Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Sähköisen kaupankäynnin vaikutukset yhtenäismarkkinoihin (SMO)"



Virallinen lehti nro C 123 , 25/04/2001 s. 0001 - 0010



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Sähköisen kaupankäynnin vaikutukset yhtenäismarkkinoihin (SMO)" (2001/C 123/01) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 2. maaliskuuta 2000 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Sähköisen kaupankäynnin vaikutukset yhtenäismarkkinoihin" (yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä). Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 10. tammikuuta 2001. Esittelijänä oli Harald Glatz. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24.-25. tammikuuta 2001 pitämässään 378. täysistunnossa (tammikuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 79 puolesta yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Yhteenveto ja päätelmät - Kaupan kokonaisliikevaihtoon verrattuna sähköisen kaupankäynnin merkitys on nykyään vielä vähäinen, erityisesti yritysten ja kuluttajien välisessä kaupassa. Yritysten keskinäisessä kaupassa verkkokaupalla on merkittävämpi asema. - Sähköinen kaupankäynti kasvaa nykyisin kuitenkin erittäin voimakkaasti. - Kuluttajat suhtautuvat pidättyvästi sähköisen kaupankäynnin tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämiseen. Tämä johtuu käyttömahdollisuuksien tai -valmiuksien puutteesta sekä erityisesti yksityisyyden suojaan ja maksuliikenteen turvallisuuteen liittyvistä epäluuloista. - Toinen este sähköisen kaupan kehittämiselle ovat palveluntarjoajiin sovellettavat usein puutteelliset ja osittain ristiriitaiset sääntelyjärjestelmät sekä tietyillä aloilla fragmentoitunut oikeudellinen tilanne. Ongelma johtuu erityisesti televiestinnän ja tiedotusvälineiden sekä vastaavien perusrakenteiden lähentymisestä. Näin ollen ei voida puhua yhtenäisestä kehityksestä. - Uudet kehityssuuntaukset on myös otettava paremmin huomioon kilpailupolitiikassa. 1.1. Edellä luetelluista syistä on tarpeen toteuttaa joukko toimenpiteitä ja siten luoda sääntelykehys, joka mahdollistaa sähköisen kaupankäynnin toimivat yhtenäismarkkinat. Tässä yhteydessä on myös otettava huomioon, että sääntelykehyksestä on sovittava ennen kaikkea maailmanlaajuisesti. 1.2. Jos näin ei tehdä, Eurooppa jättää hyödyntämättä taloudelliset ja yhteiskunnalliset kehitysmahdollisuutensa eikä Yhdysvaltain etumatkaa alalla saada kurottua kiinni. 1.3. Tämän vuoksi talous- ja sosiaalikomitea esittää ja suosittaa kokoavasti seuraavaa: - Kuluttajien ja valmistajien tai kauppiaiden välistä rakentavaa vuoropuhelua on kannustettava. Kuluttajansuojajärjestöille tulee antaa laajat osallistumismahdollisuudet luottamusta edistävän ilmapiirin luomiseksi. - Uutta tekniikkaa koskevia tuki- ja edistämisstrategioita on tuettava, jotta käyttömahdollisuudet voidaan taata mahdollisimman monille. Erityisesti on kiinnitettävä huomiota vähempiosaisten ja esimerkiksi iäkkäämpien väestöryhmien ongelmiin. - On luotava eurooppalainen ja maailmanlaajuinen oikeudellinen kehys, joka mahdollistaa verkkokauppapalveluiden kohtuuhintaisen ja avoimen hyödyntämisen ja takaa kuluttajille käytön turvallisuuden. Komission käynnistämät toimet televiestintäalan uudelleenorganisoimiseksi (12. heinäkuuta 2000 esitetty säädöspaketti(1)) ovat ensimmäinen tärkeä askel tähän suuntaan. - On luotava sääntelykehys sellaisia kysymyksiä varten, jotka eivät kuulu sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin soveltamisalaan. Näitä ovat vaihtoehtoiset riitojenratkaisumenettelyt, sopimaton markkinointi, etämyyntidirektiivin soveltamisalan laajentaminen, rahoituspalveluiden etämyyntiä koskevan direktiivin laatiminen sekä itsesääntelyaloitteisiin sovellettavat kriteerit. - Komitea odottaa pk-yritysten saavan keskeisen aseman sähköisessä kaupankäynnissä ja katsoo, että niille on myös luotava edellytykset hyödyntää tarjoutuvia mahdollisuuksia. - Palveluntarjoajien on tarjottava kuluttajille mahdollisuus ratkaista kiistat jo ennen tuomioistuinkäsittelyä. Lisäksi kuluttajien kannalta on tärkeää voida puolustaa oikeuksiaan asuinpaikkansa tuomioistuimessa. - Tuomioistuinten ulkopuolisten riitojenratkaisumenettelyjen ja laatumerkintöjen käytön edistämiseksi sekä yhtenäismarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi on tarpeen kehittää ja soveltaa yhdenmukaisia standardeja ja periaatteita. - Sähköinen kaupankäynti asettaa kilpailupolitiikalle uudenlaisia haasteita, ja erityisesti yrityskeskittymien, portaaleiden ja verkkoperusrakenteiden uusia kehityssuuntauksia on seurattava valppaasti. - On kehitettävä turvallisia maksujärjestelmiä ja pienennettävä rajatylittävien tilisiirtojen kustannuksia. - Verotuksellisia esteitä ja vääristymiä on vähennettävä. Eurooppalaisten yritysten nykyinen epäedullinen kilpailuasema suhteessa yhteisön ulkopuolisiin yrityksiin on korjattava. - Yhteisön on asetettava tietosuojakysymykset etusijalle, ja komission tulee kannustaa jäsenvaltioita tehostamaan tietosuojan toteuttamista. Tietosuojalainsäädäntö on mukautettava uuteen tekniseen ja taloudelliseen ympäristöön, jotta suoja voidaan taata kaikkien uusien viestintämuotojen osalta. 2. Sähköisen kaupankäynnin taloudellinen merkitys Sähköisen kaupankäynnin tekninen perusta on Internet, jonka kehitys on ollut erittäin kiihkeää. Internetin merkitys vaihtelee alueellisesti kuitenkin huomattavasti, ja niinpä sekä palvelinten että käyttäjien määrä on suurin OECD-maissa ja niistä erityisesti Yhdysvalloissa. 2.1. Euroopan komissio(2) odottaa sähköisen kaupankäynnin kokonaisarvon kasvavan Euroopassa vuoden 1999 lopun 17 miljardista USD:sta noin 360 miljardiin USD:iin vuoteen 2003 mennessä. 2.2. Suurin taloudellinen merkitys on yritysten välisellä sähköisellä kaupalla (Business to Business, B2B). Yksimielisten arvioiden mukaan sen osuus kaikesta sähköisestä kaupankäynnistä on 70-90 %. 2.3. Yritysten ja kuluttajien välisen sähköisen kaupan (Business to Consumer, B2C) kokonaisosuus kaupan liikevaihdosta on vielä pieni. Tällä hetkellä sähköisen kaupankäynnin osuus vähittäiskaupasta kokonaisuudessaan on Euroopassa alle 1 % eli pienempi kuin tavanomaisen postimyynnin osuus. Vuosina 2001-2002 sähköisen kaupan osuuden kaupan kokonaisliikevaihdosta arvioidaan nousevan G7-maissa 5 %:iin ja vuosina 2002-2005 15 %:iin. 2.4. Tietyillä aloilla sähköisen kaupan merkitys on kuitenkin jo nyt osoittautunut huomattavasti keskimääräistä suuremmaksi. Esimerkkeinä mainittakoon rahoituspalvelut ja ohjelmistoala. Tämä on merkki siitä, että sähköinen kaupankäynti voi saada tärkeän aseman ennen kaikkea aineettomien tuotteiden kaupassa. 2.5. Sähköisellä kaupankäynnillä (e-commerce) tarkoitetaan ennen kaikkea Internetin välityksellä tapahtuvaa digitaalisten mutta myös muiden tuotteiden ja palveluiden kauppaa. Markkinoilla otetaan kuitenkin piakkoin käyttöön myös sellaisia uusia kaupankäyntimuotoja kuin interaktiiviset televisiopalvelut (t-commerce) ja langaton kaupankäynti (m-commerce). Viimeksi mainittu tulee erityisesti UMTS-tekniikan käyttöönoton myötä saamaan keskeisen aseman. 2.6. Eurooppa on sekä Internetin käytön että sähköisen kaupankäynnin aseman suhteen jäänyt Yhdysvalloista jälkeen. Syyt tähän ovat moninaiset: Yhdysvalloissa on yksi yhteinen kieli, yhteinen raha, alhaiset puhelumaksut ja enemmän riskipääomaa. Eurooppa on kuitenkin johtavassa asemassa matkaviestinnän alalla ja kasvattanee etumatkaansa UMTS:n avulla entisestään. Lisäksi euron käyttöönotto lisää sähköisen kaupankäynnin merkitystä Euroopassa - myös euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa. 3. Sähköisen kaupankäynnin merkitys yhtenäismarkkinoille ja niiden toimijoille (yrityksille kuluttajille ja työntekijöille) 3.1. Yhtenäismarkkinat 3.1.1. Sähköinen kaupankäynti vaikuttaa yhtenäismarkkinoihin monin eri tavoin. Tavaroiden ja palveluiden ostaminen asuinmaan ulkopuolelta yleistyy, ja uusia markkinoita avautuu. Kuluttajat voivat nauttia laajemmasta valikoimasta. Sähköinen kaupankäynti lisää yhtenäismarkkinoiden merkitystä ja voi tarjota uusia kehitysmahdollisuuksia myös maaseutualueille. Lisäksi markkinoiden rakenne muuttuu. Sähköisen kaupankäynnin merkityksen odotetaan kasvavan huomattavasti erityisesti rahoituspalveluiden alalla. Pankkien on keskinäisen kilpailunsa lisäksi varauduttava kilpailemaan yhä enenevässä määrin myös muiden rahoituspalveluiden tarjoajien kanssa. 3.1.2. Sähköinen kaupankäynti lisää entisestään vastavuoroisen tunnustamisen merkitystä yhtenä tärkeimmistä keinoista taata tavaroiden vapaa liikkuvuus yhtenäismarkkinoilla. 3.1.3. Aineellisten tuotteiden sähköinen kauppa saa keskeisen aseman kuitenkin vain siinä tapauksessa, että logistiset kysymykset onnistutaan ratkaisemaan tyydyttävästi. Sähköisen kaupankäynnin vilkastuminen johtaa tällöin myös liikenteen kasvuun. Tällä hetkellä on vaikea arvioida, voidaanko liikenteen kasvua hillitä siirtymällä tiettyjen tuotteiden (esim. äänitteiden) osalta fyysisistä toimituksista online-toimituksiin, ja talous- ja sosiaalikomitea kehottaakin komissiota tutkimaan asiaa. Komitea pitää kysymystä ongelmallisena ja katsoo, että siihen on löydettävä asianmukainen liikennepoliittinen ratkaisu. 3.1.4. Kaupankäynnin väliportaat menettävät tietyiltä osin merkityksensä. Palveluiden tuottajat ja tarjoajat myyvät palveluitaan suoraan kuluttajille. Toisaalta erilaisia välittäjiä tarvitaan nimenomaan Internetin monenkirjavan tarjonnan vuoksi, ja erityisesti logistiikan, rahoituksen ja tietopalveluiden alalle kehittyy uudenlaisia toimintamuotoja ja -aloja. Lisäksi kaupankäyntimuotojen on mukauduttava vastaamaan paremmin kuluttajien tarpeita ja osittain voimakkaasti muuttunutta elämäntapaa. 3.2. Yritykset Internetin käyttö avaa yrityksille uusia liiketoiminnan aloja ja merkitsee uudenlaisten tuotteiden, palveluiden ja kaupankäyntimuotojen kehittämistä. 3.2.1. Internet helpottaa erityisesti kohdennettua markkinointia, ja sen avulla voidaan alentaa mainonta- ja transaktiokustannuksia. 3.2.2. Internetin voidaan yleisesti odottaa laskevan yritysten kustannuksia. Markkinoiden toimiessa moitteettomasti tämä saattaa johtaa hintojen alenemiseen ja siten edistää hyvinvointia. Syyt kustannusten laskemiseen ovat seuraavat: - Tavanomaiset väliportaat jäävät pois kaupankäynnistä. - Viestintäkustannukset (puhelu-, tietokone- yms. kustannukset) pienenevät. - Fyysisten perusrakenteiden (esim. toimitilojen) tarve vähenee. - Kustannukset siirretään asiakkaille (asiakkaat etsivät itse tarvitsemansa tiedon). - Digitaalisten tuotteiden jakelukustannukset ovat alhaiset. 3.2.3. Toisaalta ei kuitenkaan pidä aliarvioida uusia ja erityisesti pr-toiminnasta aiheutuvia lisäkustannuksia. 3.2.4. Uusilla sähköisillä mahdollisuuksilla on todennäköisesti suurempi vaikutus yritysten keskinäiseen kaupankäyntiin kuin kuluttajakauppaan, mikä näkyy myös liikevaihdosta. Pääosa sähköisestä kaupasta käydään yritysten välillä, ja sen käyttö erityisesti ali- ja osahankinnoissa yleistyy nopeasti. 3.2.5. Pienille ja keskisuurille yrityksille tämä kaupankäyntimuoto on elintärkeä, mutta ne eivät useinkaan vielä kykene vastaamaan suurempien yritysten vaatimuksiin toimintatapojen muuttamiseksi ja käyttämään hyödykseen kaikkia tarjolla olevia mahdollisuuksia. Pk-yritykset tarvitsevatkin asianmukaisia neuvontapalveluita voidakseen hyödyntää mahdollisuutensa ja selviytyä uusista vaatimuksista. 3.2.6. Pienissä ja keskisuurissa yrityksissä pr-toiminnan lisäkustannukset saattavat Internetin tiettyjen ominaisuuksien ja rakenteiden vuoksi osoittautua teknisistä mahdollisuuksista koituvia säästöjä suuremmiksi. Uuteen toimintaympäristöön sopeutuminen on vaikeampaa kuluttajakaupassa kuin yritysten välisessä kaupassa, ja siksi myös riskit ovat suurempia. 3.2.7. Internet pienentää kuitenkin poikkeuksetta viestintäkustannuksia ja voi siten helpottaa pienten ja keskisuurten yritysten pääsyä markkinoille. Internetin tarjoamien teknisten mahdollisuuksien ansiosta palveluntarjoajat saavat myös vaivattomammin tietoa asiakkaista ja heidän ostokäyttäytymisestään. Näin mainonta voidaan kohdentaa tarkemmin tietyille asiakkaille, jolloin sen teho ei mene hukkaan. 3.2.8. Tämän vuoksi Internetiä pidetään usein nimenomaan pienten ja keskisuurten yritysten mahdollisuutena. Sähköisen kaupankäynnin lisääntyessä yritysten on myös panostettava voimakkaammin siihen, että henkilöstöllä on tarvittava erityispätevyys. Näin ollen sähköisessä kaupankäyntiympäristössä menestyminen on pk-yrityksille haaste, joka edellyttää erityisesti logistiikan ja henkilöresurssien kehittämisen uudistamista. Mahdollisia riskejä voidaan pienentää erilaisin yhteistyömuodoin. 3.3. Vaikutukset kuluttajien kannalta Maailmanlaajuisessa taloudessa sähköinen kaupankäynti tarjoaa kuluttajille ainutlaatuisen mahdollisuuden hyödyntää suoraan kaikkien markkinoiden valikoimia, mitä tähän asti on pidetty mahdottomana, ja hyötyä edullisimmista hinnoista tai hankkia sellaisia tuotteita, joita ei saa kansallisilta markkinoilta. 3.3.1. Kuluttajamarkkinoille yleensä ja Internet-markkinoille erityisesti on tyypillistä, että tarjotun tiedon määrässä ja laadussa on suuria eroja. Kuluttajalle tulee yleensä erittäin kalliiksi hankkia tietoa kaikista palveluntarjoajista, joten luottamus on Internet-markkinoilla tärkeää. Tämän vuoksi erilaisten neuvonta- ja tiedonhakupalveluita tarjoavien välittäjien rooli vahvistunee tulevaisuudessa. 3.3.2. Kustannusten aleneminen voi johtaa kuluttajahintojen laskuun ainoastaan silloin, kun vapaalle kilpailulle ei ole esteitä. Empiiristen tutkimusten mukaan kilpailu ei kuitenkaan yleisesti ottaen ole Internetissä kovempaa kuin muuallakaan, mikä johtuu markkinoiden voimakkaasta keskittymisestä (tunnettuus). Näin ollen Internet-markkinat ovat teoriassa erittäin avoimet, mutta käytännössä niiden avoimuudessa on puutteita. Tästä syystä on välttämätöntä luoda alalle ennen kaikkea kilpailupoliittinen ja oikeudellinen kehys, jotta kuluttajat voivat todella hyötyä mahdollisista eduista. 3.3.3. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä yritysten, hallitusten ja Euroopan yhteisön olisi pohdittava uudenlaisia kannustimia, joiden avulla tuettaisiin järjestelmien yksinkertaistamista ja eri kielten automatisoitua kääntämistä, edistettäisiin tekniikan levittämistä vähempiosaisten väestöryhmien keskuuteen ja kehitettäisiin Internetistä väline, jota kaupankäynnin lisäksi käytettäisiin entistä enemmän koulutukseen ja tiedonhakuun ja josta olisi hyötyä kaikille. 3.3.4. Internet ei ole pelkästään sähköisen kaupankäynnin väline, vaan sitä hyödynnetään yhä enenevässä määrin myös koulutuksessa ja tiedonhaussa. Internet tarjoaa työnsaantimahdollisuuksia ja auttaa tyydyttämään tiedonjanoa ja parantamaan tietämystä. Talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että koulutuspolitiikan on vastattava muuttuneisiin tarpeisiin paitsi perus- ja aikuiskoulutuksen myös esimerkiksi tiedotusvälineiden alalla. Investointeja on suunnattava ohjelmistoihin ja laitteistoihin sekä verkostojen luomiseen. Lisäksi on tarpeen kouluttaa opettajia. Alan koulutus on Euroopan kilpailukyvyn keskeinen edellytys tulevaisuudessa. 3.4. Työntekijät 3.4.1. Sähköinen kaupankäynti vaikuttaa Euroopan unionin kansalaisiin yhä voimakkaammin myös työntekijöinä. Sähköisen kaupan vilkastumisen odotetaan aiheuttavan rakenteellisia muutoksia, jotka johtavat uusiin pätevyysvaatimuksiin työmarkkinoilla. Näin ollen odotettavissa oleviin rakenteellisiin muutoksiin on vastattava asianmukaisilla ammatti- ja täydennyskoulutusaloitteilla ja muilla toimenpiteillä. Tämä ei todellakaan koske vain korkeasti koulutettua työvoimaa, joten koulutuksessa on otettava huomioon muutkin työntekijät. 3.4.2. Talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että koulutuspolitiikan on vastattava muuttuneisiin vaatimuksiin sekä yleissivistävän peruskoulutuksen että aikuiskoulutuksen tasolla. Nyt tehtävillä koulutuspoliittisilla ratkaisuilla on huomattava vaikutus Euroopan kilpailukykyyn tulevaisuudessa. 3.4.3. Osittain virtuaalisten yritysrakenteiden synty edistää uudentyyppisten työsuhteiden yleistymistä. Esimerkiksi etätyön merkitys kasvaa sähköisen kaupankäynnin vilkastumisen ansiosta. Työmarkkinaosapuolten on selvitettävä näiden kehityssuuntausten vaikutukset niin työntekijöiden kuin työnantajienkin kannalta. Erityisesti on kiinnitettävä huomiota työlainsäädännön noudattamiseen ja työsuojeluun. Lisäksi ammattijärjestöjen mahdollisuudet vaikuttaa yrityksiin sekä yritysneuvostojen välityksellä tapahtuva edunvalvonta on turvattava. 3.4.4. Työntekijöille sähköinen kaupankäynti tarjonnee uusia mahdollisuuksia. Osallistumis- ja vaikutusmahdollisuudet lisääntyvät, kun hierarkisista rakenteista siirrytään pienehköjen ja suhteellisen itsenäisesti toimivien hankekohtaisten yksiköiden muodostamaan verkostoon. Työntekijöille tarjoutuvat mahdollisuudet on tuotava selkeämmin esiin ja niitä on edistettävä. 3.4.5. Talous- ja sosiaalikomitea on ottanut koulutuskysymyksiin kantaa lausunnossaan aiheesta "Valkoinen kirja kaupasta". Esitetyt näkökannat koskevat osittain myös sähköiseen kaupankäyntiin liittyviä kysymyksiä. 3.4.6. Sähköisen kaupankäynnin vilkastuminen lisää myös työvoiman liikkuvuutta. Yritykset siirtävät tähän asti hallinnollisessa päätoimipaikassaan hoitamansa toiminnot sinne, missä työvoima on edullisempaa ja sosiaaliset vähimmäisvaatimukset alhaisemmat. Eurooppalaisiin työntekijöihin kohdistuvan entistä kovemman paineen purkaminen edellyttää ainakin yhteisön tasolla uutta työmarkkinaosapuolten sopimaa sosiaalisäännöstöä, jolla taataan myös ILOn yleissopimuksen mukaisten työntekijöiden oikeuksia koskevien normien noudattaminen kaikilla aloilla. 3.4.7. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä sähköisen kaupankäynnin puitteita luotaessa on otettava tasapuolisesti huomioon palveluntarjoajien, kuluttajien ja työntekijöiden edut. Nämä kolme ryhmää on ehdottomasti otettava mukaan kaikkien sähköiseen kaupankäyntiin liittyvien näkökohtien tarkasteluun. Rakennemuutosten hallintaa voidaan niin ikään edistää merkittävästi työmarkkinaosapuolten yhteisin aloittein. Lisäksi komitea katsoo, että komission tulisi tutkia sähköisen kaupankäynnin (fyysisiä, psyykkisiä ja taloudellisia) vaikutuksia työntekijöihin. 4. Sähköisen kaupankäynnin yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen ongelmat ja niiden ratkaiseminen 4.1. Selkeän oikeudellisen sääntelykehyksen tarve Sähköisen kaupankäynnin tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntäminen edellyttää luotettavan, avoimen ja selkeän rakenteellisen kehyksen luomista yrityksiä ja kuluttajia varten. Palveluntarjoajiin sovellettava oikeudellinen kehys luotiin sähköistä kaupankäyntiä koskevalla direktiivillä 2000/31/EY, jonka mukaan palveluntarjoaja voi käydä kauppaa muissa jäsenvaltioissa olevien asiakkaiden kanssa ilman, että sen on kulloinkin sovellettava kyseisen jäsenvaltion lainsäädäntöä. Direktiivissä säädetään kuitenkin eri aloja koskevista poikkeuksista. Näin ollen sähköisen kaupankäynnin markkinoita saattaa vähittäismyynnin alalla edelleen leimata yhtenäismarkkinoiden vahvistumisen sijaan jakautuminen jäsenvaltiokohtaisesti 15 erilaiseen lohkoon. Tämä rajoittaa selvästi sähköisen kaupan tarjoamia mahdollisuuksia Euroopassa. Vaikka komitea ymmärtääkin palveluntoimittajien tilanteen ja tarpeen poistaa fragmentoituneisuus, on sen mielestä edettävä erittäin vastuullisesti ja harkiten niin kauan kuin yhdenmukaistamistaso on alhainen. 4.1.1. Palveluntarjoajien on usein oltava ehdottoman varmoja sopimuskumppaninsa henkilöllisyydestä. Lisäksi sähköisessä kaupankäynnissä on olennaista varmistaa, että tiedot välittyvät muuttumattomina eteenpäin. Tämä on mahdollista sähköisen allekirjoituksen avulla. Tarvittava oikeudellinen kehys luotiin direktiivillä sähköisiä allekirjoituksia koskevista yhteisön puitteista 1999/93/EY, mutta käytännössä sähköisellä allekirjoituksella ei vielä ole juurikaan merkitystä. 4.1.2. Sähköistä kaupankäyntiä koskeva direktiivi poistaa palveluntarjoajilta useita sähköisen kaupankäynnin esteitä. Yhtenäistä kehystä ei kuitenkaan vielä ole onnistuttu luomaan, sillä televiestintätekniikoiden lähentyminen keskenään ja tiedotusvälineiden kanssa tuo sääntelyyn epäjohdonmukaisuutta. Viestinnän perusrakenteita ja niihin liittyviä palveluita koskevan uuden sääntelykehyksen avulla olisi pyrittävä edistämään avointen ja kilpailukykyisten viestintäpalvelumarkkinoiden kehittymistä ja varmistamaan niiden toiminta pitkällä aikavälillä. 4.1.2.1. Komissio käynnisti aihetta koskevan keskustelun lähentymistä käsittelevässä vihreässä kirjassaan KOM(1997) 623. Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkasteluasiakirjassaan KOM(1999) 539 komissio ehdotti viestintäinfrastruktuurin laaja-alaista sääntelyä. Talous- ja sosiaalikomitea kannatti lausunnossaan komission tekemiä aloitteita ja katsoo, että näitä näkemyksiä on kehitettävä nopeasti edelleen, jotta yrittäjille ja kuluttajille voidaan tarjota turvallinen ja luotettava toimintakehys. Komission heinäkuussa 2000 esittämä televiestintäalan uudistuspaketti vastaa tällaista lähestymistapaa. Televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymisen vuoksi kaikkien siirtoverkkojen ja -palvelujen tulee kuulua samaan sääntelyjärjestelmään. Komitea on tyytyväinen siihen, että uudessa sääntelyjärjestelmässä pyritään ennustettavuuteen ja aiempaa parempaan yhteensopivuuteen EU:n yleisen kilpailu- ja kuluttajansuojalainsäädännön kanssa. 4.1.3. Televiestinnän alalle on jo aiemmin onnistuttu luomaan toimivat kilpailupoliittiset puitteet. Samaan on nyt pyrittävä myös muilla aloilla. 4.1.4. Digitaalitaloudelle on tunnusomaista, että investoinnit ovat toiminnan alkaessa suuria (korkeat kiinteät kustannukset) ja kohdistuvat usein henkiseen omaisuuteen. Jakelukustannukset sen sijaan ovat erittäin alhaiset. Näin ollen tuottajien näkökulmasta on selvää, että teollis- ja tekijänoikeuksien suojeluun on kiinnitettävä runsaasti huomiota. Talous- ja sosiaalikomitea huomauttaa kuitenkin, että kuluttajien oikeutettuja toivomuksia ei saa jättää huomiotta. Näihin kuuluu esimerkiksi mahdollisuus nauhoittaa yksityiseen käyttöön televisio-ohjelmia yms. Neuvosto on vahvistanut tekijänoikeuksia koskevan yhteisen kannan. 4.2. Luottamus sähköiseen kaupankäyntiin Kuluttajat epäröivät käyttää Internetiä tuotteiden ja palveluiden ostamiseen, koska tuotteiden ominaisuuksista, mahdollisista lisäkustannuksista, sovellettavasta lainsäädännöstä ja oikeuspaikasta ei tiedoteta riittävän avoimesti. Kuluttajat ovat epävarmoja siitä, ovatko heidän haluamansa tuotteet virheettömiä, toimitetaanko ne määräaikaan mennessä ja hoituuko kaupan peruuttaminen tai purkaminen ongelmien ilmetessä (erityisesti jos tuote on virheellinen tai se ei miellytäkään) nopeasti, tehokkaasti ja oikeudenmukaisesti. Lisäksi tekniset järjestelmät ovat harvoin helppokäyttöisiä. 4.2.1. Kuluttajat pelkäävät niin ikään petoksia, maksuliikenteen turvattomuutta sekä henkilötietojen suojan riittämättömyyttä. 4.2.2. Ostaja törmää verkkokaupassa usein tilanteisiin, jotka eivät ole hänelle tuttuja toimipaikkaan sidotusta vähittäiskaupasta tai postimyynnistä. Asioidessaan tavanomaisessa kaupassa tai tilatessaan tuotteita luettelon perusteella kuluttaja yleensä tietää, kenen kanssa hän on tekemisissä. Internetissä on kuitenkin kotisivuja, joilla ei anneta mitään tietoa yrityksestä jne. Siksi tilattuja tuotteita tai palveluita koskevien valitusten yhteydessä on usein vaikea saada selville tuotteen toimittajaa, palauttaa tuotetta tai ilmoittaa tuomioistuimelle osoitetta, jotta mahdollinen kanne voidaan antaa tiedoksi. 4.2.3. Luottamuksen puute johtuu usein myös siitä, että kuluttajat eivät ymmärrä asioita kunnolla. Yhteisöä, jäsenvaltioita, yrityksiä ja kuluttajajärjestöjä kehotetaankin antamaan kuluttajille riittävästi tietoa, jotta he kykenevät tekemään päätöksensä itsenäisesti. 4.2.4. Jos sähköistä kaupankäyntiä on tarkoitus kehittää, menettelyjen ja liiketoimien on oltava yksinkertaisia ja turvallisia ja kuluttajien on voitava ratkaista ongelmat ja riidat nopeasti, edullisesti ja tehokkaasti. 4.2.5. Euroopan unioni on todennut turvallisen sääntelykehyksen olevan edellytys sille, että asiakkaat voivat hyödyntää sähköisen kaupankäynnin tarjoamia monipuolisia mahdollisuuksia. Esimerkkeinä mainittakoon sääntelytoimet, jotka liittyvät palveluntarjoajaa koskeviin vähimmäistietoihin, hintoihin, toimituskuluihin, veroihin, purkuoikeuksiin, mainosten merkitsemiseen jne. 4.2.6. Tärkeimmät säännökset on annettu kuluttajansuojaa etäsopimuksissa koskevalla direktiivillä 97/7/EY, jota parhaillaan saatetaan voimaan jäsenvaltioissa, sekä sähköistä kaupankäyntiä koskevalla direktiivillä 2000/31/EY. Lisäksi on toteutettu useita luottamusta lisääviä säädöstoimia. 4.2.7. Suojasäännöstössä on kuitenkin aukkoja. Esimerkiksi sellaiset tärkeät palvelualat kuin vapaa-ajanpalvelut ja matkat ovat edelleen etämyyntidirektiivin keskeisten säännösten soveltamisalan ulkopuolella. Erityisesti on muistutettava, että rahoituspalveluiden etämyyntiä varten ei ole olemassa asianmukaista oikeudellista kehystä. 4.2.8. Rahoituspalveluiden etämyyntiä koskevasta direktiiviehdotuksesta (KOM(1998) 468 lopullinen) antamassaan lausunnossa CES 458/1999 talous- ja sosiaalikomitea totesi, että rahoituspalveluilla on omat erityispiirteensä: ne ovat immateriaalisia ja niiden myönnetään olevan monimutkaisia ja kuluttajille tärkeitä. Siksi niitä varten on perusteltua ehdottaa erityisiä säännöksiä, jotka eivät ole pelkkä kopio etämyyntiä koskevista yleissäännöksistä, ja saattaa myös voimaan korkeatasoinen kuluttajansuoja niillä aloilla, jotka on tarkoitus yhdenmukaistaa. 4.2.9. Jos alkuperämaan periaatetta aletaan sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin mukaisesti soveltaa yleisesti, kuluttajiin saattaa kohdistua uudenlaista mainontaa tai heille saatetaan tarjota tiettyjä uusia tuotteita (esim. lääkkeitä), mikä voi aiheuttaa epävarmuutta. Tämän vuoksi tällaisilla aloilla on pyrittävä yhdenmukaisiin ja korkeisiin standardeihin. 4.2.10. Näin ollen komitea esittää seuraavaa: - Etämyyntidirektiivin tärkeimmät säännökset on ulotettava koskemaan myös muita palveluita ja näitä varten on mahdollisimman pian laadittava vastaavanlaisia sääntöjä. - Rahoituspalveluiden etämyyntiä koskevan direktiivin käsittelyä on nopeutettava. Syynä tähän on ennen kaikkea ministerineuvoston kiista täydellisestä harmonisoinnista ja sen mahdollisista poikkeuksista. Kuten komitea huhtikuussa 1999 antamassaan lausunnossa huomautti, direktiivin voimaansaattamisen määräajaksi on asetettava 30. kesäkuuta 2001. - Rahoituspalveluiden etämyyntiä koskevassa direktiivissä olisi säädettävä kuluttajalle annettavaa tietoa koskevista vähimmäisvaatimuksista, asianmukaisesta harkinta-ajasta, tiettyjä tarjontamuotoja koskevista rajoituksista sekä yksinkertaisesta ja tehokkaasta sopimuksen purkamismenettelystä. - Puitesääntely on tarpeen myös sellaisten kysymysten osalta, joista ei ole säädetty sähköisestä kaupankäynnistä annetussa direktiivissä. Näitä ovat vaihtoehtoiset riitojenratkaisumenettelyt, sopimaton markkinointi ja itsesääntelyaloitteita koskevat kriteerit. Sääntelytoimien pohjalta voitaisiin laatia "eurokoodeja" (eurocodes) esimerkiksi markkinointia varten. Näin voitaisiin lisätä kuluttajien luottamusta itsesääntelyaloitteisiin. - Kuluttajakaupassa palveluntarjoajan olisi vastattava liiketoimien yhteydessä ilmoitettavien tietojen katoamisesta tai virheellisestä välittymisestä. 4.3. Käytännesäännöt ja laatumerkki 4.3.1. Yrityksiä koskevien käytännesääntöjen avulla pyritään lisäämään kuluttajien luottamusta sähköiseen kaupankäyntiin. Jotta yhtenäismarkkinoiden kehittyminen ei estyisi, yhdenmukaisia standardeja ja periaatteita on luotava nimenomaan yhteisön tasolla ja niitä on työstettävä yhteistyössä kuluttajajärjestöjen sekä teollisuuden ja kaupan edustajien kanssa. Lisäksi sääntöjen noudattamista valvovien elinten toimintaa on tuettava. 4.3.2. Kuluttajien olisi myös saatava parempi käsitys palveluntarjoajien laadusta ja luotettavuudesta. Tähän tarkoitukseen soveltuisivat hyvin yrityksille myönnettävät laatumerkit, joiden perusteella kuluttaja voisi olla varma siitä, että hän voi asioida verkkokaupassa asiakkaan kannalta edullisin ehdoin. 4.3.3. Tässä yhteydessä on huolehdittava siitä, että arviointiperusteet asetetaan riittävän korkeiksi ja että palveluntarjoajat todella täyttävät ne. 4.3.4. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä arviointiperusteet ja sertifiointijärjestelmä olisi luotava kansainvälisellä tasolla yhteistyössä kuluttajajärjestöjen sekä teollisuuden ja kaupan edustajien kanssa, jotta laatumerkit hyväksyttäisiin ja otettaisiin käyttöön mahdollisimman laajalti. Jäsenvaltiokohtaisia laatumerkkejä olisi pidettävä alkusysäyksenä kansainvälisen järjestelmän kehittämiselle. Useat erilaiset sertifikaatit eivät suinkaan selkiyttäisi tilannetta vaan aiheuttaisivat pikemminkin sekaannusta ja haittaisivat yhtenäismarkkinoiden toimintaa. 4.4. Tuomioistuinten ulkopuolinen riitojenratkaisu ja oikeuksien puolustaminen 4.4.1. Kun kuluttajien ja palveluntarjoajien välille syntyy kiistoja rajatylittävässä kuluttajakaupassa, on molempien osapuolten etujen mukaista saada ongelmat ratkaistua ennen mahdollista tuomioistuinkäsittelyä. Näin ollen on esimerkiksi tärkeää, että palveluntarjoajalla on johdonmukainen järjestelmä valitusten käsittelemiseksi. 4.4.2. Valitusmahdollisuuksien lisäksi oikeudenmukaisilla ja yksinkertaisilla riitojenratkaisumenettelyillä on rajatylittävässä kuluttajakaupassa suuri merkitys. Kuluttajien valmius tehdä rajatylittäviä liiketoimia, riippuu myös siitä, onko heillä riitatapauksessa todella asianmukaiset mahdollisuudet puolustaa oikeuksiaan. Tuomioistuinten ulkopuolista riitojenratkaisua koskevat aloitteet ovat erittäin tärkeitä näiden mahdollisuuksien parantamiseksi. 4.4.3. Tämän vuoksi talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että komission ja jäsenvaltioiden on ripeästi luotava rajatylittäviä kuluttajariitojen ratkaisujärjestelmiä. Samalla on kuitenkin varmistettava, että tällaisia menetelmiä käytetään vapaaehtoisesti eli niistä ei tarvitse sopia ennen sopimuksen tekemistä ja että mahdollisuutta saattaa asia myöhemmin tuomioistuimen käsiteltäväksi ei suljeta pois. 4.4.4. Eri jäsenvaltioissa sovellettavien tuomioistuinten ulkopuolisten riitojenratkaisumenettelyjen tulee vastata toisiaan laadullisesti. Tämä edistää yhtenäismarkkinoiden toimintaa ja on edellytys sille, että kuluttajat käyttävät menetelmiä. Näin ollen on välttämätöntä kehittää yhdenmukaisia standardeja ja periaatteita yhteisön tasolla. Väärinkäytösten välttämiseksi komitea kehottaa varmistamaan akkreditoinnista tai lisensoinnista sekä valvonnasta vastaavat elimet. 4.4.5. Talous- ja sosiaalikomitea huomauttaa, että useisiin kysymyksiin on vielä löydettävä vastaus (mitä lainsäädäntöä tuomioistuinten ulkopuolisissa menettelyissä sovelletaan, mitä kieltä käytetään jne.). 4.4.6. On kuitenkin otettava huomioon, että tällaisten riitojenratkaisumenettelyiden toimivuus riippuu osittain siitä, onko kuluttajalla loppujen lopuksi mahdollisuus turvata oikeutensa myös oikeusteitse. 4.4.7. Oikeussuojakeinot ja turvallinen oikeudellinen kehys ovat keskeisiä edellytyksiä sille, että kuluttajat hyväksyvät sähköisen kaupankäynnin. Tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa vuoden 2000 joulukuussa annetun neuvoston asetuksen mukaan kuluttaja voi nostaa rajatylittävään sähköiseen kauppaan liittyvän kanteen asuinpaikkansa tuomioistuimessa, jossa myös vastaavanlaiset kuluttajaan kohdistuvat kanteet on pantava vireille. Mahdollisuuksia puolustaa oikeuksia yli rajojen on kuitenkin edelleen parannettava (tiedoksiantomenettelyt, täytäntöönpano jne.). 4.4.8. Korkeatasoisen kuluttajansuojan tarpeen huomioon ottamisen ohella on myös tärkeää estää sähköisen kaupankäynnin markkinoiden pirstoutuminen EU:ssa ylenmääräisten jäsenvaltiokohtaisten säännösten ja kilpailua ja innovaatiota koskevien rajoitusten vuoksi. 4.5. Kilpailu Sähköisen kaupankäynnin markkinarakenteet kehittyvät erittäin voimakkaasti. Yhdistymis- ja verkottumissuuntaukset saattavat nopeasti johtaa oligopolististen tai monopolististen rakenteiden syntymiseen. Aika onkin sähköisessä kaupankäynnissä merkittävämpi tekijä kuin muilla aloilla. Tämä asettaa kilpailupolitiikalle uudenlaisia haasteita, ja siksi uusia kehityssuuntauksia on seurattava valppaasti. 4.5.1. Euroopan unioniin on luotava sellaiset kilpailuolosuhteet, että myös pienillä, yleensä käyttäjien tarpeet huomioon ottavilla Internet-operaattoreilla on mahdollisuus selviytyä. Näin edistetään alan tasapainoista kehitystä. 4.5.2. Tämä edellyttää sitä, että markkinoiden kaikilla tasoilla on riittävästi toimijoita, joiden välillä vallitsee vapaa kilpailu. Tämä koskee Internet-palveluiden tarjoajien lisäksi Internet-infrastruktuurin tarjoajia. 4.5.3. Eurooppalaisen kilpailupolitiikan on siis vastattava uudenlaisiin haasteisiin: - Internetin ansiosta tuotteita ja palveluita tarjotaan usein sekä virtuaalimarkkinoilla että tavanomaisilla markkinoilla. Merkityksellisten markkinoiden rajaaminen on yhä vaikeampaa ja edellyttää selkeiden arviointiperusteiden määrittelemistä sekä tiivistä yhteistyötä eri maaosien kilpailuviranomaisten välillä. - Yritysten välisissä yhteyksissä vaihdetaan tietoja hinnoista, raaka-aineista, määristä jne. Kilpailuviranomaiset ovat vaikean tehtävän edessä pyrkiessään selvittämään, missä määrin tämä on syynä kilpailua rajoittavien sopimusten ja kiellettyjen yhdenmukaistettujen menettelytapojen syntymiseen. - Verkottumisen ja valtavan investointitarpeen vuoksi Internet-markkinoiden toimijoilla on tavanomaisten markkinoiden toimijoita voimakkaampi taipumus muodostaa keskittymiä ja pyrkiä määräävään markkina-asemaan. Tämä ei päde ainoastaan palveluntarjoajiin vaan erityisesti Internet-infrastruktuurin tarjoajiin tai ns. sisällöntarjoajiin (content providers). - Esimerkiksi Internetin verkkoperusrakennetta hallinnoi maailmanlaajuisesti enää vain muutama yritys, jotka harkitsevat fuusioitumista. Lisäksi Internetin perusrakenne on muodostettu Yhdysvaltojen verkoston ympärille, joten suuri osa Euroopan Internet-liikenteestä kulkee Yhdysvaltojen kautta. Näin ollen eurooppalaisten kuluttajien ja yritysten verkkotoimien turvallisuus ja luotettavuus riippuu Atlantin ylittävistä yhteyksistä. - Kilpailuviranomaisten on taattava se, että sähköistä kaupankäyntiä koskevien teollisuusstandardien luomisesta vastaavat markkinaosapuolet eivät käytä standardeja väärin omaksi hyödykseen eivätkä saavuta niiden avulla määräävää markkina-asemaa. - Internetin rakenteella ja hallinnoinnilla on tässä yhteydessä keskeinen merkitys. Euroopan unionin on eurooppalaisten kuluttajien ja yritysten edun vuoksi pohdittava, missä määrin Euroopan kilpailuviranomaiset voivat vaikuttaa siihen, että Internetin rakenne ei rajoita tai vääristä kilpailua. 4.6. Turvalliset ja edulliset maksujärjestelmät 4.6.1. Sähköisen kaupankäynnin yhtenäismarkkinoiden perusedellytys on toimiva, edullinen ja turvallinen maksuliikennejärjestelmä. Monissa maissa useat kuluttajat eivät pidä luottokorttia luotettavana maksuvälineenä, mutta eurooppalaisen lainsäädännön avulla on luotu pohja luottamuksen lisäämiselle. Esimerkiksi etämyyntidirektiivillä on nyt varmistettu, että kortin käyttöön oikeudettoman osapuolen tekemistä petoksista (vieraan luottokortin tai luottokorttinumeron vilpillisestä käytöstä) aiheutuvista vahingoista vastaavat luottokorttiyhtiöt. 4.6.1. Lisäksi ns. rahakortit (prepayed cards) tarjoavat kuluttajille anonyymin maksuvaihtoehdon. Rahakorttien avulla verkkokauppapalveluita pääsevät hyödyntämään myös uudet kuluttajaryhmät (esim. nuoret), joilla ei aiemmin ole ollut mahdollisuutta saada käyttöönsä sähköiseen kaupankäyntiin soveltuvia maksuvälineitä (luottokorttia). 4.6.3. Komitean näkemykset ja suositukset - On kehitettävä maksuvälineitä, jotka soveltuvat pienten maksujen suorittamiseen. - Rajatylittävien tilisiirtojen kustannukset ovat liian korkeat, kuten komissio eräässä tutkimuksessaan (maaliskuussa 2000) totesi. Rajojen yli suoritettavia pieniä tilisiirtoja on mahdollisimman pian nopeutettava ja lopulliselta asiakkaalta perittäviä maksuja on alennettava. - Älykorttien käyttöä on säänneltävä (minkälaista tietoa kortille saa tallentaa jne.). - Luottokorttimaksuja varten on toki olemassa turvastandardeja (Secure Electronic Transactions, SET), mutta yritykset eivät juurikaan sovella niitä, mikä osittain johtuu korkeista kustannuksista. - Komissiota kehotetaan laatimaan yhtenäiset säännöt, jotka koskevat maksujen palauttamisperusteita sekä todistustaakkaa luottokorttipetosten yhteydessä. Lisäksi on luotava säännöt luottokorttiyhtiöiden suorittamien maksujen takaisin saamiseksi sellaisissa tapauksissa, joissa palveluntarjoaja ei ole täyttänyt sopimusta (tilaus on jätetty toimittamatta tai sitä ei ole toimitettu sopimuksen mukaisesti). 4.7. Verotusjärjestelmän mukauttaminen 4.7.1. Rajatylittävä sähköinen kaupankäynti tuo verotukselliset esteet ja vääristymät yhä selkeämmin esiin, jolloin verotusjärjestelmien välinen kilpailu lisääntyy. Tämä koskee ennen kaikkea arvonlisäverojärjestelmiä. 4.7.2. Komissio on äskettäin tekemissään säädösehdotuksissa (KOM(2000) 349 lopullinen) esittänyt uudenlaista sääntelyjärjestelmää sähköisen kaupankäynnin välillistä verotusta varten. 4.7.2.1. Ehdotuksissa ei katsota tarpeelliseksi säännellä sellaista kaupankäyntiä, jossa yksityisasiakkaat ostavat tavaroita sähköisen verkon välityksellä mutta tavarat toimitetaan tavanomaiseen tapaan. Tällaisissa tapauksissa sähköinen kaupankäynti ei aiheuta erityisongelmia arvonlisäveron suhteen. 4.7.2.2. Ehdotukset sisältävät uusia säännöksiä digitaalisten tuotteiden toimittamisesta sähköisessä muodossa ennen kaikkea lopullisille kuluttajille, ja sähköistä toimitusta pidetään palvelun suorittamisena. Kun yhteisön ulkopuoliseen maahan sijoittunut yritys toimittaa palveluita yhteisössä asuvalle kuluttajalle, verotus tapahtuu EU:ssa. 4.7.3. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä sähköiselle kaupankäynnille on ehdottomasti määriteltävä kansainvälisesti yhteensopivat jäsenvaltiokohtaiset sääntelykehykset. Eurooppalaisten yritysten nykyinen epäedullinen kilpailuasema suhteessa yhteisön ulkopuolisiin yrityksiin on korjattava. Tämä on välttämätöntä, jotta voidaan välttyä uhkaavilta verotulojen menetyksiltä sekä vahingolliselta verokilpailulta, joka saattaisi heikentää Euroopan unionin asemaa maailmankauppajärjestelmässä. Tämän vuoksi komitea suhtautuu myönteisesti komission tekemiin ehdotuksiin sähköiseen kaupankäyntiin sovellettavasta arvonlisäverojärjestelmästä. TSK on myös sitä mieltä, että sähköisen kaupan verotuksellisesta sääntelystä ei saa aiheutua haittaa toimipaikkaan sidotulle kaupalle. 4.8. Käyttömahdollisuudet ja -kustannukset 4.8.1. Sähköisten viestintävälineiden ja kaupankäyntimahdollisuuksien käytön yleistyminen riippuu kustannuksista. Muutamissa maissa nopean yleistymisen esteenä ovat asianmukaisten laitteiden ja yhteyksien hankinta-, liitäntä- ja käyttökustannukset, jotka keskivertoperheen muihin kuluihin verrattuna ovat vielä liian korkeat. Yhteiskunnan digitaalinen jakautuminen (digital divide) on pyrittävä estämään. 4.8.2. Jakautumisuhan torjuminen edellyttää erilaisten esteiden poistamista. Kyse on esteistä, jotka koskevat juuri niitä väestöryhmiä, joille uudesta tekniikasta ja sähköisestä kaupankäynnistä kenties olisi erityistä hyötyä. Näitä ovat vanhukset, sairaat ja vammaiset. 4.8.3. Euroopassa on tehtävä vielä runsaasti tutkimustyötä tietotekniikkalaitteiden ja ohjelmien kehittämiseksi. Tutkimuksen avulla voitaisiin puuttua muutamiin tähän asti ratkaisemattomiin ongelmiin, kuten englannin kielen käyttöön, jota kavahdetaan erityisesti romaanisissa maissa. Nopeiden ja luotettavien automaattisten käännösohjelmien avulla voitaisiin esimerkiksi ratkaista ongelmat, jotka liittyvät vaikeaselkoisiin sopimuslausekkeisiin, jotka uhkaavat muodostua ansaksi useille asiakkaille. 4.8.4. Perusrakenteiden ja palveluiden saatavuus on erityisen tärkeää, ja kilpailun edistämisen ja palveluiden yhteentoimivuuden vuoksi onkin olennaista, että verkot liitetään yhteen. 4.8.5. Saatavuutta ja verkkojen yhteenliittämistä koskevilla sääntelytoimilla on keskeinen merkitys sekä uusille tulokkaille että jo alalla toimiville markkinaosapuolille, sillä ne vaikuttavat näiden investointipäätöksiin. Tästä syystä korkeatasoisen oikeusvarmuuden takaaminen on erittäin tärkeää. Viestintämarkkinoilla vallitsevan erityistilanteen vuoksi on säänneltävä jossain määrin myös sellaisten markkinaosapuolten toimintaa, joilla ei ole merkittävää markkina-asemaa, jotta voidaan taata reilu kilpailu markkinoiden kaikilla tasoilla. Tämä koskee erityisesti velvollisuutta neuvotella yhteenliittämisestä ja käyttöoikeuksista. 4.8.6. Komitean suositukset - Mikäli markkinat eivät takaa perusrakenteiden ja palveluiden käyttöoikeutta, asianmukaiset sääntelykehykset on luotava politiikan keinoin. - Komitean mielestä kohtuuhintaiset mahdollisuudet sähköisten viestintä- ja verkkokauppapalveluiden käyttöön on taattava toteuttamalla joukko toimenpiteitä. Näihin kuuluvat kohdennetut tukitoimet, puhelinyhtiöiden tarjoamat palvelut (esim. vuokralaitteet) sekä kilpailun lisääminen paikallisliityntäverkoissa. - Euroopan komissio on tehnyt ehdotuksen asetukseksi tilaajayhteyksien eriyttämisestä. Tarkoituksena on lisätä alan kilpailua. On kuitenkin kiinnitettävä huomiota siihen, ettei ehdotettu sääntely aiheuta alalla häiriöitä tai johda kapasiteettipulaan. - Koska kiinteiden yhteyksien vuokrat ovat edelleen melko korkeat, pikaiset toimenpiteet ovat välttämättömiä ennen kaikkea jäsenvaltiotasolla. Mikäli jäsenvaltioiden toimet eivät auta, yhteisön on ryhdyttävä soveltamaan kilpailusääntöjä mahdollisimman tiukasti. - Tekniikan kehittymisen ja palveluiden lähentymisen vuoksi yleispalvelun käsitettä on jatkuvasti tarkasteltava siltä kannalta, vastaako se ajankohtaisia vaatimuksia. Koska yleispalvelu on muuttuva ja kehittyvä käsite, komission tulee siis ehdottaa kriteereitä yleispalvelun soveltamisalan laajentamiseksi yhteisön lainsäädännössä sekä mekanismeja, joilla mahdollistetaan uudelleentarkastelu määräajoin. Lisäksi komitea katsoo, että yleispalvelun määritelmän ja soveltamisalan mahdollisen laajentamisen yhteydessä olisi otettava huomioon myös nopeat Internet-palvelut. 4.9. Yksityisyys ja henkilötietojen suoja Monet kuluttajat suhtautuvat sähköiseen kaupankäyntiin aluksi epäröiden mm. siksi, että he pelkäävät Internetissä tapahtuvan toiminnan vaarantavan tai rajoittavan yksityisyyttään. Sähköisten liiketoimien yhteydessä kerätään valtava määrä tietoa, jota käsitellään ja jota on mahdollista jäljittää. Henkilötietojen suojasta annettu direktiivi 95/46/EY tarjoaa asianmukaisen kehyksen sekä henkilötietojen suojelemiseksi että tietojen vapaan liikkuvuuden takaamiseksi EU:ssa. 4.9.1. Käytännössä tietosuoja ei näytä aina toimivan. Tietoja kerätään ja kuluttajaprofiileja luodaan luvattomasti yhä uudelleen. Oikeutta yksityisyyden suojaan ei kuitenkaan saa loukata, ja siksi henkilöllisyyttä koskevat tiedot on rajoitettava niihin, jotka ovat liiketoimien ja asianomaisten yritysten kannalta aivan välttämättömiä. 4.9.2. Yksityisyyttä voivat rajoittaa huomattavasti myös evästeet (cookies), joita useiden www-sivujen käyttö edellyttää (ja joiden avulla kerätään tietoa käyttäjän tottumuksista). 4.9.3. Tästä syystä TSK katsoo, että - yhteisön on asetettava tietosuojakysymykset etusijalle - komission on kannustettava jäsenvaltioita tehostamaan tietosuojan toteuttamista - komission on tuettava aloitteita, jotka lisäävät yleistä tietoisuutta aiheesta - kuluttajia on tuettava, jotta he voivat kontrolloida tietovirtoja - televiestintäalaa koskeva tietosuojadirektiivi on mukautettava uuteen tekniseen ja taloudelliseen ympäristöön, jotta tietosuoja voidaan taata myös kaikkien uusien viestintämuotojen osalta (on varmistettava tietosuoja sekä puhelinliikenteessä että viestinnän välittämisessä yleensä, kiinnitettävä huomiota paikkatietoihin ja rajoitettava liikennetietojen hyödyntämistä mainontatarkoituksiin sekä säänneltävä sähköistä profilointia [electronic profiling]). Bryssel 24. tammikuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) KOM(2000) 384, KOM(2000) 385, KOM(2000) 386, KOM(2000) 392, KOM(2000) 393, KOM(2000) 394 ja KOM(2000) 407. (2) Komission tiedonanto - Työllisyysstrategiat tietoyhteiskunnassa, KOM(2000) 48 lopullinen.