FI Euroopan unionin virallinen lehti C 39/1

EUROOPAN KESKUSPANKIN LAUSUNTO,

annettu 29 päivänä marraskuuta 2012,

ehdotuksesta direktiiviksi luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä

(CON/2012/99)

2013/C 39/01

Johdanto ja oikeusperusta

Euroopan keskuspankki (EKP) vastaanotti 10 päivänä heinäkuuta 2012 Euroopan unionin neuvostolta pyynnön antaa lausunto ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivien 77/91/ETY ja 82/891/ETY, direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY ja 2011/35/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta (1) (jäljempänä ’ehdotettu direktiivi’). EKP vastaanotti 27 päivänä heinäkuuta 2012 Euroopan parlamentilta pyynnön antaa lausunto ehdotetusta direktiivistä.

EKP:n toimivalta antaa lausunto ehdotetusta direktiivistä perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 127 artiklan 4 kohtaan ja 282 artiklan 5 kohtaan, koska ehdotettu direktiivi sisältää säännöksiä, jotka vaikuttavat Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) rooliin myötävaikuttaa luottolaitosten toiminnan vakauden valvontaan ja rahoitusjärjestelmän vakauteen liittyvän toimivaltaisten viranomaisten politiikan moitteettomaan harjoittamiseen, unionin rahapolitiikan määrittelyyn ja toteuttamiseen sekä maksujärjestelmien moitteettoman toiminnan edistämiseen. Tämän lausunnon on antanut EKP:n neuvosto Euroopan keskuspankin työjärjestyksen 17.5 artiklan ensimmäisen virkkeen mukaisesti.

Yleiset huomautukset

EKP kannattaa täysin ajatusta elvytys- ja kriisinratkaisukehyksen kehittämisestä ja finanssilaitosten tehokasta kriisinhallintaa haittaavien esteiden poistamisesta. Kaikkien finanssilaitosten pitäisi antaa kaatua hallitusti turvaamalla koko rahoitusjärjestelmän vakaus ja minimoimalla julkiset kustannukset ja talouden häiriöt. EKP kannattaa erityisesti luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille laadittavaa unionin kriisinratkaisukehystä, jotta unionin rahoitusvakaus voidaan säilyttää ja turvata siten sisämarkkinoiden toiminta myös kriisiaikoina. On ensiarvoisen tärkeää, että finanssilaitosten kaatumisen hallintaan luodaan yhteisiä tukikeinoja, kuten elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmia, omaisuudenhoitoyhtiöitä, sekä menetelmiä velkakirjojen arvon alaskirjaamista (bail-in), liiketoiminnan myyntiä ja varojen erottelua varten. EKP pitää myönteisenä, että ehdotuksessa noudatetaan kansainvälisesti sovittuja finanssilaitosten kriisinratkaisujärjestelmien keskeisiä ominaisuuksia (2), jotka edellyttävät kansallisten kriisinratkaisujärjestelmien lähentämistä sekä asianmukaisia välineitä ja valtuuksia tehokasta kriisinratkaisua varten. Näiden ominaisuuksien toteutus mahdollistaa oikein ajoitetut toimet, joilla varmistetaan keskeisten toimintojen jatkuvuus.

EKP:n mielestä direktiivi on merkittävä vaihe unionin yhdennettyyn kriisinratkaisukehykseen johtavassa kehityksessä, ja se on hyväksyttävä pikaisesti. Yhteinen kriisinratkaisumekanismi on yksi kolmesta pankkiunionin pilarista, joten sen luominen edellyttää myös muita toimia. EKP pyytääkin komissiota esittämään kiireellisesti erillisen ehdotuksen riippumattomasta eurooppalaisesta kriisinratkaisumekanismista, johon sisältyy muun muassa näkökohtia yhteisestä eurooppalaisesta kriisinratkaisurahastosta. Rahaston rahoituksesta vastaisivat ainakin finanssilaitokset. Kolmen pilarin keskinäinen johdonmukaisuus on rahoitusmarkkinaunionin onnistumisen kannalta ensiarvoisen tärkeää.

ERITYISET HUOMAUTUKSET

1. Kriisinratkaisun määritelmä

Kriisinratkaisu määritellään ehdotetussa direktiivissä laitoksen uudelleenjärjestelyksi, jonka tarkoituksena on varmistaa sen olennaisten toimintojen jatkuvuus, säilyttää rahoitusvakaus ja palauttaa koko laitoksen tai sen osan elinkelpoisuus (3). EKP:n mielestä kriisinratkaisu edellyttää selkeää hierarkiaa. Lähellä kaatumista olevien tai todennäköisesti kaatuvien laitosten kriisinratkaisu pitäisi tässä yhteydessä hoitaa pääsääntöisesti kriisinratkaisuviranomaisten päätöksellä käyttäen kriisinratkaisuvälineitä, kun se katsotaan tarpeelliseksi ja yleinen etu sitä vaatii, järjestelmäriskin ehkäiseminen mukaan luettuna. Jos kriisinratkaisuviranomainen arvioi, että yleinen etu ei vaadi erityistoimenpiteitä, laitos olisi likvidoitava sellaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, jota tällaisiin laitoksiin yleensä sovelletaan kansallisen lainsäädännön nojalla. Toiminnan jatkuvuuteen tähtäävässä kriisinratkaisussa olisi harkittava uudelleenjärjestelyä vain, jos se on perusteltua rahoitusvakauden säilyttämiseen liittyvän yleisen edun perusteella, jos luottolaitoksen hallittu kriisinratkaisu vaurioittaisi vakavasti rahoitusjärjestelmän vakautta ja jos nämä haittavaikutukset olisivat suuressa vaarassa levitä maiden rajojen ulkopuolelle. Ehdotetussa direktiivissä pitäisi selventää, että kriisinratkaisun tavoitteena ei ole säilyttää kaatuva laitos sellaisenaan vaan varmistaa sen keskeisten toimintojen jatkuvuus (4).

2. Kriisinratkaisun edellytykset ja poikkeuksellisen julkisen rahoitustuen tarpeen arviointi

2.1 Ehdotetun direktiivin mukaan yhtenä kriisinratkaisutoimen edellytyksenä on, että toimivaltainen viranomainen tai kriisinratkaisuviranomainen toteaa, että laitos on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu (5). EKP:n mielestä vastuu sen toteamisesta, onko laitos lähellä kaatumista tai kaatuuko se todennäköisesti, olisi selkeästi annettava toimivaltaiselle viranomaiselle, jotta kriisinratkaisutoimet olisivat ripeitä ja tehokkaita.

2.2 Ehdotetussa direktiivissä säädetään lisäksi, että laitoksen tarve saada valtiontukea on indikaattori siitä, että laitos on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu. Samassa ehdotetun direktiivin artiklassa säädetään kuitenkin, että on kaksi valtiontukityyppiä, jotka eivät muodosta tällaista indikaattoria (6). EKP kannattaa tällaiselle valtiontuelle ehdotettua enimmäiskestoa (7) mutta huomauttaa, että edellä mainitun indikaattorin perusteella huomattava määrä valtiontukea nykyisin saavista luottolaitoksista ja sijoituspalveluyrityksistä katsottaisiin lähellä kaatumista oleviksi tai todennäköisesti kaatuviksi. EKP katsoo, että ne tilanteet, joissa laitos on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu, olisi määritettävä ainoastaan laitoksen vakavaraisuustilanteen arvioinnin perusteella. Erityinen valtiontuen tarve ei siis itsessään voi olla riittävän objektiivinen kriteeri (8). Sen sijaan valtiontuen myöntämisen taustalla olevat olosuhteet sisältyisivät laitoksen vakavaraisuustilanteen arviointiin.

3. Keskuspankkien osallistuminen elvytykseen ja kriisinratkaisuun

3.1 Keskuspankit ovat vastuussa makrotason vakaudesta ja rahoitusvakaudesta, ja niillä on asiantuntemusta finanssimarkkinoista. Näin ollen niiden olisi osallistuttava kriisinratkaisuprosessiin auttamalla saavuttamaan kriisinratkaisun tavoitteet ja minimoimalla samalla riskit siitä, että kriisinratkaisulla on tahattomia haittavaikutuksia keskuspankkitehtävien suorittamiseen ja maksu- ja selvitysjärjestelmien toimintaan. Keskuspankit voivat olla mukana arvioimassa elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmia rahoitusvakauden näkökulmasta eli esimerkiksi arvioimassa sellaisten tekijöiden todennäköisyyttä, jotka voivat käynnistää luotonannon hallitsemattoman vähentämisen. Keskuspankit voivat olla mukana myös arvioimassa kriisinratkaisuviranomaisen potentiaalisia toimia, koska yksi kriisinratkaisun tärkeimmistä tavoitteista on järjestelmähäiriöiden välttäminen (9). EKP:n mielestä jäsenvaltioiden onkin varmistettava, että toimivaltainen viranomainen ja kriisinratkaisuviranomainen aloittavat riittävän tiedonvaihdon keskuspankin kanssa silloin, kun tämä ei ole itse kriisinratkaisuviranomainen (10).

3.2 Ehdotetussa direktiivissä säädetään, että elvytyssuunnitelmissa, joita laitos laatii ja pitää yllä rahoitustilanteensa palauttamiseksi ennalleen sen merkittävän heikkenemisen jälkeen, ei saa olettaa poikkeuksellisen julkisen rahoitustuen saatavuutta tai vastaanottamista. Suunnitelmiin on kuitenkin sisällytettävä tarvittaessa selvitys siitä, miten ja milloin laitos hakeutuisi keskuspankin järjestelyjen piiriin ongelmatilanteessa ja millaiset vakuudet sillä olisi käytettävissä (11). EKP haluaa korostaa, että tämä säännös ei saisi millään lailla heikentää keskuspankkien toimivaltaa päättää itsenäisesti ja täysin oman harkintansa mukaan keskuspankkilikviditeetin antamisesta vakavaraisille luottolaitoksille niin tavanomaisten rahapoliittisten operaatioiden kuin kriisitilanteen maksuvalmiusavun yhteydessä perussopimuksessa määrätyn keskuspankkirahoituskiellon asettamissa rajoissa (12).

3.3 Ehdotetussa direktiivissä vaaditaan jokaista jäsenvaltiota sisällyttämään ”kriisinratkaisuvälineistöönsä” valtuus perustaa ja käyttää omaisuudenhoitoyhtiötä ja erillistä varainhoitoyhtiötä. Ehdotetun direktiivin mukaan omaisuudenhoitoyhtiö on kokonaan tai osittain yhden tai useamman viranomaisen omistuksessa ja erillinen varainhoitoyhtiö on kokonaan yhden tai useamman viranomaisen – joka voi olla myös kriisinratkaisuviranomainen – omistuksessa (13). Jos keskuspankki toimii kriisinratkaisuviranomaisena (14), on epäilysten välttämiseksi oltava selvää, että se ei missään tapauksessa ota vastuulleen tai rahoita mitään tällaisten yhtiöiden sitoumuksia. Tällaisten yhtiöiden omistajana olevan keskuspankin on tehtävässään noudatettava kaikissa olosuhteissa perussopimuksen 123 artiklassa määrättyä keskuspankkirahoituskieltoa, jota on täydennetty neuvoston asetuksella (EY) N:o 3603/93 (15). Asetuksessa kielletään keskuspankkeja muun muassa rahoittamasta sitoumuksia, joita julkinen sektori on antanut kolmansille. Tehtävä on lisäksi suoritettava siten, ettei se rajoita keskuspankin riippumattomuutta eikä etenkään sen taloudellista ja institutionaalista riippumattomuutta.

3.4 EKP huomauttaa, että ehdotetussa direktiivissä on ainoastaan vähimmäiskriteerejä, jotka omaisuudenhoitoyhtiöiden ja erillisten varainhoitoyhtiöiden on täytettävä, jotta viranomaiset voivat perustaa niitä. EKP haluaa korostaa, että avoin rahoitus on yksi tärkeimmistä seikoista, jotka vaikuttavat julkisten varojen käytön legitimiteettiin ja vastuullisuuteen, minkä eurojärjestelmä on halukas turvaamaan. EKP on tältä osin tyytyväinen siihen, että ehdotetun direktiivin mukaan kriisinratkaisun kustannusten pitäisi pääsääntöisesti langeta laitoksen osakkeenomistajien ja velkojien maksettaviksi, ja jos näiden varat eivät riitä, kustannukset pitäisi kattaa rahoitusjärjestelyillä (16). EKP painottaa kuitenkin, että keskuspankkirahoituskiellon mukaisesti keskuspankit eivät saa rahoittaa tällaisia rahoitusjärjestelyjä. Tämä vaikuttaa erityisesti ehdotetussa direktiivissä säädettyjen vaihtoehtoisten rahoituskeinojen (17) luetteloon (18).

4. Nimettyjen kansallisten viranomaisten osallistuminen elvytyssuunnitelmien arviointiin

Ehdotetussa direktiivissä säädetään, että toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat elvytyssuunnitelmat varmistaakseen muun muassa, että ne pannaan tehokkaasti täytäntöön myös vaikeissa rahoitustilanteissa aiheuttamatta merkittävää haittaa finanssijärjestelmälle myöskään siinä tapauksessa, että muut laitokset panevat elvytyssuunnitelmansa täytäntöön saman ajanjakson aikana (19). EKP:n mielestä toimivaltaisten viranomaisten on arvioinnin yhteydessä kuultava nimettyjä toimivaltaisia kansallisia viranomaisia silloin, kun nämä ovat erillisiä yksiköitä. Näin voidaan varmistaa, että tarkastuksissa otetaan huomioon koko järjestelmän kannalta merkittävät kysymykset, kuten elvytyssuunnitelmien samanaikaisen täytäntöönpanon kokonaisvaikutus, mikä saattaa johtaa myötäsykliseen tai laumakäyttäytymiseen (20).

5. Konsernin sisäinen rahoitustuki

Ehdotetun direktiivin mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että konserniyhtiöt voivat tehdä konsernin sisäisiä rahoitustukisopimuksia (21). EKP arvostaa tätä vaatimusta ja erityisesti sitä, että tällaiset sopimukset voidaan toimivaltaisilta viranomaisilta saadun hyväksynnän jälkeen antaa jokaisen sopimuksen osapuoleksi pyrkivän konserniyhtiön yhtiökokouksen hyväksyttäväksi. EKP huomauttaa kuitenkin, että tällaisten vapaaehtoisten sopimusten täytäntöönpano kansallisissa oikeusjärjestelmissä synnyttää monimutkaisia oikeudellisia kysymyksiä. Sopimusten käyttö riippuu myös siitä, miten hyvin niiden määräykset sopivat yhteen kansallisen vero-, maksukyvyttömyys- ja yhtiölainsäädännön kanssa, esimerkiksi konsernin liiketoimien markkinaehtoperiaatteen kanssa (22). EKP:n mielestä on ehkä vielä harkittava, onko aihetta antaa lisäsäännöksiä, joilla taataan tällaisten vapaaehtoisten sopimusten mukaisesti hyväksyttyjen ja toteutettujen konsernin sisäisten liiketoimien oikeusvarmuus ja täytäntöönpanokelpoisuus.

6. Velkakirjojen arvon alaskirjaus ja alaskirjausvaltuudet

6.1 EKP:n mielestä on hyvä, että lähellä kaatumista olevien tai todennäköisesti kaatuvien laitosten tappioiden kattamiseksi kehitetään velkakirjojen arvon alaskirjaus- tai muuntomekanismi. Alaskirjausmekanismi olisi suunniteltava siten, että siinä noudatetaan kansainvälisesti sovittuja tehokkaan kriisinratkaisun keskeisiä ominaisuuksia (23) ja niistä erityisesti kriisinratkaisuviranomaisen valtuutta kirjata kriisinratkaisumekanismissa alas monenlaisia velkoja likvidaatiossa käytettävän velkojajärjestyksen mukaisesti. EKP kannattaa ajatusta siitä, että jäsenvaltiot ottavat velkakirjojen arvon alaskirjauksen käyttöön viimeistään 1. tammikuuta 2018 (24). Näin velkakirjojen arvon alaskirjausta voidaan kehittää edelleen eli lisätä siihen mahdollisuus ottaa käyttöön tiettyjen alaskirjausvälineiden tavoitetasoa koskeva vähimmäisvaatimus siten, että alaskirjauksen yleinen soveltamisala säilyy kuitenkin entisellään. EKP aikoo lisäksi osallistua kriisinratkaisuvälineenä käytettävän alaskirjauksen käytännön vaikutusten lisäselvitykseen, myös siltä osin kuin on kyse nopean toteutuksen mahdollisuudesta, kyvystä noudattaa tappioiden kattamisessa etuoikeusjärjestystä, muuntamis- tai alaskirjaustekniikasta (25) sekä mahdollisesta vaikutuksesta johdannaismarkkinoihin. Velkakirjojen arvon alaskirjauksen ja omaisuudenhoitoyhtiön suunnitelmia olisikin tässä yhteydessä tarkasteltava yhdessä, koska omaisuudenhoitoyhtiössä voidaan käyttää paljolti mallina arvon alaskirjauksen tulosta.

6.2 EKP katsoo, että kriisinratkaisutoimenpiteet olisi otettava käyttöön perustelluissa tilanteissa, ja niitä olisi täydennettävä asianmukaisin ehdoin moraalikadon vähentämiseksi (26). Kuten edellä todettiin, laitokset, jotka ovat lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuvat, olisi pääsääntöisesti likvidoitava tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä ja tarpeen mukaan ajettava alas kriisinratkaisuvälineitä käyttäen. Näin ollen alaskirjausvaltuuksia olisi käytettävä kriisinratkaisuvälineenä etupäässä sellaisten laitosten kriisinratkaisussa, joista on jo tullut elinkelvottomia. EKP:n mielestä mahdollisuutta siitä, että lähellä kaatumista olevan tai todennäköisesti kaatuvan laitoksen toiminnan jatkamiseksi (27) käytetään velkakirjojen arvon alaskirjausta, pitäisi harkita ainoastaan poikkeuksellisissa ja perustelluissa tapauksissa. EKP kannattaa ajatusta siitä, että velkakirjojen arvon alaskirjauksen yhteydessä vaihdetaan aina laitoksen johto, minkä jälkeen laitos ja sen toiminnot järjestetään uudelleen siten, että ongelmiin johtaneet syyt korjataan (28).

6.3 Ehdotetun direktiivin mukaan Euroopan pankkiviranomainen (EPV) raportoi komissiolle, miten laitoksille asetettu vaatimus omien varojen ja hyväksyttävien velkojen kokonaismäärästä, joka ilmaistaan prosentteina laitoksen kokonaisveloista, on pantu täytäntöön (29). EKP vaatii lisäarvioinnin tekemistä siitä, onko vähimmäisvaatimuksen mukainen velkakirjojen arvon alaskirjaus ilmaistava prosentteina kokonaisveloista vai prosentteina riskipainotetuista varoista. Jälkimmäisen hyvänä puolena on, että siinä otetaan huomioon laitoksen varoihin sisältyvät riskit. EKP suosittaa, että tämän lisäarvioinnin suorittaa EPV. EKP suosittaa lisäksi, että EPV toimittaa komissiolle arvioinnin tämän vaatimuksen vaikutuksesta laitoksiin sekä siitä, olisiko hyvä ottaa käyttöön vaatimus, jolla velkakirjojen arvon alaskirjaukseen kelpaavien instrumenttien omistaminen pankkisektorilla kielletään tai sille asetetaan rajoituksia.

6.4 Ehdotetussa direktiivissä säädetään, että ennen mahdollisen kriisinratkaisutoimen toteuttamista kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät alaskirjausvaltuuksia (30). Valtuus alaskirjata pääomainstrumentteja on siis kriisinratkaisuvaltuus (31), jota ilmeisesti käytetään ennen kuin laitos asetetaan kriisinratkaisuun. EKP kannattaa ajatusta siitä, että viranomaisilla on valtuus alaskirjata pääomainstrumentteja ennen kuin laitos asetetaan kriisinratkaisuun. EKP suosittaa, että tämä asia tehdään ehdotetussa direktiivissä erityisesti selväksi, jotta siitä ei olisi epäilyksiä ja jotta laitosten pääomapohjaa voitaisiin vahvistaa. Olisi myös hyvä, että komissio tekisi velkakirjojen arvon alaskirjauksen käytöstä tapaustutkimuksen ja simulaation, jotta alaskirjausprosessin eri vaiheiden keskinäisiä riippuvuussuhteita voitaisiin selventää.

7. Kriisinratkaisun rahoitus ja rahoitusjärjestelyjen tavoiteltu laajuus

7.1 Asianmukaisella kriisinratkaisukehyksellä on voitava varmistaa, että kriisinratkaisun kustannukset lankeavat ennen kaikkea kriisinratkaisuun asetetun laitoksen osakkeenomistajien ja velkojien ja ylipäänsä yksityisen sektorin maksettavaksi. EKP pitääkin myönteisenä sitä, että viranomaiset voivat ehdotetussa direktiivissä säädettyjen kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien avulla kohdistaa kriisinratkaisusta aiheutuvan rahoitustaakan osakkeenomistajille ja velkojille. Ehdotetussa direktiivissä otetaan käyttöön lisäksi kaksi täydentävää kriisinratkaisun rahoituslähdettä: kansalliset rahoitusjärjestelyt ja osuudet talletussuojajärjestelmään (32).

7.2 EKP pitää kriisinratkaisun lisärahoituslähteitä hyödyllisinä mutta katsoo, että kunnianhimoinen ehdotus rahoitusjärjestelyjen eurooppalaisen järjestelmän perustamisesta ei ratkaise valtioiden rajat ylittäviä merkittäviä kysymyksiä, kuten koordinointia ja tasapuolista vastuunjakoa. Asiaa mutkistaa kansallisten viranomaisten valvoman 27 maan rahoitusjärjestelyjen lisäksi se, että ehdotetussa lainajärjestelmässä on jätetty täsmentämättä tärkeitä yksityiskohtia, kuten lainanantajien ja lainanottajien oikeudet ja velvollisuudet.

8. Talletussuojajärjestelmien käyttö kriisinratkaisun rahoituksessa

8.1 Ehdotetussa direktiivissä säädetään, että se talletussuojajärjestelmä, johon laitos on liittynyt, vastaa enimmillään niiden tappioiden määrän, jotka olisivat koituneet laitoksen kannettaviksi tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä (33). Suojattujen talletusten käsittely niiden siirrossa omaisuudenhoitoyhtiöön saattaa vaikuttaa merkittävästi talletussuojajärjestelmän osuuteen kriisinratkaisussa. Se, missä määrin talletussuojajärjestelmä on mukana kriisinratkaisutoimenpiteissä, vaikuttaa kahdesta muusta käytettävissä olevasta rahoituslähteestä – rahoitusjärjestelyistä ja vakuudettomilta velkojilta – tarvittavan rahoituksen määrään, jos muut seikat pysyvät muuttumattomina. Tällainen epävarmuus velkojien keskuudessa saattaa lisätä riskiä siitä, että velkojat, asiakkaat ja muut vastapuolet kaikkoavat laitoksista ennenaikaisesti, mikä toteutuessaan heikentäisi edellytyksiä saavuttaa järjestelmän pääasiallinen tavoite.

8.2 Ehdotetun direktiivin mukaan jäsenvaltiot voivat säätää, että niiden alueella käyttöön otettujen talletussuojajärjestelmien käytettävissä olevat varat voidaan käyttää kriisinratkaisun rahoittamiseen (34). EKP kannattaa tätä säännöstä, joka mahdollistaa talletussuojajärjestelmän ja kriisinratkaisun rahoituksen väliset synergiat, mutta pitää kuitenkin äärimmäisen tärkeänä, ettei säännös heikennä millään tavalla talletussuojajärjestelmän keskeistä tehtävää suojattujen talletusten turvaamisessa. EKP suhtautuu myönteisesti siihen, että ehdotetussa direktiivissä pidetään ensisijaisena talletussuojajärjestelmän piiriin kuuluville tallettajille maksamista silloin, kun talletussuojajärjestelmän on käytettävä saatavilla olevat varansa kriisinratkaisun rahoittamiseen ja suoritettava samalla myös tavanomainen tehtävänsä eli talletussuojan piiriin kuuluville tallettajille maksaminen ja kun käytettävissä olevat varat ovat riittämättömät kaikkien näiden vaatimusten täyttämiseksi (35). EKP kannattaa ajatusta siitä, että tällaisessa tilanteessa taataan oikeusvarmuus määrittelemällä selkeästi talletussuojajärjestelmän rooli kriisinratkaisun rahoituksessa riippumatta siitä, mikä kriisinratkaisuväline valitaan ja miten toimenpiteitä käytetään. Ehdotetussa direktiivissä vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että talletussuojajärjestelmät sijoitetaan tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä samaan luokkaan kuin vakuudettomat etuoikeudettomat saatavat (36). Tämä lähestymistapa vaikuttaa olevan ristiriidassa sen kanssa, että jäsenvaltiot voivat asettaa talletussuojajärjestelmän kattamiin talletuksiin perustuvat saatavat etuoikeusasemaan. Tällä hetkellä kuusi jäsenvaltiota – Bulgaria (37), Kreikka (38), Latvia (39), Unkari (40), Portugali (41) ja Romania (42) – on myöntänyt etuoikeusaseman saataville, jotka talletussuojajärjestelmä on saanut sijaantulon perusteella maksettuaan suojattuja talletuksia vastaavat määrät. Näin autetaan varmistamaan, että talletussuojajärjestelmälle on aina saatavilla riittävästi rahoitusta. Näkemykset etuoikeusaseman myöntämisen vaikutuksesta vaihtelevat suuresti, koska tallettajien etuoikeusaseman uskotaan voivan vaikuttaa pankkien käytettävissä oleviin rahoituskustannuksiin ja muiden velkojien uskotaan ryhtyvän voimakkaampiin toimiin saataviensa turvaamiseksi. Tämä ilmiö toisaalta lieventyisi jonkin verran, mikäli etuoikeutetut saatavat kattaisivat ainoastaan suojatut talletukset. Ehdotetussa direktiivissä säädettyjen kriisinratkaisutoimenpiteiden (esim. liiketoiminnan myynnin ja omaisuudenhoitoyhtiön) käyttöä pitäisi lisäksi helpottaa lakisääteisellä järjestelmällä, jossa talletussuojan piiriin kuuluvat tallettajat asetetaan etuoikeusasemaan. Suojattujen talletusten katsominen etuoikeutetuksi saatavaksi on kannatettava ajatus myös rahoitusvakauden kannalta, koska se pienentää talletuspaon riskiä ja talletussuojan piiriin kuuluvien tallettajien potentiaalisia tappioita likvidaatiovaiheessa ja hidastaa talletussuojajärjestelmän varojen liiallista hupenemista (43).

9. Laitoksen myyntimateriaalien julkistaminen

Ehdotetussa direktiivissä säädetään, että kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen myynnin julkistamista voidaan lykätä, jos se on luopumassa liiketoiminnastaan osittain tai kokonaan yrityksen myynnin yhteydessä (44). EKP katsoo, että julkisen kaupankäynnin kohteena olevia rahoitusvälineitä koskevan hintaherkän tiedon julkistamista voidaan joutua lykkäämään myös muiden kriisinratkaisuvälineiden käytön yhteydessä. Asianomaisia ehdotetun direktiivin säännöksiä (45) olisi laajennettava minkä tahansa kriisinratkaisuvälineen käytön aikana sovellettavaksi yleiseksi säännöksi silloin, kun hintaherkän tiedon julkistamisen lykkääminen voi olla laitoksen edun kannalta perusteltua.

10. Lisätoimet elvytys- ja kriisinratkaisusääntöjen yhdenmukaistamiseksi

10.1 EKP kannattaa elvytys- ja kriisinratkaisukehyksen laatimista myös järjestelmän kannalta tärkeille muille finanssilaitoksille kuin pankeille, kuten vakuutusyhtiöille ja markkinainfrastruktuureille (46). Tämä hanke olisi sovitettava yhteen kansainvälisten aloitteiden kanssa.

10.2 Toimenpiteitä, joilla jäsenvaltioiden maksukyvyttömyyslakeja yhdenmukaistetaan vielä hieman lisää, olisi jatkettava. Nykyisten maksukyvyttömyyslakien moninaisuus esimerkiksi velkojien maksunsaantijärjestystä koskevissa kysymyksissä vaikuttaa merkittävästi kriisinratkaisuvälineiden käyttöön ja erityisesti kriisinratkaisuvälineiden hallussa olevien varojen ja velkojen realisointiin.

Tehty Frankfurt am Mainissa 29 päivänä marraskuuta 2012. EKP:n puheenjohtaja Mario DRAGHI

(1) COM(2012) 280 final.

(2) Ks. ”Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions”, lokakuu 2011, saatavilla finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän verkkosivustolla osoitteessa http://www.financialstabilityboard.org ja ”Report and Recommendations of the Cross-border Bank Resolution Group”, Baselin pankkivalvontakomitea, maaliskuu 2010, saatavilla Kansainvälisen järjestelypankin verkkosivustolla osoitteessa http://www.bis.org

(3) Ks. ehdotetun direktiivin 2 artiklan 1 kohta.

(4) Ks. EKPJ:n kannanotto Euroopan komission järjestämässä julkisessa kuulemisessa pankkien elvytystä ja kriisinratkaisua koskevan mahdollisen EU:n kehyksen teknisistä yksityiskohdista (Technical details of a possible EU framework for bank recovery and resolution), toukokuu 2011, s. 4 ja 5. Kaikki tässä lausunnossa mainitut EKP:n asiakirjat ovat saatavilla EKP:n verkkosivustolla osoitteessa http://www.ecb.europa.eu. Ks. myös EKP:n ehdottama muutos 3.

(5) Ks. ehdotetun direktiivin 27 artiklan 1 kohdan a alakohta.

(6) Ks. ehdotetun direktiivin 27 artiklan 2 kohdan d alakohdan i ja ii alakohta.

(7) Ks. ehdotetun direktiivin 27 artiklan 2 kohdan d alakohdan toinen alakohta.

(8) Ks. ehdotetun direktiivin 27 artiklan 2 kohdan d alakohta luettuna yhdessä 2 artiklan 26 kohdan kanssa. Ks. myös ehdotetut muutokset 2 ja 8.

(9) Ks. myös EKPJ:n kannanotto Euroopan komission järjestämässä julkisessa kuulemisessa pankkien elvytystä ja kriisinratkaisua koskevan mahdollisen EU:n kehyksen teknisistä yksityiskohdista, toukokuu 2011, s. 6, kohta 9.

(10) Ehdotetun direktiivin 74 artiklan 3 kohdan b alakohta on tältä osin askel oikeaan suuntaan, mutta se ei riitä varmistamaan, että tiedonvaihtoa ja yhteistyötä harjoitetaan sopivassa määrin. Ks. myös ehdotetut muutokset 4 ja 23.

(11) Ks. ehdotetun direktiivin 5 artiklan 3 kohta; ks. kriisinratkaisusuunnitelmia koskevilta osin myös ehdotetun direktiivin 9 artiklan 2 kohta.

(12) Ks. EKP:n lähentymisraportti 2012, s. 29. Ks. myös ehdotettu muutos 1.

(13) Ks. ehdotetun direktiivin 34 artiklan 2 kohta ja 36 artiklan 2 kohta.

(14) Ks. EKP:n lausunto CON/2011/39.

(15) Neuvoston asetus (EY) N:o 3603/93, annettu 13 päivänä joulukuuta 1993, perustamissopimuksen 104 artiklassa ja 104 b artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen kieltojen soveltamiseksi tarvittavien määritelmien täsmentämisestä (EYVL L 332, 31.12.1993, s. 1).

(16) Ks. ehdotetun direktiivin 92 artiklan 2 kohta.

(17) Ks. ehdotetun direktiivin 96 artikla.

(18) Ks. EKP:n lausunnon CON/2011/103 4 kohta ja EKP:n lausunnon CON/2010/83 6.3 kohta.

(19) Ks. ehdotetun direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohta.

(20) Ks. ehdotettu muutos 5.

(21) Ks. ehdotetun direktiivin 16–22 artikla.

(22) Vaatimus siitä, että konsernin sisäiset liiketoimet ovat markkinaehtoisia, on Espanjaa lukuun ottamatta kaikkien jäsenvaltioiden yhtiölakien mukainen perusperiaate. Ks. DBB law’n vuonna 2008 sisämarkkinoiden ja palvelujen pääosastolle laatima raportti, joka koskee konsernin sisäisten siirtojen oikeudellisia rajoitteita ja jossa tämä riski tuotiin esiin.

(23) Ks. ”Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions”, lokakuu 2011, saatavilla finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän verkkosivustolla osoitteessa http://www.financialstabilityboard.org

(24) Ks. ehdotetun direktiivin 115 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta.

(25) Ks. Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) kannanotto Euroopan komission järjestämässä julkisessa kuulemisessa pankkien elvytystä ja kriisinratkaisua koskevan mahdollisen EU:n kehyksen teknisistä yksityiskohdista, s. 4.

(26) Ks. myös EKPJ:n kannanotto Euroopan komission järjestämässä julkisessa kuulemisessa pankkien elvytystä ja kriisinratkaisua koskevan mahdollisen EU:n kehyksen teknisistä yksityiskohdista, toukokuu 2011, s. 5.

(27) Toiminnan jatkuvuutta (going concern) käytetään kuvaamaan tilannetta, jossa laitos jatkaa toimintaansa kriisinhallinnan aikana ilman, että sitä ollaan likvidoimassa lähitulevaisuudessa. Tämän vastakohtana on toiminnan lopettaminen (gone concern), jossa tärkeimmät pankkitoiminnot säilytetään, mutta eri juridisessa yksikössä kuin siinä yksikössä, joka asetettiin kriisinratkaisuun ja jota ollaan likvidoimassa.

(28) Ks. ehdotetun direktiivin johdanto-osan 46 perustelukappale.

(29) Ks. ehdotetun direktiivin 39 artiklan 6 kohta.

(30) Ks. ehdotetun direktiivin 51 artiklan 1 kohta.

(31) Ks. ehdotetun direktiivin 56 artiklan 1 kohdan f alakohta.

(32) 96 artikla. Jos rahoitusjärjestelyissä otetaan lainaa myös keskuspankilta, saatetaan päätyä keskuspankkirahoitukseen. Ks. tältä osin 3.4 kohta ja muutos 29.

(33) Ks. ehdotetun direktiivin 99 artiklan 1 kohta.

(34) Ks. ehdotetun direktiivin 99 artiklan 5 kohta.

(35) Ks. ehdotetun direktiivin 99 artiklan 8 kohta.

(36) Ks. ehdotetun direktiivin 99 artiklan 2 kohta.

(37) Talletussuojajärjestelmän etuoikeusasema velkojana on vahvistettu pankkien maksukyvyttömyyttä koskevan lain (Darjaven vestnik No 92, 27.9.2002) 94 §:n 1 momentissa.

(38) Tallettajan etuoikeusasema velkojana on vahvistettu moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan neuvoston direktiivin 2005/14/EY, jälleenvakuutusta koskevan direktiivin 2005/68/EY ja muiden säännösten kansallisesta täytäntöönpanosta annetun lain 3746/2009 (FEK A 27, 16.2.2009) 4 §:n 16 momentissa. Talletussuojajärjestelmän asema vahvistetaan lain 13 a §:n 4 momentissa.

(39) Luottolaitoksista 5. lokakuuta 1995 annettu laki (LV 163(446), 24.10.1995). Lain 192 §:n 1 momentilla otettiin käyttöön talletussuojan piiriin kuuluvien tallettajien etuoikeusasema 21. toukokuuta 1998.

(40) Vuonna 1996 annettu laki CXII luottolaitoksista ja rahoitusalan yrityksistä (Magyar Közlöny 1996/109, 12.12.1996), ja erityisesti lain XV luku, joka koskee talletussuojajärjestelmän yksityiskohtia. Kaikkien (ei ainoastaan suojattujen) talletussaatavien etuoikeusasema vahvistetaan lain 183 §:n 1 momentissa.

(41) Ks. luottolaitosten ja rahoitusalan yritysten oikeudellisesta kehyksestä 31. joulukuuta 1992 annetun asetuksen (Decreto-lei) N:o 298/92 konsolidoidun toisinnon (D.R. No 30, I, 10.2.2012) 166-A §.

(42) Luottolaitosten saneeraus- ja konkurssimenettelystä annetussa hallituksen asetuksessa N:o 10/2004, jota on sittemmin muutettu ja täydennetty, ja erityisesti asetuksen 38 §:ssä annetaan etuoikeus – konkurssimenettelyyn liittyvien kulujen maksamisen jälkeen – suojatuista talletuksista syntyville saataville, joihin luetaan kuuluviksi myös talletussuojan piiriin kuuluville tallettajille suoritetuista maksuista syntyvät talletussuojajärjestelmän saatavat (Monitorul Oficial al României, Part One, No 84, 30.1.2004).

(43) Ks. EKP:n lausunto CON/2011/83.

(44) Ks. ehdotetun direktiivin 33 artiklan 2 kohta.

(45) Ks. sisäpiirikaupoista ja markkinoiden manipuloinnista (markkinoiden väärinkäyttö) 28 päivänä tammikuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/6/EY 12 artiklan 3 kohta (EUVL L 96, 12.4.2003, s. 16).

(46) Ks. tältä osin 5. lokakuuta 2012 järjestetty komission kuuleminen muiden finanssilaitosten kuin pankkien elvytys- ja kriisinratkaisun mahdollisista puitteista. Asiakirja ”Consultation on a possible recovery and resolution framework for financial institutions other than banks” on saatavilla Euroopan komission verkkosivustolla osoitteessa http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/2012/nonbanks/consultation-document_en.pdf