvaltioiden etuihin. (11)Rakennustuotejärjestelmien tai -kokoonpanojen vapaan liikkuvuuden varmistaminen sisämarkkinoilla tuo konkreettisia etuja kansalaisille, kuluttajille ja yrityksille. Oikeusvarmuuden vuoksi niiden koostumus olisi kuitenkin määriteltävä täsmällisesti yhdenmukaistetuissa teknisissä eritelmissä tai eurooppalaisissa arviointiasiakirjoissa.

(12)Pienten tehdasvalmisteisten omakotitalojen unionin markkinoiden luomisella voidaan alentaa asuntojen hintaa ja saada aikaan myönteisiä sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia. Oikeudenmukaisuus kuluttajien kannalta on edelleen etusijalla, ja tarkoituksena on erityisesti – vaikkakaan ei yksinomaisesti – varmistaa asuntojen kohtuuhintaisuus vihreän siirtymän yhteydessä oikeudenmukaisesta siirtymisestä ilmastoneutraaliuteen annetun neuvoston suositusehdotuksen ja erityisesti sen 7 kohdan a–c alakohdan mukaisesti. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa tällaisia pieniä taloja koskevat yhdenmukaistetut säännöt. Pienet talot ovat kuitenkin myös rakennuskohteita, joiden osalta jäsenvaltiot ovat toimivaltaisia. Koska ei ole ehkä mahdollista sisällyttää tuleviin yhdenmukaistettuihin teknisiin eritelmiin kumulatiivisesti kaikkia kansallisia vaatimuksia, jotka koskevat pieniä tehdasvalmisteisia omakotitaloja, jäsenvaltioilla pitäisi olla oikeus olla soveltamatta sääntöjä, joita sovelletaan tällaisiin tehdasvalmisteisiin omakotitaloihin. (13)Se, ovatko rakennustuotteet unionin lainsäädännön mukaisia, riippuu usein siitä, ovatko niiden keskeiset osat kyseisen lainsäädännön mukaisia. Koska keskeiset osat on usein integroitu eri rakennustuotteisiin, turvallisuuden ja ympäristön, myös ilmaston, suojelu saavutetaan kuitenkin paremmin, jos keskeisiä osia arvioidaan tuotantoketjun alkupäässä eli jos keskeisten osien suoritustasoa ja vaatimustenmukaisuutta arvioidaan ennen niiden lopullisten rakennustuotteiden arviointia, joihin ne integroidaan, ja niistä riippumattomasti. Samoin markkinavalvonta tehostuu, jos vaatimustenvastaiset keskeiset osat voidaan tunnistaa ja niihin voidaan kohdistaa toimia. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa säännöt, joita sovelletaan rakennustuotteiden keskeisiin osiin. (14)Rakennustuotteisiin, jotka on jo arvioitu ja joita käytetään uudelleen, ei pitäisi soveltaa sääntöjä, joita sovelletaan uusiin rakennustuotteisiin. Käytettyihin rakennustuotteisiin, joita ei ole aiemmin saatettu unionin markkinoille, olisi kuitenkin sovellettava samoja sääntöjä kuin uusiin rakennustuotteisiin, koska tällaisia tuotteita ei ole koskaan arvioitu. (15)Jotta varmistettaisiin rakennustuotteiden turvallisuus ja toimivuus, uusiin rakennustuotteisiin sovellettavia sääntöjä olisi sovellettava myös käytettyihin rakennustuotteisiin, jos aiottua käyttötarkoitusta muutetaan, sisustustarkoituksia lukuun ottamatta, sellaisten käytettyjen rakennustuotteiden osalta, joiden alkuperäinen käyttötarkoitus on epäselvä, joita on muutettu merkittävästi ja joiden osalta talouden toimija väittää, että niillä on lisäominaisuuksia tai että ne täyttävät tuotevaatimukset. (16)Sen, että käytetyille rakennustuotteille ei tarvitse periaatteessa tehdä uutta arviointia, ei pitäisi estää talouden toimijoita teettämästä rakennustuotteille arviointia, jos käytettyjen rakennustuotteiden käytöstä tulee sen avulla houkuttelevampaa, kun osoitetaan, että rakennustuotteilla on edelleen tietyt ominaisuudet tai että ne täyttävät sovellettavat tuotevaatimukset. (17)Euroopan unionin syrjäisimmillä alueilla markkinoille saatetut rakennustuotteet tuodaan usein naapurimaista, minkä vuoksi niihin ei sovelleta unionin lainsäädännössä säädettyjä vaatimuksia. Tällaisten vaatimusten soveltaminen näihin rakennustuotteisiin olisi kohtuuttoman kallista. Syrjäisimmillä alueilla valmistetut rakennustuotteet eivät juurikaan liiku muissa jäsenvaltioissa. Näin ollen jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus vapauttaa näistä vaatimuksista rakennustuotteet, jotka saatetaan markkinoille tai asennetaan suoraan Euroopan unionin syrjäisimmillä alueilla. (18)Sääntelyn mahdollisimman suuren johdonmukaisuuden saavuttamiseksi tämän asetuksen olisi pohjauduttava mahdollisimman suuressa määrin horisontaaliseen lainsäädäntökehykseen eli tässä tapauksessa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 1025/2012. Siinä noudatetaan tuotelainsäädännön viimeaikaista suuntausta kehittää vararatkaisu, jos eurooppalaiset standardointiorganisaatiot eivät tuota yhdenmukaistettuja standardeja, joiden viitetiedot voidaan julkaista Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Koska rakennustuotteita koskevien yhdenmukaistettujen standardien viitetietoja ei ole voitu julkaista Euroopan unionin virallisessa lehdessä vuoden 2019 lopun jälkeen ja vain kymmenkunta asetuksen (EU) N:o 305/2011 voimaantulon jälkeen, komission uusien varavaltuuksien olisi oltava vieläkin kattavampia ja mahdollistettava teknisten eritelmien tuottamisen optimointi niin, että voidaan kuroa umpeen viive tekniikan edistymiseen mukautumisessa. (19)Jos yhdenmukaistetuissa standardeissa annetaan perusominaisuuksien osalta suoritustason arviointia koskevat säännöt, jotka ovat merkityksellisiä jäsenvaltioiden rakennusmääräysten kannalta, yhdenmukaistetuista standardeista pitäisi tehdä pakollisia tätä asetusta sovellettaessa, koska vain tällaisilla standardeilla saavutetaan tuotteiden vapaata liikkuvuutta koskeva tavoite ja varmistetaan, että jäsenvaltiot voivat vaatia turvallisuuteen ja ympäristöön, myös ilmastoon, liittyviä tuoteominaisuuksia erityisen kansallisen tilanteensa mukaan. Kun näihin kahteen tavoitteeseen pyritään yhdessä, ne edellyttävät, että tuotteet arvioidaan yhdellä arviointimenetelmällä, minkä vuoksi menetelmän on oltava pakollinen. Vapaaehtoisia standardeja voidaan kuitenkin käyttää, jotta delegoidulla säädöksellä tietyn tuoteperheen tai -luokan osalta määritellyistä tuotevaatimuksista saataisiin vieläkin konkreettisempia Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 768/2008/EY esitetyn mukaisesti. Päätöksen N:o 768/2008/EY mukaisesti standardeilla pitäisi tarjota olettama siitä, että tuotteet ovat kyseisten standardien kattamien vaatimusten mukaisia. (20)Jotta voidaan edistää Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteita ja varmistaa rakennustuotteiden turvallisuus, joka on yksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 114 artiklan perustuvan lainsäädännön tavoitteista, tarvitaan olennaisia tuotevaatimuksia, jotka liittyvät turvallisuuteen, toimivuuteen ja ympäristön, myös ilmaston, suojeluun. Näitä vaatimuksia asettaessaan komissio ottaa huomioon niiden mahdollisuuden edistää unionin ilmasto-, ympäristö- ja energiatehokkuustavoitteiden saavuttamista. Nämä vaatimukset eivät liity pelkästään rakennustuotteiden suoritustasoon. Asetuksessa (EU) N:o 305/2011 – toisin kuin sitä edeltäneessä direktiivissä 89/106/EY – ei säädetä mahdollisuudesta vahvistaa tällaisia olennaisia tuotevaatimuksia. Joihinkin rakennustuotteiden yhdenmukaistettuihin standardeihin sisältyy kuitenkin tällaisia olennaisia tuotevaatimuksia, jotka voivat liittyä ympäristöön, turvallisuuteen tai yksinkertaisesti vain tuotteen hyvään toimivuuteen. Nämä standardit osoittavat, että tällaisille ympäristöön, turvallisuuteen tai yksinkertaisesti vain tuotteen hyvään toimivuuteen liittyville vaatimuksille on käytännön tarvetta. Myös tämän asetuksen oikeusperustana olevassa SEUT-sopimuksen 114 artiklassa määrätään ympäristön, terveyden ja ihmisten turvallisuuden suojelun korkean tason saavuttamisesta. Näin ollen tässä asetuksessa olisi otettava (uudelleen) käyttöön tai vahvistettava olennaisia tuotevaatimuksia. Lainsäätäjän on vahvistettava nämä vaatimukset, mutta vaatimuksia on täsmennettävä yli 30 tuoteperheelle, joissa kussakin on useita luokkia. Näin ollen komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joissa täsmennetään kutakin rakennustuoteperhettä tai -luokkaa koskevat vaatimukset. (21)Rakennustuotteiden valmistamisesta ja jakelusta tulee yhä monimutkaisempaa, minkä vuoksi markkinoille tulee uusia erikoistuneita toimijoita, kuten jakelupalvelujen tarjoajia. Selvyyden vuoksi tiettyjä yleisiä velvoitteita, kuten yhteistyövelvoitetta viranomaisten kanssa, olisi sovellettava kaikkiin, jotka osallistuvat toimitusketjuun, valmistukseen, jakeluun, omien tuotemerkkien käyttämiseen, uudelleenpakkaukseen tai jälkimarkkinoilla käytävään kauppaan, asennukseen, purkamiseen uudelleenkäyttöä tai uudelleenvalmistusta varten sekä itse uudelleenvalmistukseen. Lisäksi tavarantoimittajat olisi velvoitettava tekemään yhteistyötä markkinavalvontaviranomaisten kanssa ympäristökestävyyden arviointia varten. Näistä syistä ja velvoitteiden toistamisen välttämiseksi termi ’talouden toimija’ olisi määriteltävä laajasti siten, että se kattaa kaikki nämä toimijat, jotta niitä kaikkia koskevat yleiset perusvelvoitteet voidaan vahvistaa yhdellä kertaa. (22)Jotta voidaan edistää yhdenmukaistettuja käytäntöjä jäsenvaltioiden keskuudessa silloinkin, kun käytännöistä ei ole päästy yksimielisyyteen, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä tämän asetuksen täytäntöönpanoa koskevia täytäntöönpanosäädöksiä joistakin tietyistä aiheista. Valtuudet koskevat talouden toimijoiden määritelmiä, velvoitteita ja oikeuksia sekä ilmoitettujen laitosten velvoitteita ja oikeuksia. (23)Oikeusvarmuuden parantamiseksi ja kansallisista vaatimuksista ja merkinnöistä johtuvan rakennustuotteiden EU-markkinoiden hajanaisuuden vähentämiseksi on tarpeen määritellä selvästi EU:n tasolla säännelty ala eli ns. yhdenmukaistettu toiminta-ala erotuksena tekijöistä, jotka jäävät jäsenvaltioiden kansallisen sääntelyn piiriin. (24)Jotta löydetään tasapaino markkinoiden hajanaisuuden vähentämisen ja rakennuskohteiden sääntelyyn liittyvien jäsenvaltioiden oikeutettujen intressien välillä, on tarpeen säätää mekanismista, jolla otetaan paremmin huomioon jäsenvaltioiden tarpeet yhdenmukaistettujen teknisten eritelmien laatimisessa. Samasta syystä olisi otettava käyttöön mekanismi, jonka avulla jäsenvaltio voi asettaa rakennustuotteille lisävaatimuksia terveyteen, turvallisuuteen tai ympäristönsuojeluun liittyvien pakottavien syiden perusteella. (25)Kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman keskeistä tekijää, kiertotaloutta, voidaan edistää pakollisilla panttijärjestelmillä ja velvoitteella ottaa takaisin käyttämättömät tuotteet. Sen vuoksi jäsenvaltioiden olisi voitava toteuttaa tällaisia toimenpiteitä. (26)Oikeudellisen selkeyden parantamiseksi ja talouden toimijoihin kohdistuvan hallinnollisen rasitteen vähentämiseksi on tarpeen välttää sitä, että rakennustuotteille tehdään useita arviointeja, jotka koskevat samoja terveyteen, turvallisuuteen tai ympäristön, myös ilmaston, suojeluun liittyviä näkökohtia unionin eri lainsäädännön nojalla. Tämän vahvisti REFIT-foorumi, joka suositteli, että komissio asettaisi etusijalle päällekkäisiin ja toistuviin vaatimuksiin liittyvien ongelmien ratkaisemisen. Näin ollen komission olisi voitava määrittää edellytykset, joiden nojalla muun unionin lainsäädännön mukaisten velvoitteiden täyttäminen täyttää myös tämän asetuksen tietyt velvoitteet, jos muutoin samaa terveyteen, turvallisuuteen tai ympäristön, myös ilmaston, suojeluun liittyvää näkökohtaa arvioitaisiin rinnakkain tämän asetuksen ja unionin muun lainsäädännön nojalla. (27)Lisäksi komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla määritetään, kuuluvatko tietyt rakennustuotteet rakennustuotteen määritelmän piiriin, jotta vältetään jäsenvaltioiden ja talouden toimijoiden erilaiset käytännöt. (28)Erityisesti ekosuunnittelua koskevaan työsuunnitelmaan sisältyvien energiaan liittyvien tuotteiden, jotka ovat myös rakennustuotteita, ja välituotteiden tapauksessa, sementtiä lukuun ottamatta, etusijalla kestävyysvaatimusten asettamisessa on ekosuunnitteluasetus. Tämä koskee esimerkiksi lämmittimiä, kattiloita, lämpöpumppuja, veden ja sisätilojen lämmityslaitteita, tuulettimia, jäähdytys- ja tuuletusjärjestelmiä sekä aurinkosähkötuotteita, pois lukien rakennukseen integroidut aurinkosähköpaneelit. Tällä asetuksella voidaan edelleen tarvittaessa puuttua asiaan täydentävällä tavalla, pääasiassa turvallisuusnäkökohtien osalta, ottaen huomioon myös muu tuotteita, esimerkiksi kaasulaitteita, pienjännitelaitteita ja koneita, koskeva unionin lainsäädäntö. Muiden tuotteiden osalta saattaa tulevaisuudessa olla tarpeen määrittää edellytykset, joiden nojalla muun unionin lainsäädännön mukaisten velvoitteiden täyttäminen täyttää myös tämän asetuksen tietyt velvoitteet, jotta vältetään talouden toimijoihin kohdistuva tarpeeton rasite. Komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla määritetään tällaiset edellytykset. (29)Jotta kannustettaisiin vaatimustenmukaisuuteen, vastuu virheellisistä suoritustaso- tai vaatimustenmukaisuusilmoituksista olisi oltava rakennustuotteiden valmistajalla. (30)Uudelleenvalmistettujen tuotteiden käytön lisääntyminen on osa kiertotalouteen siirtymistä ja rakennustuotteiden ympäristö- ja hiilijalanjäljen pienentämistä. Uudelleenvalmistettujen tuotteiden markkinat eivät ole tällä hetkellä kovin kehittyneet, ja uudelleenvalmistettuja tuotteita koskevat vaatimukset vaihtelevat suuresti jäsenvaltioiden välillä. Sen vuoksi ja toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus vapauttaa uudelleenvalmistetut tuotteet suoritustasoilmoituksen laatimisvelvoitteesta. Tällaisen vapautuksen ei kuitenkaan pitäisi olla mahdollinen sellaisten tuotteiden osalta, jotka eivät sovellu uudelleenvalmistukseen, tai jos kyseessä ovat muiden jäsenvaltioiden edut. (31)Jotta voitaisiin parantaa rakennustuotteita koskevien helposti saatavilla olevien ja kattavien tietojen saatavuutta ja edistää siten rakennustuotteiden turvallisuutta, toimivuutta ja kestävyyttä, olisi varmistettava, että suoritustasoilmoituksessa annetaan kaikki käyttäjien ja viranomaisten tarvitsemat tiedot. Jotta ilmoitus olisi hyödyllinen käyttäjille, valmistajien olisi voitava sisällyttää siihen lisätietoja, kunhan se pysyy yhdenmukaisena ja helposti luettavana eikä sitä käytetä väärin mainoksena.

(32)Jotta rakennustuotteiden uudelleenkäyttö ja uudelleenvalmistus ja ylijääneiden rakennustuotteiden käyttö olisi mahdollista laajamittaisesti, näitä rakennustuotteita varten olisi vahvistettava kevennetty suoritustasoilmoituksen laatimismenettely. Kun kyseessä ovat ylijääneet rakennustuotteet, joihin ei ole aiheutunut muutoksia käytön seurauksena, kevennetty menettely olisi rajoitettava tapauksiin, joissa alkuperäinen valmistaja kieltäytyy ottamasta vastuuta ylijääneistä rakennustuotteista, koska aina on parasta, että rakennustuotteet pysyvät alkuperäisen toimivaltaisen valmistajan vastuulla, kun niitä ei ole muutettu. (33)Jotta vähennettäisiin talouden toimijoihin ja erityisesti valmistajiin kohdistuvaa rasitetta, suoritustaso- ja vaatimustenmukaisuusilmoituksia antavien talouden toimijoiden olisi toimitettava nämä ilmoitukset sähköisesti, niiden olisi voitava toimittaa nämä ilmoitukset pysyvällä linkillä asiakirjaan, jota ei voi muuttaa, tai sisällyttää näihin ilmoituksiin pysyvät linkit asiakirjoihin, joita ei voi muuttaa. (34)Jotta valmistajat voivat osoittaa, että rakennustuotteet, joihin sovelletaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta, täyttävät asiaa koskevat unionin vaatimukset, on tarpeen edellyttää suoritustasoilmoitusta täydentävää vaatimustenmukaisuusilmoitusta; näin rakennustuotteita koskevaa sääntelyjärjestelmää lähennetään asetukseen (EY) N:o 765/2008. Mahdollisen hallinnollisen rasitteen minimoimiseksi vaatimustenmukaisuus- ja suoritustasoilmoitus olisi kuitenkin yhdistettävä ja toimitettava sähköisesti. Pk-yritysten hallinnollista rasitetta olisi minimoitava edelleen kohdennetuilla yksinkertaistamissäännöksillä, jotka koskevat muun muassa tyyppitarkastuksen korvaavien asianmukaisten teknisten asiakirjojen käyttöä, mikroyritysten mahdollisuutta käyttää lievempää varmennusjärjestelmää ja yksittäiseen rakennuskohteeseen asennettujen tilaustuotteena valmistettujen muiden kuin sarjavalmisteisten tuotteiden kevyempiä vaatimuksia. Jäsenvaltioilla olisi myös oltava mahdollisuus vapauttaa suoritustasoilmoituksen laatimisvelvoitteesta mikroyritykset, jotka eivät harjoita valtioiden rajat ylittävää kauppaa. (35)Jotta saavutettaisiin yhdenmukaisuus muun tuotelainsäädännön kanssa ja jollei asetuksen (EY) N:o 765/2008 yleisistä periaatteista muuta johdu, CE-merkintä olisi kiinnitettävä rakennustuotteisiin, joista valmistaja on laatinut suoritustaso- tai vaatimustenmukaisuusilmoituksen. Näin valmistaja ottaa vastuun siitä, että tuote on ilmoitetun suoritustason ja sovellettavien tuotevaatimusten mukainen. (36)Rakennustuotteiden ja siten myös rakennuskohteiden turvallisuuden, toimivuuden ja kestävyyden varmistamiseksi kaikkien toimitus- ja jakeluketjuun kuuluvien talouden toimijoiden olisi toteutettava asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne saattavat markkinoille tai asettavat saataville markkinoilla ainoastaan sellaisia rakennustuotteita, jotka ovat unionin sitovien vaatimusten mukaisia. Oikeudellisen selkeyden parantamiseksi on tarpeen vahvistaa nimenomaisesti talouden toimijoiden velvoitteet. (37)Rakennustuotteiden valmistajien on määritettävä tuotetyyppi täsmällisesti ja yksiselitteisesti, jotta voidaan varmistaa täsmällinen perusta, jonka mukaan arvioidaan, onko tuote unionin vaatimusten mukainen. Jotta samalla vältetään sovellettavien vaatimusten kiertäminen, valmistajia olisi kiellettävä luomasta jatkuvasti uusia tuotetyyppejä, kun kyseiset tuotteet ovat ratkaisevien ominaisuuksiensa kannalta täysin samanlaisia. (38)Harhaanjohtavien väitteiden välttämiseksi rakennustuotteiden valmistajien esittämien väitteiden olisi perustuttava joko yhdenmukaistettuihin teknisiin eritelmiin sisältyvään arviointimenetelmään tai menetelmiin, jotka edustavat parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa, jos yhdenmukaistettuun tekniseen eritelmään sisältyvää arviointimenetelmää ei ole. (39)Valmistajan laatimat rakennustuotteita koskevat tekniset asiakirjat helpottavat viranomaisten ja ilmoitettujen laitosten toimintaa niiden varmentaessa, ovatko kyseiset tuotteet unionin vaatimusten mukaisia. Kattavien tietojen saatavuuden parantamiseksi kyseisiin teknisiin asiakirjoihin olisi sisällyttävä arviointi rakennustuotteen ympäristökestävyydestä. (40)Jotta voitaisiin lisätä läpinäkyvyyttä rakennustuotteiden käyttäjien kannalta ja välttää tuotteiden epätarkoituksenmukainen käyttö, valmistajan olisi yksilöitävä täsmällisesti rakennustuotteet ja niiden aiottu käyttötarkoitus. Samasta syystä valmistajan olisi myös selvennettävä, onko rakennustuote tarkoitettu vain ammattikäyttöön vai myös kuluttajien käyttöön. Sen varmistamiseksi, että rakennustuotteet voidaan jäljittää, valmistaja olisi ilmoitettava tuotteessa, tai jos tämä ei ole mahdollista esimerkiksi tuotteen koon tai pinnan vuoksi, sen pakkauksessa, tai jos tämäkään ei ole mahdollista, sen mukana olevassa asiakirjassa. (41)Sen varmistamiseksi, että tämän asetuksen vaatimuksia noudatetaan, valmistajien olisi etsittävä aktiivisesti, tallennettava ja arvioitava tietoja ja toteutettava asianmukaiset toimenpiteet, jos vaatimustenvastaisuus tai puutteellinen suoritustaso on todettu tai sen riski on olemassa. (42)Jotta optimoitaisiin Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteiden saavuttaminen, valmistajat olisi velvoitettava saavuttamaan kohtuullinen ympäristökestävyyden taso sekä tuotteiden että valmistuksen osalta. Velvoite edellyttää kompromissipäätösten tekemistä eri ympäristönäkökohtien välillä ja ympäristö- ja turvallisuusnäkökohtien välillä, ja on otettava huomioon, että sekä ympäristö- että turvallisuusnäkökohdat voivat liittyä itse tuotteeseen tai rakennuskohteeseen. Jotta valmistajat voisivat olla varmoja siitä, miten tällaisia kompromissipäätöksiä tehdään, asetuksessa olisi vahvistettava selkeät kompromisseja koskevat säännöt. (43)Rakennustuotteiden kestävyyden ja kestokyvyn varmistamista koskevilla tavoitteilla valmistajien olisi varmistettava, että tuotteilla on erittäin pitkä käyttöikä. Pitkä käyttöikä edellyttää asianmukaista suunnittelua, luotettavien osien käyttöä, tuotteiden korjattavuutta, korjaamista koskevien tietojen saatavuutta sekä varaosien saatavuutta. (44) Rakennustuotteiden kierron parantamiseksi kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteiden mukaisesti valmistajien olisi suosittava tuotteidensa uudelleenkäyttöä, uudelleenvalmistusta ja kierrätystä. Uudelleenkäyttö, uudelleenvalmistus ja kierrätys (ja niihin valmistautuminen) edellyttää tiettyä suunnittelua siten, että helpotetaan komponenttien ja materiaalien erottamista myöhemmässä kierrätysvaiheessa ja vältetään materiaaliseosten, sekoitemateriaalien ja vaikeasti hyödynnettävien materiaalien käyttöä. Koska tavanomaiset käyttöohjeet eivät välttämättä saavuta talouden toimijoita, jotka ovat vastuussa uudelleenkäytöstä, uudelleenvalmistuksesta ja kierrätyksestä (tai niihin valmistautumisesta), tähän liittyvät tarvittavat tiedot olisi asetettava saataville tuotetietokantoihin tai -järjestelmiin ja valmistajan verkkosivustolle käyttöohjeiden lisäksi. (45)Jotta valmistajat voivat toimittaa turvallisia, toimivia ja ympäristön kannalta kestäviä rakennustuotteita, on tarpeen asettaa valmistajille kattavat kestävyyttä ja turvallisuutta koskevat velvoitteet. Kun otetaan huomioon näiden velvoitteiden merkitys ja oikean tasapainon löytäminen toimivuuden, turvallisuuden ja kestävyyden välillä, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä delegoituja säädöksiä, joilla määritetään edellytykset, joiden mukaisesti nämä velvoitteet täyttyvät tai niiden oletetaan täyttyvän tietyn tuoteperheen tai -luokan osalta. (46)Joistakin rakennustuotteista tulee jätettä, vaikka niitä ei koskaan käytetty. Tämän resurssien tuhlauksen välttämiseksi valmistajien olisi suostuttava ottamaan takaisin joko suoraan tai maahantuojiensa ja jakelijoidensa kautta sellaisten tuotteiden omistusoikeus, joita ei ole käytetty sen jälkeen, kun ne on toimitettu rakennuspaikalle tai käyttäjälle, ja jotka ovat vastaavassa kunnossa kuin silloin, kun ne saatettiin markkinoille. (47)Jotta rakennustuotteiden käyttäjät voivat tehdä tietoon perustuvia valintoja, heidän olisi saatava riittävästi tietoa tuotteiden ympäristötehokkuudesta, niiden ympäristövaatimusten mukaisuudesta ja siitä, missä määrin valmistaja noudattaa ympäristövelvoitteita. Sen vuoksi komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan erityiset merkintävaatimukset, joihin saattaa sisältyä helposti ymmärrettävä värimerkintäjärjestelmä (ns. liikennevalomerkinnät). (48)Joitakin valmistajien velvoitteita, kuten ympäristökestävyyden arviointia tai kierrätysmateriaalien asettamista etusijalle, on vaikea noudattaa, kun kyseessä ovat käytetyt, uudelleenvalmistetut tai ylijääneet tuotteet. Talouden toimijat, jotka mahdollistavat uudelleenkäytön tai harjoittavat uudelleenvalmistusta, olisi näin ollen vapautettava näistä velvoitteista, etenkin kun uudelleenkäyttö ja uudelleenvalmistus hyödyttävät ympäristöä. (49)Kun kyseessä ovat maahantuodut tuotteet, valtuutetut edustajat ovat usein ainoat tavoitettavissa olevat henkilöt, mutta valmistajat antavat niille usein erittäin vähäisiä tehtäviä eivätkä anna kaikkia tarvittavia tietoja, jotta ne voisivat edustaa tehokkaasti valmistajia. Näin ollen valtuutettujen edustajien asemaa ja vastuita olisi selkeytettävä ja vahvistettava. (50)Talouden toimijaan, joka muuttaa tuotetta siten, että muuttaminen saattaa vaikuttaa tuotteen suoritustasoon tai turvallisuuteen, olisi sovellettava valmistajia koskevia velvoitteita, ja olisi varmennettava, onko tuotteen suoritustaso tai turvallisuus edelleen sama. Tätä velvoitetta ei kuitenkaan pitäisi soveltaa talouden toimijaan, joka pakkaa tuotteet uudelleen asettaakseen ne saataville toisessa jäsenvaltiossa, koska muutoin jälkimarkkinoilla käytävä kauppa ja siten tuotteiden vapaa liikkuvuus vaikeutuvat, eikä uudelleen pakkaamisen periaatteessa pitäisi vaikuttaa rakennustuotteen suoritustasoon eikä turvallisuuteen. Tästä huolimatta tuotteita uudelleen pakkaavien talouden toimijoiden olisi tuotteiden suoritustason ja turvallisuuden säilyttämiseksi oltava vastuussa näiden toimien asianmukaisesta suorittamisesta, jotta varmistetaan, että tuote ei vahingoitu ja että käyttäjät saavat edelleen asianmukaiset tiedot sen jäsenvaltion vahvistamalla kielellä, jossa tuotteet asetetaan saataville. (51)Jotta parannetaan tämän asetuksen mukaisten velvoitteiden noudattamista valmistajien keskuudessa ja edistetään yksilöityjen puutteiden käsittelemistä ja parannetaan markkinavalvontaa, palveluntarjoajille, verkkokauppapaikoille ja välittäjille olisi annettava valtuudet varmentaa ja niitä olisi pyydettävä varmentamaan tietyt helposti varmennettavissa olevat ominaisuudet tuotteiden ja niiden valmistajien osalta, kuten tuotetyypin määrittäminen ja kattavien teknisten asiakirjojen laatiminen, ja niiden olisi aktiivisesti pyrittävä varmistamaan, että käyttäjien saataville tulee vain vaatimustenmukaisia tuotteita.

(52)Sen välttämiseksi, että 3D-tulostusta käytetään tämän asetuksen mukaisten velvoitteiden kiertämiseen, 3D-tulostuspalvelujen tarjoajiin pitäisi soveltaa tiettyjä tiedonantovelvoitteita. (53)Käytettyjen ja uudelleenvalmistettujen tuotteiden turvallinen käyttö riippuu usein niiden ensikäyttöä koskevista täsmällisistä tiedoista. Sen vuoksi talouden toimijan, joka purkaa käytettyjä tuotteita uudelleenkäyttöä tai uudelleenvalmistusta varten, olisi laadittava pöytäkirja puretun tuotteen käyttöpaikasta ja -olosuhteista ja oletetusta käyttöajasta. (54)Tuotteiden suoritustaso ja turvallisuus riippuvat myös käytetyistä komponenteista ja kalibroijien tai muiden palveluntarjoajien tarjoamista palveluista tuotteiden suunnittelussa ja valmistuksessa. Näistä syistä tuotteiden valmistukseen osallistuville komponenttien toimittajille ja palveluntarjoajille olisi asetettava tiettyjä velvoitteita. Jos vaatimustenvastaisuus tai riski on saattanut aiheutua tietyn talouden toimijan toimittamasta komponentista tai tarjoamasta palvelusta, tavarantoimittajan tai palveluntarjoajan olisi ilmoitettava tästä muille asiakkailleen, jotka ovat saaneet saman komponentin tai palvelun, jotta vaatimustenvastaisuuksiin ja riskeihin voidaan puuttua tehokkaasti myös muiden tuotteiden osalta. (55)Joillakin rakentamiseen käytetyillä tarvikkeilla on monia mahdollisia käyttötarkoituksia. Niiden valmistajien olisi voitava vapaasti päättää, onko nämä tarvikkeet tarkoitettu rakentamiseen, myös sen välttämiseksi, että tarvikkeille olisi tehtävä suoritustason ja vaatimustenmukaisuuden arviointi, jos se ei ole tarpeen. Jos valmistajat kuitenkin päättävät, että tiettyä tarviketta ei ole tarkoitettu rakennuskäyttöön mutta sitä voidaan käyttää siihen (ns. pseudotuote), valmistajien ja muiden talouden toimijoiden olisi varmistettava, että sitä ei käytetä rakennuskohteissa. Muussa tapauksessa jotkin näistä tarvikkeista saattavat päätyä rakennuskäyttöön, vaikka ne eivät täytä tämän asetuksen vaatimuksia. (56)Jos sellaisten tarvikkeiden valmistajat, joita niiden luonteen vuoksi voidaan käyttää rakennus- ja muihin tarkoituksiin (ns. kahden käyttötarkoituksen tuotteet), eivät nimenomaisesti sulje pois niiden rakennuskäyttöä, niiden olisi edellä mainitusta syystä noudatettava tämän asetuksen mukaisia velvoitteita kaikkien vastaavan tyyppisten tarvikkeiden osalta. (57)Jotta voidaan selventää tämän asetuksen sovellettavuutta verkkokauppaan ja muuhun etämyyntiin, olisi määritettävä, millä edellytyksillä tiettyä tuotetta katsotaan tarjottavan asiakkaille unionissa. Koska verkkokaupassa on suurempi todennäköisyys vaatimustenvastaisuuteen, jäsenvaltioiden olisi toteutettava erityistoimia ja nimettävä yksi keskitetty markkinavalvontaviranomainen, jonka tehtävänä on tunnistaa etämyyntitarjoukset, jotka kohdistetaan niiden alueella oleviin asiakkaisiin, jotta asiasta vastaavat markkinavalvontaviranomaiset voivat toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä. Koska tällaisten tarjousten tunnistaminen edellyttää tutkimukseen erikoistuneita asiantuntijoita tai tekoälyohjelmistoja, tunnistamistehtävä olisi keskitettävä ja annettava yhdelle markkinavalvontaviranomaiselle. (58)Digitaaliteknologia, joka tarjoaa merkittäviä mahdollisuuksia vähentää talouden toimijoiden ja viranomaisten hallinnollista rasitetta ja kustannuksia ja edistää samalla innovatiivisia ja uusia liiketoimintamahdollisuuksia ja -malleja, kehittyy nopeasti. Digitaaliteknologian käyttöönotto edistää myös merkittävästi perusparannusaallon tavoitteiden saavuttamista, mukaan lukien rakennuskannan energiatehokkuus, elinkaariarvioinnit ja seuranta. Tämän vuoksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa täytäntöönpanosäädöksiä, jotta digitalisaation tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämistä voitaisiin lisätä. (59)Koska rakennustuotteita varten laaditut yhdenmukaistetut standardit, jäljempänä ’rakennustuotestandardit’, ovat oikeusvarmuuden luomiseksi enimmäkseen pakollisia, näiden standardien olisi oltava paitsi asiaa koskevien standardointipyyntöjen ja tämän asetuksen mukaisia myös unionin lainsäädännön yleisten periaatteiden mukaisia. (60)Jotta varmistetaan rakennustuotestandardien viitetietojen oikea-aikainen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä, Euroopan komissiolle olisi siirrettävä valta rajoittaa puutteellisten standardien soveltamisalaa tai kumota ne tämän asetuksen mukaisten oikeusvaikutusten osalta delegoiduilla säädöksillä sen sijaan, että se kieltäytyy julkaisemasta niiden viitetietoja virallisessa lehdessä. (61)Järjestelmän johdonmukaisuuden varmistamiseksi tämän asetuksen olisi perustuttava standardointia koskevaan horisontaaliseen lainsäädäntökehykseen. Näin ollen asetusta (EU) N:o 1025/2012 olisi sovellettava mahdollisuuksien mukaan myös tämän asetuksen mukaisesti pakollisiksi tulleisiin standardeihin. Asetuksessa (EU) N:o 1025/2012 olisi näin ollen säädettävä muun muassa menettelystä, jonka mukaisesti esitetään yhdenmukaistettuja rakennustuotestandardeja koskevia vastalauseita, jos standardit eivät täysin täytä asiaa koskevassa standardointipyynnössä esitettyjä vaatimuksia tai muita tämän asetuksen vaatimuksia. (62)Eurooppalaiset arviointiasiakirjat eivät ole yleisesti sovellettavia säädöksiä vaan ensimmäinen vaihe kaksivaiheisessa hallinnollisessa menettelyssä, joka johtaa CE-merkintään, joten niitä ei pitäisi pitää yhdenmukaistettuina teknisinä eritelminä. Yhdenmukaistettujen standardien laatimisen perusperiaatteita, kuten läpinäkyvyyttä kilpailijoihin nähden, voidaan kuitenkin soveltaa ja niitä olisikin sovellettava myös eurooppalaisiin arviointiasiakirjoihin. Lisäksi eurooppalaisiin arviointiasiakirjoihin olisi viitattava suoritustason ja vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyissä samalla tavalla kuin yhdenmukaistettuihin standardeihin. Jotta vältetään säännösten pitkällinen toistaminen, yhdenmukaistettuja standardeja koskevia perusperiaatteita olisi siten sovellettava myös eurooppalaisiin arviointiasiakirjoihin. Läpinäkyvyyden parantamiseksi kilpailijoiden kannalta eurooppalaiset arviointiasiakirjat olisi asetettava julkisesti saataville ja kaikkien eurooppalaisten arviointiasiakirjojen viitetiedot olisi julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä. (63)Tällä hetkellä sellaisten eurooppalaisten arviointiasiakirjojen kasvava määrä, jotka eivät juurikaan eroa toisistaan ja joilla on usein vain vähän lisäarvoa muihin tai olemassa oleviin yhdenmukaistettuihin standardeihin nähden, uhkaa hidastaa niiden julkaisemista. Jotta voidaan puuttua tähän uhkaan kustannustehokkaasti, tiettyjä eurooppalaisten arviointiasiakirjojen laatimiseen ja hyväksymiseen liittyviä periaatteita olisi vahvistettava tai niistä olisi tehtävä konkreettisempia. Lisäksi komission harjoittamaa valvontaa olisi tehostettava. (64)Teknisestä arvioinnista vastaavat laitokset nimeäviin viranomaisiin ei saisi soveltaa lievempiä vaatimuksia kuin ilmoittaviin viranomaisiin, kun otetaan huomioon niiden tehtävien samankaltaisuus. Samasta syystä teknisestä arvioinnista vastaavien laitosten riippumattomuuden ja päätöksentekovallan olisi oltava saman tasoista kuin ilmoitettujen laitosten. (65)Jotta pystyttäisiin reagoimaan niiden ilmoitusten huomattavaan osuuteen, jotka perustuivat puutteellisiin tai virheellisiin arviointeihin, erityisesti jos ilmoituksen kohteena olivat oikeussubjektit, joilla ei ole omaa teknistä pätevyyttä, on tarpeen lisätä ilmoittavien viranomaisten resursseja, etenkin asettamalla vähimmäisvaatimukset, täsmentää ilmoitettuja laitoksia koskevia vaatimuksia, etenkin siltä osin kuin on kyse niiden riippumattomuudesta, tehtävien siirtämisestä muille oikeushenkilöille ja omasta toimintakyvystä, edellyttää, että ilmoitettujen laitosten henkilöstö on riittävän pätevää, ja todentaa henkilöstön riittävyys; tätä varten toimivimmaksi välineeksi on osoittautunut pätevyysmatriisi, varmistaa ja varmentaa, että henkilöstöstä, ulkopuolisten asiantuntijoiden käytöstä, menettelyistä, kriteereistä ja päätöksenteosta vastaa tosiasiallisesti ilmoitettu laitos eikä alihankkija, tytäryhtiö tai muu yritys, joka kuuluu samaan yritysperheeseen, ja laajentaa asiakirja-aineistoa, joka laitosten on toimitettava hakiessaan nimeämistä ilmoitetuksi laitokseksi, jotta ilmoittavien viranomaisten päätöksen pohjana on syvempi ja suhteellisesti oikeudenmukaisempi perusta. (66)Akkreditointielinten yleisen puutteellisen menettelyn estämiseksi on tarpeen varmistaa, että akkreditointielimet käyttävät akkreditoinnin perustana tätä asetusta eivätkä usein toisistaan poikkeavia standardeja. On myös tärkeää varmistaa, että akkreditointielimet arvioivat hakijalaitoksen eivätkä yritysryhmän kyvyt, koska hakijalaitoksen on itse vastattava tulevasta sertifioinnista. (67)Tasapuolisten toimintaedellytysten takaamiseksi ja oikeudellisen epävarmuuden välttämiseksi ilmoitettujen laitosten velvoitteet olisi määriteltävä selvemmin ja tuotava nimenomaisesti esiin; tämä koskee sekä niiden arviointi- ja varmennustoimintaa että niihin liittyviä näkökohtia. (68)Jotta voidaan välttää ilmoitettujen laitosten henkilöstön ja valmistajien väliset yhteydet, ilmoitettujen laitosten olisi varmistettava, että vaatimustenmukaisuuden arviointitehtäviä suorittavaa henkilöstöä kierrätetään eri tehtäviin. (69)Jäsenvaltioiden viranomaisilla saattaa olla kysymyksiä, joihin vain tietty ilmoitettu laitos voi vastata. Ilmoitettujen laitosten olisi näin ollen vastattava myös kysymyksiin, joita muiden jäsenvaltioiden viranomaisilla saattaa olla. (70)Jotta kaikki viranomaiset voisivat helpommin tunnistaa ilmoitettujen laitosten, valmistajien ja tuotteiden vaatimustenvastaisuudet ja jotta varmistettaisiin tasapuoliset toimintaedellytykset, ilmoitetuille laitoksille olisi annettava valtuudet toimittaa – ja jos vaatimustenvastaisuus voidaan osoittaa selvästi, ne olisi jopa velvoitettava toimittamaan – tiedot vaatimustenvastaisuudesta asianomaisille markkinavalvontaviranomaisille tai ilmoittaville viranomaisille. Ilmoitetut laitokset eivät saa kuitenkaan ylittää tiedonantovelvoitettaan tutkimalla muita toimijoita kuin omia asiakkaitaan tai muita laitoksia. (71)Koordinointia ilmoitettujen laitosten keskuudessa olisi parannettava, jotta voidaan luoda tasapuoliset toimintaedellytykset ilmoitetuille laitoksille ja valmistajille. Koska tällä hetkellä ilmoitetuista laitoksista vain noin puolet osallistuu omasta aloitteestaan jo olemassa olevan ilmoitettujen laitosten koordinointiryhmän toimintaan, sen toimintaan osallistumisesta olisi tehtävä pakollista.

(72)Asetuksen (EU) N:o 305/2011 mukaiset pyrkimykset yksinkertaistaa menettelyjä pienten ja keskisuurten yritysten osalta ja vähentää siten pk-yritysten ja mikroyritysten rasitetta ja kustannuksia eivät ole onnistuneet kaikilta osin, ja ne on usein ymmärretty väärin tai niitä ei ole käytetty, koska niiden soveltamisesta ei ole oltu tietoisia tai soveltamiseen liittyy epäselvyyksiä. Käsiteltäessä yksilöityjä puutteita käyttäen perustana aiemmin vahvistettuja sääntöjä on tarpeen selkeyttää ja helpottaa näiden sääntöjen soveltamista ja saavuttaa näin pk-yritysten tukemista koskeva tavoite samalla kun varmistetaan rakennustuotteiden suoritustaso, turvallisuus ja ympäristökestävyys. (73)Asetuksen (EU) N:o 305/2011 36 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetystä toisen valmistajan saamien testitulosten tunnustamisesta olisi tehtävä yleistä, jotta voidaan keventää talouden toimijoihin ja etenkin valmistajiin kohdistuvaa rasitetta. Tällaista tunnustamismekanismia tarvitaan erityisesti, jotta vältetään raaka-aineiden, välituotteiden ja lopputuotteiden ympäristökestävyyden moninkertainen arviointi. (74)Jotta varmistetaan oikeusvarmuus turvallisuuteen tai suoritustasoon liittyvien ongelmien tapauksessa, tunnustaminen olisi sallittava vain, jos sekä osallisina olevat kaksi talouden toimijaa että kaksi ilmoitettua laitosta sitoutuvat yhteistyöhön ja jos talouden toimijalla on tekninen asiantuntemus tuotteesta. (75)Asetuksen (EU) N:o 305/2011 arviointi osoitti, että kansallisella tasolla toteutetun markkinavalvonnan laatu ja vaikuttavuus vaihtelevat suuresti. Tässä asetuksessa markkinavalvonnan parantamiseksi säädettyjen toimenpiteiden lisäksi olisi edistettävä tämän asetuksen noudattamista talouden toimijoiden ja laitosten parissa ja tuotteiden tämän asetuksen mukaisuutta myös ottamalla kolmansia osapuolia mukaan prosessiin esimerkiksi siten, että kaikki luonnolliset tai oikeushenkilöt voivat toimittaa tietoja mahdollisesta vaatimustenvastaisuudesta valitusportaalin kautta. (76)Jotta voidaan puuttua asetuksen (EU) N:o 305/2011 mukaisessa markkinavalvonnassa yksilöityihin puutteisiin, tällä asetuksella olisi annettava jäsenvaltioiden viranomaisille ja komissiolle enemmän valtuuksia, jotka antaisivat viranomaisille mahdollisuuden toimia kaikissa mahdollisissa ongelmallisissa olosuhteissa. (77)Markkinavalvontakäytännöt ovat osoittaneet, että tuotteita arvioitaessa tiettynä ajankohtana on olemassa riski vaatimustenvastaisuudesta mutta vaatimustenvastaisuutta ei esiinny, kun taas myöhempänä ajankohtana tilanne on päinvastainen. Lisäksi on tilanteita, joissa kyseessä on muu kuin virallinen vaatimustenvastaisuus, eikä se aiheuta riskiä. Näistä syistä jäsenvaltioille olisi annettava valtuudet toimia kaikissa tapauksissa, joissa epäillään vaatimustenvastaisuutta tai riskiä, ja ’riskin aiheuttavan tuotteen’ määritelmää on laajennettava niin, että se kattaa myös ympäristöriskin. Jäsenvaltioille on annettava riittävästi menettelyihin liittyvää joustovaraa, jotta ne voivat tehdä eron korkean ja matalan prioriteetin vaatimustenvastaisuustapausten välille, mutta kaikille jäsenvaltioille olisi myös ilmoitettava vähemmän tärkeistä tapauksista. (78)Jotta varmistettaisiin vaatimusten tehokas täytäntöönpano ja vahvistettaisiin markkinavalvontaa jäsenvaltioissa sekä varmistettaisiin yhdenmukaisuus kestävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevan asetuksen kanssa, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joissa säädetään tarkastusten vähimmäismäärästä, joka markkinavalvontaviranomaisten on suoritettava tietylle tuoteryhmälle tai -perheelle tai tiettyihin vaatimuksiin liittyen, ja joissa vahvistetaan resursseja koskevat vähimmäisvaatimukset. (79)Markkinavalvontaviranomaisten keskimäärin heikkojen markkinavalvontavalmiuksien vahvistamiseksi ja yhdenmukaisuuden lisäämiseksi kestävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevan asetuksen kanssa on lisäksi tarpeen säätää yksityiskohtaisemmasta hallinnollisen koordinoinnin tuesta ja annettava markkinavalvontaviranomaisille oikeus periä tarkastusten ja testauksen kustannukset talouden toimijoilta. (80)Jotta voidaan luoda kannustimia markkinavalvontaviranomaisten valvontavalmiuksien lisäämiseksi ja saavuttaa yhdenmukaisuus kestävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevan asetuksen kanssa, jäsenvaltioiden olisi raportoitava tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita koskevista markkinavalvontatoimistaan, myös määrätyistä seuraamuksista. (81)Rakennustuoteyhteyspisteiden olisi toimittava tehokkaammin ja saatava sitä varten lisäresursseja, jotta ne voivat palvella paremmin talouden toimijoita. Talouden toimijoiden työn helpottamiseksi rakennustuoteyhteyspisteiden tehtäviä olisi täsmennettävä ja laajennettava niin, että niihin sisältyy tietojen antaminen tämän asetuksen ja sen mukaisesti hyväksyttyjen säädösten tuotekohtaisista säännöksistä. (82)On tarpeen perustaa asianmukainen, toimiva ja kustannustehokas koordinointimekanismi, jotta varmistetaan velvoitteiden ja vaatimusten johdonmukainen soveltaminen ja vahvistetaan koko järjestelmää ottaen myös huomioon se, että tuotteiden ja rakennuskohteiden turvallisuudesta ja kestävyydestä saattaa syntyä uusia tulkintakysymyksiä. Koska toisistaan poikkeavat päätökset johtavat epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin, tekevät lainsäädäntökehyksestä monimutkaisemman, luovat esteitä vapaalle liikkuvuudelle sisämarkkinoilla ja aiheuttavat hallinnollisia lisärasitteita ja -kustannuksia talouden toimijoille, tällaisia toisistaan poikkeavia päätöksiä olisi ehkäistävä edellä mainitulla koordinointimekanismilla. (83)Sen vuoksi olisi perustettava eurooppalainen tietojärjestelmä, jonka avulla voidaan kerätä tulkintakysymyksiä, löytää asianmukaisia yhteisiä ratkaisuja ja parantaa tietojen jakamista. Tiedonjaon helpottamiseksi tällaisen järjestelmän olisi pohjauduttava kansallisiin järjestelmiin. Näissä kansallisissa järjestelmissä olisi myös yksilöitävä tapauksia, joissa tätä asetusta sovelletaan epäyhtenäisesti, jotta varmistetaan, että erilaisista käytännöistä ei tule yleistä ja pysyvää käytäntöä. (84)Tuotetietojen keskistetty rekisteri lisää avoimuutta, josta on etua tuotteiden turvallisuudelle sekä ympäristön ja ihmisten terveyden suojelulle, ja se myös vähentää hallinnollista rasitetta ja kustannuksia talouden toimijoiden kannalta. Tätä varten komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä SEUT-sopimuksen 291 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla perustetaan keskitetty unionin rakennustuotetietokanta tai -järjestelmä. Tässä vaiheessa ei ole mahdollista arvioida mahdollisten ratkaisujen etuja ja haittoja, joten komissiolle olisi annettava valtuudet toteuttaa mikä tahansa näistä vaihtoehdoista tarpeen mukaan. (85)Jotta voitaisiin parantaa pätevyystasoa, yhdenmukaistaa päätöksentekoa ja luoda talouden toimijoille tasapuoliset toimintaedellytykset, markkinavalvontaviranomaisille, rakennustuoteyhteyspisteille, nimeäville viranomaisille, arvioinnista vastaaville laitoksille, ilmoittaville viranomaisille ja ilmoitetuille laitoksille olisi järjestettävä koulutusta.