Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi järkiperäisten suunnittelumenetelmien käyttöön ottamiseksi sähkön- ja kaasunjakelualoilla" () (96/C 204/20)

Neuvosto päätti 19. tammikuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan 1 kohdan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut energia-, ydinvoima- ja tutkimusjaosto antoi lausuntonsa 9. huhtikuuta 1996. Esittelijänä oli Peter Morgan.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 335. täysistunnossaan (huhtikuun 24. päivän 1996 kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 108 ääntä puolesta, 5 vastaan, ja 11 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Ensimmäiseksi komitea toistaa tukevansa voimakkaasti yhteisön tavoitetta vakiinnuttaa hiilidioksidipäästöt vuoteen 2000 mennessä vuoden 1990 tasolle koko yhteisössä. Se huomauttaa kuitenkin myös, että tämä direktiiviehdotus ei astu voimaan ennen kuin vuonna 1997 eikä siten voi vaikuttaa kuin rajallisesti vuodelle 2000 asetettuihin tavoitteisiin. Siksi ehdotus tulee komitean mielestä suunnitella niin, että se auttaa parantamaan energiatehokkuutta vuoden 2000 jälkeenkin.

1.2. Komitea ymmärtää, että energiankäytön tehostaminen on tärkeää hiilidioksiditavoitteen saavuttamiseksi ja että parempi energiatehokkuus voi tuoda mukanaan muitakin etuja: Se voi kohentaa yhteisön taloudellista kilpailukykyä ja sen ansiosta kaikki energian kuluttajat voivat tyydyttää lämmön, valon ja energian tarpeensa mahdollisimman halvalla. Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta on erityisen tärkeää, että pienituloiset kuluttajat hyötyvät energiatehokkuuden parantamisesta.

1.3. Komitea ymmärtää myös, että kaasu- ja sähköyhtiöt, jotka toimittavat energiaa valtaosalle yhteisön kuluttajista, ovat avainasemassa pyrittäessä toimittamaan mahdollisimman vähin kustannuksin ja energiaa tehokkaasti käyttäen lämpöä, valoa ja energiaa kotitalouksille, yrityksille ja muille kuluttajille. Tässä yhteydessä komitea muistaa arvokkaat kokemukset, joita on saatu kaasu- ja sähköyhtiöiden toteuttamisen energiankäytön tehostamishankkeiden avulla Save-ohjelman piirissä.

1.4. Komitea suhtautuu energiatehokkuuteen vakavasti. Se totesi vuonna 1991 antamassaan lausunnossa Save-ehdotuksesta, että energiatehokkuudelle tulisi antaa energian säästämiseksi sekä ympäristösyistä () tärkeämpi asema jäsenvaltioissa. Syyskuussa 1994 komitea antoi lausunnon yhteisön energiapolitiikasta (). Päätelmä-osassa komitea totesi, että "järkiperäinen energiankäyttö on yksi niistä energiasektoreista, joilla on parhaat tulevaisuudennäkymät. Sen vaikutukset kilpailukyvyn parantuminen, energian saannin turvaaminen ja ympäristönsuojelu ovat pelkästään myönteisiä."

1.5. Komitea on tietoinen siitä, että sähköntuotantomenetelmiä muuttamalla on mahdollista huomattavasti vähentää hiilidioksidipäästöjä. Tämä ei kuitenkaan kuulu direktiiviehdotuksen käsittelemään alueeseen eikä kysymystä siksi ole otettu huomioon tätä lausuntoa laadittaessa.

1.6. Tässä lausunnossa käsitellään ohimennen kaupallisen vapauttamisen vaikutuksia kaasun- ja sähkönjakeluyhtiöiden toteuttamien energiatehokkuushankkeiden mahdollisuuksiin ja lähestymistapoihin sekä uusien tulokkaiden rooliin. Kaikissa tapauksissa on lähtökohtana kuitenkin se, että voimassa on sopiva sääntelykehys, joka varmistaa, että julkisen palvelun velvoitteet täytetään.

1.7. Komitea kannattaa ehdotuksen tavoitteita, vaikka sillä on ollut hieman vaikeuksia tulkita direktiiviehdotuksen tekstiä. Tämän vuoksi jaksossa 2 käsitellään tekstin tärkeimpiä sekaannusta aiheuttaneita osia. Jaksossa 3 käsitellään muita ehdotuksen esiin nostamia aiheita. Jakso 4 sisältää suosituksia tekstiin tehtäviksi yksittäisiksi muutoksiksi. Jaksossa 5 annamme tietyin varauksin tukemme direktiiville, joka perustuu kyseisiin muutoksiin.

2. Direktiiviehdotuksen tulkintaa

2.1. 1 artikla

Tämä artikla sisältää useita tärkeitä termejä, joita on tarpeen selventää: "sähkö- ja kaasualat" erityisesti olisi tehtävä ero toimitus- ja jakelutoimintojen välillä; "integroitu energiavoimavarasuunnittelu"; "investointimahdollisuudet"; "samat taloudelliset perusteet". On myös tärkeää pitää mielessä komission päätös rajoittaa integroidun energiavoimavarasuunnittelun soveltamista kaasu- ja sähköyhtiöiden jakelu- (ja toimitus-) toimintoihin.

2.1.1. Vaikka ehdotuksessa puhutaan jakeluyhtiöistä, yhtiöt yhdistää kuluttajiin pikemminkin toimitustehtävä kuin jakelu, ja siksi niille on tarpeen kehittää "uusi rooli energiapalvelujen toimittajina" eikä vain "hyödykkeen jakelijoina". Tämä tunnustetaan sisämarkkinoita koskevassa komission asiakirjassa, jossa jakelu määritellään "sähkön/maakaasun kuljettamiseksi matalampijännitteisissä jakelujärjestelmissä/paikallisissa tai alueellisissa putkistoissa sen toimittamiseksi asiakkaille". Toimittaminen puolestaan määritellään "sähkön/maakaasun toimittamiseksi ja myynniksi asiakkaille" (). Komitea tietää, että monissa jäsenvaltioissa toimitus- ja jakelutehtävät on yhdistetty yhden ja saman yhtiön hoidettavaksi, jolla saattaa olla paikallisten asiakkaiden suhteen toimitusmonopoli. Markkinoiden vapautuessa tilanne saattaa kuitenkin muuttua niin, että toimituksista aletaan kilpailla. Ehdotuksessa tulee siis käsitellä erikseen toimitusta ja jakelua jäsenvaltioiden erilaisuuden huomioon ottamiseksi niin rakenteiden kuin markkinoiden vapauttamisen osalta.

2.1.2. Integroidulla voimavarasuunnittelulla tarkoitetaan yleensä Yhdysvalloissa kehitettyä järjestelmää, jossa lasketaan yhtäältä uusiin energiantuotanto-, kuljetus- ja jakelulaitteisiin ja toisaalta kuluttajien energiankysyntää vähentäviin toimiin (kysyntää ohjaileva toiminta) kohdistettavien investointien suhteelliset kustannukset ja edut. Tässä muodossa integroitu voimavarasuunnittelu edellyttää yleensä monopoliasemaa toimi- tuksissa loppukäyttäjille (kotitaloudet ja yritykset), ja vertikaalinen integraatio helpottaa sitä suuresti. Tämän laajalle levinneen käsitystavan vastaisesti komissio soveltaa integroitua voimavarasuunnittelua vain kaasu- ja sähköyhtiöiden jakeluun ja (jos tehtävät on eriytetty) toimituksen kysyntää ohjailevaan toimintaan. Komitea yrittää vastaavasti välttää termiä "integroitu energiavoimavarasuunnittelu" ja käyttää sen sijasta mieluummin ilmaisua "järkiperäiset suunnittelumenetelmät", joka sisältyy myös direktiiviehdotuksen nimeen.

2.1.3. Komitean käsityksen mukaan komission tulkinta termistä "investointimahdollisuudet" tarkoittaa seuraavaa:

2.1.3.1. Varsinkin toimittajayhtiöiden kohdalla se merkitsee kokonaisvaltaisten energiapalvelujen (ks. kohta 3.2) myymistä sen sijaan, että myytäisiin mahdollisimman paljon kaasua tai sähköä.

2.1.3.2. Jakeluyhtiöiden kohdalla se merkitsee kysyntää ohjailevien menetelmien käyttöönottoa (varsinkin kysyntähuippujen tasoittamiseksi) jakeluverkon kapasiteettia parantavien investointien välttämiseksi tai lykkäämiseksi. Vapaassa kilpailuympäristössä jakeluyhtiöiden on joko suunniteltava kysyntää ohjailevat ehdotuksensa huolellisesti yhdessä toimittajayhtiöiden kanssa (mikä voi osoittautua vaikeaksi) tai annettava toimittajayhtiöille oikeita hintasignaaleja jakeluverkon käyttömaksujen osalta.

2.1.3.3. Eräissä maissa jakelu- ja toimittajayhtiöt voivat ottaa käyttöön yhdistettyjä lämpö- ja energiajärjestelmiä, joita ehdotuksessa ei erikseen mainita. Pieninä ja hajautettuina (paikallisina) näillä yhdistelmäjärjestelmillä on kuitenkin tärkeä osa kysyntää ohjailevassa toiminnassa, ja ne ovat kokonaisvaltaisten energiapalvelujen avaintekijä (ks. kohta 3.2). Yhdistetty lämpö ja energia voi parantaa erityisesti energiaa loppukäytön tehokkuutta helpottamalla luopumista suuria hiilidioksidipäästöjä tuottavista lämmitysmuodoista.

2.1.3.4. Nämä mahdollisuudet eivät kuitenkaan aina merkitse, että jakeluyhtiö vertailisi investointeja, vaan se voi yksinkertaisesti ostaa sähköä tai kaasua muilta tuottajilta ja myydä sitä edelleen asiakkailleen, jolloin kysymys on pikemminkin tulonhankinnasta kuin pääomasijoituksista. Termi "investointimahdollisuudet" on siis harhaanjohtava ja se tulisi poistaa. Ehdotuksemme uudeksi sanamuodoksi esitetään kohdassa 4.3.

2.1.4. Jotta direktiiviehdotusta voidaan soveltaa erilaisiin markkinarakenteisiin ja jotta se olisi läheisyysperiaatteen mukainen, komitea katsoo, että jäsenvaltiot ja kaasu- ja sähköyhtiöt voivat vapaasti määrittää, mitä "samat taloudelliset perusteet" ovat.

2.1.5. Sen selventämiseksi, että ehdotus koskee vain kaasu- ja sähköyhtiöiden toimitus- ja jakelutehtäviä, 1 artiklan loppuun ehdotetaan lisättäväksi yksi virke (ks. kohta 4.3).

2.2. 2 artikla

Komiteaa huoletti aluksi eniten, ettei ehdotuksessa tunnuttu ottavan riittävästi huomioon jäsenvaltioiden energiamarkkinoiden erilaisia rakenteita, jotka vaihtelevat suuresti vertikaalisesti täysin integroiduista monopoleista osittaiseen monopoliasemaan ja osittaiseen kilpailuun sekä edelleen vapautettuihin tai parhaillaan vapautettaviin markkinoihin. Nyt olemme kuitenkin päätyneet käsitykseen, että 2 artikla on tarkoituksellisesti suunniteltu kehykseksi, joka kattaa 15 jäsenvaltion erilaiset teolliset, omistus- ja markkinarakenteet, ja noudattaa yleisesti ottaen yhtenäismarkkinoiden kehitystä. Se ottaa huomioon läheisyysperiaateen eikä siis ole liian ohjaileva, vaan jättää täytäntöönpanon paljolti jäsenvaltioiden päätösvaltaan. Toteutettavat toimet on määritettävä kansallisella tasolla kunkin maan erityisolojen mukaisesti. Käsityksemme on, että ehdotetun "järkiperäisen" lähestymistavan tulee olla myös kaupallinen ja taloudellinen. Näin tulkittuna ehdotus voidaan toteuttaa kilpailuun täysimääräisesti perustuvilla markkinoilla. Jos ehdotus kuitenkin halutaan tulkita ei-ohjailevasti, 2 artiklan a e kohtiin on tehtävä eräitä muutoksia.

2.2.1. 2 artiklan a kohta

Viittaus "kaikkiin" energiavoimavaravaihtoehtoihin on liian laaja yksittäisen kaasun- tai sähkönjakeluyhtiön kohdalla. Se saattaa aiheuttaa käytännön ongelmia ja viivyttää toteutusta, koska on vaikea määrittää "kaikki" mahdolliset vaihtoehdot. Sen vuoksi ehdotamme kohdassa 4.4, että sana "kaikki" poistetaan.

2.2.2. Termiä "integroitu voimavarasuunnittelu" tulee välttää (ks. kohta 2.1.2).

2.2.3. 2 artiklan c kohta

2.2.3.1. Ensimmäisen tulkintamme mukaan kuluttajansuojasta olisi tässä tingitty, sillä kohdalla on selviä yhtäläisyyksiä Yhdysvalloissa käytettyihin integroidun voimavarasuunnittelun malleihin, jotka voivat loukata kuluttajien valtaosan etuja. Yhdysvalloissa kaikilta kuluttajilta on peritty lisämaksuja integroidun voimavarasuunnittelun kustantamiseksi, mutta vain pienellä osalla on ollut suunnitelmista hyötyä. Komitea on kuitenkin ymmärtänyt, että komission kaavaileman järkiperäisen suunnittelujärjestelmän tarkoituksena ei ole nostaa kaikkien kuluttajien maksamia maksuja vain ne maksavat, jotka hyötyvät.

2.2.3.2. Ymmärrämme nyt komission kirjoittaneen tämän artiklakohdan varmistaakseen, etteivät yhtiöt jättäisi energiatehokkuusohjelmia rahoittamatta sen takia, että lainsäädäntö rajoittaa niiden mahdollisuutta sisällyttää ohjelmien kustannukset ohjelmien piiriin kuuluvien kuluttajien energialaskuihin. Tämä ei kuitenkaan käy selvästi ilmi direktiiviehdotuksen nykyisestä sanamuodosta, ja siksi komitea ehdottaa tekstiin selvennyksiä (ks. kohta 4.6).

2.2.3.3. Sanamuoto "olisi taattava, että kysyntää ohjailevaa toimintaa harjoittavat jakeluyhtiöt eivät jää tappiolle nettotulojen osalta" herättää kysymyksen suositaanko yhtiöitä kuluttajien kustannuksella. Jos sääntelyviranomaisille asetetaan tällainen vaatimus, ne luultavasti "rokottavat" mieluummin kuluttajia kuin yhtiöitä. Ehdotamme, että tämä virke poistetaan.

2.2.4. 2 artiklan d kohdassa käsiteltyihin aiheisiin puututaan tämän lausunnon jaksossa 3.

2.2.5. 2 artiklan e kohta

Komitean käsityksen mukaan direktiiviluonnoksen ehdotus kysyntää ohjailevan toiminnan integroimisessa jakelualan tarjousmenettelyihin viittaa julkisen sektorin energianhankintapolitiikkaan. Tämä tarkoittaa, että kun julkishallinnon elimet (keskushallinnon osastot, paikallishallinto, terveysviranomaiset jne.) pyytävät yhtiöiltä tarjouksia rakennustensa ja muiden laitostensa energiahuollon järjestämiseksi, tarjouskilpailun ratkaisuperusteisiin tulee jo varhaisessa vaiheessa sisällyttää vaatimus energiantarpeen tyydyttämistä sopivimmalla kysynnän ja tarjonnan vaihtoehtojen yhdistelmällä. Direktiiviehdotus ei kuitenkaan nykyisellään tee tätä selväksi, ja komitea ehdottaakin kohdassa 4.8 uutta sanamuotoa.

3. Direktiivin esiin nostamia kysymyksiä

3.1. Energiatehokkuuden esteet

3.1.1. On tärkeää ymmärtää, miksi kuluttajat eivät investoi energiatehokkuuteen, vaikka se usein alentaisi heidän kustannuksiaan. Rahoituksen puute ei ole merkittävä tekijä paitsi pienituloisten kotitalouksien kohdalla (ks. kohta 3.5), sillä useimmilla kotitalouksilla ja yrityksillä olisi varaa ottaa lainaa energiatehokkuusinvestointien rahoittamiseksi, jos ne niin haluaisivat.

3.1.2. Tiedonpuute on huomattava este. Kuluttajilla on energiankäyttöä suunnitellessa vain vähän riippumattomia tietolähteitä ja neuvonantajia. Yritysten tiedontarve on taloudelliselta kannalta hyvin merkittävä asia, sillä tehottomaan energiankäyttöön tuhlatut voimavarat voitaisiin usein käyttää muualla talouselämässä työpaikkojen luomiseen, tuottavuuden ja viennin lisäämiseen jne. Kuluttajajärjestöillä yhdessä kaasun- ja sähkönjakeluyhtiöiden kanssa on tärkeä osa tiedottamisessa.

3.1.3. Monissa energiatehokkuustoimien teoreettisissa kustannustehokkuuslaskelmissa aliarvioidaan siirtymä- ja muutoskustannukset ja varsinkin aika, joka kuluttajalta työn organisointiin, rahoituksen hankkimiseen jne. Tällaiset kustannukset saattavat siirtää energiatehokkuusinvestointien kannattavuusrajaa kauemmaksi kuin itse investoinnit antavat olettaa, ja kuluttajasta voi tämän vuoksi tuntua, etteivät investoinnit ole vaivan arvoisia. Niinpä monet investoinnit, jotka vähentäisivät merkittävästi energiankäyttöä ja hiilidioksidipäästöjä, saattavat jäädä toteuttamatta.

3.1.4. Yksi energiatehokkuuden este voi olla investoija-käyttäjä -ongelma. Vuokranantajat eivät uhraa varoja rakennusten eristämiseen, jos energian säästöistä hyötyy vuokralainen. Vuokralaiset taas eivät halua investoida vuokranantajan omaisuuteen. Ongelman ratkaisemiseksi on kehitettävä sopivia järjestelyjä kuten vuokran määräytyminen rakennuksen energiatehokkuuden mukaan.

3.1.5. Pienituloisilla kuluttajilla ei ole tarpeeksi pääomaa rahoittaakseen energiansäästötoimia itse, eivätkä he usein pysty hankkimaan takuita tarkoitusta varten otettavalle lainalle. Monien pienituloisten kuluttajien vähäinen energiankulutus tarkoittaa, että he saavuttavat energiansäästötoimilla vain vähäisiä säästöjä, mikä siirtää kannattavuuden kriittistä pistettä ja vaikeuttaa sopimusten solmimista.

3.2. Kokonaisvaltaiset energiapalvelut

3.2.1. Jaksossa 3.1 käsiteltiin energiatehokkuuden esteitä. Komitean käsityksen mukaan kaasu- ja sähköyhtiöt voivat auttaa näiden tiedollisten ja siirtymäkustannusten aiheuttamien esteiden voittamisessa, ja komitea pitää direktiiviehdotusta keinona kehittää yhtiöiden roolia tähän suuntaan. Kuluttajat eivät itse asiassa halua ostaa kaasua tai sähköä vaan lämpöä, valoa ja energiaa. Ehdotuksessa suunniteltu järkiperäiseen energiankäyttöön rohkaisevien menetelmien käyttöönotto edistää tätä suhtautumista. Kuluttajat voivat pienentää energialaskuaan kahdella tavalla laskemalla energian yksikköhintaa tai käyttämällä vähemmän energiaa. Kokonaisvaltaisia energiapalveluja tarjoava yhtiö ymmärtää tämän ja antaa kuluttajalle mahdollisuuden säästää (ja saavuttaa samalla muita tavoitteita kuten tehokkaamman lämmityksen, paremman tuottavuuden ja suuremman mukavuuden) tarpeisiinsa parhaiten sopivalla tavalla. Kokonaisvaltaiset energiapalvelut voivat sisältää useita tekijöitä kuten kaasun- ja sähköntoimituksen, sähkön- ja lämmöntoimituksen (yhdistetty lämpö ja sähkö), eristyksen, energiaa säästävän valaistuksen tai keskuslämmitykseen, pienimuotoisen yhdistetyn lämpö- ja energiayksikön, kaikki samalta yhtiöltä. Tarkoituksena on, että silloinkin, kun kuluttaja maksaa uusista laitteista, hänen pienentynyt yksikkökulutuksensa supistaa energiapalvelujen kokonaislaskun keskipitkällä aikavälillä pienemmäksi kuin mitä hän aiemmin maksoi pelkästä energiantoimituksesta. Eräissä tapauksissa energiansäästötoimet maksavat itsensä takaisin 1 2 vuodessa; usein tämä voi kuitenkin kestää jopa viisi vuotta, minkä jälkeen toimet tuottavat nettosäästöjä.

3.2.2. Energiapalvelujen malli tarkoittaa, että on kehitettävä uusia laskutusrakenteita ja -tapoja. Tässä on tärkeää säilyttää hinnanmuodostuksen avoimuus ja selkeys: Laskuista on käytävä selvästi ja tarkasti ilmi polttoainetoimitusten ja toisaalta energiatehokkuustuotteiden tai -palvelujen osuus. Komitean mielestä kuluttajien luottamuksen säilyttämiseksi kuluttajat ja kuluttajajärjestöt on otettava mukaan näiden laskutusmallien kehittämiseen ja soveltamiseen.

3.2.3. Kilpailu energiatoimituksista saattaa edistää energiatehokkuutta ja kokonaisvaltaisten energiapalvelujen kehittämistä. Kaasu- ja sähköyhtiöt huomaavat luultavasti, että useiden energiapalvelujen tarjoaminen on hyvä tapa hankkia asiakkaita ja pitää heidät. Sellaisten toimittajien suosiminen, jotka tarjoavat useampaa kuin yhtä energiamuotoa, on etenkin kotitalouksien kannalta keskeinen asia kokonaisvaltaisten energiapalvelujen kehittämisessä. Useiden polttoaineiden toimittaja antaa muita todennäköisemmin puolueetonta tietoa polttoaineiden keskinäisestä paremmuudesta.

3.2.4. Energiapalveluja on saatavissa myös riippumattomilta yhtiöiltä, ja tämä suuntaus todennäköisesti vahvistuu markkinoiden vapautuessa. Hallitusten on pidettävä huoli, että julkiset laitokset eivät käytä markkina-asemaansa tällaisten yritysten tukahduttamiseen ja että kilpailu on rehtiä.

3.2.5. Rohkaistakseen kohdassa 3.2.1 mainittuihin toimiin ryhtymistä kokonaisvaltaisten energiapalvelujen toimittajien on ehkä tarjottava kuluttajille myös taloudellisia kannustimia. Kysymykseen voi tulla esimerkiksi valtionavustusten (jos sellaisia on saatavissa) välittäminen tai vaikka energiaa säästävien lamppujen hankinta suurissa erissä ja jälleenmyynti edullisesti kuluttajille. 2 artiklan d kohdan toisessa luetelmakohdassa käsitellään tätä aihetta.

3.2.6. Mainitun 2 artiklan d kohdassa ehdotetaan kysyntää ohjailevia ohjelmia pienituloisille energiankuluttajille. Kuten kohdassa 3.1.5 huomautettiin, pienituloisilla kotitalouksilla on huomattavia ongelmia varojen puutteen vuoksi. Tämä saattaa tarkoittaa, että heille on tarjottava suurempia kannustuspalkkioita kuin muille kuluttajille (ks. kohta 3.2.5), jotta he pystyvät energiansäästötoimiin. Jos pienituloisille kuluttajille ei voida toimittaa kaupallisia energiapalveluja eikä tukia voida myöntää energiantoimittajien ja -jakelijoiden kaupallisen toiminnan vuoksi tai kysyntää ohjailevan toiminnan puitteissa (esim. jakelukapasiteetti-investointien välttämiseksi), tehokkaat pienituloisille suunnatut ohjelmat riippuvat yleensä valtion avustuksista.

3.2.7. Markkinoiden siirtyminen energian toimittamisesta energiapalvelujen toimittamiseen voi kestää huomattavan kauan etenkin kotitaloussektorilla. Ottaen huomioon EU:n sitoumukset vähentää saastepäästöjä siirtymä tulee toteuttaa mahdollisimman nopeasti. Yksi tämän direktiiviehdotuksen tarkoituksista on komitean käsityksen mukaan poistaa esteitä kyseisen markkinasiirtymän tieltä (esim. 2 artiklan c kohta).

3.3. Toimituksien keinotekoiset kannustimet

Jäsenvaltioiden suorittama energiantoimittajien ja -jakelijoiden tulojen tarkkailu (voittojen ja hintojen valvonta) voi merkittävästi edistää järkevää energiankäyttöä. On tärkeää, ettei valvonta kannusta yhtiöitä lisäämään keinotekoisesti myymänsä tai jakelemansa energian määrää.

4. Direktiivitekstiin tehtävät muutokset

4.1. Tässä lausunnon jaksossa ehdotetaan muutoksia direktiiviehdotukseen jaksoissa 2 ja 3 esitettyjen huomioiden pohjalta.

4.2. Direktiiviehdotuksen ensimmäinen sivu, perusteluosan kymmenes kohta

Korvataan ilmaus "ei voida toteuttaa tyydyttävästi ainoastaan jäsenvaltioiden tasolla" ilmauksella

"tulee toteuttaa tyydyttävästi kaikissa jäsenmaissa".

Perustelu

Toimi toteutetaan jäsenvaltioiden tasolla. Direktiivin tarkoitus on luoda toteuttamisen puitteet.

4.3. 1 artikla

Korvataan nykyinen teksti seuraavalla tekstillä:

"Tämän direktiivin tarkoituksena on edistää yhteisön tavoitetta hiilidioksidipäästöjen vakiinnuttamiseksi vuoden 1990 tasolle vuoteen 2000 mennessä koko yhteisön alueella, ja luoda kestävät puitteet energiatehokkuuden parantamiseksi edelleen vuoden 2000 jälkeen. Tavoitteena on saada sähkön ja kaasun jakelu- ja toimitussektorit mukaan parantamaan lopullisen kulutuksen energiatehokkuutta järkiperäisten suunnittelumenetelmien avulla. Osa 'lopullisen käytön energiatehokkuutta' on yhdistetyn lämmön ja energian pienimuotoinen ja hajautettu (paikallinen) tuotanto ja jakelu. Järkiperäisiä suunnittelumenetelmiä käytetään energiavoimavaravaihtoehtojen (energian tarjonta ja energian kysynnän vähentäminen) arvioimiseen vertailukelpoisin taloudellisin perustein. Tämä direktiivi koskee vain kaasu- ja sähköyhtiöiden toimitus- ja jakelutehtäviä."

Perustelu

1) Direktiivillä ehditään saavuttaa suhteellisen vähän vuodeksi 2000 asetettuun tavoitteseen verrattuna, joten on katsottava kauemmas kuin vuoteen 2000.2) Direktiivi vaikuttaa niin toimitus- kuin jakelutehtäviin (ks. kohta 2.1.1).

3) Termi "integroitu energiavoimavarasuunnittelu" aiheuttaa sekaannusta, koska se liitetään helposti amerikkalaistyyliseen integroituun voimavarasuunnitteluun, joka kattaa koko ketjun tuotannosta siirtämiseen ja jakeluun. Siksi komitea käyttää mieluummin termiä "järkiperäiset suunnittelumenetelmät" (ks. kohta 2.1.2).

4) Sana "investointimahdollisuuksia" on poistettu, sillä valintoihin ei aina liity keskenään kilpailevia investointeja (ks. kohta 2.1.3).

5) Pienimuotoinen ja hajautettu (paikallinen) yhdistetty lämmön ja energian tuotanto voi järkevöittää kaasun ja sähkön lopullista kulutusta, ja siksi se tulisi sisällyttää "lopullisen kulutuksen energiatehokkuuden" määritelmään (ks. kohta 2.1.3.3).

6) Viimeinen virke selventää, että direktiivi koskee vain kaasu- ja sähköyhtiöiden toimitus- ja jakelutehtäviä (ks. kohta 2.1.5).

4.4. 2 artiklan a kohta

Poistetaan neljänneltä riviltä sana "kaikki".

Korvataan sanat "samoin taloudellisin perustein" sanoilla "vertailukelpoisin taloudellisin perustein".

Perustelu

Ks. kohta 2.2.1.

4.5. 2 artiklan b kohta

Poistetaan teksti ja lisätään seuraava teksti:

"tutkimalla, ollaanko järkiperäisessä suunnittelumenettelyssä määriteltyjä taloudellisia energiatehokkuustoimenpiteitä ottamassa käyttöön;"

Perustelu

Ks. kohta 2.1.2 ja kohdan 4.3 alakohta 3.

4.6. 2 artiklan c kohta

Korvataan nykyinen teksti seuraavalla tekstillä:

"tarkistamalla kyseistä alaa koskevaa voimassa olevaa lainsäädäntöä sen varmistamiseksi, että kaasun ja sähkön jakelu- ja toimittajayhtiöt voivat periä kuluttajilta korvausta näille toimittamistaan energiapalveluista ja -tuotteista. Kuluttajan etu vaatii, että kaikissa laskutuksen muutoksissa säilytetään selvä ero polttoainetoimitusten ja energiatehokkuuspalvelujen välillä. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, ettei kaasua, sähköä, lämpöä ja muita polttoaineita sekä energiansäästötoimia tarjoavien kokonaisvaltaisten energiantoimittaja- ja energiapalveluyritysten kehitystä vaikeuteta, vaan kuluttajille tarjotaan kokonaisvaltaisia energiapalveluja ja energiatehokkuuden mahdollisuudet hyödynnetään mahdollisimman tarkaan. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että riippumattomat energiapalvelujen toimittajat pääsevät markkinoille vapaasti."

Perustelu

Katso kohdat 2.2.3 ja 3.2.

4.7. 2 artiklan d kohta, kolmas luetelmakohta

Korvataan nykyinen teksti seuraavalla tekstillä:

" joidenkin kokonaisvaltaisten energiapalvelujen ja kysyntää ohjailevan toiminnan ohjelmien suuntaaminen pienituloisille kuluttajille."

Perustelu

Katso kohta 3.2.6.

2 artiklan d kohta, neljäs luetelmakohta

Korvataan nykyinen teksti seuraavalla tekstillä:

" kokonaisvaltaisten energiapalvelujen tukeminen perustamalla rahoituspalveluja tarjoavia tytäryhtiöitä tai tekemällä yhteistyötä jo olevien kolmansien osapuolten omistamien rahoituslaitosten kanssa."

Perustelu

Tämä selventää direktiivitekstiä.

4.8. 2 artiklan e kohta

Korvataan nykyinen teksti seuraavalla tekstillä:

"rohkaisemalla julkisia viranomaisia sisällyttämään kysyntää ohjailevan toiminnan vaihtoehtoja julkiseen energiahuoltoon."

Perustelu

Katso kohta 2.2.5.

5. Päätelmät ja suositus

5.1. Komitea kannattaa komission pyrkimystä yhteisön hiilidioksidipäästöjen vähennystavoitteiden saavuttamiseksi. Komitea yhtyy direktiiviehdotukseen siinä, että kaasu- ja sähköyhtiöiden tulee osallistua näiden tavoitteiden puolesta työhön taloudellisin aloittein kuluttajien energiankäytön tehostamiseksi. Nykyisellään komission ehdotus on kuitenkin epäselvä, varsinkin johdantoonsa nähden.

5.2. Keskusteltuaan komission kanssa komitea ymmärtää, että komission tarkoituksena on kannustaa jäsenvaltioita luomaan energian loppukulutuksen tehokkuudelle puitteet, jotka käsittävät julkisten jakeluyhtiöiden pelkät jakelu- ja toimitustoiminnot mutta ottavat täysin huomioon kuluttajien edut.

5.3. Edellä mainitun perusteella komitea ei kannata komission ehdotusta neuvoston direktiiviksi nykymuodossaan. Komitea katsoo kuitenkin, että järkiperäisten energiankäyttömenetelmien ottamiseksi käyttöön kaasun- ja sähkönjakelualoilla tarvitaan direktiiviä. Komitea kannattaa vain direktiiviä, jossa otetaan huomioon tämän lausunnon 4 jaksossa esitetyt muutokset, ja toivoo, että komissio muuttaa direktiiviluonnosta vastaavasti.

5.4. Komitea suosittelee, että komissio tarkistaa selittävän muistion tekstin ottaen huomioon tämän lausunnon 2 ja 3 jakson.

Bryssel, 24. huhtikuuta 1996.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Carlos FERRER

() EYVL N:o C 1, 1. 4. 1996, s. 6.

() Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi energiatehokkuuden edistämisestä yhteisössä (Save) COM(90) 365 final", 20. 3. 1991.

() Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhteisön energiapolitiikka" (oma-aloitteinen lausunto), EVYL N:o C 393, 31. 12. 1994.

() EYVL N:o C 65, 14. 3. 1992, s. 6.