Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kohtuulliset vähimmäispalkat kaikkialle Eurooppaan”

(Euroopan parlamentin / neuvoston pyytämä valmisteleva lausunto)

(2020/C 429/22)

Esittelijät: Stefano MALLIA ja Oliver RÖPKE

Lausuntopyyntö Euroopan parlamentti, 30.1.2020 Oikeusperusta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan ensimmäinen kohta Vastaava jaosto Työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus Hyväksyminen jaostossa 9.7.2020 Hyväksyminen täysistunnossa 18.9.2020 Täysistunnon nro 554 Äänestystulos (puolesta / vastaan / pidättyi äänestämästä) 209/0/8

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Covid-19-pandemia on kurittanut Eurooppaa ankaralla kädellä. Euroopan unionia ja sen jäsenvaltioita koettelee historiallinen talouden taantuma, jolla on dramaattisia seurauksia ihmisille ja yrityksille. Tarvitaan koordinoitua ja päättäväistä lyhyen ja keskipitkän aikavälin toimintapolitiikkaa työllisyyden ja tulojen turvaamiseksi sekä taloudellisen toiminnan, kilpailukyvyn ja toimivan sosiaalisen ja taloudellisen mallin nopean ja kestävän elpymisen varmistamiseksi. Osana ratkaisua tarvitaan laadukkaita työpaikkoja ja oikeudenmukaista palkkaa – myös kohtuullisia vähimmäispalkkoja kaikkialle Eurooppaan. Myös taloudelliset tekijät, kuten tuottavuus ja yritysten kestävyys, on otettava huomioon. Toimiva kansalaisvuoropuhelu on avainasemassa, jotta voidaan varmistaa onnistunut lopputulos ja säilyttää kansalaisten luottamus. Vahva ja tehokas työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu ja työehtosopimusneuvottelut ovat myös olennaisen tärkeitä, jotta pystytään vastaamaan talouden ja työmarkkinoiden haasteisiin ja varmistamaan elpyminen.

1.2 Euroopan parlamentti on pyytänyt käsillä olevan valmistelevan lausunnon laatimista ennakoiden komission tulossa olevaa aloitetta oikeudenmukaisista vähimmäispalkoista. ETSK:n työntekijät-ryhmä ja moninainen Eurooppa -ryhmä kannattavat näkemystä, jonka mukaan kaikkia työntekijöitä olisi suojeltava EU:ssa varmistamalla oikeudenmukaiset vähimmäispalkat, jotka takaavat kohtuullisen elintason riippumatta siitä, missä he työskentelevät. Tämä on perusoikeus. Työnantajat-ryhmä katsoo, että vähimmäispalkkojen asettaminen kuuluu kansalliselle tasolle ja se tulee tehdä kunkin valtion oman järjestelmän erityispiirteiden mukaan.

1.3 Jäsenvaltioiden lakisääteisissä vähimmäispalkkatasoissa on edelleen merkittäviä eroja, jotka heijastavat taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen eroja, ja joissakin jäsenvaltioissa taso on huomattavasti alle ”köyhyysriskiksi” luokiteltavan palkan kynnysarvon. ETSK on jo aiemmin ilmaissut pitävänsä tarpeellisina lisätoimia palkkojen lähentämiseksi ja vähimmäispalkkojen asettamiseksi jäsenvaltioissa ja korostanut myös, että kansallisten työmarkkinaosapuolten toimivaltuuksia ja riippumattomuutta palkanmääritysprosesseissa tulee kunnioittaa kaikilta osin kansallisten käytäntöjen mukaisesti ( 1 ) . Näillä toimilla olisi myös pyrittävä vahvistamaan työehtosopimusneuvotteluja, mikä edistäisi osaltaan yleistä kehitystä kohti oikeudenmukaisempia palkkoja.

1.4 Palkat, myös vähimmäispalkat, ovat tärkeä osa Euroopan unionin sosiaalista markkinatalousmallia. Kohtuullisten vähimmäispalkkojen turvaaminen kaikissa jäsenvaltioissa auttaisi saavuttamaan useita EU:n tavoitteita: muun muassa palkkojen lähentäminen ylöspäin, sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden parantaminen, sukupuolten välisten palkkaerojen poistaminen, elin- ja työolojen yleinen parantaminen ja tasapuolisten toimintaedellytysten varmistaminen sisämarkkinoilla. Palkka on korvaus tehdystä työstä ja yksi niistä tekijöistä, jotka varmistavat yritysten ja työntekijöiden keskinäisen hyödyn. Palkat ovat yhteydessä kunkin maan, alueen tai sektorin taloudelliseen tilanteeseen. Muutoksilla voi olla vaikutusta työllisyyteen, kilpailukykyyn ja makrotaloudelliseen kysyntään.

1.5 Vähimmäispalkan olisi oltava oikeudenmukainen suhteessa asianomaisen maan palkkajakaumaan, ja sen olisi oltava reaaliarvoltaan riittävän suuri, jotta se mahdollistaa kohtuullisen elintason, samalla kun varmistetaan niiden yritysten toimintakyky, jotka tarjoavat laadukkaita työpaikkoja.

1.6 ETSK on edelleen huolissaan siitä, että köyhyys yleensä ja työssäkäyvien köyhyys ovat vieläkin merkittävä ongelma monissa jäsenvaltioissa. EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla tarvitaan kokonaisvaltaista toimintamallia näiden huolestuttavien seikkojen ratkaisemiseksi, myös tukea aktiivisen osallisuuden järjestelmille ja niiden yhteydessä keskeisiä ja mahdollistavia sosiaalipalveluja. Lisäksi tarvitaan hyvin toimivia työmarkkinoita, julkisia työvoimapalveluja ja aktiivista työmarkkinapolitiikkaa. Komitea on myös ehdottanut asteittaista etenemistä jäsenvaltioiden yhteisissä työttömyysvakuutusta koskevissa vähimmäisvaatimuksissa ( 2 ) . ETSK on kehottanut jo aiemmin asettamaan sitovan eurooppalaisen kehyksen riittävän vähimmäistulon ottamiseksi käyttöön ( 3 ) . Työntekijät-ryhmä ja moninainen Eurooppa -ryhmä kannattivat lausuntoa, mutta työnantajat-ryhmä ei yhtynyt lausunnossa esitettyyn näkemykseen Euroopan tason vähimmäistuloa koskevasta sitovasta välineestä.

1.7 Euroopan komissio on ilmoittanut aikovansa ehdottaa oikeudellista välinettä sen varmistamiseksi, että jokaisella työntekijällä Euroopan unionissa on kohtuullinen vähimmäispalkka. Työntekijät-ryhmälle ja moninainen Eurooppa -ryhmälle tämä komission aloite on keskeinen osa Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteen 6 täytäntöönpanoa. Euroopan komissio on selventänyt, että tarkoituksena ei ole ottaa käyttöön yhtä ”eurooppalaista vähimmäispalkkaa”, yhdenmukaistaa suoraan vähimmäispalkkatasoa kaikkialla EU:ssa eikä ottaa käyttöön lakisääteistä vähimmäispalkkaa jäsenvaltioissa, joissa kollektiivisen neuvottelumenettelyn kattavuus on suuri ja joissa palkat vahvistetaan yksinomaan työehtosopimuksilla. Se on myös korostanut, että se kunnioittaa täysin kunkin maan kansallista toimivaltaa, kansallisia perinteitä ja erityispiirteitä sekä työmarkkinaosapuolten sopimusvapautta ja itsenäisyyttä ja että millään toimilla ei ole tarkoitus heikentää hyvin toimivia työehtosopimusneuvottelujärjestelmiä.

1.8 Eurooppalaisille työmarkkinaosapuolille osoitetussa toisen vaiheen kuulemisasiakirjassaan, jossa käsitellään mahdollisia toimia kohtuulliseen vähimmäispalkkaan liittyvien haasteiden ratkaisemiseksi, komissio toteaa näkemyksensä olevan, että EU:n tasolla on mahdollista toteuttaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 153 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla lainsäädäntö- ja muita toimia toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita kunnioittaen ja SEUT-sopimuksen 153 artiklan 5 kohdan asettamissa rajoissa. Harkittavina oikeudellisina välineinä ovat direktiivi ja suositus. ETSK:ssa on kuitenkin eriäviä näkemyksiä siitä, olisiko EU:n lainsäädäntöaloite, erityisesti direktiivi, oikeutettu 153 artiklan nojalla. ETSK huomauttaa myös, että eurooppalaisilla työmarkkinaosapuolilla on mahdollisuus neuvotella ja tehdä sopimuksia SEUT-sopimuksen 155 artiklan nojalla.

1.9 ETSK toteaakin, että EU:n mahdolliset toimet tällä alalla herättävät tiettyä huolta. Keskeisiä huolenaiheita ovat muun muassa se, että EU:lla ei ole toimivaltaa puuttua palkka-asioihin, ei myöskään palkkatasoon, ja että tällaiset toimet voisivat heikentää työmarkkinaosapuolten itsemääräämisoikeutta ja haitata työehtosopimusneuvottelujärjestelmiä erityisesti jäsenvaltioissa, joissa vähimmäispalkkatasot määritetään työehtosopimusneuvotteluissa. Lisäksi EU:n toimien lisäarvosta on eriäviä näkemyksiä, myös komitean sisällä: vaikka suurin osa ETSK:n jäsenistä on sitä mieltä, että tällaiset toimet voisivat tuoda lisäarvoa, kaikki eivät ole tällä kannalla.

1.10 Työntekijät-ryhmä ja moninainen Eurooppa -ryhmä katsovat, että toimia tarvitaan, koska EU:ssa on työntekijöitä, erityisesti heikossa asemassa olevia työntekijöitä, jotka jäävät lakisääteisen vähimmäispalkan ulkopuolelle, ja tilanteita, joissa vähimmäispalkan taso ei ole riittävä varmistamaan kohtuullista elintasoa. Sen vuoksi olisi hyödyllistä sopia EU:n yhteisistä kynnysarvoista sen määrittämiseksi, mikä on ”kohtuullinen elintaso”. Työnantajat-ryhmä katsoo, että tähän kynnysarvoja koskevaan kysymykseen ei pidä puuttua EU:n toimilla, koska EU:lla ei ole toimivaltaa palkkatason osalta.

1.11 ETSK ei väheksy asiaan liittyvien kysymysten mutkikkuutta. On tärkeää, että kaikki EU:n toimet perustuvat jäsenvaltioiden tilanteen ja niille tärkeiden asioiden täsmälliseen analysointiin ja ymmärtämiseen ja että niissä kunnioitetaan täysin työmarkkinaosapuolten roolia ja itsenäisyyttä sekä erilaisia työmarkkinasuhteiden malleja. On myös olennaisen tärkeää, että kaikissa EU:n aloitteissa suojellaan sellaisten jäsenvaltioiden malleja, joissa työmarkkinaosapuolet eivät pidä lakisääteisiä vähimmäispalkkoja välttämättöminä.

1.12 Valtakunnallisella tasolla tehdyn valinnan mukaan työmarkkinaosapuolilla on itsemääräämisoikeutensa mukaisesti ja valitsemallaan tasolla parhaimmat edellytykset palkkojen määrittämiseen. Lakisääteisten vähimmäispalkanmuodostusjärjestelmien yhteydessä on tärkeää kuulla työmarkkinaosapuolia hyvissä ajoin ja asianmukaisesti sen varmistamiseksi, että molempien osapuolten tarpeet otetaan huomioon. ETSK pitää valitettavana, että eräissä jäsenvaltioissa työmarkkinaosapuolet eivät pääse osallistumaan asianmukaisesti lakisääteisiin palkanmuodostusjärjestelmiin tai sopeutusmekanismeihin tai niitä ei kuulla tässä yhteydessä riittävästi. ETSK on tyytyväinen komission toteamukseen, että EU:n toimin on mahdollista edistää kollektiivisen neuvottelumenettelyn roolia vähimmäispalkan riittävyyden ja kattavuuden tukemisessa. Vähimmäispalkkoja koskeviin EU:n toimiin voitaisiin sisällyttää työehtosopimusneuvotteluja tukevia toimenpiteitä noudattaen kuitenkin erilaisia maakohtaisia työmarkkinasuhteiden järjestelmiä. Tämä on linjassa niiden ETSK:n aiempien suositusten kanssa, joissa kehotetaan vahvistamaan kollektiivista neuvottelumenettelyä ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja tukemaan työmarkkinaosapuolten valmiuksien kehittämistä. Julkisia hankintoja koskevia sopimuksia voitaisiin myös käyttää täydentävänä keinona tukea työehtosopimusneuvotteluja kaikkialla EU:ssa.

2. Tausta ja asiayhteys

2.1 Euroopan parlamentti on pyytänyt tämän valmistelevan lausunnon laatimista ennakoiden komission tulossa olevaa säädösaloitetta oikeudenmukaisista vähimmäispalkoista. Saksa, joka toimii neuvoston puheenjohtajavaltiona heinäkuusta 2020 alkaen, on myös ilmoittanut, että vähimmäispalkat ovat yksi sen painopisteistä. ETSK suhtautuu myönteisesti tähän tilaisuuteen osallistua jatkuvasti keskusteluun siitä, mihin toimiin voitaisiin ryhtyä Euroopan tasolla ottaen huomioon jäsenvaltioiden erilaiset tilanteet ja toimivallan jako EU:n ja kansallisen tason välillä.

2.2 Covid-19-pandemia on suurin terveys-, sosiaali- ja talouskriisi kokonaisen sukupolven elinaikana. Kiireellisten toimien lisäksi lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä tarvitaan laajamittaisia, koordinoituja ja päättäväisiä poliittisia toimia, jotta vältetään pitkäaikaiset kielteiset vaikutukset yhteiskuntaan, talouteen ja työelämään.

2.3 EU:ta ja sen jäsenvaltioita koettelee historiallinen talouden taantuma. Euroopan komission kevään talousennusteen mukaan EU:n yhteenlaskettu BKT voi supistua 7,5 % vuonna 2020 ja kasvaa noin 6 % vuonna 2021. Jäsenvaltioiden välillä on tosin suuria eroja ( 4 ) . Yritykset, erityisesti pk-yritykset ja mikroyritykset, kärsivät ennennäkemättömistä taloudellisista seurauksista, ja selviytyäkseen niiden on tehtävä vaikeita päätöksiä, jotka koskevat muun muassa henkilöstön säilyttämistä tai sen irtisanomista. Sulkutoimet ovat vaikuttaneet voimakkaasti moniin talouden aloihin, ja lukuisat yritykset esimerkiksi palvelu-, hotelli-, ravintola- ja ateriapalvelualalla sekä kulttuurialalla pelkäävät ajautuvansa vararikkoon.

2.4 Julkiset palvelut ovat kärsineet huomattavasti, erityisesti terveydenhuolto- ja sosiaaliturvajärjestelmät, joihin kohdistuu paineita niiden pyrkiessä huolehtimaan apua tarvitsevista ihmisistä. Ilman vahvoja julkisia toimia ja tukea covid-19-kriisi saattaa myös lisätä työttömyyttä, alityöllisyyttä ja köyhyyttä. Yli neljännes Eurofoundin covid-19-kyselytutkimukseen vastanneista ilmoitti menettäneensä työpaikkansa joko tilapäisesti (23 %) tai pysyvästi (5 %) ( 5 ) . Komissio ennustaa ( 6 ) , että EU:n työttömyysaste voi nousta 6,7 prosentista 9 prosenttiin vuonna 2020 ja laskea sitten noin 8 prosenttiin vuonna 2021 ja että jäsenvaltioiden välillä on tässäkin tapauksessa eroja.

2.5 Covid-19-kriisi on myös tuonut selvästi esiin itsenäisten ammatinharjoittajien sekä epätyypillisissä ja epävarmoissa työsuhteissa olevien työntekijöiden erityisen haavoittuvuuden, sillä he jäävät liian usein sellaisten sosiaalisen suojelun turvaverkkojen ulkopuolelle, jotka pehmentäisivät iskua, jos he menettävät tulonsa tai työnsä. Keskeisten palvelujen työntekijät ovat saaneet julkista kiitosta yhteiskunnan hyväksi – usein suuren henkilökohtaisen vaaran alaisena – tekemästään työstä. Heidän työnsä esimerkiksi terveydenhuollossa ja sosiaalipalveluissa, vähittäiskaupassa ja jakelupalveluissa sekä siivousalalla on ollut tärkeää koko yhteiskunnalle, mutta se on usein aliarvostettua ja ansaitsee parempaa arvonantoa.

2.6 Naisiin, siirtotyöläisiin ja etnisiin vähemmistöihin kuuluviin, jotka ovat suhteettoman runsaasti edustettuina tietyillä keskeisillä aloilla, on kiinnitettävä enemmän huomiota, jotta heille voidaan taata kaikki työntekijöiden oikeudet, ja he saattavat myös tarvita parempaa sosiaalisten turvaverkkojen antamaa suojaa. Erityisesti alle 25-vuotiaat nuoret ovat joutuneet kärsimään työpaikkojen menetyksistä (oppisopimusjärjestelmät mukaan luettuina) ja koulutuksen keskeytymisestä. Heidän on nyt entistä vaikeampaa päästä työmarkkinoille. Sama koskee muita heikossa asemassa olevia ryhmiä, kuten vammaisia henkilöitä ja muita syrjinnästä kärsiviä henkilöitä, jotka olivat jo entuudestaan epäedullisessa asemassa työmarkkinoille pääsyssä.

2.7 Euroopalla ei ole varaa menettää toista vuosikymmentä. Lyhyellä aikavälillä on keskityttävä yritysten suojaamiseen ja työpaikkojen turvaamiseen. Vuoden 2008 talous- ja finanssikriisin ratkaisemisesta on otettava opiksi, sillä kriisillä oli merkittäviä ja pitkäaikaisia seurauksia EU:lle ja sen kansalaisille. On toteutettava toimenpiteitä työllisyyden ja tulojen turvaamiseksi sekä taloudellisen toiminnan turvallisen ja nopean uudelleenkäynnistämisen mahdollistamiseksi, jotta pystytään varmistamaan kestävä kasvu, vakaampi elpyminen, kilpailukyky sekä oikeudenmukaisempi, tuottavampi ja toimiva sosiaalinen ja taloudellinen malli. Kansalaisvuoropuhelu ja kaikkien sidosryhmien tehokas osallistuminen on olennaisen tärkeää, jotta covid-19-kriisiin pystytään vastaamaan tehokkaasti ja jotta kansalaisten luottamus kyetään säilyttämään.

2.8 Ratkaisuun on kuuluttava laadukkaiden työpaikkojen luominen ja oikeudenmukaiset palkat – myös vähimmäispalkat –, jotka antavat jokaiselle työntekijälle mahdollisuuden kohtuulliseen elintasoon ja joissa otetaan huomioon taloudelliset tekijät, kuten tuottavuus. Kollektiivisilla neuvotteluilla ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulla on olennainen rooli näissä pyrkimyksissä. Niitä onkin vahvistettava ja/tai tuettava maakohtaisten työmarkkinasuhdejärjestelmien mukaisesti.

Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari ja uudistettu sitoutuminen oikeudenmukaisiin palkkoihin ja kollektiiviseen neuvottelumenettelyyn EU:ssa

2.9 Julistuksessaan Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarista Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio vahvistivat Göteborgin huippukokouksessa marraskuussa 2017 sitoumuksensa pyrkiä kohti oikeudenmukaisempaa ja tasa-arvoisempaa Eurooppaa. Pilarin oli määrä viitoittaa uutta ylöspäin tapahtuvaa lähentymistä kohti parempia työoloja ja -ehtoja ja elinoloja ja ohjata uudistuksia työmarkkinoiden ja sosiaalipolitiikan aloilla.

2.10 ETSK on korostanut säännöllisesti, että sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteiden toteuttamiseksi tarvitaan konkreettisia toimia. Kilpailukyvyn ja tuottavuuden kasvattamisen lisäksi sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteen nro 6 mukaisesti painotettavan lähentymisen keskeisenä painopisteenä olisi oltava sellaisen riittävän vähimmäispalkan edistäminen, joka tarjoaa työntekijöille ja heidän perheilleen kohtuullisen elintason kansallisissa taloudellisissa ja sosiaalisissa olosuhteissa ja joka on vahvistettu avoimella ja ennustettavalla tavalla kansallisia käytäntöjä noudattaen ja työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä kunnioittaen ( 7 )

3. Yleishuomioita

3.1 Yleiset näkökohdat

3.1.1 Puheenjohtaja Ursula von der Leyen kertoo poliittisissa suuntaviivoissa Euroopan komissiolle 2019–2024 ( 8 ) aikovansa ”ehdottaa – – oikeudellista välinettä, jolla varmistetaan, että jokaisella unionissa olevalla työntekijällä on kohtuullinen vähimmäispalkka.” Euroopan komissio käynnisti SEUT-sopimuksen 154 artiklan mukaisesti 14. tammikuuta 2020 työmarkkinaosapuolten ensimmäisen vaiheen kuulemisen mahdollisista toimista, joilla voitaisiin ratkaista oikeudenmukaisiin vähimmäispalkkoihin liittyvät haasteet. Toisen vaiheen kuulemisessa, joka julkaistiin 3. kesäkuuta, Euroopan komissio toteaa EU:n toimien tarpeen ja selventää, että sen tavoitteena on jatkaa mahdollisen oikeudellisen välineen eli direktiivin tai suosituksen valmistelua.

3.1.2 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on jo aiemmin ilmaissut pitävänsä tarpeellisina lisätoimia palkkojen lähentämiseksi ja vähimmäispalkkojen asettamiseksi jäsenvaltioissa ja korostanut myös, että kansallisten työmarkkinaosapuolten toimivaltuuksia ja riippumattomuutta palkanmääritysprosesseissa tulee kunnioittaa kaikilta osin kansallisten käytäntöjen mukaisesti ( 9 ) . Tavoitteena olisi oltava varmistaa, että vähimmäispalkat kaikissa EU:n jäsenvaltioissa takaavat kaikille työntekijöille kohtuullisen elintason ottaen samalla huomioon taloudelliset tekijät. Tämä edistäisi EU:n tavoitetta parantaa kansalaisten elin- ja työoloja ja -ehtoja ja komission ajamaa ajatusta ”kunnianhimoisemmasta unionista”.

3.1.3 ETSK on myös ilmaissut huolensa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun tosiasiallisen kattavuuden puutteellisuudesta eräissä jäsenvaltioissa ja todennut näin ollen, että työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja kollektiivisia neuvotteluja on edistettävä kaikilla asianmukaisilla tasoilla kansallisten työmarkkinasuhdejärjestelmien mukaisesti.

3.2 Laajempi konteksti

3.2.1 Laajemmat tärkeät näkökohdat, jotka liittyvät esimerkiksi työmarkkinoiden toimivuuteen, julkisten työvoimapalvelujen ja aktiivisen työmarkkinapolitiikan toimintaan sekä verotuksen, sosiaaliturvan (työttömyysetuudet mukaan luettuina), sosiaalihuollon sekä yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen järjestelmien ja sisämarkkinoiden toimintaan, vaikuttavat ylöspäin suuntautuvaan taloudelliseen ja sosiaaliseen lähentymiseen ja köyhyyden torjuntaan.

3.2.2 Palkat ovat yhteydessä kunkin maan, alueen tai sektorin taloudelliseen tilanteeseen. Muutoksilla voi olla vaikutusta työllisyyteen, kilpailukykyyn ja makrotaloudelliseen kysyntään. Tuottavuus on tärkeä tekijä työmarkkinoiden toiminnan ja – erityisesti matalan osaamistason omaavien työntekijöiden ja työmarkkinoille tulijoiden – työllisyysnäkymien kannalta sekä vähimmäispalkkaa saavien urakehitysmahdollisuuksien suhteen. Kaikkien, myös matalapalkkaisimpien, työntekijöiden olisi voitava hyötyä tuottavuuskehityksestä ja kasvusta. Kun työntekijöiden palkkaamisen kokonaiskustannukset nousevat, tuottavuuden lisääminen on erittäin tärkeää myös EU:n talouden kilpailukyvyn varmistamiseksi. Verot ja välilliset työvoimakustannukset, kuten työnantajien ja työntekijöiden sosiaaliturvamaksut, voivat joissain tapauksissa johtaa suuriin eroihin brutto- ja nettopalkkojen välillä ja vaikuttaa myös työntekijöiden nettotuloihin ja työnantajien kustannuksiin.

3.2.3 Vähimmäispalkkojen vaikutus heijastuu myös koko palkkarakenteeseen. Huomioon otettavia tärkeitä lisätekijöitä ovat vähimmäistasoista palkkaa saavien työntekijöiden prosentuaalinen osuus, palkkakehityksen suuntaukset, hintatasot ja ostovoima sekä vähimmäispalkan taso suhteessa maan yleiseen palkkajakaumaan. Vähimmäispalkan olisi oltava oikeudenmukainen suhteessa asianomaisen maan palkkajakaumaan, ja sen olisi oltava reaaliarvoltaan riittävän suuri, jotta se mahdollistaa kohtuullisen elintason, samalla kun varmistetaan niiden yritysten toimintakyky, jotka tarjoavat laadukkaita työpaikkoja. Ostovoimakorjatut kansalliset bruttomääräiset vähimmäispalkat ovat lähentyneet EU:ssa noususuuntaisesti vuodesta 2010 alkaen, kun erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan maissa kehitys on kulkenut kohti EU:n keskiarvoa ( 10 ) . Erot ovat kuitenkin edelleen hyvin merkittäviä, ja lähentyminen on hidastunut viime vuosina ( 11 )

3.3 Kohtuullisten vähimmäispalkkojen tarve Euroopassa

3.3.1 Oikeus oikeudenmukaisiin ja kohtuullisiin työoloihin ja työehtoihin ja palkkaukseen ovat kansainvälisiin ja eurooppalaisiin ihmisoikeusasiakirjoihin kirjattuja perusoikeuksia. Palkat, myös vähimmäispalkat, ovat tärkeä osa Euroopan unionin sosiaalista markkinatalousmallia. Ne ovat maksu tehdystä työstä, yksi niistä tekijöistä, jotka varmistavat yritysten ja työntekijöiden keskinäisen hyödyn osana toimivia työmarkkinoita ja usein keskeinen osa työehtosopimusneuvotteluja.

3.3.2 Vähimmäispalkoilla on myös muita tehtäviä, kuten työntekijöiden suojeleminen suhteettoman alhaisilta ansioilta ja työssäkäyvien köyhyydeltä ( 12 ) . Vaikka laadukkaat työpaikat ovat edelleen paras keino päästä köyhyydestä, työpaikka ei suojaa nykyisin automaattisesti köyhyydeltä varsinkaan silloin, kun työ ei ole kokoaikaista. EU:ssa noin joka kymmenes työntekijä ansaitsee ”suunnilleen” kansallisen lakisääteisen vähimmäispalkan verran tai vähemmän ( 13 ) . Vuonna 2018 joka kymmenennen 18 vuotta täyttäneen työntekijän katsottiin olevan köyhyyden vaarassa, ja kahdeksassa jäsenvaltiossa työntekijät ansaitsivat reaalimääräisesti vähemmän kuin kriisin alkaessa vuonna 2008. Lisäksi köyhyysuhan alla elävien työssäkäyvien osuus on kymmenen viime vuoden aikana kasvanut suurimmassa osassa jäsenvaltioita, joskin eräissä jäsenvaltioissa se on pysynyt ennallaan tai laskenut. Eräissä maissa nykyiset vähimmäispalkkatasot eivät tällä hetkellä riitä siihen, että työntekijät pääsisivät pois köyhyydestä pelkästään työtä tekemällä ( 14 )

3.3.3 Yksimielisyys vallitsee siitä, että Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden on tehtävä enemmän köyhyyden, myös työssäkäyvien köyhyyden, torjumiseksi. Komissio myöntää oikeudenmukaista vähimmäispalkkaa koskevissa kuulemisasiakirjoissa, että kohtuullisella vähimmäispalkalla voi olla merkittävä rooli työssäkäyvien köyhien köyhyyden vähentämisessä. ETSK katsoo, että tehokkain tapa vähentää työssäkäyvien köyhyyttä on kohtuullinen vähimmäispalkka sekä ihmiskeskeinen, yhdennetty ja aktiivinen osallistamispolitiikka, jolla edistetään mahdollisuutta riittävään vähimmäistuloon, työvoimapalveluihin ja laadukkaisiin työpaikkoihin sekä välttämättömien perussosiaalipalvelujen saamiseen vuonna 2008 annetun komission suosituksen mukaisesti.

3.3.4 Työssäkäyvien köyhyyteen on useita syitä, ja Eurofound ( 15 ) on todennut, että vaikka riittävä vähimmäispalkka on keskeinen osa kaikkia työssäkäyviä köyhiä koskevia sosiaaliturvamalleja, vähimmäispalkkojen ja työssäkäyvien köyhyyden välinen yhteys on monimutkainen asia. Tärkeä huomioon otettava seikka on kotitalouksien koostumus: vaikka joissain maissa vähimmäispalkka voi riittää suojaamaan yhtä aikuista köyhyysriskiltä, ei se usein riitä ylläpitämään useampaa kuin yhtä henkilöä, jos taloudessa ei ole toista palkansaajaa.

3.3.5 Elinkustannusten taso voi myös olla keskeinen kotitalouksia köyhyyteen ajava tekijä. Jos tämä tekijä on merkityksellinen kansallisella tasolla, se olisi otettava huomioon vähimmäispalkkojen riittävyyttä arvioitaessa. Työssäoloaikaisilla etuuksilla, sosiaalietuuksilla, sosiaalisilla tulonsiirroilla ja perheavustuksilla voi myös olla merkittävä rooli työssäkäyvien köyhyyden lieventämisessä tai ehkäisemisessä kotitalouden kokoonpanosta riippuen.

3.3.6 Monet valtiot ovat myös päättäneet supistaa tuloveroja ja sosiaaliturvamaksuja, jotta lakisääteistä vähimmäispalkkaa nauttivien ja muiden matalapalkkaisten henkilöiden nettotuloja voitaisiin lisätä. Tällä voi kuitenkin olla laajempia poliittisia seurauksia, kuten kansanterveys- ja hyvinvointijärjestelmien ja yleisesti ottaen kaikenlaisten julkisten palvelujen heikentyminen. Näiden suorien toimenpiteiden lisäksi Eurofoundin raportissa tarkastellaan myös välillisten toimenpiteiden käyttöönottoa työssäkäyvien köyhyyden torjumiseksi ( 16 ) , mutta niiden vaikutusten arviointi on ollut kuitenkin vaikeaa, ja tarvitaan täsmällisempiä analyysejä.

3.3.7 Laajemmin köyhyyden torjumiseen liittyen ETSK on kehottanut jo aiemmin asettamaan sitovan eurooppalaisen kehyksen riittävän vähimmäistulon ottamiseksi käyttöön ja siten tasoltaan ”kohtuullisten” (riittävien) vähimmäistulojärjestelmien yleistämiseksi ja tukemiseksi kaikissa jäsenvaltioissa, mikä olisi EU:n ensimmäinen merkittävä vastaus Euroopan vakavaan ja jatkuvaan köyhyysongelmaan ( 17 ) . Työntekijät-ryhmä ja moninainen Eurooppa -ryhmä kannattivat lausuntoa, mutta työnantajat-ryhmä ei yhtynyt lausunnossa esitettyyn näkemykseen Euroopan tason vähimmäistuloa koskevasta sitovasta välineestä vaan piti parempana avoimen koordinointimenetelmän soveltamista ( 18 ) . Komitea on myös ehdottanut asteittaista etenemistä jäsenvaltioiden yhteisissä työttömyysvakuutusta koskevissa vähimmäisvaatimuksissa, jotta voitaisiin tarjota riittävän lujat turvaverkot työpaikkansa menettäneille työntekijöille ja suojella heitä köyhyydeltä ( 19 ) . Tämä toimisi myös automaattisena vakauttavana tekijänä ja edistäisi ylöspäin suuntautuvaa lähentymistä EU:ssa.

3.3.8 Tarvitaan myös kattavaa lähestymistapaa, johon kuuluvat muun muassa tehokkaat vähimmäistulojärjestelmät, sosiaaliturvan asianmukaiset uudistukset ja suuremmat investoinnit julkisiin palveluihin. Jotta ihmiset pääsisivät pois köyhyydestä, on syytä jatkaa keskustelua siitä, miten voidaan saavuttaa EU-tason köyhyysriskiraja (köyhyysriskiä kuvaava EU-tason indikaattori ( 20 ) ) yhdistettynä kansallisiin viitebudjetteihin, joissa lasketaan tarvittavien tavaroiden ja palvelujen kustannukset (käytetyt eri menetelmät huomioon ottaen). Niissä olisi otettava huomioon sosiaalinen tulonjako, verotus ja elintaso tekijöinä kussakin EU:n jäsenvaltiossa ( 21 ) ja autettava ankkuroimaan köyhyysriskiraja köyhyyden moniulotteiseen todellisuuteen.

3.3.9 Naiset ovat yliedustettuina vähimmäispalkan saajien keskuudessa lähes kaikissa jäsenvaltioissa ( 22 ) . On saatu näyttöä siitä, että kohtuullinen vähimmäispalkka voi vaikuttaa myönteisesti sukupuolten palkkaeroihin myös palkkajakauman alemmassa päässä, jos siihen liittyy politiikkatoimia, joilla puututaan rakenteelliseen sukupuolten väliseen eriarvoisuuteen työmarkkinoilla ja yhteiskunnassa. Myös muut epäedullisessa asemassa olevat ryhmät, kuten siirtotyöläiset, vammaiset henkilöt ja etniset vähemmistöt, hyötyisivät merkittävästi kohtuullisesta vähimmäispalkasta. Lisäksi vammaisten työntekijöiden työllisyysasteen parantamiseksi toimivaltaisten viranomaisten olisi myönnettävä työnantajille palkkatukia tai verohelpotuksia mainitun ryhmän työllistämiseen liittyvien lisäkustannusten kattamiseksi.

3.3.10 Liittyen kysymykseen kohtuullisista vähimmäispalkoista Euroopassa ETSK korostaa lisäksi, että toimivilla kollektiivisilla neuvottelumenettelyillä, erityisesti alakohtaisilla työehtosopimusneuvotteluilla, on ratkaiseva rooli oikeudenmukaisen ja riittävän palkan takaamisessa läpi koko palkkarakenteen, myös mahdollisten lakisääteisten vähimmäispalkkojen osalta Niitä tarvitaan myös, jotta voidaan edistää palkkojen lähentymistä maiden välillä ja niiden sisällä sekä varmistaa tasapainoinen lähestymistapa sosiaalisten ja taloudellisten näkökohtien välillä.

3.4 EU:n tasolla toteutettavien toimien tarve ja toteutettavuus

3.4.1 Komissio esittää työmarkkinaosapuolten ensimmäisen vaiheen kuulemisessa useita tapoja, joilla EU:n toimet voisivat tuoda lisäarvoa: ne voisivat edistää oikeudenmukaisten vähimmäispalkkojen varmistamista, auttaa jäsenvaltioita lähentämään työoloja ja -ehtoja noususuuntaisesti, varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla ja parantaa pienipalkkaisten työntekijöiden ostovoimaa.

3.4.2 Työmarkkinaosapuolten toisen vaiheen kuulemisessa Euroopan komissio selventää EU:n toiminnan tavoitteita ja mahdollisen aloitteen toimintapoliittisia päämääriä ( 23 ) . Komission mukaan tällaisen aloitteen yleisenä tavoitteena olisi varmistaa, että EU:ssa suojellaan kaikkia työntekijöitä oikeudenmukaisella vähimmäispalkalla, joka takaa kohtuullisen elintason riippumatta siitä, missä he työskentelevät, ja että vähimmäispalkat vahvistetaan riittävälle tasolle samalla kun turvataan mahdollisuus työhön ja otetaan huomioon vaikutukset työpaikkojen luomiseen ja kilpailukykyyn. Enemmistö ETSK:ssa pitää komission määrittämiä tavoitteita myönteisinä ja katsoo, että ne olisi pyrittävä saavuttamaan oikeudenmukaisia vähimmäispalkkoja koskevilla EU:n toimilla. Vähemmistö on puolestaan sitä mieltä, että joidenkin tavoitteiden kohdalla EU:n toimet eivät olisi suotavia.

3.4.3 Komissio on korostanut, että sen tarkoituksena ei ole ottaa käyttöön yhtä ja ainoaa ”eurooppalaista vähimmäispalkkaa” tai yhdenmukaistaa suoraan vähimmäispalkkatasoa koko EU:ssa, ja painottanut, että se kunnioittaa täysin kunkin maan kansallista toimivaltaa, kansallisia perinteitä ja erityispiirteitä sekä työmarkkinaosapuolten sopimusvapautta.

3.4.4 Vaikka suurimmassa osassa jäsenvaltioita on lakisääteinen tai valtakunnallinen vähimmäispalkka, lakisääteisten tai valtakunnallisten vähimmäispalkkatasojen välillä on merkittäviä eroja, jotka heijastavat taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen eri tasoja. Tammikuussa 2020 jäsenvaltioiden lakisääteiset vähimmäispalkat vaihtelivat 312 eurosta 2 142 euroon kuukaudessa. Kuukausittainen vähimmäispalkka on yleensä alle 600 euroa EU:n itäisessä osassa ja yli 1 500 euroa EU:n luoteisessa osassa ( 24 ) . Toisen vaiheen kuulemisasiakirjassa komissio toteaa, että vähimmäispalkan riittävyys on parantunut useimmissa jäsenvaltioissa ( 25 ) . Eroja on silti edelleen, ja monissa jäsenvaltioissa lakisääteinen vähimmäispalkka on enintään 50 % kokoaikaisesta bruttomääräisestä mediaanipalkasta ( 26 ) ja huomattavasti alle ”köyhyysriskiksi” luokiteltavan palkan kynnysarvon, joka on 60 % mediaanipalkasta, minkä vuoksi vähimmäispalkka ei yksin riitä nostamaan työntekijöitä köyhyydestä.

3.4.5 Vähimmäispalkkojen olisi taattava kohtuullinen elintaso. Työntekijät-ryhmä ja moninainen Eurooppa -ryhmä katsovat, että monissa jäsenvaltioissa vähimmäispalkat eivät edelleenkään ole riittäviä ja että ”viitenettopalkan” lakisääteinen vähimmäistaso on asetettava huomattavasti köyhyysrajan yläpuolelle – joka on määritetty EU:ssa käyttämällä köyhyysriskin indikaattoria, joka on 60 % kansallisesta ekvivalentista kotitalouksien käytettävissä olevasta mediaanitulosta sosiaalisten tulonsiirtojen jälkeen – ja sen on oltava kohtuullinen suhteessa työmarkkinoiden yleiseen palkkatasoon. Tällaisella vertailuarvolla varmistettaisiin riittävä etuuksien taso ja estettäisiin työntekijöiden joutuminen epävarmoihin työsuhteisiin vähimmäistulojärjestelmiin liittyvien epäsuotuisten ehtojen myötä. Matalapalkkasegmentin korottaminen siten, että siirrytään kohti köyhyydeltä suojaavia vähimmäispalkkoja, laajentaisi myös valtioiden veropohjaa ja auttaisi rahoittamaan asianmukaisia sosiaalisen suojelun järjestelmiä. Työnantajat-ryhmä katsoo kuitenkin, että tähän ei pidä puuttua EU:n toimilla, koska EU:lla ei ole toimivaltaa palkkojen alalla eikä unionin tuomioistuimen ratkaisujen mukaan etenkään palkkatasoon liittyvissä asioissa. Edellä mainitun näkemyksen kannattajien mukaan voitaisiin korkeintaan keskustella ja vaihtaa näkemyksiä avoimen koordinointimenetelmän tai eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa siitä, miten voidaan varmistaa riittävä etuustaso ja riittävä vähimmäistulo ja miten näillä keinoin pystytään työllisyyden ohella tukemaan asianmukaisten sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoitusta.

3.4.6 ETSK panee merkille erilaiset esille tulleet huolet, jotka liittyvät mahdollisiin EU:n toimiin tällä alalla. Näkemykset eroavat vahvasti erityisesti EU:n toimivallan osalta. Eräät katsovat, että koska Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 153 artiklan 5 kohta sulkee ”palkat” EU:n lainsäädäntävallan ulkopuolelle, EU:n tason toimet eivät ole mahdollisia. Eräät toiset, komissio mukaan luettuna, taas katsovat, että EU:n tason toimet ovat mahdollisia ja että 153 artiklan 5 kohta ei estä niitä.

3.4.7 Lisäksi erityisesti jäsenvaltioissa, joissa vähimmäispalkat määritellään yksinomaan tai pääasiassa työehtosopimusneuvotteluissa, pelätään tällaisten toimien heikentävän työmarkkinaosapuolten itsemääräämisoikeutta. Siksi on olennaisen tärkeää, että kaikilla EU:n aloitteilla suojellaan sellaisten jäsenvaltioiden malleja, joissa työmarkkinaosapuolet eivät pidä lakisääteisiä vähimmäispalkkoja välttämättöminä. Vastaavasti kollektiivista neuvottelumenettelyä edistävien toimenpiteiden ja erityisesti alakohtaisten neuvottelujen olisi kunnioitettava kaikilta osin erilaisia kansallisia työmarkkinasuhdejärjestelmiä, ja niillä ei saisi ajaa läpi yleispäteväksi ajateltua lähestymistapaa.

3.4.8 Toinen huolenaihe on se, että eurooppalaisella lakisääteisellä vähimmäispalkkapolitiikalla voisi olla kielteisiä vaikutuksia työllisyyteen erityisesti nuorten ja alhaisen osaamistason omaavien työntekijöiden kohdalla, ja se voisi lisätä sääntöjen noudattamatta jättämistä, mikä voisi puolestaan sysätä useat matalapalkkaiset työntekijät epäviralliseen työntekoon ( 27 ) . Tämä voidaan kuitenkin torjua, jos vähimmäispalkkataso määritellään asianmukaisesti siten, että se tukee työntekijöiden tuloja heikentämättä työllisyyttä, ja jos se riippuu maakohtaisista tekijöistä, kuten työnantajien reagoinnista, kilpailun asteesta tuote- ja työmarkkinoilla ja sen vuorovaikutuksesta muiden politiikkojen, erityisesti verojen ja etuuksien, kanssa ( 28 ) . On olemassa konkreettisia esimerkkejä jäsenvaltioista, joissa vähimmäispalkkojen käyttöönotto ei ole vaikuttanut kielteisesti työpaikkojen luomiseen ja joissa jopa huomattavalla vähimmäispalkan korotuksella on ollut myönteisiä makrotaloudellisia vaikutuksia, kuten työllisyyden kasvu ( 29 )

3.4.9 ETSK ymmärtää täysin tähän keskusteluun liittyvien kysymysten monimutkaisuuden ja toteaa, että vähimmäispalkat eivät ole ihmelääke, joka ratkaisee kaikki ongelmat. EU:n yhteisellä lähestymistavalla ja selkeillä poliittisilla tavoitteilla, jotka jäsenvaltiot saavuttavat eri keinoin ja joilla varmistetaan työmarkkinaosapuolten osallistuminen osana toimivia kollektiivisten neuvottelujen järjestelmiä, voitaisiin kuitenkin turvata niin työntekijöiden oikeudet kohtuulliseen palkkaan ja näiden järjestäytymisvapaus kuin työnantajien tarpeet tuottavuuden ja kilpailukyvyn osalta. Yhdessä laajempien toimenpiteiden kanssa se voisi myös edistää ylöspäin tapahtuvaa lähentymistä ja sosiaalista edistystä kaikkialla EU:ssa kaventamalla tulo- ja palkkaeroja jäsenvaltioiden välillä, vähentämällä työssäkäyvien köyhyyttä ja luomalla tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla.

3.4.10 Kaikki kohtuullista vähimmäispalkkaa koskevat Euroopan tason aloitteet, myös seikat, joilla edistetään ja tuetaan toimivia kollektiivisia neuvotteluja palkanmuodostuksen alalla, on muotoiltava jäsenvaltioiden tilanteen tarkan analysoinnin ja ymmärtämisen pohjalta, ja niissä on kunnioitettava täysin työmarkkinaosapuolten roolia ja itsenäisyyttä sekä erilaisia työmarkkinasuhteiden malleja.

4. Kohti lakisääteistä vähimmäispalkkaa koskevaa EU:n säädösaloitetta, johon sisältyy työmarkkinaosapuolten osallistumisen tukeminen ja edistäminen

4.1 Vähimmäispalkan käsite

4.1.1 Palkkoihin vaikuttavat monet eri tekijät, kuten sektori ja toimiala ja maailmanlaajuisen kilpailun vaikutukset niihin, elinkustannukset, markkinoiden tarjonta ja kysyntä, tuottavuus, palkkajakauma, työehtosopimusten mukainen palkkataso, yksilöllinen osaaminen ja suorituskyky. Lisäksi on otettava huomioon toteutumis- ja arvottamistapa. Palkat ovat korvaus sovellettavien lakien, työehtosopimusten ja käytäntöjen mukaisesti tehdystä työstä. Kokonaispalkan voidaan katsoa kattavan eri osatekijöitä riippuen siitä, miten se on määritetty jäsenvaltioissa, alueilla tai erilaisten työehtosopimusten mukaisesti.

4.1.2 ILO määrittelee vähimmäispalkan sellaisen korvauksen vähimmäismääräksi, joka työnantajan on maksettava palkansaajille heidän tietyn ajanjakson aikana tekemästään työstä ja jota ei voida pienentää työehtosopimuksella tai henkilökohtaisella sopimuksella ( 30 ) . Vähimmäispalkan määrittämistä koskevan ILO:n yleissopimuksen nro 131 ( 31 ) mukaan kohtuullisen vähimmäispalkan määrittämisessä on otettava huomioon työntekijöiden ja heidän perheidensä tarpeet, mukaan lukien maan yleinen palkkataso ja elinkustannukset, sekä taloudelliset tekijät, kuten tuottavuus ja työllisyys. Yleissopimuksessa määrätään myös, että vähimmäispalkkaa vahvistettaessa on varmistettava työmarkkinaosapuolten täysipainoinen kuuleminen. Kaikilla yleissopimuksen ratifioineilla kymmenellä EU:n jäsenvaltiolla ( 32 ) on lakisääteinen vähimmäispalkkajärjestelmä.

4.1.3 Lakisääteisten vähimmäispalkkojen tuloksekkuus riippuu monista tekijöistä, jotka vaikuttavat eri tavoin maakohtaisesta tilanteesta riippuen. Tällaisia tekijöitä ovat esimerkiksi se, mitkä työntekijät kuuluvat vähimmäispalkan piiriin, onko vähimmäispalkat asetettu ja mukautettu tuottavuuden kaltaiset taloudelliset tekijät huomioon ottaen riittävälle tasolle, jotta ne kattavat työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä tarpeet, ja se, noudattavatko työnantajat vähimmäispalkkoja koskevia sääntöjä ( 33 ) . Lisäksi tämä riippuu myös siitä, tuetaanko työmarkkinaosapuolten osallistumista ja onko käytössä lakisääteisen vähimmäispalkan vahvistamista täydentävä tehokas kollektiivisten neuvottelujen järjestelmä. EU:n toimin olisi tuettava muun muassa näillä aloilla tarvittavia parannuksia.

4.1.4 Jäsenvaltioissa, joissa työmarkkinaosapuolet ovat vastuussa vähimmäispalkkojen määrittämisestä, tällaisten sopimusten ulkopuolelle virallisesti jäävien työntekijöiden osuus vaihtelee 2 prosentista Itävallassa noin 10 prosenttiin Ruotsissa, Suomessa ja Italiassa ja noin 20 prosenttiin Tanskassa. Ruotsin ja Tanskan tapauksessa olisi pidettävä mielessä, että suurin osa työntekijöistä, jotka eivät kuulu virallisesti vähimmäispalkan piiriin, on joko hyväpalkkaisia toimihenkilöitä, jotka ansaitsevat huomattavasti työehtosopimuksissa sovittuja vähimmäispalkkoja enemmän, tai työssäkäyviä opiskelijoita tai muita työmarkkinoille tulevia nuoria työntekijöitä. Käytännössä työnantajat soveltavat myös usein alakohtaisia vähimmäispalkkoja työntekijöihin, jotka eivät kuulu virallisesti vähimmäispalkan piiriin, vaikka heillä ole velvollisuutta siihen. Italiassa puolestaan ne, jotka eivät kuulu vähimmäispalkan piiriin, ovat joko epävirallisia työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia, jotka työskentelevät satunnaista työtä varten erikseen sovituin ehdoin, erityisesti nuoria työntekijöitä.

4.1.5 Euroopan komissio, neuvosto ja eurooppalaiset työmarkkinaosapuolet ovat kaikki korostaneet, että on tärkeää edistää työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja kunnioittaa työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä, ja ne ovat myös kehottaneet jäsenvaltioita tukemaan työmarkkinaosapuolten kansallisen vuoropuhelun parantamista ja toimintaa ( 34 ) . On tärkeää, että mahdollinen vähimmäispalkkaa koskeva aloite ei heikennä kollektiivisen neuvottelun järjestelmiä missään jäsenvaltiossa esimerkiksi kaventamalla työmarkkinaosapuolten sananvaltaa palkkoihin.

4.2 Kansalliset palkanmuodostusjärjestelmät tai palkanmuodostuksesta vastaavat instituutiot Euroopan unionissa

4.2.1 Vähimmäispalkanmuodostusjärjestelmät ja työmarkkinaosapuolten rooli ja valmiudet eroavat huomattavasti toisistaan jäsenvaltiosta toiseen kansallisiin perinteisiin liittyvien erojen sekä erilaisten taloudellisten ja sosiaalisten tekijöiden sekä maiden poliittisen ja perustuslaillisen kehyksen vuoksi.

4.2.2 Eräät jäsenvaltiot ovat valinneet lakisääteisen vähimmäispalkan, jolloin palkan on vastattava vähintään laissa säädettyä vähimmäistasoa. Näissä maissa työmarkkinaosapuolet voivat myös asettaa (korkeampia) alakohtaisia ja useita aloja koskevia vähimmäispalkkoja. Muissa maissa, missä ei ole käytössä lakisääteisiä vähimmäispalkkoja, työmarkkinaosapuolet määrittävät palkat yksinomaan tai pääasiassa osana työehtosopimuksia valtakunnallisella, alakohtaisella ja/tai yritysten tasolla.

4.2.3 Jäsenvaltioissa, missä on lakisääteinen vähimmäispalkka, useimmat työntekijät ovat yleensä sen piirissä. Eräissä tapauksissa saatetaan kuitenkin sallia tiettyjen kategorioiden poissulkeminen, mikä tarkoittaa sitä, että näiden työntekijöiden palkkatulo jää alle lakisääteisen vähimmäismäärän. Lisäksi 11 jäsenvaltiossa tiettyihin työntekijäryhmiin sovelletaan erityistä palkkatasoa ( 35 ) . Näitä palkkoja sovelletaan pääasiassa nuoriin tai kokemattomampiin henkilöihin ja/tai oppisopimuskoulutettaviin, mutta niitä voidaan soveltaa myös muun muassa ammattitaidottomiin työntekijöihin ja vammaisiin henkilöihin. Eräissä maissa on vahvistettu myös korkeampia palkkatasoja työntekijöiden osaamisen perusteella ( 36 ) . Kuten komissio on todennut, puutteellisella kattavuudella voi olla kielteisiä vaikutuksia asianomaisiin työntekijöihin ja koko talouteen. Näiden poikkeusten ja myös laajemman työntekijäjoukon kattavuuden vaikutuksia on arvioitava, jotta saadaan käsitys erilaisista kansallisista lähestymistavoista ja poissulkemisen mahdollisista syistä sekä sen seurauksista.

4.2.4 Maissa, joissa ei ole lakisääteistä vähimmäispalkkaa, vähimmäispalkat koskevat vain työehtosopimusten piirissä olevia työntekijöitä. Vaikka useimmissa näistä maista kollektiivisen neuvottelumenettelyn kattavuus on erittäin suuri (yli 80 %), tietyissä tapauksissa osa työntekijöistä jää sen ulkopuolelle ( 37 )

4.2.5 Riittävyys on ratkaiseva tekijä harkittaessa, ovatko lakisääteiset vähimmäispalkat ”oikeudenmukaisia” ja onko niillä mahdollista taata työntekijöille ja heidän perheilleen kohtuullinen elintaso. Myös vähimmäispalkkojen taso suhteessa maan yleiseen palkkajakaumaan olisi otettava huomioon. Työntekijät-ryhmä ja moninainen Eurooppa -ryhmä katsovat, että EU:n yhteiset kriteerit ”kohtuullisen elintason” edellyttämille kynnysarvoille olisivat hyödyllisiä. Tällaisia kynnysarvoja voidaan asettaa eri tavoin, esimerkiksi käyttämällä viitekoria, joka mahdollistaa pelkkää hädin tuskin toimeen tulemista paremman tason, ja/tai määrittämällä ne suhteessa tiettyyn prosenttiosuuteen kokoaikaisten työntekijöiden mediaanipalkasta tai kokoaikaisten työntekijöiden keskimääräisestä bruttopalkasta. On aiheellista keskustella lisää siitä, mitä nämä kynnysarvot voisivat olla ja miten ne voitaisiin saavuttaa asteittain. Työnantajat-ryhmä katsoo, että kynnysarvoja koskevaan kysymykseen ei pidä puuttua EU:n toimilla, koska EU:lla ei ole unionin tuomioistuimen ratkaisujen mukaan ( 38 ) toimivaltaa palkkatason osalta. On tärkeää varmistaa, että lakisääteisiä vähimmäispalkkoja tarkasteltaessa otetaan huomioon niiden riittävyys ja säännölliset tarkistukset ja että on olemassa selkeä menettely, jossa työmarkkinaosapuolet ovat täysipainoisesti mukana.

4.2.6 Euroopan neuvoston Euroopan sosiaalisten oikeuksien komitean (ECSR) mukaan ”kohtuullisen elintason” käsite ulottuu pelkkiä materiaalisia perustarpeita, kuten ruokaa, vaatteita ja asumista, pidemmälle ja käsittää kulttuuriin, koulutukseen ja yhteiskunnalliseen toimintaan osallistumista varten tarvittavat resurssit. Sosiaalisten oikeuksien komitea totesi äskettäin antamissaan päätelmissä ( 39 ) , että eri jäsenvaltioissa sovelletut vähimmäispalkkatasot eivät varmistaneet työntekijöille ja heidän perheenjäsenilleen kohtuullista elintasoa.

4.2.7 Useat jäsenvaltiot sallivat tällä hetkellä työnantajien tehdä lakisääteisistä vähimmäispalkoista vähennyksiä (esim. rikkoutumisten tai laitteiden hankinnan vuoksi) tai sisällyttää palkkalaskelmaan ylimääräisiä maksuja (esim. ylityökorvaukset, bonukset). Euroopan neuvoston Euroopan sosiaalisten oikeuksien komitea sekä YK:n ja ILO:n tason valvontaelimet ovat todenneet, että eräissä jäsenvaltioissa kyseiset vähennykset estävät sen, että työntekijöiden oikeus oikeudenmukaiseen korvaukseen toteutuisi.

4.3 Työmarkkinaosapuolten rooli lakisääteisen vähimmäispalkan muodostusjärjestelmissä

4.3.1 Työmarkkinaosapuolten osallistumisessa lakisääteisen vähimmäispalkan muodostusjärjestelmiin on suuria eroja. Eräissä maissa hallitukset ovat valitettavasti tehneet yksipuolisia päätöksiä vähimmäispalkoista ilman työmarkkinaosapuolten asianmukaista osallistumista tai niiden kuulemista.

4.3.2 Mekanismit, jotka mahdollistavat työmarkkinaosapuolten oikea-aikaisen ja asianmukaisen kuulemisen, auttavat varmistamaan, että erilaiset taloudelliset ja työmarkkinoihin liittyvät tilanteet otetaan huomioon. Ne voivat myös auttaa asiaankuuluvia kansallisia viranomaisia ja työmarkkinaosapuolia pääsemään sopuun ja saavuttamaan tasapainoisen tuloksen, jossa otetaan huomioon työnantajien ja työntekijöiden tarpeet.

4.3.3 Avoimet, selkeät ja vakaat perusteet lakisääteisten vähimmäispalkkojen mukauttamiseen niiden riittävyyden varmistamiseksi ja taloudellisten tekijöiden huomioon ottamiseksi lisäävät ymmärrettävyyttä ja ennustettavuutta työnantajien, työntekijöiden ja heidän edustajiensa näkökulmasta. Valitettavasti eräissä jäsenvaltioissa ei sovelleta tällaisia perusteita.

4.3.4 Työmarkkinaosapuolten olisi oltava työnantajien ja työntekijöiden tarpeiden mukaisesti asiaankuuluvalla tavalla mukana lakisääteisiä vähimmäispalkkoja koskevissa neuvotteluissa, myös määritettäessä asianmukaisia perusteita riittävän tason määrittelemiseksi ja arvioitaessa mahdollisia mukautuksia. Lisäksi EU:n ja jäsenvaltioiden tuki kansallisten työmarkkinaosapuolten valmiuksien kehittämiselle voi auttaa niitä osallistumaan kollektiiviseen neuvottelumenettelyyn ja tarvittaessa myös palkkojen määrittämiseen sekä keskusteluihin lakisääteisistä vähimmäispalkoista.

4.4 Kollektiivisen sopimisen rooli vähimmäispalkkojen määrittämisessä

4.4.1 Työmarkkinaosapuolten neuvottelemien palkkojen perustana on niiden välinen tasapainoinen sopimus, mikä on tärkeä seikka sen varmistamiseksi, että palkat ovat oikeudenmukaisia niin työnantajille kuin työntekijöille. Niistä kuudesta maasta, joissa vähimmäispalkat määritellään alakohtaisissa työehtosopimusneuvotteluissa, viisi kuuluu maihin, missä kollektiivisen neuvottelumenettelyn kattavuus on suurin.

4.4.2 ETSK suhtautuu myönteisesti siihen, että komission aloitteissa ei pyritä säätämään lakisääteisiä vähimmäispalkkoja sellaisissa maissa, missä kollektiivinen neuvottelumenettely on hyvin kattava ja missä palkanmuodostus on järjestetty yksinomaan sen kautta ( 40 ) . Tämä kuvastaa sitä seikkaa, että valtakunnallisella tasolla tehdyn valinnan mukaan työmarkkinaosapuolet voivat parhaiten muotoilla ja soveltaa palkanmuodostuspolitiikkoja ja -mekanismeja itsemääräämisoikeutensa mukaisesti ja valitsemallaan tasolla.

4.4.3 Kollektiivinen neuvottelumenettely on myös erittäin tärkeä määriteltäessä palkkatasoa monissa maissa, missä on lakisääteinen vähimmäispalkka, ja näissä neuvotteluissa saavutetaan usein valtiovallan vahvistamaa tasoa parempi palkkataso.

4.5 Tarve tukea ja edistää kollektiivista neuvottelumenettelyä jäsenvaltioissa

4.5.1 Lakisääteisten vähimmäispalkkojen vaikutukset ja suuruus riippuvat siitä, millä tavoin ne ovat vuorovaikutuksessa muiden politiikkojen ja työmarkkinainstituutioiden kanssa. Yksi tällainen vuorovaikutussuhde on vähimmäispalkkojen ja työehtosopimusneuvottelujen välillä. Kollektiivisen neuvottelumenettelyn suhteellinen vahvuus eri maissa on yksi merkittävimmistä tekijöistä, jotka määrittävät heijastusvaikutusten esiintymistä ja laajuutta ( 41 )

4.5.2 Toimivat kollektiivisen sopimisen järjestelmät ovat yhteydessä korkeampaan työllisyyteen ja pienempään työttömyyteen kaikkien työntekijöiden osalta. Neuvotteluyksiköiden välinen koordinointi auttaa työmarkkinaosapuolia ottamaan huomioon suhdannetilanteen ja palkkasopimusten makrotaloudelliset vaikutukset kilpailukykyyn ( 42 )

4.5.3 Oikeus yhdistymisvapauteen, järjestäytymisvapauteen ja kollektiivisiin neuvotteluihin ovat kansainvälisissä ja eurooppalaisissa ihmisoikeusasiakirjoissa vahvistettuja perusoikeuksia. Kaikki jäsenvaltiot ovat ratifioineet ILO:n yleissopimuksen ammatillisesta järjestäytymisvapaudesta ja ammatillisen järjestäytymisoikeuden suojelusta (ILO C087) ja yleissopimuksen järjestäytymisoikeuden ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden periaatteiden soveltamisesta (ILO C098). Kollektiivisen neuvottelumenettelyn taso ja kattavuus vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioiden välillä, Liettuan 7 prosentista Itävallan 98 prosenttiin. Kollektiivisen neuvottelumenettelyn kattavuus on laskenut vuodesta 2000 alkaen 22 jäsenvaltiossa. Arvioiden mukaan työehtosopimusten piirissä on nyt vähintään 3,3 miljoonaa työntekijää vähemmän.

4.5.4 OECD:n julkaiseman raportin mukaan kollektiiviseen neuvottelumenettelyyn liittyy vanhastaan haasteita (kuten työehtosopimusneuvottelujen kattavuuden heikkeneminen ja ammattiliittojen jäsenmäärän supistuminen) ja sille on muodostunut uusia haasteita, kuten sellaisten epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden (eli tilapäisten osa-aikaisten työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien) määrän kasvu, joilla ei ehkä ole mahdollisuutta päästä kollektiivisen neuvottelumenettelyn piiriin ( 43 ) . Lähes kaikissa jäsenvaltioissa kollektiivisen neuvottelumenettelyn kattavuus on pienentynyt talous- ja sosiaalikriisin alkamisen jälkeen ( 44 ) , sillä se on saanut aikaan muutoksia palkkaneuvottelujärjestelmissä useissa maissa ja vienyt entistä laajemmalle nykyistä kehityskulkua kohti desentralisaatiota toisissa jäsenvaltioissa. Tämä johtui erilaisista kansallisista olosuhteista ja tietyissä tapauksissa EU:n toimista edellytyksenä taloudellisille pelastustoimille.

4.5.5 ETSK on useissa yhteyksissä korostanut uusien ja joustavien työn muotojen aiheuttavan haasteita ja erityisesti sitä, että monet työntekijät voivat jäädä kollektiivisen neuvottelun rakenteiden ja ammattiliittojen edustuksen ulkopuolelle. Komitea on lisäksi painottanut, että työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja kollektiivista neuvottelumenettelyä on vahvistettava muun muassa myöntämällä EU:n tukea valmiuksien kehittämiseen ja suotuisat edellytykset tarjoavia ja tukea antavia kansallisia kehyksiä varten sekä varmistamalla työmarkkinaosapuolten organisatorinen vahvuus ja turvaamalla kollektiivisen sopimisen järjestelmien toiminta ( 45 )

4.5.6 Lisäksi on kunnioitettava ja edistettävä yhdistymisvapautta ja järjestäytymisoikeutta. On tärkeää, että jäsenvaltioiden ja EU:n tasolla käydään keskusteluja siitä, miten varmistetaan, että työntekijöillä on mahdollisuus tulla ammattiliittojen edustamiksi ja käyttää oikeuksia järjestäytyä kollektiivisesti ja ryhtyä työtaistelutoimiin.

4.5.7 ETSK on tyytyväinen komission toteamukseen, että EU:n toimin on mahdollista edistää kollektiivisen neuvottelumenettelyn roolia vähimmäispalkan riittävyyden ja kattavuuden tukemisessa. Vähimmäispalkkoja koskeviin EU:n toimiin voitaisiin sisällyttää työehtosopimusneuvotteluja tukevia toimenpiteitä noudattaen kuitenkin erilaisia maakohtaisia työmarkkinasuhteiden järjestelmiä. Tämä on linjassa niiden ETSK:n aiempien suositusten kanssa, joissa kehotetaan vahvistamaan kollektiivista neuvottelumenettelyä ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua.

5. Sidosryhmien näkemykset: maakohtaiset virtuaalivierailut ja julkinen kuuleminen

5.1 Yleiskatsaus ja taustaa

5.1.1 ETSK:lle oli lausuntoa valmisteltaessa tärkeää kuulla asianomaisten sidosryhmien näkemyksiä jäsenvaltio- ja unionitasolla. Tätä varten suunniteltiin useita maakohtaisia vierailuja sekä julkinen kuulemistilaisuus EU-tason toimijoiden kanssa. Maakohtaisia vierailuja varten valittiin viisi jäsenvaltiota (Espanja, Puola, Romania, Ruotsi ja Saksa). Valinta perustui EU:n jäsenvaltioissa vähimmäispalkanmuodostuksesta vastaavia instituutioita koskeviin kriteereihin, jotka Euroopan komissio määritteli työmarkkinaosapuolten kuulemisen ensimmäisessä vaiheessa. Keskusteluja oli tarkoitus käydä valtiovallan, kansallisten palkanmuodostuselinten, kulloisenkin maan työmarkkinaosapuolten ja köyhyyden torjuntaan osallistuvien järjestöjen edustajien kanssa. Covid-19-pandemian puhkeamisen vuoksi maakohtaiset vierailut korvattiin osittain strukturoiduilla kyselylomakkeilla ja asiaankuuluvien sidosryhmien kanssa seurantatoimena järjestetyillä videokonferensseilla.

5.2 Yhteenveto videokonferensseista

5.2.1 Vähimmäispalkkoja koskeva EU:n lainsäädäntöaloite herätti eniten huolta ja vastustusta Ruotsin edustajien joukossa. He olivat yleisesti yhtä mieltä siitä, että EU:lla ei ole toimivaltaa toteuttaa toimia palkkojen alalla. Ruotsin työmarkkinaosapuolten yhteisenä pelkona on, että EU:n aloitteella puututtaisiin muun muassa kansallisiin palkkaneuvotteluperinteisiin ja loukattaisiin työmarkkinaosapuolten itsemääräämisoikeutta. He ehdottivat sen sijaan ei-sitovia aloitteita työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun ja työehtosopimusneuvottelujen edistämiseksi ja korostivat, että kansalliset järjestelmät ovat tulosta vuosikymmenien kehityksestä eikä niitä voida siirtää maasta toiseen. Ruotsissa työehtosopimusneuvottelujen kattavuus on 90 % ja alle 1 % työntekijöistä ansaitsee alle 60 % mediaanipalkasta ( 46 ) . Ruotsin valtiovallan edustaja tuki työmarkkinaosapuolten näkemyksiä ja totesi, että EU:lla on tärkeä rooli työllisyyden lisäämisessä ja sosiaalisen kehityksen parantamisessa. Sosiaalisiin haasteisiin vastaaminen on tärkeää unionin yhteenkuuluvuuden ja sisämarkkinoiden kannalta. Edustajat eivät kuitenkaan pitäneet oikeudellisesti sitovaa aloitetta, esimerkiksi direktiiviä, oikeana tapana edetä asiassa ja totesivat, että EU:n aloite ei saa johtaa siihen, että jäsenvaltioita vaadittaisiin ottamaan käyttöön yleisesti sovellettavat työehtosopimukset tai lakisääteiset vähimmäispalkat.

5.2.2 Neljän muun maan ammattijärjestöt ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot kannattivat EU-tason toimia, ja osa niistä jopa katsoi, että voitaisiin antaa puitedirektiivi. Tällaista aloitetta perusteltiin muun muassa mahdollisuudella koordinoida kansainvälistä palkkapolitiikkaa, torjua sosiaalista polkumyyntiä, edistää palkkojen lähentymistä, vähentää työssäkäyvien köyhyyttä, suojella työntekijöitä, jotka eivät kuulu työehtosopimusten piiriin, ehkäistä haavoittuvassa asemassa olevien työntekijäryhmien, kuten muuttajien, hyväksikäyttöä ja auttaa kaventamaan sukupuolten välisiä palkkaeroja. Osa edustajista viittasi myös mahdollisuuteen ottaa käyttöön EU:n yhteiset kriteerit vähimmäispalkkojen riittävyyden vähimmäistasolle esimerkiksi käyttämällä kaikkien tarvitsemien tavaroiden ja keskeisten palvelujen viitekoria. Useat edustajat mainitsivat myös, että vähimmäispalkkoja koskevaan EU:n aloitteeseen olisi liitettävä muita toimenpiteitä, kuten direktiivi riittävästä vähimmäistulosta sekä aloite työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun ja ammattijärjestöjen edustuksen vahvistamisesta.

5.2.3 Kolmen maan työnantajajärjestöt ( 47 ) ilmaisivat huolensa sitovista toimenpiteistä tai vastustivat niitä. Osa totesi nimenomaisesti, että SEUT-sopimuksen 153 artiklan mukaan EU:lla ei ole toimivaltaa palkka-asioissa ja että keskustelussa olisi keskityttävä siihen, miten eurooppalaista ohjausjaksoa voitaisiin tehostaa. Työnantajajärjestöt vastustivat lainsäädäntöaloitetta sillä perusteella, että se häiritsisi kansallisia palkanmuodostusjärjestelmiä ja vaikuttaisi kielteisesti jäsenvaltioiden kilpailukykyyn ja työllisyyteen sekä työttömien integroitumiseen työmarkkinoille. Ne huomauttivat myös, että vähimmäispalkkaa koskevia keskusteluja ei voida käydä erillään laajemmista kysymyksistä, jotka vaikuttavat työmarkkinoihin, kuten sosiaaliturvajärjestelmistä. Eräiden maiden työnantajien edustajat ilmaisivat huolensa lakisääteisen vähimmäispalkan korotuksista, jotka perustuvat hallituksen poliittisiin päätöksiin korottaa vähimmäispalkkoja ottamatta huomioon taloudellisia tekijöitä. Yhdessä maassa mainittiin myös, että maakohtaisissa suosituksissa oli tuotu esiin vähimmäispalkan korottamisen kielteinen vaikutus kilpailukykyyn. Yhdessä maassa mainittiin mahdollisena välineenä suositus, joka ei ole sitova, ja todettiin, että kollektiivisen neuvottelumenettelyn vahvistaminen on kansallisen tason asia ja että tätä varten tarvitaan EU:n tukea erityisesti työmarkkinaosapuolten valmiuksien kehittämiseksi.

5.2.4 Valtiovallan edustajat eivät ilmaisseet kantaansa yhtä suorasti kuin työmarkkinaosapuolet ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot. Osa suhtautui myönteisesti puitealoitteeseen määrittelemättä sitä (Saksa), toiset taas kannattivat puitedirektiiviä (Espanja). Seuraaviin vaiheisiin liittyen Saksan edustajat vahvistivat, että puheenjohtajavaltio Saksa on halukas tukemaan käynnissä olevaa prosessia vuoden 2020 jälkipuoliskolla.

5.3 Julkinen kuuleminen

5.3.1 Julkinen verkkokuulemistilaisuus järjestettiin 25. kesäkuuta. Siihen osallistuivat työllisyysasioista ja sosiaalisista oikeuksista vastaava komission jäsen Nicolas Schmit, aihetta ”Eriarvoisuuden vähentäminen keskittyen etenkin työssäkäyvien köyhyyteen” käsittelevä Euroopan parlamentin esittelijä, EPP- ja S&D-ryhmien työllisyys- ja sosiaaliasioiden koordinaattorit sekä EAY:n ja BusinessEuropen ja sosiaalifoorumin edustajat. Komissio toisti aikomuksensa ehdottaa oikeudellista välinettä, joka koskee kohtuullista vähimmäispalkkaa Euroopassa, kunnioittaen työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä ja kansallisia työehtosopimusneuvottelujärjestelmiä ja puuttumatta hyvin toimiviin työehtosopimusneuvottelujärjestelmiin. Komission edustaja myönsi myös, että kohtuullinen vähimmäispalkka on vaikea ja kiistanalainen aihe. Kolmen Euroopan parlamentin jäsenen kesken vallitsi poliittinen yksimielisyys siitä, että tarvitaan EU:n toimia, jotta voidaan turvata eurooppalaisten työntekijöiden kohtuullinen elintaso ja puuttua työssäkäyvien köyhyyteen. Eurooppalaiset työmarkkinaosapuolet olivat vastaamassa komission toisen vaiheen kuulemiseen, mutta on ilmeistä, että niillä on eriäviä näkemyksiä EU:n toimien tarpeesta, toteutettavuudesta ja oikeusperustasta. Sosiaalifoorumi korosti sekä riittävän vähimmäistulon että vähimmäispalkan merkitystä ja sitä, että vähimmäispalkan on oltava vähimmäistuloa korkeampi.

6. Mahdollisuudet EU:n tason toimiin

6.1 EU:n säännöstö

6.1.1 ETSK toteaa, että on olemassa laaja joukko EU:n ja kansainvälisen tason asiakirjoja, joissa vahvistetaan käsite ”oikeudenmukainen” palkka ja tuetaan sitä. Oikeudenmukainen palkka tarjoaa työntekijöille ja heidän perheilleen ”kohtuullisen elintason” ( 48 ) . ETSK huomauttaa, että tarkoituksena olisi ehdottaa ”oikeudenmukaisia vähimmäispalkkoja” koskevaa EU:n lainsäädäntöaloitetta sosiaalipolitiikkaa koskevan SEUT-sopimuksen osaston puitteissa. Tämä olisi yhdistettävä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklassa tunnustettuihin unionin tavoitteisiin eli erittäin kilpailukykyisen sosiaalisen markkinatalouden edistämiseen, jonka tavoitteena on täystyöllisyys, sosiaalinen edistys, kansalaisten hyvinvointi ja Euroopan kestävä kehitys.

6.1.2 Komitea toteaa lisäksi, että vähimmäispalkkoja koskevaan EU:n aloitteeseen liittyvä oikeudellinen tilanne on erittäin monimutkainen. EU voi antaa työoloja ja -ehtoja koskevia säädöksiä SEUT-sopimuksen 151 artiklan ja 153 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella. Perussopimuksessa määrätään, että 153 artiklan määräyksiä ei sovelleta ”palkkoihin”. Toisaalta EU:n oikeuskäytännössä ja voimassa olevissa direktiiveissä palkkausta on pidetty keskeisenä työehtona. Asiasta on selvästi toisistaan eriäviä mielipiteitä. ETSK toteaa, että komission on omaksuttava tasapainoinen ja varovainen lähestymistapa.

6.1.3 Eurooppalaisilla työmarkkinaosapuolilla on myös valtuudet tehdä sopimuksia sosiaalipolitiikkaa koskevan SEUT-sopimuksen osaston 155 artiklan nojalla.

6.2 Mahdollinen vähimmäispalkkaa koskeva EU:n säädösaloite: direktiivi tai neuvoston suositus

6.2.1 Vähimmäispalkkojen osalta vastuu Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin sitoumusten täyttämisestä on ensisijaisesti yksittäisillä jäsenvaltioilla. Komissio on havainnut, että oikeudenmukaisia vähimmäispalkkoja koskevat EU:n toimet ovat tarpeen ja yksilöinyt mahdollisia keinoja niiden toteuttamiseksi. Suurin osa ETSK:n jäsenistä on sitä mieltä, että tällaiset toimet voisivat tuoda lisäarvoa, kun taas toiset ovat eri mieltä. Kaikissa EU:n tason toimissa on kunnioitettava täysin työmarkkinaosapuolten riippumattomuutta ja toimivallan jakoa EU:n ja kansallisen tason välillä.

6.2.2 Työmarkkinaosapuolten toisen vaiheen kuulemisessa komissio toteaa, että tarkasteltavina olevat EU:n välineet ovat direktiivi ja neuvoston suositus. ETSK:ssa on eriäviä näkemyksiä siitä, olisiko jokin 153 artiklan mukainen EU:n säädösaloite, erityisesti direktiivi, oikeutettu, sillä SEUT-sopimuksen 153 artiklan 5 kohdan mukaan kyseisen artiklan määräyksiä ei sovelleta palkkoihin. Työmarkkinaosapuolten kuulemisen pohjalta ja työmarkkinaosapuolten välisten neuvottelujen puuttuessa, riippumatta siitä, mitä välinettä komissio harkitsee käyttävänsä oikeudenmukaista vähimmäispalkkaa koskevassa aloitteessa, olisi pyrittävä varmistamaan, että mahdolliset lakisääteiset vähimmäispalkat ovat oikeudenmukaisia suhteessa kunkin maan palkkajakaumaan ja että työntekijöiden oikeutta oikeudenmukaiseen korvaukseen kunnioitetaan ja taataan siten vähintään kohtuullinen elintaso työntekijöille ja heidän perheilleen. Siinä olisi myös otettava huomioon tärkeät taloudelliset näkökohdat, kuten tuottavuus.

6.2.3 Komission mukaan sekä lainsäädännölliset että muut välineet ovat mahdollisia. Se toteaa, että työoloja ja -ehtoja koskeva direktiivi antaisi jäsenvaltiolle mahdollisuuden päättää, miten ne panisivat täytäntöön noudatettavat vähimmäisvaatimukset ja menettelylliset velvoitteet. Komissio toteaa myös, että jos ehdotetaan neuvoston suositusta, sen täytäntöönpanoa voitaisiin seurata eurooppalaiseen ohjausjaksoon sisällytetyssä erityisessä vertailuanalyysikehyksessä. Tässä yhteydessä voitaisiin keskustella periaatteista, jotka koskevat muun muassa tehokkaiden lakisääteisten palkanmuodostusjärjestelmien mekanismeja, työmarkkinaosapuolten osallistumista sekä kysymyksiä riittävyydestä, ja tarkkailla niiden toteutumista.

6.3 Julkisten hankintojen käyttö

6.3.1 Julkiset hankinnat ovat keino, jonka avulla EU:n ja jäsenvaltioiden julkiset laitokset voivat edistää kohtuullisia palkkoja, oikeudenmukaisia työoloja ja -ehtoja ja kollektiivista neuvottelumenettelyä samalla kun ne pyrkivät taloudellisiin, laadukkaiden palvelujen toimittamista koskeviin ja yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin. Tämä on mahdollista työlausekkeita välikirjoissa, joissa julkinen viranomainen on sopimuspuolena, koskevan ILO:n yleissopimuksen (ILO C094) mukaisesti niin, että hyödynnetään paremmin julkisista hankinnoista annetussa EU:n voimassa olevassa lainsäädännössä säädettyjä sosiaalisia kriteerejä.

6.3.2 Kollektiivista neuvottelumenettelyä voitaisiin tukea tehokkaasti koko EU:ssa myös sisällyttämällä julkisia hankintoja koskeviin EU:n sääntöihin asiaankuuluvia lausekkeita, joissa säädetään, että kollektiivisen neuvotteluoikeuden ja työehtosopimusten kunnioittaminen on edellytys kaikkien julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekemiselle.

6.4 Tiedonkeruun parantaminen

6.4.1 EU voisi avustaa jäsenvaltioita useilla aihealueilla keräämällä tietoa ja laatimalla työmarkkinaosapuolia kuullen indikaattoreita ja valvontavälineitä lakisääteisten vähimmäispalkkojen alalla tapahtuvan kehityksen seurantaa varten.

Bryssel 18. syyskuuta 2020. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Luca JAHIER

(1) EUVL C 125, 21.4.2017, s. 10.

(2) EUVL C 97, 24.3.2020, s. 32.

(3) EUVL C 190, 5.6.2019, s. 1.

(4) Spring 2020 Economic Forecast: A deep and uneven recession, an uncertain recovery.

(5) Eurofound (2020), Living, working and COVID-19: First findings – April 2020, Dublin.

(6) Ks. alaviite 5.

(7) Periaate nro 6 – Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari.

(8) ”Kunnianhimoisempi unioni” – Poliittiset suuntaviivat seuraavalle Euroopan komissiolle 2019–2024.

(9) Ks. alaviite 1.

(10) Eurofound, Minimum wages in 2019: Annual review.

(11) B. Galgóczi & J. Drahokoupil, Condemned to be left behind? Can Central and Eastern Europe emerge from its low-wage model?, ETUI, 2017.

(12) Vähimmäispalkkaa saavat työntekijät voivat kuitenkin esimerkiksi kotitalouden kokoonpanosta riippuen edelleen tarvita etuuksia muista sosiaaliturvajärjestelmistä, työssäoloaikaisia etuuksia ja/tai veroetuuksia tai -hyvityksiä saavuttaakseen hyväksyttävän elintason.

(13) Eurofound (2019), Minimum wage in 2019 – Annual review.

(14) Statutory Minimum Wages in the EU: Institutional Settings and Macroeconomic Implications, IZA Policy Paper No. 124, helmikuu 2017.

(15) Eurofound (2017), In work poverty in the EU.

(16) Raportissa määritellään viisi välillisten toimenpiteiden luokkaa, jotka voivat auttaa torjumaan työssäkäyvien köyhyyttä: kohtuuhintaisen lastenhoidon tarjoaminen; joustavat työaikajärjestelyt; toimenpiteet, joilla edistetään uralla etenemistä tai kohennetaan ihmisten taitoja; toimenpiteet, jotka auttavat kohottamaan pienituloisten elintasoa; toimenpiteet, joilla luodaan osallistavia työympäristöjä maahanmuuttajien, vammaisten henkilöiden tai muiden heikommassa asemassa olevien työntekijöiden mahdollisuuksien lisäämiseksi (ks. s. 41).

(17) EUVL C 190, 5.6.2019, s. 1 (työnantajat-ryhmä ei tukenut lausuntoa, ks. ETSK:n lausuntoon liitetty vastalausunto).

(18) Ks. ETSK:n lausuntoon liitetty vastalausunto (EUVL C 190, 5.6.2019, s. 1).

(19) Ks. alaviite 2.

(20) 60 % kansallisesta ekvivalentista käytettävissä olevasta mediaanitulosta sosiaalisten tulonsiirtojen jälkeen.

(21) Tämä on linjassa ETSK:n vuonna 2019 aiheesta ”Eurooppalainen puitedirektiivi vähimmäistulosta” antaman lausunnon kanssa. (EUVL C 190, 5.6.2019, s.1) ks. alaviite 13.

(22) Eurofound (2019), Minimum wages in 2019: Annual review.

(23) Second phase consultation of Social Partners under Article 154 TFEU on a possible action addressing the challenges related to fair minimum wages.

(24) Disparities in minimum wages across Europe, Eurostat, 3. helmikuuta 2020, https://ec.europa.eu/eurostat/web/products-eurostat-news/-/DDN-20200203-2.

(25) Euroopan komission toisen vaiheen työmarkkinaosapuolten kuulemisasiakirja.

(26) Työmarkkinaosapuolten ensimmäisen vaiheen kuulemisesta saadut tiedot – s. 2, missä viitataan Eurostatin ansiorakennetutkimukseen ja EU-SILC-tutkimukseen (alaviitteet 6 ja 7).

(27) Eurofound (2019), Upward convergence in employment and socioeconomic factors.

(28) Good Jobs for All in a Changing World of Work, The OECD Jobs Strategy.

(29) Dube, Impacts of minimum wages: review of the international evidence, 2019, HM Treasury, Lontoo: https://www.gov.uk/government/publications/impacts-of-minimum-wages-review-of-the-international-evidence; A. Godøy, M. Reich, Minimum Wage Effects in Low-Wage Areas, IRLE Working Paper 106-19, kesäkuu 2019.

(30) ILO Committee of Experts on the Application of Conventions and Recommendations (2014): General Survey on Minimum Wage Systems, kohta 68.

(31) Yleissopimus vähimmäispalkkojen määrittämisestä (nro 131), 1970 https://www.ilo.org/dyn/normlex/en/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO::P12100_ILO_CODE:C131.

(32) Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Latvia, Liettua, Malta, Portugali, Ranska, Romania ja Slovenia.

(33) ILO Minimum Wage Policy Guide.

(34) Ks. neuvoston päätelmät: Vahvan sosiaalisen vuoropuhelun elvyttäminen http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-10449-2016-INIT/fi/pdf sekä eurooppalaisten työmarkkinaosapuolten, Euroopan komission ja Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajavaltion lausuma: https://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=89&newsId=2562.

(35) Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Liettua, Luxemburg, Malta, Portugali, Ranska, Romania ja Unkari.

(36) Ks. alaviite 22.

(37) Ks. alaviite 22.

(38) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-268/06, Impact.

(39) https://www.coe.int/en/web/european-social-charter/-/protection-of-workers-rights-in-europe-shortcomings-found-but-also-positive-developments-in-certain-areas.

(40) https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fi/fs_20_51

(41) Grimshaw, D., Bosch, G. & Rubery, J. (2013), ”Minimum wages and collective bargaining: what types of pay bargaining can foster positive pay equity outcomes?”, British Journal of Industrial Relations, D OI 10.1111 / bji r.12021.

(42) OECD: Negotiating our way up: Collective bargaining in a changing world of work.

(43) Ks. alaviite 42.

(44) Eurofound: Developments in collectively agreed pay 2000–2017 – liite 1 https://www.eurofound.europa.eu/sites/default/files/ef_publication/field_ef_document/ef18049en.pdf

(45) EUVL C 303, 19.8.2016, s. 54, EUVL C 434, 15.12.2017, s. 30; EUVL C 13, 15.1.2016, s. 161; EUVL C 125, 21.4.2017, s. 10.

(46) Köyhyyden vastaista työtä tekevän kansalaisyhteiskunnan organisaation EAPN Sverigen kirjallisen kommentin mukaan EU:n olisi tärkeää pyrkiä luomaan järjestelmä vähimmäispalkkojen sääntelemiseksi kaikissa jäsenvaltioissa, mutta olisi myös yhtä tärkeää kunnioittaa niitä maita, joilla on työehtosopimusneuvottelujärjestelmä vähimmäispalkkojen sääntelemiseksi.

(47) Espanjalainen työnantajajärjestö CEOE ei voinut osallistua videokonferenssiin, mutta esitti samat näkemykset kirjallisessa lausunnossaan.

(48) Työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskeva yhteisön peruskirja vuodelta 1989 http://aei.pitt.edu/4629/1/4629.pdf; ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 23 artiklan 3 kohta https://www.ohchr.org/EN/UDHR/Documents/UDHR_Translations/eng.pdf; taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 7 artikla, https://www.ohchr.org/en/professionalinterest/pages/cescr.aspx; vuonna 1961 tehdyn Euroopan neuvoston Euroopan sosiaalisen peruskirjan 4 artiklan 1 kohta; YK:n vahvistamat kestävän kehityksen tavoitteet, erityisesti tavoitteet nro 1, 8 ja 10; ILO:n yleissopimus nro 95 palkkasuojasta, 1949; Euroopan sosiaalisen peruskirjan 4 artiklan 5 kohta; ILO:n yleissopimus nro 173, joka koskee työntekijöiden saatavien turvaamista (työnantajan maksukyvyttömyys), 1992; tarkistetun Euroopan sosiaalisen peruskirjan 25 artikla (1996) https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168007cf93.