EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 03 09.1998 
KOM( 1998) 490 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN 
PARLAMENTILLE 
Jäsenvaltioissa käytetyt alv:n perimis-ja 
valvontamenettelyt 
Komission kolmas kertomus 
[asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1553/89 12 artikla] 

SISÄLLYSLUETTELO 
1. JOHDANTO 3.GL 
2. PETOKSET JA SÄÄNNÖNVASTAISUUDET 2 
2.1 Petostyypit 3 
2.2 Riskialttiit alat 5 
3. VALVONTA 6 
3.1 Asiayhteys ja määritelmä 6 
3.2 Valvonta petostentorjunnan keskeisenä estävänä osa-alueena 7 
3.3. Valvonnan hallinnointi 9 
3.3.1. Riskianalyysi 9 
3.3.2. Petosten torjuntakeinot 11 
3.4. Valvonta- ja tutkintamenetelmät 12 
3.4.1. Valvontamenetelmät 12 
3.4.2. Alakohtainen lähestymistapa 14 
3.4.3. Tarkastusvaltuudet 15 
3.4.4. Organisoituja petoksia koskevat tutkimukset 16 
3.5. Periminen .„ 18 
4. PÄÄTELMÄT 19 
4 
1. JOHDANTO 
Asetuksen N:o 1553/891 12 artiklan 3 kohdan mukaan "komissio laatii joka kolmas vuosi 
kertomuksen jäsenvaltioiden soveltamista menettelyistä sekä mahdollisesti 
suunnitelluista parannuksista". 
Tämä on kolmas komission laatima kertomus. Ensimmäinen kertomus julkaistiin vuonna 
1992 ja toinen vuonna 19952. 
Viime vuosina alv:n hallintomenetelmistä vastanneiden viranomaisten huomio on 
kiinnittynyt erityisesti valvontaan ja petostentorjuntaan liittyviin ongelmiin. 
Arvonlisäveroon liittyy hyvin merkittäviä etuja, sillä vaikka sen suhteellinen osuus 
vähenee jatkuvasti, se on edelleen yhteisön tärkein tuloerä. Se on myös yksi 
jäsenvaltioiden merkittävimmistä tulolähteistä. Jo toisessa kertomuksessa korostettiin, 
että kannettujen verojen määrän ja siten myös arvonlisäverotulojen vähentymisen vuoksi 
yhteisön on korotettava bruttokansantuotteeseen perustuvia maksuja, mikä on muuttanut 
alv- ja BKT-tulojen suhteellisia osuuksia. Kaikki jäsenvaltiot joutuvat rahoittamaan 
yhteisön tulojen täydentämistä BKT:een perustuvilla maksuilla. Alv:n tehoton periminen 
yhdessä jäsenvaltiossa vaikuttaa siten myös muihin jäsenvaltioihin. 
Jäsenvaltioiden ja komission olisi näin ollen seurattava tarkkaan petosten kehittymistä 
sekä edistettävä aloitteita, joilla pyritään parantamaan ja lujittamaan veropetosten 
torjuntaa. 
Käytettävissä olevien tietojen perusteella ei voida tehdä varmoja - etenkään määrällisiä -
päätelmiä veropetoksista, mutta ne antavat kuitenkin tiettyjä viitteitä petosten laajuudesta 
ja merkityksestä. Lisäksi niiden perusteella voidaan hahmottaa eräitä yleisiä 
petostentorjuntaan liittyviä periaatteita. 
Kertomuksessa kuvaillaan aluksi lyhyesti nykyisten alv-petosten ominaispiirteitä, minkä 
jälkeen tehdään yhteenveto kokemuksista ja valvontajärjestelmille ominaisista 
perusperiaatteista. Lisäksi kerrotaan näiden valvontajärjestelmien kehittämisestä siten, 
että voitaisiin parantaa ja lujittaa menettelyjä, joilla torjutaan kansallisten ja EU:n 
arvonlisäverojärjestelmien tasapuolisuuden vaarantavia petoksia. 
Kertomuksessa käsitellään jäsenvaltioissa sovellettuja alv:n perimis- ja 
valvontamenettelyjä, ja siinä otetaan näin ollen huomioon eri osapuolten toteuttamien 
toimenpiteiden ja toiminnan moninaisuus. 
1 Neuvoston asetus (HI Y, Kuratom) N:o 1553/89, annettu 29 päivänä toukokuuta 1989, HYVL L 155, s. 
9- 13,7.6.1989. 
2 ensimmäinen kertomus julkaistiin helmikuussa 1992 (S1X'(92)28() lopullinen), ja loinen kertomus 
puolestaan heinäkuussa 1995 (KOM(95) 354 lopullinen). 
/l «l 
Kertomuksen laadinnassa tärkeimpinä lähteinä käytettiin 
1. arvonlisäveroa koskevia seminaareja, joita komissio on järjestänyt 12 artiklan 
mukaisesti laaditussa toisessa kertomuksessa esitettyjen suositusten nojalla3 
suurimpien uhkien torjuntaa koskevien erityisohjelmien toteuttamisesta. Näiden 
seminaarien päätelmät on esitetty yksityiskohtaisesti erillisessä alustavassa 
asiakirjassa 
2. asetuksen (ETY) 218/924 mukaisten komiteoiden (SCAC ja SCAF) toimintaa 
3. Matthaeus-Tax -ohjelman5 yhteydessä järjestettyjä seminaareja. 
2. PETOKSET JA SÄÄNNÖNVASTAISUUDET 
Petostentorjuntatoimenpiteet edellyttävät, että käytettävissä on ainakin perustiedot 
kansallisten valvontaviranomaisten ongelmista. Koska kyse on veropetoksista, on 
kuitenkin ensin selvennettävä petoksen käsitteen soveltamisalaa, erityisesti sen vuoksi, 
että jäsenvaltiot määrittelevät veropetoksen eri tavoin6. Ongelmat ovat myös kielellisiä 
(esimerkiksi englanninkielinen sana 'evasion' tarkoittaa veron lainvastaista maksamatta 
jättämistä, kun taas ranskan kielessä samalla sanalla 'évasion' tarkoitetaan laillista 
veronkiertoa, jota vastaava englanninkielinen termi on puolestaan 'avoidance'). 
Tässä kertomuksessa petoksella tarkoitetaan kaikkea oikeusnormeja suoranaisesti 
rikkovaa tai niitä lainvastaisesti hyväkseen käyttävää toimintaa, jossa verovelvollisuuden 
moitteeton noudattaminen laiminlyödään tahallisesti eikä veron perustetta siten veroteta 
kokonaisuudessaan ja/tai veroa ei makseta. 
Verotusjärjestelmät perustuvat yleensä velvollisuuksiin (joita liittyy esimerkiksi 
verovelvolliseksi rekisteröitymiseen, kirjanpitoon, laskutukseen tai ilmoituksiin), joiden 
tavoitteena on ensisijassa torjua (mahdolliset tai todennäköiset) petokset. Veropetosten 
muoto ja sisältö. sekä niiden vakavuusaste vaihtelee; yhtäältä on mahdollista, että 
verovelvollinen ei tunne muodollisia velvollisuuksiaan, mutta hän voi myös osallistua 
rikolliseen toimintaan, kuten verojen laiminlyöntiin, väärentämiseen tai tulojen 
salaamiseen. 
Helsingissä 8. - 9. kesäkuuta 1995 järjestetty seminaari: "Valvonta- ja tarkastusmenettelyt tietyillä 
aloilla" (rakennusala, vähittäiskauppa, hotellit, ravintolat, kahvilat), Brysselissä 11. - 12. joulukuuta 
1995 järjestetty seminaari: "Autokaupan valvontaan ja tarkastuksiin liittyvät ongelmat" sekä 
Wienissä 13. - 14. kesäkuuta 1996 järjestetty seminaari: "Vanhojen yritysten tilalle perustettujen 
uusien yritysten, peiteyritysten ja konkurssipetoksiin osallistuvien yritysten alv-saatavien 
periminen ja valvonta". 
Neuvoston asetus (ETY) N:o 218/92, annettu 27 päivänä tammikuuta 1992 (EYVL L 24, 1.2.1992). 
Tämän asetuksen K) artiklan 1 kohdan mukaan komissiota avustaa välillisen verotuksen alan 
hallinnollisen yhteistyön pysyvä komitea (SCAC), jonka yhteyteen on perustettu alv-petoksiin ja 
näiden petosten torjuntaan liittyviin ongelmiin keskittyvä petostentorjunnan alakomitea (SCAF). 
Kyse on erityisesti seuraavista Matthaeus-Tax-seminaarcista: 
- "Alv-valvonnan ongelmat tekstiilialalla", Crawley (Yhdistynyt kuningaskunta), lokakuu 1995 
- "Tietokoneistetun valvonnan järjestäminen", Malmö (Ruotsi), helmikuu 1996 
- "Laskutuksen ja laskutusmcnettelyihin liittyvien petosten valvonta", 
Madrid (Espanja), joulukuu 1996 
- "Alv-valvonnan suunnittelu", Luxemburg, syyskuu 1997. 
Ks. 12 artiklan nojalla laaditun toisen kertomuksen liite 16. 
Jäljempänä ei puututa niinkään pieniin säännönvastaisuuksiin tai virheisiin (jo^3 
kuitenkin yhteenlaskettuina voivat aiheuttaa valtioille merkittäviä tulojen menetyksiä) 
vaan korostetaan toimia, joilla pyritään saamaan aiheetonta verotuksellista etua 
(pienentämällä lainvastaisesti veron perustetta). 
Arvonlisäverotukseen liittyvät menettelyt ovat johtaneet siihen, että petosten avulla 
pyritään vähentämään myyntitoiminnasta perittävää veroa tai välttymään veron maksulta 
ja/tai lisäämään tai luomaan hankintojen avulla vähennyskelpoisia menoja lopullisen 
erosaldon (verovelkojen tai -saamisten) "vääristämiseksi". 
2.1 Petostyypit 
Petosten toteuttamiskeinot voivat olla melko yksinkertaisia: tuotteet voidaan myydä 
kuititta tai verotuksessa voidaan vähentää vähennyksiin oikeuttamattomia hankintoja. 
Petokset voivat kuitenkin olla myös monimutkaisempia (kuten väärien verovelvollisten 
perustaminen, erityisverojärjestelmien väärinkäyttö tai kansainvälisen kaupankäynnin 
sääntöjen rikkominen) ja niihin voi jopa osallistua useita verovelvollisia 
("kuittitehtailu"). 
Käytettävissä olevien tietojen ja erityisesti petostentorjunnan alakomitean SCAF:n 
toteuttaman tutkimuksen7 mukaan arvonlisäveropetoksiin liittyy seuraavia näkökohtia: 
1. Siirtymäjärjestelmän perusperiaatteet (muun muassa tavaroiden vapauttaminen 
alv:stä yhteisön sisäisessä kaupassa) ovat helpottaneet joidenkin petostyyppien 
toteuttamista tai lisänneet niiden määrää. Määräpaikassa perittävää veroa 
koskevat kolme erityisjärjestelmää (uutena ostetut autot, etämyynti ja 
oikeushenkilöt, jotka eivät ole alv-velvollisia, tai alv:stä vapautetut 
oikeushenkilöt) ovat monimutkaisia ja vaikeasti valvottavia järjestelmiä, mikä on 
luonut aiemmin tuntemattomia väärinkäytös- ja petostyyppejä. 
2. Yleisimmät petostyypit ovat myyntitoiminnasta perittävän veron laiminlyönti ja 
vähennyksiin liittyvät säännönvastaisuudet yksinkertaisimmissa ja 
välittömimmissä muodoissaan (SCAF:n tutkimassa otoksessa näiden petosten 
osuus oli 57 prosenttia). Myyntitoiminnassa esimerkkejä tällaisista petoksista 
ovat tavaroiden myynti ilman kuittia, myyntitoimintaa koskevan ilmoituksen 
laiminlyönti tai laskutetun arvonlisäveron maksamatta jättäminen. Hankinnoissa 
on useimmiten kyse siitä, että velallinen tekee säännönvastaisen vähennyksen 
(ilmoitettujen alv-vähennysten kasvattaminen) tai tekee vähennyksiä väärien 
kuittien avulla. Viimeksi mainitulle petostyypille on ominaista menettelyjen 
moninaisuus: petosten tekijät pyrkivät jatkuvasti käyttämään hyväkseen uusia 
keinoja selvitäkseen tarkastuksista. Esimerkkejä ovat olemassa olevien yritysten 
laskujen väärentäminen (valokopiot, fotomontaasi jne.), olemattomilta 
tavarantoimittajilta hankittuja kuvitteellisia tavaroita koskevat laskut, toimintaa 
harjoittavien yritysten laskut, joita ei kuitenkaan ole suoritettu ja samojen 
laskujen käyttö toistuvasti sopivasti muunneltuina. 
SCAF on tehnyt muun muassa perusteellisen tutkimuksen Euroopan alv-petoksista. Tutkimuksessa 
tarkastelluissa 479 petostapauksessa (jotka jäsenvaltiot ovat valinneet niiden rahallisen merkityksen ja 
niissä käytettyjen menetelmien perusteella) petoksen kohteena olleiden verojen kokonaisarvo oli 573 
miljoonaa ecua. Tapauksia on tutkittu yksityiskohtaisesti useiden eri parametrien perusteella 
(esimerkiksi verovelvollista koskeva tieto, petostyypit ja toimintatavat, paljastumistapa ja yhteistyö), 
jonka ansiosta on voitu muodostaa mclko merkittävä kokonaiskuva asiasta. 
3. Kussakin tapauksessa rahallisesti suurimmat menetykset aiheutuvat petoksista, 
joista käytetään tässä kertomuksessa nimeä "suuret organisoidut petokset" eli: 
a) Olemattomien yritysten tai yksiköiden perustaminen (joista käytetään eri 
nimityksiä8) eri tavoin yksinomaan veropetoksia varten (perustetaan 
esimerkiksi säännöllistä toimintaa harjoittava yritys, joka lopettaa 
kuitenkin toimintansa ennen veroilmoituksen jättämispäivää ja verojen 
ensimmäistä erääntymispäivää tai sen jälkeen, kun sille on maksettu 
palautuksia olemattoman toiminnan tai väärennettyjen tositteiden 
perusteella. Esimerkkinä on myös varojen siirtäminen pois yrityksestä 
ennen konkurssipetosta, jotta voitaisiin välttyä verojen maksulta, tai 
asiakas- tai alihankintayritysten luominen, joille suoritetaan tekaistuja 
maksuja). Tällaisia tekaistuja verovelvollisia löytyy niin kansalliselta kuin 
myös kansainväliseltä tasolta. 
b) "Kuittitehtailu", joissa myyntitoimintaan osallistuu kokonainen ketju 
(toimintaa harjoittavia tai olemattomia) yrityksiä, joista kunkin tavoitteena 
on saada aiheetonta arvonlisäveroetua (säännönvastaiset vähennykset tai 
palautukset) ja jotta voitaisiin samalla hävittää kaikki jäljet (todellisista tai 
olemattomista) tavaroista, jotka on ilmoitettu vietäväksi kolmansiin 
maihin mutta jotka todellisuudessa on myyty pimeillä markkinoilla. 
Tällaisia petoksia liittyy erityisesti kansainväliseen ja yhteisön sisäiseen 
kauppaan lähinnä kahdesta syystä: 
i) määräpaikassa perittävää veroa koskevan järjestelmän ansiosta 
petosten tekijät voivat hyödyntää mahdollisuutta kuljettaa tavaroita 
verovapaasti yhteisön sisällä tai vientiin 
ii veroviranomaisten on yhä vaikeampaa havaita muista maista käsin 
organisoituja petoksia. 
4. Muita yleisiä petoksia ovat: 
a) rekisteröitymisen laiminlyönti (veroviranomaiset eivät saa tietoa 
toiminnasta, jolloin kyse on harmaan talouden liiketoiminnasta) 
b) virheellisen arvonlisäverokannan soveltaminen 
c) yhteisön sisäistä kauppaa sekä vientiä ja tuontia koskevien järjestelmien 
väärinkäyttö 
d) konkurssipetokset (varojen siirtäminen yrityksestä ennen konkurssia alv-
maksujen välttämiseksi). 
5. SCAF:n tutkimuksessa tarkasteltujen tapausten perusteella voidaan tehdä myös 
muita mielenkiintoisia havaintoja erityisesti valvonnasta ja riskianalyysistä (ks. 3 
luku): 
a) toimijoita, joista veroviranomaiset eivät ole koskaan kuulleet mitään (ja 
jotka eivät ole rekisteröityneet arvonlisäverovelvollisiksi) on petosten 
paljastumisen aikaan hyvin vähän, 
Tällaisista yrityksistä, jotka perustetaan petostarkoituksessa, mutta joiden on vaikutettava 
tavanomaisilta, käytetään eri nimityksiä, kuten peiteyhtiöt, paperiyhtiöt, postilokeroyhtiöt taikka 
"tuhkasta nousseet" yritykset (aikaisempien yritysten tilalle perustettuja uusia yhtiöitä). 
b) verovelvolliset sanoutuvat (oma-aloitteisesti) irti alv-rekisteristä usein 
samana vuonna kuin petos tehdään, 
c) miltei puolet "kuittitehtailuun" tai olemattomia yrityksiä koskeviin 
petoksiin osallistuneista verovelvollisista on rekisteröitynyt vuoden 1992 
jälkeen, 
d) useimmilla verovelvollisilla on vähemmän kuin viisi työntekijää ja 20 
prosenttia on yhden henkilön yrityksiä. 
2.2 Riskialttiit alat 
Petoksia mukautetaan jatkuvasti erilaisiin toimintaolosuhteisiin ja niissä pyritään aina 
hyödyntämään uusia mahdollisuuksia. Tämän vuoksi petosten muoto vaihtelee ja niitä on 
hyvin erilaisia. Petosmenetelmien muuttumiseen ja mukauttamiseen vaikuttavat useat 
tekijät, kuten elinkeinotoiminnan ala (esimerkiksi rakennus-, tekstiili-, auto- tai ravintola-
ala), liiketoiminnan luonne (kuten tuotanto, vähittäis- tai tukkukappa, palveluala tai 
laajamuotoinen jakelutoiminta) sekä verovelvollisen oikeudellinen asema ja luonne9. On 
kuitenkin mahdollista yksilöidä tiettyjä aloja, joilla petokset vaikuttavat 
todennäköisemm i 1 tä. 
Erittäin riskialttiina pidetään rakennusalaa, koska sitä on vaikea valvoa sen laajuuden ja 
toimijoiden liikkuvuuden vuoksi. Rakennusalalla, mukaan lukien kiinteistöjen 
kunnostaminen ja ylläpito sekä muu rakentamista täydentävä toiminta, laiminlyödään 
usein erityisesti verovelvolliseksi rekisteröityminen ja tavaroiden luovuttamisesta ja 
palvelujen suorittamisesta perittävät verot, erityisesti yksityishenkilöille palveluja 
tarjoavissa pienissä tai erittäin pienissä yrityksissä. Tuloja ja todellista liikevaihtoa 
pyritään salaamaan kolmella tavalla: 
• pimeä työvoima, jota suosivat alhaisempien kustannusten vuoksi yleensä 
asiakkaat, jotka eivät ole alv-velvollisia (yleensä houkuttelevaa sellaisille 
asiakkaille, jotka eivät pysty vähentämään alv:n osuutta omassa verotuksessaan) 
• verojen vääristäminen tavarantoimittajien välityksellä (esimerkiksi kuitit 
olemattomasta toiminnasta, könttäsummaksi merkityt ja epämääräiset laskut, tai 
kun ulkomaiset yritykset käyttävät alihankkijoita rekisteröitymättä 
arvonlisäverovelvollisiksi) 
• käytettyihin tarvikkeisiin ja laitteisiin sekä hintapyyntöihin liittyvä verojen 
vääristäminen (esimerkiksi alennukset, joita ei ole sisällytetty ostojen hintaan, 
olemattomat varastot, vahingot ja varkaudet). 
Myyntitoiminnan ilmoittamatta jättäminen ja siten arvonlisäveron laiminlyönti koskee 
tavallisesti kaikkea vähittäiskauppaa, jolle on ominaista toimijoiden suuri määrä, 
pienimuotoiset liiketoimet, käteismaksut sekä asiakaskunta, jolle lopullinen hinta on 
erityisen tärkeä arvonlisäverosta riippumatta. Toisaalta eroja voidaan havaita esimerkiksi 
myyntitoiminnan rakenteen (onko kyse suurmyymälöistä vai pikkukaupoista) ja 
kauppatavaran lajin (tavarat, joista ostajat vaativat kuitin tai tositteen muusta kuin 
verotussyistä, esimerkiksi takuuta varten) perusteella. 
9 Yksityisliikkeen päätöksentekomenettely eroaa hallinto- ja valvontarakentcen omaavan pääomayhtiön 
päätöksenteosta. 
Vähittäiskaupassa yleistä on virheellisen arvonlisäverokannan soveltaminen. Tällaiset 
petokset ovat erityisesti yleisiä hotelli-ja ravintola-alalla ja niissä jäsenvaltioissa, joissa 
tavaroiden luovuttamiseen (myynti asiakkaalle mukaan) ja palveluihin (ravintolat) 
sovelletaan erilaista verokantaa. Kirjanpitoa laiminlyödään erityisesti ovelta ovelle -
kaupassa, kausiluonteisessa liiketoiminnassa ja käytettyjen autojen kaupassa. 
Tukkukauppa näyttäisi olevan erityisen altis suurille organisoiduille petoksille (kuten 
väärät verovelvolliset tai "kuittitehtailu"), joiden tavoitteena on välttää tavaroista 
maksettava vero ja siten saattaa tavarat markkinoille kilpailukykyisempään hintaan. 
Nämä petokset ovat toisinaan hyvin merkittäviä ja voivat jopa selvästi vääristää kilpailua. 
Yhteisön tasolla laajoja petoksia on liittynyt lihan ja eläinten, tekstiilien, 
matkapuhelinten, audiovisuaalisten laitteiden ja autojen sekä elektronisten laitteiden 
osien kauppaan, jotka kaikki ovat helposti kuljetettavia ja erittäin suuren arvonlisän 
tuotteita. 
Ajoneuvojen kauppa on erityisen altis petoksille. Autoja kootaan säännönvastaisesti, jotta 
voitaisiin muuttaa verotusmaata. Tämä johtuu arvonlisäverokannan ja hintojen 
vaihtelusta eri jäsenvaltioissa sekä hankinnan suhteellisesta merkityksestä ostajille. Alalla 
esiintyy myös merkittäviä "kuittitehtailua" muistuttavia petoksia (kolme 
arvonlisäverohyvitystä samasta ajoneuvosta kattaa todennäköisesti auton 
kokonaiskustannukset). 
3. VALVONTA 
3.1 Asiayhteys ja määritelmä 
Jäsenvaltioiden erilaiset valvontajärjestelmät johtuvat erilaisista kokemuksista ja eri 
tekijöistä, kuten hallintojärjestelyistä10 ja hallinnollisista menettelyistä, oikeudellisesta 
kehyksestä11, teknisestä laitteistosta tai jäsenvaltioiden erilaisesta talous- ja 
yhteiskuntarakenteesta. 
Jäsenvaltioiden valvontakokemusten perusteella voidaan kuitenkin hahmotella yleisiä 
periaatteita, joiden avulla valtiot pystyvät tehostamaan valvontajärjestelmiään ja 
mukauttamaan menettelyjään paremmin nopeasti muuttuviin olosuhteisiin. 
Tässä kertomuksessa on otettu huomioon varsinaisen tarkastustoiminnan (esimerkiksi 
paikalla tehdyt tarkastukset ja petostutkinta) lisäksi laajempi tarkastuksia edeltävä 
toiminta (petosten torjunta ennakolta, riskianalyysi, suunnittelu, painopistealojen 
määrittäminen ja muut toimenpiteet, jonka avulla pyritään edistämään verovelvollisuuden 
noudattamista oma-aloitteisesti) ja jälkikäteen toteutettavat toimet (verosaatavien 
pakkoperintä, joka liittyy luonnollisesti kiinteästi valvontaan ja on estävän vaikutuksen ja 
hallintotoimien arvioimisen keskeinen edellytys). 
10 Jotkin jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet alv:n valvontansa muiden verojen, esimerkiksi välittömien 
verojen, arvioverojen, valmisteverojen ja tullien valvontaan tai yhdenmukaistaneet kyseiset 
valvontatoimet suurelta osin toistensa kanssa. Tämä voi edistää näillä muilla verotuksen aloilla 
ilmenneistä petostapauksista aiheutuneiden alv-petosten paljastumista. Kuten aiemmissa asetuksen N:o 
1553/89 12 artiklaa koskevissa kertomuksissa on korostettu, arvonlisäveron hallinnointi on liitetty 
useimmissa jäsenvaltioissa yhä tiiviimmin välittömien verojen valvontaan. 
11 Nykyiselle järjestelmälle on ominaista se, että arvonlisäverosääntöjen soveltamisessa on erittäin suuria 
eroja jäsenvaltioiden välillä. 
3.2 Valvonta petostentorjunnan keskeisenä estävänä osa-alueena 
Verovelvollisuuden vastapainona on aina ollut kansalaisten halu saada käyttöönsä 
mahdollisimman suuri osa työllään ansaitsemistaan tuloista ja omaisuudesta verottomana, 
jolloin veroviranomaisten ja kansalaisten tavoitteet ovat aina jossain määrin vastakkaiset. 
Nykyisin laajalti hyväksytty verotuksen periaate kuitenkin on, että kunkin 
verotusjärjestelmän keskeinen tavoite on edistää verovelvollisuuden vapaaehtoista 
noudattamista12 eli verojen laskemista, ilmoittamista ja maksamista täysimääräisenä 
ilman, että valvontaviranomaiset puuttuvat toimintaan ennakolta. Perusajatus liittyy 
eräänlaiseen kirjoittamattomaan yhteiskuntasopimukseen, jonka mukaan verovelvolliset 
maksavat verot ja valtio tarjoaa heille korkealaatuisia palveluja, mukaan lukien 
velvollisuuttaan välttelevien kansalaisten tehokas paljastaminen. 
Päätös petoksen tekemisestä liittyy erityisesti, mutta ei yksinomaan, paljastumisen 
todennäköisyyteen13 sekä rangaistuksen luonteeseen ja ankaruuteen. Verovalvonta tai 
pikemminkin valvonnan mahdollisuus on kuitenkin edelleen keskeinen estävä tekijä, 
jonka avulla voidaan pitää yllä tyydyttävää verovelvollisuuden noudattamisen ja siten 
valtion tulojen tasoa. 
Petoksiin liittyvien ongelmien yhteydessä olisi tärkeää, että paljastumismahdollisuus olisi 
melko todennäköinen ja että valvontamenetelmät olisivat luotettavia ja tehokkaita 
(tasapuolisten ja petoksia estävien rangaistusten14 ja tehokkaiden ja nopeiden riitojen 
ratkaisumenettelyjen ohella). 
Veroviranomaisten on pystyttävä rajallisin voimavaroin valvomaan hyvin monia 
verovelvollisia ja lisääntyvää määrää ilmoituksia ja siten vääjäämättä valittava 
tarkastusten kohteeksi joutuvat verovelvolliset. Tässä toiminnassa erottuu kaksi vaihetta: 
1. Ensinnäkin on määritettävä tarkastusten riittävä kattavuus (prosentteina 
valvottavista verovelvollisista tarkasteluajanjaksona). Määräaikaisten tarkastusten 
lisääminen (esimerkiksi kaikkien verovelvollisten tarkastaminen joka toinen 
vuosi) ei nimittäin saa johtaa siihen, että valvonta supistuu nopeiksi ja rajallisiksi 
12 Jäljempänä olevien suositusten avulla ei kuitenkaan voida täyttää kaikkia puutteita, jotka aiheutuvat 
nykyisen alv-järjestelmän usein erittäin monimutkaisesta rakenteesta. Velvoitteiden vapaaehtoista 
noudattamista ja järjestelmän valvoltavuutta voidaan parantaa merkittävästi vain komission 
alustavassa asiakirjassa (Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä. Ohjelma yhtenäismarkkinoita varten 
(KOM(96) 328 lopullinen) esitettyihin periaatteisiin perustuvan uuden alv-järjestelmän avulla. 
13 Päätökseen verovelvollisuuksien laiminlyömisestä vaikuttavat luonteeltaan erilaiset ja eri näkökohtiin 
perustuvat tekijät. Taloudellisesti petosten välitön hyöty perustuu rahamäärään, josta mahdollisesti on 
kyse tulevaisuudessa petoksen paljastuessa. Muita velvollisuuden vapaaehtoisen noudattamisen esteitä 
voisivat olla esimerkiksi yleinen verotuspaine, verotusjärjestelmän mutkikkuus ja tasapuolisuus, 
viranomaisten ja verovelvollisten väliset suhteet, valvonnan ja rangaistusjärjestelmän puutteet tai se, 
millaiseksi mielletään julkishallinnon viranomaisten tapa käyttää veroja. 
14 Matthaeus-Tax -seminaarissa jossa käsiteltiin arvonlisäveroon liittyviä rangaistuksia (Viterbo 
(Italia), joulukuu 1996) korostettiin rangaistusten merkitystä (niiden olisi oltava joustavia, tehokkaita 
ja suhteutettuja rikokseen), jotta verovelvollisia voitaisiin kannustaa noudattamaan vapaaehtoisesti 
verovelvollisuuttaan. 
muotoseikkojen tarkastuksiksi15. Tällainen menettely vähentäisi voimakkaasti 
valvonnan estävää vaikutusta erityisesti sellaisissa petoksissa, joiden 
paljastaminen edellyttää perusteellista tarkastusta. 
2. Kun tarkastettavien verovelvollisten lukumäärä on vahvistettu, on määritettävä 
varsinaiseen tarkastukseen joutuvat henkilöt ja tarkastusten tärkeysjärjestys. 
Valvonta on sitä tehokkaampaa mitä paremmin tämä valinta tehdään. Toimijoille 
on välitettävä vaikutelma, että petoksen paljastuminen on melko todennäköistä. 
Tarkastettavien valinta perustuu ensisijaisesti riskianalyysiin, jonka avulla 
pystytään tiettyjä veroriskejä koskevia mittareita määrittämällä kohdentamaan 
viranomaisten toimintaa ja määrittämään valvonnan painopistealat. 
Valvonnan tehokkuutta ei toisaalta voida mitata yksinomaan tarkastusten kohteeksi 
joutuneiden verovelvollisten lukumäärällä, vaan huomioon on otettava myös tarkastusten 
kerrannaisvaikutukset. Rehelliset elinkeinonharjoittajat suhtautuvat myönteisesti 
valvontaan, jonka avulla varmistetaan toimijoiden tasapuolinen verotus ja palautetaan 
markkinoille rehellisen kilpailun edellytykset. Petosten tekijät (ja mahdolliset tulevat 
petosten tekijät samalla alalla tai alueella taikka samassa kaupungissa) huomaavat, että 
veroviranomaisten valppaus ja petosten paljastumisen vaara lisääntyvät. Tämän vuoksi 
valvonnan tehokkuuden arviointi olisi ulotettava koskemaan muutakin kuin 
paljastuneiden petosten lukumäärää ja arvionnissa olisi pyrittävä ottamaan huomioon 
valvonnan estävä vaikutus. 
Monet kansalliset viranomaiset levittävät lisäksi paljon tietoa valvontatoiminnasta ja 
erityisesti saavutetuista tuloksista. 
Komission mielestä nykytilanne edellyttää, että kaikkien jäsenvaltioiden viranomaiset 
sitoutuvat seuraavien kahden tavoitteen saavuttamiseen: 
sen varmistaminen, että mahdollisimman moni noudattaa vapaaehtoisesti 
verovelvollisuuttaan 
valvonnan estävää vaikutusta on lujitettava, eli on saatava 
elinkeinonharjoittajat uskomaan, että petosten paljastuminen on melko 
todennäköistä. Tämän tavoitteen kannalta keskeistä on verovelvollisten 
valitseminen petosriskien mukaan sekä näkyvän ja tehokkaan toiminnan 
kerrannaisvaikutukset. 
15 Ongelma on monimutkaisempi, koska se koskee valvontajärjestelmän perustana olevia yleisiä 
periaatteita ja erityisesti sovellettuja valvontamenettelyjä. Esimerkiksi tarkastusten yhdistäminen 
välittömien verojen valvontaan, tarkasteluajanjakso (yksi tai useampi vuosi), tarkastusten 
perusteellisuus, konkreettinen varastojen tarkastus, kirjanpitoanalyysi tai virallinen valvonta 
vaikuttavat voimakkaasti tarkastusten keskimääräisiin kestoaikoihin ja siten niiden lukumäärään 
käytettävissä olevien voimavarojen suhteen. Tietyt jäsenvaltiot ovat tämän vuoksi kehitelleet joustavia 
menetelmiä tehostaakseen mahdollisimman paljon voimavarojen käyttöä, jolloin voitaisiin mukauttaa 
yksittäistapauksissa tarkastusmenetelmiä ja tarkastusten laajuutta. 
3.3. Valvonnan hallinnointi 
3.3. J. Riskianalyysi 
Riskianalyysin tarkoitus on määrittää petosten tunnusmerkkejä, joiden avulla tarkastuksia 
voidaan kohdentaa paremmin ja asettaa ne tärkeysjärjestykseen. Jäsenvaltiot käyttävät 
nykyisin yhä useammin riskianalyysiä ja muita analyysimenetelmiä, joiden avulla 
voidaan ennakolta määrittää alat, joilla petokset ovat todennäköisimpiä, ja siten 
tarkastusten tärkeysjärjestys. 
Tähän liittyy kaikkien käytettävissä olevien tietojen hallittu ja järjestelmällinen 
kerääminen yleisen viitekehyksen ja petosriskien tuntomerkkien määrittämiseksi. 
Alakohtainen analyysi perustuu makrotaloudellisiin tietoihin (kuten markkinat, 
liiketoiminnot tai tuonti), joita täydennetään ja luetaan alan elinkeinonharjoittajia 
koskevilla tiedoilla (mittasuhteet, organisaatio, omaisuus, liikevaihto, taloudellinen 
tilanne ja rahoitusasema). Vaikuttaisi suotavalta, että viranomaisilla olisi mahdollisuus 
riskien kokonaisarviointiin samalla petosten tasolla (esimerkiksi paikallisella tai 
alueellisella tasolla), jotta voimavarat voitaisiin kohdentaa mahdollisimman tehokkaasti. 
Analyysiä olisi myös täydennettävä esimerkiksi rekisteröitymiseen, veroilmoitusten 
käyttöön ja tarkastusten tuloksiin16 liittyvillä tiedoilla, ja verotietoja olisi verrattava 
muista lähteistä saatuihin tietoihin (kuten ammattiyhdistykset tai yhteiskunnalliset 
järjestöt). 
Jakamalla tuloksia toissijaisille tasoille ja/tai valvontayksiköille voidaan tietoihin lisäksi 
yhdistää yksilöä koskevat yksityiskohtaiset tiedot, eli periaatteessa toimivaltaisten 
valvontaviranomaisten olisi kerättävä ja säilytettävä yhdessä paikassa kaikki tieto, joka 
suoranaisesti tai välillisesti koskee verovelvollista. 
Näistä tiedoista tärkeimpiä ovat luonnollisesti tarkastusten tulokset, koska erityisesti 
alv:n yhteydessä liiketoiminnan epäsäännöllisyys vaikuttaa vääjäämättä myös 
tavarantoimittajiin ja (verovelvollisiin) asiakkaisiin. Muita yksilötasolla tärkeitä osa-
alueita voisivat olla esimerkiksi alv-palautuksia koskevat hakemukset, yhteisön sisäisestä 
kaupasta annettavat yhteenvetoilmoitukset, hallinnolliset luvat ja lisenssit sekä mainokset 
ja tarjoukset. 
Verotarkastajien on syytä kiinnittää riskitekijöiden määrittämisessä huomiota lisäksi 
tiettyihin erityistä valppautta vaativiin näkökohtiin, kuten 
• liiketoimintaan, joka koskee helposti kuljetettavia korkean arvonlisän 
kauppatavaroita (elektronisten laitteiden osat) tai aloja, joilla kuittitehtailun 
todennäköisyys on suuri 
• yrityksiin, joiden liiketoiminta on merkittävän suurta, vaikka ne olisi perustettu 
äskettäin tai vaikka niiden toiminta olisi aikaisemmin ollut vähäistä tai 
olematonta, ja jotka lopettavat tämän liiketoiminnan hyvin nopeasti 
16 SCAF:n petostutkimuksen perusteella voidaan todeta, että petoksia koskevien tietojen moitteeton 
rekisteröintijärjestelmä on keskeinen osa-aluejärjestelmän toiminnan analysoinnissa ja petosten syiden 
arvioimisessa. Kansallisten rekisteröintijärjestelmien erojen vuoksi on hyvin vaikea muodostaa yleistä 
käsitystä petosten kehittymisestä yhteisössä. 
• yrityksiin, jotka ilmoittavat merkittävän suuresta liiketoiminnasta, vaikka niillä ei 
ole tällaisen toiminnan edellyttämiä tuotantovälineitä. Tässä tapauksessa voidaan 
edellä kuvaillun tilanteen tavoin olettaa, että toiminta on täysin olematonta, mutta 
että yritykset laskuttavat asiakasyritystä siten, että viimeksi mainittu voi tehdä 
arvonlisäverosta säännönvastaisia vähennyksiä tai hakea sen perusteella 
aiheetonta palautusta17 
• bulvaanien tunnusmerkit täyttäviin yrityksiin (eli yrityksiin, joiden johdossa 
toimii hyvin nuoria, hyvin vanhoja tai hyvin köyhiä ihmisiä taikka henkilöitä, 
joita on aikaisemmin rangaistu rikoksista) 
• yritysten omaisuuden alkuperään sekä yrityksen ja sen johtohenkilöiden taustaan. 
Veroviranomaiset voivat esimerkiksi tarkastaa, onko kyse aikaisemman yrityksen 
tilalle perustetusta uudesta yrityksestä (sen jälkeen kun yrityksen toiminimeä tai 
toimialaa on muutettu) tai onko henkilöstö (toimihenkilöt tai vastuulliset 
yhtiömiehet) osallistunut aikaisemmin petoksiin 
• suuriin arvonlisäveron palautusta koskeviin hakemuksiin, erityisesti jos 
palautuksia hakee vientiyritys tai yritys, joka harjoittaa yhteisön sisäistä 
tavarakauppaa. 
Eri tietojen saatavuus ja tietolähteiden sähköiset käyttömahdollisuudet ovat tässä 
yhteydessä olennaisen tärkeitä18, ja useimmilla jäsenvaltioilla on käytössään tai ne 
kehittävät parhaillaan teknisiä laitteistoja ja tarvittavia atk-ohjelmia19. Kaikki tiedot on 
nimittäin tallennettava tietopankkeihin hyödyntämistä ja vertailua varten, jotta voitaisiin 
määrittää eri alojen suuntauksia ja petosuhkia koskevat mittarit. Eräissä jäsenvaltioissa 
on perustettu verotutkintayksiköitä keräämään kaikki mahdollinen tieto kaikista 
mahdollisista lähteistä (julkisten elinten hallussa olevista tiedoista nimettömiin 
ilmiantoihin saakka). Tavoitteena on keskittää tiedot yhdelle osastolle, joka tutkii, arvioi, 
lajittelee ja varastoi ne sekä jakaa niitä eteenpäin. 
Eräät jäsenvaltiot ovat perustaneet myös aikaisempiin petoksiin osallistuneiden 
elinkeinonharjoittajien seuraamiseen erikoistuneita tietoverkostoja, joista jaetaan tietoja 
laajalti kansalliseen verohallintoon kokonaisuudessaan. Eräässä jäsenvaltiossa on otettu 
käyttöön järjestelmä, jossa tiettyihin petoksiin osallistuneille elinkeinonharjoittajille 
annetaan yksilöllinen tunnistenumero, jonka alle rekisteröidään kaikki erityisesti 
kyseisten henkilöiden taloudellista ja ammatillista toimintaa koskevat tiedot. Lisäksi on 
laadittu tietokantoja, joihin tallennetaan tiedot yrityksistä, jotka ovat lähettäneet tai 
17 Edellä kuvailluissa kahdessa tapauksessa yrityksellä voi todella olla merkittävän suurta liiketoimintaa, 
vaikka toiminta olisi lisääntynyt hyvin nopeasti ja kestäisi vain vähän aikaa. Toiminnan taustalla 
voivat kuitenkin olla kilpailulliset edut, joita koko yritysketju saa säännönvastaisten alv-etujen 
ansiosta (alhaisempi omakustannus-ja myyntihinta). 
18 Tämä tarve tuli erittäin selvästi esiin OECD.n ja Ison-Britannian tullilaitoksen (OECD/HM C&E) 
Gatwickissa (UK) 17.-19. maaliskuuta 1997 pitämässä konferenssissa, joka liittyi välillistä verotusta 
koskeviin tieto- ja tiedotusjärjestelmiin. SCAF:n tutkimuksessa vahvistettiin näiden ulkoisten tietojen 
tarpeellisuus, ja neljänneksessä tapauksista oli tehty verovalvontaan liittyvää yhteistyötä muiden 
(kansallisten tai muiden valtioiden) virkamiesten tai yksiköiden kanssa. 
19 Malmössä järjestetyn Matthacus- Tax -seminaarin tulokset vahvistavat tietokoneistettujen 
valvontatekniikoiden merkityksen kasvavan jatkuvasti petosten paljastamisessa. 
10 
käyttäneet vääriä laskuja, ja olemattomista yrityksistä, jotka on perustettu petollisiin 
tarkoituksiin. 
Tiettyjen tunnusmerkkien perusteella kohdennettua valvontaa olisi täydennettävä 
satunnaisilla tarkastuksilla (pistokokeet). Tällä tavoin voitaisiin yhtäältä valvoa ja lujittaa 
sovellettujen perusteiden kelpoisuutta ja toisaalta välttyä siltä, että verovelvolliset 
tuntisivat olevansa valvonnan ulottumattomissa pelkästään siitä syystä, että he eivät 
"keinotekoisesti" kuulu analyysissä yksilöityihin riskialttiisiin ryhmiin. 
Komission mukaan valvonnan tehokkuus voidaan varmistaa riskianalyysijärjestelmän 
keskeisten osa-alueiden avulla, joita ovat: 
kaikenlaisten tarkoituksenmukaisten verotukseen liittyvien ja muiden 
tietolähteiden kehittäminen ja mahdollisuus saada nopeasti tietoa sekä 
menetelmät, joiden avulla tietoja voidaan kerätä, hyödyntää ja levittää 
erikoisosasto, joka analysoi ja täydentää tietoja 
kaikkien toiminnasta ja valvonnasta vastaavien viranomaisten mahdollisuus 
käyttää toteennäytettyjä tai oletettuja petoksia koskevia riskianalyysi- ja 
varoitusjärjestelmiä, jotta voitaisiin erityisesti nopeasti ja jatkuvasti seurata 
riskiryhmään kuuluvia toiminnanharjoittajia 
satunnaisten tarkastusten riittävän suuri osuus myös jatkossa. 
3.3.2. Petosten torjuntakeinot 
Jäsenvaltiot ovat kiinnittäneet kasvavaa huomiota petostentorjuntaan erityisesti 
keräämällä järjestelmällisesti tietoja, joiden avulla voidaan kehittää petosuhan arviointia. 
Uuden verovelvollisen rekisteröityminen20 on keskeisen tärkeä hetki petostentorjunnan 
kannalta, koska sen avulla voidaan luoda ensimmäiset yhteydet yritykseen, kertoa 
toiminnanharjoittajalle tämän velvollisuuksista ja kerätä tärkeitä tietoja verovelvollisia 
koskeviin tietokantoihin riskianalyysiin sisällyttämistä varten. Euroopan yrityskanta on 
hyvin monimuotoinen ja liikkuva, koska se koostuu ensisijaisesti pienistä ja nopeasti 
muuttuvista yrityksistä. Tämän vuoksi viranomaisten on jatkuvasti seurattava tarkasti 
tilanteen kehittymistä. 
Jäsenvaltiosta riippuen rekisteröinti tarjoaa mahdollisuuden joko verovelvollisen 
järjestelmälliseen valvontaan tai yksinomaan tietojen tarkastamiseen. Eräissä 
jäsenvaltioissa sovelletaan "pedagogisia" tarkastuksia, joilla pyritään yhtäältä 
muistuttamaan uusia verovelvollisia näiden oikeuksista ja velvollisuuksista, mutta 
toisaalta myös keräämään aineistoa riskien todennäköisyyden arviointiin. 
Kaikkien jäsenvaltioiden virastoilla on yleensä mahdollisuus käyttää rekisteröityjä tietoja 
sähköisessä muodossa, mutta rekisteröintiä ja tietopyyntöjä koskevat menettelyt 
vaihtelevat suuresti erityisesti tiedon määrän ja sen lajin osalta. 
Rekisteröinnin estävästä vaikutuksesta voi tulla keskeisen tärkeä vanhan yrityksen tilalle 
perustettuihin uusiin yrityksiin liittyvien petosjärjestelyjen yhteydessä. Rekisteröinnin 
20 Näitä väitteitä on kehitetty ja laajennettu Matthaeus-Tax ohjelmaan liittyvässä rekisteröitymistä ja 
rekisteristä poistamista koskevassa seminaarissa, joka järjestettiin Ateenassa kesäkuussa 1997 
11 
avulla voidaan nimittäin vaikeuttaa tällaisten yritysten perustamista ja toimintaa. Lisäksi 
yritykseltä voidaan edellyttää korotettua alkupääomaa vaatimalla rekisteröinnin 
yhteydessä takuu erityisesti, jos on olemassa epäilyksiä toiminnan olemassaolosta. 
Konkurssipetosten yhteydessä sellaiset elinkeinonharjoittajat, joiden yritys on 
aikaisemmin joutunut konkurssiin kerran tai useammin, voivat siten havaita uuden 
yrityksen perustamista rajoitettavan tavallista ankarammin, esimerkiksi edellyttämällä 
siltä takuuta. 
Tietyissä jäsenvaltioissa pöytälaatikkoyrityksille on määrätty 
vähimmäistiedottamisvelvollisuus toiminnasta, kun taas toisissa jäsenvaltioissa tällaiset 
yritykset poistetaan rekisteristä. Tällaisia toimenpiteitä soveltavat jäsenvaltiot (eräissä 
valtioissa tämä ei lain mukaan ole mahdollista) korostavat kuitenkin toimenpiteiden 
luontaisia vaaroja, jotka liittyvät oikeuteen perustaa vapaasti yrityksiä ja siihen, että 
erittäin ankara rekisteröintijärjestelmä ei kannusta toiminnanharjoittajia lopettamaan 
pimeää liiketoimintaa. 
Toinen keskeinen arvonlisäveropetosten torjuntakeino on se, että arvonlisäveron 
palautusta koskevat hakemukset käsitellään mahdollisimman huolellisesti myös muiden 
kuin uusien arvonlisäverovelvollisten hakemusten osalta. Eräs jäsenvaltio on laatinut 
strategian, jonka mukaan tarkastukset ulotetaan yritysketjun alkupäähän saakka, jos 
haetun arvonlisäverovähennyksen määrä on huomattava. Tarkastuksissa tarvittavat laskut 
pyydetään asianomaiselta verovelvolliselta, ja laskujen avulla voidaan tarkistaa 
tietokoneelta, ovatko laskuttajayrityksct rekisteröityneet arvonlisäverovelvollisiksi. 
Tarkastuksissa havaittuihin rekisteröimättömiin yrityksiin tehdään tarkastuskäynti 
lisätietojen keräämiseksi. 
Komissio korostaa näin ollen, että 
valvonnan tehostamisen kannalta verovelvollisten rekisteröiminen on 
tärkeää, jotta verovelvollisuutta noudatetaan vapaaehtoisesti, ja jotta 
voidaan parantaa petosten torjuntaa ennakolta; ja että rekisteröinti on 
riskianalyysin keskeinen osa-alue 
on pohdittava yritys- tai liiketoimiketjun valvontajärjestelmän käyttöönottoa 
alv:n palautusta koskevien perusteettomien hakemusten paljastamiseksi. 
3.4. Valvonta- ja tutkintamenetelmät 
3.4.1. Valvontamenetelmät 
Valvonnalla pyritään periaatteessa vahvistamaan oikea veron määrä ja todellisen ja 
ilmoitetun toiminnan vastaavuus. Tämä edellyttää lukuisia tutkimuksia ja tarkastuksia, 
jotka liittyvät oikeudellisten velvoitteiden noudattamiseen (kuten laskutus, vähennykset, 
rekisteröinti, kirjanpito, ilmoitukset tai maksut) sekä kirjanpidon ja todellisen 
liiketoiminnan vastaavuuteen (viranomaiset voivat tarkastaa varastot ja varmistaa, että 
yritys todella harjoittaa rekisteriin ilmoitettua toimintaa, että toiminta vastaa 
verovelvollisen ilmoittamaa toimialaa ja että myynti ja tuotantokapasiteetti vastaavat 
toisiaan). 
Valvontamenettelyt voivat perustua sisäiseen tutkimukseen (esimerkiksi 
verovelvollisuuden noudattamisen valvonta, kirjanpidon tarkastaminen tai yrityksen 
toimintaedellytysten seuraaminen) ja ulkoiseen tutkimukseen, joka perustuu muista 
12 
lähteistä kuin yritykseltä saatujen tietojen käyttöön, jotta voitaisiin varmistaa 
tosiasiallisen ja kirjanpidossa ilmoitetun toiminnan vastaavuus. Tehokkuutensa ansiosta 
yleisesti sovellettu ulkoinen menetelmä väärien laskujen, säännönvastaisten vähennysten 
ja myynnistä maksettavan veron laiminlyönnin paljastamisessa on esimerkiksi 
asiakkaiden ja tavarantoimittajien tai julkisten ja yksityisten laitosten laskujen 
ristiintarkastaminen (ks. 3.4.4 kohta). 
Näiden tutkimusmenetelmien keskinäinen suhde sekä niiden sisältö ja hallinnointi 
riippuvat aina kyseisten tapausten olosuhteisia, mutta ennen kaikkea ne perustuvat 
tarkastuksen kohteena olevan verovelvollisen luonteeseen eli siihen, onko kyse 
"oikeasta" vai "väärästä" verovelvollisesta, joka on perustettu yksinomaan 
petostarkoituksessa. Salattua toimintaa ei nimittäin voida saada selville tutkimalla 
yksinomaan kirjanpitoa tai (mahdollisia) ilmoituksia eikä yrityksen rakennetta koskevilla 
sisäisillä tutkimuksilla, jos sillä ei tätä rakennetta juurikaan ole. Tällaisissa tapauksissa 
tarkastajien on nimittäin selvitettävä hyvin hämärää ja epämääräistä toimintaa 
(yrityksellä ei esimerkiksi ole toimipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa eikä kirjanpitoa tai 
todellisten vastuuhenkilöiden/johtajien yksilöiminen voi olla vaikeaa), jota on lisäksi 
vaikea määrittää ja tarkastaa jälkikäteen, erityisesti pitkän ajan kuluttua. 
Paikalla tehtävät tarkastukset ovat tehokkain menetelmä seurata ja selvittää 
verovelvollisen todellista toimintaa ja verrata sitä kirjanpitoaineistoon. Todellisten 
olosuhteiden tunteminen on olennaisen tärkeää aina kun valvonta edellyttää varastojen 
tarkastamista tai tavaran luovutuksen selvittämistä (jotta voitaisiin määrittää liikevaihto 
erityisesti vähittäiskaupan alalla, jossa käytetään käteistä rahaa). Erään jäsenvaltion 
havaintojen mukaan paikalla tehtävät tarkastukset ovat erityisesti alv.n yhteydessä kaksi 
kertaa tuloksellisempia kuin asiakirjojen tarkastaminen. 
Laskutuksen tarkastaminen on yksi tärkeimmistä valvontamuodoista: laskut ovat 
kirjanpidon olennainen osa, virallinen tosite liiketoiminnasta ja kirjanpidon perusta. 
Tämän osa-alueen perusteellisen analyysin2"! avulla tarkastukset voidaan kohdistaa 
valikoituihin laskuihin (riskianalyysin tai muiden perusteiden mukaisesti) sen sijaan, että 
kaikki laskut tarkastettaisiin järjestelmällisesti. 
Eräässä jäsenvaltiossa on kokeiltu uudenlaista valvontaa, jonka tarkoituksena on 
varmistaa velvollisuuksien noudattamisen taso paikalla tehtyjen tarkastusten avulla. 
Verovelvollista varoitetaan ennakolta tulevasta tarkastuksesta (mutta hänelle ei kerrota 
täsmällistä ajankohtaa), ja tarkastajat keräävät paikalla ollessaan erilaisia tietoja -
mukaan lukien työntekijöitä koskeva tieto -joita tämän jälkeen verrataan verovelvollisen 
määräaikaisissa ilmoituksissaan antamiin tietoihin. Näin ollen voidaan arvioida petoksen 
mahdollisuus ja toteuttaa tarkoituksenmukaisia toimenpiteitä. Saavutetut tulokset ovat 
niin myönteisiä, että jatkossa nämä tarkastukset muodostavat 10 prosenttia kaikesta 
verovelvollisten valvonnasta. 
Useissa jäsenvaltioissa on kehitetty arvonlisäveroon liittyvää erityisvalvontaa, joka 
perustuu nopeisiin ja välittömiin tarkastuksiin. Toiset puolestaan valvovat jatkossa 
tiiviisti yrityksiä, joiden toiminta on lyhytaikaista. 
21 Matthaeus-Tax -seminaari laskutuksen valvonnasta Madridissa joulukuussa 1996. 
13 
Suurin osa jäsenvaltioista turvautuu yhä useammin yhteisön sisäiseen yhteistyöhön22. 
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen 
alalla annettu direktiivi 77/799/ETY ja hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen 
(alv) alalla annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 218/92 tarjoavat monia mahdollisuuksia 
vaihtoon ja tiedottamiseen. Esimerkkejä ovat pyynnöstä joko tapauskohtaisesti tai ilman 
muita toimenpiteitä annettava apu, arvonlisäveroa koskevan tietojenvaihtojärjestelmän 
(VIES-järjestelmän) mukaiset kyselyt ja 5 artiklan mukaiset pyynnöt (määritettyjä 
liiketoimia koskevat tietopyynnöt) sekä suorat yhteydet toimivaltaisten viranomaisten tai 
näiden valtuuttamien laitosten välillä molempia osapuolia kiinnostavissa tapauksissa. 
Näin ollen komissio ehdottaa, että 
paikalla tehtyihin tarkastuksiin perustuvien valvontamenettelyjen olisi 
oltava ensisijaisia, koska ne ovat osoittautuneet tehokkaaksi keinoksi saada 
perusteellinen ja täydellinen selvitys verovelvollisten todellisesta toiminnasta 
valvontamenettelyjen olisi oltava riittävän joustavia, jotta niitä voitaisiin 
mukauttaa paremmin valvonnan tarpeisiin ja jotta niiden avulla voitaisiin 
puuttua välittömästi ja nopeasti arvonlisäverolle ominaisiin ongelmiin 
nykyisen lainsäädännön mukaisia hallinnollisia yhteistyöjärjestelyjä 
jäsenvaltioiden välillä olisi lujitettava ja hyödynnettävä järjestelmällisesti. 
3.4.2. Alakohtainen lähestymistapa 
Tietyissä jäsenvaltioissa on kehitelty erityisiä valvontaohjelmia ja -menettelyjä, jotka 
perustuvat alakohtaiseen lähestymistapaan. Nämä menetelmät riippuvat monista 
tekijöistä, kuten valvonnan kohteena olevasta alasta, yrityksen koostaja verovelvollisten 
luokittelusta (esimerkiksi teollisuusyritys, maatalousyritys tai itsenäinen 
ammatinharjoittaja). 
Kokemusten perusteella tällaisen lähestymistavan edut ovat seuraavanlaisia: 
• tarkastajat voivat perehtyä tarkasti kyseisen alan menettelytapoihin ja 
erityispiirteisiin ja siten petosten uusimpiin kehityspiirteisiin ja suuntauksiin; 
valvontamenettelyjä voidaan siten mukauttaa ja tehostaa, 
• voidaan helposti kerätä tietoja riskianalyysiä ja petostentorjuntaa varten ja 
samalla varmistaa aikaisempien analyysien ja tulosten oikeellisuus, 
• voidaan tiivistää kyseisen elinkeinotoiminnan alan edustajien ja viranomaisten 
välisiä suhteita. 
Tämän lähestymistavan ansiosta autokaupassa paljastettujen petosten määrä kasvoi 
eräässä jäsenvaltiossa 30 prosenttia vuosina 1994 1995. 
Helpottaakseen tällaisia toimenpiteitä tietyt jäsenvaltiot julkaisevat tarkastuksiin liittyviä 
oppaita, käsikirjoja tai erikoistutkimuksia, joissa kootaan yhteen ja selvitetään tarkastajia 
mahdollisesti kiinnostavia alan käytäntöjä, kuten markkinasuuntauksia, tavanomaisia 
katteita, toimintatapaa, erityisiä kirjanpitotositteita, tuottoja, työmenetelmiä ja 
22 Ks. kaksi komission aikaisempaa asetuksen (ETY) N:o 218/92 14 artiklaan perustuvaa 
kertomusta.[KOM (94) 262 lopullinen, 23.6.1994 ja KOM(96) 681 lopullinen, 8.1.1997]. 
14 
tuotantoylijäämän osuutta. Näiden oppaiden ja käsikirjojen olisi oltava käytettävissä 
välittömästi sähköisessä muodossa ja niitä olisi jatkuvasti päivitettävä sisällyttämällä 
niihin uusia kehityspiirteitä. Tietyt jäsenvaltiot järjestävät koulutuskursseja tai jakavat 
tiedotteita, jotta valvontaosastot saisivat tietoa viimeisimmästä kehityksestä. 
On hyvin tärkeää levittää tietoa tiettyjen petosten paljastamiseen liittyvistä käytännön 
menetelmistä, kuten: 
• tietoa tunnusmerkeistä, joiden avulla voidaan havaita väärennetyt laskut (kuten 
paperin huono laatu, epätäydelliset osoitteet tai puhelinnumerot, valokopiot tai 
käsin kirjoitetut laskut taikka luvut, jotka on aina pyöristetty), 
• maksujen ja tavaran luovutusten analysointi, jotta voitaisiin havaita 
suurmyymälöiden soveltamat virheelliset arvonlisäverokannat. 
Tällaisten verovelvollisten erityispiirteiden vuoksi valvonnassa pyritään käyttämään yhä 
enemmän erityisyksiköitä. Nämä yksiköt valvovat yhdessä kaikkien asianomaisten 
osastojen kanssa kyseistä yritysketjua kokonaisuudessaan. 
Erittäin suurten ja/tai monikansallisten yritysten tehokas valvonta edellyttää sitä, että 
valvontaviranomaiset mukauttavat menettelytapojaan todellisiin olosuhteisiin. Tietyissä 
jäsenvaltioissa on perustettu yritysten jatkuvaan seurantaan perustuvia erityisosastoja tai 
ohjelmia mutkikkaiden yritysrakenteiden (toiminta on usein hajautettu monille alueille ja 
useisiin jäsenvaltioihin) ja monimutkaisten kirjanpitoon ja rahoitustoimintaan liittyvien 
järjestelyjen, automaattisen tietojenkäsittelyn laajuuden, kyseisen veron määrän ja 
varsinaisten petosten lisäksi esiintyvän laillisen veronkierron vuoksi. 
Eräissä jäsenvaltioissa on kehitetty erityisiä petosten paljastamiseen liittyviä menetelmiä 
täsmällisesti rajatuilla aloilla, joista esimerkkinä ovat ravintola-alan koeruokailut. 
Alakohtaisen lähestymistavan tulosten perusteella komissio kehottaa jäsenvaltioita 
• kehittämään ja lujittamaan alakohtaista lähestymistapaa 
• laatimaan ja jakamaan laajalti käsikirjoja ja tarkastusoppaita 
• vaihtamaan alaa koskevia kokemuksia 
• kehittämään erikoistumista petosten paljastamisessa erityisesti 
monimutkaisilla aloilla. 
3.4.3. Tarkastusvaltuudet 
Valvontaosastojen valtuudet vaihtelevat suuresti eri jäsenvaltioissa, ja toimivaltaa on 
yleensä rajattu tarkasti verovelvollisten oikeuksien kunnioittamiseksi. 
Viranomaiset eivät usein voi tarkastaa sellaista kirjanpitoaineistoa, jota verovelvollinen ei 
ole näille itse toimittanut. Yksityisasunnon tarkastaminen edellyttää usein 
tuomioistuimen ennakkolupaa. Yllätystarkastukset on yleensä sallittu ainoastaan silloin, 
kun epäilyyn on perusteltuja syitä, ja eräissä jäsenvaltioissa ne on kokonaan kielletty. 
Näyttäisi olevan tärkeää, että kansallisilla hallituksilla olisi oikeudellinen mahdollisuus 
toteuttaa tietynlaisia valvontamenetelmiä ja erityisesti tehdä laaja-alaisia tarkastuksia, 
joiden myötä ne pääsisivät käsiksi toissijaisiin tietoihin (asiakirjat, jotka eivät liity 
suoranaisesti verotukseen tai kirjanpitoon) ja tosiasioihin perustuvaan aineistoon ja 
voisivat seurata yritysten toimintaedellytyksiä. Tällaisten asiakirjojen saatavuuden ja 
15 
käyttömahdollisuuksien ansiosta saadaan usein keskeisen tärkeää tietoa, jonka avulla 
voidaan varmistaa kirjanpidon paikkansapitävyys (esimerkkinä ovat sopimukset, luettelot 
pöytävarauksista tai tavarantoimittajien/asiakkaiden tapaamisista tai tiedot koneiden ja 
autojen huollosta). 
Veroviranomaiset voivat soveltaa arviovcrotusta ainoastaan silloin, kun yritys ei ole 
esittänyt verotukseen liittyviä tositteita tai jättänyt veroilmoituksia, jolloin yrityksen on 
näytettävä toteen, että tämä arvio on ollut virheellinen tai liian suuri. 
Tietyissä jäsenvaltioissa viranomaiset voivat lisäksi toimittaa kyselylomakkeita, joihin 
verovelvollisten on vastattava tai jopa toimitettava jäljennökset tositteista. Tällaista 
menettelyä sovelletaan usein, jotta voitaisiin toteuttaa laajoja ristiintarkistuksia ilman, 
että tarkastuksiin jouduttaisiin varaamaan huomattavia tarkastusresursseja tai siirtämään 
paikalle henkilöstöä. 
Tarkastusvaltuudet ovat erittäin arka kysymys, koska valvonnassa olisi saavutettava 
oikea tasapaino veroviranomaisten ja verovelvollisten välillä. 
Komission mielestä tässä yhteydessä on ensiarvoisen tärkeää 
pyrkiä löytämään mahdollisimman hyvä tasapaino valvonnan tarpeen ja 
toimijoiden oikeuksien turvaamisen välillä 
mukauttaa valvontavaltuuksia siten, että niitä lujitetaan petosepäilyjen 
yhteydessä tai oletetun taikka toteennäytetyn petoksen vakavuuden 
mukaisesti. 
3.4.4. Organisoituja petoksia koskevat tutkimukset 
Jos valvonta ei kohdistu todelliseen verovelvolliseen, kuten usein tapahtuu 
"kuittitehtailun" tai tavaroiden säännönvastaisen kokoamisen yhteydessä, petosten 
paljastaminen ja todellisen salatun toiminnan selvittäminen edellyttää mutkikkaita ja 
laajoja tutkimuksia. 
Suurin osa jäsenvaltioista on huolissaan "kuitlitchtailusta" ja olemattomiin yrityksiin 
liittyvistä petoksista, koska tällaisen toiminnan suunnittelusta ja hallinnoinnista vastaavat 
usein järjestöt, joiden ainoa tavoite on veropetos. Tähän toimintaan liittyy usein myös 
muita aloja koskevia petoksia (välitön verotus) tai muita rikollisuuden muotoja (kuten 
rahanpesu, väärennykset tai salakuljetus), 
Tällaisen toiminnan valvontaan liittyviä ylimääräisiä ongelmia aiheutuu erityisesti 
seuraavien syiden takia: 
• Kyseiset olemattomat yritykset sijaitsevat usein toisessa jäsenvaltiossa tai 
kolmannessa maassa, mikä yhtäältä saattaa vaikeuttaa valvontaa ja yritysten 
todellisen luonteen selvittämistä ja toisaalla mahdollistaa sen, että petoksentekijät 
voivat hyötyä yhteisön sisäisten tavaratoimitusten tai viennin 
arvonlisäverottomuudcsta. Klassinen esimerkki on perustaa toiseen jäsenvaltioon 
tai kolmanteen maahan vääriä verovelvollisia, jotka ilmoitetaan verottomien 
tavarakuljetusten vastaanottajiksi. Tavaroita ei kuitenkaan todellisuudessa 
koskaan viedä pois alkuperämaasta. Myyjä voi lisäksi vähentää verotuksessa 
tuotantopanoksesta maksamansa arvonlisäveron ja myydä hallussaan olevat 
verottomat tavarat pimeillä markkinoilla. 
10 
• Usein pienet tai keskisuuret olemattomat yritykset tai ulkomaisten yritysten 
yhteystoimistot käyttävät hyväkseen useimmissa jäsenvaltioissa pieniin ja 
keskisuuriin yrityksiin sovellettavia yksinkertaistettuja 
verotusjärjestelmiä. Tämän vuoksi niiden oikeudelliset tai verotukselliset 
velvollisuudet ovat vähäisemmät, ja kansallisten veroviranomaisten on vaikeampi 
seurata niiden toimintaa23. Tällaisia ongelmia aiheutuu varsinkin, jos mainitut 
yritykset eivät rekisteröidy verovelvollisiksi. 
• Toiminta on usein hajautunut moniksi pieniksi toiminnoiksi, jotka eivät 
aikaisemmin ole kiinnostaneet viranomaisia riskianalyysin perusteella. 
• Yritysketjut voivat sijoittaa toimijoita eri maihin, mutta lisäksi myös käyttää 
lukuisia yrityksiä tai välittäjiä, joiden olemassaoloaika tai toiminnan todellinen 
kesto on kaiken lisäksi lyhyt. 
Kaikki on suunniteltu näyttämään tavanomaiselta, mutta samalla toimijat varovat 
jättämästä jälkiä petollisesta toiminnasta. Verovelvollisia yrityksiä esimerkiksi 
perustetaan ja niiden toiminta lopetetaan nopeasti, yritysten toimialaa muutetaan usein, ja 
niitä siirretään nopeasti paikasta toiseen, niillä ei ole todellista toimintarakennetta eikä 
kirjanpitoa tai jos kirjanpitoa pidetään, se on hyvin vähäistä ja yksinkertaista. On 
olennaisen tärkeää pystyä yhdistämään tällaisen yhtiöketjun osapuolet ajoissa toisiinsa, 
kerätä mahdollisimman paljon todistusaineistoa ja yksilöidä todelliset vastuutahot, jotta 
voitaisiin laatia perustellut veromuistutukset ja varmistaa verojen perintä. 
Toiminnasta vastaavat viranomaiset ovat usein24 puolustaneet nopeita, välittömiä ja 
epävirallisia yhteisön tason vaihto- ja tiedotusjärjestelmiä, joihin ei kohdistuisi liikaa 
byrokraattisia rasitteita. 
Veroviranomaisten mahdollisuus hankkia tietoa yksityisiltä tai julkisilta laitoksilta25 sekä 
kyseisen yrityksen alihankkijoilta tai asiakkailta on olennaisen tärkeää salatun 
liiketoiminnan selvittämiseksi (esimerkkinä ovat laskut tavaroiden ostosta tai yrityksen 
kanssa tehdyt sopimukset). Suurin osa jäsenvaltioista on helpottanut veroviranomaisten 
mahdollisuuksia saada tällaisia tietoja, joita tämän jälkeen verrataan yrityksen 
verotietoihin. 
Tietyissä jäsenvaltioissa tietojen saatavuus on varmistettu on-line -yhteyksillä 
tietopankkeihin. 
23 Esimerkiksi pk-yrityksiin sovelletaan lisäksi usein yksinkertaistettua verotusjärjestelmää, jossa 
veroilmoitukset ovat muodoltaan yksinkertaisempia ja niitä on jätettävä harvemmin. 
24 Esimerkiksi Helsingissä järjestetyt kokoukset (SCAF), Euroopan alv-tarkastajien konferenssit, 
Matthaeus-Tax -seminaarit ja OECD:n ja Ison-Britannian tullilaitoksen konferenssi. 
25 Hyödyllisiä voisivat olla yleensä esimerkiksi puhelin-, faksi- ja sähkösopimuksia koskevat tiedot, 
ajoneuvorekisteristä, kauppakamarista, tullilta, väestörekisteristä tai ammattijärjestöiltä saadut tiedot 
sekä kaikki muut kyseisen alan erityistiedot. Hsimerkiksi rakennusalalla saattaisi olla hyötyä 
rakennusluvan myöntämisestä vastaavien laitosten hallussa olevasta tiedosta tai kiinteistörekisterin tai 
kiinnitysrekisterien tiedoista. 
17 
Näin ollen komissio 
korostaa, että tällaisiin petoksiin liittyvän valvonnan onnistuminen perustuu 
siihen, että viranomaiset havaitsevat välittömästi petolliset järjestelyt ja että 
ne pystyvät toteuttamaan nopeasti torjuntatoimia 
kehottaa jäsenvaltioita lujittamaan yhteistyötään tällä alalla ja omaksumaan 
tarvittavat toimenpiteet näiden petosten kansainvälisen ja yhteisön laajuisen 
luonteen vuoksi ja jotta voitaisiin estää ilmiön paheneminen. 
3.5. Periminen 
Tehokkaat perimismenettelyt liittyvät luonnollisesti välittömästi valvontaan, jotta 
voitaisiin varmistaa verosaatavien tulouttaminen valtiolle. Komissio kiinnitti jo toisessa 
kertomuksessa huomiota arvonlisäverovelan hallintoon liittyviin ongelmiin ja laati tähän 
liittyen eräitä suosituksia (ks. 4 lukuja 6.2 luvun 6 kohta). 
Kuten edellä on mainittu, petostapauksissa on vaarana erityisesti se, että velallinen yrittää 
välttyä alv-saatavien maksamiselta ja kätkeä ulosmitattavan omaisuuden, jolloin sitä ei 
voida periä pakkotoimien avulla. Viranomaisten on kiinnitettävä tähän ongelmaan 
erityistä huomiota ja puututtava siihen nopeammin. Tässä kertomuksessa keskitytään 
näin ollen erityisesti alv-velan pakkoperintään liittyviin jäsenvaltioiden ongelmiin. 
Tehokkaan ja nopean pakkoperinnän olennainen edellytys on, että viranomaisilla on 
riittävät oikeudelliset valtuudet erityisesti omaisuuden ulosmittaukseen. Jäsenvaltiot 
voivat nykyisin ulosmitata velallisen kaiken omaisuuden. Tähän liittyy kuitenkin 
toisinaan oikeusjärjestelmää koskevia tai käytännön esteitä (esimerkiksi ulosmitattavan 
omaisuuden tunnistamiseen liittyvät vaikeudet ja pakkoperinnän edellyttämien, erityisesti 
ulosmitattavia käteisvaroja koskevien tietojen puuttuminen). Eräissä jäsenvaltioissa on 
hyvin vaikea saada tietoa velallisen pankkitileistä ja niillä olevista rahamääristä, mutta 
toisissa valtioissa ulosmittaus voidaan toteuttaa pankkien kanssa tehtyjen sopimusten 
perusteella. Kansallisten lainsäädäntöjen epäyhtenäisyys on yksi suurimmista syistä sille, 
että jäsenvaltiot ovat soveltaneet rajoitetusti perintää koskevaa keskinäistä (rajat 
ylittävää) avunantoa26. 
Pakkoperinnän tehokkuus edellyttää toimenpiteiden nopeaa täytäntöönpanoa. Komissio 
on kuitenkin todennut useissa jäsenvaltioissa melko pitkiä viiveitä velan syntymisen ja 
sen pakkoperinnän välillä. Tämä johtuu erityisesti siitä, että asiakirja, jossa velallista 
muistutetaan verosta ei yleensä ole välittömästi maksuunpanokelpoinen veron 
erääntymispäivänä, jos verovelkaa ei makseta. Näin ollen pakkoperintä edellyttää uuden 
26 Ks. komission asetuksen (ETY) N:o 21 X/92 14 artiklan mukainen toinen kertomus (KOM(96)681 
lopullinen, S. 1.1997, s. 5). Kertomuksessa yksilöidään useita perintää koskevan avunannon esteitä, 
mukaan lukien se, että jäsenvaltiot eivät ole yhdenmukaistaneet esimerkiksi ulosmittaukseen liittyviä 
oikeudellisia rajoituksia tai käytäntöjä taikka sääntöjä, joilla voidaan laajentaa korvausvelvollisuus 
koskemaan yrityksen johtohenkilöitä, perintään liittyviä vanhentumisaikoja tai 
pankkisalaisuuslainsäädäntöä. Komissio valmistelee parhaillaan tämän epätyydyttävän tilanteen 
korjaamiseksi ehdotusta keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston 
rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien, maatalousmaksujen ja tullien sekä 
arvonlisäveron ja tiettyjen valmisteverojen perinnässä annetun neuvoston direktiivin 76/308/ETY 
muuttamisesta lähitulevaisuudessa. 
asiakirjan laatimista. Viiveet saattavat lisääntyä, jos velallinen kiistää 
maksuunpanomääräyksen. 
Kun perintämenettelyt keskeytetään saatavan kiistämisen vuoksi, jäsenvaltioissa ei aina 
varmisteta riittävän hyvin (esimerkiksi takuiden vaatimisen tai hukkaamiskiellon avulla), 
että petoksentekijät eivät laiminlyö saatavien maksua, vaikka laiminlyönnin riski on 
tällaisten tahojen yhteydessä suuri. Kun veroa ei saatavien kiistämisen vuoksi muuteta, 
tai kun tätä koskeva kanne on ilmeisen perusteeton, kaikissa jäsenvaltioissa ei aina peritä 
saatavasta viivästyskorkoja, jotka alkavat kertyä veron erääntymispäivästä ja joiden 
tavoitteena on mitätöidä velalliselle koitunut aiheeton rahallinen etu. 
Tietyissä jäsenvaltioissa ei voida soveltaa saatavan turvaamiseen liittyviä toimenpiteitä 
lopullista veron määrää koskevan arvion perusteella edes veropetosten yhteydessä. 
Raskaalta pakkoperintämenettelyltä voidaan tarvittaessa välttyä perimällä verovelka 
suoraan velalliselle maksettavista saatavista. Tämä tehokas toimenpide rajoittuu 
kuitenkin käytännössä edelleen usein yksinomaan sellaisiin velkoihin ja saataviin, joita 
hallinnoi sama virasto, niin kauan kun eri hallintovirastojen välillä ei ole tällaista tietoa 
koskevaa järjestelmällistä tiedonvaihtoa. 
Perintää koskevaan keskinäiseen avunantoon liittyy lisäksi tiettyjä ongelmia, jotka 
johtuvat siitä, että ainoastaan harvat jäsenvaltiot myöntävät toisten jäsenvaltioiden 
saataville samat etuoikeudet kuin omille saatavilleen. 
Komissio haluaa näin ollen korostaa, että on tärkeää 
valvoa, että pakkoperinnästä vastaavilla viranomaisilla on riittävät keinot 
periä erääntyneet saatavat nopeasti (kuten tarvittavat tiedot, mahdollisuus 
periä alv-velka velalliselle maksettavista saatavista, laitosten välinen 
yhteistyö ja tietopankit) 
tietokoneistaa perintämenetelmät, jotta velan syntymisen ja pakkoperinnän 
välistä aikaa voitaisiin lyhentää 
estää alv-velan laiminlyönti lujittamalla saatavien turvaamiseen liittyvien 
toimenpiteiden soveltamista, mukaan lukien takuiden ja viivästyskorkojen 
periminen siiloin kun perusteeton kanne on viivästyttänyt alv-velan maksua 
myöntää muiden jäsenvaltioiden alv-saataville sama asema kuin kansallisille 
saataville. 
4. PÄÄTELMÄT 
Asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1553/89 12 artiklan mukaisesti komissio tutkii yhdessä 
jäsenvaltioiden kanssa mahdollisuuksia tehostaa kansallisia alv-menettelyjä. Komissio 
laatii näistä parannuksista kertomuksen kolmen vuoden välein. 
Alv-valvonnan parantamismahdollisuuksia on tarkasteltava analysoimalla yhdessä 
ongelmia ja niiden mahdollisia ratkaisuja. Luvussa 2 esitetään komission analyysi 
jäsenvaltioiden alv-valvontaan liittyvistä yhteisistä ongelmista. Luvussa 3 komissio 
esittää puolestaan oman näkemyksensä parhaista pctostcntorjuntamcnetelmistä, joka 
perustuu ongelman ymmärtämiseen ja jossa yhdistetään jäsenvaltioissa sovelletut ja 
komissiolle esitetyt parhaat käytännöt. 
19 
Jotkin jäsenvaltiot ovat jo panneet suuren osan suosituksista täytäntöön. Ollaan kuitenkin 
vielä kaukana suositusten täysipainoisesta toteuttamisesta. Komission mielestä kaikkien 
jäsenvaltioiden olisi harkittava kertomuksessa esitettyjen suositusten noudattamista, sillä 
ne voivat parantaa suositusten avulla alv-valvontaansa. 
Kyseiset suositukset perustuvat pyrkimykseen saada verovelvolliset noudattamaan 
mahdollisimman hyvin alv-velvoitteitaan ja torjua petokset sellaisen tehokkaan 
valvontastrategian avulla, joka perustuu riskianalyysin soveltamiseen tarkastettavien 
verovelvollisten otokseen. Kyseinen strategia edellyttää olennaisten tietojen välitöntä 
saatavuutta, asianmukaisten ja joustavien valvontamenetelmien käyttöä sekä veropetosten 
torjuntaa edistäviä perintätoimia. Petosten torjumiseksi on lisättävä petoksia koskevaa 
asiantuntemusta, julkisen vallan asianmukaista hyödyntämistä ja jäsenvaltioiden välistä 
yhteistyötä. Komissio tukee näitä pyrkimyksiä muun muassa Fiscalis-ohjelman kautta 
(esimerkiksi vaihtamalla petostentorjunnasta saatuja kokemuksia) ja muiden yhdessä 
jäsenvaltioiden kanssa perustettujen työryhmien välityksellä (esimerkiksi SCAF). 
Seuraavien kolmen vuoden aikana komissio tutkii kunkin jäsenvaltion toimivaltaisten 
viranomaisten kanssa keinoja tehostaa alv-valvontamenettelyjä. Tätä varten komissio 
tarkastelee jäsenvaltioiden kansallisia valvontamenettelyjä kokonaisuudessaan. Tässä 
kertomuksessa esitetty analyysi ja suositukset muodostavat lähtökohdan 
parannusmahdollisuuksien yhteiselle arvioimiselle. Tutkimuksen tulokset julkaistaan 
neljännessä 12 artiklan mukaisessa kertomuksessa. 
20 
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 490 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 09 01 02 17 
Luettelonumero : CB-CO-98-518-FI-C 
ISBN 92-78-38897-1 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
2 1