Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa

(komission esittämä)

SISÄLLYSLUETTELO

PERUSTELUT

1. Johdanto

2. Poliittisesti tärkeitä näkökohtia

3. Ehdotuksen tavoitteet ja tärkeimmät säännökset

4. ehdotuksissa käsiteltävät ympäristöongelmat

4.1. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyinen huolto

4.1.1. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun polttaminen

4.1.2. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sijoittaminen kaatopaikalle

4.1.3. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätys

4.2. Resurssinäkökohdat

4.3. Tuottajan vastuuta koskeva periaate

5. Vaarallisia aineita koskeva lainsäädäntö

5.1. Tärkeitä poliittisia näkökohtia

5.2. Ehdotuksen soveltamisalaan kuuluviin vaarallisiin aineisiin liittyvät riskit

6. Sisämarkkinoita koskevia näkökohtia - tilanne jäsenvaltioissa

6.1. Tilanne jäsenvaltioissa

6.2. Sisämarkkinat

7. Kansainvälisiä näkökohtia

7.1. Kansainvälinen kehitys

7.2. Kauppaa koskevia näkökohtia

8. Oikeusperusta

9. Toissijaisuus ja suhteellisuus

9.1. Toissijaisuus

9.2. Suhteellisuus

10. Yhdenmukaisuus yhteisön muiden politiikkojen kanssa

11. Taloudellinen arvio

11.1. Toteuttamiskustannukset

11.1.1. Erillinen keräys ja uudelleenkäyttö/kierrätys

Kodinkoneiden keräyskustannukset

Kodinkoneiden kierrätyskustannukset

11.1.2. Uusien laitteiden vaarallisten aineiden pitoisuuden vähentäminen

11.2. Ehdotetuilla direktiiveillä saavutettavat hyödyt

11.2.1. Taloudelliset hyödyt

11.2.2. Ulkoiset hyödyt

Erillisen keräyksen ja kierrätyksen ulkoiset hyödyt

Entistä paremman suunnittelun ja vaarallisten aineiden vähentämisen ulkoiset hyödyt

11.2.3. Elinkaaren arviointi ja elinkaaren taloudellinen arviointi

11.3. Makrotaloudelliset vaikutukset

12. konsultointi

13. Tiedot ja tieteellinen perusta

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan ehdotetun direktiivin sisältö

Tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan ehdotetun direktiivin sisältö

LIITE I Ympäristövaikutusten vähentäminen materiaaleittain uudelleenkäsittelyn avulla

LIITE II Ehdotuksen vaikutukset liiketoimintaan - erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten kannalta (pk-yritysten kannalta)

LIITE III Lähteet

Liite IV Muistio tieteellisestä arvioinnista

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI../.../sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta

LIITTEET I A - IV

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI../.../tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa

LIITE

PERUSTELUT

1. Johdanto

Sähkö- ja elektroniikkalaitteiden tuotanto on yksi nopeimmin kasvavista teollisuuden aloista länsimaissa. Sekä tekninen innovaatio että markkinoiden laajentuminen kiihdyttävät laitteiden vaihtoa [1]. Uusien sähkö- ja elektroniikkalaitesovellusten määrä kasvaa huomattavasti. On tuskin olemassa elämänaloja, joilla sähkö- ja elektroniikkalaitteita ei käytettäisi. Tällainen kehitys lisää merkittävästi sähkö- ja elektroniikkalaiteromun (WEEE) määrää.

[1] Ensimmäisiä tietokoneita käytettiin 1960-luvulla noin 10 vuotta, nykyisin tietokoneita käytetään keskimäärin 4,3 vuotta ja innovaatisimpia tuotteita nyt jo alle 2 vuotta. (Umweltverträgliche Produktgestaltung (München 1998), Ferdinand Quella/Siemens (toimittaja) Publicis MCD Verlag.).

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromuvirta koostuu erilaisista materiaaleista ja komponenteista. Kun lisäksi jatkuvasti kehitetään uusia materiaaleja ja kemikaaleja, joilla on vaikutuksia ympäristöön, sähkö- ja elektroniikkalaiteromun aiheuttamat ongelmat lisääntyvät. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromu eroaa yhdyskuntajätteestä monin tavoin:

* Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun määrä kasvaa huolestuttavan nopeasti. Vuonna 1998 sähkö- ja elektroniikkalaiteromua syntyi 6 miljoonaa tonnia (4 % yhdyskuntajätteestä). Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun määrän ennustetaan kasvavan vähintään 3-5 % vuosittain. Viiden vuoden kuluttua sähkö- ja elektroniikkalaiteromua syntyy siis 16-28 % enemmän kuin nyt, ja 12 vuodessa jätteen määrä kaksinkertaistuu. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun määrä lisääntyy noin kolme kertaa nopeammin kuin yhdyskuntajätteen määrä keskimäärin [2].

[2] AEA Technology, Recovery of WEEE: Economic and Environmental Impacts, kesäkuu 1997.

* Sisältämiensä vaarallisten aineiden vuoksi sähkö- ja elektroniikkalaitteet aiheuttavat huomattavia ympäristöongelmia jätehuoltovaiheessa, jos romua ei esikäsitellä asianmukaisesti. Koska yli 90 % sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta viedään kaatopaikalle, poltetaan tai hyödynnetään ilman esikäsittelyä, merkittävä osa yhdyskuntajätteen sisältämistä epäpuhtauksista on peräisin sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta [3].

[3] Environmental Consequences of Incineration and Landfilling of Waste from Electr(on)ic Equipment (Kööpenhamina 1995), Pohjoismaiden ministerineuvosto. Pilotsammlung von Elektroaltgeräten in Bregenz -tutkimuksen mukaan 95 % Itävallassa syntyvästä sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta käsitellään joko tavallisen yhdyskuntajätteen mukana tai otetaan metallinkierrätysprosessiin ilman minkäänlaista esikäsittelyä.

* Sähkö- ja elektroniikkalaitteiden tuotannosta johtuva ympäristökuormitus ("ekologinen kuormitus") on huomattavasti suurempi kuin muiden yhdyskuntajätteeseen sisältyvien materiaalien aiheuttama ympäristökuormitus [4]. Tämän vuoksi sähkö- ja elektroniikkalaite-romun tehokkaampi kierrättäminen säästäisi merkittävästi resursseja, erityisesti energiaa.

[4] Vertaa esim. Malley "Schwergewicht" c't 1997, Heft 5, s. 170.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoon liittyvien ympäristöongelmien vuoksi jäsenvaltiot ovat alkaneet laatia tämän alan kansallista lainsäädäntöä. Alankomaissa, Tanskassa, Ruotsissa, Itävallassa, Belgiassa ja Italiassa on jo annettu alan lainsäädäntöä. Suomessa ja Saksassa näin odotetaan tapahtuvan lähiaikoina. Ne jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä laatineet kansallista lainsäädäntöä, ovat ilmaisseet useissa tätä aloitetta edeltävissä kuulemistilaisuuksissa huolensa sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan yhtenäisen lainsäädännön puuttumisesta Euroopassa.

Sisämarkkinoilla sähkö- ja elektroniikkalaiteromun aiheuttamien ongelmien käsitteleminen kansallisella tasolla aiheuttaa useita ongelmia:

* Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoon liittyvien kansallisten politiikkojen erot heikentävät kansallisten kierrätyspolitiikkojen tehokkuutta, koska sähkö- ja elektroniikkalaiteromua kuljetetaan todennäköisesti valtionrajojen yli alueille, joissa jätehuoltojärjestelmät ovat edullisempia.

* Tuottajan vastuuta koskevan periaatteen noudattaminen eri tavoin eri maissa aiheuttaa huomattavia eroja taloudellisten toimijoiden taloudellisiin rasitteisiin.

* Tiettyjen aineiden käytön lopettamista koskevien kansallisten vaatimusten eroilla voisi olla vaikutuksia sähkö- ja elektroniikkalaitteiden kauppaan.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyiseen esikäsittelyyn ja käsittelyyn liittyvien ympäristöongelmien ratkaisemiseksi asianmukaisesti pidetään tarpeellisena yhteisön tason toimenpiteitä, joiden tavoitteena on ensisijaisesti ehkäistä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun syntyminen, toiseksi käyttää uudelleen, kierrättää tai muilla tavoin hyödyntää kyseistä romua ja kolmanneksi minimoida ympäristöön kohdistuvat riskit ja vaikutukset, jotka liittyvät sähkö- ja elektroniikkalaiteromun esikäsittelyyn ja käsittelyyn. Lisäksi tämän aloitteen tavoitteena on myötävaikuttaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoa koskevien kansallisten toimenpiteiden yhdenmukaistamiseen, jotta voitaisiin varmistaa sisämarkkinoiden toiminta. Näitä toimenpiteitä ehdotetaan kahdessa erillisessä direktiivissä. Ensimmäinen - ehdotus sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevaksi direktiiviksi - koskee jätehuoltoa ja perustuu EY:n perustamissopimuksen 175 artiklaan. Toisella direktiivillä pyritään yhden-mukaistamaan kansallisia toimenpiteitä, jotka koskevat tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa, ja se perustuu EY:n perustamissopimuksen 95 artiklaan. Näitä kahta direktiiviä täydennetään myöhemmin tänä vuonna kolmannella ehdotuksella, joka koskee sähkö- ja elektroniikkalaitteiden suunnittelua ja valmistusta.

2. Poliittisesti tärkeitä näkökohtia

Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (EY-sopimuksen) 174 artiklan mukaan yhteisön ympäristöpolitiikalla on pyrittävä suojelun korkeaan tasoon yhteisön eri alueiden tilanteiden erilaisuus huomioon ottaen. Politiikan on perustuttava periaatteille, joiden mukaan olisi ryhdyttävä ennaltaehkäiseviin toimiin, ympäristövahingot olisi torjuttava ensisijaisesti niiden lähteellä ja saastuttajan olisi maksettava.

Ympäristöalan ja kestävän kehityksen politiikkaa ja toimintaa koskevassa yhteisön ohjelmassa (viides ympäristöohjelma) [5] todetaan, että kestävän kehityksen tukemiseksi tarvitaan merkittäviä muutoksia kehityksen, tuotannon, kulutuksen ja käyttäytymisen nykyisiin malleihin. Lisäksi siinä kehotetaan muun muassa vähentämään luonnonvarojen tuhlaamista ja ehkäisemään ympäristön pilaantumista.

[5] EYVL C 138, 17.5.1993.

Tarkemmin sanoen viides ympäristöohjelma sisältää kokonaisen luvun jätehuoltokysymyksistä. Siinä sähkö- ja elektroniikkalaiteromu mainitaan yhtenä sääntelyä edellyttävistä aloista, jolla olisi tarkoitus soveltaa jätteen ennaltaehkäisyn, hyödyntämisen ja turvallisen käsittelyn periaatteita.

Neuvosto kehotti komissiota 7. toukokuuta 1990 [6] jätehuoltopolitiikasta antamassaan päätöslauselmassa laatimaan tietynlaisia jätteitä koskevia toimintaohjelmia. Jäsenvaltiot määrittelivät muun muassa käytöstä poistetut sähkö- ja elektroniikkalaitteet jätteiksi, joita olisi käsiteltävä tässä yhteydessä.

[6] EYVL C 122, 18.5.1990.

Neuvosto kehotti komissiota 24. helmikuuta 1997 yhteisön jätehuoltostrategiasta antamassaan päätöslauselmassa [7] laatimaan mahdollisimman pian suunnitelmat sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan aloitteen jatkotoimista.

[7] EYVL C 76, 11.3.1997.

Euroopan parlamentti kehotti komissiota 14. marraskuuta 1996 antamassaan päätöslauselmassa (A4-0364/96) tekemään ehdotuksia eräitä keskeisiä jätevirtoja, myös sähkö- ja elektroniikkalaiteromua, koskeviksi direktiiveiksi, ja perustamaan nämä ehdotukset tuottajan vastuuta koskevaan periaatteeseen. Samassa päätöslauselmassa Euroopan parlamentti kehotti neuvostoa ja komissiota tekemään ehdotuksia toimista, joilla pyritään vähentämään jätteiden määrää ja vaarallisten aineiden kuten kloorin, elohopean, PVC:n, kadmiumin ja muiden raskasmetallien määrää jätteissä.

3. Ehdotuksen tavoitteet ja tärkeimmät säännökset

Ehdotettu direktiivi sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta myötävaikuttaa ihmisten terveyden ja ympäristön suojeluun EY-sopimuksen 174 artiklan edellyttämällä tavalla. Tämän ehdotuksen päätavoitteita on suojella maaperää, vettä ja ilmaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyisen huollon aiheuttamalta pilaantumiselta, ehkäistä käsiteltävän jätteen syntymistä ja vähentää sähkö- ja elektroniikkalaiteromun haitallisuutta. Ehdotuksen avulla pyritään säästämään arvokkaita resursseja, erityisesti energiaa. Toisaalta ehdotetulla direktiivillä pyritään yhdenmukaistamaan sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoa koskevia kansallisia toimenpiteitä.

Tavoitteet saavutetaan lukuisilla erilaisilla toimenpiteillä, muun muassa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun erillistä keräystä, esikäsittelyä ja hyödyntämistä koskevilla toimenpiteillä.

* Tuottajien olisi oltava vastuussa tuotteittensa jätehuollon tietyistä vaiheista. Taloudellinen tai fyysinen vastuu kannustaa tuottajia taloudellisista syistä sopeuttamaan tuotteittensa suunnittelua hyväksyttävän jätehuollon vaatimuksiin. Taloudellisten toimijoiden taloudellisen vastuun on mahdollistettava myös se, että kotitaloudet voivat palauttaa laitteet maksutta.

* Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun erillinen keräys on varmistettava asianmukaisten järjestelmien avulla niin, että käyttäjät voivat palauttaa käyttämänsä sähkö- ja elektroniikkalaitteet. Yhdenmukaisten toimintaolosuhteiden luomiseksi eri jäsenvaltioissa keräystavoite asetetaan alhaiseksi.

* Tuottajien on luotava asianmukaiset järjestelmät sähkö- ja elektroniikkalaiteromun esikäsittelyn ja uudelleenkäytön/kierrätyksen parantamiseksi. Sitä varten määritellään tietyt sähkö- ja elektroniikkalaiteromun esikäsittelyä koskevat vähimmäisvaatimukset. Jäsenvaltion viranomaisten on sertifioitava esikäsittelylaitokset. Lisäksi määritellään sähkö- ja elektroniikkalaiteromun uudelleenkäyttöä ja kierrätystä sekä energian hyödyntämistä koskevat tavoitteet.

* Jotta sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta saataisiin kerättyä ja hyödynnettyä mahdollisimman paljon, sähkö- ja elektroniikkalaitteiden käyttäjille on tiedotettava heidän merkityksestään tässä järjestelmässä. Ehdotettuun direktiiviin sisältyy sellaisten tuotteiden merkintävaatimus, jotka muuten päätyisivät helposti roskakoriin. Lisäksi tuottajien on annettava kierrättäjille tiettyjä näiden laitteiden koostumusta koskevia tietoja.

Ehdotetulla direktiivillä tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa pyritään samoihin tavoitteisiin varmistamalla, että jätehuoltovaiheessa merkittäviä ongelmia aiheuttavat aineet, kuten lyijy, elohopea, kadmium, kuudenarvoinen kromi ja bromatut palonestoaineet, korvataan muilla aineilla.

4. ehdotuksissa käsiteltävät ympäristöongelmat

Yleisesti ottaen kaikki laitteet, jotka tarvitsevat sähköä toimiakseen kunnolla, ovat joko sähkö- tai elektroniikkalaitteita. Jokainen sähkö- ja elektroniikkalaite koostuu usean perusrakenneosan yhdistelmästä. Sähkö- ja elektroniikkalaitteissa tavallisia perusrakenneosia ovat painetut piirilevyt/kalustetut piirilevyt, kaapelit, johdot ja johtimet, palonestoaineita sisältävät muovit, elohopeakatkaisimet ja -kytkimet, näyttölaitteet, esimerkiksi katodisädeputket ja nestekidenäytöt, akut ja paristot, tiedontallennusvälineet, valaistuslaitteet, kondensaattorit, vastukset ja releet sekä anturit ja liittimet. Ympäristön kannalta ongelmallisimpia näiden komponenttien sisältämistä aineista ovat raskasmetallit, kuten elohopea, lyijy, kadmium ja kromi, halogenoidut aineet, kuten kloorifluorihiilivedyt (CFC), polyklooratut bifenyylit (PCB), polyvinyylikloridi (PVC) ja bromatut palonestoaineet sekä asbesti ja arseeni [8] .

[8] Yksityiskohtaisempaa tietoa asiasta julkaisussa "Waste from electrical and electronic products - a survey of the contents of materials and hazardous substances in electric and electronic products" (Kööpenhamina 1995), Pohjoismaiden ministerineuvosto.

4.1. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyinen huolto

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromuun liittyviä ympäristöriskejä ei hoideta asianmukaisesti nykyisen jätehuoltokäytännön avulla. Nykyään enemmän kuin 90 % sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta viedään kaatopaikalle, poltetaan tai hyödynnetään ilman minkäänlaista esikäsittelyä [9]. Tämän vuoksi käsittely- ja hyödyntämiskanaviin joutuva jäte sisältää huomattavasti vaarallisia aineita.

[9] Environmental Consequences of Incineration and Landfilling of Waste from Electr(on)ic Equipment (Kööpenhamina 1995), Pohjoismaiden ministerineuvosto. Pilotsammlung von Elektroaltgeräten in Bregenz" -tutkimuksen mukaan 95 % Itävallassa syntyvästä sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta käsitellään joko tavallisen yhdyskuntajätteen mukana tai otetaan metallinkierrätysprosessiin ilman minkäänlaista esikäsittelyä.

4.1.1. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun polttaminen

On arvioitu, että jätteenpoltto aiheuttaa yhteisössä vuosittain 36 tonnin elohopeapäästöt ja 16 tonnin kadmiumpäästöt [10]. Lisäksi muun kuin vaarallisen jätteen polton on havaittu olevan suurin ilmakehään vapautuvien dioksiini- ja furaanipäästöjen aiheuttaja Euroopassa. [11] Merkittävä osa yhdyskuntajätteen sisältämistä raskasmetalleista ja halogenoiduista aineista on peräisin sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta. Lisäksi polton aikana voi syntyä joitakin haitallisia prosesseja, koska sähkö- ja elektroniikkalaiteromussa esiintyy samanaikaisesti eri aineita. Kupari toimii katalyytin tavoin ja lisää siten dioksiinien syntymisen riskiä palonestoaineita poltettaessa. Tämä on erityisen vaarallista, koska poltettaessa bromattuja palonestoaineita alhaisessa lämpötilassa (600-800°C) voi syntyä erittäin myrkyllisiä polybromidibentsodioksiineja (PBDD-yhdisteitä) ja polybromidibentsofuraaneja (PBDF-yhdisteitä) [12].

[10] The European Atmospheric Emission Inventory of Heavy Metals and Persistent Organic Pollutants for 1990, Umweltbundesamt, Saksa, 1997.

[11] Identification of Relevant industrial Sources of Dioxins and Furans in Europe, Landesumweltamt Nordrhein-Westfalen, 1997.

[12] Bestimmung von polybromierten und plychlorierten Dibenzofioxinen und -furanen in verschiedenen umweltrelevanten Materialien" U. Schacht, B. Gras und S.Sievers in Dioxin-Informationsveranstaltung EPA Dioxin-Reassessment, toim. Otto Hutzinger ja Heidelore Fiedler, sisältää lisätietoja asiasta.

Komissio antoi 7. lokakuuta 1998 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi jätteenpoltosta [13]. Tässä ehdotuksessa määritellään tiukat päästöjen raja-arvot, joiden ansiosta eri epäpuhtauksien päästöt ilmaan vähenisivät huomattavasti. Ehdotettu direktiivi korvaa yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8. kesäkuuta 1989 annetun direktiivin 89/369/ETY [14] sekä yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21. kesäkuuta 1989 annetun direktiivin 89/429/ETY [15]. Useasta syystä piipunpäätekniikkaa ei kuitenkaan voitu pitää ainoana jätehuollon päästöjen vähentämiseen tähtäävänä menetelmänä. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kaltaisten jätteiden erillinen keräys ja esikäsittely puhdistaa yhdyskuntajätettä ja vähentää siten raskasmetalleja ja halogenoituja aineita sisältävän sähkö- ja elektroniikkalaiteromun polton tai sulamisen aiheuttamia päästöjä. Tämä on erittäin tärkeää sellaisissa tapauksissa, joissa tiukkoja päästönormeja ei panna toimeen tai ei voida soveltaa kuten metallin sulattimissa.

[13] KOM(1998) 558 lopullinen.

[14] EYVL L 192, 7.7.1989.

[15] EYVL L 203, 15.7.1989.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromu sisältää huomattavasti PVC:tä [16]. On huomattavasti aineistoa, jonka mukaan PVC ei sovellu poltettavaksi, erityisesti koska poltossa syntyy paljon vaarallisia poistokaasujen epäpuhtauspäästöjä [17]. Lisäksi PVC:stä on kaatopaikoilla todettu vapautuvan usein pehmentimiä, kuten ftalaatteja, jotka voivat olla haitallisia ihmisten terveydelle ja ympäristölle [18]. Huomattakoon lisäksi, että PVC-jätteestä ja etenkin sähkö- ja elektroniikkalaiteromuun sisältyvästä PVC:stä kierrätetään nykyisin ainoastaan hyvin pieni osa [19].

[16] Teoksen Umwelt Wirschaftsforum, No 1, 1992 (M. Rohr) mukaan yli 20 % sähkö- ja elektroniikkalaitteissa käytettävästä muovista on PVC:tä.

[17] Environmental aspects of PVC (Kööpenhamina 1996), Tanskan ympäristönsuojeluvirasto; Position Paper of the Netherlands on PVC (Haag 1997), Alankomaiden ympäristöministeriö. The influence of PVC on quantity and hazardousness of flue gas residues from incineration, Ympäristöasioiden pääosaston teettämä tutkimus, Bertin Technologies, 2000.

[18] The Behaviour of PVC in Landfill, Ympäristöasioiden pääosaston teettämä tutkimus, Argus ja Rostockin yliopisto, 1999.

[19] Ennuste, PO XI:n teettämä tutkimus, Mechanical recycling of PVC wastes, tammikuu 2000.

Ilmaan vapautuvien päästöjen lisäksi sähkö- ja elektroniikkalaiteromun polttoon liittyy kaksi muuta tärkeää näkökohtaa. Nämä koskevat sekä edellä mainitun ehdotetun direktiivin määräysten mukaisia jätteiden polttolaitoksia että laitoksia, jotka eivät ole näiden määräysten mukaisia.

(1) Kokeiluhankkeissa [20] on paljastunut, että television kaltaiset yleiset laitteet sitovat poltossa vapautuvaa energiaa koko polttoprosessin ajan. Esimerkiksi lasin - kuten katodisädeputken - lisäämisen polttimeen laskettiin aiheuttavan 400 kJ:n energiahäviön/kg.

[20] C. Voûten (Recycling and Waste Control Officer (kierrätyksestä ja jätehuollosta vastaava viranomainen), Corporation of London (Lontoon Cityn hallintokunta)) kertomus "Electrical/Electronic products recycling in Germany", Industry Council for Electronic Equipment Recycling (ICER) -järjestön teettämä tutkimus.

(2) (Pienten) sähkö- ja elektroniikkalaitteiden polttaminen lisää kuonan, poistokaasun ja suodatuskakun metallipitoisuutta, myös raskasmetallipitoisuutta [21]. Hollantilaisen tutkimuksen mukaan lähes kaikki Alankomaissa syntyvä pohjatuhka [22] (noin 600 000 tonnia vuonna 1995) käytetään täyttömateriaalina tienrakennusalalla. Jotta käyttö olisi ympäristön kannalta turvallista, pohjatuhkan on täytettävä fyysiset ja tekniset vaatimukset, erityisesti eri aineiden huuhtoutumista koskevat vaatimukset. Jopa niissä tapauksissa, joissa tietyn määrän raskasmetalleja sisältävä pohjatuhka puhdistetaan erityiskäsittelyjen avulla, tuhkaa voidaan käyttää rakennusmateriaalina ainoastaan, jos muut ympäristövaatimukset täyttyvät. Tutkimuksessa laskettiin, että jos pieniä kodinkoneita ja muita laitteita ei enää polteta muun jätteen mukana, kuparin, lyijyn, nikkelin ja muiden metallien pitoisuus laskee niin paljon, että pohjatuhka täyttää Alankomaissa asetetut huuhtoutumista koskevat vaatimukset.

[21] Esimerkiksi kiinteän yhdyskuntajätteen poltosta jäävän pohjatuhkan sisältämästä kuparista 40 % on peräisin pienistä sähkö- ja elektroniikkalaitteista (vertaa Modelmatige analyse van integraal verbranden van klein chemisch afval en klein wit- en bruingoed (Alankomaat 1996), TNO rapport voor VROM/DGM (Directie Afvalstoffen)). Yksi tärkeimmistä polttolaitosten kuonan kuparipitoisuuden lisääntymisen aiheuttamista ongelmista on, että tämä vaikeuttaa näiden kuonien hyödyntämistä uusiorakennusaineena ympäristön huomioon ottavalla tavalla. Lisätietoja teoksessa "Messung der Güter- und Stoffbilanz einer Müllverbrennungsanlage" (Wien 1994), Umweltbundesamt ja MA 22.

[22] Alankomaat 1996, TNO rapport voor VROM/DGM (Directie Afvalstoffen).

4.1.2. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sijoittaminen kaatopaikalle

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sisältämien eri aineiden vuoksi romun sijoittaminen kaatopaikalle vaikuttaa ympäristöön haitallisesti. Vaikutuksia voitaisiin ehkäistä huomattavasti, jos sähkö- ja elektroniikkalaiteromu sijoitettaisiin valvotuille kaatopaikoille, joissa noudatetaan ympäristön mahdollisimman pieneen kuormitukseen tähtääviä teknisiä standardeja. Koska kaatopaikka ei kuitenkaan koskaan ole täysin vesitiivis koko käyttöaikansa ajan, metallien ja kemikaalien huuhtoutumista ei voida kokonaan välttää. Ympäristö-vaikutukset ovat tietysti huomattavasti suuremmat, jos sähkö- ja elektroniikkalaiteromua säilytetään valvomattomilla kaatopaikoilla, mitä tapahtuu vielä huomattavassa määrin eräissä jäsenvaltioissa [23] ja useimmissa Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneissa maissa [24].

[23] Esimerkiksi Kreikassa kaatopaikkojen kokonaismäärä on noin 5000. Arvion mukaan näistä noin 70 % on valvomattomia (jätehuollon suunnittelukonferenssi, Kreikka 16.-17.1.1997). Portugalissa valvomattomia kaatopaikkoja on noin 300 (jätehuollon suunnittelukonferenssi, Portugali 23.-24.1.1997).

[24] Käytäessä läpi hakijamaiden tätä alaa koskevaa lainsäädäntöä on havaittu, että lähes kaikki näiden maiden kaatopaikat ovat valvomattomia, ja että niitä varten ei ole teknisiä määräyksiä, joilla pyrittäisiin estämään vaarallisten aineiden huuhtoutuminen pohjaveteen tai päästöjen vapautuminen ilmaan.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kaatopaikalle sijoittamiseen liittyvät ongelmat johtuvat kyseisen romun sisältämistä erilaisista aineista. Suurimpia ongelmia tässä suhteessa ovat vaarallisten aineiden huuhtoutuminen ja haihtuminen. Elohopeaa huuhtoutuu, kun tietyt elektroniikkalaitteet, kuten elohopeakatkaisijat, tuhoutuvat. Sama pätee kondensaattorien sisältämiin PCB-yhdisteisiin. Bromattuja palonestoaineita tai kadmiumia sisältävistä muoveista voi kaatopaikalla huuhtoutua maaperään ja pohjaveteen sekä polybromidifenyylieettereitä (PBDE-yhdisteitä) että kadmiumia. On havaittu, että rikkoutuneesta lyijyä sisältävästä lasista, esimerkiksi katodisädeputken kartiomaisesta lasista, liukenee huomattavasti lyijyioneja, jos pohjavesi on hapanta, kuten kaatopaikoilla usein on asianlaita. Näin ollen tämän lasin aiheuttama ympäristön pilaantuminen on kaatopaikoilla todennäköistä [25].

[25] Environmental Consequences of Incineration and Landfilling of Waste from Electr(on)ic Equipment (Kööpenhamina 1995), Pohjoismaiden ministerineuvosto.

Elohopean huuhtoutumisen lisäksi erityisongelmia aiheuttaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sisältämän metallisen elohopean ja dimetyleenielohopean haihtuminen. Lisäksi kaatopaikoilla voi syttyä tulipaloja, joita on vaikea hallita. Näiden tulipalojen vaikutuksesta voi vapautua sekä metalleja että muita kemikaaleja, kuten halogenoituja palonestoaineista ja PCB-yhdisteitä sisältävistä kondensaattoreista vapautuvia erittäin myrkyllisiä dioksiineja ja furaaneja, esimerkiksi tetraklooridibentsodioksiinia (TCDD) sekä polykloorattuja ja polybromattuja dioksiineja ja -furaaneja (PCDD, PBDD ja PCDF).

4.1.3. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätys

Yksi tämän aloitteen päätavoitteista on lisätä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätystä. Yleisesti ottaen kierrätyksen lisääminen säästää resursseja ja pienentää käsittelykapasiteetin tarvetta, etenkin kaatopaikkojen tarvetta. Myönteisistä vaikutuksista huolimatta jätteiden hyödyntämisprosessi voi kuitenkin lisätä ympäristön pilaantumista, jos jätettä ei esikäsitellä asianmukaisesti.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromu sisältää halogenoituja muoveja, ja sen sisältämän metallin kierrätyksessä syntyy sekä dioksiineja että furaaneja [26]. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sisältämät halogenoidut aineet, erityisesti bromatut palonestoaineet, aiheuttavat ongelmia myös muovien kierrätykseen kuuluvan muovien suulakepuristusprosessin aikana [27]. Koska prosessissa voi muodostua dioksiineja ja furaaneja, kierrättäjät kieltäytyvät usein käsittelemästä sähkö- ja elektroniikkalaiteromussa olevia muoveja, jotka sisältävät palonestoaineita [28]. Koska palonestoaineita sisältäviä muoveja ei merkitä asianmukaisesti, ja palonestoaineita sisältävä muovi on sen vuoksi vaikea erottaa tavallisesta muovista, useimmat kierrättäjät eivät käsittele minkäänlaista sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sisältämää muovia [29].

[26] Esimerkiksi metallin hyödyntämislaitos Brixleggissä, Itävallassa ("Comparison of PCDD/PCDF levels in soil, grass, cow's milk, human blood and spruce needles in an area of PCDD/PCDF contamination through emissions from a metal reclamation plant" Riss, Hagenmaier, Chemosphere, Vol. 21, no 12, s. 1451-1456, 1990).

[27] Ks. "Formation of Polybrominated Dibenzofurans (PBDF's) and -Dioxins (PBDD's) during extrusion production of a Polybutyleneterephtalate (PBTP)/Glassfibre resin blended with Decabromodiphenylether (DBDPE)/Sb2O3; product and workplace analysis" Brenner, Knies, BASF 1986.

[28] Tanskan ympäristönsuojeluviraston "Brominated flame retardants - Substance Flow Analysis and Assessment of Alternatives" -kertomuksen (1999) mukaan, bromattuja palonestoaineita sisältäviä materiaaleja ei kierrätetä.

[29] Vertaa esimerkkiin, joka annetaan sivulla 18 C. Voûten (Recycling and Waste Control Officer (kierrätyksestä ja jätehuollosta vastaava viranomainen), Corporation of London (Lontoon cityn hallnintokunta)) kertomuksessa "Electrical/Electronic products recycling in Germany", ICER-järjestön teettämä tutkimus (Industry Council for Electronic Equipment Recycling).

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätyksen ympäristöongelmat eivät aiheudu pelkästään halogenoiduista aineista. Raskasmetalleja, esimerkiksi lyijyä ja kadmiumia, sisältävän sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätyksessä vapautuu lisäksi vaarallisia päästöjä ilmaan [30]. Näitä päästöjä voitaisiin vähentää huomattavasti korvaamalla kyseiset materiaalit vähemmän ympäristöä pilaavilla aineilla uusissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa sekä esikäsittelemällä sähkö- ja elektroniikkalaiteromu asianmukaisesti. Lisäksi esikäsittelemättömän sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sisältämät raskasmetallit ja halogenoidut aineet aiheuttavat ongelmia murskauksen aikana. Koska sähkö- ja elektroniikkalaiteromu murskataan useimmiten purkamatta, vaaralliset aineet, kuten kondensaattorien sisältämät PCB-yhdisteet, voivat levitä hyödynnettävään metalliin ja murskausjätteeseen [31].

[30] Itävaltalaisen Brixleggissä sijaitsevan kuparinkierrätyslaitoksen tapauksesta on paljon tietoja, ja ne vahvistavat tämän väitteen (vertaa "Montanwerke Brixlegg - Wirkungen auf die Umwelt"; 25, Wien, kesäkuu 1990).

[31] Koska sähkö- ja elektroniikkalaiteromua ei pureta asianmukaisesti, suurista kodinkoneista koostuvassa murskatussa romussa on paljon lyijyä, 940-9 400 mg/kg. Noin 95 % kondensaattorien sisältämistä PCB-yhdisteistä (617 500 mg/kg) päätyy murskauspölyyn. Tämän vuoksi saastunutta romua on käsiteltävä vaarallisena jätteenä. Tavallisen jätteen polttoon verrattuna vaarallisen jätteen poltto on kallis prosessi. Näin ollen murskatun romun saastuminen PCB-yhdisteillä lisää kustannuksia huomattavasti.

4.2. Resurssinäkökohdat

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyisessä huollossa hävitetään ja poistetaan arvokasta materiaalia tulevien sukupolvien käytöstä. Resurssihäviöiden lisäksi merkittävää on kaivostoiminnan aiheuttama huomattava ympäristön pilaantuminen. Ei ole mahdollista antaa tarkkoja lukuja sähkö- ja elektroniikkalaitteiden sisältämien eri materiaalien louhinnan ympäristövaikutuksista. Vaikutukset ovat hyvin riippuvaisia materiaalin louhintapaikasta ja -alueesta. Näiden metallien louhintaprosessit ja niiden yleiset ympäristövaikutukset tunnetaan kuitenkin hyvin ja niistä on useita selvityksiä [32].

>VIITTAUS KAAVIOON>

[32] Vertaa esim. Malley "Schwergewicht" c't 1997, Heft 5, s. 170.

4.3. Tuottajan vastuuta koskeva periaate

Saastuttaja maksaa -periaatteesta säädetään EY-sopimuksen 174 artiklassa. Tämän periaatteen ideana on asettaa ympäristön pilaantumisesta vastuuseen ne henkilöt, joilla on mahdollisuus parantaa tilannetta. Sähkö- ja elektroniikkalaitteiden tuottajat suunnittelevat tuotteet, määrittelevät niiden ominaisuudet ja valitsevat niiden materiaalit. Ainoastaan tuottajat voivat kehittää tuotteittensa suunnittelua ja valmistusta sen varmistamiseksi, että tuotteitten elinkaari on mahdollisimman pitkä ja että käytöstä poistettu tuote voidaan hyödyntää tai käsitellä mahdollisimman hyvin.

Tällä hetkellä ei juurikaan ole taloudellisia houkuttimia sen varmistamiseksi, että tuottaja ottaisi jätehuollon, ja etenkin kierrätyksen, huomioon tuotteen suunnitteluvaiheessa. Tällaisessa tilanteessa tuottajat, jotka ovat investoineet "kierrätykseen tähtäävään suunnitteluun", valittavat tätä toimintaa tukevien taloudellisten houkuttimien puutetta. Tämän vuoksi vaarana on tällaisen toiminnan loppuminen. Näin ollen sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevassa ehdotuksessa pyritään laajentamaan tuottajien perinteistä roolia asettamalla heidät vastuuseen sähkö- ja elektroniikkalaitteiden jätehuollosta myös niiden elinkaaren päätepisteessä. Yhteyden luominen tuottajien ja jätehuollon välille parantaa tuotesuunnittelua siten, että tuotteiden kierrätys ja käsittely on helpompaa siinä vaiheessa, kun ne poistetaan käytöstä. Erikoistuneet kierrättäjät vahvistavat, että parempi suunnittelu vaikuttaa käytännössä huomattavasti sähkö- ja elektroniikkalaitteiden kierrättämiseen.

Jotta voitaisiin vähentää ennen tämän lainsäädännön voimaantuloa markkinoille saatetuista tuotteista syntyneen jätteen huollosta tuottajille aiheutuvia kustannuksia, tuottajille myönnetään viiden vuoden siirtymäkausi direktiivin voimaantulosta laskien. Vaikka tämä siirtymäkausi on useimmilla elektroniikkateollisuuden aloilla riittävä, pidempään kestävien tuotteiden tuottajat saattavat tarvita lisäapua selviytyäkseen aikaisemmin markkinoille saatetuista tuotteista syntyneen jätteen huollosta. Tästä syystä jäsenvaltiot voivat sallia, että tuottajat kattavat nämä kustannukset sisällyttämällä ne näkyvänä kiinteänä osuutena uusien tuotteiden hintaan, tämän kuitenkaan rajoittamatta yhteisön kilpailulainsäädännön soveltamista.

Tuottajan ja käyttäjän on sovittava muiden kuin kotitalouksien käytössä olevien sähkö- ja elektroniikkalaitteiden jätehuollon rahoittamisesta laitteiden oston yhteydessä. Tämä on liike-elämän vakiintuneen käytännön mukaista.

5. Vaarallisia aineita koskeva lainsäädäntö

5.1. Tärkeitä poliittisia näkökohtia

Yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamista koskevan vuonna 1996 laaditun tiedonannon mukaisesti direktiivissä tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa säädettäisiin sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sisältämien tiettyjen vaarallisten aineiden, kuten lyijyn, elohopean, kadmiumin, kuudenarvoisen kromin, polybromibifenyylien (PBB-yhdisteiden) ja polybromidifenyylieettereiden (PBDE-yhdisteiden), määrän vähentämisestä. Tässä suhteessa ehdotus noudattaa yhteisön nykyistä jätelainsäädäntöä, jossa on jo vaarallisten aineiden markkinointia koskevia rajoituksia. Esimerkkeinä mainittakoon pakkauksista ja pakkausjätteistä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/62/EY [33] ja vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista annettu neuvoston direktiivi 91/157/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna komission direktiivillä 98/101/EY direktiivin 91/157/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen [34].

[33] EYVL C 365, 31.12.1994, s. 10.

[34] EYVL L 1, 5.1.1999, s. 1.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun tämänhetkiseen huoltoon liittyviä terveys- ja ympäristöongelmia voitaisiin vähentää ohjaamalla tällainen jäte muualle kuin kaatopaikoille tai polttolaitoksiin. Tämä voitaisiin toteuttaa, jos sähkö- ja elektroniikkaromulle perustettaisiin erilliset keräys-, esikäsittely- ja hyödyntämisjärjestelmät. Tässä vaiheessa ei kuitenkaan vielä tiedetä, milloin markkinoille saatetusta sähkö- ja elektroniikkaromusta saadaan kerättyä merkittävä osa. Sitä ennen varsinkin pienten laitteiden romua joutuu nykyisiin käsittelykanaviin. Lisäksi vaikka sähkö- ja elektroniikkalaiteromu kerättäisiin erikseen ja toimitettaisiin kierrätysprosesseihin, sen sisältämät vaaralliset aineet aiheuttavat riskejä terveydelle ja ympäristölle. Korvaamalla nämä jätehuoltovaiheessa eniten ongelmia aiheuttavat aineet muilla aineilla voidaan tehokkaimmin varmistaa, että niihin liittyvät terveys- ja ympäristöriskit vähenevät huomattavasti. Tapauksissa, joissa korvaaminen ei ole mahdollista, koska sopivia vaihtoehtoisia aineita ei ole, korvaamisvaatimuksesta voidaan poiketa. Poikkeustapaukset olisi lueteltava tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan direktiivin liitteessä, ja niitä olisi mukautettava säännöllisesti tekniikan kehityksen ja tieteellisten näyttöjen perusteella.

Aineiden korvaamista koskeva strategia perustuu tuoreimpaan tieteelliseen tietämykseen, ja siinä otetaan erityisesti huomioon erityisongelmat, joita aiheutuu, kun näitä aineita pääsee jätevirtaan. Aineet ovat tiedossa ja niitä varten on jo sekä yhteisön että kansallisella tasolla laadittu erilaisia valvontamenetelmiä. Näitä aineita koskevaa tieteellistä työtä jatketaan kuitenkin edelleen koko ajan; erityisesti tehdään asetuksen (EY) 793/93 mukaisia kattavia vaarojen arviointeja kadmiumista ja kolmenlaisista PBDE-yhdisteistä. Vaikka näistä arvioinneista tähän mennessä saadut tulokset eivät anna syytä olettaa, että tähän ehdotukseen sisältyvät toimenpiteet olisivat suhteettomia, tieteellistä ja muuta työtä seurataan jatkuvasti ja tarvittaessa tätä ehdotusta mukautetaan sen tulosten mukaisesti.

5.2. Ehdotuksen soveltamisalaan kuuluviin vaarallisiin aineisiin liittyvät riskit

Lyijy

Lyijy voi vahingoittaa ihmisten keskus- ja ääreishermostoa. Lisäksi on havaittu umpieritykseen kohdistuvia vaikutuksia. Tämän lisäksi lyijy voi vaikuttaa haitallisesti verenkiertoon ja munuaisiin. Lyijyä kertyy ympäristöön, ja erittäin myrkyllisenä se aiheuttaa sekä akuutteja että kroonisia vahinkoja kasveihin, eläimiin ja mikro-organismeihin [35].

[35] Vertaa Risk Reduction Monograph No 1 Lead - Background and national experience with reducing risk, OECD Pariisi 1993.

Vaarallisten aineiden luokitusta ja merkintöjä koskevassa neuvoston direktiivissä 67/548/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna [36], lyijy-yhdisteet luokitellaan seuraavasti:

[36] EYVL L 196, 16.8.1967, s. 1.

R20/22 Terveydelle haitallista hengitettynä ja nieltynä

R33 Terveydellisten haittojen vaara pitkäaikaisessa altistuksessa

Yksittäisen altistuslähteen merkitystä on vaikea ennustaa, ja sen vaikutus vaihtelee maantieteellisen sijainnin, ilmaston ja paikallisen geokemian mukaan. Kaatopaikkojen lyijystä 40 % on joka tapauksessa peräisin kuluttajaelektroniikasta. Kaatopaikoilla oleva lyijy on ongelmallista etenkin sen vuoksi, että se voi huuhtoutua ja saastuttaa juomavesivaroja.

Kadmium

Kadmiumyhdisteet on luokiteltu myrkyllisiksi, ja ne voivat vaikuttaa pysyvästi ihmisten terveyteen. Kadmiumia ja kadmiumyhdisteitä kertyy ihmisruumiiseen, erityisesti munuaisiin, ja ne voivat ajan myötä vahingoittaa niitä. Kadmiumia saadaan etenkin hengityksen, mutta myös ruoan mukana. Pitkän puoliintumisaikansa (30 vuotta) vuoksi kadmiumia voi kertyä niin paljon, että se aiheuttaa myrkytysoireita. Pitkäaikainen altistuminen kadmiumille voi aiheuttaa syöpää. Kadmium aiheuttaa akuutin ja kroonisen toksisuutensa vuoksi ympäristössä terveydellisten haittojen vaaran, mikäli altistus on pitkäaikainen [37].

[37] Nämä tiedot perustuvat teoksiin Risk Reduction Monograph No 5, CADMIUM, Background and national experience with reducing risk (OCDE/GD894) 97; Health effects of cadmium exposure-a review of the literature and a risk estimate (Lars Järup et al.) Scand J. Work Environ Health 98; Environmental impacts of cadmium, Gerrit H. Vonkeman 1995; Cadmium in Sweden-environmental risks, Helena Parkman et al. 1997 sekä muihin alan tutkimuksiin.

Vaarallisten aineiden luokitusta ja merkintöjä koskevassa neuvoston direktiivissä 67/548/ETY kadmiumyhdisteet luokitellaan seuraavasti:

R23/25 Myrkyllistä hengitettynä ja nieltynä

R33 Terveydellisten haittojen vaara pitkäaikaisessa altistuksessa

R40 Pysyvien vaurioiden vaara

Elohopea

Veteen joutunut epäorgaaninen elohopea muuntuu metyloiduksi elohopeaksi pohjasedimenteissä. Metyloitua elohopeaa kertyy helposti organismeihin ja kasautuu kalojen välityksellä ravintoketjussa ylempänä olevien eliöiden elimistöihin. Metyloitu elohopea on kroonisesti toksista, ja se vahingoittaa aivoja.

Vaarallisten aineiden luokitusta ja merkintöjä koskevassa neuvoston direktiivissä 67/548/ETY elohopea luokitellaan seuraavasti:

R23/24/25 Myrkyllistä hengitettynä, joutuessaan iholle ja nieltynä

R33 Terveydellisten haittojen vaara pitkäaikaisessa altistuksessa

Vaarallisten aineiden luokitusta ja merkintöjä koskevassa neuvoston direktiivissä 67/548/ETY elohopea-alkyylit ja elohopean epäorgaaniset yhdisteet luokitellaan seuraavasti:

R26/27/28 Erittäin myrkyllistä hengitettynä, joutuessaan iholle ja nieltynä

R33 Terveydellisten haittojen vaara pitkäaikaisessa altistuksessa

Arvion mukaan noin 22 % maailmassa vuosittain kulutetusta elohopeasta käytetään sähkö- ja elektroniikkalaitteissa.

Kuudenarvoinen kromi (kromi VI)

Kromi VI läpäisee helposti solukalvot. Kromi VI imeytyy siis helposti ja vaikuttaa soluihin myrkyllisesti usein eri tavoin. Tämän vuoksi kromi VI:ta pidetään merkittävänä ympäristöriskinä teollisuusmaissa. Kromi VI aiheuttaa voimakkaita allergisia reaktioita. Jopa pienet kromi VI -pitoisuudet ympäristössä lisäävät allergioita. Astmaattinen keuhkoputkentulehdus on myös kromi VI:een liittyvä allerginen reaktio. Kromi VI on genotoksista. Se voi vahingoittaa DNA:ta.

Lisäksi kuudenarvoisen kromin yhdisteiden arvellaan olevan myrkyllisiä ympäristölle.

Kromi VI:lle altistuminen on mahdollista, sillä jätteessä oleva kromi VI voi helposti huuhtoutua kaatopaikoilta, joissa pohja ei ole tiivis. Kromi VI:tta sisältävää jätettä poltettaessa metallia haihtuu lentotuhkan mukana. Lentotuhkassa oleva kromi VI on helppoliukoista. Tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että kromia sisältävää jätettä ei pitäisi polttaa.

Bromatut palonestoaineet

Bromattuja palonestoaineita käytetään nykyisin yleisesti elektroniikkalaitteissa vähentämään tulenarkuutta. Aineita käytetään pääasiassa neljässä sovelluksessa: painetuissa piirilevyissä, liittimissä ja muissa vastaavissa komponenteissa, muovikoteloissa sekä kaapeleissa. 5-, 8- ja 10-BDE -yhdisteitä käytetään pääasiassa painetuissa piirilevyissä, television muovikoteloissa ja kodinkoneissa.

Yksi tämän ehdotuksen päätavoitteista on erottaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittely muun jätteen käsittelystä ja lisätä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätystä. Tämä pätee erityisesti muoveihin, joiden osuus sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta on 20 %. Tämän jätejakeen kierrätyksen suurimpia haittapuolia on, että tietyistä bromatuista palonestoaineista voi syntyä muovien kierrätyksen aikana dioksiineja ja furaaneja. Erityisesti polybromidifenyylieettereistä (PBDE-yhdisteistä) vapautuu myrkyllisiä polybromidibentsofuraaneja (PBDF-yhdisteitä) ja polybromidibentsodioksiineja (PBDD-yhdisteitä) muovien kierrätykseen kuuluvan suulakepuristusprosessin aikana. Tämän vuoksi Saksan kemianteollisuus lopetti näiden kemikaalien valmistuksen vuonna 1986 [38].

[38] Ks. "Formation of Polybrominated Dibenzofurans (PBDF's) and -Dioxins (PBDD's) during extrusion production of a Polybutyleneterephtalate (PBTP)/Glassfibre resin blended with Decabromodiphenylether (DBDPE)/Sb2O3; product and workplace analysis" Brenner, Knies, BASF 1986. Lisätietoja teoksessa "Polybrominated Diphenyl Ethers in the Swedish Environment", Ulla Sellström, Tukholma 1996.

Lisäksi kierrätyslaitosten työntekijöiden veressä on todettu suuria PBDE-pitoisuuksia [39]. Useiden tieteellisten tutkimusten mukaan PBDE-yhdisteet saattavat haitata hormonaalista toimintaa.

[39] Flame retardant exposure - Polybrominated diphenyl ethers (PBDEs) in blood from Swedish workers, Sjödin et al., Tukholma 1999.

Polybromibifenyylien (PBB-yhdisteiden) löytyminen arktisen alueen hyljenäytteistä osoittaa, että aine on levinnyt maantieteellisesti laajalle alueelle. Tärkeimpiä tunnettuja PBB-yhdisteiden yksittäisiä lähteitä, joista aineet kulkeutuvat vesistöihin, ovat PBB-tehdasalueet ja huonosti hoidetut kaatopaikat. PBB-yhdisteet ovat miltei veteenliukenemattomia, ja niitä esiintyy lähinnä pilaantuneiden järvien ja jokien sedimenteissä. PBB-yhdisteiden on todettu olevan 200 kertaa liukoisempia kaatopaikkojen valumavesiin kuin tislattuun veteen. Tämä voi lisätä yhdisteiden esiintymistä ympäristössä. Ympäristöön vapauduttuaan PBB-yhdisteet pääsevät ravintoketjuun, jossa ne rikastuvat. PBB-yhdisteitä on löytynyt kaloista useilla alueilla. Syödyn kalan mukana PBB-yhdisteet siirtyvät nisäkkäisiin ja lintuihin. Kasvien ei ole todettu ottavan eikä hajottavan PBB-yhdisteitä. Sitä vastoin eläimiin PBB-yhdisteet kulkeutuvat helposti, ja vaikka niiden on todettu olevan hyvin pysyviä eläimissä, vähäisiä määriä PBB-metaboliitteja on havaittu [40].

[40] Tiedot ja suositus teoksesta Risk Reduction Monograph No 3, selected brominated flame retardants - Background and national experience with reducing risk, OECD Pariisi 1994.

6. Sisämarkkinoita koskevia näkökohtia - tilanne jäsenvaltioissa

6.1. Tilanne jäsenvaltioissa

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoon liittyvien ympäristöongelmien vuoksi jäsenvaltiot ovat alkaneet laatia tämän alan kansallista lainsäädäntöä. Alankomaissa, Tanskassa, Ruotsissa, Itävallassa, Belgiassa ja Italiassa on jo annettu sähkö- ja elektroniikkaromua koskevaa lainsäädäntöä. Suomessa ja Saksassa näin odotetaan tapahtuvan lähiaikoina. Ne jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä laatineet kansallista lainsäädäntöä, ovat ilmaisseet useissa tätä aloitetta edeltävissä kuulemistilaisuuksissa huolensa sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan yhtenäisen lainsäädännön puuttumisesta Euroopassa.

Itävallassa on 1990-luvun puolivälistä alkaen ollut voimassa lamppujen ja suurten kodinkoneiden vastaanottoa ja hyödyntämistä koskevaa lainsäädäntöä. Aluksi molempien tuotteiden hyödyntämisjärjestelmät rahoitettiin uuden tuotteen hintaan lisätyllä maksulla. Koska tämä vaikeutti kodinkoneiden itävaltalaisten vähittäismyyjien kilpailuasemaa saksalaisiin ja italialaisiin kilpailijoihin verrattuna, käyttöön otettiin tuotteiden palautuksesta perittävä maksu, ja uusien tuotteiden hintaa alennettiin vastaavasti. Maaliskuussa 1994 julkaistiin tavallista sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskeva asetusluonnos, mutta sen jatkokäsittelyä lykättiin EU-lainsäädännön voimaantuloon asti.

Belgiassa Flanderin alueella hyväksyttiin suuria kodinkoneita ja kuluttajaelektroniikkaa koskeva asetus vuonna 1998. Valmistajien, maahantuojien, jakelijoiden ja vähittäis-kauppiaiden on otettava maksutta vastaan kaikenlaiset kodinkoneet ja kuluttajaelektroniikka-tuotteet sekä tietotekniset laitteet. Asetuksessa asetetaan kierrätystavoitteet rautametalleille ja muille metalleille sekä muoveille.

Tanskassa tammikuussa 1999 annetun asetuksen mukaan paikalliset viranomaiset ovat vastuussa suurten kodinkoneiden ja kuluttajaelektroniikan, tietoteknisten ja teleteknisten laitteiden, tarkkailulaitteiden, lääketieteessä ja laboratorioissa käytettävien laitteiden sekä muiden sähkö- ja elektroniikkalaitteiden keräyksestä ja hyödyntämisestä. Tämän rahoittamiseksi käyttäjiltä peritään maksu paikallisten verojen tai keräysmaksujen muodossa.

Saksassa on valmistumassa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun vastaanottoa ja kierrätystä koskeva asetus. Luonnoksessa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun keräystä pidetään kuntien tehtävänä ja romun esikäsittelyä, hyödyntämistä ja käsittelyä tuottajien tehtävänä.

Italiassa joulukuussa 1997 annetussa jätehuoltoa koskevassa asetuksessa velvoitetaan ottamaan vastaan ja hyödyntämään useita erilaisia kotitalouksissa käytettäviä kesto-hyödykkeitä, esimerkiksi suuria kodinkoneita, televisioita ja tiettyjä tietoteknisiä tuotteita. Teollisuuden kanssa tehdyn sopimuksen mukaan luodaan maanlaajuinen keräyskeskusten ja hyödyntämislaitosten verkosto. Kuluttajien on toimitettava nämä laitteet tuotteen valtuutetulle myyjälle tai julkiselle taikka yksityiselle jätehuoltolaitokselle.

Alankomaissa tuli 1. kesäkuuta 1998 voimaan asetus, jossa määritellään käytöstä poistettujen suurten kodinkoneiden ja kuluttajaelektroniikkatuotteiden vastaanottoa ja esikäsittelyä koskevat säännöt. Asetuksen mukaan kuluttajat voivat palauttaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun maksutta tuotteen toimittajalle tai paikalliselle viranomaiselle. Tämän jälkeen valmistajien tai maahantuojien on käsiteltävä kyseiset tuotteet. Erikseen kerätyn sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sijoittaminen kaatopaikalle ja polttaminen kielletään.

Ruotsissa annettiin huhtikuussa 2000 sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskeva asetus, jonka mukaan kuluttajat voivat palauttaa romun vähittäismyyjille tai kunnallisiin keräyspisteisiin. Kierrätyskustannukset maksaa joko kunta tai valmistaja. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromua ei saa sijoittaa kaatopaikalle, polttaa tai murskata ilman sertifioidun esikäsittelylaitoksen suorittamaa esikäsittelyä. Asetus tullee voimaan 1. heinäkuuta 2001.

Lyijyä sisältävien tuotteiden ja lyijyn käytön sääntelystä [41] on useita esimerkkejä, kuten:

[41] Vertaa Lead risk management activities in OECD Member Countries (1993-1998), OECD, Pariisi 2000.

- Itävallassa on lannoitteiden lyijypitoisuutta koskevia rajoituksia ja jätevesilietteen käyttöä koskevia rajoituksia, jos joko maan tai lietteen raskasmetallipitoisuus ylittää tietyt rajat. Suomessa on hyväksytty vastaavanlainen asetus, ja Saksassa on laadittu vastaavanlainen ehdotus.

- Tanskassa laaditaan lyijyä sisältäviä tuotteita koskevaa määräystä. Ehdotukseen sisältyy lyijy-yhdisteitä sisältävien tuotteiden myynnin yleinen kielto (tietyin poikkeuksin). Lisäksi kielletään erityisesti tiettyjen lyijyä sisältävien tuotteiden myynti.

- Ruotsissa on tehty aloitteita lyijyn käytön lopettamiseksi monissa tuotteissa, esimerkiksi kaapeleissa, juotoksissa, hehkulampuissa, katodisädeputkissa ja köleissä.

Esimerkki muita raskasmetalleja koskevasta lainsäädännöstä on Alankomaissa vuonna 1999 annettu kadmiumia koskeva asetus, jossa kielletään kadmiumin käyttö pigmenttinä, väriaineena, stabilointiaineena ja pinnoitteena. Vastaava asetus on hyväksytty Itävallassa vuonna 1993. Itävallassa lamput saavat sisältää enintään 15 mg elohopeaa/lamppu. Alankomaissa annettiin vuonna 1998 myös yleinen määräys, joka koskee elohopean käytön lopettamista tuotteissa.

Ruotsissa kemikaalien tarkastuslaitos on ehdottanut PBDE- ja PBB-yhdisteiden kieltoa, ja asiaa käsitellään parhaillaan Ruotsin hallituksessa. Itävallassa PBB-yhdisteiden käyttö kiellettiin jo 1993. PBDE-yhdisteiden käyttö on käytännössä kiellettyä myös Saksassa, koska tiettyjä kansallisessa kemikaalien kieltoa koskevassa asetuksessa säädettyjä bromattujen furaanien ja dioksiinien raja-arvoja ei saa ylittää. Asetus vastaa Saksan Kemianteollisuuden vuonna 1989 antamaa vapaaehtoista sitoumusta lopettaa PBDE-yhdisteiden käyttö.

6.2. Sisämarkkinat

Toisistaan poikkeavat kansalliset lähestymistavat sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoon aiheuttavat sisämarkkinoilla kolme merkittävää ongelmaa:

* Erilainen tuottajan vastuuta koskevan periaatteen soveltaminen eri maissa voi aiheuttaa taloudellisille toimijoille huomattavasti toisistaan poikkeavia taloudellisia rasitteita.

* Erilaiset käytöstä poistetut sähkö- ja elektroniikkalaitteiden jätehuoltoa koskevat kansalliset politiikat voivat heikentää kansallisten kierrätyspolitiikkojen tehokkuutta, koska sähkö- ja elektroniikkalaiteromua voidaan kuljettaa valtionrajojen yli halvempien jätehuoltojärjestelmien alueelle.

* Erilaisilla kansallisilla vaatimuksilla tiettyjen aineiden käytön lopettamisesta voisi olla vaikutuksia sähkö- ja elektroniikkalaitteiden kauppaan.

Jäsenvaltioissa tapahtuvan erilaisen kehityksen vuoksi on välttämätöntä selventää yhteisön tasolla sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoa koskevia ympäristötavoitteita ja eri toimijoiden velvoitteita.

7. Kansainvälisiä näkökohtia

7.1. Kansainvälinen kehitys

Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) pitää tuottajan laajennettua vastuuta (Extended Producer Responsibility, EPR) jätteen minimoimisen keinona. OECD:n tarkoituksena on vuoden 2000 kuluessa julkaista ohjeet tätä periaatetta soveltavia maita varten. Tässä yhteydessä sähkö- ja elektroniikkalaiteromu määriteltiin yhdeksi toiminnan tärkeimmistä kohteista.

Yhdysvalloissa ei suunnitella liittovaltiotasolla sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevaa lainsäädäntöä, vapaaehtoista "laajennetun tuotevastuun" järjestelmää lukuun ottamatta. Sitä vastoin useissa osavaltioissa on annettu suurten kodinkoneiden ja katodisädeputkia sisältävien laitteiden kaatopaikalle sijoittamista koskeva kielto, johon sisältyy uusien tuotteiden hintaan lisättävä jätteen käsittelykulut kattava maksu.

Japanin valtiopäivät hyväksyi ehdotuksen kodinkoneiden kierrätyslaiksi toukokuussa 1998. Lain mukaan vähittäismyyjien on kerättävä televisiot, jääkaapit, pyykinpesukoneet ja ilmastointilaitteet kuluttajilta. Nämä tuotteet viedään valmistajille, jotka vastaavat niiden jätehuollosta, etenkin kierrätyksestä. Vähittäismyyjät ja valmistajat perivät maksuja jätteen kierrätyskustannusten kattamiseksi. Vastaava asetus on otettu käyttöön Taiwanissa. Se tuli voimaan 1. maaliskuuta 1998.

Sveitsissä sähkö- ja elektroniikkalaitteiden vastaanottoa ja käsittelyä koskeva asetus tuli voimaan 1. heinäkuuta 1998. Norjassa annettiin käytöstä poistettujen sähkö- ja elektroniikkalaitteiden vastaanottoa, keräystä, kierrätystä ja käsittelyä koskeva asetus maaliskuussa 1998.

7.2. Kauppaa koskevia näkökohtia

Molempien ehdotettujen direktiivien soveltamisalaan kuuluvat yhdenmukaisesti kaikki EU:n markkinoille saatetut sähkö- ja elektroniikkalaitteet riippumatta siitä, missä nämä tuotteet on valmistettu. Ehdotetut toimenpiteet ovat välttämättömiä direktiivien tavoitteiden saavuttamiseksi. Tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan direktiivin osalta voidaan todeta, että vaikka sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoon liittyviä terveys- ja ympäristöongelmia voitaisiin vähentää ohjaamalla tällainen jäte muualle kuin kaatopaikoille tai polttolaitoksiin, tässä vaiheessa ei tiedetä, milloin markkinoille saatetusta sähkö- ja elektroniikkaromusta saadaan kerättyä merkittävä osa. Sitä ennen varsinkin pienten laitteiden romua joutuu nykyisiin käsittelykanaviin. Lisäksi vaikka sähkö- ja elektroniikkalaiteromu kerättäisiin erikseen ja toimitettaisiin kierrätysprosesseihin, sen sisältämät vaaralliset aineet aiheuttavat riskejä terveydelle ja ympäristölle. Korvaamalla nämä jätehuoltovaiheessa eniten ongelmia aiheuttavat aineet muilla aineilla voidaan tehokkaimmin varmistaa, että niihin liittyvät terveys- ja ympäristöriskit vähenevät huomattavasti. Tämän vuoksi tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan direktiivin 4 artiklassa säädettyä vaatimusta aineiden korvaamisesta voidaan pitää parhaana keinona käsitellä tieteellisesti vaarallisiksi todettujen aineiden terveys- ja ympäristövaikutuksia. Lisäksi kaikki ehdotetun direktiivin toimenpiteet on suunniteltu niin, että kansainvälisiä velvoitteita noudatetaan ja mahdolliset kauppaan kohdistuvat vaikutukset minimoidaan. Tarve välttää tarpeettomia kaupan esteitä on otettu huomioon asianmukaisesti. Tähän kiinnitettiin huomiota erityisesti laadittaessa aineiden kieltoa koskevia täytäntöönpanosäännöksiä ja asetettaessa määräaikaa (2008). Säännöksissä määritetään tietyt poikkeustapaukset, joissa kiellosta voidaan saada vapautus (tarkistusta koskeva säännös). Poikkeuksia tarkastellaan jatkuvasti teknisen kehityksen ja uusien tieteellisten näyttöjen perusteella.

8. Oikeusperusta

Useimpien sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevaan direktiiviin sisältyvien toimenpiteiden sisältö keskittyy lähinnä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huollon parantamiseen. Näin ollen direktiivi perustuu EY:n perustamissopimuksen 175 artiklaan. Tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan direktiivin tarkoituksena on lähentää jäsenvaltioiden lakeja, jotka koskevat vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa. Näin ollen direktiivin oikeusperusta on EY:n perustamissopimuksen 95 artikla.

9. Toissijaisuus ja suhteellisuus

9.1. Toissijaisuus

Ympäristönsuojelutoimenpiteet sekä toimenpiteet, jotka vaikuttavat sisämarkkinoihin, kuuluvat molemmat yhteisön ja jäsenvaltioiden toimivaltaan. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevat toimenpiteet ovat selkeä esimerkki tämän toimivallan jakamisesta. Aloilla, jotka eivät kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan, yhteisö toissijaisuusperiaatteen (perustamissopimuksen 5 artikla) mukaisesti toimii ainoastaan siinä tapauksessa ja siinä laajuudessa kuin jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, jotka suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi voidaan tämän vuoksi toteuttaa paremmin yhteisön tasolla:

* Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huollon aiheuttama ympäristön pilaantuminen on luonteeltaan valtionrajat ylittävää. Tämä pätee etenkin sähkö- ja elektroniikkalaiteromun polton, kaatopaikalle sijoittamisen tai epäasianmukaisen kierrätyksen aiheuttamaan ilman ja veden pilaantumiseen.

* Useiden sähkö- ja elektroniikkalaiteromun osien kierrätys on taloudellisesti kannattavaa ainoastaan, jos käsitellään suuria jätemääriä. Mittakaavaetujen saavuttamisen kannalta tarkasteltuna ainoastaan muutaman keskitetyn laitoksen olisi esikäsiteltävä näitä jätteitä Euroopassa. Katodisädeputket ovat hyvä esimerkki tällaisesta tilanteesta. Näitä laitteita voidaan käsitellä riittäviä määriä ainoastaan, jos sähkö- ja elektroniikkalaiteromua kerätään useista Euroopan maista.

* Erilaiset kansalliset lähestymistavat sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevissa kysymyksissä, erityisissä niissä, jotka koskevat vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- elektroniikkalaitteissa, aiheuttavat ongelmia sisämarkkinoilla, kuten luvussa "Sisämarkkinat" kuvataan. Nämä ongelmat voidaan ratkaista ainoastaan yhteisön toimenpiteillä.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun keräys- ja esikäsittelyjärjestelmiä sekä jätehuollon rahoitusjärjestelmiä suunniteltaessa on otettava huomioon kansalliset ja alueelliset olosuhteet. Tämä aloite on riittävän joustava, joten jäsenvaltiot voivat ottaa nämä näkökohdat huomioon. Ehdotetussa yhteisön lainsäädännössä määritetään yhteisön tasolla ainoastaan sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huollon ja rahoituksen pääperiaatteet sekä ne periaatteet, joita tarvitaan sisämarkkinoiden vääristymisen estämiseksi. Tämän vuoksi rajoitukset vaarallisten aineiden käyttöön sähkö- ja elektroniikkalaitteissa on sisältyvät ehdotettuun direktiiviin, jonka perustana on EY:n perustamissopimuksen 95 artikla.

9.2. Suhteellisuus

Molemmissa ehdotuksissa keskitytään sähkö- ja elektroniikkaromua koskevien toimenpiteiden tärkeimpiin osiin, kuten ennalta ehkäisyyn, keräykseen, esikäsittelyyn ja hyödyntämiseen sekä toimenpiteiden rahoittamiseen. Lisäksi ehdotuksissa annetaan suhteellisuuden periaatteen mukaisesti ainoastaan velvoitteita, jotka ovat välttämättömiä ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi.

Vaarallisten aineiden korvaamista uusissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa muilla aineilla on väitetty tarpeettomaksi, koska sähkö- ja elektroniikkalaiteromu kerättäisiin erikseen ja poistettaisiin näin tavallisen jätteen joukosta ja esikäsiteltäisiin erikseen. Eri arviot sähkö- ja elektroniikkalaiteromun määrästä kuitenkin osoittavat, että vaatimaton keräystavoite - sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan ehdotuksen 5 artiklassa asetettu 4 kg asukasta kohti - vastaa ainoastaan 25 %:a vuosittain syntyvän romun kokonaismäärästä. Vaikka esitetty tavoite on alankomaalaisesta sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevasta lainsäädännöstä saatujen kokemusten perusteella tarkoituksenmukainen, tulevaisuus näyttää, saavuttavatko muut jäsenvaltiot tämän tavoitteen keskipitkällä aikavälillä. Tämän vuoksi vaarallisten aineiden korvaaminen ehdotetun tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan direktiivin 4 artiklassa säädetyllä tavalla on tehokkain tapa vähentää näiden aineiden määrää jätteissä.

On osoitettu, että tuottajien asettaminen taloudelliseen vastuuseen sähkö- ja elektroniikkalaiteromun esikäsittelystä, hyödyntämisestä ja käsittelystä kannustaa merkittävästi heitä parantamaan laitteiden suunnittelua niin, että siinä otetaan huomioon laitteiden jätehuolto. Sitä vastoin ei ole osoitettu, että tuottajien velvoittaminen keräämään sähkö- ja elektroniikkalaiteromu kotitalouksista vaikuttaisi laitteiden suunnitteluun. Tämän vuoksi tuottajan vastuu on rajattu käsittämään tämän romun varsinainen esikäsittely, hyödyntäminen ja käsittely. Käytännön syistä tuottajien on noudettava romu määritellyistä keräyspisteistä.

10. Yhdenmukaisuus yhteisön muiden politiikkojen kanssa

Ehdotusten tavoitteet ovat täysin yhdenmukaisia EY-sopimuksen ympäristönsuojelu-vaatimusten ja kuluttajaoikeuksien kanssa ja myötävaikuttavat myös tavaroiden ja palveluiden vapaan liikkumisen esteiden poistamiseen sekä kilpailun vääristymisen estämiseen. Yhteisön jätehuoltopolitiikassa tämä aloite täydentää jätteiden käsittelyä (eli jätteiden kaatopaikalle sijoittamista ja polttamista) koskevaa lainsäädäntöä sekä eri jätevirtoja, esimerkiksi paristoja, koskevaa lainsäädäntöä.

Jätteen sijoittaminen kaatopaikalle

Kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31/EY mukaan ainoastaan esikäsiteltyä jätettä saa sijoittaa kaatopaikoille. Tämä aloite täydentää kaatopaikkadirektiiviä määrittelemällä konkreettiset vaatimukset sähkö- ja elektroniikkalaiteromun esikäsittelylle.

Jätteenpoltto

Poltettava jäte on esikäsiteltävä useasta eri syystä. Kaikkia polttoprosessin jäännöksiä, myös kuonia, lentotuhkaa ja suodatuskakkuja, käytetään muissa prosesseissa, esimerkiksi rakennusmateriaalina. Näiden jäännösten hyödyntämiskelpoisuus riippuu niiden (raskas)metallipitoisuudesta, joka taas riippuu poltettavan materiaalin laadusta. Tämän vuoksi tässä aloitteessa esitetty esikäsittelyprosessi vähentää osaltaan eri metallien pitoisuutta jäännöksissä. Lisäksi poistokaasujen puhdistuksen investointi- ja käyttökustannuksia voidaan vähentää, jos poltettavat jätteet sisältävät entistä vähemmän raskasmetalleja tai halogenoituja aineita.

Paristot

Merkittävä osa yhdyskuntajätteen sisältämistä raskasmetalleista, esimerkiksi lyijystä ja kadmiumista, on peräisin paristoista. Tämän vuoksi direktiivissä 91/157/ETY [42] vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista edellytetään näiden paristojen keräystä. Kuluttajien käyttämistä paristoista kuitenkin jopa 90 % sisältyy sähkö- ja elektroniikkalaitteisiin, eivätkä kuluttajat poista näitä paristoja laitteista ennen niiden poistamista käytöstä. Näin ollen näiden laitteiden erillinen keräys - kuten sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevassa ehdotuksessa esitetään - on tärkeä osa paristojen keräysjärjestelmää.

[42] EYVL L 78, 26.3.1991.

Ilmastonmuutos ja otsonikerrosta heikentävät aineet

Tätä aloitetta pidetään selkeästi EU:n Kioton jälkeisessä strategiassa käyttökelpoisena keinona vähentää osittain fluorattujen hiilivetyjen (HFC-yhdisteiden) päästöjä. Lisäksi tässä ehdotuksessa konkretisoidaan käytettyjen valvottavien aineiden hyödyntämistä koskevat yleiset määräykset, jotka annetaan neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3093/94 [43] otsonikerrosta heikentävistä aineista.

[43] EYVL L 333, 22.12.1994.

Metallien perustuotanto aiheuttaa 10 % maailman CO2-päästöistä. Metallista riippuen 70-95 % metallin perustuotantoon kuluvasta energiasta voitaisiin säästää tehostetun kierrätyksen avulla. Koska vuosittain syntyvä sähkö- ja elektroniikkalaiteromumäärä sisältää enemmän kuin 3,5 miljoonaa tonnia metalleja, sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskeva ehdotus auttaa osaltaan merkittävästi Kiotossa asetettujen CO2-päästöjen vähentämistä koskevien tavoitteiden saavuttamisessa.

Tutkimuspolitiikka

Useiden vuosien ajan yhteisön tutkimuspuiteohjelman toimissa on pyritty edistämään teollisuuden muutoksia, jotka ovat edellytys sille, että voidaan suunnitella, valmistaa ja käyttää uuden sukupolven sähkö- ja elektroniikkalaitteita, jotka ovat ympäristön kannalta suotuisampia. Nämä toimet ovat olleet ehdotettujen direktiivin mukaisia. Erityisesti GROWTH-ohjelmassa yhdessä EUREKA-ohjelmaan kuuluvan CARE-hankkeen kanssa on kannustettu teollisuutta ottamaan ympäristövaikutukset vakavammin huomioon ja käsittelemään kierrätykseen ja jätteen vähentämiseen liittyviä kysymyksiä jo suunnitteluvaiheessa. EU:n toimissa tuetaan myös vaarallisten materiaalien korvaamista vaarattomammilla materiaaleilla. Nämä toimet eivät rajoitu ainoastaan TTK-hankkeisiin vaan niihin kuuluu myös yhteistyöverkkoja, koordinoivia toimia ja koulutusta.

11. Taloudellinen arvio

11.1. Toteuttamiskustannukset

11.1.1. Erillinen keräys ja uudelleenkäyttö/kierrätys

Käytettävissä olevien tietojen mukaan [44] ehdotetussa sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevassa direktiiviluonnoksessa asetettavien kotitalouksissa syntyvän sähkö- ja elektroniikkalaiteromun keräys- ja uudelleenkäyttö/kierrätystavoitteiden saavuttamisen kokonaisnettokustannukset [45] ovat todennäköisesti 500-900 miljoonaa euroa/vuosi EU:n 15 jäsenvaltiossa. Ammattikäytössä olevia laitteita koskevat vaatimukset lisäävät summaa arvion mukaan noin 20 %. Alankomaiden kansallisesta sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevasta lainsäädännöstä vuonna 1999 saatujen kokemusten mukaisten lukujen ekstrapoloinnin mukaan keräys- ja hyödyntämisjärjestelmien suhdetoiminta- ja konsultointikustannukset sekä yleiskustannukset yms. ovat ensimmäisenä vuonna noin 100 miljoonaa euroa ja laskevat ajan myötä. Jos kaikki nämä kustannukset siirrettäisiin suoraan kuluttajien maksettaviksi sisällyttämällä ne tuotteiden hintaan, useimpien sähkö- ja elektroniikkalaitteiden hinta nousisi keskimäärin 1 %, mutta joissakin tuoteryhmissä, kuten jääkaapit, televisiot ja muut näytöt, hinnannousu voisi olla jopa 2-3 %.

[44] Tärkeimpiä tietolähteitä arvioitaessa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun erillisen keräyksen ja kierrätyksen kustannuksia ovat olleet seuraavat sähkö- ja elektroniikkalaiteromun keräystä ja kierrätystä koskevat kokeiluhankkeet: Bregenz, Weiz, Flachgau, Apparetour, LEEP, Niedersachsen, RDE, DSD, ruotsalainen elekiertoa tutkiva komissio, Rhône-Alpes; sidosryhmät (tuottajat, kierrättäjät, jne.) tutkimukset "Recovery of WEEE: Economic and Environmental Impacts" (Euroopan komissio 1997), Life Cycle Assessment and Life Cycle Financial Analysis of the Proposal for a Directive on Waste from Electrical and Electronik Equipment (Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriö 1999) ja kertomus Priority Waste Streams Waste From Electrical and Electronic Equipment (ENEA 1995).

[45] Keräys- ja kierrätyskustannukset miinus uusiomateriaalin myyntitulot; laskelma perustuu kokeiluhankkeiden mukaisiin lukuihin, joten myös investointikustannukset ovat kokeiluhankkeiden investointien mukaisia.

On kuitenkin todennäköistä, että nämä laskennalliset kustannukset on arvioitu todellisia kustannuksia suuremmiksi, sillä saavutettavat mittakaavaedut, käsittelykustannusten pieneneminen yms. voivat vähentää kustannuksia [46]. Lisäksi nämä kustannusarviot perustuvat oletukseen, että jäsenvaltiot eivät toteuttaisi omia aloitteitaan. Nykyisestä 15 jäsenvaltiosta kuitenkin kymmenen on jo toteuttanut tai aikoo toteuttaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun erillistä keräystä ja kierrätystä koskevia järjestelmiä. Näin ollen EU:n ehdotus lisää kustannuksia huomattavasti edellä mainittuja lukuja vähemmän.

[46] Tämän väitteen vahvistavat alankomaalaisten sähkö- ja elektroniikkalaiteromusäännösten avulla saavutetut alustavat tulokset: Tuottajien ja kierrätyslaitosten välillä on tehty esisopimuksia, joissa kustannukset ovat olleet puolet kokeiluhankkeen (Apparetour Pilot Project) arviosta.

Kodinkoneiden keräyskustannukset

Jos oletetaan, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromua kerätään vuosittain 4 kg asukasta kohti, kerättävän jätteen kokonaismäärä on 1,5 miljoonaa tonnia vuodessa. Keskimääräiset keräyskustannukset ovat käytettävissä olevien tietojen mukaan 200-400 euroa/t. Näiden lukujen perusteella keskimääräiset keräyskustannukset EU 15 olisivat 300-600 euroa/t. On kuitenkin todennäköistä, että kustannukset laskevat ajan myötä, kun keräysinfrastruktuurin perusinvestoinnit on tehty, logistiikka optimoitu ja kuluttajien keräystä koskevan tietoisuuden lisääntyminen on parantanut keräysastetta.

Kodinkoneiden kierrätyskustannukset

Kierrätyskustannukset vaihtelevat huomattavasti laitetyypin mukaan. Suurten kodinkoneiden kierrätyskustannukset ovat tavallisesti noin 10-80 euroa/t. Jääkaappien kierrätyskustannukset ovat tavallisesti 200-300 euroa/t, näytön sisältävien laitteiden 100-800 euroa/t ja pienten kodinkoneiden 200-500 euroa/t. Jos oletetaan, että jäte sisältää 70 % suuria kodinkoneita, 15 % näytön sisältäviä laitteita ja 15 % pieniä kodinkoneita, direktiivissä asetettavien vaatimusten aiheuttamat kierrätyskustannukset ovat eri kokeiluhankkeiden perusteella suurin piirtein 200-300 miljoonaa euroa/vuosi.

Tämän arvion vahvistavat Alankomaissa sähkö- ja elektroniikkalaiteromua varten luodusta hyödyntämisjärjestelmästä saadut ensimmäiset tulokset. Vuonna 1999 kierrätyskustannukset miljoonaa asukasta kohti olivat 695 000 euroa [47]. Ekstrapoloituna EU:n väestön kokonais-määrälle kustannukset olisivat 258 miljoonaa euroa/vuosi [48].

[47] Kuljetus, lajittelu, logistiikka ja esikäsittely; Alankomaiden ympäristöministeriön tiedonanto.

[48] Tätä lukua on kuitenkin pidettävä vain viitteellisenä ja sitä on tarkistettava odotettavissa olevia suurempia romumääriä varten (Alankomaista saadut luvut koskevat NVMP-järjestelmässä kerättyä ja esikäsiteltyä romumäärää, joka oli 2,1 kg sähkö- ja elektroniikkalaiteromua/asukas; määrään ei sisälly NVMP-järjestelmän ulkopuolinen sähkö- ja elektroniikkalaiteromu, esimerkiksi kuntien edulliseen markkinahintaan suoraan uudelleen myymät laitteet), sekä optimoituja järjestelmiä ja maakohtaisia kustannuksia varten.

11.1.2. Uusien laitteiden vaarallisten aineiden pitoisuuden vähentäminen

Muutamat valmistajat ovat jo luopuneet lyijyn, elohopean, kadmiumin, kuudenarvoisen kromin ja halogenoitujen palonestoaineiden käytöstä eri sovelluksissa. Tämän perusteella voidaan olettaa, että käytön lopettamisen kustannukset ovat melko pienet.

Ainoa kohde, jossa kustannukset ovat teollisuuden mukaan huomattavampia, on lyijyn käyttö juotoksissa. Komission laskelmien mukaan tinapohjaisten juotosten käyttö lisää käyttökustannuksia karkeasti arvioiden noin 150 miljoonaa euroa/vuosi. Vuotta kohti lasketut investoinnit ovat arvion mukaan suhteellisen pienet. Tämän perusteella useimpien tuotteiden kokonaishinta nousisi hyvin vähän (esim. 0,0006-0,003 euroa/puhelin, 0,003-0,017 euroa/laskin ja 0,03-0,17 euroa/televisio). Voidaankin päätellä, että lyijyn korvaamisessa juotoksissa on kyse pikemminkin vaihtoehtoisten menetelmien hienosäädöstä kuin kustannusten lisääntymisestä.

11.2. Ehdotetuilla direktiiveillä saavutettavat hyödyt

11.2.1. Taloudelliset hyödyt

Ehdotuksella saavutettavia puhtaasti taloudellisia hyötyjä on kolmea päätyyppiä:

* Kierrätetyllä materiaalilla korvattavan käyttämättömän materiaalin tuotantokustannukset säästyvät. Tähän perustuvat nykyinen uudelleenkäyttö ja kierrätys. Koska kierrätetyn materiaalin ja käyttämättömän materiaalin välillä vallitsee kilpailutilanne, hintaero määrää, kumpaa materiaalia tuottajat käyttävät. Tämä seikka on kuitenkin jo otettu huomioon edellä esitetyissä laskennallisissa kustannuksissa, jotka ovat nettokustannuksia.

* Jätteiden käsittelykustannukset pienenevät, kun entistä suurempi osa sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta käytetään uudelleen tai kierrätetään. Jos oletetaan, että suurin osa sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta sijoitettaisiin nykyistä paremmille kaatopaikoille (kustannukset 50 euroa/tonni), kustannukset pienenisivät kaatopaikkatilan säästymisen ansiosta noin 50 miljoonaa euroa EU:n 15 jäsenvaltiossa [49]. Lisäksi kustannukset voivat laskea sen vuoksi, että murskaamoille menee entistä vähemmän vaarallisia aineita sisältäviä komponentteja.

[49] Tässä ei kuitenkaan ole otettu huomioon sellaisen kaivostoiminnan jätettä, joka aiheutuu käyttämättömästä materiaalista, joka voidaan korvata kierrätetyllä materiaalilla. On todennäköistä, että kaivostoiminnan jätteen vaatima kaatopaikkakapasiteetti on vähintään useita kertoja niin suuri kuin tässä kuvailtu ehdotuksen avulla vältettävissä olevan yhdyskuntajätteen vaatima kapasiteetti.

* Lisäksi uudelleenkäytön ja kierrätyksen kustannukset pienenevät tulevaisuudessa uusien tuotteiden paremman suunnittelun ansiosta, koska tuottajat saavat vastuullisuudestaan hyvää palautetta, ja jäsenvaltiot edistävät ympäristön mahdollisimman pieneen kuormitukseen tähtäävää suunnittelua määrittelemällä sitä koskevat standardit ja yleiset velvoitteet.

11.2.2. Ulkoiset hyödyt

Tärkein syy tämän alan lainsäädännön tarpeelle ovat alan vaikutukset ympäristöön, ts. ympäristövaikutukset, joita ei sisällytetä tuotteen hintaan ja jotka jäävät yhteiskunnan maksettaviksi puhdistuskustannuksina tai ympäristön pilaantumisena. Vaikka sähkö- ja elektroniikkalaiteromuun liittyvät ongelmat ovat yleisesti tunnettuja, hyvin harvoissa tutkimuksissa arvioidaan tämän romun nykyisten huoltokäytäntöjen aiheuttamien vaikutusten rahallista arvoa [50]. Tällaisen selvityksen puuttumista poliittisesti keskeisessä kysymyksessä ei voida kuitenkaan pitää syynä olla toimimatta.

[50] Tällaisen määrällisen systemaattisen selvityksen puuttuminen tästä asiakirjasta kuvaa hyvin jätehuollon nykyistä tilaa Euroopassa. Pilaantumisväyliin, annos-vaste -suhteisiin ja tällaisen pilaantumisen aiheuttaman riskin puuttumisen arvostukseen yhteiskunnassa yms. liittyviä tieteellisiä ja tilastotieteellisiä tietoja ei ole. Jopa tarkat tiedot eri tavalla käsiteltävistä jätemääristä sekä monien jätehuoltoprosessien nykytilasta puuttuvat useimmissa jäsenvaltioissa. Ulkoisten vaikutusten arviointi onkin puuttuvan tieteellisen perusaineiston vuoksi mahdotonta, vaikkei se käsitteellisesti olekaan ongelmallista.

Erillisen keräyksen ja kierrätyksen ulkoiset hyödyt

Tärkeimmät erillisellä keräyksellä ja kierrätyksellä saavutettavat ulkoiset hyödyt ovat:

* Vältytään ulkoisilta kustannuksilta, koska voidaan käyttää hyväksi muutoin käsiteltävän sähkö- ja elektroniikkalaiteromun sisältämät resurssit (noin 6 miljoonaa tonnia vuodessa). Jos jätettä kerättäisiin 4 kg asukasta kohti, yli 1 miljoonaa tonnia materiaalia voitaisiin hyödyntää ja palauttaa talouden kiertoon. On vaikea arvioida, missä määrin todelliset kustannukset, jotka aiheutuvat siitä, että resursseja käytetään nyt eikä jätetä tuleville sukupolville ja/tai jaeta tasaisemmin maailman väestön kesken, ja käyttämättömän materiaalin hinta vastaavat toisiaan. Resurssien kestävä käyttö on kuitenkin yksi kestävän kehityksen periaatteen ydinkysymyksistä.

* Vältytään ulkoisilta kustannuksilta, jotka aiheutuvat sähkö- ja elektroniikkalaiteromun polton ja/tai kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamista haitallisista ympäristövaikutuksista. Kerätyn romun esikäsittelyn jälkeen ainoastaan 10-30 % romun alkuperäisestä painosta toimitettaisiin loppukäsittelyyn. Esikäsittelyn jälkeen jäljelle jäävä jae (noin 100 000 tonnia) voidaan tarvittaessa toimittaa ongelmajätelaitokselle. Jätemaksuissa ei yleensä oteta huomioon jätteiden erilaisia ympäristövaikutuksia, sillä jätemaksut perustuvat yleensä jätteen painoon, tai ne ovat kiinteitä maksuja. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyisen huollon ulkoiset kustannukset ovat epäilemättä suuremmat kuin keskimääräisten jätelajien, koska sähkö- ja elektroniikkalaiteromu sisältää vaarallisia aineita. Nämä ulkoiset kustannukset ovat siis erityisen suuret, kun on kyse CFC-yhdisteitä sisältävistä jääkaapeista tai katodisädeputkia sisältävistä laitteista.

* Vältytään ulkoisilta kustannuksilta, jotka aiheutuvat käyttämättömän materiaalin tuottamisen haitallisista ympäristövaikutuksista. Muun muassa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätyksen on arvioitu säästävän energiaa vuodessa noin 120 miljoonaa gigajoulea (joka vastaa noin 2,8 miljoonaa tonnia öljyä). Energiaa säästyy arvion mukaan 60-80 %, jos käytetään sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan ehdotuksen mukaan kierrätettyjä materiaaleja eikä käyttämättömiä materiaaleja [51] (vrt. liite I).

[51] Laskettu artikkelin P.R. White, M. Franke, P. Hindle, Integrated Solid Waste Management: A lifecycle inventory, 1995, mukaan, joka on julkaistu teoksessa: Euroopan komissio, Recovery of WEEE: Economic and Environmental Impacts, 1997.

Entistä paremman suunnittelun ja vaarallisten aineiden vähentämisen ulkoiset hyödyt

* Tuottajan vastuuta koskevan periaatteen ja muiden parempaan suunnitteluun tähtäävien toimenpiteiden vaikutukset pienentävät todennäköisesti paitsi uudelleenkäytön ja kierrätyksen taloudellisia kustannuksia myös laitteiden jätehuollon ympäristövaikutuksia. On kuitenkin vaikea arvioida näiden vaikutusten määrää, koska ne ovat riippuvaisia kansallisista täytäntöönpanotoimenpiteistä ja markkinoiden reaktiosta näihin toimenpiteisiin.

* Tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan ehdotuksen soveltamisalaan kuuluviin aineisiin liittyvät riskit kuvataan kohdassa 5.2 ja liitteessä IV. Konkreettisia pilaantumisreittejä, annos-vastevaikutuksia eläviin organismeihin, mahdollisten tapausten riskejä ja yhteiskunnan näille riskeille antamaa arvoa koskevien varmojen tietojen puuttuessa on kuitenkin mahdotonta määrittää näiden ulkoisten vaikutusten konkreettista rahallista arvoa. Näiden aineiden myrkyllisyyden ja sen seikan vuoksi, että ne voivat päästä ympäristöön biologisesti käyttökelpoisessa muodossa, aineisiin liittyvät riskit ovat joka tapauksissa huomattavia. Aina kun ympäristöä säästäviä korvaavia aineita voidaan käyttää kohtuullisin kustannuksin, pilaantumisen estäminen syntypaikalla on todennäköisesti suotavampaa kuin piipunpäätekniikan ratkaisut.

11.2.3. Elinkaaren arviointi ja elinkaaren taloudellinen arviointi

Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriön teettämässä vuonna 1999 valmistuneessa tutkimuksessa tarkasteltiin yksityiskohtaisesti ehdotettujen tavoitteiden mukaisen uudelleenkäytön ja kierrätyksen ympäristötasetta ja taloudellista tasetta ottaen huomioon myös vaihtoehtoiset jätteiden käsittelystä ja käyttämättömän materiaalin tuotannosta aiheutuvat kustannukset [52]. Tutkimuksen mukaan monien laitetyyppien uudelleenkäyttö- ja kierrätysaste on korkea jo nyt [53]. Toiminta näyttää olevan kannattavaa jopa pelkästään taloudellisesta näkökulmasta tarkasteltaessa. Uudelleenkäyttö- ja kierrätysasteen nostaminen lisää kustannuksia. On luotava uudelleenkäytettävien/kierrätettyjen laitteiden markkinat. Tutkimuksessa päädytään kuitenkin siihen tulokseen, että tämän ehdotuksen tavoitteiden mukaista mallia voidaan pitää taloudellisesti kannattavana.

[52] Life Cycle Assessment and Life Cycle Financial Analysis of the Proposal for a Directive on Waste from Electrical and Electronic Equipment (Yhdistynyt kuningaskunta 1999), Ecobalance UK - ja DMG Consulting Ltd -yritysten Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriölle tekemä selvitys.

[53] Pyykinpesukoneiden kierrätysaste on 62 %, henkilökohtaisten tietokoneiden 60 %, puhelinten 62 %, keittimien 58 %, jääkaappien 60 % ja televisioiden 42,2 %.

Uudelleenkäytön ja kierrätyksen lisääntyminen sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan ehdotuksen tavoitteiden mukaisesti pienentää laitteiden ympäristövaikutuksia lukuun ottamatta jääkaappien ja televisioiden vaikutuksia. Tutkimuksessa ei kuitenkaan pyritä arvioimaan tiettyjen erityisen vakavien vaikutusten arvoa, kuten jääkaapeista ympäristöön vapautuvien CFC-yhdisteiden ja näytöistä vapautuvien raskasmetallien vaikutusten arvoa.

11.3. Makrotaloudelliset vaikutukset

Pohdittaessa tuotteen hinnanmuutoksen mahdollisia vaikutuksia tärkeä kysymys on, onko kyseisen tuotteen kysyntä joustavaa vai joustamatonta. Tätä kysymystä koskevan alankomaalaisen tutkimuksen [54] mukaan useiden elektroniikkalaitteiden, etenkin suurten kodinkoneiden ja useiden kuluttajaelektroniikkatuotteiden kysyntää voidaan pitää joustamattomana (jääkaapit, pyykinpesukoneet, lämmityskattilat, televisiot ja tietokoneet), jos todennäköinen hinnanmuutos [55] on edellä esitetyn kaltainen (1-3 %). Toisin sanoen pitkällä aikavälillä tällaiset hinnanmuutokset eivät todennäköisesti vaikuta myyntiin.

[54] Economische effecten verwijderingsbijdrage wit- en bruingoed (Haag 1995), KPMG.

[55] Prosenttiluvut on laskettu keräyksen ja hyödyntämisen yhteenlaskettujen kustannusten perusteella.

Muiden tuotteiden, lähinnä kuluttajaelektroniikkatuotteiden, kuten hifilaitteiden ja parranajokoneiden, kysyntää voidaan pitää osittain joustavana. Myynti vähenee laskelmien mukaan enintään 1-2 %, jos hinnannousun oletetaan olevan keskimäärin 1 %. Tämä vaikutus ja siihen liittyvät välilliset kustannukset kuitenkin todennäköisesti pienenevät, kun saatavat mittakaavaedut ja innovaatio vähentävät sähkö- ja elektroniikkalaiteromun erillisen keräyksen ja esikäsittelyn kustannuksia.

Näin ollen toimenpiteet vaikuttavat jonkin verran hintoihin, inflaatioon, kokonaiskysyntään jne. Vaikutukset ovat todennäköisesti kuitenkin suhteellisen pieniä.

12. konsultointi

Vuosina 1994 ja 1995 jäsenvaltioiden, kaikkien asiaankuuluvien taloudellisten toimijoiden ja ympäristöalan kansalaisjärjestöjen edustajat osallistuivat työryhmään, joka laati sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoa koskevan tiedotus- ja suositusasiakirjan. Tämän jälkeen kaikkia sidosryhmiä on kuultu tätä ehdotusta edeltävien asiakirjojen avulla.

Yleisesti ottaen kaikki jäsenvaltiot pitävät Euroopan komission aloitetta tervetulleena. Jäsenvaltiot ovat useaan otteeseen ilmaisseet kantansa, että on luotava laillisesti sitova kehys yhteisön tasolla. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun keräyksessä suurin osa jäsenvaltioista piti parhaimpana järjestelmää, jossa sekä kunnat, vähittäismyyjät että tuottajat jakavat taloudellisen ja teknisen vastuun. Vastuu sähkö- ja elektroniikkalaiteromun esikäsittelystä, hyödyntämisestä ja käsittelystä olisi annettava tuottajille. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun rahoitusohjelmien osalta vaadittiin kansalliset ratkaisut huomioon ottavaa joustavuutta.

* Teollisuuden edustajille järjestetyissä kuulemistilaisuuksissa tuettiin yhtenäistävää Euroopan käsittävää lähestymistapaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevissa kysymyksissä sisämarkkinoiden vääristymisen estämiseksi. Lisäksi teollisuuden edustajat pitivät ehdotuksen tavoitteita tervetulleina. Yhteisön perustamissopimuksen 175 artiklaan perustuvaan, jätehuoltoa koskevaan direktiiviin sisältyvää tiettyjen aineiden käytön lopettamista koskevaa vaatimusta pidettiin epäasianmukaisena, vaikka periaatteessa näiden aineiden käytön minimointi hyväksyttiin laajalti. Teollisuuden edustajat olivat valmiita osallistumaan tuotteittensa kierrätykseen tietyssä määrin. Tässä yhteydessä toiset teollisuuden edustajista kannattivat selkeää maksujärjestelmää, joka ei vaikuttaisi tuottajan ja jakelijan väliseen suhteeseen. Toiset teollisuuden edustajat taas olivat kiinnostuneita kilpailukykyisestä rahoitusjärjestelmästä, jossa tuotteen hintaan ei lisätä erillisiä maksuja.

* Kesäkuussa 1999 sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan direktiivin luonnosehdotus, joka sisälsi myös tiettyjen vaarallisten aineiden rajoituksia, annettiin yrityspaneelin tarkasteltavaksi kokeiluhankkeena [56]. Kuullusta 611 yrityksestä ehdotus vaikutti 188 yritykseen. Useat kuulemisprosessiin osallistuneet yritykset ehdottivat, että vastuu sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta olisi jaettava. Erityisesti kuntien, vähittäismyyjien, jakelijoiden, valmistajien ja kierrättäjien olisi tehtävä yhteistyötä ottaakseen vastaan ja kierrättääkseen kotitalouksien käytössä olleita sähkö- ja elektroniikkalaitteita. Lisäksi jotkut yritykset vaativat materiaaleja koskevien kieltojen poistoa tai lykkäämistä.

[56] Tämä paneeli on osa tiedonannon KOM(98) 197 lopull. mukaista kuulemistoimintaa, jolla pyritään ottamaan huomioon erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) mielipiteet.

* Ympäristöalan kansalaisjärjestöt pitivät tervetulleena sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevaa komission aloitetta, jossa suositaan tuottajan vastuuta koskevaa periaatetta. Järjestöjen mielestä olisi painotettava sähkö- ja elektroniikkalaiteromun syntymisen estämistä. Tuottajia olisi tämän vuoksi kannustettava tuottamaan pidemmän aikaa kestäviä tuotteita. Järjestöt tukivat tiettyjen aineiden korvaamista koskevaa määräystä ja pyysivät vaatimuksen laajentamista koskemaan myös muita halogenoituja aineita, erityisesti PVC:tä.

13. Tiedot ja tieteellinen perusta

Ehdotetut direktiivit perustuvat tieteellisiin arvioihin sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyisen huollon vaikutuksista eri jäsenmaissa. Koko Euroopan unionin alueella on toteutettu toistakymmentä keräystä ja hyödyntämistä koskevaa kokeiluhanketta alan tietojen saamiseksi. Liitteessä III luetellut tutkimukset ovat esimerkkejä tämän ehdotetun direktiivin tieteellisenä perustana olevista tutkimuksista.

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevan ehdotetun direktiivin sisältö

1 artiklassa määritellään ehdotetun direktiivin soveltamisala.

2 artiklassa määritellään ehdotetun direktiivin soveltamisala. Ehdotettu direktiivi koskee kaikkia liitteessä I A lueteltuja sähkö- ja elektroniikkalaiteryhmiä. Luettelo on kattava. Esimerkkejä kuhunkin ryhmään kuuluvista laitteista annetaan liitteessä I B. Nopeasti muuttuvien sähkö- ja elektroniikkalaitemarkkinoiden vuoksi tyhjentävien laiteluetteloiden välttämistä pidettiin käytännöllisenä. Kansallisten kokemusten mukaan tyhjentävää tuoteluetteloa olisi päivitettävä jatkuvasti.

Tiettyjen tuotteiden, kuten lääkinnällisten laitejärjestelmien, tarkkailu- ja valvontalaitteiden sekä automaattisten annostelulaitteiden, erilaisen jakelun vuoksi ei pidetty tarpeellisena soveltaa näihin tuotteisiin samoja keräystä, rahoitusta ja kuluttajille tiedottamista koskevia määräyksiä kuin pääasiassa tai yksinomaan kuluttajien käyttämiin tuotteisiin.

Lääkinnällisten laitejärjestelmien osalta ehdotettu direktiivi ei koske siirteitä.

3 artiklassa määritellään direktiivissä sovellettavat termit.

Sähkö- ja elektroniikkalaitteiden määritelmä (3 artiklan a alakohta) käsittää kaikki sähköllä toimivat laitteet, jotka kuuluvat ehdotuksen liitteessä I A esitettäviin laiteryhmiin. Annettujen jänniterajojen tarkoituksena on varmistaa, että suuret teollisuuden laitteet, joiden voitaisiin ajatella kuuluvan liitteessä I A esitettäviin ryhmiin, eivät kuulu ehdotuksen soveltamisalaan. Jänniterajat ovat tietyllä jännitealueella toimivia sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 19. helmikuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/23/ETY 1 artiklassa määriteltävät ylärajat [57]. Jännitearvot tarkoittavat laitteeseen menevän tai siitä lähtevän sähkön jännitettä, eivät laitteen sisällä esiintyviä jännitearvoja.

[57] EYVL L 77, 23.3.1973, s. 29.

Komponentit ovat sähkö- ja elektroniikkalaitteen osia, kuten koteloja, näyttöjä, näppäimistöjä, sähkömoottoreita, painettuja piirilevyjä, kondensaattoreita, tasasuuntaajia, transistoreita, putkia, jne. Osakokoonpanot ovat laitteen osia, jotka eivät välttämättä ole yhteydessä sähkön kulkuun, mutta joita ilman alkuperäislaite ei toimi valmistajan tarkoittamalla tavalla. Osakokoonpanoja ovat esimerkiksi jääkaapin hyllyt. Kuluvat materiaalit ovat lyhytikäisiä vaihdettavia/hävitettäviä laitteen osia, kuten väriainekasetit tai paristot. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevat määräykset koskevat komponentteja, osakokoonpanoja ja kuluvia materiaaleja ainoastaan, jos nämä sisältyvät tuotteeseen silloin, kun tuote poistetaan käytöstä.

3 artiklan j alakohta: Jotta ehdotus ei syrjisi EU:ssa toimivia valmistajia, direktiivin säännöksiä olisi sovellettava tuotteisiin ja tuottajiin myyntitavasta riippumatta, etä- ja sähköinen kauppa mukaan lukien. Tässä direktiivissä tuottajilla ei tarkoiteta eri komponenttien, osakokoonpanojen tai kuluvien materiaalien toimittajia taikka valmistajia. Jos yritys markkinoi tuotteita omalla tuotemerkillään, vaikka tuotteet ovat alun perin toisten valmistajien valmistamia, tuottajana pidetään tuotteita markkinoivaa yritystä eikä alkuperäisiä valmistajia.

Kotitalouksien sähkö- ja elektroniikkalaiteromun määritelmän mukaan (3 artiklan l alakohta) erityislaitteiden, kuten sädehoitolaitteiden, ei luonteensa vuoksi tarvitse täyttää ehdotuksessa kotitalouksien laitteille asetettuja vaatimuksia. Tietokonelaitteistot, joita niiden ominaisuuksien vuoksi voitaisiin käyttää kotitalouksissa ja pienissä yrityksissä, esimerkiksi asianajotoimistoissa, ovat kuitenkin ehdotuksen määritelmän mukaista kotitalouksissa syntyvää sähkö- ja elektroniikkalaiteromua. Jos asianajotoimistossa käytetään selvästi useampia tietokoneita kuin kotitalouksissa yleensä, käytöstä poistettuja tietokoneita ei määränsä vuoksi pidetä kotitalouksissa syntyvänä sähkö- ja elektroniikkalaiteromuna.

4 artiklassa säädetään sähkö- ja elektroniikkalaiteromun erillisestä keräyksestä. Yksi sähkö- ja elektroniikkalaiteromun nykyisen huollon suurimmista ongelmista on, ettei jätettä kerätä niin tehokkaasti, että kierrättäjät voisivat saada riittävästi materiaalia laajamittaista tuotantoa varten [58]. Tämä pätee etenkin kotitalouksissa käytettävien sähkö- ja elektroniikkalaitteiden keräykseen. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on varmistettava keräysjärjestelmien perustaminen.

[58] AEA Technology, Recovery of WEEE: Economic and Environmental Impacts, kesäkuu 1997, s. 84.

Tehokkaiden keräysjärjestelmien luomisessa suuri haaste on saada kuluttajat osallistumaan prosessiin. Toissijaisuusperiaatteen noudattamiseksi ehdotetussa direktiivissä on kuitenkin asetettava ainoastaan keräysjärjestelmien yleiset vaatimukset. Keräysjärjestelmän tehokkuuden varmistamisessa toimenpiteet voivat vaihdella jätevirran eri tuoteryhmien mukaan ja EU:n eri alueiden erityispiirteiden mukaan, minkä vuoksi toimenpiteistä on huolehdittava kansallisella tai alueellisella tasolla [59]. Tämän ehdotuksen pääperiaatteisiin kuuluu vaatimus perustaa keräyspisteitä, joissa kuluttajien on helppo asioida, tarjota kuluttajille mahdollisuus palauttaa laitteensa maksutta sekä saada jakelijat osallistumaan keräysjärjestelmiin.

[59] Näihin toimenpiteisiin kuuluvat mm. laitteiden palauttamiseen liittyvät taloudelliset kannustimet (esim. panttimaksut), tiedotus kuluttajille (yleiset kampanjat tietoisuuden parantamiseksi) sekä kuluttajien kannalta helppokäyttöiset keräysjärjestelmät (sopivat aukioloajat, helppo sijainti ja tehokas palvelu).

Jotta sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoon liittyvät kustannukset jakaantuisivat tasaisesti, keräyksen onnistumiselle on määriteltävä yhtenäinen tavoite. Tässä vaiheessa on kuitenkin mahdotonta määritellä oikeudellisesti sitovaa keräystavoitetta, koska ei ole tarkkoja tietoja kotitalouksissa vuosittain syntyvän sähkö- ja elektroniikkalaiteromun määrästä. Tämän vuoksi ehdotuksessa asetetaankin vaatimaton keräystavoite, joka toimii ohjeena jäsenvaltioille. Ehdotettu määrä - 4 kg sähkö- ja elektroniikkalaiteromua asukasta kohti - on keskimääräinen määrä, joka olisi saavutettava asukasta kohti. Se vastaa useissa Euroopan unionin maissa kokeilukeräyshankkeissa [60] saavutettua keskimääräistä keräysmäärää sekä Alankomaissa sähkö- ja elektroniikkaromua koskevan lainsäädännön voimassaolon aikana käytännössä saavutettua keräysmäärää. Myöhemmin, kun on saatu kokemuksia sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivin täytäntöönpanosta, asetetaan pakolliset tavoitteet.

[60] Collection targets for waste from electrical and electronic equipment (Saksa 1998), Euroopan komissio PO XI, s. 13.

5 artiklan 1 kohdassa ja liitteessä II määritellään tarvittavat esikäsittelytoimenpiteet. Näitä ovat sellaisten aineiden poisto, jotka aiheuttavat suurimmat ongelmat sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huollon eri vaiheissa [61]. Uudelleenkäyttö- ja kierrätysmahdollisuudet on aina otettava huomioon, kun suoritetaan näitä esikäsittelyjä. Laadittaessa liitteessä II olevaa luetteloa keskusteltiin paljon nestekidenäyttöjen sisällyttämisestä tähän luetteloon. Tutkimukset osoittavat, että nestekidenäytöt sisältävät useita aineita, joiden epäillään aiheuttavan syöpää. Lisäksi on todettu, että nestekidenäyttöjen lämpökäsittelyssä voi syntyä myrkyllisiä yhdisteitä. Vaikka useat suuret nestekidenäyttöjen valmistajat pyrkivät osoittamaan, että heidän tuotteidensa jätehuolto ei aiheuta vaaroja terveydelle tai ympäristölle, tiettyjen EU:hun tuotujen nestekidenäyttöjen sisällöstä ei ole vielä varmuutta.

[61] Yksityiskohtaiset selitykset ja kuvaukset toimenpiteiden taustasta sisältyvät tutkimukseen "Pilotsammlung von Elektroaltgeräten in Bregenz - Wissenschaftliche Begleitstudie" (Bregenz/Österreich 1996), Bundesministerium für Umwelt, Jugend und Familie.

Ehdotuksessa otetaan käyttöön lupamenettely jätteen esikäsittelyä suorittavia laitoksia ja yrityksiä varten. Lupaan sisältyvät esikäsittelyä ja esikäsittelypaikkaa koskevat vaatimukset. Lisäksi lupa edellyttää 6 artiklassa esitettävien uudelleenkäyttö- ja kierrätystavoitteiden noudattamista.

Tuottajien olisi voitava perustaa keskitettyjä laajamittaisia esikäsittelylaitoksia, jotta kierrätys olisi taloudellisesti kannattavaa. Tämän vuoksi 5 artiklan 5 kohdassa korostetaan mahdollisuutta esikäsitellä sähkö- ja elektroniikkalaiteromu sen jäsenvaltion ulkopuolella, missä romu on syntynyt.

6 artiklassa määritellään sähkö- ja elektroniikkalaiteromun kierrätystavoitteet. Kierrätystavoitteita pidetään yleisesti välttämättöminä, jotta hyödyntäminen ei rajoitu ainoastaan jätteenpolttoon tai joidenkin arvokkaiden materiaalien poistoon ja lopun jätteen käsittelyyn. Kaikki 6 artiklassa määritetyt tavoitteet perustuvat kierrätystoiminnan tämänhetkiseen tilanteeseen, jota on tutkittu suuressa kokeiluhankkeessa [62] ja jonka ovat vahvistaneet erikoistuneet kierrättäjät. Edellä mainitussa kokeiluhankkeessa kiinnitettiin erityishuomiota keräystavoitteisiin liittyvien kustannusvaikutusten arviointiin. Kaikissa tarkastelluissa sähkö- ja elektroniikkalaiteromuluokissa kustannukset vastasivat muissa eurooppalaisissa kokeiluhankkeissa syntyneitä keskimääräisiä kierrätyskustannuksia. Tästä voidaan päätellä, että kierrätystavoitteiden saavuttaminen ei aiheuta erityisiä lisäkustannuksia.

[62] Apparetour Back to the beginning - National pilot project, for collecting, recycling and repairing electrical and electronic equipment in the district of Eindhoven (Eindhoven 1997), s. 52.

6 artiklassa asetettavat kierrätystavoitteet koskevat ainoastaan ehdotuksen 4 artiklan mukaisesti erikseen kerättyä laiteromua. Komponenttien uudelleenkäyttö, muttei koko laitteen uudelleenkäyttö, vaikuttaa näiden tavoitteiden saavuttamiseen.

Tuottajan vastuuta koskevan periaatteen mukaisesti sähkö- ja elektroniikkalaitteiden valmistajien on sekä kierrätettävä jätettä että käsiteltävä jätejakeet, joita ei voida hyödyntää. Tuottajat voisivat vapautua velvollisuudestaan jättämällä työn kolmansien osapuolten tehtäväksi. Näitä voisivat olla kunnat tai yksityiset yritykset.

7 artiklassa luodaan rahoitusjärjestelmä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun huoltoa varten. Yksi rahoitusjärjestelmän tavoitteista on kannustaa kuluttajia palauttamaan laitteensa keräyspisteisiin, sen sijaan että he hävittäisivät romun tavallisen yhdyskuntajätteen mukana tai muulla tavalla, joka johtaisi jätteen epäasianmukaiseen esikäsittelyyn. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevat kokeiluhankkeet osoittavat selvästi, että käsittelymaksun periminen kuluttajilta laitetta palautettaessa heikentäisi keräystuloksia [63]. Tämän vuoksi ja tuottajan vastuuta koskevan periaatteen mukaisesti tuottajien on rahoitettava kotitalouksilta kerättävän sähkö- ja elektroniikkalaiteromun esikäsittely, hyödyntäminen ja ympäristöä mahdollisimman vähän kuormittava käsittely. Heidän vastuunsa alkaisi määritellyistä keräyspisteistä.

[63] Kaikista itävaltalaisista ja saksalaisista kokeiluhankkeista saatu kokemus ("Collection targets for waste from electrical and electronic equipment", Euroopan komissio 1998, s. 10.)

Jotta voitaisiin vähentää ennen tämän lainsäädännön voimaantuloa markkinoille saatetuista tuotteista syntyneen jätteen huollosta tuottajille aiheutuvia kustannuksia, tuottajille myönnetään viiden vuoden siirtymäkausi direktiivin voimaantulosta laskien.

Yritysten omia tuotteitaan varten erikseen perustamista rahoitusjärjestelmistä voitaisiin saada merkittäviä etuja. On kuitenkin varmistettava, että myös erillisen järjestelmän valinneet tuottajat rahoittavat osan niiden tuotteiden jätehuollosta, jotka on saatettu markkinoille ennen rahoitusvelvoitteen voimaantuloa (vanha jäte). Näin on ollen niiden tuottajien, jotka ovat päättäneet perustaa oman järjestelmän, on rahoitettava kohtuullinen osuus vanhan jätteen huollosta.

8 artikla: Tuottajan ja käyttäjän on sovittava muun kuin kuluttajien käytössä olevien sähkö- ja elektroniikkalaitteiden jätehuollosta laitteiden oston yhteydessä.

9 artiklassa säädetään tiedottamisesta kuluttajille, joiden osallistuminen keräysjärjestelmiin on ratkaisevan tärkeää niiden onnistumisen kannalta. Erityinen tiedottamistapa on merkitä tietyt pienet sähkö- ja elektroniikkalaitteet, jotta niitä ei viedä tavallisiin jäteastioihin tai vastaaviin yhdyskuntajätteen keräyspaikkoihin.

10 artiklassa varmistetaan, että tuottajat antavat esikäsittelylaitoksille tietoja sähkö- ja elektroniikkalaitteiden koostumuksesta helpottaakseen näiden laitteiden kierrätystä ja estääkseen näiden laitteiden sisältämien vaarallisten aineiden aiheuttamia työntekijöihin ja ympäristöön kohdistuvia haitallisia vaikutuksia. Esikäsittelylaitosten tarvitsemat tiedot olisi toimitettava kierrättäjän pyynnöstä esimerkiksi tietokantoina, käsikirjoina tai Internetistä löytyvinä tietoina.

11 artiklassa määrätään, että jäsenvaltioiden on kerättävä tietoja, joiden avulla voidaan arvioida tämän lainsäädännön onnistumista ja arvioida tulevan sähkö- ja elektroniikkalaiteromun määrää.

Liitteessä I A on tyhjentävä luettelo tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvista sähkö- ja elektroniikkalaiteryhmistä.

Liitteessä I B on luettelo, jossa on esimerkkejä kunkin laiteryhmän tuotteista.

Liitteessä II on luettelo aineista ja valmisteista, jotka on poistettava erikseen kerätystä sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta ympäristönsuojelullisten syiden vuoksi.

Liitteessä III määritellään sähkö- ja elektroniikkalaiteromun säilytys- ja esikäsittelypaikkoja koskevat vähimmäisvaatimukset.

Liitteessä IV säädetään merkistä, joka on oltava laitteissa, jotka mahtuvat jäteastioihin tai muihin samankaltaisiin yhdyskuntajätteen keräyspisteisiin, mutta joita ei saa viedä niihin.

Tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista sähkö- ja elektroniikkalaitteissa koskevan ehdotetun direktiivin sisältö

1 artiklassa määritellään ehdotettavan direktiivin soveltamisala.

2 artiklassa määritellään ehdotetun direktiivin soveltamisala. Soveltamisala vastaa sähkö- ja elektroniikkaromua koskevan direktiivin 2 artiklassa määritettyä soveltamisalaa.

3 artiklassa määritellään direktiivissä sovellettavat termit. Sähkö- ja elektroniikkalaitteita koskeva määritelmä on sama kuin sähkö- ja elektroniikkalaiteromua koskevassa direktiivissä. Myös tuottajan määritelmä perustuu mainitun direktiivin määritelmään, mutta sitä on mukautettu 4 artiklan tarkoituksia varten.

4 artiklassa säädetään vaatimuksesta korvata muilla aineilla raskasmetallit (lyijy, elohopea, kadmium ja kuudenarvoinen kromi) sekä bromatut aineet (PBDE eli polybromidifenyylieetterit, erityisesti myös 5-BDE-, 8-BDE- ja 10-BDE-yhdisteet, sekä PBB eli polybromibifenyylit), koska nämä aineet aiheuttavat huomattavia ympäristöongelmia jätehuoltovaiheessa. Korvaamisvaatimuksesta voidaan tehdä poikkeuksia tapauksissa, joissa korvaaminen ei ole mahdollista tai korvaavien aineiden aiheuttamat kielteiset ympäristö- ja/tai terveysvaikutukset ovat merkittävämpiä kuin niistä mahdollisesti saatavat ympäristöedut.

5 artiklassa säädetään aineiden käytön asteittaista lopettamista koskevat poikkeukset luetellaan direktiivin liitteessä. Komission olisi mukautettava liitettä tekniikan kehitykseen ja uusiin tieteellisiin näyttöihin; tässä sitä avustaa direktiivin 75/442/ETY 18 artiklalla perustettu komitea. Komission on kuultava sähkö- ja elektroniikkalaitteiden tuottajia ennen kuin se tekee päätöksiä liitteeseen tehtävistä muutoksista.

Liitteessä on luettelo käyttötarkoituksista, jotka suljetaan direktiivin 4 artiklassa säädettävän korvaamisvaatimuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Luettelo on päivitettävä säännöllisesti tekniikan kehityksen ja uusien tieteellisten näyttöjen perusteella.

LIITE I Ympäristövaikutusten vähentäminen materiaaleittain uudelleenkäsittelyn avulla [64]

[64] P.R. White, M. Franke, P. Hindle, Integrated Solid Waste Management: A lifecycle inventory, 1995, teoksessa: AEA Technology, Recovery of WEEE: Economic and Environmental Impacts, kesäkuu 1997; luvut ovat ainoastaan viitteellisiä ja vaihtelevat käytettyjen prosessien ja laitteiden mukaan. Tulokset on laskettu tuotettua kierrätettyä materiaalitonnia kohti. Hyödynnettävän materiaalin keräys- ja lajittelukustannuksia sekä kuljetuskustannuksia käsittelylaitoksille ei ole otettu huomioon. Myöskään kaatopaikoille sijoittamatonta kierr