EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 11.11.1996 
KOM(96) 535 lopull. 
95/0207 (COD) 
KOMISSION LAUSUNTO 
EY:n perustamissopimuksen 189 b (2) (d) artiklan nojalla Euroopan parlamentin 
esittämistä muutoksista, jotka koskevat neuvoston yhteistä kantaa 
ehdotuksesta 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) 
periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi 
KOMISSION EHDOTUSTA MUUTTAVA 
EY:n perustamissopimuksen 189 a (2) artiklan nojalla 

PERUSTELUT 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 b artiklan 2 kohdan d alakohdassa 
komissiota pyydetään antamaan lausunto Euroopan parlamentin toisessa käsittelyssä 
ehdottamista tarkistuksista. 
Tämä on komission lausunto Euroopan parlamentin tekemistä tarkistuksista yhteiseen 
kantaan, joka koskee ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi 
televiestinnänyhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP)periaatteita 
yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi. Lausunto sisältää muutetun 
ehdotuksen, johon on sisällytetty Euroopan parlamentin toisessa käsittelyssä ehdottamat 
komission hyväksymät tarkistukset. 
KOMISSION LAUSUNTO 
1. ASIAKIRJAN TAUSTA 
a) Komissio antoi ehdotuksensa 19.7.1995, ja se toimitettiin virallisesti Euroopan 
parlamentille ja neuvostolle 12.9.19951. 
b) Talous- ja sosiaalikomitea antoi puoltavan lausunnon 28.2.19962. 
c) Euroopan parlamentti antoi puoltavan päätöslauselman ensimmäisessä käsittelyssä 
14.2.1996 ja teki komission ehdotukseen 69 tarkistusta3. 
d) Neuvosto vahvisti yhteisen kannan 18.6.1996. 
e) Komissio hyväksyi yhteisen kannan ja ilmoitti oman kantansa Euroopan 
parlamentille 14.6.1996. 
f) Euroopan parlamentti suoritti äänestyksen toisessa käsittelyssä 19.9.1996 ja antoi 
puoltavan päätöslauselman, joka sisälsi 31 tarkistusta yhteiseen kantaan4. 
2. DIREKTIIVIN TARKOITUS 
Kyseinen direktiivi on 1 päivänä tammikuuta 1998 toteutuvan vapautetun televiestinnän 
alan sääntelyjärjestelmän olennainen osa. 
Direktiivi antaa alan uusille toimijoille mahdollisuuden tarjota palvelujaan nykyisille liike-
ja yksityisasiakkaille tavalla, joka lisää sijoituksia ja markkinoiden kasvua telepalvelujen 
alalla ennustettavassa ja vakaassa sääntely-ympäristössä. Samalla siinä säädetään 
EYVL N:o C 313, 24.11.1995, s. 7 
TRA/301, 28.2.1996 
A4-0017/96, PV 14.2.1996 
A4-276/96, PV 19.9.1996 
turvatoimista verkkojen ja palvelujen yhteenliittämisen ja yhteentoimivuuden 
varmistamiseksi niin, että käyttäjät voivat yhä enemmän hyötyä yleisten telepalvelujen 
Euroopan laajuisesta tarjonnasta. 
Direktiivissä annetaan yhdenmukaistetut periaatteet yhteenliittämisen toteutettamiseksi 
kansallisella tasolla ja toissijaisuusperiaatteen mukaisesti kansallisten 
sääntelyviranomaisten valvonnassa. 
3. KOMISSION KANTA EUROOPAN PARLAMENTIN TEKEMIIN 
TARKISTUKSIIN 
3.1 Euroopan parlamentin tekemät tarkistukset, jotka komissio on hyväksynyt 
Euroopan parlamentin toisessa käsittelyssä tekemistä 31 tarkistuksesta komissio on 
hyväksynyt yhteensä 21 tarkistusta, joista 12 kokonaan ja 9 osittain tai periaatteessa (eli 
joihinkin sanamuotoihin tehtävin muutoksin). 
Komission kanta vastaa sen kantaa ensimmäisessä käsittelyssä, ja siinä kannatetaan 
tarkistuksia, joilla yhteistä kantaa voidaan parantaa. Näin komission kanta kuhunkin 
tarkistukseen on seuraava: 
Kokonaan hyväksytyt tarkistukset: 4, 5, 7, 13, 14, 21, 22, 23, 24, 27, 29 ja 30 
Osittain tai periaatteessa hyväksytyt tarkistukset: 1, 3, 8, 9, 10, 16, 17, 25 ja 31 
Komission kanta näihin tarkistuksiin käy ilmi liitteenä olevasta taulukosta. Tärkeimmät 
komission hyväksymät tarkistukset koskevat seuraavaa kahdeksaa aluetta. 
Euroopan sääntelyviranomaisen perustamisen tutkiminen 
[Tarkistukset 8 ja 31 (osittain)] 
Komissio hyväksyy tarkistuksissa 8 ja 31 (loppuosassa) olevan toivomuksen tutkia 
televiestinnän Euroopan sääntelyviranomaisen perustamismahdollisuutta. Asiaa toivotaan 
tutkittavan kertomuksessa, joka komission on tarkoitus antaa ennen vuoden 1999 loppua. 
Komission mielestä on kuitenkin ennenaikaista tässä vaiheessa määritellä tällaisen 
Euroopan sääntelyviranomaiset suoritettavaksi tarkoitetut tehtävät. Neuvosto ei ole 
hyväksynyt Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä tekemää tarkistusta tästä 
asiasta. 
Komissio kannattaa Euroopan parlamentin tarkistusta ja huomauttaa, että asiaa voitaisiin 
käsitellä ennen vuoden 1999 loppua annettavassa kertomuksessa, vaikka tätä ei 
direktiivissä täsmällisesti mainitakaan. 
Ratkaisumenettely yhteenliittämistä koskevissa kansainvälisissä riidoissa 
[Tarkistukset 5 ja 27] 
Komissio kannattaa Euroopan parlamentin tarkistuksia 5 ja 27, joissa otetaan uudelleen 
esille sitova riitojen ratkaisumenettely EU.n tasolla sellaisena kuin se oli komission 
alkuperäisessä ehdotuksessa. 
Joillekin jäsenvaltioille myönnetyt lykkäykset tämän direktiivin joistakin velvoitteista 
[Tarkistukset 7 ja 29] 
Kuten komissio on todennut neuvoston yhteistä kantaa koskevassa tiedonannossaan, sen 
mielestä yhteisen kannan sanamuoto vastaa Euroopan parlamentin ensimmäisessä 
käsittelyssä ilmaisemia huolenaiheita. Yhteisessä kannassa liitetään tämän direktiivin 
joistakin velvoitteista myönnetyt lykkäykset telepalvelujen täydelliseksi vapauttamiseksi 
myönnettyihin siirtymäkausiin. Siinä mainitaan selvästi, että tällaisia lykkäyksiä 
myönnetään "niin pitkäksi, aikaa ja siltä osin" kuin siirtymäkaudet ovat voimassa. 
Komissio pitää kuitenkin parempana Euroopan parlamentin tarkistuksissa 7 ja 29 
ehdottamia sanamuotoja. Niissä vaaditaan sellaisia jäsenvaltioita, joille on myönnetty 
siirtymäkausia täydellistä vapauttamista varten täydellisen kilpailun toteuttamista 
televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta 
perustamissopimuksen 90 artiklan nojalla annetun komission direktiivin N:o 96/19/EY 
mukaisesti, pyytämään vastaavaa lykkäystä tämän direktiivin joistakin velvoitteista siinä 
määrin kuin se on perusteltua televiestinnän erityis- tai yksinoikeuksien nojalla. 
Yhteenliittämisen määritelmä 
[Tarkistus 10] 
Tämän direktiivin yksi päätavoite on helpottaa todellista kilpailua kaikilla 
televiestintämarkkinoiden tasoilla, mikä tarkoittaa kilpailua palveluissa ja 
verkkoinfrastruktuureissa. Tämän vuoksi komissio kannattaa tarkistuksen 10 periaatetta, 
josta käy selkeästi ilmi, että palveluntarjoajat kuuluvat yhteenliittämisen määritelmän 
soveltamisalaan. Kuitenkin määritelmän sanamuoto on komission alkuperäisessä 
ehdotuksessa teknisesti oikeampi kuin Euroopan parlamentin tekemässä tarkistuksessa 
(televiestintäpalveluja tarjoavien organisaatioiden toiminteiden yhteenliittäminen eikä 
telepalveluiden yhteenliittäminen, kuten ehdotetussa tarkistuksessa). 
Komissio ei kannata tarkistuksen loppuosaa, jossa viitataan 'yhteenliittämispisteeseen', 
koska tätä sanaa ei direktiivissä määritellä eikä käytetä. 
Direktiivin tarpeellisuuden harkinta todellisen kilpailun alettua 
[Tarkistus 9] 
Komissio on samaa mieltä tarkistuksen 9 periaatteesta, että perustamissopimuksen 
kilpailusäännöt ovat tärkeimmät todellisen kilpailun päästyä alkuun 
televiestintämarkkinoilla ja että direktiivin tarpeellisuutta olisi tuolloin harkittava. 
Komission mielestä tällainen periaate olisi kuitenkin ilmaistava johdanto-osan kappaleessa 
eikä artiklassa Euroopan parlamentin ehdottamalla tavalla, koska se ei sisällä oikeudellista 
vaatimusta. Lisäksi olisi ennenaikaista määritellä tässä vaiheessa, mitkä säännökset ovat 
yhä (tai eivät enää ole) aiheellisia todellisessa kilpailuympäristössä. 
Numeroiden siirrettävyys 
[Tarkistukset 25 ja 31 (osittain)] 
Komissio kannattaa tarkistuksessa 25 olevaa vaatimusta puheluiden reitittämisestä tai 
uuden numeron ilmoittamisesta, jos numeroiden siirrettävyys ei ole vielä käytössä, koska 
tällaiset toiminteet ovat puhelimen käyttäjille tärkeitä. Komissio on Euroopan parlamentin 
kanssa samaa mieltä myös siitä, että tällaisista toiminteista olisi perittävä kansallisen 
sääntelyviranomaisen hyväksymä kohtuullinen maksu (numeroiden siirrettävyydestä ja 
puheluiden uudelleen reitittämisestä) tai niiden olisi oltava ilmaisia (uuden numeron 
ilmoittaminen). Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä numeroiden siirrettävyyttä koskevan 
vaatimuksen laajentamista kaikkiin kansallisiin numeroihin kiinteän yleisen puhelinverkon 
numeroiden sijasta, koska tämä laajentaisi liikaa numeroiden siirrettävyyttä koskevaa 
vaatimusta ja viivyttäisi sen toteuttamista. 
Komissio kannattaa Euroopan parlamentin tarkistusta 31 (alkuosaa), jossa täsmällisesti 
mainitaan mahdollisuus aikaistaa numeroiden siirrettävyyden käyttöönottoa. 
Kanta kansainvälisissä numerointia käsittelevissä järjestöissä ja elimissä 
[Tarkistukset 4 ja 23] 
Komissio kannattaa tarkistuksia 4 ja 23, joissa lujitetaan vaatimusta jäsenvaltioiden ja 
yhteisön kantojen yhteensovittamisesta kansainvälisissä järjestöissä ja elimissä, joissa 
numerointia koskevia päätöksiä tehdään. 
Suuntaviivat, jotka komissio laatii 
[Tarkistukset 3 (osittain) ja 17] 
Suuntaviivoja pidetään sopivimpana keinona käsitellä monimutkaisia rahoitusta koskevia 
asioita, koska ne ovat joustavia ja EU:n lainsäädäntöä helpommin ajantasaistettavissa. 
Ehdotetulla komiteamenettelyllä varmistetaan, että suuntaviivoilla on jäsenvaltioiden 
kannatus. Näin komissio voi hyväksyä tarkistukset 3 (alkuosan) ja 17 (alkuosan), joissa 
otetaan uudelleen esille komissiolle suunnattu kehotus laatia yhteenliittämisen 
kustannuslaskentaa ja erillistä kirjanpitoa (eikä kirjanpidon avoimuutta) koskevat 
suuntaviivat. Tällaiset suuntaviivat eivät kuitenkaan voi olla pakollisia. 
3.X Euroopan parlamentin tekemät tarkistukset, joita komissio ei ole hyväksynyt 
Komissio ei ole hyväksynyt 10:ä Euroopan parlamentin tekemistä 31 tarkistuksesta. 
Nämä tarkistukset ovat seuraavat: 
Tarkistukset, joita ei ole hyväksytty: 2, 6, 11, 12, 15, 18, 19, 20, 26 ja 28 
Syyt tarkistusten hylkäämiseen esitetään jäljempänä. Tarkistukset on jaettu neljään laajaan 
ryhmään. 
Yleispalvelu 
[Tarkistukset 1 (osittain), 11, 12, 15 ja 18] 
Komissio ei voi hyväksyä Euroopan parlamentin tarkistuksia, joiden mukaan jäsenvaltioita 
vaaditaan perustamaan yleispalvelurahastoja yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten 
rahoittamiseksi (tarkistukset 1 (loppuosa), 11, 12 ja 18). On jäsenvaltioiden asia päättää, 
tarvitaanko yleispalvelun rahoitusjärjestelmää. Jotkut jäsenvaltiot voivat päättää, ettei 
yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten jakamiseksi perusteta mitään mekanismia 
silloin, kun tällaiset kustannukset ovat hyvin alhaisia. Jäsenvaltioiden 
yleispalveluvelvoitteiden asettamistavasta riippuu, onko aiheellista perustaa 
yleispalvelurahasto vai koota varoja yleispalvelun kustannuksiin perimällä lisämaksuja 
toiminteensa yhteen liittäneiltä osapuolilta. Molemmissa tapauksissa vaaditaan avoimuutta 
ja puolueettomuutta, ja markkinoilla kilpailevien suorittamien maksujen on oltava samat. 
Tiedonannossaan infrastruktuuria koskevan vihreän kirjan tarkastelusta komissio on 
ilmaissut pitävänsä parempana yleispalvelurahastoja. Koska yleispuhelinpalvelun 
kustannukset ovat joissakin jäsenvaltioissa kuitenkin suhteellisen alhaiset, itsenäisesti 
hoidettavan yleispalvelurahaston yleiskustannukset eivät ehkä ole kaikissa tapauksissa 
perusteltuja. 
Komissio ei myöskään voi hyväksyä tarkistusta 15, jossa sitä kehotetaan laatimaan ennen 
31 päivää lokakuuta 1996 ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi 
yleispalvelun kustannuslaskennasta ja rahoituksesta. Kuten komissio on ilmoittanut 
yleispalvelua koskevassa tiedonannossaan, joka julkaistiin tämän vuoden maaliskuussa5, 
se suunnittelee julkaisevansa yleispalvelun kustannuksista ja rahoituksesta suuntaviivat, 
joissa annettaisiin asiasta lisäopastusta. Komissio ei pidä tässä vaiheessa tarpeellisena antaa 
erityistä direktiiviä yleispalvelun kustannuksista ja rahoituksesta. 
Erillinen kirjanpito 
[Tarkistukset 2, 19 ja 20] 
Erillisen kirjanpidon tarkoituksena on varmistaa sisäisten kustannussiirtojen täydellinen 
avoimuus ja estää syrjintä. Erillinen kirjanpito ei ole syrjinnän estämisessä yhtä tehokas 
kuin teletoiminnan rakenteellinen erottaminen, mutta se ei ole niin hajottava keino. 
Euroopan parlamentin ehdottamissa tarkistuksissa 2, 19 ja 20 heikennettäisiin erillisen 
KOM(96)73, 13.3.1996 
kirjanpidon vaatimuksia vaatimalla 'avointa kirjanpitoa'. Euroopan parlamentin ehdottama 
tehottomampi lähestymistapa asettaisi kansallisille sääntelyviranomaisille suurempia 
vaatimuksia voimavaroista ja asiantuntemuksesta, koska niiden olisi tarkastettava, ettei 
kilpailun vastaisia sisäisiä siirtoja ole tehty. 
Komiteamenettelyt 
[Tarkistukset 6, 26 ja 28] 
Kuten komissio on neuvoston yhteistä kantaa koskevassa kannassaan ilmaissut, se 
pahoittelee sitä, että neuvosto piti tässä direktiivissä tiukasti kiinni III a -tyyppisestä 
sääntelykomiteamenettelystä. Komission mielestä tämä on kuitenkin johdonmukainen 
muiden avoimen verkon tarjoamiseen liittyvien direktiivien kanssa, joissa käytetään samaa 
sääntelykomiteamenettelyä. Vaikka komissio toistikin pitävänsä neuvoa-antavaa komiteaa 
parempana, se hyväksyi menettelyn muutoksen, jotta neuvosto voisi vahvistaa yhteisen 
kannan määräenemmistöllä. Komiteamenettelyä koskeva toimielinten välinen 
yhteisymmärrys saavutettiin vuonna 1994, ja Euroopan parlamentin, neuvoston ja 
komission välillä laadittiin sopimus yhteistoimintatavasta sovellettavaksi tilanteisiin, 
jolloin sääntelykomiteaa käytetään. Näistä syistä komissio ei hyväksy Euroopan 
parlamentin tarkistuksia 6, 26 ja 28. 
Muut tarkistukset 
[Tarkistus 16 (osittain)] 
Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksen 16 alkuosaa, jossa liitetään yhteenliittämismaksut 
paikallisen verkon kiinteitä nettokustannuksia varten perittäviin maksuihin. Tällaisten 
maksujen (jotka ovat eräänlaista liittymistä aiheutuvaa tappiota) perimisestä olisi EU:n 
lainsäädännön mukaisesti mahdollisimman pian luovuttava asteittain, ja jos niitä peritään, 
ne on erikseen yksilöitävä eikä niitä saa sisällyttää yhteenliittämismaksuihin. 
4. PÄÄTELMÄ 
Komissio on hyväksynyt 21 Euroopan parlamentin toisessa käsittelyssä ehdottamista 31 
tarkistuksesta joko kokonaan, osittain tai periaatteessa. 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 a artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio 
sisällyttää nämä tarkistukset muutettuun ehdotukseensa. 
Muutettu ehdotus 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
TELEVIESTINNÄN YHTEENLIITTÄMISESTÄ SOVELTAEN AVOIMEN 
VERKON TARJOAMISEN (ONP) PERIAATTEITA YLEISPALVELUN JA 
YHTEENTOIMIVUUDEN VARMISTAMISEKSI 
Yhteinen kanta Muutettu ehdotus 
Johdanto-osan 8 kappale 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 1) 
yleisen puhelintoiminnan rahoittamisen 
edellytykset asetetaan 7 päivänä 
helmikuuta 1994 annetussa neuvoston 
päätöslauselmassa: yleispalvelun 
tarjoamisvelvoitteet edistävät yhteisön 
tavoitteena olevaa taloudellista ja 
sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja 
alueellista yhdenvertaisuutta; useammalla 
kuin yhdellä organisaatiolla voi olla 
j äsenvaltiossa yleispalveluvelvoitteita; 
yleispalvelun nettokustannuslaskennassa 
olisi otettava asianmukaisesti huomioon 
kustannukset ja tulot sekä ulkoiset 
taloudelliset olosuhteet ja yleispalvelun 
tarjoamisesta seuraavat aineettomat edut, 
mutta se ei saisi haitata käynnissä olevaa 
tariffien uudelleen 
tasapainottamiskehitystä; 
yleispalveluvelvoitteiden kustannusten 
laskennan olisi perustuttava avoimiin 
menettelytapoihin; yleispalvelu­
velvoitteiden jakamiseen liittyvät 
rahoitusosuudet olisi eriytettävä 
yhteenliittämiskustannuksista; jos 
yleispalveluvelvoitteet koituvat 
kohtuuttomaksirasitteeksiorganisaatiolle, 
on aiheellista antaa jäsenvaltioiden ottaa 
käyttöön menettelyjä yleisen, kiinteän 
puhelinverkon ja yleisen kiinteän 
puhelinverkon palvelujen tarjoamisesta 
yleispalveluna koituvien 
nettokustannusten jakamiseksi muiden 
yleisissä televerkoissa toimintaa 
harjoittavien ja/tai yleisesti saatavilla 
olevia puhelinpalveluja tarjoavien 
organisaatioiden kanssa; tässä olisi 
noudatettava yhteisön lainsäädäntöön 
kuuluvia, erityisesti syrjimättömyyttä ja 
suhteellisuutta koskevia periaatteita, sekä 
perustamissopimuksen 100 a artiklan 2 
kohdan määräyksiä, yleispalvelun tarjoamisvelvoitteet 
edistävät yhteisön tavoitteena olevaa 
taloudellista ja sosiaalista 
yhteenkuuluvuutta ja alueellista 
yhdenvertaisuutta; useammalla kuin 
yhdellä organisaatiolla voi olla 
j äsenvaltiossa yleispalveluvelvoitteita; 
tavoitteena olisi oltava se. että uusia 
tekniikoita kuten digitaalinen 
monipalveluverkko (ISDN) otetaan 
käyttöön mahdollisimman pian ja 
mahdollisimman laajalti jäsenvaltioissa; 
jäsenvaltioiden nykyisessä 
kehitysvaiheessa ISDN ei ole kaikkien 
käyttäjien saatavilla eikä se siten voi olla 
vielä yleispalveluvelvoitteiden alainen: 
yleispalvelun nettokustannuslaskennassa 
olisi otettava asianmukaisesti huomioon 
kustannukset ja tulot sekä ulkoiset 
taloudelliset olosuhteet ja yleispalvelun 
tarjoamista seuraavat aineettomat edut, 
mutta se ei saisi haitata käynnissä olevaa 
tariffien tasapainottamiskehitystä; 
yleispalveluvelvoitteiden kustannusten 
laskennan olisi perustuttava avoimiin 
menettelytapoihin; 
yleispalveluvelvoitteiden j akamiseen 
liittyvät rahoitusosuudet olisi eriytettävä 
yhteenliittämiskustannuksista; jos 
yleispalveluvelvoitteet koituvat 
kohtuuttomaksirasitteeksiorganisaatiolle, 
on aiheellista antaa jäsenvaltioiden ottaa 
käyttöön menettely yleisen, kiinteän 
puhelinverkon ja yleisen kiinteän 
puhelinverkon palvelujen tarjoamisesta 
yleispalveluna koituvien 
nettokustannusten jakamiseksi muiden 
yleisissä televerkoissa toimintaa 
harjoittavien ja/tai yleisesti saatavilla 
olevia puhelinpalveluja tarjoavien 
organisaatioiden kanssa; tässä olisi 
noudatettava yhteisön lainsäädäntöön 
kuuluvia, erityisesti syrjimättömyyttä ja 
suhteellisuutta koskevia periaatteita, sekä 
perustamissopimuksen 100 a artiklan 2 
kohdan määräyksiä, 
Johdanto-osan 12 kappale 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 3) 
kansallisilla sääntelyviranomaisilla on 
oltava tärkeä asema rohkaistaessa 
kilpailulle avointen markkinoiden 
kehittymistä yhteisön käyttäjien hyväksi 
ja turvattaessa riittävää verkkojen 
yhteenliittämistä ja palvelujen 
yhteentoimivuutta; kansalliset 
sääntelyviranomaiset voivat helpottaa 
yhteenliittämissopimuksista käytäviä 
neuvotteluja asettamalla etukäteen tiettyjä 
edellytyksiä ja määrittelemällä muut 
yhteenliittämissopimuksilla katettavat 
alueet; jos samassa jäsenvaltiossa olevien 
osapuolten välillä on erimielisyyttä 
yhteenliittämisestä, loukatulla 
sopimuspuolella on oltava mahdollisuus 
pyytää kansallista sääntelyviranomaista 
ratkaisemaan kiista; kansallisten 
sääntelyviranomaisten on voitava vaatia 
organisaatioita liittämään yhteen 
toiminteensa, jos voidaan osoittaa, että se 
on käyttäjien edun mukaista, kansallisilla sääntelyviranomaisilla on 
oltava tärkeä asema rohkaistaessa 
kilpailulle avointen markkinoiden 
kehittymistä yhteisön käyttäjien hyväksi 
ja turvattaessa riittävää verkkojen 
yhteenliittämistä ja palvelujen 
yhteentoimivuutta; kansalliset 
sääntelyviranomaiset voivat helpottaa 
yhteenliittämissopimuksista käytäviä 
neuvotteluj a asettamalla etukäteen tiettyj ä 
edellytyksiä komission määrittelemien 
yhteisten suuntaviivojen mukaisesti 
saumattomien yhdenmukaistettujen 
eurooppalaisten kotimarkkinoiden 
kehittymisen helpottamiseksi ja 
määrittämällä muut 
yhteenliittämissopimuksilla katettavat 
alueet; jos samassa jäsenvaltiossa olevien 
osapuolten välillä on erimielisyyttä 
yhteenliittämisestä, loukatulla 
sopimuspuolella on oltava mahdollisuus 
pyytää kansallista sääntelyviranomaista 
ratkaisemaan kiista; kansallisten 
sääntelyviranomaisten on voitava vaatia 
organisaatioita liittämään yhteen 
toiminteensa, jos voidaan osoittaa, että se 
on käyttäjien edun mukaista; kaikkien 
operaattoreiden velvollisuutena on oltava 
puheluiden välittäminen ja tariffien 
asettaminen tilaajilleen sopivimpaan 
yhteenliittämispisteeseen asti: 
s 
10 
Johdanto-osan 15 kappale 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 4) 
numerointi on yhdenvertaisen verkkoon 
pääsyn avaintekijä; tehokkaan kilpailun 
varmistamiseksi kansallisilla 
sääntelyviranomaisilla olisi oltava vastuu 
kansallisten numerointisuunnitelmien 
hallinnoinnista ja valvonnasta sekä 
sellaisista telepalvelujen nimeämiseen ja 
osoitteitukseen liittyvistä osatekijöistä, 
joissa yhteensovittaminen kansallisella 
tasolla on tarpeen; tätä vastuuta 
toteuttaessaan kansallisten 
sääntelyviranomaisten on otettava 
huomioon suhteellisuuden periaate, 
erityisesti sen osalta, miten mahdolliset 
toimenpiteet vaikuttavat 
verkko-operaattoreihin, jälleenmyyjiin ja 
kuluttajiin; numeroiden siirrettävyys on 
käyttäjien kannalta tärkeä toiminne, joka 
olisi toteutettava niin nopeasti kuin se on 
käytännössä mahdollista; 
numerointisuunnitelmia olisi kehitettävä 
kaikkien osapuolten välisin neuvotteluin 
sekä sopusoinnussa Euroopan laajuisen 
pitkän aikavälin numerointijärjestelmän 
ja kansainvälisten 
numerointisuunnitelmien kanssa, joita 
käsitellään Euroopan posti- ja 
telehallintojen konferenssissa (CEPT); 
Euroopassa numeroinnille asetetut 
vaatimukset, tarve luoda 
yleiseurooppalaisia ja uusia palveluja 
sekä maailmanlaajuiset ja 
yhteisvaikutukseen perustuvat 
telemarkkinat ovat syyt, joiden vuoksi 
olisi toivottavaa yhteensovittaa 
kansalliset näkökannat niissä 
kansainvälisissä järjestöissä ja elimissä, 
joissa numerointipäätöksiä tehdään, numerointi on yhdenvertaisen verkkoon 
pääsyn avaintekijä; tehokkaan kilpailun 
varmistamiseksi kansallisilla 
sääntelyviranomaisilla olisi oltava vastuu 
kansallisten numerointisuunnitelmien 
hallinnoinnista ja valvonnasta sekä 
sellaisista telepalvelujen nimeämiseen ja 
osoitteiden määrittämiseen liittyvistä 
osatekijöistä, joissa yhteensovittaminen 
kansallisella tasolla on tarpeen; tätä 
vastuuta toteuttaessaan kansallisten 
sääntelyviranomaisten on otettava 
huomioon suhteellisuusperiaate, 
erityisesti sen osalta, miten mahdolliset 
toimenpiteet vaikuttavat 
verkko-operaattoreihin, jälleenmyyjiin ja 
kuluttajiin; numeroiden siirrettävyys on 
käyttäjien kannalta tärkeä toiminne, joka 
olisi toteutettava niin nopeasti kuin se on 
käytännössä mahdollista; 
numerointisuunnitelmia olisi kehitettävä 
kaikkien osapuolten välisin neuvotteluin 
sekä sopusoinnussa Euroopan laajuisen 
pitkän aikavälin numerointijärjestelmän 
ja kansainvälisten 
numerointisuunnitelmien kanssa, joita 
käsitellään Euroopan posti- ja 
telehallintojen konferenssissa (CEPT); 
Euroopassa numeroinnille asetetut 
vaatimukset, tarve luoda 
yleiseurooppalaisia ja uusia palveluja ja 
telemarkkinoiden kehittyminen 
maailmanlaajuisiksi ja sisäisessä 
vuorovaikutuksessa oleviksi ovat syyt, 
joiden vuoksi olisi välttämätöntä, että 
jäsenvaltioilla ja yhteisöllä on 
yhteensovitettu kanta niissä 
kansainvälisissä järjestöissä ja elimissä, 
joissa numerointipäätöksiä tehdään, 
11 
Johdanto-osan 18 kappale 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 5) 
kansallisen tai yhteisön lainsäädännön 
antamien muutoksenhakukeinojen lisäksi 
tarvitaan sovittelumenettely sellaisten 
rajat ylittävien riitojen ratkaisemiseksi, 
jotka ovat yksittäisen kansallisen 
sääntelyviranomaisen toimivallan 
ulkopuolella; näiden menettelyjen, jotka 
voidaan aloittaa minkä tahansa 
asianomaisen kansallisen 
sääntelyviranomaisen aloitteesta, olisi 
oltava joustavia, hinnaltaan edullisia ja 
selkeitä, ja kaikkien osapuolten olisi 
oltava niissä osallisena, kansallisen tai yhteisön lainsäädännön 
antamien muutoksenhakukeinojen lisäksi 
tarvitaan yksinkertaisia menettelyjä 
sellaisten kansainvälisten riitojen 
ratkaisemiseksi, jotka ovat yksittäisen 
kansallisen sääntelyviranomaisen 
toimivallan ulkopuolella; näiden 
menettelyjen, jotka voidaan aloittaa 
minkä tahansa asianomaisen osapuolen 
aloitteesta, olisi oltava joustavia, 
hinnaltaan edullisia ja avoimia, ja 
kaikkien osapuolten olisi oltava niissä 
osallisena, 
12 
Johdanto-osan 22 kappale 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 7) 
tiettyjen velvoitteiden täyttäminen on 
kytkettävä telepalvelujen ja 
infrastruktuurin vapauttamisen 
ajankohtaan, ja siinä on erityisesti 
asianomaisten jäsenvaltioiden osalta 
otettava täysin huomioon siirtymäkaudet, 
jotka myönnettiin 22 päivänä heinäkuuta 
1993 annetussa neuvoston 
päätöslauselmassa (televiestintäalan 
tilanteen uudelleen tarkastelusta ja 
markkinoiden edelleen kehittämisestä") ja 
22 päivänä joulukuuta 1994 annetussa 
neuvoston päätöslauselmassa 
(televiestinnän infrastruktuurien 
vapauttamisen periaatteesta ja 
aikataulusta)2, mukaan lukien erityis- tai 
yksinoikeuksien poistaminen kyseisten 
jäsenvaltioiden matkaviestinverkkojen ja 
muiden jäsenvaltioiden kiinteiden 
verkkojen tai matkaviestinverkkojen 
välisen suoran yhteenliittämisen osalta; 
numeroiden siirrettävyyden 
tarjoamisvelvoitteen lykkäämiseen 
voidaan antaa lupa, jos komissio katsoo, 
että velvoitteesta koituu liian suuri rasite 
joillekin organisaatioille, tiettyjen velvoitteiden täyttäminen on 
kytkettävä telepalvelujen ja 
infrastruktuurin vapauttamisen 
ajankohtaan, ja siinä on erityisesti 
asianomaisten jäsenvaltioiden osalta 
otettava täysin huomioon siirtymäkaudet, 
jotka on myönnetty komission direktiivin 
90/388/ETY 2 artiklan 2 kohdan 
mukaisesti, sellaisena kuin se on 
muutettuna komission direktiivillä 
96/19/EY2. mukaan lukien erityis- tai 
yksinoikeuksien poistaminen kyseisten 
jäsenvaltioiden matkaviestinverkkojen ja 
muiden jäsenvaltioiden kiinteiden 
verkkojen tai matkaviestinverkkojen 
välisen suoran yhteenliittämisen osalta; 
numeroiden siirrettävyyden 
tarjoamisvelvoitteen lykkäämiseen 
voidaan antaa lupa, jos komissio katsoo, 
että velvoitteesta koituu liian suuri rasite 
joillekin organisaatioille, 
2 EYVL N:o C 379, 31.12.1994, s. 4 EYVL N:o L 74, 22.3.1996, s. 13 
13 
Johdanto-osan 24 kappale 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 9) 
tämän direktiivin toimivuutta on 
tarkasteltava uudelleen 31 päivään 
joulukuuta 1999 mennessä, varsinkin 
yleispalvelun kattavuuden ja numeroiden 
siirrettävyyden tarkastelemiseksi; 
yhteenliittämistä kolmansien maiden 
kanssa koskevaa tilannetta olisi myös 
säännöllisin väliajoin tarkasteltava 
uudelleen, jotta voidaan toteuttaa 
asianmukaiset toimenpiteet, tämän direktiivin toimivuutta on 
tarkasteltava uudelleen 31 päivään 
joulukuuta 1999 mennessä varsinkin 
yleispalvelun laajuuden ja numeroiden 
siirrettävyyttä koskevan aikataulun 
tarkastelemiseksi; yhteenliittämistä 
kolmansien maiden kanssa koskevaa 
tilannetta olisi myös säännöllisin 
väliajoin tarkasteltava uudelleen, jotta 
voidaan toteuttaa asianmukaiset 
toimenpiteet: kun markkinoilla on saatu 
aikaan todellista kilpailua, 
perustamissopimuksen kilpailusäännöt 
ovat periaatteessa riittävät tasapuolisen 
kilpailun jälkivalvontaan, niin että tämän 
direktiivin tarpeellisuutta voidaan harkita 
uudelleen. 
Johdanto-osan 25 kappale 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 8) 
verkkojen yhteenliittämistä ja palvelujen 
yhteentoimivuutta kaikkialla yhteisössä 
koskevaa keskeistä tavoitetta ei voida 
riittävällä tavalla toteuttaa 
jäsenvaltiotasolla, vaan se toteutetaan 
paremmin yhteisön tasolla tällä 
direktiivillä, ja verkkojen yhteenliittämistä ja palvelujen 
yhteentoimivuutta kaikkialla yhteisössä 
koskevaa keskeistä tavoitetta ei voida 
riittävällä tavalla toteuttaa 
jäsenvaltiotasolla, vaan se toteutetaan 
paremmin yhteisön tasolla tällä 
direktiivillä: tätä direktiiviä 
tarkistettaessa on toivottavaa harkita 
mahdollisuutta perustaa Euroopan 
sääntelyviranomainen, joka olisi 
vastuussa komission tai kansallisen 
sääntelyviranomaisen tämän direktiivin 
mukaisesti suorittamista tehtävistä, jotka 
tällainen Euroopan sääntelyviranomainen 
suorittaisi tehokkaammin, ja 
14 
2 artiklan 1 kohdan a alakohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 10) 
a) 'yhteenHrttämisellä' saman tai 
toisen organisaation käyttämien 
televerkkojen fyysistä ja loogista 
yhteenliittämistä, jotta yhden 
organisaation käyttäjät voivat olla 
yhteydessä saman tai toisen 
organisaation käyttäjien kanssa tai 
käyttää toisen organisaation 
tarjoamia palveluja, a) 'yhteenliittämisellä' saman tai 
toisen organisaation käyttämien 
televerkkoja ja/tai telepalveluja 
tarjoavien organisaatioiden 
toiminteiden fyysistä ja loogista 
yhteenliittämistä, jotta yhden 
organisaation käyttäjät voivat olla 
yhteydessä saman tai toisen 
organisaation käyttäjien kanssa tai 
käyttää toisen organisaation 
tarjoamia palveluja, 
5 artiklan 5 kohdan ensimmäinen alakohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 13) 
5. Jos 4 kohdassa tarkoitettuja 
menettelyjä on toteutettu, kansallisten 
sääntelyviranomaisten on varmistettava, 
että kustannusten jakoperiaatteet ja 
käytettävän menettelyn yksityiskohdat 
ovat julkisia 14 artiklan 2 kohdan 
mukaisesti. 5. Jos 4 kohdassa tarkoitettu 
yleispalveluvelvoitteiden 
nettokustannusten i akamismekanismi 
toteutetaan, kansallisten 
sääntelyviranomaisten on varmistettava, 
että kustannusten jakoperiaatteet ja 
käytettävän menettelyn yksityiskohdat 
ovat julkisesti tarkastettavissa 14 artiklan 
2 kohdassa tarkoitetulla tavalla. 
15 
5 artiklan 6 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 14) 
6. Siihen asti, kun 3, 4 ja 5 
kohdassa kuvattu menettely on pantu 
täytäntöön, kaikista yhteenliittämisen 
osapuolille kuuluvista maksuista, jotka 
sisältävät yleispalveluvelvoitteiden 
kustannuksiin liittyvän maksun tai 
toimivat sellaisena, ilmoitetaan ennen 
niiden käyttöönottoa kansalliselle 
sääntelyviranomaiselle. Jos kansallinen 
sääntelyviranomainen katsoo joko omasta 
aloitteestaan tai asianomaisen osapuolen 
perustellun pyynnön johdosta, että 
tällaiset maksut ovat liian suuria, 
kyseessä olevaa organisaatiota on 
vaadittava alentamaan kyseisiä maksuja. 
Tällaisia vähennyksiä on sovellettava 
takautuvasti maksujen 
käyttöönottopäivästä alkaen, mutta 
aikaisintaan 1 päivästä tammikuuta 1998. 6. Siihen asti, kun 3, 4 ja 5 
kohdassa kuvattu menettely on pantu 
täytäntöön, kaikista yhteenliittämisen 
osapuolille kuuluvista maksuista, jotka 
sisältävät yleispalveluvelvoitteiden 
kustannuksiin liittyvän maksun tai 
toimivat sellaisena, ilmoitetaan ennen 
niiden käyttöönottoa kansalliselle 
sääntelyviranomaiselle. Jos kansallinen 
sääntelyviranomainen katsoo joko omasta 
aloitteestaan tai jonkun asianomaisen 
osapuolen perustellun pyynnön johdosta, 
että tällaiset maksut ovat liian suuria, 
kyseessä olevaa organisaatiota on 
vaadittava alentamaan kyseisiä maksujaa 
sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän 
direktiivin 17 artiklan soveltamista. 
Tällaisia vähennyksiä on sovellettava 
takautuvasti maksujen 
käyttöönottopäivästä alkaen, mutta 
aikaisintaan 1 päivästä tammikuuta 1998. 
7 artiklan 2 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 16) 
2. Yhteenliittämismaksuissa 
noudatetaan avoimuuden j a kustannuksiin 
suhteuttamisen periaatetta. Sen 
organisaation, joka tarjoaa liittymistä 
palveluihinsa, on todistettava, että 
maksut perustuvat todellisiin 
kustannuksiin sisältäen kohtuullisen 
tuoton. Kansalliset sääntelyviranomaiset 
voivat vaatia organisaatiolta täydelliset 
perustelut yhteenliittämismaksuista ja 
tarvittaessa vaatia muutosta maksuihin. 
Tätä kohtaa on sovellettava myös 
liitteessä I olevassa 3 osassa mainittuihin 
organisaatioihin, jotka ovat merkittävässä 
markkina-asemassa. 2. Yhteenliittämismaksuissa 
noudatetaan avoimuuden ja kustannuksiin 
suhteuttamisen periaatetta. Sen 
organisaation, joka tarjoaa liittymistä 
palveluihinsa, on todistettava, että 
maksut eivät ole suurempia kuin summat, 
jotka perustuvat todellisiin kustannuksiin 
sisältäen kohtuullisen tuoton. Kansalliset 
sääntelyviranomaiset voivat vaatia 
organisaatiolta täydelliset perustelut 
yhteenliittämismaksuista ja tarvittaessa 
vaatia muutosta maksuihin. Tätä kohtaa 
on sovellettava myös liitteessä I olevassa 
3 osassa mainittuihin organisaatioihin, 
joiden kansallinen sääntelyviranomainen 
on ilmoittanut olevan merkittävässä 
markkina-asemassa yhteenliittämisen 
kansallisilla markkinoilla. 
16 
7 artiklan 5 kohdan ensimmäinen alakohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 17) 
5. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on varmistettava, 
että asianomaisten organisaatioiden 
käyttämät kustannuslaskentamenetelmät 
soveltuvat tämän artiklan vaatimusten 
toteuttamiseen ja että niistä laaditaan 
riittävän yksityiskohtaiset asiakirjat 
liitteen V mukaisesti. 5. Komission on laadittava 15 
artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti 
suuntaviivat yhteenliittämisen 
kustannuslaskentamenetelmistä ja 
erillisestä kirjanpidosta. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on varmistettava, 
että asianomaisten organisaatioiden 
käyttämät kustannuslaskentamenetelmät 
soveltuvat tämän artiklan vaatimusten 
toteuttamiseen ja että niistä laaditaan 
riittävän yksityiskohtaiset asiakirjat 
liitteen V mukaisesti. 
17 
9 artiklan 1 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 21) 
1. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on kannustettava 
riittävään yhteenliittämiseen kaikkien 
käyttäjien hyväksi ja turvattava se 
käyttämällä vastuutaan tavalla, joka on 
taloudellisesti mahdollisimman tehokas j a 
loppukäyttäjille mahdollisimman 
hyödyllinen. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on erityisesti 
otettava huomioon 1. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on kannustettava 
riittävään yhteenliittämiseen kaikkien 
käyttäjien hyväksi ja turvattava se 
käyttämällä vastuutaan tavalla, joka on 
taloudellisesti mahdollisimman tehokas ja 
loppukäyttäjille mahdollisimman 
hyödyllinen. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on erityisesti 
otettava huomioon 
tarve varmistaa tyydyttävät päästä 
päähän -yhteydet käyttäjille, 
tarve edistää kilpailulle avoimia 
markkinoita, 
tarve edistää Euroopan laajuisten 
verkkojen ja palvelujen 
toteuttamista ja kehittämistä, 
kansallisten verkkojen 
yhteenliittämistä ja palvelujen 
yhteentoimivuutta sekä pääsyä 
näihin verkkoihin ja palveluihin, 
syrjimättömyyden(mukaanlukien 
yhdenvertainen pääsy) ja 
suhteellisuuden periaatteet, 
tarve ylläpitää ja kehittää 
yleispalvelua. tarve varmistaa tyydyttävät päästä 
päähän -yhteydet käyttäjille, 
tarve edistää kilpailulle avoimia 
markkinoita, 
tarve varmistaa saumattomien ja 
yhdenmukaistettujen 
eurooppalaisten televiestinnän 
kotimarkkinoiden 
oikeudenmukainen ia 
asianmukainen kehitys ja siitä 
johtuva tarve yhteensovittaa 
toimintatapojaan, suuntaviivojaan 
ja toimiaan muiden 
jäsenvaltioiden vastaavien 
viranomaisten ia komission 
kanssa ia tarvittaessa auttaa niitä, 
tarve edistää Euroopan laajuisten 
verkkojen ja palvelujen 
toteuttamista ja kehittämistä, 
kansallisten verkkojen 
yhteenliittämistä ja palvelujen 
yhteentoimivuutta sekä pääsyä 
näihin verkkoihin ja palveluihin, 
syrjimättömyyden (mukaan lukien 
yhdenvertainen pääsy) ja 
suhteellisuuden periaatteet, 
tarve ylläpitää ja kehittää 
yleispalvelua. 
18 
11 artikla 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 22) 
Jos yleisiä televerkkoja ylläpitävällä ja/tai 
yleisesti saatavilla olevia telepalveluja 
tarjoavalla organisaatiolla on kansallisen 
lainsäädännön mukaan oikeus asentaa 
järjestelmiä yleisessä tai yksityisessä 
omistuksessa oleville maille, niiden ylle 
tai alle tai jos se voi toteuttaa 
omaisuuden pakkolunastus- tai 
käy ttöönottomenettelyj ä, kansallisten 
sääntelyviranomaisten on edistettävä 
sellaisten järjestelmien ja/tai omaisuuden 
jakamista muiden televerkkoja 
ylläpitävien tai yleisesti saatavilla olevia 
telepalveluja tarjoavien organisaatioiden 
kanssa. 
Rinnakkain sijoittamiseen ja järjestelmien 
jakamiseen liittyvät sopimukset 
edellyttävät yleensä asianomaisten 
osapuolten välistä kaupallista ja teknistä 
sopimusta. Kansallinen 
sääntelyviranomainen voi puuttua asiaan 
kiistojen ratkaisemiseksi 9 artiklassa 
säädetyllä tavalla. 
Jäsenvaltiot voivat erityisesti vaatia 
järjestelmien ja/tai omaisuuden jakamista 
(mukaan lukien fyysinen rinnakkain 
sijoittaminen) vasta yleiselle 
lausuntokierrokselle varatun 
asianmukaisen määräajan jälkeen, jonka 
aikana kaikille asianomaisille osapuolille 
on annettava mahdollisuus esittää 
näkemyksensä. Tällaiset järjestelyt voivat 
sisältää järjestelmien ja/tai omaisuuden 
jakamisesta aiheutuvien kustannusten 
jakamista koskevia sääntöjä. Jos yleisiä televerkkoja ylläpitävällä ja/tai 
yleisesti saatavilla olevia telepalveluja 
tarjoavalla organisaatiolla on kansallisen 
lainsäädännön mukaan oikeus asentaa 
laitteita yleisessä tai yksityisessä 
omistuksessa oleville maille, niiden ylle 
tai alle tai jos se voi toteuttaa 
omaisuuden pakkolunastus- tai 
käyttöönottomenettelyj ä, kansallisten 
sääntelyviranomaisten on edistettävä 
sellaisten laitteiden ja/tai omaisuuden 
jakamista muiden televerkkoja 
ylläpitävien tai yleisesti saatavilla olevia 
telepalveluja tarjoavien organisaatioiden 
kanssa, erityisesti silloin, kun muut 
organisaatiot eivät olennaisten 
vaatimusten vuoksi voi käyttää muita 
sopivia vaihtoehtoja. 
Rinnakkain sij oittamiseen j a j ärj estelmien 
jakamiseen liittyvät sopimukset 
edellyttävät yleensä asianomaisten 
osapuolten välistä kaupallista ja teknistä 
sopimusta. Kansallinen 
sääntelyviranomainen voi puuttua asiaan 
kiistojen ratkaisemiseksi 9 artiklassa 
säädetyllä tavalla. 
Jäsenvaltiot voivat vaatia järjestelmien 
ja/tai omaisuuden jakamista (mukaan 
lukien fyysinen rinnakkain sijoittaminen) 
vasta yleiselle lausuntokierrokselle 
varatun asianmukaisen määräajan 
jälkeen, jonka aikana kaikille 
asianomaisille osapuolille on annettava 
mahdollisuus esittää näkemyksensä. 
Tällaiset järjestelyt voivat sisältää 
järjestelmien ja/tai omaisuuden 
jakamisesta aiheutuvien kustannusten 
jakamista koskevia sääntöjä. 
19 
12 artiklan 2 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 23) 
2. Euroopan laajuisten verkkojen ja 
palvelujen täyden yhteentoimivuuden 
varmistamiseksi jäsenvaltioiden on 
ryhdyttävä tarvittaviin toimiin 
k an sallisten kantojensa 
varmistamiseksi yhteensovittamisen 
niissä kansainvälisissä järjestöissä ja 
elimissä, joissa numerointia koskevia 
päätöksiä tehdään, ottaen huomioon 
tulevaisuudessa numerointiin mahdolliset 
liittyvät muutokset Euroopassa. 2. Euroopan laajuisten verkkojen ja 
palvelujen täyden yhteentoimivuuden 
varmistamiseksi jäsenvaltioiden ja 
yhteisön on varmistettava kantojensa 
yhteensovittaminen niissä 
kansainvälisissä järjestöissä ja elimissä, 
joissa numerointia koskevia päätöksiä 
tehdään, ottaen huomioon tulevat 
numerointia koskevat mahdolliset 
muutokset Euroopassa. 
12 artiklan 3 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 24) 
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, 
että kansallinen sääntelyviranomainen 
valvoo kansallisia televiestinnän 
numerointisuunnitelmia 
riippumattomuuden takaamiseksi 
televerkkoja ylläpitävistä tai telepalveluja 
tarjoavista organisaatioista. Tehokkaan 
kilpailun varmistamiseksi kansallisten 
sääntelyviranomaisten on varmistettava, 
että yksittäisten numeroiden ja/tai 
numerointialueidenmyöntämismenettelyt 
ovat avoimia, tasapuolisia ja oikea-
aikaisia ja että myöntäminen suoritetaan 
puolueettomasti, avoimesti ja ketään 
syrjimättä. Kansalliset 
sääntelyviranomaiset voivat asettaa ehtoj a 
tiettyjen numerotunnusten ja 
lyhytvalintanumeroiden käytölle 
erityisesti, jos niitä käytetään 
yleishyödyllisiä palveluja varten 
(esimerkiksi ilmaispuhelinpalvelut, 
maksulliset kioskipalvelut, 
puhelinluettelopalvelut, 
hätänumeropalvelut) tai yhdenvertaisen 
verkkoon pääsyn varmistamiseksi. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, 
että kansallinen sääntelyviranomainen 
valvoo kansallisia televiestinnän 
numerointisuunnitelmia 
riippumattomuuden takaamiseksi 
televerkkoja ylläpitävistä tai telepalveluja 
tarjoavista organisaatioista ja numeroiden 
siirrettävyyden helpottamiseksi. 
Tehokkaan kilpailun varmistamiseksi 
kansallisten sääntelyviranomaisten on 
varmistettava, että yksittäisten 
numeroiden ja/tai numerointialueiden 
myöntämismenettelyt ovat avoimia, 
tasapuolisia ja oikea-aikaisia ja että 
myöntäminen suoritetaan 
puolueettomasti, avoimesti ja ketään 
syrjimättä. Kansalliset 
sääntelyviranomaiset voivat asettaa ehtoj a 
tiettyjen numerotunnusten ja 
lyhytvalintanumeroiden käytölle 
erityisesti, jos niitä käytetään 
yleishyödyllisiä palveluja varten 
(esimerkiksi maksuttomat 
palvelunumerot, lisämaksulliset palvelut, 
puhelinluettelopalvelut, 
hätänumeropalvelut) tai yhdenvertaisen 
verkkoon pääsyn varmistamiseksi. 
20 
12 artiklan 5 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 25) 
5. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on edistettävä 
numeroiden siirrettävyyden 
mahdollistavan toiminteen 
mahdollisimman nopeaa käyttöönottoa, 
jolloin loppukäyttäjät voivat tietyssä 
paikassa pyynnöstä säilyttää yleisen 
kiinteän puhelinverkkonsa numeron tai 
numerot riippumatta palvelua tarjoavasta 
organisaatiosta, ja kansallisten 
sääntelyviranomaisten on varmistettava, 
että tämä toiminne on käytettävissä 
ainakin kaikissa tärkeimmissä taajamissa 
1 päivään tammikuuta 2003 mennessä. 5. Kansallisten 
sääntelyviranomaisten on edistettävä 
numeroiden siirrettävyyden 
mahdollistavan toiminteen 
mahdollisimman nopeaa käyttöönottoa, 
jolloin loppukäyttäjät voivat tietyssä 
paikassa pyynnöstä säilyttää yleisen 
kiinteän puhelinverkkonsa numeron tai 
numerot kohtuullista kansallisen 
sääntelyviranomaisen hyväksymää 
maksua vastaan riippumatta palvelua 
tarjoavasta organisaatiosta, ja kansallisten 
sääntelyviranomaisten on varmistettava, 
että tämä toiminne on käytettävissä 
ainakin kaikissa tärkeimmissä taajamissa 
1 päivään tammikuuta 2003 mennessä. 
Jos tämä toiminne ei vielä ole käytössä, 
kansallisen sääntelyviranomaisen on 
varmistettava, että kun käyttäjä on 
vaihtanut palvelun tuottajaa, puhelu 
hänen vanhaan numeroonsa voidaan 
reitittää uudelleen käyttäjälle kohtuullista 
kansallisen sääntelyviranomaisen 
hyväksymää maksua vastaan tai että 
soittajille ilmoitetaan uusi numero 
kohtuullisen ajanjakson ajan 
laskuttamatta käyttäjää tai soittajia tästä 
palvelusta. 
21 
17 artikla 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 27) 
Riitojen ratkaisumenettely eri 
jäsenvaltioiden myöntämien lupien 
nojalla toimivien organisaatioiden välillä 
1. Rajoittamatta: 
a) toimintaa, jota komissio tai mikä 
tahansa jäsenvaltio toteuttaa 
perustamissopimuksen nojalla, 
b) jäljempänä 2 ja 3 kohdassa 
säädettyyn menettelyyn vetoavan 
osapuolen, asianomaisten 
organisaatioiden tai muun 
osapuolen oikeuksia, jotka 
perustuvat sovellettavaan 
kansalliseen lainsäädäntöön, 
jäljempänä 2, 3 ja 4 kohdassa säädetyn 
menettelyn on oltava käytettävissä 
yhteenliittämistä koskevissa riidoissa eri 
jäsenvaltioiden myöntämien lupien 
nojalla toimivien organisaatioiden välillä, 
jos nämä riidat eivät kuulu sellaisen 
yhden kansallisen sääntelyviranomaisen 
toimivaltaan, joka käyttää toimivaltaansa 
9 artiklan mukaisesti. 
2. Mikä tahansa osapuolista voi 
saattaa riidan asianomaisten kansallisten 
sääntelyviranomaisten ratkaistavaksi. 
Kansallisten sääntelyviranomaisten on 
yhteensovitettava ponnistelunsa riidan 
ratkaisemiseksi 9 artiklan 1 kohdassa 
säädettyjen periaatteiden mukaisesti. Riitojen ratkaisu yhteisön tasolla 
1. Rajoittamatta: 
a) toimintaa, jota komissio tai mikä 
tahansa jäsenvaltio toteuttaa 
perustamissopimuksen nojalla, 
b) jäljempänä 2 ja 3 kohdassa 
säädettyyn menettelyyn vetoavan 
osapuolen, asianomaisten 
organisaatioiden tai muun 
osapuolen oikeuksia, jotka 
perustuvat sovellettavaan 
kansalliseen lainsäädäntöön, 
jäljempänä 2, 3 ja 4 kohdassa säädetyn 
menettelyn on oltava käytettävissä 
yhteenliittämistä koskevissa riidoissa eri 
jäsenvaltioiden myöntämien lupien 
nojalla toimivien organisaatioiden välillä, 
jos nämä riidat eivät kuulu sellaisen 
yhden kansallisen sääntelyviranomaisen 
toimivaltaan, joka käyttää toimivaltaansa 
9 artiklan mukaisesti. 
2. Mikä tahansa osapuolista voi saattaa 
riidan asianomaisten kansallisten 
sääntelyviranomaisten ratkaistavaksi. 
Kansallisten sääntelyviranomaisten on 
yhteensovitettava työskentelynsä riidan 
ratkaisemiseksi 9 artiklan 1 kohdassa 
säädettyjen periaatteiden mukaisesti ja 
ilmoitettava asiasta komissiolle. 
22 
3. Jos kansalliset 
sääntelyviranomaiset eivät keskenään 
pääse sopimukseen ratkaisusta kuuden 
kuukauden kuluessa siitä, kun asia 
annettiin niiden käsiteltäväksi, jokin 
niistä voi käyttää 4 kohdassa säädettyä 
menettelyä antamalla siitä tiedon 
komissiolle ja toimittamalla jäljennöksen 
siitä asianomaisille osapuolille ja 
kansallisille sääntelyviranomaisille. 
Ratkaisu on sitova vain, jos kaikki 
osapuolet ovat yksimielisiä. 
4. Saatuaan 3 kohdan perusteella 
toimitetun tiedonannon komissio antaa 
sen ONP-komitean puheenjohtajan 
käsiteltäväksi. 
ONP-komitean puheenjohtaja asettaa 
mahdollisimman nopeasti työryhmän, 
johon kuuluu vähintään kaksi ONP-
komitean jäsentä, yksi kunkin 
asianomaisen kansallisen 
sääntelyviranomaisen edustaja ja ONP-
komitean puheenjohtaja tai muu hänen 
nimeämänsä komission virkamies. 
Työryhmä kokoontuu yleensä 10 päivän 
kuluessa siitä, kun kokous kutsuttiin 
koolle. Puheenjohtaja voi kenen tahansa 
työryhmän jäsenen ehdotuksesta päättää 
kutsua enintään kaksi muuta asiantuntijan 
ominaisuudessa toimivaa henkilöä 
avustamaan komiteaa. 3. Jos kansalliset sääntelyviranomaiset 
eivät keskenään pääse sopimukseen 
ratkaisusta kuuden kuukauden kuluessa 
siitä, kun asia annettiin niiden 
käsiteltäväksi, mikä tahansa 
asianomaisista osapuolista tai 
kansallisista sääntelyviranomaisista voi 
käyttää 4 kohdassa säädettyä menettelyä 
antamalla siitä tiedon komissiolle ja 
toimittamalla jäljennöksen siitä 
asianomaisille osapuolille ja kansallisille 
sääntelyviranomaisille. Ratkaisu on 
sitova vain, jos kaikki osapuolet ovat 
yksimielisiä. 
4. Saatuaan 3 kohdan perusteella 
toimitetun tiedonannon komissio asettaa 
mahdollisimman nopeasti työryhmän, 
johon kuuluu vähintään kaksi ONP-
komitean jäsentä, yksi kunkin 
asianomaisen kansallisen 
sääntelyviranomaisen edustaja ja ONP-
komitean puheenjohtaja tai muu hänen 
nimeämänsä komission virkamies. 
Työryhmä kokoontuu yleensä 10 päivän 
kuluessa kokouksen koolle kutsumisesta. 
Puheenjohtaja voi kenen tahansa 
työryhmän jäsenen ehdotuksesta päättää 
kutsua enintään kaksi muuta asiantuntijan 
ominaisuudessa toimivaa henkilöä 
avustamaan komiteaa. 
Työryhmän on annettava menettelyä 
käyttävälle osapuolelle, jäsenvaltioiden 
kansallisille sääntelyviranomaisille ja 
asiassa osallisina oleville organisaatioille 
mahdollisuus esittää mielipiteensä 
suullisesti tai kirjallisesti. Työryhmän on annettava menettelyä 
käyttävälle osapuolelle, jäsenvaltioiden 
kansallisille sääntelyviranomaisille ja 
asiassa osallisina oleville organisaatioille 
mahdollisuus esittää mielipiteensä 
suullisesti tai kirjallisesti. 
23 
Työryhmän on pyrittävä yksimielisyyteen 
osapuolten välillä. Puheenjohtaja 
ilmoittaa ONP-komitealle tämän 
menettelyn tuloksista. Työryhmän on pyrittävä yksimielisyyteen 
osapuolten välillä tai muutoin 
määriteltävä kantansa kolmen kuukauden 
kuluessa. Kansallisella tasolla viipymättä 
tävtäntöönpantavan ratkaisun on 
perustuttava tähän kantaan. Jos kannasta 
ei päästä yksimielisyyteen tai jos 
yksimielisesti sovittua kantaa ei panna 
täytäntöön kohtuullisen ajan kuluessa, 
joka ei perusteltuja tapauksia lukuun 
ottamatta saa ylittää kahta kuukautta, 
komission on tehtävä asianmukainen 
ratkaisu 16 artiklassa säädettyä 
menettelyä noudattaen. Tämä ratkaisu ei 
vaikuta kansallisen lainsäädännön toiselle 
osapuolelle antamaan mahdollisuuteen 
valittaa asiasta asianomaisiin 
tuomioistuimiin vahingonkorvauksen 
vaatimiseksi, jos voidaan epäillä, että 
toisen osapuolen käyttäytyminen on 
johtanut taloudellisiin menetyksiin 
kilpailun vääristymisen vuoksi. EU:n 
tasolla sovittuja asioita ei kuitenkaan 
voida kyseenalaistaa tällaisten 
vaatimusten yhteydessä. 
24 
20 artiklan 1 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 29) 
1. Lykkäystä 3 artiklan 1 ja 2 
kohdassa, 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja 9 
artiklan 1 ja 3 kohdassa säädettyihin 
velvoitteisiin, jotka koskevat 
asianomaisen jäsenvaltion 
matkaviestinverkkojen ja toisten 
jäsenvaltioiden kiinteiden verkkojen tai 
matkaviestinverkkojen välistä 
yhteenliittämistä, sekä 5 artiklassa 
säädettyihin velvoitteisiin, myönnetään 
niille 22 päivänä heinäkuuta 1993 ia 22 
päivänä joulukuuta 1994 annetuissa 
neuvoston päätöslauselmissa yksilöidyille 
jäsenvaltioille, joiden siirtymäkautta 
televiestinnän vapauttamiseksi on 
pidennetty, niin pitkäksi aikaa ja siltä 
osin, kuin ne hyödyntävät näitä 
siirtymäaikoja. Jäsenvaltioiden on 
ilmoitettava komissiolle aikomuksestaan 
käyttää niitä hyväkseen. 1. Jäsenvaltiot, joissa verkot ovat 
vähemmän kehittyneitä ia joille 
myönnetään korkeintaan viiden vuoden 
lisäaika kaikkien tai joidenkin direktiivin 
96/19/EY mukaisten velvoitteiden 
täyttämiseen, voivat pyytää vastaavaa 
lykkäystä joihinkin tai kaikkiin 3 artiklan 
1 ja 2 kohdassa, 4 artiklan 1 ja 2 
kohdassa ja 9 artiklan 1 ja 3 kohdassa 
säädettyihin velvoitteisiin, jotka koskevat 
asianomaisen jäsenvaltion 
matkaviestinverkkojen ja toisten 
jäsenvaltioiden kiinteiden verkkojen tai 
matkaviestinverkkojen välistä 
yhteenliittämistä, sekä 5 artiklassa 
säädettyihin velvoitteisiin, siinä määrin 
kuin se on perusteltua yhteisön 
lainsäädännön sallimien telepalveluihin ja 
televiestinnän infrastruktuuriin liittyvien 
erityis- tai yksinoikeuksien vuoksi. 
25 
20 artiklan 2 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 30) 
2. Lykkäystä 12 artiklan 5 kohdassa 
säädettyihin velvoitteisiin voidaan 
pyytää, jos asianomainen jäsenvaltio voi 
osoittaa, että niiden täyttäminen 
muodostaisi liiallisen rasitteen tietyille 
organisaatioille tai organisaatioiden 
ryhmille. Jäsenvaltion on ilmoitettava 
komissiolle perustelut lykkäyksen 
pyytämiselle, päivämäärä, johon 
mennessä vaatimukset voidaan täyttää, 
sekä kyseisessä määräajassa pysymiseksi 
suunnitellut toimenpiteet. Komissio 
harkitsee pyyntöä ottaen huomioon 
kyseisen jäsenvaltion nimenomaisen 
tilanteen sekä tarpeen varmistaa 
yhtenäinen sääntelyjärjestelmä yhteisön 
tasolla, ja ilmoittaa jäsenvaltiolle, 
katsooko se, että tilanne kyseisessä 
jäsenvaltiossa riittää perusteeksi 
lykkäyksen myöntämiselle, ja 
myönteisissä tapauksissa, mihin 
päivämäärään asti lykkäykselle on 
perusteet. 2. Lykkäystä 12 artiklan 5 kohdassa 
säädettyihin velvoitteisiin voidaan 
pyytää, jos asianomainen jäsenvaltio voi 
osoittaa, että niiden täyttäminen 
muodostaisi liiallisen rasitteen tietyille 
organisaatioille tai organisaatioiden 
ryhmille. Jäsenvaltion on ilmoitettava 
komissiolle perustelut lykkäyksen 
pyytämiselle, päivämäärä, johon 
mennessä vaatimukset voidaan täyttää, 
sekä kyseisessä määräajassa pysymiseksi 
suunnitellut toimenpiteet. Komissio 
harkitsee pyyntöä ottaen huomioon 
kyseisen jäsenvaltion nimenomaisen 
tilanteen sekä tarpeen varmistaa 
yhdenmukainen sääntelyj ärj estelmä 
yhteisön tasolla ja muut mahdolliset 
vaatimusten tävttämiskeinot. ja ilmoittaa 
jäsenvaltiolle, katsooko se, että tilanne 
kyseisessä jäsenvaltiossa riittää 
perusteeksi lykkäyksen myöntämiselle, ja 
myönteisissä tapauksissa, mihin 
päivämäärään asti lykkäys on perusteltu. 
26 
22 artiklan 2 kohta 
(perustuu Euroopan parlamentin tarkistukseen 31) 
2. Komissio tarkastelee tämän 
direktiivin toimivuutta ja antaa siitä 
määräajoin ja ensimmäisen kerran 31 
päivään joulukuuta 1999 mennessä 
kertomuksen Euroopan parlamentille ja 
neuvostolle. Komissio voi tätä tarkoitusta 
varten pyytää tietoja jäsenvaltioilta. 
Kertomuksessa tarkastellaan, mitä tämän 
direktiivin säännöksiä olisi mukautettava 
markkinakehityksen, tekniikan kehityksen 
ja käyttäjien kysynnässä tapahtuvien 
muutosten mukaan, erityisesti 
a) 5 artiklan säännösten osalta, 
b) 12 artiklan 5 kohdassa säädetyn 
aikataulun vahvistamiseksi. 2. Komissio tarkastelee tämän 
direktiivin toimivuutta ja antaa siitä 
määräajoin ja ensimmäisen kerran 31 
päivään joulukuuta 1999 mennessä 
kertomuksen Euroopan parlamentille ja 
neuvostolle. Komissio voi tätä tarkoitusta 
varten pyytää tietoja jäsenvaltioilta. 
Kertomuksessa tarkastellaan, mitä tämän 
direktiivin säännöksiä olisi mukautettava 
markkinakehityksen, tekniikan kehityksen 
ja käyttäjien kysynnässä tapahtuvien 
muutosten mukaan, erityisesti 
a) 5 artiklan säännösten osalta, 
b) 12 artiklan 5 kohdassa säädetyn 
aikataulun vahvistamiseksi täisen 
aikaistamiseksi. 
Kertomuksessa komissio tutkii myös 
mahdollisuutta perustaa pikaisesti 
Euroopan sääntelyviranomainen 
suorittamaan sellaiset komission tai 
kansallisten sääntelyviranomaisten tämän 
direktiivin nojalla suorittamat tehtävät, 
jotka voidaan toteuttaa paremmin 
yhteisön tasolla. 
27 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 535 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 15 16 08 06 
Luettelonumero : CB-CO-96-543-FI-C 
ISBN 92-78-10680-1 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg