EUROOPAN KOMISSIO Bryssel7.3.2018 SWD(2018) 224 final KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Suomen maaraportti 2018 Oheisasiakirja KOMISSION TIEDONANTOON EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN KESKUSPANKILLE JA EURORYHMÄLLE Talouspolitiikan EU-ohjausjakso 2018: rakenneuudistusten edistymisen arviointi, makrotalouden epätasapainojen ehkäisy ja korjaaminen ja asetuksen (EU) N:o 1176/2011 nojalla tehtyjen perusteellisten tarkastelujen tulokset

{COM(2018) 120 final}



Sisällysluettelo Tiivistelmä 1.Talouden tilanne ja näkymät 2.Edistyminen maakohtaisissa suosituksissa 3.Uudistusten painopisteet 3.1.Julkinen talous ja verotus 3.2.Rahoitusala 3.3.Työmarkkinat, koulutus ja sosiaalipolitiikka 3.4.Investoinnit 3.5.Toimialakohtaiset politiikat Liite A: Yhteenvetotaulukko Liite B: Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely: tulostaulu Liite C: Vakiotaulukot Lähdeluettelo LUETTELO TAULUKOISTA Taulukko 1.1:Tärkeimmät talous-, rahoitus- ja sosiaali-indikaattorit – Suomi Taulukko 2.1:Edistyminen neuvoston maakohtaisissa suosituksissa Taulukko 3.2.1:Rahoitusvakausindikaattorit, kaikki Suomessa toimivat pankit

Taulukko 3.3.1:Työvoiman ulkopuolella olevien osuudet Suomessa ja EU:ssa vuosina 2008 ja 2016 – prosentteina kaikista 25–49-vuotiaista Taulukko B.1:Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulu – Suomi Taulukko C.1:Rahoitusmarkkinaindikaattorit Taulukko C.2:Sosiaali-indikaattorien tulostaulun pääindikaattorit Taulukko C.3:Työmarkkinoita ja koulutusta kuvaavat indikaattorit Taulukko C.4:Sosiaalista osallisuutta ja terveyttä koskevat indikaattorit Taulukko C.5:Tuotemarkkinoiden tuloksia ja politiikkaa kuvaavat indikaattorit Taulukko C.6:Vihreä kasvu LUETTELO KUVIOISTA Kuvio 1.1: Ulkomainen ja kotimainen kysyntä – vaikutus kasvuun – Suomi Kuvio 1.2: Potentiaalisen kasvun osatekijät – Suomi Kuvio 1.3: Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi neljännesvuosittain, Suomi, %-muutos vuositasolla Kuvio 1.4: Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi (REER), nimellinen efektiivinen valuuttakurssi (NEER), suhteellinen yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi (YKHI) – Suomi Kuvio 1.5: Nimelliset yksikkötyökustannukset koko kansantaloudessa – Tanska, Saksa, Suomi ja Ruotsi (2005 = 100) Kuvio 1.6: Tavaroiden ja palvelujen vientimarkkinaosuudet – Suomi Kuvio 1.7: Ulkoisen rahoitusaseman jakautuminen (vaihto- ja pääomataseet) – Suomi (päivitettävä) Kuvio 1.8: Ulkomainen nettovarallisuusasema (NIIP), % suhteessa BKT:hen – Suomi Kuvio 2.1: Vuosina 2011–2017 annettujen maakohtaisten suositusten toteutuminen tähän mennessä Kuvio 3.1.1: Sote-uudistusehdotusten ja velkakestävyysanalyysin (VKA) mukaiset velkaennusteet

Kuvio 3.1.2: Julkinen kulutus suhteessa BKT:hen ja tehtäväluokittain, 2005, 2010, 2015, Suomi ja EU Kuvio 3.1.3: Verotulot ympäristöveroista, 2010 ja 2015 Kuvio 3.2.1: Antolainaus yksityiselle sektorille — Lainakannan muutos (vuositasolla) Kuvio 3.2.2: Positiivinen arvostusero hinta-tulosuhteen, hinta-vuokrasuhteen ja perusmallin arvostuserojen perusteella – Suomi Kuvio 3.2.3: Asuntorakentamisen osuus BKT:sta – vuotuinen muutos, % Kuvio 3.2.4: Erot varovaisuuskynnysarvoihin ja perustekijöihin perustuviin vertailuarvoihin finanssialan ulkopuolisten yritysten ja kotitalouksien osalta Kuvio 3.2.5: Kotitalouksien velkaantuneisuus (kotitalouksien velkakanta suhteessa BKT:hen)(1) Kuvio 3.3.1: Työmarkkinaindikaattorit Kuvio 3.3.2: Työllisyyden kehitys toimialoittain Kuvio 3.3.3: Työvoimapula Kuvio 3.3.4: Beveridge-käyrä Kuvio 3.4.1: Vientimarkkinaosuuksien kasvu (tavarat ja palvelut) Kuvio 3.4.2: Tavarakaupan tase (ml. polttoaineet) 2001–2017 – reaalisen kilpailukyvyn ja kustannuskilpailukyvyn vaikutus Kuvio 3.4.3: Nimellisten yksikkötyökustannusten muutoksen osatekijät Suomessa: inflaation, työntekijää kohti laskettujen reaalisten työvoimakustannusten ja tuottavuuden muutosten vaikutus, nimellisten yksikkötyökustannusten muutos: euroalue ja Suomi Kuvio 3.4.4: Kokonaistuottavuus (koko talous) — EU28, Saksa, Suomi ja Ruotsi Kuvio 3.4.5: Investoinnit (volyymi) henkisiin omaisuustuotteisiin — EU (28), Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska ja Viro Kuvio 3.4.6: Bruttopääomanmuodostus tutkimuksen ja kehittämisen alalla — vuotuinen nettopääomakanta teollisuudenaloittain Kuvio 3.4.7: Finanssialan ulkopuolisten yritysten ylijäämän uudelleenjako — Suomi Kuvio 3.4.8: Korkean, korkean keskitason, matalan keskitason ja matalan teknologian osuus tehdasteollisuuden kokonaisviennistä – Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska, Alankomaat, Saksa, Ruotsi, Belgia, Itävalta ja Suomi

LUETTELO TEKSTILAATIKOISTA Laatikko 2.1: Rakennemuutokseen suunnatulla EU:n tuella konkreettisia tuloksia Suomessa Laatikko 3.3.1: Tulosten seuraaminen Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin näkökulmasta Laatikko 3.3.2: Hanke-esimerkki: Ohjaamo – pilottihankkeesta nuoria tukevaksi rakenneuudistukseksi Laatikko 3.4.1: Investointeihin liittyvät haasteet ja uudistukset Suomessa Tiivistelmä Myönteiset talousnäkymät luovat pohjaa lisäuudistuksille, joilla voitaisiin lisätä Suomen kasvupotentiaalia ja parantaa sopeutumiskykyä. Talouden toimeliaisuus lisääntyy ulkomaisen kysynnän, parantuneen kustannuskilpailukyvyn sekä investointien kasvun ansiosta. Osaamisvajeet ja alhainen työvoimaosuus saattavat haitata työmarkkinoiden elpymistä äskettäin käyttöönotetuista toimenpiteistä huolimatta. Korkeampi työllisyysaste ja kustannustehokkaat julkiset palvelut ovat olennaisen tärkeitä julkisen talouden ja hyvinvointijärjestelmän pitkän aikavälin kestävyyden turvaamiseksi. Näiden kysymysten ratkaiseminen parantaisi talouden sopeutumiskykyä. () Suomi on toipumassa pitkään jatkuneesta kriisistä. Talouden taantuma päättyi vuonna 2016, kun kokonaistuotanto kasvoi voimakkaasti. Talouden toimeliaisuuden odotetaan lisääntyneen vielä enemmän vuonna 2017. Vuonna 2016 kasvu käynnistyi nopeasti, kun investoinnit lisääntyivät, ensi alkuun rakennustoiminnassa. Kasvua tukevia tekijöitä olivat myös kotitalouksien lainojen edullisuus ja yritysten voittojen kasvu. Vuonna 2017 ulkomaisen kysynnän lisääntyminen piristi vientiä ja lisäsi merkittävästi kone- ja laiteinvestointeja. Vaihtotase läheni tasapainoa, ja sen on määrä muuttua tänä vuonna ylijäämäiseksi. Työn tuottavuuden kasvu oli pitkään pysähdyksissä, mutta se on nyt alkanut kohentua yritysten voitollisuuden vahvistuessa. Samaan aikaan työvoimaosuus on kasvanut, mutta työttömyys on vähentynyt vain hieman. Viimeaikaisesta elpymisestä huolimatta taloudessa näkyvät yhä W-taantuman jäljet. Talouskasvun odotetaan Suomessa ylittävän edelliset huippulukemat vuodelta 2008 vasta vuonna 2018 – eli neljä vuotta myöhemmin kuin koko EU:ssa. Työllisyys on edelleen kriisiä edeltänyttä tasoa alhaisempi, kun taas työttömyys on kriisiä edeltänyttä tasoa korkeampi. Työn tuottavuus heikkeni Suomessa vuosina 2008–2016, kun se koko EU:ssa koheni. Suomen tavara- ja palveluviennin volyymi oli 10 prosenttia alhaisempi kuin vuonna 2008, kun taas koko EU:n vienti lisääntyi samalla ajanjaksolla neljänneksen. Potentiaalinen kasvu on viime aikoina kiihtynyt, mutta sen ei odoteta palaavan kriisiä edeltäneelle tasolle keskipitkällä aikavälillä. Kone- ja laiteinvestoinnit ovat piristyneet, mutta investoinnit tutkimukseen ja kehitykseen (T&K) ja aineettomiin hyödykkeisiin laahaavat jäljessä. Kone- ja laiteinvestoinnit lähtivät nousuun alkuvuodesta 2017, kun kapasiteetin käyttöaste kasvoi ulkomaisen kysynnän elpymisen myötä. BKT:hen suhteutettuna kone- ja laiteinvestointien määrä oli kuitenkin edelleen EU:n pienimpiä. T&K-investoinnit ja investoinnit aineettomiin hyödykkeisiin vähenivät useiden vuosien ajan. Ne supistuivat lähelle EU:n keskiarvoa, mutta alkoivat vuonna 2017 jälleen kasvaa. Elektroniikka-alalla on odotettavissa liikevoittoja ensimmäistä kertaa taantuman jälkeen, mikä luo mahdollisuuksia investoida aineettomiin hyödykkeisiin. Muihin EU:n jäsenvaltioihin verrattuna Suomeen suuntautuvia suoria ulkomaisia sijoituksia on edelleen vähän, mutta uusperustantainvestointien viimeaikainen kehitys on rohkaisevaa ja liiketoimintaympäristö on yleisesti ottaen hyvä. Suomen kustannuskilpailukyky on elpymässä, mutta reaalinen kilpailukyky on ongelma. Kustannuskilpailukyky heikkeni 2000-luvun lopulla suurten palkankorotusten vuoksi. Kustannuskilpailukyky suhteessa muuhun euroalueeseen on parantunut vuodesta 2016 työmarkkinaosapuolten kolmikantaneuvotteluissa tekemän kilpailukykysopimuksen ansiosta. Seuraaviksi kahdeksi vuodeksi sovitut palkkaratkaisut ovat melko maltillisia. Reaalisen kilpailukyvyn osalta voidaan todeta, että elektroniikka-alan heikkenemisen jälkeen Suomessa on erikoistuttu korkeamman arvonlisäyksen tuotteiden sijaan välituotteisiin. Laajenemassa oleva palvelujen vienti on yhä useammin korkean teknologian palveluvientiä. Työmarkkinat ovat vähitellen elpymässä. Yhä useammat ovat siirtyneet osaksi työvoimaa, kun luottamus talouteen on lisääntynyt. Tämä ei kuitenkaan vielä näy voimakkaana työllisyyden kasvuna. Rakenteellinen työttömyys on edelleen korkea, mikä saattaa kertoa vähäisistä kannustimista ottaa vastaan työtä, kohdennettujen ja riittävien aktivointitoimien puutteesta, osaamisvajeesta ja kohtuuhintaisten asuntojen puutteesta kasvukeskuksissa. Myönteisten talousnäkymien ja viime aikoina toteutettujen uudistuksien seurauksena työllisyyden kasvun odotetaan kuitenkin kiihtyvän vuonna 2018. Yksityinen velkataakka kokonaisuudessaan on kevenemässä ja julkinen sektori on ryhtynyt supistamaan velkaansa. Julkisen talouden alijäämän odotetaan pysyvän jatkuvien vakauttamistoimien ansiosta lähitulevaisuudessa alle 3 prosentin suhteessa BKT:hen. Julkinen bruttovelka, joka suurimmillaan (vuonna 2015) oli 63,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, on nyt lasku-uralla, ja sen odotetaan supistuvan alle 62 prosentin vuonna 2019. Yksityisen sektorin velka suhteessa BKT:hen supistui vuonna 2016. Toisin kuin finanssialan ulkopuolisten yritysten velka, kotitalouksien velka on ollut hieman kasvussa, ja kotitalouksien säästöasteen odotetaan pysyvän poikkeuksellisen alhaisena. Finanssivalvonta on toteuttanut toimenpiteitä kotitalouksien suuren velkaantuneisuden suitsimiseksi. Pankkisektori on edelleen yleisesti ottaen terve, mutta sektorilla on yhä rakenteellisia heikkouksia. Suomalaiset luotonantajat ovat edelleen kannattavia, niiden pääomapohja on edelleen vahva ja tappionsietokyky hyvä. Asuntolainojen riskipaino on kuitenkin vakavaraisuussuhdelaskelmissa melko alhainen. Lisäksi pankit tukeutuvat voimakkaasti tukkuvarainhankintaan. Finanssivalvonta on viime aikoina käsitellyt näitä riskejä. Eduskunta on vahvistanut makrotason vakauden valvontaa myös lisäämällä välineistöön järjestelmäriskipuskurin. Pankkisektori on kuitenkin edelleen varsin keskittynyt, eivätkä jälleenrahoitusriskit ole poistuneet. Yleisesti ottaen Suomi on edistynyt jonkin verran ( ) vuoden 2017 maakohtaisten suositusten noudattamisessa. Viimeaikaiset toimenpiteet työttömyysetuuksien uudistamiseksi ovat jo lisänneet kannustimia työhön, vaikkakin haasteita on yhä jäljellä. Lisäksi on toteutettu toimia (itsensä) työllistämisen ja alueellisen liikkuvuuden helpottamiseksi. Vuotta 2018 ja sen jälkeistä aikaa koskevat työehtosopimusneuvottelut ovat käynnissä, ja tähän mennessä tulokset ovat olleet linjassa tuottavuuden kehityksen kanssa. Eduskunnan odotetaan hyväksyvän sosiaali- ja terveyspalvelu-uudistusta (sote-uudistus) koskevan lakiesityksen keväällä 2018, jotta uudistus tulisi voimaan vuonna 2020. Suomi on edistynyt myös muilla vuoden 2017 suositusten osa-alueilla, jotka ovat hallinnollisen taakan vähentäminen, sääntelykehyksen parantaminen, kilpailun lisääminen palveluissa ja investointien edistäminen. Kun tarkastellaan edistymistä Eurooppa 2020 strategian mukaisten kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa, kehitys on vuonna 2017 ollut yleisesti ottaen myönteistä. Suomen tavoitteena on 20–64-vuotiaiden työllisyysasteen nostaminen 78 prosenttiin. Se onkin kohentunut aikaisemmista vuosista, ja vuonna 2016 se oli 74 prosenttia. Köyhyysriskiaste on EU:n keskiarvoon verrattuna alhainen, ja se on alentunut jonkin verran viime aikoina. Koulunkäynnin keskeyttäneiden osuus laski vuonna 2016 ensimmäisen kerran hieman alle tavoitteen, joka on 8 prosenttia, ja korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osuus pysyi Suomessa tavoitetta suurempana. T&K-investointitavoite on erittäin kunnianhimoinen, 4 prosenttia suhteessa BKT:hen, eikä sitä todennäköisesti saavuteta, sillä T&K-investoinnit ovat vähentyneet viime vuosina. Vuonna 2016 suhdeluku oli 2,8 prosenttia. Ilmasto- ja energiatavoitteensa Suomi on yleisesti ottaen saavuttamassa. Suomi suoriutuu suhteellisen hyvin sosiaali-indikaattoreiden tulostaulussa, jolla mitataan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteiden toteutumista. Tuloerot ovat Suomessa pieniä ja köyhyys- tai syrjäytymisvaarassa olevia on vain vähän. Suomi on saanut tunnustusta laadukkaasta ja osallistavasta koulutusjärjestelmästään. Sote-uudistusta valmistellaan. Uudistuksella voisi olla mahdollista puuttua siihen, että monet kokevat terveydenhoitotarpeensa jäävän tyydyttämättä. Tässä maaraportissa esitetyn analyysin keskeiset päätelmät ja niihin liittyvät politiikkahaasteet ovat seuraavat:

·Julkisen velan suhteessa BKT:hen ennustetaan 2020-luvun alkuvuosina jälleen kasvavan. Ikääntymiseen liittyvien terveydenhoito- ja pitkäaikaishoitomenojen odotetaan kasvavan. Tällä on kerrannaisvaikutuksia julkiseen talouteen. Palvelu-uudistus ja siihen liittyvä maakuntauudistus on annettu käsiteltäväksi eduskunnalle, mutta niitä ei ole vielä hyväksytty. Sote-uudistuksen tarkoituksena on kasvattaa yksityisen sektorin roolia sosiaali- ja terveyspalvelujen tarjoamisessa. Säästöjä odotetaan syntyvän lisääntyvän kilpailun ja paremmin yhteensovitetun palvelutarjonnan kautta. Uudistuksella on mahdollista lisätä sote-palvelujen tuottavuutta ja näin vähentää menopainetta. Suunnitelluista säästöistä huolimatta väestön ikääntymisestä johtuva kustannuspaine pitää keskipitkän aikavälin velkaennusteet nousu-uralla. ·Muihin Pohjoismaihin verrattuna 15–64-vuotiaiden 69,7 prosentin työllisyysaste on viimeaikaisesta noususta huolimatta edelleen alhainen. Joillekin työttömille tai työvoiman ulkopuolella oleville, erityisesti 25–49-vuotiaiden ryhmässä, työn vastaanottaminen ei ole vielä taloudellisesti riittävän palkitsevaa jo toteutetuista toimista huolimatta. Joidenkin aktivointitoimien tehokkuutta haittaa palvelujen integroinnin puute. Toisena haasteena on varmistaa pakolaisten ja muiden maahanmuuttajien pitkän aikavälin integroituminen Suomen työmarkkinoille ja yhteiskuntaan. ·Palkanmuodostuskäytännöt ovat muuttumassa. Vielä ei ole tiedossa, miten palkkakehitys saadaan uudella mallilla pidettyä linjassa tuottavuuden kehityksen kanssa. Menetetty kustannuskilpailukyky on lähes palautunut vuosia jatkuneen palkkamaltin seurauksena. Palkanmuodostuksessa ollaan siirtymässä vuosina 2013 ja 2016 tehdyistä keskitetyistä sopimuksista alakohtaiseen ja paikalliseen sopimiseen. Tästä on saatu ensimmäisiä myönteisiä tuloksia. Järjestäytyneillä työnantajilla on tuoreimpien työehtosopimusten nojalla enemmän mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen, mutta järjestäytymättömiä työnantajia koskevia esteitä on edelleen jäljellä. Nähtäväksi jää, syntyykö koordinoitu malli, jossa suljettu sektori seuraa avointa sektoria ja palkkakehitys sovitetaan tuottavuuden kehitykseen ja näin varmistetaan kilpailukyky ja optimaaliset työllisyystulokset. ·Kotitalouksien velkaantuneisuus on edelleen suurta ja kasvussa. Kotitalouksien bruttosäästämisaste on puolet koko euroalueen tasosta, eikä velkaa vähennetä aktiivisesti. Rahoitusalan vakauden vahvistamiseksi ja kotitalouksien kestävän luototuksen edistämiseksi on otettu käyttöön useita toimenpiteitä. Näistä toimenpiteistä huolimatta kotitalouksien velkaantuneisuuden merkittävä vähentyminen ei ole lähivuosina todennäköistä korkojen ollessa alhaalla. ·Odotettavissa oleva Nordean pääkonttorin muutto Suomeen vuoden 2018 loppuun mennessä kasvattaisi pankkisektorin kokoa merkittävästi. Muuton seurauksena maan pankkisektorin yhteenlasketun omaisuuden odotetaan kasvavan 420 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja talletuskannan odotetaan kasvavan 50 miljardista eurosta 140 miljardiin euroon. Koska alueelliset kytkökset muihin Pohjoismaihin ja Baltian maihin ovat vahvat, tämä edellyttää valvonnan lisäämistä ja vahvaa alueellista valvontayhteistyötä. Suomen talletussuojarahaston vastuulle tulee myös Nordean ulkomaisten sivukonttoreiden talletussuoja. 1. Talouden tilanne ja näkymät BKT:n kasvu Suomen talouden kasvu kiihtyi vuonna 2017, ja vuonna 2016 koettu voimakas elpyminen vahvistui (kuvio 1.1). Vuonna 2016 talous kasvoi 1,9 prosenttia. Komissio odottaa BKT:n kasvun nopeutuneen 3,3 prosenttiin vuonna 2017 viennin lisääntymisen ja investointien (erityisesti kone- ja laiteinvestointien) kasvun jatkumisen tukemana. Suotuisat rahoitusolosuhteet ja keskimääräistä vahvempi yritysten luottamus tukevat investointien kasvua. Yksityisen kulutuksen kasvu on pysynyt positiivisena kuluttajien vahvan luottamuksen ja parantuneiden työllisyysnäkymien tukemana. Talouden odotetaan edelleen kasvavan, 2,8 prosenttia vuonna 2018 ja 2,5 prosenttia vuonna 2019. Kotimaisen kysynnän odotetaan jatkossakin olevan tärkein kasvun veturi. Nettoviennin vaikutus kasvuun säilyy positiivisena, sillä ulkomainen kysyntä kasvaa edelleen ja Suomi hyötyy kustannuskilpailukykynsä palautumisesta. Kuvio 1.1:Ulkomainen ja kotimainen kysyntä – vaikutus kasvuun – Suomi Lähde: Euroopan komissio (syksyn 2017 talousennuste) Kuvio 1.2:Potentiaalisen kasvun osatekijät – Suomi Lähde: Euroopan komissio – Talouden ja rahoituksen pääosasto Potentiaalisen BKT:n kasvu Potentiaalinen kasvu on viime aikoina kiihtynyt, mutta sen ei odoteta palaavan kriisiä edeltäneelle tasolle keskipitkällä aikavälillä (ks. kuvio 1.2). Kriisivuodet ja elektroniikka-alan heikkeneminen ovat merkittävästi vähentäneet kokonaistuottavuuden ( ) odotettua vaikutusta potentiaaliseen kasvuun lähivuosina. Viime vuosien heikon häiriönsietokyvyn voidaan katsoa osittain johtuneen i) silloisista suhteellisen jäykistä työmarkkinakäytännöistä (muuttumassa, ks. jakso 3.3); ja ii) yksipuolisuudesta korkeamman teknologian tuotteissa (ks. jakso 3.4). Lähivuosina maan työvoiman koon pienentymisen odotetaan pitävän kasvupotentiaalin melko vähäisenä siitä huolimatta, että työaika pitenee ja työllisyys kasvaa vuosina 2018 ja 2019. Pääoman ja kokonaistuottavuuden vaikutuksen arvioidaan osittain kompensoivan työntekijöiden määrän vähenemistä, kun ulkomaisen kysynnän elpyminen ja parempi kustannuskilpailukyky nostavat kapasiteetin käyttöastetta, lisäävät investointeja ja edistävät kokonaistuottavuuden myönteistä kehitystä. Investoinneissa Suomi kuitenkin menestyy useimmissa investointiluokissa heikommin kuin muut EU-maat (investoinnit suhteessa BKT:hen). Ainoa poikkeus on rakennusala, joka on vähiten tuottava luokka. Erityisesti tämä koskee investointeja teollis- ja tekijänoikeuksiin, jotka ovat vuoden 2014 lopusta koko ajan vähentyneet mutta alkaneet jälleen kasvaa vuonna 2017. Samaan aikaan yritykset edelleen kasvattavat varautumisjärjestelynä mittavia rahoituspuskureita, jotka voivat olla lisäinvestointien esteenä. Näin ollen talous uhkaa jäädä melko hitaan kasvun uralle (ks. jaksot 3.4 ja 3.5). Kuvio 1.3:Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi neljännesvuosittain, Suomi, %-muutos vuositasolla Lähde: Euroopan komissio Inflaatio Inflaation odotetaan pysyvän maltillisena. Vuonna 2016 inflaatio elpyi vuoden 2015 negatiiviselta tasolta (ks. kuvio 1.3) ja kiihtyi 0,8 prosenttiin vuonna 2017. Sen odotetaan jatkossa kasvavan vain hitaasti, kun hintakilpailu vähittäismarkkinoilla lisääntyy ja asumiskustannukset ja polttoaineen hinnat nousevat maltillisesti. Palvelujen hintojen nousun, Yhdysvaltain dollarin vahvistumisen ja matalien mutta nousevien korkojen odotetaan kiihdyttävän inflaatiota hieman, noin 1,4 prosenttiin vuonna 2018 ja 1,6 prosenttiin vuonna 2019. Työmarkkinat Työllisyys on kääntynyt jälleen kasvuun kysynnän kasvun, investointien lisääntymisen ja viennin kasvun tukemana. Työllisyys kuitenkin reagoi edelleen melko hitaasti noususuhdanteeseen. Työllisyyskehitys on ollut useiden vuosien ajan negatiivista, mutta vuosina 2016 ja 2017 työllisyys kasvoi 0,5 prosenttia, ja kasvun arvioidaan jatkuvan myös vuosina 2018 ja 2019. Työttömyysaste laski vuonna 2017 edellisvuodesta kuitenkin vain 0,2 prosenttiyksikköä eli 8,7 prosenttiin, kun työvoiman tarjonta lisääntyi ja aikaisemmin työmarkkinoiden ulkopuolella olleet alkoivat etsiä aktiivisesti työtä. Tämän kehityksen myötä työllisyysaste (20–64-vuotiaat) nousi vuosien 2015 ja 2017 välisenä aikana 72,9 prosentista 74 prosenttiin. Joidenkin alojen työmarkkinoilla on kuitenkin jo nähtävissä osaamisvajetta, jonka odotetaan kasvavan. Yritysten mukaan niiden on entistä vaikeampaa täyttää tietyntyyppisten ammattien avoimia työpaikkoja, lähinnä rakennusalalla, terveydenhuollossa ja tieto- ja viestintätekniikan erikoisaloilla. ( ) Beveridge-käyrän( ) viimeaikaisesta asennosta käy ilmi, että työttömien ja avoinna olevien työpaikkojen kohtaamisessa on ongelmia (ks. jakso 3.3). Myös korkea rakenteellinen työttömyys (noin 7,3 % vuonna 2017) viittaa siihen, että työmarkkinoiden joustavuuteen ja tehokkuuteen on vielä jonkin verran matkaa. Mahdollisiin syihin kuuluvat vähäiset kannustimet ottaa vastaan työtä. Myös Suomen pitkät etäisyydet ja edullisten asuntojen puute kasvukeskuksissa lisäävät työmarkkinoiden jäykkyyttä (IMF, 2017a ja 2017b). Sosiaalinen kehitys Kuten muissakin Pohjoismaissa, tuloerot ovat Suomessa EU:n pienimpiä. Vuonna 2016 vauraimpaan 20 prosenttiin kuuluvan väestönosan tulot olivat 3,6-kertaiset verrattuna vähävaraisimpaan 20 prosenttiin, kun ero on EU:ssa keskimäärin 5,2-kertainen. ( ) Verotuksen ja etuuksien kautta tapahtuvien tulonsiirtojen ansiosta tuloerot eivät ole Suomessa viime vuosina kasvaneet. Markkinatuloilla mitattuna Suomen sijoitus EU-maiden joukossa on hieman heikentynyt vuodesta 2010.

Kuvio 1.4:Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi (REER), nimellinen efektiivinen valuuttakurssi (NEER), suhteellinen yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi (YKHI) – Suomi Lähde: Euroopan komissio Köyhyysriski on edelleen pienentynyt vuodesta 2011, jolloin se oli suurimmillaan, mutta haasteena on edelleen eriarvoisuus terveydenhuollon saatavuudessa. Viimeisimmät tiedot ( ) köyhyydestä ja tuloeroista osoittavat, että Suomen köyhyysriskiasteen ei odoteta muuttuvan merkittävästi tuloviitevuotena 2016. Vuonna 2016 köyhyysriskiaste (kun sosiaalietuudet ja eläkkeet on otettu huomioon) oli 11,6 prosenttia, mikä on noin 5,5 prosenttiyksikköä alle EU:n keskiarvon ja EU:n alhaisimpia. Talouden taantuma on kuitenkin lisännyt työmarkkinoiden ulkopuolella olevien ja pitkäaikaistyöttömien määrää. Lisäksi tilanne on huonontunut sikäli, että erityisesti alemmissa sosioekonomisissa ryhmissä monet ilmoittavat jääneensä vaille tarvittavaa terveydenhoitoa (ks. laatikko 3.3.1). Kilpailukyky Viime vuosina kustannuskilpailukyky on työvoimakustannusten nousun maltillisuuden ansiosta parantunut merkittävästi, mutta reaalinen kilpailukyky on heikentynyt (ks. jakso 3.4). Suomen reaalinen efektiivinen valuuttakurssi on vuodesta 2015 lähtien heikentynyt joka vuosi. Tämä on ollut seurausta vuonna 2013 sovitun palkkaratkaisun mukaisista maltillisista palkankorotuksista (ks. kuviot 1.4 ja 1.5). Vuosina 2016 ja 2017 yksikkötyökustannukset pienenivät kilpailukykysopimuksen ansiosta (ks. kuviot 1.5 ja 3.4.3). Vuonna 2017 tuottavuus oli edellisvuotta parempi. Koska palkansaajakorvaukset ( ) pysyivät vakaina, nimelliset yksikkötyökustannukset laskivat 1,6 prosenttia eli huomattavasti enemmän kuin muissa euroalueen talouksissa. Myönteisen kehityksen odotetaan jatkuvan vuosina 2018 ja 2019 ( ). Kaiken kaikkiaan tämä on parantanut kustannuskilpailukykyä, sillä pitkäaikainen vientimarkkinaosuuksien supistuminen on päättynyt (ks. kuvio 1.6). Samaan aikaan Suomessa on elektroniikka-alan heikkenemisen myötä siirrytty nopeasti välituotteisiin ja erikoistuttu huipputeknologian sijaan keskitason teknologiaan. Tämä merkitsee sitä, että kilpailukykyinen kustannusrakenne on suomalaisyrityksille aiempaa tärkeämpi. Seurauksena on ollut myös negatiivinen tai paikallaan polkeva tuottavuuden kasvu, mikä on edelleen suurin haaste kilpailukyvyn kannalta. Toinen haaste on vientiä harjoittavien pk-yritysten vähäinen määrä. Kuvio 1.5:Nimelliset yksikkötyökustannukset koko kansantaloudessa – Tanska, Saksa, Suomi ja Ruotsi (2005 = 100) Lähde: Euroopan komissio Vaihtotase Suomen vaihtotaseen alijäämä supistui vuonna 2017. Ulkomaisen kysynnän vahvistuminen ja yksikkötyökustannusten pieneneminen vuodesta 2015 alkaen (ks. kuvio 1.4) ovat mahdollistaneet sen, että kauppatase palasi vuonna 2017 ylijäämäiseksi. Ylijäämä oli kuitenkin edelleen huomattavasti pienempi kuin ennen finanssikriisiä ja vuosina 2008–2009 koettua elektroniikka-alan kriisiä. Vuonna 2017 viennin elpyminen oli kuitenkin laaja-alaista, ja siitä hyötyivät esimerkiksi metallinvalmistus, öljynjalostus, kemianteollisuus sekä kone- ja laiteteollisuus. Samaan aikaan pääomasijoitusten korkeat tuotot ja alhaiset korot pitivät ensitulot ylijäämäisinä. Tulojen uudelleenjaon tase (maksut EU:lle – 0,19 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2015, kehitysapu ja sotilaallinen apu ulkomaille) pysyi pitkälti negatiivisena (ks. kuvio 1.7). Tämän seurauksena vaihtotase pysyi vuonna 2017 alijäämäisenä, mutta alijäämän arvioitiin supistuvan 0,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Vaihtotaseen odotetaan palaavan jälleen positiiviseksi vuonna 2019 ja vahvistuvan vuonna 2019, kun tavaroiden ja palveluiden tase muuttuu yhä positiivisemmaksi. Kuvio 1.6:Tavaroiden ja palvelujen vientimarkkinaosuudet – Suomi Lähde: Euroopan komissio Kuvio 1.7:Ulkoisen rahoitusaseman jakautuminen (vaihto- ja pääomataseet) – Suomi (päivitettävä) Lähde: Euroopan komissio Ulkoinen rahoitusasema Ulkomainen nettovarallisuusasema (NIIP) on ollut vakaa ja sen odotetaan pysyvän lähellä tasapainoa vuosina 2018–2019. NIIP on heikentynyt ulkomailla olevien varojen arvonalenemisen seurauksena (arvostusvaikutukset) jonkin verran muutaman vuoden ajan, mutta vuonna 2016 se koheni 2,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoden 2015 –6,1 prosentista, kun nettomääräiset suorat ulkomaiset sijoitukset vahvistuivat. NIIP:n odotettiin kuitenkin heikkenevän uudelleen vuonna 2017 nettoluotonoton lisääntyessä ja nettosijoitusten vähetessä mutta pysyvän EU-vertailussa hyvin alhaisena (ks. kuvio 1.8). Luotonoton lisääntyminen ja ulkomaille suuntautuvien sijoitusten väheneminen on johdonmukaista, sillä elpyminen on käynnissä ja sijoitusten määrä Suomessa kasvaa tällä hetkellä. Huolimatta siitä, että vaihtotaseen odotetaan kohentuvan, ulkomaisen nettovarallisuusaseman odotetaan pysyvän vuosina 2018–2019 alijäämäisenä, noin –5 prosentissa suhteessa BKT:hen. Kuvio 1.8:Ulkomainen nettovarallisuusasema (NIIP), % suhteessa BKT:hen – Suomi Lähde: Euroopan komissio Rahoitusala Yksityisen sektorin suuri velkaantuneisuus luo haavoittuvuutta, mutta rahoitusala on pysynyt vakaana ja vahvana. Vuonna 2016 kotitalouksien luototus alkoi jälleen lisääntyä. Myös kotitalouksien bruttosäästämisaste on alhainen, eikä velkaa vähennetä aktiivisesti. Lisäksi vaihtuvakorkoisten uusien asuntolainojen osuus on suuri. Käytössä on finanssipoliittisia, vakautta lisääviä toimenpiteitä, kuten asuntolainakorkojen verovähennyskelpoisuuden asteittainen poistaminen, uusien asuntolainojen enimmäisluototusasteen käyttöönotto ja luottolaitoksien asuntoluottojen keskimääräisen riskipainon vähimmäistason asettaminen 15 prosenttiin. Korkojen pysytellessä alhaisina ei kuitenkaan ole todennäköistä, että kotitalouksien velkaantuneisuus merkittävästi vähenisi. Pankeilla vaikuttaa olevan riittävästi pääomaa ja ne vaikuttavat kannattavilta huolimatta siitä, että korkomarginaalit ovat tällä hetkellä alhaisia (ks. jakso 3.2). Pankkien voimakas tukeutuminen tukkuvarainhankintaan on rakenteellinen haavoittuvuustekijä. Asuntomarkkinat Vuosien 2014–2015 negatiivisen kasvun jälkeen asuntojen reaalihinnat ovat pysyneet melko vakaina vuonna 2016, mutta asuntomarkkinoiden suhdannekehitys viittaa siihen, että asuntojen hintojen lasku on päättymässä. Nimellisissä ja deflatoiduissa asuntohintaindekseissä ei vielä näy selkeitä viitteitä hintojen noususta, ja asuntojen hinnat suhteessa vuokratasoon ja tuloihin ovat edelleen laskussa. Hintojen kehitys viimeisten vuosineljännesten aikana viittaa kuitenkin noususuuntaukseen huolimatta siitä, että asuntoja on valmistunut huomattava määrä ja myönnettyjen rakennuslupien määrä kasvaa. Tämä koskee erityisesti pääkaupunkiseutua. Julkinen talous Hallitus on vakauttanut julkista taloutta pääasiassa leikkaamalla menoja, ja kohentuneet talousnäkymät auttavat vähentämään velkaa. Nykyinen hallitus sopi vuonna 2015 vakauttamissuunnitelmasta, jolla pyritään vuoteen 2019 mennessä saamaan aikaan säästöt, jotka ovat suuruudeltaan noin 4 miljardia euroa eli 2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Ansiotuloverotuksen keventäminen vuosina 2016 ja 2017 on lieventänyt menopuolen toimenpiteiden vaikutusta, mutta kaiken kaikkiaan vakauttaminen on parantanut julkisen talouden rahoitusasemaa. Työllisyyden kasvu ja taloudellisen toimeliaisuuden lisääntymisen parantavat julkisen talouden rahoitusasemaa entisestään. Sovittujen finanssipoliittisten toimenpiteiden ansiosta julkisen talouden rahoitusaseman arvioidaan kohenevan edelleen, 0,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2019. Julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen oli suurimmillaan vuonna 2015, ja sen odotetaan edelleen supistuvan lyhyellä aikavälillä mutta alkavan jälleen kasvaa keskipitkällä aikavälillä. Komissio arvioi, että velkasuhde alkaa kasvaa ja että se nousee noin 68 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2028 mennessä. Tämä viittaa suuriin julkisen talouden kestävyysriskeihin keskipitkällä aikavälillä. Tärkein syy velan kasvuun on väestön ikääntymiseen liittyvien kustannusten ja erityisesti terveydenhuollon ja pitkäaikaishoidon menojen lisääntyminen. Siksi uudistukset tuottavuuden parantamiseksi näiden palvelujen tarjoamisessa ovat tärkeitä. Sosiaali- ja terveydenhuoltopalveluiden suunnitellun uudistuksen toteuttamiseen liittyy kuitenkin riskejä, jotka voivat aiheuttaa lisäviivästyksiä.

Taulukko 1.1:Tärkeimmät talous-, rahoitus- ja sosiaali-indikaattorit – Suomi Lähde: Eurostat ja EKP, tiedot 30. tammikuuta 2018, jos saatavilla. Ennusteiden osalta Euroopan komission luvut (reaalisen BKT:n ja YKHI:n osalta talven 2018 talousennuste, muutoin syksyn 2017 talousennuste) 2. Edistyminen maakohtaisissa suosituksissa Edistymistä Suomelle vuonna 2017 annettujen neuvoston suositusten ( ) toteuttamisessa on tarkasteltava osana prosessia, joka alkoi, kun talouspolitiikan EU-ohjausjaksot vuonna 2011 aloitettiin. Monivuotinen arviointi maakohtaisten suositusten noudattamisesta osoittaa, että 90 prosentissa kaikista Suomelle annetuista maakohtaisista suosituksista on edistytty vähintään ”jonkin verran”. Edistyminen on ollut vähäistä 10 prosentissa suosituksista, mutta yhdenkään suosituksen kohdalle ei ole tarvinnut kirjata ”ei ole edistynyt” (kuvio 2.1). Suomi on viime vuosina vastannut julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyysongelmiin eläkeuudistuksella, joka tuli voimaan vuonna 2017. Ulkoisen sektorin haasteet ovat pienentyneet ja kustannuskilpailukyky on kohentunut, erityisesti kilpailukykysopimuksen toimenpiteiden ansiosta. Suomi on toteuttanut myös toimenpiteitä, joilla lisätään kannustimia ottaa vastaan työtä ja vahvistetaan aktiivista työvoimapolitiikkaa. Kuvio 2.1:Vuosina 2011–2017 annettujen maakohtaisten suositusten toteutuminen tähän mennessä Lähde: Euroopan komissio Suomelle on suositettu julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden parantamista. Suomen haasteita ovat olleet erityisesti eläkejärjestelmän kestävyys ja pitkäaikaishoidon menojen kasvu väestön ikääntymisen seurauksena. Työeläkejärjestelmän uudistuksesta, jossa lakisääteinen eläkeikä kytkettiin elinajanodotteeseen, säädettiin loppuvuodesta 2015. Uudistuksen myötä alin lakisääteinen eläkeikä on alkanut vähitellen nousta 63 vuodesta 65 vuoteen vuodesta 2018 alkaen. Tämän seurauksena tosiasiallisen eläkeiän, joka vuonna 2016 oli 61,1 vuotta, pitäisi lähestyä 62,5 vuoden tavoitetta. Toimenpiteet, joilla on tarkoitus parantaa julkisten terveydenhuoltopalvelujen kustannustehokkuutta ovat vielä kesken. Kustannuskilpailukyvyn asteittaista kohenemista on vuodesta 2014 lähtien tukenut maakohtaisten suositusten toteuttaminen. Palkankorotusten kytkemisessä tuottavuuden kehitykseen on edistytty, minkä seurauksena yksikkötyökustannukset ovat nousseet hitaammin ja kustannuskilpailukyky on kohentunut suhteessa kilpaileviin talouksiin. Työmarkkinaosapuolet sopivat vuonna 2016 toimenpiteistä, joilla työvoimakustannukset alenevat edelleen vuonna 2017. Tällä ns. kilpailukykysopimuksella pidennettiin vuosityöaikaa ansiotason muuttumatta, jäädytettiin palkat vuodeksi ja siirrettiin osa työnantajien sosiaaliturvamaksuista työntekijöiden maksettaviksi. Lisäksi on toteutettu politiikkatoimia reaalisen kilpailukyvyn parantamiseksi, kuten viennin ja investointien edistämistoimia Team Finlandin puitteissa. Työmarkkinoiden uudistukset ovat edenneet. Työnteon kannustimia on lisätty lyhentämällä ansiosidonnaista työttömyysturvaa. Työttömien työnhakijoiden aktivoimiseksi on lisäksi toteutettu useita toimenpiteitä, kuten etuuksien ehdollisuuden lisääminen. On myös otettu käyttöön toimenpiteitä yrittäjyyden lisäämiseksi. Myös palvelumarkkinoiden toiminnan parantamiseksi on toteutettu useita toimenpiteitä. Vähittäiskaupan sijoittumista koskevia sääntöjä, kaavoitusta koskevat säännöt mukaan lukien, on muutettu. Vähittäismyymälöiden aukioloajat on vapautettu. Taksilainsäädäntöä on virtaviivaistettu ja nykyaikaistettu, ja jakamistalouden palveluntarjoajia koskeva sääntelykehys on olemassa. Taulukko 2.1:Edistyminen neuvoston maakohtaisissa suosituksissa Lähde: Euroopan komissio Suomi on toteuttanut toimenpiteitä useilla politiikan aloilla noudattaakseen vuonna 2017 annettuja neuvoston suosituksia. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden parantamiseen tähtäävä työ sosiaali- ja terveyspalvelujen uudistamiseksi jatkui vuonna 2017, ja eduskunta aloitti uudistusta koskevien lakiesitysten käsittelyn. Uudistus on tarkoitus hyväksyä virallisesti vuonna 2018. Jos uudistus hyväksytään, siirrytään toteutusvaiheeseen, ja tulevien maakuntien väliaikaishallinnon on tarkoitus aloittaa työnsä heinäkuussa 2018. Työmarkkinoiden ja sosiaalipolitiikan haasteisiin on vastattu työnhakijoita aktivoivilla uusilla toimenpiteillä ja luomalla vuodesta 2018 alkaen sovellettavia kannustimia työn vastaanottamiseen. Tällaisiin toimenpiteisiin kuuluvat muun muassa liikkumisavustuksen soveltamisalan laajentaminen ja työttömyysetuuksien leikkaaminen työnhakijoilta, jotka eivät täytä aktiivisuusehtoa. Pieni- ja keskituloisten perheiden päivähoitomaksuja on alennettu vuodesta 2018 alkaen. Hallitus on osoittanut julkisille työvoimapalveluille lisäresursseja edellä mainittujen toimenpiteiden toteuttamiseksi ja työllistämisen helpottamiseksi Lounais-Suomessa, jossa laivanrakennus ja autonvalmistus kärsivät työvoimapulasta. Perustaessaan yrityksen työttömät saavat nyt työttömyysetuuksia ensimmäisten neljän kuukauden aikana. Lisäksi työnhakijoilla on nyt mahdollisuus parantaa osaamistaan kuuden kuukauden ajan menettämättä työttömyysetuuksiaan, ja asumistuen sääntöihin on tehty joitakin muutoksia. Syksyllä 2017 ja alkuvuodesta 2018 päätökseen saadut palkkaneuvottelut viittaavat siihen, että kustannuskilpailukyky säilyy tai kohenee aavistuksen verran vuonna 2018. Maakohtaiseen suositukseen 2 liittyvät toimenpiteet ovat linjassa euroalueelle annetun työmarkkinoita koskevan suosituksen 3 kanssa. Hallinnollisen taakan vähentämisessä ja sääntelykehyksen parantamisessa on edistytty merkittävästi. Palvelualojen kilpailun odotetaan lisääntyvän vähittäiskaupan yksiköitä koskevien sääntömuutosten myötä. Liikennepalveluja koskeva ensimmäisen vaiheen lainsäädäntö on hyväksytty, ja siinä jakamistaloutta tuetaan paremmin. Hallitus on toteuttanut toimenpiteitä yrittäjyyden ja startup-yritysten perustamisen edistämiseksi. Se on myös parantanut pienten ja keskisuurten yritysten mahdollisuuksia saada lainoja ja vientitakuita, minkä on tarkoitus edistää myös investointeja. Valtion järjestelmät innovaatioiden ja viennin edistämiseksi yhdistetään synergian luomiseksi. Toteuttaessaan maakohtaiseen suositukseen 3 liittyviä toimenpiteitä Suomen viranomaiset ratkaisevat myös euroalueelle annetussa sisämarkkinoita koskevassa vuoden 2018 suosituksessa 1 esiin tuotuja ongelmia. Euroopan rakenne- ja investointirahastoilla (ERI) on Suomessa tärkeä merkitys, kun vastataan osallistavaan kasvuun ja lähentymiseen liittyviin keskeisiin haasteisiin. ERI-rahastoilla tuetaan muun muassa kilpailukykyä ja edistetään tutkimusta ja innovointia, luodaan työllisyyttä ja edistetään koulutusta. ERI-rahastoilla edistetään myös maahanmuuttajien ja muiden heikossa asemassa olevien ryhmien pääsyä työmarkkinoille. Laatikko 2.1: Rakennemuutokseen suunnatulla EU:n tuella konkreettisia tuloksia Suomessa Suomi on Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI) tuensaaja, ja se voi saada rahastoista vuoteen 2020 mennessä 3,7 miljardia euroa. Tämä on vuositasolla noin 5 prosenttia julkisista investoinneista ( I ) vuosina 2014–2018. Kentällä toteutettaviin hankkeisiin oli vuoden 2017 loppuun mennessä osoitettu arviolta 2,1 miljardia euroa (57 % kokonaismäärästä). Tukea on saanut noin 1 900 yritystä, joista yli 630 tuodakseen uusia tuotteita markkinoille, ja 840 startup-yritystä. Yrityksiä tukemalla luodaan 8 900 uutta työpaikkaa. Yli 11 000 pitkäaikaistyöttömän pääsyä työmarkkinoille on helpotettu tai heitä on autettu hankkimaan tutkinto. Köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa oleville on annettu apua. Yli 2 200 maatalousinvestointihanketta on saanut tukea, vesien suojelua parantavia toimenpiteitä sovelletaan yli 1,8 miljoonaan hehtaariin maatalousmaata, 2,7 miljoonaa ihmistä hyötyy maaseudulla infrastruktuurien ja palveluiden parantamisesta ja käynnissä on yli 40 laajakaistahanketta. Suomi on ottanut ERI-rahastojen puitteissa käyttöön uuden rahoitusvälineen: pk-yrityksiä koskevan aloitteen, joka käynnistyi vuonna 2017. Välineen avulla lisätään pk-yritysten rahoitusmahdollisuuksia, ja pk-yritysten lainoille on annettu jo yli 240 takausta. ERI-rahastot auttavat vastaamaan rakennepolitiikan haasteisiin ja noudattamaan maakohtaisia suosituksia. ERI-rahastoista tuetaan kilpailukykyä ja edistetään tutkimusta ja innovointia. Niiden tuella luodaan työpaikkoja ja edistetään koulutusta. ERI-rahastoilla edistetään koko työvoimapotentiaalin hyödyntämistä helpottamalla työttömien ja työelämän ulkopuolella olevien sekä maahanmuuttajien ja muiden heikossa asemassa olevien ryhmien pääsyä työmarkkinoille. ERI-rahastoista rahoitetuilla toimilla edistetään sosiaalista osallisuutta ja työmarkkinoilta kauimmas etääntyneiden paluuta työmarkkinoille ja työhön. Nuorisotakuun toteutusta rahoitetaan osittain ERI-rahastoista keskitettyjen palvelupisteiden kautta. Tutkimuksen ja innovoinnin alalla 900 yritystä on ERI-rahastojen tuella käynnistänyt T&K&I-toimia tutkimuslaitosten kanssa niiden huippuosaamisaloilla. Uudistuksia toteutettiin jo ennakkoedellytyksenä ERI-rahastojen tuelle. ( II ) Tutkimusta ja innovointia varten on kehitetty älykkään erikoistumisen strategioita, joiden avulla erikoistuminen voidaan keskittää vahvan markkinapotentiaalin aloihin. Tämä on myös auttanut parantamaan yhteistyötä yritysten ja julkisten tutkimuslaitosten välillä ja kannustanut alueita osallistumaan älykkään erikoistumisen EU-foorumeihin. Suomi edistyy Euroopan strategisten investointien rahaston (ESIR) hyödyntämisessä. ESIR-rahaston puitteissa hyväksyttyjen toimien kokonaisrahoituksen määrä oli joulukuussa 2017 1,4 miljardia euroa. Tämän odotetaan saavan liikkeelle yhteensä 5,6 miljardin euron yksityiset ja julkiset investoinnit. Tähän mennessä infrastruktuuri- ja innovointi-ikkunassa on hyväksytty 26 Suomea koskevaa hanketta (13 hankkeessa on mukana useampia maita). ESIR-rahaston alainen Euroopan investointipankin (EIP) rahoitus niihin on 1,3 miljardia euroa. Tämän odotetaan synnyttävän noin 5,2 miljardin euron investoinnit. Pk-yritysikkunassa on tähän mennessä hyväksytty kaksi sopimusta rahoituksenvälittäjien kanssa. ESIR-rahaston mahdollistama Euroopan investointirahaston rahoitus on 35 miljoonaa euroa, ja sen avulla on tarkoitus saada liikkeelle yhteensä noin 369 miljoonan euron investoinnit. Hyväksyttyjen toimien ja rahoitusmäärän perusteella ensimmäisellä sijalla on energia ja sen jälkeen T&K&I. 3. Uudistusten painopisteet 3.1. Julkinen talous ja verotus 3.1.1.Julkisen talouden kestävyys Kestävyysriskit ovat vähentyneet talousnäkymien parantuessa. Lyhyellä aikavälillä kestävyyteen ei kohdistu julkisen talouden riskejä, kilpailukykyriskejä tai rahoitusriskejä. Pitkällä aikavälillä riskit arvioidaan keskisuuriksi, sillä S2-indikaattori ( ) on arviolta 2,8 prosenttia. Arvio on parantunut 0,4 prosenttiyksikköä edelliseen vuoteen verrattuna, mikä johtuu siitä, että lähtökohtana oleva julkisen talouden rahoitusasema on parempi ja eläkemenojen vaikutus arvioidaan suotuisammaksi. Myös arvio keskipitkän aikavälin riskeistä on parantunut. Arviointiskenaariossa on tavoitteena alentaa velkasuhde 60 prosenttiin vuoteen 2032 mennessä (ottaen huomioon ikääntymiseen liittyvien kustannusten kasvu) sopeuttamalla julkisen talouden perusjäämää ennustetta seuraavien viiden vuoden aikana eli vuosina 2020–2024. Koska lyhyen aikavälin talousnäkymät ovat parantuneet, myös arvioitu kumulatiivinen lisäsopeutus on pienentynyt 2,8 prosentista 1,5 prosenttiin. Koska julkisen talouden velkasuhde on perusskenaarioissa kasvanut, julkisen talouden keskipitkän aikavälin kokonaisriskit arvioidaan edelleen suuriksi. Väestön ikääntymisestä aiheutuvat kustannukset rasittavat edelleen julkista taloutta keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Komission syksyn 2017 talousennusteen ja velkakestävyysanalyysia ( ) koskevien yhteisesti hyväksyttyjen oletusten perusteella velkasuhteen ennakoidaan ensin supistuvan noin 61 prosenttiin suhteessa BKT:hen (noin vuonna 2021) ja kasvavan sitten noin 68 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2028 mennessä. Jos väestön ikääntymisestä aiheutuvat kustannukset (eläkkeet, pitkäaikaishoito ja terveydenhuoltomenot) jätettäisiin pois velkaennusteista, velkasuhde supistuisi asteittain noin 57 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2028 mennessä (kuvio 3.1.1). Vuoden 2017 eläkeuudistuksen myötä alin vanhuuseläkeikä nousee asteittain 63 vuodesta 65 vuoteen vuosien 2017 ja 2027 välillä. Samaan aikaan yläikäraja, johon asti työssäkäyntiä voi jatkaa, nousee 68 vuodesta 70 vuoteen. Näiden muutosten odotetaan vähentävän väestön ikääntymisen voimakasta vaikutusta vuoteen 2030 mennessä. Väestön ikääntymistä käsittelevä talouspoliittisen komitean työryhmä (EPC-AWG) on tehnyt kehitysarvioita, joiden mukaan eläkkeiden ja väestön ikääntymiseen liittyvien muiden menojen odotetaan kasvavan tasaisesti 2020-luvun lopulle saakka. Kuvio 3.1.1:Sote-uudistusehdotusten ja velkakestävyysanalyysin (VKA) mukaiset velkaennusteet Lähde: Euroopan komissio

Sosiaali- ja terveydenhuoltopalveluiden uudistus (sote) ja hallintouudistus Suomen sosiaali- ja terveydenhuoltojärjestelmä toimii suhteellisen hyvin. Väestön terveydentila on elinajanodotteella mitattuna EU:n kolmanneksi paras. Väestöstä 70 prosenttia pitää terveyttään hyvänä. Prosenttiosuus on hieman suurempi kuin EU:n keskiarvo (67 %). Järjestelmän menot olivat 9,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2015 eli hieman EU:n keskiarvoa (9,9 %) pienemmät, mutta henkeä kohti menot ovat hieman EU:n keskiarvon yläpuolella. Hajautetusta perusterveydenhuollon palvelujen tarjonnasta ja palveluiden epätasaisesta saatavuudesta johtuvat heikkoudet ovat näkyvissä. Terveydenhuollossa on kolme rinnakkaista palveluntarjoajaa: työterveyshuolto, yksityinen terveydenhuolto ja julkinen terveydenhuolto. Suomen runsaat 300 kuntaa rahoittavat ja järjestävät perusterveydenhuollon, ja ne muodostavat 20 sairaanhoitopiiriä, jotka tarjoavat sairaalahoitoa (erikoissairaanhoito). Vaativimman hoidon tarjoavat viisi yliopistosairaalaa. Työterveydenhuolto ja yksityiset palvelut toimivat julkisten palveluiden rinnalla. Järjestelmä ei kuitenkaan näytä takaavan yhdenvertaista kohtelua. Ensinnäkin työttömillä ei ole pääsyä työterveyshuoltoon, jonka kautta perusterveydenhuolto on nopeasti saatavilla yksityisillä terveysasemilla. Sen lisäksi yksityisessä terveydenhuollossa potilaalta voidaan periä korkeita maksuja, ellei hänellä ole yksityistä sairausvakuutusta, mikä sulkee pienempituloiset kotitaloudet yksityisen terveydenhuollon ulkopuolelle. Näin ollen julkinen perusterveydenhuolto on joillekin potilaille, kuten suurimmalle osalle eläkeläisistä, ainoa vaihtoehto. Pitkien odotusaikojen vuoksi ( ) suomalaiset, ja erityisesti pienituloiset potilaat, ovat muita eurooppalaisia useammin sitä mieltä, että heidän terveydenhuoltotarpeensa ovat jääneet täyttämättä (ks. laatikko 3.3.1). Eduskunnan odotetaan hyväksyvän tänä keväänä sote-uudistusta ja aluehallintouudistusta koskevan lakipaketin. Uudistuksessa perustetaan uusi alueellisen julkishallinnon taso, maakunnat. Suunnitelmana on, että nämä huolehtivat sosiaali- ja terveydenhuollon palveluista vuodesta 2020 alkaen. Vastuu näiden palvelujen järjestämisestä sekä julkisen terveydenhuollon tilat ja henkilöstö siirrettäisiin maakunnille. Kunnallisveroja alennettaisiin ja kuntien valtionosuuksia pienennettäisiin vastaavasti ottaen huomioon niiden vastuualueiden kaventuminen. Sen sijaan valtio keräisi enemmän veroja ja rahoittaisi maakuntia. Samaan aikaan on käynnissä päivystyksen ja erikoissairaanhoidon rakenneuudistus. Tässä yhteydessä tarkistetaan sairaaloiden työnjakoa. Uudistuksessa niiden sairaaloiden määrä, jotka tarjoavat kaikkein vaativinta erikoisalapäivystystä, vähennetään 19:stä 12:een. Yliopistosairaaloiden profiileja tarkistetaan ja joitakin erikoisaloja keskitetään. Uudistusten päätavoite on parantaa julkisen talouden kestävyyttä lisäämällä palvelujen kustannustehokkuutta. Uudistuksessa yhdistetään resursseja, joita voidaan tulevaisuudessa käyttää maakuntatasolla tehokkaammin. Perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon sekä sosiaali- ja terveydenhuollon integroinnin on määrä olla tuloksellisempaa laajemman järjestäjän käsissä. Myös digitaalisten ja sähköisten palvelujen käytön lisäämisellä on määrä parantaa tuottavuutta ja kustannustehokkuutta. Vuodesta 2021 sosiaali- ja perusterveydenhuoltopalvelut saisi maakunnan tai yksityisen palveluntarjoajan sote-keskuksesta. Tämä lisäisi potilaiden vapautta valita alueellaan toimivien palveluntarjoajien välillä. Palveluntarjoajien välisen kilpailun odotetaan tuovan säästöjä veronmaksajille. Useimpien toimenpiteiden odotetaan lisäävän terveydenhuollon tuottavuutta ja mahdollisesti lyhentävän odotusaikoja. Sen varmistaminen, että tämä tavoite saavutetaan, edellyttää kuitenkin huolellista seurantaa uudistuksen toteutusvaiheessa. Mahdolliset tehokkuusedut, joita perusterveydenhuollon ja erikoisterveydenhuollon paremmasta integroinnista ja sekä sosiaali- että terveydenhuoltopalveluja sisältävien palveluketjujen integroinnista saadaan, voivat vaarantua, jos valinnanvapauden lisäämistä ei toteuteta huolellisesti. Tämä koskee erityisesti kannustimia tarjota palveluja myös syrjäseuduilla. Lisäksi on vältettävä se, että jotkin palveluntarjoajat voisivat valita oman etunsa mukaisesti potilaista ne, joiden terveydentila on parempi. Maakuntien talousarviokehyksen tuloksellisella toteuttamisella on tarkoitus hidastaa julkisen velan kasvua. Perusskenaariossa terveydenhuoltomenojen odotetaan kasvavan reaalisesti 2,4 prosenttia vuodessa, mutta uudistus hidastaisi kasvun 0,9 prosenttiin. Menojen kasvun hidastamistavoite on kunnianhimoinen, kun otetaan huomioon Suomen aiemmat tulokset. Tällaisen reaalisen kasvuvauhdin säilyttäminen pidempään olisi myös saavutus (muihin EU-maihin verrattuna), mutta ei välttämättä poikkeuksellista. Suunnitellut säästöt johtaisivat nimellismääräisenä siihen, että velka suhteessa BKT:hen olisi vuoteen 2028 mennessä 3 prosenttiyksikköä pienempi kuin velkakestävyyttä tarkastelevan Debt Sustainability Monitor -julkaisun perusskenaariossa (ks. kuvio 3.1.1) (Euroopan komissio 2018b). Näin ollen uudistuksella on hyvin toteutettuna mahdollista parantaa myös julkisen talouden kestävyyttä keskipitkällä aikavälillä. Vaarana on kuitenkin, että todelliset säästöt jäävät odotuksista, sillä vaikuttaa siltä, että ne on saatu ylhäältä alas -lähestymistavalla eikä niinkään tehokkuutta lisäävillä toimilla. Jotkin syrjäiset kunnat ovat myös alkaneet pelätä, että palvelut siirtyvät tulevissa maakunnissa muutamiin keskeisiin kaupunkeihin. Tämän estämiseksi ne ovat alkaneet ulkoistaa terveyspalvelujaan yksityisille lääkäriasemille monivuotisilla palvelusopimuksilla. Nämä sopimukset voivat vaikeuttaa uudistuksen toteuttamista. 3.1.2. Julkisen talouden laatu ja verotus Sosiaaliturvamenojen kasvu on nostanut Suomen julkiset menot EU:n suurimpien joukkoon ja vähentänyt muihin menoihin käytettävissä olevia varoja. Vuonna 2015 julkiset kokonaismenot olivat 56,9 prosenttia suhteessa BKT:hen eli lähes 8 prosenttiyksikköä suuremmat kuin kymmenen vuotta aikaisemmin. Menojen kasvusta noin 6 prosenttiyksikköä johtuu lisääntyneistä sosiaaliturvamenoista, joihin myös vanhuuseläkkeet ( ) kuuluvat. Vanhuuseläkkeen saajien määrä kasvoi kolmanneksella vuodesta 2005 vuoteen 2015. Riittävä eläketurva takaa kohtuullisen elämänlaadun eläkkeelle siirtymisen jälkeen ja tuo vakautta kotitalouksien käytettävissä oleviin tuloihin ja kulutukseen, jotka molemmat ovat lisääntyneet jatkuvasti vuodesta 2005 alkaen. Muiden julkisen kulutuksen kategorioiden suhteelliset osuudet ovat pysyneet pitkälti vakaina. Vuonna 2016 verorasitus oli 44,3 prosenttia suhteessa BKT:hen eli 1,8 prosenttiyksikköä suurempi kuin vuonna 2005. Vuodesta 2009 lähtien julkisessa taloudessa on ollut perusalijäämä. Tämän seurauksena Suomen bruttovelkasuhde on kasvanut vuosien 2005 ja 2015 välillä 40 prosentista 63,6 prosenttiin. Suomi käyttää valtiontukeen 50 prosenttia enemmän kuin EU-maat keskimäärin. Komission valtiontukiseurannan mukaan Suomen vuonna 2015 valtiontukeen osoittamat varat olivat noin prosentti suhteessa BKT:hen, kun keskiverto EU:n jäsenvaltio käytti valtiontukeen 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Työ- ja elinkeinoministeriön tuoreessa selvityksessä (Rothovius, 2017) on arvioitu yritystukiin käytettävän vuosittain 4 miljardia euroa (noin 2 % suhteessa BKT:hen). Näistä tuista noin 2,9 miljardia myönnetään verojärjestelmän kautta tietyille toimialoille ja polttoaineille myönnettävän verovapauden ja alennettujen verokantojen muodossa. Tuet, jotka on tarkoitettu yksinomaan ei-innovatiivisten, vakiintuneiden yritysrakenteiden ja liiketoimintamallien kustannuskilpailukyvyn tukemiseen, ovat pitkän aikavälin tuottavuuden kasvun tukemisessa erityisen tehottomia. Ne eivät myöskään edistä talouden uudistumista ja pyrkivät vääristämään resurssien (investoinnit, rahoitus ja työvoima) kohdentamista (Maliranta ym., 2016, Rauhanen ym., 2015). Kuvio 3.1.2:Julkinen kulutus suhteessa BKT:hen ja tehtäväluokittain, 2005, 2010, 2015, Suomi ja EU Lähde: Euroopan komissio Suomi on edelleen maa, jossa verorasitus on suhteellisen suuri. Vuonna 2016 kokonaisverorasitus oli 44,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Ansiotuloverotuksen asteittainen keventäminen ja välillisten verojen korottaminen on siirtänyt verotuksen painopistettä työn verottamisesta muihin veropohjiin. Tämän ansiosta verorakenne tukee paremmin kasvua. Ansiotuloveroaste (13,3 %) on kuitenkin edelleen EU:n korkeimpia. Korkean ansiotuloveroasteen lisäksi tulevat (lähinnä työnantajien maksamat) sosiaaliturvamaksut, jotka vuonna 2015 olivat lähes 13 prosenttia suhteessa BKT:hen. Sosiaaliturvamaksut ovat äskettäin nousseet eläkemaksujen korotusten vuoksi. Suomen hallituksen esittäessä tuoreimman eläkeuudistuksen, joka tuli voimaan vuonna 2017, todettiin, että maksuja ei tarvitsisi enää korottaa työeläkejärjestelmän kestävyyden turvaamiseksi. EPC-AWG:n vahvistamissa tuoreimmissa kehitysarvioissa eläkevakuutusmaksujen ennustetaan nousevan tulevaisuudessa, jotta eläkejärjestelmän rahoitus voidaan taata. Tämä lisäisi verorasitusta. Kuvio 3.1.3:Verotulot ympäristöveroista, 2010 ja 2015 Lähde: Euroopan komissio Suomen haasteena on tukea investointeja, jotka täyttävät talouden pitkän aikavälin tarpeet. Vaikka investointien taso onkin Suomessa hieman EU:n keskiarvon yläpuolella, investoinnit ovat vähentyneet viime vuosina. Yksityisten investointien osuus on pienempi kuin EU:ssa keskimäärin (Euroopan komissio 2017a). Verojärjestelmän rakenne voi auttaa edistämään tuotannollisia investointeja. Valtiovarainministeriön perustama asiantuntijaryhmä, jonka tehtävänä oli tarkastella yritysverotuksen tasoa ja mallia, totesi kuitenkin alkuvuodesta 2017, että yritysverojärjestelmä on sellaisenaan kansainvälisesti kilpailukykyinen. Merkittävää uudistusta ei näin ollen ole suunnitteilla. Asiantuntijaryhmä ehdotti eräitä muutoksia (listaamattomien yhtiöiden) osinkojen verotukseen ja ansiotuloverotukseen. Näillä muutoksilla pyritään lisäämään verotuksen tehokkuutta ja neutraaliutta, mikä parantaa tuottavuutta ja talouskasvua (Järvikare ym., 2017). Kiinteistöverotuksen taso on Suomessa muihin EU-maihin verrattuna matala, mutta ympäristöverotuksen korkea ja edelleen nousussa. Vuonna 2015 tulot kiinteistöverosta, joka kuuluu talouskasvua vähiten vääristäviin veroihin, olivat 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen eli huomattavasti alle EU:n keskiarvon (1,7 %). Sen sijaan ympäristöverotulot olivat 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen ja ylittivät näin EU:n keskiarvon (2,4 %) (ks. kuvio 3.1.3). Myös ympäristöverojen osuus verotuloista on vähitellen kasvanut, mutta niiden koostumus on muuttunut: lämmitys-, voimalaitos- ja työkonepolttoaineiden hiilidioksidiveroa sekä jäteveroa on vähitellen nostettu. Julkisen talouden kehys Suomi on ainoa euroalueen maa, jossa julkisen talouden suunnittelun taustalla olevat makrotaloudelliset ennusteet laatii valtiovarainministeriö. Ministeriön kansantalousosasto on hallinnollisesti erillään budjettiosastosta, ja keväällä 2015 hyväksytyn lain mukaan kansantalousosasto on ennustetoiminnassaan riippumaton. Vuoden 2017 vakausohjelmassa makrotalouden kehitysarviot vuosiksi 2018–2020 perustuivat kuitenkin ”hallitusohjelman tavoitteiden mukaiseen kehitykseen”. Näin ollen vaikuttaa siltä, että sen sijaan, että ehdotetaan konkreettisia toimenpiteitä, joilla hallitus voisi saavuttaa julkisen talouden tavoitteensa, vakausohjelman perustana oleva makrotalouden skenaario on kalibroitu siten, että julkisen talouden tavoitteet saavutetaan. Tämä herättää kysymyksen, onko makrotalouden skenaario realistinen ja puolueeton ja onko julkisen talouden keskipitkän aikavälin suunnitelmat laadittu riippumattomien makrotalouden ennusteiden pohjalta budjettikuripaketin asetusta ( ) noudattaen. 3.2. Rahoitusala 3.2.1.PANKKISEKTORI Rahoitusvakausindikaattorit osoittavat, että pankkisektori on kokonaisuudessaan hyvässä kunnossa. Suomalaisten luotonantajien pääomapohja on edelleen erittäin vahva, ja niiden tappionsietokyky on hyvä. Ensisijaisen pääoman (Tier 1) osuus ( ) oli vuoden 2016 lopussa keskimäärin 23,1 prosenttia eli EU:n korkeimpia (taulukko 3.2.1), ja Tier 1 -instrumentit muodostivat pääosan pääomasta. Suurimpien pankkien tulokset Euroopan pankkiviranomaisen vuonna 2016 tekemissä stressitesteissä olivat hyvät, ja pääomataso oli kestävä sekä perus- että stressiskenaariossa. Lisäksi järjestämättömien luottojen osuus luottojen bruttomäärästä oli edelleen pieni ( ). Myös pankkisektorin kannattavuus on yleisesti ottaen hyvä. Oman pääoman tuotto sektorilla on noin 9 prosenttia, joskin pankkien välillä on jonkin verran eroa. ( ) Korkokate laski nykyisessä matalan korkotason ympäristössä noin 4 prosenttia, ja liiketoiminnan kulut, erityisesti investoinnit tietotekniikkaan, lisääntyivät. Sektorin kulujen ja tuottojen suhde pysyi kuitenkin melko vakaana ja selvästi alle EU:n keskiarvon ( ). Pankkisektori on laaja (yhteensä 10 pankkia) mutta melko keskittynyt, sillä kolmella suurimmalla pankilla on hallussaan 72,2 prosenttia antolainauksesta ja 77,7 ottolainauksesta.

Taulukko 3.2.1:Rahoitusvakausindikaattorit, kaikki Suomessa toimivat pankit Lähde: EKP, konsolidoidut pankkitiedot Finanssivalvonta on äskettäin puuttunut pankkien voimakkaaseen riippuvuuteen tukkuvarainhankinnasta, mutta jälleenrahoitusriskit eivät ole poistuneet. Yksityisen sektorin talletusten osuus on kotimaisessa pankkijärjestelmässä edelleen pieni ( ). Sen sijaan Suomen pankit tukeutuvat voimakkaasti ottolainaukseen liikepankeilta eli ns. tukkuvarainhankintaan, joka pitkälti toteutetaan katettuina joukkolainoina, joiden keskimääräinen erääntymisaika on yli vuoden. Siksi lainojen suhde talletuksiin on pankkijärjestelmässä suhteellisen suuri, lähes 140 prosenttia (2016). Koska korkotaso on matala ja suomalaisten kotitalouksien vähäisen säästöaste alhainen, talletuskannan laajentamiseen ei ole juurikaan mahdollisuuksia. Näin ollen pankeilla on käytettävissään suuri määrä likvidejä varoja, jotka voidaan hätätilanteessa myydä käteisen saamiseksi. Koska tukkuvarainhankinta on edelleen epävakaa rahoituslähde, Finanssivalvonta on äskettäin suosittanut, että pankit pidentävät varainhankinnan maturiteetteja, vähentävät lyhytaikaista varainhankintaa ja laativat asianmukaiset varautumissuunnitelmat. Monet lainanantajat ovat kuitenkin edelleen alttiita vakuudettoman tukkuvarainhankinnan tyrehtymiselle. Tämä voi edelleen aiheuttaa rahoitusvajeita markkinoiden vakavissa stressitilanteissa. Kuvio 3.2.1:Antolainaus yksityiselle sektorille — Lainakannan muutos (vuositasolla) Lähde: Euroopan keskuspankki Vahvat kytkökset muihin Pohjoismaihin ja Baltian maihin muodostavat rahoitusjärjestelmän kautta heijastusvaikutusten riskin (ks. Euroopan komissio, 2018a). Ruotsissa epätasapainoa aiheuttavat yksityisen velan suuri määrä ja asuntojen hintojen yliarvostus. Suuri yksityinen velkaantuneisuus, erityisesti kotitalouksilla, altistaa talouden makrotalouden häiriöille. Jos asuntomarkkinoille tulisi laaja hallitsematon taantuma, vaarana on, että siitä aiheutuisi rahoitusjärjestelmän kautta kielteisiä heijastusvaikutuksia muihin Pohjoismaihin, kuten Suomeen. Nordean hallitus teki syyskuussa 2017 päätöksen siirtää pääkonttorinsa Ruotsista Suomeen vuoden 2018 loppuun mennessä. Pankin osakkeenomistajien on vielä vahvistettava päätös. Vaikka Nordean toiminnan Suomessa ei odoteta merkittävästi muuttuvan pankin koon ja sidosten osalta, siirrolla on vaikutuksia valvonta- ja kriisinratkaisujärjestelmän kannalta. Siirron seurauksena Nordea, joka on Pohjoismaiden ainoa maailmanlaajuisen järjestelmän kannalta merkittävä pankki, tulee Euroopan keskuspankin (EKP) ja yhteisen valvontamekanismin (YVM) valvontaan ja saa tasapuoliset toimintaedellytykset muiden siihen verrattavien pankkien kanssa. ( ) Suomelle Nordean pääkonttorin vastaanottaminen luo pankin koon takia sekä mahdollisuuksia että riskejä. Siirron seurauksena Suomen pankkisektorin kokonaisvarojen odotetaan kasvavan 420 prosenttiin suhteessa BKT:hen, ja Nordeasta tulee varoilla mitattuna suurin Suomessa toimiva yritys. Jos Nordean pääkonttorin siirtäminen Suomeen toteutuu, maailmanlaajuisen järjestelmän kannalta merkittävien laitosten (G-SII) puskurivaatimusta sovelletaan automaattisesti. Järjestelmäriskipuskuri on lisätty myös Suomen sääntelyviranomaisen keinovalikoimaan. 3.2.2.RAHOITUKSEN SAATAVUUS Luottoekspansio on jatkunut Suomessa maltillisena. Talouden luototus on vakaalla kasvu-uralla, yhdessä BKT:n kanssa. Syyskuussa 2017 yritysten luototus (lainakanta — vuotuinen liukuva keskiarvo) oli kasvanut 5,4 prosenttia edellisvuodesta, kun taas asuntolainasegmentti oli edelleen kasvanut 2,0 prosenttia vuositasolla (kuvio 3.2.1). Muutokset kotitalouksien luototuksessa olivat vieläkin suurempia (6,9 % syyskuussa 2017 — vuotuinen liukuva keskiarvo), mikä viittaa kasvun nopeutumiseen. Kehitys kertoo matalasta korkotasosta ja kuluttajien luottamuksen paranemisesta, ja erityisesti siitä, että kuluttajien näkemys henkilökohtaisesta taloudestaan on yhä myönteisempi. Pankeilla on keskeinen rooli talouden rahoittamisessa. Yleisesti ottaen yrityksillä ja yksityisasiakkailla on varaa pankkilainoihin, koska pankkijärjestelmä siirtää ennätyksellisen alhaiset korot nopeasti reaalitalouteen. Suuret yritykset voivat saada rahoitusta oman ja vieraan pääoman liikkeeseenlaskun avulla, kun taas pankkilainat ovat pienten ja keskisuurten yritysten pääasiallinen rahoituksen lähde. Pk-yritykset ovat edelleen saaneet rahoitusta helposti useimpiin muihin EU-maihin verrattuna. Vuonna 2016 pk-yritykset eivät kohdanneet Suomessa rajoituksia pankkirahoituksen saatavuuden suhteen ja rahoituksen esteet vaikuttivat vähäisiltä. Pankit olivat halukkaampia antamaan lainaa, erityisesti koska yleiset talousnäkymät kohenivat. On kuitenkin todettava, että lainanoton kustannukset olivat kasvussa ja useimmiten vaadittiin vakuus. Näin ollen pankkirahoitus oli pk-yrityksille vähemmän houkuttelevaa kuin muut rahoitusmuodot, kuten joukkorahoitus, vertaislainat ja bisnesenkeleiltä saatava rahoitus (EKP, 2017), mutta pankkirahoitusta oli helpommin saatavilla. Vuonna 2015 suomalaisyritysten saamien pääomasijoitusten kokonaismäärä pysyi vakaana 0,05 prosentissa suhteessa BKT:hen ja oli EU:n toiseksi suurin Luxemburgin jälkeen (0,08 %). 3.2.3.ASUNTOMARKKINAT Asuntojen reaalihinnat ovat tasaantuneet. Asuntojen reaalihinnat nousivat hieman vuoden 2017 ensimmäisellä puoliskolla (+0,8 %) vuosien 2015–2016 negatiivisen kasvun ja vuosina 2013–2014 koetun jossain määrin nopeamman hintojen laskun jälkeen. Myös arvostusero näyttää poistuneen (ks. kuvio 3.2.2), vaikkakin hinnat pääkaupunkiseudulla nousevat edelleen. Koko maan tasolla ei ole näkyvissä viitteitä yleisestä yliarvostuksesta. Kuvio 3.2.2:Positiivinen arvostusero hinta-tulosuhteen, hinta-vuokrasuhteen ja perusmallin arvostuserojen perusteella – Suomi Lähde: Euroopan komission laskelmat Alueelliset erot ovat Suomen asuntomarkkinoilla erittäin suuria. Pääkaupunkiseudulla keskimääräinen hinta neliömetriä kohti oli vuonna 2017 kaksinkertainen muuhun maahan verrattuna. Useimmat uudet työpaikat syntyvät pääkaupunkiseudulla. Muutto maaseudulta kaupunkeihin jatkuu. Näin ollen asuntojen kysyntä on pääkaupunkiseudulla suurta, eikä asuntojen tarjonta Suomessa aina vastaa kasvavaa kysyntää (Marrez ym., 2013). Tämän seurauksena asuntojen hinnat nousevat nopeammin kuin tulot. Monilla muilla alueilla hinnat ovat tosiasiallisesti laskeneet suhteessa tuloihin ja markkinavuokriin, kun väestö vähenee ja muuttaa kasvukeskuksiin (Nordea, 2017). Tämä on este työvoiman liikkuvuudelle, ja erityisesti matalan osaamistason työntekijöiden ja pienituloisten perheiden liikkuvuudelle. Kuvio 3.2.3:Asuntorakentamisen osuus BKT:sta – vuotuinen muutos, % Lähde: Euroopan komissio Asuntorakentaminen on ollut kasvussa vuodesta 2015. Asuntojen rakentaminen on kolmessa Pohjoismaassa (Suomi, Ruotsi ja Tanska) voimakkaasti suhdannekehitykseen liittyvää. Se on tiiviisti yhteydessä korkoihin, ja näin ollen EKP:n rahapolitiikkaa koskevat päätökset ja EU:n suhdannekierto ( ) vaikuttavat rakentamisen kehitykseen. Suhdannekierron aikana asuntorakentamisen osuus BKT:sta on vaihdellut Suomessa 5 prosentin ja 6,7 prosentin välillä ( ). Vuonna 2017 rakentamisen kasvu näytti olevan taittumassa ja asuntorakentamisen osuus maan BKT:sta lähestymässä huippuaan (ks. kuvio 3.2.3). Vuoden 2017 kolmella ensimmäisellä neljänneksellä asuntojen rakennuslupia myönnettiin kuitenkin vielä enemmän (hyötypinta-ala neliömetreinä), minkä seurauksena uusien asuntojen tarjonnan odotetaan lisääntyvän vuonna 2018. Samaan aikaan ollaan asteittain poistamassa tekijöitä, jotka saavat kotitaloudet suosimaan omistusasumista. Näistä merkittävimpiä ovat asuntolainoihin liittyvät verokannustimet (ks. jakso 3.2.1). Myös EKP:n rahapolitiikan odotetaan vuodesta 2018 alkaen vähitellen muuttuvan vähemmän elvyttäväksi. Tämän odotetaan vaikuttavan negatiivisesti kotitalouksien investointeihin ja sitä kautta asuntorakentamiseen niin Suomessa kuin muuallakin. 3.2.4.Yksityisen sektorin velka Yksityinen velkataakka kokonaisuudessaan on kevenemässä, mutta saattaa olla, että kotitalouksien velka on hitaasti kasvamassa. Vuonna 2016 yksityinen konsolidoitu velkakanta supistui Suomessa 3,6 prosenttiyksikköä. Se oli 149,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, eli se ylitti edelleen merkittävästi suurempi kuin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn (MIP) ohjeellinen kynnysarvo, joka on 133 prosenttia. Toisaalta luotonanto yksityiselle sektorille hidastui 2,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen, eli se on selvästi 14 prosentin MIP-kynnysarvon alapuolella. Kotitalouksien velan hidasta kasvua on kuitenkin syytä seurata tarkemmin (ks. jakso 3.2.6). 3.2.5.Finanssialan ulkopuolisten yritysten velka ja rahoitus Finanssialan ulkopuolisten yritysten velkaan liittyvät riskit näyttävät olevan vähäisiä ja pieneneviä. Vuonna 2016 niiden konsolidoitu velka oli 82,1 prosenttia suhteessa BKT:hen eli melko suuri, mutta määrältään vakaa ja jopa hiljalleen supistumassa. LIME-työryhmän ( ) laatimien uusien vertailuarvojen osalta (Euroopan komissio 2017b, Philiponnet ym., 2017) voidaan todeta, että finanssialan ulkopuolisten yritysten velka oli hieman varovaisuuskynnysarvoa (75 % suhteessa BKT:hen) suurempi mutta selvästi perustekijöihin perustuvaa vertailuarvoa ( ) (99,4 % suhteessa BKT:hen) pienempi. Lisäksi viime vuosina positiivinen ero varovaisuuskynnysarvoon on nopeasti pienentynyt, kun taas negatiivinen ero perustekijöihin perustuvaan vertailuarvoon on kasvanut (ks. kuvio 3.2.4). Kuvio 3.2.4:Erot varovaisuuskynnysarvoihin ja perustekijöihin perustuviin vertailuarvoihin finanssialan ulkopuolisten yritysten ja kotitalouksien osalta Lähde: Euroopan komissio

3.2.6.Kotitalouksien velka Suomen kotitalouksien velan määrä oli vuonna 2016 suuri (67,1 % suhteessa BKT:hen) ja hieman kasvussa ( ) (ks. kuvio 3.2.5). Kun tarkastellaan velkaa suhteessa käytettävissä oleviin bruttotuloihin vuoden 2017 ensimmäisellä neljänneksellä (kolmen vuoden keskiarvo) Suomi oli 28 EU-maan joukossa kahdeksas ( ). Myös kotitalouksien varojen määrä oli mittava. Rahoitusvarat olivat 138 prosenttia suhteessa BKT:hen ja muut varat (lähinnä kiinteistöomaisuutta) 205 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuonna 2017 kotitalouksien velkakanta kasvoi vain hieman (2,5 %). Kotitalouksien säästämisaste on alhainen, eikä velkaa vähennetä aktiivisesti. Viime vuosina kulutus on kasvanut nopeammin kuin käytettävissä olevat tulot. Tätä ovat tukeneet kuluttajien luottamuksen lisääntyminen ja matala korkotaso. Tämän kehityksen seurauksena kulutusluotot lisääntyvät nopeasti ja monet asuntovelalliset ovat erittäin velkaantuneita. On kuitenkin todettava, että järjestämättömien luottojen osuus oli vuonna 2016 edelleen EU:n alhaisimpia, vaikkakin hieman nousussa. Kotitalouksien bruttosäästämisaste on vain noin 6 prosenttia eli puolet euroalueen tasosta. Kuvio 3.2.5:Kotitalouksien velkaantuneisuus (kotitalouksien velkakanta suhteessa BKT:hen)(1) Lähde: Euroopan komissio Kotitaloudet näyttävät hitaasti etääntyvän perustekijöihin liittyvästä velan vertailuarvostaan. Yksityisen velan arvioinnissa käytettävien vertailuarvojen mukaan Suomen kotitalouksien velka näyttää olevan hieman sekä varovaisuuskynnysarvon (59,1 % suhteessa BKT:hen vuonna 2016) että perustekijöihin perustuvien vertailuarvojen (63,1 % suhteessa BKT:hen vuonna 2016) yläpuolella. Vuonna 2016 positiivinen ero varovaisuuskynnysarvoon oli nopeasti kaventumassa, kun taas positiivinen ero perustekijöihin perustuvaan vertailuarvoon näytti olevan kasvamassa (ks. kuvio 3.2.4). Lisäksi keskipitkän ja pitkän aikavälin velkakestävyysindikaattorien (S1 ja S2) ( ) melko korkeat arvot osoittavat, että kotitalouksien liiallinen velkaantuneisuus johtuu alhaisesta säästämisasteesta (S1) ja että se voi pahentua pitkällä aikavälillä väestörakenteen muutosten vuoksi ja muiden pitkän aikavälin tekijöiden vuoksi (S2). Vaihtuvakorkoiset asuntolainat kotitalouksille ovat Suomessa pääasiallinen luottokategoria. Asuntolainojen osuus kotitalouksille suunnatun luotonannon kokonaismäärästä oli 75,3 prosenttia. Uusista asuntolainoista vaihtuvakorkoisten osuus oli hyvin suuri (97 %). Kesäkuussa 2017 asuntolainojen keskimääräinen korko oli alhainen, 1,54 prosenttia, ja uusien asuntolainojen korko oli keskimäärin 1,07 prosenttia. Korkojen voidaan kuitenkin odottaa nousevan keskipitkällä aikavälillä. Näin ollen korkojen nousu on kotitalouksille ja pankeille edelleen riski, erityisesti siksi, että vain 27 prosenttia uusista vaihtuvakorkoisista asuntolainoista on tasaerälyhenteisiä ja muiden kuukausierät nousisivat. Kotitalouksien suureen ja kasvavaan velkaantuneisuuteen liittyvien riskien hillitsemiseksi on otettu käyttöön useita toimenpiteitä. Marraskuussa 2016 Euroopan järjestelmäriskikomitea julkaisi varoituksia asuntokiinteistösektorin keskipitkän aikavälin haavoittuvuustekijöistä. Varoitukset koskivat kahdeksaa jäsenvaltiota, joista yksi oli Suomi. Keskeisiä haavoittuvuustekijöitä ovat asuntolainoihin liittyvien riskien epätasainen jakautuminen kotitalouksien kesken, korkea luototusaste ja asuntolainojen alhainen riskipaino pankkien taseissa ( ). Suomen hallitus on asteittain poistamassa asuntolainojen korkojen verovähennysoikeuden. Korkojen vähennysoikeus on rajoitettu vuoden 2018 osalta 35 prosenttiin ja vuoden 2019 osalta 25 prosenttiin. Heinäkuusta 2016 alkaen on lisäksi sovellettu uusia säännöksiä, joiden mukaan pankkien on sovellettava uusiin asuntolainoihin 90 prosentin enimmäisluototusastetta (ensiasunnon ostajilla 95 %). Lisäksi niiden luottolaitosten myöntämiin asuntolainoihin, jotka ovat ottaneet käyttöön ns. sisäisten luottoluokitusten menetelmän, sovelletaan tammikuusta 2018 alkaen laitoskohtaista 15 prosentin keskimääräistä vähimmäisriskipainoa. Korkojen pysytellessä alhaisina ei kuitenkaan ole todennäköistä, että kotitalouksien velkaantuneisuus tulevina vuosina merkittävästi vähenisi. Kulutusluottokäytännöt huolestuttavat. Kasvavan osan kulutusluotoista myöntävät pankit tai yritykset, joita ei ole rekisteröity Suomessa pankeiksi (ulkomailla rekisteröidyt pankit, finanssialan ulkopuoliset esim. kulutustavaroita myyvät yritykset, vertaislainoitus ja joukkorahoitus). Koska ei ole kattavaa luottorekisteriä, johon kerättäisiin velallisista sekä myönteiset että kielteiset tiedot, pankit eivät välttämättä saa selkeää yleiskuvaa kotitalouksien todellisesta velkaantuneisuudesta (IMF, 2017a). 3.3. Työmarkkinat, koulutus ja sosiaalipolitiikka 3.3.1.Työmarkkinat Työmarkkinat Työmarkkinatilanne on kohentunut vuodesta 2016 lähtien. Työllisten määrä kasvoi 0,5 prosenttia sekä vuonna 2016 että vuonna 2017. Kasvun odotetaan jatkuvan myös vuosina 2018 ja 2019 (kuvio 3.3.1). Luottamus talouden laajenemiseen on lisääntynyt työvoimaan kuulumattomien keskuudessa, ja yhä useampi työvoiman ulkopuolella olevista on tämän seurauksena alkanut etsiä töitä ja siirtynyt takaisin työvoimaan. Tämä kehitys selittää työttömyysasteen hitaan laskun 8,8 prosentista 8,7 prosenttiin vuosien 2016 ja 2017 välisenä aikana. Työllisyysaste on vuosien 2015 ja 2017 välisenä aikana vähitellen noussut 68,5 prosentista lähes 70 prosenttiin, mutta se on edelleen alhaisempi kuin muissa Pohjoismaissa. Suurin osa kasvusta on seurausta ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen kasvusta. ( ) Nuorisotyöttömyys väheni vuonna 2016 merkittävästi 2,3 prosenttiyksiköllä 20,1 prosenttiin. Se lähenee näin EU:n keskiarvoa, joka on 18,8 prosenttia. Myös työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien 15–24-vuotiaiden nuorten osuus, joka vuonna 2015 oli 10,6 prosenttia, supistui 9,9 prosenttiin vuonna 2016. Kuvio 3.3.1:Työmarkkinaindikaattorit Lähde: Euroopan komissio Kehityssuuntaukset ja kohtaanto työmarkkinoilla Vuodesta 2016 alkanut uusien työpaikkojen määrän maltillinen kasvu eriytyy yhä enemmän alueittain ja aloittain. Työllisyyden vuosikasvu on viime aikoina ollut suurinta tehdasteollisuudessa ja suljetulla palvelusektorilla, mm. yrityspalvelujen ja rakentamisen aloilla (kuvio 3.3.2), kun taas avoimen palvelusektorin työpaikat ovat jonkin verran vähentyneet. Kasvualueisiin kuuluu muun muassa Lounais-Suomi, jossa tilanne on tällä hetkellä erityisen hyvä laivanrakennuksen ja autonvalmistuksen ansiosta. Lounais-Suomessa olevaa erityisosaajien vajetta pyritään vähentämään jokin aika sitten yliopistojen ja elinkeinoelämän yhteistyöhankkeena perustetulla Tekniikan alan yhteistyöyliopistolla (FITech, Finnish Institute of Technology), joka tarjoaa alueen teollisuuden kasvuhaasteisiin räätälöityä tukea. Lisäksi alueella tarvitaan lisää asuntoja ja liikenneyhteyksiä (Aho, 2017) (ks. myös jakso 3.2.3). Kuvio 3.3.2:Työllisyyden kehitys toimialoittain Lähde: Euroopan komissio Avoimien työpaikkojen osuus jatkaa kasvuaan, ja viimeaikaisista tutkimuksista käy ilmi, että työvoimasta on pulaa etenkin rakennusteollisuudessa ja palvelualoilla. Yritykset hakevat aiempaa enemmän uusia työntekijöitä, kuten julkisiin työ- ja elinkeinopalveluihin kuuluvien TE-toimistojen ilmoittamien avoimien työpaikkojen määrän kasvu osoittaa (kuvio 3.3.3). Avoimien työpaikkojen osuuden kasvu jatkui vuonna 2017, jolloin se nousi 1,8 prosenttiin. Se oli näin hieman alle EU:n keskiarvon, joka on 2 prosenttia. Kilpailu työpaikoista on vähentynyt, sillä viimeaikaisten tietojen mukaan yhtä avointa työpaikkaa kohden oli 7 työtöntä työnhakijaa, kun kaksi vuotta sitten hakijoita oli 10. Laatikko 3.3.1: Tulosten seuraaminen Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin näkökulmasta Euroopan parlamentin, neuvoston ja Euroopan komission 17. marraskuuta 2017 hyväksymässä Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa esitetään 20 keskeistä periaatetta ja oikeutta EU:n kansalaisten hyväksi. Pilarin on tarkoitus antaa suuntaa uudelle työ- ja elinoloja parantavalle lähentymisprosessille tilanteessa, jossa joudutaan ratkaisemaan talouskriisin jälkimaininkien sekä väestön ikääntymisestä, teknologisesta muutoksesta ja uusista työtavoista johtuvien yhteiskunnallisten muutosten asettamia haasteita. Suomi suoriutuu suhteellisen hyvin sosiaali-indikaattoreiden tulostaulussa ( III ), jolla mitataan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteiden toteutumista. Suomen väestöstä 76 prosentilla on perustason tai sen ylittävän tason digitaaliset taidot, ja tulonsiirroilla pystytään Suomessa puuttumaan köyhyyteen. Haasteita näyttäisi liittyvän terveydenhuollon saatavuuteen, sillä monet ilmoittavat jääneensä vaille tarvitsemiaan terveydenhoitopalveluja. Terveydenhuollon palvelujen saatavuudessa on tällä hetkellä eroja, ja niiden osuus, jotka ilmoittavat, että heidän terveydenhuoltotarpeensa ovat pitkän odotusajan vuoksi jääneet täyttämättä, on melko suuri (4 prosenttia). Terveydenhuollossa on tällä hetkellä voimakas kahtiajako: työterveyshuoltoon pääsee nopeasti, mutta julkisessa terveydenhuollossa odotusajat ovat pitkiä. Samaan aikaan sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen tarve kasvaa väestön ikääntyessä. Tulevalla sosiaali- ja terveydenhuollon uudistuksella (sote-uudistus, ks. jakso 3.1.3) pyritään puuttumaan joihinkin niistä syistä, joiden vuoksi terveydenhuollon palvelujen saatavuudessa on eroja. Suomessa on yleisesti ottaen tuloksekas koulutusjärjestelmä. Suomen koulutusjärjestelmän laadukkuudesta kertovat erityisen hyvät koulutustulokset, vaikka luonnontieteiden ja matematiikan tulokset ovat jonkin verran heikentyneet (OECD, 2016b). Koulutusjärjestelmä on hyvin tasa-arvoinen, koska sosioekonominen tausta vaikuttaa koulutustuloksiin keskimääräistä vähemmän. Järjestelmän perustana ovat korkeasti koulutetut ja motivoituneet opettajat sekä tiivis kaikki sidosryhmät kattava yhteistyö. Tästä huolimatta peräti yksi neljästä rakennus- tai palvelualalla toimivasta yrityksestä ilmoitti vuonna 2017, että työvoimapula rajoitti niiden tuotantoa. Työvoimapula lisääntyy myös tehdasteollisuudessa, joskin se on tällä hetkellä edelleen melko vähäistä. Lisäksi työttömyyden vähentyminen on ollut lähes pysähdyksissä vuoden 2016 loppupuolelta lähtien, vaikka avoimien työpaikkojen määrä on lisääntynyt (kuvio 3.3.4). Tämä on merkki siitä, että avoimien työpaikkojen täyttäminen on aiempaa vaikeampaa. Beveridge-käyrä osoittaa, että kohtaanto-ongelmat lisääntyivät vuoteen 2015 asti. Sen jälkeen tilanne on pysynyt pitkälti ennallaan. Nykyinen tilanne voi johtua jossain määrin myös siitä, että aikaisemmin työvoiman ulkopuolella olleet ovat taantuman päätyttyä alkaneet etsiä töitä, minkä vuoksi työttömyyden väheneminen on hidastunut. Toinen mahdollinen selitys on se, että talouden rakenteet ovat muuttuneet, minkä vuoksi joidenkin työntekijöiden on tarpeen päivittää osaamistaan parantaakseen työllistymismahdollisuuksiaan. Kuvio 3.3.3:Työvoimapula Lähde: Laskelmat perustuvat Eurostatin tietoihin ja liiketoimintaympäristöä kuvaavien indikaattorien osalta Euroopan komission yritystutkimuksissa keräämiin tietoihin.

Kuvio 3.3.4:Beveridge-käyrä Lähde: Euroopan komissio Palkkakehitys ja työehtosopimusneuvottelut Vuotta 2018 ja sen jälkeistä aikaa koskevia palkkaneuvotteluja käydään parhaillaan, ja ensimmäiset tulokset ovat lupaavia. Tärkeimmillä vientisektoreilla (teknologia, metsäteollisuus, kemikaaliteollisuus) tähän mennessä tehtyjen työehtosopimusten perusteella palkkakehitys säilyy maltillisena vuosina 2018–2019 (ks. jakso 3.4). Tähän mennessä sovitulla palkkatasolla voitaisiin varmistaa, että kilpailukykysopimuksen ansiosta saavutettua kilpailukyvyn paranemista ei menetetä, ja samalla turvattaisiin kotitalouksien ostovoiman potentiaalinen lisääntyminen. Vielä ei kuitenkaan tiedetä, kytketäänkö palkankorotukset aloilla, joilla palkkaneuvottelut käydään vuoden 2018 alussa, vientisektoreilla neuvoteltuun tasoon. Vuoden 2017 lopulla ja vuoden 2018 alussa tehdyissä työehtosopimuksissa joillekin aloille annetaan mahdollisuus sopia työehtosopimusten mukaisista palkankorotuksista paikallisesti. Tärkeimpien vientisektoreiden työehtosopimuksissa palkankorotus muodostuu alan kaikkien työntekijöiden saamasta yleiskorotuksesta ja paikallisesti sovittavasta yrityskohtaisesta korotuksesta ( ). Paikallisesti sovittava osuus korotuksesta vaihtelee teollisuudenaloittain. ( ) Se on ollut käytössä joillakin aloilla jo jokin aikaa (Tulo- ja kustannuskehityksen selvitystoimikunta, 2014). Myös vuoden 2016 kilpailukykysopimus tarjosi eräitä mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen (Euroopan komissio, 2017c). Työnantajaliittoon kuulumattomat yritykset eivät voi hyödyntää eräitä paikalliseen sopimiseen liittyviä mahdollisuuksia. Näiden työnantajien (jotka ovat pääasiassa pk-yrityksiä) on noudatettava alakohtaisia työehtosopimuksia. Tällä hetkellä noin 75 prosenttia työntekijöistä on työnantajaliittoon kuuluvan työnantajan palveluksessa, ja 89 prosenttia työntekijöistä kuuluu työehtosopimusten piiriin (Ahtiainen, 2016). Työnantajaliittoon kuulumattomat yritykset eivät tällä hetkellä saa hyödyntää eräitä työehtosopimuksiin sisältyviä mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen (esimerkiksi työajan osalta). Näiden yritysten voi sen vuoksi olla vaikeampi varmistaa, että reaalisten työvoimakustannusten kasvu on oikeassa suhteessa tuottavuuden kasvuun. Yleisesti voidaan todeta, että työnantajien ja työntekijöiden valmiuksien parantaminen näyttäisi olevan edellytyksenä paikallisen sopimisen onnistumiselle etenkin työnantajaliittoon kuulumattomissa yrityksissä. Työvoiman tarjonta Työvoiman väheneminen ja parhaassa työiässä olevan väestön (30–44-vuotiaat) työvoimaosuuden supistuminen asettavat haasteita Suomen työmarkkinapolitiikalle. Työikäisen väestön (15–64-vuotiaat) osuus on pienentynyt vuodesta 2010 lähtien. Tämä yhdistettynä tilanteeseen, jossa työvoimaan kuulumattomien osuus parhaassa työiässä olevan väestön (30–44-vuotiaat) keskuudessa on kasvanut nopeammin kuin muualla EU:ssa, voi olla uhka Suomen hyvinvointiyhteiskunnan kestävyydelle. Vaikka yleinen, 20–64-vuotiaiden työvoimaosuus on kasvanut, on ikäryhmiä, joissa työvoimaosuus on supistunut. Tämä ilmiö ei koske ainoastaan Suomea, sillä parhaassa työiässä olevien (30–44-vuotiaat) työvoimaosuus on EU:n tasolla supistunut vuosien 2008 ja 2016 välisenä aikana 94,1 prosentista 93,3 prosenttiin. Suomessa tämä osuus on kuitenkin supistunut edellä mainitulla jaksolla EU:n keskiarvoa enemmän (93,6 prosentista 90,8 prosenttiin), ja se supistui edelleen vuonna 2017 (90,3 prosenttiin) tasolle, joka on neljänneksi alhaisin EU:ssa. Korkean osaamistason työntekijöiden työvoimaosuus näyttäisi säilyneen ennallaan, mutta matalaa ja keskitason osaamista edustavien työntekijöiden työvoimaosuudet ovat supistuneet merkittävästi. ( ) Tämän vuoksi riskinä on huoltosuhteen heikkeneminen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Työvoiman ulkopuolella olevien osuuden kasvu parhaassa työiässä olevassa väestöryhmässä johtuu useista syistä (ks. taulukko 3.3.1). Tärkeimpänä syynä näyttäisi olevan koulutus, etenkin keskitason osaamista edustavassa ryhmässä. Muita syitä ovat työkyvyttömyys ja sairaudet. Lisäksi työnhausta luopuneiden määrä on kasvanut vuosien 2008 ja 2016 välisenä aikana. Naisia on siirtynyt työllisistä työvoiman ulkopuolelle enemmän kuin miehiä. Syynä naisten poistumiseen työvoimasta ovat useimmiten olleet perheen asettamat velvoitteet ja hoitovastuut. Samalla ajanjaksolla kuitenkin myös koulutus oli entistä useammin syynä työntekijän siirtymiselle pois työvoimasta. ( ) Naisten työvoimaosuus on Suomessa yleisesti ottaen suurempi kuin muissa EU-maissa ( ), koska naiset yleensä palaavat työelämään oltuaan poissa työvoimasta perheeseen liittyvistä syistä. Naisten työvoimaosuus on viime aikoina kuitenkin supistunut aiempaa jyrkemmin. Tämä selittää naisten ja miesten työllisyysasteissa olevan kasvaneen eron (ks. laatikko 3.3.1). Taulukko 3.3.1:Työvoiman ulkopuolella olevien osuudet Suomessa ja EU:ssa vuosina 2008 ja 2016 – prosentteina kaikista 25–49-vuotiaista Lähde: Euroopan komissio EU:n ulkopuolella syntyneiden työmarkkinatulokset ovat EU:ssa syntyneiden tuloksia heikommat. Näiden kahden ryhmän työllisyysasteiden välillä oleva ero oli vuonna 2016 Suomessa EU:n suurimpia (20,9 prosenttiyksikköä). Ero oli erityisen suuri naisilla (27,6 prosenttiyksikköä), mikä johtui lähinnä siitä, että EU:n ulkopuolella syntyneiden naisten työvoimaosuus on alhainen. Näiden kahden ryhmän välillä on keskimääräistä suurempia eroja myös koulutustuloksissa, ja nämä erot vaikuttavat toisen sukupolven oppilaisiin. Näistä eroista on seurauksena, että myös köyhyys- tai syrjäytymisvaarassa olevan väestön osuudet poikkeavat näillä kahdella ryhmällä merkittävästi toisistaan. ( ) Työn vastaanottamiseen kannustaminen ja aktivointitoimet Vaikka Suomessa on edelleen joitakin kannustinloukkuja, Suomi on vuosina 2016 ja 2017 toteuttanut merkittäviä toimenpiteitä, joilla työnhakijoita kannustetaan työn vastaanottamiseen. Työttömyysturvaa on uudistettu vuodesta 2017 lähtien. Ansiosidonnaisen työttömyysturvan kestoa on lyhennetty ja työttömyysetuuksien myöntämisedellytyksiä on tiukennettu. Työttömyysetuudet ovat Suomessa tällä hetkellä EU:n keskiarvoa paremmat kattavuuden, riittävyyden ja keston osalta (Euroopan komissio, 2018c). Vuoden 2018 alusta Suomessa tuli voimaan aktiivimalliksi nimetty uudistettu työttömyysetuusjärjestelmä, jossa työnhakijaan kohdistetaan taloudellisia sanktioita, jos hän ei osoita aktiivisuutta kolmen kuukauden mittaisella tarkastelujaksolla. Aktiivisuusedellytys täyttyy, jos työnhakija on kyseisellä jaksolla palkkatyössä 18 tuntia tai työllistää itsensä mallin edellyttämällä tavalla tai osallistuu viiden päivän ajan työllistämistä edistävään palveluun. Lisäksi liikkuvuusavustusta on nyt laajennettu siten, että se kattaa aiempaa paremmin myös osa-aikatyön. Tarkoituksena on myös tarjota työnhakijoille mahdollisuus kehittää yrittäjyyteen tai työvoimapulasta kärsiviin aloihin liittyvää osaamistaan kuuden kuukauden ajan ilman, että he menettävät työttömyysetuutensa. Hallinnollisten loukkujen poistamisessa on sen sijaan edistytty heikommin. Nämä loukut aiheuttavat epävarmuutta sekä etuuksien tasosta että siitä, miten kauan etuuksien palauttamista normaalitasolle on odotettava. Osa hallintopuutteista saadaan todennäköisesti korjattua reaaliaikaisella tulorekisterillä, joka on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2019. Aktivointitoimenpiteillä voi olla myönteinen vaikutus, jos ne yhdistetään laadukkaisiin ja riittäviin aktivointipalveluihin. Tähän mennessä käyttöön otettuihin toimenpiteisiin ovat kuuluneet muun muassa kaikkien työttömien haastattelut vuodesta 2017 lähtien. Haastatteluilla on katsottu olleen myönteinen vaikutus, joka voi kuitenkin rajoittua tilastojen päivittämiseen, sillä niiden yhteydessä on käynyt ilmi, että monet työnhakijoiksi ilmoittautuneet työttömät eivät enää hae työtä. Lisäksi osaa työnhakijoista ei ole vielä lainkaan haastateltu, eikä tavoitetta kolmen kuukauden välein tehtävistä haastatteluista ole saavutettu. Aktiivimalli saattaa myös viedä julkisten työvoimapalvelujen resursseja sieltä, missä niitä tarvitaan palvelujen tuottamiseksi niitä eniten tarvitseville. TE-toimistoilla ei tällä hetkellä vaikuta olevan tarpeeksi henkilökuntaa, jotta ne voisivat tarjota riittävästi aktivointipalveluja kaikille työttömille. Vaatimuksella aktiivisuuden osoittamisesta pyritään siihen, että työnhakija hakee aktiivisesti työtä koko työttömyysturvajakson ajan, mutta se saattaa myös johtaa siihen, että työnhakija ottaa vastaan hyvin lyhytaikaista työtä tai koulutusta. Aktiivista työvoimapolitiikkaa varten varattuja määrärahoja on tarkoitus lisätä noin 10 miljardilla eurolla aktiivimallin toteuttamiseksi. On kuitenkin epäselvää, riittääkö tämä lisäys varmistamaan, että kaikki aktivointitoimenpiteitä tarvitsevat pääsevät niiden piiriin. Näin ollen seurauksena saattaa olla, että leikkaukset kohdistuvat kaikkein heikoimmassa asemassa olevien työnhakijoiden tuloihin alueilla, joilla ei ole tarjolla työtä eikä aktivointitoimenpiteitä. Koska työllisyys kasvaa, on tärkeää, että työmarkkinoiden ulkopuolella oleville ja työttömille tarjotaan integroituja palveluja. Monet tällä hetkellä tarjottavat integroidut palvelut on suunnattu vain tietyille kohderyhmille, kuten nuorille tai pitkäaikaistyöttömille. Integroidut palvelut voitaisiin yhdistää työttömien työllistettävyyttä parantaviin toimenpiteisiin siten, että samalla kiinnitetään erityishuomiota muita heikommassa asemassa oleviin ryhmiin (mm. tarjoamalla kuntoutusta). Palveluvalikoima on tarkoituksenmukainen, mutta palvelujen tarjonta on hajautettu usealle eri taholle eikä sitä ole koordinoitu riittävän hyvin, jotta voitaisiin varmistaa saumaton palveluketju. Muita heikommassa asemassa olevat asiakkaat jäävät tämän vuoksi väliinputoajiksi. Tiettyjen kohderyhmien (nuoret, pitkäaikaistyöttömät) palvelut vaikuttavat riittäviltä. Tietyillä viimeaikaisilla työvoimapoliittisilla päätöksillä saattaa olla kielteisiä vaikutuksia naisten tuloihin. Naisten ja miesten tuloerot ovat Suomessa suuremmat kuin EU:ssa keskimäärin: vuonna 2015 naisten ja miesten välinen palkkakuilu oli Suomessa 17,3 prosenttia, kun se oli EU:ssa keskimäärin 16,3 prosenttia. Tuloerojen taustalla ovat muun muassa pitkät perhevapaat, joita hyödyntävät yleensä naiset, sekä sukupuolen mukaan eriytyneet työmarkkinat. Suunnitteilla olleella perhevapaauudistuksella oli tarkoitus kasvattaa naisten työvoimaosuutta ja edistää naisten ja miesten tasa-arvoa (Euroopan komissio, 2017), mutta uudistuksen ei odoteta toteutuvan tällä vaalikaudella. Lisäksi vuonna 2017 voimaan tullut kilpailukykysopimus sisältää toimenpiteitä, jotka todennäköisesti kasvattavat palkkakuilua entisestään. Esimerkkinä näistä voidaan mainita naisvaltaisen julkisen sektorin lomarahojen leikkaus 30 prosentilla. Maahanmuuttajat voisivat auttaa parantamaan taloudellista huoltosuhdetta pitkällä aikavälillä, jos he integroituvat hyvin työmarkkinoille. Turvapaikanhakijoiden määrä on vähentynyt vuoden 2015 huippulukemista, ja tällä hetkellä tärkeimpänä haasteena on varmistaa paitsi turvapaikanhakijoiden myös muiden maahanmuuttajien pitkäaikainen integroituminen suomalaisille työmarkkinoille ja suomalaiseen yhteiskuntaan. Aikaisemmin kotouttamisessa keskityttiin kielenopetukseen, ja varhainen integroituminen työmarkkinoille jäi vähäiselle huomiolle. Suomi on pyrkinyt kokonaisvaltaisempaan kotouttamiseen muun muassa tarjoamalla nopeita ja joustavia koulutusväyliä ja nopeaa ja joustavaa pätevyyden tunnustamista. Maahanmuuttajan siirtyminen työmarkkinoille kestää tästä huolimatta käytännössä usein vuosia maahan saapumisesta. Tulosperusteinen rahoitussopimusmalli ja Stadin osaamiskeskus ovat hyviä esimerkkejä kokonaisvaltaisempaa kotouttamista tukevista pilottihankkeista. Tällaista kotouttamista voitaisiin tukea myös sellaisilla integroiduilla palveluilla, jotka mahdollistavat tarvittavan yleissivistävän tai ammatillisen koulutuksen ja kielen oppimisen muiden opintojen rinnalla. Hallitus pyrkii lisäksi houkuttelemaan korkeamman osaamistason maahanmuuttajia ja hyödyntämään paremmin jo maassa olevien maahanmuuttajien osaamista Talent Boost -ohjelmallaan. Itsenäiset ammatinharjoittajat ja sosiaalinen suojelu Yrittäjien ja itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliseen suojeluun liittyy eräitä puutteita, eikä yrittäjyyttä yleisesti ottaen pidetä houkuttelevana uravalintana. Itsenäisten ammatinharjoittajien osuus ja määrä olivat vuonna 2016 selvästi suuremmat kuin ennen kriisiä, joskin viimeaikaisten tietojen perusteella ne ovat supistumassa (OECD, 2017a). Olosuhteiden pakosta yrittäjäksi ryhtyneiden osuus on Suomessa melko pieni (15 prosenttia kaikista yrittäjistä) samoin kuin niiden työttömien osuus, jotka ryhtyvät itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi (Euroopan komissio, 2015). Suomessa vain 40 prosenttia väestöstä pitää yrittäjyyttä hyvänä uravalintana. Osuus on pienempiä niiden 65 maan joukossa, joista tietoja on kerätty (Global Entrepreneurship Monitor, 2016). Itsenäisten ammatinharjoittajien suhteellinen köyhyysriski on Suomessa seitsenkertainen työnantajan lukuun työtä tekevään työntekijään verrattuna. Tämä köyhyysriskiero on toiseksi suurin EU:ssa (Eurostat, 2015). Itsenäisten ammatinharjoittajien vakuutusturva vanhuuden, sairauden, työkyvyttömyyden, työtapaturmien, raskauden ja työttömyyden varalta on joissakin tapauksissa riittämätön (Suomen Yrittäjät, 2016).

Suomen hallitus on ottanut käyttöön uusia yrittäjyyttä tukevia osallistavia toimenpiteitä kannustaakseen työttömiä ryhtymään yrittäjiksi. Vuoden 2018 alusta työttömät voivat saada työttömyyskorvausta neljän ensimmäisen kuukauden aikana yritystoiminnan aloittamisesta. Tämä järjestely on todennäköisimmin tuloksekas, jos se yhdistetään koulukseen ja valmennukseen (EEPO, 2014), mutta sen lyhytkestoisuus saattaa rajoittaa sillä aikaan saatavia vaikutuksia. Lisäksi jokin aika sitten perustettu työryhmä on arvioinut mahdollisuuksia ottaa yhdistelmävakuutus osaksi työttömyysvakuutusta. Yhdistelmävakuutus kattaisi henkilöt, jotka ovat samaan aikaan sekä osa-aikaisia palkansaajia että osa-aikaisia yrittäjiä. Sen ansiosta sekä palkansaajana että yrittäjänä ansaitut tulot otettaisiin huomioon työttömyysetuuksia määritettäessä. Lisäksi suunnitteilla on konkurssilain muutos, joka tarjoaisi konkurssiin joutuneille yrittäjille mahdollisuuden uuteen alkuun. 3.3.2.Sosiaalipolitiikka Tuloerot Yleisesti ottaen voidaan todeta, että Suomessa sosiaaliset turvaverkot auttavat vähentämään köyhyyttä ja takaamaan riittävän sosiaalisen suojelun kaikille. Suomessa perustuslaki muodostaa tässä vahvan sääntelypohjan. Perustuslain mukaan jokaisella, joka ei kykene hankkimaan ihmisarvoisen elämän edellyttämää turvaa, on oikeus välttämättömään toimeentuloon ja huolenpitoon. Suomen tulonsiirtojärjestelmä koostuu kolmesta osasta, jotka ovat ansiosidonnaiset sosiaaliturvaetuudet, Kelan hallinnoima perustoimeentulotuki sekä kuntien myöntämä täydentävä ja ehkäisevä toimeentulotuki. Ennen toimentulotuen hakemista hakijan on haettava kaikkia muita tarjolla olevia sosiaalietuuksia. Köyhyysriski on jatkuvasti asteittain vähentynyt vuodesta 2011, jolloin luvut olivat suurimmillaan. Köyhyysriski ja sosiaalisen syrjäytymisen riski on Suomessa EU:n pienimpiä, ja Suomen tuloerot (ylimmän ja alimman tuloviidenneksen tulo-osuuksien suhteena mitattuna) kuuluvat niin ikään EU:n pienimpiin. Eurooppa 2020 -strategiaan perustuvaa Suomen tavoitetta, joka mukaan köyhyysriski ja sosiaalisen syrjäytymisen riski koskisi enintään 770 000:ta henkilöä, ei kuitenkaan todennäköisesti saavuteta. Vuonna 2016 tällaisia henkilöitä oli Suomessa 896 000. Tämä on 14 000 henkilöä vähemmän kuin vuonna 2008. Viimeaikaiset poliittiset päätökset tiettyjen etuuksien jäädyttämisestä saattavat heikentää Suomen erittäin hyviä tuloksia. Valtion talousarviosuunnitelman ja eräiden etuuksien jäädyttämisen odotetaan heikentävän tasa-arvotilannetta tulevina vuosina (2017–2019) (Mukkila ym., 2017). Kannustinloukut ja sosiaalietuudet Merkittävät kannustinloukut haittaavat työvoiman hyödyntämistä. Lähes puolet kannustinloukusta muodostuu toimeentulotuesta ja merkittävän sosiaalietuuden muodostavasta asumistuesta. Vaikka toimeentulotuki on tarkoitettu tilapäiseksi viimesijaiseksi tukimuodoksi, yhä suurempi osuus väestöstä turvautuu siihen säännöllisesti. Sellaisten toimeentulotukea saavien henkilöiden määrä, joilla ei ole muita tuloja (asumistukea lukuun ottamatta) lähes kaksinkertaistui vuoden 2017 alkupuoliskolla (Kela, 2017). Tähän on todennäköisesti vaikuttanut kaksi viimeaikaista päätöstä: i) toimeentulotuen hallinnoinnin siirto kuntien sosiaalitoimistoilta Kansaneläkelaitokseen (Kela), mikä vähensi tukeen liittyvää leimautumista, ja ii) useimpien muiden sosiaalietuuksien leikkaukset tai jäädyttäminen, minkä seurauksena näiden etuuksien saajat joutuvat hakemaan toimeentulotukea tulojensa täydentämiseksi. Tällä hetkellä ongelmia aiheuttaa etenkin toimeentulotuen asteittainen lakkauttaminen, sillä tuki on erittäin tarveharkintainen ja se poistuu kokonaan muiden tulojen kasvaessa. Laatikko 3.3.2: Hanke-esimerkki: Ohjaamo – pilottihankkeesta nuoria tukevaksi rakenneuudistukseksi Muutama vuosi sitten Vantaan kaupungin työllisyyspalvelut käynnisti Euroopan sosiaalirahaston (ESR) tuella pilottihankkeen työllisyys-, koulutus-, sosiaali- ja terveyspalveluiden kokoamiseksi yhteen palvelupisteeseen auttaakseen 17–24-vuotiaita nuoria löytämään työ- tai opiskelupaikan ja tarjotakseen heille apua terveys- ja sosiaalipalvelujen saannissa. Hankkeella tuettiin yli 4 000:ta nuorta, joista noin 1 800 löysi työ-, oppisopimuskoulutus- tai opiskelupaikan. Lukuisia nuoria ohjattiin terveys-, mielenterveys- ja sosiaalipalvelujen piiriin. Pilottihankkeella luotiin perusta koko maan laajuiselle hankkeelle, jonka tarkoituksena oli vastaavanlaisten keskitettyjen neuvontapisteiden eli Ohjaamojen perustaminen eri puolille Suomea. Ohjaamoja on nykyisin nelisenkymmentä, ja ne sijaitsevat eri puolilla Suomea. Suurin osa niistä sai tukea ESR:sta helmikuun 2018 loppuun. Kaikkien Ohjaamojen asiakkaiden valtakunnallisesta yhteismäärästä ei tällä hetkellä ole saatavissa tietoja. Helsingissä sijaitseva Ohjaamo palveli vuonna 2016 yhteensä lähes 4 000:ta asiakasta, joista 75 prosenttia löysi työ- tai opiskelupaikan tai pääsi muiden palvelujen piiriin. Hallitus päätti vuonna 2017 myöntää Ohjaamoille kansallista rahoitusta, jolla turvataan niiden toiminnan jatkuminen ja varmistetaan, että niistä tulee osa nuorisotakuun pysyvää toteuttamisrakennetta Suomessa. Ohjaamoiden kaltaisia palveluita voitaisiin tarjota myös muille työnhakijoille osana integroituja palveluketjuja, koska niillä on päästy hyviin tuloksiin. Suunnitteilla on uudistuksia, joilla on tarkoitus puuttua kannustinloukkuihin. Vuodeksi 2018 suunnitellaan asumistukiuudistusta, jolla on tarkoitus muuttaa enimmäisasumismenoa ja asumistuen indeksiin sitomista. Lisäksi vuonna 2018 tulevat voimaan pieni- ja keskituloisten alennetut päivähoitomaksut. Muutos poistaa päivähoitomaksut kokonaan yli 6 000 perheeltä. Näiden sosiaalietuuksia koskevien uudistusten on kuitenkin tarkoitus olla vasta alkua kattavammalle sosiaaliturvauudistukselle (valtiovarainministeriö, 2017). Vuosina 2017–2018 toteutettavasta perustulokokeilusta odotetaan saatavan ensimmäiset tulokset vuonna 2019. Näitä tuloksia voitaisiin hyödyntää sosiaaliturvajärjestelmää uudistettaessa (Euroopan komissio, 2017c). 3.3.3.Koulutus Suomessa on yleisesti ottaen hyviä tuloksia tuottava koulutusjärjestelmä, vaikka jotkin tulokset ovat jonkin verran heikentyneet ja ryhmien väliset erot kasvaneet. Koulunkäynnin keskeyttäneiden osuus on laskenut vuosien 2012 ja 2016 välisenä aikana noin 9 prosentista 7,9 prosenttiin, mutta osuus on huomattavasti suurempi ulkomaalaistaustaisilla nuorilla (15,1 prosenttia) kuin suomalaistaustaisilla nuorilla (7,6 prosenttia). Tämän lisäksi toisen sukupolven maahanmuuttajataustaisten oppilaiden tulokset ovat heikentyneet. ( ) Tämä kehitys on osoitus kotoutumiseen liittyvistä vakavista haasteista, jotka todennäköisesti vaikuttavat myös työmarkkinoille integroitumiseen. Samaan aikaan alueiden ja koulujen väliset erot ovat hitaasti lisääntymässä. Tämänkaltaisen koulutuksen eriarvoistumisen syyt eivät vielä ole täysin selvillä (Euroopan komissio, 2017c). Suomen koulutustulokset kuuluvat edelleen EU:n parhaimpiin, mutta ne ovat hieman heikentyneet luonnontieteissä ja matematiikassa. Kansainvälinen IEA-PIRLS-lukutaitotesti on vahvistanut, että poikien ja tyttöjen tulosten välillä on merkittävä ero (IEA, 2017). Vuonna 2015 OECD:n kansainvälisen oppimistulosten arviointiohjelman (Pisa) testeissä heikosti perustaidoissa menestyvien osuus oli Suomessa yksi testien pienimmistä. Heikosti menestyvien osuus kasvoi ja huipputuloksia saaneiden osuus kuitenkin supistui luonnontieteissä (Euroopan komissio, 2017c). Vuonna tehdyn kansainvälisen aikuistutkimuksen (PIAAC) mukaan Suomi kuuluu aikuisten luku- ja numerotaitojen osalta osallistujamaiden parhaimpiin. Osalla tutkimukseen osallistuneista suomalaisista tulokset olivat kuitenkin merkittävästi keskimääräistä heikommat. ( ) Julkisia koulutusmenoja on leikattu merkittävästi, mutta hallitus toteuttaa toimenpiteitä yhdenvertaisuuden edistämiseksi. Hallitus päätti jokin aika sitten kasvattaa vuosien 2017–2019 koulutus- ja tutkimusmäärärahoja 105 miljoonalla eurolla. Nämä lisämäärärahat eivät kuitenkaan käytännössä riittäneet kääntämään pitkään jatkunutta rahoituksen vähenemissuuntausta (Euroopan komissio, 2017c). Koulutusmäärärahojen jatkuva supistuminen uhkaa heikentää kilpailukykyä, tasa-arvoa ja koulutustuloksia. Oppilaitosten ja etenkin ammattioppilaitosten määrän vähentäminen saattaa Suomen kokoisessa maassa vaikeuttaa koulutukseen pääsyä ja aiheuttaa jopa tilanteen, jossa koulutusta ei pystytä tarjoamaan kaikille. Suomalaisten korkeakoulujen tulokset ovat muiden Pohjoismaiden tasoa esimerkiksi kun tarkastellaan tutkinnon suorittaneiden osuuksia (OECD, 2016c), korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osaamista (Kivinen ym., 2016a) ja opiskelijoiden tyytyväisyyttä (Eurostudent, 2017). Vastavalmistuneiden työllisyysaste on viime vuosina ollut EU:n keskiarvoa alhaisempi, mikä saattaa johtua epäsuotuisasta taloustilanteesta. Suomalaisyliopistoissa olevien tutkijoiden kansainvälisten julkaisujen määrä on maan kokoon suhteutettuna merkittävä () mutta ei kuitenkaan suurempi kuin muissa hyviä tuloksia saavuttaneissa Pohjoismaissa (Suomen Akatemia, 2016; Kivinen ym., 2016b). Yritysten ja yliopistojen innovaatioyhteistyön osalta Suomi sijoittuu OECD-maiden kärkijoukkoon (OECD, 2015). Suomalaisyliopistoista on viime vuosina tullut entistä kansainvälisempiä (Vipunen, 2017). Uudessa korkeakoulutuksen ja tutkimuksen visiossa 2030 tavoitteena on, että puolet nuorista hankkii korkeakoulututkinnon. Hallituksen vuodesta 2017 käyttämä uusi rahoitusmalli kannustaa korkeakouluja lisäämään tuottavuuttaan ja kansainvälistymään. Vuodesta 2015 tehtyjen rahoitusleikk