ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.1.1

Kuudennen direktiivin 9 artiklassa määritellään palvelujen suorituspaikka alv:tä varten. Artiklan erityispiirteenä on se, että siinä annetaan yleissääntö, jota sovelletaan yhä harvemmin (9 artiklan 1 kohta), ja että siinä säädetään poikkeuksista, joihin yhä useampi liiketoimi kuuluu (9 artiklan 2 ja 3 kohta). — Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan palvelujen suorituspaikkana pidetään paikkaa, jossa suorittajalla on liiketoimintansa kotipaikka. Yleisperiaatteena on siis se, että palveluista pidätetään vero palvelujen suorittajan sijoittautumismaassa. — Direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa säädetään poikkeuksista tähän yleissääntöön. — a alakohdassa säädetään, että kiinteään omaisuuteen liittyvistä palveluista tulee periä vero omaisuuden sijaintimaassa. — b alakohdassa säädetään, että kuljetuspalvelujen suorituspaikka on paikka, jossa kuljetus, suhteessa kuljettuun matkaan, tapahtuu. — c alakohdassa säädetään, että kulttuuri-, taide-, urheilu-, tiede-, kasvatus-, viihde- tai vastaavaan toimintaan liittyvien palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa nämä suoritukset tosiasiallisesti tehdään. Sama pätee irtaimeen aineelliseen omaisuuteen liittyvään työhön sekä irtaimen aineellisen omaisuuden arviointiin. — e alakohdassa esitetään luettelo palveluista, joista peritään vero vastaanottajan sijoittautumismaassa, jos vastaanottaja on sijoittautunut yhteisön maahan, joka ei ole sama kuin palvelun suorittajan maa, tai jos vastaanottaja on sijoittautunut yhteisön ulkopuolelle. Täydellinen luettelo tällaisista palveluista, joita nimitetään yleisesti aineettomiksi palveluiksi, on tämän asiakirjan liitteenä. — f alakohdassa säädetään, että e alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettujen palvelujen eli Euroopan unioniin sijoittautuneille muille kuin verovelvollisille henkilöille suoritettujen sähköisten palvelujen verotuspaikka on se Euroopan unionin maa, johon kyseiset henkilöt ovat sijoittautuneet. Näin otetaan huomioon direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta 7. toukokuuta 2002 annetun direktiivin 2002/38/EY 1 artikla.
14.12

ETSK:n mielestä on kyse ehdotuksesta, joka on sijoitettava kestävää kehitystä ja terveyttä koskevien politiikkojen yhteyteen. Ehdotus on kuitenkin erittäin sekava. Tupakankulutusta (joka toisaalta tuo yhteisön valtioille runsaasti verotuloja: 63 miljardia euroa) ei todellakaan voida eikä pidä lyhyellä aikavälillä torjua: sen seurauksena eurooppalaiset viljelijät joutuisivat kriisiin, sillä useimmat viljelijät harjoittavat toimintaansa muita heikommassa asemassa olevilla maaseutualueilla, jotka saavat yhteisön talousarviosta tuloja vain 955 miljoonaa euroa.
2.5

On yleisesti tiedossa, että kaikki jäsenvaltiot eivät sovella samalla tavalla ja samanaikaisesti etenkään merenkulun turvallisuuteen liittyvää yhteisön lainsäädäntöä. On kuitenkin annettava tunnustus niille ponnistuksille, joita komissio on tehnyt varmistaakseen menettelyjen ja täytäntöönpanon entistä pidemmälle menevän yhdenmukaistamisen. Näin on tehostettu henkilöiden ja tavaroiden turvallisuutta sekä ympäristönsuojelua. ETSK kannattaa muutoksia, joiden avulla Euroopan meriturvallisuusviraston asemaa voidaan vahvistaa tai täsmentää, ja avustaa komissiota esimerkiksi seuraavissa tehtävissä: ajantasaistettaessa ja laadittaessa yhteisön lainsäädäntöä sekä varmistettaessa sen soveltaminen; järjestettäessä koulutustoimia; kerättäessä meriturvallisuuden, merenkulun turvatoimien sekä pilaantumisen ehkäisyn ja torjunnan kannalta merkittäviä tietoja sekä ylläpidettäessä kyseisistä tiedoista koostuvia tietokantoja; edistettäessä alan yhteistyötä kolmansien maiden kanssa; kehitettäessä satamavaltion suorittaman valvonnan laatua; arvioitaessa ja tunnustettaessa pätevyyskirjoja sekä silloin, kun kolmannet maat panevat täytäntöön keskeisiä säädöksiä.
4.1

Oikeusperustassa viitataan EY:n perustamissopimuksen 175 artiklaan ja 133 artiklaan. Ilmiselvästi 175 artikla, toisin sanoen ympäristönsuojelu, on säilytettävä oikeusperustana. On kuitenkin ennenaikaista ottaa oikeusperustaksi 133 artikla. Nykytilanteessa unionissa on liian paljon eroavaisuuksia, jotka olisi poistettava, ennen kuin unionin voidaan jätteiden kannalta katsoa muodostavan todelliset markkinat. Määritelmien eroavaisuudet sekä selkeyden ja täsmällisyyden puute johtavat eri puolilla Eurooppaa liialliseen tulkinnanvaraan, minkä vuoksi joudutaan aivan liian usein nostamaan kanteita Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa. Kaikki nämä ovat tekijöitä, joiden vuoksi EU:n tarkoittamista markkinoista ollaan vielä kaukana. Komission on epäilemättä pyrittävä mahdollistamaan kyseisten markkinoiden avaaminen, mutta tätä ennen on vielä korjattava monia puutteita, kuten — kierrätyksen, hyödyntämisen ja huolehtimisen määritelmät — väliaikaisiksi kutsuttujen operaatioiden määrittely ja rajaaminen — verotuksen ja erilaisten tukien yhdenmukaisuus — laitosten rahoituksen selkeyttäminen — lupakäytänteiden yhdenmukaisuus niillä maantieteellisillä alueilla, joilla toimijat harjoittavat toimintaansa, sekä tuottajan vapaus tehdä sopimuksia kaikkialla Euroopassa — toimien luokittelun yhdenmukaisuus ja sen varmistaminen, että siirtoihin ei liity jätteiden uudelleenluokittelua ja että tuojamaassa sovelletaan samoja vaatimuksia kuin alkuperämaassa.
2.1

Unioniin liittymässä olevat valtiot Kyprosta lukuun ottamatta esittivät marraskuussa 2003 komissiolle pyynnön, että niille myönnetään tiettyjä poikkeuksia energiaverodirektiivin vaatimuksista. Huhtikuun 16. päivänä 2003 tehdyssä liittymissopimuksessa määrätään, että unioniin liittyvillä mailla on oltava mahdollisuus pyytää, että niille myönnetään niiden tarpeellisiksi katsomissa tapauksissa poikkeuksia 16. toukokuuta 2003 jälkeen hyväksytyn EU:n lainsäädännön noudattamisesta. Komission on tutkittava kyseiset pyynnöt, ja jos komissio toteaa pyynnön olevan aiheellinen, sen on tehtävä neuvostolle asiaa koskeva ehdotus. Komissio vaatii, että jokainen pyyntö on perusteltava yksityiskohtaisesti.
5.1

3 artiklassa, jossa käsitellään vahinkoon perustuvia vaatimuksia, tullaan keskeiseen kysymykseen. Periaatteessa valittavana on useita vaihtoehtoisia kriteerejä, joita kaikkia nimitetään yleensä erittelemättä lex loci delicti commissi -säännöksi. Sen mukaan sovelletaan sitä lainsäädäntöä, joka on voimassa alueella, jossa oikeudenloukkaus on tapahtunut, jossa vahinko ilmenee, jossa vahingon seuraukset ilmenevät tai jossa on vahingonkärsijän asuinpaikka. Kaikki kriteerit pohjautuvat tiettyyn perinteeseen ja ovat sinänsä perusteltuja. Niitä myös tosiasiallisesti käytetään voimassa olevissa eri lainvalintasäännöissä. Yhteisön lainsäätäjän ensisijainen tehtävä on sen vuoksi saattaa kaikissa jäsenvaltioissa voimaan yhtenäiset säännöt. Tämä tehtävä on ensisijainen, ja valittava ratkaisu on vasta toissijainen kysymys. Tarkasteltaessa säännön myöhempää käytännön soveltamista on pidettävä mielessä, että kaikki nämä tai monet näistä kriteereistä johtavat samaan lopputulokseen. Vahingonkärsijän asuinpaikka on yleensä myös vahingon tapahtumapaikka, sen seurausten ilmenemispaikka ja lisäksi paikka, jossa oikeudenloukkaus on tapahtunut. Kiista oikeasta oikeuspaikasta lienee käytännössä pääsääntöisesti teoreettinen. Yhteisön lainsäätäjä on päättänyt soveltaa periaatetta, jonka mukaan oikeuspaikka on alueella, jossa vahinko on tapahtunut. On kyseenalaista, vastaako valinta alan uusinta kehitystä. (12) Valinta on kuitenkin perusteltu sen vuoksi, että etusijalle asetetaan vahingonkärsijän suoja unohtamatta täysin vahingonaiheuttajan etua. Näin kävisi, jos päädyttäisiin pelkästään vahingonkärsijän asuinpaikkaan. Mikäli kriteeriksi valittaisiin vain tekopaikka, suosittaisiin suhteettomasti vahingonaiheuttajaa (13), sillä tällöin ei vastattaisi vahingon kärsineen osapuolen oikeussuojaa koskeviin oikeutettuihin odotuksiin. Lainsäätäjän pyrkimys tasapainottaa eri osapuolten edut vaikuttaa kaikin tavoin kannatettavalta. Direktiiviehdotuksen 3 artiklan 2 kohtaan sisältyvä asianosaisten yhteisen asuinpaikan yleissääntö on tarkoituksenmukainen, ja sen avulla vältetään tarpeeton turvautuminen vieraisiin oikeusjärjestelmiin. Artiklan 3 kohtaan sisältyy tarkoituksenmukainen yleinen tasapainottava sääntö, joka vastaa tarkoitukseltaan Rooman yleissopimuksen 4 artiklan 5 kohdan toista virkettä. Laintulkinnassa on kuitenkin kiinnitettävä huomiota siihen, että yksittäistapauksissa sovellettavan poikkeussäännöksen avulla jäsenvaltioissa, joissa on tähän mennessä noudatettu tekopaikan sääntöä, ei tehdä tyhjäksi yhteisön lainsäätäjän tavoittelemaa periaatteellista uudelleensuuntausta.
4.2

Ympäristöteknologian ala on pakostakin hyvin laaja. Kyseeseen voi tulla mm. luonnonvarojen hyödyntäminen kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti, ympäristön säästäminen, vaihtoehtoisten energialähteiden kehittäminen ja paneutuminen yhdennettyyn tuotepolitiikkaan. ETSK on jo toisaalla korostanut (1), että ympäristöteknologian määritelmään tulee kuulua muutakin kuin ”varsinaisia” tekniikoita. Ympäristöteknologian kehittämistä ovat myös sellaiset toimet kuin tuotantomenetelmien ja palveluntoimitustapojen jatkuva parantaminen kielteisten ympäristövaikutusten supistamiseksi, tutkimustoiminta sekä innovatiivinen osaaminen ja kehittämistoiminta perinteisen teknologian parantamiseksi ja ympäristöulottuvuuden liittämiseksi siihen. Näitä toimia on kannustettava. Tietyn ympäristötekniikan tehoa on syytä arvioida sen tuottamien myönteisten ympäristövaikutusten perusteella eikä määrittämällä jotkin tekniikat ympäristön kannalta ”edullisiksi” edeltä käsin.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyllä jännitealueella toimivia sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (kodifioitu toisinto)" (KOM(2003) 252 lopullinen – 2003/0094 COD)



Virallinen lehti nro C 010 , 14/01/2004 s. 0006 - 0006



Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyllä jännitealueella toimivia sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (kodifioitu toisinto)" (KOM(2003) 252 lopullinen - 2003/0094 COD) (2004/C 10/02) Neuvosto päätti 26. toukokuuta 2003 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 308 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 3. syyskuuta 2003. Esittelijä oli Bo Green. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. ja 25. syyskuuta 2003 pitämässään 402. täysistunnossa (syyskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 119 ääntä puolesta, 1 vastaan ja 3 pidättyi äänestämästä. 1. Tausta 1.1. Euroopan komissio antoi 1. huhtikuuta 1987 henkilöstölleen ohjeet toteuttaa säädösten kodifiointi viimeistään sen jälkeen, kun niitä on muutettu kymmenennen kerran, tai sitäkin lyhyemmin väliajoin yhteisön oikeuden selkeyden ja ymmärrettävyyden edistämiseksi. 1.2. Koska kodifioinnissa ei saa muuttaa kodifioitavien säädösten asiasisältöä, Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio sopivat 20. joulukuuta 1994 tehdyllä toimielinten välisellä sopimuksella nopeutetusta käsittelymenettelystä, jonka mukaisesti kodifioidut säädökset voidaan antaa nopeasti. 2. Komission ehdotus 2.1. Komission ehdotuksella on tarkoitus kodifioida matalajännitedirektiivi 73/23/ETY. Uudella direktiivillä korvataan siihen sisällytetyt säädökset(1). Kodifioitavien säädösten asiasisältöä ei ehdotuksessa ole muutettu, vaan niihin on tehty ainoastaan kodifioinnin edellyttämät muodolliset muutokset. 2.2. Matalajännitedirektiivi kattaa kaikki vaihtovirralla nimellisjännitealueella 50-1000 V ja tasavirralla nimellisjännitealueella 75-1500 V toimivat sähkölaitteet, eli valtaosan sekä ammatillisessa että yksityisessä käytössä olevista sähkölaitteista. Matalajännitedirektiivissä säädetään CE-merkinnän käyttöä sekä vaatimustenmukaisuusvakuutuksen laadintaa koskevista vaatimuksista. 3. Yleistä 3.1. ETSK kannattaa periaatteessa komission ehdotusta, jonka tarkoituksena on edistää yhteisön lainsäädännön selkeyttä ja luettavuutta. 4. Erityistä 4.1. Ehdotetaan seuraavaa uutta muotoilua 5 artiklan toiselle kohdalle:"" Nykyinen muotoilu ei kata direktiiviehdotuksen 11 artiklassa mainittuja elimiä. Tosiasiassa kyse onkin CENELEC:in(2) laatimista standardeista. Bryssel 24. syyskuuta 2003. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Roger Briesch (1) Katso komission ehdotuksen liitteessä V oleva A osa. (2) Euroopan sähkötekniikan standardointikomitea.
(3)

Tätä taustaa vasten luottolaitosten on vahvistettava varovaisiin oletuksiin perustuva osingonjakopolitiikka, siten että ne kykenevät osingonjaon jälkeen täyttämään sovellettavat vakavaraisuusvaatimukset. i) Luottolaitosten on aina täytettävä sovellettavat vähimmäispääomavaatimukset (jäljempänä ’pilari 1:n vaatimukset’). Näitä ovat asetuksen (EU) N:o 575/2013 92 artiklan mukaisesti 4,5 prosentin ydinpääoman (CET1) osuus, 6 prosentin ensisijaisen pääoman (T1) osuus ja 8 prosentin kokonaispääomaosuus yhdessä direktiivin 2013/36/EU 128 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen vastasyklisten pääomapuskurien ja järjestelmäriskipuskurien sekä kaikkien muiden kansallisten toimivaltaisten ja nimettyjen viranomaisten vahvistamien puskureiden (5) kanssa; ii) Lisäksi luottolaitosten on aina täytettävä vakavaraisuusvaatimukset, jotka on vahvistettu vakavaraisuuden arviointiprosessia koskevan sovellettavan päätöksen seurauksena asetuksen (EU) N:o 1024/2013 16 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla ja jotka ylittävät pilari 1:n vaatimukset (jäljempänä ’pilari 2:n vaatimukset’). iii) Luottolaitoksilla on myös täysimääräisen soveltamisen alkamispäivämäärään (full phase-in date) mennessä oltava kaikki vaatimukset täyttävä (fully loaded) ydinpääoman (CET1) osuus, ensisijaisen pääoman (T1) osuus sekä kokonaispääomaosuus. Tällä tarkoitetaan edellä mainittujen pääomaosuuksien täysimääräistä soveltamista siirtymäsäännösten soveltamisen jälkeen sekä kansallisten ja toimivaltaisten ja nimettyjen viranomaisten vahvistamien direktiivin 2013/36/EU 128 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen vastasyklisten pääomapuskureiden ja järjestelmäriskipuskureiden ja kaikkien muiden kansallisten toimivaltaisten ja nimettyjen viranomaisten vahvistamien puskurien (6) täysimääräistä soveltamista. Siirtymäsäännökset on vahvistettu direktiivin 2013/36/EU XI osastossa sekä asetuksen (EU) N:o 575/2013 kymmenennessä osassa. Vaatimukset on täytettävä sekä konsolidoidulla tasolla että yksittäisen laitoksen tasolla, paitsi jos vakavaraisuusvaatimuksia ei asetuksen (EU) N:o 575/2013 7 ja 10 artiklan nojalla sovelleta yksittäiseen laitokseen,
(1)

Asetuksen (EY) N:o 2533/98 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tilastotietoja voidaan kerätä maksu- ja maksujärjestelmätilastojen alalla. EKP on perustanut Euroopan keskuspankin asetuksella (EU) N:o 1409/2013 (EKP/2013/43) (2) puitteet sellaisten maksuliiketilastojen keräämiselle maksupalvelujentarjoajilta, sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoilta ja maksujärjestelmäoperaattoreilta, jotka ovat tarpeen EKP:n tehtävien hoitamiseksi. Tällaiset tiedot ovat olennaisia, jotta voidaan tunnistaa ja seurata muutoksia jäsenvaltioiden sisäisillä maksuliikemarkkinoilla ja auttaa edistämään maksujärjestelmien moitteetonta toimintaa.
2.

Tiedot on toimitettava noudattaen ulkomaisia tilastoja koskevia EKP:n tilastovaatimuksia, jotka on esitetty suuntaviivojen EKP/2011/23 liitteissä I, II, III, IV ja VI. Niiden, joille tämä suositus on osoitettu, on valvottava kansallisille keskuspankeille toimitettavien tilastotietojen laatua ja luotettavuutta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta suuntaviivojen EKP/2011/23 liitteessä V esitettyä EKP:n valvontatehtävää.
2000/612/EY: Euroopan keskuspankin suositus, annettu 5 päivänä lokakuuta 2000, kansallisten keskuspankkien ulkopuolisista tilintarkastajista (EKP/2000/10)



Virallinen lehti nro L 259 , 13/10/2000 s. 0065 - 0065



Euroopan keskuspankin suositus, annettu 5 päivänä lokakuuta 2000, kansallisten keskuspankkien ulkopuolisista tilintarkastajista (EKP/2000/10) (2000/612/EY) EUROOPAN KESKUSPANKIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön ja erityisesti sen 27.1 artiklan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Euroopan keskuspankin neuvoston suosittelemien ja Euroopan unionin neuvoston hyväksymien riippumattomien ulkopuolisten tilintarkastajien on tarkastettava Euroopan keskuspankin (EKP) ja kansallisten keskuspankkien tilit. (2) Perustamissopimuksen 122 artiklan 2 kohdan mukaisesti yhtenäisvaluutan käyttöönottamisesta Kreikassa 1 päivänä tammikuuta 2001 19 päivänä kesäkuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/427/EY mukaan(1) Kreikka täyttää nyt yhtenäisvaluutan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset, ja perustamissopimuksen 109 j artiklan 4 kohdan mukaisesti neuvoston päätöksen 98/317/EY(2) johdanto-osan 4 kappaleen mukainen Kreikkaa koskeva poikkeus kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2001. (3) Kansallisten keskuspankkien ulkopuolisista tilintarkastajista 12 päivänä marraskuuta 1998 annetussa Euroopan keskuspankin suosituksessa EKP/1998/5(3) suositellut ulkopuoliset tilintarkastajat ovat kunkin rahaliittoon osallistuvan keskuspankin nimeämiä. (4) Kreikan keskuspankille on suositeltava ulkopuolinen tilintarkastaja tilinpäätöstä varten tilikaudesta 2001 alkaen. (5) On suositeltava, että kansallisten keskuspankkien ulkopuolisten tilintarkastajien hyväksymisestä 25 päivänä tammikuuta 1999 tehtyä neuvoston päätöstä 1999/70/EY(4), sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2000/223/EY(5), muutetaan niiden jäsenvaltioiden huomioon ottamiseksi, joita koskeva poikkeus on kumottu, SUOSITTELEE: - Ernst & Young (Hellas) Certified Authors SA:ta ja Charalambos Stathakisia, joka on rekisteröity ja hyväksytty julkinen tilintarkastaja, Kreikan keskuspankin tilinpäätösten ulkopuolisiksi tilintarkastajiksi tilikaudesta 2001 alkaen, - että Euroopan unionin neuvosto muuttaa päätöstä 1999/70/EY tämän mukaisesti. Tämä suositus julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä suositus osoitetaan Euroopan unionin neuvostolle. Tehty Frankfurt am Mainissa 5 päivänä lokakuuta 2000. EKP:n puheenjohtaja Willem F. Duisenberg (1) EYVL L 167, 7.7.2000, s. 19. (2) EYVL L 139, 11.5.1998, s. 30. (3) EYVL C 411, 31.12.1998, s. 11. (4) EYVL L 22, 29.1.1999, s. 69. (5) EYVL L 71, 18.3.2000, s. 24.
1.1

EKP korostaa, että on tärkeää varmistaa luotettavien tilastotietojen saatavuus makrotalouden epätasapainoa koskevaa menettelyä varten; kyseinen menettely on perustettu makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1176/2011 (2). EKP on aiemmassa lausunnossaan (3) puoltanut asetuksen (EU) N:o 1176/2011 hyväksymistä.
Euroopan tilastojärjestelmä ja EKPJ kehittävät, tuottavat ja jakelevat Euroopan tilastoja kahden erillisen, mutta toisiaan täydentävän lainsäädäntökehyksen mukaan asetusten (EY) N:o 223/2009 ja 2533/98 mukaisesti. Kuten asetuksen (EY) N:o 223/2009 johdanto-osan 9 perustelukappaleessa todetaan, EKPJ:n jäsenet eivät osallistu asetuksen (EY) N:o 223/2009 mukaisten Euroopan tilastojen tuottamiseen. Siitä huolimatta Euroopan tilastojärjestelmä ja EKPJ toimivat läheisessä yhteistyössä ja varmistavat, että kukin voi hoitaa omat tilastolliset tehtävänsä. Kansalliset tilastolaitokset, muut kansalliset viranomaiset ja yhteisön tilastoviranomainen voivat kuitenkin käyttää kansallisen keskuspankin tuottamia tietoja suoraan tai välillisesti Euroopan tilastojen tuottamiseen kansallisen keskuspankin ja yhteisön tilastoviranomaisen toimivaltansa puitteissa tekemän sopimuksen perusteella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansallisia järjestelyjä. Ehdotetut muutokset heijastavat näitä voimassa olevia järjestelyjä.

”(3) Lisätään 5 a artikla seuraavasti: ”5 a artikla Kansallisten tilastolaitosten johtajat 1. Kansallisten tilastolaitosten johtajilla on oltava omassa kansallisessa tilastojärjestelmässään yksinomainen vastuu päättää prosesseista, tilastollisista menetelmistä, standardeista ja menettelyistä sekä julkaistavien tilastojen ja julkaisujen sisällöstä ja aikataulusta kaikkien Euroopan tilastojen osalta. Heille on annettava valta päättää kaikista asioista, jotka koskevat kansallisen tilastolaitoksen sisäistä hallintoa. Heidän on koordinoitava kaikkien niiden kansallisten viranomaisten tilastotoimia, jotka osallistuvat Euroopan tilastojen kehittämiseen, tuottamiseen ja jakeluun. Kansallisten tilastolaitosten johtajien on näitä tehtäviä suorittaessaan toimittava riippumattomasti; he eivät saa pyytää eivätkä ottaa vastaan ohjeita miltään hallitukselta eikä miltään muulta laitokselta, elimeltä, virastolta tai yksiköltä; heidän on pidättäydyttävä kaikista toimista, jotka ovat ristiriidassa näiden tehtävien suorittamisen kanssa.”.”
”ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, ottaa huomioon yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä 23 päivänä lokakuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95( ) ja erityisesti sen 4 artiklan kolmannen kohdan ja 5 artiklan 3 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: […] (3) Jotta voidaan analysoida inflaatiota ja arvioida lähentymistä EU:n jäsenvaltioissa, on tarpeen kerätä tietoa veromuutosten vaikutuksista inflaatioasteeseen. Tämän vuoksi yhdenmukaistetut kuluttajahintaindeksit olisi sen sijaan, että ne lasketaan yksinomaan havaittujen hintojen perusteella, laskettava myös kiinteän verokannan perusteella kiinteäveroisen yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin avulla (kiinteäveroinen YKHI). […] (6) Euroopan keskuspankkia on kuultu asetuksen (EY) N:o 2494/95 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti.”

”ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, ottaa huomioon yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä 23 päivänä lokakuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95( ) ja erityisesti sen 4 artiklan kolmannen kohdan ja 5 artiklan 3 kohdan, ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (2) , sekä katsoo seuraavaa: […] (3) Jotta voidaan analysoida inflaatiota, harjoittaa raha- ja finanssipolitiikkaa ja arvioida lähentymistä EU:n jäsenvaltioissa, on tarpeen kerätä tietoa veromuutosten vaikutuksista inflaatioasteeseen. Tämän vuoksi yhdenmukaistetut kuluttajahintaindeksit olisi sen sijaan, että ne lasketaan yksinomaan havaittujen hintojen perusteella, laskettava myös kiinteän verokannan perusteella kiinteäveroisen yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin avulla (kiinteäveroinen YKHI). […] (6) Euroopan keskuspankkia on kuultu asetuksen (EY) N:o 2494/95 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
”2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan 1. ’liikkeeseen tarkoitetuilla eurometallirahoilla’ eurometallirahoja, jotka on tarkoitettu liikkeeseen ja joiden yksikköarvot ja tekniset eritelmät vahvistetaan 3 päivänä toukokuuta 1998 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 975/98; 2. ’liikkeeseen tarkoitetuilla euromääräisillä erikoisrahoilla’ liikkeeseen tarkoitettuja eurometallirahoja, jotka on tarkoitettu juhlistamaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 975/98 1 f artiklassa tarkoitettua erityistä aihetta; 3. ’eurometallirahojen keräilykappaleilla’ keräilyyn tarkoitettuja eurometallirahoja, joita ei ole tarkoitettu liikkeeseen.”

”2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan 1. ’liikkeeseen tarkoitetuilla eurometallirahoilla’tavanomaisia eurometallirahoja ja euromääräisiä erikoisrahoja, jotka on tarkoitettu liikkeeseen ja joiden yksikköarvot ja tekniset eritelmät vahvistetaan 3 päivänä toukokuuta 1998 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 975/98; 2. ’tavanomaisilla liikkeeseen tarkoitetuilla eurometallirahoilla’ eurometallirahoja, jotka on tarkoitettu liikkeeseen, lukuun ottamatta liikkeeseen tarkoitettuja euromääräisiä erikoisrahoja; 3. ’liikkeeseen tarkoitetuilla euromääräisillä erikoisrahoilla’ liikkeeseen tarkoitettuja eurometallirahoja, jotka on tarkoitettu juhlistamaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 975/98 1 f artiklassa tarkoitettua erityistä aihetta; 4. ’eurometallirahojen keräilykappaleilla’ keräilyyn tarkoitettuja eurometallirahoja, joita ei ole tarkoitettu liikkeeseen.”