RED II on EU:n pääasiallinen väline uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisessä. RED II -direktiivin tarkistus ei ole muista toimenpiteistä erillinen. Se on osa laajempia toimia, jotka vaikuttavat muihin energiaa ja ilmastoa koskeviin lainsäädäntö- ja politiikka-aloitteisiin Euroopan vihreän kehityksen ohjelman etenemissuunnitelman sekä komission vuoden 2021 työohjelmassa esitetyn 55-valmiuspaketin mukaisesti. Ehdotus RED II -direktiivin tarkistamiseksi on yhdenmukainen seuraavien välineiden kanssa:

Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa on määritetty tavoite hiilineutraaliuden saavuttamisesta vuoteen 2050 mennessä tavalla, joka edistää taloutta, kasvua ja työpaikkojen luomista Euroopassa. Tämä tavoite edellyttää kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä 55 prosentilla vuoteen 2030 mennessä, kuten Eurooppa-neuvosto joulukuussa 2020 vahvisti. Tämä puolestaan edellyttää huomattavasti suurempia uusiutuvien energialähteiden osuuksia integroidussa energiajärjestelmässä. EU:n nykyinen tavoite uusiutuvan energian vähintään 32 prosentin osuudesta vuoteen 2030 mennessä, joka on asetettu uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annetussa direktiivissä (RED II), ei ole riittävä vaan tulisi nostaa 38–40 prosenttiin ilmastotavoitesuunnitelman mukaisesti. Samalla edellytetään uusia liitännäistoimenpiteitä eri toimialoilla energiajärjestelmien integroimista, vetyä, avomerellä tuotettavaa uusiutuvaa energiaa ja biologista monimuotoisuutta koskevien strategioiden mukaisesti.

Ehdotus perustuu pääasiallisesti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 194 artiklan 2 kohtaan, jossa annetaan oikeusperusta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 194 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisille ehdotuksille toimenpiteistä uusien ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevien energiamuotojen kehittämiseksi. Tämä on yksi unionin energiapolitiikan tavoitteista. Myös RED II -direktiivi, jota tällä ehdotuksella muutetaan, hyväksyttiin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 194 artiklan 2 kohdan nojalla vuonna 2018. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artikla, jossa annetaan sisämarkkinoiden oikeusperusta, lisätään ehdotuksen oikeusperustaan tarkoituksena muuttaa kyseiseen artiklaan perustuvaa polttoaineiden laatua koskevaa direktiiviä 98/70/EY.

·Technical support for renewables policy development and implementation: enhanced efficiency through sector integration

·Renewable Cooling under the Revised Renewable Energy Directive

·Renewable Space Heating under the Revised Renewable Energy Directive

·Policy support for heating and cooling decarbonisation

·Regulatory and market conditions of District Heating and Cooling

·Potentials and levels for the electrification of space heating in buildings

·Renewable Heating and Cooling Pathways, Measures and Milestones for the implementation of the recast Renewable Energy Directive and full decarbonisation by 2050

·Technical assistance to assess the potential of renewable liquid and gaseous transport fuels of non-biological origin (RFNBOs) as well as recycled carbon fuels (RCFs), to establish a methodology to determine the share of renewable energy from RFNBOs as well as to develop a framework on additionality in the transport sector

·Simplification of Permission and Administrative Procedures for RES Installations

·Establishing technical requirements & facilitating the standardisation process for guarantees of origin on the basis of Directive(EU) 2018/2001

·Technical assistance for assessing options to establish an EU-wide green label with a view to promote the use of renewable energy coming from new installations.

·Assessment of the potential for new feedstocks for the production of advanced biofuels (ENER C1 2019-412)

·Support for the implementation of the provisions on ILUC set out in the Renewable Energy Directive (ENER/C2/2018-462)

·The use of woody biomass for energy production in the EU (JRC report, 01/2021).

·Scoping study setting technical requirements and options for a Union Database for tracing liquid and gaseous transport fuels.

Vaikutustenarviointi

Ehdotukseen liittyvä vaikutustenarviointi laadittiin mallinnuksen sekä sidosryhmiltä ja yksiköidenväliseltä ryhmältä saatujen panosten perusteella. Vaikutustenarviointiraportti lähetettiin sääntelyntarkastelulautakuntalle 10. maaliskuuta 2021. Sääntelyntarkastelulautakunta antoi ensimmäisen lausuntonsa vaikutustenarvioinnista 19. huhtikuuta 2021 ja toisen lausunnon vaikutustenarvioinnin uudelleenlähettämisen jälkeen 19. toukokuuta.

Tämän pohjalta vaikutustenarvioinnissa analysoitiin eri vaihtoehtoja, joilla uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annettu direktiivi tukisi päivitetyn tavoitteen saavuttamista tehokkaasti osana laajempaa 55-valmiuspakettia.

Uusiutuvan energian kokonaistavoitetta koskeva vaihtoehto 0 (ei muutosta) ei tarjoaisi keinoja varmistaa, että EU:n laajuinen uusiutuvan energian tavoite vähintään 38–40 prosentin osuudesta energian loppukulutuksesta toteutuisi. Vaihtoehto 2 (tavoite korkeampi kuin 40 prosenttia) saattaisi johtaa ilmastotavoitteen ylittämiseen ja vaarantaa yhdenmukaisuuden EU:n muiden lainsäädäntövälineiden kanssa. Täten vaihtoehdolla 1 (tavoitealue vähintään 38–40 prosenttia) ei ole haittapuolia ja se on siten parhaaksi arvioitu ja tehokas vaihtoehto. Tavoitteen luonteen kannalta vaihtoehto 1 (kansallisesti sitovat tavoitteet) merkitsisi uusiutuvien energialähteiden osuutta koskevan tiukemman tavoitteen saavuttamista tehokkaasti, mutta se aiheuttaisi toissijaisuusperiaatteeseen liittyviä ongelmia. Euroopan unionin nykyinen hallintoprosessi on tärkeä perusta uusiutuvia energialähteitä koskevan tavoitteen saavuttamisessa. Kansallisten suunnitelmien tarkistusmenettelyn ensimmäinen, vuonna 2020 loppuun saatettu kierros osoitti hyvin, että kansalliset panokset olivat yhdessä riittävän kunnianhimoisia unionin sitovan uusiutuvia energialähteitä vuonna 2030 koskevan tavoitteen saavuttamiseksi. Energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetun asetuksen mukaisesti jäsenvaltioiden on toimitettava kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmiensa päivitetyt luonnokset kesäkuuhun 2023 mennessä, ja jäsenvaltiot voivat ilmaista jo nyt, millä tavoin ne pyrkivät saavuttamaan vuodelle 2030 asetetun tiukemman tavoitteen. Nykyisen järjestelmän tehokkuuden ja arkkitehtuurin perusteella vaihtoehto 0 (EU:n sitovan tavoitteen ja kansallisten vapaaehtoisten panosten säilyttäminen) on parhaaksi arvioitu vaihtoehto.

Lämmitys- ja jäähdytysalaa koskeva vaihtoehto 1 (muut kuin sääntelyyn liittyvät toimenpiteet) ei kannusta jäsenvaltioita lisäämään toimiaan uusiutuvaa energiaa käyttävän lämmityksen ja jäähdytyksen toimialalla siten, että keskimääräinen vuosittainen lisäys on vähintään 1,1 prosenttiyksikköä. Ilmastotavoitesuunnitelmassa esitetyn EU:n uusiutuvia energialähteitä käyttävän lämmityksen ja jäähdytyksen luvun muuntamista sitovaksi yhdenmukaiseksi vuosittaisen keskimääräisen lisäyksen osuudeksi tasaisesti jäsenvaltioiden välillä vaihtoehdon 3b mukaisesti ei katsota suhteellisuusperiaatteen mukaiseksi, vaikka se onkin kaikkein tehokkain. Vuonna 2030 tarvittava uusiutuvien energialähteiden taso voitaisiin myös asettaa tavoitteeksi vaihtoehdon 3c mukaisesti, mutta näin toimiminen ei olisi nykyisen mallin mukaista ja voisi häiritä jo meneillään olevia toteuttamistoimia, vaikkakin sen lisäetuna olisi selkeän lopputavoitteen asettaminen vuodelle 2030. Vaihtoehto 3a yhdistettynä toimialan ja EU:n rakennuksia ja teollisuutta koskeviin asianmukaisesti suunniteltuihin uusiutuvien energianlähteiden käytön vertailuarvoihin (vaihtoehto 3d), tarjoaisi oikeanlaisen yhdistelmän näiden toimialojen integroimista energiajärjestelmään lisääviä tekijöitä. Vaihtoehdossa 3a asetettaisiin uusiutuvien energialähteiden lisäyksen kiinteä vähimmäisosuus määrittämällä nykyinen ohjeellinen 1,1 prosenttiyksikön vuosittainen lisäystavoite vähimmäisvaatimukseksi ja täydentämällä sitä jäsenvaltiokohtaisilla lisäyksillä, joilla uusiutuvien energialähteiden vuoden 2030 tavoitetasoa koskevat lisätoimet jaettaisiin uudelleen jäsenvaltioiden kesken bruttokansantuotteen ja kustannusten perusteella. Jäsenvaltiokohtaisten lisäosuuksien avulla olisi mahdollista arvioida kunkin jäsenvaltion suhteellista tavoitetasoa lämmitys- ja jäähdytysalalla. Niitä voitaisiin käyttää myös vajeen täyttämiseen, jos muilla kuin lämmitys- ja jäähdytysaloilla ei saavutettaisi uusiutuvien energialähteiden 38–40 prosentin kokonaistavoitetta. Tässä otetaan huomioon myös vaihtoehto määrittää vertailuarvo uusiutuvan energian käytölle rakennusalalla.