ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 222/2

Ilmoitetun keskittymän vastustamatta jättäminen

(Asia M.8507 – GENUI / Summit / Sycamore / Market Logic Software)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2017/C 222/03)

Komissio päätti 3. heinäkuuta 2017 olla vastustamatta edellä mainittua keskittymää ja todeta sen sisämarkkinoille soveltuvaksi. Päätös perustuu neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (1) 6 artiklan 1 kohdan b alakohtaan. Päätöksen koko teksti on saatavissa ainoastaan englanniksi, ja se julkistetaan sen jälkeen kun siitä on poistettu mahdolliset liikesalaisuudet. Päätös on saatavilla

— komission kilpailun pääosaston verkkosivuilla (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/); sivuilla on monenlaisia hakukeinoja sulautumapäätösten löytämiseksi, muun muassa yritys-, asianumero-, päivämäärä- ja alakohtaiset hakemistot,

— sähköisessä muodossa EUR-Lex-sivustolta (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=fi) asiakirjanumerolla 32017M8507. EUR-Lex on Euroopan unionin oikeuden online-tietokanta.

(1) EUVL L 24, 29.1.2004, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 214/1

Ilmoitetun keskittymän vastustamatta jättäminen

(Asia M.8525 – Apax Partners / Safety-Kleen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2017/C 214/01)

Komissio päätti 28. kesäkuuta 2017 olla vastustamatta edellä mainittua keskittymää ja todeta sen sisämarkkinoille soveltuvaksi. Päätös perustuu neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (1) 6 artiklan 1 kohdan b alakohtaan. Päätöksen koko teksti on saatavissa ainoastaan englanniksi, ja se julkistetaan sen jälkeen kun siitä on poistettu mahdolliset liikesalaisuudet. Päätös on saatavilla

— komission kilpailun pääosaston verkkosivuilla (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/); sivuilla on monenlaisia hakukeinoja sulautumapäätösten löytämiseksi, muun muassa yritys-, asianumero-, päivämäärä- ja alakohtaiset hakemistot,

— sähköisessä muodossa EUR-Lex-sivustolta (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=fi) asiakirjanumerolla 32017M8525. EUR-Lex on Euroopan unionin oikeuden online-tietokanta.

(1) EUVL L 24, 29.1.2004, s. 1.
Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma EU:n tasolla?

Direktiivissä vahvistetaan yhteiset EU:n säännöt, jotka koskevat valmistajien objektiivista vastuuta (eli tuottamuksesta riippumatonta vastuuta) viallisista tuotteista aiheutuneista vahingoista. Sen nojalla kuka tahansa henkilö, jolle on aiheutunut vahinkoa viallisesta tuotteesta, olipa hän tuotteen omistaja tai sivullinen, voi vaatia rahallista korvausta kuolemasta, henkilövahingosta tai kuluttajan omaisuudelle aiheutuneesta vahingosta. Direktiivin arvioinnissa tehtyjen havaintojen pohjalta vaikutustenarvioinnissa yksilöidään kaksi ongelmaa. 1.Digitaalitaloudessa ja kiertotaloudessa tietyt tuotteet, talouden toimijat ja vahingot välttyvät tuottamuksesta riippumattomasta vastuusta. Direktiivi laadittiin kauan ennen digitaalista murrosta, ja on epäselvää, miten sen sääntöjä sovelletaan digitaalisella aikakaudella etenkin ohjelmistoihin ja tuotteisiin, joiden toiminta edellyttää ohjelmistoja tai digitaalisia palveluja, kuten älylaitteisiin ja automatisoituihin ajoneuvoihin. On myös epäselvää, kenen pitäisi olla vastuussa, kun uudelleenvalmistajan tai kunnostajan muuttama tuote on viallinen ja aiheuttaa vahinkoa. Lisäksi kuluttajat ostavat tuotteita yhä useammin EU:n ulkopuolisista maista ilman että valmistaja tai maahantuoja on sijoittautunut EU:hun. Tällöin ei ole ketään, jolta voi hakea korvausta direktiivin nojalla, jos tuote on viallinen ja aiheuttaa vahinkoa. 2.Kuluttajilla on vaikeuksia saada korvauksia. Tuotteen viallisuuden ja siitä aiheutuneen vahingon osoittaminen voi olla erittäin vaikeaa vahingonkärsijöille monimutkaisissa tapauksissa, kuten tietyissä tapauksissa, joihin liittyy tekoälyä hyödyntäviä tuotteita, älytuotteita tai lääkevalmisteita. Direktiivin mukaan vahingonkärsijöillä ei ole oikeutta saada teknisiä tietoja, joita he saattavat tarvita vastuun osoittamiseen, eikä siinä säädetä nimenomaisesta mahdollisuudesta helpottaa todistustaakkaa, jos vahingonkärsijöillä on suhteettomia vaikeuksia sen suhteen. Direktiivissä myös asetetaan rajoituksia korvausvaatimuksille: alle 500 euron suuruisia omaisuusvahinkoja koskevia korvausvaatimuksia ei hyväksytä, ja tuotevastuu päättyy 10 vuoden kuluttua.
Eri vaihtoehtojen perusteella on tarkasteltu seuraavia viittä toimintapoliittista kysymystä: A) Olisiko kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen tähtäävän tuen myöntämiseen sovellettava samoja sääntöjä teknologiasta tai toimialasta riippumatta? B) Miten voidaan helpottaa tuen myöntämistä vihreän kehityksen ohjelman toteuttamista edistäviin toimenpiteisiin niin, että samalla minimoidaan markkinoiden vääristyminen? C) Olisiko kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen tähtäävän tuen myöntämisessä sovellettava oletusarvoisesti tarjouskilpailumenettelyä? Jos vastaus on kyllä, miten laajoja ja kattavia tarjouskilpailumenettelyjen pitäisi olla? D) Olisiko hankkeita jaoteltava sen mukaan, miten niistä saatavat ympäristöhyödyt edistävät vihreän kehityksen ohjelman toteutumista? Jos vastaus on kyllä, miten? E) Miten voidaan löytää oikea tasapaino vaikeiden kompromissien välillä, kun energiaintensiivisille yrityksille myönnetään tukea sähkömaksualennuksina (esim. tuotannon muualle siirtämisen riski vs. kilpailun vääristyminen; sähköistäminen vs. sähköhyötysuhde). Parhaiksi katsotut vaihtoehdot ovat seuraavat: A) Tuen myöntämistä koskevien sääntöjen osittainen yhdenmukaistaminen alakohtaisten ominaispiirteiden mukaan; B) Tuen myöntämisen helpottaminen sallimalla useampia tukimuotoja ja uusia kustannuksia ja hyväksymällä useampia tukia ryhmäpoikkeuksen nojalla – soveltamalla kuitenkin suojatoimia markkinoiden vääristymisen estämiseksi; C) Sen edellyttäminen, että tarjouskilpailumenettelyjen on katettava useita teknologioita, paitsi jos tuen myöntäminen muulla tavoin on perusteltua; D) Hankkeiden jaottelu käytetyn polttoainetyypin mukaan; ja E) Maksualennusten hyväksyminen yhden alakohtaisen tukikelpoisuusluettelon perusteella.
Ehdotus asetuksen (EU) N:o 1315/2013 tarkistamiseksi – unionin suuntaviivat Euroopan laajuisen liikenneverkon (TEN-T) kehittämiseksi – perustuu tähän vaikutustenarviointiin. Ehdotus on yksi Euroopan vihreän kehityksen ohjelman sekä kestävää ja älykästä liikkuvuutta koskevan strategian keskeisistä toimista. TEN-T-asetuksen tavoitteena on luoda tehokas EU:n laajuinen ja multimodaalinen rautatie-, sisävesi-, lähimerenkulkureittien ja teiden verkko, josta on yhteydet kaupunkisolmukohtiin, meri- ja sisävesisatamiin, lentoasemille ja terminaaleihin kaikkialla EU:ssa. Tarkistuksessa käsiteltyjä ongelmia ovat riittämättömät ja/tai puutteelliset TEN-T-infrastruktuuristandardit sekä se, ettei TEN-T-verkossa ole vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskevia standardeja. Tällä on kielteisiä vaikutuksia ilmastoon ja ympäristöön. Toiseksi TEN-T-verkko kärsii kapasiteetin pullonkauloista eivätkä yhdet kaikille alueille ole riittäviä. Tämä haittaa multimodaalisuutta. Kolmanneksi on puututtava TEN-T-infrastruktuurin riittämättömään turvallisuuteen ja luotettavuuteen. Myös hallintovälineet ovat riittämättömiä uusiin tarpeisiin nähden, ja TEN-T-verkon suunnittelua on tarkasteltava uudelleen johdonmukaisuuden lisäämiseksi muiden toimintapolitiikkojen kanssa.
Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma EU:n tasolla?

Tekoäly on kovaa vauhtia kehittyvä yleiskäyttöinen teknologia ja erilaisten ohjelmointitekniikoiden erittäin suorituskykyinen kokonaisuus. Tekoälyjärjestelmillä on hyvät mahdollisuudet tuoda yhteiskunnallisia hyötyjä, luoda talouskasvua, lisätä innovointia EU:ssa ja parantaa EU:n globaalia kilpailukykyä. Joissakin tapauksissa tekoälyjärjestelmien käyttö voi kuitenkin aiheuttaa ongelmia. Tiettyjen tekoälyjärjestelmien erityispiirteet voivat aiheuttaa uusia riskejä, jotka liittyvät 1) turvallisuuteen ja 2) perusoikeuksiin, ja lisätä olemassa olevien riskien todennäköisyyttä tai vakavuutta. Lisäksi 3) lainvalvontaviranomaisten on vaikea varmistua tekoälyjärjestelmien sääntöjenmukaisuudesta ja valvoa sääntöjen noudattamista. Nämä ongelmat puolestaan johtavat 4) oikeudelliseen epävarmuuteen yritysten kannalta, 5) tekoälyteknologian käyttöönoton mahdolliseen hidastumiseen yritysten ja kansalaisten luottamuksen puutteen vuoksi sekä 6) mahdollisten ulkoisvaikutusten lieventämiseen tähtääviin kansallisten viranomaisten sääntelytoimiin, jotka saattavat aiheuttaa sisämarkkinoiden pirstaloitumista.
Vaikutustenarviointi asetuksista, joilla vahvistetaan elektronisia näyttöjä koskevat ekosuunnittelu- ja energiamerkintävaatimukset ja kumotaan asetukset (EY) N:o 642/2009 ja (EU) N:o 1062/2010

Elektroniset näytöt ovat suurimpia sähkön kuluttajia kotitalouksissa (kylmälaitteiden jälkeen), ja niihin sovelletaan energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia ja merkintöjä suurimmassa osassa maailmaa. EU:n nykyiset televisioita ja televisiomonitoreja koskevat ekosuunnitteluvaatimukset eivät enää takaa kustannustehokkaita energiansäästöjä. Nykyinen energiamerkki ei enää anna kuluttajille mahdollisuutta erotella tehokkaasti markkinoilla olevia laitteita, ja energiamerkin tarjoamat tiedot eivät enää vastaa todellisia käyttötottumuksia. Lisäksi nykyisten ekosuunnittelua ja energiamerkintää koskevien asetusten soveltamisala on epäselvä, ja vallitsee jonkin verran epävarmuutta siitä, kuuluvatko tietyt tuotteet niiden soveltamisalaan. Yhä suurempi osa markkinoilla olevista laitteista ei kuulu tämän sääntelyn piiriin. Teollisuus tarvitsee tasapuolisemmat toimintaedellytykset, ja markkinavalvontaviranomaisten on joskus vaikea arvioida asetusten soveltamisalaa voidakseen toteuttaa asianmukaista markkinavalvontaa. Lisäksi elektronisilla näytöillä on merkittävä ympäristövaikutus, joka ei rajoitu pelkästään energiankulutukseen, sillä niissä käytetään materiaaleja, joihin on kiinnitettävä erityistä huomiota laitteiden käyttöiän lopussa: näyttöjen osuus on 75 % sähkö- ja elektroniikkalaiteromun painosta kulutuselektroniikan luokassa. Tämän uudelleentarkastelun ansiosta EU voi ·saavuttaa lisää kustannustehokkaita energiansäästöjä ·jatkaa vaikuttavien ekosuunnittelua ja energiamerkintöjä koskevien toimenpiteiden täytäntöönpanoa ·jatkaa kiertotalouden tavoitteisiin pyrkimistä.
REACH-asetuksen ehdotetut muutokset, jotka koskevat nanomuotoja omaavien aineiden rekisteröintiä ja jotka sisältyvät parhaimpana pidettyyn vaihtoehtoon, johtavat parempaan tietämykseen nanomuotojen mahdollisista vaikutuksista terveyteen ja ympäristöön ja sen vuoksi asianmukaisempiin toimenpiteisiin riskien ehkäisemiseksi. Tämä on REACH-asetuksen perusperiaate kaikkia kemikaaleja varten. Kuitenkin useimpien terveys- ja ympäristöhyötyjen odotetaan toteutuvan vasta jonkin ajan kuluttua parhaaksi katsottuun vaihtoehtoon sisältyvien toimenpiteiden toteuttamisen jälkeen, ja ne on vaikea määrittää määrällisesti. Taloudellisten ja sosiaalisten hyötyjen osalta odotetaan, että oikeudellinen selkeys ja varmuus voivat vaikuttaa positiivisesti yritysten investointipäätöksiin ja parantaa kuluttajien luottamusta nanomuotoja omaavien aineiden turvalliseen käyttöön.

Parhaaksi katsotun vaihtoehdon pääasiallisia kustannuksia ovat täytäntöönpanosta aiheutuvat lisäkustannukset yrityksille, jotka rekisteröivät nanomuotoja omaavia aineita. Tämänhetkisten nanomateriaaleja koskevien REACH-vaatimusten selkeyden puute on johtanut siihen, että toimiala ja kemikaalivirasto tulkitsevat niitä eri lailla. Sekä vaihtoehtoa 1 että 2 voidaan mahdollisesti käyttää perustilanteena ja parhaaksi katsotun vaihtoehdon kustannuksia voidaan verrata niistä kumpaan tahansa. Valituslautakunnan titaanidioksidia koskevassa 2. maaliskuuta 2017 tehdyssä päätöksessä selvennettiin, että perustilanteen tulisi olla lähempänä vaihtoehtoa 2 mutta sitä ei voida käyttää perustilanteena sinänsä, koska nanomuotojen luonnehdintaa ei tällä hetkellä voida vaatia osana aineen tunnistustietoja. Jäsenvaltioiden kanssa REACH-komiteassa käytyjen keskustelujen aikana komissio muutti joitakin alkuperäisen ehdotuksen säännöksiä ja lisäsi nimenomaiset vaatimukset kahdesta fysikaalis-kemiallisesta parametrista ja pakollisesta testauksesta, joka koskee altistumista hengitysteiden kautta pikemmin kuin suun kautta tapahtuvaan altistumiseen liittyvää välitöntä myrkyllisyyttä. Yleisiä tietoja kustannuksista ja eläinten käytöstä täydennetään kertomuksessa: Yhden nanomuodon rekisteröintikustannukset nousisivat 32 prosentilla verrattuna tähän arvioituun perustilanteeseen. Rekisteröintiasiakirjan kustannukset (kun kyseessä on aine, jota on sekä suuremmassa muodossa että neljässä nanomuodossa) nousisivat 27 prosentilla. Kaikkien niiden nanomuotojen, joiden odotetaan olevan markkinoilla, osalta parhaana pidetyssä vaihtoehdossa, sellaisena kuin se on muutettuna, rekisteröinnistä aiheutuvien kokonaiskustannusten arvioidaan olevan 1,4 miljardia euroa eli 337 miljoonaa euroa enemmän kuin arvioidussa perustilanteessa. Nämä tulokset ovat erittäin herkkiä useille perustana olevien laskelmien keskeisille oletuksille, mikä johtaa siihen, että laskelmissa on ainakin 50 prosentin epävarmuus. Parhaimpana pidetty vaihtoehto lisäisi joitakin vaatimuksia eläinten käytöstä teksteissä verrattuna perustilanteeseen. Työllisyyteen ei odoteta aiheutuvan merkittäviä kielteisiä vaikutuksia.
Jos näitä ongelmia ilmenee, yrityksillä ei EU:ssa ole käytettävissään tehokkaita muutoksenhakumekanismeja. Tämä tarkoittaa sitä, että yritykset eivät kaikilta osin voi hyödyntää verkkopohjaisen alustatalouden potentiaalia, mistä on haittaa alustoille sekä viime kädessä kuluttajille erityisesti rajat ylittävän kaupan osalta. Yritysten liikevaihtoon vaikuttavat suoraan näkyvyys, jonka ne saavat verkkopohjaisilla alustoilla ja verkossa toimivissa yleisissä hakukoneissa. Järjestykseen asettamista koskevat käytännöt (”ranking”) vaikuttavat suoraan verkkosivustojen näkyvyyteen ja niihin kohdistuvaan internetliikenteeseen. Epäselvillä ranking-käytännöillä voisi olla varsin negatiivinen vaikutus yrityksiin.

Mitä toimenpiteellä on tarkoitus saada aikaan?
Digitaalisten välineiden käyttöä (esimerkiksi kaupparekisteriin rekisteröintiä ja tietojen ilmoittamista rekisteriin) koskevat kansalliset säännöt joko vaihtelevat maasta toiseen tai niitä ei ole olemassa, ja EU:n nykyisessä lainsäädännössä säädetään vain hyvin rajoitetusta tällaisten välineiden käytöstä. Olemassa ei ole varsinkaan yritysten sähköistä rekisteröintiä koskevia säännöksiä. Tämä kyvyttömyys käyttää tarvittavia digitaalisia välineitä on este yrityksille, jotka käyttävät oikeuttaan sijoittautumisvapauteen. Vastaavasti rajatylittäviä jakautumisia ja yhtiömuodon muutoksia koskevan luotettavan EU:n lainsäädäntökehyksen puuttumisen ja EU:n nykyisten rajatylittäviä sulautumisia koskevien sääntöjen tehottomuuden vuoksi yritysten on vaikea päästä toisten jäsenvaltioiden markkinoille ja niiden on usein löydettävä kalliita vaihtoehtoja suorille menettelyille. Tämä voi saada ne luopumaan rajatylittävästä liiketoiminnasta, varsinkin jos ne ovat pk-yrityksiä. Asiaan liittyvät sidosryhmät (työntekijät, velkojat, vähemmistöosakkeenomistajat ja muut kolmannet osapuolet) ovat epävarmoja oikeuksistaan ja suojastaan rajat ylittävissä tilanteissa. Kansallisten lainvalintasääntöjen eroavuudet vaikuttavat osaltaan tähän tilanteeseen.
Järjestämättömien lainojen suuret määrät vaikuttavat rahoitusvakauteen, koska ne vaikuttavat asianomaisten laitosten kannattavuuteen ja elinkelpoisuuteen. Lisäksi niillä on vaikutusta talouskasvuun pankkien luotonannon vähenemisen kautta. Tämän seurauksena järjestämättömillä lainoilla on negatiivinen vaikutus sekä pankkiunionin toimintaan että pääomamarkkinaunionin luomiseen. Jotta järjestämättömien lainojen suuren määrän aiheuttamiin haasteisiin voitaisiin vastata Euroopassa, järjestämättömien lainojen käsittelyä koskevassa Eurooppa-neuvoston toimintasuunnitelmassa eri toimielimiä kehotetaan toteuttamaan asianmukaisia toimenpiteitä. Järjestämättömiin lainoihin liittyvien uusien ongelmien riskin pienentämiseksi tulevaisuudessa yksi tärkeimmistä toimenpiteistä on antaa pankeille mahdollisuus periä vakuuden arvo tehokkaasti ja nopeasti, kun lainanottajat laiminlyövät vakuudellisten lainojen takaisinmaksun. Kun vakuuksien täytäntöönpanomenettelyt ovat pitkiä ja kalliita, vakuuksien käytön mikrotaloudelliset edut heikentyvät (pankit myöntävät lainoja vähemmän ja/tai korkeammilla koroilla ja pankkien taseisiin kertyy suuri määrä ongelmaluottoja, joiden osalta arvon takaisinperintä vakuuksista on vaikeaa). Täytäntöönpanomenettelyt ovat EU:ssa yleensä luonteeltaan tuomioistuinmenettelyjä. Tuomioistuinjärjestelmien tehottomuus on kuitenkin haaste järjestämättömien lainojen muodostaman ongelman ratkaisemiselle joissakin jäsenvaltioissa pääasiassa menettelyjen liian pitkän keston vuoksi. Tämä johtuu toisinaan myös tuomioistuinten ruuhkautumisesta ja johtaa käytännössä siihen, että vakuusvelkojat saavat perittyä takaisin pienemmän määrän. Joissakin mutta ei kaikissa jäsenvaltioissa on vakuuksien täytäntöönpanemiseksi vaihtoehtoisesti käytössä tuomioistuinten ulkopuolisia mekanismeja, jotka ovat nopeampia ja edullisempia kuin tuomioistuinmenettelyt. Tuomioistuinten ulkopuoliset menettelyt vaihtelevat sovellettujen lähestymistapojen, menettelyn laajuuden ja tehokkuuden osalta erittäin paljon eri jäsenvaltioissa, mikä vaikuttaa kielteisesti sekä pankkien että luotonottajayritysten tasapuolisiin toimintaedellytyksiin.
Komissio on tarkastellut useita toimintavaihtoehtoja, joilla edellä mainitut tavoitteet saavutetaan eri määrin. Perusskenaariossa säilytetään nykytilanne (eli ei toimenpiteitä). Muut vaihtoehdot eroavat yhdenmukaistamisasteeltaan niin, että toisena ääripäänä on vaihtoehto, johon ei sisälly sääntelyä, ja toisena täysi yhdenmukaistaminen. Tässä tarkempi erittely: ·perusskenaario: ei mitään; ·vaihtoehto 1: vaihtoehto, johon ei sisälly sääntelyä; ·vaihtoehto 2: vähimmäistason yhdenmukaistaminen kansallisten järjestelmien pohjalta; ·vaihtoehto 3: täysi yhdenmukaistaminen, jossa korvataan kansalliset järjestelmät; tai ·vaihtoehto 4: 29. järjestelmä kansallisten järjestelmien rinnalle. Parhaaksi vaihtoehdoksi katsottiin vähimmäistason yhdenmukaistaminen kansallisten järjestelmien pohjalta. Vaihtoehdossa 2 pystytään saavuttamaan useimmat aloitteen tavoitteet kohtuullisin kustannuksin. Se on myös tarpeeksi joustava, jotta jäsenvaltioiden erityistekijät voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon tinkimättä yhdenmukaisuudesta, jota EU:n laajuinen johdonmukainen toiminta edellyttää. Se on tavoitteiden saavuttamisen kannalta todennäköisesti kaikkein toimivin. Toisaalta se on myös tehokas toimintamalli, jonka avulla voidaan minimoida häiriöt ja siirtymäkustannukset. Muihin vaihtoehtoihin verrattuna se on sääntelyn kannalta varsin haasteellinen, joskin se on saanut eniten kannatusta sidosryhmiltä.
Vaikutusarviointi, joka koskee ehdotusta sitovista vuotuisista kasvihuonekaasupäästöjen vähennyksistä jäsenvaltioissa vuosina 2021–2030 joustavaa energiaunionia varten ja Pariisin sopimuksen sitoumusten täyttämiseksi sekä järjestelmästä kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseksi ja niistä raportoimiseksi sekä muista ilmastonmuutosta koskevista tiedoista raportoimiseksi annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 525/2013 muuttamisesta annettavaksi asetukseksi

EU on sitoutunut Pariisin sopimuksessa asettamaan tavoitteekseen vähintään 40 prosentin vähennyksen kasvihuonekaasupäästöihin vuoteen 2030 mennessä, kun vertailuvuosi on vuosi 1990. Niillä aloilla, jotka eivät kuulu EU:n päästökauppajärjestelmään, komissio ehdotti vähennystavoitteeksi 30 prosenttia vuoteen 2030 mennessä vuoden 2005 tasoon verrattuna. On todennäköistä, ettei tätä tavoitetta saavuteta pelkästään nykyisillä toimintapolitiikoilla. Eurooppa-neuvosto valtuutti komission lokakuun 2014 päätelmissään muuntamaan EU:n tavoitteet kansallisiksi tavoitteiksi.
Kasvinsuojeluaineita koskevassa asetuksessa (EY) N:o 1107/2009 ja biosidivalmisteita koskevassa asetuksessa (EU) N:o 528/2012 vahvistetaan sääntelyvaikutukset sellaisten aineiden osalta, joilla katsotaan olevan hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia. Euroopan komissiolla on oikeudellinen velvoite vahvistaa näiden kahden säädöksen osalta tieteelliset kriteerit sellaisten aineiden tunnistamiseksi, joilla on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia. Määräaika tätä varten oli joulukuu 2013. Sääntelyvaikutukset sellaisten aineiden osalta, jotka on tunnistettu hormonaalisiksi haitta-aineiksi, on jo asetettu edellä mainituissa asetuksissa. Ne eroavat toisistaan, sillä biosidivalmisteita – toisin kuin kasvinsuojeluaineita – koskevassa asetuksessa sovelletaan rajoitettuja poikkeuksia, jotka perustuvat riski- ja sosioekonomisiin näkökohtiin.
Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma?

Vaikutusten arviointi on tehty rinnakkain audiovisuaalisia mediapalveluja koskevasta direktiivistä REFIT-ohjelmassa tehdyn jälkiarvioinnin kanssa.

Yleisinä tavoitteina on

Mikä on EU-tason toiminnasta saatava lisäarvo?
Miksi? Mikä on ongelma?

Tietoja EU:n tuomioistuimissa tietylle henkilölle aiemmin annetuista rikostuomioista vaihdetaan rikosasian käsittelyä tai kansallisen lainsäädännön niin salliessa myös muita tarkoituksia varten sähköisessä tiedonvaihtojärjestelmässä (ECRIS – European Criminal Records Information System). Järjestelmä ei kuitenkaan toimi tehokkaasti silloin kun tarvitaan tietoja kolmansien maiden kansalaisten tai kansalaisuudettomien henkilöiden rikostuomioista. ECRISin avulla ei ole mahdollista selvittää helposti, missä jäsenvaltioissa on rikosrekisteritietoja tietystä kolmannen maan kansalaisesta tai kansalaisuudettomasta henkilöstä. Jos jäsenvaltiot haluavat saada tällaisia tietoja, niiden on lähetettävä yleinen tietopyyntö kaikille jäsenvaltioille, vaikka useimmilla niistä ei todennäköisesti olekaan tällaisia tietoja. Jos jäsenvaltiot lähettäisivät säännönmukaisesti tällaisia yleisiä tietopyyntöjä, niihin vastaamisesta aiheutuva hallinnollinen rasitus olisi ECRIS-työnkulun suurin kustannus (arviolta jopa 78 miljoonaa euroa). Koska ECRIS ei toimi tehokkaasti kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden osalta, jäsenvaltiot eivät käytännössä hyödynnä kaikkia ECRISin tarjoamia mahdollisuuksia tällaisten tietojen hankkimiseksi. Tämän seurauksena tuomioistuimilla sekä lainvalvonnasta ja hallintotoimista vastaavilla viranomaisilla ei useinkaan ole käytettävissä täydellisiä tietoja kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden rikoshistoriasta. Muita yhtä tehokkaita tai tehokkaampia tiedonvaihtokanavia ei ole olemassa.

Mikä on EU-tason toiminnasta saatava lisäarvo?

Aloitteen tavoitteena on luoda yhteinen mekanismi, jonka avulla voidaan toteuttaa standardoitu, nopea, koordinoitu ja tehokas rikostuomioita koskeva tietojenvaihto jäsenvaltioiden välillä. Tavoitetta ei voida saavuttaa yksittäisten jäsenvaltioiden toimin, vaan se edellyttää kaikkien jäsenvaltioiden yhteistä toimintaa. Ei voida odottaa, että jäsenvaltioiden tasolla toteutettujen koordinoimattomien toimien avulla voitaisiin saavuttaa riittävät mittakaavaedut, niin että järjestelmän nykyiseen käyttöön liittyvät puutteet voitaisiin korjata.

Mitä lainsäädännöllisiä ja muunlaisia toimintavaihtoehtoja on harkittu? Onko jokin vaihtoehto asetettu etusijalle? Miksi?