FI Euroopan unionin virallinen lehti C 100/6

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Esikaupalliset hankinnat: innovoinnin edistäminen kestävien ja korkealaatuisten julkisten palvelujen varmistamiseksi Euroopassa

KOM(2007) 799 lopullinen

2009/C 100/02

Komissio päätti 14 päivänä joulukuuta 2007 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Esikaupalliset hankinnat: innovoinnin edistäminen kestävien ja korkealaatuisten julkisten palvelujen varmistamiseksi Euroopassa

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 1 päivänä lokakuuta 2008. Esittelijä oli Joost VAN IERSEL.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 21. ja 23. päivän lokakuuta 2008 välisenä aikana pitämässään 448. täysistunnossa (lokakuun 22. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 70 ääntä puolesta 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 ETSK kannattaa täysin komission tavoitetta edistää julkisten hankintojen innovoinnin kannustimia kaikkialla Euroopassa. Unionin täytyy käyttää julkisissa palveluissaan innovaatioita ja teknologian kehittymistä mahdollisimman hyvin, mikäli se aikoo säilyttää edelläkävijän asemansa toimittamalla kansalaisilleen korkealaatuisia julkisia palveluja, jotka hyödyttävät talouselämää, yhteiskuntaa ja ympäristöä.

1.2 Komitea yhtyy komission suosituksiin ”valveutuneesta asiakkaasta”, joka on keskeinen edellytys omaksuttaessa nykyistä aloitteellisempi asenne moderneihin julkisiin hankintoihin nähden. Julkisen ostajan ”valveutuneen” osallistumisen lisääntyminen parantaa yleensä yksityisten toimittajien kanssa tehtävien sopimusten laatua.

1.3 ETSK on komission kanssa samaa mieltä siitä, että edistämällä innovaatiomahdollisuuksia ja soveltavaa tekniikkaa julkisissa hankinnoissa EU hyötyy kahdella tapaa: Ensinnäkin voidaan parantaa julkisten palvelujen laatua ja saada siten rahalle enemmän vastinetta, mikä hyödyttää veronmaksajia. Toiseksi elinkeinoelämälle avataan näin uusia innovointimahdollisuuksia, mikä puolestaan on omiaan kasvattamaan EU:n innovoinnin kokonaistulosta ja kilpailukykyä.

1.4 ETSK korostaa, että vuoden 2004 direktiivien (1) asianmukainen voimaansaattaminen ja täytäntöönpano ovat edelleen etusijalla uusien tai erilaisten julkisten hankintojen toimintatapojen mahdollisista hyödyistä riippumatta. Perinteiset ja kulttuurisidonnaiset asenteet istuvat usein syvässä. Käytännön kokemukset osoittavat, että asianmukainen täytäntöönpano jäsenvaltioissa edellyttää jatkuvaa tiivistä seurantaa sekä kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa.

1.4.1 Nykyään julkiset hankinnat kattavat hyvin erilaisia aloja ja uusia toimintamalleja. ETSK painottaa, että erityisesti innovaatioita edistettäessä on erotettava selkeästi yhtäältä viranomaisten ja toisaalta julkisia palveluja tuottavien yritysten tekemät hankinnat. Julkisten palvelujen tuotannossa, jonka osapuolista useimmat olleet mukana innovatiivisissa hankkeissa jo yli vuosisadan ajan, on enemmän ammattitaitoa ja -kokemusta pitkälle kehitettyä teknologiaa soveltavista hankkeista, minkä ansiosta kyseiset tahot kykenevät hyödyntämään uusia innovaatioita. Sama koskee puolustusalaa, vaikka Euroopan haittana Yhdysvaltoihin verrattuna on se, ettei sillä ole käytössään suurta talousarviota eikä vastaavaa koko maanosan laajuista tarjontaa. Näin ollen käsillä olevassa lausunnossa keskitytään viranomaiskysymyksiin, koska julkisia palveluja tuottavilla yrityksillä on jo nykyisellään valmiudet hallinnoida tutkimus- ja kehittämistoimintaa (t&k).

1.5 Komissio näyttää suhtautuvan hyvin luottavaisesti ajatukseen tekniikan, innovaatioiden ja julkisten hankintojen yhdistämisestä Yhdysvalloissa saatujen hyödyllisten kokemusten siirtämiseen Eurooppaan. ETSK pelkää, että vastaavien mahdollisuuksien luominen ei tule olemaan niinkään helppoa. Toistaiseksi julkisten palvelujen tuotannon ja puolustusalan markkinat, niiden hankinnat ja niihin liittyvät innovaatiot kehittyvät Euroopassa pääasiassa maakohtaisten olosuhteiden ja asiantuntemuksen pohjalta.

1.6 Yleisesti ottaen erot Yhdysvaltojen julkisiin hankintoihin piilevät siinä, että Euroopalta puuttuu

— yhtenäiset suuret markkinat ja huipputeknologian pk-yritysten yhtäläiset toimintaehdot koko Euroopassa

— yhteinen kieli

— Pentagonin ja teknologiayritysten väliset erityissuhteet

— sotilasteknologian heijastusvaikutukset siviilialan tuotteisiin ja sovelluksiin.

1.7 ETSK vakuuttaa jakavansa komission näkemyksen, että meidän on kaikin keinoin kannustettava innovointia parantaaksemme julkisten palvelujen laatua ja lisäarvoa. Sitä varten komission tulisikin rohkaista viranomaisia oppimaan toistensa hyvistä käytännöistä.

1.8 Julkisia ostajia pitäisi kannustaa suhtautumaan avoimesti innovatiivisiin ja vaihtoehtoisiin ratkaisuihin eikä välttämättä vain ostamaan samaa kuin ennenkin. Niiden pitäisi etsiä vastinetta rahoilleen eikä vain halvinta hintaa. Eräissä jäsenvaltioissa toimivien tämän alan osaamiskeskusten välisen vaihdannan avulla voitaisiin luoda hyviä esimerkkejä koko unionille. Tällä tavoin ostajia voidaan kannustaa kehittämään ”valveutuneena asiakkaana” toimimiseen tarvittavia taitoja ja hankkimaan sitten vähitellen kokemusta. Nämä taidot ja kokemus ovat menestymisen ehdoton edellytys.

1.9 Innovaatioiden osalta julkisten ostajien on aloitettava avoin tekninen vuoropuhelu jo kauan ennen tarjouskilpailujen käynnistämistä, jotta ne saavat käsityksen markkinoiden uusimmasta kehityksestä ja jotta markkinat voivat saada asianmukaisemman käsityksen ratkaistavana olevasta ongelmasta ja siten tarjota siihen parhaiten sopivia ratkaisuja.

1.10 ETSK kehottaa useimpia viranomaisia varovaisuuteen, kun ne osallistuvat innovointiprosesseihin tai toimivat varhaisina käyttöönottajina. Viranomaisilla ei useinkaan ole ollut mahdollisuutta hankkia tarvittavia taitoja ja kokemusta osallistuakseen johonkin todella innovatiiviseen hankkeeseen; riskit ovat huomattavat, ja ne edellyttävät erittäin korkealuokkaista johtamista, sillä epäonnistumisen mahdollisuus on hyvin merkittävä.

1.11 Pitäisi perustaa jäsenvaltioissa toimivien kokeneiden ja ammattitaitoisten henkilöiden ja organisaatioiden verkosto, joka voitaisiin kutsua ostajan omien resurssien tueksi kehittyneemmissä innovatiivisissa hankkeissa.

1.12 Vaikka tiedonannon liitteessä esitetään yleispiirteittäin menettelyt sovellettavaksi esikaupallisiin hankintoihin – jotka on rajattu vuoden 2004 direktiivien soveltamisalan ulkopuolelle (2) –, kyseiset hankinnat kuuluvat kuitenkin voimassa olevan lainsäädännön piiriin, joten sääntörikkomuksen (myös tahattoman) mahdollisuus on kaikesta huolimatta olemassa. ETSK suosittaakin, että ostajat perehtyvät liitteeseen tarkasti ja noudattavat siinä esitettyjä suosituksia huolellisesti. ETSK suosittaa painokkaasti, että mikäli asiasta syntyy vähäisintäkin epävarmuutta joko hankintoja tekevän viranomaisen piirissä tai kyseeseen tulevien toimittajatahojen joukossa, viranomainen pyytää ennen esikaupallisen hankinnan käynnistämistä komissiolta varmistuksen siitä, että hanke ei riko valtiontukisääntöjä eikä mainittuja direktiivien poissulkemislausekkeita, ja esittää sen kaikille potentiaalisille toimittajilleen.

1.13 Komissio painottaa perustellusti teollis- ja tekijänoikeuksien merkitystä. ETSK huomauttaa lisäksi, että niiden toteamisessa, myöntämisessä ja hallinnoinnissa on oltava hyvin huolellinen. Tämä ei ole yksinkertainen toiminta-ala.

2. Tausta ja viitekehys

2.1 Neuvosto hyväksyi vuonna 2004 nykyiset direktiivit julkisia palveluja tuottavien yritysten (3) ja viranomaisten (4) julkisista hankinnoista, joiden yhteenlaskettu arvo EU:ssa on noin 16 prosenttia BKT:stä.

2.2 Direktiiveillä oli tarkoitus määrittää yhtenäiset, syrjimättömät ja selkeät säännöt, joilla taataan tähän asti täysin tai osittain suljettujen markkinoiden avaaminen, kilpailun lisääminen toimittajien välillä sekä parempi hinta-laatusuhde julkiselle vallalle ja kansalaisille.

2.3 Lopullisia direktiiviehdotuksia laadittaessa käytiin pitkiä ja laajoja keskusteluja, joilla pyrittiin varmistamaan, että direktiivit toimivat käytännössä ja että ne ovat asianmukaiset tavoitteen saavuttamiseksi.

2.4 Nyt direktiivejä siirretään osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä. Käytännön täytäntöönpano jäsenvaltio- ja aluetasolla on kuitenkin osoittautunut varsin hankalaksi. Menettelyt edellyttävät sellaista osaamista, ammattitaitoa ja kokemusta, jota hankintaviranomaisilta toistaiseksi usein puuttuu. Monissa tapauksissa oppimisprosessi on pitkä.

2.5 Koska innovointi on yksi Lissabonin strategian keskeisistä teemoista, jäsenvaltiot ja komissio ovat käynnistäneet useita aloitteita tutkiakseen ja selvittääkseen, miten innovaatioita voidaan edistää julkisissa hankintamenettelyissä direktiivien pohjalta.

2.6 Komission viime aikoina tekemiä aloitteita ovat mm. seuraavat:

— On annettu kymmenen suositusta hyvistä käytännöistä onnistuneita julkisia hankintoja varten (5) (”kymmenen kohdan opas”).

— Komission virkamiesten ja jäsenvaltioiden tieto- ja viestintätekniikan (TVT (6) tutkimusjohtajien käymien keskustelujen perusteella on tehty konkreettisia ehdotuksia esikaupallisista hankinnoista (7); näitä käsitellään lähemmin tämän lausunnon tekstijaksossa 4.

— Ympäristöteknologiaa koskevan toimintasuunnitelman (Environmental Technologies Action Plan, ETAP) (8) puitteissa on käynnistetty teknologian todentamista ja vastaavia todistuksia koskeva ympäristöasioiden pääosaston aloite.

— Tutkimuksen pääosaston asettama julkisiin hankintoihin liittyvää riskinhallintaa käsittelevä asiantuntijaryhmä on vastikään aloittanut työnsä.

2.7 Komission aloitteiden pohjana ja innoittajina on sellaisia uraauurtavia selvityksiä kuin Esko Ahon johtaman työryhmän raportti Creating an Innovative Europe (9) sekä tiedonanto ”Aloite edelläkävijämarkkinoiden luomiseksi Eurooppaan” (10). Molemmissa asiakirjoissa todetaan selkeästi, että julkiset hankinnat voivat ja niiden pitäisi olla arvokas innovatiivisten rakennusurakoiden, tuotteiden ja palvelujen lähde (11). Viidellä niistä kuudesta alasta (12), jotka edelläkävijämarkkina-aloitteessa määritettiin erityisen soveltuviksi innovatiivisiin hankkeisiin, on suuria mahdollisuuksia julkissektorin innovaatioihin.

2.8 Sidosryhmien kuulemisissa yksilöitiin joukko edelläkävijämarkkinoiden perusteita, joihin kuuluvat mm. ”kysyntävetoisuus teknologian työntövoiman sijaan” ja ”strateginen etu yhteiskunnan ja talouden kannalta”, jotka molemmat ovat julkisten ostajien kannalta erityisen merkittäviä. Kaikissa kuulemisissa korostettiin, että julkisilla hankinnoilla pitäisi tähänastista enemmän tukea innovatiivisia rakennusurakoita, tuotteita ja palveluja Euroopassa.

2.9 Maaliskuussa 2007 julkaistu kymmenen kohdan opas perustuu Ahon raporttiin, ja siinä määritellään julkisten hankintojen innovatiivisia ratkaisuja koskevat hyvät käytännöt ja esitetään kymmenen tärkeää kohtaa, joiden avulla on mahdollista kehittyä menestykselliseksi ”valveutuneeksi asiakkaaksi” (13). Käsitettä tarkastellaan enemmän kohdassa 3.14.

2.10 Tiedonannossaan esikaupallisista hankinnoista (14) komissio esittelee uuden välineen innovaatioiden lisäämiseksi julkisissa hankinnoissa. Komissio haluaa edistää vuoden 2004 direktiiveillä asetettuja sääntöjä noudattaen julkisten ostajien ja mahdollisten toimittajien välisiä t&k-palvelusopimuksia, jotka kattavat kaupallistamisvaihetta edeltävät t&k-vaiheet, eli suunnittelun, prototypoinnin, testauksen ja tuotantoa edeltävän vaiheen, mutta eivät kaupallista tuotantoa ja myyntiä.

2.11 ETSK pitää kaikkia pyrkimyksiä edistää innovaatioita julkisissa hankinnoissa hyvin positiivisina. Tässä mielessä ETSK suhtautuu myönteisesti kaikkiin asiakirjoihin sekä niitä seuraaviin kuulemisiin ja poliittisten päättäjien ja ostajien välisiin keskusteluihin, joiden avulla helpotetaan EU:n elinkeinoelämän innovaatiopotentiaalin lisäämistä yhteiskunnan hyödyksi.

2.12 Käsillä olevassa lausunnossa on kuitenkin tarkoitus tarkastella

— komission tiedonannossa ja sen liitteessä käyttöön otettua esikaupallisten hankintojen käsitettä

— miten ”esikaupallisilla hankinnoilla” ja muilla aloitteilla voidaan parantaa ilmapiiriä toivottujen innovatiivisten rakennusurakoiden, tuotteiden ja palvelujen kehittämiseksi

— missä määrin ja millä tavoin julkisella hankintatoimella on käytössään oikeat välineet innovaatioiden vaalimiseksi julkisten palvelujen alalla

— huolellisesti millaisia rajoituksia ja riskejä asiaan liittyy.

3. Huomioita

3.1 Kymmenen kohdan oppaassa (15) määritellään selkeästi kymmenen hyvää käytäntöä, jotka voivat olla viranomaisille avuksi näiden pyrkiessä hyödyntämään innovatiivisia ratkaisuja julkisissa hankinnoissa. Opas muodostaa vankan perustan, jolle rakentaa. Sen ohjeiden tekeminen todeksi edellyttää kuitenkin yhä suurempia ponnistuksia. Eräillä aloilla tarvitaan päättäväisempiä toimia; toisilla taas on edettävä varovasti.

3.2 Menestykselliset julkiset hankinnat ovat riippuvaisia edellä mainittujen vuoden 2004 direktiivien mukaisista hyvistä käytännöistä. Direktiiveillä edistetään yhtenäismarkkinoiden toteutumista ja autetaan siten Eurooppaa kilpailemaan muiden sellaisten kauppa-alueiden kanssa, joilla on suuret kotimarkkinat. Hyvät käytännöt ja nämä direktiivit ovat erottamattomassa yhteydessä toisiinsa.

3.3 Eräissä jäsenvaltioissa vuoden 2004 direktiivien voimaansaattaminen on yhä kesken (ks. kohta 2.4), ja toisissa esiintyy ristiriitaisuuksia kansallisen lainsäädännön kanssa. Tällaiset puutteet vaikeuttavat direktiivien täysimittaista hyödyntämistä.

3.4 Koska julkiset hankintasopimukset muuttuvat yleisesti ottaen yhä monimutkaisemmiksi, käytännön tasolla on selvä tarve parantaa kaikkien niihin osallistuvien taitoja ja kokemusta. Erityisesti julkisen ostajan koko organisaatioon olisi vakiinnutettava toimintatavat, joiden avulla monitahoisia hankkeita voidaan toteuttaa menestyksekkäästi.

3.5 Innovoinnin kukoistaminen edellyttää suuria ja helposti saavutettavia markkinoita. Vain siten voidaan innovoinnin kustannukset – raha, aika, työ – saada takaisin. Innovointi on talouden kasvun ja vahvistumisen keskeinen edellytys.

3.6 Vuoden 2000 Lissabonin strategian seurauksena tehtiin päätös, jonka mukaan myös julkisen hankintatoimen on osaltaan kannustettava ja tuettava innovointia.

3.7 Vaikka tekstijaksossa 2 mainitut tärkeimmät innovaatiota koskevat komission asiakirjat käsittelevät erottelematta sekä viranomaisia että julkisia palveluja tuottavia yrityksiä, ETSK painottaa, että näiden kahden sektorin organisaatiot ovat luonteeltaan erilaisia.

3.8 Julkisia palveluja tuottavat yritykset – kuten myös sotilasala ja tietyt terveyspalveluiden osat – ovat jo kauan olleet innovatiivisten hankkeiden tukijoita, käyttäjiä, ostajia ja kehittäjiä ja antaneet niille tarvittavia taitoja ja kokemusta. Niiden kokemusta innovointitoiminnan riskien ja monitahoisuuden hallinnasta ei pidä sivuuttaa kevyesti.

3.9 Viranomaiset voivat oppia julkisten palvelujen tuottajatahoilta, sotilasalalta ja muilta kokeneilta aloilta, miten innovatiivinen hanke toteutetaan onnistuneesti. Tärkeää on myös, että ne voivat saada paremman käsityksen siitä, mitä resursseja koko organisaatiosta hankkeeseen on osoitettava. Äskettäin eläkkeelle siirtyneiden mutta vielä muutamaa aktiivista työvuotta haluavien työntekijöiden rekrytointi kyseisten organisaatioiden asianomaisilta osastoilta saattaisi lyhyellä aikavälillä tarjota arvokkaan kokemuksen lähteen.

3.10 Innovointi on uusien toimintatapojen soveltamista. Sitä voidaan soveltaa rakennusurakoihin, tavarantoimituksiin tai palveluihin. Tutkimus ja kehittäminen ovat innovatiivisen hankkeen keskeisiä esivaiheita. Perustutkimuksen ja soveltavan tutkimuksen välinen ero on pidettävä tarkkaan mielessä: perustutkimusta tehdään pääasiassa yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa; se antaa teoreettisen ja käytännöllisen perustan, johon soveltava tutkimus ja kehittäminen voi pohjautua. Soveltava tutkimus on teoreettista ja käytännöllistä työtä, jolla pyritään luomaan perusta yhden tai useamman hankkeen toteuttamiseksi. Tässä lausunnossa ei tarkastella perustutkimusta paitsi siinä määrin kuin tekstijaksossa 4 käsiteltäviä esikaupallisia hankintoja voidaan pitää perustutkimuksena.

3.11 Siinä, miten innovatiivisia hankkeita pitäisi käsitellä yhtäältä julkissektorilla ja toisaalta kaupallisella sektorilla, ei ole periaatteessa mitään suurempia eroja. Pieniä eroja luonnollisesti on: julkiseen sektoriin kohdistuu tiettyä valvontaa, jolta kaupallinen sektori on suurimmaksi osaksi suojassa. Kaikessa uraauurtavassa kehitystoiminnassa tapahtuu epäonnistumisia; se on edistyksen hinta. Asianmukaisen kurinalaisuuden avulla pitäisi pyrkiä karsimaan virheet mahdollisimman vähiin ja oppimaan niistä, mutta virheiden liiallinen tuskittelu haittaa kehittymistä eteenpäin.

3.12 Jo direktiivien vuoden 2004 sanamuodossa puhutaan sopimuksista, joihin liittyy innovointia. Uutta lainsäädäntöä ei tarvita, vaan ainoastaan ymmärrystä siitä, miten innovatiivinen hanke toteutetaan nykyisessä oikeuskehyksessä.

3.13 Kaikissa innovointia sisältävissä hankkeissa – ja monissa muissakin hankkeissa – ostajalla on oltava ”valveutuneen asiakkaan” ominaisuudet. Näitä ominaisuuksia käsitellään seikkaperäisesti kymmenen kohdan oppaassa, ja tässä lausunnossa korostetaan niiden keskeistä merkitystä.

3.14 Lyhyesti sanottuna ”valveutunut asiakas” suhtautuu avoimesti uusiin ideoihin mutta on samalla riittävän kurinalainen pitääkseen ne hallinnassa. Se tarvitsee kokeneita ja tarvittavat taidot hankkineita henkilöitä innovatiivisten hankkeiden hallinnointiin. Tärkeintä on kuitenkin, että koko organisaatio aivan huippua myöten on sopusoinnussa innovatiivisten hankkeiden vaatimusten kanssa. Ilman tällaista kulttuuria hankkeen suoritustason henkilöstö ei voi onnistua.

3.15 Innovatiiviset hankkeet on hyödyllistä jakaa kolmeen luokkaan, joista kullakin on omat tunnuspiirteensä, minkä lisäksi niillä on eräitä yhteisiä ominaisuuksia. Tässä lausunnossa ”tuotteella” tarkoitetaan mm. rakennusurakoita, tavarantoimituksia ja palveluja, ellei toisin mainita.

3.16 Kyseiset kolme luokkaa ovat seuraavat:

a) Sellaisen innovatiivisen tuotteen vastaanotto, joka täyttää todetun tarpeen mutta jolla on vain vähän tai ei lainkaan vaikutuksia ostajan toimintatapoihin. Se tarjoaa hyötyjä vähäisin riskein ja häiriöin.

b) Sellaisen innovatiivisen tuotteen käyttöönotto, joka edellyttää ostajan toimintatavan mukauttamista. Tuote tarjoaa merkittäviä mahdollisia hyötyjä, mutta siihen liittyy jonkinasteinen riski ja se edellyttää uusien menettelyjen kehittämistä ja henkilöstön kouluttamista.

c) Osallistuminen innovatiiviseen hankkeeseen. Ostajan osallistumisen taso voi vaihdella hankkeen määrittelystä alkavasta todellisesta yhteishankkeesta aina siihen, että ostaja toimii beta-vaiheen (16) testaukseen osallistuvana ja tuotantoa edeltävän vaiheen testituotteita ostavana ensiaallon käyttöönottajana.

3.17 Julkisten ostajien innovointiin osallistumisen kannalta välittömästi tärkein – ja innovaatioiden edistämisen kannalta tehokkain – hankeluokka on luokka a). Lisäksi nämä hankkeet ovat helpoimpia toteuttaa. Ne edellyttävät, että ostaja on avoin erilaisille vaihtoehdoille (17) – vaihtoehtoisille ratkaisuille – ja että sillä on palveluksessaan henkilöitä, jotka kykenevät arvioimaan erilaisia tarjouksia sen perusteella, mikä niistä on ”taloudellisesti edullisin”.

3.18 Luokka b) on arvokas sellaisten ostajien kannalta, jotka pyrkivät kehittämään toimintojaan käyttämällä uutta tuotetta, mikä saattaa useasti vaatia jonkin verran kehittämistyötä uuden tuotteen nivomiseksi olemassa oleviin toimintoihin. Tämän luokan hankkeet edellyttävät taitoa laatia tuotteelle selkeät mutta ei liian rajoittavat vaatimukset sekä ostajan käyttäjäosaston ja teknisen osaston henkilöstön osallistumista. Resurssit, jotka ostajan täytyy tällaiseen hankkeeseen osoittaa, eivät ole vähäiset, mutta jos hanketta johdetaan hyvin, integrointiriskit ovat hallittavissa, ja hankkeen hyödyt ovat suuremmat kuin siihen käytetyt voimavarat.

3.19 Luokan c) hankkeet ovat vaikeimpia. Kokonaan uusien ratkaisujen määrittelyyn ja kehittelyyn aivan alkutekijöistä liittyy luonnostaan suurempi teknologinen riski kuin suppeisiin muutoksiin, kun markkinoille tulevia tuotteita mukautetaan tai nivelletään olemassa oleviin prosesseihin (luokka b)). Vain harvoilla organisaatioilla – kohdassa 3.8 mainittuja (sotilasala jne.) lukuun ottamatta – on taidot ja kokemus, joita täysipainoinen osallistuminen aidosti innovatiiviseen (luokan c) hankkeeseen edellyttää. Riskit ovat huomattavat ja edellyttävät erittäin taitavaa johtamista. Saavutettavat hyödyt voivat olla huomattavat – elleivät ne olisi, tällaisten hankkeiden toteuttamisessa ei olisi mieltä – mutta myös epäonnistumisen mahdollisuus on hyvin merkittävä. Komission tiedonannossa tarkoitettujen tyyppiset hankkeet kuuluvat luokkaan c).

3.20 Tiedonannossa oletetaan, että ostaja voisi toteuttaa innovaatiohankkeen t&k-palvelujen hankintana tuotteiden ensikappaleen alkuperäiseen kehittelyyn asti. Kaupallisen joukkotuotannon lopputuotteita koskevien jatkohankintojen osalta on kilpailuttamisvelvoitetta punnittava tapauskohtaisesti, julkisista hankinnoista annettujen direktiivien valossa. Yritykset yleensä valmistavat suunnittelemansa tuotteet ainakin siihen asti, kunnes niiden lisensoitu valmistus on käyttökelpoinen mahdollisuus. ETSK:n näkemys on, että ennen kulloisenkin hankkeen käynnistämistä pitää harkita sekä käytännöllisestä että kaupallisesta näkökulmasta tarkkaan hankkeen mahdollisesti synnyttämien teollis- ja tekijänoikeuksien omistussuhteita sekä järjestelyjä ko. oikeuksien hallinnoimiseksi.

3.21 On viitteitä siitä, että tiedonannossa kaavaillun menettelyn kaltaista mallia käytetään Yhdysvalloissa. Esimerkkejä sen soveltamisesta löytyy sotilasalalta (laajasti tulkittuna). Yksi niistä on nk. Air Tanker -sopimus, joka tullaan mahdollisesti jakamaan Boeing- ja Airbus-yhtiöiden kesken. Mallia sovelletaan kuitenkin yleisimmin elektroniikka-alalla, jolla kaupallinen ja sotilassektori ovat toisiaan lähempänä kuin useimmilla muilla aloilla (lukuun ottamatta sellaisia esimerkkejä kuin mikropiirien kovettaminen kestämään sähkömagneettisia pulsseja).

3.22 Vertailtaessa Eurooppaa ja Yhdysvaltoja on pidettävä mielessä niiden rakenteelliset erot. Yhdysvallat on pitkään ollut homogeeninen valtio, jonka kasvu on perustunut lähes rajattomiin aineellisiin resursseihin – maatalous, kulta, öljy, henkilöresurssit sekä, vuoden 1929 jälkeistä aikaa lukuun ottamatta, pääoma. Tämä on johtanut – pankkialan viime aikoina muodostamaa poikkeusta lukuun ottamatta – hyvin vakiintuneiden yhtenäismarkkinoiden ja niitä palvelevan infrastruktuurin kehittymiseen. Euroopalla on vielä matkaa kuljettavanaan ennen kuin se saavuttaa samat edut. Todettakoon kuitenkin jatkoksi, että vaikka Yhdysvalloilla on ilmeiset vahvuutensa, tietyillä aloilla sen saavutukset eivät ole verrattavissa Euroopan nykyiseen asemaan, mistä huomionarvoisin esimerkki on terveydenhoitopalvelujen lähes täydellinen saatavuus.

3.23 Kaikissa todella innovatiivisissa hankkeissa piilevän teknisen epäonnistumisen riskin lisäksi on kiinnitettävä huomiota myös taloudellisiin riskeihin, jotka johtuvat valtiontuki-, avoimuus- ja syrjimättömyyssääntöjen noudattamatta jättämisestä, sekä asianomaisten direktiivien soveltamiseen. Näitä seikkoja käsitellään jäljempänä tekstijaksossa 4.3 ”Valtiontuki”.

4. Tiedonannon liite SEK(2007) 1668: Esikaupalliset hankinnat (komission yksiköiden valmisteluasiakirja)

4.1 Ehdotettu järjestelmä

4.1.1 Perusperiaate: Kun ostaja soveltaa riskin ja hyötyjen jakamisen periaatetta ja markkinahintaa, t&k-palveluita voidaan hankkia jonkin asianomaisiin direktiiveihin (18) sisältyvän poissulkemislausekkeen (19) mukaisesti, ja niitä voidaan käyttää vaatimuksia koskevien innovatiivisten ratkaisujen etsimiseen (kaupalliseen joukkotuotantoon kuuluvia lopputuotteita koskeva tarjouskilpailun esivaiheena), eli myös innovatiivisten ideoiden edistämiseen yleisesti.

4.1.2 Keskeinen edellytys: Ostajan on perehdyttävä mahdollisten toimittajien toimintaan ja kapasiteettiin sekä määriteltävä tuotantoa koskevat tarpeensa selvästi mutta ei liian rajoittavasti.

4.1.3 Toteutus: Kun vaatimukset on määritelty ja mahdolliset toimittajat yksilöity, ostajan pitäisi ehdotuksen mukaan toteuttaa kolmivaiheinen t&k-hanke, johon osallistuu kohtuullinen määrä toimittajia (ehdotuksen mukaan viisi). Toimittajien määrää vähennetään asteittain kahteen, jotka suorittavat loppuun tuotantoa edeltävän ja beta-testausvaiheen. Tämän jälkeen tuotantovaatimukset tulisi julkaista tarjouskilpailussa asianomaisten direktiivien säännösten mukaisesti.

4.2 Huomioita

4.2.1 Kuvattu järjestelmä perustuu pääosin eri maiden puolustusalan hankinnoissa käytettyihin menettelyihin; ne ovat suurin piirtein samanlaisia koko maailmassa ja ne tunnetaan hyvin.

4.2.2 Puolustusteollisuuden erityispiirteenä on, että sen täytyy suuntautua kauas tulevaisuuteen ja perustaa toimintansa poliittisiin ja taktisiin oletuksiin, joita ei voida niiden luonteen vuoksi muotoilla täsmällisesti. Tätä varten tehdään paljon tutkimusta ja rajoitettua kehittämistoimintaa – kuten järjestelmässä kaavaillaan – mutta siitä syntyy vain vähän tuotanto-ohjelmia. Kovin usein t&k-hankkeisiin samoin kuin tuotantosopimuksiin tehdään jatkuvasti muutoksia, kun niiden pitkien toteutusaikojen kuluessa saadaan uutta taktista tai poliittista tietoa; kustannusarvioiden ylitykset ovatkin hyvin yleisiä. Jos asiat hoidetaan hyvin, siviiliviranomaisten harjoittaman kehittämistoiminnan pitäisi voida välttyä mainitun kaltaiselta muutosten runsaudelta.

4.2.3 On kyseenalaista, sopiiko tällainen järjestelmä sellaisiin julkisen sektorin osiin, joilta löytyy niukemmin kokemusta erittäin teknisistä t&k-hankkeista.

4.2.4 Yksi ilmeinen huolenaihe on se, että asianomaisissa direktiiveissä säädettyä poikkeusta sellaisille t&k-palveluille, jotka eivät tule ostajan yksinomaiseen käyttöön, voidaan käyttää kilpailua haittaavasti kansallisten huippuyritysten kehittämiseen. Näin vesitetään direktiivien tavoite edistää yleiseurooppalaisten yhtenäismarkkinoiden kehittymistä.

4.2.5 Koska voi olettaa, että po. järjestelmää käytetään hankkeita toteutettaessa, on eräitä yksittäisiä näkökohtia syytä pohtia tarkemmin.

4.3 Valtiontuki

4.3.1 Kuten liitteessä huomautetaan, kaikissa järjestelmää soveltaen toteutetuissa hankinnoissa nousee välttämättä esiin kysymys valtiontuesta. Se, onko tietyssä hankkeessa valtiontuen elementtejä ja jos on, ovatko ne oikeutettuja, ei kuulu tämän lausunnon aihepiiriin. Kaikenlaisten epävarmuustekijöiden vaikutukset järjestelmän puitteissa toteutettaviin hankkeisiin sitä vastoin eittämättä kuuluvat siihen.

4.3.2 Komission tiedonannossa esikaupalliset hankinnat määritellään lähestymistavaksi t&k-palvelujen hankkimiseen siten, että hankkijat ja toimittajat jakavat riskit ja hyödyt, eikä kyse ole valtiontuesta. ETSK suosittaa, että ostajat analysoivat huolellisesti tiedonannon liitteen, jossa annetaan esimerkki esikaupallisen hankinnan toteuttamisesta voimassa olevan lainsäädännön puitteissa. Mikäli asiasta on epävarmuutta ryhdyttäessä toteuttamaan ensimmäisiä esikaupallisia kokeiluhankkeita, on suositeltavaa pyytää komissiolta ennakolta varmistus siitä, että hanke ei riko valtiontukisääntöjä eikä muita säännöksiä, ja esittää se kaikille potentiaalisille toimittajille. On kaikin tavoin mutkikasta määrittää, onko jossain tapauksessa ollut kyse valtiontuesta.

4.3.3 Jos käy ilmi, että valtiontukea on myönnetty sääntöjenvastaisesti, toimittaja voidaan määrätä maksamaan se takaisin, mutta tämä ei voi vaatia korvausta t&k-sopimuksen tehneeltä ostajalta. Toimittajalle aiheutuu siis todellinen riski, jota vastaan on luultavasti mahdotonta ottaa vakuutusta. Ei tietenkään ole pelkästään t&k-sopimuksille tyypillistä, että sääntöjenvastaisesta valtiontuesta hyötynyt osapuoli (toimittaja) velvoitetaan maksamaan saamansa rahasumman takaisin voimatta vaatia korvausta ostajalta: samat säännöt koskevat kaikkia hankintasopimuksia. Myöskään se, että noudatetaan vahvistettua hankintamenettelyä (toisin sanoen asiaankuuluvien direktiivien mukaista menettelyä), ei takaa ehdottomasti, ettei valtiontukea esiinny, koska toimittajia voidaan suosia monin suorin ja epäsuorin tavoin. Poissulkemislausekkeiden käyttökään ei välttämättä kasvata tai supista riskiä, ettei ostaminen tapahdu läpinäkyvästi, syrjimättömästi ja markkinahintaan.

4.3.4 On mitä toivottavinta kasvattaa kaikkien julkissektorin hankintaosastojen kokemuspohjaa, jotta ne kykenevät soveltamaan moitteettomasti arviointiperusteita, joiden avulla tarkistetaan, ettei valtiontukea esiinny. Arviointiperusteisiin kuuluu mm. se, tapahtuuko ostaminen läpinäkyvästi, syrjimättömästi ja markkinahintaan. Tällaisella kokemuksella on yleistä merkitystä, koska mainitut arviointiperusteet eivät ole ominaisia pelkästään t&k-sopimuksille: samat kriteerit pätevät kaikentyyppisiin hankintasopimuksiin, vaikka esikaupallisiin hankintasopimuksiin liittyvät riskit saattavat olla mittavampia.

4.3.5 Tiedonannon liitteessä esitetään arviointiperusteet, joiden on tarkoitus vakuuttaa asianomaiset siitä, ettei kulloinenkin esikaupallinen hankintahanke ole valtiontukea. Niinpä ETSK suosittaa, että komissio ja jäsenvaltiot harkitsevat koulutuksen sekä tietämyksen jakamisen edistämistä. Niiden aiheena olisi esikaupallisten hankintahankkeiden perustaminen lainsäädännön vaatimusten mukaisesti, jotta vältytään riskiltä, että viranomaiset – ja niiden toimittajatahot – voisivat jälkikäteen joutua ongelmiin valtiontukikysymyksissä.

4.3.6 Vaikka kyse ei olisikaan valtiontuesta, saattaa se, että direktiiveissä tietyntyyppisille t&k-palveluille säädettyä poissulkemislauseketta osoittautuisikin sovelletun perusteettomasti, aiheuttaa sopimuksen määrittämisen asiaankuuluvien direktiivien soveltamisalaan kuuluvaksi. Muutoksenhakukeinoista annetun direktiivin nojalla tämän kaltainen sopimus, josta ei oletettavasti ole julkaistu asianmukaista hankintailmoitusta tai johon ei ole sovellettu ”keskeytysperiaatetta”, julistettaisiin ”pätemättömäksi” (20). Tällaisissa tilanteissa syntyisi riski, ettei toimittaja saa maksua tekemästään työstä. Tämä riski, jota vastaan on todennäköisesti myös mahdoton ottaa vakuutusta, ei liity ainoastaan t&k-sopimuksiin, mutta se kasvaa, kun kyseisten direktiivien t&k-palveluja koskevaa poissulkemislauseketta käytetään. Tällaisissa tapauksissa olisi noudatettava varovaisuutta ja turvauduttava neuvontaan.

4.4 Riskit

4.4.1 Mihin tahansa t&k-ohjelmaan liittyy riskejä; kaikissa innovatiivisissa hankkeissa ei saavuteta toivottua tulosta. Kuvatussa järjestelmässä määrätään aivan perustellusti, että ostajan ja toimittajan on jaettava riskit ja hyödyt. Siinä painotetaan kuitenkin valtiontukeen ja perustamissopimuksen periaatteisiin liittyviä näkökohtia, jotka – vaikka tämä luultavasti on väistämätöntä – lisäävät entisestään tämän jo valmiiksi monitahoisen asian mutkikkuutta.

4.4.2 Kuten kaikessa riskinhallinnassa, osapuolten olisi sovittava, että kukin osapuolista ottaa vastuun niistä riskeistä, joita se kykenee parhaiten hallitsemaan, ja pidettävä jatkuvasti yhteyttä sen varmistamiseksi, että mikään riski ei pääse syntymään tai kärjistymään ilman että se havaitaan ja sitä torjutaan.

4.4.3 Tiedonannon liitteessä käsitellään sellaisia kiinteähintaisia sopimuksia, joissa julkinen viranomainen asettaa enimmäishinnan ja pyytää tarjoajia tekemään sen suuruisia tai sen alittavia tarjouksia. Tarkoituksena on saada toimittaja(t) tukemaan hanketta rahallisesti suuremmassa tai vähemmässä määrin vastineena käyttöoikeuksista. Kuvattu järjestely voi hyvinkin olla houkutteleva toimittajille, joilla on ulottuvillaan laajat markkinat kehittämistyönsä tuloksille, mutta se mutkistaa asioita tapauksissa, joissa mahdollisuudet laajamittaiseen hyödyntämiseen eivät ole ilmeiset mutta joissa ostajan saama hyöty on huomattava. Sen kaltaisissa tapauksissa ostajan tulisi todennäköisesti harkita muunlaista toimintamallia.

4.5 Teollis- ja tekijänoikeudet

4.5.1 Syntyvät teollis- ja tekijänoikeudet ovat merkittävä osa po. järjestelmää. Kyse on siitä, kenelle oikeudet kuuluvat ja miten laajasti se vaikuttaa hankkeen oikeusperustaan sekä t&k-toiminnasta käytännössä saatavaan hyötyyn.

4.5.2 Teollis- ja tekijänoikeuksien suojelemiseksi on kolme pääasiallista keinoa:

— Patentit – jotka merkitsevät säädösperustaista monopolia.

— Tekijänoikeudet – jotka koskevat kaikkia alkuperäisiä teoksia.

— Salassapito – kun patentti tai tekijänoikeus ei anna tehokasta suojaa.

4.5.3 Patentit ovat vahvin ja kaupallisesti käyttökelpoisin suojakeino todella perustavanlaatuisille keksinnöille, joita voidaan lisensoida kolmansille osapuolille. Ne ovat myös kallein suojakeino. Jos keksintö ei täytä näitä kriteerejä tai jos hanketta ei toteuteta sellaisella teollisuudenalalla, jossa patentteja käytetään kilpailuaseena, patentointi on luultavasti silkkaa rahanhukkaa. Patenttien puolustaminen on myös erittäin kallista.

4.5.4 Tekijänoikeudet eivät maksa mitään; ne vain ovat olemassa. Toisin kuin patenteissa, tekijänoikeuden haltijan on kuitenkin osoitettava, että tekijänoikeuden rikkoja todella on tiennyt tekijänoikeuden alaisesta materiaalista ja kopioinut sitä. Tekijänoikeuden alaisen materiaalin sellainen riippumaton jäljentäminen, jossa jäljentäjä ei ole nähnyt kyseistä materiaalia, ei ole kopiointia eikä sitä voida riitauttaa.

4.5.5 Salassapitoa käytetään kaupallisella alalla laajasti kilpailuetujen suojelemiseen. Keksinnön salassapito on ratkaisevan tärkeää, mikäli se aiotaan patentoida; keksintöjen liian varhainen julkaiseminen voi tehdä niistä patentointikelvottomia. Silloin, kun patentit ja tekijänoikeudet eivät anna kaupallisesti arvokkaalle keksinnölle riittävää suojaa, salassapito on ainoa keino. Esimerkiksi Coca-Cola-yhtiö varjelee tiukasti samannimisen juomansa valmistuskaavaa.

4.5.6 Vaikka salassapito on tehokas ja joissain tapauksissa ehkä ainoa käytettävissä oleva teollis- ja tekijänoikeuksien suojelukeino, se sopii huonosti avoimuutta korostavaan kontekstiin.

4.5.7 Kun kaupallisten lopputuotteiden jatkohankintoja koskevissa sopimusasiakirjoissa käytetään toiminnallisia tuotespesifikaatioita normittamisen sijasta, voidaan sekä täyttää vaatimus avoimuudesta kilpailevia tarjoajia kohtaan että olla paljastamatta esikaupallisessa vaiheessa kehitettyjen eri ratkaisujen käytäntöön soveltamisen teknisiä yksityiskohtia.

4.5.8 Teollis- ja tekijänoikeudet ovat luonnollisesti hyvin tärkeitä po. järjestelmän puitteissa toteutettavissa t&k-hankkeissa. Niiden toteamisessa, myöntämisessä ja hallinnoinnissa on kuitenkin oltava hyvin huolellinen. Tämä ei ole yksinkertainen toiminta-ala.

4.5.9 Esikaupallisissa hankinnoissa ostajat ja toimittajat jakavat teollis- ja tekijäoikeudet seuraavasti: Teollis- ja tekijänoikeudet säilyvät toimittajien omistuksessa; ostajilla puolestaan on vapaa lisenssi tulosten käyttöön sekä oikeus vaatia mukana olevia yrityksiä lisensoimaan teollis- ja tekijänoikeudet kolmansina osapuolina oleville toimittajille oikeudenmukaisilla ja kohtuullisilla markkinaehdoilla. Vapaa lisenssi tulosten käyttöön antaa julkisille ostajille mahdollisuuden käyttää tutkimus- ja kehitystyön tuloksia sisäisesti tarvitsematta suorittaa lisenssimaksuja mukana oleville yrityksille, kun taas oikeus vaatia mukana olevia yrityksiä lisensoimaan teollis- ja tekijänoikeudet kolmansina osapuolina oleville toimittajille markkinahintaan antaa julkisille ostajille mahdollisuuden varmistaa, että niiden käytettävissä on riittävän laaja ja kilpailukykyinen hankintaketju samalla kun mukana olevat yritykset voivat saada tuloja esikaupallisen hankintamenettelyn puitteissa saamistaan teollis- ja tekijänoikeuksista. Eurooppalaisilta julkisilta ostajilta saattaa puuttua kokemusta arvioida teollis- ja tekijänoikeuksien markkina-arvoa. Sen vuoksi suositellaan koulutuksen antamista ja kokemusten hankkimista riskien ja hyötyjen jakamisesta teollis- ja tekijäoikeuksien yhteydessä.

4.5.10 Viranomaisten on tarpeen ottaa oppia yksityissektorilla vallitsevista teollis- ja tekijänoikeuksien ostamisen ja myymisen parhaista käytännöistä sekä julkisen vallan eri puolilla maailmaa hyödyntämistä vakiomuotoisista sopimuslausekkeista, joissa on kyse teollis- ja tekijänoikeuksien jakamisesta toimittajien kanssa julkisissa hankinnoissa.

4.6 Toimittajien ja ostajien pätevyys

4.6.1 Potentiaalisilla toimittajilla on luonnollisesti oltava innovatiivisten hankkeiden hallinnoinnin edellyttämät taidot; ”valveutunut asiakas” voi todeta niiden kokemuksen suhteellisen helposti.

4.6.2 Potentiaalisilla ostajilla on myös oltava tällaisten hankkeiden hallinnoinnin edellyttämät taidot. Tietämyksen hankkiminen kulloistenkin markkinoiden uusimmasta kehityksestä, suoritusvaatimusten määrittelyn valmistelu, toimittajien valinta ja valittujen toimittajien kanssa neuvotteleminen sekä hankkeen ja siihen liittyvien riskien hallinta edellyttävät kaikki ostajan organisaatiolta syvällistä osaamista ja kokemusta. Ellei koko organisaatiossa – huipulta suoritustasolle – ole tällaisten hankkeiden hallinnointiin soveltuvia vakiintuneita toimintatapoja, vaarana on kallis epäonnistuminen. Edellä esitetyt seikat ovat luonnollisesti ”valveutuneen asiakkaan” ominaisuuksia.

Bryssel 22 päivänä lokakuuta 2008. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Vuoden 2004 direktiiveillä tarkoitetaan julkisia palveluja tuottavien yritysten tekemiä hankintoja koskevaa direktiiviä 2004/17/EY ja viranomaisten tekemiä hankintoja koskevaa direktiiviä 2004/18/EY.

(2) Poissulkemislausekkeet kuuluvat seuraavasti:

— julkisia palveluja tuottavia yrityksiä koskevan direktiivin 24 artiklan e alakohta: ”Tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jääviä tiettyjä palveluja koskevat hankintasopimukset – Tätä direktiiviä ei sovelleta palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin, jotka ovat: – – e) muita tutkimus- ja kehittämispalveluja koskevia sopimuksia kuin niitä, joista saatava hyöty koituu yksinomaan hankintayksikölle käytettäväksi tämän toiminnassa ja edellyttäen, että hankintayksikkö korvaa suoritetun palvelun kokonaan.”

— viranomaisten tekemiä julkisia hankintoja koskevan direktiivin 16 artiklan f alakohta: ”Erityiset poikkeukset – Tätä direktiiviä ei sovelleta julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin, jotka koskevat: – – f) muita tutkimus- ja kehittämispalveluja koskevia sopimuksia kuin niitä, joista saatava hyöty koituu yksinomaan hankintaviranomaiselle käytettäväksi tämän omassa toiminnassa, jos hankintaviranomainen korvaa suoritetun palvelun kokonaan.”

(3) 2004/17/EY.

(4) 2004/18/EY.

(5) ”Kymmenen kohdan opas”: Guide on dealing with innovative solutions in public procurement, 10 elements of good practice, SEC(2007) 280.

(6) Tunnetaan myös lyhenteellä ICT: Information ja Communication Technology.

(7) ”Esikaupalliset hankinnat: innovoinnin edistäminen kestävien ja korkealaatuisten julkisten palvelujen varmistamiseksi Euroopassa”, KOM(2007) 799 lopullinen ja sen liitteet. SEK(2007) 1668.

(8) ETAP:n ensisijaisia toimia ovat tutkimuksen ja kehityksen edistäminen, varojen keruu, kysynnän lisääminen ja markkinaehtojen parantaminen.

(9) ”Creating an Innovative Europe”, Hampton Courtin huippukokouksen jälkeen asetetun, t&k-toimintaa ja innovointia käsitelleen riippumattoman asiantuntijaryhmän raportti, tammikuu 2006.

(10) ”Aloite edelläkävijämarkkinoiden luomiseksi Eurooppaan”, KOM(2007) 860 lopullinen.

(11) Muista komission asiakirjoista mainitsemisen arvoinen on esim. tiedonanto ”Lisää tutkimusta ja innovaatiota – Investointi kasvuun ja työllisyyteen: Yhteinen lähestymistapa”. Se on julkaistu vuonna 2005, ISBN 92-894-9417-4.

(12) Sähköiset terveydenhuoltopalvelut, suojaavat tekstiilit, kestävä rakentaminen, kierrätys, biotuotteet ja uusiutuvat energiavarat.

(13) Guide on dealing with innovative solutions in public procurement, 10 elements of good practice, SEC(2007) 280.

(14) ”Esikaupalliset hankinnat: innovoinnin edistäminen kestävien ja korkealaatuisten julkisten palvelujen varmistamiseksi Euroopassa”, KOM(2007) 799 lopullinen, ja sen liite SEK(2007) 1668.

(15) Guide on dealing with innovative solutions in public procurement, 10 elements of good practice, SEC(2007) 280.

(16) Alfa- ja beta-vaiheen testaus on peräisin ohjelmistoalalta.

— Alfa-testaus tarkoittaa mahdollisen käyttäjän tai riippumattoman testiryhmän suorittamaa tuotteen simuloitua tai todellista toimintatestausta yleensä tuotteen kehittäjän tiloissa.

— Beta-testaus tulee alfa-testauksen jälkeen. Beta-versioiksi kutsutut ohjelmaversiot julkaistaan rajalliselle ohjelmointiryhmän ulkopuoliselle käyttäjäjoukolle. Tämän riippumattoman lisätestauksen avulla voidaan varmistaa, että tuotteeseen jää mahdollisimman vähän vikoja.

(17) Viranomaisten tekemiä julkisia hankintoja koskevan direktiivin 2004/18/EY 24 artikla: ”Vaihtoehdot

1. Jos hankintasopimuksen tekemisen perusteena on kokonaistaloudellisesti edullisin tarjous, hankintaviranomaiset voivat sallia tarjoajien esittävän vaihtoehtoja.

2. Hankintaviranomaisten on ilmoitettava hankintailmoituksessa, hyväksyvätkö ne vaihtoehtoja. Jos ilmoitusta ei tehdä, vaihtoehtoja ei hyväksytä.

3. Vaihtoehdot hyväksyvien hankintaviranomaisten on ilmoitettava tarjouspyyntöasiakirjoissa vähimmäisvaatimukset, jotka vaihtoehtojen on täytettävä, sekä niiden esittämiselle asetetut vaatimukset.

4. Hankintaviranomaiset ottavat huomioon ainoastaan vaaditut vähimmäisvaatimukset täyttävät vaihtoehdot. Julkisia tavara- tai palveluhankintoja koskevissa menettelyissä vaihtoehtoja hyväksyneet hankintaviranomaiset eivät saa hylätä vaihtoehtoa yksinomaan sillä perusteella, että se johtaisi valituksi tultuaan joko julkista tavarahankintaa koskevan sopimuksen asemesta palveluhankintaa koskevan sopimuksen tekemiseen tai julkista palveluhankintaa koskevan sopimuksen asemesta tavarahankintaa koskevan sopimuksen tekemiseen.”

(18) Ks. alaviite 2.

(19) ”Kymmenen kohdan opas”: Guide on dealing with innovative solutions in public procurement, 10 elements of good practice, SEC(2007) 280.

(20) Direktiivi 2007/66/EY (”Muutoksenhakukeinot”), 2 d artikla, Pätemättömyys: ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hankintaviranomaisesta riippumaton muutoksenhakuelin toteaa sopimuksen pätemättömäksi tai että sen pätemättömyys on tällaisen muutoksenhakuelimen päätöksen tulosta kaikissa seuraavissa tapauksissa: a) jos hankintaviranomainen on tehnyt sopimuksen julkaisematta ennalta hankintailmoitusta Euroopan unionin virallisessa lehdessä, vaikkei tämä ole sallittua direktiivin 2004/18/EY mukaisesti; [– –].”