EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 23.02.1996 
KOM(96) 60 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE 
JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
Euroopan unionin 
väestötilanne 
-1995-

Lukijalle 
Kaikki tässä kertomuksessa esitetyt tilastot on toimittanut Euroopan komission tilastotoimisto 
Tekijät kiittävät virkatovereitaan Eurostatissa heidän uutterasta yhteistyöstään. 

Sisällysluettelo 
Johdanto 1 
1 - Unionin väestö: nykytilanne ja tulevaisuudennäkymät 2 
2 - Väestön tulevaisuus 12 
2.1 Väestön tulevaisuus ja työllisyys 13 
2.2 Väestön tulevaisuus ja sosiaaliturva 18 
Johtopäätökset 29 
LIITE 31 

Johdanto 
Vuonna 1994 valmistuneessa kertomuksessa väestötilanteesta käsiteltiin perusteellisesti unionin 
väestökehitystä ja analysoitiin sen lähtökohtia. Komission tarkoituksena oli esittää tällä tavalla yleinen viitekehys 
Euroopan väestön kehitystä koskeville pääasiallisille kysymyksille. 
Tässä toisessa kertomuksessa käsittelyä jatketaan keskipitkän ja pitkän aikavälin tulevaisuudennäkymien 
kannalta. Tämä kertomus on kuitenkin luonteeltaan valikoivampi, sillä siinä pyritään esittämään ensimmäiset 
koko unionia koskevat puitteet väestökehityksemme hallitsevalle tekijälle: ikääntymisprosessin laajuudelle ja 
kiihtymiselle. 
Väestön ikääntyminen on itse asiassa vanha ilmiö, mutta nykyisin sen mittasuhteet ovat vailla vertaa toisen 
maailmansodan jälkeen tapahtuneen syntyvyyden lisääntymisen ja siitä seuraavan syntyvyyden laskun 
johdosta. Eurooppa kohtaa näiden aiempien väestöshokkien vaikutukset yhä voimakkaammin tulevien 
vuosikymmenien aikana. Näiden seurausten voimakkuus ja tahti vaihtelevat jäsenvaltioissa niiden 
viimeaikaisen väestökehityksen mukaisesti. Vaikutukset ovat kuitenkin kaikkialla moninaiset ja koskevat 
esimerkiksi taloutta laajassa merkityksessä, sosiaaliturvaa ja sukupolvien välistä solidaarisuutta taikka 
työmarkkinaosapuolien vuoropuhelun aluetta. 
Eri tekijöiden keskinäisen riippuvuuden ja niiden välisen tasapainon vuoksi sekä erityisesti kansallisten 
erityispiirteiden johdosta kysymykseen järjestelmiemme mukauttamisesta ennustettavissa olevaan 
väestökehitykseen ei voida vastata ainoastaan yhdellä tavalla. Sitä vastoin voi olla hyödyllistä kehittää unionin 
tasolla yhdenmukaisia ikääntymisen vaikutusten mittoja, jotka perustuvat samaan metodologiaan ja 
yhdenmukaisiin tilastotietoihin. Näin voidaan hahmotella perusrunko, josta on apua kaikissa taloudellista ja 
sosiaalista kehitystä koskevissa pohdinnoissa ja erittelyissä, joita komissio aikoo tulevaisuudessa jatkaa. Tämän 
kertomuksen tavoitteena tässä yhteydessä on tarjota aineksia komission käynnistämään keskusteluun sosiaaliturvan 
tulevaisuudesta (Sosiaalisen suojelun tulevaisuus: taustaa Eurooppalaiselle keskustelulle KOM(95)466 lopull.) ja 
eurooppalaisen työllisyysstrategian kehittämiseen (Euroopan työllisyysstrategia: uusimmat saavutukset ja näkymät 
KOM(95)465 lopull.). 
Tällainen on seuraavilla sivuilla omaksuttu näkökulma, jolla on tarkoitus määritellä puhtaasti väestöllisen 
kehityksen vaikutus unionin taloudellisen ja sosiaalisen elämän eri osatekijöihin. Tässä kertomuksessa ei pyritä 
antamaan tietoja talouden tulevaisuudesta, vaan yksinkertaisesti erittelemään tulevan väestökehityksen 
lähialueillaan aiheuttamia pakotteita. 
1 - Unionin väestö: nykytilanne ja tulevaisuudennäkymät 
Talous, työllisyys ja sosiaaliturva huolestuttavat tällä hetkellä kaikkia unionin jäsenvaltioita. Yhteisön tasolla 
tämä on antanut aihetta merkittävään suunnittelu- ja koordinointityöhön ja lisäksi työttömyyden osalta 
konkreettisten tavoitteiden muotoilutyöhön Essenin tai Cannesin huippukokouksissa Nyt Euroopan unionissa on 
kuitenkin käynnissä erityinen sen väestöä koskeva kehitys, sillä unionin on voitava kohdata ikäpyramidissa 
tapahtuneiden huomattavien muutosten vaikutukset. Tämä kehitys aiheuttaa uusia edellytyksiä työllisyyttä ja 
sosiaaliturvaa koskevien kysymysten ratkaisulle. Kehitys on otettava huomioon sitäkin enemmän, kun siihen 
perustuva pitkän tähtäimen näkemys antaa mahdollisuuden arvioida muun muassa unionin väestökehityksen 
odotettavissa olevia vaikutuksia näillä kahdella alueella. Siksi on aiheellista aloittaa käsittely määrittämällä 
tämän väestökehityksen parametrit. 
Kohti väestön vähenemistä? 
Riippumatta siitä, mitä Eurostatin malleista pidetään lähtökohtana, väestön kasvu ei liene tulevaisuudessa 
merkittävämpää kuin menneisyydessäkään. Nopea silmäys sen kehitykseen vuoden 1960 jälkeen osoittaa, että 
lukuunottamatta yhteisön eri kasvutapahtumista johtuvia "harppauksia" unionin väestön kasvu on hidasta. 
Tulevaisuudessa ei juuri ole odotettavissa uusia yllätyksiä. Jos siirtolaisuuden aiheuttama lisäys on kohtuullinen 
ja viimeaikaiset syntyvyyssuuntaukset pysyvät ennallaan, voi tapahtua jopa kokonaisväestön vähenemistä. 
Kaavio 1 
Unionin kohtuullinen kasvuja peräkkäisten laajennusten vaikutukset 
Unionille ominainen hidas kasvu ei ole yleismaailmallinen ilmiö. Tosin koko maailmassa kuolleisuus ja 
syntyvyys ovat laskussa, ja nopeammin kuin Yhdistyneiden kansakuntien tilastotoimisto on alunperin ennustanut 
(tämän seikan toteamisen jälkeen ennusteita on tarkistettu.) 
Alkanut lasku ei kuitenkaan aiheuta väestön vähenemistä; kehitysmaissa syntyvyys on vielä korkealla tasolla ja 
koskee rakenteeltaan hyvin nuoria väestöjä (paljon synnytysiässä olevia naisia). Tästä johtuen unionin 
väestöllinen painoarvo maailmassa menettää merkitystään tulevalla vuosisadalla. 
Kaavio 2 
1993 2025 
Unionin väestöllinen merkitys maailmassa vähenee 
KUINKA TÄMÄ ENNUSTE ON TULKITTAVISSA? 
Väestön tulevan kehityksen arvioimiseksi on ennakoitava kolmentyyppistä kehitystä: syntyvyyttä, 
kuolleisuutta ja muuttoliikkeitä. Lisäksi kuhunkin näistä osakehityksistä on liitettävä profiilit iän (syntyvyys) ja 
myös iän ja sukupuolen (kuolleisuus ja muuttoliikkeet) osalta. Luja, joskin epäselvä side yhdistää kuitenkin 
väestökehityksen ja taioudellis-sosiaalisen ilmaston; työolot, sosiaalinen asema, elintaso, koulutus ja 
terveydentila; kaikki nämä tekijät voivat vaikuttaa syntyvyyteen, kuolleisuuteen ja muuttoliikkeeseen. 
Talouspolitiikka, varsinkin työllisyyden osalta, ja sosiaalipolitiikka ovat siis yhteydessä Eurostatin kolmessa 
mallissa esitettyyn väestökehitykseen. Näissä malleissa voidaan luonnostella suhteet väestökehityksen 
edellytysten ja taioudellis-sosiaalisen taustan suhteet seuraavasti: 
SUURI: suuri syntyvyys (noin kaksi lasta naista kohti vuonna 2025); pieni kuolleisuus (odotettavissa oleva 
elinikä pitenee nopeasti, naisilla 84:stä 86:een vuoteen vuonna 2025; miehillä 79:stä 82:een 
vuoteen); huomattava muuttosaldo (800 000 henkeä vuodessa) 
Tämä merkitsee esimerkiksi: lisää tukea naisille ja perheille, köyhyyden ja syrjäytymisen 
vähentämistä, terveydenhoidon parantamista, avoimuutta muuttoliikkeitä kohtaan ja hyviä 
työolosuhteita. 
PIENI: 
KESKI­
SUURI: pieni syntyvyys (pysähdys tai laskun jatkuminen); suuri kuolleisuus (odotettavissa oleva elinikä 
pitenee vähän, naisilla 79:stä 81:een vuoteen, miehillä 74:stä 76:een vuoteen) pienehkö 
muuttosaldo (250 000 henkeä vuodessa). 
Tämä merkitsee esimerkiksi: sosiaaliturvan heikentymistä, elintason ja terveydenhoidon entistä 
hitaampaa kasvua, muuttoliikkeen tyrehdyttämistä tai heikompia taloudellisia kannusteita. 
edellisten mallien tulosten keskiarvo. 
Näiden ennusteiden etuna on, että ne antavat mahdollisuuden vertailuihin kaikkien jäsenvaltioiden välillä. 
Eurostat toteuttaa nykyään pitemmälle kehitettyjä malleja, joilla päästään vuoteen 2050 saakka; tämä 
ulottuvuus on välttämätön eräiden väestöllisten kehityskulkujen osalta. On syytä kuitenkin muistaa, että 
tämän ennusteen tulokset sisältävät tietyn epäavarmuusasteen, etenkin ikäjakauman osalta. Tätä seikkaa 
onkin kehitelty selkeästi vuoden 1994 kertomuksessa väestötilanteesta (katso luku 1.6.). 
Enemmän ikäihmisiä ja vähemmän nuoria: ikääntymisprosessi 
Unionin väestökehityksen silmiinpistävin piirre on sen ikääntymisen luonteessa; tätä kuvastaa iäkkäämpien ja 
nuorempien henkilöiden määrällisen suhteen kiihtyvä kasvu. Unionin ikääntymisen laajuus näkyy monin tavoin. 
• Mediaani-ikä, toisin sanoen ikä, jonka molemmin puolin väestö jakautuu iän puolesta kahteen yhtä suureen 
osaan, on kasvanut vuosien 1960 ja 1995 välillä vain neljä vuotta; 32 vuodesta 36 vuoteen. Lyhyessä ajassa 
eli vuoteen 2025 mennessä kasvu on kuitenkin jo yli kaksinkertainen, ja mediaani-iäksi tulee 45 vuotta. 
- Alle 20-vuotiaiden ja yli 60-vuotiaiden ikäryhmissä on tapahtumassa päinvastaista kehitystä vuoteen 2025 
mennessä. Tällä hetkellä nuoremmat ovat enemmistönä, vuonna 2005 osuudet ovat yhtä suuret, ja sen 
jälkeen vanhempien ihmisten osuus kasvaa jatkuvasti. 
• Seuraavien kolmenkymmenen vuoden aikana ne kolme ryhmää, jotka karkeasti ottaen vastaavat 
tehtäviltään taloudellis-sosiaalista järjestystä (lapset ja opiskelijat, taloudellisesti riippuvaiset; työssä käyvät 
aikuiset; eläkkeellä olevat aikuiset), kokevat huomattavia työvoimaan vaikuttavia muutoksia. 
Tämän päivän ja vuoden 2025 välillä: 
Alle 20-vuotiaiden nuorten määrä vähenee 9,5 miljoonalla eli 11 prosentilla nykyisestä määrästä. Tällä on 
välitön vaikutus erityisesti nuorille suunnattujen palvelujen järjestämiseen (esimerkiksi koulutuksen 
perusrakenteet). Onkin tärkeää valvoa, että nuorten elintaso ja kehitysmahdollisuudet säilyvät heidän 
edustuksensa vähenemisestä huolimatta. 
• Myös työikäisten aikuisten rvhmä pienenee, mutta suhteessa vähemmän (6,4 prosenttia) Tämä väestönosa 
vähenee kuitenkin jopa 13 miljoonalla hengellä, mikä muuttaa huomattavasti inhimillisten voimavarojen 
markkinoita. 
Kaavio 3 (Perustuu keskisuureen malliin) 
Työvoiman kasvu 1995 - 2025 
20-59 
Kolmen väestöryhmän suhteellinen kasvu 
30% 
25% 
20% 
15% 60 vuotta ja+ 
<20 vuotta Nuoret ja iäkkäät: edustavuuden käänteinen kehitys 
t I I I t I I I -i-t- M M I I t )-M t~M t I t l-l M M I I M M M M M 
I t 8 8 8 8 8 Sv 9 8? 2? s* v (n <Tt <n <n <T> <n 
Eläkkeellä olevien aikuisten määrä kasvaa yli 37 miljoonalla hengellä eli lähes 50 prosenttia. Tämä 
silmiinpistävä lisäys on seurausta "suurten ikäluokkien" vähittäisestä siirtymisestä eläkeikään. Kuinka tässä 
ympäristössä voidaan varmistaa eläkkeiden ja terveydenhuoltopalvelujen rahoitus? 
VÄESTÖN IKÄÄNTYMISTÄ El SAA SEKOITTAA YHTEISKUNNAN KUOLIOON 
Väestön ikääntyminen ei saisi viedä ajatuksia minkäänlaiseen taantumaan, jollainen toisinaan yhdistetään 
biologiseen vanhenemiseen. Ikääntymisilmiö aiheutuu kahdesta suuresta nykyisille yhteiskunnille 
ominaisesta piirteestä: 
- pariskuntien mahdollisuus päättää vapaasti ja omalla vastuullaan jälkeläistensä määrästä ja 
syntymätiheydestä on johtanut syntyvyyden laskuun; 
- sosiaalinen ja lääketieteellinen edistys on mahdollistanut pidemmän elämän entistä paremmissa 
terveysoloissa, mikä on aiheuttanut kuolleisuuden jatkuvaa laskua. 
Tämä menestys on kuitenkin haurasta, ja kyseisillä alueilla tehtyjä saavutuksia on ylläpidettävä huolellisesti. 
Mieleen tulee useita peruskysymyksiä: 
- onko pariskunnilla toivomansa lapset? Useat eurooppalaiset tutkimukset osoittavat esimerkiksi, että 
eurooppalaiset toivovat useampia lapsia kuin heillä tosiasiassa on.1 
- mitkä ovat terveydenhuollon edistymisen rajat? Voitto tarttuvista taudeista ja elämäntilanteiden 
paraneminen ovat olleet päätekijöitä odotettavissa olevan eliniän nousun osalta. Mutta kun otetaan 
huomioon tietyt patogeeniset tekijät, voidaan todeta tiettyä ristiriitaisuutta tämän edistyksen tavoittelun 
suhteen. 
- minkä kohtalon yhteiskuntamme varaa niille yhä useammille henkilöille, jotka ovat todella iäkkäitä? 
NELJÄS IKÄ: UUDEN LUOKAN SYNTY 
Jos aluksi odotettavissa olevan eliniän pieneminen aiheutui lapsikuolleisuuden vähenemisestä, nykyisin se 
lähtee pääasiassa korkeassa iässä tapahtuvan kuolleisuuden laskusta; ihmiset kuolevat yhä vanhempina. 
Niinpä ensimmäisen ikävuotensa eläneillä lapsilla ei juuri ole vaaraa kuolla ennen 60 vuoden ikää. 
Tästä johtuu, että se, mitä aiemmin sanottiin "kolmanneksi iäksi" ja käsitti kaikki eläkkeellä olevat ihmiset, 
koostuu todellisuudessa kahdesta sosiaalisella ja taloudellisella tasolla aivan erilaisesta luokasta: 
- pirteät ja täysissä ruumiin ja sielun voimissa olevat eläkeläiset, jotka ovat lujasti mukana taloudellisessa 
toiminnassa kuluttajina ja toimijoina epämuodollisessa taloudessa (tavaroiden ja palvelujen vaihto); 
- ihmiset, jotka ovat todella biologisesti taantuneet, joiden toiminnallinen autonomia on vähentynyt ja joiden 
on pakko turvautua ulkoisiin voimavaroihin voidakseen elää edelleen hyvissä oloissa. 
Tarkasti ottaen ei ole rajaa, jonka perusteella nämä kaksi ryhmää olisivat erotettavissa. Raja on itse asiassa 
häilyvä, ja se voitaisiin määritellä iäksi, jossa ihmisellä ei enää ole keskimäärin monta elinvuotta jäljellä. Joka 
tapauksessa tähän ikään kuuluu suurin osa yli 80-vuotiaista ja ennen kaikkea yli 90-vuotiaista. Mutta 30 
vuoden kuluttua tähän ikäluokkaan kuuluvien määrä on kaksi tai kolme kertaa suurempi kuin nyt, mikä lisää 
entisestään heidän erityistarpeisiinsa mukautettujen erityisrakenteiden tarpeita. 
1 Ks. esimerkiksi Eurobarometritutkimus N:o 32, elokuu 1990, "Perhe ja lasten saamista koskevat 
toiveet". 
Merkittävä alueellinen ero 
Alueellinen jakautuminen, jolla on tällaisia piirteitä, on huolestuttavaa. Huomattavan epätasainen ikäjakautuma 
voi tuhota lopullisesti työvoiman kehitysmahdollisuudet alueilla ja kasvattaa tarpeiden sekä voimavarojen 
keskittymistä erityisiksi palveluinfrastruktuureiksi. Tämä voi johtaa huomattavaan taloudellisen ja väestöllisen 
voiman epäsuhteeseen alueiden välillä. Tässä suhteessa kartassa 1 olevat, NUTS-tasoa 3 koskevat tiedot 
ansaitsevat erityisen kommentin. 
M Kohti alueellista kahtiajakoa ja suurkaupungistumista 
Useista jäsenvaltioista tulevat tiedot kertovat yhtenäisistä ja laajoista väestöstä tyhjenevistä alueista sekä 
toisista alueista, joilla on väestönkasvua. Tiheästi asutuilla alueilla on monia yhteisiä piirteitä. 
etelän rannikkovyöhykkeiden ja niiden ilmaston vetovoima yhdistyy tämän vetovoiman luomaan 
teollisuuteen; 
suurkaupunkien asutuksen tiheneminen, johon liittyy, kuten Pariisin alueella, näiden kaupunkien keskustan 
autioituminen. 
väestön keskittyminen suuria kaupunkeja enemmän tai vähemmän yhdistäviin käytäviin. 
m Autioituminen alueellisen väestökehityksen rakenteen epätasapainon aiheuttajana 
Väestön väheneminen tietyillä alueilla, esimerkiksi entisessä Itä-Saksassa, voi olla seurausta poispäin 
suuntautuvasta muuttoliikkeestä ja väestön kasvun luonnollisesta laskusta. Tästä seuraa yleensä huomattavaa 
epätasapainoa väestörakenteessa. 
Nämä kaksi tekijää, joista ensimmäinen vaikuttaa ennen kaikkea aikuisväestöihin ja jälkimmäinen nuorempiin, 
edistävät huomattavasti väestöjen ikääntymistä kaikkine niine seurauksineen, joita tällä ilmiöllä voi olla 
kyseisten alueiden kehitykseen. 
ALUEELLISTEN EROJEN VAIKUTUS POLITIIKKAAN KOKONAISUUTENA 
Työllisyyden ja sosiaaliturvan kaltaisia kysymyksiä pohditaan usein kokonaisvaltaisesti. Sama koskee myös 
väestökehityksen näkökohtia. Ei kuitenkaan ole epätodennäköistä, että alueellisella tasolla ilmenevä 
kasvuero vaikuttaisi suuntauksiin, joita voidaan todeta koko maan tasolla. Terveydenhuollon, koulutuksen, 
asumisen, kuljetusinfrastruktuurien tai työmarkkinoiden resurssien hallinta riippuu kuitenkin paljon väestön 
paikallisesta ikärakenteesta. 
Lisäksi väestökehityksen dynamiikkaan vaikuttava alueellinen epätasapaino voi myös aiheuttaa sosiaalisia 
ongelmia, joita on vaikea hallita. Tietyt sosiaaliset ja väestölliset ongelmat voivat sitoa väestöt kotiseudulleen 
ja estää siten alueellisen epätasapainon ratkeamisen maantieteellisen liikkuvuuden myötä. Tämä on 
tavallista korkeassa iässä, jolloin fyysinen liikkuvuus estyy, henkilökohtaiset voimavarat ovat vähäiset, 
asuminen on kallista ja niin edelleen. 
Olisi hyödyllistä analysoida alueiden väestödynamiikan tulevia prosesseja ja suuntauksia sekä tutkia sen 
suhdetta alueiden ja erityisesti työllisyyden kehitykseen. 

Ikääntymisen kaksi aiheuttajaa 
1 Syntyvyyden lasku 
Syntyvyyden lasku alkoi vuoden 1965 paikkeilla, ja vastasyntyneiden määrä on vähentynyt vuosi vuodelta, joten 
nykyinen ikäpyramidi on yhä kapeampi. 
Syntyvyyden tarkastelu edeltävän pitkän aikavälin osalta antaa tosin kuvan tietynlaisesta hajonnasta, jonka 
mukaan unionin valtiot voisi jakaa selvästi vähemmän hajanaisempiin tasoihin kuin neljäkymmentä vuotta 
sitten. Laskuvaiheen vaihteleva ajankohta ja erilaiset lähtökohdat (ks. kaavio 5) vaikuttavat kuitenkin niin, että 
ikääntyminen on jäsenvaltioissa erittäin epätasaista. 
Syntyvyyden historiassa on olennaisesti neljänlaisia tapauksia: 
- Pohjoismaat (Ruotsi, Suomi ja Tanska), joille on ominaista syntyvyyden elpyminen 1980-luvun lopulla ja 
joiden nykyiset syntyvyystasot ovat unionin korkeimmat (1,7 - 2,1) huolimatta viimeaikaisesta käänteestä 
laskusuuntaan. 
- Keski-Euroopan maat (Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat, Belgia, Ranska ja Luxemburg), joissa 
syntyvyys on vuoden 1975 paikkeilta vaihdellut sukupolvien korvautumisen varmistavan kynnyksen 2,1 
alapuolella (1,5 -1,8). 
- Saksa ja Itävalta, joiden väestökehitys on ennen ollut samankaltaista, joissa "suuret ikäluokat" syntyivät 
aiemmin kuin muualla ja joissa syntyvyys on lähes 20 vuoden ajan taantunut hyvin alhaisille tasoille (1,4 -
1.6). 
- Etelä-Euroopan maat ja Irlanti, joissa syntyvyyden lasku on ollut myöhäisempää mutta rajua ja joissa 
syntyvyys ei ole vielä vakiintunut (1,1 - 1,4). Tästä syystä näissä maissa on odotettavissa huomattava 
epäsuhta alle 45-vuotiaiden ja yli 45-vuotiaiden ryhmien välillä vuoden 2025 paikkeilla. 
2 Kuolleisuuden lasku 
Odotettavissa oleva elinikä on yleisesti pidentynyt vuodesta 1960 lähtien, mutta on kiinnostavaa todeta, että 
suurimmat edistysaskeleet ovat toteutuneet maissa, joissa odotettavissa oleva elinikä oli alunperin lyhyin. 
Aiemmin tämä nopea edistys aiheutui lapsikuolleisuuden vähenemisestä. Tällä hetkellä kuolleisuuden lasku 
koskee lähinnä yli 60-vuotiaita, sydän- ja verisuonitautien ja syövän ehkäisyn ja hoidon kehittymisen ansiosta. 
Myös kehitys kohti parempaa elämäntapaa - tasapainoinen ravinto, tupakoimattomuus, liikunta, säännölliset 
lääkärintarkastukset - on vaikuttanut merkittävästi. 
Kuoleman edessä miehet ja naiset eivät vielä ole tasä-arvoisia. Naiset elävät keskimäärin kuusi vuotta 
vanhemmiksi kuin miehet, mistä syystä ikääntynyt väestö on voimakkaasti naisvaltainen. Odotettavissa olevan 
eliniän piteneminen koskee kuitenkin kumpaakin sukupuolta. 
Kaavio 4 
Miehet Naiset 
CD OdotatUvbMol«v«*linlU1M3 
•i OdotatUvtom oUv« «liniktt 1M0 
EU 60 III n ii fi 11 n II n II n n'EU93 mllBl" 
i t 
Eliniän piteneminen unionissa; kehitys ja vertailua 
Kaavio 5 
Syntyvyyden suhdannetunnusluvun kehitys neljänkymmenen viime vuoden aikana2 
1 I I M I I I I I M I tI II M I I I I I I t I I I I I t t I I M M I I I I I I 
O>O>O>O>O>O)O>O>O>O)O>O>O>0)O> o T eo CM 
r>- i*» K " 
Oi Oi Oi 
Havainnointivuodet Havainnointivuodet 
Espanja 
S 5 S 8 S 0) O) o> o> o» O V CO (N N. h- h. — Oi Oi Oi OlOiOiOiOtOtOtOiOtOIOtOi 
Havainnointivuodet Havainnointivuodet 
Näissä kaavioissa olevat Sveitsiä ja Norjaa koskevat tiedot esitetään yhdenmukaisten 
väestöpiirteiden maantieteellisen ulottuvuuden havainnollistamiseksi. 
ODOTETTAVISSA OLEVASSA ELINIÄSSÄ ON PALJON SOSIAALISTA JA ALUEELLISTA VAIHTELUA 
Eliniän piteneminen ei ole itsestään selvä saavutus, se aiheutuu eri kävttävtvmistekiiöistä (ravinto, tupakka, 
liikunta, lääkärinhoito), jotka liittyvät lujasti sosiaaliseen ia taloudelliseen asemaan (koulutus, työn laatu, tulot, 
työttömyys), tekniikan ia lääketieteen kehitykseen, ympäristön laatuun (altistuminen vaarallisille aineille) sekä 
sosiaaliseen edistykseen (mahdollisuus asianmukaiseen hoitoon, sairauksien ja onnettomuuksien ehkäisy, 
tieto). 
Näihin tekijöihin sisältyy huomattavaa alueellista ja sosiaalista hajontaa, mikä aiheuttaa suuria kuiluja 
terveyden alalla. Näiden tutkiminen alueellisella tasolla olisi hyödyllistä. 
Muuttoliikkeet ovat tärkeä osa kasvua, 
mutta ne eivät vähennä ikääntymisen vaikutuksia 
Valitettavasti käytettävissä olevat muuttoliikkeitä koskevat tilastot ovat epätäydellisiä ja usein 
vertailukelvottomia jäsenvaltioiden välillä. Jotkin maat määrittelevä turvapaikanhakijat maahanmuuttajiksi, 
toiset eivät. Euroopan unioniin suuntautuvista muuttoaalloista kerätyistä tiedoista on kuitenkin mahdollista 
eritellä useita peruspiirteitä: 
Varsinkin viime vuosina unioniin suuntautuneet muuttoaallot ovat liittyneet kiinteästi suhdannetapahtumiin 
(Saksan yhdistyminen, itäblokin hajoaminen, Jugoslavian konflikti). Ei ole kovinkaan todennäköistä, että 
vuosina 1990 - 1994 todetut muuttoluvut, yli miljoona henkeä vuodessa, säilyisivät samalla tasolla. 
Muistettakoon, että 1970-luvulla näiden lukujen vuosikeskiarvo oli noin 300 000 ja että ne muuttuivat 
negatiivisiksi 1980-luvun alussa. 
Viime vuosikymmenien aikana työntekijöiden hallitun muuton tilalle on tullut muuttajien ja 
turvapaikanhakijoiden perheiden muuttoliike. Ilmeisesti ulkomaalaisten osuus kaikista työntekijöistä on 
pysynyt aivan vakaana. 
• Kun unionin ja sen ulkopuolisten maiden välinen muuttoliike perustuu selvästi suhdanteisiin, liikkuvuus 
jäsenvaltioiden välillä osoittaa puolestaan selvästi yhden perussuuntauksen: muuttoaallot vähenevät tai 
ainakin vakiintuvat jokseenkin alhaisille tasoille. Tältä alueelta saadut tiedot ovat ikävä kyllä sirpaleisia ja 
laadultaan vaihtelevia. Olisi hyödyllistä jatkaa tutkimuksia muuttoliikkeiden ymmärtämiseksi eri 
maantieteellisillä tasoilla ja niiden sijoittamiseksi niille ominaisiin ympäristöihin. 
Syntyvyyden laskun vuoksi ja ikääntymisen yhteydessä muuttoliike menettää jatkuvasti merkitystään unionin 
väestön kasvussa. 
10 
ONKO IKÄÄNTYMISTÄ TARKOITUKSENMUKAISTA TASOITTAA TURVAUTUMALLA 
MUUTTOLIIKKEESEEN? 
Kysymys tulee usein esille, ja siihen kannattaa vastata tukeutumalla numeroihin. On sanottu, että 
ikääntyminen vastaa iäkkäiden sukupolvien osuuden kasvua nuorempien suhteen. Seuraavassa 
kaaviossa on kaksi käyrää; alemmassa ovat muuttosaldot (maahanmuuttajien määrän ja 
maastamuuttajien määrän erotus) 'keskisuuren' mallin mukaisesti arvioituna, eli 520 000 
nettomaahanmuuttajaa vuodessa. Ylempi käyrä esittää sitä maahanmuuttajien nettomäärää, joka 
unioniin olisi saatava, jotta suhde 60+/20-59 vuotta pysyisi vuoden 1995 tasolla. 
Nykyisiin tasoihin nähden unioniin muuttavien nettoaaltojen olisi noustava puolesta miljoonasta 5 - 7 
miljoonaan, jotta suurten ikäluokkien vaikutus häviäisi kokonaan. Tämäkin arvio perustuu menetelmään, 
jossa laskentatapa ei painota vanhenemista, koska maahanmuuttajien ei siinä oleteta vanhenevan, vaan 
heidät lasketaan koko ajan työikäisten luokkaan. Tämän mallin tulokset osoittavat hyvin, kuinka 
väistämätöntä unionin ikääntyminen on. 
Kaavio 6 
8000 000 
7000 000 
6000000 
5000 000 
4000 000 
3000 000 
2000 000 
1 000 000 Ikääntymisen 
tasoittamiseksi 
tarvittavat tasot 
keskisuuressa mallissa 
ennakoidut 
maahanmuuttajat 
~( 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 H -i 1 ( 1 1 1 1 1 1 1 1 
tn «o r» to o» 
8RR8RR§R888§RR§ 
Suurten ikäluokkien vaikutuksen tasoittamiseksi tarvittaisiin 8-14 kertaa enemmän maahanmuuttajia 
11 
2 - Väestön tulevaisuus 
Unionin väestön tulevaisuutta kuvastaa siis neljä valtasuuntausta; väestön yleinen väheneminen ennemmin tai 
myöhemmin, lasten ja nuorten vähäisyys, työikäisten merkittävä väheneminen ja vähitellen eläkkeelle siirtyvien 
ja vanhenevien ihmisten määrän räjähdyksenomainen kasvu. On todettu, että nämä tekijät ovat rakenteellisia ja 
että muuttoliike nykyisessä koostumuksessaan ja muutostensa laajuudessa ei pysty tasapainottamaan niitä, 
mikä pakottaa meidät pohtimaan entistä enemmän työllisyyttä, koulutusta ja kaikkea sosiaalista elämää 
koskevia seurauksia. 
Juuri kuvaamamme väestökehitys, jonka jälkivaikutukset aiheuttavat erilaisia, mutta aina mullistavia tilanteita 
eri jäsenvaltioissa, tuntuu useilla alueilla: 
1- Talous laajassa merkityksessä. 
Työmarkkinoiden, jotka tähän saakka ovat suuntautuneet tietynlaisiin hyödykkeisiin ja palveluihin, on 
mukauduttava erilaiseen kysyntään, pääasiassa koulutuksen, asumisen, terveydenhuollon, kuljetusten ja 
vapaa-ajan aloilla. Tämän muutoksen on tapahduttava samalla kun juuri ne, jotka tuottavat taloutemme 
tarvitsemia voimavaroja, vähenevät koko ajan, ja tulevaisuuden sukupolvet, joiden on talouden kasvun 
kannalta oltava korkeasti koulutettuja, käyvät määrältään yhä vähäisemmiksi. 
2- Sosiaaliturva ja sukupolvien välinen solidaarisuus. 
Suurten ikäluokkien aiheuttama väestönkasvu vaikuttaa vähitellen vuosisadan vaihteesta eläkeläisten 
luokassa. Seurauksena syntyy joukko uusia ongelmia ennen kaikkea sosiaaliturvan rahoituksen ja järjestelyn 
osalta, ja ongelmat koskevat mitä ilmeisimmin eläkejärjestelmiä, mutta myös työllisyyden aluetta, 
esimerkiksi hyvin iäkkäiden ihmisten määrän kasvun edellyttämien uusien palvelujen luomisen yhteydessä. 
Vanhimpien tarpeet hallitsevat sosiaalista ja perhe-elämää kaikissa suhteissa. Mitä myönnytyksiä ikäihmiset 
tekevät nuoremmille sukupolville, ja kuinka nuoremmat ottavat kantaakseen eläkkeiden rahoittamisen 
aiheuttaman taloudellisen taakan? Sukupolvien välisen solidaarisuuden periaatteesta tulee epäilemättä 
tulevien mukautusten avaintekijä. 
3- Työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun edellytykset. 
Vanhenemisen myötä ja jos nykyinen talouden kasvu pysyy ennallaan, kansalaisten keskimääräiset tulot 
mahdollisesti muuttuvat. Työehtosopimuksissa on otettava huomioon uudet jakomallit, koska väestön 
muutos voi edellyttää ratkaisuna työn uudelleenjärjestelyä sekä rakenteen että työajan osalta. 
Kuinka voimme mukauttaa järjestelmämme näihin väestömuutoksiin? Tämä on ratkaiseva kysymys, mutta 
siihen ei ole olemassa yhtä ainoaa vastausta. Kyseessä olevat ilmiöt liittyvät toisiinsa, ja kaikissa 
ratkaisuyrityksissä on yhdistettävä puhtaasti taloudelliset vaatimukset esitetyn muutoksen sosiaaliseen 
ulottuvuuteen. Tämän tekee mahdolliseksi etenkin niiden nykyisin ongelmana koettujen inhimillisten 
voimavarojen kunnioittaminen ja hyväksikäyttö, jotka unioni onnistuu muuttamaan voimatekijöikseen. 
Seuraavassa esitetään kaksi tekijää, jotka helpottavat tässä arvioidun tulevan väestökehityksen merkityksen 
tarkastelua: työllisyys ja sosiaaliturva. Pyrimme osoittamaan joitakin ensisijaisia numerotietoja, jotka auttavat 
arvioimaan muutosten vaikutusta väestörakenteeseen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä näillä kahdella alueella. 
12 
2.1 Väestön tulevaisuus ja työllisyys 
Toiminta: tilaa kasvulle 
Talouden elvyttämisen kannalta tarkoituksenmukaisista ratkaisuista ensisijaisin on yleinen työllisyyden tason 
nostaminen. Teoriassa ja työikäisen väestön näkökulmasta edellytykset sen toteuttamiseen ovat olemassa. 
- viisitoista vuotta täyttäneistä naisista aktiiviväestön osuus on huomattavasti pienempi kuin miehillä, tämä 
koskee etenkin iäkkäämpiä naisia. Kummassakin ryhmässä on vielä huomattavasti varaa lisätä toiminnan ja 
työllisyyden astetta. 
- työttömyys koettelee erityisesti nuoria, varsinkin jos ajatellaan nuorten työttömien osuutta nuoren 
aktiiviväestön piirissä. Nuorten saaminen työmarkkinoille on ensisijainen tavoite. 
- ennenaikaisten eläkkeelle siirtymisten vaikutuksesta 60-65 -vuotiaita työntekijöitä on puolet vähemmän kuin 
55-59 -vuotiaita, vaikka näiden kahden ikäryhmän väliset erot eivät ole yhtä selvät. Eläkkeelle siirtymisen 
ohjaus on osaltaan vaikuttanut työssä käyvän väestön vähenemiseen. 
Kaavio 7 
1994 
Miehet 
Passiiviväestö 
Työttömät \ 
X 
Työssi W///A 
W///////////////M W/////MMWM\ J W/////MMW/M//A 
W/WM///W/W/////W/A 
w<fMmmmm,\ 
W/////////W//M 
l V//M 
4,5 3 1,5 0 
Prosenttia kokonaisväestöstä 
Nykyinen väestörakenne ja aktiiviväestön rakenne 
Nykyinen väestötilanne tarjoaa huomattavasti varaa työllisyysasteen nostamiseen. Tämän toteamuksen 
yhteydessä voidaan kysyä, kuinka keskipitkän aikavälin väestökehitys voi vaikuttaa sen muotoutumiseen. 
13 
VÄESTÖKEHITYKSEN VAIKUTUKSET TYÖLLISYYTEEN JA SOSIAALITURVAAN: IKÄRYHMIEN 
VALINNAN MENETELMÄKYSYMYKSIÄ 
Työikäiseen väestöön on tapana laskea 15-64 vuotiaat ihmiset. Tällainen luokitus ei tietenkään ole täysin 
tarkka, toisaalta siinä ei oteta huomioon koko aktiiviväestöä, koska eräät 65 vuotta täyttäneet ihmiset ovat 
vielä työelämässä, ia toisaalta siinä lasketaan työikäisiin ryhmä (15-vuotiaat nuoret), jota ei tietyissä 
jäsenvaltioissa voi laillisesti ottaa työmarkkinoille. Tämän luokituskäytännön omaksuminen antaa kuitenkin 
mahdollisuuden vertailuun. 
Tiedetään, että toiminnan näkökulmasta tämän väestöosan molemmissa päissä olevat ryhmät (15-19 -
vuotiaat ja 60-64 -vuotiaat) edustavat huomattavasti pienempää toiminta-astetta kuin 20-59 -vuotiaat, ja 
erityisesti että heidän toimintansa on paljon epävakaampaa sikäli, että toiminta-asteiden jakautuminen 
ikävuoden mukaan on epäyhdenmukainen ja vaihtelee paljon aikaa myöten (nuorten opintojen 
pitkittyminen, iäkkäämpien varhaiseläkkeet). Toisaalta tässä kertomuksessa käytetty malli, joka kuvaa 
ikääntymisen vaikutusta sosiaaliturvaan (ks. aihetta käsittelevä ruutu jäljempänä) merkitsee 
metodologisista syistä vakaamman ryhmän valintaa, koska sen suhteellisen väestöllisen kehityksen on 
korreloitava aktiiviväestön suhteen. Siksi tässä kertomuksessa erotetaan työikäisistä 20-59 -vuotiaiden 
luokka. Analyysi ei siis koske tarkasti ottaen työikäistä väestöä, vaan ainoastaan sitä tämän väestön osaa, 
joka parhaiten vastaa vanhenemisen vaikutusten mittausedellytyksiä. 
On myös huomattava, että seuraavassa esitettävät arviot merkitsevät ainoastaan mallintamisen 
alkuvaihetta ja edellyttävät tasaista toiminta-astetta tulevaisuudessa. Toiminta-asteen ja työllisyyden 
kehityksen ja vaihtelun sekä niiden taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten analyysejä esitellään joka vuosi 
komission kertomuksessa "Työllisyys Euroopassa" (L'emploi en Europe). 
10 vuodessa huomattavia muutoksia työikäisessä väestössä 
Tällä hetkellä unionin työikäinen väestö on 249,1 miljoonaa henkeä; näistä 210,4 miljoonaa on 20-59 vuotiaita. 
Yhdessä vuosikymmenessä se voisi kasvaa 1,5 - 5,5 miljoonalla sen mukaan, seurataanko Eurostatin pientä 
vai suurta mailia, mikä voisi edistää työllisyyden kasvua. Kummassakin tapauksessa ryhmän sisäinen rakenne 
muuttuu kuitenkin voimakkaasti. 
- 15-19 -vuotiaat nuoret vähenevät lähes miljoonalla (-5%); 
* 20-29 -vuotiaiden määrä vähenee keskimäärin 9 miljoonalla (-17%). Juuri näitä ryhmiä nykyinen työttömyys 
koskettaa kipeimmin. Voidaan kysyä, ratkaisisiko väestökehitys itsessään osan tämän luokan ongelmaa. 
• 30 - 49 -vuotiaiden määrän lasketaan kasvavan 7,5 miljoonalla (+7,5 %). Kyse on ryhmästä, jossa toiminnan 
lisäys olisi numerollisesti kaikkein suotuisinta. 
- 50-59 -vuotiaiden määrä kasvaa 5,5 miljoonalla (+12%). Näiden ihmisten säilyttäminen työelämässä on 
erittäin tärkeää korkean työllisyysasteen ylläpitämiseksi. 
- 60-64 -vuotiaiden ryhmä, joka on poistumassa työikäisten luokasta, tasapainottaa noin miljoonan hengen 
kasvulla samaan luokkaan tulevien 15-19 - vuotiaiden määrän vähenemistä. 
14 
Kaavio 8 
Kasvu 1995-2005 
15-19 20-28 30-49 90-59 60-64 
Työikäisten markkinoiden ikääntyminen 
Työikäisen väestön väheneminen = työttömyyden väheneminen? 
Yhtälö, jota on lähes mahdoton tarkistaa 
Jotta voitaisiin arvioida, kuinka työmarkkinoiden sisäiset väestönmuutokset voisivat sinänsä vähentää 
työttömyyttä, kannattaa tehdä hyvin summittainen simulaatioharjoitus kunkin kolmen ikäryhmän osalta. 
Kysymys on harjoituksesta, joka rajoitetaan analyysin alueelle, koska sillä pyritään erityisesti antamaan kuva 
työttömyyden herkkyydestä väestökehityksen ja mahdollisen työllisyysasteen kehityksen suhteen. 
Oheisessa kaaviossa 
- yhtenäinen viiva (3) esittää niiden ihmisten määrää, joilla on työpaikka vuonna 1995: 
- ylempi käyrä (1) esittää, mikä olisi työikäisten määrän kehitvs.ios tämän ryhmän toiminta-aste pysyisi 
vuoden 1995 tasolla: 
- keskimmäinen käyrä (2) osoittaa, mikä olisi työssä käyvien määrän kehitys, ios työllisyysaste kasvaisi 
vuosittain 0.5 prosenttia vuodesta 1995. 
Jos työllisyysastetta nostetaan vuodesta 1995 alkaen 0,5 prosenttia vuodessa, siitä aiheutuva prosentuaalinen 
työttömyyden lasku vaihtelee 6,1 prosentista 7,8 prosenttiin näiden yhdentoista vuoden osalta. Työttömyyden 
lähtötasojen erilaisuuden vuoksi nuorisotyöttömyys olisi vielä lähes 9,9 prosenttia (alussa 16,6 prosenttia), kun 
taas 30 - 49-vuotiaiden työttömyys olisi voitu saattaa selvästi alemmalle tasolle (2,33 prosenttia). Uransa 
lopulla olevien kohdalla väestövaikutus saisi työttömyyden selvästi katoamaan. 
15 
Kaavio 9 
44 000 000 T 
42 000 000 
40 000 000 -
38 000000 
36 000 000 -
34 000000 T 
32 000 000 
30 000 000 
1995 1997 1999 2001 2003 2005 95 000 000 -r 
90 000 000 
85000000 (2) 
60000 000 
75 000000 + 
70 000 000 
1995 1997 1999 2001 2003 2005 
34 000 000 j 
32 000000 
30000000-
• 
28 000000 
26 000000-
24 000000 
22 000000 -
1995 1997 1999 2001 2003 2005 
Kymmenessä vuodessa väestökehitys ei yksinään ratkaise työttömyyden ongelmaa 
TYÖIKÄISEN VÄESTÖN IKÄÄNTYMISEN HERÄTTÄMIÄ KYSYMYKSIÄ 
Työikäinen väestö vanhenee samalla tavalla kuin kokonaisväestökin, toisin sanoen aktiiviväestön keskuudessa 
iäkkäämpien työntekijöiden määrä kasvaa suhteessa nuorempien työntekijöiden määrään. Lisäksi tässä unionin 
yleisessä taustassa on ehkä tulevaisuudessa vahvistettava iäkkäämpien työntekijöiden osallistumista 
työmarkkinoilla tuotannon tarpeiden mukaisesti. Vaikka nämä kysymykset eivät kuulu välittömästi tässä 
kertomuksessa käsiteltävien asioiden piiriin, on kolme kysymystä, jotka kannattaa esittää ja joita kannattaa 
analysoida kokonaisvaltaisesti tulevaisuudessa. 
Mikä yhteys työntekijöiden keski-iällä on tuottavuuteen? 
Kun tiedetään, että keskimääräinen palkka nousee iän mukana, mikä on työikäisen väestön ikääntymisen 
vaikutus yritysten talouteen? 
Kun otetaan huomioon, että alansa viimeaikaisimpaan kehitykseen koulutettujen nuorten työntekijöiden panos 
osaltaan vaikuttaa työvoiman keskimääräiseen pätevyyteen, kuinka voidaan pitää yllä ja jopa lisätä 
työntekijöiden keskimääräistä pätevyyttä, kun työelämään tulee nuoria entistä vähemmän? 
Kansalliset erot työikäisen väestön vaihtelussa 
Jäsenvaltioiden väestörakenteet ovat erilaisia, koska väestön vaihtelun ilmiöiden ajoittuminen ja tasot 
vaihtelevat; tällä on välitön vaikutus työmarkkinoiden kehityksen vertailuun tulevien kymmenen vuoden osalta. 
Eurostatin "pienen" mallin mukaan: 
- Kaikissa jäsenvaltioissa, joissa syntyvyyden lasku on ollut tuore ilmiö (Irlanti, Etelä-Euroopan maat), paitsi 
Italiassa, nuoren ja ikääntyneemmän työvoiman välinen kuilu näkyisi vasta myöhemmin. Näissä maissa 20 -
29 -vuotiaiden ryhmässä tapahtuisi vain lievää vähenemistä lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. 
16 
Useimmissa jäsenvaltioissa työvoima, jonka voi olettaa liittyvän aktiiviväestöön, vähenisi kuitenkin 
huomattavasti, 10 prosenttia, joskus jopa 30 prosenttia. 
Iäkkäämpien kohdalla suuntaus olisi päinvastainen; jäsenvaltioissa, joissa rakenteet ovat vanhimmat, 
iäkkäämpien työntekijöiden määrä kasvaisi 10-40 prosenttia tapauksesta riippuen. 
Nämä lyhyelläkin aikavälillä huomattavat muutokset aiheuttaisivat Italiassa ja ennen kaikkea Saksassa 20 -
59 -vuotiaiden kokonaisväestön vähenemistä. Nämä mullistukset edellyttäisivät työmarkkinoilta nopeita 
mukautuksia. 
Kaavio 10 
Kaikki nämä ryhmät ovat eläkkeellä seuraavat 10-15 vuotta 
40% 
30% 
20% 
10% 
-10% 
-20% 
-30% Saksassa Ja Italiassa koko 20-60 -vuotiaiden 
ryhmä pienenee 
Väestö, Jonka voidaan odottaa liittyvän työikäiseen 
väestöön, vähenee kaikkialla paitsi Irlannissa Ja 
Suomessa 
Väestökehityksen työllisyyteen kohdistuvan vaikutuksen kansalliset erot 1995 - 2000 
Nämä tekijät ovat vain yleistettyjä piirteitä, jotka havainnollistavat työllisyyden kehityksen väestöllistä 
ulottuvuutta. Tätä tutkimusta syvennetään ja täydennetään myöhemmin lisäanalyyseillä, sillä on vielä esitettävä 
useita väestökehitykseen liittyviä kysymyksiä, esimerkiksi, mikä on työttömyyden merkitys riippuvuussuhteissa, 
mikä on väestökehityksen rakenteen liukumien vaikutus työvoiman uusiutumisprosessissa, mikä on 
kuolleisuuseroista johtuvien yksinäisten ihmisten markkinoiden kasvun taloudellinen merkitys tai mikä on 
työvoiman joustavuuden ja iän välinen yhteys eri toiminta-aloilla. Unionin väestön ikääntymisestä ollaan 
toteuttamassa erityistutkimusta entistä laajempien analyysien saamiseksi muutaman kuukauden kuluttua näihin 
kysymyksiin vastaamista varten. 
KATSAUS ALUEELLISEEN ULOTTUVUUTEEN 
Euroopan kartta on tällä hetkellä kuin mosaiikki, jossa on toisaalta verraten vauraita ja toisaalta rappeutuvia 
vyöhykkeitä. Syynä on aluetason kysynnän ja tarjonnan tasapainon purkaminen, aiemmin tasapainon varmisti 
sisäinen liikkuvuus; nyt työikäinen väestö liikkuu yhä vähemmän. 
Alueelliset erot väestön liikkuvuuden ja työpaikkojen maantieteellisen jakautuman välillä voivat aiheuttaa 
toimintahäiriöitä, joita väestörakenteen erot korostavat entisestään. 
Jos, kuten tietyillä Euroopan alueilla aiemmin on tapahtunut, heikko kehitystaso kuitenkin aiheuttaa 
potentiaalisten työntekijöiden maastamuuttoa, seurauksena on väistämättä alueiden välisen 
tasapainottomuuden korostuminen väestörakenteen näkökulmasta, puoleensa vetävät alueet nuortuvat, 
hyljeksityillä alueilla ikääntyminen kiihtyy entisestään. 
17 
2.2 Väestön tulevaisuus ja sosiaaliturva 
Sosiaaliturva määritellään tavallisesti niiden siirtojärjestelmien kokonaisuudeksi, joilla pyritään suojaamaan 
kansalaiset sosiaalisten riskien, kuten sairauden, raskaudenajan, työkyvyttömyyden, työttömyyden ja vanhuuden 
varalta sekä varmistamaan perheen elämä, tuki ja tehtävät. Näillä aloilla väestökehityksen merkitystä on 
tutkittava eri akseleilla, sillä: 
Tässä kertomuksessa omaksuttu näkökulma antaa mahdollisuuden vähemmän rajoittavaan määritelmään, 
jossa otetaan huomioon seuraavat näkökohdat: 
- väestökehitys on sosiaaliturvajärjestelmien toteuttamisesta saakka aiheuttanut perusteellisia muutoksia 
eri sosiaalisten riskien luonteeseen ja muuttanut siten siirtomekanismien toteutumisedellytyksiä; 
- näiden mekanismien joukossa väestökehityksellä on vaikutusta talouden tasapainoon; se ei vaikuta 
ainoastaan järjestelmien tasapainoihin, vaan epäsuorasti myös talouden kasvuun yhteiskunnan eri 
ryhmien tulojen ja käyttäytymisen kautta (kulutus, säästäminen); 
- kahden edellä mainitun tekijän sosiaalisten vaikutusten kautta väestökehitys säätelee tiettyjä sosiaalisia 
tekijöitä (sukupolvien välinen solidaarisuus, yhteiskunnan yhdenmukaisuus). 
Seuraavan neljännesvuosisadan kuluessa ikääntymisen jatkuvan kasvun aiheuttama suurten ikäluokkien 
eläkkeelle siirtyminen herättää ennen kaikkea kysymyksen ilmiön rahoituksesta. Tätä kysymystä vaikeuttaa 
vielä se, että työikäinen väestö vähenee (-13 miljoonaa 20-59 -vuotiaiden osalta) suhteessa eläkeläisten 
määrän kasvuun. Myös iäkkäiden luokassa väestökehitys aiheuttaa huomattavan kasvun hyvin iäkkäiden 
ihmisten määrissä; näiden keskuudessa terveydenhuoltopalvelujen kulutus on paljon keskimääräistä suurempi. 
Näillä kahdella suurella sosiaaliturvan alalla rahoitustarpeissa ilmenee epäilemättä huomattavaa painetta. 
Ennen kuin niitä yritetään arvioida, on aiheellista muistuttaa joistakin väestöllisistä perusmuutoksista, jotka ovat 
huomattavasti vaikuttaneet sosiaaliturvan perinteisen ympäristön muutokseen. 
Ympäristön muutos 
Useimpien sosiaaliturvajärjestelmien perustamisesta lähtien joukko väestöllisiä, taloudellisia ja sosiaalisia 
tekijöitä on kokenut perusteellisia ja pysyviä muutoksia, jotka ovat muuttaneet sosiaaliturvan interventiopuitteita. 
Näiden uusien tekijöiden joukosta voidaan mainita: 
- peräkkäisten sukupolvien erilaiset elinehdot; 
- perherakenteen muutos; 
- työllisyystilanteen muutokset; 
- perhe-elämän ja työelämän välisten suhteiden kehitys. 
Kun nämä taloudelliset ja sosiaaliset muutokset ovat ohi, tuleva ikääntyminen voi korostaa niitä entisestään. 
- Peräkkäisten sukupolvien eri profiilit 
Sekä määrällisessä mielessä että peräkkäisten sukupolvien taloudellisissa ja sosiaalisissa piirteissä on 
havaittavissa huomattavia eroja. Tämän päivän eläkeläisten tulojen ja elintason edellytykset perustuvat paljolti 
sellaisiin työllisyys- ja sosiaaliturvamalleihin, jotka eivät enää päde täysin tulevien eläkeläissukupolvien 
kohdalla. 
Sukupolvien väliset solidaansuussuhteissa olisi otettava huomioon tämä uusi muuttuja eläkeläisistä ja 
vanhuksista yleensä huolehtimisen osalta. 
Ks. jäljempänä oleva kaavio 18. 
18 
- Perherakenteen muutos 
Samalla kun naisen sosiaalinen asema on muuttunut, perhemalli on pirstoutunut ja koostuu nyt lähinnä joukosta 
monimuotoisia yksilöllisiä kohtaloita. Tietyt sosiaaliturvajärjestelmät perustuvat perhemallin perinteiseen 
käsitteeseen (perheet elävät yksinomaan miehen tuloilla, avioliitot purkautuvat vain puolison kuollessa), ja 
lisäksi eräät mallit edellyttävät perheiden tukevan vanhuksiaan. 
Jotta pertieillä olisi mahdollisuus ottaa vastuulleen tällaisia tehtäviä niiden ympäristön muuttuessa, 
työmankkinoita ja sosiaaliturvajärjestelmää olisi mukautettava. 
Tällä alueella on mielenkiintoista panna merkille uuden tietotekniikan kehityksen ja leviämisen tarjoamat uudet 
mahdollisuudet. 
Kaavio 11 
Yksinhuoltajaperheet 
C%) 
Lasten määri naista 
kohti 
Avioeroja 
(kokonaismääri, %• ) 
Avioliiton ulkopuolella 
syntyneita(%) 
Perheet ennen ja nyt 
MERKITSEEKÖ SYNTYVYYDEN LASKU SÄÄSTÖJÄ PERHE- JA ÄITIYSKUSTANNUKSISSA? 
Ensi kädeltä voitaisiin ajatella, että ikääntymisen taustalla oleva syntyvyyden lasku vähentäisi aikaa 
myöten "perhe/äitiys" -tilille siirrettäviä sosiaaliturvakustannuksia. Monet tekijät vähentävät kuitenkin tätä 
kompensaatiomahdollisuutta : 
- perhe/äitiys -toimintojen osuus sosiaaliturvan kustannuksista on pieni, alle 8 prosenttia, kun 
eläkkeiden osuus on 45 prosenttia ja terveydenhuollon 34 prosenttia; 
- elämäntapojen kehitys (liittojen ja perheiden särkyminen ja uusiutuminen) voi merkitä uusia 
kustannuksia; 
- synnyttämisiän siirtyminen (synnytyskykyisten naisten vanheneminen) johtaa synnytyskustannusten 
nousuun, koska entistä vanhempia synnyttäjiä pidetään riskisynnyttäjinä, jotka vaativat enemmän 
tarkkailua raskausaikana; 
- Lapsista huolehtivan työvoiman väheneminen ei ole aiemmin automaattisesti merkinnyt vastaavaa 
laskua lastenhoidon ja koulutuksen kustannuksissa henkeä kohti. 
19 
- Muutokset työllisyystilanteessa 
Työllisyyden luonne on muuttunut perusteellisesti kolmen tärkeän tekijän osalta, mikä merkitsee sosiaaliturvan 
kannalta seuraavaa: 
- työikäisessä väestössä on havaittavissa entistä suurempaa haavoittuvuutta työttömyyden suhteen. 
Sosiaaliturvan kannalta tämä merkitsee työttömyyskustannusten kasvua ja palkasta perittävien maksujen 
vähenemistä; 
- työelämään siirtymistä viivästyttävän koulutusajan pidentymisen ja työelämää lyhentävän varhaiseläkkeelle 
siirtymisen yhteisvaikutuksesta niiden vuosien määrä, joina palkansaaja osallistuu sosiaaliturvan 
rahoittamiseen, vähenee aikaa myöten; 
- tilapäisen työn ja osa-aikatyön yleistyminen vaarantaa palkkatilanteen, vaikuttaa eläkevakuutuksen 
edellytyksiin ja kasvattaa syrjäytymisriskejä. 
Näiden suuntausten perusteella on mahdollista arvioida työllisyyden elvyttämisestä unionille koituvaa hyötyä. 
Esimerkiksi jos työllisyysaste saataisiin vakiintumaan 70 prosenttiin, - sille tasolle, jolla se on työllisyysluvuiltaan 
partiaissa jäsenvaltioissa sekä Yhdysvalloissa - saataisiin 30 miljoonaa työpaikkaa lisää. Tämä muuttaisi 
suotuisasti tiettyjen sosiaaliturvan menoluokkien rahoituksen perusnäkymiä. 
Kaavio 12 
Työttömyysaste (miehet) 
Työttömyysaste (naiset) 
Tilapäistyö (miehet %) 
Tilapäistyö (naiset %) 
Puolipa/vatvo (miehet %) 
Puolipaivatyo (naiset %) 
Työelämän muutoksia 
Naisten osallistumisen kasvu 
Eräs tämän vuosisadan sosiaalisen kehityksen näkyvimmistä piirteistä on ollut naisten valtava panostus 
työelämään. Tämä kehitys aiheuttaa kuitenkin vielä erilaisia ongelmia siinä määrin kuin: 
- työn ja palvelujen yleinen järjestely (lastenhoito, työajat) on vielä jäykkää, eikä siinä oteta tarpeeksi 
huomioon työelämän ja yksityiselämän yhteensovittamisen tarvetta; 
- pariskunnissa naiset ovat edelleen enimmäkseen vastuussa "kotiasioista" (kotityöt, lastenkasvatus), mikä 
aiheuttaa kaksinkertaisen taakan suurimmalle osalle työssäkäyvistä naisista; 
- naisten osallistumista työmarkkinoille tasa-arvoisina miesten kanssa ei ole vielä varmistettu. Ratkaisematta 
on yleisluontoisia ongelmia, jotka aiheutuvat tosiasiallisesta syrjinnästä; 
- perhe-elämän ja työelämän yhteensovittaminen aiheuttaa yleisellä tasolla miesten ja naisten roolien 
kehitysongelman. Tässä yhteydessä on korostettava Euroopan työmarkkinaosapuolien, UNICE, CEEP ja 
EAY, myönteistä tulosta vanhempainlomasta, mikä merkitsee huomattavaa panosta tasavertaisten 
mahdollisuuksien toteuttamisessa sekä perhe-elämän ja työelämän yhteensovittamisessa. 
20 
Kaavio 13 
60V. 
1.2 M 1,6 1,8 
Lasten määrä keskiarvona naista kohti 
Naisten työllisyysasteen ja syntyvyyden välillä ei ole unionin alueella yksiselitteistä yhteyttä 
Työikäiseen väestöön siirtymisen ja siitä poistumisen välinen erotus 
Kaaviossa 3 esitettiin alustavasti väestön eri ikäryhmissä vuoteen 2025 mennessä tapahtuvat selvät vaihtelut. 
On mielenkiintoista todeta, edelleen Eurostatin eri mallien pohjalta, kuinka työikäinen väestö korvautuu vuosi 
vuodelta sekä arvioida ja ajoittaa työikäiseen väestöön siirtymisen ja siitä poistumisen välisen erotuksen 
laajuus. Näin saadaan hyödyllistä tietoa ikääntymisen merkityksen arvioimiseksi eläkkeiden alalla. 
Euroopan unionissa tapahtuvan kaltainen ikääntyminen johtaa ikäihmisten määrän huomattavaan kasvuun. 
Tämä kasvu on erityisen selvää vuosisadan vaihteen jälkeen ja merkitsee joka vuosi kuusikymmentä vuotta 
täyttävien henkilöiden määrän lisääntymistä, tämä ryhmä kasvaa vuosina 1995 - 2025 keskisuuren mallin 
mukaan 4.0 miljoonasta 5.9 miljoonaan henkeen. Tämä kasvu on huomattavinta vuoden 2006 jälkeen ja johtaa 
vuosittain eläkkeellesiirtymismääriin, jollaisia ei ole ennen nähty. 
Vastakohta on suuri, kun verrataan ikääntymistä 20 vuotta täyttävien määrän tulevaan kehitykseen. Näiden 
kaksikymmentä vuotta täyttävien nuorten määrä oli vuonna 1995 5,1 miljoonaa ja laskee vuoteen 2025 
mennessä 4,2 miljoonaan. 
Kaavio 14 
; i « | | ! f I M i | S ? i I I i I I I 
Kuusikymmenvuotiaiden määrän räjähdysmäinen kasvu Työikäisten joukko ei uusiudu 
21 
Alustava katsaus suoritettavaan analyysiin 
Väestön ikääntymisen vaikutuksen arvioimiseksi tuotannossa asukasta kohti on kehitetty alustava malli. Sitä 
tutkitaan myöhemmin parametritesteillä.Kyse ei kuitenkaan millään muotoa ole mallista, joka huomioisi 
taloudellisten toimien monimutkaisuuden, vaan ne on vielä sisällytettävä malliin. Tämän hyvin yksinkertaistetun 
mallin etuna on kuitenkin mahdollisuus eristää pelkästään vanhenemisesta johtuva vaikutus, koska se mittaa 
annettujen ikäluokkien työikäiseen väestöön siirtymisen ja siitä poistumisen vaihtelun vaikutuksia. 
IKÄÄNTYMISEN VAIKUTUKSEN ARVIOIMISESSA KÄYTETTY PERUSMALLI 
Tässä esitettävä malli on hyvä lähtökohta haluttaessa mitata pelkän väestön ikääntymisen vaikutuksia 
eläkekustannuksiin. Kun välttämättömät kustannukset on arvioitu ensimmäisen kerran (1. vaihe), toteutetaan 
erilaisia parametrisimulaatioita kullakin muunnelmalla aikaansaadun vaikutuksen mittaamiseksi ja sen rajojen 
arvioimiseksi. Tätä alustavaa mallia hiotaan myöhemmin niin, että voidaan ottaa huomioon todellisuudessa 
vaikuttavat täydentävät piirteet ja arvioida kysymystä vivahteikkaammin. 
Toistaiseksi malli kuvaa todellisuutta vain osittain, mutta on siitä huolimatta varsin hyödyllinen, sillä se kuvaa 
määrällisesti ikääntymisen väistämätöntä vaikutusta taloudelliseen kasvuun ja antaa lisäksi mahdollisuuden 
mitata eri jäsenvaltioiden osalta saatujen tulosten perusteella (ks. liite), kuinka paljon väestöerot merkitsevät 
ikääntymisen vaikutusten luonteessa, laajuudessa ja ajoituksessa. 
PARAMETRIT 
Työikäisten määrä 
Eläkeläisten määrä 
Keskipalkka 
Per capita -keskituotanto 
Keskimääräinen eläkemaksu 
Muuntoindeksi (keskieläkkeen ja keskipalkan 
suhde) LÄHTÖOLETUKSET 
20 - 59 -vuotiaat lasketaan työikäisiksi 
60 vuotiaat ja vanhemmat lasketaan eläkeläisiksi ( 
kaikkien eläkeikä on 60) 
Kaikki työikäiset saavat palkkaa 
Tuotanto on tarkoitettu vain palkkojen ja eläkkeiden 
maksamiseen 
Palkasta ja tuotannosta riippuva muuttuja 
Kiinteä 0,75 % (oletetaan, että keskimääräinen eläke 
on kolme neljäsosaa keskimääräisestä palkasta) 
Tämän mallin ensimmäiset tulokset esitetään seuraavassa kaaviossa. Niistä näkyy vuositasolla ja keskiarvoina 
koko unionin osalta, mitä per capita -tuotannon vuosittaisen kasvun osuuksista eläkkeisiin vaikuttava 
väestökehitys yksinomaan rasittaa. Kymmenen seuraavan vuoden kuluessa tämä osuus säilyy samoilla tasoilla 
kuin ennenkin; 0,1 prosentin ja 0,3 prosentin välillä. Vuoden 2005 jälkeen väestökehityksen vaikutus on entistä 
selvempi, luultavasti yli puoli prosenttia vuodessa. Tätä seikkaa voidaan havainnollistaa kolmella GDP-
bruttokansantuotteen kasvuoletuksella. 
22 
Oletetaan kolme esimerkkitapausta: vakaa vuosikasvu 1 prosenttia, 2 prosenttia ja 3 prosenttia tästä hetkestä 
vuoteen 2025. Mallin tulosten mukaan tosiasialliset kasvuluvut olisivat, kun väestökehityksen "kustannukset-
vähennetään, 0,5 prosenttia, 1,5 prosenttia ja 2,5 prosenttia; näin merkittävää vaikutusta ei voida jättää 
huomiotta. 
Nämä ensimmäiset tulokset riippuvat tietenkin lähtöoletuksista, joiden säilyttävä luonne kuvaa selvästi 
ongelman suuruusluokkaa. Parhaillaan laadittavilla ikääntymisen vaikutuksia kuvaavilla erityistutkimuksilla 
voitaneen todentaa lopullisen vastauksen herkkyys eri parametrien suhteen. 
Kaavio 15 
c o c c 2 o 
3 
*r « a 
Tuottavuuden kasvu on tarpeen ikääntymisen aiheuttamiin tarpeisiin vastaamiseksi. 
On selvää, että taloudellisen ja sosiaalisen organisaatiomme optimointi näiden uusien tilanteiden osalta käy yhä 
tärkeämmäksi. Kvantitatiiviseen analyysiin ja eri järjestelmiin kohdistuvien vaikutusten testaamiseen 
tarkoitettujen mallien kehittämiseen sopivia tietoja voidaan parhaiten käyttää hyväksi mahdollisten 
vaihtoehtojen arvioimiseksi ja sen ymmärtämiseksi, kuinka jäsenvaltioiden toisistaan eroavat aiemmat 
väestökehitykset vaikuttavat niiden erityispiirteisiin, varsinkin sosiaaliturvan osalta. 
Malliin perustuva parametrianalyysi 
Kyseisessä mallissa ja sen muuttujissa kehitetään todellisuuteen liittyviä vaihtoehtoja. On ilmeistä, että jos 
keskimääräinen per capita -tuotanto on muuttumaton, mallin tulos liittyy työllisyyden tuottavuusympäristöön. 
Juuri tätä parametria muuttamalla voidaan annetun väestömallin perusteella ja vertaillen testata, mihin 
suuntaan tuottavuutta pitäisi kasvattaa väestökehityksen huomioon ottamiseksi. 
Tässä esitetty malli antaa mahdollisuuden muuttaa sen sisältämiä neljää riippumatonta muuttujaa. Mallin käytön 
selventämiseksi kannattaa täsmentää, kuinka ikääntymisen aiemmin mitattuja ja esitettyjä väistämättömiä 
vaikutuksia voidaan rajoittaa. 
- toiminta-asteen vaihtelu 
Alustavan hypoteesin mukaisesti mallissa otetaan huomioon yhtäläisyys yleisen väestökehityksen ja 
aktiiviväestön kehityksen välillä. Vaikuttamalla mallin aktiiviväestöä määrittävään parametriin voidaan mitata, 
mitä hyötyä olisi toiminta-asteen nostamisesta. Lisäksi mallia olisi täydennettävä, jotta aktiiviväestön sisällä 
voitaisiin erottaa työttömät työssäkäyvistä. 
23 
Tällä hetkellä jäsenvaltioissa on vallalla huomattavaa toiminta-asteen vaihtelua. Joissakin maissa on saavutetti 
lähes 70 prosentin taso, kun taas toisissa päästään tuskin 58 prosenttiin. Tämä ero merkitsee, että ratkaisur 
toimintamarginaali vaikuttaa eri tavoin lähtökohdasta riippuen. Siksi toimintaa kasvattavaa ratkaisua on 
tarkasteltava kansallisella tasolla, jossa sillä on erityinen merkitys. Lisäksi miesten ja naisten väliset 
huomattavat erot työllisyydessä edellyttävät tätä ulottuvuutta tähdentävän mallin kehittämistä. 
- eläkeläisten määrän vaihtelu 
virallisesti eläkeikä on useimmissa jäsenvaltioissa 65 vuotta, mutta käytännössä se on nykyisin pikemmin 60 vuotta. 
Laadittu malli perustuu yleiseen 60 vuoden eläkeikään. Ensimmäinen kysymys on, vaikuttaako nykyisen eläkeiän 
nostaminen talouselämään ja julkiseen talouteen olettaen, että olisi olemassa riittävästi työpaikkoja vastaamaan 
tällaiseen työllisyyden kasvuun? Alustavien testien perusteella tällä ratkaisulla on erittäin kannattavat vaikutukset 
lyhyellä aikavälillä, koska voitto tapahtuu kahdella alueella; eläkeläisten määrä vähenee ja työikäisten määrä 
kasvaa. Tällaisen muutoksen seuraukset ulottuvat siis pitemmälle kuin pelkkään toiminta-asteen nostamiseen. 
Toinen kysymys on sen selvittäminen, miten nykyistä eläkeikää olisi nostettava väestöjakauman säilyttämiseksi 
ennallaan. Simulaatioiden perusteella eläkeikää olisi nostettava koko unionin alueella vähintään kuudella vuodella 
nykyiseen verrattuna. Tämä osoittaa kyseisen vaihtoehdon rajat. 
Kaavio 16 
Eläkeiän muuttamistesti väestön ikääntymisen tasoittamiseksi 
- Tuottavuuden vaihtelu 
Voisi uskoa, että tulevaa väestökehitystä voitaisiin tasapainottaa lisäämällä tuotantoa uuden teknologian 
kehityksen ja työn uudelleenjärjestämisen myötä. Malli osoittaa, että keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä 
tarvittavan tuottavuuden kasvu olisi paljon aiempaa suurempi, erityisesti vuoden 2005 jälkeen (kaavio 15). 
Ilman tällaista tuottavuuden kasvua mahdollisuudet seuraavien sukupolvien taloudellisten olojen parantamiseksi ovat 
rajallisemmat kuin koskaan ennen. 
- Siirtymän muuttaminen 
Tämä ratkaisu perustuu työttömän väestön kustannusten rahoituslähteiden muuttamiseen, sitä käsitellään yhä 
useammin aiheesta tehdyissä tutkimuksissa. Työstä palkan lisäksi maksettavien kustannusten vähentämisellä 
voitaisiin varmistaa kilpailukyky ja taloudellinen kasvu sekä lisätä työllisyyttä. 
24 
Yksinkertaistettuna tämä vaihtoehto voidaan tiivistää kahteen kohtaan: 
- maksajakannan lisääminen. Mallin puitteissa tätä edustaisi työssä käyvien ja työttömien välisten suhteiden 
muuttaminen; 
- muutokset eläkkeiden ja palkkojen välisen siirtoasteen tasolla. 
Mallilla voidaan arvioida näitä kahta kohtaa. Malli edellyttäisi nyt 75 prosentin siirtymää ja sitä, että koko 
aktiiviväestö olisi palkansaajia, joiden tuotanto kattaisi palkat ja eläkkeet. 
Näitä kahta oletusta voidaan käyttää mittaamaan toisaalta siirtymän muutosta ja maksajakantaa ja toisaalta 
väestökehityksen vaikutuksia. 
Nykyinen malli merkitsee määritelmän mukaan vain "jakamisen" kaavaa. Sillä ei voida arvioida ikääntymisen 
vaikutusta sekajärjestelmässä tai pääomittamisessa. Sen etuna on kuitenkin, että se antaa selvän joskin 
yksinkertaistetun kuvan ikääntymisen vaikutuksesta eläkekustannuksiin ja niiden eri ratkaisujen rajoituksista, 
joilla tätä vaikutusta voitaisiin lieventää. Lisäksi on korostettava, että tämä lähestymistapa täydentää niitä 
sosiaaliturvan yksityiskohtaisia analyysejä, jotka esitellään komission kertomuksessa "Euroopan sosiaaliturva" 
(La protection sociale en Europe). 
Terveydenhuollon kustannukset 
Kokemus on osoittanut, kuinka vaikeaa terveydenhuollon kustannuksia on hallita. Ennen niiden kasvu johtui 
pääasiassa kahdesta tekijästä, jotka eivät liittyneet väestökehitykseen: pidemmälle kehitettyjen tekniikoiden 
käytöstä ja terveyspalvelujen kulutuksen kasvusta kaikissa ikäryhmissä (missä voidaan ehkä nähdä yhteys 
eliniän pitenemiseen). 
Tietyissä aiheesta tehdyissä tutkimuksissa on arvioitu, että 60 prosenttia ihmisen terveydenhuollon 
kustannuksista keskittyy hänen kuolemaansa edeltävään vuoteen, iästä riippumatta. On mielenkiintoista 
tarkastella kuolemantapausten määrää tulevaisuudessa ja arvioida terveydenhuollon tulevien kustannusten 
vaihtelua. 
Väestökehityksen keskisuuren mallin mukaan väestön ikääntyessä vuosittaisten kuolemantapausten määrä 
nousisi vuosien 1994 - 2025 aikana 3 725 000 tapauksesta 4 375 000:een. Tämä merkitsee 17,5 prosentin 
suhteellista kasvua, ja väestökehityksen vaikutus näkyy, kun kerrotaan tällä suhteella 60 prosenttia 
terveydenhuoltokustannuksista kolmenkymmenen vuoden aikana. 
Kaavio 17 
4400 000 
4300 000 
4200 000 Kuolemien ennakoitu 
määrä (Keskisuuri malli) 
i i i i i i i i i i i i t i i i i i i i t i i t t t i i i 
O <N >» «O <D 
N ei 8 S ti 
Elämänsä loppuvaiheessa olevia ihmisiä on enemmän 
Ikääntymisen osalta on otettava huomioon toinenkin tekijä, kyse on muista riippuvaisten ihmisten määrän 
mahdollisesta kasvusta. 
25 
Tämän ilmiön arvioiminen edellyttäisi lisätutkimuksia. Sitä voidaan kuitenkin lähestyä mittaamalla tämän hetken 
ja vuoden 2025 välinen sellaisten vanhimpien ihmisten määrän kasvu, joiden tiedetään olevan vaarassa joutua 
toiminnallisesti hyvin riippuvaisiksi. 
Kuten tämän tunnusluvun tarkastelusta selvästi ilmenee, erityisesti hyvin vanhojen ihmisten määrä kasvaa; se 
lähes kolminkertaistuu tähän hetkeen verrattuna. 
Jos ilmenee, että vanhusten terveydenhuoltokustannukset korreloivat jollakin tapaa iän suhteen, tulevan 
väestökehityksen suunta lisäisi entisestään terveydenhuollon kustannuksia. 
Kaavio 18 
Vanhimpien ihmisten määrät kaksin- tai kolminkertaistuvat 
26 
Sosiaalisia näkökohtia 
Ikääntymisen sosiaaliturvaan kohdistuvien vaikutusten kvantitatiivinen tutkiminen edellyttää luonnollisesti 
talouden ja väestön kehitystä koskevia monimuuttujamalleja. Se ei saa kuitenkaan sulkea pois sosiaalista 
ulottuvuutta ja kvalitatiivista tutkimusta. Siinä voidaan tukeutua muun muassa Euroopan 
vanhustutkimuslaitoksen paraikaa tekemiin tutkimuksiin. Jotkin näistä tutkimuksista osoittavat, että 
vanhusväestön keskuudessa vallitsee huomattavaa epätasa-arvoa. Lisäksi eriarvoisuuden katsotaan 
lisääntyvän ja olevan kiinteästi yhteydessä maan sosiaalipolitiikassa esiintyviin eroihin. Esimerkiksi eläkeläisten 
ja työntekijöiden tuloerot ovat kasvamassa, samoin erot miesten ja naisten eläketuloissa. Koska epätasa-arvon 
lisääntyminen merkitsee uhkaa yhteiskunnan yhtenäisyydelle, epätasa-arvo on nyky-yhteiskuntien suurimpia 
haasteita. 
Samalla kun väestö vanhenee, huomattavan monien ihmisten työn epäsäännöllisyys ja työttömyys vaikuttaa 
eläkkeiden edellytyksiin ja voi johtaa entistä suurempiin kuiluihin tulevien eläkeläisten välillä - tai jopa joittenkin 
suoranaiseen syrjäytymiseen. Mitä tämä merkitsee sukupolvien välisessä solidaarisuudessa? 
Yksilötasolla on osoitettu, että ikää myöten ihmissuhteet heikkenevät; kuvaan astuvat työelämän yhteyksien 
menetys, samanikäisten ystävien vähittäinen menetys, leskeys, joka kuolleisuuseron vuoksi korostuu naisten 
elämässä. Sen lisäksi, että nämä suhteiden muutokset voivat aiheuttaa vaikeuksia yhteiskuntaan 
sopeutumisessa ja omatoimisuudessa, ne muuttavat myös useiden vanhusten asumista ja psyykkistä tai fyysistä 
avustamista koskevia tarpeita. 
Siksi on syytä muistuttaa, että sukupolvien välinen solidaarisuus on edelleen Euroopan yhteiskuntien elävä 
voimanlähde. Tämä solidaarisuus ei ilmene ainoastaan tulonsiirtomekanismeina, vaan myös paljon herkemmillä 
tavoilla, joita on vaikea käsitellä; esimerkiksi riippuvaisten ihmisten hoitoon käytettynä aikana. Yhteiskunnissa, 
joissa perhesiteet vaikuttavat heikoimmilta, on pantu merkille "etäihmissuhteiden" merkitys ja intiimiys. Kyse on 
monien vuosien aikana keräytyneestä pääomasta, jonka säilymisestä on huolehdittava. 
27 

Johtopäätökset 
Nämä yritykset arvioida väestökehityksen vaikutuksia täydentävät komission kilpailukykyä, työllisyyttä ja 
kasvua käsittelevässä valkoisessa kirjassa tehtyjä johtopäätöksiä ja korostavat sitä, kuinka väestön 
ikääntyminen vaatii keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä työllisyyteen ja talouden kasvuun kohdistavia 
ponnisteluja. 
Tämän kertomuksen tavoitteena tässä yhteydessä on tarjota aineksia komission käynnistämään keskusteluun 
sosiaaliturvan tulevaisuudesta ja eurooppalaisen työllisyysstrategian kehittämiseen. 
Eräs väestökehityksen esiin nostamista ja kustannuksiin mukautumista koskevista avainkysymyksistä liittyy 
siihen, kuinka työmarkkinat ja koulutus voidaan parhaiten mukauttaa tämän kehityksen synnyttämiin tarpeisiin; 
markkinat tarvitsevat selvästi suurempaa asiantuntemusta. "Kustannusten vähentämisen" asemesta tulisi 
ajatella "investointeja", investointeja inhimilliseen pääomaan, taloudellisia investointeja, joilla luodaan 
työpaikkoja, sosiaalisia investointeja, joilla kannustetaan työntekoa ja niin edelleen. 
Myös Euroopan sosiaalisen mallin on kehityttävä, jos halutaan säilyttää sen ensisijaiset tavoitteet. Se perustuu 
olettamuksiin massatuotannosta, työpaikkojen ja ammattitaitojen pysyvyydestä, kaupan malleista sekä 
kotitalouksien ja työikäisen väestön rakenteesta. Teknologian, erikoistumisen, tasa-arvon sekä sukupuolten ja 
yhteiskuntaluokkien välisten yhtäläisten mahdollisuuksien muutosten nopeus ja voimakkuus tällä vuosisadalla 
aiheuttavat sen, että nämä olettamukset eivät ole enää voimassa. 
Koska väestökehityksen kaikkia alueita on tarkasteltava keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, Euroopan komissio 
pyrkii jatkamaan työtään väestön tulevaisuuden tutkimuksen osalta. Komissio toivoo voivansa muun muassa 
vahvistaa yhteistyötä kansallisten viranomaisten kanssa tieteellisellä pohjalla ja käytettävissä olevien 
voimavarojen mukaisesti. Tämän yhteistyön, jota on kehitettävä käytettävissä olevien voimavarojen mukaisesti, 
olisi katettava joukko selkeästi asetettuja tavoitteita, esimerkiksi menetelmien vertailua, mallien parantamista 
sekä tilastotietojen muodostaman perustan vahvistamista. 
Tällainen yhteistyö tuottaisi varmasti merkittäviä tuloksia ja antaa mahdollisuuden: 
- lisätä tietoa väestökehityksen vaikutuksista työllisyyspolitiikkaan, sosiaalipolitiikkaan ja useisiin muihin 
politiikan alueisiin; 
- kannustaa unionissa käytävää keskustelua niiden kaikkien toimijoiden kesken, joihin väestömuutokset 
vaikuttavat. 
Pääasiallinen tarkoituksemme on toimittaa jäsenvaltioille viitekehys, jolla voidaan saada aikaan entistä 
tehokkaampaa vertailua ja lisääntyvään tieteelliseen yhteistyöhön tarvittavaa aineistoa. 
29 

LIITE 
Ikääntymisen vaikutuksen tunnuslukujen vertailu kansallisella tasolla 
31 

Kaavio A. Väestön kasvu ( prosentteina) 1995 - 2025 kolmen ikäryhmän osalta 
Keskisuuri malli 
Itävalta 
0-19 20-59 60+ Belgia 
0-19 20-59 60+ 
Saksa Tanska 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Suomi 
80.0% 
60.0% 
40.0% 
20.0% 
0.0% 
-20.0% 
-40.0% Ranska 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Kreikka Irlanti 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
33 
Italia Luxemburg 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Alankomaat Portugal 
0-19 20-59 60+ 80.0% 
0-19 20-59 60+ 
Espanja Ruotsi 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Yhdistynyt kuningaskunta 
0-19 20-59 60+ 
3\ 
Kaavio B. Ikääntymisen vaikutusten kompensoimiseen tarvittava työn tuottavuuden 
vuosittainen kasvu 1981 - 2025 
Itävalta Belgia 
Pieni 
malli 
I I I I H I H I H-H 
r^- T- tf> 
K fs» est « ° S 8 (N 
-0.4% Pieni 
malli 
0.0% l^:|if|^;it;:t;i!:;ili;i 
-o ^ mm mm £8888888 
Saksa Tanska 
Pieni 
malli 
Suomi 
Suuri 
malli Ranska 
mm •* tnHM-H-HmiiiIIIHH 
2 t: S S 
H88 Suuri 
malli 
Kreikka Irlanti 
Suuri 
malli 
Pieni 
malli 
H) H II H I I IH HIHII I I 
(O 
8 8 r~ CM 
8 
35 
1.2% 
1.0% 
0.8% 
0.6% 
0.4% 
0.2% 
0.0% 
-0.2% 
-0.4% Italia 
Suuri 
maili 
^v /VJ Pie, J 
Pieni 
malli 
H }~H H-H4-H4444 Hm H H H H I H I M-H I Hl H I 
iOJ<?5ö>Q>c5c!>ci)OOOÖ 
Alankomaat 
Suuri 
malli 
Pieni 
malli 
4-H4-+444-H:.+4"H444-H4 
co r- r in 
T- T- CM (N 
O O " <M CM ç3 VN Luxemburg 
Portugal 
Pieni 
malli 
Espanja Ruotsi 
-0.4% -0.4% 
Yhdistynyt kuningaskunta Pieni 
malli 
% 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 60 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
m os 
Luettelonumero : CB-CO-96-072-FI-C 
ISBN 92-78-00615-7 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
31