Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tarkistetusta yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmästä" () (97/C 296/12)

Neuvosto päätti 8. huhtikuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto antoi lausuntonsa 3. kesäkuuta 1997. Esittelijänä oli Joop Koopman.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. 10. heinäkuuta 1997 pitämässään 347. täysistunnossa (heinäkuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 66 ääntä puolesta 9:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Joulukuussa 1996 komissio julkaisi kauan odotetun ehdotuksensa yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmää koskevan neuvoston asetuksen 880/92 tarkistamiseksi. Ehdotuksen johdannossa viitataan tiettyihin asetuksen soveltamisessa ilmenneihin vaikeuksiin. Järjestelmän tehokkuuden ja avoimuuden lisäämiseksi ehdotetaan muutoksia, joiden tarkoituksena on parantaa ja yksinkertaistaa järjestelmän lähestymistapaa, metodologiaa ja työmenetelmiä asetuksen 18 artiklan mukaisesti.

1.2. Analyysissaan komissio mainitsee ne vaikeudet, jotka sen mielestä ovat osaltaan vaikuttaneet järjestelmän hitaaseen edistymiseen. Nämä ovat

i) valmistajajärjestöjen haluttomuus hyväksyä ympäristöystävällisempään käyttäytymiseen perustuvaa kilpailua jäsentensä välillä,

ii) markkinaolosuhteiden erot yhteisön sisällä,

iii) ympäristömerkin näkyvyys markkinoilla on kuluttajien kannalta heikko,

iv) kansallisten järjestelmien olemassaolo,

v) kriteerien määrittelymenetelmien hankaluus,

vi) mahdolliset markkinoiden vääristymät sekä

vii) myöntämisestä aiheutuvat kulut.

Komitea esittää mielipiteensä näistä esteistä käsitellessään komission ehdotuksia järjestelmän parantamiseksi.

1.3. Tämä ei suinkaan ole uusi asia TSK:lle. Komitea ilmaisi mielipiteensä alkuperäisestä ehdotuksesta yksimielisesti hyväksymässään lausunnossa () ja on tehnyt lukuisia ehdotuksia järjestelmän kehittämisestä muissa äskettäin antamissaan lausunnoissa. Nämä ehdotukset on mainittu kohdassa 2.7 ("Kestävä kulutus") lausunnossa kuluttajapolitiikan ensisijaisista toimista (1996 1998) () sekä kohdassa 4.4.3 ("Ympäristöpolitiikan uudet välineet, mukaan lukien ekomerkintäjärjestelmä") lausunnossa kansainvälisestä kaupasta ja ympäristöstä (). Tässä lausunnossa hyödynnetään näitä suosituksia.

1.4. TSK on tämän lisäksi tutustunut perusteellisesti järjestelmän ja kaikkien siihen osallistuvien tahojen toimintaan tarjotessaan sihteeristön ympäristömerkin neuvoa-antavan foorumin käyttöön. Tämän lausunnon valmistelussa on myös hyödynnetty kansallisten toimivaltaisten elinten, Euroopan ympäristökeskuksen (EEA:n) ja eurooppalaisten eturyhmien tekemää työtä.

2. Yleistä

2.1. Komitean mielestä tuoteryhmittäin määriteltyjen perusteiden ja myönnettyjen ympäristömerkkien määrän kehitystä ei tulisi arvioida negatiivisesti: on otettava huomioon asetuksen varsin lyhyt voimassaoloaika. Saksalainen ympäristömerkki "der Blaue Engel" (1977) ja Pohjoismaiden ympäristömerkki "joutsen" (1989) joiden asema tunnustetaan nykyään sekä kotimarkkinoilla että jossain määrin myös ulkomailla kohtasivat alkuun samankaltaisia vaikeuksia ja takaiskuja. Niidenkin käyttöönotossa oli alkukankeutta.

2.2. TSK pitää yhtenä mahdollisena syynä EU-järjestelmän vaatimattomaan alkumenestykseen sitä, että samoihin aikoihin jäsenmaissa aloitettiin useita kansallisia ympäristömerkkijärjestelmiä. Toinen osatekijä oli EU-merkin väistämättä monimutkaisemmaksi rakentunut järjestelmä, joka luotiin sen vuoksi, että jäsenvaltiot voisivat toiveensa mukaisesti aktiivisesti osallistua järjestelmän toimintaan. Komission tuoreiden tietojen mukaan maaliskuun 1997 loppuun mennessä merkki oli myönnetty neljäntoista tuottajan 27 lisenssille ja kaikkiaan 108:lle tuotteelle. Nämä tiedot yhdessä komission asetusehdotuksessa esitettyjen tilastotietojen kanssa saattavat olla merkki siitä, että järjestelmä on nyt lähtemässä liikkeelle.

2.3. Komitea on vakuuttunut siitä, että myös kansallisten järjestelmien aiheuttamien kaupan esteiden vuoksi ympäristömerkintöjen tulevaisuus on EU-järjestelmän vahvistamisessa. Tämän saavuttamiseksi olisi pyrittävä harmonisoimaan mahdollisimman pitkälle kansallisten ympäristömerkkijärjestelmien perusteita ().

2.4. EU:n ympäristömerkkijärjestelmän onnistunut toteutus on hyvin tärkeää myös, koska se on ainoa tuotekohtainen ja kysynnän ohjaama vapaaehtoisuuteen perustuva politiikan väline kestävän kulutuksen edistämiseksi.

3. Erityistä

3.1. Asteikollisen merkin käyttöönotto

3.1.1. Komission mukaan teollisuusjärjestöt ovat yleensä vastahakoisia hyväksymään ympäristömerkkijärjestelmää, koska se aiheuttaa (pelkästään tuotteen ympäristövaikutuksista johtuvaa) kilpailua. Kilpailuetua hakevat yksittäiset yritykset sen sijaan voivat hyvinkin olla kiinnostuneita ympäristömerkistä. Komissio viittaa myös tuoteryhmien erilaisiin markkinarakenteisiin eri jäsenvaltioissa ja huomauttaa, että EU:n ulkopuolisille tuottajille olosuhteet ovat huomattavan erilaiset kuin EU:n sisällä toimiville. Nämä huomiot saavat komission tekemään sen johtopäätöksen, ettei yhdenmukaisten kriteerien luominen useinkaan olisi mahdollista.

3.1.2. Jotta nämä ongelmat voitaisiin ratkaista, komissio ehdottaa asteikollisen merkin käyttöönottoa. Merkki perustuisi erilaisille (joustaville) kriteereille tuoteryhmän kutakin ympäristönäkökohtaa kohti. Näille eri aspekteille on tarkoitus määrittää riittävän tarkat mittapuut, joiden avulla turvataan merkin yhtenäisyys niin, että se täyttää perusvaatimukset.

3.1.3. Ennen kaikkea olisi painotettava sitä, että perimmäinen syy EU:n laajuisten ympäristökriteerien luomiseen tuoteryhmille on halu vähentää niiden ympäristövaikutuksia Euroopan unionissa. Tämä merkitsee sitä, että kriteereille määriteltävien ympäristönäkökohtien valinnan ja näiden kriteerien ankaruuden tulisi heijastaa ympäristöolosuhteita EU:n sisällä. Siksi ei ehkä aina ole mahdollista soveltaa niitä EU:n ulkopuolisiin tuottajiin, jotka voivat toimia huomattavan erilaisissa ympäristö- ja lainsäädäntöoloissa ().

3.1.4. Toiseksi voidaan esittää joitain epäilyksiä sen suhteen, ovatko kansalliset olosuhteet mukaan lukien kuluttajien odotukset korkeista ympäristöstandardeista EU:n sisällä niin erilaiset, että ne vaativat kansallisia lähestymistapoja kriteerien määrittämisessä ja erilaisten standardien luomisessa, etenkin kun yhtenäismarkkinat tulevat lisäämään taloudellisten ehtojen ja ympäristöpolitiikan harmonisointia unionin sisällä.

3.1.5. Kolmanneksi voidaan asettaa kyseenalaiseksi komission optimismi sen suhteen, että valmistajien vastahakoisuus kilpailla ympäristöystävällisyydellä vähentyisi asteikollisen merkin käyttöönoton myötä. Eittämättä asteikollinen merkki tarjoaa valmistajille enemmän joustavuutta kriteereihin mukautumisessa, mutta sen vaikutukset kilpailuun eivät ole lainkaan yksiselitteiset erityisesti tällaisen merkin väistämättömän avoimuuden puutteen vuoksi.

3.1.6. On erittäin kyseenalaista, tarjoaako asteikollinen merkki vastauksia yhteenkään niistä huolenaiheista, joita valmistajilla on EU:n ympäristömerkkijärjestelmän suhteen. Tähän mennessä ei ole esitetty todisteita valmistajien tai niiden järjestöjen myönteisestä asennoitumisesta asteikollista merkkiä kohtaan.

3.1.7. On totta, että tällainen järjestelmä tarjoaisi standardit määritteleville viranomaisille enemmän joustavuutta siinä mielessä, että siinä on enemmän vivahteita kuin "hyväksy-hylkää"-järjestelmässä. On kuitenkin epätodennäköistä, että tällainen vapaus tyydyttäisi enemmän näitä viranomaisia, sillä se johtaisi kiistoihin haittojen valinnasta tuottajien erilaisten (kansallisten) etujen vuoksi. Lisäksi on huomioitava asteikollisiin järjestelmiin "sisäänrakennettu" paine kohti alimpien kriteerien täyttämistä.

3.1.8. Viimein on epävarmaa, arvostaisivatko kuluttajat sitä, että heille tarjotaan enemmän vaihtoehtoja erilaisten "kukkakimppujen" muodossa. Tulee olemaan hyvin vaikeaa selittää heille eri merkkien merkityksiä ja tärkeyttä. Vastaavasti kuluttajille tulee olemaan vaikeaa valita sellaisten merkkien välillä, jotka osoittavat eri pisteytyksiä erilaisten ympäristönäkökohtien mukaan. Lisäksi kuluttajat eivät yleensä halua käyttää liiaksi aikaa tietojen arviointiin tavaraa ostaessaan, () vaikka olisivatkin kiinnostuneita tuotteen erityisistä ympäristövaikutuksista ja ympäristön tilasta yleensä.

3.1.9. On totta, että kuluttaja käyttää enemmän aikaa parhaan tuotteen valitsemiseen silloin, kun on kyse kestohyödykkeistä. Mutta silloin hänellä on tavallisesti ainakin jonkinlainen käsitys tuotteen hänelle tärkeistä ominaisuuksista (käyttötarkoituksesta). Ja silloinkin, kuten kaikki kuluttajajärjestöt tietävät, vaatii paljon ammattitaitoa ja vaivaa tarjota kuluttajille ymmärrettävää ja oleellista tietoa näiden tuotteiden vertailutesteistä mikä on samankaltainen järjestelmä kuin asteikollinen ympäristömerkki olisi.

3.1.10. Viimeksi mainitussa tapauksessa kuluttajan ongelmaa pahentaa se, että tuotteen ympäristöominaisuudet ovat hänelle yleensä vähemmän tuttuja ja hän on sitäkin vähemmän kykenevä kertomaan mielipiteitään niiden tärkeysjärjestyksestä. Niinpä kuluttaja ei tule käyttämään aikaa sellaista merkkiä koskevien tietojen sulatteluun, joita hän ei täysin ymmärrä tai edes tarvitse ostopäätöstä tehdessään. Siksi on ymmärrettävää, että kuluttajajärjestöt ovat vastustaneet asteikollisen merkin käyttöönottoa.

3.1.11. Samasta syystä teollisuusyrityksillä on epäilyksensä asteikollisen merkin suhteen, sillä siinä on heikkouksia tiedonvälityksen keinona markkinoilla.

3.1.12. Näin on ymmärrettävää, ettei asteikollista ympäristömerkkiä ole otettu käyttöön missään päin maailmaa.

3.1.13. Kaikista näistä syistä johtuen TSK ei usko asteikollisen merkin käyttöönoton olevan sopiva keino teollisuus- ja kauppayritysten epäröinnin voittamiseksi ja niiden taivuttamiseksi järjestelmään osallistumisen puolelle. Komitea uskoo pikemminkin, että nykyistä "hyväksy-hylkää" -järjestelmää voidaan riittävästi muuttaa niin, että nostetaan merkittävästi sen kiinnostavuutta näiden yritysten kannalta.

3.1.14. Kaikista näistä vaaroista johtuen komitea kehottaa komissiota ellei se ole halukas seuraamaan komitean neuvoa ja luopumaan kokonaan tästä uudesta lähestymistavasta ainakin selvittämään ensin, pitävätkö tuottajat ja vähittäismyyjät (jotka voivat tuntea velvollisuudekseen auttaa selventämään tietoa kuluttajille) todella (jonkinlaista) asteikollista järjestelmää parempana kuin nykyistä "hyväksy-hylkää" -järjestelmää ja olisivatko ne tämän vuoksi halukkaampia osallistumaan tämän kaltaiseen järjestelmään.

3.1.15. Mikäli tilanne olisi tämä, komitea ehdottaa edelleen komissiota testaamaan järjestelmän ennakolta ennen lopullisten ehdotustensa esittämistä. Tällaisen testin tulokset saattaisivat hyvinkin osoittaa tiettyjä eroja jäsenvaltioiden välillä, vaikka lopulta käytettäväksi valittavan merkin olisi oltava muodoltaan sama kaikkialla EU:n alueella. Komitea ehdottaa myös, että kuluttajakomitea otettaisiin mukaan tähän ennakkotestaukseen (ks. myös 7 artiklan alaviite).

3.2. EU-järjestelmän ja kansallisten järjestelmien suhde

3.2.1. TSK on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että tulevaisuudessa kansallisia merkkejä tulisi käyttää ainoastaan tuoteryhmissä, joita varten ei ole vahvistettu erityisiä yhteisön ympäristömerkkikriteereitä. Komitea ehdottaa kuitenkin ilmaisun "are established" korvaamista ilmaisulla "have been established" (ei koske suomenkielistä versiota, suom. huom.) (11 artiklan 1 kohta) (). Määräävä tekijä komitealle on, ettei markkinoilla enää viiden vuoden kuluttua uuden asetuksen voimaantulon jälkeen ole kansallisin merkein merkittyjä tuotteita, jos niille on vahvistettu EU-merkki. Tämä muotoilu sallisi kansallisten merkkien olemassaolon markkinoilla sen (joskus pitkänkin) ajanjakson aikana, joka kuluu mandaatin antamisesta tietyn tuoteryhmän perusteiden kehittämiseksi siihen, kun komissio viimein julkaisee perusteet (5 artiklan 3 kohta). Lisäksi on huomioitava, että tätä määräystä sovelletaan vain niin kutsuttuihin koordinoituihin järjestelmiin, koska jäsenvaltioiden hallitukset eivät ole vastuussa muista olemassaolevista, sääntelemättömistä merkeistä. TSK suosittaa, että komissio selventäisi tämän kohdan tarkan merkityksen. Poikkeus voitaisiin kuitenkin tehdä (tiukempien) kansallisten kriteerien käyttöönoton suhteen koordinoiduissa järjestelmissä silloin, kun kyseessä ovat kansallisesti todella merkitykselliset ympäristöongelmat. Tällaista poikkeusta pidetään soveliaana siinä tapauksessa, että myös TBT ja SPS () -sopimusten ehdot sallivat kansallisten standardien luomisen. Todistustaakka tällaisten kansallisten merkkien luomisessa olisi oltava kansallisella ympäristömerkkiviranomaisella. Ei ole odotettavissa, että tällaista poikkeuslauseketta käytettäisiin paljoakaan.

3.2.2. Komissio ehdottaa perusteiden määrittämistä vain hyvin rajalliselle määrälle tuoteryhmiä, mikä johtuu siitä, että se on valmis sijoittamaan varsin vaatimattoman summan varoja tähän tarkoitukseen (). Näin ollen logon näkyvyys tuskin paranee, mutta mikä vielä pahempaa, EU-merkin osuus koordinoiduissa ympäristömerkkijärjestelmissä tulisi todennäköisesti jopa laskemaan. Yksi keino hillitä tätä valitettavaa suuntausta olisi tukea useiden jäsenvaltioiden kiitettävää aloitetta harmonisoida kriteerinsä tiettyjen tuoteryhmien osalta ja luoda siten lisää EU-kriteereitä. TSK haluaa korostaa, että kriteerien harmonisointia on pidettävä parempana toimintamallina kuin (ei-harmonisoitujen) kriteerien molemminpuolisen tunnustamisen järjestelmää.

3.2.3. Yksi huolenaihe on koordinoimattomien (yksityisten) kansallisten järjestelmien olemassaolo. Myös komissio viittaa tähän ongelmaan. TSK on siksi tyytyväinen komission ehdotukseen sallia vähittäismyyjille ympäristömerkin hakeminen tuotteille, joita myydään heidän oman tuotemerkkinsä alla (6 artiklan 1 kohta). Tämä voisi houkutella myyjiä luopumaan omasta logostaan ja osallistumaan joko viralliseen kansalliseen järjestelmään tai EU-järjestelmään. Komitea kehottaa komissiota vahvistamaan, että tukkumyyntimerkit voivat myös osallistua järjestelmään.

3.2.4. Yksityisten merkkien ja muiden ympäristömerkkien lisääntyminen tulisi pyrkiä estämään tehokkaasti. Nämä säätelemättömät merkit hämmentävät kuluttajia ja niiden väitteet ovat joskus harhaanjohtavia. Näin ne haittaavat EU:n ympäristömerkin ja kansallisten, toimivaltaisten elinten suojeluksessa myönnettyjen merkkien kehittämistä.

3.2.5. Jotta kansalliset viranomaiset voisivat paremmin taistella harhaanjohtavia ympäristömerkkejä vastaan, TSK suosittaa, että komissio yhteistyössä 13 artiklassa ehdotetun komitean kanssa tutkii nykyisen harhaanjohtavaa mainontaa koskevan lainsäädännön ja käyttäytymissäännöt. Olisi tarkkailtava erityisesti sitä, millaisia muutoksia tarvitaan valtioittain eroavien oikeudellisten ja institutionaalisten rakenteiden huomioimiseksi.

3.3. EU-järjestelmän organisatorinen rakenne

3.3.1. EYJ:n () ja komission väliset suhteet

3.3.1.1. Komitea on samaa mieltä komission ehdotuksen kanssa siitä, että olisi edistettävä toimivaltaisten elinten () muodostaman sellaisen yksityisen kansainvälisen yhteenliittymän perustamista, jonka tehtävänä on laatia ja tarkistaa kriteerit sekä niihin liittyvät arviointi- ja todentamisvaatimukset sekä koordinoida toimivaltaisten elinten työtä. Komitea on tullut tähän tulokseen todettuaan, ettei tälle komission ehdotukselle ole olemassa toteuttamiskelpoisia vaihtoehtoja.

3.3.1.2. Tätä lausuntoa valmistellessaan komitea on tutkinut mahdollisuutta antaa Euroopan ympäristökeskukselle (EEA:lle) lopullinen vastuu kriteerien luomisesta. Komitea pyysi EEA:n johtajaa kertomaan mielipiteensä tästä ajatuksesta. Hän oli vahvasti sitä mieltä, että tällainen kriteerien luomiseen liittyvä hallinnollinen työ haittaisi hänen varsinaista tehtäväänsä, joka on riippumattoman tiedon kerääminen ja jakaminen ympäristöasioista. Tästä syystä komitea toteaa, ettei EEA voi olla toteuttamiskelpoinen vaihtoehto EYJ:lle.

3.3.1.3. Komissiolle on annettava kiitosta siitä, että se vetäytyy järjestelmän täytäntöönpanosta, sillä saadut kokemukset ovat osoittaneet, että järjestelmä on pulmallinen (myös) komission päättävän aseman vuoksi. Vastuun siirto EYJ:lle on sitäkin soveliaampaa, kun otetaan huomioon lisääntyvä tietoisuus kaupan vääristymistä (). Lisäetu EYJ:n perustamisessa on, että se voi osaltaan edistää kansallisten järjestelmien harmonisointia (ks. myös kohta 3.2.2).

3.3.1.4. Toimivaltaisten elinten ja hallitusten virkamiesten 29. 30. toukokuuta 1997 pitämässä epävirallisessa kokouksessa, jossa keskusteltiin kyseisestä asetusehdotuksesta, monet valtuuskunnat ilmoittivat kuitenkin kannattavansa ainakin tässä vaiheessa perusteiden hyväksymistä koskevan lopullisen vastuun säilyttämistä komissiolla.

Näkemystä perusteltiin seuraavasti:

komission arvovalta hyväksyttyjen kriteerien puolustamiseksi tarpeen niin vaatiessa,

komission toimivalta neuvotella eurooppalaisissa ja kansainvälisissä yhteyksissä,

"ownership"-käsite (vastuun ottaminen perusteilla olevasta elimestä) ja viimeisinä myös taloudelliset seuraamukset.

Komitea on sitä mieltä, ettei tällaisia huolenaiheita saisi vähätellä, ja kehottaa komissiota etsimään ongelmiin asianmukaisia ratkaisuja.

3.3.1.5. Vastuualueiden konkreettisessa rajaamisessa on vielä paljon toivomisen varaa. Ehdotuksessa ei esimerkiksi kiinnitetä mitään huomiota kysymykseen vahingonkorvausvelvollisuuksista, joita tuomioistuimet voivat EYJ:n päätösten johdosta määrätä. TSK:n mielestä komission olisi suojattava EYJ vahingoilta, joita voi syntyä EYJ:n vain täyttäessä komissiolta saamaansa tehtävää.

3.3.1.6. Valitettavasti ehdotuksessa ei myöskään esitetä yksiselitteistä vastuunjakoa komission ja EYJ:n välillä uusien kriteerien käyttöönotossa. On totta, että EYJ laatii tulevaisuudessa ympäristömerkkiperusteet, mutta ne eivät astu voimaan ennen kuin komissio toteaa EYJ:n toimineen mandaatin ehtojen mukaisesti. Tehtäväksiannossa määritellään ympäristömerkkiperusteiden laatimisen menettelyvaatimukset liitteen IV periaatteiden mukaisesti. Ehdotuksen mukaan (ks. 5 artiklan 2 kohta) komission velvollisuus on valita tuoteryhmä ja varmistaa, että liitteessä IV mainittuja menettelyperiaatteita on noudatettu.

3.3.1.7. Ehdotuksen kohdassa 32 sanotaan kuitenkin, että komission on varmistettava, että EYJ:n tehtävät suoritetaan valtuuksien ja asetuksen mukaisesti. Lisäksi siinä nähdään rinnakkaisuus "uuden lähestymistavan" menettelyn kanssa (kohta 33).

3.3.1.8. TSK on erityisen tyytymätön tähän viittaukseen "uudesta lähestymistavasta". Ensinnäkin "uusi lähestymistapa" suosii tavoitteitaan ja pyrkimyksiään myöten vahvasti kansallista lähestymistapaa. Toiseksi standardointi (CEN) ja ympäristömerkit (EYJ) ovat perustaltaan täysin eri asioita: ensimmäinen on teknistä, jälkimmäinen luonteeltaan valikoivaa ja yksi politiikan väline. Siten CEN-malli ja -menettelytavat eivät sovellu EYJ:n toimintaan.

3.3.1.9. Komitea on vahvasti sitä mieltä, että komission tehtävänä tulisi olla asianmukaisten pelisääntöjen tarjoaminen ja määrääminen ja "pelikentän tasoittaminen", ei enempää eikä vähempää. Komitea on siksi sitä mieltä, että komission edut takaa riittävässä määrin sen rooli EYJ:n perustamissopimuksen luomisessa ja sen todentamisessa, onko EYJ toiminut liitteen IV vaatimusten mukaisesti. Jotta varmistettaisiin riittävä yhteensopivuus muiden ympäristöpolitiikan tavoitteiden ja huolenaiheiden kanssa, komissio voi kuitenkin mihin tahansa EU-politiikan relevanttiin asiakirjaan vedoten kehottaa EYJ:tä valmistelemaan kriteerit tiettyä tuoteryhmää varten. On kuitenkin EYJ:n vastuulla päättää, miten tämä vaikuttaa kriteerien luomiseen.

3.3.1.10. Ottaen huomioon EEA:n asetuksessa 1210/90 määriteltyjen tehtävien luonne ja kompetenssi, jonka se on kehittänyt, EEA voi osallistua aktiivisesti tietojen keräämiseen seikoista, jotka ovat tarpeen tuoteryhmän valinnassa (menettelytapaohjeiden ensimmäinen vaihe) ja ympäristövaikutusten arvioinnissa (vaihe 3). EEA on ilmoittanut olevansa halukas osallistumaan näihin tehtäviin. Komitea pyytää siksi komissiota tutkimaan perusteellisemmin EEA:n virallista osallistumistapaa järjestelmän toimintaan (). Tulee olemaan tarpeen luoda suorat kommunikaatioyhteydet EEA:n ja EYJ:n välille.

3.3.2. EYJ:n ja toimivaltaisten elinten väliset suhteet

3.3.2.1. Ehdotuksessa ei juurikaan puhuta näistä suhteista. Tämä on ymmärrettävää, koska EYJ tulee olemaan toimivaltaisten elinten yhteenliittymä, eivätkä neuvottelut komission ja toimivaltaisten elinten välillä vielä ole juuri päässeet alkuunkaan. Kuten ehdotuksessa aivan oikein todetaan, asetus astuu voimaan vasta, "kun komissio on todentanut (korostus lisätty) EYJ:n voivan alkaa hoitaa tehtäviään". On vahinko, ettei komissio vielä ole esittänyt mitään näkemyksiä näistä suhteista. Osviitan antaminen nopeuttaisi EYJ:n luomista.

3.3.2.2. TSK on iloinen mahdollisuudesta esittää joitain ajatuksia tästä suhteesta. Komitea on vahvasti sitä mieltä, että EYJ:n perustamissopimuksessa tuli määrätä, että se on vastuussa vain toimivaltaisille elimille, huolimatta komission todentamisvelvollisuudesta (ks. edellinen kohta). Toimivaltaisten elinten tulisi toimia EYJ:n valvontaneuvostona. Samaan aikaan ne olisivat mahdollisuuksien mukaan vastuussa kriteeriluonnosten laatimisesta niille tuoteryhmille, joiden perusteiden määrittämistä varten on annettu valtuudet. Tällä tavoin EYJ:n henkilökunnan määrä voidaan pitää mahdollisimman alhaisena. Sen mahdollisimman tehokkaan toiminnan takaamiseksi rutiinipäätökset tulisi tehdä yksinkertaisella enemmistöllä. Muut päätökset hyväksyttäisiin määräenemmistöllä.

3.3.2.3. EYJ:n päätoiminnat olisivat 1) valtuutuksen saaminen komissiolta perusteiden luomiseksi tai tarkistamiseksi; 2) antaa vastaava valtuutus yhdelle tai useammalle toimivaltaiselle elimelle kriteeriluonnoksen laatimiseksi (johtajamaa-lähestymistapaa käyttäen, mikä toimi hyvin nykyisen asetuksen alkuvuosina); 3) perusteiden (kriteeriluonnoksen) hyväksyminen; 4) neuvottelu foorumin kanssa kriteeriluonnoksen laatimisesta sekä muutoksista, joita halutaan suuntaviivoihin, menettelyihin tai työskentelytapoihin; 5) laadittujen perusteiden esittäminen komissiolle; 6) komission avustaminen sen valmistellessa toimenpiteitä asetukseen liittyen. EYJ:n valvontaneuvoston tulisi myös perustaa toimivaltaisten elinten jäsenistä koostuvia työryhmiä valmistelemaan päätöksentekoa mahdollisimman pitkälle. Toimivaltaisten elinten perustamissopimukset voivat antaa suuntaviivoja EYJ:n perustamissopimuksen laatimiseen.

3.3.2.4. Asetuksen astuttua voimaan EYJ tulee olemaan vapaa hyväksymään tarvittavia muutoksia toimintatavassaan, edellyttäen etteivät nämä ole ristiriidassa asetuksen kanssa. Sen tulisi esimerkiksi olla vapaa muuttamaan työtapojaan, jos se katsoo sen tarpeelliseksi. Mitä tulee EYJ:n (alkuperäisiin) toimintatapoihin, olisi ehkä viisasta pitää mahdollisimman pitkälle kiinni jo sovituista "menettelytapaohjeista" (). Voi olla hyödyllistä tutkia, voitaisiinko byrokratiaa ja muita nopeaa menettelyä estäviä ja kustannuksia lisääviä määräyksiä välttää alentamatta kriteerien laatua (). (Koordinoiduissa) kansallisissa järjestelmissä käytettävien menetelmien vertaileva analyysi voisi antaa lupaavia tuloksia. On paikallaan mainita, että Tanskan ympäristöministeriö on tehnyt tällaisen tutkimuksen.

3.3.2.5. Mikäli katsotaan hyödylliseksi, komissio ja toimivaltaiset elimet voivat sopia antaa EYJ:n perustamissopimuksen laatiminen riippumattoman elimen tehtäväksi asetusluonnoksessa annettujen asiaan liittyvien ehtojen ja TSK:n lausuntoluonnoksen pohjalta. Tällainen sopimusluonnos voisi helpottaa neuvotteluita komission ja toimivaltaisten elinten välillä EYJ:n nopeasta perustamisesta. Tällä hetkellä neuvottelut vielä valitettavasti hakevat suuntaansa. EYJ:n perustaminen on, kuten kohdassa 3.3.2.1 mainittiin, edellytys nykyisen asetuksen kumoamiselle ja uuden, kaivatun järjestelmän voimaantulolle.

3.4. Yhteiskunnallisten ja taloudellisten etujärjestöjen osallistuminen

3.4.1. Komitea on kovin pahoillaan siitä, ettei ehdotuksessa juurikaan kiinnitetä huomiota eri eturyhmien osallistumiseen ja niiden asemaan perusteiden määrittelyprosessissa. Nykyisen asetuksen 6 artiklan mukaan näitä eturyhmiä ovat teollisuus ja kauppa (ammatilliset järjestöt mukaan lukien, soveltuvin tavoin) kuluttajajärjestöt ja ympäristöjärjestöt. Komitea haluaa jo nyt tehdä selväksi, että ammattiyhdistysten, joilla on ainutlaatuista käytännön kokemusta työpaikkoja koskevista seikoista, olisi osallistuttava samoin ehdoin kuin muutkin mainitut eturyhmät. Lisäksi komitea tukee komission ehdotusta ottaa mukaan käsiteollisuusalan ja pk-yritysten edustajat tärkeimpien järjestöjensä välityksellä.

3.4.2. TSK toistaa olevansa vahvasti vakuuttunut siitä, että näiden eturyhmien on oltava tärkeässä asemassa ympäristömerkkiprosessissa, jotta järjestelmästä luotaisiin ja se myös säilyisi toimintakelpoisena. Komitea vaatii siksi ehdottomasti, että nykyisen asetuksen 6 artikla pidetään voimassa, () muuttaen sitä kuitenkin niin, että foorumi olisi vastuussa EYJ:lle eikä komissiolle.

3.4.3. Jotta TSK osallistuisi edelleen ja sitoutuisi järjestelmän onnistuneeseen toteuttamiseen, asetuksessa voitaisiin antaa komitean tehtäväksi nimittää virallisesti sekä foorumin jäsenet eturyhmien ehdotusten pohjalta että foorumin puheenjohtaja (). Koska komitea edustaa talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmiä EU:ssa, sillä on hyvät mahdollisuudet valvoa foorumin toimintaa ja näin tehdessään varmistaa sen, että avoimuus ja tasapainoinen edustavuus otetaan huomioon ja että tietoa välitetään sekä EU:lle että muille intressipiireille. Tähän saakka foorumi on tilapäisesti toiminut TSK:n tiloissa ja komitea on antanut sen käyttöön sihteeristön. Foorumin toiminnan jatkuvan tehokkuuden takaamiseksi sen nykyinen sihteeristöjärjestely tulisi virallistaa ().

3.4.4. Kuten asianlaita tälläkin hetkellä on, EYJ:n työjärjestykseen kuuluu määräys yhteiskuntaelämän eturyhmien osallistumisesta tuoteryhmiä koskevia kriteeriluonnoksia laativiin työryhmiin (ks. myös kohta 3.3.2.3). Näiden eturyhmien olisi osallistuttava ekomerkin myöntämismenettelyn kaikkiin vaiheisiin, koska ne ovat hyvin läheisessä yhteydessä vähittäismyyjiin, tuottajiin ja kuluttajiin.

3.5. Taloudelliset näkökohdat

3.5.1. Rahoitusselvityksessään komissio toteaa lopettavansa taloudellisen osallistumisensa neljä vuotta sen jälkeen, kun uusi asetus on astunut voimaan. Komission mielestä järjestelmän olisi tämän jälkeen oltava omavarainen. TSK haluaa huomauttaa, että kansallisista järjestelmistä saadut kokemukset ovat osoittaneet päivänselvästi, että tämä käsitys on kestämätön. EEA:n ottaminen mukaan kalliiden ympäristövaikutusarviointien tekemiseen voisi kuitenkin alentaa järjestelmän kokonaiskustannuksia. Komitea suosittaa kuitenkin, että kolmen vuoden päästä tehtäisiin tarkistus, jossa arvioitaisiin, missä määrin järjestelmä voi olla taloudellisesti omavarainen.

3.5.2. Komitea on kuitenkin komission kanssa samaa mieltä siitä, että komissio voi lopettaa järjestelmälle annettavan taloudellisen tuen sillä edellytyksellä, että toimivaltaiset elimet ovat halukkaita ja kykeneviä tukemaan EYJ:n toimintaa kokonaisuudessaan. Koska toimivaltaisilla elimillä on vain rajoitetusti varoja käytössään, kansallisten hallitusten olisi täydennettävä tarvittavaa rahoitusta. Komitean mielestä komission suunnitelmalle on elintärkeää, että jäsenvaltiot hyväksyvät EU-varojen lakkauttamisen ja hyväksyvät seuraukset tästä. Kysymystä on myös käsiteltävä kohdassa 3.3.2 mainituissa neuvotteluissa. Komitea on kuitenkin vakuuttunut siitä, ettei liitteessä V mainittuja maksuja tule nostaa, sillä tämä vähentäisi teollisuuden halua hakea merkkiä.

3.5.3. Koska kriteerien laatimisesta ja tuotteiden merkinnästä koituvat yhteiskunnalliset edut (pienentyneiden ympäristövaikutuksien kautta, joista ei koidu lisäkuluja) ovat suuremmat kuin kerätyt maksut, TSK on sitä mieltä, että kansallisista (hallitusten) lähteistä toimivaltaisille elimille maksetut tuet ovat paikallaan ja tarpeellisia, mikäli komission taloudellinen panos jää pois.

3.5.4. TSK ei voi täysin arvioida liitteessä V esitettyjä taloudellisia ehdotuksia. Vaikkakin se pitää hyvänä ajatusta erityistuen tarjoamisesta pk-yrityksille ja kehitysmaista oleville valmistajille (ks. kohta 3.5), ei ole varmaa, olisiko tällainen suosituimmuuskohtelu yhdenmukaista reilun kilpailun periaatteen kanssa. TSK suosittaa, että toimivaltaiset elimet tutkisivat ja arvioisivat liitteen V sisällön, koska ne ovat sekä todella päteviä tekemään tällaisen arvion että pitkällä tähtäimellä ne tulevat olemaan taloudellisessa vastuussa järjestelmästä.

3.6. Huomautuksia asetusluonnoksen artikloista

3.6.1. 4 artikla: soveltamisala

3.6.1.1. Komissiolle on annettava kiitosta siitä, että se on määritellyt tuoteryhmien valintaedellytykset. Nämä ohjeet puuttuvat nykyisestä asetuksesta. Komitea on samaa mieltä siitä, että tuoteryhmän huomattava asema markkinoilla on tärkeä kriteeri. Olisi kuitenkin viisasta olla soveltamatta näitä kriteereitä liian ankarasti ja jättää tarpeeksi tilaa EYJ:lle kyseisten tuoteryhmien tarkkaan määrittelyyn. Lisäksi asetukseen olisi lisättävä lauseke, jossa todetaan EU:ssa valmistetuilla tuotteilla olevan merkittävä osuus kokonaismyynnistä Euroopan unionissa. Tämä peruste on aiheellinen, koska ympäristömerkki on luotu ratkaisemaan EU:n ympäristöongelmia. Merkin avulla vältettäisiin myös epätoivottujen markkinahäiriöiden syntymistä ().

3.6.2. 5 artikla: Ympäristömerkin myöntämisperusteiden määrittämismenettelyt

3.6.2.1. 5 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa komissio määrää, että ympäristömerkin perusteet on tarkistettava enintään kolmen vuoden määräajoin. 3 artiklan 5 kohdan mukaan perusteiden voimassaoloaika määritellään kuitenkin jokaista tuoteryhmää koskevien ympäristömerkin perusteiden yhteydessä. Jälkimmäistä määritelmää olisi siten sovellettava ratkaistaessa tarkistuksen määräaika.

3.6.2.2. 5 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa komissio suunnittelee aloittavansa kaikkien asianomaisten osapuolten avoimet kuulemiset ennen tuoteryhmän valitsemista. Komitean mielestä riittäisi, että ennen tuoteryhmän valitsemista komissio pelkästään kysyisi EYJ:n mielipidettä.

3.6.2.3. 3 kohdassa sanotaan, että julkaisu virallisessa lehdessä () tapahtuu sen jälkeen, kun komissio on varmistanut, että tehtävien ehtoja on noudatettu. Kohdassa 3.3.1.7 ilmoitetun näkökannan mukaisesti komitea ehdottaa, että komissio tutkisi tämän noudattamisen toteutumista EYJ:n raportin pohjalta. Tämän raportin tulisi osoittaa, että liitteen IV ehtoja on noudatettu. Asetukseen olisi kirjattava lisämääräys, jonka mukaan julkaisu virallisessa lehdessä tapahtuu korkeintaan kuukausi sen jälkeen, kun mainittu raportti on saatu, ellei komissio sitä ennen ilmoita EYJ:lle, ettei tämä ole täyttänyt liitteen IV määräyksiä.

3.6.3. 6 artiklan 4 kohta: todentaminen

3.6.3.1. Komitea on samaa mieltä siitä, että elinten, jotka on valtuutettu suorittamaan testejä ja todentamisia sen arvioimiseksi, täyttääkö hakemus vaatimukset, olisi toimittava EN 45000-sarjan standardien tai vastaavien kansainvälisten standardien vaatimusten mukaisesti. Järjestelmän vapaaehtoisen luonteen vuoksi olisi kuitenkin kilpailusääntöjen vastaista vaatia virallista hyväksyntää. Tapa, jolla nämä testejä suorittavat elimet todistavat toimivaltaiselle elimelle täyttävänsä standardit, tulisi jättää avoimeksi (). 4 kohdan viimeisen virkkeen tulisi siksi kuulua seuraavasti: " jotka täyttävät EN 45000-sarjan standardit ".

3.6.4. 13 artikla: neuvoa-antava komitea

3.6.4.1. Komitea on tyytyväinen jäsenvaltioiden edustajista koostuvan neuvoa-antavan komitean perustamiseen, myös 5, 11 ja 12 artikloissa oleviin määräyksiin liittyen. Tämän komitean perustamista on pidettävä myönteisenä, koska se sitoo myös jäsenvaltioiden hallitukset järjestelmän onnistuneeseen läpivientiin.

Bryssel, 10. heinäkuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() EYVL C 114, 12.4.1997, s. 9

() EYVL C 339, 31.12.1991

() EYVL C 295, 7.10.1996

() EYVL C 56, 24.2.1997

() Ks. myös alaviitteet 3 ja 4 sekä kohdat 2.7.5 ja 4.4.3.4.

() TSK ilmaisi tämän käsityksen EYVL:n numerossa C 56, 24.2.1997 julkaistun lausunnon kohdassa 4.4.3.5.

() Alankomaiden kuluttajatutkimusinstituutin (SWOKA) tutkimuksen mukaan 45 prosentille geneettisesti muunnelluista ruoka-aineista kiinnostuneista kuluttajista riitti tieto siitä, että toimivaltainen elin oli "hyväksynyt" tuotteen. Muuta tietoa ei pidetty tarpeellisena.

() Tietyn kielisissä käännöksissä (esimerkiksi hollanniksi) on jo käytetty aikamuotona perfektiä.

() Technical Barriers to Trade (tekniset kaupan esteet) sekä Sanitary and Phyto-Sanitary (terveys- ja kasvinsuojelu) -toimenpiteet.

() Katso luvun "Rahoitusselvitys" kohta 9.1: siinä suunnitellaan kriteerien määrittämistä viidelle tuoteryhmälle vuosittain neljän vuoden aikana.

() Euroopan ympäristömerkkijärjestö.

() Tarkoittaa jäsenvaltioiden järjestöjä, joilta valmistajat tai maahantuojat voivat anoa ympäristömerkin käyttöoikeutta ja jotka vastaavat oman maansa järjestelmän toteutuksesta.

() Nämä velvollisuudet ovat tärkeämpiä hallituksille kuin vapaaehtoisjärjestöille (TBT-sopimuksen 4 artikla sekä liite 3).

() Arvioidakseen järjestelmän vaikutuksia komissio voi myös pyytää EEA:ta tekemään tällaisia arvioita säännöllisin väliajoin.

() Ks. myös komission tiedote ympäristömerkistä, N:o 6, 6.6.1994. On selvää, että menettelytapoja on tarkistettava komission (määräävän) roolin suhteen useimmissa vaiheissa, erityisesti vaiheissa 1, 2 ja 6.

() EYVL C 295, 7.10.1996, kohta 2.7.6

() Ottaen huomioon komitean kohdassa 3.4.1 esittämät mielipiteet ammatillisten järjestöjen tasavertaisesta asemasta ja pk-yritysten mukaan ottamisesta.

() Tässä yhteydessä voidaan viitata komission päätökseen 97/150/EC (EYVL L 58, 24.2.1997) Euroopan ympäristön ja kestävän kehityksen neuvoa-antavan foorumin perustamisesta, sillä erotuksella, että jäsenet tähän foorumiin nimittää komissio.

() EYVL C 295, 7.10.1996, kohta 2.7.7

() EYVL C 56, 24.2.1997, kohdan 4.4.3.4 viimeiset yhdeksän riviä.

() Tarkemmin sanottuna kohdassa lausutaan, että komissio julkaisee "tiedot kyseisistä perusteista ja vaatimuksista sekä ajantasaistetut viitetiedot niistä". TSK tulkitsee tämän muotoilun tarkoittavan sitä, että kaikki oleelliset tiedot julkaistaan, kuten myös nykyisen asetuksen mukaan tehdään.

() Huolimatta siitä, että useimmat, elleivät kaikki, laboratoriot jne. tulevat hakemaan tätä hyväksyntää.