Sopimuksen voimaantulosta lähtien kolmen vuoden aikana saatujen kokemusten ja hyötyjen perusteella ja ottaen asianmukaisesti huomioon kahdenvälisen valvontakomitean käymä keskustelu mahdollisuuksista lisätä yhteistyötä sopimuksen soveltamisalaa laajentamalla, komissio esitti 3. syyskuuta 2014 suosituksen neuvoston päätökseksi komission valtuuttamisesta neuvottelemaan sopimuksen muuttamisesta. Viralliset neuvottelut Yhdysvaltojen kanssa on aloitettu neuvoston 25. syyskuuta 2014 tekemän vastaavan päätöksen perusteella. Neuvottelujen tulokset esitetään jäljempänä, ja ne on sisällytetty muutosluonnokseen 1, joka on liitetty tähän ehdotukseen.

(6)lentopaikat; sekä

(7)ilmaliikennepalvelut ja ilmaliikenteen hallinta.

Tekniseltä kannalta olisi todettava, että 2 artiklan B kohdan uudesta tekstistä sellaisena kuin sitä ehdotetaan, seuraa se, että 5 artiklaa on muutettava. Uudelleenlaadittu 2 artiklan B kohta merkitsee sitä, ettei nykyisten 5 artiklan A kohdan ja 5 artiklan B kohdan mukaisia aloja tarvitse enää erottaa toisistaan. Jotta 5 artikla toimisi kitkattomasti 2 artiklan B kohdan uuden tekstin kanssa, ehdotetaan, että 5 artiklan B kohdasta säilytetään ainoastaan sisältö mukautuksilla, joilla siitä tehdään yleinen sääntö. Tämä tarkoittaisi myös nykyisten säännösten yksinkertaistamista erityisesti siksi, että muutos mahdollistaa kyseisen artiklan A ja B kohdan konsolidoimisen. Konkreettista yhteistyötä koskevat nykyiset liitteet säilyisivät luonnollisesti ennallaan. Sen sijaan 5 artiklan C kohta ei ole enää tarpeen.

1.3.Muutoksen aikataulusta

Muutoksen loppuunsaattamisen aikataulu on keskeisessä asemassa alustavassa työssä, joka on tehty uuden lentäjien lupakirjoja koskevan liitteen hyväksymiseksi ja sisällyttämiseksi sopimukseen.

Asetuksen (EY) N:o 216/2008 mukaan lentäjällä, jonka asuinpaikka on Euroopan unionissa, on oltava jonkin jäsenvaltion myöntämä lentäjän lupakirja. Komission asetuksessa (EU) N:o 1178/2011 säädetään ratkaisusta, jonka mukaan kolmannen maan lentäjän lupakirjan haltijat voivat joko hyväksyttää (validoida) ulkomaisen lupakirjan yhden vuoden ajaksi tai muunnattaa sen pysyvästi. Komission asetuksesta (EU) N:o 1178/2011 neuvoteltaessa kävi kuitenkin ilmi, että kansalliset säännöt, vaikka niitä onkin yhdenmukaistettu tietyllä tasolla, olivat varsin erilaisia kolmansien maiden lupakirjojen kohtelun osalta. Tämä saattaisi johtaa siihen, että suuri määrä yksityislentäjän lupakirjan haltijoita (yli 10 000), joilla on ulkomaalainen lupakirja, eivät enää sopisi unionin järjestelmään. On syytä huomauttaa, että tämä koskisi pääasiassa Euroopassa asuvia yhdysvaltalaisen yksityislentäjän lupakirjan haltijoita. Näiden lupakirjojen muuntaminen komission asetuksen (EU) N:o 1178/2011 mukaisiksi voisi aiheuttaa merkittäviä taloudellisia ja organisatorisia lisäkustannuksia näille yksityislentäjän lupakirjan haltijoille.

Tästä syystä yhdessä jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin ja toimialan kanssa sovittiin komission asetuksessa (EU) N:o 1178/2011 käyttöön otettavasta siirtymäajasta, jotta voidaan neuvotella sellaisesta liitteestä ilmailun turvallisuutta koskevaan kahdenväliseen sopimukseen, jolla helpotetaan Yhdysvalloissa myönnettyjen yksityislentäjän lupakirjojen muuntamista.

Lentäjien lupakirjoja koskevan uuden liitteen sopimukseen sisällyttäminen katsotaan kiireelliseksi, kun otetaan huomioon komission asetukseen (EU) N:o 1178/2011 sisältyvät asiaa koskevat säännökset ja määräajat (8. huhtikuuta 2017). Sen vuoksi sopimusta on tarpeen muuttaa viipymättä, ja sopimuksen muutosta 1 olisi tällä välin sovellettava väliaikaisesti.

2.INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI

Sopimuksen muutos 1 on neuvoteltu komission ja FAA:n kesken sopimuksen 2 artiklan C kohdan ja 19 artiklan B kohdan mukaisesti.

Lentoliikenneala yleisesti peräänkuuluttaa johdonmukaisesti tiiviimpää yhteistyötä, hyväksyntöjen tunnustamista ja yhdenmukaistamista kahden suurimman markkinan eli Yhdysvaltojen ja EU:n välillä, jotta voidaan vähentää tarpeettomia liiketoimintakustannuksia, joilla on hyvin vähäinen tai olematon turvallisuutta lisäävä vaikutus mutta jotka heikentävät alan yleistä kilpailukykyä. Nämä edut ovat erityisen kiinnostavia nyt, kun markkinoille ilmaantuu uusia tulokkaita muilla maailman kolkilla.

EU:n ja Yhdysvaltojen sääntelyjärjestelmien vertailu on antanut viitteitä siitä, että olisi suotavaa edelleen yksinkertaistaa lakisääteisiä vaatimuksia ja menettelyjä Atlantin molemmin puolin kaikilla 1.2 kohdassa tarkoitetuilla aloilla. Näiden kahden järjestelmän lähentämisellä toisiinsa saadaan huomattavia säästöjä organisatoristen rakenteiden, resurssien, koulutusohjelmien, sisäisten menettelyjen ja valvontaohjelmien suhteen.

Lisäliitteet, joita tarvitaan, jotta vastavuoroista tunnustamista tietyllä alueella voidaan soveltaa tehokkaasti, laaditaan ja hyväksytään sopimuksessa määrättyjä ja päätöksessä 2011/719/EU säädettyjä erityismenettelyjä noudattaen. Niistä tehdään erilliset komission ehdotukset neuvoston päätöksiksi.

3.EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT

Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus

Ehdotetulla muutoksella 1 luodaan mahdollisuus tehdä yhteistyötä myös muilla aloilla, joilla molemmat osapuolet katsovat sen vastavuoroisesti toivottavaksi edellyttäen, että kahdenvälinen valvontakomitea hyväksyy kunkin uuden alan osalta vastaavat liitteet sopimuksen ehdotuksen mukaisesti tarkistetun 5 artiklan ja 19 artiklan B kohdan mukaisesti.

Oikeusperusta

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 100 artiklan 2 kohta yhdessä sen 218 artiklan 5 kohdan kanssa.

Taustatietona on syytä mainita myös yhteisistä siviili-ilmailua koskevista säännöistä ja Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamisesta 20 päivänä helmikuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 216/2008 12 artiklan 1 kohta. Siinä säädetään mahdollisuudesta tunnustaa Euroopan unionin ja kolmansien maiden välillä sopimukset, joiden mukaan jäsenvaltion viranomaiset voivat myöntää todistuksia kolmannen maan ilmailuviranomaisten myöntämien todistusten perusteella.

4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET