FI Euroopan unionin virallinen lehti C 44/34

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Lasten köyhyys ja lasten hyvinvointi” (valmisteleva lausunto)

2011/C 44/06

Yleisesittelijä: Brenda KING

Belgian varapääministeri sekä sosiaali- ja terveysministeri Laurette Onkelinx pyysi 28. huhtikuuta 2010 päivätyssä kirjeessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan nojalla tulevan puheenjohtajavaltion Belgian nimissä, Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan valmistelevan lausunnon aiheesta

Lasten köyhyys ja lasten hyvinvointi.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti 25. toukokuuta 2010 antaa asian valmistelun ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” -erityisjaoston tehtäväksi.

Asian kiireellisyyden vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi 14.–15. heinäkuuta 2010 pitämässään 464. täysistunnossa (heinäkuun 14. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Brenda Kingin ja hyväksyi seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 113 ääntä puolesta ja 6 vastaan 14:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Köyhyys uhkaa EU:ssa nykyisin 20:ta miljoonaa lasta. Köyhyydessä elävien lasten osuus on jopa suurempi kuin köyhien aikuisten osuus (20 prosenttia 16 prosenttia vastaan), ja talouskriisin vuoksi yhä useampien odotetaan putoavan köyhyysrajan alle. Se seikka, että lapset elävät EU:ssa köyhyydessä, on merkki siitä, että lapsilta evätään keskeisimmät perusoikeudet.

1.2 Jos lapsuusaikana kärsittyyn köyhyyteen ei puututa, on odotettavissa kielteisiä vaikutuksia tulevaan hyvinvointiin Euroopan unionissa. Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan koulutettuja, terveitä ja toiveikkaita nuoria. Sekä köyhyyden uhkaamien lasten suuri määrä että köyhyyden yleinen periytyminen sukupolvelta toiselle osoittaa, ettei nykyisillä EU:n politiikoilla ole onnistuttu suojelemaan heikoimmassa asemassa olevia henkilöitä yhteiskunnassa.

1.3 Lasten köyhyys ja hyvinvointi on monisärmäinen ongelma: useissa raporteissa on todettu, että ongelmaan vaikuttavat monet tekijät, kuten aineellinen puute, puutteelliset perusterveydenhuoltopalvelut ja asuinolot sekä riittämätön koulutus. Kyseisten tekijöiden katsotaan yleisesti liittyvän toisiinsa ja riippuvan toisistaan, mikä tulisi ottaa huomioon ongelman ratkaisuissa.

1.4 Lasten köyhyys ja puutteelliset olot estävät miljoonia lapsia saamasta parhaan alun elämälle ja heikentävät osaltaan heidän yksilökohtaista kehitystään. Hyvin usein lapsen elämän varhaisvaiheessa toteutetut toimet vaikuttavat myönteisesti koko loppuelämään. On tärkeää kehittää asianmukaisia politiikkoja sen varmistamiseksi, että kaikille, etenkin heikoimmassa asemassa olevien yhteiskuntaryhmien lapsille annetaan mahdollisuus hyödyntää täysin mahdollisuuksiaan ja osallistua myönteisesti tulevaisuuden rakentamiseen.

1.5 Kuluvana köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunnan eurooppalaisena teemavuotena ETSK suhtautuu myönteisesti neuvoston poliittiseen sitoumukseen asettaa köyhyyden vähentäminen yhdeksi EU:n viidestä päätavoitteesta, jotka on tarkoitus saavuttaa vuoteen 2020 mennessä. Tavoitteena on, että ”kansallisten köyhyysrajojen alapuolella elävien EU:n kansalaisten määrää vähennetään 25 prosenttia, jolloin 20 miljoonaa ihmistä pääsisi köyhyydestä” (1).

1.6 Komitea on kuitenkin pettynyt siihen, etteivät lasten köyhyyden vähentäminen eikä lasten hyvinvoinnin edistäminen ole erityistavoitteita, vaikka EU ja jäsenvaltiot ovat vuodesta 2000 kiinnittäneet aiheeseen poliittista huomiota ja käynnistäneet useita aihetta käsitteleviä aloitteita.

1.7 Komitea on tyytyväinen siihen, että yksi EU:n seitsemästä lippulaivahankkeesta on Euroopan köyhyydentorjuntafoorumi, jolla ”varmistetaan sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus niin, että kasvun ja työllisyyden edut jakaantuvat laajalle ja köyhyydessä elävät ja sosiaalisesti syrjäytyneet voivat elää arvokkaasti ja osallistua aktiivisesti yhteiskuntaan”.

1.8 ETSK suosittaa voimakkaasti, että kyseisestä foorumista tehdään lähtökohta lasten köyhyyden poistamiseksi ja lasten hyvinvoinnin edistämiseksi ja että sen tiimoilta kehitetään lapsikysymyksiä koskevia monitahoisia toimintatapoja, jotka perustuvat lasten oikeuksiin ja joita tuetaan lapsiin ja lapsiperheisiin keskittyvillä erityistavoitteilla.

1.9 Sosiaalista osallisuutta käsittelevien riippumattomien asiantuntijoiden EU-verkosto on yksilöinyt tiettyjä lapsiryhmiä, jotka ovat vaarassa joutua äärimmäiseen köyhyyteen. Näitä ovat

i. lapset, jotka asuvat laitoksissa tai ovat muuttamassa niistä pois, katulapset, hyväksikäytetyt, pahoinpidellyt tai laiminlyödyt lapset, lapset, joiden vanhemmilla on psyykkisiä ongelmia, huostaan otetut lapset sekä lapset, jotka ovat kotiväkivallan tai ihmiskaupan uhreja

ii. vammaiset lapset, etnisiin vähemmistöihin kuuluvat lapset, romanilapset, nuoret turvapaikanhakijat ja maahanmuuttajat

iii. lapset, jotka asuvat hyvin köyhillä ja eristyneillä maaseutualueilla, joilla on tarjolla vain niukasti peruspalveluja, sekä suurtaajamien lähiöissä asuvat lapset.

1.10 EU:n perusoikeuskirjaan sisältyy määräyksiä lasten oikeuksista, minkä vuoksi EU:lla on voimakas valtuutus varmistaa lasten selviytyminen, suojelu ja kehitys. Euroopan köyhyydentorjuntafoorumissa tulisi soveltaa heikossa asemassa oleviin lapsiin erityisindikaattoreita ja -tavoitteita.

1.11 ETSK kannattaa kehotusta, jonka mukaan komission olisi annettava kokonaisvaltainen suositus lasten köyhyydestä ja lasten hyvinvoinnista ja asetettava siinä keskeiset poliittiset tavoitteet ja päämäärät sekä laadittava kehys jatkuvaa seurantaa, keskinäistä vaihdantaa, tutkimusta ja vertaisarviointeja varten, jotta annetaan panos Eurooppa 2020 -strategian köyhyystavoitteen saavuttamiseen.

2. Taustaa

2.1 Lasten köyhyydestä ja sosiaalisesta syrjäytymisestä on vuodesta 2000 lähtien tullut yhä keskeisempi osa sosiaaliasioita koskevaa avointa koordinointimenettelyä. Aihe on ollut keskeinen seikka jokaisessa sosiaalista suojelua ja sosiaalista osallisuutta koskevassa yhteisessä raportissa (2002–2004). EU:n valtion- ja hallitusten päämiehet ovat todenneet, että on ryhdyttävä ”tarvittaviin toimenpiteisiin lasten köyhyyden vähentämiseksi nopeasti ja merkittävästi antamalla kaikille lapsille yhtäläiset mahdollisuudet heidän sosiaalisesta taustastaan riippumatta” (2).

2.2 Vuonna 2005 EU:n puheenjohtajavaltiona toimineen Luxemburgin aloitteessa sosiaalisen osallisuuden edistämisestä EU:ssa (Taking Forward the EU Social Inclusion Process) kehotettiin nimenomaan valtavirtaistamaan lapsiasiat sekä ottamaan unionitasolla käyttöön ainakin yksi lasten hyvinvoinnin indikaattori. Euroopan komission vuonna 2006 julkistamassa tiedonannossa lasten oikeuksista kiinnitettiin erityishuomiota lasten sosiaaliseen osallistamiseen sekä sosiaalista osallisuutta koskevan EU:n prosessin rooliin. Lasten köyhyyttä ja hyvinvointia käsittelevän EU:n erityistyöryhmän analyyttinen raportti ja suositukset hyväksyttiin virallisesti tammikuussa 2008. Vuoden 2009 lopulla valmistuneessa komission työasiakirjassa Eurooppa 2020 -strategiasta todettiin, että lasten köyhyys ja sosiaalinen syrjäytyminen on yksi EU:n pitkän aikavälin sosiaalisista haasteista ja että rahoitus- ja talouskriisi on edelleen kärjistänyt niitä. Tárki Social Research Instituten johtama ryhmä laati maaliskuussa 2010 Euroopan komission toimeksiannosta yksityiskohtaisen raportin lasten köyhyydestä ja lasten hyvinvoinnista Euroopan unionissa (Child Poverty and Child Well-Being in the European Union).

2.3 Vuonna 2009 voimaan tulleessa Lissabonin sopimuksessa lasten oikeuksien edistäminen on EU:n nimenomainen tavoite. Euroopan komission puheenjohtaja José Barroso totesi köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunnan Euroopan teemavuoden 2010 avajaiskonferenssissa, että koko väestön ja etenkin lasten ja iäkkäiden köyhyysriskiastetta on alennettava vuoteen 2020 mennessä, sillä nykyisenlaisia lukuja ei voi hyväksyä. Vuoden 2010 jälkipuoliskolla EU:n puheenjohtajamaana toimivan Belgian keskeisiä painopisteitä ovat lasten köyhyyden torjunta ja lasten hyvinvoinnin edistäminen.

3. Lasten köyhyys ja hyvinvointi EU:ssa

3.1 Lasten köyhyys

3.1.1 Lasten köyhyys ja hyvinvointi ovat keskeisiä haasteita kaikkialla Euroopan unionissa. Ilmiön laajuus ja vakavuus vaihtelee kuitenkin maittain ja monissa maissa jopa alueittain. Niinpä vuonna 2007 tapahtuneen unionin laajentumisen jälkeen yhteisön tulo- ja elinolotilastoista (EU–SILC) ilmenee seuraavaa (3):

— köyhyys uhkaa EU:ssa 20:ta prosenttia lapsista (4) ja vastaavasti 16:ta prosenttia kokonaisväestöstä. Uhka kohdistuu suurempana lapsiin kaikissa maissa lukuun ottamatta Kyprosta, Saksaa, Sloveniaa, Suomea, Tanskaa ja Viroa. Latviassa riski on yhtä suuri molemmille. Lapsiin kohdistuva köyhyyden uhka on 30–33 prosenttia kahdessa maassa (Bulgariassa ja Romaniassa) ja 23–25 prosenttia viidessä maassa (Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Puolassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Uhka on 10–12 prosenttia viidessä maassa (Kyproksessa, Ruotsissa, Sloveniassa, Suomessa ja Tanskassa).

— On tärkeää täydentää tätä tietoa kansallisella pienituloisuuden asteella (5), joka osoittaa, ”miten köyhiä köyhät lapset ovat”, eli lasten köyhyysriskin vakavuuden. Lasten pienituloisuuden aste vaihtelee Suomen 13 prosentista ja Ranskan 15 prosentista Romanian 40 prosenttiin ja Bulgarian 44 prosenttiin. Useimmissa maissa köyhyysriski kasvaa lasten varttuessa.

— Toinen pienituloisuuteen liittyvä avaintekijä on kesto, eli miten kauan lapset elävät köyhyysriskirajan alapuolella. Edellä mainitussa Tárkin raportissa todetaan, että vaikka lasten köyhyysriski tiettynä vuonna antaa viitteitä puutteen ja sosiaalisen syrjäytymisen uhasta, uhka on huomattavasti suurempi, jos he elävät köyhyysriskirajan alapuolella useita vuosia. Niiden 20 EU:n jäsenvaltion tapauksessa, joista on saatavilla tarvittavat yhteisön tulo- ja elinolotilastot (EU–SILC), Tárkin raportti osoittaa, että niiden lasten osuus, jotka ovat eläneet pienituloisissa kotitalouksissa jokaisena vuotena ajanjaksona 2005–2007, vaihtelee 4–6 prosentista (Itävallassa, Kyproksessa, Ruotsissa, Sloveniassa ja Suomessa) 13–16 prosenttiin (Italiassa, Liettuassa, Luxemburgissa, Portugalissa ja Puolassa).

3.2 Aineellinen puute

3.2.1 EU:n määritelmä köyhyyden uhkaamista lapsista perustuu pienituloisissa kotitalouksissa elävien lasten lukumäärään. Vaikka mittari on tärkeä, se on riittämätön, sillä siihen ei sisälly kaikkea tarvittavaa, jotta lapsi saisi hyvän alun elämässä. Lapset saattavat elää ala-arvoisissa asuinoloissa tai olla jopa kodittomia, asua rappioituneilla alueilla ja olla kosketuksissa yleisenä esiintyvään rikollisuuteen, heidän terveytensä ja ruokavalionsa saattaa olla heikko ja he ovat muita alttiimpina onnettomuuksille ja loukkaantumisille, fyysiselle hyväksikäytölle ja kiusaamiselle. Lastenhoitopalvelut ja sosiaali- ja perhepalvelut saattavat olla puutteelliset ja koulutus riittämätöntä ja heikkolaatuista. Lapsille saattaa olla tarjolla vain vähän tai ei lainkaan leikkipaikkoja, urheilu- ja vapaa-ajantoimintaa tai kulttuuritoimintaa. Jotkut lapset kärsivät useista epäkohdista, ja kun ne kasaantuvat, ne voivat vaikuttaa toisiinsa ja vahvistaa toisiaan ja kärjistää siten lapsen kokemuksia köyhyydestä ja sosiaalisesta syrjäytymisestä sekä lisätä köyhyyden ja syrjäytymisen periytymistä sukupolvelta toiselle.

3.2.2 Aineellista puutetta kärsivien osuus kaikista lapsista EU:ssa on yhtä suuri kuin köyhyyden uhkaamien lasten osuus (20 prosenttia). Aineellinen puute vaihtelee kuitenkin huomattavasti enemmän jäsenvaltioittain: 4–10 prosentista (Luxemburgissa, kolmessa pohjoismaassa, Alankomaissa ja Espanjassa) 39–43 prosenttiin (Latviassa, Puolassa ja Unkarissa), 57 prosenttiin (Romaniassa) ja 72 prosenttiin (Bulgariassa). Tämä vastaa 10–33 prosentin köyhyysriskiä. Näin laaja aineellisen puutteen vaihtelu heijastaa keskimääräisen elintason eroja jäsenvaltioittain sekä jäsenvaltioiden sisällä.

3.2.3 Aineellisen puutteen aste on 46 prosenttia. Osuus vaihtelee huomattavasti, 18–28 prosentista (Alankomaat, Espanja, Luxemburg, Ruotsi ja Tanska) 72–96 prosenttiin (Bulgaria, Latvia, Romania ja Unkari). Köyhyysriskirajan yläpuolella elävien lasten keskuudessa aineellisen puutteen aste on EU:ssa keskimäärin 13 prosenttia. Vaihtelu on jälleen huomattavaa: 1–6 prosentista (Alankomaat, Espanja, Luxemburg, Ruotsi ja Tanska) 35–62 prosenttiin (Bulgaria, Latvia, Romania ja Unkari).

3.2.4 ETSK suosittaa, että indikaattorien joukkoon sisällytetään köyhyysriski jäsenvaltioittain, köyhyysriskirajat ja aineellisen puutteen asteet jäsenvaltioittain.

3.3 Riskialtteimmassa asemassa olevat lapset

3.3.1 Yksinhuoltajat ja suurperheet

3.3.1.1 Käytännössä kaikissa maissa suurin riski kohdistuu yksinhuoltajaperheissä ja suurperheissä asuviin lapsiin. Vuonna 2007 tapahtuneen unionin laajentumisen jälkeen laadituista unionin tulo- ja elinolotilastoista (EU–SILC) ilmenee, että EU:ssa yksinhuoltajaperheissä asuvista lapsista 34 prosenttiin kohdistuu köyhyysriski, joka vaihtelee 17–24 prosentista (Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa) 40–45 prosenttiin (Irlannissa, Liettuassa, Luxemburgissa, Romaniassa, Virossa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) ja 54 prosenttiin (Maltassa). Suurperheissä (eli perheissä, joissa on kaksi aikuista ja vähintään kolme lasta) asuvien lasten köyhyysriski on EU:ssa 25 prosenttia. Osuus vaihtelee 12–15 prosentista (Ruotsi, Saksa, Slovenia, Suomi ja Tanska) ja 41–55 prosenttiin (Italia, Latvia, Portugali ja Romania) ja 71 prosenttiin (Bulgaria).

3.3.2 Työttömät kotitaloudet

3.3.2.1 EU:n työvoimatutkimuksesta Vuodelta 2007 ilmenee, että 9,4 prosenttia lapsista asuu työttömissä kotitalouksissa. Osuus vaihtelee 2,2–3,9 prosentista (Kreikassa, Kyproksessa, Luxemburgissa ja Sloveniassa) 12 prosenttiin Belgiassa, 12,8 prosenttiin Bulgariassa, 13,9 prosenttiin Unkarissa ja 16,7 prosenttiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa (6). Näihin lapsiin kohdistuu erittäin korkea keskimääräinen köyhyysriski (70 prosenttia). Riski on matalin Suomessa ja Tanskassa (47–49 prosenttia) ja korkein Bulgariassa, Liettuassa, Portugalissa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä ja Virossa, (81–90 prosenttia).

3.3.2.2 Aineellisen puutteen osalta asuminen kotitaloudessa, jossa kukaan ei ole palkkatyössä, vaikuttaa huomattavasti sekä lasten nykyisiin että tuleviin elinoloihin. Työttömyys johtaa mahdollisesti taloudellisiin vaikeuksiin, ja työssäkäyvän aikuisen puuttuminen kotitaloudesta saattaa myös rajoittaa lapsen nykyisiä tai tulevia mahdollisuuksia osallistua täysimääräisesti yhteiskuntaan.

3.3.3 ”Äärimmäisen” köyhyysriskin uhkaamat lapset

3.3.3.1 Sosiaalista osallisuutta käsittelevien riippumattomien asiantuntijoiden EU–verkosto on tuonut esiin tiettyjä lapsiryhmiä, jotka ovat suuressa vaarassa joutua suureen tai äärimmäiseen köyhyyteen. Tämä ilmenee erityisen selvästi eri jäsenvaltioiden sosiaalista osallisuutta koskevista kansallisista toimintasuunnitelmista ja useista kansainvälisistä keskinäisen vaihdannan hankkeista. Kyseisiä ryhmiä ovat vammaiset lapset, etnisiin vähemmistöihin kuuluvat lapset (etenkin romanit), nuoret turvapaikanhakijat ja maahanmuuttajat, hyväksikäytetyt, pahoinpidellyt tai laiminlyödyt lapset, lapset, joiden vanhemmilla on psyykkisiä ongelmia; huostaan otetut lapset sekä lapset, jotka ovat kotiväkivallan tai ihmiskaupan uhreja; lapset, jotka asuvat hyvin köyhillä ja eristyneillä maaseutualueilla, joilla on tarjolla vain niukalti peruspalveluja; sekä suurtaajamien lähiöissä asuvat lapset (7). EU:n vuoden 2007 analyysin perusteella näyttää siltä, että maahanmuuttajaperheiden ja eräisiin etnisiin vähemmistöihin kuuluvien lasten asema on yhä suurempi huolenaihe vanhoissa jäsenvaltioissa.

3.4 Pitkäaikaisvaikutus ja sukupolvelta toiselle periytyvä köyhyys

3.4.1 Pitkäaikaisvaikutus

3.4.1.1 Sosiaalista suojelua ja sosiaalista osallisuutta koskevista yhteisistä raporteista ilmenevä keskeinen seikka on, että köyhyydessä kasvaminen rajoittaa yksilökohtaista kehitystä ja että sillä on kauaskantoisia seurauksia lasten kehitykseen ja hyvinvointiin sekä heidän terveyteensä ja hyvinvointiinsa aikuisina. Se lisää köyhyyden sekä työttömyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen riskiä aikuisiässä. Kauaskantoista vaikutusta korostettiin vuoden 2007 raportissa, jossa todettiin seuraavaa: ”On todennäköistä, että köyhyydessä varttuvat lapset menestyvät paremmissa oloissa eläviä ikätovereitaan huonommin koulussa, heidän terveytensä on huonompi, he joutuvat tekemisiin rikosoikeusjärjestelmän kanssa eivätkä – nuorina aikuisina – saa jalansijaa työmarkkinoilla eivätkä laajemmin yhteiskunnassa”.

3.4.2 Sukupolvelta toiselle periytyvä köyhyys

3.4.2.1 Asiaankuuluva ja alati uudelleen ajankohtainen aihe on myös sukupolvelta toiselle periytyvän köyhyyden laajuus. Sukupolvelta toiselle periytyvä köyhyys liittyy useissa maissa erityisen selvästi koulutukseen. Tämä ilmiö on yleinen sekä maissa, joissa lasten köyhyys ja sosiaalinen syrjäytyminen on yleistä, että maissa, joissa se on harvinaista. Sukupolvelta toiselle siirtyviä haittoja koskevista unionin tulo- ja elinolotilastoista (EU–SILC) vuodelta 2005 ilmenee, että lapsuuden koulutusmahdollisuudet vaikuttavat aikuisiän köyhyyden todennäköisyyteen. Näin ollen henkilö, jonka vanhemmilla on perusasteen koulutus, on 23-kertainen riski jäädä ilman muodollista ammattipätevyyttä verrattuna henkilöön, jonka vanhemmilla on korkeakoulututkinto.

4. Esikuva-analyysi, seuranta ja arviointi

4.1 Keskeinen haaste, johon on kiinnitettävä erityishuomiota, on tinkimättömän esikuva-analyysin, seurannan ja arvioinnin asettaminen keskeiseen ja näkyvään asemaan sekä jäsenvaltio- että unionitasolla.

4.2 Tätä varten komitea suosittaa, että

— laaditaan prosessi, jossa komissio ja jäsenvaltiot tutkivat keinoja tehdä EU:n sosiaalisista tavoitteista entistä näkyvämpiä, mitattavampia ja konkreettisempia EU:n tasolla.

— varmistetaan, että edistymistä EU:n ja jäsenvaltioiden asettamien tavoitteiden saavuttamisessa ja tulosten parantamisessa seurataan sovittujen EU:n indikaattorien pohjalta ja että siitä raportoidaan tunnollisesti ja säännöllisesti.

— varmistetaan vertaisarvioinnit, jotta voidaan keskustella seurannan tuloksista tavoitteena edistää toimintalinjakohtaista oppimista jäsenvaltioiden keskuudessa ja komissiossa.

— sovelletaan nykyistä paljon tiukempaa lähestymistapaa seurantaan ja arviointiin nähden, keskitytään enemmän tuloksiin sekä varmistetaan, että edistymistä tulosten saavuttamisessa arvioidaan säännöllisesti, riippumattomasti ja kriittisesti. Olisi tärkeää ja hyödyllistä — ottaa yhteiset indikaattorit nykyistä järjestelmällisemmin huomioon jäsenvaltioiden valvonta- ja arviointikehyksissä keskinäisen oppimisen parantamiseksi — vahvistaa tilastointivalmiuksia EU:n, jäsenvaltioiden ja valtiotasoa alempana vaikuttavilla tasoilla ja etenkin varmistaa ajantasaisempien sosiaalitilastojen laatiminen (mukaan luettuina tiedot lasten köyhyydestä ja hyvinvoinnista, jotta voidaan seurata entistä paremmin rahoitus- ja talouskriisin vaikutuksia kaikkialla EU:ssa) — vaatia kaikkia jäsenvaltioita luomaan viralliset järjestelyt, jotta kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ja riippumattomat asiantuntijat voivat jatkuvasti osallistua sosiaalista osallisuutta käsittelevien politiikkojen seurantaan ja arviointiin.

5. Euroopan köyhyydentorjuntafoorumin perustaminen

5.1 EU:n sosiaalisen ulottuvuuden vahvistaminen ja etenkin Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttaminen riippuu paljon ehdotetusta Eurooppa 2020 -lippulaivahankkeesta, Euroopan köyhyydentorjuntafoorumista.

5.2 Euroopan köyhyydentorjuntafoorumista on tultava uudistuneen sosiaalisen Euroopan näkyvä symboli. Sillä on oltava keskeinen rooli varmistettaessa, että muut EU:n politiikat (esimerkiksi talous-, kilpailu-, koulutus-, muuttoliike-, terveys-, innovointi- ja ympäristöpolitiikat) edistävät osaltaan EU:n sosiaalisten tavoitteiden saavuttamista, mukaan luettuna köyhyyden vähentäminen.

5.3 Keskeisenä painopisteenä on asianomaisten sosiaaliseen suojeluun liittyvien seikkojen valtavirtaistaminen, mukaan luettuna lasten köyhyyden torjunnan, lasten hyvinvoinnin edistämisen ja lasten oikeuksien ottaminen huomioon kaikissa keskeisissä EU:n politiikoissa ja ohjelmissa sekä rakennerahastotoimissa. Euroopan köyhyydentorjuntafoorumilla tulisi olla keskeinen rooli, kun seurataan sosiaalisen vaikutuksenarvioinnin toteuttamista ja sitä, missä määrin muut Eurooppa 2020 -strategian osa-alat vaikuttavat köyhyyden vähentämistavoitteeseen, sekä raportoidaan asiasta.

5.4 EU:n sosiaalisen osallisuuden tavoitteiden ja EU:n rakennerahastojen tavoitteiden yhteyksien parantaminen

5.4.1 EU:n ja jäsenvaltioiden sosiaalisen osallisuuden tavoitteet ja EU:n rakennerahastojen hyödyntäminen tulisi sovittaa yhteen nykyistä paljon tiiviimmin. Tässä yhteydessä rakennerahastojen hyödyntämisen olisi oltava sosiaalista osallisuutta koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien keskeinen osa. Mainittakoon esimerkkinä komission vuonna 2009 tekemä ehdotus, jonka tarkoituksena oli mahdollistaa Euroopan aluekehitysrahaston hyödyntäminen tukemaan toimia uusissa jäsenvaltioissa asuvien syrjäytyneiden yhteisöjen asuinolojen kohentamiseksi. Tällä voisi olla tärkeä rooli vahvistettaessa kyseisellä alalla toteutettaviin hankkeisiin osoitettavia resursseja.

6. ETSK:n suositukset

6.1 EU:n sitoutuminen lasten köyhyyden ja hyvinvoinnin tarkasteluun

6.1.1 Eurooppa 2020 -strategian kokonaistavoitteita ajatellen olisi laadittava oikeuksiin perustuvan lähestymistavan pohjalta yhtenäinen kehys lasten köyhyyden ja lasten hyvinvoinnin tarkastelua varten. Lasten köyhyyden poistamiseksi ja lasten hyvinvoinnin edistämiseksi olisi otettava käyttöön EU:n erityistavoite.

6.2 Asianmukaiset resurssit

6.2.1 Lapsiperheille tulisi luoda perhekohtainen vähimmäistulotaso toteuttamalla varainsiirtoja, jotka riippuvat vanhempien asemasta työmarkkinoilla. Kaikille lapsille voitaisiin myös taata rahallinen tuki veroetujen ja/tai yleisten rahaetujen muodossa.

6.2.2 Yleisten lapsilisien soveltamista tulisi tutkia edelleen, sillä ne ovat keskeisiä välineitä lasten köyhyyden torjumiseksi, koska niiden hallinnointi on kaiken kaikkiaan tehokasta, koska niihin ei liity sosiaalista leimaa ja koska niitä hyödynnetään paljon, kuten ilmenee sosiaalisen suojelun komitean raportista (2008).

6.2.3 Työttömissä kotitalouksissa asuvia lapsia uhkaa erittäin suuri köyhyysriski, joten lasten kokeman köyhyyden vähentämiseksi tavoitteena on oltava köyhyysriskin alentaminen työttömissä ja pienituloisissa kotitalouksissa. Lasten vanhempien työllisyyttä tulisi tukea aktiivisella työmarkkinapolitiikalla. Lisäksi tulisi tarjota laadukkaita ja kohtuuhintaisia palveluja, kuten lastenhoito, jotka ovat paikallisia ja kaikkien ulottuvilla.

6.2.4 Osallisuutta edistävien työmarkkinoiden on tarjottava laadukkaita työpaikkoja vanhemmille. Jotta varmistetaan, että vanhemmilla on aikaa lapsilleen, tarvitaan politiikkoja, joilla edistetään työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista.

6.2.5 Jotta tuetaan äärimmäisessä köyhyydessä eläviä lapsia ja estetään köyhyyden ja syrjäytymisen periytyminen seuraavalle sukupolvelle, on asianmukaisesti suunnitellulla sosiaalipolitiikalla tarjottava kaikille yhtäläiset mahdollisuudet ja vahvistettava toimia, joilla varmistetaan, että jokainen lapsi saa asianmukaisen koulutuksen. On tehostettava osallisuutta edistävää ja syrjinnän vastaista politiikkaa. Erityishuomiota on kiinnitettävä maahanmuuttajiin ja heidän jälkeläisiinsä sekä etnisiin vähemmistöihin.

6.3 Varhaislapsuus

6.3.1 ETSK suhtautuu myönteisesti Eurochildin suositukseen laajentaa lastenhoitopalveluja siten, että sovelletaan kaikille lapsille ja perheille avointa osallistavaa palvelumallia raskausajasta esikouluun. Eurochild katsoo, ettei Barcelonan tavoitteissa oteta huomioon monia varhaislapsuuteen liittyvän politiikan hyviä käytänteitä. ETSK suosittaa, että Barcelonan tavoitteita ajatellen on laadittava EU:n yhteisiä ”laatustandardeja” pienten lasten palveluja varten, mukaan luettuina pienten lasten hoito ja kasvatus, kuten lastenhoitoa käsittelevä Euroopan komission verkosto on suositellut. Niiden tulisi vaikuttaa jäsenvaltioiden politiikan ja käytänteiden kehitykseen sekä rakennerahastojen käyttöön.

6.4 Terveys

6.4.1 ETSK suosittaa, että terveysindikaattoreita käsittelevä komission työryhmä laatii lapsia koskevia indikaattoreita, jotta voidaan seurata ja arvioida kansanterveyspolitiikkaa ja sen vaikutusta.

6.4.2 Lisäksi tulisi kehittää psyykkisen terveyden indikaattoreita lasten hyvän mielenterveyden ja psyykkisten sairauksien kartoittamiseksi.

6.4.3 Terveyden alalla ilmenevää eriarvoisuutta käsittelevässä komission tiedonannossa, joka on määrä julkistaa vuonna 2012, olisi tarkasteltava lasten terveyttä.

6.5 Asuminen

6.5.1 EU:n jäsenvaltioiden tulisi panna täytäntöön sitoumukset ja toimet, joista sovittiin viidennessä ympäristöä ja terveyttä käsitelleessä ministerikokouksessa maaliskuussa 2010 ja jotka liittyvät ympäristöä ja lasten terveyttä koskevaan eurooppalaiseen suunnitelmaan.

6.5.2 Euroopan komission olisi sovittava jäsenvaltioiden kanssa yhteisestä kehyksestä ja yhteisistä suuntaviivoista kodittomuuden ja asunnottomuuden mittaamiseksi ja seuraamiseksi sekä niistä raportoimiseksi, ja kiinnitettävä erityishuomiota lasten oloihin.

6.5.3 Euroopan komission tulisi edelleen tukea ja rahoittaa aloitteita, joilla avustetaan jäsenvaltioita ja ehdokasmaita sulkemaan huonolaatuisia lapsille tarkoitettuja laitoksia ja kehittämään asianmukaisia vaihtoehtoisia asuinmahdollisuuksia.

6.6 Suojelu väkivallalta ja kaikentyyppiseltä hyväksikäytöltä

6.6.1 Euroopan komission tulisi tutkia kaikkien keskeisten sidosryhmien kanssa sitä, voidaanko laatia indikaattorit lapsiin kohdistuvan väkivallan ja kaikentyyppisen hyväksikäytön kartoittamiseksi. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon havaitseminen, suojelu, rikosoikeudelliset menettely ja ennaltaehkäisy Euroopan unionin perusoikeusviraston vuonna 2009 laatimassa, indikaattoreita käsittelevässä tutkimuksessa esitettyjen suositusten mukaisesti.

6.6.2 Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä kansallisia strategioita kaiken lapsiin kohdistuvan väkivallan muotojen ennaltaehkäisemiseksi ja lasten suojelemiseksi väkivallalta. Strategioissa olisi oltava selkeät tavoitteet ja budjettimäärärahat sekä paikallistason mekanismit, joiden avulla lapset tai muut henkilöt voivat ilmoittaa väkivaltatapauksista.

6.7 Lapsikeskeiset toimet

6.7.1 Komission olisi vahvistettava yhteyksiä Euroopan neuvoston ohjelmaan ”Euroopan rakentaminen lapsia varten ja heidän kanssaan” (Building a Europe for and with Children), jossa korostetaan lasten osallistumista.

6.7.2 Olemassa olevia yhteisesti sovittuja indikaattoreita, jotka ilmaisevat tuloja ja aineellista puutetta, on täydennettävä lapsikeskeisillä indikaattoreilla. On tärkeää, että indikaattorit kuvastavat lapsen kehityksen eri vaiheita ja keskeisimpiä näkökohtia ja että ne kattavat kaikki merkittävät ikäkaudet. Tárki/Applican tutkimuksessa suositellaan ikäryhmiä 0–5, 6–11 ja 12–17 sekä erilaisten näkökohtien – kuten tulot, aineellinen puute, koulutus, asuinolot, terveys, riskin uhka ja sosiaalinen osallistuminen – huomioon ottamista.

Bryssel 14. heinäkuuta 2010 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) EU:n määritelmän mukaan ”köyhyyden uhkaamat” henkilöt elävät kotitaloudessa, jonka kokonaistulot ovat alle 60 prosenttia kansallisesta mediaanitulosta (tässä yhteydessä on käytetty muunnettua OECD:n vastaavuusasteikkoa).

(2) Brysselissä 23.–24. maaliskuuta 2006 pidetty Eurooppa-neuvoston kokous, puheenjohtajan päätelmät, 7775/1/06 rev. 1, kohta 72.

(3) Ks. Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston Eurostatin internetsivusto: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/statistics/themes.

(4) Köyhyys uhkaa lasta, joka asuu köyhyyden uhkaamassa kotitaloudessa eli kotitaloudessa, jonka kokonaistulot ovat alle 60 prosenttia kansallisesta mediaanitulosta.

(5) Pienituloisuuden aste (mediaaniarvo) (tässä: pienituloisuuden aste) mittaa köyhyysriskirajan alapuolella elävien henkilöiden mediaanitulojen ja köyhyysriskirajan välisen eron; se ilmaistaan prosentteina tästä raja-arvosta.

(6) Ks. Eurostatin internetsivusto: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/statistics/themes.

(7) Tämä malli vahvistetaan sosiaalista osallisuutta käsittelevien riippumattomien asiantuntijoiden EU–verkoston vuoden 2007 raportissa, jossa esitetään seuraavat päätelmät ”Kahteen lapsiryhmään kohdistuu useissa maissa erittäin suuri köyhyysriski tai ne ovat erittäin köyhiä ja sosiaalisesti syrjäytyneitä: lapset, jotka asuvat laitoksissa tai ovat muuttamassa niistä pois, sekä romanilapset. On kuitenkin useita muitakin tilanteita, jotka mainitaan erikseen hyvin usein: lapsityötä tekevät lapset; väkivallan, seksuaalisen hyväksikäytön, ihmiskaupan ja riippuvuuden uhreiksi joutuneet lapset, jotka ovat sekaantuneet rikoksiin; vammaiset lapset; vailla huoltajaa olevat alaikäiset; asunnottomien perheiden lapset ja katulapset.” (Frazer & Marlier, 2007).