Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinten sivutuotteiden terveyssäännöistä /* KOM/2000/0574 lopull. - COD 2000/0259 */



Virallinen lehti nro 096 E , 27/03/2001 s. 0040 - 0122



Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinten sivutuotteiden terveyssäännöistä (Komission esittämä) PERUSTELUT A EHDOTUKSEN TAVOITTEET B TAUSTAA 1 Lainsäädäntö 1.1. Yhteisön lainsäädäntö 1.2. Kansallinen lainsäädäntö 2 Lihaluujauhoa koskeva kansainvälinen tiedekonferenssi ja kuulemisasiakirja 3 Tieteelliset lausunnot 4 Jäsenvaltioihin tehtyjen yhteisön virkamatkojen tulokset C EHDOTUKSEN OIKEUSPERUSTA JA PÄÄSEIKAT 1 Oikeusperusta 2 Ehdotuksen pääseikat a) Kuolleiden eläinten ja kaiken hävitettäväksi määrätyn aineksen poistaminen eläinten ravintoketjusta b) Yhteys yhteisön ympäristölainsäädäntöön c) Eläinten sivutuotteiden alan uusi oikeudellinen kehys d) Nykyisen yhteisön lainsäädännön yksinkertaistaminen e) Tuonti kolmansista maista D ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KANNAT Jäsenvaltiot Teollisuus E SÄÄDÖKSEN MUOTO LIITE I Vaikutusten arviointi LIITE II: Ehdotuksen sisältö A EHDOTUKSEN TAVOITTEET Tämän ehdotuksen päätarkoituksena on kieltää eräiden eläinten sivutuotteiden (erityisesti kuolleiden eläinten ja hävitettäväksi määrätyn eläinperäisen aineksen) kierrätys eläinten ravintoketjuun. Ainoa raaka-aine, jonka käyttö rehuntuotannossa on sallittu, tulee olemaan ihmisravinnoksi kelpaaviksi julistetuista eläimistä saatu aines. Lisäksi tässä ehdotuksessa -otetaan käyttöön vaihtoehtoisia menetelmiä eläinten sivutuotteiden käytölle tai hävittämiselle, -vahvistetaan eläinten sivutuotteiden valvontaa ja jäljitettävyyttä koskevia sääntöjä, -vahvistetaan yhteys yhteisön ympäristölainsäädäntöön, -luodaan uusi oikeudellinen kehys eläinten sivutuotteille, -yksinkertaistetaan yhteisön lainsäädäntöä laatimalla konsolidoitu säännös muuhun tarkoitukseen kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen, eläinten sivutuotteiden osalta. Tämä ehdotus on elintarvikkeiden turvallisuudesta annettuun valkoiseen kirjaan sisältyvä toimi (toimi 30). B TAUSTAA 1. LAINSÄÄDÄNTÖ 1.1. Yhteisön lainsäädäntö a) Eläinten sivutuotteiden hävittäminen ja käsittely Neuvoston direktiivissä 90/667/ETY vahvistetaan eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskevat vaatimukset seuraavien osalta: -eläinjätteen hävittäminen ja sen käsitteleminen siinä mahdollisesti esiintyvien taudinaiheuttajien tuhoamiseksi, -eläinperäisen rehun valmistaminen siten, että ehkäistään taudinaiheuttajien esiintyminen. Eläinjätteellä tarkoitetaan eläinten tai kalojen ruhoja tai ruhonosia, tai muita eläinperäisiä tuotteita, joita ei ole tarkoitettu suoraan ihmisravinnoksi. Eläinjäte on luokiteltu suuririskiseksi aineeksi, jos se aiheuttaa vakavan riskin eläimiin tai ihmisiin tarttuvan taudin leviämisestä (eli kuolleet eläimet; eläimet, joilla oli kuollessaan kliinisiä taudinoireita; eläimet, jotka on teurastettu taudin hävittämissuunnitelmaa toteutettaessa; hävitettäväksi määrätty aines teurastamoissa), tai vähäriskiseksi aineeksi, jos se ei aiheuta vakavaa riskiä (esim. teurastamojen kelvolliset sivutuotteet, joita ei kuitenkaan ole tarkoitettu ihmisravinnoksi esimerkiksi kaupallisista syistä). Direktiivin mukaan sekä suuririskinen että vähäriskinen aine on käsiteltävä hyväksytyssä laitoksessa virkaeläinlääkärin valvonnassa, jotta se voidaan sekoittaa eläinten rehuun. Poikkeustapauksissa se voidaan myös hävittää tuhkaksi polttamalla tai hautaamalla. Kaikki nisäkäsperäinen eläinjäte on 1 päivästä huhtikuuta 1997 alkaen prosessoitava noudattaen seuraavia vähimmäisvaatimuksia, joiden katsotaan olevan tehokkaita scrapie- ja BSE-taudinaiheuttajien inaktivoinnissa: -partikkelikoko vähintään 50 mm -lämpötila > 133 °C -aika 20 minuuttia -absoluuttinen paine 3 baaria -panosprosessissa tai jatkuvassa prosessissa. Tätä uutta renderointistandardia ei sovelleta eräisiin nisäkäsperäisestä eläinjätteestä saatuihin tuotteisiin, kuten vähäriskistä ainetta sisältävään lemmikkieläinten ruokaan, eräisiin renderoituihin rasvoihin, gelatiiniin ja yleisesti sellaisiin tuotteisiin, joiden osalta voidaan taata, etteivät ne pääse ihmisten tai eläinten ravintoketjuihin. Lisäksi märehtijöistä saatujen renderoitujen rasvojen, jotka on tarkoitettu eläinten ruokintaan, on täytettävä seuraavat edellytykset: -ne on 1 päivästä heinäkuuta 2000 prosessoitava edellä esitettyjä vähimmäisvaatimuksia noudattaen ainoastaan, jos ne ovat peräisin suuririskisestä aineesta, -ne on 1 päivästä tammikuuta 2001 puhdistettava siten, että kaikkien jäljelle jäävien liukenemattomien epäpuhtauksien kokonaismäärä ei ole yli 0,15 painoprosenttia. Lihaluujauho, jota ei ole tuotettu edellä mainitun standardin mukaisesti, on hävitettävä hautaamalla, tuhkaksi polttamalla, polttamalla polttoaineena tai vastaavalla menetelmällä, jolla varmistetaan aineksen turvallinen hävittäminen. Märehtijöistä saatu renderoitu rasva, jota ei ole tuotettu edellä mainitun standardin mukaisesti, on toimitettava öljykemianteollisuuteen tai hävitettävä hautaamalla, polttamalla, polttamalla polttoaineena tai vastaavalla menetelmällä, jolla varmistetaan aineksen turvallinen hävittäminen. Muista kuin nisäkäsperäisistä sivutuotteista saatua lihaluujauhoa (esim. kalajauho ja siipikarjanlihajauho) ja muista kuin märehtijöistä saatuja renderoituja rasvoja voidaan edelleen tuottaa päätöksessä 92/562/ETY vahvistettuja vaihtoehtoisia lämpökäsittely- järjestelmiä tai muita prosessointijärjestelmiä käyttäen sillä edellytyksellä, että lopputuotteet täyttävät mikrobiologiset standardit. Kolmansista maista tuotavalta lihaluujauholta ja renderoidulta rasvalta on vaadittava Euroopan unionissa sovellettavia toimenpiteitä vastaavia toimenpiteitä. Päätöksen /EY mukaan erikseen määritelty riskiaines on 1 päivästä lokakuuta 2000 poistettava kokonaan ihmisten ja eläinten ravintoketjusta. Erikseen määriteltyä riskiainesta ovat yli vuoden ikäisten nautojen, lampaiden ja vuohien kallo, aivot, silmät, nielurisat ja selkäydin, yli vuoden ikäisten nautojen suoliluu sekä lampaiden ja vuohien pernat. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Portugalissa on poistettava myös yli kuuden kuukauden ikäisten nautojen koko kallo, kateenkorva, perna, suolet ja selkäydin sekä yli 30 kuukauden ikäisten nautojen selkäranka. Maatilalla kuolleista naudoista, lampaista ja vuohista on joko poistettava erikseen määritelty riskiaines tai koko ruho on hävitettävä. Päätöksen 98/272/EY mukaan TSE:n vuoksi teurastetut tai kuolleet eläimet on hävitettävä. b) Rehunkäyttökielto Kun BSE:n päälähteeksi vahvistui prosessoitua märehtijäperäistä jätettä sisältävä rehu, joka on tartunnanaiheuttajan saastuttama, päätöksellä 94/381/EY otettiin käyttöön vuoden 1994 puolivälissä yhteisön laajuinen kielto ruokkia märehtijöitä nisäkkäiden kudoksista saatavalla proteiinilla. 1.2. Kansallinen lainsäädäntö Direktiivi 90/667/ETY ja päätös 94/381/EY on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä kaikissa Euroopan unionin 15 jäsenvaltiossa. Jotkut jäsenvaltiot ovat kuitenkin vapaaehtoisesti ottaneet käyttöön tiukempia sääntöjä kuin edellä mainitussa yhteisön lainsäädännössä säädetään. Erityisesti: -kaksi jäsenvaltiota (Ruotsi ja Ranska) on kieltänyt eräiden suuririskisten aineiden käytön eläinten rehuissa: *Ruotsi on vuodesta 1986 kieltänyt maatilalla kuolleiden eläinten käytön eläinten rehun valmistuksessa, *Ranska on 28 päivästä kesäkuuta 1996 kieltänyt maatilalla kuolleiden eläinten ja muiden suuririskisen aineiden käytön eläinten rehun valmistuksessa. Lisäksi Ranska on samasta päivästä lähtien kieltänyt muiden kuin nisäkäsperäisten proteiinien (esim. siipikarjasta ja kalasta saadun proteiinin) käytön märehtijöiden ruokinnassa. *Belgia on ilmoittanut aikomuksestaan kieltää maatilalla kuolleiden eläinten käyttö eläinten rehun valmistuksessa. -Yhdistyneessä kuningaskunnassa on 4 päivästä huhtikuuta 1996 ollut lainvastaista ruokkia kotieläimiä nisäkäsperäisellä proteiinilla (verijauho ja maitoproteiinit pois luettuina). -Portugalissa on laitonta ruokkia kotieläimiä nisäkäsperäisellä proteiinilla ja rasvalla. Lisäksi Portugali kielsi samasta päivästä alkaen märehtijöiden ruokkimisen siipikarjasta saadulla proteiinilla. 2. LIHALUUJAUHOA KOSKEVA KANSAINVÄLINEN TIEDEKONFERENSSI JA KUULEMISASIAKIRJA BSE-kriisi herätti kysymyksiä siitä, täyttääkö muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinten sivutuotteiden hävittämistä ja prosessointia koskeva EU:n lainsäädäntö perimmäiset tavoitteensa eli erityisesti takaako se korkeatasoisen kansanterveyden suojelun ja kuluttajansuojan koko yhteisössä. Yleisesti ollaan erityisen huolestuneita tuotantoeläinten ruoassa sallittujen rehun valmistusaineiden laadusta. Komissio ja Euroopan parlamentti järjestivät 1 ja 2 päivänä heinäkuuta 1997 Brysselissä lihaluujauhoja käsittelevän kansainvälisen tiedekonferenssin, joka aloitti keskustelun lihaluujauhon tuotannosta ja syöttämisestä eläimille. Konferenssi kesti kaksi päivää, ja sen aikana tieteelliset asiantuntijat, Euroopan parlamentti, ympäristön, maatalouden, teollisuuden, kaupan sekä kuluttajaryhmien edustajat ilmaisivat kantansa. Konferenssissa vaadittiin kuitenkin vielä pohtimaan tulevaa toimintaperiaatetta tällä alalla ja erityisesti mahdollisuutta sulkea kuolleet eläimet ja kaikki hävitettäväksi määrätty aines eläinten ravintoketjusta. Ainoa raaka-aine, jota saisi käyttää eläinten rehun tuotannossa, olisi ihmisravinnoksi soveltuva aines, jota ei kuitenkaan kaupallisista tai teknisistä syistä tarkoiteta ihmisravinnoksi. Komissio viimeisteli marraskuussa 1997 lihaluujauhoa koskevan kuulemisasiakirjan mahdollisimman laajan julkisen keskustelun käynnistämiseksi yhteisön rehulainsäädännön tulevaisuudesta edellä esitetyn kysymyksen osalta. Asiakirjan tarkoituksena oli kuvailla objektiivisesti nykytilanne ja eri lähestymistapojen mahdollisia seurauksia. Komissio sai tämän kuulemismenettelyn yhteydessä 75 kommenttia. Niitä toimittivat lukuisat järjestöt, kuten maanviljelijät, renderoijat, rehunvalmistajat, lihantuottajat, jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden hallitukset, ammattialanjärjestöt, kuluttajayhdistykset ja yksittäiset kansalaiset. Esitettyjen kommenttien perusteella teollisuus, ammattialanjärjestöt, kansalaiset ja kuluttajat kannattavat pääasiallisesti kuolleiden eläinten ja hävitettäväksi määrätyn aineksen poistamista eläinten ravintoketjusta. Sitä vastoin tahot, joiden vastattavaksi kustannukset lankeaisivat - kuten viljelijät ja jotkut jäsenvaltioiden hallintoelimet - vastustavat sitä vetoamalla riittämättömiin tieteellisiin perusteisiin. Jäsenvaltioiden hallintoelimet ovat erityisen huolestuneita toimenpiteen taloudellisista sekä ympäristöön ja terveyteen liittyvistä vaikutuksista. Niiden mukaan kielto lisäisi lainvastaista hautaamista maatiloilla. Riippumatta siitä, miten kommenteissa suhtauduttiin toimenpiteeseen niissä kaikissa korostettiin ongelmia, jotka liittyvät vaihtoehtoihin eläinten sivutuotteiden renderoinnille. Erityisesti vaadittiin lisää tutkimuksia eri hävittämistapoihin liittyvistä terveysriskeistä. Yleinen mielipide oli, että direktiiviä 90/667/ETY on tarpeen muuttaa. Direktiiviä pidetään vanhentuneena, ja se olisi mukautettava uusiin BSE:tä koskeviin tietoihin. Kolmansien maiden viranomaiset ja yksityinen sektori vastustivat kieltoa. Niiden mukaan se rajoittaisi kauppaa, eikä sille olisi tarvittavia tieteellisiä perusteita. 3. TIETEELLISET LAUSUNNOT Tietyn eläinperäisen aineksen poissulkemista vastustettiin kuulemismenettelyssä moneen otteeseen sillä perusteella, että sille ei ole tieteellisiä perusteita. Tämän vuoksi tieteelliseltä ohjauskomitealta pyydettiin useita tieteellisiä lausuntoja. Tieteellinen ohjauskomitea antoi seuraavat eläimistä saatavia sivutuotteita koskevat tieteelliset lausunnot: *Tieteellinen lausunto tarttuville spongiformisille enkefalopatioille (TSE) luonnollisesti tai kokeellisesti altistuneista nisäkkäistä peräisin olevan lihaluujauhon turvallisuudesta Antopäivä: 26 ja 27 päivänä maaliskuuta 1998, päivitetty 24 ja 25 päivänä syyskuuta 1998 *Tieteellinen lausunto märehtijöiden kudoksesta saadun talin turvallisuudesta Antopäivä: 26 ja 27 päivänä maaliskuuta 1998 *Tieteellinen kertomus ja lausunto gelatiinin turvallisuudesta Antopäivä: 26 ja 27 päivänä maaliskuuta 1998, päivitetty 20 ja 21 päivänä tammi- kuuta 2000 *Tieteellinen kertomus ja lausunto märehtijöiden luista saostetun ja rehun lisäaineena käytettävän dikalsiumfosfaatin turvallisuudesta Antopäivä: 25 ja 26 päivänä kesäkuuta 1998 *Tieteellinen kertomus ja lausunto nisäkäsperäisestä lihaluujauhosta eläinten rehun ristikontaminaatiossa. Antopäivä: 24 ja 25 päivänä syyskuuta 1998 *Tieteellinen kertomus ja lausunto nautaeläinten nahoista tuotettujen hydrolisoitujen proteiinien turvallisuudesta Antopäivä: 22 ja 23 päivänä lokakuuta 1998 *Tieteellinen lausunto riskeistä, jotka liittyvät epätavallisiin tarttuviin taudinaiheuttajiin, tavallisiin tartunnanaiheuttajiin ja muihin vaaroihin, kuten toksisiin aineisiin, jotka tulevat ihmisten tai eläinten ravintoketjuun maatilalla kuolleesta karjasta ja kuolleista eläimistä saatujen raaka-aineiden (märehtijät, siat, siipikarja, kalat, luonnon- varaiset/eksoottiset/eläintarhassa olevat eläimet, turkiseläimet, kissat ja laboratorioeläimet mukaan luettuina) tai hävitettäväksi määrätyn aineksen kautta (maatilalla kuollutta karjaa koskeva lausunto) Antopäivä: 24 ja 25 päivänä kesäkuuta 1999, muotoiltu uudelleen 22 ja 23 päivänä heinäkuuta 1999 *Tieteellinen lausunto TSE:n muihin kotieläimiin kuin märehtijöihin leviämisriskistä, joka syntyy kierrätettäessä eläimistä saatavia sivutuotteita rehuna (kierrätystä lajien välillä koskeva lausunto) Antopäivä: 17 päivänä syyskuuta 1999 *Tieteellinen lausunto märehtijäin veren turvallisuudesta TSE-riskien osalta Antopäivä: 13 ja 24 päivänä huhtikuuta 2000. Edellä mainittujen tieteellisten lausuntojen tärkein päätelmä on, että ihmisravinnoksi soveltumattomaksi terveystarkastuksessa katsotuista eläimistä saatua ainesta ei saisi päästää eläinten ravintoketjuun. 4. JÄSENVALTIOIHIN TEHTYJEN YHTEISÖN VIRKAMATKOJEN TULOKSET Komission elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto on lokakuusta 1996 tehnyt lukuisia tarkastusmatkoja jäsenvaltioihin arvioidakseen BSE:n riskitekijöiden esiintymistä ja hallintaa sekä BSE:n valvontamenettelyjä. Osa arvioinnista kohdistui kaupallisiin renderointijärjestelmiin sekä muihin eläinjätteen hävittämismenetelmiin jäsenvaltioissa. Näistä tarkastuksista tehtiin yleisiä johtopäätöksiä ja suosituksia, jotka annettiin tiedoksi komissiolle ja jäsenvaltioille. Jotkin näistä suosituksista on jo sisällytetty EY:n lainsäädäntöön (päätökset 97/735/EY ja 1999/534/EY), ja tässä asetusehdotuksessa ne laaditaan uudelleen. Muita suosituksia käsitellään tässä asetuksessa, erityisesti niitä, jotka liittyvät seuraaviin: *tuotteiden jäljitettävyys, *välivarastoja koskevat säännöt, *prosessointiteollisuuden virallista valvontaa koskevien suuntaviivojen kehittäminen, *eräitä paikallisia käytäntöjä koskevat poikkeukset (esim. "Knackers Yards" -liikkeet). C EHDOTUKSEN OIKEUSPERUSTA JA PÄÄSEIKAT 1. OIKEUSPERUSTA Koska asetusehdotuksen tarkoituksena on kansanterveyden ja eläinten terveyden suojelu, ehdotuksen oikeusperusta on perustamissopimuksen 152 artiklan 4 kohdan b alakohta. 2. EHDOTUKSEN PÄÄSEIKAT a) Kuolleiden eläinten ja kaiken hävitettäväksi määrätyn aineksen poistaminen eläinten ravintoketjusta Kielto Vuonna 1998 Euroopan renderointiteollisuus keräsi ja käsitteli 16,1 tonnia eläinperäistä ainesta 3 miljoonaksi tonniksi lihaluujauhoa ja 1,5 miljoonaksi tonniksi rasvaa, joita voidaan käyttää eläinten ravintoketjussa. Tästä aineksesta 14,3 tonnia saatiin terveystarkastuksessa ihmisravinnoksi kelpaaviksi katsotuista eläimistä, ja 1,8 miljoonaa tonnia kuolleista eläimistä tai muusta hävitettäväksi määrätystä eläinperäisestä aineksesta. Tässä asetuksessa säädetään kuolleiden eläinten ja hävitettäväksi määrätyn aineksen poistamisesta eläinten ravintoketjusta. Ainoa raaka-aine, jonka käyttö eläinten rehun tuotannossa on sallittu, tulee olemaan terveystarkastuksessa ihmisravinnoksi kelpaaviksi katsotuista eläimistä saatu aines. Kiellolla saavutetaan seuraavat edut: *Kielto vähentää entisestään tautien tarttumisriskiä ja kemiallisten jäämien liian korkeiden pitoisuuksien esiintymisriskiä rehuissa, kuten tieteellinen ohjauskomitea lausunnoissaan on suosittanut. Esimerkiksi Belgiassa vuonna 1999 puhjenneen eläinperäisen rehun dioksiinisaastumisen toinen aalto johtui siitä, että saastuneen rehun vuoksi kuolleet eläimet kierrätettiin eläinten ravintoketjuun tavanomaisen renderointiprosessin (133 °C, 30 minuuttia, 3 baaria) jälkeen. Kun kemiallisia saastuttajia ei saatu lainkaan inaktivoitua tällä lämpökäsittelyllä (kuten ei muillakaan kaupallisilla lämpökäsittelyillä), ja näin saadulla lihaluujauholla ruokittiin eläimiä, tuloksena oli niistä saatavien elintarvikkeiden saastuminen. *Se täyttää eettiset vaatimukset, joiden mukaan eläimille ei saa syöttää kuolleita eläimiä. *Se parantaa eläintuotealan kuvaa ja palauttaa kuluttajien luottamuksen, sillä kuluttajat pelkäävät, että soveltumatonta ainesta kulkeutuu ihmisten ravintoketjuun. Tällä hetkellä ollaan vähitellen luopumassa arvokkaiden eläinten sivutuotteiden käytöstä eläinten rehussa niiden kielteisen kuvan vuoksi. Kiellon ansiosta tämä suuntaus saataisiin käännettyä, sillä on vaarallisia ympäristöön liittyviä ja taloudellisia vaikutuksia. Yhä useammat renderointilaitokset ovat lopettaneet eräiden eläinten sivutuotteiden keräämisen ja käyttävät niiden sijasta teurastamoista saatavaa ainesta, sillä niiden mielestä kuolleista eläimistä ja hävitettäväksi määrätystä aineksesta saatavan lihaluujauhon ja renderoidun rasvan markkinat ovat romahtamaisillaan. *Poistaminen myös selkeyttäisi eläinten sivutuotteiden teollisuutta, joka voisi tehdä tulevaisuudensuunnitelmia. Poistamisesta saattaa kuitenkin aiheutua erityisesti seuraavanlaisia ongelmia: *Poistamisen taloudelliset vaikutukset ja lisäkustannukset sälyttyisivät viljelijöiden kannettaviksi. Lisäkustannukset saattaisivat johtaa hautaamisen lisääntymiseen maatiloilla, mikä mahdollisesti aiheuttaisi ympäristöongelmia. *Jotkut tämän aineksen vaihtoehtoiset hävittämistavat ovat ympäristölle haitallisia, kalliita tai mahdottomia, sillä nykyisellään ei ole riittävästi kapasiteettia poistettujen ainesten prosessoimiseksi ja hävittämiseksi. *Kolmannet maat saattavat pitää poistamista kauppaa rajoittavana tekijänä ja viedä tämän EU-asian WTO:n paneelin käsiteltäväksi. Vaihtoehdot Edellä esitettyjen ongelmien ja erityisesti ympäristöön liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi ehdotuksessa esitetään rehuaineksen tuotannolle lukuisia vaihtoehtoja näiden eläinten sivutuotteiden käyttämiseksi tai hävittämiseksi. Näitä ovat erityisesti *tuhkaksi polttaminen *rinnakkaispolttaminen (eli polttaminen polttoaineena) *kaatopaikalle vieminen *kompostointi ja kalasäilörehuksi valmistaminen *biokaasu *lannoitteet *öljykemianteollisuus. Joillakin näistä vaihtoehtoisista käyttö- tai hävittämismenetelmistä saadaan katettua kustannuksia. Liitteessä I esitetään näiden vaihtoehtoisten menetelmien tekninen kuvaus ja uuden toimintaperiaatteen vaikutusten analyysi. Rahoitussäännöt EU:n jäsenvaltioissa hiljattain tehty tutkimus osoittaa, että eläinten sivutuotteiden prosessointia ja hävittämistä rahoitetaan hyvin monin eri tavoin. Jotta tämä tilanne ei vaikuttaisi maataloustuotteiden väliseen kilpailuun, ehdotuksessa esitetään, komissio laatii asiasta kertomuksen asianmukaisine ehdotuksineen. Uusi luokittelu Koska eläinperäisen aineksen uudelleenkäytöstä saatavan lisäarvon on oltava yhdenmukainen ensisijaisen turvallisuusvaatimuksen kanssa, muut vaihtoehdot kuin polttaminen, rinnakkaispolttaminen tai hautaaminen kaatopaikalle on rajattava tiettyihin eläimistä saataviin sivutuotteisiin. Tämä saavutetaan uudella eläinten sivutuotteiden luokittelulla: *Luokkaan 1 kuuluva aines: tämä on korkein riskiluokka, joka sisältää eläimistä saatavat sivutuotteet, joissa on tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden (TSE) riski, tuntematon riski tai kiellettyjen aineiden (hormonit, beetasalpaajat jne.) tai ympäristömyrkkyjen (dioksiinit, PCB jne.) jäämien riski. Tähän luokkaan kuuluvat eläimistä saatavat sivutuotteet on kokonaan hävitettävä jätteenä tuhkaksi polttamalla, rinnakkaispolttamalla tai viemällä kaatopaikalle. *Luokkaan 2 kuuluva aines: tähän luokkaan kuuluvat eläinten sivutuotteet, joissa on muiden eläintautien kuin TSE:iden riski tai eläinlääkejäämien riski. Tähän luokkaan kuuluvat myös lanta, ruoansulatuskanavan sisältö ja teurastamon jätevesiliete. Tähän luokkaan kuuluvia eläimistä saatavia sivutuotteita voidaan kierrättää eräisiin muihin tarkoituksiin kuin eläinten ruokintaan (biokaasuntuotanto, kompostointi, lannoitteet tai öljykemian tuotteet asianmukaisten lämpökäsittelyjen jälkeen). *Luokkaan 3 kuuluva aines: tähän luokkaan kuuluvat terveistä eläimistä saatavat sivutuotteet (teurastamoissa teurastetut eläimet, jotka ovat läpäisseet yhteisön lainsäädännön mukaisen terveystarkastuksen, terveiden eläinten maito, avomerellä pyydetyt kalat). Ainoastaan tähän luokkaan kuuluvia eläinten sivutuotteita saa käyttää rehuaineena asianmukaisen käsittelyn jälkeen. Tämän vuoksi tässä luokassa vahvistetaan niiden eläinperäisten ainesten valmistuksessa käytettävien ainesten luettelo, joita voidaan lisätä eläinten rehuun ja lemmikkieläinten ruokaan. Lisäksi tähän luokkaan kuuluvat tuotteet, kuten villa, vuodat, turkikset ja höyhenet, jotka on tarkoitettu muuhun käyttöön kuin eläinten tai ihmisten ravinnoksi (tekniset tuotteet). Asetus sisältää tarvittavat säännökset, jotta voidaan taata *eri luokkiin kuuluvien eläinten sivutuotteiden erotteleminen selkeästi keruun ja kuljetuksen aikana *eri luokkiin kuuluvien eläinten sivutuotteiden jäljitettävyys kirjausjärjestelmän ja saateasiakirjojen tai terveystodistusten avulla, *eri luokkiin kuuluvien eläinten sivutuotteiden erotteleminen fyysisesti selkeästi varastoinnin ja/tai prosessoinnin aikana *luotettava järjestelmä lopputuotteiden tunnistamiseksi ja kirjaamiseksi (esim. sellaisten renderoitujen rasvojen ja eläinperäisten proteiinijauhojen, joita ei ole tarkoitettu eläinten ravintoketjuun, värjääminen asianmukaisella merkintäaineella). b) Yhteys yhteisön ympäristölainsäädäntöön Jätteitä koskeva kehysdirektiivi Jätteitä koskevassa kehysdirektiivissä (direktiivi 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY) säädetään jätteen käsittelystä, hävittämisestä ja uudelleenkäytöstä. Direktiivissä 'jätteellä' tarkoitetaan "mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään". Direktiivin 2 artiklassa säädetään, että direktiiviä ei sovelleta "eläinten raatoihin ja seuraaviin maatalouden jätteisiin: ulosteet ja muut luonnonmukaiset, vaarattomat maanviljelyksessä käytetyt aineet", silloin kun ne kuuluvat muun lainsäädännön alaan. Komissio on tähän saakka katsonut, että eläinten ruhoja koskee direktiivi 90/667/EY, joten ne eivät kuulu direktiivin 75/442/ETY soveltamisalaan. Direktiivin 4 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden varmistettava, että jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä tai aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle. On tapauskohtaista, pidetäänkö jotain ainetta jätteenä. Esimerkiksi teurastamossa tuotettua ainetta, jota ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi, voidaan käyttää monin eri tavoin. Se voidaan myydä lemmikkieläinten ruoaksi tai sulattaa talin tuottamiseksi saippuan tai eläinten rehun valmistukseen. Tällöin teurastamo ei hävitä ainetta jätteenä. Kun aine siirretään teurastamoista, tarkoituksena on että sen käyttää hyödyksi joku muu kuin jätteen poistosta tai uudelleenkäytöstä vastaava taho. Tällöin se pysyy edelleen tavanomaisen kaupallisen toiminnan piirissä /hyötykäytössä, eikä sitä pidetä jätteenä. Jos aines siirretään teurastamosta poltettavaksi, tätä pidetään jätteenhävittämistoimenpiteenä. Renderointi ei itsessään ole jätteenhävittämis- tai hyödyntämistoimenpide, mutta sitä pidetään sellaisena silloin kun aines sulatetaan sellaisten tuotteiden tuottamiseksi, jotka hävitetään polttamalla tai viemällä kaatopaikalle tai jotka siirretään jätteen hyödyntämiseksi esimerkiksi polttoaineena (rinnakkaispolttaminen). Myös tällöin ainesta pidetään jätteenä. Eläinjätedirektiivi Direktiivissä 90/667/ETY (eläinjätedirektiivi) säädetään eläinten sivutuotteiden käsittelystä, prosessoinnista ja hävittämisestä. Epäselvyyttä on ollut tämän direktiivin soveltamisalasta, sen ja jätteitä koskevan kehysdirektiivin suhteesta ja siitä, katetaanko sen säännöksillä riittävästi hävittämis- tai hyödyntämistoimenpiteet. Tämä johtuu osittain siitä, että direktiivissä 90/667/ETY ei säädetä tarvittavista tarkastuksista jätteitä koskevan kehysdirektiivin 4 artiklan tavoitteiden saavuttamisen varmistamiseksi (eli ettei ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheudu vahinkoa) eikä myöskään renderoitujen tuotteiden valvonnasta. Tästä on joskus aiheutunut eturistiriitoja kansallisten elinten vastuualueiden osalta ja joskus myös valvonnan päällekkäisyyttä tai pahimmassa tapauksessa sen puuttumista. Terveyden ja ympäristön suojelua koskeva valvonta Vaikka direktiivissä 90/667/ETY sallitaan tuhkaksi polttaminen tietyissä olosuhteissa, siinä ei ole lainkaan säännöksiä siitä, miten ihmisten terveyttä tai ympäristöä on suojeltava polttamista toteutettaessa. Tämä direktiivi ei siis kata polttamista, joten on sovellettava jätteitä koskevaa kehysdirektiiviä. Toisaalta hautaaminen on myös sallittua eräissä olosuhteissa. Direktiivissä 90/667/ETY säädetään, että hautaaminen on toteutettava siten, ettei jäte saastuta pohjavettä tai muuten haittaa ympäristöä. Direktiivissä on siis tarvittavat säännökset ihmisten terveyden ja ympäristön suojaamiseksi eli se kattaa hautaamisen. Hautaamiseen näissä olosuhteissa ei siis sovelleta jätteitä koskevan kehysdirektiivin mukaista valvontaa. Renderoidut tuotteet (lihaluujauho ja renderoidut rasvat) eivät kuulu direktiivin 90/667/ETY soveltamisalaan. Jos niiden osalta siis toteutetaan jätteenhävitys- tai hyödyntämistoimenpiteitä, niihin on sovellettava jätteitä koskevassa kehysdirektiivissä säädettyä valvontaa. Uusi ehdotus Tässä ehdotuksessa on mahdollisuus selkeyttää eläinjätedirektiivin ja jätteitä koskevan kehysdirektiivin suhdetta ja luoda niiden välille yhteys. Sekä prosessoimattomille ja prosessoiduille eläimistä saataville sivutuotteille ehdotetaan kolmea mahdollista käyttötapaa: *jätteiden hävittäminen (vieminen kaatopaikalle, hautaaminen, polttaminen), *jätteiden hyödyntäminen (rinnakkaispolttaminen) tai *saattaminen markkinoille (renderointi sellaisen prosessoidun eläinproteiinin ja renderoidun rasvan tuottamiseksi, jota on tarkoitus käyttää eläinten rehussa, lannoitteena, kosmeettisissa tai farmaseuttisissa tuotteissa, lemmikkieläinten ruoan tuotannossa, nahkatuotteiden valmistuksessa jne.). Edellä esitetyn perusteella ehdotuksessa säädetään, että jos eläimistä saatavalle sivutuotteelle tehdään edellä esitetty jätteenhävittämis- tai hyödyntämistoimenpide, sitä pidetään jätteenä. Jätteenhävittämis- tai hyödyntämistoimien valvonnalla on pyrittävä varmistamaan, että jäte hävitetään tai hyödynnetään siten, että jätteitä koskevan kehysdirektiivin 4 artiklan tavoitteet täyttyvät ja ihmisten terveys ja ympäristö tulevat suojelluiksi. c) Eläinten sivutuotteiden alan uusi oikeudellinen kehys Direktiivin 90/667/ETY tarkoituksena on pääasiassa kattaa renderointiteollisuus eli eläinproteiinien ja rasvan tuottajat. Muihin aloihin vain viitataan, ja ainoastaan yhden prosessointimenetelmän korostaminen aiheuttaa sekaannusta. Joihinkin prosesseihin on täydellisiä viittauksia, kun taas niiden eläimenosien, joita ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi, muut käyttötavat on jätetty kokonaan huomiotta. Nautojen osalta tämä voi tarkoittaa jopa 60 prosenttia eläimen elopainosta. Käyttötarkoituksia ja ainesten käsittelymenetelmiä on monia erilaisia. Koska direktiivissä keskitytään vain yhteen alaan eli käytännössä vain aineksen siirtoon teurastamosta renderointilaitokseen, muiden alojen monitahoisempaa kaupankäyntiä ei oteta lainkaan huomioon. Tämä taas johtaa siihen, että joidenkin toimenpiteiden eri puolten valvomiseksi joudutaan soveltamaan epäasianmukaisia säännöksiä. Lisäksi eräissä prosesseissa lopputuotteilla on oltava erittäin korkeat prosessointistandardit ja -parametrit (esimerkiksi prosesseissa, jotka koskevat eläimiä, joita ei ole teurastettu teurastamossa). Näin varmistetaan, että taudinaiheuttajat, joista on tehtävä ilmoitus, ovat tuhoutuneet ja että tuotteita on turvallista käyttää. Toisissa prosesseissa, kuten täytteeksi käytettävien höyhenten osalta, kyse on pelkästään moitteettomasta käsittelystä sen varmistamiseksi, että aines on puhdasta ja soveltuu aiottuun käyttöön. Tässä ehdotuksessa otetaan paremmin huomioon nämä erot ja säädetään ihmisten ja eläinten terveyden suojelemiseksi kehyksestä lukuisille eläinten sivutuotteiden käyttötarkoituksille. Asetuksessa vahvistetaan standardit, jos tuotteilla todennäköisesti käydään kauppaa koko EY:n markkinoilla ja jos ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvat riskit ovat suuret, ellei niitä käsitellä asianmukaisesti. Ehdotuksessa vahvistetaan erityisesti säännöt valvonnan tiukentamiseksi, jotta toimivaltainen viranomainen voi jäljittää minkä tahansa alan eläimistä saatavat sivutuotteet kunnes on vakuuttunut siitä, että ne eivät vaaranna ihmisten tai eläinten terveyttä eivätkä erityisesti palaudu eläinten ravintoketjuun (tiettyjen eläinten sivutuotteiden osalta) tai ihmisten ravintoketjuun. d) Nykyisen yhteisön lainsäädännön yksinkertaistaminen Toinen tärkeä elementti tässä ehdotuksessa on sellaisen yhteisön lainsäädännön yksinkertaistaminen, joka liittyy seuraaviin: *eläinjätteen prosessointi ja hävittäminen (neuvoston direktiivi 90/667/ETY, komission päätös 92/562/ETY, neuvoston päätös 95/348/EY, komission päätös 97/735/EY, neuvoston päätös 1999/534/EY), *eläinten ruokintaan tai muuhun tekniseen käyttöön tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden kauppaa ja tuontia koskevat edellytykset (neuvoston direktiivi 92/118/EY, sellaisena kuin se on muutettuna liittymisasiakirjalla, neuvoston direktiiveillä 96/90/EY ja 97/79/EY sekä komission päätöksillä 95/339/EY, 94/723/EY, 96/405/EY, 94/466/EY ja 96/103/EY; useat direktiivin 92/118/EY täytäntöönpanemiseksi tehdyt komission päätökset). Näitä direktiivejä ja päätöksiä on vuodesta 1990 asteittain kehitetty sisämarkkinoiden tarpeiden mukaan. Niiden moninaisuus on aiheuttanut monimutkaisen tilanteen. Tilannetta voidaan parantaa kokoamalla oikeudelliset vaatimukset yhteen asetukseen. e) Tuonti kolmansista maista Ehdotuksessa vahvistetaan edellytykset eläinten sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden tuonnille kolmansista maista. Jotta voidaan varmistaa, että kolmansista maista tuodut tuotteet vastaavat hygieniavaatimuksiltaan vähintään yhteisössä sovellettuja vaatimuksia, kolmansia maita ja niiden laitoksia varten on erityisesti otettu käyttöön hyväksyntäjärjestelmä. Tämän järjestelmän ja yhteisön tarkastusmenettelyn avulla voidaan varmistaa, että hyväksynnän edellytyksiä noudatetaan. Lisäksi tässä ehdotuksessa vahvistetaan terveystodistusten mallit. Terveystodistusten on seurattava tuotteita, jotta määräpaikan toimivaltaiset viranomaiset voivat olla varmoja siitä, että lähetys on yhteisön säännösten mukainen. Lemmikkieläinten ruokia EY:ssä valmistava teollisuus on riippuvainen kolmansista maista tuotannossa tarvittavan raaka-aineen saamiseksi. Tämän kaupan jatkumisen varmistamiseksi ehdotuksessa säädetään, että vaikka eläimille olisi annettu tiettyjä direktiivin 96/22/EY nojalla kiellettyjä aineita, tällaisista eläimistä johdettujen lemmikkieläinten ruokien ja tällaisten ruokien tuotannossa tarvittavien raaka-aineiden tuonti sallitaan tietyillä komission vahvistamilla erityisedellytyksillä. D ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KANNAT Niitä pääasiallisia osapuolia eli jäsenvaltioita ja teollisuutta, joita asetusehdotus koskee, on kuultu laajalti. Jäsenvaltiot Komissio järjesti lukuisia tapaamisia, joihin osallistui jäsenvaltioiden kansallisia asiantuntijoita. Jäsenvaltioiden alustavat kannat voidaan esittää tiivistetysti seuraavasti: -Alankomaat, Belgia, Irlanti, Italia, Ranska, Ruotsi, Suomi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat ilmaisseet kannattavansa ehdotusta. -Itävalta ja Saksa ovat varauksellisia pääosin seuraavista syistä: *Ne asettavat kyseenalaiseksi ehdotuksen eräiden osien tieteelliset perusteet; *Ne väittävät, että nykyisessä yhteisön lainsäädännössä säädetyt menetelmiin liittyvät standardit takaavat, että kaikki eläimistä saatavat sivutuotteet käsitellään turvallisesti. Tämän vuoksi niitä ei pitäisi muuttaa. *Niiden mukaan uuden politiikan taloudelliset vaikutukset ja lisäkustannukset olisivat huomattavat. Lisäksi maatilalla kuolleita eläimiä koskeva kielto saattaa lisätä hautaamista maatiloilla, koska teollisuudelle aiheutuu lisäkustannuksia. -Espanja, Kreikka ja Luxemburgin kannat ovat epävarmoja ja/tai selkiintymättömiä. Teollisuus Teollisuuden etuja edustavat seuraavat tahot: EURA (European Renderers Association) - Euroopan renderoijien yhdistys UNEGA (Union Europeenne des Fondeurs et Fabricants de Corps Gras Animaux) - Euroopan eläinrasvojen sulattajien ja valmistajien liitto FEDIAF (European Petfood Industry Federation) - Euroopan lemmikkieläinruokateollisuuden liitto EAPA (European Animal protein organisation) - Euroopan eläinproteiinijärjestö Edellä luetellut järjestöt ovat ilmaisseet kannattavansa yleisesti uutta ehdotettua toimintaperiaatetta. E SÄÄDÖKSEN MUOTO Komissio katsoo, että yhteisön lainsäädäntö on edullista antaa asetuksena, sillä tällöin varmistetaan sen yhdenmukainen soveltaminen koko sisämarkkinoilla, yhteisön lain suurempi avoimuus ja mahdollisuus saattaa yhteisön lainsäädäntö ajan tasalle teknisen ja tieteellisen kehityksen huomioon ottamiseksi. Niinpä tämän ehdotuksen muoto on asetus. LIITE I VAIKUTUSTEN ARVIOINTI 1 NYKYTILANNE 1.1 EU:n renderointiteollisuus EU:ssa on yli 400 hyväksyttyä renderointilaitosta. Laitokset työllistävät 17 000 työntekijää ja niissä kerätään ja käsitellään noin 50 000 tonnia eläinperäistä raaka-ainetta päivässä. Vuonna 1998 Euroopan renderointiteollisuus keräsi ja käsitteli 16,1 tonnia eläimistä saatavia sivutuotteita 3 miljoonaksi tonniksi eläinperäistä jauhoa ja 1,5 miljoonaksi tonniksi rasvaa, joita voidaan käyttää eläinten ravintoketjussa (tuotantoeläinten rehu, lemmikkieläinten ruoka, turkiseläinten rehu) ja monissa teknisissä tuotteissa (kosmeettiset ja farmaseuttiset tuotteet). Se tuotti Euroopan maataloudelle yli 2,2 miljardin euron vuotuiset tulot. Edellä mainituista eläimistä peräisin olevista sivutuotteista 14,3 miljoonaa tonnia tuli teurastamoista ja 1,8 miljoonaa tonnia (noin 15 prosenttia eläinten sivutuotteiden kokonaismäärästä) tuli kuolleista elämistä tai muusta hävitettäväksi määrätystä aineksesta. 1.2 Alaa kohdannut kriisi Kuten edellä on esitetty, BSE-kriisi ja tuoreempi dioksiinikriisi on saanut ihmiset huolestumaan tuotantoeläinten ruokinnassa sallittujen eläinperäisten rehun valmistusaineiden laadusta. Tästä on seurannut mm. seuraavaa: -Lihaluujauhon nykyhinta on 130 euroa tonnilta, kun se ennen BSE-kriisiä oli 250 euroa tonnilta. -Suurin osa EU:n kuolleista eläimistä tai muusta hävitettäväksi määrätystä aineksesta saatu lihaluujauho myydään kolmansiin maihin (Aasiaan ja Itä-Euroopan maihin). -Yhä useammat renderointilaitokset ovat lopettaneet kuolleiden eläinten ja muun hävitettäväksi määrätyn aineksen keräämisen ja käyttävät niiden sijasta teurastamoista saatavia sivutuotteita, sillä niiden mukaan hävitettäväksi määrätystä aineksesta saatavan lihaluujauhon ja renderoidun rasvan markkinat ovat romahtamaisillaan. -Yhteisön lainsäädäntöehdotuksissa, kuten ehdotuksissa luonnonmukaista tuotantotapaa koskevaksi direktiiviksi ja korkealaatuista naudanlihaa koskevaksi asetukseksi, kielletään eläinten sivutuotteiden (eli lihaluujauhon ja renderoitujen rasvojen) syöttäminen kyseisten säädösten soveltamisalaan kuuluville tuotantoeläimille. -Monet Euroopan supermarketketjut merkitsevät oman ketjunsa eläinperäisiin tuotteisiin (siipikarjanliha, munat jne.), että ne ovat peräisin eläimistä, joita ei ole koskaan ruokittu eläinproteiineilla tai -rasvoilla. Kuluttajien osoittama huolestuminen voidaan ottaa huomioon poistamalla eläinten ravintoketjusta kuolleet eläimet ja muu hävitettäväksi määrätty aines. Tämä voisi kääntää suuntauksen luopua vähitellen arvokkaiden eläinten sivutuotteiden käytöstä eläinten rehussa niiden kielteisen kuvan vuoksi, sillä tällä suuntauksella on vaarallisia ympäristöön liittyviä ja taloudellisia vaikutuksia. 1.3 Valtion tai paikallisviranomaisen tuki renderointiteollisuudelle eräissä EU:n jäsenvaltioissa [1] [1] Lähde: Meat and Livestock Commission, 1998 Eräissä EU:n jäsenvaltioissa hiljattain tehty tutkimus osoittaa, että eläinten sivutuotteiden prosessointia ja hävittämistä rahoitetaan hyvin monin eri tavoin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kiellettiin 29. maaliskuuta 1996 nisäkäsperäisen lihaluujauhon käyttö. Hallitus lupasi tukea renderointialaa. Tuen myöntäminen lopetettiin kokonaan vuoden 1998 helmikuun lopussa. Siitä lähtien eläinperäisen jätteen keruu- ja hävittämiskustannukset ovat langenneet viljelijöiden ja lihateollisuuden kannettaviksi. TANSKASSA tukikysymystä ei ole, sillä viljelijöillä on osuuskunnallinen järjestelmä, jossa viljelijät omistavat teurastamot ja teurastamot omistavat renderointilaitokset. Muutokset markkinoissa ja palvelukustannuksissa heijastuvat hintoihin. ITALIASSA, IRLANNISSA ja ALANKOMAISSA lihaluujauhon ja rasvojen keruu- ja prosessointikustannukset määräytyvät suurelta osin niiden markkinahintojen mukaan. SAKSAN lainsäädännön mukaan renderointiteollisuuden ensisijainen tavoite on kansanterveyden suojeleminen. Toissijainen tavoite on tuottaa arvokkaita sivutuotteita. Ensimmäinen suurempi ja kattava renderointia koskeva laki annettiin vuonna 1939 ja se ajantasaistettiin vuonna 1975. Vuodesta 1939 lähtien renderointilaitoksilla on takeet siitä, että julkisia varoja käytetään vastuun kantamiseksi kansanterveydestä. Kansanterveyden suojelemisperiaatteen mukaisesti tukea sovelletaan ainoastaan ainekseen, joka voi aiheuttaa terveysriskin (eli tilalle kuolleeseen karjaan ja hylättyyn ainekseen). Lain mukaan tällaisen aineksen keruu ja käsittely on paikallisviranomaisen (kuntien) vastuulla. Renderointilaitokset ovat ottaneet tehtävän hoitaakseen, joten ne suorittavat palvelun kuntien puolesta. Kuntien täytyy maksaa näistä palveluista, jos kustannuksia ei saada katettua lihaluujauhon ja rasvojen myynnistä saatavilla tuloilla. Renderointilaitos laskee vuosittain keruu- ja käsittelykustannukset. Niitä verrataan sivutuotteista saataviin tuloihin. Jos tulos on negatiivinen, laitos perii erotuksen kunnalta. Jos tulos on positiivinen, laitos palauttaa erotuksen kunnalle. Keruuta ja käsittelyä koskevat rahoitusjärjestelyt vaihtelevat osavaltioittain. Perusperiaatteena on kuitenkin, että viljelijä ei maksa suoraan tästä palvelusta. Kussakin osavaltiossa on 'eläinvakuutusrahasto'. Rahastosta rahoitetaan kaikki eläinten turvallisuuteen liittyvät toimenpiteet, eläinlääkintäpalvelut mukaan luettuina. Joissakin osavaltioissa ainoastaan viljelijä maksaa eläinvakuutusrahaston kautta. Muissa osavaltioissa maksajana on paikallisyhteisö eli Landkreis. Yleisin järjestelmä on sellainen, jossa tukea maksetaan kolmesta lähteestä, joita ovat Landkreis, eläinvakuutusrahasto ja osavaltio. RANSKASSA hallitus rahoittaa erikseen määritellyn riskiaineksen, kuolleiden eläinten ja teurastamoissa hävitettäväksi määrätyn aineksen keruun, kuljetuksen ja käsittelyn lihan, lihatuotteiden ja rehun verolla, jonka tukkukauppiaat maksavat. Sen määrä on noin 600 miljoonaa Ranskan frangia. Joillakin ESPANJAN itsehallintoalueilla tilalla kuolleiden eläinten keruu, kuljetus ja hävittäminen katetaan verovaroin. Viljelijöiden on kuitenkin toimitettava kuolleet eläimet keräyskeskuksiin. Muilla alueilla kuolleiden eläinten hävittämiskustannukset lankeavat viljelijöille. Edellä esitetyn vuoksi tässä asetuksessa säädetään, että tätä asiaa koskevat yhdenmukaiset säännöt voidaan vahvistaa yhteisön tasolla, jotta maataloustuotteiden kilpailun edellytyksiin ei vaikutettaisi. 2. VAIHTOEHTOJEN TARKASTELU Nykyisellään renderointiteollisuus käsittelee suurimman osan eläimistä saatavista sivutuotteista, jotka sitten kierrätetään eläinten ravintoketjuun siten, että ympäristöön niitä leviää vain vähän. Kielto kierrättää kuolleita eläimiä ja hävitettäväksi määrättyä ainesta voi aiheuttaa lukuisia ongelmia. Kaikkien ilmeisimmät ongelmat liittyvät tämän uuden politiikan ympäristövaikutuksiin ja taloudellisiin vaikutuksiin. Edellä esitettyjen ongelmien ja erityisesti ympäristöön liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi asetusehdotuksessa esitetään rehuaineksen tuotannolle lukuisia vaihtoehtoja näiden eläinten sivutuotteiden käyttämiseksi tai hävittämiseksi. Eri vaihtoehtoja tarkasteltaessa on otettava huomioon että jäsenvaltioiden erilaisten olosuhteiden vuoksi eläinten sivutuotteiden vaihtoehtoiseen käyttöön liittyvät ratkaisut ovat erilaisia. *Eri jäsenvaltioissa on BSE-tilanteen mukaan erilaisia vaihtoehtoisten käyttö- tai hävittämistapojen tarpeita. Niinpä vaihtoehtoisten käsittelyjärjestelmien kapasiteetit vaihtelevat suuresti. *Verolainsäädännöt ovat erilaisia. Energian myynti, jätehuolto ja saastuttavat savukaasupäästöt ovat tavallisesti sidoksissa veroihin. Useista eläinten sivutuotteiden hävittämismenetelmistä syntyy lämpöä tai sähköä ja saastuttavia kaasupäästöjä. Energia- ja saasteverot ovat luonnollisesti olennaisia tällaisten ratkaisujen talouden kannalta. *Useissa jäsenvaltioissa jätepolitiikka kannustaa käyttämään energian hyödyntämisjärjestelmiä, kierrättämään jätteitä, tuottamaan mahdollisimman vähän saastetta ja käyttämään järjestelmiä, jotka eivät edistä ilmastonlämpenemistä. Tällaisiin järjestelmiin myönnetään huomattavaa tukea, mikä on ensisijaisen tärkeää niiden kannattavuudelle. Korkea energiaverotus mahdollistaa usein bioenergian myynnin markkinoilla. *Rakennusluvan saaminen lihaluujauhon polttolaitoksen perustamiseksi voi olla lähes mahdotonta kansalaisten vastustuksen vuoksi. Samanlainen yleisen mielipiteen pelko voi estää lihaluujauhon polttamisen voimalaitoksissa ja sementtiuuneissa. Seuraavassa esitetään yhteenveto uudessa asetuksessa ehdotetuista vaihtoehdoista renderoinnille sekä alustava kustannusarvio. [2] [2] Lähde: Summary of Comments on Consultation Paper on Meat-and-Bone Meal, 1997; EURA, 1999 2.1 Tuhkaksi polttaminen Koska käsittelemättömiä eläimistä saatavia sivutuotteita voidaan varastoida vain lyhyen aikaa, aines on usein asianmukaista esikäsitellä poistamalla siitä vesi ja rasva. Näin saadaan tuotteita, joita voidaan varastoida kunnes ne myöhemmin poltetaan. Eläinten sivutuotteiden keruu- ja esikäsittelykustannuksiksi arvioidaan 150 euroa tonnilta. Eläinten sivutuotteiden polttokustannuksiksi arvioidaan 225 euroa tonnilta. 2.2 Rinnakkaispolttaminen (eli lihaluujauhon ja rasvan polttaminen voimalaitoksissa) Eläimistä saatavat sivutuotteet sisältävät rasvaa ja lihaluujauhoa, joiden palamislämpötila on huomattavan korkea (vähäinen arvo). Erityisesti: *Eläimistä saatavat sivutuotteet 9 MJ/Kg (vesi 60 %, lihaluujauho 25 %, rasva 15 %) *lihaluujauho 17-20 MJ/Kg (riippuu rasvapitoisuudesta) *Rasva 39 MJ/Kg *Polttoöljy 40 MJ/Kg Elämistä saatavissa sivutuotteissa on vettä, joka on poistettava joko ennen polttamista tai sen aikana. Se voidaan tehdä perinteisessä renderointiprosessissa kuivausvaiheessa tai polttamisprosessissa. Märät elämistä saatavat sivutuotteet voidaan periaatteessa polttaa suoraan, mutta vesi haittaa polttamisprosessia. Vesi on ensin kuumennettava kiehumispisteeseen, minkä jälkeen se on haihdutettava. Lopuksi höyry on kuumennettava polttolämpötilaan. Tämä on käytännössä vaikeaa, ja nykyisellään ainoa tähän pystyvä polttotekniikka teollisessa mittakaavassa on leijukerroskattila. Muissa kattiloissa poltettaessa eläimistä saatavista sivutuotteista on poistettava vesi tai käytettävä kuivaa lihaluujauhoa. Polttamisprosessi synnyttää savukaasuja ja tuhkaa. Lihaluujauhon käyttöä voimalaitoksissa pidetään energiatehokkaimpana ratkaisuna, mutta karjankasvattajan pitäisi mieluiten saada siitä tuottoa. On kuitenkin huomautettu, että tästä vaihtoehdosta saadaan hieman taloudellista tuottoa verrattuna tuhkaksi polttamiseen, jossa syntynyttä lämpöä/energiaa ei oteta talteen, mutta tuotto olisi vähäinen. Voimalaitoksessa lihaluujauho voidaan sekoittaa hiileen ja käyttää polttoaineena. Tämän vaihtoehdon etuna on suuri kapasiteetti ja savukaasun puhdistamismahdollisuus. Tuhka sekoitetaan muista polttoaineista saatavaan tuhkaan. Tämän menetelmän käyttörajoitukset näyttävät liittyvän pikemminkin poliittisiin syihin ja yleiseen vastustukseen kuin teknisiin vaikeuksiin. Alankomaissa suunnitellaan erikseen määritellystä riskiaineksesta saatavan lihaluujauhon polttamista voimalaitoksessa. Voimalaitos polttaa lihaluujauhon korvauksetta, sillä energian arvo kattaa kustannukset. 2.3 Sementtiuunit Lihaluujauho voidaan sementintuotannossa sekoittaa sementintuotannon raaka-aineeseen ja kuumentaa yhdessä kiertoilmauunissa. Tämän menetelmän etuna on suuri kapasiteetti, ja tuhka käytetään sementinvalmistuksessa. Ranskassa voidaan sementtiuunissa käyttää lihaluujauhoa enintään noin 10 prosenttia sementintuotannossa. Ranskan sementintuotannon määrä on noin 20 miljoonaa tonnia vuodessa ja lihaluujauhon tuotannon määrä 0,425 miljoonaa tonnia vuodessa. Sementintuotannossa käytettävän lihaluujauhon määrää rajoittavat sen sisältämä fosfori ja kloridi. Rajoitukset vaihtelevat sementintuotantojärjestelmän ja muiden sementinvalmistuksessa käytettävien raaka-aineiden mukaan. Lihaluujauhon korkean typpipitoisuuden vuoksi toimenpiteitä on toteutettava typpidioksidin vähentämiseksi sementintuotantoprosessissa. Lihaluujauhoa poltetaan sementtiuuneissa Ranskassa ja Sveitsissä. 2.4 Rasvan polttaminen polttoaineena Eläinrasvaa voidaan polttaa useimmissa tavallisissa kattiloissa, ja sen lämpöarvo on noin 90 prosenttia polttoöljyn lämpöarvosta. Eläinrasvan rikkipitoisuus on alhainen, minkä vuoksi sen käyttö polttoaineena on houkuttava ajatus. Joissakin tapauksissa eläinrasvaa pidetään biopolttoaineena eli rasvan hintaan lisätään polttoainevero. Tällöin rasvan arvo saattaa olla korkeampi kuin rehuna käytettäessä. 2.5 Hävittäminen hautaamalla tai viemällä kaatopaikalle 2.5.1 Hautaaminen Useimmissa kuulemismenettelyssä saaduissa kommenteissa korostettiin, että lihaluujauhon hautaaminen maatilalla olisi kiellettävä terveyteen ja ympäristöön liittyvistä syistä. Haudattaessa jäljitettävyysketju katkeaa, ja kuolleiden eläinten ruhoja saatetaan käyttää valvonnan ulkopuolella lainvastaisessa kaupassa. Erityisesti yhdessä kommentissa esitettiin, että eräissä maissa BSE-toimenpiteiden vuoksi käsittelyketjuun tarjottujen maatilalla kuolleiden eläinten lukumäärä on viime vuosina romahtanut ja laskee edelleen hyvin nopeasti. Niinpä maatilalle hautaamisen on pitänyt lisääntyä vastaavasti. Maatilalla kuolleiden eläinten hävittämisestä valvonnan ulkopuolella ympäristölle, ihmisten ja eläinten terveydelle sekä kaupalle aiheutuvat riskit ovat poikkeuksellisen suuret. 2.5.2 Kaatopaikka Yleisesti ottaen useimmissa tätä hävittämistapaa koskevissa kommenteissa esitettiin, että kaatopaikkojen käyttö olisi lopetettava. Nesteiden imeytyminen maaperään voi johtaa veden saastumiseen. Jos kaatopaikalle vieminen kuitenkin hyväksytään vaihtoehtoisena hävittämistapana, kaatopaikalle olisi mieluummin vietävä käsiteltyä kuin käsittelemätöntä ainesta, vaikka tällöin hävittämisen kokonaiskustannukset lisääntyvät huomattavasti. Yhdistyneessä kuningaskunnassa viedään nykyään kaatopaikalle lihaluujauhoa 3 000-5 000 tonnia viikossa. Kaatopaikat valitaan siten, että ne eivät saastuta pohjavettä, ja pohjaveden suojelemiseksi käytetään myös kalvoja. Yhdistyneessä kuningaskunnassa peritään kaatopaikalle vietäessä maksu, joka on 37 euroa tonnilta lihaluujauhoa. On huomattava, että kaatopaikalle vieminen korvattaneen tulevaisuudessa ympäristöä säästävämmillä menetelmillä. 2.6 Biokaasu Biokaasua voidaan tuottaa orgaanisista aineksista kuten hiilihydraateista, rasvoista ja proteiineista. Biokaasu koostuu pääasiassa metaanista ja hiilidioksidista. Syntyneiden kaasujen määrät ovat teoreettisesti esitettynä seuraavat (30 °C:ssa): Metaani Biokaasu Polttolämpötila L/Kg L/Kg MJ/Kg Hiilihydraatti 415 830 14,7 Proteiini 504 793 17,9 Rasva 1014 1444 37,3 Teoreettisista arvoista saadaan tavallisesti noin 90 prosenttia. Noin 10-20 prosenttia tuotetusta biokaasusta tarvitaan biokaasulaitoksen toimintaan. Biokaasua ei voida tuottaa yksinomaan eläinperäisestä aineksesta, sillä sen typpipitoisuus on liian korkea metaanintuotantoon. Typpipitoisuuden on oltava alle 5,5 g itrassa. Eläinperäinen jäte on sekoitettava muuhun orgaaniseen ainekseen typpipitoisuuden alentamiseksi. Ruotsissa biokaasulaitoksissa steriloituja (133 °C, 20 minuuttia, 3 baaria, 50 mm) eläimistä saatavia sivutuotteita sekoitetaan ruoansulatuskanavan sisältöön, lantaan ja jätevesilietteeseen. Steriloidut eläimistä saatavat sivutuotteet toimitetaan ilmaiseksi biokaasulaitokseen. Biokaasu koostuu pääasiassa metaanista, ja sen energiasisältö on hyvin samanlainen kuin energian, joka saadaan polttamalla sama määrä rasvasta ja lihaluujauhosta käsiteltyä kuiva-ainetta. Sen jälkeen biokaasu puhdistetaan, paineistetaan ja käytetään pääasiassa kulkuneuvojen (esim. linja-autojen) polttoaineena. Se on lisäksi ainoa kulkuneuvojen polttoaine, joka on hyväksytty vaihtoehtoisia polttoaineita koskevassa tutkimuksessa käyttöympäristöluokalle A. Sen etuja ovat: melutaso on alhaisempi, kasvihuoneilmiö ei lisäänny, hiukkaspäästöjä ei ole ja typpioksidipäästöt ovat vähäiset. Biokaasulaitoksissa syntyvä liete sisältää 3-4 prosenttia kuiva-ainetta, ja typpi on ammoniakin muodossa. Liete levitetään maatalousmaalle nurmialueita lukuun ottamatta. Biolannoitteiden edut ovat samat kuin eloperäisten lannoitteiden eli ne ovat hajuttomia ja niissä käytetään uudelleen maatilojen tuottamaa jätettä. Biokaasun kannattavuus parantuu, kun polttoaineena käytetty kaasu myydään siten, että hintaan lisätään korkea polttoainevero. Kaasu myydään dieselpolttoaineen hinnalla. Biokaasulaitoksia on jo monissa jäsenvaltioissa pääasiassa Pohjois-Euroopassa. 2.7 Kompostointi Kompostoituminen on aerobinen ja termofiilinen biotekninen prosessi, jossa orgaaninen aines hajoaa. Syntynyttä kompostia käytetään tavallisesti lannoitteena. Avokompostointi on varsin hidas prosessi, joka vaatii laajan alueen ja paljon hoitoa, eikä se aina ole ympäristöystävällinen (nesteiden suodattumisongelma, kontrolloimattomat kaasupäästöt sekä haju- ja tuhoeläinongelmat). Tämän vuoksi suositeltavampia ovat reaktorikompostointitekniikat, sillä niitä voidaan valvoa ja kontrolloida. Näitä tekniikoita käytettäessä hajoaminen on nopeampaa ja täydellisempää, ja päästöjä voidaan mitata ja puhdistaa. Menetelmää käytetään pääasiassa maaseutualueilla vähäisten eloperäisen jätteen määrien käsittelemiseksi. 2.8 Lihaluujauhon käyttö lannoitteena Käytettäessä lihaluujauhoa lannoitteena kustannuksia saataisiin osittain katettua. Jotta lihaluujauhoa voisi käyttää lannoitteena, siitä on poistettava huolellisesti rasva ja se on jauhettava. Lihaluujauho on helpompi levittää maaperään, jos se puristetaan pelleteiksi. Lannoitteiden turvallisuudesta annetun tieteellisen ohjauskomitean lausunnon mukaan ainoastaan sellaisista eläimistä, joiden epäillään tai joiden on todettu kantavan TSE-taudinaiheuttajaa, saatu aines ei sovellu lannoitteiden tuotantoon. Tämä tarkoittaa, että luokan 2 ainesta voidaan käyttää lannoitteena. Tieteellinen ohjauskomitea on myös todennut, että on kudosten joutuminen ihmisten tai märehtijöiden ravintoon on estettävä. Tämä tarkoittaa, että lannoitteen käyttöä nurmialueilla on vältettävä. Lihaluujauhon lannoitteena käyttöön liittyviä hyödyntämiskustannuksia ei vielä tiedetä. Lihaluujauhoa on jo vuosia käytetty puutarhalannoitteena. Tämän vuoksi siitä voidaan saada rehun hintaa vastaava tai korkeampi hinta, mutta tuotteen markkinat ovat rajalliset. Lihaluujauhon käytöstä viljakasvien lannoitteena on vain vähän tietoja. Tanskassa testataan parhaillaan lihaluujauhon käyttöä viljakasvien lannoitteena. Kaupalliselta kannalta on korostettu, että lihaluujauho on erinomainen orgaaninen kasvualusta eloperäisten lannoitteiden ja eloperäisten kivennäislannoitteiden tuotannolle. Nykyisten käyttömahdollisuuksien perusteella ei ole ongelmia, sillä luokan 2 ainesta käsittelemällä voitaisiin saada kaikissa EU-maissa noin 350 000 tonnia eläinperäistä proteiinijauhoa. Yleensä hehtaarille käytetään 150 kiloa typpeä, mikä vastaa noin 2 000 kiloa lihaluujauhoa hehtaarille. Kaikissa EU-maissa luokan 2 aineksesta saatavaa lihaluujauhoa voitaisiin käyttää pieninä annoksina 3 500 km :n suuruisen alueen lannoittamiseksi. Lisäarvon kannalta katsottuna lihaluujauhon käyttö lannoitteena on selkeästi suositeltavampi vaihtoehto kuin muut käytön eläinten rehuna korvaavat käyttötavat. Terveysriskin kannalta turvallisinta on, jos proteiinijauho ei ole peräisin eläimistä, joilla epäillään TSE-tartuntaa, ja jos siihen sovelletaan uusia renderointistandardeja. 3. PÄÄTELMÄT Voidaan tehdä seuraava yhteenveto: -Jos lihaluujauho hävitetään tuhkaksi polttamalla, rinnakkaispoltolla tai viemällä kaatopaikalle, kustannuksia ei saada katettua, minkä lisäksi näihin hävittämistapoihin liittyy ekologisia haittoja ja paikallisen kapasiteetin puutetta. EU:ssa kerätään vuosittain 1,8 miljoonaa tonnia tilalla kuolleita eläimiä ja hävitettäväksi määrättyä ainesta. Siitä johtuvien 450 000 lihaluujauhotonnin arvioidut hävittämiskustannukset ovat seuraavanlaiset: *Tuhkaksi polttaminen: 1,08 miljoonaa euroa. *Sementtiuunit: 87,7 miljoonaa euroa. *Kaatopaikalle vienti: 84,1 miljoonaa euroa. -Sitä vastoin rasvojen rinnakkaispoltosta saadaan huomattavaa taloudellista tuottoa. -Kompostoinnista ja lihaluujauhon käytöstä lannoitteena voisi olla ekologista hyötyä, ja kustannukset saataisiin osittain katettua. -Biokaasun tuotanto on kehittyvää teknologiaa, se vaikuttaa monin tavoin myönteisesti ympäristöön, ja sillä voidaan saada kustannukset katettua tuottamalla vihreää energiaa. Edellä esitetyn perusteella eläimistä saatavia sivutuotteita polttamalla tai kaatopaikalle viemällä hävittämisen sijasta on syytä suosia muita vaihtoehtoja, erityisesti biokaasua, kompostointia tai lannoitteina käyttämistä. LIITE II EHDOTUKSEN SISÄLTÖ I LUKU: Yleiset säännökset 1 artikla: Soveltamisala 2 artikla: Määritelmät 3 artikla: Yleiset velvoitteet II LUKU: Eläinten sivutuotteiden luokittelu, keräys, kuljetus ja välivarastointi 4 artikla: Luokkaan 1 kuuluva aines 5 artikla: Luokkaan 2 kuuluva aines 6 artikla: Luokkaan 3 kuuluva aines 7 artikla: Keräys ja kuljetus 8 artikla: Kirjanpito 9 artikla: Väliasteen laitokset ja varastointilaitokset III LUKU: Luokan 1 ja 2 käsittelylaitosten, biokaasulaitosten, kompostointilaitosten ja öljykemian laitosten hyväksyminen 10 artikla: Luokan 1 ja 2 käsittelylaitosten hyväksyminen 11 artikla: Öljykemian laitosten hyväksyminen 12 artikla: Biokaasu- ja kompostointilaitosten hyväksyminen 13 artikla: Käsiteltyjen eläinten sivutuotteiden toimittaminen poltto- tai rinnakkaispolttolaitokseen tai kaatopaikalle IV LUKU: Jalostettujen eläinvalkuaisten ja muiden rehuaineiden, lemmikkieläinten ruokien, puruluiden ja teknisten tuotteiden markkinoille saattaminen 14 artikla: Yleiset säännöt eläinten terveydestä 15 artikla: Luokan 3 käsittelylaitosten hyväksyminen 16 artikla: Lemmikkieläinten ruokia valmistavien laitosten ja teknisten laitosten hyväksyminen 17 artikla: Jalostetun eläinvalkuaisen ja muiden rehuaineiden markkinoille saattaminen 18 artikla: Lemmikkieläinten ruokien, puruluiden ja teknisten tuotteiden markkinoille saattaminen 19 artikla: Suojatoimenpiteet 20 artikla: Eloperäiset lannoitteet ja maanparannusaineet V LUKU: Poikkeukset 21 artikla: Poikkeukset VI LUKU: Väliasteen laitoksissa ja käsittelylaitoksissa suoritettava valvonta ja tarkastukset 22 artikla: Laitoksen omavalvonta 23 artikla: Viralliset tarkastukset 24 artikla: Tarkastusten ja mikrobiologisten analyysien tiheys 25 artikla: Luettelo hyväksytyistä laitoksista VII LUKU: Yhteisön tarkastukset 26 artikla: Yhteisön tarkastukset VIII LUKU: Tiettyjen eläinten sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden yhteisöön tuonnissa sovellettavat säännökset 27 artikla: Yleiset säännökset 28 artikla: Kiellot 29 artikla: Yhteisön sääntöjen noudattaminen 30 artikla: Vastaavuus 31 artikla: Yhteisön tarkastukset ja auditoinnit IX LUKU: Loppusäännökset 32 artikla: Liitteiden muuttaminen ja siirtymäkauden toimenpiteet 33 artikla: Sääntelymenettely 34 artikla: Tiedekomiteoiden kuuleminen 35 artikla: Kansallisista säännöksistä ilmoittaminen 36 artikla: Säännöt rahoituksesta 37 artikla: Kumoaminen 38 artikla: Voimaantulo LIITE I Määritelmät LIITE II: Hygieniavaatimukset eläinten sivutuotteiden keräykselle ja kuljetukselle LIITE III: Yleiset hygieniavaatimukset eläinten sivutuotteiden käsittelylaitoksille I luku: Yleiset edellytykset eläinten sivutuotteiden käsittelylaitoksille II luku: Yleiset hygieniavaatimukset III luku: Käsittelymenetelmät IV luku: Tuotannon valvonta V luku: Varmennusmenettelyt LIITE IV: Biokaasulaitokseen, kompostointilaitokseen tai öljykemian laitokseen tarkoitettujen eläinten sivutuotteiden käsittelyä ja hävittämistä koskevat hygieniavaatimukset I luku: Luokkaan 1 ja luokkaan 2 kuuluvan aineksen käsittelyä koskevat erityisedellytykset II luku: Biokaasu- ja kompostointilaitoksia koskevat erityisvaatimukset III luku: Märehtijöiden renderoitujen rasvojen lisäkäsittelyn vaatimukset käsittelemiselle LIITE V: Jalostetun eläinvalkuaisen ja muiden rehuaineiden markkinoille saattamista ja tuontia koskevat erityisedellytykset I luku: Yleiset vaatimukset II luku: Jalostettua eläinvalkuaista koskevat erityisedellytykset III luku: Verituotteita koskevat erityisedellytykset IV luku: Renderoitua rasvaa ja kalaöljyä koskevat erityisedellytykset V luku: Maitoa, maitopohjaisia tuotteita ja ternimaitoa koskevat erityisedellytykset VI luku: Gelatiinia ja hydroloituja proteiineja koskevat erityisedellytykset VII luku: Dikalsiumfosfaattia koskevat erityisedellytykset LIITE VI: Lemmikkieläinten ruoan, puruluiden ja eläinten teknisten sivutuotteiden kaupan pitämistä, kauppaa ja tuontia koskevat erityisedellytykset I luku: Lemmikkieläinten ruokia valmistavien laitosten ja teknisten laitosten hyväksymistä koskevat yleiset edellytykset II luku: Lemmikkieläinten ruoka ja puruluut III luku: Lanta, käsitelty lanta ja käsitellyt lantatuotteet IV luku: Veri ja verituotteet, joita käytetään teknisiin tai farmaseuttisiin tarkoituksiin, in vitro -analyyseissä tai laboratorioaineina, hevoseläinten seerumia lukuun ottamatta V luku: Hevoseläinten seerumi VI luku: Sorkka- ja kavioeläinten nahat ja vuodat VII luku: Metsästysmuistot VIII luku: Käsittelemätön villa, karva, sianharjakset, sulat ja höyhenet ja sulkien ja höyhenten osat IX luku: Mehiläistuotteet X luku: Luut ja luutuotteet (lukuun ottamatta luujauhoa), sarvet ja sarvituotteet (lukuun ottamatta sarvijauhoa), kaviot, sorkat ja niistä valmistetut tuotteet (lukuun ottamatta sorkka- ja kaviojauhoa), jotka on tarkoitettu muuhun käyttöön kuin eläinten ruokintaan tai lannoitteiksi XI luku: Lemmikkieläinten ruuan sekä farmaseuttisten tai teknisten tuotteiden valmistukseen tarkoitetut käsittelemättömät eläinten sivutuotteet XII luku: Renderoitu rasva öljykemian tarkoituksiin LIITE VII: Terveystodistus käsitellyille eläinten sivutuotteille, jotka on tarkoitus polttaa tuhkaksi tai rinnakkaispolttaa toisessa jäsenvaltiossa LIITE VIII: Väliasteen laitosten ja varastointilaitosten hygieniavaatimukset I luku: Väliasteen laitosten hyväksymisedellytykset II luku: Yleiset hygieniavaatimukset III luku: Varastointilaitosten hyväksymisedellytykset LIITE IX: Säännöt, joita sovelletaan erään sellaisen luokkaan 2 ja luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelyyn, joka on tarkoitus käyttää 21 artiklassa lueteltujen eläinluokkien ravinnoksi LIITE X: Terveystodistusten mallit tiettyjen eläinten sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden kolmansista maista tuontia varten LIITE XI: Luettelo kolmansista maista, joista jäsenvaltiot sallivat muuksi kuin elintarvikkeeksi tarkoitettujen eläinten sivutuotteiden tuonnin 2000/0259(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinten sivutuotteiden terveyssäännöistä EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 152 artiklan 4 kohdan b alakohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [3], [3] EYVL C ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [4], [4] EYVL C ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [5], [5] EYVL C noudattavat perustamissopimuksen [6] 251 artiklassa säädettyä menettelyä, [6] EYVL C sekä katsovat seuraavaa: (1) Eläinlääkintäsäännöistä eläinjätteen hävittämisessä, käsittelyssä ja markkinoille saattamisessa sekä taudinaiheuttajien ehkäisemisestä eläin- ja kalaperäisissä rehuissa sekä direktiivin 90/425/ETY muuttamisesta on annettu 27 päivänä marraskuuta 1990 neuvoston direktiivi 90/667/ETY [7]. Direktiivissä 90/667/ETY vahvistetaan periaate, että kaikkea eläinjätettä voidaan sen alkuperästä riippumatta asianmukaisen käsittelyn jälkeen käyttää rehuaineiden tuotantoon. [7] EYVL L 363, 27.12.1990, s. 51. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla. (2) Tieteellinen ohjauskomitea on antanut asiasta lukuisia lausuntoja. Mainittujen tieteellisten lausuntojen tärkein päätelmä on, että ihmisravinnoksi kelpaamattomista eläinten sivutuotteiden pääsyä eläinten ravintoketjuun ei tulisi sallia. (3) Toteutettavat toimenpiteet olisi esitettyjen tieteellisten lausuntojen perusteella jaoteltava selvästi eläinten sivutuotteiden ominaisuuksien mukaan. On tarpeen rajoittaa mahdollisuuksia käyttää tiettyjä eläinperäisiä aineksia. Olisi vahvistettava vaihtoehtoiset menetelmät rehuaineiden tuotannolle ja eläinten sivutuotteiden käytölle tai hävittämiselle. (4) Viime vuosina saadun kokemuksen perusteella olisi selvennettävä direktiivin 90/667/ETY ja jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY [8] välinen suhde sekaannusten ja eturistiriitojen välttämiseksi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kesken. Erityisesti jos eläimistä saatava sivutuote hävitetään tai hyödynnetään, sitä olisi käsiteltävä jätteenä sen varmistamiseksi, että se hävitetään tai hyödynnetään siten, että direktiivin 75/442/ETY 4 artiklan tavoitteet saavutetaan ja ihmisten terveyttä ja ympäristöä suojellaan. [8] EYVL L 194, 25.7.1975, s. 39. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission päätöksellä 96/350/EY, EYVL L 135, 6.6.1996, s. 32. (5) Komission ja Euroopan parlamentin Brysselissä 1 ja 2 päivänä heinäkuuta 1997 järjestämässä lihaluujauhoa käsitelleessä kansainvälisessä tiedekonferenssissa käynnistettiin keskustelu lihaluujauhon tuotannosta ja ruokinnasta eläimille. Konferenssissa todettiin, että tämän alan tulevat toimintaperiaatteet kaipaavat edelleen pohdintaa. Komissio viimeisteli vuoden 1997 marraskuussa lihaluujauhoa koskevan kuulemisasiakirjan käynnistääkseen mahdollisimman laajan julkisen keskustelun yhteisön rehulainsäädännön tulevaisuudesta. Tämän kuulemisen jälkeen vaikuttaa siltä, että yleisesti tunnustetaan, että direktiiviä 90/667/ETY on tarpeen muuttaa sen yhdenmukaistamiseksi uusien tieteellisten tietojen kanssa. (6) Vuoden 1996 lokakuun jälkeen komission elintarvike- ja eläinlääkintävirasto on tehnyt tarkastuskäyntejä jäsenvaltioissa arvioidakseen tärkeimpien BSE:n riskitekijöiden esiintymistä ja hallintaa sekä BSE:n valvontamenettelyjä. Osa arvioinnista koski kaupallista renderointia ja muita eläinjätteen hävityksessä käytettyjä keinoja. Näiden tarkastusten jälkeen tehtiin yleiset päätelmät ja laadittiin joitakin suosituksia, jotka koskivat erityisesti eläinten sivutuotteiden jäljitettävyyttä. (7) Taudinaiheuttajien ja/tai jäämien leviämisriskin välttämiseksi eläinten sivutuotteet olisi käsiteltävä ja varastoitava hyväksytyssä ja valvotussa laitoksessa, jonka asianomainen jäsenvaltio on nimennyt, tai muutoin hävitettävä sopivalla tavalla. Tietyissä tapauksissa, erityisesti, jos se on perusteltua kuljetusmatkan, -ajan tai kapasiteettiin liittyvien ongelmien vuoksi, nimetty käsittely-, poltto- tai rinnakkaispolttolaitos voi sijaita toisen jäsenvaltion alueella. (8) Käsittelylaitosten valvonnasta olisi annettava erityiset säännöt, joissa viitataan erityisesti yksityiskohtaisiin menettelyihin käsittelymenetelmien validoimiseksi ja laitosten itse suorittamaan tuotannon valvontaan. (9) Olisi oltava mahdollista poiketa säädetyistä prosesseista tiettyjen käytäntöjen huomioon ottamiseksi. (10) Jäsenvaltioissa olisi tehtävä yhteisön tarkastuksia sen varmistamiseksi, että terveysvaatimuksia noudatetaan yhdenmukaisesti. Näihin tarkastuksiin olisi kuuluttava myös auditointimenettely. (11) Terveyskysymyksiä koskeva yhteisön lainsäädäntö perustuu luotettaviin tieteellisiin tietoihin. Tätä varten komission päätöksillä 97/404/EY [9] ja 97/579/EY [10] perustettuja asianomaisia tiedekomiteoita olisi kuultava tarvittaessa. [9] EYVL L 169, 27.6.1997, s. 85. Päätös sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2000/443/EY, EYVL L 179, 18.7.2000, s. 13. [10] EYVL L 237, 28.8.1997, s. 18. Päätös sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2000/443/EY. (12) Eläinten sivutuotteiden prosessointia ja hävittämistä rahoitetaan jäsenvaltioissa hyvin monin eri tavoin. Jotta maataloustuotteiden kilpailun edellytyksiin ei vaikutettaisi, yhteisön tasolla on tarpeen suorittaa arviointi ja tarvittaessa toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet. (13) Edellä esitetyn perusteella eläinten sivutuotteisiin sovellettavien yhteisön sääntöjen perinpohjainen tarkastus on tarpeen. (14) Muuksi kuin ihmisravinnoksi tarkoitetut eläinten sivutuotteet (erityisesti jalostettu eläinvalkuainen, sulatettu rasva, lemmikkieläinten ruoat, vuodat ja nahat, villa jne.) kuuluvat perustamissopimuksen liitteessä I olevaan tuoteluetteloon. Näiden tuotteiden markkinoille saattaminen on tärkeä tulolähde osalle maatalousväestöä. Tämän alan järkiperäisen kehityksen varmistamiseksi ja tuottavuuden lisäämiseksi kyseisille tuotteille olisi vahvistettava eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskevat säännöt yhteisön tasolla. Eläintautien merkittävän leviämisriskin vuoksi olisi eriteltävä erityisvaatimukset tiettyjen eläinperäisten tuotteiden markkinoille saattamisessa erityisesti sellaisilla alueilla käytävää kauppaa varten, joilla on hyvä terveystilanne. (15) Sen varmistamiseksi, että kolmansista maista tuodut tuotteet ovat hygieniavaatimuksiltaan vähintään samoja kuin yhteisössä tuotetut tai vastaavia, kolmansien maiden ja niiden laitosten osalta on otettava käyttöön hyväksyntäjärjestelmä, johon liitetään yhteisön tarkastusmenettely sen varmistamiseksi, että hyväksyntäedellytyksiä noudatetaan. Kolmansista maista voidaan tuoda lemmikkieläinten ruokaa ja lemmikkieläinten ruoan raaka-aineita erilaisin edellytyksin kuin mitä yhteisössä tuotettuun tällaiseen ainekseen sovelletaan. Tämä koskee erityisesti takeita neuvoston direktiivin 96/22/EY [11] mukaisesti kiellettyjen aineiden jäämistä. Sen varmistamiseksi, että tällainen lemmikkieläinten ruoka ja raaka-aineet käytetään ainoastaan tarkoitetulla tavalla, on tarpeen vahvistaa tarkoituksenmukaiset valvontatoimenpiteet poikkeusluvan saanutta ainesta varten. [11] EYVL 125, 23.5.1996, s. 3. Komission ehdotuksessa KOM(2000) 320 esitetty muutos. (16) Eläinperäisten tuotteiden saateasiakirja on sopivin keino antaa määräpaikan toimivaltaisille viranomaisille vakuutus siitä, että lähetys vastaa tämän asetuksen säännöksiä. Terveystodistus olisi säilytettävä tiettyjen tuontituotteiden käyttötarkoituksen varmistamiseksi. (17) Mainittuja tavoitteita käsittelee eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskevista vaatimuksista sellaisten tuotteiden yhteisön sisäisessä kaupassa ja yhteisöön tuonnissa, joita eivät koske direktiivin 89/662/ETY ja, taudinaiheuttajien osalta, direktiivin 90/425/ETY liitteessä A olevassa I luvussa mainittujen erityisten yhteisön säädösten kyseiset vaatimukset 17 päivänä joulukuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/118/ETY [12]. [12] EYVL L 62, 15.3.1993, s. 49. Direktiiviä on viimeksi muutettu komission päätöksellä 1999/724/EY, EYVL L 290, 12.11.1999, s. 32. (18) Neuvosto ja komissio ovat tehneet useita päätöksiä direktiivien 90/667/ETY ja 92/118/ETY täytäntöönpanemiseksi. Lisäksi direktiiviä 92/118/ETY on muutettu huomattavasti, ja uusia muutoksia on tarkoitus tehdä. Näin ollen muuksi kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden alaa säännellään nykyään useilla yhteisön säädöksillä. Tämän vuoksi on tarpeen yksinkertaistaa kyseisiä tuotteita koskevaa yhteisön lainsäädäntöä. (19) Tällainen yksinkertaistaminen johtaa myös suurempaan avoimuuteen muuksi kuin ihmisravinnoksi tarkoitettuja eläinperäisiä tuotteita koskevien erityisten terveyssääntöjen osalta. Erityisten hygieniasääntöjen yksinkertaistaminen ei saa johtaa sääntelyn purkamiseen. Tämän vuoksi muuksi kuin ihmisravinnoksi tarkoitettuja eläinperäisiä tuotteita koskevat yksityiskohtaiset terveyssäännöt on tarpeen pitää ennallaan ja tiukentaa niitä silloin kun kansanterveyden ja eläinten terveyden suojelun varmistaminen sitä edellyttää. (20) Eläinlääkärintarkastusten ja suojatoimenpiteiden, joista säädetään eläinlääkärin- ja kotieläinjalostustarkastuksista yhteisön sisäisessä tiettyjen elävien eläinten ja tuotteiden kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/425/ETY [13], olisi koskettava kyseisiä tuotteita. [13] EYVL L 224, 18.8.1990, s. 29. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/118/ETY. (21) Yhteisöön tuotavat tuotteet olisi tarkastettava tehokkaasti. Tämä voidaan toteuttaa toteuttamalla tarkastukset, joista säädetään kolmansista maista yhteisöön tuotavien tuotteiden eläinlääkinnällisten tarkastusten järjestämistä koskevista periaatteista 18 päivänä joulukuuta 1997 annetussa neuvoston direktiivissä 97/78/EY [14]. [14] EYVL L 24, 30.1.1998, s. 9. (22) Sen vuoksi olisi kumottava direktiivi 90/667/ETY, tiettyjen eläinryhmien ruokintaa varten paikallisesti kaupan pidettävien tietyn tyyppisten eläinjätteiden käsittelyyn Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa sovellettavista eläinlääkintää ja eläinten terveyttä koskevista säännöistä 22 päivänä kesäkuuta 1995 tehty neuvoston päätös 95/348/EY [15] ja eläinjätteen prosessoimisessa sovellettavista toimenpiteistä tarttuvilta spongiformisilta enkefalopatioilta suojaamiseksi ja komission päätöksen 97/735/EY muuttamisesta 19 päivänä heinäkuuta 1999 tehty neuvoston päätös 1999/534/EY [16]. [15] EYVL L 202, 26.8.1995, s. 8. [16] EYVL L 204, 4.8.1999, s. 37. (23) Tekniikan ja tieteen kehityksen huomioon ottamiseksi olisi varmistettava tiivis ja tehokas yhteistyö komission ja jäsenvaltioiden välillä neuvoston päätöksellä 68/361/ETY [17] perustetun pysyvän eläinlääkintäkomitean puitteissa. [17] EYVL L 255, 18.10.1968, s. 23. (24) Koska tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [18] 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä, toimenpiteistä olisi päätettävä mainitun päätöksen 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä noudattaen, [18] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: I LUKU YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artikla Soveltamisala 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan a) eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskevat säännöt eläinten sivutuotteiden keräämiselle, kuljetukselle, varastoinnille, esikäsittelemiselle, käsittelylle, käytölle ja hävittämiselle, jotta estetään näistä tuotteista aiheutuvat riskit eläinten terveydelle tai kansanterveydelle; b) säännöt eläinten terveydestä ja kansanterveydestä eläimistä saatavien, muuksi kuin elintarvikkeiksi tarkoitettujen sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden saattamiselle markkinoille, kaupalle ja tuonnille. 2. Rajoittamatta asiaa koskevien eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskevien sääntöjen soveltamista tätä asetusta ei sovelleta a) raakaan lemmikkieläinten ruokaan, joka tulee vähittäismyymälöistä tai jota säilytetään myyntipisteiden yhteydessä sijaitsevissa tiloissa, jos leikkaus ja varastointi suoritetaan ainoastaan kuluttajille toimittamiseksi suoraan paikalla; b) nestemäiseen maitoon tai ternimaitoon, joka hävitetään tai käytetään alkuperätilalla; c) sellaisten luonnonvaraisten eläinten ruhoihin tai ruhonosiin, joiden ei epäillä kantavan ihmisiin tai eläimiin tarttuvaa tautia; d) raakaan paikalla käytettävään lemmikkieläinten ruokaan, joka on saatu alkuperätilalla ainoastaan viljelijän ja hänen perheensä omaan elintarvikekäyttöön teurastetuista eläimistä kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 3. Tämä asetus ei vaikuta kansalliseen eläinlääkintälainsäädäntöön, jota sovelletaan tiettyjen tautien hävittämiseen ja torjuntaan sekä ruokajätteeseen. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä ja liitteessä I vahvistettuja määritelmiä: 1) 'Eläimistä saatavat sivutuotteet': eläinten ruohot tai ruhonosat taikka 4, 5 ja 6 artiklassa tarkoitetut eläinperäiset tuotteet, joita ei ole tarkoitettu elintarvikkeiksi, lukuun ottamatta munasoluja, alkioita, siemennestettä ja ruokajätettä. 2) 'Luokkaan 1 kuuluva aines': 4 artiklassa tarkoitetut eläimistä saatavat sivutuotteet. 3) 'Luokkaan 2 kuuluva aines': 5 artiklassa tarkoitetut eläimistä saatavat sivutuotteet. 4) 'Luokkaan 3 kuuluva aines': 6 artiklassa tarkoitetut eläimistä saatavat sivutuotteet. 5) 'Eläimet': kaikki selkärangalliset tai selkärangattomat eläimet (mukaan lukien kalat, matelijat ja sammakkoeläimet). 6) 'Tuotantoeläimet': kaikki eläimet, joita pidetään, lihotetaan tai jalostetaan elintarvikkeiden (liha, maito, munat,) villan, turkisten, sulkien ja höyhenten, nahkojen tai muiden eläinperäisten tuotteiden tuottamiseksi. 7) 'Luonnonvaraiset eläimet': eläimet, joita ihminen ei hoida, lukuun ottamatta kaloja. 8) 'Lemmikkieläimet': sellaiseen lajiin kuuluvat eläimet, jota ihminen tavallisesti ruokkii ja pitää muussa kuin tuotantotarkoituksessa muttei käytä ravinnoksi. 9) 'Toimivaltainen viranomainen': jäsenvaltion keskusviranomainen, joka varmistaa tämän asetuksen vaatimusten noudattamisen, tai viranomainen, jolle tämä toimivalta on siirretty. 10) 'Markkinoille saattaminen': kaikki toimet, joiden tarkoituksena on toimittaa tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia eläimistä saatavia sivutuotteita tai näistä sivutuotteista johdettuja tuotteita kolmannelle niiden myymiseksi tai siirtämiseksi muulla tavoin maksua vastaan tai maksutta kolmannelle ja varastointia kolmannelle toimittamista varten riippumatta siitä, tapahtuuko toimenpide jäsenvaltiossa, jäsenvaltioiden välillä tai jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tai päinvastoin. 11) 'Kauppa': perustamissopimuksen 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu jäsenvaltioiden välinen tavarakauppa. 12) 'Tuottaja': kuka tahansa, jonka toiminnan tuloksena saadaan eläinten sivutuotteita. 13) 'Käsittelylaitos': eläinten sivutuotteita käsittelevä laitos. 14) 'Luokan 1 käsittelylaitos': laitos, jossa luokkaan 1 kuuluvaa aineista käsitellään ennen sen lopullista hävittämistä tai jatkokäsittelyä. 15) 'Luokan 2 käsittelylaitos': laitos, jossa luokkaan 2 kuuluvaa aineista käsitellään ennen sen lopullista hävittämistä tai jatkokäsittelyä. 16) 'Luokan 3 käsittelylaitos': laitos, jossa luokkaan 3 kuuluvaa ainesta käsitellään rehuaineeksi. 17) 'Käsittelymenetelmät': Liitteessä III olevassa III luvussa luetellut menetelmät. 18) 'Öljykemian laitos': laitos, jossa käsitellään renderoitua rasvaa, joka on johdettu luokkaan 2 tai luokkaan 3 kuuluvasta aineksesta liitteessä IV olevassa III luvussa määritellyillä edellytyksillä. 19) 'Tuhkaksi polttaminen': eläinten sivutuotteiden tai niistä johdettujen tuotteiden hävittäminen polttolaitoksessa. 20) 'Rinnakkaispoltto': eläinten sivutuotteiden tai niistä johdettujen tuotteiden hävittäminen rinnakkaispolttolaitoksessa. 21) 'Polttolaitos': jätteenpoltosta ... päivänä ...kuuta ... annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/.../EY [19] 3 artiklan 4 kohdassa määritelty käsittelypaikka. [19] EYVL L [KOM(1998) 558 lopullinen]. 22) 'Rinnakkaispolttolaitos': Direktiivin 2000/.../EY 3 artiklan 5 kohdassa määritelty käsittelypaikka. 23) 'Kaatopaikka': Kaatopaikoista ... päivänä ...kuuta ... annetussa neuvoston direktiivissä 1999/31/EY [20] määritelty käsittelypaikka. [20] EYVL L 182, 16.7.1999, s. 1. 24) 'Biokaasulaitos': laitos, jossa eloperäinen aines hajotetaan biologisesti anaerobisissa olosuhteissa biokaasun tuotantoa ja keräystä varten. 25) 'Kompostointilaitos': laitos, jossa eloperäinen aines hajotetaan biologisesti aerobisissa olosuhteissa. 26) 'Tekniset tuotteet': eläimistä saatavista tietyistä sivutuotteista johdetut tuotteet, joita ei ole tarkoitettu elintarvikkeiksi tai eläinten ruokintaan. Tähän kuuluvat parkitut ja käsitellyt vuodat ja nahat, metsästysmuistot, käsitelty villa, karva, harjakset, sulat ja höyhenet ja niiden osat, mehiläistuotteet, hevoseläinten seerumi, verituotteet, farmaseuttiset tuotteet, luutuotteet posliinitavaroita varten, gelatiini ja liima, käsitelty lanta jne. 27) 'Tekninen laitos': laitos, jossa valmistetaan teknisiä tuotteita. 28) 'Luokan 1 tai luokan 2 väliasteen laitos': laitos, jossa käsittelemätöntä luokkaan 1 tai luokkaan 2 kuuluvaa ainesta esikäsitellään ja/tai väliaikaisesti varastoidaan tarkoituksena kuljettaa aines edelleen lopulliseen määräpaikkaansa; laitosta voidaan käyttää tiettyihin alustaviin käsittelytoimiin, kuten märehtijöiden vuotien ja nahkojen poistamiseen ja post mortem -tarkastusten tekemiseen. 29) 'Luokan 3 väliasteen laitos': laitos, jossa käsittelemätöntä luokkaan 3 kuuluvaa ainesta lajitellaan ja/tai leikataan ja/tai jäähdytetään tai jäädytetään suurehkoiksi kappaleiksi ja/tai väliaikaisesti varastoidaan tarkoituksena kuljettaa aines edelleen lopulliseen määräpaikkaansa. 30) 'Keräyskeskukset': tilat, joissa kerätään ja esikäsitellään tiettyjä eläinten sivutuotteita, jotka on tarkoitus käyttää 21 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen eläinluokkien ruokinta-aineena. 31) 'Varastointilaitos': laitos, joka ei ole neuvoston direktiivin 95/69/EC [21] soveltamisalaan kuuluva laitos tai välittäjä ja jossa käsiteltyjä eläinten sivutuotteita väliaikaisesti varastoidaan ennen niiden lopullista käyttöä tai hävittämistä. [21] EYVL L 332, 30.12.1995, s. 15. 32) 'Käsittelemättömät eläinten sivutuotteet': eläinten sivutuotteet, jos ne on vain jäähdytetty tai esikäsitelty muulla tavalla, joka ei ole riittävä tappamaan taudinaiheuttajia turvallisesti. 33) 'Jalostettu eläinvalkuainen': eläinvalkuainen, joka on saatu yksinomaan luokkaan 3 kuuluvasta aineksesta ja joka on käsitelty niin, että se soveltuu käytettäväksi suoraan rehuaineena, eloperäisenä lannoitteena, maanparannusaineena taikka rehussa tai lemmikkieläinten ruoassa. Tähän jalostettuun eläinvalkuaiseen kuuluu kalajauho, lihajauho, luujauho, lihaluujauho, verijauho, kuiva rasvan sulatuksessa syntyvä proteiinijäännös, sulka- ja höyhenjauho, sorkka- ja kaviojauho, sarvijauho ja muut vastaavat tuotteet, mukaan luettuina näitä tuotteita sisältävät seokset. 34) 'Rehuaine': tuotantoeläimille tarkoitettu eläinperäinen rehu. Siihen kuuluvat jalostetut eläinvalkuaiset, renderoitu rasva, kalaöljy, gelatiini, hydroloidut proteiinit, dikalsiumfosfaatti, maito ja maitotuotteet. 35) 'Eloperäiset lannoitteet ja maanparannusaineet': eläinperäiset ainekset, joita käytetään joko erikseen tai yhdessä kasvien ravinnonsaannin, maaperän fyysisten ja kemiallisten ominaisuuksien sekä biologisen toiminnan säilyttämiseksi tai parantamiseksi; siihen voi sisältyä biokaasun tuotannosta tulevaa kompostia tai mädätysjätteitä. 36) 'Erä': tuotemäärä, joka on tuotettu, valmistettu tai pakattu käytännössä katsottuna samoin edellytyksin. 37) 'Renderoitu rasva': luokkaan 2 tai 3 kuuluvan aineksen jalostuksesta saatava rasva. 38) 'Rasvan sulatuksessa syntyvä proteiinijäännös': proteiineja sisältävä rasvan sulatuksen jäännös rasvan ja veden osittaisen erottamisen jälkeen. 39) 'Lemmikkieläinten ruoka': lemmikkieläinten ruoka, joka sisältää luokkaan 3 kuuluvaa ainesta. 40) 'Puruluut': lemmikkieläimille tarkoitetut parkitsemattomat syötävät tuotteet, jotka on valmistettu sorkka- ja kavioeläinten vuodista ja nahoista tai muusta eläinaineksesta. 41) 'Lemmikkieläinten ruokia valmistava laitos': laitos, jossa valmistetaan lemmikkieläinten ruokia, lemmikkieläinten ruokien ainesosia tai puruluita ja jossa tiettyjä eläimistä saatavia sivutuotteita käytetään tällaisten lemmikkieläinten ruokien, lemmikkieläinten ruokien ainesosien tai puruluiden valmistuksessa. 42) 'Lanta': sorkkaeläinten, hevoseläinten ja/tai siipikarjan ulosteet ja/tai virtsa, kuivikkeiden kanssa tai ilman, sekä guano. 43) 'Tarttuvat spongiformiset enkefalopatiat' (TSE): kaikki TSE:t ihmisellä esiintyviä lukuun ottamatta. 44) 'Erikseen määritelty riskiaines': [tiettyjen spongiformisten enkefalopatioiden ehkäisyä ja valvontaa koskevista säännöistä ... annettu] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o ../... [22] liitteessä II olevassa B luvussa tarkoitettu aines. [22] EYVL L 3 artikla Yleiset velvoitteet Eläinten sivutuotteet ja niistä johdetut tuotteet on tämän asetuksen mukaisesti kerättävä, kuljetettava, varastoitava, käsiteltävä, käsiteltävä, hävitettävä, saatettava markkinoille, tuotava kolmansista maista ja käytettävä. II LUKU ELÄINTEN SIVUTUOTTEIDEN LUOKITTELU, KERÄYS, KULJETUS JA VÄLIVARASTOINTI 4 artikla Luokkaan 1 kuuluva aines 1. Luokkaan 1 kuuluva aines sisältää seuraavat sivutuotteet tai tällaisia sivutuotteita sisältävän aineksen: a) seuraavien eläimien kaikki ruumiinosat, vuodat ja nahat mukaan lukien: i) eläimet, joilla epäillään olevan jokin TSE-tartunta tai joissa TSE:tä on virallisesti vahvistettu esiintyvän, mukaan lukien eläimet, jotka on teurastettu TSE:n hävittämistoimenpiteiden yhteydessä, ii) eläimet, lukuun ottamatta tuotantoeläimiä ja luonnonvaraisia eläimiä, mukaan lukien erityisesti lemmikkieläimet, eläintarhoissa olevat eläimet ja sirkuseläimet, iii) koe-eläimet, siten kuin ne määritellään neuvoston direktiivin 86/609/ETY [23] 2 artiklassa, [23] EYVL L 358, 18.12.1986, s. 1. iv) luonnonvaraiset eläimet, joita ihminen ei hoida ja joiden epäillään olevan jonkin ihmisiin tai eläimiin tarttuvan taudin tartuttamia; b) erikseen määritelty riskiaines, mukaan lukien tällaista ainesta sisältävät kuolleet märehtijät; c) sellaisista eläimistä, joille on annettu direktiivin 96/22/EY nojalla kiellettyjä aineita, johdetut tuotteet ja eläinperäiset tuotteet, jotka sisältävät neuvoston direktiivin 96/23/EY [24] liitteessä I olevan B ryhmän 3 kohdassa lueteltujen ympäristösaasteiden ja muiden aineiden jäämiä, jos tällaiset jäämät ylittävät yhteisön lainsäädännössä sallitun tason tai, jos tällaista yhteisön lainsäädäntöä ei ole, kansallisessa lainsäädännössä sallitun tason; [24] EYVL L 125, 23.5.1996, s. 10. d) kaikki eläinaines, joka on kerätty käsiteltäessä sellaisista luokan 1 käsittelylaitoksista ja teurastamoista tulevaa jätevettä, joissa erikseen määriteltyä riskiainesta poistetaan, mukaan lukien seulontajätteet, hiekanpoistosta saatava aines, rasva- ja öljyseokset, liete sekä näiden tilojen viemäriputkista poistettu aines; e) luokkaan 1 kuuluvan aineksen seokset luokkaan 2 ja/tai 3 kuuluvan aineksen kanssa. 2. Luokkaan 1 kuuluva aines on viipymättä 7 artiklan mukaisesti kerättävä ja kuljetettava, ja a) hävitettävä suoraan jätteenä polttamalla se tuhkaksi direktiivin .../... /EY nojalla hyväksytyssä polttolaitoksessa, b) käsiteltävä 10 artiklan nojalla hyväksytyssä käsittelylaitoksessa, ja syntyvä aines on hävitettävä lopullisesti jätteenä tuhkaksi polttamalla tai rinnakkaispolttamalla direktiivin .../... /EY nojalla hyväksytyssä poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksessa; c) edellä 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa lueteltua ainesta lukuun ottamatta käsiteltävä 10 artiklan nojalla hyväksytyssä käsittelylaitoksessa ensimmäisellä käsittelymenetelmällä, ja syntyvä aines on toimitettava jätteenä direktiivin 1999/31/EY nojalla hyväksytylle kaatopaikalle. d) hävitettävä muulla tavalla, joka on hyväksytty 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen asianomaisen tiedekomitean kuulemisen jälkeen. 3. Luokkaan 1 kuuluvan aineksen välikäsittely ja/tai -varastointi on tehtävä ainoastaan 9 artiklan mukaisesti hyväksytyissä väliasteen laitoksissa. 4. Poiketen siitä, mitä 2 kohdassa säädetään, kuolleet lemmikkieläimet voi hävittää suoraan jätteenä hautaamalla direktiivin 75/442/ETY 4 artiklan mukaisesti. 5 artikla Luokkaan 2 kuuluva aines 1. Luokkaan 2 kuuluva aines sisältää seuraavat sivutuotteet tai tällaisia sivutuotteita sisältävän aineksen: a) kaikkien eläinlajien lanta ja nisäkkäiden ruuansulatuskanavan sisältö; b) kaikki eläinaines, joka on kerätty käsiteltäessä muista kuin 4 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetuista teurastamoista tai luokan 2 käsittelylaitoksista tulevia jätevesiä, mukaan lukien seulontajätteet, hiekanpoistosta saatava aines, rasva- ja öljyseokset, liete sekä näiden tilojen viemäriputkista poistettu aines; c) eläinperäiset tuotteet, jotka sisältävät direktiivin 96/23/EY liitteessä I olevan B ryhmän 1 ja 2 kohdassa lueteltujen eläinlääkkeiden ja saasteiden jäämiä, jos tällaiset jäämät ylittävät yhteisön lainsäädännössä sallitun tason; d) luokkaan 2 kuuluvan ja luokkaan 3 kuuluvan aineksen seos; e) muut eläinten sivutuotteet kuin luokkaan 1 kuuluva aines tai luokkaan 3 kuuluva aines. 2. Luokkaan 2 kuuluva aines on viipymättä 7 artiklan mukaisesti kerättävä ja kuljetettava ja a) hävitettävä tuhkaksi polttamalla tai rinnakkaispolttamalla direktiivin .../... /EY nojalla hyväksytyssä poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksessa, b) käsiteltävä 10 artiklan mukaisesti hyväksytyssä käsittelylaitoksessa ja i) tuloksena oleva aines on hävitettävä lopullisesti jätteenä joko tuhkaksi polttamalla tai rinnakkaispolttamalla direktiivin .../... /EY nojalla hyväksytyssä poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksessa tai toimitettava direktiivin 1999/31/EY nojalla hyväksytylle kaatopaikalle, tai ii) renderoitu rasva on käsiteltävä edelleen rasvajohdannaisiksi käytettäväksi eloperäisinä lannoitteina, maanparannusaineena tai muussa teknisessä käyttötarkoituksessa 11 artiklan mukaisesti hyväksytyssä öljykemian laitoksessa; c) käsiteltävä 10 artiklan mukaisesti hyväksytyssä käsittelylaitoksessa ensimmäisellä käsittelymenetelmällä ja i) tuloksena oleva valkuaispitoinen aines on käytettävä eloperäisenä lannoitteena tai maanparannusaineena, taikka ii) tuloksena oleva aines on käsiteltävä biokaasu- tai kompostointilaitoksessa, jonka jäsenvaltio on hyväksynyt 12 artiklan mukaisesti; d) jos kyseessä on kalaperäinen aines, siitä on tehtävä säilörehua 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettavien sääntöjen mukaisesti; e) jos kyseessä on lanta, ruuansulatuskanavan sisältö tai 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista teurastamoista kerätty aines, i) se on käytettävä käsittelemättömänä raaka-aineena biokaasu- tai kompostointilaitoksessa taikka esikäsiteltävä tätä tarkoitusta varten hyväksytyssä teknisessä laitoksessa, ii) jonka ei epäillä voivan levittää vakavia tartuntatauteja, on levitettävä maahan tämän asetuksen mukaisesti; f) hävitettävä muulla tavalla, joka on hyväksytty 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen asianomaisen tiedekomitean kuulemisen jälkeen. 3. Luokkaan 2 kuuluvan aineksen välikäsittely ja/tai -varastointi on tehtävä ainoastaan 9 artiklan mukaisesti hyväksytyissä väliasteen laitoksissa. 4. Poiketen siitä, mitä 2 kohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi tarvittaessa päättää, että luokkaan 2 kuuluva aines voidaan hävittää jätteenä hautaamalla, jos i) laajalle levinnyt eläinkulkutauti johtaa kapasiteetin puutteeseen käsittely- tai polttolaitoksessa, ii) asianomaiset eläimistä saatavat sivutuotteet ovat peräisin vaikeapääsyisestä paikasta, eikä eläinten sivutuotteiden kerääminen ole perusteltua määrän ja kuljettavan matkan vuoksi. Hautaaminen on tehtävä direktiivin 75/442/ETY 4 artiklan mukaisesti. 6 artikla Luokkaan 3 kuuluva aines 1. Luokkaan 3 kuuluva aines sisältää seuraavia sivutuotteita tai tällaisia sivutuotteita sisältävää ainesta: a) kaikki teuraseläinten osat, jotka on todettu ihmisravinnoksi kelpaaviksi yhteisön lainsäädännön mukaisesti, mutta joita ei ole kaupallisista syistä tarkoitettu ihmisravinnoksi; b) kaikki teuraseläinten osat, jotka on todettu ihmisravinnoksi kelpaamattomiksi, mutta joissa ei ole merkkejä ihmiseen tai eläimiin tarttuvista taudeista ja jotka on johdettu ihmisravinnoksi kelpaavista ruhoista yhteisön lainsäädännön mukaisesti; c) vuodat, nahat, sorkat, kaviot, sarvet, sianharjakset, höyhenet ja sulat, jotka ovat peräisin teurastamoissa teurastetuista eläimistä, joille on tehty ante mortem -tarkastus ja jotka on tarkastuksessa todettu teurastuskelpoisiksi yhteisön lainsäädännön mukaisesti; d) veri, joka on saatu teurastamoissa teurastetuista eläimistä, joille on tehty ante mortem -tarkastus ja jotka on tarkastuksessa todettu teurastuskelpoisiksi yhteisön lainsäädännön mukaisesti; e) eläimistä saatavat sivutuotteet, jotka on johdettu elintarvikkeiksi tarkoitettujen tuotteiden tuotannosta, mukaan luettuina luut, joista on poistettu rasva, ja rasvan sulatuksessa syntyvä proteiinijäännös; f) eläinperäiset elintarvikkeet tai eläinperäisiä tuotteita sisältävät elintarvikkeet, jotka on alun perin tarkoitettu ihmisravinnoksi, mutta jotka on ohjattu eläinten ravinnoksi kaupallisista syistä tai sellaisten valmistuksessa tai pakkauksessa esiintyneiden ongelmien tai muiden vikojen vuoksi jotka eivät aiheuta riskiä ihmisille tai eläimille, jotka ovat tuotantoeläimille tarkoitettuja ja joita ei ole käsitelty eläinten terveyttä koskevan lainsäädännön mukaisesti ruokajätteen tuotantoa varten; g) sellaisista eläimistä peräisin oleva raakamaito, joissa ei ole kliinisiä merkkejä tuotteen välityksellä ihmisiin tai eläimiin tarttuvista taudeista; h) avomereltä kalajauhon valmistusta varten pyydetyt kalat tai muut merieläimet, lukuun ottamatta merinisäkkäitä; i) tuoreet kalan sisälmykset, joita saadaan kalatuotteita ihmisravinnoksi valmistavalta tehtaalta; j) kuoret, hautomoiden sivutuotteet ja säröillä olevien munien sivutuotteet, jotka ovat peräisin eläimistä, joissa ei ole ilmennyt kliinisiä merkkejä jostakin kyseisen tuotteen välityksellä ihmisiin tai eläimiin tarttuvasta taudista; k) veri, vuodat, nahat, sorkat, kaviot, höyhenet, sulat, villa, sarvet, karva ja turkikset, jotka ovat peräisin eläimistä, joissa ei ole ilmennyt kliinisiä merkkejä jostakin kyseisen tuotteen välityksellä ihmisiin tai eläimiin tarttuvasta taudista. 2. Eläimistä saatavat sivutuotteet on viipymättä 7 artiklan mukaisesti kerättävä ja kuljetettava ja a) hävitettävä tuhkaksi polttamalla tai rinnakkaispolttamalla direktiivin .../... /EY nojalla hyväksytyssä poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksessa, b) käsiteltävä 15 artiklan mukaisesti hyväksytyssä käsittelylaitoksessa, c) muunnettava 16 artiklan mukaisesti hyväksytyssä teknisessä laitoksessa, d) käytettävä raaka-aineena 16 artiklan mukaisesti hyväksytyssä lemmikkieläinten ruokia valmistavassa laitoksessa, e) käsiteltävä 10 artiklan mukaisesti hyväksytyssä käsittelylaitoksessa tai 15 artiklan mukaisesti hyväksytyssä käsittelylaitoksessa, ja tuloksena oleva aines on hävitettävä lopullisesti jätteenä joko tuhkaksi polttamalla tai rinnakkaispolttamalla direktiivin .../... /EY nojalla hyväksytyssä poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksessa tai toimitettava direktiivin 1999/31/EY nojalla hyväksytylle kaatopaikalle, taikka f) muunnettava 12 artiklan mukaisesti hyväksytyssä biokaasu- tai kompostointilaitoksessa. 3. Luokkaan 3 kuuluvan aineksen välikäsittely ja/tai -varastointi on tehtävä ainoastaan 9 artiklan mukaisesti hyväksytyissä väliasteen laitoksissa. 7 artikla Keräys ja kuljetus Käsittelemättömät ja käsitellyt eläinten sivutuotteet on kerättävä, kuljetettava ja merkittävä liitteen II mukaisesti. 8 artikla Kirjanpito 1. Eläinten sivutuotteita mistä tahansa tiloista lähettävien tuottajien on pidettävä jokaisesta lähetyksestä kirjaa, josta selviää a) päivämäärä, jona aines vietiin pois tiloista; b) aineksen määrä ja kuvaus; c) määräpaikka, johon se lähetettiin; sekä d) kuljettajan nimi. 2. Eläinten sivutuotteita kuljettavan henkilön on hakuhetkellä kirjattava a) tilojen, josta aines haettiin, osoite; b) päivämäärä, jona aines haettiin; c) aineksen määrä ja kuvaus; d) määräpaikka, johon aines on tarkoitus viedä. 3. Eläinten sivutuotteita vastaanottavan henkilön on pidettävä saapuvista lähetyksistä kirjaa, josta selviää a) päivämäärä, jona aines tuotiin; b) tilojen, josta aines lähetettiin, osoite; c) aineksen määrä ja kuvaus; d) kuljettajan nimi ja osoite. 4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut tiedot on säilytettävä toimivaltaisia viranomaisia varten vähintään kaksi vuotta. 9 artikla Väliasteen laitokset ja varastointilaitokset 1. Eläinten sivutuotteiden väliasteen laitoksilla ja varastointilaitoksilla on oltava toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä. 2. Saadakseen hyväksynnän luokan 1 tai luokan 2 väliasteen laitoksen on a) täytettävä liitteessä VIII olevan I luvun vaatimukset; b) käsiteltävä ja varastoitava luokkaan 1 tai luokkaan 2 kuuluva aines liitteessä VIII olevan II luvun B osan mukaisesti; c) oltava toteuttanut 22 artiklassa säädetyn laitoksen omavalvonnan; d) oltava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa 23 artiklan mukaisesti. 3. Saadakseen hyväksynnän luokan 3 väliasteen laitoksen on a) täytettävä liitteessä VIII olevan I luvun vaatimukset; b) käsiteltävä ja varastoitava luokkaan 3 kuuluva aines liitteessä VIII olevan II luvun A osan mukaisesti; c) oltava toteuttanut 22 artiklassa säädetyn laitoksen omavalvonnan; d) oltava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa 23 artiklan mukaisesti. 4. Saadakseen hyväksynnän varastointilaitoksen on a) täytettävä liitteessä VIII olevan III luvun vaatimukset; b) varastoitava käsitellyt eläinten sivutuotteet liitteessä VIII olevan III luvun 3 kohdan mukaisesti; c) oltava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa. III LUKU LUOKAN 1 JA 2 KÄSITTELYLAITOSTEN, BIOKAASULAITOSTEN, KOMPOSTOINTILAITOSTEN JA ÖLJYKEMIAN LAITOSTEN HYVÄKSYMINEN 10 artikla Luokan 1 ja luokan 2 käsittelylaitosten hyväksyminen 1. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä joko koko alueelleen tai osalle alueestaan yksi tai useampi luokan 1 ja luokan 2 käsittelylaitos luokkaan 1 tai luokkaan 2 kuuluvan aineksen keräämistä ja käsittelyä varten. Jäsenvaltio voi myös hyväksyä käytettävän toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaa luokan 1 tai luokan 2 käsittelylaitosta sovittuaan asiasta kyseisen jäsenvaltion kanssa. 2. Toimivaltaisen viranomaisen hyväksynnän saadakseen luokan 1 ja luokan 2 käsittelylaitosten on a) täytettävä liitteessä III olevan I luvun vaatimukset; b) käsiteltävä, käsiteltävä ja varastoitava luokkaan 1 tai luokkaan 2 kuuluva aines liitteessä III olevan II luvun ja liitteessä IV olevan I luvun mukaisesti; c) oltava toimivaltaisten viranomaisten varmentama liitteessä III olevan V luvun mukaisesti; d) oltava toteuttanut 22 artiklassa säädetyn laitoksen omavalvonnan; e) oltava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa 23 artiklan mukaisesti; f) laadittava ja toteutettava käytetyn prosessin kriittisten kohtien valvonta- ja tarkastusmenetelmiä; g) varmistettava, että käsitellyt tuotteet täyttävät liitteessä IV olevan I luvun vaatimukset. 3. Hyväksyntä on peruttava viipymättä, kun hyväksymisen perusteena olevat vaatimukset eivät enää täyty. 11 artikla Öljykemian laitosten hyväksyminen 1. Öljykemian laitoksilla on oltava toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä. 2. Saadakseen hyväksynnän öljykemian laitoksen on a) käsiteltävä renderoidut rasvat liitteessä IV olevassa III luvussa vahvistettujen vaatimusten mukaisesti; b) laadittava ja toteutettava käytetyn prosessin kriittisten kohtien valvonta- ja tarkastusmenetelmiä; c) pidettävä toimivaltaista viranomaista varten kirjaa b alakohdan mukaisesti saaduista tiedoista; d) oltava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa sen varmistamiseksi, että laitoksen hoitaja tai johtaja noudattaa tämän asetuksen vaatimuksia. 3. Hyväksyntä on peruttava viipymättä, kun hyväksymisen perusteena olevat vaatimukset eivät enää täyty. 12 artikla Biokaasu- ja kompostointilaitosten hyväksyminen 1. Eläinten sivutuotteita muuntavilla biokaasu- ja kompostointilaitoksilla on oltava toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä. 2. Saadakseen hyväksynnän biokaasu- ja kompostointilaitoksen on a) täytettävä liitteessä IV olevan II luvun vaatimukset; b) käsiteltävä ja muunnettava eläimistä saatavat sivutuotteet liitteessä IV olevan II luvun A jakson mukaisesti; c) oltava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa; d) kehitettävä ja otettava käyttöön kriittisten kohtien valvontaan ja tarkastamiseen käytettävät menetelmät; e) varmistettava, että mädätysjätteet täyttävät liitteessä IV olevassa II luvun D jaksossa vahvistetut mikrobiologiset vaatimukset. 3. Hyväksyntä on peruttava viipymättä, kun hyväksymisen perusteena olevat vaatimukset eivät enää täyty. 13 artikla Käsiteltyjen eläinten sivutuotteiden lähettäminen poltto- tai rinnakkaispolttolaitokseen tai kaatopaikalle 1. Käsiteltyjä eläinten sivutuotteita saa lähettää hävitettäviksi tuhkaksi polttamalla tai rinnakkaispolttamalla taikka kaatopaikalle ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) Käsitellyt eläinten sivutuotteet on i) kuljetettava sinetöidyissä katetuissa säiliöissä tai ajoneuvoissa, joihin on merkitty selkeästi tapauksen mukaan ilmaisu "ei eläinten ruokintaan - ainoastaan poltettavaksi tuhkaksi/rinnakkaispoltettavaksi/kaatopaikalle"; ii) lähetettävä ainoastaan direktiivin ../.../EY nojalla hyväksyttyyn poltto- tai rinnakkaispolttolaitokseen taikka direktiivin 1999/31/EY nojalla hyväksytylle kaatopaikalle. b) Alkuperäpaikan toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava määräpaikan toimivaltaiselle viranomaiselle jokaisen lähetyksen lähettämisestä. c) Määräpaikan toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava alkuperäpaikan toimivaltaiselle viranomaiselle kunkin lähetyksen saapumisesta. d) Määräpaikan toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että nimetyt laitokset tai kaatopaikat käyttävät lähetyksen ainoastaan sallittuihin tarkoituksiin ja pitävät täydellistä kirjanpitoa, joka osoittaa tämän asetuksen noudattamisen. 2. Käsiteltyjä eläinten sivutuotteita saa lähettää toiseen jäsenvaltioon hävitettäviksi tuhkaksi polttamalla tai rinnakkaispolttamalla ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) Määräjäsenvaltio on antanut luvan mainitun aineksen vastaanottoon. b) Käsitellyt eläinten sivutuotteet täyttävät seuraavat vaatimukset: i) niiden mukana seuraa liitteessä VII säädetty virallinen todistus; ii) ne kuljetetaan sinetöidyissä katetuissa säiliöissä tai ajoneuvoissa, joihin on merkitty selkeästi alkuperä-, määrä- ja kauttakulkujäsenvaltion kielillä tapauksen mukaan ilmaisu "ei eläinten ruokintaan - ainoastaan poltettavaksi tuhkaksi/rinnakkaispoltettavaksi/kaatopaikalle"; iii) ne toimitetaan suoraan poltto- tai rinnakkaispolttolaitokseen. c) Jäsenvaltioiden, jotka lähettävät käsiteltyjä eläinten sivutuotteita toisiin jäsenvaltioihin, on ilmoitettava määräpaikan toimivaltaisille viranomaisille Animo-järjestelmällä jokaisen lähetetyn lähetyksen määräpaikka, ja Animo-viestissä on oltava sanat "ei eläinten ruokintaan - ainoastaan tuhkaksi poltettavaksi tai rinnakkaispoltettavaksi". d) Määräjäsenvaltioiden on ilmoitettava Animo-järjestelmällä alkuperäpaikan toimiv