Valtaosa komission tämän alan neuvotteluista käydään edelleen Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) vientiluottokomiteoissa. Tämän kirjoittamishetkellä OECD on ainoa kansainvälinen elin, joka on laatinut vientiluottoja koskevia yksityiskohtaisia teknisiä sääntöjä. Euroopan komission velvollisuuksiin kuuluu kauppaneuvottelujen käyminen, minkä vuoksi se edustaa EU:ta kaikissa neuvotteluissa, joita käydään julkisesti tuettuja vientiluottoja koskevasta OECD:n järjestelystä ja sen alakohtaisista sopimuksista (jotka koskevat tiettyjen teollisuuden alojen erityisiä rahoitussääntöjä). Nämä alakohtaiset sopimukset ovat seuraavat:

Tiettyjen suuntaviivojen soveltamisesta julkisesti tuettuihin vientiluottoihin ja neuvoston päätösten 2001/76/EY ja 2001/77/EY kumoamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1233/2011 liitteessä I säädetään, että Euroopan komissio ”esittää toimivaltansa mukaisesti Euroopan parlamentille vuotuisen kertomuksen erilaisilla kansainvälisillä yhteistyöfoorumeilla käydyistä neuvotteluista, joissa komissiolla on neuvotteluvaltuudet, julkisesti tuettuja vientiluottoja koskevien yleisten normien aikaansaamiseksi”.

Vaikka OECD:n järjestelyä voidaan pitää menestystarinana, tärkeä osa tästä menestyksestä johtuu luonnollisesti siitä, että sen osallistujat edustivat pitkän ajan kaikkia vientiluottoalan toimijoita. Tilanne on kuitenkin muuttunut huomattavasti viime vuosina. Vientiluottoalalle on ilmaantunut useita uusia toimijoita, joista tärkeimmät ovat Kiina, Brasilia, Intia, Venäjän federaatio ja Etelä-Afrikka. Useat näistä uusista toimijoista ovat olleet erittäin haluttomia liittymään OECD:n järjestelyyn.

OECD on edellä mainituille yhdeksälle osapuolelleen edelleen niiden tärkein vientiluottoja koskevien sääntöjen laatimisen ja valvonnan foorumi. Koska OECD:n järjestely on useiden vuosikymmenien ajan ollut ainoa kansainvälisiä vientiluottoja koskevien yksityiskohtaisten teknisten sääntöjen lähde, OECD:lle on kertynyt huomattava määrä tämän alan erityistä institutionaalista taitotietoa.

Koska kuitenkin uusien OECD:n järjestelyyn kuulumattomien vientiluottojen tarjoajien merkitys on kasvanut, niiden saamisesta mukaan uusien kansainvälisiä vientiluottoja koskevien sääntöjen piiriin on itsessään tullut erittäin tärkeä tavoite. Kansainvälinen vientiluottotyöryhmä (IWG) oli raportointijaksollakin tärkein foorumi, jolla käytiin keskusteluja OECD:n järjestelyyn kuulumattomien vientiluottojen tarjoajien kanssa. Vaikka IWG-prosessi on vielä alkutekijöissään, siitä on tosiasiallisesti kehittynyt toinen sellainen foorumi, jolla komissio edustaa EU:ta vientiluottoihin liittyvissä kansainvälisissä keskusteluissa (ks. yksityiskohdat 3 jaksossa).

Myös OECD:n toiminnot jatkuivat raportointijaksolla (ks. 4 jakso).

3. Kansainvälinen vientiluottotyöryhmä

IWG järjesti raportointijaksolla seuraavat viralliset kokoukset: 5. virallinen kokous Washingtonissa toukokuussa 2014, 6. virallinen kokous Pekingissä syyskuussa 2014, 7. virallinen kokous Brysselissä helmikuussa 2015 ja 8. virallinen kokous Brasiliassa toukokuussa 2015.

Kokousten säännöllisyys osoittaa, että IWG on vakiinnuttanut asemansa säännöllisenä prosessina. Tämä ei ollut välttämättä selvää silloin, kun aloite käynnistettiin kaksi vuotta sitten. Ryhmän organisaatiorakenne on edelleen kehittymätön (ei pysyvää puheenjohtajaa, toimitilaa eikä sihteeristöä), mutta tämä ei ole toistaiseksi aiheuttanut suurempia ongelmia. Tässä yhteydessä on lisäksi otettu huomioon sellaisten IWG:n jäsenten erityistarpeet, joilla ei ole tai on vain vähän kokemusta vastaavilla foorumeilla. Ajan mittaan keskustelut tulevat muuttumaan IWG:ssä teknisemmiksi ja monimutkaisimmiksi, minkä vuoksi ryhmän toimielinrakennetta on varmasti syytä tarkastella myöhemmin.

Kuten Brasiliassa pidetyn 4. virallisen kokouksen jälkeen laaditussa edellisessä raportissa todettiin, osallistujat katsoivat yleisesti, että prosessin ensimmäisenä vuotena sovellettu lähestymistapa (yksittäisten IWG-osapuolten vientiluottojärjestelmien ja -käytäntöjen vertaaminen) on saatettu päätökseen. Sen vuoksi Washingtonissa 20.–22. toukokuuta 2014 pidetyssä 5. virallisessa IWG-kokouksessa ryhmä siirtyi uuteen työvaiheeseen, jolle on ominaista niitä kahta teollisuuden alaa koskevat tekstipohjaiset keskustelut, joita IWG oli sopinut analysoivansa yksityiskohtaisesti ennen siirtymistä todellisiin neuvotteluihin siitä, millaisia tulevien laaja-alaisten (eli vientiluottoihin yleisesti sovellettavien) vientiluottosääntöjen olisi oltava. Tällä IWG:n työtapojen muuttamisella on ollut erittäin myönteinen ja piristävä vaikutus koko prosessiin, mikä voitiin havaita jo Washingtonin kokouksessa. Kiinan valtuuskunta on tukenut tätä uutta lähestymistapaa alusta alkaen, vaikka se teki selväksi, että sitä oli ohjeistettu jättämään tietyt tärkeät aiheet (preemiot, korkokannat ja avoimuuteen liittyvät kysymykset) pois keskusteluista siihen saakka, kun IWG on siirtynyt laaja-alaisia keskusteluja koskevaan vaiheeseen.

Tästä huolimatta seuraavat kokoukset olivat rakentavia: Kiina isännöi 6. virallisen kokouksen Pekingissä 25. ja 26. syyskuuta 2014. Vaikka keskusteluissa ei virallisesti käsitelty preemioita, korkokantoja eikä avoimuuteen liittyviä kysymyksiä, IWG-valtuuskunnat kävivät melko onnistuneita keskusteluja muista teknisistä asioista (esim. enimmäiskuoletusajat, julkisen tuen enimmäismäärät, paikalliskustannukset, luoton alkamisajankohta, takaisinmaksujärjestelmät ja vientiluottojen voimassaoloaika). On muistutettava, että kiinalaisten vientiluottojen tarjoajien tapa myöntää paljon pidemmät takaisinmaksuajat kuin OECD:n järjestelyjen osapuolet on usein herättänyt huolta eurooppalaisten viejien keskuudessa. Sen vuoksi on erittäin myönteistä, että tätä aihetta koskevat vakavat keskustelut on jo aloitettu IWG:ssä.