Valtiontuki - Italia

Tuki C 10/2002 (ex N 848/2001) - Ympäristötuki ILVA SpA:lle; EHTY-teräs

Kehotus huomautusten esittämiseen komission päätöksen N:o 2496/96/EHTY 6 artiklan 5 kohdan mukaisesti

(2002/C 71/03)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Komissio on ilmoittanut 13. helmikuuta 2002 päivätyllä, tätä tiivistelmää seuraavilla sivuilla todistusvoimaisella kielellä toistetulla kirjeellä Italialle päätöksestään aloittaa komission päätöksen N:o 2496/96/EHTY 6 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu menettely, joka koskee mainittua tukea.

Asianomaiset voivat esittää huomautuksensa tuesta, jota koskevan menettelyn komissio aloittaa, kuukauden kuluessa tämän tiivistelmän ja sitä seuraavan kirjeen julkaisemisesta. Huomautukset on lähetettävä osoitteeseen: Euroopan komissio Kilpailun pääosasto

Linja H

State Aid Greffe

B - 1049 Bruxelles/Brussel Faksi (32-2) 296 12 42.

Huomautukset toimitetaan Italialle. Huomautuksia esittävä asianomainen voi pyytää kirjallisesti henkilöllisyyden luottamuksellista käsittelyä, ja tämä pyyntö on perusteltava.

TIIVISTELMÄ

Kuvaus tuesta

Italian viranomaiset ilmoittivat 20. joulukuuta 2001 päivätyllä ja 21. joulukuuta 2001 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä komissiolle aikomuksestaan myöntää tukea ILVA SpA:n Taranton tehtaallaan toteuttamille investoinneille.

ILVA SpA on Riva-konserniin kuuluva teräksentuottaja.

Tuen myöntää kauppa- ja teollisuusministeriö kriisialueille myönnettävästä avusta annetun lain 488/92 nojalla. Tuki hyväksyttiin sillä edellytyksellä, että myös Euroopan komissio hyväksyy sen.

Tuen määrä on 8483873,64 euroa. Tukikelpoiset kustannukset ovat yhteensä 42417000 euroa, joten ehdotetun tuen osuus kustannuksista on noin 20 prosenttia. Tuki koskee seuraavia hankkeita:

1 Koksauksessa syntyvien kaasujen käsittelylaitteiden nykyaikaistaminen mukaan luettuna uusi järjestelmä höyryn talteenottoa ja kierrättämistä varten. Kustannukset: 3100000 euroa.

2 Pyörrepuhdistimia tai sähköstaattisia pölynerottimia käyttävän pölynsuodatus-järjestelmän korvaaminen uudella kangasta käyttävällä järjestelmällä. Kustannukset: 1292000 euroa.

3 Järjestelmä koksiuunien ja sintrauslaitoksen päästöjen valvomiseksi. Alueviranomaiset ovat vaatineet tällaista järjestelmää. Kustannukset: 1033000 euroa.

4 Kalkkiuunin nykyaikaistaminen. Kustannukset: 2325000 euroa.

5 Hihnakuljetin sintterin kuljettamiseksi masuuniin. Tämä korvaa nykyisen järjestelmän, jossa kuljetus tapahtuu kuorma-autolla. Kustannukset: 6715000 euroa.

6 Hihnakuljetin mineraalien kuljettamiseksi homogenisointilaitokseen. Tämä korvaa nykyisen järjestelmän, jossa kuljetuksessa käytetään hihnakuljetinta ja kuorma-autoa. Kustannukset: 4700000 euroa.

7 Uusi lisäjärjestelmä kloorihapon regeneroimiseksi. Kustannukset: 1550000 euroa.

8 Masuunin nro 1 nykyaikaistaminen parantamalla toisioemissioiden pölynpoistojärjestelmää ja harkkoraudan määrää torpedovalusangoissa ohjaavaa automaatiojärjestelmää. Kustannukset: 1550000 euroa.

9 Järjestelmä, jolla silputaan renkaat, jotta niitä voidaan käyttää myöhemmin energialähteenä. Käytetyt renkaat toimitetaan nykyään kaatopaikalle. Neuvoston direktiivissä 99/31/EY kielletään sekä kokonaisten käytettyjen renkaiden (vuodesta 2003 alkaen) että silputtujen käytettyjen renkaiden (vuodesta 2007) sijoittaminen kaatopaikalle. Kustannukset: 1395000 euroa.

10 Veden suolanpoistolaitoksen korvaaminen uudella. Kustannukset: 7750000 euroa.

11 Erikoisjätteen kaatopaikan laajentaminen 300000 m2:iin. Tähän asti erikoisjäte on kuljetettu erityisille kaatopaikoille yrityksen ulkopuolelle. Kustannukset: 1290000 euroa.

12 Jäähdytyskierukoiden voitelulaitteen (pyörivä) korvaaminen uudella sähköstaattisella laitteella. Uusi laite parantaa työoloja. Kustannukset: 207000 euroa.

13 Nykyisten sähkömuuntajien (joiden jäähdytyksessä käytetään PCB-yhdisteitä) korvaaminen uusilla (joiden jäähdytyksessä käytetään ilmaa tai mineraaliöljyä). Kansallisessa lainsäädännössä edellytetään, että PCB-yhdisteitä käyttävistä muuntajista on luovuttava vuoteen 2010 mennessä. Kustannukset: 9510000 euroa.

Italian viranomaisten mukaan investoinneissa noudatetaan alueviranomaisten (ei tarkemmin määritelty ilmoituksessa) PCB-yhdisteitä sisältävistä laitteista luopumisesta 22. toukokuuta 1999 annetun asetuksen N:o 209 ja kaatopaikoista annetun direktiivin N:o 99/31/EY säännöksiä. Investoinnit vähentävät lisäksi pöly- ja kloorihappopäästöjä, parantavat työoloja ja suojelevat maaperää ja pohjavesivaroja.

Italian viranomaisten mukaan investoinneista ei seuraa säästöjä eivätkä ne alenna tuotantokustannuksia.

Arviointi

ILVA SpA valmistaa EHTY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita. Siten se on kyseisen sopimuksen 80 artiklassa tarkoitettu yritys, johon sovelletaan päätöstä N:o 2496/96/EHTY (jäljempänä "terästukisäännöt").

Terästukisääntöjen 3 artiklassa säädetään terästeollisuusyritysten mahdollisuudesta saada tukea ympäristönsuojeluun liittyviin investointeihin. Edellytykset tällaisen tuen soveltumiseen yhteismarkkinoille vahvistetaan terästukisääntöjen liitteessä ja ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa sellaisina kuin ne on esitetty Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä C 72 10. maaliskuuta 1994 (jäljempänä "vuoden 1994 ympäristötuen suuntaviivat").

Komissio toteaa, että 3, 9 ja 11 kohdassa kuvailtuja hankkeita lukuun ottamatta ilmoituksessa ei selvästi ilmoiteta investointien tarkoitusta: onko tarkoitus noudattaa uusia normeja vai ylittää nykyiset. Ilmoituksessa ei myöskään kerrota investointikohtaista tukimäärää. Tuen kokonaisintensiteetti on noin 20 prosenttia, mutta komissio ei voi sen perusteella arvioida, noudatetaanko yksittäisissä tuissa ylärajaa, joka on sallittu, kun kyseessä on uusien normien edellyttämä mukauttaminen (15 %). Kohdissa 3, 9 ja 11 kuvaillut hankkeet mahdollistaisivat yritykselle sopeutumisen uusiin normeihin tai säädöksiin. Näyttää kuitenkin siltä, että tuki ylittää 15 prosentin ylärajan.

Komissio toteaa myös, että ilmoitus ei sisällä tietoja epäpuhtauksien tasosta laitoksessa ennen investointeja, velvoittavissa normeissa määrätystä tasosta eikä tasosta, joka saavutetaan investointien jälkeen. Näin ollen komissio ei voi arvioida, edistetäänkö ympäristönsuojelua niin paljon, että investointia voidaan pitää oikeutettuna tukeen sen perusteella, että sillä parannetaan ympäristönsuojelua normien edellyttämää tasoa enemmän. Ilmoituksessa ei myöskään osoiteta, että investoija on tehnyt selkeän päätöksen noudattaa tiukempia normeja, jotka edellyttävät lisäinvestointeja, kuten terästukisäännöissä vaaditaan.

Komissio toteaa, että jotkut investoinneista (erityisesti 4, 5, 6, 7, 10 ja 12 kohdassa kuvaillut) koskevat nykyisten laitteiden korvaamista tai nykyaikaistamista ja ovat näin ollen tuotantoprosessin kannalta tarpeellisia ja niistä on todennäköisesti hyötyä tehokkuuden ja liiketoiminnan rationalisoinnin kannalta. Näin ollen ILVA:n investointipäätös tuntuu perustuvan enemmänkin näihin näkökohtiin kuin ympäristönsuojelutavoitteisiin. Ympäristövaikutukset tuntuvat olevan vain investointien marginaalinen seuraus. Tämän osalta on muistettava, että vuoden 1994 ympäristötuen suuntaviivojen mukaan tuki, joka näennäisesti on tarkoitettu ympäristönsuojeluun mutta todellisuudessa on yleistä investointitukea, ei kuulu suuntaviivojen soveltamisalaan. Terästukisääntöjen liitteen mukaan komission on lisäksi varmistettava, että yleistä investointitukea ei myönnetä ympäristönsuojelun nimissä uusiin laitoksiin tai laitteisiin. Komissio tutkii olemassa olevan laitoksen tai laitteiston korvaamisesta tehdyn päätöksen taustalla olevat taloudelliset ja ympäristöseikat. Periaatteessa päätös uudesta investoinnista, joka olisi joka tapauksessa toteutettu taloudellisista syistä tai laitoksen tai laitteiden iän vuoksi (käyttöajasta jäljellä alle 25 prosenttia), ei ole tukikelpoinen. Komissio toteaa, että edes ympäristönsuojeluun mahdollisesti liittyvien investointien (2 ja 13 kohdassa kuvaillut hankkeet) osalta ei ole toimitettu tietoja korvattavien laitteiden iästä tai niiden jäljellä olevasta käyttöajasta.

Komissio toteaa, että joidenkin investointien tarkoitus on parantaa työoloja ja työturvallisuutta (tämä koskee 8 kohdan hanketta osittain ja 12 kohdan hanketta kokonaisuudessaan). Komissio katsoo, että tässä tarkoituksessa toteutetut investoinnit eivät ole oikeutettuja ympäristötukeen mahdollisista ansioistaan riippumatta. Ne eivät ole oikeutettuja tukeen myöskään terästukisääntöjen nojalla.

Tukikelpoisista kustannuksista komissio toteaa, että laitteiden kustannuksista ei ole toimitettu tietoja. Näin ollen komissio ei voi arvioida, rajoittuvatko kustannukset pelkästään ympäristönsuojelutavoitteiden saavuttamisen edellyttämiin ylimääräisiin investointikustannuksiin, kuten vuoden 1994 ympäristötuen suuntaviivoissa vaaditaan. Komissio epäilee lisäksi, että osa investoinneista (1, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ja 12 kohdassa kuvaillut) voi johtaa tuotantokustannusten pienentymiseen. Terästukisääntöjen nojalla tästä seuraava etu on vähennettävä tuesta.

Tuen maksamisesta erissä komissio toteaa, että ottaen huomioon terästukisääntöjen 1 artiklan 3 kohdan, on epätodennäköistä, että tukea voitaisiin maksaa enää 22. heinäkuuta 2002 jälkeen.

Ottaen huomioon edellä esitetyn komissio epäilee menettelyn tässä vaiheessa tuen yhteensopivuutta päätöksessä N:o 2496/96/EHTY vahvistettujen sääntöjen kanssa.

KIRJE

"La Commissione informa l'Italia che, dopo aver esaminato le informazioni fornite dalle autorità italiane sull'aiuto in oggetto, ha deciso di avviare il procedimento di cui all'articolo 6, paragrafo 5, della decisione n. 2496/96/CECA della Commissione.

1. PROCEDIMENTO

1. Con lettera del 20 dicembre 2001, registrata il 21 dicembre 2001, l'Italia ha notificato alla Commissione un progetto di aiuti per investimenti che saranno realizzati da ILVA SpA presso lo stabilimento di Taranto.

2. DESCRIZIONE DETTAGLIATA DELL'AIUTO

2. ILVA SpA è un'impresa che produce acciaio e appartiene al gruppo Riva.

3. L'aiuto è erogato dal ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato in base alla legge 488/92 relativa alla concessione delle agevolazioni nelle aree depresse. L'aiuto è stato approvato il 9 aprile 2001 fatta salva l'autorizzazione della Commissione europea.

4. L'aiuto ammonta a 8483873,64 EUR, mentre il costo ammissibile globale preso in considerazione è di 42417000 EUR. L'aiuto proposto corrisponde pertanto ad una media del 20 % ed è destinato ai seguenti progetti:

5. - Ammodernamento degli impianti esistenti di trattamento dei gas prodotti nella cokeria tramite l'installazione di sistemi di captazione e riciclo dei vapori di processo. Costo: 3100000 EUR.

6. - Sostituzione dell'attuale sistema di depolverazione mediante filtri a cicloni e filtri elettrostatici con un nuovo sistema di filtrazione del tipo a tessuto. Costo: 1292000 EUR.

7. - Installazione di un sistema di monitoraggio emissioni batterie di forni a coke e linee di agglomerazione. Tale installazione è stata richiesta dalle Autorità regionali. Costo: 1033000 EUR.

8. - Ammodernamento forno a calce. Costo: 2325000 EUR.

9. - Installazione di un sistema di nastri di trasporto agglomerato presso gli altoforni. Tale sistema sostituirà il sistema attuale di trasporto su strada mediante camion. Costo: 6715000 EUR.

10. - Installazione di un sistema di nastri per il trasporto dei minerali all'impianto di omogeneizzazione. Tale sistema sostituirà il sistema di trasporto attuale tramite nastri trasportatori e camion. Costo: 4700000 EUR.

11. - Installazione di un nuovo sistema addizionale per la rigenerazione dell'acido cloridrico. Costo: 1550000 EUR.

12. - Ammodernamento dell'altoforno n. 1 tramite il miglioramento dell'impianto di depolverazione delle emissioni secondarie e il controllo automatico del livello di ghisa nei carri siluri. Costo: 1550000 EUR.

13. - Installazione di un sistema di triturazione dei pneumatici usati finalizzato ad un successivo riutilizzo per recupero energetico del prodotto ottenuto. Attualmente i pneumatici usati sono smaltiti in apposite discariche. La direttiva comunitaria 99/31/CE vieta che nelle discariche siano inviati pneumatici interi (dal 2003) e pneumatici usati triturati (dal 2007). Costo: 1395000 EUR.

14. - Sostituzione dell'impianto di produzione di acqua demineralizzata. Costo: 7750000 EUR.

15. - Ampliamento per ulteriori 300000 m2 della discarica adibita a residui speciali. Tali residui attualmente sono smaltiti in apposite discariche situate all'esterno dello stabilimento. Costo: 1290000 EUR.

16. - Sostituzione attuale macchina oliatrice rotoli (del tipo a rulli) con una nuova macchina del tipo elettrostatica al fine di migliorare l'ambiente di lavoro nelle vicinanze della suddetta macchina oliatrice. Costo: 207000 EUR.

17. - Sostituzione dei trasformatori elettrici in apirolio (PCB) con altri di nuovo tipo raffreddati ad aria o con olio minerale. La legislazione vigente prevede la dismissione dei trasformatori PCB entro il 2010. Costo: 9510000 EUR.

18. Le autorità italiane affermano che gli investimenti sono realizzati in ottemperanza a specifiche prescrizioni imposte dalle autorità regionali (non specificate nella notifica), al decreto legge n. 209 del 22.5.1999 per quanto riguarda la dismissione di apparecchiature in PCB e alla direttiva comunitaria 99/31/CE in materia di smaltimento dei residui. Gli investimenti dovrebbero inoltre contribuire a ridurre le emissioni di polveri e di acido cloridrico, a migliorare le condizioni di lavoro e ad aumentare la protezione del suolo e della falda idrica.

19. Secondo le autorità italiane gli investimenti di cui sopra non comportano risparmi o riduzioni sui costi.

3. VALUTAZIONE

20. ILVA SpA produce prodotti di acciaio inclusi nell'allegato I al trattato CECA. Si tratta pertanto di un'impresa ai sensi dell'articolo 80 di detto trattato, alla quale si applica la decisione n. 2496/96/CECA (in appresso il Codice degli aiuti alla siderurgia).

21. Ai sensi dell'articolo 3 di detto Codice, le imprese siderurgiche possono ricevere aiuti destinati ad investimenti ambientali. I criteri per valutare la compatibilità di detti aiuti con il mercato comune figurano nell'allegato al Codice degli aiuti alla siderurgia nonché nella disciplina comunitaria degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente pubblicata nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 72 del 10 marzo 1994 (in appresso 'la disciplina Ambiente del 1994').

22. La Commissione rileva che, eccetto per i progetti di cui ai punti 7, 13 e 17, la notifica non contiene chiare indicazioni sulla finalità di ciascun investimento ossia se sia destinato all'adeguamento a nuove norme oppure al superamento delle norme esistenti. La notifica non indica neppure l'ammontare dell'aiuto destinato a ciascun investimento. Pertanto dato che l'intensità di aiuto complessiva corrisponde al 20 % circa, la Commissione non è in grado di valutare se sia rispettato il livello massimo di aiuto autorizzato in caso di adeguamento a nuove norme (15 %). Per quanto concerne i progetti illustrati ai punti 7, 13 e 17, essi permetterebbero alla società di adeguarsi a nuove norme o prescrizioni. Sembra tuttavia che il livello di aiuto (20 %) superi il massimale del 15 %.

23. La Commissione rileva inoltre che la notifica non contiene informazioni sui livelli attuali di agenti inquinanti nello stabilimento prima di ciascun investimento né sui livelli imposti dalle attuali norme obbligatorie né infine sui livelli che saranno raggiunti una volta realizzato l'investimento. Pertanto, in caso di aiuto destinato al superamento delle norme, la Commissione non è in grado di valutare se il contributo al miglioramento della tutela dell'ambiente sia sufficientemente significativo perché l'investimento possa essere considerato ammissibile ad aiuto. La notifica non contiene neppure la dimostrazione da parte dell'investitore che era stata adottata una chiara decisione di scegliere livelli superiori che hanno comportato investimenti addizionali, come richiesto dal Codice degli aiuti alla siderurgia.

24. La Commissione osserva che alcuni investimenti (in particolare quelli descritti ai punti 8, 9, 10, 11, 14 e 16) riguardano la sostituzione o l'ammodernamento di impianti in servizio, operazioni che sono necessarie al processo di produzione e che verosimilmente comportano vantaggi in termini di incrementi di efficienza e di razionalizzazione dell'attività. Sotto questo profilo la decisione di Ilva di realizzare tali investimenti sembra essere stata dettata più da tali obiettivi che da finalità di tutela dell'ambiente. Gli effetti ambientali sembrano quindi essere una conseguenza marginale degli investimenti. A questo proposito va fatto presente che secondo la disciplina Ambiente del 1994, gli aiuti che apparentemente sono destinati a misure di protezione dell'ambiente ma che in realtà sono destinati agli investimenti in generale sono esclusi dalla disciplina. Analogamente, in base all'allegato al Codice degli aiuti alla siderurgia, la Commissione ha il dovere di evitare che siano concessi aiuti dissimulati per investimenti generali per nuovi stabilimenti o attrezzature. Di conseguenza la Commissione analizza il contesto economico ed ambientale di una decisione di procedere alla sostituzione di impianti o attrezzature in servizio. In linea di massima, una decisione di procedere ad un nuovo investimento, che sarebbe comunque stata presa per ragioni economiche o tenuto conto dell'età dell'impianto delle attrezzature esistenti (vita residua inferiore al 25 %) non potrà beneficiare di aiuti. La Commissione osserva che non sono state fornite informazioni sull'età delle attrezzature da sostituire e sulla loro vita residua neppure per gli investimenti che potrebbero essere più finalizzati alla tutela dell'ambiente (in particolare quelli di cui ai punti 6 e 17).

25. La Commissione rileva che la finalità di taluni investimenti (in particolare di una parte di quello descritto al punto 12 e di quello descritto al punto 16) è il miglioramento delle condizioni di lavoro e della sicurezza nel contesto di lavoro. La Commissione ritiene che gli investimenti effettuati per tali motivi, per quanto meritori, non possano beneficiare di aiuti per la tutela dell'ambiente. Non possono neppure beneficiarne in base al Codice degli aiuti alla siderurgia.

26. Quanto ai costi ammissibili, la Commissione osserva che non sono stati forniti dati dettagliati riguardo al costo dell'impianto. Di conseguenza essa non può valutare se tali costi siano strettamente limitati ai costi addizionali dell'investimento necessari per soddisfare finalità ambientali come richiesto dalla disciplina ambiente del 1994. Inoltre la Commissione non è certa che gli investimenti (in particolare quelli di cui ai punti 5, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 e 16) non consentano risparmi sui costi che quindi, in base all'allegato al Codice degli aiuti alla siderurgia, dovrebbero essere detratti.

27. Infine, quanto all'erogazione dell'aiuto in quote annuali, la Commissione dubita che, tenuto conto dell'articolo 1, punto 3, del Codice degli aiuti alla siderurgia, i pagamenti possano legittimamente avere luogo dopo il 22 luglio 2002.

4. CONCLUSIONE

28. Ciò premesso, la Commissione, in questa fase del procedimento, dubita che l'aiuto succitato rispetti le norme di cui alla decisione n. 2496/96/CECA ed ha pertanto deciso di avviare nei suoi confronti il procedimento previsto all'articolo 6, paragrafo 5, della medesima decisione.

29. La Commissione invita quindi l'Italia a trasmetterle le sue osservazioni entro un mese dalla data di ricezione della presente ed a fornirle ogni informazione utile ai fini della valutazione dell'aiuto in base alla disciplina Ambiente del 1994 ed al Codice degli aiuti alla siderurgia. Deve trattarsi quanto meno delle seguenti informazioni:

- le date previste di inizio e di completamento degli investimenti nonché la data di presentazione della domanda di aiuto,

- per ciascun progetto, informazioni dettagliate sulle voci di costo considerate ammissibili e sull'aiuto prospettato,

- una chiara indicazione che gli investimenti sono effettuati per l'adeguamento a nuove norme ambientali o specifiche prescrizioni oppure per il superamento delle norme ambientali vigenti,

- per ciascun progetto i livelli attuali di agenti inquinanti, i livelli imposti dalle norme obbligatorie e i livelli che saranno raggiunti una volta realizzato l'investimento,

- per i progetti volti al superamento delle norme esistenti, la prova attestante la decisione adottata di scegliere livelli di tutela ambientale superiori che hanno richiesto investimenti addizionali,

- la quantificazione di tutti i risparmi sui costi generati dagli investimenti. Tale informazione dovrebbe riguardare la durata di vita dell'investimento e comprendere il metodo di calcolo,

- per l'investimento di cui al punto 17, il costo alternativo dell'adattamento anziché della sostituzione,

- la data di acquisto dell'impianto da sostituire e la vita utile residua del medesimo.

30. Ai sensi dell'articolo 6, paragrafo 1, del Codice degli aiuti alla siderurgia, le notificazioni dei progetti di aiuti sono trasmesse alla Commissione entro il 31 dicembre 2001. Tale limite dovrebbe permettere alla Commissione di adottare una decisione prima della scadenza del Codice degli aiuti alla siderurgia. Pertanto la Commissione avverte l'Italia che adotterà una decisione finale sull'aiuto notificato entro il 22 luglio 2002 sulla base delle informazioni disponibili all'epoca della decisione. Per lo stesso motivo non saranno concesse proroghe del termine di cui al punto 29.

31. La Commissione invita le autorità italiane a inviare senza indugio copia della presente ai beneficiari dell'aiuto.

32. La Commissione fa presente al governo italiano che all'aiuto prospettato può essere data esecuzione solo previa approvazione della Commissione e nel rispetto delle condizioni da essa stabilite."