Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto: Yhteisön rakennerahastojen tavoitteiden 1 ja 2 mukaiset uudet alueohjelmat"

(96/C 182/02)

Alueiden komitea hyväksyi 20. ja 21. maaliskuuta 1996 pitämässään 12. täysistunnossa (maaliskuun 21. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta.

ALUEIDEN KOMITEA, joka:

ottaa huomioon alueiden komitean 19. huhtikuuta 1995 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 1:n "Alueellinen kehitys Taloudellinen kehitys Paikallinen ja alueellinen rahoitus" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 1:n 26. tammikuuta 1996 antaman lausunnon, jonka esittelijöinä toimivat Francesco Acito ja Rembert Behrendt,

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 a artiklan, jossa edellytetään yhteisön toimivan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuutensa lujittamiseksi ja pyrkivän vähentämään eri alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyttä maaseutu mukaan luettuna,

ottaa huomioon perustamissopimuksen 130 c, 130 d ja 130 e artiklan, joissa alueiden komitealle annetaan oikeus osallistua tehtävien, ensisijaisten tavoitteiden, rakenteiden, yleisten sääntöjen ja soveltamispäätösten tekoon sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden toteuttamisessa saavutetusta edistyksestä raportointiin,

on antanut seuraavan lausunnon:

Yleistä

1. Tiedonannossa tiivistetään komission vuonna 1994 hyväksymät ohjelmat kehityksestä jälkeenjääneille alueille (tavoite 1) ja taantuville teollisuusalueille (tavoite 2). Päätösten merkitystä kuvastaa, että ohjelmien osuus on yli kolme neljännestä rakennerahastojen koko varoista ja että niissä määrätään rakennerahaston tuen kokonaispuitteista yhteisön ongelmallisimmilla alueilla, tavoitteen 1 tapauksessa vuoteen 1999 asti ja tavoitteen 2 tapauksessa vuoteen 1996. Toimet vaikuttavat 150 miljoonaan unionin kansalaiseen eli yli 40 %:iin väestöstä.

Komission tiedonanto ei tee täyttä oikeutta näiden päätösten epätavallisen suurelle merkitykselle. Koska vuonna 1994 hyväksytyt ohjelmat ovat yhteisön rakennepolitiikan perusta vuoteen 1999 asti ja pohjustavat kohta alkavaa keskustelua vuoden 1999 jälkeisestä rakennepolitiikasta, komitea pitää tavattoman tärkeänä, että ne arvioidaan kattavasti. Komitea yhtyy tässä asiassa Euroopan parlamentin esittämään kritiikkiin, jonka mukaan tähän mennessä ei ole itse asiassa järjestelmällisesti analysoitu vuoden 1988 rakennerahastouudistuksen tuloksia.

2. Komitea kaipaa erityisesti vuosien 1988 1993 rakennerahaston tuen jälkiarvioinnin ja vuosien 1994 1999 ohjelmien ennakkoarvioinnin tuloksia. Niiden tulisi puiteasetuksen N:o 2081/93 8 artiklan 5 kohdan ja 9 artiklan 9 kohdan mukaan olla komission päätösten perusta. Sen sijaan, että komissio ilmoituksensa mukaan julkaisee erilliset tiedonannot arvioinnin tuloksista (ei vielä ilmestynyt), komitea olisi toivonut yhtenäiseen, syvälliseen analyysiin perustuvia johtopäätöksiä.

3. Alueiden komitea lausuu kiitoksensa komissiolle sen uusien alueohjelmien hyväksymisen suhteen tekemästä työstä.

Komitea pahoittelee kuitenkin, että eräiden ohjelmapäätösten kohdalla koordinointiasetuksen N:o 2082/93 10 artiklassa asetetut määräajat ylittyivät (kuusi kuukautta yhteisön tukikehyksiä hyväksyttäessä ja kaksi kuukautta enemmän hyväksyttäessä toimia, joiden osuus on vähintään kaksi kolmannesta rahaston tuesta yhteisön tukikehysten ensimmäisenä vuonna).

4. Komitea katsoo, että tällainen viivästyminen on äärimmäisen haitallista alue- ja paikallisviranomaisille, joihin ohjelman alkamisen viivästyminen tuntuvimmin kohdistuu.

Viivästymisiä voitaisiin välttää, jos komissio selittäisi tarkkaan ja ajoissa, millaisia laatuvaatimuksia se aikoo soveltaa esitettyihin suunnitelmiin ja ohjelmiin. Komitea tähdentää tässä yhteydessä, ettei rakennerahaston säännöissä mainittujen perusteiden yksipuoliselle laajentamiselle ole laillista perustetta.

Tulevia ohjelmia ajatellen komitea ehdottaa, että valmisteltaessa puolueettomia ja avoimia perusteita ohjelmien laadun arviointia varten sovelletaan puiteasetuksen N:o 2081/93 4 artiklan 1 kohdan mukaista kumppanuusperiaatetta. Ennen kaikkea olisi otettava mukaan paikalliset ja alueelliset viranomaiset, jotka voivat parhaiten antaa tietoa siitä, kuinka avun kohteet saavutetaan ruohonjuuritasolla. Ei kuitenkaan tulisi kyseenalaistaa komission päätöksentekovaltaa, josta on säädetty puiteasetuksen N:o 2081/93 8 artiklan 5 kohdassa ja 9 artiklan 9 kohdassa. Näin menetellen riippumattomien asiantuntijoiden järjestelmällisestä käytöstä syntyviä kuluja voitaisiin ehkä pienentää.

Rakennerahaston vuoden 1993 sääntöjen uudet suuntaviivat

5. Alueiden komitea edustaa alue- ja paikallishallinnon etuja yhteisön hallinnossa. Tässä lausunnossa keskitytään siksi uusien, vuoden 1993 rakennerahaston sääntöjen tarkistuksessa muotoiltujen suuntaviivojen soveltamiseen tavoitteiden 1 ja 2 piiriin kuuluviin uusiin alueohjelmiin (ensisijaisten kohteiden sovittaminen, kumppanuuden laajentaminen, arvioinnin ja valvonnan vahvistaminen, ympäristönäkökohtien entistä suurempi kunnioittaminen, apukriteerien laajentaminen, täydentävyysperiaatteen vahvistaminen, ohjelmamenettelyjen nopeuttaminen ja yksinkertaistaminen). Lausunnossa käsitellään paikallis- ja aluehallinnon alkukokemuksia rakennerahaston tarkistetuista säännöistä sekä suunnitteluvaiheen ja ohjelman toteutuksen alkuvaiheen ohjelma-asiakirjoista.

6. Vuoden 1988 rakennerahastouudistuksen jälkeen kertyneet kokemukset ovat korostaneet rakenteellisten toimenpiteiden merkitystä Euroopan unionin taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamiselle. EU:n valkoisen kirjan kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevat tavoitteet tukevat ja vahvistavat näiden toimien strategista merkitystä.

Näin ollen rakennepolitiikan aseman korostaminen lisävaroin ja lisäohjelmin ansaitsee kiitoksen.

7. Rakennerahaston sääntöjen vuoden 1993 tarkistus tuntuu yleisesti ottaen järkevältä, ja siinä seurataan EU:n sosiaalisia ja taloudellisia muutoksia. Todellisen ja mahdollisen työttömyyden sekä ympäristön ja kalastuksen ongelmat entistä paremmin huomioon ottavien ensisijaisten tavoitteiden hyväksyminen antaa mahdollisuuden tehostaa yhteisön rakennetukea alueilla, jotka ovat olennaisen tärkeitä yhteenkuuluvuuden vahvistamiselle EU:ssa.

8. Komitea suhtautuu myönteisesti rakennerahastojen tavoitteiden tärkeysjärjestyksen sovittamiseen ajankohtaisten taloudellisten ja sosiaalisten muutosten varsinaisiin vaikutuksiin. Erityisesti se, että mukaan on otettu työntekijöiden sopeuttaminen teollisuuden ja tuotantojärjestelmien muutoksiin, on antanut alue- ja paikallishallinnolle mahdollisuuden sisällyttää työmarkkinapolitiikka ohjelmiin entistä paremmin, mikä on välittömien paikallisten tarpeiden ja valkoisen kirjan "Kasvu, kilpailukyky, työllisyys" strategisten suuntaviivojen mukaista.

9. Vaikka tavoitteen 2 ja 5 b alueiden kelpoisuusvaatimusten hyväksyminen ja yhdistäminen tarkoittaakin alueellisten ja paikallisten järjestelmien ja niiden monimuotoisen kehityksen nykyistä parempaa huomioon ottamista, näyttäisi siltä, että menettelystä on tehtävä yksityiskohtaisempi. Tämä siksi, että hallinnon hajautetuilla tasoilla on harvoin käytettävissään taloudellisia ja sosiaalisia osoittimia, joiden perusteella alueet tai niiden osat täyttävät tuen saantiedellytykset. Helpommin saatavia ja ajan tasalla olevia osoittimia, joista saataisiin myös tietoa hajautetun hallinnon taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta, ei käytetä. Lisäksi on ratkaistava tavoitteen 2 ja 5 b kattamien alueiden valintakriteerien kaksinaisuudesta syntyvä ongelma. Edellisessä kriteerejä on sovellettava äärimmäisen tarkkaan ja alueita, jotka täyttävät asetuksen kriteerit on suljettava tuen ulkopuolelle, jälkimmäisessä taas tukikelpoisia ovat myös paikalliset hankkeet, joiden osoittimet täyttävät asetuksessa esitetyt perusteet vain osittain. Tästä seuraa, että kohtelu on eriarvoista. Se saattaa kyseenalaistaa unionin yleistavoitteen yhteenkuuluvuuden lujittamisen.

10. Euroopan aluekehitysrahaston ja Euroopan sosiaalirahaston tukimahdollisuuksien laajentamista puolletaan myös. Alue- ja paikallishallinto voi näin soveltaa yleisempää lähestymistapaa alueellisen ja paikallisen kehityksen suunnitteluun, erityisesti tutkimukseen ja kehitykseen, ympäristönsuojeluun, pk-yrityksille annettavaan tukeen ja inhimillisten voimavarojen kehittämiseen. Rakennerahaston tuki ei ennen kattanut näitä avainalueita yhtä laajasti.

11. Tavoitteen 2 ohjelmapäätösten toteuttamisen suhteen on kuitenkin jo selvää, että kun otetaan huomioon myös tukikelpoisten alueiden valintaan ja ohjelmien aloittamiseen kuluvat määräajat puiteasetuksen N:o 2081/93 9 artiklassa säädetty kolmen vuoden määräaika on liian lyhyt rakennerahaston tuen vaikutusten tarkkaan arviointiin.

Alueiden komitea kehottaa siksi neuvostoa ja komissiota soveltamaan sääntöjen määräämiä tavoite 2:n kriteerejä avoimesti ja puolueettomasti ja olemaan käyttämättä puiteasetuksen 9 artiklan 7 kohdassa annettua kriteerien muuttamismahdollisuutta, kun ne tarkistavat puiteasetuksen N:o 2081/93 9 artiklan 6 kohdan mukaista tukikelpoisten alueiden luetteloa.

12. Koska kaikessa yhteisön politiikassa tulisi pyrkiä entistä suurempaan yhteisvaikutukseen ja yhtenäisyyteen, alueiden komitea tukee ympäristönäkökohtien entistä suurempaa huomioon ottamista, kilpailusääntöjen ja julkisia hankintoja koskevien direktiivien noudattamisvaatimuksia sekä miesten ja naisten tasa-arvoisten mahdollisuuksien periaatteen noudattamista ja panee ilahtuneena merkille komission tiedonannossa mainitun kehityksen näillä alueilla.

Komitea viittaa kuitenkin siihen, että yhteisön politiikassa etusijalle on nostettava varojen keskittäminen pääasiallisiin strategisiin kehitystavoitteisiin. Komitea tukee nimenomaan tätä valikoivaa lähestymistapaa, jossa yhteisön tuki yhdistetään suoraan tavoitteeseen parantaa saajamaiden ja -alueiden taloudellista kehitystä. Kaikki yritykset käyttää rakennerahastoa muiden lähteiden puutteessa sellaisten toimien rahoittamiseen, jotka eivät ole asetusten hengen ja kirjaimen mukaisia, on yhteisön taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden nimissä torjuttava.

13. Komitea panee merkille, että uusien ohjelma-asiakirjojen mukaan "yksityisen sektorin suora vaikutus ohjelmien kokoon on kasvanut huomattavasti edellisestä kaudesta". Komission on ehdottomasti varmistettava, että jäsenmaille ja alue- ja paikallisviranomaisille annetaan selkeät ohjeet siitä, kuinka yksityisen sektorin hankkeet tai julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuushankkeet voivat saada rakennerahastolta tukea, jotta niiden toteuttaminen varmistuu.

14. Komitea toteaa ilahtuneena, että komissio on havainnut edistystä rakennerahastojen yhdentymisessä ja niiden yhteensovittamisessa muihin taloudellisiin välineisiin erityisesti inhimillisten resurssien ja paikallis- ja maaseutukehittämisen suhteen. AK huomauttaa kuitenkin, että rahastojen yhdentämisvaatimus ei saa olla itsetarkoitus. Paperityön ja kirjanpidon lisääntymistä voidaan puolustella vain, mikäli yhdentyminen todennäköisesti aiheuttaa huomattavaa yhteisvaikutusta paikallisella ja alueellisella tasolla. Komitea pyytää komissiota myös yksinkertaistamaan rahastojen yhdennettyä käyttöä koordinoimalla asianomaisten pääosastojen työtä laajemmin, yhtenäistämällä hallinnolliset ja kirjanpitomenettelyt ja ottamalla käyttöön yhteisen atk-järjestelmän.

Komitea pyytää komissiota myös tutkimaan mahdollisuutta sisällyttää yhteisön aloitteet tulevaan ohjelmanvalmisteluun erityisesti tavoitteen 1 osalta. Tämä vähentäisi huomattavasti paikallisen ja alueellisen tason suunnittelutyötä.

15. Komitea suhtautuu myönteisesti täydentävyysperiaatteen noudattamisen parantamiseen. Alue- ja paikallisviranomaisille on olennaisen tärkeää, ettei yksikään jäsenvaltio vähennä omia rakennepoliittisia ponnistelujaan tavoitealueilla. Koordinointiasetuksen N:o 2082/93 9 artiklan 2 kohdan tarkoittamaa täydentävyysperiaatetta sovellettaessa on otettava huomioon sekä kansallisen rahoituksen kokonaistaloudelliset ehdot että yksittäiset taloudelliset ehdot, kuten yksityistämiset, epätavallisen korkea julkinen rakennerahoitus ja jäsenvaltion kansantalouden suhdannekehitys edellisellä suunnittelukaudella.

16. Suunnittelumenettelyn yksinkertaistaminen ja "yhtenäisen ohjelma-asiakirjan" käyttäminen yksinkertaistanee ohjelmien suunnittelua ja yhteisön avun tärkeysjärjestyksen ja komission tukemien konkreettisten toimien kirjaamista yhteen asiakirjaan. Ohjelmien tavoitteet ja toimet sopisivat näin paremmin yhteen.

Alue- ja paikallishallinnon mielestä tätä tavoitetta ei ole saavutettu toivotussa mitassa. Vaikka asetuksen säännökset antavatkin mahdollisuuden hyväksyä yhteisön avun tärkeysjärjestys ja konkreettiset toimet yhdellä kertaa yhtä ohjelma-asiakirjaa käyttäen, kohdealueiden hallinnollinen työ on tuskin vähentynyt. Tämä johtuu siitä, että yhtenäistä ohjelma-asiakirjaa käytettäessä on tehtävä tiivistelmä, joka vaatii yhtä paljon tietoja ja valmistelutyötä kuin alueelliset kehityssuunnitelmat ja toimintaohjelmat. Asia voitaisiin ehkä ratkaista pohtimalla uudelleen, kuinka yksityiskohtaisia suunnitelmien ja ohjelmien on oltava.

Asiaan suhtaudutaan epäillen, mikä käy ilmi siitä, että tavoitteen 1 piiriin joko kokonaan tai suurelta osin kuuluvat kuusi jäsenvaltiota ovat noudattaneet yhteisön perinteistä tukimuotoa. Niiden anomusmenettely ei siksi ole yksinkertaistunut.

17. Komission ja alue- ja paikallishallinnon keskusteluissa olisi pääasiallisesti pohdittava rakennerahastotuen suunnittelun yksinkertaistamista ja nopeuttamista, toteutusta ja kirjanpitomenettelyä. Nämä kysymykset ovat olennaisia rakennerahastotuen tämän kauden järjestelmällisen ja tehokkaan hoidon kannalta sekä vuoden 1999 jälkeen annettavan rakennerahastotuen suunnittelun suhteen.

Alueiden komitea tarjoutuu toimimaan komission välittömänä neuvottelukumppanina näistä asioista keskusteltaessa. Tämä edellyttää, että komitea otetaan Euroopan parlamentin ohella entistä paremmin mukaan rakennerahastoista parhaillaan annettavaan tiedotukseen.

18. Toivottavaa olisi, että komissio ottaisi alueiden komitean mukaan strategianeuvotteluihinsa ja niiden toimeenpanosääntöjen tai lakien valmisteluun, jotka kuuluvat komitean toimialaan. Näin mukaan saataisiin alueellinen ja paikallinen asiantuntemus ja vahvistettaisiin kumppanuusperiaatetta.

Alue- ja paikallishallinnon rooli

19. Kumppanuuden laajentaminen on alueellisesta ja paikallisesta näkökulmasta katsoen kauaskantoisin uudistus rakennerahastojen uudella tukikaudella. Varsinkin suunnittelu ja ohjelmien valmistelu tulee paljon entistä avoimemmaksi ja se tuodaan lähemmäs ruohonjuuritasoa, koska jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja käytäntöä kunnioittaen kumppanuuden soveltamisaluetta laajennetaan yhteiskunta- ja talouselämän osapuoliin sekä alue- ja paikallishallintoon.

20. Rakennerahasto-ohjelmien valmistelu ja hallinto kaudella 1985 1993 ja viimeaikainen uusien ohjelmien suunnittelu ovat vahvistaneet, että alue- ja paikallishallinnon rooli on ratkaiseva. Jäsenvaltioiden väliset erot korostuvat tässä. Jotkut alueet osallistuvat suoraan tukikelpoisten (varsinkin tavoite 2:n piiriin kuuluvien) alueiden valintaan, yhtenäisen ohjelma-asiakirjan ja yhteisön tukikehysten valmisteluun sekä neuvottelevat komission kanssa rahoitustukea saavista toimista. Toisaalla taas alueet suljetaan suunnittelun ulkopuolelle sen tekee keskushallinto.

Komitea toistaa kantansa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että alue- ja paikallishallinto otetaan mahdollisimman tiiviisti mukaan näiden ohjelmien valmisteluun, ja katsoo, että komission ei tulisi hyväksyä ohjelmia, joita alueelliset osapuolet eivät ole hyväksyneet. Komitea vaatii komissiota itseään varmistamaan, että se kunnioittaa alueellisten osapuolten näkemyksiä "asetuksen mukaisen varojen käytön" tärkeysjärjestyksen suhteen.

Alue- ja paikallishallintojen asema ohjelmien hallinnoinnissa on kovin samanlainen eri jäsenvaltioissa. Toteuttamispäätökset tehdään usein aluetasolla paikallisviranomaisten avustuksella, vaikka keskushallinto eräissä tapauksissa vastaakin ohjelmien toteutuksesta.

21. Valvontakomiteat ovat merkittäviä alueellisesta ja paikallisesta näkökulmasta katsoen. Niistä on kehittynyt tärkeitä ja hyväksi osoittautuneita neuvoa-antavia ja päättäviä elimiä, ja ne pystyvät reagoimaan joustavasti ajankohtaisiin teknisiin ja rahoitusongelmiin. Myönteistä on, että tavoite 1:n yhteisön tukikehyksiä ja toimintaohjelmia voidaan sopeuttaa joustavasti (muuttuvaan) kehittämisen tärkeysjärjestykseen ja siitä syntyvään rahoitustarpeeseen kuusivuotisen ohjelmakauden aikana. Lisäksi tukikelpoisia toimia voidaan tarkentaa ja uusia toimia lisätä.

22. Joka tapauksessa yhteisön toimien yksi uusi ensisijaisen tärkeä kohde on tiiviimpi yhteisön elinten ja paikallisviranomaisten yhteistyö pk-yritysten, työpaikkojen luomisen (mukaan lukien työttömyyden vastainen taistelu) ja ympäristön suhteen. Nämä aiheet ovat paikallisviranomaisille erittäin tärkeitä, ja niillä on usein asiassa omaa toimivaltaa ja omia vastuualueita. Asioista onkin sovittava alue- ja paikallisviranomaisten kanssa, jotta tukitoimet olisivat mahdollisimman tehokkaita, tuloksia voitaisiin arvioida tarkkaan ja hankkeiden yksityinen rahoitus helpottuisi, jolloin myös tulokset olisivat laadukkaampia ja laajempia.

23. Komitea kannattaa kumppanuusperiaatteen vahvistamista entisestään tiivistämällä erityisesti komission, kansallisten hallitusten sekä alue- ja paikallishallinnon yhteistyötä. Komitea edellyttää, että kaikki jäsenvaltiot ottavat työmarkkinaosapuolet mukaan tähän työhön sääntöjen mukaisesti. Muiden toimijoiden mukaan ottaminen tuntuisi järkevältä erityisesti suunnittelu- ja arviointivaiheessa ja hajautetun hallinnon tasolla. Tämä ei kuitenkaan saisi monimutkaistaa rahastojen hallintoa ja yksittäisten tukihankkeiden toteutusta paikallistasolla.

Komitea viittaa myös lausuntoon, jonka se antoi 20. heinäkuuta 1995 paikallis- ja aluehallinnon roolista rakennerahastojen kumppanuusperiaatteessa.

Ohjelmien sisällön arviointi

24. Arviointimenettelyä kehittämällä (ohjelman vaikutusten ennakkoarviointi, niiden hallinnon valvonta ja tarkka vaikutusten jälkianalyysi) voidaan mitata aiempaa luotettavammin, kuinka yhteisön tuella on edistetty taloudellista kehitystä ja kilpailukykyä, vähennetty työttömyyttä ja parannettu ammatillisia taitoja.

25. Alueiden komitean mielestä arviointia on kehitettävä, jotta voidaan parantaa rakennerahastotuen laadun ja tehon määrittelyä ja annetun tuen valvontaa.

On kuitenkin vielä selvitettävä, voitaisiinko laajojen tiedostojen tutkimisesta alue- ja paikallishallinnolle syntyviä rasituksia vähentää standardoimalla arviointimenetelmiä ja osoittimia tai sovittamalla ne paremmin kansallisiin menettelyihin.

Kumppanuusperiaatteen mukaisesti komission tulisi ajoissa sopia arviointiperusteista alue- ja paikallisviranomaisten kanssa. Olisi löydettävä käytännöllinen menetelmä, jolla voidaan arvioida aluekehitystavoitteiden toteutumista itse paikalla. Jotta koko yhteisön tulokset olisivat yhteensopivia, standardien määrä pitäisi pitää mahdollisimman pienenä.

26. Arvioinnin suorittamiseen tarvittavan tieteellisen, teknisen ja organisatorisen työn ja henkilöstön määrä vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen mutta myös alueittain. Näin ollen kasvuun ja työllisyyteen tähtäävien ohjelmien valmisteluun käytettävissä oleva kapasiteetti vaihtelee myös huomattavasti sekä valtioiden että alueiden tasolla. Alueilla, joilla on vähemmän resursseja analyysin tekemiseen, on suuri vaara, että ohjelmalla ei tueta kehitykselle todella tärkeitä tekijöitä ja toimet ovat siten tehottomampia.

Epätasapainosta on päästävä eroon järjestämällä laaja-alaista kokemusten vaihtoa, siirtämällä tietotaitoa ja tekemällä runsaasti yhteistyötä. Komission on tuettava tällaisia aloitteita ja siten lisättävä rakennerahastojen vaikutusta EU:n alueellisen ja paikallisen tason yhteenkuuluvuuden lujittamiseen.

Tässä mielessä alueiden komitea voi merkittävästi tukea komissiota edistämällä arviointimenetelmien vaihtoa ja levitystä edustamiensa alue- ja paikallisviranomaisten keskuudessa esim. perustamalla aihetta selvittävän pysyvän työryhmän.

Johtopäätökset

27. Aiheesta "Komission tiedonanto yhteisön rakennerahastojen tavoitteiden 1 ja 2 mukaiset uudet alueohjelmat" antamansa lausunnon tiivistelmänä alueiden komitea:

a) lausuu kiitoksensa komissiolle sen uusien alueohjelmien käynnistämiseksi tekemästä työstä,

b) toteaa, että rakennerahaston vuoden 1993 sääntöuudistuksessa annetut uudet suuntaviivat ovat osoittautuneet käyttökelpoisiksi uuden tukikauden alussa,

c) luottaa siihen, että rakennerahaston säännöissä mainittuja ohjelmien hyväksymismääräaikoja noudatetaan vastedes tiukasti,

d) ehdottaa, että kumppanuusperiaatetta sovelletaan ottamalla asianomaiset paikallis- ja alueviranomaiset mukaan myös ohjelmien laadun puolueettomien ja avointen arviointiperusteiden määrittelyyn sekä sellaisten käytännöllisten arviointimenetelmien laadintaan, jotka sopivat kansalliseen menettelyyn,

e) tukee rakennepolitiikan valikoivaa lähestymistapaa eli keskittymistä avunsaajamaiden taloudellisen kehityksen kannalta ensisijaisen tärkeisiin kohteisiin työpaikkojen luomiseksi,

f) kehottaa komissiota parantamaan rahastojen yhdennettyä käyttöä koordinoimalla asianomaisten pääosastojen työ paremmin ja käyttämällä standardisoituja hallinnollisia ja kirjanpidollisia menettelyjä,

g) ehdottaa lisäksi, että rakennerahasto-ohjelmien suunnittelun, soveltamisen, kirjanpidon sekä teknisen arvioinnin yksinkertaistaminen ja nopeuttaminen otettaisiin asianomaisten alue- ja paikallisviranomaisten ja komission keskustelun pääkohdaksi,

h) tarjoutuu toimimaan komission neuvottelukumppanina asiasta keskusteltaessa ja on valmis perustamaan oman pysyvän työryhmän tätä varten.

Bryssel, 21. maaliskuuta 1996.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Pasqual MARAGALL i MIRA