P6_TA(2007)0049

Viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistaminen

Euroopan parlamentin päätöslauselma viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistamisesta (2006/2109(INI))

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon 22. kesäkuuta 2006 neuvostolle ja Euroopan parlamentille annetun komission tiedonannon "Kohti kestävää viinialaa Euroopassa" (KOM(2006)0319),

- ottaa huomioon viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17. toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 [1],

- ottaa huomioon 14. huhtikuuta 1999 [2] ehdotuksesta neuvoston asetukseksi viinialan ohjehintojen vahvistamisesta viinivuodeksi 1999/2000, 11. helmikuuta 1999 [3] ja 6. toukokuuta 1999 [4] viinin yhteisestä markkinajärjestelystä Agenda 2000:n yhteydessä sekä 11. joulukuuta 2001 [5] ja 15. marraskuuta 2005 [6] asetuksen (EY) N:o 1493/1999 muuttamisesta hyväksymänsä kannat,

- ottaa huomioon helmikuussa 2006 julkaistut komission valmisteluasiakirjat "Wine — Common Market Organisation" ja "Wine: Economy of the Sector" [7],

- ottaa huomioon komission 16. helmikuuta 2006 järjestämän viinialan seminaarin päätelmät "Challenges and Opportunities for European Wines" [8],

- ottaa huomioon komission [9] ja Euroopan parlamentin puolesta laaditut ulkoiset selvitykset,

- ottaa huomioon maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan 12. heinäkuuta 2006 kestävästä eurooppalaisesta viinialasta järjestämässä julkisessa kuulemistilaisuudessa annetut lausunnot ja siellä käydyt keskustelut,

- ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan,

- ottaa huomioon maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietinnön sekä kansainvälisen kaupan valiokunnan ja aluekehitysvaliokunnan lausunnot (A6-0016/2007),

A. ottaa huomioon, että viininviljely on keskeinen osa eurooppalaista monitoimisen maatalouden mallia, että sitä harjoittaa yli 1,6 miljoonaa tilaa, joiden pinta-ala on 3,4 miljoonaa hehtaaria, ja että sen osuus EU:n maataloustuotannosta on 5,4 prosenttia mutta se saa ainoastaan 2,5 prosenttia Euroopan maatalouden tukirahaston (maataloustukirahasto) varoista; ottaa huomioon, että viininviljely vaikuttaa ympäristöön periaatteessa myönteisesti, ennen kaikkea suojelemalla maaperää eroosiolta ja hyödyntämällä luonnonvaroja yleensä monipuolisesti,

B. ottaa huomioon, että Euroopan viininviljely on edelleen tärkeä vientiala, jonka osuus maailman tuotannosta on 60 prosenttia,

C. ottaa huomioon, että tämän vientialan elinvoima perustuu maailmanlaajuisesti tunnustettuun laatuperinteeseen,

D. ottaa huomioon, että Euroopan unioni on maailman suurin viinin tuottaja, kuluttaja ja viejä,

E. katsoo yhteisessä maatalouspolitiikassa (YMP) tapahtuneen merkittävän edistyksen ja Euroopan unionin tekemien kansainvälisten sopimusten sekä sen pääasiassa Maailman kauppajärjestössä (WTO) käymien neuvotteluiden, jotka ovat jatkuneet asetukseen (EY) N:o 1493/1999 perustuvan viinin yhteisen markkinajärjestelyn edellisestä perinpohjaisesta uudistuksesta lähtien, alan markkinatilanteen ja järjestelmän täytäntöönpanosta saatujen kokemusten osoittavan, että uuteen tilanteeseen mukautuminen on välttämätöntä, ja sen johdosta Euroopan unionilta ei voida vaatia uusia myönnytyksiä,

F. katsoo, että viinialan uudistuksella on varmistettava viinin yhteisen markkinajärjestelyn turvallinen tulevaisuus ja vakaat olosuhteet viininviljelijöille, ja on varmistettava, että uudistusta ei kyseenalaisteta enää Dohan neuvottelukierroksella, varsinkaan sisäisen tuen osalta,

G. katsoo, että Euroopan unionin viinialan voimakas poliittinen vahvistaminen on tarpeen, jotta viinin ja viinialan asemaa edistettäisiin yhteiskunnassamme määrittelemällä aito eurooppalainen viinipolitiikka alan yhteisen markkinajärjestelyn avulla,

H. katsoo, että komission on varmistettava, että alan uudistuksessa kehitetään yhteisön aitoa viinipolitiikkaa, joka auttaa parantamaan tuotannon, jalostuksen ja ennen kaikkea markkinoinnin rakenteita Euroopan unionissa, sekä kehittämään uusia ja laajentuvia markkinoita samalla kun vahvistetaan perinteisiä markkinoita,

I. ottaa huomioon, että edellä mainitussa komission tiedonannossa tunnustetaan tarve erityiseen yhteiseen markkinajärjestelyyn, jolla nykyinen viinin yhteinen markkinajärjestely uudistettaisiin perinpohjaisesti,

J. katsoo, että komission edellä mainitun tiedonannon ja sitä täydentävien tutkimusten ja asiakirjojen perusteella voidaan laatia viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistamista koskeva yhtenäistetty ehdotus, jossa hyödynnetään osia komission tutkimista vaihtoehdoista, mutta joka ei kuitenkaan täysin vastaa mitään niistä, missä yhteydessä vaihtoehtoa viinin yhteisen markkinajärjestelyn perustavanlaatuisesta uudistuksesta siten, että ehdotettuja toimenpiteitä muutetaan olennaisesti, olisi pidettävä tarkoituksenmukaisena,

K. katsoo, että viinialan uudistuksen tärkeimpänä tavoitteena pitäisi olla alan dynaamisuuden ja kilpailukyvyn parantaminen ilman, että menetetään markkinaosuuksia kansainvälisillä markkinoilla, ja siinä olisi otettava huomioon Euroopan viinintuottajien ja -kuluttajien edut, kunnioitettava eurooppalaista viininviljelyperinnettä ja eurooppalaisten viinien laatua ja alkuperäisyyttä,

L. katsoo, ettei markkinoiden tasapainoa voida saavuttaa määrää koskevilla ohjauskeinoilla ja poliittisilla tuotantoon puuttumisilla,

M. ottaa huomioon, että viinialan tilanne edellyttää oikeudenmukaista ja kunnianhimoista uudistusta, jolla on varmistettava viininviljelylle todellinen tulevaisuus viinin yhteisen markkinajärjestelyn perinpohjaisella mukautuksella viininviljelyn tuotantomahdollisuuksia heikentämättä,

N. ottaa huomioon, että tämän kunnianhimoisen uudistuksen myötä on tarjottava riittävästi varoja, joilla voidaan rahoittaa sekä viinialan yhteisen markkinajärjestelyn nykyaikaistamiseksi välttämättömät mukautukset että mahdolliset sosiaaliset seuraukset,

O. katsoo, että komission valitsemaa vaihtoehtoa, viinin yhteisen markkinajärjestelyn "perusteellista uudistusta", voidaan arvostella erityisesti seuraavista syistä:

i) komission ehdotuksen perustana käytetty analyysi on virheellinen, sillä siinä sisäisen kysynnän vähenemiselle pannaan liian paljon painoa (katso Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) tiedot) ja sitä pidetään alalla koettujen vaikeuksien pääasiallisena syynä; suositellut ratkaisut, varsinkin huomattavat raivaustoimet, eivät ole sopivia eikä niillä pystytä vastaamaan alalla kohdattuun pääasialliseen haasteeseen eli kilpailukykyyn; yksi avaimista viinialan kohtaamien vaikeuksien ratkaisemiseen on kysynnän elvyttäminen valtaamalla EU:n markkinat sekä maailmanmarkkinat;

ii) suunnitelmat huomattavista ja erottelematta toteutettavista raivaustoimista uhkaavat ilman oikeutusta EU:n viininviljelyperintöä erityisesti heikommassa asemassa olevilla alueilla, ja ne ovat epäasianmukainen tapa välttää ylituotantoa EU:n alueella ja vahvistaa alan kilpailukykyä laajenevilla maailmanmarkkinoilla;

iii) viinialan resurssien täysimääräinen vapauttaminen on vaarallista, koska se saattaisi haitata pyrkimyksiä kysynnän ja tarjonnan tasapainottamiseen ja johtaa viinitarhojen muualle siirtymiseen; varsinaista haastetta eli istutusoikeuksien liikkumisen edistämistä jäsenvaltion sisällä ei ole käsitelty;

iv) pohjimmiltaan komission ehdotuksilla pyritään asteittain vesittämään markkinasääntelytoimenpiteitä ja tukemaan viininviljelijöitä siirtämällä varoja YMP:n ensimmäisestä pilarista toiseen pilariin, toisin sanoen maaseudun kehittämiseen;

v) Euroopan kansalaiset ovat laajasti arvostelleet alan kehitystä, järjestelmän hallinnointitapaa ja eurooppalaisten viinien kaupallisia mahdollisuuksia samalla kun niin sanottujen uuden maailman tuontiviinien asemaa markkinoilla puolestaan vahvistetaan;

vi) komissio ei ehdota riittäviä toimia sen hyväksi, että kuluttajat saisivat paremmin tietoa viinin laadusta ja viinin edullisista vaikutuksista terveyteen, jos sitä nautitaan kohtuullisia määriä;

vii) komissio suunnittelee EU:n viininviljelyalan rakenneuudistusta, joka johtaa viinin tuotannon keskittymiseen muutaman suurtilallisen käsiin ja tuotettujen viinien yhdenmukaistumiseen, mikä puolestaan vaarantaa eurooppalaisten viinien monimuotoisuuden ja useiden Euroopan alueiden taloudellisen, sosiaalisen ja kulttuurisen rikkauden;

P. katsoo, että vastauksena uuden maailman hyökkäävään kauppapolitiikkaan viinin yhteistä markkinajärjestelyä on kehitettävä, jotta voidaan parantaa yhteisön viinialan kilpailukykyä ja auttaa alaa sopeutumaan maailmanmarkkinoiden muutoksiin muuttumatta maailmanmarkkinoiden varaventtiiliksi,

Q. katsoo, että tämän eurooppalaisen viinialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistus on ainutlaatuinen tilaisuus palauttaa alan kilpailukyky yhä kovemmin kilpaillussa kansainvälisessä ympäristössä,

R. katsoo, että viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksella on pyrittävä vakiinnuttamaan viininviljelyalueiden ja koko viinialan tilanne, sääntelemään tarjontaa ja kysyntää mahdollisimman tehokkaasti ja yhtenäisesti kunnioittaen samalla Euroopan viinialan perinteitä sekä Euroopan viinien laatua ja aitoutta, vakuuttamaan viinin kuluttajat niin Euroopassa kuin muuallakin eurooppalaisten viinien tarjoamasta laatuedusta ja osoitettava, että se taataan yhtenäisellä ja avoimella yhteisön lainsäädännöllä, jossa on otettu huomioon kulttuuriin liittyvät näkökohdat,

S. ottaa huomioon, että yhteisön viinialalla on monia erityispiirteitä, jotka koskevat viljelymenetelmiä sekä tuotanto- ja markkinointirakenteita ja jotka erottavat sen maatalouden muista sektoreista; ottaa huomioon, että tuotannosta erotettua yhtenäistä maksujärjestelmää ei pitäisi siksi soveltaa tähän alaan,

T. ottaa huomioon, että vain järjestelmällisillä tiedotus- ja edistämistoimilla voidaan parantaa viinialan kilpailukykyä, jotta saadaan takaisin markkinaosuuksia yhteisössä ja tavoitetaan muita markkinoita nopean talouskasvun maissa; ottaa huomioon, että tällaiset edistämistoimet olisi rahoitettava ammattijärjestöjen ja toimialakohtaisten järjestöjen, yksittäisiä tuotteita suojelevien yhdistysten tai julkisten aluekehitysvirastojen hallitsemasta edistämisrahastosta,

Uudistuksen yleiset periaatteet

1. katsoo, että on välttämätöntä edistää viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistusta seuraavien keskeisten periaatteiden mukaisesti:

a) lainsäädäntötoimenpiteitä yksinkertaistetaan ja yhdenmukaistetaan ottaen huomioon alan erityispiirteet;

b) EU:n viinialan kilpailukykyä vahvistetaan ja parannetaan jatkuvasti kovenevan kansainvälisen kilpailun ympäristössä;

c) viinin yhteinen markkinajärjestely ja vastaava yhteisön talousarvio YMP:n ensimmäisen pilarin puitteissa säilytetään;

d) viinialalla noudatetaan YMP:n toimintalinjoja viinin yhteisen markkinajärjestelyn kestävän uudistuksen varmistamiseksi;

e) viininviljelyalalla käytetään alueellista lähestymistapaa ja otetaan huomioon kaikki luonnonvarat varmistaen, että viininviljelijät noudattavat täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä sekä oikeita viljelykäytäntöjä, toisin sanoen ottaen käyttöön kannustimia, jotka helpottavat viininviljelijän siirtymistä sellaisiin viljelymenetelmiin, jotka edistävät tuotannon parempaa määrällistä ja laadullista valvontaa sekä ympäristönsuojelua, pitkän aikavälin tavoitteena viininviljelijöiden tulojen säilyttäminen kohtuullisella tasolla sekä tuotteen laadun parantaminen;

f) viinin yhteisen markkinajärjestelyn yhteiset säännöt säilytetään ja niitä täydennetään ottamalla käyttöön laaja rakennetukiohjelma, jonka tavoitteena on Euroopan viinialan kilpailukyvyn ja kestävyyden vahvistaminen;

g) kansallisten viinialan tuki- ja kehittämisohjelmien, joihin on sisällytettävä viinialan YMJ:n talousarviosta, toisin sanoen YMP:n ensimmäisestä pilarista, rahoitettavat tukikelpoiset yhteisön politiikat ja toimet, täytäntöönpanoon perustuva uusi järjestelmä toteutetaan jäsenvaltioissa toissijaisuusperiaatteen mukaisesti;

h) uusi viinin YMJ toteutetaan asteittain kahdessa vaiheessa, jolloin saavutettuja tuloksia voidaan arvioida ensimmäisen vaiheen päätyttyä ja tehdä mahdolliset jäsenvaltioiden valitsemien ja kansallisiin viinialan tuki- ja kehittämisohjelmiin sisällytettyjen yhteisön toimintalinjojen mukautukset, muuttamatta kuitenkaan tämän alan YMJ:n talousarvion jakautumista jäsenvaltioiden kesken;

i) tuottajajärjestöjen sekä muiden ammattialan järjestöjen merkitystä ja yhteisvastuuta lisätään ja viinitilarekisteri tarkistetaan;

j) toteutetaan erityisiä myynninedistämiskampanjoita markkinaosuuksien takaisinsaamiseksi ja uusien markkinoiden avaamiseksi Euroopan unionissa ja sen ulkopuolella sekä kuluttajille suunnattuja tiedotuskampanjoita vastuullisen ja kohtuullisen viinin kulutuksen edistämiseksi Euroopassa;

2. korostaa, että uudistuksessa on otettava huomioon myös:

a) Euroopan unionin laajentuminen Bulgariaan ja Romaniaan, kahteen merkittävään viinintuottajamaahan, joiden viiniala on mukautettava uusiin markkinoihin ja interventiotoimenpiteisiin sekä uuden järjestelmän mukaiseen valvontaan ja seurantaan;

b) yhä kovemmin kilpailtu kansainvälinen tuotanto- ja kulutusympäristö;

c) tasaisesti kehittyvät markkinat Kiinassa, joka on aloittamassa aktiivisen viinintuotannon, ja tuotannon kasvaminen muissa uusissa viinintuottajamaissa, kuten Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Etelä-Afrikassa;

d) Euroopan unionin tekemien kauppasopimusten vaikutus;

e) WTO:ssa Dohan kierroksen puitteissa käytävät neuvottelut, joissa ei pidä kyseenalaistaa uudistuksen periaatteita, jotka on tarkoituksenmukaista sisällyttää tämän kierroksen sitoumuksiin, erityisesti sisäisen tuen osalta;

f) YMP:n tulevaisuudennäkymät, varsinkin sen tuleva rahoitus, josta aloitetaan keskustelut vuonna 2009;

Viinialan yhteistä markkinajärjestelyä koskevan sääntelyn purkaminen — Yhtenäinen yhteisön toimintalinja

3. katsoo, että viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksella on asetettava tavoitteet ja vahvistettava toimintalinjojen, markkinoita tasapainottavien toimien, rakennetukitoimien sekä viinien merkitsemistä ja luokittelua koskevien sääntöjen yhtenäisyyttä samalla, kun määritellään viinin yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteet ja toimintalinjat, jotka voidaan toteuttaa tavoitteiden saavuttamiseksi; katsoo, että yleisen yhtenäisyyden on kuitenkin perustuttava toissijaisuusperiaatteeseen, jotta otettaisiin huomioon kansalliset ja alueelliset erityispiirteet ja osoitettaisiin, että Euroopan unionin tavoitteena on yhtenäisten toimintalinjojen avulla kasvattaa markkinaosuutta ja voittaa kuluttajien luottamus;

4. katsoo, että varojen siirtäminen YMP:n ensimmäisestä pilarista sen toiseen pilariin yhteisrahoittamalla toimia osaksi maaseudun kehittämisohjelmista on ristiriitaista ja se on hylättävä, jotta kansallista rahoituskehystä voidaan rahoittaa ja taata alan kestävä kehitys komission ilmoittamilla kansallisen rahoituskehyksen toimilla;

5. muistuttaa, että muilla maatalouden aloilla, jotka uudistettiin uuden YMP:n yhteydessä kansallisilla määrärahoilla, yhteisön varojen jakamiseen käytettiin menettelyä, joka perustui yhteisön tuen täydelliseen tai osittaiseen irrottamiseen tuotannosta; korostaa, että viinin uuden yhteisen markkinajärjestelyn on perustuttava yhdenmukaisiin kaikille jäsenvaltioille yhteisiin toimiin sekä toissijaisuusperiaatteen tarkoituksenmukaisiin, joissa voidaan ottaa huomioon kunkin jäsenvaltion tai tuotantoalueen erityispiirteet; muistuttaa lisäksi, että kussakin jäsenvaltiossa alojen (tuotanto, kauppa, toimialakohtaiset organisaatiot, tuotantoalueet...) edustajat yhdessä alueellisen ja kansallisen hallinnon kanssa määrittävät useiden eri ohjelmien välityksellä tavan, jolla tuotanto mukautetaan markkinoihin yhden tai useamman jäsenvaltiokohtaisten määrärahojen puitteissa määritellyn toimen avulla; katsoo, että toissijaisuusperiaatteeseen kuuluvat tarkoituksenmukaiset toimet on määriteltävä ja rajattava EU:n tasolla, jotta vältytään kilpailun vääristymiseltä, ja ne on rahoitettava kokonaan EU:n talousarviosta;

Kaksivaiheinen uudistus (2008-2011 ja 2012-2015)

6. katsoo, että tavoitteiden saavuttaminen edellyttää kaksivaiheista uudistusta: ensimmäisessä vaiheessa (2008-2011) tavoitteena on markkinoiden tasapainottaminen ja uudelleenjärjestäminen sekä niiden avoimuuden lisääminen, tuottajien ja viininviljelyalueiden tukeminen vaiheittaisilla toimenpiteillä, jotka ovat pääasiassa yhdenmukaisia yhteisön toimenpiteitä, ja jotka valmistavat EU:n viinialaa määrätietoisempaan markkinoiden avaamiseen siirtämällä tislauksesta vapautuneita resursseja asteittain kilpailukyvyn ja kehityksen tukemiseen;

7. katsoo, että ottaen huomioon uudistuksen todennäköiset seuraukset sekä monitahoisuuden ja sen, että uudistus on tarpeen toteuttaa asteittain, on luotava väliarvio ja välivaihe, joka seuraa ensimmäistä vaihetta, ja joiden avulla arvioidaan ensimmäiset vaikutukset sekä tarvittaessa mukautetaan jo käytettyjä keinoja ja vielä käyttämättömiä keinoja ottaen huomioon lähtökohtaiset tavoitteet;

8. korostaa, että koska nykyinen tilanne edellyttää välittömiä toimia EU:n viininviljelyalan ongelmien ratkaisemiseksi, uudistuksen tukemiseksi suunniteltuja toimia - joko yhteisön nykyisestä talousarviosta tai tarvittaessa siihen lisätyistä määrärahoista - olisi pantava alusta alkaen täytäntöön, kasvavassa määrin joissain tapauksissa, kuten markkinoinnin edistämisessä ja laadun parantamisessa, mutta vähenevässä määrin muissa tapauksissa, kuten markkinoiden interventiomekanismeissa;

Viinin yhteisen markkinajärjestelyn perusteellinen uudistus — Yhteensopivuus uuden YMP:n kanssa

9. korostaa, että viininviljely vaikuttaa ympäristöön periaatteessa myönteisesti pääasiassa siksi, että se suojaa maaperää eroosiolta mutta myös siksi, että sille on yleensä ominaista luonnonvarojen monipuolinen käyttö; katsoo, että näistä syistä ja jotta järjestelmä vastaisi uuden YMP:n periaatteita, voidaan edistää yhteisössä keskeisiä viljelykäytäntöjä, joissa otetaan ympäristö huomioon, ja rahoittaa ne viinin yhteisen markkinajärjestelyn talousarviosta;

Laatuun, ympäristönäkökohtiin ja markkinatasapainoon perustuva tuotannon valvonta

10. muistuttaa, että puitteiden määritteleminen pöytäviinien tuotannolle auttaa myös selkiyttämään markkinointiehtoja ja erottamaan ne viineistä, joissa on maantieteellinen merkintä ja joiden tuotanto on paljon tiukemman valvonnan alaisena ja joita suojellaan alue- ja paikallistasolla;

11. katsoo, että viininviljelijöiden on ehdottomasti noudatettava viljelykäytäntöjä, ympäristö- ja kasvinsuojeluainenormeja sekä muita vaatimuksia edistääkseen ympäristönsuojelua ja alkutuotannon valvontaa, rajoittaakseen satoa, torjuakseen ylijäämiä ja parantaakseen viinien laatua sekä vähentääkseen samalla tislauksen määrää;

Tislaus — Kriisinhallinta-, markkinavakautus-, ympäristönsuojelu- ja laadunparannusmekanismi

12. korostaa, että komission ehdotukset tislauksen jatkamisesta tai sivutuotteiden markkinoilta poistamisesta ilman tukea eivät ole järkeviä, sillä tislaus koskee viinintuottajia, mutta sitä harjoittavat tislaamot, jolloin toimenpide on käytännössä tehoton; korostaa myös, että komission ehdotus viinin sivutuotteiden valvotusta markkinoilta poistamisesta aiheuttaa vakavia ympäristöongelmia tärkeimmillä viinintuotantoalueilla; panee merkille, että ehdotus sekä viininvalmistukseen että muuhun käyttöön tarkoitettujen ylijäämärypäleiden tislauksen lopettamisesta lisää huomattavasti viiniyttämistä ja häiritsee samalla vakavasti alueiden ja EU:n markkinoita sekä aiheuttaa ongelmia alueilla; korostaa, että olemassa olevien ylijäämien huomattava poisto sellaisena kuin se esitetään komission ehdotuksessa, vaikuttaisi merkittävästi sekä markkinoihin että viininviljelijöiden tuloihin;

13. korostaa, että viinintislaus otettiin alun perin käyttöön vain hätätoimenpiteenä, mutta siitä on tullut viinin yhteisen markkinajärjestelyn kallein ja kiistanalaisin osa; katsoo siksi, että tislausjärjestelmät olisi lakkautettava asteittain kohtuullisen siirtymäkauden aikana, mikä antaisi viinintuottajille mahdollisuuden lujittaa kestäviä tuotantomenetelmiä ja laatuviinien tuotantoa tai siirtyä niihin; katsoo, että tislausta hyödyntäneille viinintuottajille olisi siirtymäkauden aikana annettava mahdollisuus siirtyä laatuviinien markkinoille käyttäen raivausjärjestelmiä, vapaaehtoista tarjonnan sääntelyä ja maaseudun kehittämistoimia laatuviinien markkinoinnin ja tuotevalikoimien parantamiseksi;

14. vastustaa tislausjärjestelmän ja muiden markkinoita tukevien toimenpiteiden välitöntä lakkauttamista; katsoo, että vaikka tällaisten toimenpiteiden suunnittelussa ja käytössä on selvästi parantamisen varaa, ei vaikuta asianmukaiselta lakkauttaa niitä ilman siirtymäkautta joidenkin toimenpiteiden tarjoamien etujen hyödyntämisen takia; korostaa, että siirtymäkauden aikana markkinoiden interventiomekanismien määrärahoja olisi vähennettävä asteittain, samalla kun toteutettaisiin toimia, joilla pyritään parantamaan laatua sekä edistämään ja markkinoimaan EU:n viinejä;

15. katsoo, että viinin sivutuotteiden tislaukselle annettavaa tukea olisi jatkettava, jotta EU:n viinien laatua ylläpidetään ja torjutaan mahdolliset ympäristövahingot, joita näiden tuotteiden poistuminen aiheuttaisi; katsoo myös, että tukea olisi jatkettava juotavaksi tarkoitetun alkoholin tislaukselle, jos se on ainoa tislausmuoto, jolle on olemassa todelliset markkinat;

16. katsoo, että yhteisön tason kustannusten vähentämiseksi alkoholin sivutuotteiden tislauksen toteuttamistapaa on tarkistettava erityisesti siten, että osa alkoholista voidaan suunnata muille markkinoille, kuten juotavaksi tarkoitetun alkoholin markkinoille;

17. pitää tarpeellisena nykyisen neljän tislaustoimenpiteen muuttamista uudistuksen alkuvaiheessa kahdeksi tislaustoimenpiteeksi:

a) pakolliseksi tislaukseksi, joka toimii turvaverkon tavoin ja mahdollistaa markkinoiden vähittäisen uudelleenjärjestelyn uudistuksen sekä edistää samalla ympäristö- ja laatutavoitteiden saavuttamista;

b) viininvalmistuksesta peräisin olevan alkoholin vapaaehtoiseksi tislaukseksi, joka mahdollistaa sektorin, jolla viininvalmistuksesta peräisin olevan alkoholi käytetään tiettyihin viinituotteisiin (väkevät viinit, brandyt) tai viinin tasapainotukseen;

18. katsoo, että on välttämätöntä luoda uusi kriisien hallintamekanismi, jota käytetään erityisissä, vakavissa ja todellisissa hätätilanteissa, jotka olisi määriteltävä yhteisön tasolla etukäteen määriteltyjen puolueettomien perusteiden mukaisesti;

19. katsoo, että alkoholin julkinen varastointi on lopetettava ja alkoholin myynti erityisestä tislaustoimenpiteestä korvataan tarjouskilpailujen perusteella järjestettävällä välittömällä suoramyynnillä;

Rajoittamaton raivaus — Perusteltu raivaus

20. korostaa, että komission edellä mainitussa tiedonannossa painotetaan raivauksen olevan alan tuotannon ja työvoiman vähentämiseen tarkoitettu toimenpide sen sijaan, että tuotannon valvontaa edistettäisiin tarjontaa ja kysyntää sääntelevillä toimenpiteillä; katsoo, että näiden toimien takia viinialan kilpailukykyä ei pystytä halutulla tavalla vahvistamaan; vakuuttaa, ettei laajennettua toissijaisuusperiaatetta voida käyttää verukkeena holtittomalle sääntelyn purkamiselle, joka johtaa epäreiluun kilpailuun jopa Euroopan unionin alueella;

21. katsoo, ettei pysyvä viininviljelystä luopuminen saa olla viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksen keskeinen aihe, vaan että sen on sen sijaan kuuluttava niiden rakennetukitoimien parametreihin, joita rahoitetaan viinin YMJ:n talousarviosta kansallisten rahoituskehysten kautta ja joiden tavoitteena on elvyttää viinin tuotantokykyä ja mukauttaa viinialaa vähitellen markkinoiden vaatimuksiin;

22. katsoo, että aloitteen pysyvästä luopumisesta tekee tuottaja edellyttäen, että jäsenvaltiot voivat hyväksyä tai hylätä pysyvän luopumisen yhteisön tasolla etukäteen määriteltyjen ehtojen mukaisia, ympäristöä koskevia, sosiaalisia ja kansallisia ja/tai alueellisia, perusteita käyttäen; pitää tärkeänä laatia säännös, jonka nojalla kukin jäsenvaltio tai alue voi määrätä raivaukselle joustavan sallitun ylärajan kullakin alueella ja saa mahdollisuuden valita, mitkä viiniluokat asetetaan etusijalle raivausohjelmassa;

23. katsoo, että yhteisö voi rajoittaa pysyvää viljelystä luopumista seuraavin puolueettomin perustein: a) viinitarha sijaitsee vuoristossa, rannikolla tai saarialueella ja tuottaa pääasiassa maantieteellisillä merkinnöillä varustettuja viinejä; b) viinitarha sijaitsee rinteessä, missä on torjuttava maaperän eroosiota ja luonnon monimuotoisuuden katoamista, tai perinteisellä alueella, joka on historiallisesti merkittävä; c) viinitarha tuottaa kysyttyjä viinejä; d) kyseessä on sellainen viinitarha, joiden liiallinen vähentäminen uhkaisi koko alueen tai tarkistetun alkuperänimityksen olemassaoloa; e) viinitarha on saanut yhteisön ohjelmien mukaista rakennetukea; f) tapaukset, joissa viininviljelystä luopuminen aiheuttaa ympäristöriskejä;

24. katsoo, että yhteisön puolueettomat, suuntaa-antavat perusteet, jotka ovat sopusoinnussa maaseudun tuotantokyvyn ja inhimillisten voimavarojen yleisen rakennemuutoksen kanssa ja saattavat auttaa pysyvän luopumisen valinnassa, ovat seuraavat: a) viinitarhan nykyinen sato on hyvin pieni, eikä tarhan tuotantokyvyn palauttaminen ole mahdollista; b) viininviljelijän pääsy varhaiseläkejärjestelmään; c) viinitarha ei sovellu laadukkaiden tai kysyttyjen viinien tuottamiseen;

25. suosittelee, että lopulliseen luopumiseen kannustavan järjestelmän lisäksi voitaisiin ottaa käyttöön tilapäinen raivaaminen, ja kunkin jäsenvaltion omassa harkintavallassa olisi päättää sen käyttöönotosta; katsoo, että tilapäinen raivaaminen mahdollistaisi taloudellisen tuen myöntämisen tuottajalle tilanteessa, jossa istutusoikeudet on lakkautettu usean vuoden ajaksi, minkä jälkeen viininviljelijä voi kuitenkin istuttaa uudelleen, luopua istutusoikeuksistaan tai anoa lopullista raivaamista, mikäli asianomaisessa jäsenvaltiossa sovelletaan kyseistä järjestelmää;

26. katsoo, että raivatut alueet, joille maksetaan kiinteämääräistä hyvitystä, täytyy voida lisätä niihin alueisiin, jotka ovat oikeutettuja tuotannosta riippumattomaan yhtenäiseen tukeen; katsoo, että raivauksesta maksettavia palkkioita ja yhtenäistä tukea määriteltäessä olisi otettava huomioon ympäristöä koskevat vähimmäisvaatimukset maaseutualueiden rappeutumisen ehkäisemiseksi; katsoo, että kullakin jäsenvaltiolla on oltava mahdollisuus myöntää raivausohjelmaan osallistuville viininviljelijöille täydentävää tukea, joka rahoitetaan viinialan tuki- ja kehittämisohjelmien varoista tai soveltamalla vaihtelumekanismia ja/tai jakamalla kansallisten tilatukioikeuksien reservi uudelleen niin, että tuottajien tuki voi yltää alueen keskimääräisen, tuotannosta riippumattoman suoran tuen tasolle; katsoo, ettei raivauskorvausta voida myöntää laittomille viljelmille;

Uusien viljelmien istutuskielto — Uusien viljelmien vapauttaminen vaiheittain

27. katsoo, että on noudatettava tarkkaa ja avointa uusien istutusoikeuksien vaiheittaisen myöntämisen menettelyä, jotta vältettäisiin sitä, että viininviljelymahdollisuuksien hallitsematon laajentuminen Euroopan unionissa vaikuttaa kielteisesti markkinoihin; katsoo, että jäsenvaltioiden on toimitettava ohjelma, johon sisällytetään istutusten tavoitetaso, edistyminen uusien oikeuksien myöntämisessä, kunkin alueen lajikkeet ja täytäntöönpanoaikataulu; korostaa, että uusien viljelmien istutusoikeudet on suunnattava pääasiassa nuorille viljelijöille, laadukkaiden viinien tuotantoon ja tiloille, jotka ovat mukana laatu- ja markkinointiohjelmissa ja jotka pitäisi sisällyttää tarkistettuun viinitilarekisteriin; katsoo, että jokaisen jäsenvaltion on suoritettava, yhteistyössä alueiden, toimialakohtaisten järjestöjen ja tuottajajärjestöjen kanssa, ohjelman ja raivauksien edistymisen arviointi ennen kuin se aloittaa uusien viljelmien istutusoikeuksien myöntämisen; katsoo, että ennen uusien viljelmien istutusoikeuksien myöntämistä on arvioitava laillistamattomien sekä laittomien istutusten tilanne;

28. korostaa, että maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien tuotantoalueiden osalta voi olla tarpeen, että toimivaltaiset alueelliset viranomaiset päättävät vapauttamisesta, kun otetaan huomioon tarve turvata maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien tuotantoalueella toimivien viininviljelijöiden tekemien investointien arvo, jotta estetään merkinnän arvon aleneminen ja säilytetään tuotteiden laadunvalvonta;

29. katsoo, että uusia istutuksia ei voida lukea rakenneuudistusten, viljelykäytäntöjen ja täydentävien ehtojen sekä kriisinhallinnan kaltaisiin rahoitettaviin tukikelpoisiin toimiin, mutta toisaalta ne voidaan sisällyttää sellaisiin tuottajajärjestöjen ja/tai toimialakohtaisten järjestöjen yhteisiin toimiin, jotka liittyvät viinialan kansallisiin tuki- ja kehittämisohjelmiin sisällytettyihin menekinedistämistä, kuluttajavalistusta, markkinatutkimusta ja luonnonkatastrofien aiheuttamien tuhojen korvaamista koskeviin toimintalinjoihin;

Viinitilarekisteri — Viinialan yhteisen markkinajärjestelyn tehokas valvonta- ja hallinnointiväline

30. esittää, että jäsenvaltiot pitävät viinitiloista rekisteriä, josta käy ilmi istutetut lajikkeet ja kunkin viinitilan viiniköynnösten määrä (asetuksen (ETY) N:o 2392/86 mukaisesti) [10];

31. korostaa, että viinitilarekisteri on ensisijainen väline, jolla valvotaan tuotantorajojen noudattamista;

Väkevöiminen

32. on tietoinen siitä, että väkevöiminen vaikuttaa suoraan tuotantomääriin, koska hehtaaria kohti tuotettu määrä saattaa lisääntyä; korostaa siitä huolimatta, että tiivistetylle rypäleen puristemehulle tai puhdistetulle tiivistetylle rypäleen puristemehulle myönnettävän tuen säilyttäminen tai lakkauttaminen liittyy kiinteästi ja erottamattomasti sakkaroosin avulla tehtävän väkevöimisen lakkauttamiseen tai säilyttämiseen; katsoo, että on otettava huomioon myös sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn aiheuttama sokerin hinnanlasku, jäsenvaltioiden erilaiset viininvalmistusperinteet, kyseisten menetelmien käytön keskittäminen tiettyihin tarkasti määriteltyihin enimmäismääriin ja tämän suositeltavuus ja tekninen toteutettavuus sekä rypäleen puristemehun mahdolliset vaihtoehtoiset käyttötavat, joilla olisi myönteinen vaikutus viinintuotannon ylijäämien pienentämiseen;

33. katsoo, että jäsenvaltioissa tapahtuva sokerin käytön salliminen väkevöinnissä voidaan kytkeä yhteen esimerkiksi laatua nostavien toimenpiteiden valvontaa (esim. enimmäistuotantorajojen noudattaminen) ja sääolosuhteita koskevien ehtojen kanssa;

34. katsoo, että väkevöiminen on sallittava kaikilla viininviljelyalueilla, joilla sitä on perinteisesti käytetty ja joilla ei ole rakenteellisia ylijäämiä; uskoo, että komission ehdotus väkevöimisen enimmäistason alentamisesta ei ole oikeutettu; katsoo, että nykyisten säännösten on jäätävä voimaan;

35. katsoo, että sokerin käyttöä viinin väkevöimisessä ei pitäisi kieltää, koska kieltäminen syrjisi jäsenvaltioita, jotka sijaitsevat sellaisilla EU:n alueilla, joilla viininviljely on vaikeaa epäsuotuisamman ilmaston takia;

36. painottaa, että väkevöimisessä käytetyn rypäleen puristemehun ja puhdistetun tiivistetyn rypäleen puristemehun tuki on säilytettävä, koska on välttämätöntä säilyttää useilla yhteisön alueilla yleinen viininvalmistusmenetelmä;

37. korostaa tarvetta säilyttää rypälemehun valmistamiseen käytettävälle rypäleen puristemehulle myönnettävä tuki, jolloin tavoitteena on säilyttää tuote, jota käytetään muuhun tarkoitukseen kuin viinintuotantoon ja joka on tärkeä alalle ja auttaa säilyttämään markkinatasapainon;

38. katsoo, että jos väkevöittämiseen käytetään tiivistettyä puristemehua, sen on oltava peräisin asianomaiselta alueelta;

39. muistuttaa, että sokerin avulla tapahtuvan väkevöimisen ja Euroopan unionin viinin ylituotannon välisen yhteyden osoittava tutkimus on peräisin vuodelta 1991 ja että se ei vastaa nykyisiä markkinaolosuhteita, eikä se ollut todistusvoimainen valmistumisaikanaankaan;

Alkoholia koskevat julkiset toimet — Viinin ja rypäleen puristemehun yksityinen varastointi

40. katsoo, että on harkittava mahdollisuutta jatkaa viinin ja rypäleen puristemehun yksityistä varastointia ainakin uudistuksen ensimmäisessä vaiheessa (2008-2011), kun otetaan huomioon tislaamisen rajoittamista koskevat ehdotukset ja julkisen varastoinnin lopettaminen;

Alan ammattijärjestöt ja toimialakohtaiset organisaatiot

41. korostaa, että toimialakohtaiset järjestöt voivat tehdä aloitteita, jos sitä varten luodaan yhteisön kehys, joilla muun muassa edistetään tuotantokyvyn perusteellisempaa hyödyntämistä, kohtuulliseen viininkulutukseen tähtäävää kuluttajavalistusta, välttämätöntä tutkimusta tuotannon ohjaamiseksi sisämarkkinoiden ja vientimarkkinoiden vaatimuksia vastaaviin tuotteisiin, välttämättömiä kaupallisia investointeja, uusia keinoja kasvinsuojeluaineiden käytön vähentämiseksi, siirtymistä luonnonmukaiseen maataloustuotantoon ja niin edelleen;

42. kehottaa komissiota osoittamaan ehdotuksessaan päättäväisyyttä uudistaa viinialaa eurooppalaisen viinin tukemiseksi, erityisesti tehokkaan ja konkreettisen yhteisön politiikan avulla ja varaamalla tarkoituksenmukaiset rahoitussitoumukset;

43. katsoo, että on tarkoituksenmukaista perustaa erityinen rahasto eurooppalaisten viinien tukemiseksi ammattijärjestöjen, toimialakohtaisten elinten, alalla toimivien järjestöjen tai aluekehitysvirastojen kautta;

44. katsoo, että komission olisi laadittava joitakin eurooppalaisten viinien tukemista koskevia suuntaviivoja, joiden olisi perustuttava kohtuulliseen ja vastuulliseen viininkulutukseen, ja että niille olisi myönnettävä asianmukaista rahoitusta;

Merkinnät ja eurooppalaisten viinien edistäminen

45. katsoo, että Euroopan unionin on pyrittävä maailmanlaajuisesti vakiinnuttamaan markkinaosuudet, tunnustamaan ja suojaamaan viinit, joilla on erityinen maantieteellinen alkuperä; huomauttaa, että merkintöjen yksinkertaistaminen helpottaa näiden viinien tunnustamista;

46. katsoo, että jos laatuviiniä tuotetaan perinteisillä menetelmillä ja sille annetaan tietyt merkinnät, mutta sitä ei samalla markkinoida asianmukaisesti maailmanmarkkinoilla, se ei riitä varmistamaan kysynnän jatkuminen tai mahdollinen lisääntyminen; katsoo tässä yhteydessä, että on olennaista laatia tarkkoja ja asianmukaisesti rahoitettuja toimenpiteitä, joiden tavoitteena on tehostaa kykyä tehdä tunnetuksi eurooppalaisten viinien laatu maailmanmarkkinoilla;

47. ottaa huomioon, että merkintöjen äskettäisen tarkistamisen, joka tehtiin asetuksilla (EY) N:o 1991/2004 [11] ja (EY) N:o 1427/2004 [12], johdosta toteutettujen muutosten vaikutuksia olisi arvioitava ennen seuraavien muutosten tekemistä;

48. korostaa, että viininvalmistusmenetelmät, joita ei sallita EU:ssa ja jotka viittaavat mielikuvaan viinistä, on merkittävä selkeästi tuontijuomiin;

49. katsoo, että Euroopan unionissa tuotettujen viinien merkitseminen on olennaisen tärkeää; katsoo kuitenkin, että merkintöjen ei pitäisi olla monimutkaisempia kuin kolmansissa maissa tuotettujen viinien merkintöjen;

50. pyytää yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden säännöt, jotka koskevat merkinnöissä käytettävää kieltä, jotta varmistetaan, että toimijoiden ei tarvitse kääntää tiettyjä tietoja kielestä toiseen sellaisissa tapauksissa, joissa kohdemaassa käytetään hyvin samanlaista termiä, jolloin ei ole vaarana aiheuttaa sekaannusta kuluttajien keskuudessa;

EU:n aktiivinen ja tavoitteellinen viinejä koskeva ulkomaankauppapolitiikka yhteisen markkinajärjestelyn keskeisenä tekijänä

51. huomauttaa, että viinialan ongelmat, joiden pääasiallinen syy on kolmansista maista tapahtuvan tuonnin lisääntyminen sekä vuoden tuotantoa suurempien sellaisten viinivarastojen kasvu, joista ei todennäköisesti päästä eroon, painavat alaspäin hintoja sekä tuottajien tuloja ja niitä on käsiteltävä määrittämällä joukko perustavoitteita, joita ei ole otettu huomioon komission edellä mainitussa tiedonannossa, ja joita ovat esimerkiksi maltillisen ja vastuullisen käytön edistäminen, budjettivarojen uudelleenjakaminen uusien kuluttajien tavoittamiseksi ja uusien markkinoiden saamiseksi tai vanhojen markkinoiden saavuttamisessa uudelleen sekä laadun edistäminen ja tutkimuksen tehostaminen;

52. kehottaa komissiota tekemään kaikkensa vahvistaakseen maantieteellisten merkintöjen suojaa monenvälisellä tasolla tiukentamalla kriteereitä ja luomalla näille merkinnöille yhteinen eurooppalainen kehys sekä alueellisella kahdenvälisellä että monenvälisellä tasolla erityisesti WTO:ssa ja teollis- ja tekijänoikeuksien oikeudellisista ja täytäntöönpanon valvontaa koskevista vaatimuksista tehtyjen sopimusten (TRIPS-sopimukset) yhteydessä, jotta voidaan perustaa monenvälinen viini- ja alkoholijuomarekisteri ja vastustaa eurooppalaisten maantieteellisten merkintöjen sekä kolmansissa maissa käytettävien perinteisten nimitysten väärentämistä ja kaikenlaista väärinkäyttämistä;

53. pitää välttämättömänä, että WTO:ssa käytävien neuvottelujen ja kahdenvälisten sopimusten yhteydessä varmistetaan parempi suoja suojelluille maantieteellisille merkinnöille ja suojelluille alkuperämerkinnöille, joita voidaan pitää merkittävänä tekijänä pidettäessä yllä viinintuotannon laatua, joka liittyy viljelyalueisiin ja paikallisiin käytäntöihin;

54. korostaa, että alan kilpailukyvyn vahvistamiseksi kansainvälisillä markkinoilla on määriteltävä läheisessä yhteistyössä eurooppalaisia toimijoita edustavien järjestöjen kanssa eurooppalaisia viinejä koskeva ulkoinen kauppapolitiikka, joka on aktiivinen ja tavoitteellinen ja jonka yhteydessä otetaan uudestaan käyttöön talousarviomäärärahoja ja soveltuvia keinoja;

55. painottaa, että tämän ulkoisen kauppapolitiikan yhteydessä olisi tehtävä kolmansien maiden kanssa viinikauppaa koskevia kahdenvälisiä sopimuksia, jotka perustuvat maantieteellisten merkintöjen molemminpuoliseen tunnustamiseen ja suojelemiseen;

56. muistuttaa, että Euroopan unioni on luvannut poistaa vientitukensa asteittain vuoteen 2013 mennessä; kehottaa komissiota lieventämään tukien supistumisen vaikutuksia parantamalla sellaisten resurssien saatavuutta, joilla pyritään monipuolistamaan viinintuottajien tuloja, ja ottamalla käyttöön rajoitetun markkinoille pääsyn viinituotteille siinä määrin, kuin se on tarpeen tasapainon säilyttämiseksi Euroopan markkinoilla;

57. toivoo, että viini lisätään WTO:n luetteloon aroista tuotteista;

58. katsoo, että viinien maantieteellisiä merkintöjä koskevan järjestelmän nykyisten erityispiirteiden ansiosta uudistuksen ensimmäisessä vaiheessa (2008-2011) voidaan tutkia mahdollisuutta liittää maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20. maaliskuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 [13] tarvittavin osin mukautetut säännökset uuteen viinialan yhteiseen markkinajärjestelyyn; huomauttaa, että kun viinien asteittainen luokittelu ja yhdenmukainen rekisteröinti on toteutettu yhteisössä ja jäsenvaltioissa uudistuksen ensimmäisessä vaiheessa, on tutkittava, onko uudistuksen toisessa vaiheessa (2012-2015) asianmukaista liittää viinialan tulevan uuden yhteisen markkinajärjestelyn maantieteellisiä merkintöjä koskevat määräykset asetukseen (EY) N:o 510/2006;

59. korostaa muuta kuin kauppaa koskevien kysymysten merkitystä WTO:ssa; pyytää komissiota kehittämään merkitsemisjärjestelmän sellaisille tuoduille viinistä johdetuille alkoholijuomille, joita ei ole valmistettu eurooppalaisten viininvalmistusmenetelmien mukaisesti ja joita ei sen takia pitäisi merkitä viiniksi;

60. huomauttaa, että tuodun rypäleen puristemehun viiniyttämistä koskevan kiellon poistaminen aiheuttaa viinin tuotannon vääristymiseen, markkinoiden vääristymiseen ja yhteisön tuotannon supistumiseen liittyviä riskejä ja että komission on estettävä tällainen poistaminen WTO:ssa;

61. katsoo, että yhteisön lainsäädännöllä olisi kiellettävä tuodun rypäleen puristemehun fermentoiminen ja tuotujen rypäleen puristemehujen sekoittaminen yhteisön rypäleen puristemehuihin, koska kyseiset menetelmät eivät vastaa muita komission ehdottamia toimenpiteitä, kuten raivaamista ja tiivistetyn rypäleen puristemehun käyttämiseen alkoholipitoisuuden lisäämiseksi liittyvän rahoituksen perumista;

62. korostaa, ettei WTO:ssa ole pakko neuvotella kolmansista maista tuotujen viinien sekoittamisesta keskenään ja niiden sekoittamisesta yhteisön viineihin, ja vastustaa tällaista kehitystä, sillä se aiheuttaa viinin alkuperään ja tunnistamiseen liittyviä valtavia ongelmia ja heikentää EU:n jäsenvaltioissa valmistettujen viinien arvoa;

63. katsoo, että EU:ssa tuotettujen viinien laadun ja maineen suojelemiseksi on olennaista, että eurooppalaisten viinien valmistukseen saadaan käyttää vain Euroopan unionissa tuotettua viiniä ja rypäleen puristemehua;

Kansainvälinen viinijärjestö (OIV) — Kahdenväliset kauppasopimukset

64. katsoo, että Euroopan unionin käydessä vaikeita neuvotteluja WTO:ssa ja tehdessä kahdenvälisiä sopimuksia muun muassa eurooppalaisten elintarvikkeiden, maantieteellisillä merkinnöillä varustettujen tuotteiden ja luonnonmukaisten tuotteiden suojelusta, neuvoston olisi - Euroopan parlamenttia kuultuaan - vastattava uusien viininvalmistusmenetelmien hyväksymisestä, sillä mikäli tämä toimivalta siirretään komissiolle, laatuviinien nimikkeet ja luokittelu Euroopan unionissa ovat uhattuina; katsoo, että tällaiset viininvalmistusmenetelmät olisi lisättävä yhteisön hyväksymien menetelmien luetteloon;

65. pyytää komissiota estämään kaikin mahdollisin keinoin maantieteellisten merkintöjen väärentämisen ja niiden väärinkäytön kolmansissa maissa;

66. katsoo, että yhteisön erityistä viinin yhteistä markkinajärjestelyä ei Euroopan tasolla pidä jättää ilman rahoitusta siten, että rahoitusta siirrettäisiin YMP:n toiseen pilariin ja että toimenpiteiden osalta palattaisiin kansalliseen toimivaltaan, mikä mahdollistaisi kilpailun vääristymisen ja syrjinnän tuotanto- ja markkinointirakenteiden välillä sekä jäsenvaltioiden välillä;

67. katsoo, että viininvalmistusmenetelmät eivät saa aiheuttaa sekaannusta kuluttajien keskuudessa, heikentää laatua tai luoda epäoikeudenmukaista kilpailua; korostaa, että tähän saakka sallittujen viininvalmistusmenetelmien käyttämistä EU:ssa ei voida sallia tai hyväksyä automaattisesti, vaikka viinit aiottaisiinkin viedä alueille, joissa kyseiset menetelmät ovat sallittuja;

68. katsoo myönteiseksi kehitykseksi sen, että kaikki viininvalmistusmenetelmät kootaan kansainväliseen viinijärjestöön, jos kyseisiä menetelmiä arvioidaan ja ne laaditaan tieteellisten ja teknisten tutkimusten perusteella ja samalla taataan elintarvikkeiden turvallisuus ja kansanterveys;

Kohtuullisen ja vastuullisen viininkulutuksen edistäminen ja siitä tiedottaminen

69. toteaa, että viinin kulutus Euroopassa on jatkuvasti supistunut etenkin perinteisissä viininjuontimaissa, mikä on eräs syy viinin rakenteelliselle ylijäämälle; toteaa, että viime vuosina viinin vienti on ollut pysähdyksissä samalla kun tuonti on kasvanut voimakkaasti, minkä vuoksi on tärkeää, että Euroopan viininviljelyalasta tulee kilpailukykyisempi; kehottaa komissiota antamaan kertomuksen, jossa esitetään selvät syyt Euroopan viininviennin supistumiselle viime vuosina ja kolmansista maista tulevan tuonnin voimakkaalle kasvulle ja selvitetään erityisesti, missä laajuudessa kolmansien maiden kanssa tehdyt kahdenväliset kauppasopimukset on pantu täytäntöön ottaen huomioon EU:n ja eurooppalaisten tuottajien legitiimit kauppaedut sekä yhteisen kauppapolitiikan mekanismien asianmukainen käyttö ongelmien ratkaisemisessa;

70. huomauttaa, että eurooppalaisen viinialan kestävä kehitys edellyttää, että huomattavia budjettivaroja osoitetaan uudelleen yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa kohtuullisen ja vastuullisen viininkulutuksen edistämiseksi; katsoo, että viinien kohtuullisen ja vastuullisen kulutuksen lisääntymiseen johtavan kehityksen tukeminen edistää merkittävästi eurooppalaisten kuluttajien ja kansanterveyden suojelua; katsoo, että kyseisiä toimenpiteitä olisi kehitettävä yhteisön, jäsenvaltioiden, alueiden ja itse tärkeässä asemassa olevan viinialan välisellä todellisella kumppanuudella;

71. kehottaa komissiota ottamaan käyttöön aktiivisen kauppapolitiikan, jolla edistetään eurooppalaisten viinien laatua ja puolustetaan eurooppalaisia viininvalmistusmenetelmiä;

72. painottaa, että komission painopisteisiin pitäisi kuulua myös uusien kuluttajien ja markkinoiden tavoittamista koskevien toimien ja myynnin edistämisen tehostaminen, erityisesti viennissä ja uusilla kasvavilla markkinoilla, aktiivisella ja tavoitteellisella ulkomaankauppapolitiikan strategialla asianmukaisin resurssein;

73. katsoo, että on olennaista edistää ja rahoittaa kuluttajavalistusta, joka koskee perinteisten ja valvottujen viininvalmistusmenetelmien mukaisesti Euroopassa tuotettujen viinien laadullisia piirteitä, jotta kuluttajia suojeltaisiin laadultaan epämääräisiltä tuoduilta tuotteilta ja Euroopassa tuotettuja viinejä edistettäisiin kansainvälisillä markkinoilla ja maailmanmarkkinoilla;

Jäsenvaltiokohtaiset määrärahat — Viinialan tuki- ja kehittämisohjelmiin perustuvat yhdenmukaiset yhteisön politiikat

74. korostaa tarvetta säilyttää yhteisön talousarvio ennallaan, mikä tarkoittaa pidättymistä varojen siirrosta YMP:n ensimmäisestä pilarista maaseudun kehittämistä koskevan toisen pilarin alaisuuteen, koska tällä tavoin varat saattavat vähentyä viinialan vahingoksi; vaatii erittelemään selkeästi toimenpiteet, joiden rahoittaminen on mahdollista, jotta taataan, että alalle todella osoitetaan varoja;

75. suosittelee, että jäsenvaltioissa ja alueilla mahdollisesti toteutettavat yhteisön puite-ehdot, mukaan luettuna YMP:n ensimmäiseen pilariin kuuluvat rahoitusvälineet eli viinialan yhteisen markkinajärjestelyn varat, suunnitellaan johdonmukaisesti käyttäen ohjenuorana viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksen tavoitteita; katsoo, että näihin toimintalinjoihin voivat kuulua muun muassa viinitiloihin kohdistuvat rakenneuudistukset, tilastointi- ja markkinointirakenteiden parantamiseen tähtäävät toimenpiteet, viljelykäytännöt ja ympäristönormit laadunhallinnan puitteissa, kriisin hallintamekanismit, tuotantoa koskeva tutkimus ja tuotteiden tehokkaampi markkinointi, varautuminen luonnonkatastrofeihin, menekinedistäminen ja kuluttajavalistus sekä raivaus ja siirtymäkauden aikana yksityiset varastot, tislaustoimenpiteet ja muut pätevät markkinamekanismit;

76. korostaa, että viinialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksessa olisi asetettava etusijalle sellaisen politiikan laatiminen, joka vahvistaa eurooppalaisten viinien kilpailukykyä ja parantaa niiden laatua; katsoo, että yhteisön varoja olisi osoitettava kansallisille viinialan tuki- ja kehittämisohjelmille yhteisten kriteerien perusteella, jotta jäsenvaltioiden ja alueiden välille ei syntyisi epätasa-arvoa;

77. korostaa, että kun valitaan menetelmää, jolla yhteisön varoja osoitetaan kullekin kansalliselle viinialan tuki- ja kehittämisohjelmalle, on otettava huomioon, että markkinatoimet - joita jäsenvaltiot ovat käyttäneet erittäin vaihtelevasti - vievät huomattavan osan yhteisen markkinajärjestelyn nykyisistä varoista;

78. katsoo, että jäsenvaltiokohtaiset määrärahat voidaan aluksi jakaa niiden tilastotietojen perusteella, jotka koskevat viininviljelyn tuotanto- ja pinta-alaa kussakin jäsenvaltiossa tiettynä ajanjaksona esimerkiksi vuosina 2001-2005, jotta kukin jäsenvaltio voisi - sille varattujen määrärahojen rajoissa - käyttää kaikkia välineitä, jotka se katsoo sopiviksi sen sääntelykehyksen puitteissa, joka on laadittu yhteisön tasolla etukäteen noudattaen puolueettomia perusteita, joiden nojalla määrätyt toimenpiteet tarjoavat saman tuen kaikille jäsenvaltioille;

79. katsoo kuitenkin, että järkevä ratkaisu voisi perustua myös määrärahoihin, jotka kukin jäsenvaltio on käyttänyt viinialan nykyisen yhteisen markkinajärjestelyn nojalla, tai että voitaisiin laatia kaava ja/tai erilaisia perusteita, joissa otetaan huomioon kunkin jäsenvaltion historialliset tiedot, viinitilan koko sekä jokaisen jäsenvaltion tuotanto- ja markkinointimäärät, ja näin ollen taattaisiin hintajärjestelmä, joka vastaa uudistuksen tavoitteita;

80. pitää välttämättömänä, että kun jäsenvaltio katsoo tarvitsevansa lisätukea viinialan rakennetukitoimien kehittämiseen, se voi myös rahoittaa nämä toimet osaksi YMP:n toisesta pilarista silloin, kun toimet ovat tukikelpoisia; nämä toimet koskevat pääasiassa rakennetukitoimista, varhaiseläkejärjestelmistä sekä nuorille viljelijöille suunnatuista tukitoimista koostuvaa kokonaisuutta;

81. katsoo, että uusia viljelmiä ei voida lukea rahoitettaviin tukikelpoisiin toimiin;

82. toteaa, että kaikkien viinialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistamiseen tähtäävien toimenpiteiden avulla on varmistettava eurooppalaisten viinintuottajien kilpailukyky ja vahvistettava sitä; katsoo, että myös innovointikyky ja dynamiikka ovat tässä yhteydessä välttämättömiä osatekijöitä;

*

* *

83. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.

[1] EYVL L 179, 14.7.1999, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1791/2006 (EUVL L 363, 20.12.2006, s. 1).

[2] EYVL C 219, 30.7.1999, s. 198.

[3] EYVL C 150, 28.5.1999, s. 289.

[4] EYVL C 279, 1.10.1999, s. 385.

[5] EYVL C 177, 25.7.2002, s. 50.

[6] EUVL C 280 E, 18.11.2006, s. 48.

[7] http://ec.europa.eu/agriculture/capreform/wine/index_en.htm

[8] http://ec.europa.eu/agriculture/capreform/wine/sem_concl_en.pdf

[9] http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/wine/index_en.htm

[10] Neuvoston asetus (ETY) N:o 2392/86, annettu 24. heinäkuuta 1986, yhteisön viinitilarekisterin perustamisesta (EYVL L 208, 31.7.1986, s. 1), asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1631/98 (EYVL L 210, 28.7.1998, s. 14).

[11] Komission asetus (EY) N:o 1991/2004, annettu 19. marraskuuta 2004, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 soveltamista koskevista eräistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen viinituotteiden kuvauksen, nimityksen, tarjontamuodon ja suojauksen osalta annetun asetuksen (EY) N:o 753/2002 muuttamisesta (EUVL L 344, 20.11.2004, s. 9).

[12] Komission asetus (EY) N:o 1427/2004, annettu 9. elokuuta 2004, viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (EY) N:o 1493/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sekä viininvalmistusmenetelmiä ja -käsittelyjä koskevista yhteisön säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 1622/2000 muuttamisesta (EUVL L 263, 10.8.2004, s. 3).

[13] EUVL L 93, 31.3.2006, s. 12.

--------------------------------------------------