Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus metsien ja ympäristövuorovaikutusten seurannasta yhteisössä (Forest Focus)"

(KOM(2002) 404 lopullinen - 2002/0164 COD)

(2003/C 85/20)

Neuvosto päätti 26. heinäkuuta 2002 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 175 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut "maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. marraskuuta 2002. Esittelijä oli Seppo Kallio.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 11. ja 12. joulukuuta 2002 pitämässään 395. täysistunnossa (joulukuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 98 ääntä puolesta ja 1 vastaan 8:n pidättyessä äänestämästä.

1. Asetuksen sisältö

1.1. Komission ehdottaman Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen tarkoituksena on uuden metsien ja ympäristövuorovaikutusten seurantaa koskevan yhteisön toimintasuunnitelman käyttöönotto yhteisön metsien suojelemiseksi.

1.2. Toimintasuunnitelma perustuu kahteen aiempaan asetukseen, jotka koskevat ilmansaasteiden ([ETY] N:o 3528/86) ja metsäpalojen ([ETY]) N:o 2158/92) metsäekosysteemeihin kohdistuvia vaikutuksia(1). Komissio ehdottaa asetuksen soveltamisalan muuttamista siten, että jatkossa asetuksen seurantatoimenpiteet kohdistuvat myös biologiseen monimuotoisuuteen, maaperään, ilmastonmuutokseen ja hiilen sitomiseen.

1.3. Uutta asetusta komissio perustelee siten, että kaikki ehdotettavat seurannan osatekijät liittyvät kuudennen ympäristöä koskevan toimintaohjelman ja kestävän kehityksen strategian painopisteisiin. Komissio katsoo, että eri strategiat edellyttävät parempaa tietoa, jonka avulla voidaan määrittää toteutettavaan politiikkaan vaikuttavien riski- ja epävarmuustekijöiden luonne ja luoda tällä tavalla pohja ratkaisuille ja uusille politiikkaa koskeville päätöksille. Komissio esittää asetuksen oikeusperustaksi perustamissopimuksen 175 artiklaa.

1.4. Toimintasuunnitelman toteutuksen kesto on kuusi vuotta; se alkaa vuoden 2003 alussa ja jatkuu vuoden 2008 loppuun. Ilmansaasteiden ja metsäpalojen metsiin kohdistuvien vaikutusten seuraamista, uusien seurantatoimien kehittämistä ja toimintasuunnitelman parantamista varten varataan vuosittain 13 miljoonaa EUR.

1.5. Asetusehdotuksen mukaan yhteisrahoituksen määrä voi olla enintään 50 prosenttia niistä tukikelpoisista kustannuksista, jotka aiheutuvat seurantatoimista ja tietokannoista sekä jäsenvaltioiden kansallisissa ohjelmissaan toteuttamista tutkimuksista, kokeista ja demonstraatiohankkeista. Komissio rahoittaa oman toimintansa, kuten koordinointi- ja arviointityön sekä tutkimukset, kokeet ja demonstraatiohankkeet.

2. Olemassa oleva kehys

2.1. Kestävän metsätalouden sisältö ja kansallinen toimivalta

2.1.1. Euroopan unionin metsästrategian(2) mukaan "- - kokonaistavoitteena olisi oltava metsien kestävän kehittämisen ja hoidon edistäminen YK:n ympäristö- ja kehityskonferenssissa hyväksyttyjen metsäperiaatteiden mukaisesti sekä metsiensuojelua käsittelevän yleiseurooppalaisen ministerikonferenssin antamassa päätöslauselmassa määriteltävällä tavalla" eli "- - metsien kestävä hoito ja käyttö tarkoittaa metsien ja metsämaiden hoitoa ja käyttöä siten, että säilytetään niiden monimuotoisuus, tuottavuus, uusiutumiskyky, elinvoimaisuus ja mahdollisuus toteuttaa nyt ja tulevaisuudessa merkityksellisiä ekologisia, taloudellisia ja yhteiskunnallisia toimintoja paikallisilla, kansallisilla ja maailmanlaajuisilla tasoilla, sekä siten, ettei aiheuteta vahinkoa muille ekosysteemeille". "- - Tämä lähestymistapa olisi määriteltävä ja toteutettava kansallisilla tai alueellisilla metsäohjelmilla tai jäsenvaltioiden muilla vastaavilla välineillä sekä toissijaisuusperiaatteen mukaisesti Euroopan yhteisön toimilla silloin, kun tällä voidaan saavuttaa lisäarvoa".

2.1.2. Metsästrategian lähtökohtana on toissijaisuusperiaate. Se tarkoittaa, että vastuu metsäpolitiikasta, metsien kestävästä käytöstä, hoidosta ja suojelusta kuuluu jäsenvaltioille. Jäsenvaltioiden mahdollisimman itsenäinen toimivalta kestävän metsätalouden suhteen on tärkeää, koska silloin voidaan katsoa metsiä kokonaisuutena, johon kuuluvat ekologisen näkökulman lisäksi myös sosiaalinen ja taloudellinen aspekti. Kansallista toimivaltaa kunnioittamalla voidaan paremmin huomioida metsätalouden erilainen yhteiskunnallinen merkitys jäsenvaltioissa sekä metsäekosysteemien ja lajistojen alueellinen ja paikallinen vaihtelevuus. Yhteisöllä on puolestaan yhtenäistäjän ja yhteensovittajan rooli tarpeiden mukaan ja toimivaltuuksiensa rajoissa esimerkiksi ympäristöpolitiikan, maaseudun kehittämisen ja biodiversiteetin suojelemisen aloilla.

2.2. Olemassa olevat seurannat

2.2.1. Biologisesta monimuotoisuudesta ja biomassaan sitoutuneesta hiilestä kerätään tietoja ja niistä raportoidaan jo monien kansainvälisten sopimusten ja kansainvälisten ja kansallisten inventointien puitteissa. Tällaisia ovat mm. FAO:n (Food and Agriculture Organisation of the United Nations) metsävara-arviointi (Forest Resources Assessment, FRA), yleiseurooppalaiset ministerikonferenssit (Ministerial Conference on Protection of the Forests in Europe, MCPFE), kansainväliset sopimukset, kuten monimuotoisuus- (Convention on Biological Diversity, CBD) ja ilmastosopimus (United Nations Framework Convention on Climate Change, UNFCCC) sekä kansalliset metsäinventoinnit.

2.2.2. FAO on seurannut jo vuodesta 1946 maailman metsien tilaa metsävara-arvioinneilla sekä raportoi niistä muutaman vuoden välein. Arvioinnit sisältävät metsävaratietojen lisäksi myös tietoja hiilen kierrosta, metsäekosysteemin tilasta, biologisesta monimuotoisuudesta, metsien tuotteista ja suojavaikutuksista. Valmistellut maakohtaiset raportit sisältävät tietoja myös metsien sosio-ekonomisista tehtävistä.

2.2.3. Yleiseurooppalaisten metsäministerikonferenssien (MCPFE) osana on kehitelty kuusi yleiseurooppalaista kriteeriä, joita vastaan kestävän metsätalouden toteutumista seurataan. Jokaista kriteeriä luonnehtivat sekä määrälliset että laadulliset indikaattorit. Euroopan maat ovat rakentaneet näiden pohjalta omia kestävän metsätalouden seurantajärjestelmiään. Monet sidosryhmät ovat hyödyntäneet yleiseurooppalaisia kriteereitä ja indikaattoreita omissa kestävän metsätalouden määrittelyissään sekä seurannoissaan.

2.2.4. Biologista monimuotoisuutta koskevan sopimuksen kuudennessa osapuolikokouksessa Haagissa keväällä 2002 hyväksyttiin laajennettu metsätyöohjelma (Expanded Work Programme for Forest Biological Diversity). Laajennetussa metsätyöohjelmassa painotetaan, että metsien monimuotoisuuden suojelu ja hoito on osa kansallisen metsäpolitiikan toteutusta ja sen seurannan järjestäminen on kansallisella vastuulla. Tehdyn selvityksen(3) mukaan biologista monimuotoisuutta käsittelevien ohjelmien toteuttamisen ja seurannan prioriteetti on korkea tai keskitasolla lähes kaikissa maissa. Lähes kaikilla selvitykseen osallistuneilla mailla on jo monimuotoisuus- tai vastaava ohjelma. Työohjelmaa toteuttaessa tulee huomioida kansalliset prioriteetit sekä alueelliset ja kansalliset tarpeet ja erityispiirteet. Toimintaohjelmien toteutumista seurataan kansallisesti ja maat raportoivat toteutuksesta osapuolikokouksille.

2.2.5. Ilmastosopimuksen (UNFCCC) osapuolten tulee tuottaa ns. kansallisia kasvihuonekaasuinventaarioita, jossa kunkin maan ihmisperäiset kasvihuonekaasupäästölähteet ja -nielut lasketaan, listataan, julkaistaan ja päivitetään säännöllisesti. Ilmastopoliittiset toimet, jotka liittyvät metsätalouteen (Land-use, land-use change and forestry, LULUCF) ovat sidoksissa sekä maiden ilmastostrategiaan sekä kansallisiin metsäohjelmiin.

2.2.6. Kansalliset metsävarainventoinnit keräävät tietoa metsävaroista, metsien tilasta sekä maaperästä ja kasvillisuudesta. Metsävarainventointeja on viime vuosina laajennettu koskemaan myös monimuotoisuuden seurantaa sekä keräämään tietoja puustoon ja maaperään sitoutuneesta hiilestä. Tiedot sisältävät esim. varsinaisia monimuotoisuustietoja tai vastaavasti tietoja, jotka vaikuttavat monimuotoisuuteen, kuten pintakasvillisuus (understorey vegetation), puulajikoostumus ja maaperän ravinteisuus. Fischer toteaa edellä mainitussa selvityksessään, että monimuotoisuusohjelmia seuratessaan maat saavat tarvitsemiaan tietoja ensisijaisesti kansallisista metsäinventoinneista (national forest inventories).

2.3. Pysyvä metsäkomitea

2.3.1. Neuvoston 29.5.1989 tekemällä päätöksellä (89/367/ETY) perustetun pysyvän metsäkomitean tehtävä on vahvistaa komission ja jäsenmaiden välistä yhteistyötä metsätaloudessa sekä tukea niitä metsätalouden toimenpiteitä, joita yhteisön politiikoilla tehdään liittyen maaseudun kehittämisasetukseen. Komitean tarkoituksena on tehostaa tiedonvaihtoa metsätalouden tilanteesta ja kehityksestä jäsenmaissa ja ennen kaikkea informoida komissiota siitä, kuinka yhteisön politiikat (policies) vaikuttavat metsäsektoriin. Pysyvä metsäkomitea koostuu jäsenmaiden edustajista ja sen puheenjohtajana toimii komission edustaja.

3. Huomautuksia

3.1. Metsillä on tärkeä rooli ilmaston säätelyssä ja saasteiden, eroosion, tulvien ja lumivyöryjen sekä maanvieremien torjunnassa sekä vesivarojen säätelyssä. Metsät tarjoavat myös monipuolisen biologisen ympäristön. Ne ovat suuri rikkaus niin ympäristön kuin taloudenkin näkökulmasta, koska hyvin hoidettuina niissä on kestäviä uusiutuvia luonnonvaroja. Metsän omistus on hyvin erimuotoista, mutta metsäympäristön tehtävät ovat niin hyödyllisiä yhteiskunnalle, että niitä täytyy suojella ja resurssien hyödyntämistä täytyy säädellä viisaasti maaseudun kehittämisen ja yleisen edun hyväksi. On toimivaltaisten viranomaisten asia toteuttaa asianmukaiset tekniset ja hallinnolliset toimet, jotta voidaan torjua metsäpaloja, maan happamoitumista(4) tai sen biologisen monimuotoisuuden heikkenemistä tai kaikkia tämän erityisen ympäristön heikkenemisvaaroja. Ihmisen toiminnallahan on ollut vuosituhansien aikana koko ajan suurempi vaikutus metsiin, kun niitä hyödynnetään uusin työkaluin ja teknisin apuvälinein.

3.2. Komitea katsoo, että on tärkeää kehittää metsäympäristön tutkimus- ja seurantakeinoja kunkin jäsenvaltion oman tilanteen mukaan sekä sovittaa kerätyt tiedot yhteen, jotta niiden hyödyntämistä voidaan järkeistää yhteisön strategian hyväksi(5). Komitea on tyytyväinen komission ehdotuksiin mutta esittää seuraavat huomautukset ja ehdotukset.

3.3. Asetuksiin yhteisön metsien suojelusta ilmansaasteilta ja metsäpalojen torjunnasta perustuvia nykyisiä 10 vuotta sitten käynnistettyjä ohjelmia on tärkeä kehittää ja jatkaa. Kerätyn tiedon vertailukelpoisuuden kannalta on tärkeää pitää ohjelmien perusrakenteet muuttumattomina.

3.4. Metsien biologisen monimuotoisuuden, ilmastonmuutoksen vaikutusten, hiilen sitomisen ja maaperän seurannan kehittäminen ovat luonteeltaan erilaisia tehtäviä kuin nykyisten ohjelmien jatkaminen ja kehittäminen, mutta ne ovat täydentäviä, koskevat samaa ympäristöä ja voivat perustua jo olemassa oleviin keinoihin ja menetelmiin ja niitä voidaan kehittää näiden pohjalta. On kiistämätöntä, että ilmakehän saastuminen(6) ja maaperän happamoituminen ovat yhteisön ja hakijavaltioiden metsien vakavimpia ympäristöongelmia ja että näitä kysymyksiä, yhdessä ilmastoa, kasvihuonekaasua ja biodiversiteettiä koskevien kansainvälisten sitoumusten noudattamisen kanssa, on käsiteltävä yhdessä valtioiden tasolla ja yhtenäistetysti ja yhteensovitetusti jäsenvaltioiden välillä yhteisön tasolla. Tämä edellyttää asianmukaisia seurantoja, joiden tarve tulisi arvioida samoin kuin seurannan lopulliset kustannuksetkin sekä kaikki rahoitusmahdollisuudet, jotta saavutetaan suurin mahdollinen kustannus-hyöty-suhde.

3.5. Asetuksen rahoituskehyksessä mainitut seurannan kustannukset eivät vaikuta realistilta, etenkään kun ei tiedetä, miten seurantaa tullaan toteuttamaan. Menetelmät ja käyttöön otettavat keinot sekä luotettavan ja poliittisen päätöksenteon pohjaksi soveltuvan tiedon hankkimisen kustannukset tulisi arvioida huolellisesti.

3.6. Tehdyssä selvityksessä(7) arvioidaan, että EU:n alueella monimuotoisuuden luotettava seuranta vaatisi noin 150000-1,5 milj. havaintoalaa, kun nykyinen ilmansaasteiden vaikutuksia seuraava verkosto käsittää noin 7000 havaintoalaa. Koska vallitsee tällainen tieteellinen epävarmuus, olisi parempi täsmentää todelliset tarpeet ja tarkastella myös mahdollisuuksia uuden seurantatekniikan, kuten satelliittien, tarkkailupisteiden tai automaattisen tietojenkäsittelyn ja tietokoneistamisen, hyödyntämiseen, jotta voidaan kerätä käyttökelpoista ja luotettavaa tietoa sekä laatia tilastoja yhteisön metsästrategian tueksi.

3.7. Uudet jäsenmaat liittyvät unioniin todennäköisesti jo vuonna 2004, jolloin yhteisön metsäala kasvaa noin 30 miljoonalla hehtaarilla(8). Esitetyt laskelmat eivät kerro, millaisia kustannuksia uusien jäsenmaiden seurantajärjestelmien rakentaminen ja ylläpito tulevat aiheuttamaan. Seurannan laajentaminen monimuotoisuuteen, ilmastonmuutokseen, hiilen sitomiseen tai maaperän seurantaan liittyviin asiakokonaisuuksiin lisää todennäköisesti kustannuksia merkittävästi. Asetuksen toimeenpanoon tarkastelussa olisi huomioita ja myös uusien jäsenmaiden mahdollisuudet entistä intensiivisempään seurantaan sekä ne mahdolliset rakenteelliset ja institutionaaliset muutokset, joita maissa tarvitaan seurantojen toteuttamiseksi.

3.8. On otettava huomioon, että jäsenmaiden on seurattava monimuotoisuuden tilaa kansallisesti muun muassa monimuotoisuussopimuksen velvoitteiden mukaisesti sekä yleiseurooppalaisten metsäministerikonferenssien yhteydessä. Myös muut kansainväliset organisaatiot ja tahot keräävät seurantatietoa metsien tilasta, monimuotoisuudesta sekä hiilen kierrosta. Yhteisön elinten on näin ollen pyrittävä hyödyntämään kaikkea käytettävissä olevaa tietoa, jonka jäsenvaltiot ja kansainväliset järjestöt ovat jo koonneet yhteen, jotta vältetään mahdollinen päällekkäisyys ja rajoitetaan myös olemassa olevien järjestelmien laajentamisesta ja menettelyjen yhtenäistämisestä koituvia kustannuksia. Tässä yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota toteuttamismenettelyihin.

3.9. Myös kasvihuonekaasujen ja nielujen osalta olisi vältettävä päällekkäisyyttä jo olemassa olevien, yhteisön lainsäädännössä ja muissa sopimuksissa määriteltyjen seurantojen ja raportointien kanssa. Hiilikysymyksissä tulisi hyödyntää metsäkysymyksiä koskevia ohjeita, jotka IPCC:n (Intergovernmental Panel on Climate Change) on valmisteltava, ja raportteja, jotka jäsenmaiden on toimitettava Kioton pöytäkirjan perusteella. Kyseiset raportit tulisi laatia mahdollisimman pikaisesti ja täsmällisesti. Maaperän seurannan osalta tulisi viitata komission ehdotukseen maaperän seurantaa koskevaksi säädökseksi.

3.10. Maat ovat investoineet paljon varoja kansallisten inventointien kehittämiseen ja ylläpitoon. Kustannustehokas seuranta tukeutuu kansallisiin järjestelmiin ja niiden vahvistamiseen. Kansallisia seurantoja tukemalla voidaan jatkaa keskeytyksettä aikasarjoja ja huomioida maiden erityispiirteet ilman että hukataan voimavaroja päällekkäisten järjestelmien luomiseksi. Samalla voidaan kuitenkin ryhtyä tarvittaviin parannuksiin kansallisten seurantojen yhdenmukaistamiseksi muiden jäsenvaltioiden seurantojen kanssa sekä lisätiedon tarpeisiin vastaamiseksi. Yhteisön roolina voisi olla tiedon vertailukelpoisuuden parantaminen yhteistyössä jäsenmaiden ja tarvittaessa toimivaltaisten kansainvälisten laitosten ja elinten kanssa sekä tietoja koskevan yhteenvedon laatiminen muut lähteet huomioon ottaen, avoimen yhteistyön ja parhaiden käytänteiden etsinnän edistäminen sekä strategisten poliittisten esitysten tai tarvittaessa lainsäädäntöehdotusten valmisteleminen.

3.11. Komissio esittää asetuksen yksinomaiseksi oikeusperustaksi perustamissopimuksen 175 artiklaa, joka on jo ollut ympäristöä koskevien asetusten perustana. EU:n ministerineuvoston vuonna 1998 hyväksymän metsästrategiaa koskevassa päätöslauselmassa vahvistetaan toissijaisuusperiaatteen merkitys metsäpolitiikan ohjailussa. Toissijaisuusperiaatteen mukaan ensisijainen vastuu ja velvollisuus metsien kestävästä hoidosta ja käytöstä sekä suojelusta on jäsenmailla. Myös kuudennessa ympäristöä koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa edellytetään, että metsiä koskevia strategioita ja toimenpiteitä toteutetaan ja kehitetään edelleen EU:n metsästrategia ja subsidiariteettiperiaate huomioiden. Subsidiariteettiperiaatteen mukaan toimivaltuudet siirretään soveltuvimmalle tasolle jäsenvaltioiden ja yhteisön kesken. Kyseistä periaatetta sovelletaan yhdessä suhteellisuusperiaatteen kanssa.

3.12. Kestävä metsätalous sisältää kestävyyden kaikki eri osa-alueet. Tarkastelussa ekologinen kestävyys tulisi nähdä yhtenä kestävän metsätalouden osa-alueena sosiaalisen ja taloudellisen kestävyyden rinnalla. Metsäteollisuus ja sen liitännäistoimialat ovat yksi EU:n tärkeimmistä teollisuudenaloista, ja metsäperustaisen teollisuuden ja metsätalouden yhteinen työllistävyys laajentuneessa unionissa on suunnilleen viisi miljoonaa henkilöä, eli noin neljännes nykyistä enemmän. Ensisijainen vastuu ja velvollisuus metsien hoitoon ja käyttöön ja suojeluun on eri mailla, kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti. Tämä on tärkeä osa kansallisia metsäohjelmia ja -strategioita. Mailla on myös vastuu metsäalan toimijoiden ammatillisesta osaamisesta kestävän metsätalouden harjoittamisessa. Metsäalalla voidaan kehittää muutakin taloudellista ja vapaa-ajan toimintaa, kuten lääkekasvien keruuta tai ekomatkailua. Metsien tavanomaisten ominaispiirteiden, etenkin kasvi- ja eläinlajien monimuotoisuuden, tasapaino on kuitenkin säilytettävä. Jäsenvaltioiden tulisi jatkossakin harjoittaa kyseisiä toimivaltuuksia metsien hoidossa, käytössä ja suojelussa ottaen huomioon yhteiskunnan uudet vaatimukset metsien kestävän käytön ja ympäristönsuojelun suhteen.

3.13. Metsiä ja muita luonnonvaroja koskevissa toimintaohjelmissa, niiden seurantaohjelmissa sekä seurantojen perusteella tehtävissä päätöksissä tulisi ottaa huomioon se, että metsätalouden ja metsäelinkeinon yhteiskunnallinen merkitys vaihtelee eri maissa. On tärkeää, että yhteisön säädökset ottavat huomioon metsäelinkeinon toimintaedellytysten kehittämisen jäsenmaissa.

3.14. Tietojärjestelmien kehittäminen on kannatettava tavoite. Tietojärjestelmien kehittämisessä tulisi huomioida tiedon saatavuuden parantaminen sekä lisätä esim. tiedon ja kokemusten vaihtoa hyvistä käytännöistä (best practice). Samaan aikaan tulee kuitenkin taata muun muassa metsänomistajille tarpeellinen tietosuoja heidän omaa metsäomaisuuttaan koskevan tiedon vaihdon ja julkaisun yhteydessä. Asetusehdotuksessa tulisi nimenomaan viitata vuonna 1995 annettuun yhteisön direktiiviin tietosuojasta.

3.15. Asetuksessa mainitaan toteuttavina tahoina komission, jäsenmaiden ja pysyvän metsäkomitean lisäksi ICP:n (kansainvälinen yhteistyöohjelma) metsäohjelma, tieteellinen koordinointielin ja Euroopan ympäristökeskus. Näiden organisaatioiden välinen työnjako tulisi selvittää siten, että päällekkäiseltä työltä vältyttäisiin ja etteivät jäsenmaiden raportointivelvollisuudet moninkertaistuisi asetuksen puitteissa.

3.16. Pysyvän metsäkomitean roolin tulisi olla vahva asetuksen toteutuksessa ja kehittämisessä ja pysyvän metsäkomitean tulisi toimia säätelykomiteana asetuksen toimeenpanossa. Pysyvän metsäkomitean roolina jatkossa tulisi olla myös tiedon vaihto ja keskustelu ns. suuren yleisön sekä eri sidosryhmien kanssa.

Bryssel, 12. joulukuuta 2002.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Roger Briesch

(1) ETSK:n, EYVL C 80, 3.4.2002, s. 45.

(2) KOM(98) 649 lopullinen, 18.11.1998 (ei ole julkaistu EYVL:ssä), komitean lausunto, EYVL C 51, 23.2.2000, s. 97-104.

(3) Fischer, R., Overview on national biodiversity monitoring activities within some EU/ICP Forest countries, Draft 7.10.2002.

(4) ETSK:n lausunto "Kohti maaperänsuojelun teemakohtaista strategiaa", "Metsien suojelu / Ilmansaasteet", EYVL C 51, 23.2.2000, s. 24-26.

(5) KOM(1998) 649 lopullinen, 18.11.1998 (ei ole julkaistu EYVL:ssä), komitean lausunto, EYVL C 51, 23.2.2000, s. 97-104, kohta 2.1.2 (EU:n metsästrategia).

(6) ETSK:n lausunto "Ilman epäpuhtauksien päästörajat - Otsoni", EYVL C 29, 23.2.2000, s. 11-17.

(7) Prof. Tomppo, E., Assessing the Biodiversity of Forests at National and Continental Level. 10.9.2002.

(8) EYVL C 149, 21.6.2002, s. 51-59.