1Hiilen kierto

Hiili on elämän atomi, yhteiskuntiemme ja talouksiemme atomi. Hiiltä on ihmisen DNA:ssa. Puolet syömästämme ruoasta on hiiltä. Kalkkikiven ja rautamalmin muuntaminen kaupungeissamme tarvittavaksi sementiksi ja teräkseksi edellyttää hiilen käsittelyä. Orgaanisessa kemiassa hyödynnetään hiilen ainutlaatuisuutta ja tuotetaan erittäin monimutkaisia molekyylejä jokapäiväiseen elämäämme kuuluvia lääkkeitä, kemikaaleja, muoveja ja kehittyneitä materiaaleja varten. Hiilipohjaiset fossiiliset polttoaineet ovat tuottaneet energiaa koteihimme, tehtaisiimme ja ajoneuvoihimme yli vuosisadan ajan. Fossiilisten polttoaineiden poltosta, teollisuuden prosesseista ja maankäytön muutoksesta aiheutuvat päästöt kuitenkin kasautuvat valtameriin ja kasvattavat merkittävästi ilmakehän hiilidioksidipitoisuutta. Seurauksena ilmasto lämpenee, luonnon monimuotoisuus häviää, valtameret happamoituvat ja äärimmäiset sääilmiöt yleistyvät. Kasvillisuuden ja ilmakehän välinen lyhytaikainen hiilen kierto puolestaan häiriintyy ja merenpinta nousee, koska ilmastonmuutos vaikuttaa maihin, metsiin, meriin ja kryosfääriin. Joillakin alueilla tätä pahentaa luonnonvarojen kestämätön hyödyntäminen. Kaikki nämä palautekierrot nopeuttavat ilmastoon ja luonnon monimuotoisuuteen liittyviä kriisejä ja uhkaavat välittömästi ekosysteemien toimintaa ja yhteiskuntia.

Ilmastotoimilla on kiire, mitä hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin (IPCC) peräkkäisissä arvioinneissakin on korostettu, ja Euroopan unioni onkin muuntanut tavoitteensa koko talouden ilmastoneutraaliuden saavuttamisesta vuoteen 2050 mennessä lainsäädännöksi. Eurooppalaisessa ilmastolaissa edellytetään, että kasvihuonekaasujen päästöt ja poistumat saadaan tasapainoon Euroopan unionissa viimeistään vuoteen 2050 mennessä, minkä jälkeen tavoitteena on saavuttaa tilanne, jossa päästöt ovat negatiiviset. Euroopan unioni on myös asettanut tavoitteekseen ilmastokestävyyden vuoteen 2050 mennessä, jotta voidaan selvitä ilmastonmuutoksen väistämättömistä vaikutuksista.

Näin kunnianhimoisten tavoitteiden saavuttamiseksi meidän on tehtävä hiilen kierrosta ympäristöystävällistä ja ilmastokestävää kolmen keskeisen toimen avulla:

·Meidän on ennen kaikkea vähennettävä merkittävästi riippuvuuttamme hiilestä esimerkiksi parantamalla rakennusten, liikennemuotojen ja teollisuuden tehokkuutta, vähentämällä primaariraaka-aineiden kulutusta, siirtymällä kiertotalouteen ja laajentamalla uusiutuvan energian tuotantoa. Eurooppalaisessa ilmastolaissa asetetaan tiukka ilmastoneutraaliuden tavoite vuoteen 2050, ja pitkän aikavälin analyysimme osoittaa, että ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi meidän on vähennettävä fossiilisen hiilienergian nykyistä osuutta EU:n energian loppukäytössä 95 prosenttia. Tämä hiilestä irtautumista koskeva strategia on olennaisin osa nykyistä ilmasto-, ympäristö- ja energiapolitiikkaamme, jotta voimme saavuttaa vuodeksi 2030 asetetun tavoitteen eli 55 prosenttia vähemmän kasvihuonekaasupäästöjä EU:ssa verrattuna vuoteen 1990.

·Toiseksi meidän on kierrätettävä hiiltä jätevirroista, kestävistä biomassan lähteistä tai suoraan ilmakehästä, jotta voimme käyttää sitä fossiilisen hiilen sijasta niillä talouden aloilla, joilla hiiltä tarvitaan väistämättä myös jatkossa. Kiertotalous ja kestävä biotalous voivat edistää tämän tavoitteen saavuttamista, ja niillä olisi edistettävä hiilen talteenottoon ja käyttöön sekä kestävien synteettisten polttoaineiden tai muiden kuin fossiilipohjaisten hiilituotteiden tuotantoon liittyviä teknologisia ratkaisuja.

·Kolmanneksi meidän on lisättävä sellaisten hiilenpoistoratkaisujen käyttöä, jotka keräävät hiilidioksidia ilmakehästä ja varastoivat sitä pitkäaikaisesti joko ekosysteemeihin luonnonsuojelun ja hiiltä sitovan viljelyn ratkaisujen tai muihin varastointimuotoihin teollisten ratkaisujen avulla. Samalla on ennalta varautumisen ja ”ei merkittävää haittaa” -periaatteiden mukaisesti varmistettava, ettei luonnon monimuotoisuuteen kohdistu kielteisiä vaikutuksia eivätkä ekosysteemit heikkene. Hiilenpoistoratkaisujen kehittäminen ja laajamittainen käyttöönotto on välttämätöntä ilmastoneutraaliuden kannalta ja edellyttää merkittävää kohdennettua tukea tulevan vuosikymmenen aikana.

Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja siihen liittyvien toimintapolitiikkojen avulla pyritään näin ollen vähentämään nopeasti fossiilisen hiilen käyttöä ja lopettamaan se pitkällä aikavälillä. Yhteiskuntamme toimintaan jatkossakin edelleen tarvittava hiili ei enää tule fossiilisten polttoaineiden tuotannosta, vaan se hankitaan innovatiivisten teknologioiden avulla kestävästi ekosysteemeistä ja teollisuudesta.

Samaan aikaan nykyiset maailmanlaajuiset ilmastotoimet eivät riitä pitämään ilmakehän hiilidioksidipitoisuutta Pariisin sopimuksen tavoitteen mukaisella tasolla. Tieteelliset lausunnot osoittavat edelleen ja yhä painokkaammin, että tätä pitoisuutta on tulevaisuudessa vähennettävä aktiivisesti, jotta ilmaston lämpeneminen voidaan rajoittaa 1,5 asteeseen. Lisäksi kaikkien suurten talouksien ilmastoneutraalius vuosisadan puoliväliin mennessä on todennäköisesti vasta ensimmäinen askel kohti maapallon ilmastotasapainon palauttamista ainakin osittain tämän vuosisadan lopulla. Hiilen poistamisella on oltava kasvava rooli, ja siitä on tultava toiminnan painopiste ilmastoneutraaliuden saavuttamisen jälkeen, kun päästöjen on maailman lämpötilan nousun vakauttamiseksi oltava negatiivisia. Kestäviin luonnon ekosysteemeihin ja teolliseen hiilidioksidin talteenottoon ja varastointiin perustuvia olemassa olevia ratkaisuja olisi otettava käyttöön tehokkaasti ja kestävästi niiden erityispiirteet huomioiden. Sekä ekosysteemeihin että teollisiin ratkaisuihin perustuvassa hiilen poistamisessa olisi noudatettava tiukkoja seuranta-, raportointi- ja todentamisvaatimuksia, jotta niiden voidaan katsoa edistävän EU:n ilmasto- ja ympäristötavoitteita. Toteuttamistavastaan riippumatta kaikki hiilenpoistot on laskettava täysin läpinäkyvästi ja ottaen huomioon esimerkiksi varastoinnin kesto, suunnanvaihdon riski, mittauksen epävarmuus ja kasvihuonekaasupäästöjä muualla lisäävän hiilivuodon riski.

Kestävän hiilen kierron aikaansaaminen EU:n taloudessa ja ekosysteemeissä on pitkän aikavälin hanke, joka kuitenkin edellyttää koordinoituja toimia nyt. Tässä tiedonannossa keskitytään lyhyen aikavälin toimiin hiiltä sitovan viljelyn laajentamiseksi liiketoimintamallina, jossa kannustetaan hiilen sitomista lisääviin luonnon ekosysteemeihin liittyviin käytäntöihin (luku 2), sekä hiilen kestävään talteenottoon, kierrätykseen, kuljetukseen ja varastointiin perustuvan uuden teollisuuden arvoketjun edistämiseksi (luku 3). Näillä toimilla edistetään unionin pyrkimyksiä hillitä ilmastonmuutosta joko vähentämällä kasvihuonekaasupäästöjä tai poistamalla hiiltä ilmakehästä ja tasoitetaan tietä negatiivisten päästöjen politiikalle tulevaisuudessa. Toimista saadaan myös selviä sivuhyötyjä unionin tavoitteelle kääntää luonnon monimuotoisuuden häviämisen ja saastumisen suuntaus.

Olennainen askel tämän mahdollistamiseksi on luoda sääntelykehys sellaisten toimien selkeään ja läpinäkyvään määrittämiseen, jotka yksiselitteisesti poistavat hiiltä ilmakehästä ja voivat pienentää ilmakehän hiilidioksidipitoisuutta. Näin ollen on kehitettävä hiilenpoistojen sertifiointia varten vankkoihin kirjanpitosääntöihin perustuva EU:n kehys, joka koskee niin luonnon ekosysteemeihin kuin teollisiin ratkaisuihinkin perustuvaa korkealaatuista, kestävää hiilenpoistoa (luku 4). Koska tavoitteena on ilmastoneutraalius vuonna 2050, tämän tiedonannon tarkoitus on siksi myös käynnistää pohdinta hiilenpoistojen sisällyttämisestä entistä oleellisemmin EU:n sääntely- ja vaatimustenmukaisuuskehyksiin vuoden 2030 jälkeen ottaen huomioon tieteellisesti validoidut menetelmät.

2Hiiltä sitova viljely liiketoimintamallina ekosysteemien tervehdyttämiseksi

2.1Hiiltä sitovan viljelyn rooli

Kestävä maankäyttö on ratkaisevan tärkeää EU:n vuoden 2050 ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiseksi, koska se lisää talteen otetun ja kasveihin ja maaperään varastoidun hiilen määrää. Vaikka metsien osuus näkyy vuosittain hiilen nettopoistumina EU:n tasolla, kaikkien muiden maankäyttötapojen, kuten viljelymaiden, laidunmaiden, kosteikkojen ja asutusalueiden, osuus näkyy vuosittain kokonaisnettopäästöinä, ja jäsenvaltioiden välillä on merkittäviä eroja. Lisäksi UNFCCC:lle toimitettujen kansallisten kasvihuonekaasuinventaarioiden mukaan EU:n maanpäällisten ekosysteemien nettopoistumat ovat pienentyneet viime vuosikymmenen aikana, mikä johtuu pitkälti metsäekosysteemien tilanteen heikkenemisestä. Metsämaan vuotuiset poistumat ovat vuoden 2013 tienoilta lähtien vähentyneet yli 12 miljoonan hiilidioksidiekvivalenttitonnin vuosivauhtia. Suuntaus on ilmennyt useilla EU:n alueilla (vaihtelevassa määrin). Vuodesta 2013 tapahtunut muutos johtuu eri tekijöiden yhdistelmästä, jota on käsitelty EU:n metsästrategiassa ja LULUCF-vaikutustenarvioinnissa. On olemassa ratkaisuja, joiden avulla voidaan kääntää tämä laskusuuntaus ja palata nopeasti aiemmille hiilen nettopoistumatasoille, jotka olivat selvästi yli 300 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia, mutta niiden käyttöönottoa on helpotettava.

Tätä silmällä pitäen komissio ehdotti LULUCF-asetuksen (EU) 2018/841 muuttamista, jäljempänä ’LULUCF-ehdotus’, siten, että asetetaan unionin tavoitteeksi saavuttaa vuoteen 2030 mennessä 310 miljoonan hiilidioksidiekvivalenttitonnin suuruisen vuotuisen nettopoistuman taso, jolla oltiin viimeksi vuonna 2013, ja omat tavoitteet kullekin jäsenvaltiolle. Ehdotukseen sisältyy myös tavoite saavuttaa ilmastoneutraalius koko maankäytön alalla vuoteen 2035 mennessä, mikä tarkoittaa, että maanpäällisten ekosysteemien hiilipoistumien tulisi tasapainottaa kaikki maan, karjan ja lannoitteiden käytöstä aiheutuvat kasvihuonekaasupäästöt. Komission ehdotuksessa ei kuitenkaan esitetä suoria maankäyttäjien tason kannustimia hiilenpoistojen lisäämiseen ja hiilivarantojen suojelemiseen. Maankäyttäjien tason kannustinjärjestelmä kuitenkin lisäisi suoria toimia kentällä. Tällä tiedonannolla käynnistetään hiiltä sitovaa viljelyä koskeva EU:n aloite, joka esiteltiin Pellolta pöytään -strategiassa ja tuotiin uudelleen esiin EU:n metsästrategiassa 2030. Lisäksi tarkoituksena on antaa maankäytön alan keskeisille sidosryhmille mahdollisuus toimia kestävän hiilidioksidipäästöjen hallinnan osalta ratkaisevassa roolissa pyrittäessä ilmastoneutraaliuteen. Sillä myös edistetään biologisesti monimuotoisen ja kestävän luonnon elpymistä kaikkialla EU:ssa.

Hiiliviljely liiketoimintamallina

Hiiltä sitova viljely eli hiiliviljely voidaan määritellä vihreäksi liiketoimintamalliksi, joka palkitsee maankäyttäjiä sellaisesta maankäyttötapojen parantamisesta, jonka myötä hiiltä sitoutuu enemmän elävään biomassaan, kuolleeseen orgaaniseen ainekseen ja maaperään, koska hiilen talteenotto kasvaa ja/tai hiilen vapautuminen ilmakehään vähenee. Tässä on noudatettava luonnon monimuotoisuudelle ja koko luonnonpääomalle suotuisia ekologisia periaatteita. Taloudelliset kannustimet voivat tulla julkisista tai yksityisistä lähteistä ja palkita maankäyttäjiä joko maankäyttötavoista, jotka lisäävät hiilen varastointia ilmakehästä, tai sidotun hiilen tosiasiallisesta määrästä.