Vuonna 2016 komissio vastaanotti kuusi solidaarisuusrahastosta maksettavaa rahoitusosuutta koskevaa hakemusta: Kreikalta (Lefkasin maanjäristys), Yhdistyneeltä kuningaskunnalta (tulvat), Saksalta (Ala-Baijerin tulvat), Kyprokselta (kuivuus ja metsäpalot), Portugalilta (Madeiran maasto- ja metsäpalot) ja Italialta (maanjäristykset). Italian Apenniinien maanjäristysten sarja elokuun 2016 ja tammikuun 2017 välisenä aikana on suurin luonnonkatastrofi, johon solidaarisuusrahastosta on haettu rahoitusta.

(3)Kroatia, tulvat vuonna 2012: Solidaarisuusrahaston rahoitusosuus oli 286 587 euroa. Täytäntöönpanokertomus ja selvitys toimitettiin kesäkuussa 2015. Kroatia toimitti komission pyynnöstä lisätietoja, joiden seurauksena tukitoimenpide saatiin päätökseen heinäkuussa 2016.

(4)Itävalta, tulvat vuonna 2013: Solidaarisuusrahaston rahoitusosuus oli 21,662 miljoonaa euroa. Itävalta toimitti täytäntöönpanokertomuksen ja selvityksen elokuussa 2015. Kertomus sisälsi tarvittavat tiedot ja täytti asetuksen vaatimukset, joten komissio sai tukitoimenpiteen päätökseen elokuussa 2016.

Komissio vastaanotti vuonna 2016 myös kolme muuta täytäntöönpanokertomusta ja selvitystä, jotka koskivat Romanian vuoden 2012 kuivuutta ja metsäpaloja, Saksan vuoden 2013 tulvia ja Tšekin vuoden 2013 tulvia. Näiden tukitoimenpiteiden päätökseen saattaminen on vielä kesken.

5.Päätelmät

Vuonna 2016 komissiolle toimitettiin vain vähän solidaarisuusrahaston tukea koskevia hakemuksia, ja kaksi hakemuksista koski katastrofeja, jotka olivat tapahtuneet jo marras- ja joulukuussa 2015 (Lefkasin maanjäristys ja Yhdistyneen kuningaskunnan tulvat). Tämä tuntuu vahvistavan sen, että vuonna 2014 muutetun solidaarisuusasetuksen mukaiset tarkistetut ja selvennetyt alueellisten katastrofien perusteet tuovat odotettuja tuloksia erityisesti siinä mielessä, että komissiolle ei enää toimiteta selvästi hyväksymiskelvottomia hakemuksia.

Italiassa tapahtui kuitenkin elokuussa ja lokakuussa tuhoisia maanjäristyksiä, jotka yhdessä tammikuussa 2017 tapahtuneen uuden vakavan järistyksen kanssa muodostivat ylivoimaisesti suurimman katastrofin, johon solidaarisuusrahastosta on haettu tukea sen perustamisvuodesta 2002 lähtien. Vahinkojen kokonaismäärä, 22 miljardia euroa, oli lähes kaksinkertainen toiseksi suurimpaan katastrofiin, Emilia-Romagnan vuoden 2012 maanjäristykseen, verrattuna. Nämä tapahtumat vahvistavat aiemmin todetun suuntauksen: selvästi suurin osa solidaarisuusrahaston tukea koskeviin hakemuksiin johtavista katastrofeista on tulvia (noin kaksi kolmannesta kaikista tapauksista). Maanjäristykset ovat harvinaisimpia, mutta aiheuttavat ylivoimaisesti eniten vahinkoa ja kustannuksia, ihmisuhreista – menehtyneistä, loukkaantuneista ja kotinsa jättämään joutuneista – puhumattakaan.

Hakemusten vähäisyys vuonna 2016 ja Italian maanjäristyksiä koskevan hakemuksen käsittelyn loppuun saattaminen vasta vuonna 2017 oli onnekas sattuma talousarvion kannalta. Vuonna 2016 käyttöönotetut varat maksettiin vuoden 2015 määrärahojen käyttämättä jääneestä osasta, joka siirrettiin vuodelle 2016. Vuoden 2016 määrärahat jäivät siis käyttämättä, ja ne siirrettiin täysimääräisinä vuodelle 2017. Näin ne mahdollistivat vuonna 2017 solidaarisuusrahaston kaikkien aikojen suurimman rahoitusosuuden maksamisen Italialle. Tämä osoittaa, että mahdollisuus siirtää edellisen vuoden käyttämättömät varat seuraavalle vuodelle helpottaa suuresti solidaarisuusrahaston toiminnan ylläpitämistä talousarvion kannalta. Näin on siitä huolimatta, että solidaarisuusrahaston vuotuisia määrärahoja on vähennetty vuosien 2014–2020 monivuotisessa rahoituskehyksessä nykyhintatason mukaisesta 1 miljardista eurosta vuoden 2011 hintatason mukaiseen 500 miljoonaan euroon. Tämä joustavuus on tärkeää säilyttää myös vuoden 2020 jälkeen. Toisaalta vuoden 2016 tapahtumat osoittavat myös, että solidaarisuusrahaston rahoituspohja on melko pieni ja lyhyen ajan kuluessa tapahtuvat useat vakavat katastrofit voisivat helposti aiheuttaa vaikeuksia, varsinkin jos edelliseltä vuodelta ei olisi mahdollista siirtää huomattavia summia. Tällaisessa tilanteessa voisi olla vaikeaa säilyttää määritetyt tukiosuudet, mikä taas heikentäisi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

Asetuksen vuoden 2014 tarkistuksen yhteydessä lisätty ennakkomaksumahdollisuus osoittautui erittäin hyödylliseksi. Kaikki hakemuksen toimittaneet valtiot eivät pyytäneet ennakkomaksua, mutta komissio pystyi maksamaan pyydetyn ennakon kaikissa tapauksissa yhtä lukuun ottamatta kuukauden kuluessa koko hakemusaineiston vastaanottamisesta. Onkin syytä miettiä, olisiko ennakkomaksujen korottaminen nykyisestä 10 prosentista odotetusta solidaarisuusrahaston rahoitusosuudesta (rajoitettu enintään 30 miljoonaan euroon) hyvä tapa parantaa solidaarisuusrahaston reagointikykyä, sillä varojen täysimääräinen käyttöönotto talousarviomenettelyn kautta kestää edelleen jokaisessa tapauksessa useita kuukausia.