KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE - European Community Investment Partners (ECIP) - Kertomus täytäntöönpanosta vuonna 1998

TIIVISTELMÄ

ECIP (European Community Investment Partners) oli EU:n ensimmäinen taloudellisen yhteistyön väline. Se perustettiin vuonna 1988 komission aloitteesta ja Euroopan parlamentin tuella Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Välimeren alueen kehitysmaiden ja niihin investoivien eurooppalaisten yritysten yhteiseksi eduksi ja hyödyksi. Myöhemmin ECIP laajennettiin koskemaan Etelä-Afrikkaa ja se oli esikuvana JOP-ohjelman luomiselle Phare- ja Tacis-maissa.

ECIP:n tavoitteena on kannustaa eurooppalaisten ja paikallisten kumppaneiden yhteisyrityksiä kehitysmaissa. Yhteisyritykset ovat

- kehitysmaissa suuressa suosiossa, koska niiden mukana kehitysmaat saavat pääomaa, teknologiaa, taitotietoa ja pääsevät integroitumaan kansainvälisiin tuotanto- ja kauppaverkostoihin,

- erittäin riskialttiita, koska niissä yhdistyy kaksi vaikeutta: uuden yrityksen luomiseen liittyvät vaikeudet ja vaikeudet, joita kohdataan sijoittauduttaessa ympäristöön joka on eurooppalaista kulttuuri- ja talousympäristöä ja poliittista ympäristöä epävarmempi ja huonommin ennustettavissa.

Edellä kuvatut yhteisyritysten kaksi piirrettä ovat EU:lta tulevan rahoituksen perusteina. EU työskentelee läheisessä yhteistyössä erityisesti EU:n jäsenvaltioiden kehityspankkien kanssa, jotka myös toimivat asian parissa (EDFI).

ECIP-rahoitusvälineen pääpiirteet ovat seuraavat:

- se vastaa ainoastaan yrityksiltä tuleviin aloitteisiin (perustuu kysynnälle),

- paikalliset ja eurooppalaiset yritykset voivat päästä mukaan ECIP:hen yli sadan paikallisen ja eurooppalaisen rahoituslaitoksen muodostavan verkoston kautta; rahoituslaitoksista noin 20 toimii erittäin aktiivisesti. Rahoitusväline on suuressa määrin hajautettu kahdelle tasolle. Komissio myöntää ennakkoja ECIP:n rahoituslaitoksille, jotka puolestaan komission hyväksymisen saatuaan myöntävät kyseiset varat avustusten, rahoitusosuuksien (riskipääoma) tai korottomien ennakkojen muodossa, jotka voidaan joko palauttaa yrityksen menestyttyä tai muuttaa avustuksiksi (katso jäljempänä) lopullisille edunsaajille,

- ECIP kattaa kaikki yhteisyrityksen perustamisvaiheet:

* kumppaneiden etsinnän (avustukset),

* yrityksen suorittamat tarkoituksenmukaisuusanalyysit (korottomat ennakot, jotka yritys voi palauttaa, jos se menestyy, tai jos yritys ei menesty, ne voidaan muuttaa avustuksiksi),

* yhteisyrityksen omaan pääomaan osallistuminen,

* avustukset pienille ja keskisuurille yrityksille ja suurempien yritysten korottomat ennakot, jotka ne voivat palauttaa, teknologian siirron yhteydessä tarvittavan koulutuksen rahoittamiseksi.

Komissio vastaanotti vuosien 1988-1998 aikana 3 711 ECIP-rahoitusta koskevaa virallista rahoituspyyntöä, joista hyväksyttiin 2 534 ja joille myönnettiin yhteensä 286,3 miljoonan euron rahoitus ECIP-rahoitusvälineestä. ECIP-rahoituspyyntöjen määrä laski 39 prosenttia vuonna 1998 eli 396 rahoituspyyntöön. Euroina laskettuna niiden arvo laski 25 prosenttia eli 53,9 miljoonaan euroon. Vuonna 1998 ECIP käytti 57 prosenttia (28,4 miljoonaa euroa) sille osoitetuista vuoden 1998 52,6 miljoonan euron talousarvioarviomäärärahoista. Se hyväksyi 264 toimea, joille myönnettiin 29,8 miljoonan euron rahoitus vuonna 1998. Tämä vuosi oli ensimmäinen, jolloin ECIP ei käyttänyt kaikkia sille osoitettuja määrärahoja.

ECIP-varoja saaneiden lopullisten tuensaajien ja rahoituslaitosten mukaan myönteinen vaikutus on huomattavan suuri. Asiantuntijan paikalla suorittamien kahdeksan maakohtaisen tutkimuksen perusteella ja ECIP-toimien tuensaajien toimittamien 1 312 yksityiskohtaisen loppuraportin perusteella komission yksiköt arvioivat, että jokaiseen ECIP-rahoituksen euroon liittyy yli 16 euron arvosta investointeja kehitysmaissa. Toteutettujen ECIP-toimien 240 miljoonaa euroa liittyvät tuensaajien selvitysten mukaan noin 3,5 miljardin (= 3 561 miljoonan) euron suuruisiin yksityisiin investointihankkeisiin kehitysmaissa Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa, Välimeren alueella ja Etelä-Afrikan tasavallassa. Lopulliset tuensaajat selvittivät myös, että yli 34 000 EU:n alueen ja paikallista yritystä on toiminut yhteistyökumppaneina näissä toimissa. Lisäksi on perustettu noin 1 362 yhteisyritystä, jotka ovat luoneet suoraan yli 42 000 työpaikkaa. Lopullisilta tuensaajilta ja rahoituslaitoksilta saaatujen raporttien mukaan ECIP on osoittautunut vuodesta 1998 lähtien tehokkaaksi välineeksi yhteisyritysten luomisessa, investoinneissa ja kehityksen edistämisessä. Se paransi komission kehityspolitiikkaa ja sen mainetta sekä EU:n sisällä että sen ulkopuolella.

Komissio suhtautuu kuitenkin yhä kriittisesti kyseisiin raportteihin ja sen vuoksi se teki joulukuussa 1998 sopimuksen Deloitte & Touchen kanssa (kansainvälisen tarjouskilpailun jälkeen) kolmannesta ECIP-asetuksen 10 artiklan 2 kohdassa säädetystä ulkopuolisesta arvioinnista. Tämän tutkimuksen tarkoituksena on arvioida tuloksia. Ulkopuolinen arviointi valmistuu vuoden 2000 alussa ja se lähetetään silloin neuvostolle ja Euroopan parlamentille.

ECIP:stä, joka alunperin oli pilottihanke, on annettu kaksi neuvoston asetusta, jotka neuvosto ja Euroopan parlamentti hyväksyivät yhteistoimintamenettelyllä sen jälkeen, kun useita välinettä koskevia ulkopuolisia arviointeja oli laadittu ja julkaistu:

- asetukset:

* asetus (ETY) N:o 319/92, 3.2.1992,

* asetus (ETY) N:o 213/96, 29.1.1996.

- ulkopuoliset arvioinnit (lähetetty neuvostolle ja Euroopan parlamentille, joista niitä voi pyytää):

* 1990 Touche Ross,

* 1994 SEMA Group,

* 1999/2000 Deloitte & Touche (meneillään).

- rahoitustilintarkastukset:

a) tilintarkastustuomioistuin: 1993

b) ulkopuoliset rahoitustilintarkastukset: 1996 Coopers & Lybrand

1997 Price Waterhouse Coopers

ECIP:n hallinnointi oli alusta lähtien tarkoitettu olemaan mahdollisimman suotuisaa liiketoiminnan kannalta: nopeat päätökset, avoimuus, joustavuus, nopeat maksut. Kyseinen ECIP:lle ominainen lähestymistapa, joka oli voimassa vuoteen 1996, antoi sille hyvän maineen rahoituslaitosten keskuudessa. Sen jälkeen ECIP:n hallinnointi on tullut asteittain byrokraattisemmaksi ja raskaammaksi, mikä johtuu kolmesta tekijästä:

- koska ECIP suuntautuu pääosin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, se on erittäin työvoimavaltainen ja hankkeiden määrän kasvaessa nopeasti komissiolla ei ollut tarpeeksi henkilöstöä hallinnoimaan niitä. Henkilöstöpula helpottui ainoastaan osittain teknisen avun yksikön (1997) ja myöhemmin rahoitusavun yksikön (1999) perustamisella,

- tilintarkastustuomioistuimen havaintojen jälkeen tehty komission rahoitusmenettelyjen vahvistaminen johti viiveisiin menettelyissä (komission täydellisellä kirjallisella menettelyllä tehty päätös valtuutuksen avulla tehdyn päätöksen sijaan) ja teknisten toimintojen (DG 1B) erottamiseen rahoitustoiminnoista (ulkomaanavun yhteinen toimiala) SEM 2000 -ohjelman nojalla (1996), vaikka pätevää henkilöstöä ei ollut tarpeeksi erityisesti rahoitusalalla,

- kun palautettavaa ennakkoa (järjestely nro 2) koskeva määräaika, joka ECIP-asetuksessa vahvistettiin 5 vuodeksi, päättyy, rahoituslaitoksen on komission kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti maksettava varat takaisin komissiolle. Kyseiset takaisinmaksut muodostavat tavanomaisen osan ECIP:n rahoitustoiminnoista. Kuitenkin lopputilitykset ja takaisinmaksut edellyttävät erittäin paljon tarkkoja ja huolellisia hallintotoimia, joihin oli käytettävissä ainoastaan riittämätön määrä henkilöstöä. Vuoden 1999 loppuun mennessä 1 398 yksittäisen toiminnan osalta oli suoritettu tilintarkastus.

Kyseisillä vaikeuksilla oli kaksi seurausta:

a) maksujen kasauman kasvu, jonka käsittelyä komission yksiköt pitivät ensisijaisen tärkeänä ja joka pitäisi saada ratkaistua vuoden 1999 loppuun mennessä. Rahoituksen jatkuvasta kysynnästä huolimatta ECIP:stä ei ole rahoitettu uusia toimia vuonna 1999. Komission yksiköt päättivät, että vuonna 1999 rahoitusyksikköjen ensisijainen tehtävä on olemassa olevien ECIP:n sopimusten rahoituksen päättäminen ja käyttämättömien ja palautettujen ECIP-varojen takaisinmaksu,

b) rahoituslaitosten ja yritysten lisääntyvä tyytymättömyys ja turhautuminen viiveisiin päätöstenteossa, sopimuksissa ja maksuissa.

ECIP-asetuksen voimassaolo päättyi 31. joulukuuta 1999. Komissio on tähän saakka jättänyt avoimiksi pitkän aikavälin kysymykset

- välineen jatkamisesta, ja

- välineen perusteellisesta uudelleenmuokkaamisesta mukaan lukien mahdollinen toimintojen eriyttäminen.

Komission yksiköt vastaanottivat joulukuun 1999 lopussa avoimessa kansainvälisessä tarjouskilpailussa valitun Deloitte & Touchen ECIP:tä koskevan lopullisen ulkopuolisen arviointiluonnoksen. Arvioinnin lopullinen versio annetaan komissiolle ja sen jälkeen se toimitetaan Euroopan parlamentille, neuvostolle ja yleisölle samanaikaisesti tämän kertomuksen kanssa.

Tässä vaiheessa ECIP:tä hallinnoivat yksiköt katsovat, että

1. ECIP vastaa todellista tarvetta,

2. ECIP:ssä on tehtävä seuraavia muutoksia:

* sisäisen hallinnon kustannuksia on vähennettävä,

* päätöksiä sekä maksu- ja takaisinmaksumenettelyjä on nopeutettava,

* ECIP on rinnastettava paremmin muihin täydentäviin taloudellisen yhteistyön ohjelmiin (kuten AL-Invest, Asia-Invest, Meda ja muut),

* ECIP:tä on mahdollisesti laajennettava käsittämään suurempia hankkeita,

* ECIP:n toimintoja on mahdollisesti eriytettävä myöhemmin määriteltävällä tavalla.

Vuoden 2000 aikana komission yksiköiden ehdottoman ensisijaisena tavoitteena on poistaa ECIP:n aikaisemmista rahoitustoimista johtuvat viiveet sopimuksissa, maksuissa ja ennakoiden takaisinmaksuissa.

Komissio esittää ohessa ECIP:tä koskevan kertomuksen vuodelta 1998. Kertomukseen sisältyy viisi yksityiskohtaista osaa. Ensimmäisessä osassa eli johdannossa selostetaan välineen taustaa, toimintatapoja ja komission hyväksymää yleistä politiikkaa välineen toteuttamiseksi. Toisessa osassa selostetaan ECIP:n tärkeimpiä kehityslinjoja vuonna 1998 ja analysoidaan ECIP-toimia vuonna 1998 (ja vuosina 1988-1998) kunkin sektorin, maantieteellisen alueen, rahoitusjärjestelyn ja rahoituslaitoksen osalta. Kolmannessa osassa arvioidaan ja analysoidaan ECIP:n taloudellisia vaikutuksia. Neljännessä osassa kuvataan komission vuonna 1998 käyttöön ottamia meneillään olevia toimenpiteitä ECIP:n varainhoidon vahvistamiseksi. Viidennessä osassa on yksityiskohtainen tilastoliite ja muita tietoja.

KERTOMUS ECIP-VÄLINEEN TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA VUONNA 1998

SISÄLTÖ

ENSIMMÄINEN OSA: SUORIEN ULKOMAISTEN INVESTOINTIEN JA ECIP:N ASEMA KEHITYSPROSESSISSA

1.1 Kehitysrahoitus ja suorat ulkomaiset investoinnit: yksityisen sektorin asema kehitysprosessissa

1.2 ECIP - Euroopan unionin vastaus yksityisen sektorin sijoittajien tarpeisiin

1.3 ECIP:n toimintatavat: menettelyt ja politiikat

1.3.1 Menettelyt

1.3.2 Politiikat

TOINEN OSA: ECIP:N TOIMINTAKERTOMUS 1998

2.1 29 päivänä tammikuuta 1996 annettu ECIP-rahoitusvälinettä koskeva asetus (EY) N:o 213/96

2.2 Saadut ja hyväksytyt rahoituspyynnöt sekä sopimukset

2.3 Maantieteellinen jakauma

2.4 Jakauma järjestelyittäin

2.5 Alakohtainen analyysi

2.6 ECIP:n rahoituslaitosten verkosto ja rahoituslaitosten toiminta

2.7 Tiedotus, tunnetuksi tekeminen ja mainostaminen

2.8 Yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskeva järjestely nro 1B

2.9 Suhteet EIP:in ja yhteensovittaminen muiden EY:n välineiden kanssa

KOLMAS OSA: ECIP-RAHOITUKSEN TALOUDELLISET VAIKUTUKSET

3.1 Selvitys ECIP-toimien tuloksista

3.2 Yhteisyritysten perustaminen

3.3 Investoinnit

3.4 Järjestelyn nro 3 toimien analyysi

3.5 Työllisyys ja koulutus

3.6 Muut kehitystekijät (ympäristö, teknologian siirto)

3.7 ECIP-toimien arviointi ja seuranta

3.8 Kahdeksan ECIP-maahankkeen tutkimus

3.9 Ulkopuolinen arviointitutkimus

NELJÄS OSA: VARAINHOITO

4.1 Moitteeton ja tehokas varainhoito

4.2 Ulkopuolinen rahoitustilintarkastus

4.3 Väärinkäytösten vastaiset toimenpiteet

4.4 Teknisen avun ja rahoitusavun yksiköt

4.5 Talousarviomäärärahat

Ensimmäinen osa

1. SUORIEN ULKOMAISTEN INVESTOINTIEN JA ECIP:N ASEMA KEHITYSPROSESSISSA

1.1. Kehitysrahoitus ja suorat ulkomaiset investoinnit: yksityisen sektorin asema kehitysprosessissa

Kehitysmaihin suuntautuvat nettorahoitusvirrat ovat kasvaneet huomattavasti 1990-luvulla. Ne olivat 101 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 1990 ja 275 miljardia dollaria vuonna 1998. Koko lisäys on tapahtunut yksityisissä resurssivirroissa. Kun teollisuusmaiden valtioiden virallinen kehitysapu on laskenut vuosien 1990-1997 noin 60 miljardin dollarin vuositasolta noin 50 miljardiin dollariin vuonna 1998, yksityiset virrat ovat samana aikana yli viisinkertaistuneet yli 227 miljardiin dollariin vuonna 1998. Vuonna 1998 yksityisen sektorin 227 miljardin rahoitusvirroista 155 miljardia dollaria oli suoria ulkomaisia investointeja ja 72 miljardia dollaria pääomamarkkinoiden virtoja. Vuonna 1990 yksityiset pääomavirrat olivat kokonaisuudessaan pienemmät kuin viralliset kehitysapuvirrat, mutta vuoteen 1998 mennessä niiden määrä oli kasvanut melkein viisi kertaa virallisia kehitysapuvirtoja suuremmaksi. (Lähde: Global Development Finance 1999. Maailmanpankki).

Pitkän aikavälin nettomääräiset resurssivirrat kehitysmaihin, 1990-1998

>TAULUKON PAIKKA>

Huomautus: pitkän aikavälin nettomääräiset resurssivirrat tarkoittavat nettomääräisiä rahoitustapahtumia, joiden alkuperäinen erääntymisaika on vuotta pidempi (katso 2.1).

1. Alustava.

(Lähde: World Bank Debtor Reporting System., Global Development Finance, 1999. Maailmanpankki)

Samaan aikaan myös kehitysmaille suunnattujen yksityisten pääomavirtojen koostumus on monipuolistunut huomattavasti. Kun liikepankkien antolainaus muodosti ennen yli 65 prosenttia kaikista yksityisistä virroista, suorista ulkomaisista investoinneista on nyt tullut yksityisten pääomavirtojen tärkein ja ennen kaikkea vakain ja vähiten vaihteleva osatekijä. Lisäksi sijoitusvirrat - sekä joukkovelkakirjat että osakkeet - ovat kääntyneet jyrkkään kasvuun niin, että vuosina 1990-1997 niiden osuus oli yli kolmasosa yksityisten pääomavirtojen kokonaismäärästä. Ne ovat tosin epävakaampia ja vähentyivät voimakkaasti vuonna 1998 Aasian ja Brasilian kriisien johdosta.

Kasvua ja suorien ulkomaisten investointien monipuolistumista on edistänyt monien kehitysmaiden kansantalouden perustekijöiden kestävä paraneminen, mikä on seurausta niiden siirtymisestä vapaampaan ja liberaalimpaan markkinatalouspolitiikkaan. Yksityistämisen, yksityisten investointien ja yksityisen infrastruktuurirahoituksen kasvavia pääomatarpeita ei ole mahdollista tyydyttää virallisten kehitysrahoituslähteiden avulla, ja yksityiset rahoitusmarkkinat ovat pyrkineet täyttämään nämä vaatimukset. Yksityiset rahoitusvirrat ovat kaupan ja tuotannon maailmanlaajuistumiseen johtavan suuntauksen kärjessä.

Yksityiset pääomavirrat ja suorien ulkomaisten investointien osuus niistä ovat keskittyneet voimakkaasti muutamiin suuriin kehitysmaihin. 1990-luvun alkupuolella (1990-1995) pelkästään 12 maan (Kiina, Meksiko, Brasilia, Korea, Malesia, Argentiina, Thaimaa, Indonesia, Venäjä, Intia, Turkki ja Unkari) osuus yksityisistä nettovirroista oli yli kolme neljäsosaa ja 166 kehitysmaasta valtaosan (140 maan) osuus oli alle 5 prosenttia kehitysmaihin suunnatuista yksityisistä nettopääomavirroista.

Kehitysmaiden talouksiin suuntautuvat yksityiset pääomavirrat ovat myös kohdistuneet valtioiden sijaan yksityiselle sektorille. Suurin osa kehitysmaille suunnatuista pääomavirroista kulkee markkinakanavien kautta yksityisiin investointeihin, jotka muodostavat yhä hallitsevamman osuuden kehitysmaiden nettoinvestoinneista, samalla kun sekä valtion että virallisen kehitysavun merkitys pienenee sekä suhteellisesti että reaalisesti. Juuri tässä yhteydessä ECIP:n erityisen tärkeänä tehtävänä on parantaa näiden yksityisten rahoitusvirtojen laatua, jotta ne tukisivat kehitystä entistä tehokkaammin.

1.2. ECIP - Euroopan unionin vastaus yksityisen sektorin sijoittajien tarpeisiin

ECIP tarjoaa yhteisrahoitusta, jolla autetaan kehittämään kumpaakin osapuolta hyödyttäviä yksityisiä investointitoimia, joissa EU ja paikalliset toimijat toimivat yhdessä erityisesti kehitysmaihin perustettavissa yhteisyrityksissä. ECIP edistää suorien ulkomaisten investointien laadun ja määrän parantamista Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Välimeren alueen kehitysmaissa sekä Etelä-Afrikassa (ALAMEDSA-maissa).

ECIP:llä on tarkoitus tukea EU:n sekä ALAMEDSA-maiden välisiä yhteisyrityksiä niiden kaikissa kehitysvaiheissa viiden rahoitusjärjestelyn avulla, joista kukin on kohdennettu yhteisyrityksen perustamisen ja alkuvaiheen eri vaiheisiin (katso seuraavasta osasta rahoitusjärjestelyjä koskevat yksityiskohtaiset tiedot).

ECIP:llä on kaksi ominaisuutta, joiden ansiosta se soveltuu erityisen hyvin yksityisille sijoittajille. Ensinnäkin se on hajautettu väline, jota tarjotaan rahoitustuotteena rahoituslaitosten verkon kautta. Lisäksi se on markkinavetoinen väline, sillä mitään ensisijaisia aloja tai alueita ei ole valittu ennakolta. Varojen jakaminen perustuu hakijoiden laatuun ja hakijoiden ehdottamien investointien myönteisiin kehitysvaikutuksiin. Mitään järjestely- tai maakohtaisia kiintiöitä ei ole asetettu.

Komissio alkoi soveltaa ECIP:tä vuonna 1988. Alkuperäinen ECIP-järjestelmä perustettiin kolmen vuoden koeajaksi (1988-1991). Sittemmin välineen maantieteelliseksi alaksi rajattiin 28 maata Aasiasta, Latinalaisesta Amerikasta ja Välimeren alueelta, ja sen määrärahat olivat 30 miljoonaa euroa kolmen vuoden kaudella. ECIP:n menestys koeajalla johti siihen, että ministerineuvosto antoi sille helmikuussa 1992 asetuksella (ETY) N:o 319/92 virallisen oikeus- ja budjettiperustan. Asetuksessa säädetään toisesta kolme vuotta kestävästä koeajasta (1992-1994). Budjettivallan käyttäjä antoi sen käyttöön suuremmat talousarviomäärärahat (31,4 miljoonaa euroa vuonna 1992 ja 39 miljoonaa euroa vuosina 1993 ja 1994). Asetuksen voimassaoloaika päättyi 31. joulukuuta 1994. ECIP:n toimintaa jatkettiin joulukuusta 1994 tammikuuhun 1996 jatkamalla vuoden 1992 asetuksen voimassaoloa. Neuvosto antoi viimein toisen ECIP-välinettä koskevan asetuksen 29 päivänä tammikuuta 1996. Uusi ECIP:tä koskeva asetus on voimassa viisi vuotta, ja siihen sisältyy 250 miljoonan euron suuruinen viitteellinen rahoituspuite viideksi vuodeksi (vuodesta 1995 vuoden 1999 loppuun). Järjestelmää sovelletaan tällä hetkellä 57 ALAMEDSA-maahan sillä perusteella, että ne ovat Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Välimeren alueen maita, "joihin sovelletaan tällä hetkellä yhteisön kehitysyhteistyötoimenpiteitä" (luettelo liitteessä). Etelä-Afrikka on kuulunut ECIP-järjestelmään vuodesta 1994.

1.3. ECIP:n toimintatavat: menettelyt ja politiikat

1.3.1. Menettely

ECIP:n tukea annetaan viiden rahoitusjärjestelyn kautta, joista jokainen keskittyy yhteisyrityksen tiettyyn kehitysvaiheeseen sen perustamisen ja alkuvaiheen aikana. Rahoituksen ehdot ja edellytykset vaihtelevat järjestelyittäin, kuten jäljempänä olevasta vuonna 1998 käytettävissä olleita ECIP-järjestelyjä kuvaavasta taulukosta ilmenee. Kuhunkin hankkeeseen myönnetyn järjestelyjen nro 2, 3 ja 4 mukaisen kokonaisrahoituksen määrä on rajoitettu miljoonaan euroon.

Taulukko ECIP:n rahoitusjärjestelyistä

(katso seuraava sivu)

>TAULUKON PAIKKA>

1 euro = noin 1,28 Yhdysvaltain dollaria huhtikuussa 1996

Järjestelyjä hallinnoidaan hajautetusti rahoituslaitosten ja investointien edistämislaitosten verkoston kautta. Järjestelyjen nro 2, 3 ja 4 mukaista rahoitusta koskevat pyynnöt on esitettävä ECIP-verkostoon kuuluvan rahoituslaitoksen (katso uusin luettelo liitteissä) kautta. Rahoituslaitokset ovat liikepankkeja, kauppapankkeja tai kehityspankkeja. Esimerkiksi kaikki EU:n jäsenvaltioiden kehityspankit kuuluvat ECIP-verkostoon, ja niillä on keskeinen asema järjestelmän toiminnassa, mutta verkostoon voivat liittyä kaikki pankit Brysselissä toimivan ECIP-komitean lausunnon perusteella. Rahoituslaitosten verkosto on yksi ECIP-järjestelmälle ominaisista piirteistä: se on hajautettu toimintamalli, joka korostaa toissijaisuusperiaatetta. Rahoituslaitokset käyttävät järjestelmää tavanomaisten menettelyjensä mukaisesti, ja yleinen valvonta tapahtuu rahoituslaitoksen ja komission allekirjoittamassa puitesopimuksessa määrätyllä tavalla. Järjestelmä antaa komissiolle mahdollisuuden varmistaa välineen toimituksen yhteneväisyys, niin että rahoituslaitoksen taloudellinen asiantuntijuus ja paikallistuntemus saadaan samalla hyödynnettyä. Lisäksi sillä, että rahoituslaitokset toimivat paikallisesti tukikelpoisissa (ALAMEDSA-)maissa, varmistetaan, että ulkomaisia investointeja etsivät paikalliset yritykset pääsevät ECIP:n piiriin niiden omaa toimipaikkaa lähellä olevan laitoksen kautta.

Tukikelpoiset järjestöt voivat esittää järjestelyn nro 1 mukaisia rahoituspyyntöjä joko suoraan komissiolle tai rahoituslaitoksen kautta, kuten järjestelyjä nro 2, 3 ja 4 koskevien pyyntöjen tapauksessa.

Uutta "yksityistämisen valmistelua ja yksityistä infrastruktuuria" koskevan järjestelyn nro 1B mukaisia toimia koskevien pyyntöjen on tultava tukikelpoisen maan (ALAMEDSA) hallitukselta tai julkiselta viranomaiselta komissiolle.

Komissio tekee lopullisen päätöksen kustakin rahoitettavasta toimesta. Kaikista komission saamista ehdotuksista keskustellaan kuukausittain Brysselissä kokoontuvassa ECIP:n ohjauskomiteassa, joka on komission sisäinen valmistelukomitea, johon kuuluu jäseniä asianomaisista komission yksiköistä. Ohjauskomitea antaa näin ollen kuukausittain lausunnon, jonka perusteella komissio ottaa kantaa kuhunkin rahoituspyyntöön ja ilmoittaa siitä tuensaajille.

Tuen myöntämisen jälkeen noudatettava käytäntö riippuu tapauksesta:

(i) Jos pyynnön on esittänyt suoraan komissiolle järjestelyn nro 1 mukainen tukikelpoinen elin, kuten kauppakamari tai investointien edistämislaitos, taikka järjestelyn nro 1B tapauksessa ALAMEDSA-maan hallitus tai julkinen laitos, komissio tekee suoraan niiden kanssa rahoitussopimuksen, jonka mukaan komissio maksaa rahat erissä.

(ii) Jos pyyntö on tullut rahoituslaitoksen kautta (eli kaikissa muissa tapauksissa), rahoitussopimus allekirjoitetaan rahoituslaitoksen kanssa. Sopimuksessa määrätään edellytyksistä, joiden mukaan komissio toivoo rahoituslaitoksen maksavan varat lopulliselle tuensaajalle (yleensä erissä). Tämän jälkeen komissio siirtää ECIP:n rahoitusosuuden rahoituslaitokselle. Tämän jälkeen rahoituslaitos tekee lopullisen tuensaajan kanssa apuremburssin ja maksaa ECIP:n rahoitusosuuden lopulliselle tuensaajalle sovitun aikataulun ja sovittujen edellytysten mukaisesti.

Järjestelyn nro 3 mukaisissa tapauksissa rahoituslaitos maksaa varat tukea saavalle yhteisyritykselle osakkeita tai muita sellaisia asiakirjoja vastaan, joilla osoitetaan osuus kyseisen yhteisyrityksen pääomasta. Todistukset ovat yleensä rahoituslaitoksen nimissä, ja rahoituslaitos säilyttää ne EY:n puolesta (mitä kutsutaan nimellä "välilliset osuudet"). Tietyissä tapauksissa sääntömääräiset sopimukset saattavat estää tällaiset rahoituslaitoksen välityksellä toteutettavat välilliset osuudet. ECIP-komitea hyväksyi vuonna 1992 suuntaviivat, joilla annetaan tällaisissa tapauksissa EY:lle mahdollisuus hankkia yhteisyrityksestä välitön osuus (katso myös jäljempänä).

Komission yksiköt ovat perustaneet ECIP:n jatkuvaksi rahoitusvälineeksi. Komissio vastaanotti ja käsitteli vuosien 1988-1998 aikana 3 711 yksittäistä rahoituspyyntöä. ECIP:n ohjauskomitea kokoontuu kuukausittain, ja komissio hyväksyy rahoituspyynnöt kuukausittain voidakseen palvella keskeytyksettä ja suhteellisen nopeasti (vaikka vuosina 1997-1998 tapahtui viivästyksiä, katso jäljempänä 2.2 kohta) rahoituslaitosta ja näin ollen yksityisiä sijoittajia eli lopullisia tuensaajia.

1.3.2. Politiikat

Kuten ECIP:tä koskevassa asetuksessa säädetään, komissiolla on kaksi keskeistä vaatimusta, joiden on täytyttävä ennen kuin toimi voidaan hyväksyä. Ensinnäkin toimella on oltava kohtuullisten odotusten perusteella mahdollisuudet taloudelliseen elinkelpoisuuteen. Toiseksi toimen on vaikutettava paikalliseen talouskehitykseen. Välineen on tarkoitus täyttää nämä edellytykset mahdollisimman joustavasti ja markkinavetoisesti. Välinettä koskevat muodolliset rajoitukset on esitetty ECIP:tä koskevassa asetuksessa (N:o 213/96), jonka mukaan ECIP:n ulkopuolelle jätetään suuret monikansalliset yritykset ja pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yrityksille) annetaan tietyltä osin etusija, sekä edellytyksessä, jonka mukaan toimien on liityttävä sellaisiin yhteisyrityksiin, joissa on vähintään yksi eurooppalainen yhteistyökumppani ja yksi yhteistyökumppani tukikelpoisesta maasta. ECIP:n ulkopuolelle ei ole jätetty suuria yhtiöitä, koska niiden parempi hallinto- ja rahoituskapasiteetti merkitsevät, että ne voivat tehdä investointeja vaikeammissa tilanteissa ja vaikuttaa myönteisesti vähiten kehittyneiden alueiden kehitykseen. Komission hyväksymien hankkeiden on lisäksi oltava koko yhteisön politiikan ja asetuksessa säädettyjen kehitystä koskevien arviointiperusteiden mukaisia.

Komissio on jatkanut edellisissä kertomuksissa mainittua lähestymistapaa, jolla helpotetaan järjestelmän toimeenpanoa välttämällä tarpeettomia rajoituksia. Esimerkiksi mitään ensisijaisia aloja ei ole määritelty, mitään maantieteellisiä kiintiöitä ei sovelleta eikä toimien määrää ole rajoitettu järjestelykohtaisilla kiintiöillä. Kutakin hanketta arvioidaan objektiivisesti asetuksen mukaisesti.

Komissio toteutti vuonna 1998 seuraavia erityisiä toimintapolitiikkoja:

i) Komissio ei jatkanut aikaisempaa aktiivista välineen edistämispolitiikkaansa, koska se epäilee omia valmiuksiaan hallinnoida lisääntyviä sopimus- ja rahoitusliiketoimia. Tästä syystä komission yksiköiden tiedotusohjelmassa annetaan vain perustiedot kaikille rahoituslaitoksille ja yrityksille, jotka pyytävät niitä. Se ei ole edistänyt aktiivisesti ECIP-välineen kysyntää.

ii) Lisäksi samalla kun komissio säilyttää välineen ensisijaisesti markkinavetoisena, se pyrkii neuvoston toiveiden mukaisesti varmistamaan aktiivisten rahoituslaitosten tasapainoisen maantieteellisen jakauman verkostossaan. Tämä auttaa varmistamaan, ettei edustuksen puute tai riittämättömyys estä yritysten mahdollisuuksia käyttää ECIP-välinettä millään alueella. Vaikka komissio ei vaadi pankkeja liittymään verkostoon, se on antanut etusijan sellaisten maiden ja alueiden (niin jäsenvaltioiden kuin tukikelpoisten maidenkin) uusien rahoituslaitosten hakemuksille, joissa edustus on toistaiseksi ollut vähäistä. Komissio on myös seurannut jatkuvasti nykyisten rahoituslaitosten laatua ja tulosta varmistaakseen, että kaikki rahoituslaitokset tarjoavat ECIP-välinettä tehokkaasti paikallisille yrityksille. ECIP-verkostoon hyväksyttiin 54 uutta rahoituslaitosta ja 24:ää passiivista rahoituslaitosta pyydettiin eroamaan verkostosta vuonna 1998.

iii) Komissio on vahvistanut järjestelmän suuntaamista kohti pieniä ja keskisuuria yrityksiä (pk-yritykset). Järjestelyyn nro 1 kuuluvat toimet on jo luonteensa vuoksi suunnattu pk-yrityksille. Lisäksi vuodesta 1998 alkaen yli 80 prosenttia järjestelyyn nro 2, 3 ja 4 kuuluvista toimista on koskenut tukea saavia pk-yrityksiä. Tämä kuvastaa asetuksen säännöksiä, joiden mukaan pk-yritysten hakemuksilla on ensisijainen asema, mutta suuriakaan yrityksiä ei suljeta ulkopuolelle etenkään teknologian siirron kaltaisissa erityisiä kehitysetuja koskevissa tapauksissa, joiden toteuttamiseen suurilla yrityksillä on paremmat valmiudet. Asetuksen ulkopuolelle suljetaan kuitenkin nimenomaisesti suuret monikansalliset yritykset.

Lisäksi pk-yrityksiin on tammikuusta 1996 sovellettu uuden neuvoston asetuksen (213/96) nojalla kahta ylimääräistä ECIP-rahoitusta koskevaa etua. Ensinnäkin 4 artiklan 3 kohdan mukaan toteuttamiskelpoisuusselvitysten ja pilottihankkeiden rahoitus voi järjestelyn nro 2 osalta olla enemmän kuin 50 prosenttia. Tämä on rajattu koskemaan pk-yrityksiä. Toiseksi, 4 artiklan 5 kohdan mukaan pk-yritykset voivat saada järjestelyn nro 4 mukaisia varoja tukena, kun taas suuret yritykset voivat saada ainoastaan korotonta rahoitusta.

iv) Komissio on jatkanut aiempien vuosien tapaan ECIP-toimien keskittämistä järjestelyyn nro 1, 2 ja 4 kuuluviin toimiin. Tämä ei kuitenkaan merkitse, että järjestelystä nro 3 olisi luovuttu vuonna 1998. Vuosina 1988-1998 toteutettujen järjestelyn nro 3 toimien korkea onnistumisaste ja rahoituksen huomattavat kerrannaisvaikutukset viittaavat siihen, että järjestelyn nro 3 asemaa olisi vahvistettava tulevaisuudessa. Tässä kertomuksessa on jäljempänä järjestelyn nro 3 toimia koskeva kohta. Komission tärkeimpänä tavoitteena on ECIP-varojen käyttäminen tavalla, joka kannustaa parhaiten sellaisten yhteisyritysten perustamiseen, joiden kerrannaisvaikutukset ovat mahdollisimman suuret ja joihin on käytettävissä kaikkein vähiten muita rahoituslähteitä. Tähän mennessä saadut tulokset osoittavat, että vahvistamalla edelleen järjestelyn nro 3 asemaa tulevaisuudessa voidaan tehostaa ECIP-välinettä ja erityisesti sen kehitysvaikutuksia paikalla.

v) Vuoden 1996 jälkeen otettiin käyttöön uusi ECIP:n tukijärjestely nro 1B, jolla autetaan Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Välimeren alueen maiden sekä Etelä-Afrikan hallituksia ja julkisia laitoksia valmistelemaan yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskevia hankkeita sekä parantamaan niiden paikallisia kehitysvaikutuksia. Tarjoamalla valmisteluvaiheessa lisärahoitusta EY pyrkii parantamaan yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskevien hankkeiden toteuttamismahdollisuuksia, vähentämään päällekkäisiä kustannuksia valmisteluvaiheessa ja lisäämään eurooppalaisten yritysten mahdollisuuksia osallistua yksityistämiseen ja yksityisiin infrastruktuurihankkeisiin.

Vuonna 1997 myönnettiin 1 miljoonan euron suuruinen tuki Filippiineille paikallisen vesihuollon yksityistämisen tukemiseksi. Lisäksi vuonna 1997 tehtiin yksi sitoumus yksityistämisen valmistelua ja yksityisiä infrastruktuureja koskevasta toimenpidekokonaisuudesta (miljoona euroa) Vietnamissa ja hyväksyttiin periaatteessa 200 000 euron rahoitus kahdelle mahdollista yksityistämistä koskevalle pienelle selvitykselle Brasiliassa. Filippiinien ja Vietnamin toimia jatkettiin neuvottelujen mukaisesti vuonna 1998, mutta Brasilian toimet peruutettiin.

Järjestelyn nro 1B toteutus on ollut hidasta useista syistä: i) suuret monikansalliset yritykset, jotka toteuttavat suurimman osan hankkeista, on suljettu ECIP:n ulkopuolelle, ii) 200 000 euron rahoitusmäärä on liian pieni useimpien yksityistämishankkeiden käteistarpeeseen verrattuna ja iii) komissio on varmistanut erityisen huolellisesti, että paikalliset poliittiset ja institutionaaliset kehykset oikeuttavat tällaisen sataprosenttisen tukirahoituksen. Tällainen toimintatapojen analyysi ja vuoropuhelu hidastaa ja mutkistaa toteutusta. Komissio tarkastelee parhaillaan näitä ongelmia ja etsii niihin ratkaisuja. Jos ratkaisuja ei löydy, komissio saattaa joutua harkitsemaan tästä järjestelystä luopumista.

Kokonaisuutena tarkasteltuna ECIP on edelleen kattava ja kokonaisvaltainen järjestelmä, joka käsittää nykyään myös yksityistämisen ja yksityiset infrastruktuurit. Se kattaa kaikki yhteisyrityksen perustamisen vaiheet aina hankkeiden etsimisestä ja toteuttamiskelpoisuusselvityksistä oman pääoman muodostamiseen ja jatkuvaan koulutukseen. Tämä on tärkeä ja ainutlaatuinen ECIP:n piirre, joka säilytettiin ja jota vieläpä vahvistettiin neuvoston vuonna 1996 antamalla asetuksella. Välinettä jatketaan sillä vuoden 1999 loppuun. Vuonna 1998 komission yksiköillä oli kuitenkin vakavia menettelyihin liittyviä ongelmia ECIP-palvelun säilyttämisessä (ne selvitetään seuraavassa osassa).

Toinen osa

2. ECIP:N TOIMINTAKERTOMUS 1998

2.1. 29 päivänä tammikuuta 1996 annettu ECIP-rahoitusvälinettä koskeva asetus (EY) N:o 213/96

Neuvosto antoi 29 päivänä tammikuuta 1996 ECIP:tä koskevan uuden neuvoston asetuksen (EY) N:o 213/96 (EYVL L 28, 6.2.1996, s. 2, katso liite), joka antoi komissiolle mahdollisuuden aloittaa ECIP:n lisäparannukset vuonna 1996 ja vahvistaa niitä vuosina 1997-1998. Uuteen asetukseen siirrettiin edellisen ECIP:tä koskevan asetuksen tärkeimmät piirteet, ja siihen sisältyivät myös seuraavat seikat:

a) parannuksia nykyisten rahoitusjärjestelyjen yksityiskohtaisiin ehtoihin

b) uuden järjestelyn nro 1B mukainen 200 000 ecun tuki yksityistämisen valmisteluihin ja yksityisiin infrastruktuurihankkeisiin

c) säännöksiä merkittävistä toimenpiteistä, joilla vahvistetaan ECIP:n hallintoa (teknisen avun yksikkö) ja tilintarkastusta (ulkopuolinen tilintarkastus), sekä tiukempia väärinkäytösten vastaisia säännöksiä

d) säännöksiä tiedottamisen tehostamisesta ja yhteensovittamisesta muiden EU:n investointien edistämistoimien kanssa, kuten JOP, Al-Invest, MEDA, Asia-Invest, Etelä-Afrikan yritysneuvosto (South Africa Business Council), PO:n XXIII hallinnoimat järjestelmät (BC-NET, BRE, euroneuvontakeskukset jne.) sekä Euroopan investointipankin riskipääomatoiminnot.

Koska uusi ECIP:tä koskeva asetus annettiin juuri vuoden 1996 alussa (29 päivänä tammikuuta 1996), asetuksen (EY) N:o 213/96 uusia rahoitusehtoja ja muita muutoksia on sovellettu kaikkiin uusiin ECIP-toimiin, jotka on hyväksytty rahoitettaviksi vuosina 1996-1998.

Lisäksi ECIP:tä koskevaan asetukseen (EY) N:o 213/96 sisältyy neuvoston aloitteesta 250 miljoonan euron suuruinen rahoituspuite viisivuotiskaudeksi 1995-1999.

Se, että asetus on voimassa neljä vuotta vuoden 1999 loppuun, antaa komissiolle mahdollisuuden toteuttaa perusteellisesti varainhoidon vahvistamiseksi suunnitellut toimenpiteet, joita kuvaillaan tämän kertomuksen myöhemmissä kohdissa (erityisesti neljännessä osassa).

2.2. Saadut ja hyväksytyt rahoituspyynnöt sekä sopimukset

Seuraavassa esitetään keskeisiä huomautuksia tämän kertomuksen liitteenä olevista tilastoista (katso viides osa).

Rahoituspyynnöt

Vuonna 1998 komissio ei edistänyt aktiivisesti ECIP-välineen kysyntää vaan keskittyi vastaamaan rahoituslaitosten ja mahdollisten tuensaajien tiedonsaantipyyntöihin.

Komissio keskittyi vuonna 1998 entistäkin enemmän hallinnollisen seurantakapasiteetin parantamiseen varainhoidon, tilintarkastusten, ilmoittamisen ja väärinkäytösten vastaisten toimenpiteiden vahvistamiseksi ECIP-varojen suhteen. Komission kapasiteettia lisääntyneiden määtirn hoitoon vahvistettiin teknisellä avulla. Silti komissio liitti ECIP-verkostoon vain 54 uutta rahoituslaitosta vuonna 1998 uusien rahoituslaitosten esittämistä yli 200 kiinnostuksenilmaisusta huolimatta. Yli 150:tä ECIP-verkoston ulkopuolista laitosta ei hyväksytty, kun ne hakivat liittymistä verkostoon. 24:ää passiivista rahoituslaitosta pyydettiin eroamaan ECIP-verkostosta. Vuonna 1998 ECIP-verkostoon kuului 142 rahoituslaitosta.

ECIP:n hallinnointi oli alusta lähtien tarkoitettu olemaan mahdollisimman suotuisaa liiketoiminnan kannalta: nopeat päätökset, avoimuus, joustavuus, nopeat maksut. Kyseinen ECIP:lle ominainen lähestymistapa, joka oli voimassa vuoteen 1996, antoi sille hyvän maineen rahoituslaitosten keskuudessa. Sen jälkeen ECIP:n hallinnointi on tullut asteittain byrokraattisemmaksi ja raskaammaksi, mikä johtuu kolmesta tekijästä:

- koska ECIP suuntautuu pääosin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, se on erittäin työvoimavaltainen ja hankkeiden määrän kasvaessa nopeasti komissiolla ei ollut tarpeeksi henkilöstöä hallinnoimaan niitä. Henkilöstöpula helpottui ainoastaan osittain teknisen avun yksikön (1997) ja myöhemmin rahoitusavun yksikön (1999) perustamisella,

- tilintarkastustuomioistuimen havaintojen jälkeen tehty komission rahoitusmenettelyjen vahvistaminen johti viiveisiin menettelyissä (komission täydellisellä kirjallisella menettelyllä tehty päätös valtuutuksen avulla tehdyn päätöksen sijaan) ja teknisten toimintojen (DG 1B) erottamiseen rahoitustoiminnoista (ulkomaanavun yhteinen toimiala) SEM 2000 -ohjelman nojalla (1996), vaikka pätevää henkilöstöä ei ollut tarpeeksi erityisesti rahoitusalalla,

- kun palautettavaa ennakkoa (järjestely nro 2) koskeva määräaika, joka ECIP-asetuksessa vahvistettiin 5 vuodeksi, päättyy, rahoituslaitoksen on komission kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti maksettava varat takaisin komissiolle. Kyseiset takaisinmaksut muodostavat tavanomaisen osan ECIP:n rahoitustoiminnoista. Kuitenkin lopputilitykset ja takaisinmaksut edellyttävät erittäin paljon tarkkoja ja huolellisia hallintotoimia, joihin oli käytettävissä ainoastaan riittämätön määrä henkilöstöä. Vuoden 1999 loppuun mennessä 1 398 yksittäisen toiminnan osalta oli suoritettu tilintarkastus.

Kyseisillä vaikeuksilla oli kaksi seurausta:

a) maksujen kasauman kasvu, jonka käsittelyä komission yksiköt pitivät ensisijaisen tärkeänä ja joka pitäisi saada ratkaistua vuoden 1999 loppuun mennessä. Rahoituksen jatkuvasta kysynnästä huolimatta ECIP:stä ei ole rahoitettu uusia toimia vuonna 1999. Komission yksiköt päättivät, että vuonna 1999 rahoitusyksikköjen ensisijainen tehtävä on olemassa olevien ECIP:n sopimusten rahoituksen päättäminen ja käyttämättömien ja palautettujen ECIP-varojen takaisinmaksu,

b) rahoituslaitosten ja yritysten lisääntyvä tyytymättömyys päätöksiin, sopimuksiin ja maksuihin liittyviin viiveisiin.

Komissio vastaanotti vuosien 1988-1998 aikana 3 711 ECIP-rahoitusta koskevaa virallista rahoituspyyntöä, joista hyväksyttiin 2 534 ja joille myönnettiin yhteensä 286,3 miljoonan euron rahoitus ECIP-rahoitusvälineestä. Vuoteen 1997 verrattuna ECIP-rahoituspyyntöjen määrä laski 39 prosenttia vuonna 1998 eli 396 rahoituspyyntöön. Euroina laskettuna niiden arvo laski 25 prosenttia eli 53,9 miljoonaan euroon. Vuonna 1998 ECIP käytti 57 prosenttia (28,4 miljoonaa euroa) sille vuonna 1998 osoitetuista 52,6 miljoonan euron talousarvioarviomäärärahoista. Se hyväksyi 264 toimea, joille myönnettiin 29,8 miljoonan euron rahoitus vuonna 1998, ja sitoutui sopimuksiin, jotka koskivat vuodelta 1997 jatkettuja toimia. Tämä vuosi oli ensimmäinen, jolloin ECIP ei käyttänyt kaikkia sille osoitettuja määrärahoja.

Vuoteen 1997 verrattuna järjestelyn nro 1 rahoituspyynnöt laskivat 34 prosenttia vuonna 1998, järjestelyn nro 2 pyynnöt 45 prosenttia, järjestelyn nro 3 pyynnöt 31 prosenttia ja järjestelyn nro 4 pyynnöt 14 prosenttia.

ECIP-rahoitusta koskevien rahoituspyyntöjen lukumäärä

>TAULUKON PAIKKA>

Hyväksytyt rahoituspyynnöt

Vuonna 1998 hyväksyttiin 264 uutta ECIP-rahoitustoimea, joten vuosina 1988-1998 rahoitettaviksi hyväksyttyjen yksittäisten ECIP-toimien määräksi tuli yhteensä 2 534. Tämä tarkoittaa merkittävää vähenemistä vuoteen 1997 verrattuna, koska hyväksyttyjen rahoituspyyntöjen määrä laski 32 prosenttia ja ECIP-rahoituksen määrä miljoonissa euroissa laskettuna 20 prosenttia.

Hyväksytyt ECIP-toimet (Kaikki alueet)

>TAULUKON PAIKKA>

Kaikista järjestelyistä alhaisin hyväksymisaste eli 55 prosenttia on järjestelyllä nro 1, mikä johtuu luultavasti siitä, ettei suurin osa sitä koskevista pyynnöistä käy läpi rahoituslaitosten karsintaa eikä saa niiden apua ja että pyydetty rahoitus on tukea. Osittain se johtuu myös siitä, että komissio pyrkii huolellisesti välttämään ECIP-rahoituksen päällekkäisyyttä samanlaisten ALINVEST-, ASIAINVEST- ja MEDA-toimien kanssa. Järjestelyn nro 2 hyväksymisaste laski 74 prosentista (vuonna 1994) 68 prosenttiin vuonna 1995 ja 63 prosenttiin vuonna 1996. Vuonna 1998 se kasvoi 73 prosenttiin. Järjestelyn nro 3 hyväksymisaste on edelleen alhainen: 56 prosenttia vuonna 1998. Tämä kuvastaa komission erityisen varovaista linjaa järjestelyn nro 3 rahoituksen osalta. Lisäksi komissio soveltaa tiukasti periaatteita, joiden mukaan rahoituksen on oltava täydentävää ja rahoituslaitoksen rahoitusosuuden on oltava vastaavan suuruinen kuin yhteisön osuus ennen kuin järjestelyä nro 3 voidaan hyväksyä.

On syytä huomata, että järjestelyn nro 4 kysyntä nelinkertaistui vuosina 1995-1998, mikä johtui todennäköisesti tukirahoitusehtojen käyttöönotosta vuoden 1995 jälkeen.

Allekirjoitetut sopimukset

Kaikki komission hyväksymät ECIP-rahoituspyynnöt edellyttävät, että rahoituslaitos ja lopullinen tuensaaja hyväksyvät tiukat rahoitukselliset, taloudelliset, tekniset ja kehitystä koskevat ehdot ja allekirjoittavat erityiset sopimukset, joissa ne sitoutuvat noudattamaan näitä ehtoja. Se, että euroina ilmaistuna 20 prosenttia ja lopullisten tuensaajien lukumääränä ilmaistuna 11 prosenttia ei joko hyväksy näitä ehtoja tai päättää sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, ettei voi täyttää niitä, ja luopuu siten rahoituksesta, osoittaa kaikkien osapuolten "asianmukaista huolellisuutta" toteutuksen aikana. Tässä yhteydessä ei sovi unohtaa, että lopullisten tuensaajien on joka tapauksessa rahoitettava vähintään 50 prosenttia toimen kustannuksista (järjestelyt nro 1, 2 ja 4), ja järjestelyn nro 3 tapauksessa 60 prosenttia. Lisäksi järjestelyjen nro 3 ja 4 osalta rahoituslaitoksen on myös osallistuttava rahoitukseen vähintään ECIP-rahoitusta vastaavalla määrällä.

Kun otetaan huomioon nämä tekijät sekä ECIP:n lopullisten tuensaajien käytännön ongelmat ECIP-toimien toteuttamisessa ja kehitysmaihin investoimisessa, ei ole mikään ihme, ettei ECIP-sopimusten toteutusaste ole 100 prosenttia.

Vuoden 1998 loppuun mennessä 87 prosentissa toimista oli allekirjoitettu erityinen sopimus. Yli 200 sopimuksen allekirjoitusprosessi oli käynnissä 31.12.1998. Niistä suurimman osan muodostavat ne 13 prosenttia sopimuksista, jotka ovat hyväksyttyjä mutta allekirjoitusta vailla.

>TAULUKON PAIKKA>

Järjestely nro 3 poikkeaa muista järjestelyistä melkoisesti siinä, että ainoastaan noin puolet hyväksytystä rahoituksesta on todella johtanut sopimusperusteisiin maksuihin. Yhden suhde kahteen on tavanomainen suhde riskipääomatoimien allekirjoittamisen ja maksun suorittamisen välillä (tarkempia tietoja järjestelystä nro 3 on jäljempänä olevassa osassa).

2.3. Maantieteellinen jakauma

Yksityiskohtaiset tiedot ECIP-toimien jakautumisesta alueittain ja maittain käyvät ilmi viidennen osan liitteistä. Seuraavassa on esitetty muutamia keskeisiä huomautuksia näistä suuntauksista.

>TAULUKON PAIKKA>

Aasia oli aiempien vuosien tapaan myös vuonna 1998 ECIP-toimien johtava alue, joskaan ei yhtä selvästi kuin aiemmin. Aasian osuus hyväksytyistä hankkeista oli 44 prosenttia ja hyväksytyistä määristä 42 prosenttia. Vuoden 1998 tulokset osoittavat Aasian osuuden kasvaneen vuoteen 1997 verrattuna, jolloin sen osuus hyväksytyistä hankkeista oli 38 prosenttia ja myönnetyistä määristä 44 prosenttia. Aasian osuus ALAMEDSA-maiden väestöstä on yli kolme neljäsosaa ja BKTL:sta noin kaksi viidesosaa.

>TAULUKON PAIKKA>

Latinalaisen Amerikan osuus vuonna 1998 oli 35 prosenttia hyväksytyistä hankkeista ja 32 prosenttia ECIP-rahoituksen arvosta ecuina. Sen osuus oli vuosina 1988-1998 yhteensä 32 prosenttia hyväksyttyjen pyyntöjen lukumäärästä ja 30 prosenttia ECIP-rahoituksen arvosta. Latinalaisen Amerikan osuus kaikkien ALAMEDSA-maiden väestöstä on 12 prosenttia ja BKTL:sta noin yksi kolmasosaa.

Välimeren alueen maiden osuus hyväksyttyjen ECIP-hankkeiden määrästä oli vuoden 1998 loppuun mennessä yhteensä (1988-1998) 20 prosenttia, ja niiden osuus rahoituksen määrästä ecuina oli 19 prosenttia, vaikka alueen asukasmäärä vastaa ainoastaan 8 prosenttia kaikkien ALAMEDSA-maiden väestöstä ja 20 prosenttia niiden BKTL:sta. ECIP:n toimintaa alueella täydentää myös Euroopan investointipankin (EIP) toiminta.

Vaikka Etelä-Afrikasta tuli ECIP-tukikelpoinen vasta vuoden 1994 puolivälissä, ECIP-rahoitusta oli jo 31.12.1998 myönnetty 10 miljoonan euron arvosta 61 hyväksyttyyn erityistoimeen, ja ECIP:n rahoituslaitosten verkostoon liittyi kolme suurta paikallista pankkia.

Siitä huolimatta, että suorilla ulkomaisilla investoinneilla on taipumusta keskittyä pääasiassa muutamiin suuriin kehitysmaihin (katso edellä ensimmäinen osa), ECIP on itse pyrkinyt edistämään rahoituslaitosten laajempaa maantieteellistä jakaumaa. ECIP-rahoituksen maantieteellinen jakauma on ollut laaja, eikä se ole keskittynyt niin voimakkaasti suurimpiin maihin. Vuosina 1988-1998 ainoastaan 55 prosenttia ECIP:n koko talousarviosta suuntautui seitsemään suurimpaan ALAMEDSA-maahan (Argentiina, Brasilia, Kiina, Intia, Indonesia, Meksiko ja Turkki), vaikka näiden seitsemän maan osuus kaikista ALAMEDSA-maihin tehdyistä suorista ulkomaisista investoinneista oli vuosina 1988-1998 kolme neljäsosaa. Niinpä ECIP on tukenut rahoituslaitosten laajempaa maantieteellistä jakautumista pienempiin ja vähemmän kehittyneisiin maihin.

2.4. Jakauma järjestelyittäin

>TAULUKON PAIKKA>

Edellä ja liitteessä (viides osa) esitetyt luvut vahvistavat sen, että komissio on asettanut painopisteen järjestelyihin nro 1, 2 ja 4 eikä järjestelyyn nro 3 (mihin viitattiin edellä 1.2 kohdassa). Järjestelyjen nro 1, 2 ja 4 osuus hyväksyttyjen pyyntöjen määrästä oli 96 prosenttia vuonna 1998. Määrä kasvoi verrattuna vuoteen 1997, jolloin järjestelyjen nro 1, 2 ja 4 osuus hyväksytyistä pyynnöistä oli 95 prosenttia.

Vuonna 1998 järjestelyihin myönnettiin keskimäärin rahoitusta euroina laskettuna seuraavasti:

Keskimääräinen ECIP-rahoitus toimea kohti vuonna 1998

// 1998

// euroa

Järjestely nro 1 // 73 050

Järjestely nro 2 // 104 187

Järjestely nro 3 // 416 275

Järjestely nro 4 // 130 266

Yhteensä keskimäärin // 112 960

Vuosien 1996-1997 täytäntöönpanokertomuksissa todettu suuntaus, jonka mukaan järjestelyä nro 4 käytetään enemmän, jatkui vuonna 1998. Vuonna 1997 sen osuus kaikista hyväksytyistä hankkeista oli 9 prosenttia ja vuonna 1998 jo 14 prosenttia, kun se oli vuonna 1995 alle 3 prosenttia. Tämä järjestelyn nro 4 lisäys johtuu todennäköisesti uudella asetuksella muutetuista rahoitusehdoista, joiden ansiosta pk-yritykset voivat saada vuodesta 1996 järjestelystä nro 4 tukirahoitusta henkilöresurssien kehittämiseen. Euroina ilmaistuna tähän järjestelyä nro 4 koskevaan hyväksyttyjen hankkeiden määrän lisäykseen kului 15 prosenttia ECIP:n vuoden 1998 määrärahoista, kun luku oli 3,6 prosenttia vuonna 1995.

2.5. Alakohtainen analyysi

Hyväksyttyjen ECIP-hankkeiden toimialaluokituksen mukainen toimialakohtainen jakauma on esitetty liitteissä.

Jakauma päätoimialoittain on seuraava:

Hyväksyttyjen ECIP-hankkeiden toimialakohtainen jakauma 1988-1998

TOIMIALA // %

Teollisuus // 63

Maatalous ja elintarviketeollisuus // 17

Palvelut // 7

Monialainen toiminta // 5

Kaivostoiminta ja energia // 3

Liikenne // 2

Rakentaminen ja koneenrakennus // 3

YHTEENSÄ // 100

Teollisuuden osuus hyväksytystä rahoituksesta oli 63 prosenttia vuosina 1988-1998, joten se oli ECIP-rahoituksen johtava toimiala. Teollisuuden tärkeimmät alaryhmät ovat koneet, elektroniikka ja kemikaalit. Aasiassa ECIP-rahoitus on keskittynyt eniten teollisuuteen, jonka osuus on 71 prosenttia koko Aasian ECIP-rahoituksesta. Toisaalta Välimeren alueen maissa teollisuuteen liittyvien toimien osuus oli vuosina 1998-1998 ainoastaan keskimäärin 41 prosenttia.

Maatalous- ja elintarvikealan (kalatalous mukaan luettuna) osuus hyväksytyistä ECIP-toimista on ollut keskimäärin 17 prosenttia vuosina 1998-1998. Maatalousalalla erityishankkeissa ollaan siirrytty vuodesta 1996 maataloustuotannosta elintarvikkeiden jalostuksen ja elintarvikealan suuntaan. Kaiken kaikkiaan ECIP on ollut vuosien mittaan mukana yhä harvemmissa maataloustuotantoa koskevissa hankkeissa.

Palvelujen (rahoituspalvelut mukaan luettuina) osuus ECIP:stä on vähentynyt hitaasti. Niiden osuus oli keskimäärin 15 prosenttia vuosina 1988-1994, 13 prosenttia vuonna 1995, 9 prosenttia vuonna 1997 ja vain 7 prosenttia vuonna 1998.

Kaivostoiminnan sekä energia-, liikenne- ja rakennusalojen osuus oli ainoastaan 8 prosenttia hyväksytyistä määristä vuoden 1998 loppuun mennessä.

2.6. ECIP:n rahoituslaitosten verkosto ja rahoituslaitosten toiminta

Yksi ECIP-välineen keskeisistä piirteistä on sen hajautettu hallinto. Verkostoon kuuluvat rahoituslaitokset vastaavat suuresta osasta täytäntöönpanoa. Kaikki rahoituslaitokset allekirjoittavat EY:n kanssa vakiomuotoisen puitesopimuksen, jossa määrätään niiden ja komission välisestä oikeudellisesta suhteesta sekä noudatettavista menettelyistä. Komissio on vuosien aikana varautunut siihen, että rahoituslaitosten asema ECIP:n hallinnoinnissa tulee kasvamaan.

Koska kaikki järjestelyjen nro 2, 3 ja 4 mukaisesti esitettävät ehdotukset on tehtävä rahoituslaitoksen kautta, on välttämätöntä, että rahoituslaitosten verkosto kattaa EU:n jäsenvaltiot ja mahdollisimman monta tukikelpoista maata. Niinpä jo vuonna 1995 verkostoon oli otettu mukaan pankkeja Itävallasta, Suomesta ja Ruotsista ECIP-komitean puoltavan lausunnon perusteella. Sen ansiosta ECIP:llä on aktiivisia rahoituslaitoksia kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Vastaavasti kolmen eteläafrikkalaisen pankin verkostoon liittyminen oli saatettu päätökseen vuoden 1995 alussa, ja Itävallan valtion kehityspankki FGG liittyi verkostoon vuonna 1996.

ECIP:tä koskevan neuvoston asetuksen (EY) N:o 213/96 3 artiklassa säädetään, että "Komissio valitsee rahoituslaitokset 9 artiklassa määritellyn komitean lausunnon pohjalta seuraavien yhteisöjen joukosta: kehityspankit, liikepankit, kauppapankit ja investointien edistämislaitokset". Lisäksi 9 artiklan mukaan säädettyä menettelyä noudattaen vahvistetaan "rahoituslaitosten valinta ottaen huomioon niiden kokemus ja kyky suorittaa hankkeiden esivalinta 6 artiklassa määriteltyjä arviointiperusteita noudattaen".

Komissio päätti tehdä 20. toukokuuta 1998 kirjallisella menettelyllä muutoksen ECIP:n rahoituslaitosten verkostoon. Komission päätöksessä tarkennetaan, että ECIP-verkostossa ei voida pitää niitä rahoituslaitoksia, jotka ovat passiivisia tai jotka eivät ole voineet toteuttaa ECIP-toimia viimeisten kahden vuoden aikana. Siten ECIP:n rahoituslaitosten verkostoa on muutettu niin, että siinä on nyt 54 uutta rahoituslaitosta ja 24 laitosta on pyydetty eroamaan. Rahoituslaitokset jakautuvat tyypeittäin ja alueittain seuraavasti:

ECIP:n rahoituslaitosten verkosto vuoden 1998 lopussa

>TAULUKON PAIKKA>

Rahoituslaitokset luetellaan asiakirjan viidennen osan liitteessä 9.

Vuonna 1998 86 prosenttia (25,7 miljoonaa euroa) hyväksytyistä ECIP-toimista kanavoitiin EU:n rahoituslaitosten kautta. ALAMEDSA-maiden paikallisten rahoituslaitosten osuus hyväksytyistä ECIP-hankkeista oli 2,8 miljoonaa euroa (9 prosenttia). Lisäksi 1,3 miljoonaa euroa (5 prosenttia) hyväksytyistä hankkeista oli suunnattu suoraan (järjestely nro 1) kauppakamareille ja teollisuuden järjestöille. Näitä lukuja on tulkittava varovaisesti. Ei voida esimerkiksi olettaa, että tietyn jäsenvaltion rahoituslaitosten osalta hyväksytyt määrät vastaisivat koko sitä ECIP-tukea, joka on annettu yksinomaan kyseisen jäsenvaltion yrityksille. ECIP:tä koskevia pyyntöjä voi esittää yhteisyrityksen yksi tai useampi yhteistyökumppani. ECIP-järjestelmässä hakijat voivat käyttää mitä tahansa verkostoon kuuluvaa rahoituslaitosta, eivät ainoastaan oman maansa rahoituslaitoksia. Tietyn maan rahoituslaitoksen hyväksyttyihin hankkeisiin saattaa näin ollen usein kuulua tuensaaja (tai useampia tuensaajia) toisesta maasta. Tämän vuoksi luvut eivät kuvaa tietyn maan ECIP-rahoitusta saavia yrityksiä. Esimerkiksi suurin osa Luxemburgin rahoituslaitosten kautta kulkevasta rahoituksesta tulee maassa toimivalta saksalaiselta pankilta (Dresdner Bank -yhtymään kuuluvalta EUROPA Bankilta), jonka asiakkaista suurin osa on saksalaisia.

Eri rahoituslaitosten ja eri maiden väliseen jakaumaan vaikuttavat tekijät liittyvät tietyn maan rahoituslaitosten halukkuuteen liittyä ECIP-verkostoon, pankin tyyppiin sekä tapaan, jolla rahoituslaitokset mainostavat välinettä päästyään verkoston jäseniksi. Kunkin maan osalta on mukana myös laajempia tekijöitä: toimiiko maassa vahvoja teollisuusjärjestöjä, jotka levittävät tietoa ECIP:stä kyseisessä maassa, onko käytettävissä julkisin varoin rahoitettuja paikallisia investointien edistämisohjelmia ja miten houkuttelevat niiden ECIP:tä koskevat ehdot ja edellytykset ovat, miten suorat ulkomaiset investoinnit jakautuvat suuryritysten ja pk-yritysten kesken sekä millaisia historialliset ja kaupalliset yhteydet tukikelpoisiin ALAMEDSA-maihin ovat.

Komission tavoitteena on, että mahdollisimman monet sellaiset liike-elämän toimijat, jotka tekevät kannattavia ja kehitykselle suotuisia yhteisyritysinvestointeja tukikelpoisessa maassa, olisivat tietoisia tuesta, jota ECIP voi tarjota niille, ja voisivat käyttää järjestelmää. Tämän tavoitteen toteuttamiseksi ja edellä mainittujen tekijöiden vaikutuksen vähentämiseksi komissio järjestää tiedotus- ja mainontatoimia ja on ottanut käyttöön kannustimia, joilla kannustetaan kaikkia rahoituslaitoksia mainostamaan välinettä tehokkaasti EU:n jäsenvaltioissa ja tukeen oikeutetuissa ALAMEDSA-maissa.

2.7. Tiedotus, tunnetuksi tekeminen ja mainostaminen

Vuonna 1998 komissio ei edistänyt aktiivisesti ECIP-välineen kysyntää vaan keskitti voimansa nykyisten sopimusten hallinnointiin sekä rahoituspyyntöjen ja sopimusten käsittelyyn. Tiedotustoiminnassa keskityttiin vastamaan rahoituslaitosten ja tuensaajien tiedonsaantipyyntöihin.

2.8. Yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskeva järjestely nro 1B

Yksityistäminen ja yksityisten toimijoiden osallistuminen infrastruktuureihin ovat lisääntyneet nopeasti viime vuosina, kun tietyt kehitysmaat ovat avanneet infrastruktuurialansa yksityisen sektorin rahoitukselle ja hallinnoinnille. Yksityistäminen ja yksityiset infrastruktuurit voivat olla kehitysmaan ainoa keino vastata infrastruktuurin usein valtavaan kasvuun, jota kehityksen mukana pysytteleminen edellyttää. Yksityistämisellä ja yksityisillä infrastruktuureilla voidaan tehostaa rakentamista ja toimintaa. Yksityistäminen ja yksityiset infrastruktuurit voivat myös vähentää julkisen sektorin elinten rahoitus- ja hallinnointikustannuksia. Yksityistämisellä ja yksityisillä infrastruktuureilla voi olla myös muita välillisiä myönteisiä vaikutuksia isäntämaahan. Onnistunut yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskeva hanke voi lujittaa paikallista rahoitussektoria, toimia arvokkaana esittelyhankkeena muille vastaaville aloitteille kyseisessä maassa tai alueella ja lisätä uusien vapautusten kannatusta kotimaassa.

Uudella ECIP:tä koskevalla asetuksella käyttöön otettu tukijärjestely nro 1B on suunniteltu avuksi Aasian, Latinalaisen Amerikan, Välimeren alueen ja Etelä-Afrikan kehittyvien talouksien hallitusten ja laitosten yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskevien hankkeiden valmisteluun ja niiden paikallisten kehitysvaikutusten parantamiseen. Järjestelyä nro 1B kehitettäessä on otettu huomioon, että yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskevat hankkeet ovat monimutkaisia ja että monilla valtion laitoksilla on vain vähän kokemusta tällaisesta uudesta ja nopeasti kehittyvästä menetelmästä. Järjestelyllä nro 1B tarjotaan lisärahoitusta valmisteluvaiheessa ja pyritään siten parantamaan yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskevan hankkeen onnistumismahdollisuuksia, vähentämään päällekkäisiä kustannuksia valmisteluvaiheessa ja lisäämään eurooppalaisten yritysten mahdollisuuksia osallistua yksityistämiseen ja yksityisiin infrastruktuureihin. ECIP-järjestelystä nro 1B voidaan myöntää tukea tukikelpoisille kuluille 100 prosenttiin asti, kuitenkin enintään 200 000 ecua toimea kohden. Sopimuspuolten, neuvonantajien, rahoituslaitosten ja hallitusten kanssa käydyt keskustelut antoivat komissiolle mahdollisuuden laatia vuonna 1996 yleiset suuntaviivat ECIP-järjestelylle nro 1B. (Suuntaviivat esitetään yksityiskohtaisesti viidennen osan liitteessä 11).

Koska yksityistämistä ja yksityisiä infrastruktuureja koskevat toimet ovat mutkikkaita, koska niiden poliittinen ja taloudellinen merkitys on suuri ja koska rahoitus koostuu kokonaan tuesta, komissio on erityisen valikoiva hyväksyessään ja hallinnoidessaan ECIP:n järjestelyn nro 1B toimia. Vuonna 1996 hyväksyttiin periaatteessa yksi Vietnamissa toteutettava yksityistämisen valmistelua ja yksityisiä infrastruktuureja koskeva toimenpidekokonaisuus (miljoona ecua), mutta sitä koskeva sitoumus tehtiin vasta vuonna 1997, koska toimen toteuttamista on tuettava ja seurattava perustamalla Vietnamiin kokoaikainen BOO (Build Operate and Own) tai BOT (Build Operate and Transfer) -yksikkö ja teknisen avun yksikkö (rahoitus on peräisin EU:n budjettikohdasta "Taloudellinen yhteistyö Aasian kanssa, EUROTAPVIET-hanke"). Vuonna 1997 Filippiineille myönnettiin 1 miljoonan ecun suuruinen tuki paikallisen vesihuollon yksityistämisen tukemiseksi. Brasiliassa hyväksyttiin periaatteessa 200 000 ecun rahoitus kahdelle pienelle yksityistämistä koskevalle selvitykselle, mutta myöhemmin hankkeesta luovuttiin.

Nämä toimet eivät ole vielä johtaneet sopimuksiin ja maksujen suorittamiseen. Järjestelyn nro 1B toteuttaminen on osoittautunut hitaaksi monista eri syistä: i) suuret monikansalliset yritykset, jotka toteuttavat suurimman osan hankkeista, on suljettu ECIP:n ulkopuolelle, ii) 200 000 ecun rahoitusmäärä on liian pieni useimpien yksityistämishankkeiden käteistarpeeseen verrattuna ja iii) komissio on varmistanut erityisen huolellisesti, että paikalliset poliittiset ja institutionaaliset kehykset oikeuttavat sataprosenttisen tukirahoituksen. Lisäksi toimintatapojen analyysi ja vuoropuhelu hidastavat ja mutkistavat toteutusta.

2.9. Suhteet EIP:in ja yhteensovittaminen muiden EY:n välineiden kanssa

Komissio jatkoi ECIP:n toiminnan yhteensovittamista muiden EU:n tasolla hallinnoitavien investointien edistämisvälineiden kanssa. Yhteistyötä ja yhteensovittamista Euroopan investointipankin (EIP) kanssa helpotettiin Välimeren alueen toimenpiteiden osalta jatkamalla EIP:n ja ECIP:n välillä vuonna 1992 tehdyn "herrasmiessopimuksen" soveltamista. EIP on kirjoittanut komissiolle todeten, että "... ECIP:n ja EIP:n toimenpiteet täydentävät toisiaan tällä hetkellä tyydyttävästi ja niiden välillä vallitsee tasapaino".

Sen komission yksiköissä toteutettavan sisäisen ja toiminnallisen yhteensovittamisen lisäksi, jota tehdään ECIP:n ja muiden EY:n taloudellisen yhteistyön ohjelmien mukaisesti rahoitettavien yksittäisten toimien välillä, komissio selvittää erityisjärjestelyjen käyttöön ottamista. Niillä levitettäisiin ja hyödynnettäisiin tietoja, luetteloja yhteistyökumppaneista ja ECIP:n järjestelyjen nro 1 ja 2 mukaisesti rahoitettuja selvityksiä. Tähän käytettäisiin Al-Investin keskuspisteiden, EU:n ja Välimeren alueen yrityskeskusten sekä Aasian ja EY:n yritystietokeskusten (EBIC) verkostoja, jakelupisteitä ja tiedotusjärjestelmiä ja PO XXIII:n ja III:n EY:ssä ja muualla hallinnoimia verkostoja ja järjestelmiä, kuten BC-NET:iä ja BRE:tä, joiden avulla ECIP:n tehokkaita hyödyntämismahdollisuuksia voidaan parantaa erityisesti pk-yritysten osalta.

Näiden erilaisten välineiden perusteellinen tarkastelu on tarpeen niiden yhtenevyyden ja toisiaan täydentävyyden varmistamiseksi. Useimpiin uudempiin ohjelmiin sisältyy "helpommin saatavaa" tukirahaa, jonka saamisen edellytykset eivät ole yhtä rajoitetut kuin ECIP:n tiukat ja varovaiset pankkiperiaatteet. Ylilyöntien välttämiseen ja yhteensovittamisen parantamiseen voitaisiin päästä tarkastelemalla ja vertailemalla yksityiskohtaisesti kaikkia näitä välineitä. Rohkaisevaa kehitystä on ollut muiden lahjoittajien ja EU:n politiikan alojen taipumus ottaa mallia ECIP-välineestä ja mukauttaa sitä paikallisiin tarpeisiin ja olosuhteisiin. Nykyään on esimerkiksi olemassa Asian Community Investment Programme (ACIP), johon sisältyy neljä rahoitusjärjestelyä. Niillä kannustetaan aasialaisia sijoittajia investoimaan Intiaan. Lisäksi on otettu käyttöön eurooppalainen yhteisyritysohjelma, jossa EU-rahoituksella edistetään EU:n jäsenvaltioiden rajat ylittäviä pk-yhteisyrityksiä.

Kolmas osa

3. ECIP-RAHOITUKSEN TALOUDELLISET VAIKUTUKSET

3.1. Selvitys ECIP-toimien tuloksista

Kun otetaan huomioon, että vuonna 1998 kehitysmaihin suuntautuneet yksityiset pääomavirrat olivat yhteensä yli 227 miljardia euroa, 39,75 miljoonan (1998) euron suuruinen vuotuinen ECIP-rahoitus on vaatimatonta. Mutta ECIP:n keskittyminen yhteistyökumppaneiden ja hankkeiden etsintään (järjestely nro 1), toteuttamiskelpoisuusselvityksiin (järjestely nro 2) sekä koulutukseen ja liikkeenjohdolliseen apuun (järjestely nro 4) lisää ECIP:n rahoituksen kerrannaisvaikutuksia ja auttaa ECIP:tä parantamaan kehittämisen laatua ja lisäämään kehitysmaihin suuntautuvien yksityisten investointivirtojen taloudellisia vaikutuksia.

Niukkojen henkilöresurssien vuoksi komission on voitava luottaa rahoituslaitosten ja lopullisten tuensaajien toimia koskeviin raportteihin. Jäljempänä olevat yleisarviot perustuvat yksityiskohtaisten taloudellisen vaikutuksen raportointijärjestelmään, jossa tarkastellaan kunkin ECIP-toimen tuloksia tuensaajien toimittamien kirjallisten raporttien perusteella. Komissio arvioi ECIP:n taloudellisia vaikutuksia kutakin yksittäistä toimea koskevan yksityiskohtaisen loppuraportin perusteella. Vuoden 1998 loppuun mennessä oli hyväksytty 2 534 toimea, jotka johtivat 2 193 sovittuun ECIP-toimeen. Loppuraportteja saatiin 1 353 kappaletta, ja tätä kertomusta laadittaessa niistä oli teknisesti arvioitu 1 312 ja 1 398 osalta oli suoritettu tilintarkastus.

Komissio arvioi 1 312:ta yksittäistä ECIP-toimea koskevien 1 312 loppuraportin yksityiskohtaisen analyysin perusteella, että jokaiseen ECIP-rahoituksen euroon liittyy yli 16 euron arvosta investointeja kehitysmaissa. Toteutettuja ECIP-toimia vastaavan 240 miljoonan euron on ilmoitettu liittyvän noin 3,5 miljardin (= 3 561 miljoonan) euron suuruisiin yksityisiin investointihankkeisiin. Yli 34 000 EU:n alueen ja paikallista yritystä on toiminut yhteistyökumppaneina 2 193 toimessa, joista oli tehty sopimus 31. joulukuuta 1998 mennessä. Lisäksi on perustettu 1 362 yhteisyritystä, joiden myötä on luotu yli 42 000 työpaikkaa.

>TAULUKON PAIKKA>

Toimen hyväksymisen, sopimuksen allekirjoittamisen, toimen toteuttamisen ja loppuraportin esittämisen välillä on huomattavia viiveitä. Kestää keskimäärin 18 kuukaudesta (järjestely nro 1) 24-36 kuukauteen (järjestely nro 4), 3 vuoteen (järjestely nro 2) ja jopa 10 vuoteen (järjestely nro 3), ennen kuin järjestelyt saatetaan päätökseen ja niitä koskeva loppuraportti laaditaan. Niinpä tätä kertomusta tehtäessä niistä 2 534 toimesta, jotka oli hyväksytty 31.12.1998 mennessä, 1 181 oli vielä kesken, eikä niiden loppuraportteja ollut vielä saatu.

Komissio on ollut varovainen kootessaan ilmoitettuja tuloksia toteutuneista toimista. Vain jos loppuraportti on saatu ja yhteisyrityksen perustamisesta on raportoitu, investointi, siitä seurannut työllisyys ja muut kehitystä koskevat tekijät on otettu huomioon raportoiduissa kokonaisvaikutuksissa. Jos toimen lopullisia tuloksia ei ole käytettävissä, toimia ei ole sisällytetty taloudellisia vaikutuksia koskeviin tietoihin, joita analysoidaan jäljempänä.

Tässä kertomuksessa ECIP:n taloudellisia vaikutuksia on mitattu niiden 1 312 loppuraportin perusteella, jotka on analysoitu yksityiskohtaisesti, minkä jälkeen on laskettu järjestelykohtaiset onnistumisasteet. Kaikissa tässä luvussa olevissa taulukoissa on sarake, josta ilmenevät 1 312 tutkitun toimen todelliset tulokset (1 312 arvioitua raporttia), ja toinen, josta ilmenevät kaikkien niiden 2 193 toimen tulokset, joista on tehty sopimus (kaikkia 2 193 sovittua toimea koskevat arviot).

Liitteessä 5.2 on yksityiskohtaisempia tietoja kustakin järjestelystä ja yksityiskohtainen selvitys tietojen kokoamisessa käytetystä metodologiasta ja analyyseistä.

3.2. Yhteisyritysten perustaminen

ECIP on 1 312 toteutetun ja raportoidun toimen perusteella auttanut luomaan 893 raportoitua yhteisyritystä. Jos onnistumisaste on sama kaikissa vuosina 1988-1998 hyväksytyissä 2 534 toimessa, se merkitsisi 1 362 yhteisyrityksen perustamista. Lukujen jakautuminen järjestelyittäin on esitetty seuraavassa:

>TAULUKON PAIKKA>

Tulosten luonne ja laatu vaihtelevat järjestelyittäin seuraavasti:

Järjestelyllä nro 1 tuetaan kauppakamareita, teollisuusjärjestöjä ja rahoituslaitoksia, joilla on vastaavaa toimintaa. 513 arvioidun loppuraportin perusteella näiden 513 järjestelyn nro 1 piiriin kuuluvan toimen ansiosta on syntynyt noin 624 yhteisyritystä. Tällä perusteella voidaan arvioida, että niiden 675 järjestelyn nro 1 piiriin kuuluvan toimen perusteella, joista oli tehty sopimus vuoden 1998 loppuun mennessä, voidaan odottaa syntyvän noin 821 yhteisyritystä. Nämä järjestelyä nro 1 koskevat luvut osoittavat ilmoitettuja yhteisyrityksen perustamisaikeita (pikemmin kuin toteutuneita). Monien toteuttamiseen kuluu useita vuosia. Tämän vuoksi komissio ei ole sisällyttänyt niiden investointeja tai työpaikkojen luomista koskevia arvioita ECIP:n taloudellisia vaikutuksia koskevaan kokonaisarvioon, joten järjestelyn nro 1 toimia ei lasketa kahteen kertaan muiden järjestelyjen kanssa.

>TAULUKON PAIKKA>

Järjestelyä nro 1 koskevat 513 loppukertomusta osoittavat, että mukana on ollut yli 17 400 yritystä, joten 675 järjestelyn nro 1 piiriin kuuluvan hyväksytyn toimen perusteella ECIP-tukea saanee arviolta 22 900 yritystä. Jokaisessa järjestelyyn nro 1 kuuluvassa toimessa on mukana keskimäärin 34 yritystä, joten jokainen mukana oleva yritys maksaa ECIP:lle keskimäärin 1 680 euroa.

Järjestelyn nro 2 raportoitu yhteisyritysten perustamissuhde on 710 kirjallisen loppuraportin perusteella suurempi kuin yhden suhde neljään, sillä 710 toimesta 183:n on ilmoitettu johtaneen yhteisyrityksen perustamiseen. Tämän perusteella ne yhteensä 1 310 toimea, joista on tehty sopimus vuosina 1988-1998, voivat mahdollisesti johtaa 338 yhteisyritykseen.

>TAULUKON PAIKKA>

Järjestely nro 3 poikkeaa selvästi järjestelystä nro 2 sopimustasolla mitattuna, sillä ECIP-rahoitus menee suoraan yhteisyrityksen perustamiseen. Perustaminen on edellytyksenä sopimuksen allekirjoittamiselle. Niinpä järjestelyn nro 3 onnistumisaste on (ja sen on oltava) sopimustasolla lähes 100 prosenttia. Tästä 91 prosenttia vastaa täysin hyväksyttyjä ja maksettuja osuuksia oman pääoman muodostuksesta tai osakkuuslainoja ja jäljelle jäävä 9 prosenttia tapauksia, joissa sopimukset on allekirjoitettu ja rahoituslaitos on vielä täyttämässä rahoitusta ja oikeudellista "asianmukaista huolellisuutta" koskevaa vaatimusta ennen ECIP-varojen hyväksymistä pääomaa tai osakkuuslainaa varten.

Järjestelyssä nro 3 sopimusten allekirjoitusaste komission periaatteellisen hyväksynnän jälkeen on alhainen (54 prosenttia). Tämä ei ole ihme, sillä yhteisyrityksen eri osapuolten ja rahoituslaitoksen on päästävä yksimielisyyteen monimutkaisista oikeudellisista sopimuksista ja niiden on maksettava käteistä yhteisyritykselle ennen kuin ECIP:n järjestelyn nro 3 mukainen sopimus voidaan allekirjoittaa ja varat maksaa. Tällainen allekirjoittamisen ja maksamisen välinen suhde (1:2) on tavanomainen kehitykseen liittyvässä riskipääomarahoituksessa, ja osoittaa komission (ja rahoituslaitosten) varovaista ja huolellista varainhoitoa järjestelyn nro 3 osalta ennen ECIP-varojen maksamista.

>TAULUKON PAIKKA>

Vastaavasti vuosina 1988-1998 hyväksytystä 157 järjestelyn nro 3 toimesta 85 tapauksessa on allekirjoitettu sopimus. Niistä 80 on jo toteutettu täysin ja ECIP-varat on jo maksettu yhteisyritykselle.

Erityisen mielenkiintoinen tilasto osoittaa, että joka kolmas järjestelyn nro 3 toimi on jatkoa järjestelyn nro 2 valmisteluselvitykselle ja rahoitukselle.

Järjestelyllä nro 4 rahoitetaan yhteisyritysten koulutusta, liikkeenjohdollista apua ja teknistä apua. Koska rahoituksen pyytäminen ja ECIP-varojen saaminen edellyttää yhteisyrityksen perustamista, yhteisyritysten perustamisaste on 100 prosenttia, sillä sopimuksia ei voida allekirjoittaa eikä rahoja maksaa ennen kuin yhteisyritys on olemassa.

>TAULUKON PAIKKA>

Järjestelyn nro 4 vaikutusten todellinen mittari on koulutettujen henkilöiden määrä ja laadullinen tuki, joka koskee kunkin yhteisyrityksen henkilöresursseja ja liikkeenjohtoa (katso jäljempänä 3.5 kohta).

3.3. Investoinnit

Ne 2 193 ECIP-toimea, joista on tehty sopimus vuosina 1988-1998, liittyvät kirjallisten raporttien ja komission varovaisten analyysien mukaan 3,5 miljardin (= 3 561 miljoonan) euron suuruisiin yhteisyritysinvestointeihin.

>TAULUKON PAIKKA>

*(Huomautus: Komissio ei ole sisällyttänyt järjestelyä nro 1 koskevissa kokouksissa ilmaistuja aikomuksia näihin kokonaismääriin.)

Koska järjestelyn nro 1 yhteydessä perustettujen yhteisyritysten määriä koskevat tulokset saadaan aina hieman sen jälkeen, kun toimi on saatettu päätökseen ja loppuraportti on laadittu, komissiolla on vain raportit aiotuista tulevaisuuden investoinneista. Komissio ei varovaisuussyistä ilmoita investointivaikutuksia järjestelyn nro 1 osalta. Järjestelyn nro 1 mukaisella 624 ilmoitetulla yhteisyrityksellä on kuitenkin varmasti huomattava ylimääräinen investointivaikutus, joka voitaisiin lisätä edellä mainittuihin kokonaismääriin.

Tässä yhteydessä käsitellään ainoastaan järjestelyjen nro 2, 3 ja 4 investointivaikutuksia. 1 312 analysoiduista erityiskertomuksesta 269 yhteisyrityksen ilmoitettiin merkinneen 1 851 miljoonaa investoitua euroa. Niiden 1 518 toimen, joista on tehty sopimus (järjestelyt nro 2, 3 ja 4), arvioidaan vastaavan 3 561 miljoonan euron kokonaisinvestointeja ja 541 yhteisyritystä.

Onnistuneen ECIP-yhteisyrityksen keskimääräinen kokonaisinvestointi on 6,5 miljoonaa euroa. Kaikista onnistuneista ECIP-yhteishankkeista 95 prosenttiin sisältyy kuhunkin vähemmän kuin 27 miljoonan euron arvosta investointeja, joten niitä voidaan pitää pk-yrityksinä niitä koskevan määritelmän mukaisesti.

>TAULUKON PAIKKA>

ECIP-rahoituksen ilmoitettu 16-kertainen investointikerroin on ilmaistu kaikkien järjestelyjen kaiken hyväksytyn ja sovitun ECIP-rahoituksen sekä kaikkien järjestelyjen ansiosta perustettujen menestyneiden yhteisyritysten synnyttämien investointien välisenä suhteena (takaisinmaksut pois luettuina).

Järjestelyn nro 2 rahoituksen ilmoitettu investointikerroin on 19, toimien onnistumisaste on yhden suhde neljään, keskimääräiset ECIP-kustannukset ovat 115 000 euroa toimea kohden (1988-1998) ja keskimäärin 8,2 miljoonaa euroa järjestelyn nro 2 onnistunutta yhteisyritystä kohden. Tähän 19:n suuruiseen kertoimeen ei sisälly EY:n talousarvioon tehtyjä takaisinmaksuja. Jos onnistuneiden toimien takaisinmaksu katsotaan ECIP:n tarjoamien nettovarojen vähennykseksi, järjestelyn nro 2 rahoituksen investointikerroin nousee 19:stä 27:een.

Järjestelyn nro 3 keskimääräinen ECIP-rahoitus on 330 000 euroa, ja rahoituksen investointikerroin on 14. Tämä järjestely edellyttää yleensä suurempaa ECIP-rahoitusta toimea kohden. Saatua kerrointa on korjattu ylöspäin, koska kaikki järjestelyn nro 3 hankkeet, joista on tehty sopimus, onnistuvat siinä mielessä, että yhteisyritys perustetaan. Edustavammassa kertoimessa olisi otettava huomioon myös takaisinmaksut. Tähän mennessä loppuun saatetut ja maksetut 13 toimea johtivat siihen, että takaisinmaksun aste on 101 prosenttia. Tämä mahdollistaa pitkällä aikavälillä huomattavan positiivisen kertoimen laskuissa (takaisinmaksun jälkeen), koska tähän mennessä järjestelyllä nro 3 on ollut vain pieni myönteinen vaikutus EU:n talousarvioon (katso jäljempänä oleva kohta).

Järjestelyn nro 4 keskimääräiset ECIP-kustannukset ovat 131 000 euroa toimea kohden (1988-1998). Järjestelyyn nro 4 liittyvät lisäksi alhaisemmat keskimääräiset kokonaisinvestoinnit yhteisyritystä kohden (2,8 miljoonaa euroa), koska se on suunnattu erityisesti pk-yrityksille ECIP:tä koskevassa asetuksessa määritellyin edellytyksin.

3.4. Järjestelyn nro 3 toimien analyysi

ECIP-järjestelyn nro 3 maksetut osuudet ja osakkuuslainat kuvastavat ECIP-tuloksia erityisen hyvin, koska kukin maksettu toimi koskee paikalla perustettua yhteisyritystä. Tässä osassa niitä selvitetään tarkemmin.

Komission varovainen varainhoito tarkoittaa sitä, että vain noin joka kolmas rahoituspyyntö johtaa sopimuksiin ja maksun suorittamiseen. Vastaanotetuista 230 pyynnöstä vain 157 (68 prosenttia) hyväksyttiin rahoitettaviksi ja vain 80 (noin puolet) niistä on allekirjoitettu ja maksettu. Nämä luvut ovat tavanomaisia kolmesta syystä: i) lukuisten osarahoittajien (EU:n yhteistyökumppani, paikallinen yhteistyökumppani ja rahoituslaitos) on todella todistettava käteissitoumuksensa, ii) oikeudelliset asiakirjat ovat usein kalliita ja niistä on usein vaikea päästä yksimielisyyteen ja iii) komissio ja rahoituslaitos valvovat erityisen huolellisesti kaikkien teknisten, taloudellisten, oikeudellisten ja rahoituksellisten edellytysten täyttymistä järjestelyn nro 3 osalta. Kehitykseen liittyvissä riskipääomatoimissa on tavallista, että allekirjoitettujen sopimusten ja suoritettujen maksujen aste on alhainen.

EU:n jäsenvaltioiden kehitysrahoituslaitokset toteuttavat suurimman osan (80 prosenttia) ECIP:n järjestelyn nro 3 rahoituksesta. Laitokset kuuluvat EDFI:in (European Development Finance Institutions). ECIP:n rahoituslaitoksista 19 on toteuttanut järjestelyn nro 3 rahoitusta. Rahoituslaitoksista 8 on EDFI:n jäseniä, 5 EU ulkopuolisia kehitysrahoituslaitoksia ja 6 Euroopan liikepankkeja.

Toimien laaja maantieteellinen jakauma on seuraava:

Järjestelyn nro 3 hankkeet maittain

Valtio // Hankkeiden määrä

Kiina // 13

Meksiko // 11

Etelä-Afrikka // 10

Argentiina // 7

Marokko // 6

Thaimaa // 5

Turkki // 5

Intia // 4

Brasilia // 3

Sri Lanka // 3

Egypti // 2

Indonesia // 2

Tunisia // 2

Uruguay // 2

Bangladesh // 1

Bolivia // 1

Kamputsea // 1

Chile // 1

El Salvador // 1

Malediivit // 1

Malta // 1

Peru // 1

Venezuela // 1

Algeria // 1

Yhteensä // 85

Päätökseen saatetuissa toimissa aikaväli sopimuksen allekirjoittamisesta ja maksun suorittamisesta päätökseen saattamiseen ja takaisinmaksuun on 7,5 vuotta. Siten 31.12.1998 mennessä vain 13 järjestelyn nro 3 rahoitustoimea oli toteutettu, saatettu päätökseen ja maksettu takaisin.

Järjestelyn nro 3 takaisinmaksetut hankkeet vuoden 1998 lopussa

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukosta käy ilmi, miten huomattavasti hankkeiden luonne, sijainti ja tulokset vaihtelevat. Näin pieni otos ei ole tilastollisesti validi eli sen perusteella ei voida tehdä yleistyksiä. Siitä huolimatta hankkeiden takaisinmaksusta ilmenee, että tulokset vaihtelevat paljon (80-90 prosentin voitosta täysin tappiollisiin tuloksiin).

Myös vaikutus investointien kasvuun vaihtelee paljon. Osa toimista päättyi tappiollisina, kun taas toiset onnistuivat erinomaisesti synnyttäen paljon odotettua suurempia investointeja. Kaiken kaikkiaan (13 toimen pienestä ryhmästä) 5,2 euron ECIP:n järjestelyn nro 3 rahoitus on maksettu kokonaan takaisin, ja se on tuottanut 1 prosentin voittoa. Se kattaa yli 150 miljoonan euron vahvistetut investointihankkeet, jotka ovat käynnissä. Vaikka näin pienen otoksen perusteella ei voida tehdä koko ECIP-välinettä koskevia päätelmiä, se on silti ohjeellinen ja myönteinen.

3.5. Työllisyys ja koulutus

Järjestelyjen nro 2, 3 ja 4 perusteella jo perustetuksi ilmoitettuja yhteisyrityksiä koskevista tähän mennessä saaduista 269 loppuraporteista käy ilmi, että uusia työpaikkoja on luotu 21 400. Tällä perusteella voidaan arvioida, että niillä 541 yhteisyrityksellä, jotka on määrä perustaa sen jälkeen kun järjestelyt nro 2, 3 ja 4 on saatettu päätöksen, luodaan noin 42 400 työpaikkaa.

>TAULUKON PAIKKA>

(* Uusia työpaikkoja koskevia arvioita ei ole tehty järjestelyn nro 1 osalta).

ECIP-tuen avulla perustetut yhteisyritykset työllistävät keskimäärin 80 työntekijää. Perustetuista yhteisyrityksistä 92 prosenttia työllisti vähemmän kuin 250 henkeä, minkä perusteella ne voidaan luokitella pk-yrityksiksi.

>TAULUKON PAIKKA>

Järjestelyn nro 4 osalta noin 2 200 työntekijän lasketaan saaneen tai saavan liikkeenjohdollisen ja teknisen avun lisäksi ECIP:n rahoittamaa koulutusta.

3.6. Muut kehitystekijät (ympäristö, teknologian siirto)

Komissio arvioi jokaisen ECIP-toimen ympäristövaikutukset ja -riskit ennen toimen hyväksymistä. Järjestelyn nro 2 mukaisesti hyväksytyistä toimista 8 prosentissa vaadittiin ympäristöarvioinnin sisällyttämistä toteuttamiskelpoisuusselvitykseen riskien selventämiseksi, käsittelemiseksi ja lieventämiseksi. 12 prosentilla toimista katsottiin olevan mahdollisesti merkittäviä myönteisiä ympäristövaikutuksia (esim. puhtaampien dieselmoottoreiden tuotantoyksikkö ja tuulienergiahanke). 80 prosentissa toimista katsottiin, että niiden ympäristövaikutukset ja -riskit ovat hyväksyttävällä tasolla.

ECIP:n tukemista yhteisyrityksiin johtaneista toimista 95 prosentissa tapahtui taitotiedon siirtoa, mikä hyödytti yrityksen molempia osapuolia. Kaikkiin ECIP:n toimiin liittyy tietynlaista teknologian ja taitotiedon siirtoa. Hyväksytyistä tapauksista 5 prosenttia koskee hankkeita, joiden teknologiataso on riittävä, kuten käsityön ja käsiteollisuuden tuotantoyksiköitä, jotka käyttävät paikallisia voimavaroja.

3.7. ECIP-toimien arviointi ja seuranta

ECIP on hajautettu ohjelma, jossa lopullisten tuensaajien ja komission yksiköiden välillä ei ole suoraa sopimusyhteyttä ja johon liittyy rahoituslaitoksen toteuttamia hankkeita koskevia vakioituja kirjallisia ilmoitusmenettelyjä. Vaikutuksia arvioidessaan komissio tukeutuu toimen päättyessä kirjallisesti laadittavaan niin kutsuttuun loppuraporttiin, joka jokaisen tuensaajan on toimitettava rahoituslaitoksensa kautta ja jota rahoituslaitos arvioi ja kommentoi ennen kuin maksaa viimeisen erän tuensaajalle. Kun ECIP-väline kehittyi ja kun yhä useampia loppuraportteja saatiin vuosien 1997-1998 aikana, komissio toteutti ohjelman, jossa riippumattomat neuvonantajat tekevät kahdeksan tarkastusta paikalla (katso 3.8 kohta jäljempänä). ECIP:tä koskevan asetuksen 10 artiklan 2 kohdan mukaisessa ulkopuolisessa arvioinnissa vahvistetaan näiden tulosten tarkastelu ja ulkopuolinen arvio niistä. Tämän kertomuksen laatimishetkellä (syyskuu 1999) arviota odotettiin edelleen, koska Deloitte S.A:n kanssa tehtiin sopimus helmikuussa 1999 (katso 3.9 kohta jäljempänä).

3.8. Kahdeksan ECIP-maahankkeen tutkimus

Komissio saattoi vuonna 1998 päätökseen ohjelman, jossa kahdeksassa tukikelpoisessa maassa toteutettuja ECIP-hankkeita tarkastetaan huolellisesti paikalla. Valittiin kahdeksan maata, jotta saatiin edustava otos neljästä maanosasta ja erilaisista kehitystyypeistä ja -tasoista. Maat olivat Chile, Kiina, Indonesia, Intia, Marokko, Meksiko, Tunisia ja Etelä-Afrikka. Niiden osuus kaikista pyydetyistä, hyväksytyistä ja toteutetuista ECIP-toimista oli yli puolet, joten ne muodostavat jo merkittävän ja edustavan otoksen. Kahdeksan erillisen selvityksen (katso liite 5.3) puitteet olivat samanlaiset, jotta maiden väliset vertailut olisivat mahdollisia ja jotta saadut tulokset voitaisiin koota yhteen ja niitä voitaisiin verrata ECIP:tä koskevan asetuksen tavoitteisiin.

Puitesopimusmenettelyn avulla toteutettavan tavanomaisen EY:n hankintamenettelyn mukaisesti tehtiin sopimus kahdeksan yksittäisen neuvonantajan kanssa kahdeksasta selvityksestä, joiden kustannukset olivat yhteensä 355 100 euroa (keskimäärin 44 875 euroa sopimusta/selvitystä kohden). Sopimukset rahoitettiin ECIP:n talousarviosta ECIP:tä koskevan asetuksen 10 artiklan mukaisesti. Kun otetaan huomioon, että neuvonantajat tarkastivat 1 132 yksittäistä hyväksyttyä toimea, heidän työnsä hinnaksi saadaan 312 euroa toimea kohden, mikä on hyvin vähän. Neuvonantajat kävivät myös monien ECIP:n tuensaajien ja valtion virkamiesten luona sekä rahoituslaitoksissa ja kauppakamareissa. Neuvonantajat vierailivat 93 onnistuneessa ECIP-yhteisyrityksessä ja he toimittivat näistä 93 investoinnista yksityiskohtaiset kertomukset, jotka vahvistavat komission jo saamat kirjalliset loppuraportit. Komission virkamiehet osallistuivat 20 hankekäyntiin työskentelyn tarkastamiseksi pistokokein.

Näiden kahdeksan maatutkimuksen avulla on tarkastettu ja vahvistettu paikalla vallitseva tilanne yli joka toisessa tapauksessa ECIP:n taloudellisia vaikutuksia koskevien tulosten osalta, joita on esitetty tässä kertomuksessa. Paikalta saadut yksityiskohtaiset tulokset on toimitettu ulkopuolisille arvioijille, joiden suositukset ECIP:n tulevaisuudesta on määrä saada ennen vuoden 1999 loppua. Nämä maa- ja hankekohtaiset tutkimukset eivät korvaa ECIP:n virallista "ulkopuolista arviointia", josta säädetään asetuksen 10 artiklan 2 kohdassa ja joka aloitettiin vuonna 1998 (katso jäljempänä).

3.9. Ulkopuolinen arviointitutkimus

ECIP-rahoitusvälineestä 6 päivänä helmikuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 213/96 10 artiklan 2 kohdassa säädetään, että komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle välineen ulkopuolisen arvioinnin tulokset ja että tämän kertomuksen perusteella on oltava mahdollista arvioida rahoitusvälineen moitteettoman varainhoidon, taloudellisuuden ja kustannus-hyötyanalyysin periaatteiden soveltamista.

Tästä syystä komissio käynnisti toukokuussa 1998 kansainvälisen tarjousmenettelyn tutkimuksen teettämistä varten. Tarjouspyyntö julkaistiin syyskuussa 1998, sopimus myönnettiin joulukuussa ja allekirjoitettiin helmikuussa 1999 Deloitte S.A:n kanssa.

Arviointisopimuksen puitteet on esitetty kertomuksen liitteessä 5.4. Lyhyesti sanottuna sen tarkoitus on kuvailla ja arvioida, miten kukin ECIP-järjestely sekä rahoitusväline kokonaisuudessaan on saavuttanut ECIP:tä koskevassa asetuksessa asetetut tavoitteet vuoden 1988 jälkeen. Tämä koskee erityisesti edistettyjä investointeja, luotuja yhteisyrityksiä ja työpaikkoja sekä ECIP:tä koskevan asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa lueteltuja kehitysvaikutuksia ALAMEDSA-maissa.

Arvioijan on myös:

- arvioitava määrällisesti ECIP-nettorahoituksen taloudelliset kerrannaisvaikutukset luotujen investointien suhteen ja näiden investointien keskimääräiset kustannukset yhteisyritystä ja luotua työpaikkaa kohden

- arvioitava välineen toimia, jotta voidaan analysoida perusteita ja menettelyjä ennakkoarviointia ja ECIP-rahoituksen tukikelpoisuutta varten sekä toimien jälkikäteistä seurantaa, raportointia ja arviointia varten

- suositeltava parannuksia järjestelmiin, mukaan luettuna ehdotukset perusteista ja menettelyistä (myös seurantaan ja raportointiin tarvittavat jaksot)

- kuvailtava ja arvioitava, miten ECIP-menettelyt ja komission taloudelliset ja sopimusmenettelyt vastaavat yksityisen sektorin toimijoille tarkoitettua käyttäjälähtöistä investointien edistämisvälinettä koskevia vaatimuksia

- kuvailtava, mitä vaikutuksia vuonna 1996 käyttöönotetun komission moitteetonta ja tehokasta varainhoitoa koskevan ohjelman (SEM 2000) menettelyillä on ollut

- kuvailtava ja arvioitava ECIP:n asemaa ja yhteensovittamista muiden sellaisten EU:n välineiden kanssa, joilla on samanlaisia päämääriä

- ehdotettava ongelmien ratkaisukeinoja.

Deloitten on määrä jättää arviointinsa vuoden 2000 alussa. Se lähetetään Euroopan parlamentille ja neuvostolle komission hyväksynnän jälkeen.

Neljäs osa

4. VARAINHOITO

4.1. Moitteeton ja tehokas varainhoito

Komissio jatkoi vuonna 1998 osana moitteetonta ja tehokasta varainhoitoa koskevaa ohjelmaa (SEM 2000) merkittävien toimenpiteiden toteuttamista, joilla vahvistettiin sen varainhoito- ja tilintarkastusedellytyksiä. Toimenpiteitä ehdotettiin vuonna 1994 neuvostolle ja parlamentille, ja ne hyväksyttiin osana 29 päivänä tammikuuta 1996 annettua uutta ECIP:tä koskevaa neuvoston asetusta (EY) N:o 213/96. Toimenpiteet ovat:

- ulkopuolinen rahoitustilintarkastus

- väärinkäytösten vastaiset toimenpiteet

- teknisen avun yksikkö,

joista säädetään ECIP:tä koskevan asetuksen 10 artiklan 3 ja 4 kohdassa (katso liite 11).

ECIP:n hallinnointi oli alusta lähtien tarkoitettu olemaan mahdollisimman suotuisaa liiketoiminnan kannalta: nopeat päätökset, avoimuus, joustavuus, nopeat maksut. Kyseinen ECIP:lle ominainen lähestymistapa, joka oli voimassa vuoteen 1996, antoi sille hyvän maineen rahoituslaitosten keskuudessa. Sen jälkeen ECIP:n hallinnointi on tullut asteittain byrokraattisemmaksi ja raskaammaksi, mikä johtuu kolmesta tekijästä:

- koska ECIP suuntautuu pääosin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, se on erittäin työvoimavaltainen ja hankkeiden määrän kasvaessa nopeasti komissiolla ei ollut tarpeeksi henkilöstöä hallinnoimaan niitä. Henkilöstöpula helpottui ainoastaan osittain teknisen avun yksikön (1997) ja myöhemmin rahoitusavun yksikön (1999) perustamisella,

- tilintarkastustuomioistuimen havaintojen jälkeen tehty komission rahoitusmenettelyjen vahvistaminen johti viiveisiin menettelyissä (komission täydellisellä kirjallisella menettelyllä tehty päätös valtuutuksen avulla tehdyn päätöksen sijaan) ja teknisten toimintojen (DG 1B) erottamiseen rahoitustoiminnoista (ulkomaanavun yhteinen toimiala) SEM 2000 -ohjelman nojalla (1996), vaikka pätevää henkilöstöä ei ollut tarpeeksi erityisesti rahoitusalalla,

- kun palautettavaa ennakkoa (järjestely nro 2) koskeva määräaika, joka ECIP-asetuksessa vahvistettiin 5 vuodeksi, päättyy, rahoituslaitoksen on komission kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti maksettava varat takaisin komissiolle. Kyseiset takaisinmaksut muodostavat tavanomaisen osan ECIP:n rahoitustoiminnoista. Kuitenkin lopputilitykset ja takaisinmaksut edellyttävät erittäin paljon tarkkoja ja huolellisia hallintotoimia, joihin oli käytettävissä ainoastaan riittämätön määrä henkilöstöä. Vuoden 1999 loppuun mennessä 1 398 yksittäisen toiminnan osalta oli suoritettu tilintarkastus.

Kyseisillä vaikeuksilla oli kaksi seurausta:

a) maksujen kasauman kasvu, jonka käsittelyä komission yksiköt pitivät ensisijaisen tärkeänä ja joka pitäisi saada ratkaistua vuoden 1999 loppuun mennessä. Rahoituksen jatkuvasta kysynnästä huolimatta ECIP:stä ei ole rahoitettu uusia toimia vuonna 1999. Komission yksiköt päättivät, että vuonna 1999 rahoitusyksikköjen ensisijainen tehtävä on olemassa olevien ECIP:n sopimusten rahoituksen päättäminen ja käyttämättömien ja palautettujen ECIP-varojen takaisinmaksu,

b) rahoituslaitosten ja yritysten lisääntyvä tyytymättömyys ja turhautuminen viiveisiin päätöstenteossa, sopimuksissa ja maksuissa.

4.2. Ulkopuolinen rahoitustilintarkastus

Vuonna 1998 "...ulkopuolisen rahoitustilintarkastuksen rahoituslaitoksissa ja järjestelyn nro 1 mukaista tukea saavissa organisaatioissa niiden saamien ECIP-rahoitusten osalta" (ECIP:tä koskevan asetuksen (EY) N:o 213/96 10 artiklan 3 kohta) teki Coopers & Lybrand Reviseurs d'Entreprises (Belgia). Se koski tilien tilannetta 31.12.1996. Vuonna 1998 Coopers & Lybrandin seuraaja Price Waterhouse Coopers teki tilintarkastuksen ECIP:n tilien tilanteesta 31.12.1997. Coopers & Lybrandin kanssa tehtiin sopimus (jota seurasi Price Waterhouse Coopersin kanssa tehty sopimus) avoimen kansainvälisen tarjouskilpailun perusteella. Se järjestettiin julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/EY mukaisesti. Seuraavat kohdat sisältyvät sopimukseen: i) laaditaan ja toimitetaan vierailu- ja erityiset tilintarkastuskertomukset EU- ja ALAMEDSA-valtiossa sijaitsevien ECIP:n rahoituslaitoksen ja järjestelyn nro 1 tuensaajan tileistä ja ii) esitetään yleinen tilintarkastuskertomus. Näin saatettiin päätökseen kaksi ulkopuolista rahoitustilintarkastusta ECIP-liiketoimiin liittyvistä sopimus- ja taloudellisista tiedoista ja 1 398 yksittäisen toimen osalta on suoritettu tilintarkastus.

4.3. Väärinkäytösten vastaiset toimenpiteet

Kuten ECIP:tä koskevan uuden asetuksen 10 artiklan 3 kohdassa säädetään, komissio "varautui erityisin rahoitussopimuksin väärinkäytösten vastaisiin toimenpiteisiin, erityisesti sellaisten lainojen takaisinmaksujärjestelyn varmistamiseksi, jotka eivät tällaisen tilintarkastuksen jälkeen enää ole täysin perusteltuja", sisällyttämällä kaikkiin ECIP:tä koskeviin sopimuksiin tiukkoja sopimukseen sovellettavia määräyksiä (katso koko teksti liitteestä 5.10).

4.4. Teknisen avun ja rahoitusavun yksikkö

Kuten ECIP:tä koskevan asetuksen (EY) N:o (213/96) 10 artiklan 4 kohdassa säädetään, komissio käynnisti vuonna 1996 avoimen kansainvälisen tarjouskilpailun (neuvoston direktiivin 92/50/EY mukaisesti) ja uuden tarjouskilpailun jälkeen (neuvoston direktiivin 92/50/EY 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti) heinäkuussa 1997 allekirjoitettiin sopimus GOPA-Consultantsien (Saksa) kanssa. Sopimuksen kokonaismäärä oli 1 167 920 euroa, ja se koski teknisen avun yksikön palvelujen tarjoamista 12 kuukauden ajan 1. päivästä elokuuta 1997 1. päivään elokuuta 1998. ECIP:n jatkuvuuden varmistamiseksi ja toisen kansainvälisen tarjouskilpailun jälkeen GOPAn kanssa tehtyä sopimusta jatkettiin kuudella kuukaudella 1. päivästä elokuuta 1998 31. päivään tammikuuta 1999. Sen kokonaismäärä oli 787 434 euroa. Tätä kertomusta laadittaessa teknisen avun yksikön toiminnasta vastasi edelleen GOPA-Consultants (Saksa). Se edisti merkittävästi ECIP:n hallinnoinnin paranemista.

Teknisen avun yksikön tehtäviin kuuluvat (luettelo ei ole tyhjentävä):

- kaikkien yleisön ECIP:tä koskevien tietopyyntöjen käsittely, pääasiassa lähettämällä ECIP:tä koskevaa tiedotusaineistoa

- ECIP-rahoitusta koskevien pyyntöjen arviointi ja käsittely

- kaikkien asiakirjojen jatkuva seuranta ja hallinnointi

- moitteettoman ja ajantasaisen arkiston ylläpito kaikista ECIP-tapahtumista (aiemmista, nykyisistä ja tulevista)

- täydellisen kirjanpidon pitäminen kaikista sitoumuksista, sopimuksista, maksuista, takaisinmaksuista ja eräpäivistä sekä sellaisten ECIP:tä koskevien taseiden ja tilinpäätösten laatiminen kuuden kuukauden välein, jotka täsmäytetään komission SINCOM-tilien tai vastaavien kanssa

- tietokoneistetun arkiston ylläpito ja päivittäminen ECIP-tapahtumista sen varmistamiseksi, että oikea hallinnollinen tieto on saatavissa ajoissa.

SEM 2000 -ohjelman suuntaviivojen mukaisesti komissio päätti tammikuussa 1999 jakaa teknisen avun yksikön tehtävät a) tekniselle yksikölle (sen toiminnasta vastaa edelleen GOPA alkuperäisen tarjouskilpailun mukaisesti) ja b) rahoitusavun yksikölle, jonka toiminnasta vastaa myös kansainvälisen tarjouskilpailun perusteella PB Auditores (ES) 1. helmikuuta 1999 lähtien. PB Auditores otti samana päivänä myös vastattavakseen varainhoitoon liittyvät tehtävät. Vuoden 1999 talousarvion budjettikohtaa B7-872 koskevan selvitysosan mukaisesti komission 29. tammikuuta 1999 tekemällä päätöksellä kyseisiin kuluihin myönnettiin 1 590 000 euroa vuonna 1999.

Teknisen avun ja rahoitusavun yksiköt tarjoavat näitä palveluja komission yksiköiden valvonnassa, ja komissio valvoo kaikkia rahoitusta, sopimuksia, sitoumuksia ja maksuja koskevia päätöksiä ja allekirjoittaa ne.

4.5. Talousarviomäärärahat

Budjettikohdan B7-8720 mukaiset ECIP:tä koskevat vuoden 1998 talousarviomäärärahat olivat seuraavat:

ECIP:n budjettikohdan B7-8720

mukaisten talousarviomäärärahojen käyttö vuonna 1998

>TAULUKON PAIKKA>

Vuoden 1998 viimeisinä päivinä komissio hyväksyi periaatteessa toimia, joiden määrä oli yhteensä 4,2 miljoonaa euroa, mutta niitä koskevat talousarvion maksusitoumukset oli siirrettävä vuoteen 1999 virallista hyväksyntää ja sitoumusta varten vuoden 1999 ECIP:n B7-8720-määrärahoista.