Virallinen lehti nro C 166 , 10/06/1996 s. 0197



B4-0582, 0596, 0602, 0613, 0629, 0646 ja 0656/96 Päätöslauselma jalkaväkimiinoja koskevan konferenssin epäonnistumisesta Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon aiemmat, erityisesti 29. kesäkuuta 1995 ((EYVL C 183, 17.7.1995, s. 44)) ja 16. marraskuuta 1995 ((EYVL C 323, 4.12.1995, s. 118)) sekä 14. maaliskuuta 1996 ((EYVL C 96, 1.4.1996, s. 292)) antamansa aihetta koskevat päätöslauselmat, A. ottaa huomioon, että vuonna 1980 laaditun YK:n tavanomaisten aseiden yleissopimuksen (CCW) maamiinapöytäkirjaa tarkistava konferenssi saatiin päätökseen Genevessä 3. toukokuuta 1996, B. valittaa sitä, että konferenssissa ei onnistuttu pääsemään sopimukseen maamiinojen täydellisestä kieltämisestä vaan konferenssissa saavutettiin ainoastaan sopimus, jossa suositellaan, että miinoista tehdään helpommin havaittavia, itsestään tuhoutuvia ja itsestään deaktivoituvia, C. panee huolestuneena merkille tehokkaan ja velvoittavan kansainvälisen varmennusmekanismin puuttumisen sekä mahdollisuuden sopimuksen soveltamisen lykkääntymisestä, D. panee kuitenkin tyytyväisenä merkille, että tarkistettua pöytäkirjaa sovelletaan myös sisäisiin konflikteihin, joissa kyseisiä miinoja käytetään kaikkein useimmin, E. muistuttaa, että miinoja on helppo asettaa mutta vaikeaa ja kallista poistaa, ja että maamiinat tappavat noin 400 ihmistä kuukaudessa ja vammauttavat noin 1 200, F. ottaa huomioon, että tähän mennessä 39 maata on ilmoittanut kannattavansa jalkaväkimiinojen käytön kieltämistä, 16 maata on luopunut niiden käytöstä asevoimissaan, 4 maata on keskeyttänyt niiden käytön ja 5 maata on aloittanut miinavarastojensa tuhoamisen, G. ottaa huomioon, että kaikki jäsenvaltiot ovat päättäneet jalkaväkimiinojen vientikiellosta tai viennin keskeyttämisestä, H. ottaa huomioon, että neuvosto on ilmoittanut uudelleen 13. toukokuuta 1996 antamassa julkilausumassa tavoitteestaan tuhota kaikki jalkaväkimiinat, I. on iloinen Kanadan ilmoituksesta järjestää jalkaväkimiinoja koskeva kansainvälinen konferenssi Ottawassa syyskuussa 1996, J. kiinnittää huomiota presidentti Clintonin päätökseen kieltää «tyhmät» miinat ja rajoittaa «älykkäiden» miinojen käyttöä, 1. Pahoittelee maamiinoja koskevan uuden toisen pöytäkirjan määräyksien heikkoutta ja erityisesti siirtoa koskevien esteiden puuttumista lähes kokonaan, pitkiä ja mitään tarkoittamattomia siirtymäkausia sekä tehokkaan varmennusjärjestelmän puuttumista; 2. Pyytää neuvostoa toteuttamaan vahvistettua yhteistä toimintaa, jotta voidaan - saavuttaa täydellinen jalkaväkimiinakielto - jatkaa työtä kansainvälisellä tasolla kiellon aikaansaamiseksi ja tukea näin Kanadan ajatusta jalkaväkimiinoista vapaasta vyöhykkeestä niiden maiden keskuudessa, jotka tukevat kieltoa syyskuussa 1996, ja täydellisestä kiellosta CCW-maiden keskuudessa mahdollisimman nopeasti; - kehittää EU-politiikkaa, jolla CCW-yleissopimuksen ulkopuolelle jääneet maat saadaan vakuuttuneeksi siitä, että niiden kannattaa osallistua prosessiin mahdollisimman pian; - kehittää korvausjärjestely niille kehitysmaille, jotka päättävät luovuttaa jalkaväkimiinansa tuhottaviksi; 3. Kehottaa kaikkia unionin jäsenvaltioita päättämään jalkaväkimiinojen yksipuolisesta kiellosta niiden tuotannon ja käytön osalta sekä tuhoamaan olemassa olevat miinavarastonsa; 4. Kehottaa unionia ja sen jäsenvaltioita käyttämään kaikki tilaisuudet näiden miinojen maailmanlaajuisen kiellon aikaansaamisen edistämiseksi sekä tarjoamaan Ottawan konferenssissa konkreettisen suunnitelman miinojen paikantamiseksi ja tuhoamiseksi sekä kehottaa suunnittelemaan mahdollisuutta toteuttaa erityisiä miinanraivaustoimia, kuten komissio ja neuvosto ovat suunnitelleet, mikä edellyttäisi yhteistyötä WEU:n kanssa kyseisten toimien valmistelussa ja toteuttamisessa; 5. Pyytää komissiota laatimaan mustan listan niistä maista, jotka tuottavat ja vievät kyseisiä aseita; 6. Pyytää neuvostoa ja komissiota aloittamaan vuoropuhelun Yhdysvaltojen hallituksen kanssa pyrkimyksenä saada se vakuuttuneeksi laajemman kiellon tarpeesta; 7. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille, YK:n pääsihteerille, WEU:n pääsihteerille ja Kanadan hallitukselle.