KOMISSION KERTOMUS 29. VUOSIKERTOMUS EUROOPAN UNIONIN OIKEUDEN SOVELTAMISEN VALVONNASTA (2011) /* COM/2012/0714 final */





Komission kertomus 29. vuosikertomus Euroopan unionin oikeuden soveltamisen valvonnasta (2011) Johdanto Euroopan unioni ei voi saavuttaa poliittisia tavoitteitaan, jos jäsenvaltiot eivät sovella EU:n lainsäädäntöä tehokkaasti. Komission ja jäsenvaltioiden velvollisuudet on määritelty selvästi perussopimuksissa. Jäsenvaltiot vastaavat EU:n säännöstön[1] moitteettomasta soveltamisesta, ja niillä on velvollisuus saattaa direktiivit määräajassa asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä. Komission velvollisuutena on valvoa jäsenvaltioiden toimia ja varmistaa EU:n lainsäädännön noudattaminen, mukaan lukien muodollisiin oikeusmenettelyihin turvautuminen. Politiikan täytäntöönpanon tehostamiseksi komissio tekee yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa pyrkiessään ratkaisemaan tehokkaasti ja tyydyttävästi EU:n lainsäädännön soveltamista koskevat ongelmat ja niihin liittyvät kansalaisilta, yrityksiltä, kansalaisjärjestöiltä ja muilta sidosryhmiltä saadut kantelut ennen muodollisten rikkomusmenettelyjen käynnistämistä. Jos nämä ongelmien ratkaisutoimet eivät tuota tulosta, komissio voi aloittaa muodolliset rikkomusmenettelyt (SEUT-sopimuksen 258 artiklan nojalla[2]). Nämä menettelyt voivat koskea direktiivien myöhäistä tai virheellistä saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä tai oikeuden virheellistä soveltamista. Tässä kertomuksessa tarkastellaan EU:n lainsäädännön soveltamisen keskeisiä seikkoja koskevaa täytäntöönpanoa ja esitetään katsaus strategisiin kysymyksiin. EU:n lainsäädännön soveltamiseen liittyviä tuloksia ja haasteita tarkastellaan aloittain ja jäsenvaltioittain tähän kertomukseen liitetyissä komission yksiköiden valmisteluasiakirjoissa. 1. Direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1.1. Katsaus kansalliseen lainsäädäntöön saattamiseen vuonna 2011 Jäsenvaltioiden oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään enemmän direktiivejä vuonna 2011 kuin edellisvuonna (131 direktiiviä; 111 direktiiviä vuonna 2010). Niiden direktiivien määrä, joiden saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä myöhästyi vuonna 2011, kasvoi huomattavasti edellisvuodesta. Komissio käynnisti 1185 rikkomusmenettelyä, kun direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä myöhästyi. Vastaavat luvut olivat 855 vuonna 2010 ja 531 vuonna 2009. Vuoden 2011 lopussa avoimia, kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen myöhästymiseen liittyviä tapauksia oli 763 eli 60 prosenttia enemmän kuin vuoden 2010 lopussa. Tällaisten myöhästymisten valvonta on yksi komission ensisijaisista tehtävistä[3], ja komissio ehdottaa jäsenvaltiolle sakkoja SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan mukaisesti perustetun erityisen seuraamusjärjestelmän puitteissa, jos direktiivejä ei saateta ajoissa osaksi kansallista lainsäädäntöä (ks. tarkemmin 1.2 kohta). Seuraavassa kuviossa esitetään komission kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen myöhästymisen vuoksi vuonna 2011 aloittamia rikkomusmenettelyjä koskevat keskeiset luvut[4]. Seuraavassa kuviossa esitetään kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen myöhästymisestä aiheutuneet rikkomukset jäsenvaltioittain:[5] Eniten rikkomusmenettelyjä kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen myöhästymisen vuoksi käynnistettiin vuonna 2011 seuraavilla aloilla: liikenne (240 menettelyä), sisämarkkinat ja palvelut (198) sekä terveys- ja kuluttaja-asiat (164). Monet näistä tapauksista koskivat useita jäsenvaltioita. Komissio käynnisti menettelyt muun muassa 23 jäsenvaltiota vastaan, koska energiatehokkaita kuljetusajoneuvoja koskevan direktiivin[6] saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä myöhästyi. Samoin käynnistettiin menettelyt 22 jäsenvaltiota vastaan tieinfrastruktuurin turvallisuuden hallintaa koskevan direktiivin[7] nojalla, ja 23 menettelyä käynnistettiin sekä puolustus- ja turvallisuusalan julkisia hankintoja koskevan direktiivin[8] että yhteissijoitusyrityksiä koskevan uudelleenlaaditun direktiivin[9] osalta. Rikkomusmenettelyt käynnistettiin 12 jäsenvaltiota vastaan lääkkeiden myyntilupien[10] osalta. 1.2. Asian saattaminen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi SEUT-sopimuksen 258 artiklan tai 260 artiklan 3 kohdan mukaisesti SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan mukaan komissio voi ilmoittaa sakkojen määrän joutumatta odottamaan ensimmäistä tuomiota saattaessaan asian tuomioistuimen käsiteltäväksi 258 artiklan nojalla. Tämän Lissabonin sopimukseen sisältyvän muutoksen tavoitteena on kannustaa voimakkaammin jäsenvaltioita saattamaan direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä lainsäätäjän asettamassa määräajassa ja tällä tavalla varmistaa unionin lainsäädännön tosiasiallinen tehokkuus. Komissio saattoi ensimmäisen myöhäistä saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevan rikkomuksen, johon liittyi SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan mukainen taloudellisia seuraamuksia koskeva pyyntö, tuomioistuimen käsiteltäväksi vuoden 2011 loppupuolella[11]. Yhdeksän tällaista vuonna 2011 annettua päätöstä koski viittä jäsenvaltiota: Itävalta (yksi tapaus), Saksa (kolme tapausta), Kreikka (yksi tapaus), Italia (yksi tapaus) ja Puola (kolme tapausta). Ehdotettu päivittäinen sakko vaihteli 44 876,16 eurosta 215 409,60 euroon (kiinteämääräisiä maksuja ei pyydetty). Komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa esitettävissä jäsenvaltioiden rikkomusmenettelyjä koskevissa profiileissa on tarkempia tietoja näistä tapauksista. 2. EU:n oikeuden virheellinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja virheellinen soveltaminen Komissio suorittaa perussopimuksen valvojana omia tutkimuksia havaitakseen EU:n oikeutta koskevat rikkomukset (2.1.2 kohta). Kansalaisilla, yrityksillä ja sidosryhmäorganisaatioilla on merkittävä osuus seurannassa, sillä ne raportoivat puutteista EU:n oikeuden soveltamisessa ja/tai sen saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä jäsenvaltioissa (ks. kanteluja koskeva 2.1.1 kohta). Kun ongelma on havaittu, sitä seurataan EU Pilot -järjestelmän puitteissa käytävillä komission ja jäsenvaltion kahdenvälisillä keskusteluilla sen korjaamiseksi siinä määrin kuin se on mahdollista. 2.1. Ongelmien havaitseminen ja epäviralliset ratkaisut 2.1.1. Kantelut Kanteluja tekevät kansalaiset, yritykset, kansalaisjärjestöt ja muut järjestöt. Niitä käsitellään kantelijan asemasta unionin oikeuden soveltamista koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon[12] mukaisesti. Tiedonannossa asetetaan tavoitteeksi saada asian käsittely päätökseen tai käynnistää muodollinen menettely 12 kuukauden aikana siitä, kun kantelu on kirjattu vastaanotetuksi. Jäljempänä olevasta kaaviosta ilmenevät kansalaisten kanteluja koskevat keskeiset tiedot[13] vuodelta 2011: 3115 uutta kantelua – Kolme eniten kantelujen kohteena ollutta jäsenvaltiota olivat Italia (386 kantelua), Espanja (306) ja Saksa (263). Kansalaiset, yritykset ja organisaatiot raportoivat sääntöjenvastaisuuksista erityisesti ympäristöasioiden (604 kantelua), sisämarkkinoiden ja palvelujen (530) sekä oikeusasioiden (434) aloilla. 3078 käsiteltyä kantelua – Tarkasteltuaan alustavasti yli 3000:ta kantelua vuonna 2011 komissio aloitti kahdenväliset keskustelut kyseessä olevien jäsenvaltioiden kanssa 619 kantelun osalta selvittääkseen, onko EU:n sääntöjä rikottu.[14] Kahdenvälisiin keskusteluihin johtaneet kantelut koskivat useimmiten ympäristöasioita (149 rikkomusmenettelyä edeltävää tapausta), sisämarkkinoita ja palveluja (101) sekä verotusta ja tulliliittoa (87). Kahdenväliset keskustelut jäsenvaltioiden kanssa käydään EU Pilot -järjestelmän puitteissa (ks. 2.1.3 kohta). Kansalaisten Euroopan parlamentille osoittamissa vetoomuksissa kiinnitettiin edelleen huomiota puutteisiin tavassa, jolla jäsenvaltiot soveltavat EU:n oikeutta. Euroopan parlamentti kiinnitti huomiota erityisesti ympäristö-, työllisyys-, oikeus- ja perusoikeusasioihin, aluepolitiikkaan sekä terveys- ja kuluttajakysymyksiin. Vetoomuksia koskevia tarkempia tietoja on komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa (II osa). 2.1.2. Omasta aloitteesta käynnistetyt tutkimukset Myös komission omissa tutkimuksissa on tullut ilmi mahdollisia EU:n oikeuden rikkomuksia. Kuten kantelujen kohdalla, komissio käy ensin kahdenvälisiä keskusteluja kyseisen jäsenvaltion kanssa löytääkseen nopean ratkaisun. Vuonna 2011 käynnistettiin 1271 tutkimusta. Eniten mahdollisia rikkomuksia havaittiin ympäristöasioita (376 uutta tapausta), liikennettä (178) sekä verotusta ja tulliliittoa (177) koskevilla politiikan aloilla. Nämä koskivat ensi sijassa Italiaa (125 uutta tapausta), Espanjaa (113) ja Puolaa (81). Komissio käynnisti suoraan, ilman EU Pilot -menettelyä, joitain muodollisia rikkomusmenettelyjä lähettämällä virallisen ilmoituksen SEUT-sopimuksen 258 artiklan mukaisesti. Näitä poikkeuksellisia tapauksia olivat muun muassa seuraavat: · Kahdenkymmenen jäsenvaltion toimet kansainvälisessä viinijärjestössä (OIV, Organisation Internationale de la Vigne et du Vin); ja · Italian ja Kiinan kahdenvälinen sopimus diplomaattipassin haltijoiden vapauttamisesta viisumivaatimuksesta. 2.1.3. Yhteistyö jäsenvaltioiden kanssa: EU Pilot -hanke EU Pilot -hanke on komission aloite, jonka tarkoituksena on vastata kysymyksiin ja löytää ratkaisu EU:n oikeuden soveltamista koskeviin ongelmiin. Järjestelmää tukee verkkopohjainen tietokanta ja viestintäväline. Järjestelmä tarjoaa mahdollisuuden ratkaista ongelmat ennen muodollisen rikkomusmenettelyn aloittamista. Koska asiat olisi periaatteessa käsiteltävä 20 viikon aikana, EU Pilot -vuoropuhelu helpottaa ongelmien nopeaa ratkaisua. Jäsenvaltiot ovat liittyneet EU Pilot -hankkeeseen asteittain. Vuoden 2011 lopussa 25 jäsenvaltiota oli liittynyt mukaan ja valmistelutyöt olivat hyvässä vauhdissa kahden muun jäsenvaltion osalta.[15] Seuraavasta kaaviosta ilmenevät tärkeimmät EU Pilot -järjestelmää koskevat luvut[16] vuodelta 2011: 1201 uutta tapausta vuonna 2011 – Tämä luku sisältää 510 komission vahvistamaa kantelua ja 691 uutta oma-aloitteisesti aloitettua tutkimusta. 700 tapauksen käsittely päätettiin vuonna 2011 – Vuonna 2011 päätetyistä 700:sta EU Pilot ‑tapauksesta komissio päätti 508 tapausta jäsenvaltion toimitettua tyydyttävän vastauksen. Tämä merkitsee jäsenvaltioiden osalta 72,5 prosentin ratkaisuastetta (8,5 prosentin vähennys verrattuna vuoden 2010 lukuun, joka oli 81 prosenttia[17]). 1096 tapausta edelleen vireillä – Vuoden 2011 lopussa vallinneen tilanteen mukaan useimmat EU Pilot ‑tapaukset koskivat Italiaa (371), Espanjaa (365) ja Saksaa (193). Politiikan aloja tarkasteltaessa voidaan todeta, että eniten vireillä olevia tapauksia oli ympäristöasioiden osalta eli 335. Seuraavaksi suurimmat alat olivat sisämarkkinat ja palvelut (129) sekä verotus ja tulliliitto (117). Komissio päätti viime vuonna 183 EU Pilot -tapausta käynnistämällä muodollisen rikkomusmenettelyn. Kielteisen tulokseen päädyttiin EU Pilot -järjestelmässä useimmiten tapauksissa, jotka koskivat ympäristöasioita (49 tapausta), verotusta ja tulliliittoa (24 tapausta) ja liikennettä (21 epäävää päätöstä). Italialla (21), Puolalla (15) ja Espanjalla (14) oli eniten tapauksia, jotka siirrettiin rikkomusmenettelyyn. Tarkempia tietoja tästä aiheesta on viimeisimmässä EU Pilot -hankkeen arviointikertomuksessa[18]. 2.2. Rikkomusmenettelyt Jos jäsenvaltio ei ratkaise väitettyä EU:n oikeuden rikkomista, komissio käynnistää SEUT-sopimuksen 258 artiklan[19] mukaisen rikkomusmenettelyn ja voi saattaa asian Euroopan unionin tuomioistuimen, jäljempänä ’unionin tuomioistuin’, käsiteltäväksi. Vireillä olevia rikkomustapauksia oli vuoden 2011 lopussa 1775[20]. Vireillä olevien rikkomustapausten määrä on vähentynyt: vuonna 2010 näitä tapauksia oli 2100 ja vuonna 2009 lähes 2900. Seuraavassa kaaviossa esitetään rikkomusten jakauma jäsenvaltioittain ja politiikan aloittain: Jäsenvaltion ja komission väliset keskustelut jatkuvat muodollisen menettelyn aikana kansallisen lainsäädännön saattamiseksi EU:n oikeuden mukaiseksi. Tilastot vahvistavat, että jäsenvaltiot pyrkivät vakavasti selvittämään rikkomustapaukset ilman unionin tuomioistuimen käsittelyä.[21] Vuoden 2011 aikana · komissio päätti 203 rikkomustapausta lähettämällä virallisen ilmoituksen; · 167 tapausta ratkaistiin lähettämällä jäsenvaltiolle perusteltu lausunto; ja · 29 rikkomustapauksen käsittely päätettiin, kun komissio päätti saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi (tai veti sen tuomioistuinkäsittelystä). Yhteensä päätettiin 399 rikkomustapausta, kun jäsenvaltio oli osoittanut noudattavansa EU:n lainsäädäntöä. Unionin tuomioistuin antoi vuonna 2011 62 tuomiota SEUT-sopimuksen 258 artiklan nojalla. Näistä tuomioista 53 (85 prosenttia) annettiin komission hyväksi. Yleensä jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet noudattaakseen unionin tuomioistuimen tuomiota määräajassa. Vuoden 2011 lopussa komission oli kuitenkin jatkettava 77:ää rikkomusmenettelyä SEUT-sopimuksen 260 artiklan 2 kohdan mukaisesti, koska kyseiset jäsenvaltiot eivät olleet noudattaneet unionin tuomioistuimen tuomiota. Useimmat näistä tapauksista koskivat Kreikkaa (13), Italiaa (12) ja Espanjaa (8). Lähes puolet SEUT-sopimuksen 260 artiklan 2 kohdan mukaisista rikkomuksista koski ympäristöasioita (36) ja muutamat tapaukset sisämarkkinoita ja palveluja (10) ja liikennettä (8). Näistä 77 tapauksesta 11 oli saatettu vuoden 2011 loppuun mennessä unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi jo toista kertaa. Unionin tuomioistuin antoi vain kaksi SEUT-sopimuksen 260 artiklan 2 kohdan mukaista tuomiota viime vuonna. Ne koskivat Kreikkaa[22] ja Italiaa[23]. Tavallisesti tuomioistuimen SEUT-sopimuksen 260 artiklan 2 kohdan mukaisessa tuomiossa määrätään velvoitteensa laiminlyöneelle jäsenvaltiolle kiinteämääräinen maksu ja/tai päiväkohtainen uhkasakko. Jäsenvaltion on maksettava välittömästi kiinteämääräinen maksu, kun taas päiväkohtaista uhkasakkoa on maksettava, kunnes jäsenvaltio noudattaa täysin ensimmäistä unionin tuomioistuimen tuomiota. 3. Rikkomukset poliittisessa prosessissa 3.1. Rikkomuksia koskevat tiedot – toiminnan lähtökohta Lainsäädännön soveltamista jäsenvaltioissa koskevat tiedot otetaan huomioon poliittisessa prosessissa. Rikkomusten suuri määrä on merkki mahdollisista täytäntöönpano-ongelmista, jotka on ratkaistava (esim. muuttamalla voimassa olevia sääntöjä, selventämällä voimassa olevien lakien tulkintaa tai mahdollisesti säätämällä uusia lakeja). Eräät komission vuoden 2011 työohjelmaan sisältyvät strategiset aloitteet suunniteltiin nimenomaan vastauksena täytäntöönpano-ongelmiin. · Uudella lainsäädäntöaloitteella pyritään parantamaan palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanoa ja soveltamista[24]. · Ehdotuksessa uudeksi oikeudelliseksi kehykseksi rikoshyödyn jäädyttämisestä ja menetetyksi tuomitsemisesta Euroopan unionissa myönnetään, että voimassa olevan EU:n oikeuskehyksen epäselvyyden vuoksi useita säännöksiä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä tai niitä ei ole pantu asianmukaisesti täytäntöön[25]. · Aloitteessa vakavaraisuusdirektiivien (CRD IV) muuttamiseksi väitettiin, että lukuisat kansalliset vaihtoehdot ja harkintavallan käyttö aikaisemmissa vakavaraisuusdirektiiveissä estivät vakavaraisuusvaatimusten johdonmukaisen täytäntöönpanon Euroopassa[26]. 3.2. Täytäntöönpanon valmistelun ja suunnittelun parantaminen Direktiivien saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden soveltamiseen liittyvien haasteiden ymmärtäminen on olennaista politiikan suunnittelun varhaisvaiheissa (esimerkiksi vaikutusten arvioinnissa). Voidakseen arvioida, onko ehdotus toteuttamiskelpoinen, komission on tiedettävä jo varhaisessa vaiheessa, kuinka se voitaisiin panna täytäntöön jäsenvaltioissa. Kun täytäntöönpanoon liittyvää haastetta tarkastellaan jo vaikutusten arvioinnissa, se helpottaa työtä täytäntöönpanon myöhemmässä vaiheessa. Komissio voi tukea toimivaltaisia kansallisia viranomaisia sen varmistamiseksi, että EU:n säännöt saatetaan asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä ja että niitä sovelletaan oikein, kartoittamalla tärkeimmät riskit, jotka kohdistuvat uusien (tai muutettujen) säännösten oikea-aikaiseen ja moitteettomaan täytäntöönpanoon, ja suosittelemalla täytäntöönpanosuunnitelmassa toimia, joilla kyseisiä riskejä lievennetään. Komissio laati vuonna 2011 useita strategisia aloitteita koskevia täytäntöönpanosuunnitelmia. Nämä koskivat esimerkiksi sisäpiirikauppoja ja markkinoiden manipulointia (markkinoiden väärinkäyttö)[27]; kuluttajariitojen verkkovälitteistä vaihtoehtoista riidanratkaisua[28]; muutoksia tilinpäätösten ja konsolidoitujen tilinpäätösten lakisääteisestä tilintarkastuksesta annettuun direktiiviin 2006/43/EY[29]; ja yhteistä yhdistettyä yhtiöveropohjaa (CCCTB)[30]. Muita jäsenvaltioiden tukimuotoja ovat kansallisen hallinnon ja komission kahdenvälinen yhteydenpito, asiantuntijaryhmien kokoukset sekä ohjeiden, käsikirjojen, tulkintaan liittyvien huomautusten ja valmisteluasiakirjojen julkaiseminen. 3.3. Tiedon jakaminen – kohti parempaa osaamiskantaa Järkevän sääntelyn tavoitteiden toteuttamiseksi on tärkeää, että kansalaiset ja yritykset ymmärtävät, kuinka EU:n lainsäädäntöä sovelletaan jäsenvaltioissa. Vuonna 2011 saatiin ratkaistua EU:n toimielinten välillä tästä kysymyksestä pitkään vallinnut erimielisyys. Erimielisyys koski tapaa, jolla jäsenvaltioiden on selitettävä yksityiskohtaisesti, kuinka ne saattavat direktiivit osaksi oikeusjärjestystään (ks. korrelaatiotaulukkoja käsittelevä jakso aikaisemmissa EU:n oikeuden soveltamisen valvontaa koskevissa vuosikertomuksissa). EU:n toimielinten välillä sovittu ratkaisu on vahvistettu yhteisissä poliittisissa lausumissa ja se tuli voimaan 1. marraskuuta 2011[31]. Näiden järjestelyjen puitteissa komissio voi perustelluissa tapauksissa pyytää jäsenvaltioita toimittamaan selittäviä asiakirjoja. Jos jäsenvaltiot katsovat sen tarpeelliseksi, nämä asiakirjat voivat olla muodoltaan myös vastaavuustaulukoita. Selittävistä asiakirjoista on käytävä ilmi kansallisten säännösten ja direktiivien säännösten välinen suhde. Direktiivin johdanto-osassa on kappale, jossa viitataan jäsenvaltioiden poliittiseen sitoumukseen toimittaa komissiolle vähintään yksi selittävä asiakirja. Näiden lausumien tavoitteiden saavuttamista tarkastellaan ensimmäisen kerran 1. marraskuuta 2013 mennessä. 4. Päätelmät EU:n lainsäädännön moitteeton soveltaminen aiheuttaa edelleen haasteita jäsenvaltioille. Ongelmat ovat yleisiä täytäntöönpanon alkuvaiheissa, ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen myöhästymisestä on tulossa kasvava ongelma. Näihin myöhästymisiin liittyvät rikkomukset ovat lisääntyneet kolmen viime vuoden aikana, mikä on huolestuttava suuntaus. Kun komissio aloittaa rikkomusmenettelyn, kansallisista toimenpiteistä ilmoitetaan kuitenkin yleensä nopeasti. Ongelmanratkaisumekanismit toimivat. EU Pilot -järjestelmään liittyi vuonna 2011 seitsemän jäsenvaltiota, ja hankkeessa mukana olevia jäsenvaltioita on nyt 25. Järjestelmän puitteissa ongelmien ratkaisemiseksi käytyjen keskustelujen ansiosta lähes kaksi kolmasosaa mahdollisista rikkomuksista pystyttiin vuonna 2011 ratkaisemaan nopeasti. Käynnistettyjen muodollisten rikkomusmenettelyjen määrä väheni edelleen. Sama päti unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen asioiden lukumäärään. Tämä kuvastaa osittain EU Pilot -hankkeen onnistumista ja sitä, että jäsenvaltiot ovat vakaasti pyrkineet saattamaan lainsäädäntönsä ja käytäntönsä EU:n oikeuden mukaiseksi, kun menettely on aloitettu. Komissio jatkaa perussopimusten valvojana EU:n oikeuden soveltamisen valvontaa. Koska täytäntöönpano on olennaista tehokkaan poliittisen päätöksenteon onnistumiselle EU:n tasolla ja keskeinen osa komission järkevää sääntelyä koskevaa toimintasuunnitelmaa, rikkomuksia koskevat tiedot otetaan entistä järjestelmällisemmin huomioon poliittisessa suunnittelussa, erityisesti arvioinneissa. [1] Vuoden 2011 lopussa EU:n säännöstö koostui 8862 asetuksesta (2010: noin 8400) ja 1885 direktiivistä (2010: noin 2000) ensisijaisen oikeuden (perussopimukset) lisäksi. [2] Olisi huomattava, että rikkomusmenettelyt voidaan aloittaa myös muiden EU:n säännösten nojalla, esimerkiksi SEUT-sopimuksen 106 artiklan perusteella yhdessä 101 tai 102 artiklan kanssa. [3] Komission tiedonanto ”Tulosten Eurooppa – yhteisön lainsäädännön soveltaminen”, KOM(2007) 502 lopullinen, s. 9. [4] Vuonna 2010 avoinna olleiden tapausten ja vuoden 2011 uusien tapausten summasta (470 + 1185 = 1655) vähennetään päätökseen saadut tapaukset (1655 − 893 = 763). [5] Kuviossa esitetään 31. joulukuuta 2011 avoinna olleiden myöhästymisiä koskevien rikkomustapausten lukumäärä riippumatta siitä, minä vuonna menettely aloitettiin. Sen sijaan liitteessä I olevien, jäsenvaltioita koskevien sivujen jaksossa ”Direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä” esitetään, kuinka monta uutta rikkomusmenettelyä aloitettiin jäsenvaltioita vastaan vuonna 2011. [6] Direktiivi 2009/33/EY puhtaiden ja energiatehokkaiden tieliikenteen moottoriajoneuvojen edistämisestä. [7] Direktiivi 2008/96/EY tieinfrastruktuurin turvallisuuden hallinnasta. [8] Direktiivi 2009/81/EY hankintaviranomaisten ja hankintayksiköiden tekemien rakennusurakoita sekä tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta puolustus- ja turvallisuusalalla. [9] Direktiivi 2009/65/EY siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta. [10] Direktiivi 2009/53/EY [aikaisempien direktiivien] muuttamisesta siltä osin kuin kyse on lääkkeiden myyntilupien ehtojen muutoksista. [11] Komission tiedonannossa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan soveltamisesta on yksityiskohtaisia tietoja siitä, kuinka komissio soveltaa tätä artiklaa. [12] KOM(2002) 141 lopullinen. Tämä tiedonanto on korvattu 2. huhtikuuta 2012 annetulla tiedonannolla COM(2012) 154. [13] Vuonna 2010 käsiteltävinä olevien kantelujen määrän ja vuonna 2011 tehtyjen uusien kantelujen määrän summasta (2197 + 3115 = 5312) vähennetään käsiteltyjen kantelujen määrä (5312 − 3078 = 2234). [14] Muita kanteluja ei jatkokäsitelty, sillä joko EU:n säädöksiä ei ollut rikottu tai komissio ei ollut asiassa toimivaltainen tai kirjeenvaihtoa ei voitu katsoa kanteluksi. On myös huomattava, että komissio voi kiireellisissä ja poikkeustapauksissa päättää virallisen ilmoituksen lähettämisestä (SEUT-sopimuksen 258 artikla) jäsenvaltiolle ilman kahdenvälisiä keskusteluja. [15] Belgia, Puola, Latvia ja Romania liittyivät EU Pilot -hankkeeseen tammikuussa 2011 ja Kypros saman vuoden maaliskuussa. Ranskan ja Kreikan liityttyä järjestelmään syyskuussa 2011 vain Luxemburg ja Malta olivat järjestelmän ulkopuolella vuonna 2011. [16] Vuonna 2010 käsiteltävinä olevien EU Pilot -tapausten määrän ja vuonna 2011 kirjattujen uusien tapausten määrän summasta (1384 + 1201 = 2585) vähennetään käsiteltyjen tapausten määrä (2585 − 804 = 1781). [17] 28. vuosikertomus Euroopan unionin oikeuden soveltamisen valvonnasta (2010). [18] EU Pilot-hankkeen toinen arviointikertomus, julkaistu 21. joulukuuta 2011. [19] Tai SEUT-sopimuksen muiden määräysten nojalla, ks. alaviite 2. [20] Tähän sisältyvät kaikki menettelyt, joissa jäsenvaltio on saanut vähintään komission virallisen ilmoituksen SEUT-sopimuksen 258 artiklan mukaisesti. [21] Esitetyt luvut on laskettu kanteluiden ja komission omasta aloitteestaan käynnistämien tutkimusten osalta eikä niihin sisälly tietoja direktiivien myöhäisestä saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä, sillä niitä käsitellään edellä 1 kohdassa. [22] Komissio v. Kreikka, C-407/09 (kiinteämääräinen maksu, jonka määrä oli 3 000 000 euroa). [23] Komissio v. Italia, C-496/09 (kiinteämääräinen maksu, jonka määrä oli 30 000 000 euroa). [24] Toteutussuunnitelma ja ehdotus direktiiviksi palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanosta. [25] Toteutussuunnitelma ja ehdotus direktiiviksi rikoshyödyn jäädyttämisestä ja menetetyksi tuomitsemisesta Euroopan unionissa. [26] Toteutussuunnitelma ja ehdotukset (1, 2) vakavaraisuusdirektiivien (CRD IV) 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamiseksi. [27] KOM(2011) 651 lopullinen. [28] KOM(2011) 793 lopullinen. [29] KOM(2011) 778. [30] KOM(2011) 121/4. [31] Yhteiset poliittiset lausumat selittävistä asiakirjoista, päivätty 28. syyskuuta 2011 (EUVL C 369, 17.12.2011, s. 14) ja 27. lokakuuta 2011 (EUVL C 369, 17.12.2011, s. 15).