EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 24.06.1997 
KOM(97)314 1opull. 
Innovaatioiden edistäminen patenttien avulla 
Vihreä kirja yhteisön patentista ia Euroopan patenttiiäriestelmästä 
(komission esittämä) 

Yhteenveto 
Patentit ovat yleensä keskeisiä innovaatioita suojaavia välineitä. Euroopan patenttijärjestelmä on 
monimutkaistunut; olemassa ovat rinnakkain kansalliset, Euroopan ja yhteisön 
patenttijärjestelmät (viimeksi mainittu järjestelmä ei ole vielä tullut voimaan). 
Kun komissio hyväksyi ensimmäisen toimintasuunnitelman Euroopan innovaatiosta, sen mielestä 
oli tarpeen laatia mahdollisimman perusteellinen selvitys Euroopassa käytetystä 
patenttijärjestelmästä, jotta voitaisiin tutkia, vastaako se käyttäjien tarpeita, sekä tarkastella 
uusien yhteisön toimien tarvetta ja suunnitella näiden uusien toimien mahdollista muotoa ja 
sisältöä. 
Tässä vihreässä kirjassa pyritään saavuttamaan nämä kolme tavoitetta ja tarjoamaan lähtökohdat 
asianomaisten toimijoiden, yhteisön toimielinten sekä jäsenvaltioiden toimivaltaisten 
viranomaisten laaja-alaiselle kuulemiselle Euroopan patenttijärjestelmän tarjoamasta 
innovaatioiden suojasta. 
Vihreän kirjan keskeinen osa-alue koskee yhteisön patenttia sekä sitä, miten vuonna 1975 tehtyä 
Luxemburgin yleissopimusta olisi mahdollisesti muutettava, jotta voitaisiin luoda 
helppokäyttöinen ja oikeudellisesti luotettava järjestelmä, jonka kustannukset pysyisivät 
kohtuullisina. 
Yhteisön patentin tulevaisuuden tarkasteluun liittyy kuitenkin väistämättä myös muita teknisiä 
kysymyksiä. Kyse on tiettyjen patenttioikeuteen liittyvien näkökohtien täydentävästä 
yhdenmukaistamisesta yhteisön tasolla; näitä ovat tietoyhteiskunnan ja elektronisen 
kaupankäynnin vaikutukset ohjelmistoihin liittyviin innovaatioihin sekä muotoseikat ja 
patenttiasiamiesten käyttäminen. 
Lisäksi eräät Euroopan patenttijärjestön käsittelemät kysymykset vaikuttavat ratkaisevasti 
Euroopan patenttijärjestelmästä käytyyn yleiseen keskusteluun ja innovaatioiden edistämiseen. 
Vihreässä kirjassa käsitellään myös eräitä tällaisia kysymyksiä. 
1. JOHDANTO 3 
2. PATENTTIJÄRJESTELMÄ JA YHTENÄISMARKKINAT 3 
2.1. Alkuperä 4 
2.2. Yhteisön patenttia koskevien uusien yhteisön toimien tarve 5 
3. YHTEISÖN PATENTTI 6 
3.1. Yhdenmukaisen patenttisuojan tarve 6 
3.2. Luxemburgin sopimuksen oletetut heikkoudet 9 
3.3. Kääntämiskustannukset ja mahdolliset ratkaisut 10 
3.4. Oikeudellisen järjestelmään liittyvät ongelmat ja mahdolliset ratkaisut 12 
3.5. Maksuihin liittyvät kysymykset 15 
3.6. Yhteisön patentin ja eurooppalaisen patentin väliset "sillat" 16 
3.7. Muita kysymyksiä 17 
4. YHDENMUKAISTAMISEN LISÄÄMINEN YHTEISÖN TASOLLA 18 
4.1. Tarve lisätä yhdenmukaistamista yhteisön tasolla 18 
4.2. Tietokoneohjelmien ja ohjelmistoon liittyvien keksintöjen 
patentoitavuus 18 
4.3. Työsuhdekeksinnöt 20 
4.4. Muodollisuudet, patenttiasiamieheen turvautuminen ja ammatillisen pätevyyden 
tunnustaminen 21 
4.5. Lisätoimet patenttijärjestelmän saattamiseksi houkuttelevammaksi 23 
5. EUROOPPALAINEN PATENTTI 24 
5.1. Euroopan patenttijärjestelmän yleinen rakenne 24 
5.2. Eurooppalaisen patentin kustannusongelmat 24 
5.2.1 Maksut 24 
5.2.2 Voimassaolomaksujen jakoperuste 25 
5.2.3 Käännökset 26 
1. JOHDANTO 
Innovaatiot ovat nykyisin välttämättömiä talouselämän elinvoimaisuuden ja menestyksen 
kannalta. Tässä suhteessa tilanne Euroopassa vaikuttaa huonommalta kuin tärkeimmissä 
kilpailijamaissa. Euroopan tieteelliset lähtökohdat ovat erinomaiset, mutta täällä ei onnistuta 
samalla tavoin kuin monilla muilla alueilla muuntamaan asiantuntemusta uusiksi tuotteiksi ja 
markkinaosuuksiksi, varsinkaan huipputekniikan alalla1. Eräitä merkittäviä menestystarinoita, 
kuten luotijunaa (TGV-juna) tai GSM-matkapuhelinjärjestelmää lukuun ottamatta Eurooppa 
on jäänyt jälkeen useilla nykyteknologian, erityisesti tietotekniikan ja viestintäteknologian 
aloilla. Yhteisössä on pohdittu Euroopan teollisuuden osallistumista tietoyhteiskunnan 
kehittämiseen ja elektroniseen kaupankäyntiin, ja tätä tilannetta on pyrittävä erityisesti 
parantamaan2. 
Innovaatioiden suojaaminen on välttämätöntä. Kokonaistalouden kannalta on olemassa selviä 
todisteita siitä, että tietotaitoa omaavilla yrityksillä, jotka käyvät kauppaa merkkituotteilla, 
patentoiduilla tuotteilla tai patentoiduilla menetelmillä, on hyvin kilpailukykyiset 
mahdollisuudet kasvattaa markkinaosuuksiaan tai säilyttää ne. 
Talous maailmanlaajuistuu. Samanaikaisesti tavaratuotannon arvo perustuu yhä enemmän sen 
osuuteen aineettomista investoinneista. Tutkimuskustannusten osuus bruttokansantuotteesta, 
teollisuuden tutkimusmenot, tutkimuskustannukset asukasta kohden ja tutkijoiden osuus 
työväestöstä ovat Euroopan unionissa alhaisempia kuin Japanissa tai Yhdysvalloissa. Tätä 
tilannetta ei voida muuttaa yksinomaan uudistamalla Euroopan patenttijärjestelmää, vaan 
tilanteen korjaamiseksi tutkimusta on suunnattava Euroopassa perusteellisesti uudelleen. 
Patenttijärjestelmä ei kuitenkaan missään tapauksessa saa jarruttaa Euroopan yritysten 
kilpailukykyä. Helppokäyttöisyys, oikeusturva ja asianmukainen maatieteellinen kattavuus ovat 
Euroopan unionissa yhtä lailla tehokkaan innovaatio suojan keskeisiä edellytyksiä. 
On syytä panna merkille, että nyt, kun miltei neljäkymmentä vuotta on kulunut Rooman 
sopimuksen hyväksymisestä, yritysten innovaatioiden patenttisuoja ei ole EU:ssa vieläkään 
yhdenmukainen. Yhtenäisen järjestelmän edut vaikuttavat itsestään selviltä; sen avulla 
oikeuksia voitaisiin hallinnoida keskitetysti, ja se olisi kilpailijoihin verrattuna avoimempi; 
vuonna 1975 tehty Luxemburgin yleissopimus, jolla pyrittiin luomaan tällainen järjestelmä, ei 
kuitenkaan ole tullut voimaan. 
Yhteisön olisi pyrittävä ratkaisemaan nykyiset poliittiset ja käytännön ongelmat, jotka estävät 
yhtenäismarkkinoiden täysipainoisen toteutumisen. Euroopan yritysten parantunut 
kansainvälinen kilpailukyky, talouden maailmanlaajuistuminen - jonka vuoksi 
yhtenäismarkkinoiden toteutuminen on olennaisen tärkeää - sekä unionin sitoumus tiivistää 
suhteita Keski- ja Itä-Eurooppaan, aiheuttavat nykyisin yhteisölle useita haasteita, kuten 
tarpeen luoda lisää työpaikkoja. 
2. PATENTTIJÄRJESTELMÄ JA YHTENÄISMARKKINAT 
1 Vihreä kirja innovaatiosta, (KOM(95)688, lopullinen), 20. joulukuuta 1995 
2 Komission tiedonanto elektronista kaupankäyntiä koskevasta Euroopan aloitteesta, 16. huhtikuuta 1997 
3 
2.1. Alkuperä 
Patenttisuoja voidaan Euroopan unionissa hankkia kahden järjestelmän avulla, joista 
kumpikaan ei perustu yhteisön oikeuteen; kansallisten patenttijärjestelmien ja Euroopan 
patenttijärjestelmän. 
Ensimmäisenä otettiin käyttöön kansalliset patentit. Tässä yhteydessä on korostettava, että 
Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden kansalliset patenttijärjestelmät ovat käytännössä 
yhdenmukaistuneet, koska kaikki jäsenvaltiot ovat asteittain liittyneet eurooppalaista patenttia 
koskevaan Munchenin yleissopimukseen 
Euroopan patenttijärjestelmä perustuu kahteen kansainväliseen sopimukseen, nimittäin vuonna 
1973 tehtyyn eurooppalaista patenttia koskevaan Munchenin yleissopimukseen sekä vuonna 
1975 tehtyyn yhteisön patenttia koskevaan Luxemburgin yleissopimukseen (Luxemburgin 
yleissopimus); viimeksi mainittu on tähän saakka ollut kiinteä osa vuonna 1989 hyväksyttyä 
yhteisön patentteja koskevaa sopimusta (yhteisön patenttisopimus, 1989)4. Vuonna 1975 
jäsenvaltioiden tarkoituksena oli, että näiden kahden yleissopimuksen voimaantulojen välinen 
aika olisi mahdollisimman lyhyt. 
Munchenin yleissopimus ei takaa yhtenäistä patenttisuojaa, mutta sen ansiosta hakijan on 
mahdollista suojata keksintönsä haluamissaan sopimusvaltiossa. Järjestelmän etuna on sen suuri 
joustavuus, mutta sen monimutkaisuudesta ja kustannuksista aiheutuu joitakin haittoja. 
Järjestelmässä ei myöskään ole nimetty Euroopan tasolla toimivaltaista tuomioistuinta, joka 
voisi ratkaista patentteihin liittyviä riita-asioita, ja tämän vuoksi on mahdollista, että 
jäsenvaltioiden tuomioistuinten päätökset ovat keskenään ristiriitaisia. 
Luxemburgin yleissopimukseen perustuvan yhteisön patentin tavoitteena on koota 
eurooppalaisen patentin mukaiset erilaiset patenttisuojat yhdeksi, yhtenäiseksi ja itsenäiseksi 
suojaksi, joka koskisi kaikkia yhteisön kahtatoista jäsenvaltiota ja jota sääntelisivät yksinomaan 
vuoden 1989 yhteisön patenttisopimuksen määräykset. Tämä sopimus ei ole vieläkään tullut 
voimaan, koska sen ratifiointi on viivästynyt sen allekirjoittaneissa kahdessatoista 
jäsenvaltiossa. 
Munchenin yleissopimuksen ja yhteisön patenttisopimuksen tavoitteet ovat erilaisia, mutta 
täydentävät toisiaan. Munchenin yleissopimuksessa pyrittiin tehostamaan patenttien 
myöntämistä luomalla keskitetty menettely, jota hallinnoi Miinchenissä toimiva Euroopan 
patenttivirasto. Yleissopimukseen voivat liittyä kaikki Euroopan valtiot, eräät tosin ainoastaan 
Euroopan patenttijärjestön hallintoneuvoston päätöksellä5. Yhteisön patenttisopimuksen 
Nykyisin kaikki Euroopan yhteisön jäsenvaltiot ovat liittyneet eurooppalaista patenttia koskevaan Munchenin 
yleissopimukseen. Sopimuksen osapuolina on lisäksi kolme yhteisön ulkopuolista maata (Sveitsi, 
Liechtenstein ja Monacon ruhtinaskunta) 
Yhteisön patentteja koskeva sopimus (Agreement Relating to Community Patents), tehty Luxemburgissa 15 
päivänä joulukuuta 1989, EYVL N:o L 401, 30.12.89, s. 1, jäljempänä "yhteisön patenttisopimus" 
Munchenin yleissopimuksen 166 artikla 
tavoitteena on saavuttaa yhtenäismarkkinoiden päämäärät, erityisesti yhdenmukaisten 
kilpailuolosuhteiden ja tuotteiden vapaan liikkuvuuden osalta. 
2.2. Yhteisön patenttia koskevien uusien yhteisön toimien tarve 
Aluksi on syytä miettiä, olisivatko asianomaiset toimijat valmiit hyödyntämään Luxemburgin 
yleissopimuksen mukaista yhteisön patenttia ja miten paljon, jos kaikki 12 jäsenvaltiota 
ratifioisivat sopimuksen ja jos se siten lopulta tulisi voimaan. On myös pohdittava sitä, onko 
teollisuus jollain tavalla "kallistunut" uuden järjestelmän kannalle vai vastaavatko 
eurooppalainen patentti ja kansalliset patentit riittävän hyvin sen tarpeita. Tämän jälkimmäisen 
oletuksen mukaan yhteisön patentin hyödyntäminen olisi hyvin rajallista, jopa marginaalista. 
Kun yhteisön yhdeksän jäsenvaltiota laativat vuonna 1975 Luxemburgin yleissopimuksen 
ensimmäisen version, ne halusivat, että eurooppalaisella patentilla olisi yhdenmukainen ja 
itsenäinen vaikutus niiden kaikkien alueilla6. Luxemburgin yleissopimus viimeisteltiin 
lopulliseen muotoonsa vuonna 1989. Yhteisön patenttisopimus allekirjoitettiin Luxemburgissa 
15 päivänä joulukuuta 1989; sopimus koskee 12 jäsenvaltion yhteisöä, mutta siihen ei sisälly 
mainintaa siitä, miten sopimusta on sovellettava vuoden 1995 laajentumiseen, jolloin Itävalta, 
Ruotsi ja Suomi liittyivät yhteisöön; vuoden 1989 patenttisopimus ei koske välittömästi näitä 
valtioita, vaikka niillä on oikeudellinen velvollisuus liittyä sopimukseen. Patenttisopimuksen 
mukaan sopimusvaltioiden ja sopimukseen myöhemmin liittyvien valtioiden on tehtävä 
keskenään erityissopimus, jossa määritetään patenttisopimuksen soveltamisen sellaiset 
yksityiskohtaiset säännöt, joita kyseisten valtioiden liittyminen edellyttää7 Tämä puolestaan 
edellyttää sopimusneuvotteluja, sopimuksen allekirjoittamista ja sen ratifioimista kaikissa 
jäsenvaltioissa, mikä on väistämättä vaivalloinen ja monimutkainen hanke. Vaivalloisuus ja 
monimutkaisuus kasvavat yhä uusien jäsenvaltioiden liittyessä Euroopan unioniin. 
On syytä panna merkille, että Euroopan patenttijärjestelmä perustuu kansainvälisiin 
yleissopimuksiin. Tämä johtuu siitä, että sopimuksia koskevat aloitteet tehtiin aikana, jolloin 
yhteisöllä ei ollut toimivaltaa tällä alueella. Tämä aikakausi on nyt jäänyt taakse, ja Euroopan 
yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut useaan otteeseen yhteisön toimivallan patentteihin 
liittyvissä asioissa silloin, kun se edistää perustamissopimuksen tietyn tavoitteen toteutumista 
(tavaroiden vapaa liikkuvuus tai yhdenmukaisten kilpailuolosuhteiden luominen)8. On kuitenkin 
korostettava, että uusi, säädökseen perustuva yhteisön patenttisuoja edellyttää Euroopan 
yhteisön perustamissopimuksen 235 artiklan nojalla jäsenvaltioiden yksimielisyyttä, minkä 
vuoksi jäsenvaltioiden on päästävä sovintoon kaikista avoimista kysymyksistä. 
Yhtenäismarkkinoita koskevaan eurooppalaiseen patenttiin liittyvän sopimuksen (Convention for the 
European Patent for the Common Market) johdanto-osa (yhteisön patenttia koskeva yleissopimus), EYVL N:o 
L 17, 26.1.1976, s. 1 
Yhteisön patenttisopimuksen 7 artiklan 4 kohta 
Asia N:o C-350/92, Espanjan kuningaskunta v. neuvosto, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 
13.7.1995, (Kok. 1995, 27 kohta), ja 15 päivänä marraskuuta 1994 annetun EY:n tuomioistuimen lausunnon 
N:o 1/94 59 kohta (komission lausuntopyyntö siitä, onko yhteisöllä yksinomainen toimivalta tehdä GATT-
sopimuksia), REC. 1994. lp. 5267. 
Yhteisön säädöksen etuna olisi toisaalta varmuus voimaantuloajankohdasta, joka määritettäisiin 
lopullisesti itse säädöstekstissä (yleissopimuksen voimaantulo on puolestaan epävarmaa ja 
riippuu siitä, miten nopeasti sopimusvaltiot ratifioivat sen), ja toisaalta se, että yhteisön tuleva 
laajentuminen ei vaikeuttaisi tilannetta, koska säädös tulisi ilman eri toimenpiteitä osaksi 
yhteisön lainsäädäntöä, sitä ei tarvitsisi muuttaa eikä siitä tarvitsisi neuvotella uudelleen. 
Luxemburgin yleissopimuksen muuttaminen perustamissopimuksen 235 artiklan mukaiseksi 
oikeudelliseksi välineeksi on näin ollen keskeinen kysymys. 
Kun yhteisön tasolla aloitettiin strategiset keskustelut innovaatiosta, sen suojaamisesta ja 
työllisyysvaikutuksista, komission mielestä oli tarpeen nostaa esiin yhteisön patenttia ja 
Euroopan patenttijärjestelmää koskeva tilanne9. Tämä on vihreän kirjan tavoite. Ensiksi 
käsitellään Euroopan patenttijärjestelmän yhteisön ulottuvuuden puuttumisesta ja sen 
voimaantulon esteistä aiheutuvia heikkouksia, ja tämän jälkeen tarkastellaan asiaan liittyviä 
teknisiä, oikeudellisia ja poliittisia kysymyksiä, kuten patenttioikeuden täydentävää 
yhdenmukaistamista yhteisön tasolla. 
Vihreällä kirjalla on kolme tavoitetta: 
selvittää mahdollisimman täydellisesti, miten Euroopan yhteisön patenttijärjestelmä 
suojaa innovaatioita; 
tarkastella uusien yhteisön toimien tarvetta ja/tai nykyisten järjestelmien parantamisia; 
tutkia näiden uusien toimien mahdollista muotoa ja sisältöä. 
Komissio pyytää kaikkia asianosaisia tahoja osallistumaan tätä aihetta koskevaan laaja-alaiseen 
kuulemiseen ja vastaamaan tässä vihreässä kirjassa esitettäviin kysymyksiin. 
3. YHTEISÖN PATENTTI 
3.1. Yhdenmukaisen patenttisuojan tarve 
Munchenin yleissopimus paransi huomattavasti ennen sen voimaantuloa vallinnutta tilannetta, 
erityisesti koska siinä otettiin käyttöön yhdenmukaiseen patenttioikeuteen ja yhteiseen 
menettelykieleen perustuva keskitetty myöntämismenettely, joka alensi patenttisuojan 
kustannuksia silloin kun suojaa haettiin useammissa jäsenvaltioissa, takasi korkeatasoisen 
patenttisuojan, ja yhdenmukaisti käytännössä patentointimahdollisuuksia ja suojan tasoa 
koskevia kansallisia säädöksiä. 
Järjestelmää ei kuitenkaan täydennetty yhdenmukaisella yhteisön patentilla, mikä myös asettaa 
sille rajoituksia: 
myönnetty eurooppalainen patentti aiheuttaa kansallisella tasolla huomattavia 
kustannuksia ja vaikeuttaa patenttioikeuksien hallinnointia; tämä johtuu siitä, että 
Ensimmäinen toimintasuunnitelma Euroopan innovaatiosta, 20 päivänä marraskuuta 1996 julkaistu 
komission asiakirja; KOM(96)589, lopullinen 
patenttikirja on toimitettava kokonaan käännettynä jokaisen patentissa nimetyn valtion 
kansalliselle patenttivirastolle ja että vuosimaksut on maksettava kansallisella tasolla; 
patenttiloukkausten ja mitätöinnin valvonta on monimutkaista, koska riita-asiat on 
vietävä kansallisiin tuomioistuimiin kussakin eurooppalaisessa patentissa nimetyssä 
valtiossa; 
yhtenäistä oikeusjärjestelmää ei ole, ja siten kansallisten tuomioistuinten erilaiset 
tulkinnat eurooppalaiseen patenttiin liittyvistä oikeuksista saattavat vähentää sen arvoa; 
eurooppalaisen patentin kansalliset voimassaolomaksut aiheuttavat suuria kustannuksia 
patentinhaltijalle, varsinkin sen vuoksi, että maksujen tuotto käytetään ainoastaan osittain 
(nykyisin 50 prosenttia) Euroopan patenttiviraston hallinnoiman myöntämismenettelyn 
kustannusten maksamiseen; 
jokaisesta nimetystä valtiosta aiheutuvien lisäkustannusten vuoksi yritykset nimeävät 
valtiot valikoivasti, ja tämän menettelyn seuraukset ovat ristiriidassa 
yhtenäismarkkinoiden tavoitteiden kanssa. Jos patenttisuojan kysyntä keskittyy suuriin 
jäsenvaltioihin, teknologian siirto pienimpiin jäsenvaltioihin ja siten niiden kiinnostavuus 
investointikohteena heikkenee; patenttisuojan rajoittaminen koskemaan ainoastaan yhtä 
sisämarkkinoiden osaa myös vähentää sen kaupallista arvoa. 
Yhteisön patentti perustuisi olennaisilta osiltaan siihen, että myönnettäisiin ominaisuuksiltaan 
yhdenmukaisia patentteja, joilla olisi samanlaiset vaikutukset koko yhteisössä ja joita ei saisi 
myöntää, siirtää, laajentaa tai mitätöidä kuin koko yhteisön alueella10 Mitä enemmän yhteisöön 
kuuluu jäsenvaltioita, sitä laajempi on suojan maantieteellinen kattavuus. 
Vaikka toiveena oli, että yhteisön patenttisopimus ratifioitaisiin kohtuullisen ajan kuluessa siitä, 
kun se allekirjoitettiin Luxemburgissa vuonna 1989, näin ei ole vielä tapahtunut, vaikka 
allekirjoittamisesta on kulunut yli seitsemän vuotta11; näin ollen voidaan kysyä, täyttääkö 
sopimus enää nykyisessä muodossaan ne tavoitteet, joita sille tuolloin asetettiin. 
Tietyt akateemiset tahot kannattavat teollisuutta innokkaammin nykyistä, niiden mielestä 
johdonmukaista tilannetta; tuotemerkkien yhteydessä noudatettua ja yhteisön asetukseen 
perustuvaa yhdenmukaisen suojan määrittämismenettelyä, jota on ehdotettu sovellettavaksi 
myös piirustuksiin ja malleihin, olisi käytettävä myös patenttien yhteydessä. Tämä väite ei 
yksinään kuitenkaan riitä tällaisen lähestymistavan perusteeksi. Yhdenmukaiseen järjestelmään 
liittyy kaikesta huolimatta selviä etuja: 
patenttioikeuksien hallinnointi helpottuisi huomattavasti, koska kansallisen menettelyn 
vaihe poistuisi, ja samalla kustannukset alenisivat (hakija ei esimerkiksi joutuisi 
10 Yhteisön patenttia koskevan yleissopimuksen (jäljempänä Luxemburgin yleissopimus) 2 artiklan 2 kohta 
11 Nykyisin ainoastaan seitsemän jäsenvaltiota on ratifioinut yhteisön patenttisopimuksen: Ranska, Saksa, 
Kreikka, Tanska, Luxemburg, Yhdistynyt kuningaskunta ja Alankomaat. (Lähde: neuvoston muistio, joka on 
laadittu 22 päivänä marraskuuta 1996) 
maksamaan kansallisia hakemusmaksuja, ammattimaisten edustajien käyttö olisi 
edullisempaa ja niin edelleen); 
järjestelmän avulla voitaisiin välttyä päällekkäisiltä patenttiloukkauskanteilta eri 
jäsenvaltiossa, koska hakija voisi panna patenttiloukkaukseen liittyvät riita-asiat vireille 
syytetyn kotipaikan tuomioistuimessa ' 
oikeusturva tehostuisi, kun perustettaisiin keskitetty ja toimivaltainen tuomioistuin, jolla 
olisi oikeus tulkita yhteisön patenttia ja ratkaista sen voimassaoloon liittyviä ongelmia. 
Tässä vihreässä kirjassa pyydetään mahdollisia käyttäjiä selostamaan yhdenmukaisen 
patenttisuojan etuja ja haittoja, ottaen huomioon sen keskeiset piirteet: erittäin laaja 
maantieteellinen kattavuus, välttämättömät kustannukset, oikeuksien valvominen yhteisön 
tasolla jne. 
Tämän jälkeen on tarkasteltava kahta kysymystä: 
käyttäjien haluaman yhtenäisen patenttisuojan todellista tarvetta; 
ovatko tällaisen yhdenmukaisen järjestelmän myönteiset tavoitteet saavutettavissa 
nykyisen Luxemburgin yleissopimuksen avulla tai muuttamalla sitä. 
Kysymyksiä 
Mitkä ovat mielestänne yhteisön laajuisen patenttisuojan yleiset edut ja haitat ottaen 
huomioon seuraavat seikat: 
kustannukset 
maantieteellinen laajuus 
kilpailuolosuhteiden vääristyminen 
tavaroiden vapaa liikkuvuus 
oikeusturva 
patenttiloukkausten valvominen 
kääntämisvelvoitteet? 
Millaiset kustannuksiin ja oikeudelliseen rakenteeseen liittyvät näkökohdat ovat 
mielestänne tällaisen järjestelmän tehokkaan toiminnan olennaisia edellytyksiä? 
Jos parhaillaan toteutettavat ratifiointimenettelyt saadaan lopulta päätökseen ja yhteisön 
patentti tulee voimaan, olisitteko halukas hyödyntämään tätä patenttia Luxemburgin 
yleissopimuksen mukaisessa muodossa? 
Luxemburgin yleissopimuksen muuttaminen edellyttäisi sopimusvaltioiden yksimielistä 
päätöstä joko sopimuksen sisällön muuttamiseksi tai EY:n perustamissopimuksen 235 
artiklan mukaiseen asetukseen turvautumiseksi. Onko tällainen muutos mielestänne 
tarpeellinen vai vastaako eurooppalaisen patentin ja kansallisten patenttijärjestelmien 
yhdistelmä riittävän hyvin teollisuuden tarpeita? 
12 Yhteisön patenttien loukkaamiseen ja voimassaoloon liittyvistä riita-asioista annetun asetuksen pöytäkirjan 
(jäljempänä riita-asioita koskeva pöytäkirja) 14 artiklan 1 kohta 
3.2. Luxemburgin sopimuksen oletetut heikkoudet 
Yhteisön patentilla pyritään poistamaan kaikki 3.1 kohdassa mainitut Munchenin 
yleissopimukseen perustuvan järjestelmän yhtenäismarkkinoita koskevat haitat ja heikkoudet. 
Komissiolla olevien tietojen mukaan vuonna 1989 tehdyn yhteisön patenttisopimuksen 
mukaiseen yhteisön patenttiin liittyy kuitenkin kaksi keskeistä ongelmaa, jotka vähentävät sen 
hyödyllisyyttä ja kiinnostavuutta käytännössä. 
Ensimmäisen ongelman muodostavat erittäin korkeat kääntämiskustannukset, jotka johtuvat 
siitä, että koko yhteisön patenttikirja on käännettävä yhteisön kaikille virallisille kielille13 
Viidentoista jäsenvaltion yhteisössä myönnetty patentti on käännätettävä kymmenelle kielelle. 
Keskimääräiset kustannukset yhden sivun kääntämisestä ovat 128 Saksan markkaa14, ja 
patenttikirja on keskimäärin 20 sivun pituinen; siten käännöksen kokonaiskustannukset ovat 
noin 25 000 DM Saksan markkaa; tämä on hyvin suuri summa, jota erityisesti pk-yritysten on 
vaikea maksaa. Näitä kustannuksia on kuitenkin verrattava merkittäviin etuihin, joita 
yhdenmukaiseen yhteisön patenttiin liittyy; sen ansiosta on mahdollista saada yhtenäinen 
patenttisuoja yli 340 miljoonan asukkaan markkinoilla15. 
Toinen Luxemburgin yleissopimukseen liittyvä ongelma on nykyinen oikeudellinen järjestelmä. 
Yleissopimuksen mukaan yhteisön patentti voidaan mitätöidä kahdella tavalla. 
Ensinnäkin patentin mitätöimistä voidaan pyytää suoraan Euroopan patenttivirastolta. Jos 
sopimuksen mukaiset mitätöimisedellytykset mitätöimisestä vastaavan osaston mielestä 
täyttyvät, patentti mitätöidään koko yhteisön alueella16. 
Patentti voidaan kuitenkin mitätöidä toisellakin tavalla: patenttiloukkausta koskevaa riita-asiaa 
käsittelevässä kansallisessa tuomioistuimessa voidaan panna vireille mitätöimistä koskeva 
vastakanne. Jos tuomioistuimen mielestä sopimuksen mukaiset mitätöimisperusteet ovat 
ristiriidassa yhteisön patentin voimassaolon kanssa, se voi päättää patentin mitätöimisestä17. 
Tällöin ensimmäisen asteen kansallisen tuomioistuimen tekemällä, yhteisön patentin 
mitätöimistä koskevalla lainvoimaisella päätöksellä on yhdenmukainen vaikutus kaikissa 
sopimusvaltioissa. Vaikka päätökseen voidaan hakea muutosta yhteiseltä 
muutoksenhakutuomioistuimelta18, eräiden tahojen mielestä se, että yleissopimuksessa 
13 Luxemburgin yleissopimuksen 30 artiklan 1 ja 2 kohta 
14 Arviot ovat peräisin Miinchenissa toimivan Euroopan patenttiviraston laatimista asiakirjoista; virasto käyttää 
viitevaluuttana Saksan markkaa 
15 12 jäsenvaltion yhteisössä 
16 Luxemburgin yleissopimuksen 55 - 58 artiklat 
17 Riita-asioita koskevan pöytäkirjan 15 artiklan 2, 19 ja 1 kohta 
18 Riita-asioita koskevan pöytäkirjan 21 ja 22 artikla 
annetaan yhdelle kansalliselle tuomioistuimelle mahdollisuus mitätöidä yhteisön patentti koko 
yhteisön alueella, voi heikentää oikeusturvaa. Joidenkin yhteisön patentin mahdollisten 
käyttäjien mielestä mahdollisuus, että yksi kansallinen tuomioistuin voisi päätöksellään 
mitätöidä koko laajalla ja taloudellisesti merkittävällä yhteisön alueella voimassaolevan 
patentin, muodostaa liian suuren riskin. 
Tähän merkittävään uhkaan liittyy vielä toinenkin ongelma. Kun yhteisön patentin voimassaolo 
kiistetään heti patenttiloukkausasian vireillepanon jälkeen kansalliselle tuomioistuimelle 
jätetyllä vastakanteella, niiden muiden kansallisten tuomioistuinten, joissa loukkausasia on 
pantu vireille, olisi poikkeuksetta lykättävä päätöksen antamista19. Tätä määräystä on moitittu, 
koska jos otetaan huomioon, että asian käsittely - usein kolmessa tuomioistuinasteessa - kestää 
kauan, yhteisön patentin oikeudellisen suojan täytäntöönpano voi estyä. 
Kysymyksiä 
Oletteko sitä mieltä, että nykyisen yhteisön patenttijärjestelmän (Luxemburgin 
yleissopimus) suurimmat heikkoudet ovat korkeat kääntämiskustannukset, jotka johtuvat 
velvollisuudesta käännättää patenttikirja kaikille yhteisön virallisille kielille, sekä 
oikeudelliseen järjestelmään perustuva oikeudellinen epävarmuus? Onko järjestelmässä 
mielestänne muita haittoja? 
3.3. Kääntämiskustannukset ja mahdolliset ratkaisut 
Jos lähtökohtana on, että yhteisön patenttikirjan kääntämisestä kaikille yhteisön virallisille 
kielille aiheutuvat kustannukset ovat yhteisön patentin menestymisen merkittävä este, tämä 
ongelma olisi pyrittävä ratkaisemaan. Heti aluksi on kuitenkin pantava merkille, että kyse on 
arkaluontoisesta ja vaikeasta asiasta. 
Ensimmäinen mahdollinen ratkaisu sisältyy vuonna 1975 laadittuun Luxemburgin 
yleissopimuksen alkuperäiseen versioon. Sen mukaan käännättämisvelvoite koski ainoastaan 
patenttivaatimuksia (33 artikla). Tätä rajoitettua käännättämisvelvollisuutta voitiin kuitenkin 
vahvistaa 88 artiklan mukaisella varauksella, jossa jäsenvaltiot voivat vaatia, että patenttikirja 
käännetään yhdelle kyseisen valtion virallisista kielistä ennen kuin hakija voi hyödyntää 
patenttioikeuksiaan. Lisäksi vuoden 1975 Luxemburgin yleissopimuksen mukaisen järjestelmän 
nojalla ainoastaan patenttivaatimukset oli käännättettävä patentin myöntämisen yhteydessä tai 
heti sen jälkeen. Kaikilla sopimusvaltioilla oli lisäksi mahdollisuus vaatia patenttikirjan 
kääntämistä, jolloin patentin hakija saattoi vapaasti päättää käännösten toimittamisen 
ajankohdasta sen mukaan, koska hän suojaa tarvitsi. 
Tämän ratkaisun ansiosta patentinhaltija voisi itse päättää suojatarpeen kiireellisyydestä, ja 
patenttikirjan käännättäminen tulisi joustavammaksi. Tapaukset eroteltiin toisistaan sen 
mukaan, käännättikö patentinhaltija patenttikirjan kolmen kuukauden kuluessa patentin 
myöntämistä koskevan ilmoituksen julkaisemisesta, yli kolmen kuukauden mutta alle kolmen 
19 Riita-asioita koskevan pöytäkirjan 34 artikla 
vuoden kuluessa tästä ajankohdasta vai yli kolmen vuoden kuluttua. Ensimmäisessä 
tapauksessa haltija voi hyödyntää patenttioikeuksia heti käännöksen toimittamisen jälkeen. 
Toisessa tapauksessa hän voi hyödyntää patenttioikeuksia välittömästi, mutta ennen 
käännöksen toimittamista hän voi vaatia ainoastaan kohtuullista hyvitystä keksinnön 
luvattomasta käytöstä. Viimeksi mainitussa tapauksessa kaikki keksintöä hyödyntäneet tahot 
tai sellaiset osapuolet, jotka ovat tehneet sen hyödyntämiseen liittyviä tehokkaita ja todellisia 
valmisteluja ennen käännöksen toimittamista, voivat jatkaa keksinnön hyödyntämistä 
kohtuullisin ehdoin. 
Toisesta ratkaisumahdollisuudesta keskusteltiin sopimuksen tarkistamista käsittelevässä 
konferenssissa vuonna 1989 ja sitä kannatti ilmeisesti melko suuri osa sopimusvaltioista. 
Tämän ehdotuksen mukaan vaatimus koko patenttikirjan kääntämisestä säilytetään. Vaikka 
käännökset joillekin kielille puuttuisivatkin, haltija ei menettäisi yhteisön patenttia, mutta 
patenttisuojalla ei olisi vaikutusta jäsenvaltioissa, joiden kielille patenttikirjaa ei olisi käännetty. 
Tämä ratkaisu merkitsisi poikkeusta yhdenmukaiseen yhteisön patenttisuojaan, ja muistuttaisi 
tältä osin eurooppalaista patenttia. 
Kolmas mahdollisuus vähentää kääntämiskustannuksia olisi soveltaa "yleisratkaisua", jota 
Euroopan patenttivirasto on kehitellyt eurooppalaista patenttia varten20. Tämä ratkaisu 
koostuu kolmesta keskeisestä osasta: 
parannellun tiivistelmän julkaiseminen menettelykielellä patenttihakemuksen 
julkaisuhetkellä tai mahdollisimman pian sen jälkeen, ja myöhemmin tiivistelmän 
käännättäminen kaikille virallisille kielille; 
pelkkien patenttivaatimusten käännättäminen patentin myöntämisajankohtana; 
koko patenttikirjan käännättäminen ennen kuin haltija voi hyödyntää patenttioikeuksia. 
Yleisratkaisun tarkoitus on tehostaa patenttiin sisältyvien tietojen saamista ja poistaa nykyisen 
järjestelmän merkittävät haitat ja vähentää siten hakijoiden taloudellisia rasitteita. 
Euroopan patenttiviraston ehdotusten perusteella voidaan arvioida, että jos yhteisön patentin 
yhteydessä laadittaisiin yleisratkaisun mukainen paranneltu tiivistelmä, jonka kustannukset 
itsessään olisivat keskimäärin 100 Saksan markkaa ja jonka käännättäminen kymmenelle 
kielelle maksaisi joka kielen osalta 120 Saksan markkaa, uuden tiivistelmän 
kääntämiskustannukset olisivat yhteensä 1 300 Saksan markkaa. Keskimäärin 3,5 sivun 
pituisten patenttivaatimusten kääntämiskustannukset kieltä kohden olisivat keskimäärin 500 
markkaa, jolloin kääntämiskustannukset olisivat yhteensä noin 5 000 Saksan markkaa. 
Näin ollen yhden patenttihakemuksen käännättäminen maksaisi yhteensä noin 6 300 Saksan 
markkaa; jokaisen hakemuksen yhteydessä säästö olisi siten keskimäärin 18 700 markkaa 
verrattuna siihen, että koko patenttikirja käännettäisiin kaikille yhteisön kielille. 
20 Euroopan patenttiviraston hallintoneuvoston asiakirja n:o CA/46/96, laadittu 19 päivänä marraskuuta 1996 
11 
Käännättämisen yhteydessä voidaan tarkastella myös muita ratkaisumalleja. 
• Ensimmäinen vaihtoehto on se, ettei patenttikirjaa käännetä lainkaan tai että ainoastaan 
patenttivaatimukset on käännettävä. 
• Toiseksi on mahdollista perustaa "kysyntään perustuva" kääntämisjärjestelmä, jolloin 
patenttia ei tarvitse käännättää, ellei kolmannes jäsenvaltioista sitä vaadi. Hankkeen 
rahoittamiseksi olisi joko perustettava rahasto, josta maksettaisiin vaadituista käännöksistä 
aiheutuvat kustannukset, ja siten rahastoa varten olisi perittävä maksu jokaisesta 
patenttihakemuksesta; toinen vaihtoehto olisi varata määrärahoja mahdollisten 
kustannusten maksamiseksi. 
• Lopuksi on esitetty, että patenttikirjaan olisi liitettävä vhteenvetoseloste, jossa esitettäisiin 
keksinnön ymmärtämisen ja patenttivaatimusten tulkinnan kannalta olennaiset tiedot; tämä 
seloste käännettäisiin ja sitä täydennettäisiin liitteenä olevalla perusteellisemmalla 
selosteella, jota yleensä ei tarvitsisi kääntää. Tätä ajatusta on kehitetty eteenpäin 
ehdottamalla tiivistetyn selosteen laatimista. Kyse on siitä, että selostetta ryhdyttäisiin 
tiivistämään hakijan aloitteesta, mutta yhteistyössä patentin tarkastajan kanssa hakemuksen 
perusteelliseksi tutkimiseksi. 
Sovellettiinpa tähän menettelyyn mitä suunnitelmaa tahansa, mahdollisimman tehokkaan 
menettelyn varmistaminen edellyttää selvästi sitä, että käännösten toimittamista ei hajauteta 
kansallisiin patenttitoimistoihin vaan että ne keskitetään Euroopan patenttivirastoon. Tällaiseen 
tulokseen on päädytty myös Luxemburgin yleissopimuksessa. 
Kysymyksiä 
Pitäisikö kääntämiskustannuksia mielestänne vähentää soveltamalla vuoden 1975 
Luxemburgin yleissopimuksen 33 ja 38 artiklaa vai Euroopan patenttiviraston kehittämää 
"yleisratkaisua"? 
Jos kumpaakaan näistä mahdollisuuksista ei voida toteuttaa, olisiko aiheellista kehitellä 
sellaista ratkaisua, jossa ei noudateta yhdenmukaisen yhteisön patentin periaatetta; näin 
ollen yhteisön patentti ei olisi voimassa niissä valtioissa, joiden kielille patenttia ei ole 
käännetty? 
Ovatko muut kääntämiskustannusten vähentämisen nykyiset vaihtoehdot mielestänne 
kiinnostavia ja hyödyllisiä (käännättäminen vaadittaessa, tiivistetty seloste jne.)? 
Onko yhteisön patenttikirjan käännösten toimittaminen keskitetysti Euroopan 
patenttivirastoon Luxemburgin yleissopimuksen mukaisesti kääntämismenettelyn tärkeä 
osa-alue? 
3.4. Oikeudelliseen järjestelmään liittyvät ongelmat ja mahdolliset ratkaisut 
Luxemburgin yleissopimuksen mukaiseen oikeudelliseen järjestelmään liittyvää ongelmaa on 
kuvattu edellä 3.2 kohdassa. Haittojen poistamiseksi olisi pyrittävä tarkistamaan tätä 
12 
menettelyä laatimalla yhteisön aloite, jonka avulla yhteisön patentti voitaisiin paremmin 
sisällyttää perustamissopimuksen mukaiseen oikeudelliseen järjestelmään21. 
Ensimmäisen ratkaisuvaihtoehdon mukaan jäsenvaltioiden kansalliset tuomioistuimet voisivat 
ratkaista patenttiloukkausta ja patentin loukkaamattomuuden toteamista koskevat asiat sekä 
sellaiset riita-asiat, jotka liittyvät keksinnön hyödyntämiseen ennen patentin myöntämistä 
koskevan ilmoituksen julkaisemista. Yhteisön patentin mitätöiminen voitaisiin sitä vastoin 
panna vireille ainoastaan Euroopan patenttivirastoon perustettavassa uudessa 
mitätöimisosastossa. Toisin sanoen, toisin kuin nykyisen sopimuksen mukaan22, kansalliset 
tuomioistuimet eivät voisi käsitellä yhteisön patentin mitätöimistä koskevia vastakanteita. 
Jos mitätöintiä koskeva vastakanne pannaan vireille kansallisessa tuomioistuimessa vakavan 
patenttiloukkauksen vuoksi, kyseisen tuomioistuimen olisi lykättävä päätöksen antamista siihen 
saakka, että Euroopan patenttiviraston toimivaltainen osasto on tehnyt patentin voimassaoloa 
koskevan päätöksen. Toisin sanoen kansalliset tuomioistuimet eivät enää voisi päättää yhteisön 
patentin voimassaoloa ja mitätöintiä koskevista kysymyksistä, vaan riidat ratkaistaisiin 
ainoastaan yhteisön tason elimissä. Jotta voitaisiin välttää oletettujen patentinloukkaajien 
samanaikaiset vastakanteet, olisi epäilemättä pyrittävä rajoittamaan päätöksen 
lykkäämisvelvoite sellaisiin tapauksiin, joissa loukkauskannetta käsittelevän tuomarin mielestä 
on olemassa riittävät yhteisön patentin voimassaoloon vaikuttavat perusteet. 
Kahden erilaisen menettelyn lisäksi voimassaoloon ja mitätöintiin liittyvät kysymykset voitaisiin 
ratkaista yksinomaan Euroopan patenttiviraston alaisessa elimessä, ja päätöksestä voitaisiin 
valittaa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuimeen. Yhteisön patentti voitaisiin 
myös mitätöidä kahdella eri tavalla: 
mitätoimiskanne jätettäisiin suoraan Euroopan patenttivirastolle23, 
kanne pantaisiin vireille kansallisessa tuomioistuimessa, jonka olisi lykättävä 
päätöksentekoa siihen saakka, että mitätöimisosasto tekee oman päätöksensä. 
Kansallisen tuomioistuimen on lisäksi otettava mitätöimisosaston päätös huomioon 
patenttiloukkausta koskevassa kiistassa. 
Mitätöimiskanteen jättämisen edellytysten, mitätöimiseen johtavien syiden, kanteen tutkimisen, 
patentin mitätöinnin tai voimassaolon sekä heti mitätöimisoikeudenkäynnin jälkeen julkaistavan 
uuden patenttikirjan osalta voitaisiin Luxemburgin yleissopimuksen 55 - 59 artiklan nykyinen 
sanamuoto säilyttää entisellään. 
Jotta voitaisiin varmistaa muutoksenhakumahdollisuus yhteisön patenttien voimassaoloa 
koskevista päätöksistä, mitätöintiosaston päätöksistä voitaisiin valittaa Euroopan yhteisöjen 
ensimmäisen asteen tuomioistuimeen. Tämä muutoksenhaku voisi perustua puutteelliseen 
21 Tällä pyritään lähinnä välttämään riita-asioita koskevan pöytäkirjan 20 artiklassa mainittuja seuraamuksia 
22 Riita-asioita koskeva pöytäkirjan 15 artiklan 1 kohdan d alakohta 
23 Luxemburgin yleissopimuksen 55 artikla 
13 
toimivaltaan, keskeisten muotoseikkojen vakavaan rikkomiseen, yhteisön patenttia koskevan 
perustamissopimuksen tai oikeudellisen välineen taikka niiden soveltamiseen liittyvien 
oikeudellisten sääntöjen rikkomiseen sekä harkintavallan väärinkäyttöön. Ensimmäisen asteen 
tuomioistuimella olisi valtuudet niin mitätöidä päätös, johon muutosta haetaan, kuin myös 
muuttaa sitä. Tässä yhteydessä on tarkasteltava joitakin ensimmäisen asteen tuomioistuimen 
toiminnan järjestämiseen liittyviä kysymyksiä ja tutkittava mahdollisuutta perustaa mainittuun 
tuomioistuimeen yhteisön patentteihin liittyviin kysymyksiin erikoistunut osasto24. 
Ensimmäisen asteen tuomioistuimen antamiin, yhteisön patentteja koskeviin päätöksiin 
voitaisiin viime kädessä hakea muutosta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta. Tämä 
valitusmahdollisuus rajoitettaisiin oikeuskysymyksiin . 
Mahdollisimman tehokkaan menettelyn varmistamiseksi olisi voitava selvästi osoittaa, että 
yhteisön patentin mitätöimistä ja muuttamista koskevilla tuomioistuinten lainvoimaisilla 
päätöksillä on kaikissa jäsenvaltioissa sama vaikutus. 
Olisi mahdollista soveltaa myös toista ratkaisua, joka perustuu enemmän vuoden 1975 
sopimuksen rakenteeseen. Tämän ratkaisun mukaan patenttiloukkauskannetta käsittelevä 
kansallinen tuomioistuin voisi edelleen ratkaista mitätöimistä koskevat vastakanteet. 
Mitätöimiskannetta koskeva päätös vaikuttaisi kuitenkin yhteisön patenttiin ainoastaan siinä 
valtiossa, jossa tuomioistuin sijaitsee. Tästä rajallisesta vaikutuksesta voitaisiin poiketa silloin, 
kun vastaajan kotipaikan tuomioistuimessa vireille pantu patenttiloukkauskanne koskisi muussa 
kuin kyseisessä jäsenvaltiossa tehtyjä patenttiloukkauksia. Tällöin yhteisön patentin 
julistaminen mitättömäksi koskisi myös tätä toista valtiota. Tällä tavoin patentinhaltijalla ei olisi 
vaaraa, että patenttisuoja mitätöitäisiin välittömästi kokonaan. 
Tässä yhteydessä on kiinnitettävä huomiota erääseen yleisluontoiseen näkökohtaan. Toisin kuin 
Luxemburgin sopimuksessa on määrätty, perustamisopimuksen oikeudellisen järjestelmän 
mukaan oikeudellista toimivaltaa ei voida myöntää uusille elimille perustamalla yhteinen 
muutoksenhakutuomioistuin käsittelemään yhteisön patentteihin liittyviä kysymyksiä. 
Perustamissopimuksen oikeudellisen järjestelmän mukaista tuomiovaltaa voivat käyttää 
ainoastaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuin sekä Euroopan yhteisöjen 
tuomioistuin. Tämän vuoksi edellä selostetussa suunnitelmassa ei enää ehdoteta patentteja 
käsittelevän yhteisen muutoksenhakutuomioistuimen perustamista. 
Kysymys 
Kannatatteko oikeudellisen järjestelmän yhteydessä sellaista menettelyä, 
24 Jos tämä ehdotus hyväksyttäisiin, Euroopan patenttiviraston uuden mitätöinlijaoston perustamista koskevat 
yksityiskohtaiset säännöt ja mahdollisuus hakea yhteisön tuomioistuimilta muutosta sen päätöksiin 
tutkittaisiin perusteellisesti uudelleen; tämä riippuu pääasiassa näiden menettelyjen luomiseksi valitun 
oikeudellisen välineen luonteesta. 
25 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 168 a artiklan 1 kohta 
1-4 
jonka mukaan Euroopan patenttiviraston elimillä (mitätöintiosasto) olisi yksinomainen 
toimivalta mitätöidä patentteja, ja muutosta voitaisiin hakea Euroopan yhteisöjen 
ensimmäisen asteen tuomioistuimelta? 
jonka mukaan kansalliset tuomioistuimet voisivat tehdä mitätöimistä koskevan 
päätöksen siten, että sen oikeusvaikutukset koskisivat ainoastaan niitä jäsenvaltioita, 
joissa tuomioistuimet sijaitsevat? 
3.5. Maksuihin liittyvät kysymykset 
Aivan aluksi olisi nimettävä Euroopan patenttivirasto yhteisön patentin tekniseksi 
hallinnointielimeksi sekä laadittava yhteisön patentti Luxemburgin yleissopimuksen tai 
perustamissopimukseen sisältyvän oikeudellisen perustan mukaisesti. Tässä yhteydessä 
eurooppalaiseen patenttiin liittyvät menettelykustannukset (hakemusmaksut, tutkimiseen ja 
kokeisiin liittyvät maksut) voitaisiin periä samalla tavoin myös yhteisön patentin yhteydessä. 
On korostettava, että Euroopan patenttijärjestön hallintoneuvosto teki joulukuussa 1996 
pitämässään kokouksessa kaksi merkittävää päätöstä, joiden tavoitteena on vähentää 
huomattavasti menettelykustannuksia. Ensimmäinen päätös koskee hakemus-, tutkimus- ja 
nimeämismaksujen alentamista26. Toinen päätös puolestaan koskee nimeämismaksujen 
perimisajankohdan lykkäämistä; nykyisin maksut peritään kuusi kuukautta 
tutkimuskertomuksen julkaisemisen jälkeen. 
Näitä uusia menettelymaksuja, jotka tulevat voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1997, voitaisiin 
soveltaa myös yhteisön patenttiin. Nimeämismaksua yhteisön patentista ei voida periä, koska 
todellisuudessa valtioita ei "nimetä", vaan kyse on koko yhteisön aluetta koskevasta 
yhdenmukaisesta ja yhtenäisestä patenttisuojasta. Jos tällaista nimeämismaksua tai vastaavaa 
suunnitellaan, olisi sen vastattava summaa, joka peritään rajallisesta määrästä eurooppalaisessa 
patentissa nimettyjä valtioita. 
Jos yhteisön patentti sisällytetään perustamissopimuksen mukaiseen oikeudelliseen 
järjestelmään, voimassaolomaksuihin liittyviä taloudellisia määräyksiä on todennäköisesti 
muutettava. Luxemburgin yleissopimuksen vuoden 1989 version mukaan maksuista saatavat 
tulot jaetaan sopimusvaltioiden kesken sopimuksessa määritellyn jakoperusteen mukaisesti sen 
jälkeen, kun kokonaissummasta on ensin vähennetty Euroopan patenttijärjestölle maksettavat 
voimassaolomaksuihin liittyvät summat27. Perustamissopimuksen mukaisessa oikeudellisessa 
järjestelmässä ei tällaista menettelyä voitaisi soveltaa, ja se olisi siten lakkautettava. 
Yhteisön patenttijärjestelmän hallinnointielimen olisi kannatettava taloudellisesti itsensä, ja 
tämä edellyttää erilaisten käyttäjämaksujen kokonaismäärän säilyttämistä ennallaan. Siten 
yhteisön patenttijärjestelmän hallinnointielimen tuloihin olisi sisällyttävä - muita tuloja 
26 Hakemusmaksua vähennetään 600 Saksan markasta 250 markkaan, Euroopan tutkimusmaksua 1 900 
markasta 1 700 markkaan, kansainvälistä tutkimusmaksua 2 400 markasta 2 200 markkaan ja 
nimeämismaksua 350 markasta 150 markkaan. Vähennykset ovat koko vuoden aikana 124 miljoonaa Saksan 
markkaa. 
27 Luxemburgin yleissopimuksen 20 artikla 
15 
rajoittamatta - maksuista annetun asetuksen mukaisten maksujen tuotto ja tarvittaessa 
Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta sille varattavia määrärahoja. Yhteisön 
patenttimaksuista annettu asetus olisi puolestaan hyväksyttävä komission ehdotuksesta 
komitologiamenettelyn mukaisesti. 
Tässä yhteydessä maksujen suuruus olisi määrättävä siten, että niitä vastaavien tulojen avulla 
voitaisiin periaatteessa turvata talousarvion tasapaino. Näin ollen järjestelmän hallinnointielin ei 
yleisesti ottaen voisi maksaa mitään osaa maksujen tuotosta muille toimielimille tai kansallisille 
elimille. 
Ottaen huomioon yhteisön patentin yhdenmukaisen luonteen ja siten myös sen, että hakija ei 
voi itse valita suojan maantieteellistä kattavuutta, olisi pohdittava sitä, pitäisikö laatia 
maksuihin liittyviä täydentäviä toimenpiteitä, jotta voitaisiin lisätä järjestelmän kiinnostavuutta. 
Olisi myös syytä pyrkiä siihen, että Euroopan patenttivirastolle suoritettavat yhteisön patentin 
voimassaolomaksut olisivat yleisesti ottaen alhaisemmat kuin koko yhteisön kattavan 
eurooppalaisen patentin voimassaolomaksut yhteensä. 
On myös ehdotettu, että yhteisön patentinhaltijan pitäisi voida jättää osa vuosittaisista 
voimassaolomaksuista maksamatta tiettyjen jäsenvaltioiden osalta; tämä lisäisi järjestelmän 
joustavuutta ja yhteisön patenttia voitaisiin siten pitää voimassa ainoastaan jossain tietyssä 
osassa yhteisöä. Tällaisen, toisinaan yhteisön "à la carte -patentiksi" kutsutun järjestelmän 
myötä haltija voisi tavallaan luopua oikeuksistaan tietyissä jäsenvaltioissa jättämällä osan 
vuosittaisista voimassaolomaksuistaan maksamatta28. 
Kysymyksiä 
Olisiko mielestänne syytä pyrkiä muuttamaan Luxemburgin ja Munchenin yleissopimusten 
taloudellisia järjestelyjä yhteisön patenttien voimassaolomaksujen osalta siten, että näiden 
maksujen tuotto maksettaisiin kokonaisuudessaan Euroopan patenttivirastolle yhteisön 
patenttien myöntämisestä ja hallinnoinnista aiheutuvien yleisten kustannusten kattamiseksi? 
Ottaen huomioon hakijoiden käytettävissä olevat erilaiset suojavaihtoehdot (Euroopan 
patentti, kansalliset patentit jne.) pitäisikö yhteisön laatia täydentäviä toimenpiteitä -
esimerkiksi alentaa voimassaolomaksuja - ja siten lisätä yhteisön patenttijärjestelmän 
kiinnostavuutta? 
Olisiko mielestänne mahdollista luopua osittain yhteisön patenttisuojasta rajoitetussa 
määrässä jäsenvaltioita jättämällä vuosittaiset voimassaolomaksut maksamatta? 
3.6. Yhteisön patentin ja eurooppalaisen patentin väliset "sillat" 
Yhteisön patentin olisi tarjottava yhdenmukainen patenttisuoja, jonka mukaiset oikeudet 
olisivat voimassa koko yhteisön alueella. Mitä useampia jäseniä yhteisöön kuuluu, sitä 
laajemmalle maantieteellinen suoja ulottuu. Tämä on epäilemättä myönteistä, mutta saattaa 
yhtä lailla aiheuttaa ongelmia yrityksille, joiden on vaikea arvioida menettelyn alkuvaiheessa 
28 Tämä edellyttäisi Luxemburgin yleissopimuksen 48 ja 49 artiklan muuttamista 
16 
sitä, tarvitsevatko ne näin laajaa suojaa. Sen lisäksi, että suojaa voidaan tarvita tietyissä 
kolmansissa maissa, eurooppalainen patentti on edelleen hyödyllinen myös sen vuoksi, että 
yritykset voivat tällöin nimetä ainoastaan tiettyjä maita kaikkien yhteisön jäsenvaltioiden sijasta. 
Näin ollen eurooppalaisen patentin joustavuutta on epäilemättä lisättävä; siten olisi pyrittävä 
laatimaan yhteisön ja eurooppalaisen patentin välille "siltoja". Tällaisten 
siirtymämahdollisuuksien ansiosta suojaa voitaisiin aluksi hakea koko yhtenäismarkkinoiden 
alueella, ja asettaa alueellisia rajoituksia vasta patenttien myöntämismenettelyn aikana tai sen 
loppuvaiheessa. 
Lisäksi yhteisön patentin hakija voisi pyytää, että yhteisön patenttihakemus muutettaisiin 
eurooppalaisen patentin hakemukseksi silloin, kun se on oikeudellisesti mahdollista (näin ei ole, 
jos hakemus on peruutettu tai vaadittu peruutettavaksi taikka hylätty). Muuttamalla yhteisön 
patenttihakemuksen eurooppalaisen patentin hakemukseksi hakija hyötyisi hakemuksen 
jättämisajankohdasta tai hakemuksen aikaisesta jättämisestä. 
Päinvastaista tilannetta, eli eurooppalaisen patentin hakemuksen muuttamista yhteisön 
patenttihakemukseksi, on vaikeampi kuvitella, ellei kyse ole sellaisesta tilanteesta, että 
eurooppalaisen patentin hakemuksessa nimetään kaikki Euroopan yhteisön jäsenvaltiot. 
Toisaalta on muistettava, että yhteisön patentin muuttamisesta (sen myöntämisen jälkeen) on jo 
määrätty vuoden 1989 Luxemburgin yleissopimuksen 30 artiklan 6 kohdan toisessa virkkeessä. 
Kysymys 
Onko mielestänne tarpeen luoda yhteisön ja eurooppalaisen patentin välille "siltoja", joiden 
avulla voitaisiin esimerkiksi muuttaa yhteisön patenttihakemus eurooppalaisen patentin 
hakemukseksi? Voitaisiinko laatia muunlaisia siltoja? Miten niitä olisi sovellettava? 
3.7. Muita kysymyksiä 
Luxemburgissa vuonna 1989 allekirjoitetun yhteisön patenttisopimuksen liitteenä on useita 
julistuksia, jotka liittyvät eräisiin merkittäviin patenttioikeuksia koskeviin näkökohtiin. 
Yhteisön patenttia koskevan uuden aloitteen yhteydessä on tarkasteltava tiettyihin 
päätöslauselmiin liittyvien jatkotoimien tarvetta. 
Päätöslauselmasta, joka koskee yhteisön patenttiin liittyvien pakollisten lisenssien myöntämisen 
yhteisiä sääntöjä, on suurelta osin tullut tarpeeton, koska GATT:ssa ja Maailman 
kauppajärjestössä VVTO.ssa laadittuun kauppaan vaikuttavien henkisen omaisuuden oikeuksien 
näkökulmia koskevaan sopimukseen (ADPIC) sisältyy täysipainoinen pakollisia lisenssejä 
koskeva järjestelmä29. Jos yhteisön patentti luotaisiin perustamissopimuksen mukaisella uudella 
aloitteella, kaikki ADPIC-sopimuksen määräykset olisi joko sisällytettävä sovellettavaan 
oikeudellisessa säädökseen tai näihin määräyksiin olisi viitattava siinä yksiselitteisesti. 
29 TRIPS-sopimuksen 31 artiklan a -1 kohta 
17 
Aikaisempaan hyödyntämiseen tai hallintaan liittyvässä päätöslauselmassa puolestaan 
ehdotetaan yleissopimuksen tarkistusmenettelyn käyttöönottamista; siten voitaisiin luoda 
yhteisön patentin kohteena olevan keksinnön aikaisempaan hyödyntämiseen tai hallintaan 
perustuva oikeus, joka olisi yhdenmukainen kaikkien sopimusvaltioiden alueella. Aikaisempaan 
hyödyntämiseen tai hallintaan liittyvä oikeus riippuu siitä, ovatko osapuolet toimineet hyvässä 
uskossa. On mietittävä, miten hyödyllistä olisi soveltaa tällä alalla uusia toimia sen 
varmistamiseksi, että aikaisempaa hyödyntämistä tai hallintaa koskevien sääntöjen vaikutukset 
olisivat samanlaiset koko yhteisön alueella. On syytä muistaa, että kaikki Euroopan valtiot 
pääsivät yksimielisyyteen aikaisemmasta hyödyntämisestä patenttien yhdenmukaistamista 
käsittelevän kokouksen diplomaattisen konferenssin ensimmäisen jakson aikana (Haag, 1991). 
Kysymys 
Pitäisikö mielestänne aikaisempaa hyödyntämistä tai hallintaa koskevia sääntöjä 
yhdenmukaistaa yhteisön tasolla uuden yhteisön patenttiin liittyvän toiminnan yhteydessä? 
4. YHDENMUKAISTAMISEN LISÄÄMINEN YHTEISÖN TASOLLA 
4.1. Tarve lisätä yhdenmukaistamista yhteisön tasolla 
Euroopan yhteisö on toimivaltansa mukaisesti voinut antaa patenttialan lainsäädäntöä korkean 
arvonlisän aloilla tapahtuvan teknologisen kehityksen huomioonottamiseksi. Täten on annettu 
kaksi neuvoston ja Euroopan parlamentin asetusta, joiden tavoitteena on korjata 
lääkevalmisteiden ja kasvinsuojeluaineiden tutkimusta heikentävä riittämätön suoja ottamalla 
käyttöön lääkkeiden ja kasvinsuojeluaineiden lisäsuojatodistus. Komissio on myös tehnyt 
säädösehdotuksen niiden edellytysten tarkentamiseksi, joilla bioteknologian keksinnölle 
voidaan myöntää patentti30. 
Yhdenmukaistamisen tarvetta selvästi on, ja edellä esitetyt esimerkit osoittavat, että yhteisö 
pystyy esittämään ja antamaan tilanteeseen mukautettua lainsäädäntöä. Voidaan pohtia, olisiko 
tässä yhteydessä oikea hetki lisätä muiden tekniikan alojen patenttioikeuden tai eri näkökohtien 
yhdenmukaistamista yhteisön tasolla. 
4.2 Tietokoneohjelmien ja ohjelmistoon liittyvien keksintöjen patentoitavuus 
Tietoyhteiskunta ja elektroninen kaupankäynti tarjoavat todellisen tilaisuuden Euroopan 
taloudelle, mutta ne tuovat tullessaan myös uusia haasteita. Uusien tietokoneohjelmien ja 
ohjelmistojen jatkuvalla kehittämisellä ja parantamisella on merkittävä asema tietoyhteiskunnan 
ja elektronisen kaupankäynnin kehityksessä, koska niiden avulla on voitava varmistua 
etsittävien tietojen ja vuorovaikutteisten palvelujen nopeasta, varmasta ja täsmällisestä 
saatavuudesta. Komissio on jo tehnyt joitakin aloitteita luodakseen koko unioniin riittävän 
lainsäädännöllisen suojan tietoyhteiskuntaan liittyville innovaatioille. Komissio antoi 
30 Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi bioteknologian keksintöjen oikeudellisesta suojasta, 
KOM(95) 661 lopullinen, 13.12.1995 (EYVLN:o C 296, 8.10.1996) 
18 
marraskuussa 1996 tiedonannon tekijänoikeuksista ja lähioikeuksista tietoyhteiskunnassa31. 
Koska useimpien uusien palvelujen sisältö kuulunee henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien 
suojan piiriin, säännöt ovat välttämättömiä, jotta tietoyhteiskunta ja elektroninen kaupankäynti 
voisivat toimia moitteettomasti Euroopan unionissa. 
Tietokoneohjelmat on nykyisin suojattu Euroopan yhteisössä tekijänoikeuksilla kirjallisten 
teosten tavoin32, vaikka niillä ohjelmina ei olekaan patenttisuojaa. Ohjelmistoon liittyvien 
keksintöjen patentoitavuus ei tarkoita, että ohjelmistojen tekijänoikeudellinen suoja vaarantuisi. 
Ohjelmistojen kasvavan merkityksen vuoksi Euroopan patenttivirasto ja joidenkin 
jäsenvaltioiden patenttitoimistot ovat myöntäneet viime vuosina tuhansia patentteja, joilla on 
suojattu teknisten ongelmien teknisten ratkaisujen perusajatukset ja -periaatteet sisältäviä 
loogisia malleja. Patentteja ei ole myönnetty ohjelmistoille sellaisinaan vaan niihin liittyville 
keksinnöille, jotka muodostavat kyseisen ohjelmiston ja sen laitteiston. 
ADPIC-sopimuksen 27 artiklan mukaisesti tietokoneohjelmia ei kansainvälisellä tasolla ole 
jätetty patentoitavuuden ulkopuolelle. Tämän vuoksi jotkut kolmannet maat hyväksyvät niiden 
patentoinnin. Yhdysvallat julkaisi 28. helmikuuta 1996 uudet suuntaviivat tietokoneohjelmiin 
liittyvien keksintöjen käsittelystä vastaavia varten. Aiemmin matemaattista algoritmia koskeva 
hakemus hyväksyttiin ainoastaan, jos sen aineellinen muoto oli toteutettu. Nyt suositellaan 
käytännönläheisempää lähestymistapaa, joka perustuu keksinnön hyödyllisyyden vaatimukseen. 
Tämä vaikuttaa siten, että tietokoneohjelmiin liittyvien erilaisten patentoimiskelpoisten 
keksintöjen määrä kasvaa. Käytäntö Yhdysvalloissa oli kuitenkin jo hyvin laaja, sillä 
esimerkiksi levykkeen kaltaiseen aineelliseen välineeseen sisällytetty tietokoneohjelma oli 
patentoitavissa33 jo ennen uusien suuntaviivojen julkaisemista. 
Myös Japani tutkii tarvetta muuttaa käsittelystä vastaavien toimintaohjeita. Japanin 
patenttivirasto julkaisi 8. elokuuta 1996 uusia toimintaohjeita koskevan luonnoksen. 
Luonnoksen tarkoituksena ei ole tietokoneohjelmistojen patentoitavuus sellaisenaan, koska 
siinä määrätään, että keksinnössä on osoitettava suurta teknologista luovuutta luonnonlakeja 
soveltaen, jotta se voidaan patentoida. 
Yhteisössä on kuultu asianomaisia tahoja osana teollisoikeuksia tietoyhteiskunnassa koskevaa 
kyselyä, jonka komission yksiköt laativat heinäkuussa 1996. Saadut vastaukset ovat 
ristiriitaisia. Joidenkin vastaajien mielestä tekijänoikeuksien (ohjelmille sellaisenaan) ja 
patenttien (ohjelmistoon liittyville keksinnöille) välistä nykyistä tasapainoa ei saa muuttaa vaan 
olisi rajoituttava varmistamaan, että asiaa koskevia säännöksiä sovelletaan samalla tavoin 
kaikissa jäsenvaltioissa. Joidenkin vastaajien mielestä on sitä vastoin tullut aika muuttaa 
järjestelmää ja erityisesti poistaa Euroopan patenttiyleissopimuksesta 52 artiklan 2 kohta, jotta 
tietokoneohjelmat voitaisiin patentoida sellaisenaan. Tämän lähestymistavan kannattajien 
mielestä olisi säilytettävä keksinnön teknistä luonnetta koskeva vaatimus. Jos keksintö on 
luonteeltaan tekninen tallennusvälineeseen tallennettu ohjelma, joka ladattuna ja käynnistettynä 
toteuttaa keksinnön käytännössä, se olisi patentoitavissa. 
31 KOM(96) 568 lopullinen, 20.11.1996 
32 Neuvoston direktiivi 91/250/ETY, annettu 14 päivänä toukokuuta 1991 tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 
(EYVL N:o L 122, 17.5.1991, s. 42) 
33 Yhdysvaltojen patentti-ja tavaramerkkiviraston päätös, tehty Beauregardm asiassa 26 päivänä huhtikuuta 1996, 
19 
Kun otetaan huomioon joidenkin asianosaisten tahojen ilmaisema kanta, jonka mukaan 
Euroopan patenttiyleissopimuksen 52 artiklan 2 kohta olisi poistettava, on selvitettävä, mitkä 
poistamisen seuraukset olisivat käytännössä. Erityisesti olisi selvitettävä, mitä käytännön 
seurauksia olisi sillä, että yhteen teokseen tai keksintöön sovelletaan sekä tekijänoikeuksia että 
patenttioikeutta. 
Kysymyksiä 
Oletteko tietokoneohjelmien ja ohjelmistoon liittyvien keksintöjen patentoitavuuden osalta 
sitä mieltä, että: 
jäsenvaltioiden oikeuskäytännössä nykyisin olevat erot luovat esteitä kaupankäynnille tai 
vääristävät kilpailuolosuhteita? 
Euroopan ja sen tärkeimpien taloudellisten yhteistyökumppanien välillä olevat erot 
aiheuttavat vaikeuksia eurooppalaisille yrityksille? 
kyseisten erojen vuoksi tällä alalla on tarpeen lisätä yhteisön tason yhdenmukaistamista? 
Oletteko tietokoneohjelmien ja ohjelmistoon liittyvien keksintöjen patentoitavuuden osalta 
sitä mieltä, että olisi ehdotettava Munchenin yleissopimuksen 52 artiklan 2 kohdan lopullista 
poistamista? 
vastauksen ollessa myönteinen: mitä mieltä olette siitä, että samaan teokseen/keksintöön 
sovelletaan sekä tekijänoikeuksia että patenttioikeutta? 
vastauksen ollessa kielteinen: oletteko kuitenkin sitä mieltä, että Euroopan patenttiviraston 
käsittelijöiden toimintaohjeita on tarpeen muuttaa tältä osin? 
4.3 Työsuhdekeksinnöt 
Työsuhdekeksintöjä koskevassa järjestelmässä on tällä hetkellä suuria jäsenvaltioiden välisiä 
eroja. Työsuhdekeksinnöt ovat keksintöjä, jotka tutkimushenkilöstöön tai tekniseen 
henkilöstöön kuuluvat (tutkijat, insinöörit jne.) tekevät heidät yritykseen tai laboratorioon 
sitovan työsopimuksen mukaisesti. Joissakin jäsenvaltioissa, kuten esimerkiksi Ranskassa34 ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa35, työsuhdekeksintöjä säännellään yleisesti patentteja 
koskevalla lailla. Toisissa jäsenvaltioissa, kuten esimerkiksi Saksassa ja Ruotsissa, niitä 
säännellään erityislailla. Kaikille lainsäädännöille yhteinen yleinen perussääntö on se, että jos 
työntekijän tehtävänä työsopimuksen mukaan on tuottaa keksintöjä, patentti kuuluu 
työnantajalle. Muilta osin lainsäädännön tarkkuus vaihtelee suuresti eri jäsenvaltioissa. 
Joissakin laeissa on menettelytapasäännöksiä, jotka koskevat keksijän laatiman 
patenttihakemuksen jättämistä tai sitä, että keksijän nimi voidaan merkitä tai on merkittävä 
patenttiin jne. Joissakin laeissa keksinnön tunnustamista koskevilla erilaisilla säännöillä 
erotetaan toisistaan pysyvät, tilapäiset ja satunnaiset keksintöjen laatimistehtävät tapauksesta 
riippuen. Joissakin lainsäädännöissä, kuten esimerkiksi Saksan laissa, säädetään erikseen niille 
työntekijöille maksettavista korvauksista, joiden tehtävänä on tuottaa keksintöjä, sekä 
lisäkorvausten tarkat laskutavat. 
On varmaa, että erilaisten lainsäädäntöjen noudattaminen vaikuttaa tutkimustoimintaan ja sen 
hallintaan. Mitä yksityiskohtaisempi ja monimutkaisempi lainsäädäntö on, sitä enemmän 
34 Henkistä omaisuutta koskevan lain L.611-7 pykälä 
3<i Patentteja koskevan lain (Employees Invention) 39 - 43 pykälä 
20 
yrityksen on uhrattava inhimillisiä voimavaroja näiden kysymysten hallintaan. Voidaankin 
pohtia, vaikuttaako työsuhdekeksintöjä koskevien kansallisten lainsäädäntöjen erilaisuus 
palvelujen vapaaseen tarjoamiseen sisämarkkinoilla ja/tai kilpailuolosuhteisiin. 
Kysymys 
Ovatko työsuhdekeksintöjä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön nykyiset erot sellaisia, 
että ne vaikuttavat innovaatioihin ja työoloihin ja/tai palvelujen vapaaseen tarjoamiseen ja/tai 
kilpailuolosuhteisiin? Ovatko erot sellaisia, että yhdenmukaistaminen yhteisön tasolla olisi 
perusteltua? 
4.4 Muodollisuudet, patenttiasiamieheen turvautuminen ja ammatillisen pätevyyden 
tunnustaminen 
4.4.1 Muodollisuudet 
Käytettävissä lomakkeissa, noudatettavissa määräajoissa, toimitettavissa tiedoissa, tietojen 
esittämistavassa ja laillistamista koskevissa vaatimuksissa on nykyisin eroja eri jäsenvaltioiden 
välillä. Menettelyissä saattaa toisinaan olla eroja patentin myöntämisen jälkeenkin. Tämä 
merkitsee sitä, että on tunnettava perusteellisesti kaikki kansalliset järjestelmät, jotta 
patentinhakijaa tai -haltijaa voidaan neuvoa tehokkaasti. Maailman henkisen omaisuuden 
järjestön (WIPO) tällä hetkellä tekemä työ, jonka pitäisi johtaa patenttioikeuteen liittyvien 
muodollisuuksien yhdenmukaistamiseen, näyttää suunnan. Voidaan pohtia, onko 
muodollisuuksia sopimuksen tekemisen jälkeen yhdenmukaistettava yhteisön tasolla vielä 
enemmän, kuten esimerkiksi edellytettyjen keksintöä, keksijää ja patentinhakijaa koskevien 
tietojen, niiden esittämistavan ja edellytetyn aitousasteen suhteen sekä sen suhteen, montako 
lomaketta on täytettävä, jotta hakemus käsiteltäisiin samalla tavoin koko yhteisössä. 
4.4.2 Patenttiasiamieheen turvautuminen 
Suurin osa jäsenvaltioiden lainsäädännöstä sisältää nykyisin säännöksiä, jotka tavalla tai toisella 
edellyttävät, että patentinhakijalla tai -haltijalla on suojaa haettaessa tai sellainen saataessa 
toimi- tai kotipaikka kyseisen valtion alueella. Patentinhakija tai hänen edustajansa eivät 
yleensä voi ottaa suoraan yhteyttä alkuperävaltiosta muiden jäsenvaltioiden patenttitoimistoihin 
ellei niillä ole toimi- tai kotipaikkaa kyseisissä valtioissa. 
Joissakin jäsenvaltioissa on lisäksi määrätty, että on käytettävä pätevää edustajaa, jonka 
kotipaikka on kyseisen valtion alueella. Säännöt estävät sen, että yksi ainoa yhdessä 
jäsenvaltiossa kotipaikkaa pitävä edustaja voisi toimia asiakkaansa puolesta muiden 
jäsenvaltioiden patenttivirastoissa. 
Edellä käsiteltyyn asiaan liittyen yhteisöjen tuomioistuin osoitti asiassa Saeger vs. 
Dennemeyer36, että tietyillä toimialoilla tarjottavien palvelujen erityislaadun huomioon ottaen 
tiettyjä palvelujen tarjoajalle asetettuja vaatimuksia ei voida pitää perustamissopimuksen 
vastaisina. Näin on erityisesti silloin, kun palvelujen vastaanottajia halutaan suojella sellaisen 
36 Asia C-76/90, tuomio 25.7.1991 (Kok. 1991, s. 1-4221) 
21 
henkilön, jolla ei ole tarvittavaa ammatillista tai moraalista pätevyyttä, antamien oikeudellisten 
neuvojen mahdollisilta haitoilta. Perustamissopimuksen perusperiaatetta, palvelujen vapaata 
tarjoamista voidaan rajoittaa ainoastaan sellaisilla säännöillä, joiden perusteena ovat yleiseen 
etuun liittyvät syyt ja joita sovelletaan kaikkiin henkilöihin tai yrityksiin, jotka harjoittavat 
toimintaa palvelun vastaanottajana olevan jäsenmaan alueella. Näin voidaan toimia siltä osin 
kuin etuja ei jo suojella säännöillä, joita palvelun tarjoajan on noudatettava siinä jäsenvaltiossa, 
johon hän on sijoittautunut. Palvelun tarjoaja ei neuvo asiakkaitaan valvontatoimien yhteydessä 
tai uudistettaessa patentti aiheelliset maksut maksamalla vaan ainoastaan ilmoittaa heille, kun 
uudistamisen liittyvät maksut on maksettava. Tällaisen toiminnan osalta yhteisöjen tuomioistuin 
katsoo, että palvelun harjoittamisen rajoittaminen ainoastaan ammatillisen pätevyyden 
omaaville henkilöille, esimerkiksi asianajajille tai patenttiasiamiehille, oli suhteetonta 
tavoitteeseen verrattuna. 
Voidaan pohtia, olisiko yhteisön tuomioistuimen päätöksen opetukset jollain tavoin 
koonnettava yhteisön tasolla (lainsäädännön yhdenmukaistaminen tai selittävä tiedonanto) ja 
olisiko samalla otettava mukaan muitakin menettelyn osatekijöitä, kuten toimi- ja kotipaikkaan 
liittyvät velvollisuudet. Koontaminen ei kuitenkaan loukkaisi mahdollisuutta turvautua 
rikkomuksista johtuviin menettelyihin, vaikka jotkin kansalliset vaatimukset osoittautuisivat 
palvelujen vapaan tarjoamisen ehtojen (EY:n perustamissopimuksen 59 artikla) tai 
sijoittautumisoikeuden periaatteen vastaisiksi (EY:n perustamissopimuksen 52 artikla). 
4.4. S A mmat illinen pätevyys 
Patenttialalla tarvittavaa ammatillista pätevyyttä käsitellään direktiivissä 89/48/ETY. Yhdessä 
jäsenvaltiossa hankittu ammatillinen pätevyys on tunnustettava koko yhteisössä, mutta 
jäsenvaltioilla on mahdollisuus vaatia asianomaiselta henkilöltä sopeutumisajanjaksoa tai 
soveltuvuustestin suorittamista. Monissa jäsenvaltioissa ei vielä tässä vaiheessa ole tehty 
lopullista päätöstä soveltuvuustestin muodosta eikä testattavista asioista. 
Soveltuvuustestissä on rajoituttava vain tarpeelliseen (katso erityisesti direktiivin 89/48/ETY 1 
artiklan g alakohta), mikä olisi myös suhteellisuusperiaatteen mukaista. Niiltä osin kuin 
ammattilaisen soveltama aineellinen oikeus on jo suurelta osin yhdenmukaistettua ja saatettu 
osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä, soveltuvuustestit on rajoitettava niihin 
henkilöihin, joiden koulutus on huomattavasti eronnut kohdejäsenvaltiossa edellytettävän 
koulutuksen sisällöstä . Voitaisiin myös ajatella, että patenttialalla tunnustettaisiin 
eurooppalainen tutkinto (Euroopan patenttiyleissopimuksen 134 artiklan 2 kohdan c alakohta), 
joka antaisi pätevyyden asioida kansallisten patenttivirastojen kanssa. 
Asiassa Gebhara** antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin päätti, että jäsenvaltion 
kansalaisella olevaa sijoittautumisoikeuden mahdollisuutta sekä sen käyttämisen edellytyksiä on 
arvioitava sen toiminnan mukaisesti, jota tämä aikoo harjoittaa kohdejäsenvaltion alueella. 
Edellytettäessä esimerkiksi tietyn tutkinnon suorittamista ennen kuin tiettyyn ammattiin voi 
päästä tai sitä voi harjoittaa on täytettävä neljä vaatimusta: ehtojen on oltava syrjimättömiä, 
perusteina on käytettävä yleiseen etuun liittyviä pakottavia syitä, on kyettävä takaamaan 
M Direktiivin 89/48/ETY 4 artiklan 1 kohdan b alakohta 
Asia C-55/94, tuomio 30.11.1995 (Kok. 1995, s. 1-4165) 
22 
haluttuun tavoitteeseen pääseminen ja on rajoituttava ainoastaan siihen, mikä on tarpeen 
tavoitteen saavuttamisen kannalta (suhteellisuusperiaate). 
Kysymyksiä 
• Oletteko patenttien myöntämiseen ja myönnettyihin patentteihin liittyvien muodollisuuksien 
osalta sitä mieltä, että: 
- yhdenmukaistaminen yhteisön tasolla on tarpeen ja sen pitää käsittää patenttiasiamiesten 
käyttö, toimi- ja kotipaikan valinta? Tuleeko mieleenne muita aiheita? 
- mahdollinen yhteisön tason yhdenmukaistaminen olisi toteutettava lainsäädännöllisessä 
muodossa (direktiivi) 
vai olisiko se toteutettava jäsenvaltioille osoitetun suosituksen muodossa39? 
4.5 Lisätoimet patenttijärjestelmän saattamiseksi houkuttelevammaksi 
Yksi patenttijärjestelmän mahdollisimman tehokkaan käytön esteistä Euroopassa näyttää 
olevan järjestelmän kustannukset, eivät pelkästään suojan saamisesta aiheutuvat kustannukset 
vaan myös sen tuomioistuinkäsittelystä (täytäntöönpano) aiheutuvat kustannukset. Erilaisia 
ehdotuksia on tehty, jotta yritysten, erityisesti pk-yritysten, olisi helpompi käyttää 
patenttijärjestelmää. 
Ensimmäinen toimintalinja voisi olla hyödyllisyysmalleja koskevien kansallisten lainsäädäntöjen 
yhdenmukaistaminen. Hyödyllisyysmallit ovat teknisten innovaatioiden suojaamisen nopea ja 
halpa erityismuoto, joka on hyvin mukautettu useimpien pk-yritysten tarpeisiin40. Patenttialalle 
voitaisiin ajatella perustettavan riita-asiat käsittävä vakuutusjärjestelmä, jonka rahoituksen 
hoitaisivat yksittäiset patentinhaltijayritykset. Ryhdyttäessä patentilla myönnettyjen oikeuksien 
hyödyntämistä koskeviin oikeustoimiin vakuutuksen ottanut yritys voisi tehdä 
vahinkoilmoituksen ja saada korvausta vakuutusyhtiöltä. Järjestelmä voitaisiin toteuttaa 
monella eri tavalla. Vakuutuksia voitaisiin esimerkiksi myöntää yksittäisille yrityksille tai riskien 
jakamiseksi tasaisemmin voitaisiin myöntää ryhmävakuutuksia, joita kaikki tietyn alan yritykset 
voisivat halutessaan ottaa. Kun otetaan huomioon erityisesti pk-yritysten yleiset vaikeudet 
innovaatioiden suojaamisessa, vakuutusjärjestelmä voitaisiin ajatella rahoitettavaksi jollain 
julkisen (tai osittain julkisen) rahoituksen muodolla. Siltä osin kuin tavoitteena on tehdä 
mahdolliseksi yksittäisten aloitteiden esittäminen (esimerkiksi ryhmävakuutukset) tai 
kansallisten toimenpiteiden toteuttaminen (esimerkiksi julkinen rahoitus), toimien on tietenkin 
oltava EY:n perustamissopimuksen 85 ja 92 artiklan mukaisia. 
Kysymys 
• Miten mielestänne olisi helpotettava patenttisuojan toteutumista, jotta patenttijärjestelmä 
saataisiin erityisesti pk-yritysten kannalta houkuttelevammaksi? Mitä mieltä olette erityisesti 
patenttialan riita-asiat kattavista vakuutusjärjestelmistä? Oletteko sitä mieltä, että tätä alaa 
olisi tarpeen yhdenmukaistaa lisää yhteisön tasolla? 
" Direktiivi on saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä, suositus sen sijaan ci ole oikeudellisesti 
velvoittava. 
/|" Vihreä kirja hyödyllisyysmallien suojelemisesta sisämarkkinoilla (KOM(95) 370 lopullinen. 19.7.1995) 
23 
5. EUROOPPALAISET PATENTIT 
5.1 Euroopan patenttijärjestelmän yleinen rakenne 
Eurooppalainen patentti syntyi, kun Euroopan patenttiyleissopimus allekirjoitettiin 
Munchenissä 5. lokakuuta 1973. Yleissopimuksessa määrätään patenttien myöntämisessä 
noudatettavasta yhtenäismenettelystä. Kun patentti on myönnetty, siihen sovelletaan 
patenttihakemuksessa ilmoitettujen sopimuksen allekirjoittaneiden jäsenvaltioiden kansallisia 
sääntöjä. Euroopan patenttijärjestössä on tällä hetkellä 18 jäsenmaata. On huomattava, että 
Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa tekemien 
Eurooppa-sopimusten mukaisesti Keski- ja Itä-Euroopan maat ovat sitoutuneet jättämään 
hakemuksen Munchenin yleissopimukseen liittymisestä viiden vuoden kuluessa. 
Euroopan patenttijärjestelmän käyttäjät ovat suurelta osin tyytyväisiä Euroopan 
patenttivirastossa tehtävään työhön ja viraston myöntämän patenttisuojan arvoon. Käyttäjät 
odottavat kuitenkin kahta huomattavaa parannusta. Parannusta odotetaan ensinnäkin 
bioteknologian keksintöjen patentoitavuuteen, johon liittyvä epävarmuus on korjattava 
hyväksymällä nopeasti komission vuoden 1995 lopussa tekemä uusi direktiiviehdotus. Toiseksi 
parannusta odotetaan Euroopan patenttiviraston keräämien maksujen alentamisen ja 
eurooppalaisten patenttien kääntämisjärjestelmän mukauttamisen osalta. Molemmista aiheista 
keskustellaan parhaillaan Euroopan patenttivirastossa (maksujen osalta on jo olemassa 
sääntöjä). 
Euroopan patenttijärjestelmän nykyinen rakenne, joka tekee Euroopan patenttivirastosta 
sopimuksenvaraisen ja siten yhteisöstä riippumattoman kansainvälisen elimen, ei näytä 
aiheuttavan mitään ongelmia käyttäjille. On syytä tietää, että Euroopan komissio on 
tarkkailijana Euroopan patenttijärjestön hallintoneuvostossa ja että se jo lähes kolme vuotta 
sitten teki päätöksen käyttää täysivaltaisesti sille tarjottuja mahdollisuuksia ilmaista kantansa 
molempien elinten yhteistä etua koskevissa asioissa. 
Kysymys 
Oletteko sitä mieltä, että Euroopan patenttiviraston nykyinen rakenne, joka tekee siitä 
yhteisön toimielimistä riippumattoman elimen, ei aiheuta käyttäjille sellaisia ongelmia, jotka 
olisi ratkaistava muunlaisen, tiiviimmin yhteisön oikeuteen liitetyn oikeudellisen rakenteen 
avulla? 
5.2 Eurooppalaisen patentin kustannusongelmat 
5.2.1 Maksut 
Euroopan patenttiviraston hallintoneuvosto arvioi vuonna 1996 komission tukemana, että tulot 
ja ylijäämien pysyvä taso huomioon ottaen olisi harkittava patenttien hinnan alentamista ja 
ilmoitettava siitä järjestelmän käyttäjille. 
24 
Hallintoneuvoston 6. joulukuuta 1996 tekemän päätöksen sisältö on selitelty jo edellä 2.(> 
kohdassa. Päätös oli merkittävä ja se osoitti, että Euroopan patenttijärjestö on ymmärtänyt 
käyttäjien esittämän arvostelun ja nykyisissä oloissa on pystynyt vastaamaan siihen 
myönteisesti. Hallintoneuvosto päätti samalla, että eurooppalaisen patentin hakijalta ei enää 
peritä nimeämismaksua hakemusta jätettäessä vaan se voidaan suorittaa kuusi kuukautta 
tutkimusselosteen julkaisemisen jälkeen. 
Päätökset ovat käyttäjien toiveiden mukaisia. Jos oletetaan, että Euroopan patenttivirastolla on 
lähitulevaisuudessa tai myöhemmin tulevaisuudessa vielä käytettävissään tietty 
rahoitusmarginaali, voidaan pohtia, mitä maksuja olisi ensisijaisesti alennettava. 
Toinen Euroopassa toistuvasti esille tuleva kysymys on, olisiko otettava käyttöön Yhdysvaltain 
mallin mukaan pk-yrityksille tarkoitetut erityismaksut, joita on alennettu esimerkiksi 50 
prosenttia. Alennettuja maksuja voitaisiin myöntää pk-yritysten lisäksi yksityisille keksijöille ja 
yliopistoille, ja alennusprosentti koskisi kaikkia maksuja. Pienten ja keskisuurten yritysten 
määrittelemiseen liittyvät ongelmat ratkaistiin 3. huhtikuuta 1996 annetulla komission 
suosituksella41. Suosituksella yhtenäistetään pk-yritysten, pienyritysten ja mikroyritysten 
määritelmät sekä yhteisön että kansallisella tasolla. On kuitenkin selvitettävä, voivatko kaikki 
pk-yritykset saada ilman eri toimenpiteitä oikeuden alennettuihin maksuihin. Alennettujen 
maksujen vaikutukset pk-yrityksiin on myös selvitettävä huolellisesti. Tällä hetkellä 41 
prosenttia Euroopasta tulevista hakemuksista on pk-yritysten (alle 250 henkilöä) jättämiä, joten 
talousarvion ollessa tasapainossa 50 prosentin alennuksen myöntäminen pk-yrityksille olisi 
korvattava korottamalla maksuja yleisesti noin 22 prosenttia. Yhdysvaltain mallin mukaan 
(fraud on the office) saattaa olla tarpeen säätää, että petoksen paljastuessa patenttisuoja 
menetettäisiin. 
Kysymyksiä 
Jos Euroopan patenttijärjestö voisi laatu- ja tehokkuusvaatimukset huomioon ottaen jatkaa 
pyrkimyksiään kustannusten hallintaan saamisesta ja alentaa lisää Euroopan patenttiviraston 
menettelymaksuja, mitä maksuja olisi ensisijaisesti alennettava? 
Oletteko sitä mieltä, että muita eurooppalaiseen patenttiin liittyviä maksunäkökohtia olisi 
muutettava ja/tai mukautettava? Onko mielestänne hyödyllistä tai tarpeen myöntää pk-
yrityksille alennettuja maksuja Yhdysvaltain mallin mukaan (small entities fees)? 
5.2.2 Voimassaolomaksujen jakoperuste 
Munchenin yleissopimuksen mukaisesti käsittelykulujen summa ja sopimusvaltioiden Euroopan 
patenttijärjestölle maksamien eurooppalaisten patenttien voimassaolomaksujen prosentuaalinen 
osuus olisi määritettävä sellaiseksi, että niistä saatujen tulojen avulla voidaan turvata 
talousarvion tasapaino. Koska eurooppalaiset patentit kuuluvat niiden myöntämisen jälkeen 
kansallisen oikeuden soveltamisalaan, on määrätty, että Euroopan patenttivirasto perii 
vuosittaiset maksut sopimusvaltioiden maksamien voimassaolomaksujen muodossa. Vaikka 
yleissopimuksessa periaatteessa määrätään, että 75 prosenttia voimassaolomaksuista voidaan 
EYVLN:oL 107,30.4.19% 
25 
maksaa Euroopan patenttijärjestölle, osuus vähennettiin 50 prosenttiin hallintoneuvoston 
päätöksellä vuonna 1984. 
Tehtyjen arvioiden mukaan tällainen jakoperuste johtaa siihen, että Euroopan 
patenttijärjestelmän perustamista edeltäneeseen tilanteeseen verrattuna kansallisten 
järjestelmien kokonaistulot pysyvät keskimäärin muuttumattomina, vaikka niiden toiminta 
vähenee keskimäärin enintään puoleen. 
Asianomaiset toimijat ovat useaan otteeseen ilmoittaneet vastustavansa Euroopan 
patenttivirastolle suoritettavien voimassaolomaksujen tuotoksen prosentuaalisen osuuden 
alentamista vielä lisää ja ovat kannattaneet sitä, että järjestön tuloylijäämät käytettäisiin 
kokonaisuudessaan järjestön menoihin, jotta menettelymaksuja voitaisiin alentaa. 
Voimassaolomaksujen tuoton käyttötarkoitus vaihtelee suuresti eri sopimusvaltioissa. Joissakin 
valtioissa vuosittain perittäviä eurooppalaisten patenttien voimassaolomaksuja ei ohjata 
patenttitoimiston toimintaan liittyviin toimiin tai innovaation edistämistoimiin, vaan suoraan 
valtion yleiseen talousarvioon. Jotkut arvostelijat ovat puhuneet jopa "innovaatioverosta", 
koska voimassaolomaksujen tuottoa ei ole ohjattu innovaatioon liittyviin toimiin. Näissä oloissa 
olisi pohdittava, mikä olisi oltava vuosittaisten maksujen tuoton lopullinen käyttötarkoitus ja 
miten niitä olisi käytettävä. 
On painotettava, että eurooppalaisen patentin kokonaiskustannuksiin vaikuttavat myös eri 
valtioissa toteutettavat eurooppalaisten patenttien laillistamismenettelyt sekä niihin liittyvät 
maksut. Pelkästään jo julkaisukustannukset eri valtioissa nousevat 4 762 Saksan markkaan. 
Kysymyksiä 
Eurooppalaisten patenttien voimassaolomaksujen jakoperuste: 
oletteko sitä mieltä, että kansalliset patenttijärjestelmät olisi aiheellista rahoittaa osittain 
eurooppalaisten patenttien voimassaolomaksuilla? 
vastauksen ollessa myönteinen: olisiko kansallisten järjestelmien tarpeiden ja rahoitusvarojen 
jakamisen välille luotava automaattisen yhteyden sijasta tavoitteellinen yhteys, jotta voidaan 
turvata avoimuus varojen jakamisessa? 
mitkä ovat mielestänne ne innovaatioon liittyvät ja kansallisella tasolla suoritettavat tehtävät, 
jotka olisi oikeutettua rahoittaa tällaisella jakoperusteella? 
onko järjestelmällä kielteisiä vaikutuksia innovaatioiden edistämiseen, kun suuri osa varoista 
ohjataan suoraan valtion yleiseen talousarvioon eikä innovaatioon suoraan liittyviin 
tehtäviin? 
5.2.3 Käännökset 
Yksi suurimmista patentoinnin kokonaiskustannuksiin vaikuttavista menoeristä on 
eurooppalaisten patenttien suuret kääntämis/laillistamiskustannukset. Tehtyjen arvioiden 
mukaan jo yksin Euroopan teollisuudessa käytetään vuosittain noin 430 miljoonaa Saksan 
markkaa kyseiseen menoerään. Kahdeksassa useimmin nimetyssä jäsenvaltiossa myönnettyjen 
tavanomaisten eurooppalaisten patenttien pelkät kääntämis/laillistamiskustannukset voivat olla 
jopa yli 20 000 Saksan markkaa. Euroopan patenttiviraston hallintoneuvosto on tietoinen tästä 
ongelmasta ja se onkin pohtinut useita ratkaisuja, joiden sisältö on esitetty edellä 3.3 kohdassa. 
Kysymys 
Oletteko sitä mieltä, että Euroopan patenttivirastossa kääntämiskustannusten 
vähentämiseksi kehitelty kokonaisratkaisu on hyödyllinen ja tehokas? Jos ette, niin miksi? 
Voisiko mielestänne löytyä muita järkeviä ratkaisuja, kun otetaan huomioon, että 
jäsenvaltioiden on hyväksyttävä esitetyt ratkaisut yksimielisesti tai hyvin suurella 
enemmistöllä, jotta ne voitaisiin toteuttaa ja jotta ne voisivat toimia tehokkaasti? 
21 
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 314 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 08 16 
Luettelonumero : CB-CO-97-309-FI-C 
ISBN 92-78-21657-7 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
2sr