Komission yksiköiden valmisteluasiakirja - Vaikutusarvioinnin tiivistelmä - Oheisasiakirja komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2002/19/EY, 2002/20/EY ja 202/21/EY muuttamisesta - Oheisasiakirja komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2002/22/EY ja 2002/58/EY muuttamisesta - Oheisasiakirja komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan sähköisen viestinnän markkinaviranomaisen perustamisesta {KOM(2007) 697 lopullinen} {KOM(2007) 698 lopullinen} {KOM(2007) 699 lopullinen} {SEK(2007) 1472} /* SEK/2007/1473 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 13.11.2007 SEK(2007) 1473 KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Vaikutusarvioinnin tiivistelmä Oheisasiakirja komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2002/19/EY, 2002/20/EY ja 202/21/EY muuttamisesta komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2002/22/EY ja 2002/58/EY muuttamisesta komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan sähköisen viestinnän markkinaviranomaisen perustamisesta {KOM(2007) 697 lopullinen}{KOM(2007) 698 lopullinen}{KOM(2007) 699 lopullinen}{SEK(2007) 1472} KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Vaikutusarvioinnin tiivistelmä JOHDANTO Tässä asiakirjassa tehdään yhteenveto vaikutusten arvioinnista[1], joka liittyy EU:n sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen sääntelyjärjestelmän uudelleentarkasteluun ja jossa syvennetään ja tarkennetaan ensimmäiseen, kesäkuussa 2006 tehtyyn vaikutusarviointiin sisältynyttä analyysia. Uudelleentarkastelun pohjalta ehdotetaan muutoksia, joissa otetaan huomioon tähän mennessä saatu kokemus sekä ennakoitu markkinoiden ja teknologian kehitys. Niillä pyritään parantamaan EU:n sääntelyjärjestelmän valmiuksia saavuttaa tavoitteensa ja tukea i2010-strategian tavoitteita. Vaikutusarviointi on jaettu kolmeen pääteemaan , joihin kuhunkin liittyy erityisiä ongelmia ja tavoitteita: TEEMA I – Parempi sääntely 1) Kilpailu, investointi ja innovointi: Tavoitteena on määritellä paras tapa edistää kilpailua, investointeja ja innovointia sähköisissä viestintäpalveluissa ja sitä kautta varmistaa, että käyttäjien tarpeisiin vastataan ja kuluttajien edut suojataan. 2) Taajuushallinto: Tavoitteena on taata, että radiotaajuuksia voidaan käyttää niukkana korkean kysynnän voimavarana siten, että niistä saadaan mahdollisimman suuri hyöty yhteiskunnalle ja että niiden käytössä voidaan ottaa nopeasti huomioon muutokset teknologiassa ja kysynnän rakenteessa. TEEMA II – Sähköisen viestinnän yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen 3) Sääntelyn johdonmukaisuus ja tehokkuus – institutionaaliset ja menettelylliset seikat: Tavoitteena on luoda sääntelymalli, jonka avulla voidaan toteuttaa sähköisten viestintäpalvelujen yhtenäismarkkinat johdonmukaisella ja tehokkaalla sääntelyllä samalla kunnioittaen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita. TEEMA III – Yhteydet kansalaisiin 4) Käyttäjien oikeudet ja kuluttajansuoja: Tavoitteena on tarjota riittävät takeet käyttäjien oikeuksista, kuluttajansuojasta ja yleisestä edusta teknologisesti konvergoituvassa ympäristössä noudattaen i2010-tavoitteita, jotka liittyvät kaikille tarkoitettuun tietoyhteiskuntaan. 5) Yksityisyys ja turvallisuus: Tavoitteena on parantaa turvallisuuden ja verkkojen eheyden tasoa sähköisissä viestintäverkoissa Euroopassa, mikä toisi konkreettisia hyötyjä kaikille kansalaisille ja koko yhteiskunnalle i2010-tavoitteiden mukaisesti. YHTEENVETO ONGELMISTA JA TOIMINTAVAIHTOEHDOISTA Kilpailu, investointi ja innovointi: EU:lla on vähintään yhtä hyvät valmiudet kilpailla ja innovoida sähköisessä viestinnässä kuin sen tärkeimmillä kauppakumppaneilla. EU-sääntöjen tehokas täytäntöönpano on avannut markkinoita, mikä on johtanut laajakaista- ja puheensiirtopalvelujen hintojen alenemiseen yrityksille ja kuluttajille. Eräät EU-maat ovat nyt maailman kärjessä matkapuhelinten ja laajakaistan levinneisyydessä. Tulevien vuosien keskeisenä kysymyksenä on, tarjoaako EU:n sääntelyjärjestelmä tarkoituksenmukaisia kannusteita investoinneille uusiin nopeisiin verkkoihin, jotka tukevat innovoivia ja sisältörikkaita internetpalveluja. Asiaa koskeva poliittinen keskustelu on keskittynyt siihen, vähentääkö ”open access” -malli kannusteita investoida uuteen infrastruktuuriin. Otsikon alla tarkasteltiin kolmea pääasiallista toimintavaihtoehtoa: Vaihtoehto 1: Omaksutaan ”open access” -malli uuteen verkkoinfrastruktuuriin (ts. erotetaan infrastruktuurin tarjonta ja palvelujen tarjonta toisistaan). Vaihtoehto 2: Ei sääntelyä: alakohtainen sääntely poistetaan tai sitä vähennetään (”hengähdystauot” sääntelyssä); ja Vaihtoehto 3: Säilytetään sääntelyjärjestelmän nykyinen malli. Palveluntarjoajien tasavertainen pääsy pullonkaulan muodostaviin infrastruktuureihin on jo tavoitteena nykyisessä sääntelyjärjestelmässä (vaihtoehto 3), johon sisältyy syrjinnän vastaisia säännöksiä markkinoiden pitämiseksi avoimina ja kilpailtuina. Tällaisen tasavertaisen pääsyn varmistaminen on kuitenkin yhä vaikeaa silloin, kun verkko-operaattorit ovat vertikaalisesti integroituneita palveluntarjoajia – erityisesti kun on kyse muusta kuin hintoihin perustuvasta syrjinnästä. Tapauksissa, joissa tällainen syrjintä on jatkuvaa ja joissa sitä ei voida poistaa käyttäytymiseen vaikuttavilla sääntelyvelvoitteilla, vertikaalisesti integroituneen operaattorin jakaminen erillisiksi yksiköiksi poistaa kannusteen palveluntarjoajien syrjivään kohteluun (vaihtoehto 1). Se, minkä asteisesti tällaista erottamista tarvitaan, riippuu verkkoteollisuuden luonteesta (esim. televiestintä, energia tai rautatiet). Täysi rakenteellinen erottaminen eli omistuksen eriyttäminen on jyrkkä toimenpide, jonka myötä kannusteet epätasapuoliseen kohteluun poistetaan divestoimalla sellainen verkko-omaisuus, joka ei ole toisinnettavissa. Sähköisen viestinnän kaltaisiin tapauksiin, joissa teknologiaan ja palveluihin liittyy merkittävää innovointia, voidaan kuitenkin omaksua vähemmän interventionistinen lähestymistapa ja edellyttää, että pullonkaulan muodostava verkko-omaisuus sijoitetaan toiminnallisesti eriytettyyn tytäryhtiöön, jolla on erilliset johtotavoitteet. Tällä tavoin voidaan säilyttää infrastruktuuri- ja palveluosioiden yhteiseen kokonaisomistukseen liittyvä joustavuus mutta samalla lisätä läpinäkyvyyttä ja kannusteita syrjimättömään kohteluun. Vaihtoehto 2 – ”hengähdystauot” sääntelyssä – vaarantaa kilpailun selvästi useimmilla sähköisen viestinnän markkinoilla Euroopassa. Empiirinen näyttö osoittaa, että investointi ja innovointi ovat voimakkaimmillaan silloin, kun infrastruktuurien välillä vallitsee aito kilpailu. Noin 80 %:ssa EU:n tilaajayhteyksistä ei ole kuitenkaan vieläkään infrastruktuurikilpailua. Tämä merkitsee sitä, että ennakkosääntelyllä, jossa asetetaan ehdot pääsylle vakiintuneen operaattorin infrastruktuuriin, on edelleen ratkaiseva rooli kilpailun ylläpitämisessä ja kuluttajien suojelussa. Päätelmät Empiirinen kokemus osoittaa, että vaikka syrjintä on edelleen vakava kysymys tietyillä markkinoilla, muilla markkinoilla on nykyisillä sääntelyvelvoitteilla voitu luoda riittävän tasapuoliset toimintaedellytykset. Analyysi tukee siis vaihtoehtoa, jossa ennakkosääntelyyn perustuvaa nykyistä lähestymistapaa jatketaan ( vaihtoehto 3 ) infrastruktuurin käyttömahdollisuuksien ylläpitämiseksi. Komissio pitää kuitenkin tarpeellisena, että kansallisille sääntelyviranomaisille annetaan valtuudet määrätä poikkeuksellisena keinona toimintojen eriyttäminen . Sillä voidaan puuttua sitkeään syrjintään, jota ei ole voitu korjata nykyisillä käyttäytymiseen vaikuttavilla sääntelyvelvoitteilla. Taajuushallinto Taajuuksien käyttöön perustuvat palvelut edustavat noin 250 miljardia euroa EU:n taloudesta. Osuus on kasvussa. Radiotaajuuksien määrä on kuitenkin rajallinen, ja niiden nykyiset jakojärjestelmät ovat jäykkiä ja innovointia rajoittavia. Komission politiikkana on edistää suurempaa joustavuutta ja tehokkuutta taajuuksien käytössä ja samalla suojata langattomien sovellusten käyttäjiä häiriöiltä. Tässä jaksossa esitetyissä vaihtoehdoissa tarkastellaan muutoksia, joita tarvitaan, että tämä politiikka voidaan sisällyttää EU:n sääntelyjärjestelmään. Komission kesäkuussa 2006 julkaisemista asiakirjoista järjestetyn julkisen kuulemisen tuloksena yksi vaihtoehto – riippumaton elin, joka koordinoisi ja yksinkertaistaisi taajuuksia koskevaa päätöksentekoa – jätettiin sivuun ja taajuushallinnon vaihtoehdot vähenivät kahteen: Vaihtoehto 1: Muutetaan sääntelyjärjestelmää ottamalla käyttöön teknologia- ja palveluneutraalisuuden periaatteet ja koordinoitu taajuuskauppa; ja Vaihtoehto 2: Ei muutoksia nykyiseen sääntelyjärjestelmään. Palveluneutraalisuus ja teknologianeutraalisuus (vaihtoehdon 1 pääperiaatteet) poistaisivat useimmat sääntelyrajoitteet, lisäisivät kilpailua ja vähentäisivät sääntelystä käyttäjille aiheutuvaa rasitetta. Yhdistettynä taajuuskauppaan ja kilpailusääntöjen soveltamiseen tämä takaisi avoimen markkinoillepääsyn uusille teknologioille ja uusille palveluntarjoajille. Vaihtoehto 2 periaatteessa sallisi erilaisten hallintomallien rinnakkaiselon, mutta todellisuudessa se todennäköisesti pitäisi yllä nykyisin vallitsevaa teknologia- ja palvelupohjaista hallinnollista mallia, joka rajoittaa lupien määrä ja hidastaa uuden teknologian käyttöönottoa. Vaihtoehto 1 johtaisi tiiviimpään koordinointiin, kun taas vaihtoehto 2 perustuu vapaaehtoiseen koordinointiin. Päätelmät Komissio pitää vaihtoehtoa 1 tarkoituksenmukaisimpana perustana taajuushallinnon uudistamiselle Euroopassa. Sääntelyn johdonmukaisuus ja tehokkuus: institutionaaliset ja menettelylliset seikat Euroopan suurin kilpailuetu globaalissa taloudessa ovat sen avoimet lähes 500 miljoonan kuluttajan markkinat. Hyötyjen saanti näistä sisämarkkinoista riippuu siitä, pystyvätkö yritykset saavuttamaan niillä aitoja mittakaavaetuja luotettavan ja johdonmukaisen sääntelyn ansiosta. Sähköisen viestinnän EU-sääntelyllä luotu järjestelmä koostuu 27 maan kansallisista markkinoista, joita koordinoidaan yhteisillä säännöillä. Järjestelmä on joiltain osin johtanut merkittävään edistykseen, mutta sääntöjen epäyhtenäinen soveltaminen on edelleen sitkeänä ongelmana. Ongelmien käsittelemiseksi on tarkasteltu kolmea vaihtoehtoa: Vaihtoehto 1: Yksi ja yhteinen eurooppalainen sääntelyviranomainen, jolla on harkintavalta tehdä päätöksiä markkinakatsausten yhteydessä ja joka vastaa taajuushallinnon EU-näkökohdista; Vaihtoehto 2: Eurooppalainen sääntelyviranomainen, jolla ei ole harkintavaltaa tehdä päätöksiä ja joka avustaa tehostettujen yhteisön menettelyjen täytäntöönpanossa; ja Vaihtoehto 3: Parempi koordinointi jäsenvaltioiden välillä. Vaihtoehdossa 1 ehdotettu keskitetty sääntely hyödyttäisi operaattoreita, jotka toimivat koko EU:ssa, ja edistäisi sitä kautta yleiseurooppalaista potentiaalia omaavien palvelujen käyttöönottoa ja valtioiden välistä kilpailua. Tätä vaihtoehtoa vastaan sotivat kuitenkin merkittävät toissijaisuusperiaatteeseen liityvät kysymykset ja oikeudelliset rajoitukset. Vaihtoehto 2 takaa sääntelyn johdonmukaisuuden, mutta hajautettu sääntelyjärjestelmä säilyy. Siinä lisätään yhteisön valtuuksia ja annetaan neuvoa-antava rooli uudelle eurooppalaiselle viranomaiselle. Se tarjoaa tehokkaan lähestymistavan valita, valtuuttaa ja yhdenmukaistaa yleiseurooppalaisten potentiaalia omaavia palveluja, jotka käyttävät taajuuksia ja/tai numeroita. Arviointi ja julkinen kuuleminen on osoittanut, että verkko- ja tietoturva edellyttää suurempaa tehokkuutta. Niinpä vaihtoehdossa 2 Euroopan verkko- ja tietoturvavirastosta (ENISA) tulisi osa eurooppalaista sääntelyviranomaista. Tämä ENISAn sisällyttäminen osaksi eurooppalaista sääntelyviranomaista toisi lisää tehokkuusetuja, kun nämä kaksi elintä voivat toimia yhdessä. Vaihtoehto 3 edellyttäisi, että kaikki kansalliset sääntelyviranomaiset noudattavat yhteisiä suuntaviivoja ja soveltavat yhtenäisiä korjauskeinoja. Ei ole paljonkaan näyttöä siitä, että tällainen vapaaehtoinen koordinointi toimisi käytännössä. Päätelmät Komissio pitää vaihtoehtoa 2 tarkoituksenmukaisimpana nykyisessä institutionaalisessa ja oikeudellisessa toimintakehyksessä. Käyttäjien oikeudet ja kuluttajansuoja Kilpailu on tuonut merkittäviä hyötyjä kuluttajille hintojen absoluuttisen laskun myötä. Kilpailu ja innovointi lisäävät kuitenkin myös markkinoiden monimutkaisuutta. Siksi tarvitaan lisätoimia, jotta voidaan lisätä markkinoiden läpinäkyvyyttä, taata viestintäpalvelujen liitettävyys ja laatu sekä varmistaa se, että peruspalvelut (kuten hätäpalvelut ja tietoyhteiskuntaan osallistamista edistävät palvelut) eivät jää sivuun uusien markkinoiden syntyessä. Tältä osin analysoitiin kolmea toimintavaihtoehtoa : Vaihtoehto 1: Kannustetaan lisäämään alan itsesääntelyä; Vaihtoehto 2: Ajantasaistetaan ja tehostetaan nykyisiä säännöksiä; ja Vaihtoehto 3: Ei muutoksia nykyiseen sääntelyjärjestelmään. Vaihtoehdon 1 toimivuus riippuu suuressa määrin kaikkien intressitahojen yksimielisyydestä. Näillä näkymin ei ole aihetta olettaa, että vapaaehtoinen itsesääntely johtaisi kuluttajansuojan ja käyttäjien oikeuksien merkittävään paranemiseen. Vaihtoehdossa 2 otetaan huomioon teknologian ja markkinoiden kehitys ja annetaan lailla takeet kuluttajansuojakysymyksistä sen sijaan, että niiden takeena olisivat pelkästään alalla tehdyt sopimukset. Julkisessa kuulemisessa tuli esille tarve tarkentaa alkuperäisiä komission ehdotuksia. Jos tällaiset tarkennukset tehdään, vaihtoehto 2 näyttäisi saavan laajaa poliittista kannatusta. Vaihtoehdossa 3 ei voitaisi puuttua ongelmiin, joita sähköisissä viestintäpalveluissa esiintyy kuluttajansuojaan ja käyttäjien oikeuksiin liittyen. Se ei tämän vuoksi vastaisi i2010-tavoitteita. Päätelmät Komissio pitää vaihtoehtoa 2 tarkoituksenmukaisimpana. Komissio ei kuitenkaan sulje pois mahdollisuutta kehittää myös itsesääntelyä vaihtoehdon 2 mukaisissa oikeudellisissa puitteissa, jos sillä voidaan päästä tavoiteltuihin tuloksiin. Yksityisyys ja turvallisuus Tämän otsikon alla tarkasteltiin kolmea toimintavaihtoehtoa: Vaihtoehto 1: Ei muutoksia nykyiseen sääntelyjärjestelmään. Vaihtoehto 2: Ajantasaistetaan ja tehostetaan nykyisiä säännöksiä; ja Vaihtoehto 3: Otetaan käyttöön uusi, yksityiskohtainen väline, jolla voidaan puuttua turvallisuuteen ja eheyteen. Vaihtoehto 1 merkitsisi, että verkkojen eheyteen liittyviä vaatimuksia sovellettaisiin vain kiinteisiin puhelinverkkoihin. Tämä vähentäisi tuntuvasti niiden merkitystä tulevaisuudessa verkkojen kehittyessä kohti puhdasta IP-ympäristöä. Vaihtoehdossa 2 puututtaisiin eheyden ja täytäntöönpanon kaltaisiin kysymyksiin yhdenmukaisella tavalla ja muutettaisiin sääntelyjärjestelmää siten, että sen avulla voidaan vastata esille nouseviin tarpeisiin ilman riskiä ylisääntelystä. Julkisen kuulemisen tulokset osoittivat, että vaihtoehdolla 3 ei ollut yleistä kannatusta intressitahojen keskuudessa. Erityisesti oltiin huolissaan siitä, että uusi yksityiskohtainen lainsäädäntö voisi lisätä merkittävästi liiketoimintakustannuksia ja siksi vaikuttaa haitallisesti kilpailuun. Päätelmät Komissio pitää vaihtoehtoa 2 tarkoituksenmukaisimpana. Harmonisointi, ennakoitavuus ja joustavuus ovat siinä tasapainossa, ja se antaa mahdollisuuden puuttua ajoissa mihin tahansa tuleviin turvauhkiin. ETUSIJALLE ASETETTUJEN VAIHTOEHTOJEN PÄÄASIALLISET VAIKUTUKSET Tässä jaksossa esitetään tiivistetysti edellä etusijalle asetettujen vaihtoehtojen pääasialliset vaikutukset. TEEMA I – Parempi sääntely 1) Nykyisen mallin eli markkinaperusteisen ennakkosääntelyn jatkaminen tarjoaa parhaan tavan edistää kilpailua, investointeja ja innovointia sähköisen viestinnän palveluissa. Kansalliset sääntelyviranomaiset saavat keinot edistää kilpailua ja ottavat samalla huomioon, että riskisijoittajille on sallittava kohtuullinen tuotto sijoitetulle pääomalle. Uutena sääntelyvelvoitteena otetaan käyttöön toimintojen eriyttäminen, jota voidaan käyttää viimeisenä keinona aikaansaada kilpailua silloin, kun kilpailuongelmat ja pullonkaulat ovat sitkeitä ja muut korjauskeinot eivät ole tehokkaita syrjinnän poistamiseksi. EU:n sääntelyjärjestelmän uudelleentarkastelun yhteydessä on tarkistettu myös vuonna 2003 annettua komission suositusta merkityksellisistä markkinoista. Kuten tarkistetusta suosituksesta käy ilmi, nykyinen sääntelyjärjestelmä on jo mahdollistanut sääntelyn laajan purkamisen, koska suositukseen tällä hetkellä sisältyvistä kahdeksastatoista ennakkosääntelyn alaisiksi tulevasta markkinasta yhtätoista (jotka ovat etupäässä vähittäismarkkinoita) ehdotetaan poistettavaksi luettelosta. Alan sääntely voi näin ollen keskittyä tukkumarkkinoihin, joilla yhä esiintyy tehokkaan kilpailun kannalta keskeisiä pullonkauloja. 2) Taajuushallinnon uudistaminen lisäämällä joustavuutta markkinoilla tehostaa kilpailua ja vähentää taajuuksien käyttäjille aiheutuvaa sääntelyrasitetta. Tämä edistää investointeja ja antaa operaattoreille mahdollisuuden ottaa käyttöön uusia teknologioita taajuusalueilla, joille niillä on käyttöoikeudet. Tämä tekee käytännössä mahdolliseksi uusien teknologioiden käyttöönoton ja niiden käytön leviämisen kuluttajien keskuudessa, kun näille tarjotaan enemmän valinnanvaraa ja edullisempia hintoja. TEEMA II – Sähköisen viestinnän yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen 3) Riippumattomien kansallisten viranomaisten muodostama järjestelmä tarjoaa rikkaan tietämyspohjan sääntelylle. Jos tämän lisäksi luodaan eurooppalainen viranomainen, jolla on neuvoa-antava rooli , ja annetaan komissiolle valtuudet valvoa sääntelyvelvoitteita , päätöksenteko tehostuisi ja nopeutuisi EU:ssa. Tämä ratkaisu olisi oikeassa suhteessa nykyisiin epäyhtenäisen sääntelyn ongelmiin, jotka johtavat palveluntarjoajien epätasavertaisiin toimintaedellytyksiin EU:ssa. Yhtenäisyys paitsi kannustaa operaattoreita kehittämään valtioiden rajat ylittävää palveluja myös vähentää liiketoimintakustannuksia Euroopassa ylipäänsä edistämällä Euroopan laajuisia palveluja. TEEMA III – Yhteydet kansalaisiin 4) Käyttäjien – myös vammaiskäyttäjien – oikeuksien ja kuluttajansuojan ajantasaistamisessa ja lujittamisessa otetaan huomioon teknologian ja markkinoiden kehitys ja tarjotaan näin käyttäjille lisää valinnanvaraa ja oikeusvarmuutta. Kuluttajat hyötyvät ollessaan paremmin selvillä hinnoista ja palveluista. Viestintäpalvelujen paremmat käyttömahdollisuudet lisäävät vammaisten, vanhusten ja erityistarpeita omaavien sosiaalista osallisuutta. Soittajan sijaintitietojen parantaminen lisäisi hätäpalvelujen laatua. 5) Yksityisyyttä ja turvallisuutta koskevien säännösten ajantasaistaminen ja lujittaminen takaa kuluttajille laadukkaammat ja turvallisemmat verkot ja palvelut. Lisäksi kuluttajat saavat enemmän ja avoimempaa tietoa, niin että palvelun laatu ja turvallisuus tulevat osaksi kuluttajan valintakriteerejä. Paremmat tiedot, avoimuus ja luottamus tukevat tieto- ja viestintäteknologian käyttöönottoa. Tiivistelmä Kaikki etusijalle asetetut vaihtoehdot yhdessä yksinkertaistavat yrityksille asetettuja sääntelyvelvoitteita ja samalla lisäävät kansalaisten oikeuksia ja tuottavat hyötyjä kuluttajille. Yksinkertaistuminen johtuu etupäässä siitä, että komission suositukseen sisältyvien merkityksellisten markkinoiden lukumäärää vähennetään, markkinakatsausmenettelyjä yksinkertaistetaan ja taajuushallintoa uudistetaan. Tämä johtaa hallinnollisten menojen nettovähennykseen. Sähköisen viestinnän infrastruktuuri muodostaa perustan koko taloudelle, ja tämän alan uudistukset levittävät vaikutuksensa ja hyötynsä EU:n koko talouteen. [1] SEK(2007) 1472.