Alueiden komitean lausunto aiheesta "Luonnonkatastrofien hallinta ja niiden seuraukset: mitkä ovat Euroopan unionin rakennepolitiikan tehtävät?"



Virallinen lehti nro C 256 , 24/10/2003 s. 0074 - 0079



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Luonnonkatastrofien hallinta ja niiden seuraukset: mitkä ovat Euroopan unionin rakennepolitiikan tehtävät?" (2003/C 256/12) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon työvaliokuntansa 19. marraskuuta 2002 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan viidennen kohdan nojalla tekemän päätöksen laatia lausunto aiheesta "Luonnonkatastrofien hallinta ja niiden seuraukset: mitkä ovat Euroopan unionin rakennepolitiikan tehtävät?" ja antaa lausunnon valmistelu "alueellinen yhteenkuuluvuuspolitiikka" -valiokunnan (päävastuullinen valiokunta) ja "kestävä kehitys" -valiokunnan tehtäväksi, ottaa huomioon "kestävä kehitys" -valiokunnan lisälausunnon (esittelijä: Isidoro Gottardo, Friuli-Venezia Giulian aluehallituksen jäsen (IT, PPE)) (DI CdR 12/2003), ottaa huomioon 14. tammikuuta 1999 antamansa lausunnon aiheesta "Euroopan aluekehityssuunnitelma" (CdR 266/98 fin)(1), ottaa huomioon 14. marraskuuta 2001 antamansa lausunnon aiheesta "Toinen koheesiokertomus taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta" (CdR 74/2002 fin)(2), ottaa huomioon 15. helmikuuta 2001 antamansa lausunnon aiheesta "Euroopan aluepolitiikan rakenne ja tavoitteen laajentumisen ja maailmanlaajuistumisen yhteydessä: keskustelun avaus" (CdR 157/2000 fin)(3), ottaa huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999, annettu 21. kesäkuuta 1999 rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöistä(4), ottaa huomioon 31. tammikuuta 2001 annetun toisen taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevän kertomuksen (KOM(2001) 24 lopullinen) sekä siitä antamansa lausunnon (CdR 74/2001 fin)(5), ottaa huomioon komission tiedonannon "Taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä ensimmäinen väliraportti" (KOM(2002) 46 lopullinen) sekä siitä antamansa lausunnon (CdR 101/2002 fin)(6), ottaa huomioon 9. huhtikuuta 2003 antamansa lausunnon aiheesta "Alueellinen yhteenkuuluvuus" (esittelijä: Ramón Luis Valcárcel Siso, Murcian aluevaltuuston puheenjohtaja (ES, PPE)) (CdR 388/2002 fin), ottaa huomioon avoimen osittaisen sopimuksen, joka koskee suojaamista, ennaltaehkäisyä ja avun organisointia suurten riskien varalta (Euroopan neuvoston hallinnoima EUR-OPA-ohjelma) ja jossa käsitellään erityisesti kulttuuriperinnön suojelua maanjäristysten uhkaamilla alueilla, ottaa huomioon neuvoston päätöksen, tehty 23. lokakuuta 2001 yhteisön mekanismin perustamisesta tiiviimmän yhteistyön edistämiseksi pelastuspalvelualan avustustoimissa(7), ottaa huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 2012/2002 Euroopan unionin solidaarisuusrahaston perustamisesta(8), ottaa huomioon Euroopan komission ympäristöasioiden pääosaston laatimat asiakirjat kuulemisprosessista "Väestön valveuttaminen ja suojelun vahvistaminen luonnonkatastrofien tai ihmisen toiminnasta johtuvien katastrofien torjumiseksi", joka liittyy aiheesta annettavan tiedonannon valmisteluun, ottaa huomioon "alueellinen yhteenkuuluvuuspolitiikka" -valiokunnan 30. huhtikuuta 2003 antaman lausuntoluonnoksen CdR 104/2003 rev., jonka esittelijät olivat Maria Rita Lorenzetti (IT, PSE), Umbrian aluevaltuuston puheenjohtaja, ja Stanislaw Tillich (DE, PPE), Eurooppa- ja liittovaltioasiain ministeri, Sachsenin osavaltiokanslian kansliapäällikkö, sekä katsoo, että 1) Euroopan unionista tehdyn sopimuksen johdanto-osassa ilmaistaan nimenomaan halu syventää unionin kansojen välistä yhteisvastuullisuutta sekä edistää niiden taloudellista ja sosiaalista edistystä, 2) poikkeukselliset luonnonolot ja teknisistä syistä johtuvat onnettomuudet aiheuttavat usein erityisen vakavia henkilö- ja materiaalivahinkoja, ja onnettomuuksien kohtaamat Euroopan alueet ovat usein tiheään asuttuja ja niillä sijaitsee sekä kulttuurihistoriallisesti arvokkaita että tuotantotoiminnaltaan merkittäviä kaupunkeja, 3) Euroopan ajanmukainen teollisuusyhteiskunta käyttää tuotantoprosesseja ja liikennemuotoja, jotka ovat alttiita onnettomuuksille etenkin poikkeuksellisissa luonnonoloissa, 4) tietyillä alueilla poikkeuksellisten luonnonolojen vaara on suurempi kuin muilla alueilla, joten alueiden välinen solidaarisuus on erityisen tärkeää, 5) katastrofien aiheuttamat vakavat vahingot heikentävät usein huomattavasti katastrofialueen taloudellista ja sosiaalista tilannetta ja hidastavat kehitystä, 6) saatujen kokemusten perusteella ilmastosyistä johtuvat poikkeukselliset ilmiöt ovat yhä tavallisempia ja voimakkaampia, ja ne aiheuttavat tuhoisia ja laajoja henkilö- ja materiaalivahinkoja sekä ympäristövahinkoja, 7) ennaltaehkäisytoimet, joilla pyritään vähentämään poikkeuksellisten luonnonolojen ja teknisistä syistä johtuvien onnettomuuksien aiheuttamia vahinkoja, ovat kustannuksiltaan periaatteessa edullisempia kuin jälleenrakennustoimet, 8) neuvoston asetuksessa N:o 2012/2002, jolla perustetaan solidaarisuusrahasto katastrofitilanteiden ensiapuvälineeksi, todetaan, että "yhteisön toiminta ei saisi vähentää niiden kolmansien osapuolten vastuuta, jotka ovat saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti ensisijaisesti vastuussa aiheuttamistaan vahingoista, eikä johtaa ennalta ehkäisevien toimien laiminlyömiseen jäsenvaltioiden tai yhteisön tasolla", 9) on erittäin vaikeaa erottaa toisistaan poikkeuksellisten luonnonolojen ja muiden vakavia ympäristöhaittoja aiheuttavien tekijöiden aikaansaamat huomattavat vahingot, hyväksyi 2. ja 3. heinäkuuta 2003 pitämässään 50. täysistunnossa (heinäkuun 3. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Alueiden komitean kanta Alueiden komitea 1.1. katsoo, että on tärkeää tarkastella erikseen ennaltaehkäisytoimia, katastrofin hallintatoimia ja avustustoimia sekä arvioida unionin rahastojen roolia tässä yhteydessä. 1.2. määrittelee käsillä olevassa lausunnossaan katastrofeiksi vakavat henkilö- ja materiaalivahingot sekä ympäristötuhot, jotka johtuvat poikkeuksellisista luonnonoloista tai teknisistä syistä aiheutuneista onnettomuuksista. Lausunnossa ei oteta huomioon tarkoituksellisista toimista aiheutuneita katastrofeja. 1.3. panee kiinnostuneena merkille yhteisön tutkimuskeskuksen tieteellisen toiminnan luonnonkatastrofien ennustamiseksi. 1.4. suhtautuu myönteisesti solidaarisuusrahaston perustamiseen. Komitea on kuitenkin sitä mieltä, että solidaarisuusrahaston ja rakennerahastojen koordinointi on riittämätöntä ja että näin menetetään yhteisvaikutuksia. 1.5. panee merkille ja pahoittelee etenkin sitä, että Euroopan komission tähän mennessä pääasiassa noudattama lähestymistapa solidaarisuusrahaston hallinnoinnissa on mahdollistanut vain perusrakenteiden väliaikaisen kunnostamisen eikä niiden lopullista korjaamista. 1.6. suhtautuu yleisesti ottaen myönteisesti neuvoston päätökseen perustaa "yhteisön mekanismi tiiviimmän yhteistyön edistämiseksi pelastuspalvelualan avustustoimissa"(9). 1.7. korostaa ennen kaikkea sitä, että alueet ja kunnat ovat hajautetun koordinoinnin puitteissa toimivaltaisia alueyhteisöjä, joten niillä on keskeinen rooli niin katastrofien torjunnassa kuin niiden hallinnassa. 1.8. suhtautuu myönteisesti lukuisiin kahdenvälisiin avunantosopimuksiin, jotka auttavat pelastushenkilöstöä ja vapaaehtoisia auttajia tutustumaan toisiinsa yli rajojen, ylittämään kielimuurit ja edistämään siten entisestään Euroopan integraatioprosessia. Myös Interreg-yhteisöaloite eri näkökohtineen antaa tässä suhteessa arvokkaan panoksen. 1.9. on tyytyväinen siihen, että rakennerahastoissa edistetään katastrofien ennaltaehkäisytoimia ja luonnonkatastrofien seurausten hallintaa, mutta kritisoi sitä, ettei varoja voida jakaa uudelleen mainittujen rahastojen välillä. Yhteisrahoitus estää usein myös tarvittavat varojensiirrot, koska rahoituslähteitä on useita. 1.10. on huolissaan siitä, että nykyisellä ohjelmakaudella vain tavoitteiden 1 ja 2 piiriin kuuluvat alueet voivat saada yhteisön tukea rakennerahastoista katastrofitilanteiden hallintaan. 1.11. panee myös merkille, että rakennerahastot toimivat nykytilanteessa siten, että riskialueiden on kohdennettava huomattavia varoja ennaltaehkäisytoimiin sen sijaan, että varat investoitaisiin kyseisten alueiden talouskehitykseen. Tällainen epäsuhtaisuus vaarantaa myös alueellisen koheesion sekä yhtäläisen ja tasapainoisen kehityksen tavoitteet. 1.12. korostaa, että myös kansalaisten ja yritysten on päättäväisesti osallistuttava ennaltaehkäisy- ja ensiaputoimiin ja että jatkuva valveuttaminen on tärkeää. 2. Alueiden komitean suositukset Katastrofien ennaltaehkäisy Alueiden komitea 2.1. kehottaa laatimaan vaara-analyysin, jossa noudatetaan yhteisön standardeja ja esitetään eri alueita uhkaavat kaikentyyppiset riskit ja niiden yhdistelmät. On arvioitava etenkin maanjäristysten, tulivuoritoiminnan, tulvien, tulvasateiden, maanvyörymien tai mutavyöryjen, metsäpalojen, teollisuuslaitosten ja kaivostoiminnan sekä vaarallisten aineiden luvanvaraisesta kuljetuksesta aiheutuvien laiva- ja maantieliikenneonnettomuuksien aiheuttamat riskit. Tällainen analyysi on toteutettava yhteistyössä kuntien ja alueiden sekä jäsenvaltiotason toimivaltaisten viranomaisten kanssa, ja tulokset on asetettava kaikkien jäsenvaltioiden käyttöön. Komission tehtävä on ehdottaa yhtenäisiä menettelytapoja, jotta varmistetaan analyysin tulosten vertailtavuus. Vaara-analyysissä on otettava huomioon seuraavat tekijät: vaaranalaisuus (voimakkuudeltaan tietynasteisen tapahtuman esiintymistodennäköisyys, määritellään alueen tuntemuksen perusteella sen riskit), haavoittuvuus (järjestelmän vahinkoalttius, edellyttää rakennusten, perusrakenteiden, teollisuuslaitosten ja kaupunginosien, etenkin historiallisten ydinkeskustojen haavoittuvuuden analysoimista mahdollisen vaaranalaisen sijainnin perusteella) sekä altistuminen (niiden esineiden, rakennusten, perusrakenteiden, yritysten ja henkilöiden määrä, jotka saattavat altistua tapahtumalle). 2.2. kehottaa ottamaan vaara-analyysin kattamilla alueilla käyttöön Euroopan tason riskiluokituksen, jonka avulla voidaan määritellä kohdennettuja ja asteittaisia toimia katastrofien ehkäisemiseksi. 2.3. kehottaa toteuttamaan vaara-analyysin perusteella seuraavat toimet: - vaarojen erittelyyn käytettävien välineiden verkottaminen yhdessä kansallisen väestönsuojeluverkon kanssa, - tieteellisen arvioinnin ulottaminen kaikille alueille, joilla vaaroja on odotettavissa, - koordinointimenettelyn käyttöönotto kaikkien vastuullisten toimijoiden välillä, - kumppanuuksien kehittäminen samanlaisten katastrofien uhkaamien alueiden välille, jotta voidaan vaihtaa tietoja hätätilanteiden hallinnasta; tämä saattaa pitkällä aikavälillä koskea lukuisia kansalaisia. 2.4. kehottaa nivomaan vaara-analyysin kiinteäksi osaksi aluesuunnittelua. Analyysin perusteella on laadittava vaaratilanteita vähentävä toimenpideluettelo. Riskialttiilla raja-alueilla asianomaisten valtioiden on koordinoitava aluesuunnitteluaan, ja koordinoinnin on kuuluttava niiden vastuualaan. 2.5. pitää tärkeänä tiivistää ja edistää yhteistyötä samanlaisten vaarojen (kuten tulivuoritoiminta) uhkaamien alueiden ja etenkin niiden naapurialueiden välillä, joita uhkaavat samanlaiset, maantieteellisistä syistä aiheutuvat vaarat (kuten tulvat ja hydrogeologiset poikkeusilmiöt). Tämä koskee myös rajatylittävää yhteistyötä vaaroja analysoitaessa ja ehkäistäessä. 2.6. kehottaa komissiota, Euroopan parlamenttia ja neuvostoa tutkimaan mahdollisuutta arvioida julkisten rakennusten, kulttuurimuistomerkkien, teollisuuslaitosten ja muiden kooltaan huomattavien rakennusten turvallisuustaso. Yhteisesti sovittu turvallisuustason arviointimenettely saattaa tässä yhteydessä olla hyödyllinen. Yhteisön varojen käyttö on periaatteessa asetettava riippuvaiseksi tällaisesta ennaltaehkäisevästä arvioinnista. 2.7. kehottaa ottamaan käyttöön yhteisiä hälytys- ja tiedotusjärjestelmiä etenkin säätiedotuksia, tulivuorten seurantaa ja toimintaa sekä hätätiedotuksia varten. Koska alueet tai jäsenvaltiot eivät ehkä yksin kykene hallinnoimaan kyseisiä järjestelmiä, tarvitaan jäsenvaltio- ja EU-tason elinten rakenteellista yhteistyötä, jonka avulla voidaan vaihtaa standardoidusti tietoja sekä antaa luonnonkatastrofien tapahtuessa mahdollisuuksien mukaan tehokas ennakkovaroitus, jotta reagointiin jää riittävästi aikaa. Komitea suosittelee tässä yhteydessä, että yhteisön tasolle perustetaan toimivaltainen erillisvirasto. 2.8. kehottaa perustamaan kaikille riskialttiille alueille alueellisia väestönsuojelukeskuksia, jotka keräävät ja käsittelevät valvontaverkoista saatavia tietoja, järjestävät koulutus-, tutkimus- ja kehittämistoimintaa sekä toteuttavat kiireellisiä toimia. Vastuu toteutuksesta jää alueille. Komitea suosittaa, että tutkimustoiminnan yhteydessä kerätään asiakirja- ja valokuva-aineistoa kyseisillä alueilla vuosien ja vuosisatojen kuluessa sattuneista samankaltaisista poikkeusilmiöistä sekä edistetään toimia, joilla helpotetaan Euroopan yliopistojen ja aiheeseen erikoistuneiden tutkimuslaitosten välisiä yhteyksiä ja suhteita. 2.9. kehottaa yhdenmukaistamaan nykyistä enemmän väestönsuojelu- ja sotilasaloilla toteutettuja toimia. 2.10. kehottaa komissiota tutkimaan katastrofitapauksissa jäsenvaltioiden käytössä olevien laitteistojen ja tiedotusvälineiden yhteentoimivuutta ja tekemään niiden yhdenmukaistamista koskevia ehdotuksia. 2.11. kehottaa parantamaan vastuuhenkilöiden kielitaitoa kaikilla tasoilla. 2.12. kehottaa edistämään innovatiivisten toimien yhteydessä entistä enemmän hyvien käytänteiden vaihtoa ja väestönsuojelun vastuuhenkilöiden verkottumista. 2.13. kehottaa vaihtamaan hyviä käytänteitä sekä jakamaan asianmukaisesti väestönsuojeluvastuuta paikallis-, alue- ja jäsenvaltiotasojen välillä sekä hankkimaan tieteellistä tietoa Euroopan yliopistoista ja aiheeseen erikoistuneista tutkimuslaitoksista. Katastrofitilanteet Alueiden komitea 2.14. kehottaa alentamaan EU:n solidaarisuusrahastosta korvattavien vahinkojen vähimmäisrajaa miljardiin euroon, kuten Euroopan komissio alun perin ehdotti. Myös solidaarisuusrahastosta myönnettyihin varoihin tulisi soveltaa täydentävyysperiaatetta. Päätöksenteko- ja maksumenettelyä on nopeutettava, jotta varat ovat käytettävissä heti katastrofin tapahduttua ja jotta voidaan ryhtyä tehokkaasti sen edellyttämiin toimiin. 2.15. kehottaa nivomaan alueet aktiivisesti ja asianmukaisesti toimiin, jotka sisältyvät yhteisön mekanismiin tiiviimmän yhteistyön edistämiseksi pelastuspalvelualan avustustoimissa(10). Jälleenrakennus Alueiden komitea 2.16. kehottaa noudattamaan tietyn ajan suurta joustavuutta tarjouskilpailumenettelyssä, jotta vältetään EU:n tason hankintojen myöhästymiset ja kustannukset. Vain näin voidaan nopeuttaa jälleenrakentamista. 2.17. suhtautuu myönteisesti EIP:n tarjoamiin lainamahdollisuuksiin, sillä EIP tarjoaa lainaa mahdollisimman hyvillä ehdoilla. Komitea edellyttää tässä yhteydessä entistä suurempaa joustavuutta. 2.18. kehottaa nivomaan vaara-analyysit kiinteäksi osaksi jälleenrakentamista, jottei aiempia virheitä toistettaisi. Toteutettujen toimien on oltava kestävän kehityksen periaatteen mukaisia, joten väliaikaisia toimenpiteitä tulisi toteuttaa vain jos se on teknisesti välttämätöntä. 2.19. katsoo, että kulttuuriperintö - sekä arkkitehtonisesti arvokkaat monumentit että historiallisesti vähemmän merkittävä rakennuskanta - on otettava erityisesti huomioon. Jälleenrakennushankkeissa tulisi yleisesti ja etenkin historiallisesti vähemmän merkittävän rakennuskannan suhteen pyrkiä palauttamaan rakenteellinen turvallisuus tai mahdollisuuksien mukaan parantamaan sitä, estämään ympäristön saastuminen, edistämään vaihtoehtoisten energialähteiden käyttöä ja säilyttämään elintaso. Korjaus- ja jälleenrakennustoimissa tulisi kunnioittaa vahingoittuneiden alueiden historiallisia, arkkitehtonisia ja alueelle tyypillisiä ominaispiirteitä etenkin arvokkaan rakennuskannan säilyttämiseksi. Rahoitus Alueiden komitea 2.20. vaatii rakennerahastoilta nykyistä suurempaa joustavuutta edellä mainituissa toimissa. Tämä koskee myös mahdollisuutta siirtää varoja rakennerahastojen välillä. 2.21. ehdottaa, että solidaarisuusrahaston varoja voitaisiin käyttää nykyistä enemmän jälleenrakentamiseen. 2.22. katsoo, että vaara-analyysin on oltava edellytys jälleenrakentamista varten myönnettävien varojen saannille. Jälleenrakennustoimissa on otettava huomioon luonnonolot (esimerkiksi luonnollisten tulva-alueiden kunnostaminen) ja pyrittävä estämään tai rajoittamaan luonnonkatastrofien tai teknisistä syistä johtuvien onnettomuuksien uusiutuminen. Tätä varten on ehkä ryhdyttävä toimiin myös vakuutusoikeuden alalla, jotta vahingonkorvauksen ehtona ei olisi välttämättä alkuperäisten olosuhteiden palauttaminen silloin, kun jälleenrakennus ei vähennä alkuperäistä riskiä. 2.23. katsoo, että alueiden on osallistuttava yhä enemmän käytettävien välineiden valintaan. 2.24. katsoo, että rakennerahastojen seuraavan väliarvioinnin yhteydessä rakennerahastotoimia ajanjaksolla 2004-2006 koskevissa komission suuntaviivoissa riskien ennaltaehkäisytoimet on asetettava selkeästi etusijalle. 2.25. kehottaa lopuksi - kun otetaan huomioon, että Euroopan unionin solidaarisuusrahasto kannustaa "ennalta ehkäiseviin toimiin jäsenvaltioiden ja yhteisön tasolla" ja että katastrofit voivat tapahtua sekä rikkailla että köyhillä alueilla riippumatta siitä, kuuluvatko ne rakennepolitiikan erityistavoitteen piiriin - laatimaan rakennerahastojen uudelleenjärjestelyn yhteydessä vuonna 2007 alkavaa ohjelmakautta varten väestönsuojelua koskevan yhteisöaloitteen katastrofien ennaltaehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Rahastoista maksettavien tukien lisäksi olisi joustavoitettava valtionapua koskevia säädöksiä katastrofeista kärsineistä aloista riippuvaisten talouksien jälleenrakentamiseksi. Tällaisen aloitteen ansiosta asianomaiset yhteisön toimet voitaisiin koordinoida nykyistä paremmin, sillä olemassa olevat toimintavälineet (kansalliset ohjelmat, innovatiiviset toimet, tutkimuksen puiteohjelma ja väestönsuojelu) koottaisiin yhteen entistä selkeämmin ja yhtenäisemmin. Aloite täydentäisi myös solidaarisuusrahaston välitöntä avustustehtävää. Uuden yhteisöaloitteen tulisi olla riippumaton rakennerahastojen tavoitteista, ja sille tulisi myöntää samansuuruiset määrärahat kuin Interreg-yhteisöaloitteelle. Ennaltaehkäisyperiaatteen noudattamiseksi aloitteessa tulisi edistää alueiden välistä yhteistyötä. Bryssel 3. heinäkuuta 2003. Alueiden komitean puheenjohtaja Albert Bore (1) EYVL C 93, 6.4.1999, s. 36. (2) EYVL C 107, 3.5.2002, s. 27. (3) EYVL C 148, 18.5.2001, s. 25. (4) EYVL L 161, 26.6.1999, s. 7. (5) EYVL C 107, 3.5.2002, s. 27. (6) EUVL C 66, 9.3.2003, s. 11. (7) EYVL L 297, 15.11.2001, s. 7. (8) EYVL L 311, 14.11.2002, s. 3. (9) Neuvoston päätös N:o 792/2001/EY. (10) Neuvoston päätös N:o 792/2001/EY.