KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE aavan meren haavoittuvien meriekosysteemien suojelusta pohjakalastuksessa käytettävien pyydysten haittavaikutuksilta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 täytäntöönpanosta /* KOM/2010/0651 lopull. */





[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 10.11.2010 KOM(2010) 651 lopullinen KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE aavan meren haavoittuvien meriekosysteemien suojelusta pohjakalastuksessa käytettävien pyydysten haittavaikutuksilta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 täytäntöönpanosta KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE aavan meren haavoittuvien meriekosysteemien suojelusta pohjakalastuksessa käytettävien pyydysten haittavaikutuksilta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 täytäntöönpanosta Neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 13 artiklassa säädetään, että komissio toimittaa ennen 30 päivää kesäkuuta 2010 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen kyseisen asetuksen täytäntöönpanosta. Kertomukseen liitetään tarvittaessa asetuksen muuttamista koskevia ehdotuksia. 1. Taustaa 2. Haavoittuvien meriekosysteemien ominaispiirteitä Merenalaisten vuorten, koralliriuttojen ja hydrotermisten halkeamien kaltaisten syvänmerenpohjan muodostelmien tiedetään toimivan luonnon monimuotoisuuden keskittyminä ja houkuttelevan suuria määriä kalaa. Nämä ekosysteemit ovat erittäin haavoittuvia muun muassa siksi, että eliöiden kasvuvauhti on syvissä vesissä hyvin hidas ja elinympäristölle tukirakenteita tarjoavat korallien ja sienieläinten kaltaiset organismit ovat hyvin herkkiä. Näitä organismeja ja ekosysteemejä koskeva tieteellinen tutkimus on lisääntynyt viime vuosina, ja sitä on tehty myös EU:n tukemissa hankkeissa, kuten Hermes-, Hermione- ja Coralfish-hankkeissa, mutta niiden biologiasta ja sijainnista sekä niihin liittyvästä kalastuksesta tarvitaan edelleen tietoa. Näitä haavoittuvia ekosysteemejä uhkaavat luonnosta johtuvat syyt, kuten ilmastonmuutos ja meren happamoituminen, mutta myös erilaiset ihmisen toimet, mukaan lukien syvänmeren pohjakalastus, syvänmeren kaivostoiminta, bioprospektio ja sukellusmatkailu. Nämä toiminnat tuottavat taloudellista hyötyä, mutta samalla ne tuhoavat näitä elinympäristöjä, mikä köyhdyttää jatkuvasti merten biologista monimuotoisuutta. 3. Kansainväliset ja EU:n toimet Kansainvälinen yhteisö on pitkään ollut huolissaan pohjatroolauksen ja muiden tuhoavien kalastuskäytänteiden vaikutuksista haavoittuviin meriekosysteemeihin. Asiasta on keskusteltu Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksessa vuodesta 2004 alkaen. Prosessi huipentui vuonna 2006 yleiskokouksen antamaan päätöslauselmaan 61/105, johon tuolloinen Euroopan yhteisö vaikutti huomattavasti. EU vastasi tähän antamalla neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 aavan meren haavoittuvien meriekosysteemien suojelusta pohjakalastuksessa käytettävien pyydysten haittavaikutuksilta. Asetuksessa saatettiin päätöslauselman 61/105 sisältämät toimenpiteet osaksi unionin lainsäädäntöä, mutta joiltain osin siinä mentiin päätöslauselmaa pidemmälle. EU oli ensimmäinen tällaiset säännöt hyväksynyt alueellinen järjestö tai valtio. Säännöt koskevat sen jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivia aluksia ja sellaisia aavan meren alueita, joille ei ole perustettu alueellisia kalastuksenhoitojärjestelyjä tai joilla ei ole päätetty väliaikaisista toimenpiteistä alueellisen kalastuksenhoitojärjestön perustamisesta käytävien neuvottelujen ajaksi. Asetusta pidettiin tarpeellisena, koska merkittävä osa EU:n pohjatroolareista toimii alueilla, joille ei ole perustettu alueellista kalastuksenhoitojärjestöä, erityisesti Lounais-Atlantilla. Neuvoston asetusta koskevan ehdotuksen liitteenä oli vaikutustenarviointi, joka sisälsi seuraavat kolme vaihtoehtoa: 1) YK:n yleiskokouksen päätöslauselmaa 61/105 ei saateta osaksi EU:n lainsäädäntöä, 2) otetaan käyttöön EU:n aluksiin yksipuolisesti sovellettava syvämeren pohjakalastuskielto ja 3) pannaan päätöslauselma täytäntöön neuvoston asetuksella. Viimeksi mainittu vaihtoehto valittiin, koska se sallii syvänmerenkalastuksen jatkamisen, mikäli se on ympäristön kannalta järkevää, ja sen avulla myös varmistetaan haavoittuvien meriekosysteemien suojelu. Se on näin ollen EU:n YK:ssa tekemien sitoumusten mukainen. Euroopan unioni on myös pyrkinyt kansainvälisillä toimillaan siihen, että samanlaisia toimenpiteitä otetaan käyttöön asianomaisissa alueellisissa kalastuksenhoitojärjestöissä. Muiden sopimuspuolten vastustuksen vuoksi se ei kuitenkaan ole aina onnistunut varmistamaan, että kaikki toimenpiteet, mukaan lukien kalastuskieltoalueet ja kynnysarvot, hyväksytään ehdotusten mukaisesti. 4. YK:n yleiskokouksen päätöslauselman 61/105 keskeinen sisältö Päätöslauselman 80–91 kohdassa määrätään, että a) valtioiden ja alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen on hoidettava syvänmeren kalakantoja ja suojeltava haavoittuvia meriekosysteemejä tuhoavilta kalastuskäytänteiltä ennalta varautumisen periaatteen ja ekosysteemiin perustuvan lähestymistavan mukaisesti; b) alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen ja lippuvaltioiden on arvioitava 31. joulukuuta 2008 mennessä kaikenlaisen aavalla merellä tapahtuvan pohjakalastuksen vaikutukset sellaisilla kansallisen lainkäyttövallan ulkopuolisilla alueilla, joilla ei ole pohjakalastuksen sääntelyn alalla toimivaltaisia kalastuksenhoitojärjestöjä tai joilla ei ole otettu käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä, sekä joko varmistettava, että merkittävät haittavaikutukset haavoittuviin meriekosysteemeihin estetään, tai kiellettävä tällainen kalastus; c) alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen ja lippuvaltioiden on suljettava kaikelta pohjakalastustoiminnalta sellaisilla kansallisen lainkäyttövallan ulkopuolisilla alueilla, joilla ei ole pohjakalastuksen sääntelyn alalla toimivaltaisia kalastuksenhoitojärjestöjä tai joilla ei ole otettu käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä, sijaitsevat aavan meren alueet, joilla tiedetään esiintyvän tai joilla todennäköisesti esiintyy haavoittuvia meriekosysteemejä, jolleivät ne pysty tai kunnes ne pystyvät ottamaan käyttöön säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä, joilla estetään merkittävät haittavaikutukset haavoittuviin meriekosysteemeihin. 5. Viimeaikainen kehitys i) FAO:n suuntaviivat YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n kansainväliset suuntaviivat, jotka koskevat valtamerillä harjoitettavan syvänmeren kalastuksen hallinnointia, laadittiin FAO:n kalastuskomitean pyynnöstä auttamaan valtioita ja alueellisia kalastuksenhoitojärjestöjä panemaan täytäntöön YK:n yleiskokouksen päätöslauselma 61/105 haavoittuvien meriekosysteemien suojelemisen ja syvänmeren kalastuksen pitkän aikavälin hallinnoimisen osalta. Suuntaviivat hyväksyttiin syyskuussa 2008. Näiden vapaaehtoisten suuntaviivojen sisältämät ohjeet kattavat kaikki syvänmeren kalastuksen moitteettoman hallinnoinnin edellyttämät toimenpiteet asianmukaisista sääntelypuitteista, tietojenkeruusta, raportoinnista ja arvioinnista, haavoittuvien meriekosysteemien tunnistamisesta ja merkittävien haittavaikutusten arvioimisesta täytäntöönpanoon ja noudattamiseen sekä toimenpiteisiin, joita kohdelajien ja muiden lajien sekä kyseisten elinympäristöjen suojelu edellyttää. ii) Vuonna 2009 annettu kestävää kalastusta koskeva YK:n yleiskokouksen päätöslauselma 64/72 Toimia, joita valtiot ja alueelliset kalastuksenhoitojärjestöt olivat toteuttaneet päätöslauselman 61/105 83–90 kohdan mukaisesti, tarkasteltiin YK:n yleiskokouksen vuoden 2009 istunnossa kyseisen päätöslauselman 91 kohdan mukaisesti. Vuoden 2009 päätöslauselman lopullisessa tekstissä kuvastuu EU:n ja eräiden muiden osapuolten huoli siitä, että joidenkin päätöslauselman 61/105 sisältämien, haavoittuvia meriekosysteemejä koskevien toimien täytäntöönpano oli ollut riittämätöntä. Erityisesti tämä koskee arviointien suorittamista ennen luvan myöntämistä pohjakalastustoiminnalle sekä syvänmeren kalakantojen suojelua. YK:n yleiskokouksen uudessa päätöslauselmassa 64/72 kehotetaan alueellisia kalastuksenhoitojärjestöjä, alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen perustamista koskeviin neuvotteluihin osallistuvia valtioita sekä lippuvaltioita viipymättä hyväksymään ja panemaan täytäntöön toimia, jotka koskevat a) pohjakalastustoiminnan arviointia ennen luvan myöntämistä pohjakalastustoiminnalle, b) menettelyjen laatimista haavoittuvan meriekosysteemin havaitsemista varten parhaan saatavilla olevan tieteellisen tiedon perusteella, c) syvänmeren kalakantojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden käyttöönottoa niiden pitkän aikavälin kestävyyden turvaamiseksi. Päätöslauselmassa vahvistetaan myös, että näiden toimenpiteiden täytäntöönpanoa tarkastellaan seuraavan kerran vuonna 2011. Lisäksi päätöslauselmassa kehotetaan valtioita panemaan täytäntöön FAO:n syvänmeren kalastusta koskevat suuntaviivat ja varmistamaan, että päätöslauselmaan sisältyvien toimenpiteiden täytäntöönpano on yhdenmukaista suuntaviivojen kanssa. 6. Jäsenvaltioiden raportit Neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 12 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kultakin kalenterivuosipuoliskolta kolmen kuukauden kuluessa kyseisen kalenterivuosipuoliskon päättymisestä raportti, joka koskee a) saaliita, b) vaatimusten noudattamista kalastusaluksilla, c) noudattamatta jättämisten ja vakavien rikkomisten korjaamiseksi ja rankaisemiseksi toteutettuja toimenpiteitä, d) kalastuskieltojen täytäntöönpanoa. Jäsenvaltioiden on myös toimitettava kaikki 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti ennen erityiskalastusluvan myöntämistä suoritetut vaikutustenarvioinnit. Alle puolet jäsenvaltioista toimitti raportin asetettuun määräaikaan mennessä (10 jäsenvaltiota ajanjaksolta tammikuusta kesäkuuhun 2009 ja 11 ajanjaksolta heinäkuusta joulukuuhun 2009). Vaaditut tiedot kuitenkin toimitettiin lopulta komission muistutettua asiasta toistuvasti. Toimitetuista tiedoista kävi ilmi, että vain yhden jäsenvaltion alukset kuuluvat tämän asetuksen piiriin. 7. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 sisältämien toimenpiteiden täytäntöönpanon arviointi 8. Vastaanotetut tiedot Näiden toimenpiteiden täytäntöönpanon arviointi perustuu kyseisen jäsenvaltion viranomaisten asetuksen 13 artiklan mukaisesti toimittamiin tietoihin. a) Alusten oli noudatettava neuvoston asetuksen (EY) N:o 734/2008 säännöksiä, ja niillä oli oltava asetuksessa edellytetty erityiskalastuslupa koko toimintansa ajan. b) Erityiskalastuslupa oli määräaikainen, ja siinä määriteltiin vyöhykkeet, joilla pohjakalastustoimintaa voitiin harjoittaa, sallitut lajit sekä pyydykset ja niiden käyttösyvyydet. c) Kyseinen jäsenvaltio rajoitti alueen, jolla pohjakalastustoiminta oli sen aluksille sallittua, kahteen tiettyyn Lounais-Atlantin alueeseen, joilla pohjakalastustoimintaa oli harjoitettu vähintään kahden vuoden ajan. d) Koska kalastus oli rajoitettu alueille, joilla pohjakalastusta oli harjoitettu vähintään kahden vuoden ajan, kyseinen jäsenvaltio ei suorittanut erityistä vaikutustenarviointia, koska se piti epätodennäköisenä, että näillä alueilla olisi pohjaekosysteemejä, joita pohjatroolit vahingoittaisivat. e) Tapauksia, joissa kalastussuunnitelmia ei ollut noudatettu, ei ollut kirjattu. f) Kalastusaluksilla ei ollut oikeutta harjoittaa pohjakalastusta arvioimattomilla alueilla. g) Kalastuskieltoalueilla ei ollut kirjattu kalastustoimintaa. h) Haavoittuvan meriekosysteemin havaitsemisen indikaattoreina käytettiin NEAFC:n vahvistamia indikaattoreita, jotka ovat 100 kg elävää korallia ja 1000 kg eläviä sienieläimiä laskukertaa kohti. i) Haavoittuvan meriekosysteemin ennakoimattomia havaitsemisia ei ollut kirjattu, joten korjaavia toimenpiteitä ei toteutettu. j) Vakavia rikkomisia ei ollut havaittu, joten rangaistustoimenpiteitä ei toteutettu. k) Tarkkailijajärjestelmä oli pakollinen kaikilla aluksilla. 9. Asian tarkastelu Asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että erityiskalastuslupaa koskevaan hakemukseen on liitettävä yksityiskohtainen kalastussuunnitelma, jossa täsmennetään toimien suunniteltu toteuttamispaikka. Tämä vaatimus otettiin asetukseen ennalta suoritettavaa vaikutustenarviointia koskevan periaatteen toteutumisen varmistamiseksi ja jotta tällaisen kalastustoiminnan mahdollisista vaikutuksista suoritettaisiin ennakkoarviointi YK:n yleiskokouksen päätöslauselmaan 61/105 sisältyvän kehotuksen mukaisesti. Kyseisessä jäsenvaltiossa vaikutustenarviointia ei suoritettu. Siellä käytettiin sen sijaan järjestelmää, jossa luvan saaneiden kalastusalusten toiminta rajoitettiin toimivaltaisten viranomaisten määrittelemille kalastusvyöhykkeille. Näin ollen jäsenvaltion Lounais-Atlantilla harjoittama pohjakalastustoiminta rajoittui alueisiin, joilla oli kalastettu aiemmin. Järjestelmä perustui oletukseen, että näillä alueilla ei todennäköisesti ole haavoittuvia pohjaekosysteemejä, joita pohjatroolit voisivat vahingoittaa, ja tästä syystä laadittiin vain hyvin suppea vaikutustenarviointi. Vaikutustenarvioinnissa ei kuitenkaan eroteltu alueita, joilla pohjakalastusta oli harjoitettu usein aiemmin, ja alueita, joilla pohjakalastusta oli harjoitettu vasta vähän aikaa. Asetuksen 4 artiklan 4 kohdan ja FAO:n suuntaviivojen 48 kohdan mukaan tällainen erottelu on kuitenkin tehtävä, koska alueet, joilla troolaus on ollut vähäistä, voivat yhä sisältää haavoittuvia meriekosysteemejä, jotka suojeltuina saattaisivat vielä elpyä tai uudistua, vaikka ne olisivat vahingoittuneita. Ennalta varautumisen periaatetta olisi pitänyt noudattaa tiukemmin. Komissio jatkaa neuvotteluja kyseisen jäsenvaltion kanssa tilanteen korjaamiseksi ja sen varmistamiseksi, että sen alukset toimittavat kalastussuunnitelman kalastuslupaa hakiessaan, jotta jäsenvaltio voi suorittaa tällaisen kalastustoiminnan vaikutusten virheettömän ennakkoarvioinnin. Kyseisessä jäsenvaltiossa suoritettiin kattava kartoitus alle 1500 metrin syvyisistä Lounais-Atlantin kansainvälisistä vesistä tarkoituksena määritellä haavoittuvien meriekosysteemien sijainti näillä alueilla YK:n yleiskokouksen päätöslauselmien mukaisesti. Kartoituksen tulokset eivät kuitenkaan olleet vielä saatavilla kesäkuussa 2010. Komissio toivoo, että näiden tutkimusten tuloksia levitetään, sillä näin saavutetaan suurimmat mahdolliset hyödyt, koska tuloksena on parempien hallinnointitoimien käyttöönotto haavoittuvien meriekosysteemien suojelemiseksi. Komissio katsoo lopuksi, että asetus (EY) N:o 734/2008 on pantava täytäntöön tehokkaammin ja tarkemmin sen varmistamiseksi, että sen piiriin kuuluvat, EU:n jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivat alukset panevat kaikilta osin täytäntöön YK:n yleiskokouksen päätöslauselmissa 61/105 ja 64/72 määrätyt toimenpiteet. 10. Jatkotoimet Asetuksen antamisen jälkeen tapahtuneen kehityksen ja erityisesti valtamerillä harjoitettavan syvänmeren kalastuksen hallinnointia koskevien, vuoden 2008 FAO:n suuntaviivojen sekä YK:n yleiskokouksen vuonna 2009 hyväksymän, kestävää kalastusta koskevan päätöslauselman 64/72 valossa, mutta myös Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) tällaista kalastusta koskevien lausuntojen valossa olisi harkittava seuraavien muutosten tekemistä asetukseen: 11. Soveltamisala Asetuksen nykyinen soveltamisala ei kata alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen vastuulla olevia alueita tai alueita, joilla uuden alueellisen kalastuksenhoitojärjestön perustamista koskevien neuvottelujen osanottajat ovat ottaneet käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä. Joitakin alueellisia kalastuksenhoitojärjestöjä on arvosteltu siitä, etteivät ne ole panneet täytäntöön riittäviä toimenpiteitä haavoittuvien meriekosysteemien suojelemiseksi tai noudattaneet tieteellisiä lausuntoja tai ennalta varautumisen periaatetta. Joissakin tapauksissa järjestön muut jäsenet ovat torjuneet Euroopan unionin ehdottamat toimenpiteet (esimerkiksi indikaattorilajien alemmat kynnysarvot). Näin ollen asetuksen soveltamisalaa voitaisiin laajentaa niin, että on mahdollista hyväksyä alueellisen kalastuksenhoitojärjestön sääntelyalueella kalastaviin EU:n kalastusaluksiin sovellettavia yksipuolisia toimenpiteitä, jotka menevät pidemmälle kuin kyseisen kalastuksenhoitojärjestön hyväksymät toimenpiteet, silloin kun EU katsoo, että kalastuksenhoitojärjestön hyväksymillä toimenpiteillä ei panna kaikilta osin täytäntöön YK:n päätöslauselmia. Näin EU voisi täyttää tinkimättömämmin YK:n yleiskokouksen päätöslauselmien 61/105 ja 64/72 yhteydessä tekemänsä sitoumukset. Vaikka voidaan ajatella, että EU:n alukset joutuisivat eriarvoiseen asemaan samalla alueella toimivien kolmansien maiden alusten kanssa, näin kuitenkin varmistettaisiin eri alueilla pohjakalastustoimintaa harjoittaville EU:n aluksille yhtäläiset toimintaedellytykset. Lisäksi tilanteessa, jossa EU katsoo, että alueellisen kalastuksenhoitojärjestön olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, minkä vuoksi EU ehdottaa niitä, mutta muut osapuolet torjuvat ne, EU voisi osoittaa noudattavansa omia suosituksiaan hyväksymällä toimenpiteet yksipuolisesti. Tämä antaisi EU:lle myös mahdollisuuden toimia edelleen esimerkkinä, kuten se teki aiemmin antaessaan nykyisen asetuksen. 12. Kapasiteetin tai pyyntiponnistuksen rajoittaminen Sen varmistamiseksi, että kapasiteettia tai pyyntiponnistusta ei siirretä muusta kalastustoiminnasta asetuksen piiriin kuuluvaan syvänmeren kalastukseen, asetukseen olisi lisättävä säännös, jolla rajoitetaan syvänmeren kalastustoiminnan kalastuskapasiteetti ja pyyntiponnistus tasolle, joka vastaa kyseiselle alueelle tiettynä ajanjaksona vahvistettua keskitasoa. 13. Vaikutustenarvioinnit Pohjakalastustoiminnalle myönnettävää lupaa edeltävän vaikutustenarvioinnin suorittaminen oli yksi tärkeimmistä kysymyksistä, joista neuvoteltiin tarkasteltaessa YK:n yleiskokouksen päätöslauselman 61/105 sisältämiä toimenpiteitä, ja sitä pidettiin tuolloin mullistavan innovatiivisena periaatteena kalastuksen hallinnoinnissa. Tiedoista, jotka julkistettiin ennen YK:n yleiskokouksen vuoden 2009 päätöslauselmasta käytyjä neuvotteluja, kävi kuitenkin ilmi, että vain muutama vaikutustenarviointi oli suoritettu eivätkä nekään olleet laadultaan hyviä. FAO:n suuntaviivoissa, erityisesti niiden 17–20, 42, 47 ja 48 kohdassa asetetaan selkeät perusteet vaikutustenarviointien käytölle. YK:n yleiskokouksen päätöslauselman 64/72 119 kohdassa lippuvaltioita ja alueellisia kalastuksenhoitojärjestöjä kehotetaan varmistamaan, että pohjakalastustoiminnalle myönnettävää lupaa edeltävät vaikutustenarvioinnit ovat suuntaviivojen mukaiset. Asetuksessa voitaisiin viitata nimenomaisesti edellä mainittuihin suuntaviivojen kohtiin, ja sisällyttämällä suuntaviivojen 47 kohta (joka toistetaan jäljempänä) asetukseen sellaisenaan voitaisiin parantaa jäsenvaltioiden suorittamien vaikutustenarviointien laatua 47. Lippuvaltioiden ja alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen olisi suoritettava arviointeja sen selvittämiseksi, aiheuttaako pohjakalastustoiminta todennäköisesti merkittäviä haittavaikutuksia tietyllä alueella. Tällaisen vaikutustenarvioinnin olisi sisällettävä muun muassa seuraavat seikat: i. harjoitetun tai suunnitellun kalastustoiminnan tyyppi tai tyypit, mukaan lukien alukset ja pyydystyypit, kalastusalueet, kohdelajit ja mahdolliset sivusaalislajit, pyyntiponnistustasot sekä kalastuksen kesto (pyyntisuunnitelma); ii. parhaat käytettävissä olevat tieteelliset ja tekniset tiedot kalavarojen nykytilasta sekä kyseisen kalastusalueen ekosysteemejä, elinympäristöjä ja eliöyhteisöjä koskevat perustiedot, joihin muutoksia tulevaisuudessa verrataan; iii. kalastusalueella esiintyvien tai todennäköisesti esiintyvien haavoittuvien meriekosysteemien tunnistaminen, kuvailu ja kartoittaminen; iv. tiedot ja menetelmät, joiden avulla toiminnan vaikutukset tunnistetaan, kuvaillaan ja arvioidaan, tietopuutteiden yksilöinti sekä arvioinnissa esitettyihin tietoihin sisältyvien epävarmuustekijöiden arviointi; v. todennäköisten vaikutusten esiintymisen, laajuuden ja keston yksilöinti, kuvaus ja arviointi, mukaan lukien niiden toimien kumulatiiviset vaikutukset, jotka sisältyvät kyseisen kalastusalueen haavoittuvia meriekosysteemejä ja tuotantokyvyltään heikkoja kalavaroja koskevaan arviointiin; vi. kyseisen kalastustoiminnan todennäköisten vaikutusten riskinarviointi sen selvittämiseksi, mitkä vaikutukset ovat todennäköisesti merkittäviä haittavaikutuksia ja kohdistuvat erityisesti haavoittuviin meriekosysteemeihin ja tuotantokyvyltään heikkoihin kalavaroihin; vii. ehdotetut lievennys- ja hoitotoimenpiteet, joilla estetään merkittävät haittavaikutukset haavoittuviin meriekosysteemeihin ja varmistetaan tuotantokyvyltään heikkojen kalavarojen pitkän aikavälin säilyminen ja kestävä hyödyntäminen, sekä kalastustoiminnan vaikutusten seurantatoimenpiteet. Nykyisessä tietojen keruuta koskevassa asetuksessa 199/2008[1] sekä siihen liittyvässä komission päätöksessä (2008/949/EY)[2], joka koskee yhteisön monivuotisen ohjelman hyväksymistä kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista yhteisön puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta, säädetään velvoitteista, jotka koskevat tietojen keruuta meriekosysteemeihin kohdistuvia kalastusalan vaikutuksia mittaavien indikaattorien laskemista varten. Näiden tietojen olisi muodostettava merkittävä osa vaikutustenarvioinneista. 14. Haavoittuvan meriekosysteemin ennakoimaton havaitseminen Nykyisessä asetuksessa ei määritellä, mitä haavoittuvan meriekosysteemin ennakoimattomalla havaitsemisella tarkoitetaan. Siksi kyseinen jäsenvaltio on voinut käyttää hyvin korkeita haavoittuvan meriekosysteemin indikaattorilajien esiintymien kynnysarvoja (100 kg elävää korallia ja 1000 kg eläviä sienielämiä laskukertaa kohti). Ne vastaavat joidenkin alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen, erityisesti Koillis-Atlantin kalastuskomission (NEAFC) ja Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön (NAFO) aiemmin käyttämiä haavoittuvien meriekosysteemien havaitsemisen kynnysarvoja, joita ICES on pitänyt liian korkeina. Lajien tarttuminen verkkoon riippuu niiden koosta ja hauraudesta: pienikokoiset tai helposti pieniin osiin pilkkoutuvat lajit tarttuvat niihin vähemmän todennäköisesti kuin suuret ja vahvat lajit. Sitä, kuinka tehokkaasti korallit ja sienieläimet tarttuvat syvämerenkalastuksessa käytettäviin trooleihin, ei vielä ole tietoja. Jos nykyisiä suuntaviivoja käytetään ja oletetaan, että troolien pyydystävyys on 10 prosenttia, kynnysarvon ylittymiseen tarvitaan vähintään 1000 kg korallia (tai 10 000 kg sienieläimiä). ICES totesi vuonna 2009 NEAFC:lle osoittamassaan lausunnossa, että sama kynnysarvo ei todennäköisesti sovellu haavoittuvan meriekosysteemin esiintymisen indikaattoriksi kaikilla lajeilla, koska tällöin oletetaan, että kaikkien haavoittuvaa meriekosysteemiä osoittavien lajien tarttuminen verkkoon on yhtä todennäköistä. ICES totesi kuitenkin myös, että nykyiset kynnysarvot ovat todennäköisesti liian korkeat koralli- ja sienieläinlajeille, jotka ovat sekä herkkiä että harvinaisia, ja että olisi käytettävä varovaisempia kynnysarvoja. Jos asetukseen näin ollen lisättäisiin tällä hetkellä parhaaseen saatavilla olevaan tieteelliseen tietoon perustuva haavoittuvan meriekosysteemin ennakoimattoman havaitsemisen määritelmä, sillä voitaisiin suojella näitä ekosysteemejä tehokkaammin. Olisi kuitenkin huolehdittava siitä, että kynnysarvoja voidaan muuttaa määräajoin uusimman tieteellisen tiedon perusteella. Tarkkuuden lisäämiseksi oli myös käytettävä useampaa kuin kahta taksonia rakenteellisissa elinympäristöissä esiintyvien haavoittuvien meriekosysteemien indikaattoreina. Lisäksi heti kun alueelta on löydetty asetetun kynnysarvon ylittävä määrä haavoittuvan meriekosysteemin indikaattorilajeja ja asiasta on raportoitu asetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti, alue olisi välittömästi (ja ainakin väliaikaisesti) suljettava, jotta siellä voidaan suorittaa arviointi. Jollei aluetta suljeta välittömästi, myöhemmin vedettävät troolit voivat tuhota kyseisen haavoittuvan meriekosysteemin. 15. Eteenpäin siirtymistä koskeva sääntö Asetuksen 7 artiklassa säädetään, että jos alus havaitsee haavoittuvan meriekosysteemin, sen on siirryttävä vähintään viiden meripeninkulman päähän havaintokohdasta. NEAFC:ssä ja NAFO:ssa vaadittu etäisyys on vain kaksi meripeninkulmaa, jota on pidetty asianmukaisempana kyseisillä alueilla. Koska ICESillä ei ole keskeisiä tietoja (koralli- ja sienieläinsaarekkeiden koosta tai troolien vetomatkoista), se ei ole kyennyt arvioimaan näiden säännösten asianmukaisuutta NEAFC:n alueella. Jos kuitenkin vetoaika on keskimäärin neljä tuntia ja keskimääräinen vetonopeus 3,5 solmua, troolia vedetään yli yhdeksän meripenikulman matka. Tällöin on mahdotonta päätellä haavoittuvan meriekosysteemin sijainti, joka voi olla missä tahansa troolin kulkeman matkan varrella, ja ratkaista, mistä pisteestä on siirryttävä eteenpäin vaaditut viisi meripeninkulmaa. ICES on ilmoittanut pitävänsä hyväksyttävänä vaihtoehtoa, jossa määritetään kaikki alueet, joilla kalastusta on jo harjoitettu (tai joilla kalastusta on harjoitettu aikana, jolta on olemassa tietoja). Tällöin voidaan olettaa, että kaikilla muilla alueilla on vielä haavoittuvia meriekosysteemejä, ja kalastuskiellolla ja -rajoituksilla voidaan näin ollen suojella näitä ekosysteemejä. Eteenpäin siirtymistä koskeva sääntö koskisi vain alueita, joilla kalastusta on jo harjoitettu, ja erityisesti alueita, joilla on kalastettu vain vähän. Sääntöön olisi kuitenkin myös liitettävä alemmat kynnysarvot haavoittuvien meriekosysteemien havaitsemiselle sekä pidemmät siirtymisetäisyydet. Säännön noudattamisen tehostamiseksi olisi kerättävä tietoja, joita tarvitaan soveltuvien etäisyyksien mallintamiseksi eteenpäin siirtymistä koskeville säännöksille. Tällaisia olisivat muun muassa vetoaikoja koskevat tiedot. 16. Tarkkailu Asetuksen (EY) N:o 734/2008 11 artiklassa säädetään, että kaikilla aluksilla on oltava tarkkailijoita ja että tarkkailijoiden määrää tarkastellaan uudelleen 30. heinäkuuta 2009. Uudelleentarkastelua kuitenkin lykättiin, jotta jäsenvaltiot ehtisivät saada kokemuksia järjestelmästä ja asetuksen mukaisesta tietojen toimittamisesta. Roomassa (Italia) pidettiin (5.–7. marraskuuta 2007) aavalla merellä tapahtuvaan syvänmerenkalastukseen liittyviä tietoja ja tietämystä käsittelevä työpaja, jossa keskusteltiin tällaiseen kalastukseen liittyvän tietämyksen nykytilasta. Yksi työpajan tuloksena syntyneistä suosituksista oli, että kaikilla tällaista kalastusta harjoittavilla aluksilla olisi oltava tarkkailijoita. Lisäksi FAO:n suuntaviivojen 55 kohdassa täsmennetään, että alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sääntelyalueiden ulkopuolella harjoitettavassa kalastuksessa tarkkailun olisi oltava kattavampaa. Etelä-Tyynenmeren alueellinen kalastusjärjestö (SPRFMO) on myös väliaikaisissa toimenpiteissään vahvistanut, että kaikissa pohjakalastusaluksissa on käytettävä koulutettuja tarkkailijoita. Tätä pidettiin tarpeellisena, jotta kynnysarvon ylittymistä edellyttäviä eteenpäin siirtymistä koskevia sääntöjä voitaisiin noudattaa asianmukaisesti, sillä näin voitaisiin tarkkailla reaaliajassa jokaisella vetokerralla saatua saalista. Säännöstä noudatetaan Uudessa-Seelannissa. Edellä esitetyn perusteella ja koska FAO:n suuntaviivojen 47 kohdassa vahvistettujen kriteerien mukaisia ennakkoarviointeja vaikutuksista ei vielä ole suoritettu, olisi edelleen vaadittava, että asetuksen soveltamisalaan kuuluvassa syvänmeren pohjakalastuksessa kaikilla aluksilla on tarkkailijoita. Vaatimusta voitaisiin tarkastella uudelleen kolmen vuoden välein. 17. Päätelmät EU on viime vuosina ollut eturintamassa pyrkimässä siihen, että haavoittuvia meriekosysteemejä ja niihin liittyvää syvänmerenkalastusta suojellaan maailmanlaajuisesti. Asetuksella (EY) N:o 734/2008, jolla YK:n yleiskokouksen vuonna 2006 antaman päätöslauselman 61/105 sisältämät toimenpiteet saatetaan osaksi EU:n lainsäädäntöä, pyritään varmistamaan haavoittuvien meriekosysteemien riittävä suojelu pohjatroolaustoiminnan vaikutuksilta. YK:n yleiskokouksen vuonna 2009 antaman päätöslauselman 64/72 sisältämien uusien suositusten, marraskuussa 2011 tapahtuvan päätöslauselman uudelleentarkastelun sekä valtamerillä harjoitettavan syvänmeren kalastuksen hallinnointia koskevien FAO:n kansainvälisten suuntaviivojen ja tuoreen tieteellisen tiedon perusteella komissio katsoo, että asetusta on syytä muuttaa, ja se aikoo tehdä niin mahdollisesti vuoden 2012 alkuun mennessä, jotta asetus olisi tämän kehityksen mukainen ja jotta voidaan ottaa käyttöön tällaisten ekosysteemien suojelun edellyttämät, uusimpaan tieteelliseen tietoon perustuvat tehostetut toimenpiteet. [1] Kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista yhteisön puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta 25 päivänä helmikuuta 2008 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 199/2008. [2] 2008/949/EY: Yhteisön monivuotisen ohjelman hyväksymisestä kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista yhteisön puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 199/2008 mukaisesti 6 päivänä marraskuuta 2008 tehty komission päätös.