FI Euroopan unionin virallinen lehti C 133/8

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Toimintamallit kestävää kasvua, vähähiilistä taloutta ja teollisuuden muutoksia varten (oma-aloitteinen lausunto)”

2013/C 133/02

Esittelijä: Joost van IERSEL

Toinen esittelijä: Enrico GIBELLIERI

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 12. heinäkuuta 2012 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Toimintamallit kestävää kasvua, vähähiilistä taloutta ja teollisuuden muutoksia varten

(oma-aloitteinen lausunto).

Asian valmistelusta vastannut neuvoa-antava valiokunta ”teollisuuden muutokset” (CCMI) antoi lausuntonsa 22. tammikuuta 2013.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 13.–14. helmikuuta 2013 pitämässään 487. täysistunnossa (helmikuun 13. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 57 ääntä puolesta ja 4 vastaan 3:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Suuri osa Euroopan teollisuudesta elää vaikeita aikoja. Yhä useammat yritykset Euroopassa ja muualla maailmassa valmistautuvat kuitenkin vastaamaan maailman moninaisiin haasteisiin, kuten väestönkehityksen, ilmastonmuutoksen ja etenkin kestävään kehitykseen liittyvien vähähiilisyystavoitteiden vaikutuksiin.

1.2 ETSK haluaa kiinnittää huomiota ajattelutavan muutoksiin, jotka luovat pohjaa liiketoimintamallien uusimiselle tai mukauttamiselle. Kestävyysperiaatteiden noudattaminen on strateginen kysymys Maailman elinkeinoelämän kestävän kehityksen neuvostossa (World Business Council for Sustainable Development, WBCSD), yritysten kansallisen tason aloitteissa sekä valmisteltaessa vähähiilisyyttä koskevia alakohtaisia etenemissuunnitelmia EU-tasolla. Yritysten painopisteiden ja rakenteen sekä kansainvälisten arvoketjujen muutokset ovat johtamassa uudenlaisten liiketoimintamallien syntymiseen.

1.3 Yksi tärkeä osatekijä on yritysten johdon omasta aloitteesta tapahtuva sitoutuminen, joka vaikuttaa myös suhteisiin kyseiseltä tasolta alas- ja ylöspäin. Vastaavaa sitoutumista ja innovointia tapahtuu kaikilla tasoilla, ja sitä tukevat aktiivinen vuoropuhelu yritysneuvostojen kanssa ja yritysten erityiskampanjat sekä jäsenvaltioiden ja EU:n tasolla käytävä alakohtainen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu.

1.4 Vähähiiliseen talouteen siirryttäessä on taattava ammattiosaamisen ajantasaisuus ja korkeatasoisten työpaikkojen saatavuus, jotta vältytään mahdollisimman hyvin katkoksilta tai tilapäiseltä työttömyydeltä. Yritysten räätälöityjen toimien lisäksi tulee käynnistää EU:n, jäsenvaltioiden ja aluetason ohjelmia.

1.5 Uudet näkymät ja uusi dynamiikka edistävät yritysten ja arvoketjujen häiriönsietokykyä ja varmistavat investoinnit ja työllisyyden. Vähähiilinen talous edellyttää jatkuvaa yksityiskohtien koordinointia ja myös rahoitusjärjestelyjä julkisten ja yksityisten osapuolten välillä. Yhteiskuntapolitiikoissa olisi hyödynnettävä yksityisen sektorin näkemyksiä ja käytäntöjä, ja niihin olisi sisällytettävä yritysvetoisia toimintamalleja, jotka ovat usein julkishallinnon käytäntöjä edellä.

1.6 ETSK kehottaa EU:ta ja jäsenvaltioita harkitsemaan, että kasvualoitteen tukemiseksi käytettäisiin toistaiseksi hyödyntämätöntä rahoitusta tai jopa täysin uusia varoja, joilla rahoitettaisiin kiireellisesti tarvittavia toimenpiteitä. Komission olisi edistettävä t&k-toimintaa ja innovointia antamalla vähähiilisyysaloitteille etusija tulevassa Horisontti 2020 -ohjelmassa, jota ei missään tapauksessa pidä supistaa. Sen tulisi myös kannustaa perustamaan julkisen ja yksityisen sektorin toiminnallisia kumppanuuksia tiiviissä yhteistyössä eurooppalaisten teknologiayhteisöjen ja eri teollisuudenalojen kanssa koko innovointiketjun pituudelta.

1.7 Johdonmukaisuus on elintärkeää. ETSK korostaa tarvetta laatia hyvin rajattu, yhtenäinen ja pitkäjänteinen EU:n toimintakehys, josta tulee keskustella kaikkien sidosryhmien kanssa. Lisäksi on syytä pidättyä liiallisesta sääntelystä, kytkeä t&k-toimet ja innovointi sekä energia- ja ilmastopolitiikka lujasti toisiinsa ja huolehtia tehokkaasta energiainfrastruktuurista ja varastointikapasiteetista. Hyvät toimintatavat ja tehokkaat, yhteisesti sovitut järjestelyt on otettava huomioon. Tällainen EU:n toimintakehys myös edistää suuren yleisön ja suoraan vaikutusten kohteena olevien ihmisten hyväksynnän saamista.

1.8 EU:n osuus maailman kasvihuonekaasupäästöistä on suurin piirtein 10 prosenttia. Vuosina 2040–2050 sen osuus lienee 5 prosenttia. EU on kiistatta ottamassa johtoaseman sitovasta globaalista ilmastonmuutossopimuksesta käytävissä maailmanlaajuisissa neuvotteluissa. ETSK korostaa kuitenkin, että vääristymiä on pyrittävä välttämään. Niin kauan kuin kasvihuonekaasujen vähentämisen ja hiilidioksidin hintojen osalta ei ole maailmanlaajuisesti tasavertaisia toimintaedellytyksiä, on EU:n ja muun maailman välistä epätasapainoa korjattava toteuttamalla Euroopassa toimenpiteitä globaalien toimialojen hyväksi.

1.9 Viimeaikainen kehitys tulee ottaa huomioon. ETSK katsoo, että vähähiilisyystavoitteita tulee arvioida tämänhetkisen tilanteen valossa, sillä teollista toimintaa on siirtymässä huolestuttavassa määrin unionin ulkopuolisiin maihin (etenkin Yhdysvaltoihin), koska niiden energiapolitiikka on käytännöllistä ja edistyksellistä – mikä on osoittautunut epäedulliseksi Eurooppaan tehtävien investointien ja Euroopan työpaikkojen kannalta.

1.10 Avoin ja oppiva yhteiskunta tarvitsee joustavia osallistumisen muotoja, sääntöjä ja velvollisuuksia. Tulee luoda uudenlainen, sidosryhmien osallistumiseen pohjautuva innovointikulttuuri. Tavoitteena on oltava yhteiskunnallinen konsensus perusasioista. On tärkeää ymmärtää haasteet syvällisesti ja tunnustaa se tosiasia, että maailman monisyisiin ongelmiin voidaan vastata vain teollisuuden, tieteen, yhteiskunnan ja politiikan vuorovaikutuksen avulla. Kaikkien asianomaisten tahojen – yritysten ja niiden henkilöstön, kansalaisjärjestöjen, työmarkkinaosapuolten, tavarantoimittajien ja asiakkaiden sekä kuluttajien – olisi voitava osallistua, ja avoimuus tulisi varmistaa.

1.11 ETSK tähdentää, että käsillä olevassa lausunnossa esitetyt lähestymistavat tulee ottaa huomioon tulevassa teollisuuspolitiikassa ja muissa asiaankuuluvissa toimissa. EU:n tulisi tehdä ilmastopolitiikan ja kilpailukyvyn osalta tiivistä yhteistyötä teollisuuden kanssa sellaisten ratkaisujen löytämiseksi, joissa otetaan huomioon toimien tekninen toteutettavuus ja taloudellinen kannattavuus.

2. Johdanto

2.1 Teknologia ja innovointi, maapalloistuneet finanssimarkkinat ja kauppa, räätälöidyt tuotteet, dynaamiset arvoketjut ja kierrätys ovat ratkaisevia tekijöitä nykypäivän taloudessa.

2.2 Samanaikaisesti lisähaasteita asettavat maailman väestön kasvu, tuloerot sekä raaka-aineisiin, veteen ja ruokaan liittyvät ongelmat. Ilmastonmuutos, kestävä kehitys sekä energiaan liittyen tehokkuus, vähähiilisyysvaatimukset, uusiutuva energia ja energialähteiden saatavuus ovat kansainvälisen asialistan kärjessä. Uusiin tavoitteisiin on pyrittävä epävarmassa ilmapiirissä, joka Euroopassa vallitsee vähäisen kasvun johdosta.

2.3 Monikansalliset yritykset ja niiden henkilöstö sekä arvoketjut niistä alas- ja ylöspäin kohtaavat yhä useammin nykyisestä tilanteesta johtuvia moninaisia pulmia. Eurooppalaiset arvoketjut ovat silti edelleen maailman kärkeä, ja niiden asema on turvattava.

2.4 Tässä lausunnossa käsitellään eräitä toimialojen ja yritysten ajattelu- ja suhtautumistapojen ajankohtaisia kehityskulkuja, jotka luovat pohjaa uudenlaisille liiketoimintamalleille. Jotta edessä oleviin valtaviin haasteisiin voidaan vastata tuloksekkaasti, tarvitaan sekä julkisen että yksityisen sektorin toimia, jotka käsittävät yhteisesti hyväksyttyjä analyyseja, yksityiskohtaista koordinointia ja aloitteita kasvun ja pysyvien työpaikkojen luomiseksi. Julkisten ja yksityisten sidosryhmien tulee kehittää tulevia toimia kumppaneina.

2.5 Laajalti hyväksytään, että hiilidioksidipäästöjen kasvu vuosikymmenten kuluessa on aiheuttanut merkittäviä kasvihuonevaikutuksia ja mm. nostanut keskilämpötiloja, muuttanut huomattavasti sääoloja ja lisännyt ennakoimattomia vaikutuksia, joita ovat esim. merenpinnan nousu sekä ympäristön ja ekosysteemien muutokset. Nämä vaikuttavat (kielteisesti) maatalouteen ja johtavat kohtuuttomaan ruoan hinnan nousuun, nälkään ja köyhyyteen.

2.6 Ilmastonmuutokseen liittyvät ongelmat kärjistyvät (1). Olipa hiilidioksidia koskevien toimien ja vähähiilisyyden edistämissuunnitelmien maailmanlaajuinen käsittely miten hankalaa tahansa, se on yleisen kokemuksen valossa erittäin toivottavaa.

2.7 Vaikka pitkän aikavälin vakaata kehystä ei ole, lukuisat yritykset ovat ryhtyneet toimiin ja laatineet kestävään kehitykseen tähtääviä liiketoimintastrategioita sovellettavaksi omalta tasoltaan alas- ja ylöspäin sekä alkaneet tuottaa ympäristömyönteisempiä ja vähemmän hiilidioksidipäästöjä aiheuttavia tuotteita ja palveluja. Lisäksi tapahtuu suuria muutoksia uudelleenjärjestelyjen, optimoinnin ja uudistamisen johdosta. Vähähiiliseen teknologiaan ja innovointiin on hyvin tärkeää kiinnittää huomiota, jotta saadaan aikaan maailmanlaajuisia ratkaisuja.

2.8 Arvoketjut ovat Euroopalle tärkeä sosioekonominen etu. Kestäväpohjaisen tuotannon tulee perustua kilpailukykyyn, innovointiin, uusiin taitoihin ja korkealaatuisiin työpaikkoihin. Keskeiset kehitystä vauhdittavat teknologiat, kuten bioteknologia, nanoteknologia ja uudet materiaalit, ovat välttämättömiä etenkin siksi, että viestintä- ja koordinointikustannusten nopea pieneneminen helpottaa arvoketjujen eri toimintojen maantieteellistä hajauttamista. Tämä prosessi ei ole lineaarinen, mutta siihen sisältyy usein työvoimavaltaisten ja digitaalisten toimintojen siirtämistä muualle.

2.9 Yhä useammissa yrityksissä valtaa alaa ajattelutapa, jonka mukaan People, Planet, Profit -periaatetta – tunnettua, 1990-luvulla kiteytettyä ilmaisua, joka on nyt jälleen huomion kohteena – olisi pidettävä ohjenuorana, vaikka ongelmat ovat usein monimutkaisia ja valinnat ristiriitaisia. Tämän tulisi johtaa yrityslähtöisiin taloudellisiin, sosiaalisiin ja ympäristöä koskeviin toimiin nykyisten maailmanlaajuisten käsitysten, kehityskulkujen ja indikaattorien pohjalta.

2.10 Kohdennettu yrityslähtöinen toimintatapa, jollaista noudatetaan useissa maissa, vahvistaa Eurooppaan sijoittautuneiden yritysten asemaa. Se voidaan nähdä tulevaisuuden strategiana, johon sitoutuvat yritysten korkein johto ja hallitus, henkilökunta, tavarantoimittajat ja asiakkaat, ammattiliitot ja muut työmarkkinaosapuolet sekä muut sidosryhmät.

3. Analyyttiset huomiot

3.1 Läntisellä maailmalla ennen olleen vallitsevan aseman tilalle on tulossa monikeskuksisuus, johon liittyy useiden tärkeiden keskusten olemassaolo. Monikansalliset yhtiöt ovat usein eri keskuksia yhdistävä tekijä. Maailmantalouteen kohdistuu jatkuvasti paineita erilaisten (vääristymiin johtavien) poliittisten ja taloudellisten impulssien takia.

3.2 Tilanteeseen vaikuttavat myös ilmastonmuutosta ja energiaa koskevat tavoitteet. Yhdistyneet kansakunnat, OECD ja EU sekä yksityinen sektori laativat analyyseja ja määrittävät toimia, joiden avulla näihin uusiin haasteisiin tulisi vastata. Komission ja neuvoston tulee ottaa ohjakset käsiinsä ja määrittää agenda, asettaa pelisäännöt ja luoda investointeja ja innovointia edistävät olosuhteet.

3.3 Tietoisuutta kestävyyteen liittyvistä tekijöistä edistetään vuonna 1999 perustetulla Dow Jonesin kestävän kehityksen indeksillä ja GRI-ohjeistolla sekä lukuisten muiden tahojen – kuten johtavien yritysten ja niiden henkilökunnan, työmarkkinaosapuolten ja erilaisten kansalaisjärjestöjen – toimesta. Genevessä toimiva Maailman elinkeinoelämän kestävän kehityksen neuvosto (WBCSD) on aktiivinen yritysverkosto, jonka puitteissa vahvistetaan liike-elämän kannat ilmastonmuutosta koskevia maailmanlaajuisia neuvotteluja ajatellen. Lisäksi sillä on keskeinen asema uusien liiketoimintatapojen kehittämisessä ja monimuotoisten yrityshankkeiden toteuttamisessa. Sen merkittävimpiä aloitteita ovat olleet vuonna 2010 toteutettu Vision 2050 ja sitä vuonna 2012 seurannut Changing Pace, jonka yhteydessä on havainnollistettu sääntelyn merkitystä hyvien liiketoimintatapojen edistämisessä (2).

3.4 Changing Pace -asiakirjan mukaan hallitusten on tehtävä selkeät prioriteettivalinnat ja asetettava säännöt valittuihin prioriteetteihin liittyvien kasvu- ja ostovoimatavoitteiden määrittämiseksi sekä määriteltävä, miten voidaan päästä parhaisiin tuloksiin. Liike-elämän peruspäämäärä on ”tarjota jatkuvasti parempia tavaroita ja palveluja yhä laajemmalle ihmisjoukolle kohtuuhintaan, ilman kestävyysperiaatteiden vastaisia vaikutuksia ja niin, että syntyy työpaikkoja ja taloudellista arvoa” (3).

3.5 Changing Pace -asiakirjassa yksilöidään keskipitkän ja pitkän aikavälin maailmanlaajuisia megatrendejä, julkisia politiikkoja ja tavoitteita ja esitetään sen jälkeen liike-elämän näkökulma toimintavaihtoehtoihin. Lisäksi ihmisten arvoja käsittelevässä luvussa (”People's values”) käsitellään nimenomaisesti kysymystä vastuullisista kansalaisista ja kuluttajista.

3.6 Yleisesti hyväksyttyjen analyysien ja hallitusten tosiasiassa saavuttamien tavoitteiden välillä on selvä ero. Meneillään oleva kriisi todennäköisesti ylikuormittaa Euroopan taloutta: monien yritysten on mukautettava tuotantokapasiteettiaan läntisen maailman ja nähtävästi myös Kiinan ja Intian supistuvan kysynnän takia.

3.7 EU on hyväksynyt Kioton pöytäkirjan ja pannut täytäntöön säädöksiä ja näyttää siten tietä ilmastonmuutoksen torjunnassa ja energiatehokkuuden lisäämisessä. Maailman muut keskeiset toimijat eivät toistaiseksi ole omaksuneet vastaavia periaatteita sitovasta lainsäädännöstä puhumattakaan. Tämä epätasapainoinen ja epätyydyttävä tilanne jatkuu viimeaikaisista YK:n konferensseista huolimatta. Selkeyden puute EU:n teollisuuden osalta ruokkii epävarmuutta ja levottomuutta asianomaisten yritysten työntekijöiden keskuudessa. Tarvitaan välttämättä hyvin koordinoitua ja tasapainoista lähestymistapaa, johon kytkeytyy julkisten ja yksityisten toimijoiden välistä koordinointia.

3.8 Yrityksissä tehdään parhaillaan järkeistämistoimia. Teknologia, innovaatiot ja vahvat arvoketjut takaavat hyvät tulokset, mutta niihin liittyy myös yritysten ja työllisyyden kannalta haitallisia vaikutuksia. Työttömyysluvut ovat historiallisesti korkeimmillaan eri puolilla Eurooppaa, ja nuorisotyöttömyys aiheuttaa huolta lähes kaikkialla. Tarvitaan kiireesti uusia kehitysnäkymiä.

3.9 Euroopan työmarkkinoiden kriisi heikentää kunnianhimoisten ilmastonmuutostoimien toteuttamisnäkymiä. Teollisuuden laajat irtisanomiset ja nuorten vähäiset tai olemattomat mahdollisuudet päästä työmarkkinoille murentavat pohjaa vähähiiliseen talouteen siirtymisen kannalta välttämättömän osaamisen ja asiantuntemuksen siirrolta.

3.10 Laaja tietoisuus ilmastonmuutoksesta ja muista haasteista avaa toisaalta uusia mahdollisuuksia. Eurooppalaiset yritykset sisällyttävät nämä kysymykset vähitellen strategioihinsa ja pyrkivät saamaan itselleen kilpailuetuja. Samanlaista kehitystä voidaan havaita Yhdysvaltojen, Japanin ja jopa nousevan talouden maiden, kuten Kiinan, johtavien yritysten piirissä. Monissa eurooppalaisissa yrityksissä uskotaan johtotasolta aina suorittavalle tasolle saakka, että tällaiset mukautukset kantavat hedelmää ja johtavat kaikkien kannalta suotuisaan kehitykseen. Kiinnostavimpiin tuloksiin on päästy ”kehdosta kehtoon” -periaatteeseen pohjautuvilla prosesseilla ja kehittämällä kierrätystaloutta, jossa käytetään niukasti luonnonvaroja ja materiaaleja.

3.11 Kaiken kaikkiaan ETSK korostaa, että analyyseja, näkemyksiä ja tavoitteiden asettelua tulee koordinoida tehokkaasti julkisten ja yksityisten sidosryhmien kesken. Näin on ratkaisevan tärkeää toimia monella tasolla – maailmanlaajuisesti sekä EU-, valtio- ja aluetasolla – sen varmistamiseksi, että Euroopan talous säilyy kilpailukykyisenä. Samanaikaisesti tulee myös taata kestävyysperiaatteiden noudattaminen ja sosiaalinen innovointi. Avaintekijöitä ovat teknologia ja innovoinnin edistäminen sekä ajantasaisen osaamisen, taitojen ja hallinnon varmistaminen.

4. Liike-elämän aloitteet ja käytännöt

4.1 Kestävyystavoitteita nivotaan yrityksissä yhä enenevässä määrin osaksi yrityskulttuuria, yritysten yhteiskuntavastuupolitiikkaa ja riskienhallintamenettelyjä. Kun useat johtavat yritykset ovat sitoutuneet maailmanlaajuisella tasolla Changing Pace -periaatteisiin (4), Euroopassa on toteutettu vastaavia aloitteita ala- ja yrityskohtaisesti.

4.2 Tämä suuntaus etenee eri vauhdilla eri aloilla ja yksittäisissä yrityksissä. Uudelleenmääriteltyihin tavoitteisiin tähtäävän uudenlaisen ajattelutavan juurruttaminen vie aikaa ja vaatii suuria ponnisteluja etenkin hitaan kasvun kaudella. Kansalaisjärjestöissä ja kriittisten kuluttajien keskuudessa havaittavissa olevat laajemmat yhteiskunnalliset virtaukset edistävät niin ikään uusia lähestymis- ja menettelytapoja.

4.3 Kehitys näkyy komission ja asiantuntijoiden laatimissa tutkimuksissa. Viime vuonna eräässä raportissa esitettiin seuraava päätelmä: ”Kaiken kaikkiaan EU:n teollisuuden ympäristötehokkuus on kahden viime vuosikymmenen aikana kehittynyt huomattavasti kohti talouskasvun ja ympäristövaikutusten irrottamista toisistaan. Teollisuuden ympäristömyönteisyyden ja resurssitehokkuuden lisääntymisellä on tässä merkittävä rooli” (5).

4.4 Yritysten korkein johto ja hallitus sitoutuvat usein yrityksen tulevan häiriönsietokyvyn kehittämiseksi tällaisiin prosesseihin ja ottavat suoraa vastuuta, mikä parantaa yritysten sisäistä ryhtiä ja terävöittää päämääriä. Henkilökohtainen sitoutuminen on WBCSD-verkostossa yleistä, ja tätä esimerkkiä noudatetaan yksittäisten maiden yrityksissä. Liike-elämän ja kestävyysperiaatteiden noudattamisen välisestä yhteydestä on tulossa entistä näkyvämpi ja kouriintuntuvampi.

4.5 Eurooppalaiset yritykset toteuttavat moninaisia aloitteita ympäristötavoitteiden yhdistämiseksi taloudelliseen sietokykyyn. Pohjois-Euroopasta alkanut prosessi kiihtyy ja leviää vähitellen koko Eurooppaan. Yksittäisten yritysten tavoitteet näkyvät tehtävänmäärityksissä, hankkeissa sekä yhteistyössä tutkijoiden, kansalaisjärjestöjen, työmarkkinaosapuolten ja muiden tahojen kanssa. Kansallisia organisaatioita ovat mm. seuraavat: — Saksalainen Unternehmensnetzwerk: der Ulmer Initiativkreis Nachhaltige Wirtschaftsentwicklung, joka perustettiin vuonna 1992. — Ranskalainen Entreprises pour l’Environnement, joka edustaa maata WBCSD-verkostossa ja jossa on mukana 40 suuryritystä; toinen, MEDEFin (Mouvement des Entreprises de France) puitteissa toteutettava aloite kattaa 250 yritystä, jotka ovat tehneet Rio+20-prosessiin liittyviä sitoumuksia. — Joukko brittiläisyrityksiä tekee samansuuntaista työtä osallistumalla Walesin prinssin Accounting for Sustainability -hankkeeseen. — Vuonna 2012 perustettuun Dutch Sustainable Growth Coalition -yhteenliittymään kuuluu seitsemän johtavaa yritystä eri toimialoilta työnantajaliitto VNO-NCW:n puitteissa. Yhteenliittymä kehittelee tavoitteita, käytäntöjä ja menetelmiä pitkäjänteisen kestävän kasvun edistämiseksi myös alas- ja ylöspäin arvoketjussa. — UK Sustainable Investment and Finance Association on käynnistänyt äskettäin aloitteen, jolla yrityksiä ja omistajatahoja kannustetaan pitkän aikavälin investointeihin. Lontoossa pidettiin marraskuussa 2012 ensimmäinen kestävien investointien parissa toimivien maailmanlaajuisten pankkien ja yritysten vuotuinen konferenssi Banking Environment Initiative Forum 2012.

4.6 Lähestymistavoissa on edelleen huomattavia eroja, jotka liittyvät talouden kehitysasteeseen ja siihen, miten vahva yhteys kansantalouksilla ja t&k-toimilla on kansallisen ja eurooppalaisen kontekstin ulkopuolelle. Yritykset kaikkialla Euroopassa toimivat kuitenkin jo lähitulevaisuudessa yhteisessä maailmanlaajuisessa kehyksessä, mikä edellyttää samanlaisia ajattelutapoja ja reaktioita. Johtamisessa ja koulutuksessa tulee valmistautua tällaiseen todellisuuteen.

4.7 Havaittavissa on seuraavia yhteisiä piirteitä: — Kansainvälisissä poliittisissa neuvotteluissa on toistaiseksi saavutettu vain vähän konkreettisia tuloksia, koska poliittiset näkemykset, käytännöt ja sosioekonomiset paineet eroavat toisistaan. Uudenlaiset ajattelutavat ovat kuitenkin saamassa jalansijaa liike-elämän piirissä etenkin läntisessä maailmassa. — Yhtenä viimeaikaisena kehityssuuntana on yhtiöiden johtajiston sitoutuminen ja osallistuva johtaminen, jotka terävöittävät johdon toimia. Kestävyysperiaatteiden mukaiset ratkaisut ovat nousemassa yhä tärkeämmiksi sisäisissä keskusteluissa ja yritysten menettelyissä. On alkanut uusi vaihe, jossa tapahtuu mukautumista niin liiketoimintamalleissa, koulutuksessa ja urasuunnittelussa kuin henkilöstön ajattelutavassa läpi koko yrityskentän. — Ollaan siirtymässä entistä pitkäjänteisempiin lähestymistapoihin, joiden ohella sovelletaan kuitenkin myös tehokkaita lyhyen aikavälin strategioita. — Tavarantoimittajat ja asiakkaat ovat usein mukana prosesseissa. — Tavanomaisten sidosryhmien, kuten henkilöstön ja työmarkkinaosapuolten, lisäksi keskusteluja käydään yhä useammin myös kansalaisjärjestöjen kanssa, ja asiakkaista on tulossa entistä merkittävämpi tekijä. — Ammatilliseen ja elinikäiseen koulutukseen kiinnitetään yhä enemmän huomiota samaten kuin opiskeluun yliopistoissa ja kaupallisen alan oppilaitoksissa. Tällaiset uudet näkymät houkuttavat nuoria työntekijöitä, mikä myös helpottaa työmarkkinoille pääsyä. — Tällaista kehitystä on tarkasteltava kestävyysperiaatteiden noudattamiselle ja Euroopan kilpailukyvylle asetettujen julkisten tavoitteiden valossa.

5. Kestävään kehitykseen tähtäävät vähähiilisyysstrategiat

5.1 Vähähiilisyysstrategioilla on keskeinen merkitys kestävän kasvun edistämisessä. Ne kytkeytyvät EU:n teollisuuspolitiikkaan.

5.2 Euroopan teollisuus joutuu nykyisin ottamaan huomioon monenlaisia ja monisyisiä EU-, valtio- ja jopa paikallistason poliittisia tavoitteita ja välineitä, joiden avulla pyritään vähentämään hiilidioksidipäästöjä sekä edistämään uusiutuvia energiamuotoja ja energiatehokkuutta. Tavoitteet ja välineet ovat joskus monitulkintaisia ja päällekkäisiä, eikä niitä aina ole sovitettu yhteen asianmukaisesti. Jotta teollisuus voi toimia tuloksekkaasti ja kustannustehokkaasti, tarvitaan entistä selkeämpiä, ennakoitavia ja yhdennettyjä politiikkoja.

5.3 Kohti kestävyysperiaatteiden mukaista vähähiilistä taloutta on siirrytty pääasiassa sen johdosta, että on pyritty pienentämään kustannuksia öljyn ja energian hintojen noustua. Tämä tapahtui jo ennen kuin kasvihuonekaasupäästöjen aiheuttaman ilmastonmuutoksen (todellisten tai oletettujen) seurausten vuoksi muodostui ympäristönsuojelukulttuuria.

5.4 ETSK katsoo, että yhtenäisen ja johdonmukaisen EU:n toimintakehyksen, jolla pyritään entistä varmempaan, kilpailukykyisempään ja vähähiilisempään energiahuoltoon ja joka jäsenvaltioiden tulee panna johdonmukaisesti täytäntöön, olisi koostuttava seuraavista neljästä peruspilarista: — tieteellisesti todistettuihin tuloksiin perustuva yhtenäinen energia- ja ilmastopolitiikka päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluville aloille — päästökauppajärjestelmän piiriin kuulumattomien alojen mahdollisen panoksen hyödyntäminen — t&k- ja innovointitoimien ja energia- ja ilmastopolitiikan nivominen entistä lujemmin toisiinsa — energian tehokkaan siirron ja energiaverkkojen älykkään käytön mahdollistava energiainfrastruktuuri ja -säännökset sekä ajanmukainen varastointikapasiteetti ja joustava kysynnänhallinta.

5.5 EU:n päästökauppajärjestelmä on EU:n keskeinen poliittinen väline sen varmistamiseksi, että kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteet saavutetaan yhdenmukaisesti ja kustannustehokkaasti. Järjestelmä olisi toteutettava markkinaperusteisesti. ETSK huomauttaa, että kolme ratkaisevaa kysymystä on vielä avoinna: — Päästökauppajärjestelmän tulisi taata yrityksille pitkän aikavälin investointivakaus, mitä se ei nykyisellään tee. — Euroopassa on pidätyttävä paljon kustannuksia aiheuttavasta ja haitallisesta ylisääntelystä ja koordinoitava sen sijaan yksityiskohtaisesti julkisen ja yksityisen sektorin toimia. — Päästökauppajärjestelmässä olisi otettava huomioon yritysten ja toimialojen kilpailuasemien erilaisuus. Tästä seikasta tulee tavoitteiden tiukentuessa entistäkin ratkaisevampi, jos maailman muut toimijat ovat haluttomia tai eivät pysty laatimaan tai panemaan täytäntöön kestävään kehityksen tähtääviä vähähiilisyystavoitteita. Euroopassa ei tule soveltaa globaaleilla toimialoilla erillisiä lähestymistapoja, jotka ovat haitallisia investointien ja työllisyyden kannalta.

5.6 Lisäksi ollaan laajasti samaa mieltä siitä, että julkiseen infrastruktuuriin – kuten Euroopan energiaverkkoon – on tehtävä ensin huomattavia investointeja. Julkisten toimijoiden sitoutuminen rahoittamaan alkuinvestoinnit ja lujittamaan yksityisten sijoittajien luottamusta on ratkaisevan tärkeää. Tämä olisi otettava keskustelun aiheeksi neuvostossa ja sisällytettävä EU:n kasvualoitteeseen.

5.7 Tällaisen toimen olisi myös hillittävä sitä selvästi näkyvää suuntausta, että Euroopan teollisuuden tiettyjä toimintoja siirretään muualle maailmaan, vaikka Eurooppa 2020 -strategiassa ja sen täytäntöönpanossa otetaan huomioon hiilivuodon vaara.

5.8 Kaikissa päästökauppajärjestelmän rakenteellista parantamista koskevissa ehdotuksissa olisi pyrittävä löytämään ratkaisuja kohdissa 5.4 ja 5.5 mainittuihin kysymyksiin. Päästökauppajärjestelmän mukauttamisesta parhaillaan käytävässä keskustelussa ei kiinnitetä tarpeeksi huomiota niiden ratkaisemiseen eikä järjestelmän rakenteen muuttamiseen. Vuodesta 2020 alkaen tulisi mukautettujen suuntaviivojen avulla vakauttaa hiilidioksidin hinta, jonka perusteella markkinatoimijoiden pitäisi voida tehdä pitkän aikavälin investointipäätöksiä vähähiilisten ratkaisujen toteuttamiseksi. Päästökauppajärjestelmän rakenteellinen kehittäminen poistaisi lyhytaikaisten poliittisten toimenpiteiden tarpeen.

5.9 Päästökauppajärjestelmän rakenteen parantaminen on tarpeen myös sen hyväksynnän lisäämiseksi suuren yleisön ja työntekijöiden keskuudessa. Eräiden ”perinteisten” työpaikkojen odotetaan katoavan nopeasti, mutta uusia, ”vihreitä” vähähiilisen talouden työpaikkoja ei ole vielä kunnolla syntynyt. Siirtymistä vähähiiliseen talouteen pidetään liian äkillisten muutosten takia usein uhkana perinteisille tuotantoaloille. Tarvitaan eri tasojen työmarkkinavuoropuhelua avoimuuden lisäämiseksi ja hyväksynnän lujittamiseksi vaikutusten kohteena olevien henkilöiden keskuudessa sekä jatko- ja uudelleenkoulutusohjelmien tarjoamiseksi kaikille työntekijöille, jotta he voivat mukauttaa osaamisensa työmarkkinoiden muuttuviin tarpeisiin.

5.10 Kaikkein tärkeintä on laatia uusi t&k- ja innovaatiopolitiikka, jossa keskitytään arvon muodostumiseen monimutkaisissa (kansainvälisissä), vähähiiliseen talouteen suuntautuvissa arvoketjuissa. Teknologista lähestymistapaa on laajennettava nykyisestä. Ilmastonmuutos, tärkeiden luonnonvarojen alkava niukentuminen ja tästä johtuva hintojen nousu vahvistavat ajattelutavan muutosta energia- ja raaka-ainealoilla. Myös nousevien talouksien ja kehitysmaiden kirittämiseen muiden rinnalle mm. teknologiansiirron avulla on kiinnitettävä huomiota. Resurssien kysyntä kiihtyy, mutta energiajärjestelmien uusiminen ja resurssitehokkuuden lisääminen on riskialtista ja erittäin kallista. Onnistuminen riippuu lisäksi erilaisista, toisiinsa tiiviisti kytkeytyvistä toimialoista ja osaamisesta. Kaikille näille tekijöille tarvitaan kiireesti EU:n yhtenäiset teknologiset suuntaviivat (6) ja niiden tueksi johdonmukaisia poliittisia päätöksiä.

5.11 Yhdennetyt lähestymistavat kattavat muutkin kuin vain tuotantovaiheen, ja niiden avulla pyritään parantamaan ympäristötehokkuutta elinkaaren joka vaiheessa: suunnittelussa, raaka-aineiden hankinnassa, kokoonpanossa, jakelussa ja käytöstä poiston yhteydessä. Yhdennetyistä tuotepolitiikoista on keskusteltava julkisten ja yksityisten toimijoiden kesken. Ne on määritettävä tarkasti, jotta vältytään ylisääntelyltä. Käytettävissä olevia välineitä ovat tarpeen mukaan valmistajien ja valtioiden tai EU:n väliset sopimukset ekomerkinnöistä, energiamerkinnöistä, ekologisesta suunnittelusta, materiaalien käyttökielloista ja ekologisen jalanjäljen osoittavista merkinnöistä. Jotta merkinnöillä olisi vaikutusta, niiden tulee sisältää asianmukaista ja luotettavaa kuluttajatietoa mm. sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin mukaisesti. Kyseinen direktiivi tulee panna asianmukaisesti täytäntöön.

5.12 Tarvitaan myös merkittävää panostusta perusluonteiseen ja soveltavaan t&k-toimintaan, jotta Euroopassa päästään tavoitteena olevaan varmaan, maailmanlaajuisesti kilpailukykyiseen, kohtuuhintaiseen ja tehokkaaseen energiahuoltoon, jonka takaa tehokas energiainfrastruktuuri ja energia-alan sääntely (7).

5.13 Toimialarajat ylittävä järjestelmäinnovointi ja yhdennetyt arvonmuodostusketjut koskevat yrityksiä, sillä fossiilisiin polttoaineisiin perustuvissa maailman energiajärjestelmissä on ajan oloon irtauduttava hiilestä ja pula raaka-aineista edellyttää taloudessa resurssien säästämistä. Kestävyysperiaatteet saavat vähitellen jalansijaa kaikilla markkinoilla, ja tämä kehitys hämärtää toimialojen perinteisiä rajoja ja synnyttää uudenlaisia arvonmuodostusketjuja.

5.14 Meneillään oleva keskustelu kannustaa myös käynnistämään yrityksissä yhä lisää alhaalta ylöspäin suuntautuvia aloitteita. Niin suuret yhtiöt kuin pk-yrityksetkin kehittävät vähähiilisyyteen tähtääviä liiketoimintastrategioita ja -malleja koko arvoketjun pituudelta. Tulevia energiavaatimuksia ennakoimalla saavutetaan myös kilpailuetuja. Tätä varten tarvitaan asianmukaista lainsäädäntöä. Yrityksen sisäisestä innovaatioiden kehittelystä ja tuotantoa ja organisaatiota johtotasolta aina suorittavalle tasolle saakka koskevista innovointiprosesseista on tulossa monissa yrityksissä vakiokäytäntö.

5.15 Esimerkkeinä voidaan mainita seuraavat:

5.15.1 Koska rakennetun ympäristön osuus energian loppukysynnästä on huomattavan suuri, fossiilisten energialähteiden kulutusta voidaan vähentää merkittävästi ja kustannustehokkaasti parantamalla olemassa olevien ja uusien rakennusten energiatehokkuutta mm. eristyksen ja paremman lämmitystekniikan avulla. Muita esimerkkejä ovat yritysten ja kuntien hankkeet kuljetusinfrastruktuurin luomiseksi ja paikallisesti tuotetun kestäväpohjaisen energian siirtämiseksi. Näitä seikkoja ja nimenomaan niihin liittyviä taustatekijöitä käsitellään erillisessä ETSK:n lausunnossa (8).

5.15.2 Euracoal-järjestö esittää kolmivaiheista puhdashiilistrategiaa, jossa on otettu huomioon energia-alan etenemissuunnitelma 2050 ja johon sisältyvät ajanmukaisen tekniikan käyttöönotto hiilivoimaloissa ja siten päästöjen vähentäminen, uuden sukupolven huipputehokkaan ja joustavan tekniikan kehittäminen samoin kuin hiilidioksidin talteenoton, ja varastoinnin ja kuljetuksen demonstrointi ja käyttöönotto, sekä hiilidioksidin talteenotto ja varastointi muiden polttoaineiden ja alojen osalta. Mahdollisuuksia viedä puhdashiilitekniikkaa EU:sta muualle voidaan parantaa.

5.15.3 Uusiutuvia raaka-aineita ja uusiutuvaa energiaa luontaisesti käyttävä metsäteollisuus toimii hyvin oma-aloitteisesti. Tulosten takaamiseksi on oleellisen tärkeää laatia alakohtainen, t&k-toimia sisältävä politiikkapaketti, jotta saadaan aikaan teknologisia läpimurtoja ja markkinoille saadaan uusia tuotteita. Raaka-aineet ja niiden energiakäyttö on saatava oikeaan tasapainoon. Toimintalinjojen on sovittava yhteen maailmanlaajuisen kehityksen, muiden politiikanalojen ja teollisuuden investointisyklien kanssa.

5.15.4 Meneillään on monialaisia hankkeita. Esimerkkeinä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksista, joille tulee taata merkittävä asema ja riittävä rahoitus Horisontti 2020 -ohjelmassa, voidaan mainita resurssi- ja energiatehokkaan kestäväpohjaisen prosessiteollisuuden SPIRE (Sustainable Process Industry through Resource and Energy Efficiency) ja energia-aineiden teollisen tutkimuksen aloite EMIRI (Energy Materials Industrial Research Initiative).

5.16 Useat muut toimialat kehittävät parhaillaan EU-tasolla vähähiilisyyttä koskevia pitkän aikavälin etenemissuunnitelmia.

5.17 Myös siirtyminen biotalouteen on Euroopalle osa ratkaisua ja tärkeä askel kohti vähähiilistä taloutta. Yritykset kehittävät uusia biopohjaisia tuotteita ja ratkaisuja, jotka vastaavat kasvaviin odotuksiin ja vaatimuksiin.

6. EU, hallitukset, sidosryhmät

6.1 Edellä kuvatun kaltaisten prosessien rinnalle ja perustaksi tarvitaan teknologiset, taloudelliset ja sosiaaliset kehykset ja edellytykset. Niitä ovat mm. yritysten kohdennetut tutkimus- ja investointiohjelmat sekä seikkaperäinen toimiala- ja yritystason vuoropuhelu EU:n ja kansallisten viranomaisten ja erilaisten sidosryhmien kanssa.

6.2 EU:n ja jäsenvaltioiden olisi harkittava, että kasvualoitteen tukemiseksi käytettäisiin toistaiseksi hyödyntämätöntä rahoitusta tai jopa täysin uusia varoja, joilla rahoitettaisiin kiireellisesti tarvittavia toimenpiteitä. Seitsemännen ja kahdeksannen puiteohjelman avulla tulee edistää teknologisia läpimurtoja ja innovointihankkeita. Myös EIP:n tulee tukea toimia. Lisäksi ETSK kehottaa keskustelemaan verohelpotusten mahdollisesta hyödyntämisestä tässä yhteydessä.

6.3 EU:n teknologiayhteisöt, joista useimmat ovat teollisuusvetoisia, kokoavat yhteen yrityksiä, tutkimuslaitoksia ja tutkijoita sekä julkisen tahon kantoja kehitysnäkymistä (9). Niillä on ratkaiseva merkitys kansainvälisten suuntausten ja odotusten analysoinnissa ja yhteisten tavoitteiden ja aikataulujen asettamisessa.

6.4 Markkinatavoitteiden asettaminen edellyttää keskustelua ja testien tekemistä tavarantoimittajien ja asiakkaiden sekä sidosryhmien – kuten työmarkkinaosapuolten, kansalaisjärjestöjen, alueviranomaisten ja kuluttajien – kanssa. EU ja jäsenvaltiot vastaavat lainsäädännöstä ja sääntelystä, mutta prosessi ei saisi koskaan olla yksisuuntainen, vaan siihen tulisi nivoa toteuttamiskelpoiset etenemissuunnitelmat sekä johtavissa yrityksissä meneillään olevat hankkeet ja suunnitelmat (10). Tämä edellyttää jatkuvaa tiedonvaihtoa analyyseista ja näkemysten testauksesta julkisen ja yksityisen sektorin välillä.

6.5 Poliittisessa keskustelussa kohdistetaan usein päähuomio ylhäältä alaspäin suuntautuviin EU:n (tai jäsenvaltioiden) ilmastonmuutos-, väestönkehitys-, terveys-, ruoka-, vesi- yms. aloitteisiin ottamatta lukuun yrityksissä vallitsevaa tilannetta. ETSK kehottaa tarkastelemaan myös samoihin kysymyksiin keskittyvien yksityisten toimijoiden tekemiä analyyseja ja ratkaisuja. Keskeisten ongelmien ratkaisemiseksi tarvitaan erityisesti yksityisiä investointeja ja niiden lisäksi ammattitaitoista työvoimaa.

6.6 Uudistusprosesseissa on otettava huomioon yritysten sosiaaliset tavoitteet ja tarve pitää työntekijät sitoutuneina. EU:n ja jäsenvaltioiden olisi työmarkkinaosapuolten alakohtaisten ja monialaisten neuvottelukomiteoiden kautta edistettävä ja toteutettava toimenpiteitä, joilla tuetaan yhteiskunnallisesti hyväksyttävällä tavalla tehtävää siirtymistä vähähiiliseen talouteen. Sen lisäksi, että painotetaan työntekijöiden tarvitsemia taitoja (11), on otettava huomioon myös määrälliset seikat ja aikataulut.

6.7 Hallitusten/viranomaisten, yritysten, henkilöstön ja työntekijöiden edustajien yhteistä sitoutumista historiallisen korkeaksi nousseen työttömyyden taittamiseen voidaan ilmentää ajantasaistamalla opetussuunnitelmia, koulutusohjelmia ja oppisopimuskoulutusta.

6.8 Keskeinen ja ehkä jopa ratkaisevan tärkeä seikka on maailmanlaajuisesti yhdenvertaisten toimintaedellytysten luominen esimerkiksi globaalien normien ja sertifioinnin, selkeän lainsäädännön, yhtäläisten markkinoillepääsymahdollisuuksien, teollis- ja tekijänoikeuksien suojan sekä samantasoisen kuluttajansuojan avulla. Työntekijöiden perusoikeudet tulee niin ikään turvata. Näiden näkökohtien olisi oltava kiinteä osa EU:n kauppapolitiikkaa (12).

6.9 ETSK:n mielestä kaikkien toimijoiden olisi otettava lukuun, että yritykset ja yritysryhmät noudattavat oma-aloitteisesti erilaisia vaatimuksia ja menettelyjä. Toivottuihin tuloksiin pääseminen määräajassa voi näet vaatia hyvin suuria ponnisteluja.

Bryssel 13. helmikuuta 2013 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) Ks. YK:n hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin (IPCC) raportit:

http://www.ipcc.ch/publications_and_data/publications_and_data_reports.shtml

(2) Changing Pace, Public policy options to scale and accelerate business action towards Vision 2050, 2012, http://www.wbcsd.org/changingpace.aspx

(3) Ks. alaviite 2.

(4) Ks. alaviitteet 1, 2 ja 3. WBCSD:llä on 200 jäsentä, joista noin 100 on eurooppalaisia yrityksiä.

(5) Ks. komission vihkonen Sustainable Industry: Going for Growth & Resource Efficiency, heinäkuu 2011. Ks. myös Study on the Competitiveness of European Companies and Resource Efficiency, heinäkuu 2011 ja Study on the Competitiveness of the EU eco-industry, syyskuu 2009.

(6) Ensisijaisesti kahdeksas puiteohjelma.

(7) Ks. edellä kohta 5.4, neljäs luetelmakohta.

(8) Asiakokonaisuuteen CCMI/106 kuuluva lausunto rakennusalan kestävää kilpailukykyä koskevasta komission tiedonannosta.

(9) Ks. muun muassa ETSK:n lausunto aiheesta ”Eurooppalaiset teknologiayhteisöt ja teollisuuden muutokset”EUVL C 299, 4.10.2012, s. 12.

(10) Ks. muun muassa ETSK:n lausunnot aiheista ”Teollisuuden muutokset ja kestäväpohjaisten energiaintensiivisten teollisuudenalojen kehittäminen raaka-aineiden tehokasta käyttöä koskeva Eurooppa 2020 -strategian tavoite huomioon ottaen”, EUVL C 43, 15.2.2012, s. 1; ”Ympäristöystävällisten ja kestävien työpaikkojen edistäminen EU:n ilmastonmuutos- ja energiapaketin yhteydessä”, EUVL C 44, 11.2.2011, s. 110 ja ”Energiatehokkuussuunnitelma 2011”, EUVL C 318, 29.10.2011, s. 155.

(11) Komission lippulaivahanketta koskeva ETSK:n lausunto aiheesta ”Uuden osaamisen ja työllisyyden ohjelma: Eurooppa tähtää täystyöllisyyteen” COM(2010) 682 final, EUVL C 318, 29.10.2011, s. 142.

(12) ETSK:n lausunto aiheesta ”Unionin teollisuuspolitiikan ulkoinen ulottuvuus – otetaanko EU:n kauppapolitiikassa todella huomioon teollisuuden edut?”, EUVL C 218, 23.7.2011, s. 25.