Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kaupallinen viestintä sisämarkkinoilla - Komission vihreä kirja"



Virallinen lehti nro C 066 , 03/03/1997 s. 0011



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kaupallinen viestintä sisämarkkinoilla Komission vihreä kirja" (97/C 66/05) Komissio päätti 13. toukokuuta 1996 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Kaupallinen viestintä sisämarkkinoilla Komission vihreä kirja". Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 6. marraskuuta 1996. Esittelijänä oli John Simpson. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 340. täysistunnossaan 27. marraskuuta 1996 seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 102 ääntä puolesta, 3 vastaan, ja 5 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Vihreä kirja on laadittu komission vuonna 1992 alulle paneman, kaupalliseen viestintään vaikuttavia esteitä tai vääristymiä koskeneen laajan tutkimuksen pohjalta. Komissio tekee kirjassa ehdotuksia tilanteen parantamiseksi sekä pyytää talous- ja sosiaalikomiteaa ja muita asiasta kiinnostuneita tahoja esittämään näkemyksensä asiasta. 1.2. Jäljempänä tarkemmin käsiteltävillä ehdotuksilla on tarkoitus kodifioida, selkiinnyttää ja yksinkertaistaa kaupallista viestintää sisämarkkinoilla. Ehdotuksilla tähdätään sisämarkkinoiden nykyistä parempaan toimintaan: niillä ei ole tarkoitus muuttaa erityisesti perustamissopimuksen 30 ja 59 artiklassa määriteltyä periaatteellista oikeudellista kantaa. Ne eivät myöskään vaikuta jäsenvaltioille perustamissopimuksen 56 artiklassa myönnettyyn erioikeuteen säätää tiettyjä kieltoja ja rajoituksia. 1.3. Komission mukaan myös suhde yhteisön muuhun politiikkaan ja toimintaan on otettava huomioon. Ehdotuksessa hahmotellaan käytäntö, jonka pitäisi auttaa komissiota arvioimaan yhteisölainsäädännön ja jäsenvaltioiden säännösten yhteensopivuutta. Tarkoitus on löytää menetelmä, jonka avulla voidaan perehtyä yksittäisten jäsenvaltioiden harkitsemiin lainsäädännön tai säännösten olennaisiin muutoksiin. 1.4. On osoittautunut, että useampaan kuin yhteen valtioon suunnatun kaupallisen viestinnän markkinamahdollisuudet ovat kasvaneet. Mainostamisen ja merkkimarkkinoinnin lisäksi on muitakin mahdollisia kiinnostuksen alueita. Kansalliset rajoitukset tai sääntelykehysten erot voivat aiheuttaa jännitteitä, jos niitä pidetään sisämarkkinoiden toimintaa haittaavina tarpeettomina esteinä. Mikäli komissio ei ryhdy toimenpiteisiin, on odotettavissa, että se saa yhä enemmän valituksia sisämarkkinoiden toiminnan perusteettomista rajoituksista, ja Euroopan tuomioistuimen käsittelyyn päätyy useampia tapauksia kuin ennen. 1.5. Komission perustelu aloitteen tekemiseksi on vankka, koska nykytilanne on epätyydyttävä, tehoton ja epävarma. Tuomioistuimeen vetoaminen on joidenkin valittajien mielestä jo sinänsä este ja vie aikaa, jos siihen turvaudutaan. Vetoaminen jättää lisäksi tuomioistuimen tehtäväksi päättää noudatettavan politiikan suunnasta luomalla ennakkotapauksia. Mikäli komissiolla olisi käytettävissään systemaattisesti määritelty hallinnollinen arviointimenetelmä, joitakin ongelmia voitaisiin ratkaista nopeammin ja tehokkaammin. Arviointimenetelmästä olisi ehkä apua myös tuomioistuimelle, kun se pohtii käsiteltäväksi saamiaan tapauksia. 1.6. Komissio määrittelee termin "kaupallinen viestintä" seuraavasti: "kaikki viestintämuodot, joilla pyritään edistämään joko loppukäyttäjien tai jakelijoiden tuotteista, palveluista taikka jostakin yhtiöstä tai organisaatiosta saamaa mielikuvaa". 1.7. Termi käsittää kaikki tuotteiden ja palvelujen myyntiä edistävät mainonnan, suoramarkkinoinnin, sponsoroinnin, myynninedistämisen ja suhdetoiminnan muodot. Se kattaa myös kaikki yritykset ja julkiset tai puolittain julkiset virastot, yleishyödylliset yhdistykset ja poliittiset organisaatiot. Sitä voidaan soveltaa kaikkeen painettuun, audio- ja televiestintämateriaaliin, mukaan lukien tiedonvälitystä, markkinointia ja etämyyntiä palvelevan, nopeasti kasvavan kaapeli- ja televiestinnän sekä satelliittien käytön. 1.8. Komission ehdotuksia arvioitaessa on tärkeä pitää mielessä, että sisämarkkinoilla on tarkistettava kansallisten säännösten olevan perustamissopimuksen mukaisia eikä päinvastoin. Kaupallisen viestinnän kaltaisen palvelutoiminnan vapaan harjoittamisen periaate on jo olemassa. Jos tätä vapautta rajoitetaan, "yleisestä edusta" tehtyjen ennakkopäätösten mukaisesti voidaan nyt kodifioida seuraavat perusehdot: jäsenvaltioissa toimivia palvelutoiminnan harjoittajia koskevien rajoitusten on oltava syrjimättömät, rajoitusta on voitava perustella "yleisellä edulla", rajoituksen on oltava oikeassa suhteessa perusteltuun tavoitteeseen nähden. Komissio on havainnut, että sen saamat valitukset eivät yleensä sisällä syytöstä syrjinnästä, joka olisi johtunut palvelujen toimittajan kansallisuudesta. 1.9. "Yleiseen etuun" voidaan vedota monista syistä, niitä ovat esimerkiksi kulttuuri- ja kielitekijät, alaikäisten suojelu, kuluttajansuojelu, siveellisyyskäsitykset jne. Näitä kansallisten säännösten perusteluja voidaan kuitenkin tutkia viime kädessä Euroopan tuomioistuimessa sen varmistamiseksi, että ne eivät sisällä epäsuoraa syrjintää, mitä ei tietenkään voida hyväksyä. 1.10. Vaikka kaupalliseen viestintään sovellettavat sisämarkkinoiden perusperiaatteet tulee olla helposti selvitettävissä, jotta niitä voidaan tulkita ratkaisua vaativissa tilanteissa, niiden soveltaminen on vaikeaa ja joskus pakostakin ristiriitaista. 1.11. Yksinkertaisimmaksi perusperiaatteeksi voidaan katsoa, että alkuperämaassa sallittujen kaupallisen viestinnän standardien ja menetelmien on oltava sallittuja myös muissa jäsenvaltioissa edellyttäen, että ne ovat perustamissopimuksen mukaisia. Komitea myöntää kuitenkin, että kansallisten sääntelyviranomaisten tavoitteissa on monia perusteltavissa olevia eroja. Täydellisen vastavuoroisen tunnustamisen periaate ei sovi yhteen sisämarkkinoilla hyväksyttävien aste-erojen kanssa. 1.12. Sitä vastoin on katsottavissa, että jäsenvaltioiden tulisi saada oikeus soveltaa kansallisten standardien mukaista sääntelyä kaupalliseen viestintään moninaisten kulttuuri-, kieli- ja yhteiskuntaerojen perusteella. Täydellinen asioihin puuttumattomuuden periaate olisi kuitenkin epäsuora tapa sallia syrjintä ja joissakin tapauksissa vastoin perustamissopimusta. On löydettävä sopiva tasapaino näiden vastakkaisten näkemysten eli perussopimuksen periaatteiden ja jäsenvaltioille myönnetyn "yleistä etua" koskevan suojelumahdollisuuden välillä. 2. Komission ehdotukset 2.1. Komissio pyytää kannanottoja kahteen laajakantoiseen ehdotukseen. Ne ovat komission käytännönläheinen vastaus kaikkien jäsenvaltioiden käsityksistä tehtyyn laajaan tutkimukseen, jota selvitetään tiivistetysti vihreässä kirjassa ja tarkemmin komission työasiakirjassa (). 2.2. Komitea suhtautuu myönteisesti vihreän kirjan julkaisemiseen hyvänä keinona hahmottaa ongelmia, pyytää kannanottoja asiasta kiinnostuneilta järjestöiltä ja elimiltä sekä punnita sisämarkkinoiden toimintaa koskevia parannusehdotuksia. 2.3. Tässä lausunnossa ei toisteta tutkimuksen todistusaineistoa. Siihen kuuluvat valtioittain vaihtelevat "harhaanjohtavan mainonnan" määritelmät; lainsäädäntöjen erot sen suhteen, millainen vertaileva mainonta on hyväksyttävää; hintamainontaa, alennuksia ja alennusmyyntejä koskevat erilaiset säännöt; puhelin-, posti- ja kylkiäismainonnan sallittavat muodot; viestintärajoitukset (erityisesti televisiomainonta ja tv-ostokset); sponsorointirajoitukset; tuoterajoitukset (kuten tupakka, lelut, lääkeaineet jne.) ja muut rajoitukset, jotka liittyvät hyvään makuun, säädyllisyyteen, ammattietiikkaan, kieleen ja politiikkaan. 2.4. Vihreässä kirjassa tehdyt ehdotukset eivät ole oikeusvälineitä vaan keinoja, joilla yritetään helpottaa komission päätöksentekoa, kun jokin tapaus on mahdollisesti perustamissopimuksen vastainen tai kun komissio käsittelee sääntelyehdotuksia. Ne perustuvat tietenkin perustamissopimuksen määräyksiin. Sopimusta loukkaavat tapaukset käsitellään perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisesti. Kuten vihreän kirjan I osassa selvitetään, yhteisön ehdotuksilla voi tavoitteesta riippuen olla useita perusteita (esim. 100 a artikla ja 57 artiklan 2 kohta, kun kyseessä ovat sisämarkkinat, tai 129 artikla, kun kyseessä on terveyden suojelu ja kuluttajansuoja), koska kaupallista viestintää säädellään eri syistä. 3. Toiminnalliset vaikutukset 3.1. Ensimmäisessä ehdotuksessa hahmotellaan sellaisen menetelmän puitteet, jota käytettäisiin arvioitaessa, ovatko kaupalliseen viestintään vaikuttavat kansalliset lait tai säännökset sopivia ja suhteellisia. 3.2. Toisessa ehdotuksessa esitetään a) tehostettua Euroopan tasoista koordinointia ja tiedotusta siten, että komissiolle ilmoitetaan kaupalliseen viestintään vaikuttavista nykyisistä ja ehdotetuista kansallisista sääntelytoimista, ja b) jäsenvaltioiden edustajista kootun neuvoa-antavan komitean muodostamista komissiota tukevaksi foorumiksi. 3.3. Menetelmät 3.3.1. Ensimmäisessä ehdotuksessa mainitussa menetelmässä, jonka avulla kaikkia kaupalliseen viestintään vaikuttavia kansallisia rajoitustoimia voidaan arvioida entistä yhtenäisemmin, on tarkoitus yhdistää nykyinen ja tekeillä oleva lainsäädäntö ja liittää siihen erityistapauksia varten yhteisesti sovittu yksityiskohtainen vaikutusanalyysi. Pohjimmiltaan kyse on siitä, että kansallisten rajoitustoimien on oltava sellaisia, että niillä todennäköisesti saavutetaan haluttu tavoite ja että rajoitukset eivät ole laajempia kuin mitä käytännössä välttämättä tarvitaan tavoitteen saavuttamiseksi. Menetelmästä sopiminen auttaisi komissiota ja jäsenvaltioita luomaan kehykset kaikelle ehdotetulle lainsäädännölle ja uusille rajoitussäännöksille. 3.3.2. Menetelmä olisi kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa hankittaisiin tosiasiallinen yleiskäsitys toimien mahdollisista vaikutuksista käyttämällä viittä avainkriteeriä, joista jokainen vastaisi yhtä kriittistä kysymystä. Toisessa vaiheessa arvioinnin tuloksia sovellettaisiin suhteellisuudesta ja/tai yhteensopivuudesta päätettäessä. 3.3.3. Yleiskäsitys hankitaan seuraavilla viidellä kysymyksellä: A. Mikä on toimenpiteen mahdollisesti aiheuttama "ketjureaktio" (mukaan lukien vaikutukset kuluttajiin, valmistajiin ja välittäjiin sekä loppukäyttäjiin)? B. Mitkä ovat toimenpiteen tavoitteet? C. Onko toimenpide asetetun tavoitteen mukainen? D. Onko toimenpiteellä kielteisiä vaikutuksia? E. Onko toimenpide tehokas (myös mahdollisimman lieviä rajoituskeinoja käytettäessä)? 3.3.4. Kun tärkeimmät ominaispiirteet on selvitetty, näiden viiden kriteerin avulla voidaan arvioida suhteellisuus kansallisiin toimiin nähden ja yhdenmukaisuus yhteisön säännöksien kanssa. 3.3.5. Komitea on samaa mieltä siitä, että tämä voisi toimia ymmärrettävänä ja sovittuna arviointimenetelmänä, joka vähentäisi nykyistä, menetelmän puuttumisesta aiheutuvaa epäselvyyttä ja epävarmuutta. Menetelmällä on tarkoitus saavuttaa useita tavoitteita. Ensinnäkin jäsenvaltiot ja komissio ymmärtänevät näin paremmin toistensa perusteet ja voinevat olla yhtä mieltä toistensa tekemistä päätösehdotuksista. Toiseksi menetelmästä voi olla apua Euroopan tuomioistuimelle sen käsitellessä päätettäväkseen saatettuja asioita. 3.3.6. Tällaisen menetelmän käyttöönotto herättää ymmärrettävästi kysymyksen, onko se "poliittisesti neutraali". Eräät ryhmät ja yhdistykset ovat jo tiedustelleet, otetaanko kuluttajien suojelemiseksi ja epärehdin kilpailun ehkäisemiseksi tarkoitetut kansalliset säännökset riittävästi huomioon. Toiset taas kysyvät, parannetaanko menetelmällä monikansallisten yritysten markkinamahdollisuuksia. Heidän huolenaan on, että komissio saattaa kyetä asettamaan sisämarkkinakysymykset tärkeysjärjestyksessä etusijalle. 3.3.7. Nämä kysymykset ovat luonnollisia. Koko yhteisön kattavan tehokkaan kuluttajansuojan heikentämistä ei voida hyväksyä. Kritiikkiä aiheuttaisi myös, mikäli monikansalliset yritykset saisivat epärehdin kilpailuedun. Komitea myöntää kuitenkin, että menetelmän avulla voitaisiin samalla kertaa turvata entistä parempi kuluttajansuoja ja antaa tilaisuus yhdenmukaistaa kaupallisen viestinnän käytännöt, vaikkapa vain siten, että jäsenvaltioiden tärkeimmistä standardeista saadaan verrannollista ja vertailtavissa olevaa tietoa kaikkien viranomaisten käyttöön. Huolestuneisuutta on myös aiheuttanut, että jotkin suuret kaupalliset organisaatiot voisivat saada entistä laajemman markkinaosuuden ja että tilannetta voitaisiin käyttää väärin. Mutta mikäli tämä koskee useampia kuin yhtä jäsenvaltiota, komissiolla on jo nykyään velvollisuus puuttua määräävän aseman väärinkäyttöön. Kansalliset kilpailuviranomaiset vastaavat asiasta jäsenvaltioissa. 3.3.8. Komitea on tutkinut tarkoin, miten kaupallisen viestinnän nykyistä tiukemmasta sitomisesta sisämarkkinoihin tehdyt ehdotukset mahdollisesti vaikuttavat liike-elämään ja kuluttajiin. Kaksi asiaa näyttää olevan ratkaisevia prosessissa: a) nykyisten, puutteellisesti toimivien sisämarkkinoiden vaikutukset liike-elämään ja kuluttajiin, b) komission ehdotusten mahdolliset taloudelliset vaikutukset. 3.3.9. Nykyisillä, vielä puutteellisesti toimivilla sisämarkkinoilla syrjitään rajanylittävää kaupallista viestintää. Vaikka sisämarkkinat on toteutettu tavaroiden ja useiden palvelujen alalla, jäsenvaltioiden erilaiset markkinasäännökset rajoittavat usein merkkikohtaista mainontaa, yleistä mainontaa ja sponsorointihankkeita. Ongelmaa ei voida ratkaista poistamalla kaikki kansalliset säännökset, eikä jokaista säännöstä ole tarpeenkaan yhtenäistää. On testattava, ovatko ehdotetut säännökset perustamissopimuksen mukaisia. Puolueettoman menetelmän ehdottamista tavoitteeseen pääsemiseksi ei pitäisi nähdä joidenkin liike-elämän alojen suosimisena: menetelmällä voidaan lähinnä oikaista rajanylittävää kaupallista viestintää haittaava vinouma. 3.3.10. Toiseksi kyseessä on etu, joka kyseisten markkinoiden avautumisesta mahdollisesti koituu kaikille kuluttajille yksityishenkilöille tai yrityksille ja taloudelle yleensä. Vaikka kokonaishyötyä voidaan pitää pienenä, kaikki komission suosimaan suuntaan tehtävät muutokset vapauttaisivat tiettyjä laajoja talousaloja ja edistäisivät erikoistumista. 3.3.11. Samoin voidaan tietenkin perustella sitä, että rajoitetuilla kotimarkkinoilla toimivat kaupallisen viestinnän harjoittajat joutuisivat kilpailemaan markkinoista nykyistä enemmän. Mutta vaikka jotkut voivat pitää tätä epärehtinä, kilpailun lisääntyminen suojeluasteen vähentämisen jälkeen ei välttämättä sitä ole. Mikäli kyseinen ajattelutapa pätisi, koko sisämarkkinoiden luominen voitaisiin kyseenalaistaa. Kuluttajien ja kaupallista viestintää sanomansa perillemenoon käyttävien puolesta on todettava, että nykyisestä markkinoiden hajanaisuudesta koituu todennäköisesti vielä suuremmat kontaktikulut myytyä yksikköä tai, kuten viestintämarkkinoiden asiantuntijat saattaisivat sanoa, "tuhatta yksikköä" kohti. 3.4. Koordinaatio ja tiedotus 3.4.1. Toisella ehdotuksella halutaan parantaa tietojen kulkua ja koordinoida Euroopan tason toimia ja politiikkaa. Tarkoitus on perustaa yhteisönlaajuinen neuvoa-antava komitea. Se toimisi foorumina, jossa vaihdettaisiin tietoja kaupalliseen viestintään vaikuttavista nykyisistä ja uusista kehityssuuntauksista, ja komission piirissä vaikuttavana yhteyspisteenä, joka kokoaisi ja jakaisi tietoa kaupallista viestintää koskevista menettelytavoista. 3.4.2. Sovittuja menettelytapoja noudattavassa neuvoa-antavassa komiteassa komissiolla olisi tilaisuus selvittää poikkeavista kansallisista lainsäädännöistä johtuvia ongelmia. Jäsenvaltiot pohtisivat siinä säännöstensä erilaisuudesta johtuvia ongelmia. Komitea voisi ilmaista käsityksensä vastavuoroisesta tunnustamisesta. Komissio voisi tämän jälkeen päättää, ottaako se aloitteen käsiinsä vieden asian käsittelyn lopuksi Euroopan tuomioistuimeen. Komissiolla olisi kuitenkin mahdollisuus keskustella asiasta jäsenvaltioiden edustajien kanssa ennen kuin se turvautuu syytemenettelyyn. Tapausta voitaisiin myös arvioida ennakkoon anonyymisti. Näin saatettaisiin myös vähentää turvautumista perustamissopimuksessa rikkomuksista säädettyyn menettelyyn. 3.4.3. Jäsenvaltiot saisivat näin lisäksi uuden mahdollisuuden yhdenmukaistaa toimiaan tai ainakin vähentää niiden välisiä eroja. Toisten jäsenvaltioiden toimien suhteellisuuden arvioinnista saatu tieto vaikuttaisi arviointiin osallistuneen jäsenvaltion omiin toimiin sen vuorostaan harkitessa muutoksia. 3.4.4. Toinen kaupallisen viestinnän kotimaisen sääntelyn lähenemisprosessia edistävä tekijä on näkymä, että rajanylittävät toimet voisivat tulla joustavammaksi kuin kotimaiset toimet, mikäli jäsenvaltion on esimerkiksi pakko hyväksyä ulkopuolelta tuleva mainostus yhteisön suhteellista tai suhteetonta toimintaa koskevien päätösten vuoksi, koska ne sallivat rajanylittävän toiminnan perustein, jotka ovat epäedulliset kotimaiselle toimijalle. Jäsenvaltioiden keskinäinen koordinoitu kuuleminen ehdotetun komitean välityksellä auttaisi välttämään tällaisia poikkeustilanteita (ks. myös kohta 4.3). 3.4.5. Komitea suhtautuu myönteisesti sellaiseen koordinaation, yhteistyön ja tietojen vaihdon muotoon, jota ajatus kyseisestä neuvoa-antavasta komiteasta edustaa. Jos komitea osoittautuu tehokkaaksi, se vahvistaa käytännön ponnisteluja saattaa kaupallisen viestinnän sisämarkkinat hyväksyttävälle pohjalle. Mikäli tämä osoittautuu riittämättömäksi, komitea katsoo, että komission on ehkä harkittava lainsäädäntötoimia. Tämän käsitetään olevan vaikeaa perustamissopimuksen puitteissa ja myös siksi, että rajanylittävän kaupallisen viestinnän mahdollisuudet muuttuvat rajusti varsinkin tietoteknologian kehittyessä. 3.4.6. Komitea suhtautuu myönteisesti ehdotukseen, että jäsenvaltioiden pitää ilmoittaa komissiolle ja muille jäsenvaltioille kaupalliseen viestintään vaikuttavista uusista laki- ja säännösesityksistä. Käytännön järjestelyt eli jäsenvaltioista tulevien esitysten levittäminen tulisi antaa komission tehtäväksi. Neuvoa-antava komitea voisi sitten pohtia esityksiä. Menettely olisi johdonmukainen komission äskettäin antaman direktiiviehdotuksen kanssa, joka koskee jäsenvaltioiden velvollisuutta ilmoittaa tietoyhteiskunnan palveluita koskevista tulevista laki- ja säännösesityksistä (). 3.4.7. Vihreässä kirjassa ei kerrota yksityiskohtaisesti, miten neuvoa-antava komitea toimisi ja keistä se koostuisi. Komissio ehdottaa, että jokaisesta jäsenvaltiosta lähetettäisiin kaksi edustajaa. Ongelmana on jälleen kerran, miten komiteasta saadaan riittävän edustava mutta kuitenkin toimiva. Vaikka toimintatavasta voidaan päättää myöhemmin, komitea on huolestunut siitä, että mikäli komiteassa on komission edustajien lisäksi kaksi edustajaa kustakin jäsenvaltiosta, se voi olla tehoton, mikäli siinä ei ole kunkin jäsenvaltion "pysyvää" edustajaa huolehtimassa jatkuvuudesta ja johdonmukaisuudesta. 3.4.8. Komitean tulisi toimia avoimesti. Asianomaisilla kuluttajaryhmillä, kaupan yhdistyksillä, palvelujen toimittajilla ja eturyhmillä tulisi olla mahdollisuus esittää näkemyksensä komitealle ja voida keskustelujen avoimuuden ansiosta luottaa siihen, että esityksiä käsitellään asianmukaisesti ja ne otetaan huomioon. 4. Erityistä 4.1. Komissio määrittelee kaupallisen viestinnän ehdotuksessaan riittävän laajasti. Komissio myöntää kuitenkin, että kaupallinen viestintä saattaa joskus liittyä myös ei-kaupallisten järjestöjen toimintaan. Komitea on havainnut, että useat hyväntekeväisyysyhdistykset tai voittoa tavoittelevat järjestöt käyttävät laajasti kaupallista viestintää ja että se vaikuttaa todennäköisesti yhä enemmän niiden toimintaan koko Euroopan unionin alueella. Nämä järjestöt todennäköisesti sisällytetään komission hahmotelmaan yleisistä määräyksistä. 4.2. Samalla kun kaupallisen viestinnän kirjo laajenee satelliittitelevision, kaapelitelevision, internet-viestinnän, etämyynnin ja on-line-toiminnan lisääntyessä, jäsenvaltioiden mahdollisuudet rajoittaa tai hillitä tietynlaista kaupallista viestintätoimintaa vähenevät. "Televisio ilman rajoja" -direktiivissä myönnettiin jäsenvaltioiden sääntelyongelmat vastaavilla aloilla. Lähetysten hyväksyttävyyteen luotetaan yleensä lujasti, jos ne noudattavat niiden sisältöä tai lähettämistä valvovan maan säännöksiä. Vastaavasti pakkotoimet joudutaan yleensä suuntaamaan lähetyksen alkuperämaahan. Komitea katsoo, että nämä kehityssuuntaukset luovat itsestään painetta siihen, että jäsenmaat koordinoivat sääntelyään, ja suhtautuu myönteisesti vihreässä kirjassa tehtyyn ehdotukseen, että neuvoa-antava komitea pohtisi teknologian kehityksen vaikutuksia mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. 4.3. Kun jäsenvaltiolle tai koko yhteisölle laaditaan kaupallista viestintää koskevia sääntöjä, on tärkeää havaita, minkälaisia "ketjureaktioita" ne saattavat aiheuttaa. Komission valmistelemassa työasiakirjassa (ks. kyseisen asiakirjan arviointiperuste E) tutkitaan tavaroiden ja palvelujen markkinoimista koskevien rajoitusten aiheuttamia reaktioita. Tämän vahvistavat analyyttisesti ne kokemukset, joita tavaroiden ja palvelujen tuotantoon ja markkinointiin perehtyneillä komitean jäsenillä on, samoin kuin kuluttajan kannalta asiaa tutkineiden näkemykset. Kansallisen sääntelyn suhteen on näin ollen usein pohdittava vähintään kahta asiaa. Ensinnäkin: voidaanko toimenpidettä perustella "yleisellä edulla" (ks. kohta 1.8)? Toiseksi: aiheuttaako toimenpide todennäköisesti "ketjureaktion", jonka mahdolliset ei-toivotut vaikutukset voivat vähentää sen tehoa tai vääristää markkinointipalvelujen ehtoja entisestään? Komitea katsoo, että mahdollisten ketjureaktioiden tutkiminen on tärkeä osa kohdassa 3.3.3 hahmoteltua arviointiprosessia. 4.4. Komissio myöntää, että nykyisten kaupallista viestintää koskevien järjestelyjen epätyydyttävää luonnetta kuvastaa se, että jos jäsenvaltion säätämien rajoitusten havaitaan olevan suhteettomia hyväksyttävään tavoitteeseen nähden, vastavuoroisen tunnustamisen periaate voi antaa luvan ulkopuolelta tulevalle kaupalliselle viestinnälle, joka "rikkoo" kotimaisia säännöksiä. Ellei tämäntyyppisen tilanteen merkittävää yleistymistä estetä yhteisölainsäädännöllä, se saa etusijan kansalliseen toimintaan nähden ja voi aiheuttaa jäsenmaassa vaatimuksia muuttaa kotimaista lainsäädäntöä. Vaihtoehtoisesti tällainen tilanne saattaa pakottaa komission löytämään joustavamman järjestelyn. Komitea myöntää, että "suhteellisuusmenettely" saattaa joissakin jäsenvaltioissa johtaa epämiellyttäviin päätöksiin. Jatkuvasti kehittyvien sisämarkkinoiden ansiosta kehittyvien etuisuuksien vuoksi on kuitenkin vaikea väittää, että perustamissopimuksen määräykset eivät riittäisi turvaamaan kotimaista "yleistä etua". 4.5. Komission toiminnan laajuuden ja soveltuvuuden suhteen komitea epäilee, että syntyy mahdollisesti ristiriita sisämarkkinoiden yleisten periaatteiden siten kun ne on määritelty perustamissopimuksen yleisissä määräyksissä ja varsinkin 129 a artiklan 3 kohdan välille, jossa jäsenvaltioille annetaan oikeus säätää yhteisölakeja tiukempia suojatoimenpiteitä kuluttajien hyväksi. Mutta: "Näiden toimenpiteiden on oltava sopusoinnussa tämän sopimuksen kanssa." Perustamissopimuksen 129 a artiklan ala voi näin ollen olla suppeampi kuin joskus kuvitellaan. 4.6. Jäsenvaltioiden veroprosenttien väliset eroavuudet saattavat vääristää kaupallisen viestinnän sisämarkkinoiden avaamista. Nämä eroavuudet voivat saada jotkut ehdottamaan, että "tuontipalvelut" tulisi torjua. Looginen vastaus yhteisön sisällä kuitenkin on, että epäsuoraa verotusta pitäisi yhtenäistää entisestään ja että yhteisön ulkopuolelta tulevaa tuontia tulisi pyrkiä verottamaan asiaankuuluvalla tavalla. Etämyynnin uusien menetelmien vuoksi tämän ehdottaminen saattaa olla helpompaa kuin toteuttaminen. 4.7. Tämän lausunnon valmistelua edeltävissä neuvotteluissa kritiikkiä herätti mm., että vaikka komissiolle on annettava täysi tunnustus vihreän kirjan valmistelusta ja julkaisusta, se on ollut huolestuttavan passiivinen eräissä käsiteltäväksi saamissaan tapauksissa, joiden tavoitteita ja suhteellisuutta ei näin ollen ole päästy testaamaan Euroopan tuomioistuimessa. Komitean mielestä olisi huolestuttavaa todeta, että vihreän kirjan ajatusten kehittämistä käytetään syynä viivyttää nykyisten suurehkojen valitusten vaatimia toimia. 4.8. Vihreässä kirjassa ei käsitellä poikkeuksia vähimmäisperiaatteesta. Kaupallisessa viestinnässä poikkeukset eivät tunnu olevan tarpeen. 4.9. Yksi vihreän kirjan merkittävistä piirteistä on, että se heijastaa komission päätöstä yhdistää vastuu kaupallisesta viestinnästä. Komitea on samaa mieltä tarpeesta varmistaa komissiossa yhtenäinen lähestymistapa näissä monimuotoisissa kysymyksissä ja hyväksyy ajatuksen, että ne tulisi koota komissiossa yhden pääosaston alaisuuteen. Tämän järjestelyn ansiosta mm. kuluttajansuojaa koskevia kysymyksiä voitaisiin pohtia piirissä, jossa vallitsee laajapohjainen yleiskäsitys monista tekijöistä ja tuotteista, joihin vaikutukset saattavat kohdistua. Muutkin pääosastot voivat vaikuttaa asiaan merkittävästi. Olipa hallinnollinen ratkaisu mikä tahansa, olennaista on, että kaikkien asianomaisten pääosastojen panos on tuntuva. Vihreässä kirjassa ei ehkä nähdä riittävän selkeästi komission mahdollisuutta laajentaa vaikutustaan kaupallisen viestinnän markkinoille sisäisten neuvottelujen avulla. Jos sisämarkkinat saadaan "avatuksi" tehokkaasti, kansainvälisille markkinoille pääsyn helpottamista voidaan ajaa vakuuttavammin maailmanlaajuisesti. 5. Päätelmät ja suositukset 5.1. Komitea suhtautuu myönteisesti kaupallisesta viestinnästä julkaistuun vihreään kirjaan. Siinä kiinnitetään huomiota monisäikeisiin ja vaikeisiin kysymyksenasetteluihin ja tehdään rakentavia ehdotuksia sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi. 5.2. On löydettävä tasapaino a) perustamissopimukseen kirjattujen vaatimusten kanssa avata sisämarkkinat tavaroille ja palveluille ja b) perustamissopimukseen kirjatun ja jäsenvaltioiden monin erilaisin sääntelytoimin turvaaman yleisen edun välille. Tämä tasapaino on löydettävä mahdollisimman avoimesti ja puolueettomasti. 5.3. Ensimmäisessä ehdotuksessa, jossa esitetään yhtenäistä menetelmää kaikkien kaupalliseen viestintään haitallisesti vaikuttavien kansallisten rajoitusten suhteellisuuden arvioimiseksi, pyritään saattamaan nykyinen ja parhaillaan kehitettävä uusi oikeuskäytäntö sopusointuun erityistapauksia varten yhteisesti kehitetyn yksityiskohtaisen vaikutusanalyysin kanssa. Komitea on samaa mieltä, että ehdotetulla tavalla voitaisiin luoda ymmärrettävä arviointimenetelmä, joka vähentäisi menetelmän nykyisistä puutteista aiheutuvaa epäselvyyttä ja epävarmuutta. 5.4. Koko yhteisön kattavan tehokkaan kuluttajansuojan heikentämistä ei voida hyväksyä. Kritiikkiä aiheuttaisi myös, että monikansalliset yritykset saisivat epärehdin kilpailuedun. Komitea kuitenkin myöntää, että menetelmän avulla voitaisiin samalla kertaa luoda entistä parempi kuluttajansuoja ja tarjota tilaisuus yhtenäistää kaupallisen viestinnän käytännöt. Näin kaupallista viestintää suunnittelevat ja harjoittavat yritykset voitaisiin todennäköisesti myös saattaa nykyistä avoimempaan kilpailusuhteeseen. 5.5. Toinen ehdotus tiedonkulun parantamiseksi ja Euroopan tasoisten toimien ja politiikan koordinoinnin tehostamiseksi sisältää yhteisönlaajuisen neuvoa-antavan komitean perustamisen. Kyseinen komitea olisi hyödyllinen foorumi, jonka piirissä voitaisiin vaihtaa tietoja kaupalliseen viestintään vaikuttavista nykyisistä ja tulevista kehityssuuntauksista. Tarkoitus on luoda tiedon keräämis- ja jakelupiste komissioon. Komitea suhtautuu myönteisesti näihin ehdotuksiin. Lisäksi komitea kehottaa komissiota varmistamaan, että jäsenvaltioissa sijaitseville komission tiedotustoimistoille selvitetään asia ja niille järjestetään valmiudet toimia yhteyspisteinä, jotka neuvovat näistä kysymyksistä tietoa kaipaavia järjestöjä ja ohjaavat ne tarpeen tullen komission yhteyskeskukseen. Jäsenvaltioiden hallitukset voisivat myös harkita rinnakkaisjärjestelyjä niiden kysymysten käsittelemiseksi, jotka kuuluvat kansallisten sääntelyviranomaisten toimialaan. 5.6. On pelättävissä, että mikäli komiteassa on komission edustajien lisäksi kaksi edustajaa kustakin jäsenvaltiosta, komitea voi osoittautua vähemmän tehokkaaksi kuin jos mukana olisi kustakin jäsenvaltiosta "pysyvä" edustaja huolehtimassa jatkuvuudesta ja johdonmukaisuudesta. Tämän vuoksi komitean tulisi toimia erityisen avoimesti. Asianomaisilla kuluttajaryhmillä, kaupan yhdistyksillä, palvelujen toimittajilla ja eturyhmillä tulisi olla mahdollisuus esittää näkemyksensä komitealle ja voida avoimuuden ansiosta luottaa siihen, että esitykset käsitellään asianmukaisesti ja otetaan huomioon. 5.7. Jos neuvoa-antava komitea ja sen toimet osoittautuvat tehokkaiksi, käytännön ponnistelut kaupallisen viestinnän sisämarkkinoiden saattamiseksi hyväksyttävälle pohjalle saisivat vahvistusta. Mikäli tämä ei riitä, komitea katsoo, että komission on ehkä harkittava lainsäädäntötoimia. 5.8. Talous- ja sosiaalikomitea 1) kannattaa etenkin ehdotusta siitä, että jäsenvaltiot velvoitettaisiin ilmoittamaan komissiolle ja muille jäsenvaltioille uusista kaupalliseen viestintään vaikuttavista laki- ja säännösesityksistä; 2) yhtyy käsitykseen, että tietoteknologian ja lähetystekniikan kehityssuuntaukset pakottavat jäsenmaat vähitellen koordinoimaan sääntelyään, ja suhtautuu myönteisesti vihreän kirjan sisältämään ehdotukseen, että kaavailtu neuvoa-antava komitea pohtisi teknologian kehityksen vaikutuksia mahdollisimman varhaisessa vaiheessa; 3) katsoo, että mahdollisten ketjureaktioiden tutkiminen on erityisen tärkeä osa arviointiprosessia, jota hahmoteltiin kohdassa 3.3.3. 5.9. Komitea on huolissaan siitä, että vihreän kirjan ajatusten kehittämistä voidaan ehkä käyttää syynä viivyttää ajankohtaisten suurehkojen valitusten vaatimia toimia. 5.10. Komitea kannattaa sitä, että komissio keskittää vastuun kaupallista viestintää koskevien kysymysten käsittelystä yhdelle pääosastolleen. Tällä muutoksella voitaneen varmistaa, että monimuotoista aihetta käsitellään yhtenäisesti ja johdonmukaisesti. 5.11. Komitea myöntää, että "suhteellisuusmenettely" saattaa joissakin jäsenvaltioissa johtaa epämiellyttäviin päätöksiin. Sisämarkkinoilla syntyvien etuisuuksien vuoksi on kuitenkin vaikea väittää, että perustamissopimuksen määräykset eivät riittäisi turvaamaan kotimaista "yleistä etua". Komission toiminnan laajuuden ja soveltuvuuden suhteen komitea epäilee, että sisämarkkinoiden yleisten periaatteiden siten kun ne on määritelty perustamissopimuksen yleisissä määräyksissä ja varsinkin 129 a artiklan 3 kohdan välille saattaa syntyä ristiriita. Bryssel, 27. marraskuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () Työasiakirja XV/9579/96: Kaupallinen viestintä sisämarkkinoilla. () Komission lehdistötiedote IP/96/695.