Johdanto

Vuonna 2019 Euroopan talouden odotetaan jatkavan kasvuaan. Tämän ansiosta ennätysmäärällä ihmisiä on työtä ja miljoonat pääsevät eroon köyhyydestä ja sosiaalisesta syrjäytymisestä. Jäsenvaltioiden toteuttamat rakenneuudistukset, investoinnit ja vastuullinen finanssipolitiikka yhdistettynä Euroopan tason määrätietoisiin toimiin, kuten Euroopan investointiohjelmaan, ovat osaltaan palauttaneet vakauden Euroopan talouteen ja lisänneet eurooppalaisten vaurautta. Työllisiä on ennätykselliset 239 miljoonaa ihmistä, ja työttömyys on pienentynyt finanssikriisiä edeltäneelle tasolle. Tämän myötä yli kymmenen miljoonaa ihmistä on viime vuosien aikana päässyt eroon köyhyydestä tai sosiaalisesta syrjäytymisestä.

Euroopan taloudella on nyt edessään kuudes jatkuvan kasvun vuosi. Kasvulukujen hajonta euroalueen maiden välillä on pienin talous- ja rahaliiton historiassa. Todellinen lähentyminen on päässyt uudestaan käyntiin, sillä maissa, joissa BKT asukasta kohti on pienempi, on suuremmat kasvuluvut. Vahva kasvu ja alhaiset korot ovat tukeneet julkistalouden alijäämien supistumista, ja alijäämät ovatkin useimmissa tapauksissa palanneet finanssikriisiä edeltäneelle tasolle. Kriisin aiheuttama investointivaje on nyt lähes hävinnyt. Monien vaikeiden vuosien jälkeen Kreikka on saanut menestyksekkäästi päätökseen rahoitustukiohjelmansa ja turvannut asemansa euroalueen ja Euroopan unionin ytimessä.

Talouskasvu ei kuitenkaan hyödytä kaikkia kansalaisia ja maita samalla tavalla, ja se on edelleen haavoittuva maailmanlaajuisen epävakauden ja keskipitkän ja pitkän aikavälin haasteiden edessä. Euroopalla on hallussaan kestävän kasvun perustekijät. Talouskasvun ennustetaan kuitenkin hidastuvan, ja talouskehityksen heikkenemisriskit ovat merkittäviä. Rahoitusolot ovat edelleen suotuisat, mutta kun kasvu jatkuu, inflaatio kiihtyy ja rahapolitiikka vähitellen normalisoituu, rahoitusolojen jonkinasteinen kiristyminen on odotettavissa. Huoli julkistalouden kestävyydestä maissa, joissa velan määrä on suuri, saattaa lisätä rahoituskustannuksia koko taloudessa, myös pankkialalla. Joissakin jäsenvaltioissa työttömyysaste on edelleen korkea ja kotitalouksien tulot ovat pienemmät kuin ennen kriisiä. Toiset jäsenvaltiot kärsivät vajaatyöllisyydestä tai ammattitaitoisen työvoiman puutteesta. Tuottavuuden kasvu on vaimeaa, ja digitaaliteknologia leviää hitaasti. Eräät pitkän aikavälin haasteet ovat edelleen vailla ratkaisua, esimerkiksi väestön ikääntyminen, digitalisaatio ja sen vaikutukset työhön, ilmastonmuutos sekä luonnonvarojen kestämätön käyttö. Muita riskitekijöitä ovat esimerkiksi rahapolitiikan nopeampi tiukentaminen Yhdysvalloissa ja sen mahdolliset vaikutukset rahoitusvakauteen kehittyvillä markkinoilla, jatkuvat geopoliittiset jännitteet, jotka vaikuttavat maailmankauppaan, sekä pitkittynyt epävarmuus, joka liittyy unionin tuleviin suhteisiin Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa.

Kasvavat haasteet ja maailmanlaajuinen epävarmuus muistuttavat meitä siitä, että nykyinen talouskehitys tarjoaa tilaisuuden, jota ei saa hukata. Jotta unionista ja sen jäsenvaltioista tulisi vahvempia, osallistavampia ja häiriönsietokykyisiä, on olennaisen tärkeää jatkaa uudistuksia, kohdentaa investoinnit tarkasti ja alentaa velkatasoja yhteisten eurooppalaisten finanssipoliittisten sääntöjen mukaisesti. Talous- ja finanssipolitiikassa on pidettävä huoli makrotalouden vakaudesta, puututtava suuriin velkamääriin ja luotava puskureita ulkoisia tai kotimaisia häiriöitä vastaan. Näin lievennetään tällaisten häiriöiden sosiaalisia ja työllisyysvaikutuksia. Investoinneissa ja rakenneuudistuksissa on entistäkin enemmän keskityttävä potentiaalisen kasvun edistämiseen.

Häiriönsietokykyinen ja osallistava talous antaa unionille mahdollisuuden hyödyntää vahvuuksiaan maailmanlaajuisesti ja puolustaa monenvälisyyden ja taloudellisen yhdentymisen etuja. Euro tuottaa vakautta ja antaa suojaa kasvavilta riskeiltä, joita maailmantalouden näkymiin kohdistuu. Euron rakennetta on kuitenkin vielä vahvistettava. Myös täysin yhdentyneet ja hyvin toimivat sisämarkkinat auttavat suojaamaan Eurooppaa tulevilta häiriöiltä ja kriiseiltä samalla kun aidon pääomamarkkinaunionin myötä vapautuu lisärahoitusta, jota Euroopan kasvu tarvitsee. On tärkeää saada unionin käyttöön nopeasti pitkän aikavälin talousarvio, jossa otetaan huomioon innovaatioiden, taloudellisen ympäristön ja geopolitiikan nopea kehitys. Näin tuetaan rakennemuutosta ja tehdään Euroopasta vahvempi ja yhtenäisempi tilanteessa, jossa epävarmuudet lisääntyvät niin kotona kuin ulkomaillakin. Jotta unionin sosiaalinen ulottuvuus vahvistuisi ja elin- ja työolot paranisivat lähentymällä ylöspäin, on tarpeen muuttaa Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa julistetut periaatteet teoiksi sekä Euroopan tasolla että kansallisella tasolla.

1.Neljä kasvun, työpaikkojen ja investointien vuotta

Vuonna 2014 Eurooppa oli juuri toipumassa pahimmasta finanssi- ja talouskriisistä miesmuistiin. Reaalinen talouden tuotos oli vasta elpymässä kriisiä edeltäneelle tasolle, ja pitkittynyt alhaisten investointien kausi ja muut tekijät vaikuttivat tuottavuuteen ja kilpailukykyyn. Suuret julkistalouden alijäämät ja muut makrotalouden epätasapainot uhkasivat haurasta elpymistä. Kriisin sosiaaliset seuraukset tuntuivat voimakkaasti kaikkialla unionissa, sillä työttömyys, erityisesti nuorisotyöttömyys, oli erittäin suurta ja köyhyys ja sosiaalinen eriarvoisuus lisääntyivät.

Eurooppa on nyt pitkälti jättänyt talous- ja finanssikriisin taakseen. Euroopan taloudella on nyt edessään kuudes peräkkäinen kasvun vuosi. Talouskasvu on ollut vakaata, ja samalla investoinnit ovat elpyneet, kulutuskysyntä on vahvistunut, julkistalous on kohentunut ja työpaikkoja on koko ajan syntynyt lisää, vaikka tilanne onkin parantunut eri tahtiin eri maissa. Euroalueen maiden kasvuprosenttien hajonta on pienempi kuin koskaan sitten rahaliiton perustamisen (ks. kuvio 1).

Myös mikrotaloudelliset tulokset ovat parantuneet viime vuosina. Tuottavuuskuilu Yhdysvaltoihin nähden ei kasva, ja EU:n tehdasteollisuuden tuotanto on lisääntynyt huomattavasti. Euroopan teollisuustuotteille ja palveluille on ollut jatkuvasti kysyntää maailmanmarkkinoilla, vaikka kehittyvien talouksien markkinoilta tuleva kysyntä onkin supistunut ja öljyn hinta noussut. Jäsenvaltioiden digitaalinen liitettävyys on lisääntynyt yli 40 prosenttia vuodesta 2014.

Puheenjohtaja Jean-Claude Juncker esitteli virkaan astuessaan kunnianhimoisen ohjelmansa – työllisyyden, kasvun, oikeudenmukaisuuden ja demokraattisen muutoksen ohjelman. Työpaikat, kasvu ja investoinnit olivat selvästi etusijalla niiden kymmenen painopisteen joukossa, jotka ohjelmassa esitettiin. Siitä lähtien EU:n talous- ja sosiaalipolitiikan kolme tärkeintä pilaria ovat olleet investointien koordinoitu kasvattaminen, jatkuva sitoutuminen rakenneuudistuksiin ja vastuullinen finanssipolitiikka. Yhdennettyjen suuntaviivojen mukaisesti nämä tekijät ovat muodostaneet positiivisen kierteen, joka on vahvistanut talouden elpymistä ja tukenut talouskasvua.

Euroopan investointiohjelma on auttanut merkittävästi vuonna 2014 annettujen lupausten täyttämisessä.Ohjelma on jo tähän mennessä kasvattanut EU:n BKT:tä 0,6 prosenttia, ja sen odotetaan tuottavan vielä 0,7 prosentin lisäkasvun BKT:hen vuoteen 2020 mennessä. Se on helpottanut julkisten ja yksityisten investointien ohjaamista hankkeisiin, joilla varmistetaan pitkän aikavälin kasvu. Euroopan investointiohjelma eli Junckerin suunnitelma on täydentänyt kansallisia toimia, joilla on pyritty parantamaan rahoituksen saatavuutta, ja se on lisännyt ja monipuolistanut rahoitusvälineiden saatavuutta elpymisvaiheen aikana. On arvioitu, että ohjelman toimien avulla on jo nyt luotu yli 750 000 työpaikkaa, ja tämän luvun odotetaan kasvavan 1,4 miljoonaan vuoteen 2020 mennessä.

Se, että on edetty kohti vakaata finanssipolitiikkaa ja toteutettu rakenneuudistuksia, on vaikuttanut olennaisesti siihen, että velkamäärät ovat pienentyneet ja on luotu uusia ja parempia työpaikkoja. Talouspolitiikan EU-ohjausjakson yhteydessä toteutettujen rakenneuudistusten avulla on tuettu osallistavaa kasvua ja työllisyyttä ja samalla vähennetty makrotalouden epätasapainoja. Tätä kehitystä on edelleen tukenut se, että Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari on vuodesta 2018 lähtien otettu huomioon kaikissa talouspolitiikan EU-ohjausjakson toimissa. Julkistalouden kurinalaisuus on turvannut rahoitusvakauden monissa jäsenvaltioissa. Julkistalous on nyt terveemmällä pohjalla, vaikkakin hyvin velkaantuneissa maissa finanssipoliittisia puskureita on taas kasvatettava määrätietoisemmin. Julkisen varainkäytön laatu on parantunut, mikä on myös investointien elpymisen ansiota. Yritystoiminnan edellytyksiä on parannettu esimerkiksi keventämällä hallinnollista taakkaa tai tehostamalla verojärjestelmiä. Tämä on ollut keskeistä, kun on pyritty luomaan oikeanlaista sääntely-ympäristöä ja edistämään yrittäjyyteen ja työpaikkojen luomiseen kannustavaa ilmapiiriä. Sekä kansallisella että EU:n tasolla on edistytty monilla aloilla. Esimerkkejä tästä ovat palvelut, infrastruktuuri, laajakaistat, energia, liikenne, kiertotalous, työmarkkinauudistukset, terveydenhuolto, koulutus, tutkimus ja innovointi. Näillä aloilla on luotu uusia mahdollisuuksia työllisyydelle ja kasvulle.

Kaikki tämä on lisännyt osallistavaa kasvua ja vaikuttanut osaltaan siihen, että työmarkkinat ja sosiaaliset olot ovat parantuneet merkittävästi. Vuoden 2018 toisella neljänneksellä 20–64-vuotiaiden työllisyysaste nousi 73,2 prosenttiin, joka on EU:n kaikkien aikojen ennätys (ks. kuvio 2). Jos kehitys jatkuu tällaisena, EU on hyvässä vauhdissa kohti Eurooppa 2020 -tavoitettaan, joka on 75 prosentin työllisyysaste vuonna 2020. Samaan aikaan työttömyysaste on tämän seurauksena äskettäin laskenut 6,8 prosenttiin eli kriisiä edeltäneelle tasolle. Myös pitkäaikaistyöttömyys ja nuorisotyöttömyys ovat laskusuunnassa. Silti pitkäaikais- ja nuorisotyöttömiä on joissakin jäsenvaltioissa edelleen runsaasti. Kun työmarkkinat ovat parantuneet, köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa olevien ihmisten määrä (113 miljoonaa vuonna 2017) on ensimmäistä kertaa pienempi kuin ennen kriisiä. Tästä huolimatta työssäkäyvien köyhyys on suurta ja kasvaa useissa jäsenvaltioissa. Köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa ovat edelleenkin erityisesti lapset, vammaiset ja maahanmuuttajataustaiset henkilöt.

2.Keskeiset tulevaisuuden haasteet

Vaikka edistystä on saatu aikaan, ulkoiset riskit ja haasteet ovat kasvussa. Tästä syystä Euroopan on oltava toimissaan vahvempi ja yhtenäisempi. EU:n on kyettävä toimimaan menestyksellisesti epävarmassa ja nopeasti muuttuvassa globaalissa ympäristössä, jossa haasteita aiheutuu vaikkapa siitä, että Kiina on mukana maailmanlaajuisessa arvoketjussa, tai siitä, että Yhdysvallat on protektionistisilla toimillaan häirinnyt sodanjälkeisen talousjärjestyksen toimintaa.

Se, onko tulevaisuutemme vauras, riippuu siitä, kykeneekö Eurooppa puuttumaan pitkittyneisiin haavoittuvuuksiinsa, vastaamaan pidemmän aikavälin haasteisiin ja hallitsemaan kasvavia maailmanlaajuisia riskejä. Globalisaatio on tukenut talouskasvua, mutta se ei ole tuonut yhtäläisiä hyötyjä kaikille. Joillakin alueilla ja joillakin aloilla on ollut vaikeuksia hyödyntää markkinoiden yhdentymistä ja teknologisia innovaatioita. Tuloerot ovat pysyneet itsepintaisesti suurina, vaikka taloustilanne on ollut suotuisa.

Monissa jäsenvaltioissa heikko uudistusvauhti, alhainen tuottavuuden kasvu ja suuri velkamäärä heikentävät talouden kasvupotentiaalia. Väestön ikääntyminen, digitalisaatio ja ilmastonmuutos kasaavat paineita Euroopan työvoimaa, sosiaaliturvajärjestelmiä ja teollisuutta kohtaan. Eurooppalaisten on pakko innovoida ja toteuttaa uudistuksia, jos he haluavat säilyttää korkean elintasonsa.