Euroopan komissio esitti marraskuussa 2015 EU:n laajentumispolitiikan keskipitkän aikavälin strategian, joka on edelleen voimassa. Laajentumisagenda käsittää nykyisellään Länsi-Balkanin maat ja Turkin. Ehdokasmaista liittymisneuvottelut on aloitettu Turkin (2005), Montenegron (2012) ja Serbian (2014) kanssa. Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia on ollut ehdokas vuodesta 2005 ja Albania vuodesta 2014. Bosnia ja Hertsegovina (joka esitti jäsenyyshakemuksen helmikuussa 2016) ja Kosovo (jonka kanssa tehty vakautus- ja assosiaatiosopimus tuli voimaan huhtikuussa 2016) ovat mahdollisia ehdokkaita. Euroopan komissio suositti 17. huhtikuuta 2018 neuvostolle liittymisneuvottelujen aloittamisesta entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian ja Albanian kanssa maiden saavuttaman edistyksen perusteella. Neuvottelujen aloittaminen ylläpitäisi ja syventäisi nykyistä uudistusmyönteisyyttä.

Laajentumisprosessi perustuu vakiintuneisiin kriteereihin sekä oikeudenmukaisiin ja tiukkoihin ehtoihin. Kutakin ehdokasta tai mahdollista ehdokasta arvioidaan sen omien ansioiden perusteella. Edistyksen arvioimisen ja puutteiden toteamisen tarkoituksena on kannustaa ja ohjata ehdokkaita tai mahdollisia ehdokkaita jatkamaan välttämättömiä ja kauaskantoisia uudistuksia. Jotta laajentumisnäkymistä tulisi totta, ”perusasiat ensin” periaatteesta on jatkossakin pidettävä tiukasti kiinni. Laajentumisprosessi vahvistaa rauhaa, demokratiaa ja vakautta Euroopassa ja antaa unionille paremman lähtökohdan vastata maailmanlaajuisiin haasteisiin. Laajentumisprosessin muutosvoima saa laajentumiskumppaneissa aikaan kauaskantoisia poliittisia ja taloudellisia uudistuksia, jotka hyödyttävät myös koko unionia. Liittymisen eteneminen riippuu siitä, miten hyvin kukin hakija kunnioittaa unionin arvoja, ja hakijan valmiudesta toteuttaa tarvittavat uudistukset, joilla sen poliittinen, institutionaalinen, oikeudellinen, hallinnollinen ja taloudellinen järjestelmä sovitetaan unionin sääntöihin, normeihin, politiikkoihin ja käytäntöihin.

SEU-sopimuksen 49 artiklan mukaan unionin jäsenyyttä voi hakea jokainen Euroopan valtio, joka noudattaa ja sitoutuu edistämään seuraavia arvoja: ihmisarvon kunnioittaminen, vapaus, demokratia, tasa-arvo, oikeusvaltio ja ihmisoikeuksien, myös vähemmistöihin kuuluvien oikeuksien, kunnioittaminen. Unionin jäsenyyttä hakeneesta Euroopan valtiosta voi tulla jäsen vain, jos sen on vahvistettu täyttävän Kööpenhaminassa kesäkuussa 1993 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston vahvistamat jäsenyysehdot, jäljempänä ’Kööpenhaminan kriteerit’, ja edellyttäen, että unionilla on valmiudet ottaa uusi jäsen vastaan.

Tässä ehdotuksessa säädetään IPA III -välineen soveltamisesta 1. tammikuuta 2021 alkaen. Se esitetään Euroopan unionin 27 jäsenvaltiolle. Tämä on linjassa sen kanssa, että Yhdistyneen kuningaskunta on ilmoittanut Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEU-sopimus’, 50 artiklan nojalla aikomuksestaan erota Euroopan unionista ja Euratomista. Eurooppa-neuvosto vastaanotti ilmoituksen 29. maaliskuuta 2017.

Kuten ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden väliarvioinnissa todettiin, IPA II on palvellut tarkoitustaan ja sitä on pidetty relevanttina. Siksi välineeseen ehdotetaan vain vähäisiä muutoksia. Niistä tärkein on se, että tavoitteiden muotoilussa olisi huomioitava yleisenä tavoitteena oleva tulosten mittaaminen.

Komissio ehdottaa samanaikaisesti ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden huomattavaa yksinkertaistamista. Liittymistä valmistelevan tukivälineen tavoitteet poikkeavat kuitenkin olennaisesti unionin ulkoisen toiminnan yleisistä tavoitteista, koska välineen tarkoituksena on valmistaa kumppaneita jäsenyyteen ja tukea niitä niiden liittymisprosessissa. Sen vuoksi on tärkeää, että laajentumispolitiikan tukemiseen on jatkossakin erillinen väline, jonka on kuitenkin täydennettävä unionin ulkoisen toiminnan yleisiä tavoitteita ja varsinkin naapuruus-, kehitys- ja kansainvälisen yhteistyön välineen (NDICI) tavoitteita.

·Länsi-Balkanin strategiassa esitetään mahdollinen liittymisajankohta, joka koskee ainakin joitakin ehdokkaita, jos kaikki edellytykset täyttyvät. Liittymistä edeltävinä vuosina tehtävien valmistelujen ja investointien tukemiseen on oltava käytettävissä varoja. Yhtenä tavoitteena on varmistaa asteittainen ja saumaton siirtyminen liittymistä edeltävästä vaiheesta jäsenvaltion asemaan. Lisäksi kumppaneilla on oltava tarvittavat valmiudet käyttää EU:n varoja varsinkin maatalous- ja koheesiopolitiikan täytäntöönpanossa.

IPA II on lisännyt tuloskeskeisyyttä, mutta parantamisen varaa on edelleen indikaattoreiden laadussa, seuranta- ja arviointikehysten kehittämisessä paikallistasolla ja tiedonkeruun laadussa tuensaajamaissa.

Liittymistä valmistelevan tukivälineen (IPA II) väliarviointi tehtiin vuoden 2016 lopussa. Välineen täytäntöönpano oli vasta alkuvaiheessa, kun ulkopuolisessa arviossa todettiin, että IPA II on saavuttanut tavoitteensa unionin painopisteiden ja tuensaajien tarpeiden osalta. Arviointikertomuksessa korostettiin, että IPA II on strategisempi kuin edeltäjänsä. Painopistealojen osalta siinä keskityttiin aiempaa enemmän

Toteutusta on nopeutettava, erityisesti ensimmäisinä vuosina, jotta sopimusten tekoon ja toteutukseen ei synny rakenteellisia pullonkauloja ja voidaan vähitellen päästä eroon nykyisistä viiveistä. Komissio aikoo kiinnittää erityistä huomiota tuensaajien kanssa toteutettavaan välilliseen hallinnointiin. Väliarviointi osoitti, että vaikka omistajuutta lisäävää vaikutusta pidetään myönteisenä, sopimustenteko on ollut heikkoa ja täytäntöönpanossa on ollut pitkiä viiveitä, varsinkin Turkissa.

Asetuksen I luvussa määritellään välineen soveltamisala ja esitetään määritelmät, tavoitteet, talousarvio ja useita ohjelmia koskevat säännökset. Määritelmät on yhtenäistetty naapuruus-, kehitys- ja kansainvälisen yhteistyön välineen kanssa ja päällekkäisyyksiä varainhoitoasetuksen kanssa on pyritty kaikin puolin välittämään. Tavoitteet ovat pääpiirteissään samat kuin IPA II:ssa, mutta ne on jäsennelty johdonmukaisemmin, jotta ne vastaisivat tulosbudjetoinnin yleistä päämäärää. Tulosbudjetoinnissa erityistavoitteet mukautetaan talousarviomäärärahoihin (osastoihin). Talousarvio ilmoitetaan kokonaissummana, jotta voidaan säilyttää mahdollisimman suuri jousto. Poikkeus tähän sääntöön on maininta menojen enimmäismäärästä rajatylittävissä ohjelmissa, jotta nykyinen menotaso voidaan säilyttää. Useita ohjelmia koskevilla säännöksillä edistetään yksinkertaistamisen yleistavoitetta, koska niissä ilmoitetaan selvästi, mitä sääntökokoelmaa sovelletaan tilanteissa, joissa IPA III -välineellä rahoitetaan muita ohjelmia.

(13)Liitteessä I lueteltujen tuensaajien on valmistauduttava paremmin kestävän kehityksen ja ilmastonmuutoksen kaltaisiin maailmanlaajuisiin haasteisiin ja mukauduttava toimiin, joilla unioni pyrkii ratkaisemaan nämä kysymykset. Koska on tärkeää torjua ilmastonmuutosta Pariisin sopimuksen täytäntöönpanoa koskevien unionin sitoumusten ja kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti, tällä ohjelmalla olisi pyrittävä valtavirtaistamaan ilmastotoimet unionin politiikoissa sekä saavuttamaan kokonaistavoite, jonka mukaan 25 prosenttia EU:n talousarviomenoista kohdennetaan ilmastotavoitteiden tukemiseen. Tämän ohjelman mukaisten toimien odotetaan edistävän tavoitetta, jonka mukaan 16 prosenttia ohjelman kokonaisrahoituksesta kohdennetaan ilmastotavoitteisiin. Tähän liittyvät toimet määritellään ohjelman valmistelu- ja toteutusvaiheessa, ja ohjelman kokonaisvaikutusta olisi tarkasteltava asiaankuuluvissa arvioinneissa ja uudelleentarkasteluprosesseissa.

(5)Unionin laajentumispolitiikka on investointi rauhaan, turvallisuuteen ja vakauteen Euroopassa. Se tarjoaa uusia taloudellisia ja kaupallisia mahdollisuuksia, joista hyötyvät sekä EU että jäseniksi pyrkivät maat. Mahdollisuus liittyä unioniin on voimakas kimmoke tehdä pysyviä demokraattisia, poliittisia, taloudellisia ja yhteiskunnallisia muutoksia.

(4)Laajentumisprosessi perustu vakiintuneisiin kriteereihin sekä oikeudenmukaisiin ja tiukkoihin ehtoihin. Kutakin tuensaajaa arvioidaan sen omien ansioiden perusteella. Edistyksen arvioimisen ja puutteiden toteamisen tarkoituksena on kannustaa ja ohjata liitteessä I lueteltuja tuensaajia jatkamaan välttämättömiä ja kauaskantoisia uudistuksia. Jotta laajentumisnäkymistä tulisi totta, ”perusasiat ensin” -periaatteesta on jatkossakin pidettävä tiukasti kiinni. Liittymisen eteneminen riippuu siitä, miten hyvin kukin hakija kunnioittaa unionin arvoja, ja hakijan valmiudesta toteuttaa tarvittavat uudistukset, joilla sen poliittinen, institutionaalinen, oikeudellinen, hallinnollinen ja taloudellinen järjestelmä sovitetaan unionin sääntöihin, normeihin, politiikkoihin ja käytäntöihin.

(3)Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEU-sopimus’, 49 artiklan mukaan unionin jäsenyyttä voi hakea jokainen Euroopan valtio, joka noudattaa ja sitoutuu edistämään seuraavia arvoja: ihmisarvon kunnioittaminen, vapaus, demokratia, tasa-arvo, oikeusvaltio ja ihmisoikeuksien, myös vähemmistöihin kuuluvien oikeuksien, kunnioittaminen. Unionin jäsenyyttä hakeneesta Euroopan valtiosta voi tulla jäsen vain, jos sen on vahvistettu täyttävän Kööpenhaminassa kesäkuussa 1993 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston vahvistamat jäsenyysehdot, jäljempänä ’Kööpenhaminan kriteerit’, ja edellyttäen, että unionilla on valmiudet ottaa uusi jäsen vastaan. Kööpenhaminan kriteereitä ovat demokratian takaavien instituutioiden vakaus, oikeusvaltioperiaate, ihmisoikeudet sekä vähemmistöjen kunnioittaminen ja suojelu, toimiva markkinatalous, kyky selviytyä kilpailun ja markkinavoimien paineesta unionissa sekä valmius omaksua oikeuksien lisäksi myös perussopimuksista johtuvat velvoitteet, joihin kuuluu poliittisen unionin sekä talous- ja rahaliiton tavoitteiden noudattaminen.

(2)Liittymistä valmistelevan tukivälineen tavoitteet poikkeavat olennaisesti unionin ulkoisen toiminnan yleisistä tavoitteista, koska välineen tarkoituksena on valmistaa liitteessä I lueteltuja tuensaajia unionin jäsenyyteen ja tukea niitä niiden liittymisprosessissa. Sen vuoksi on tärkeää, että laajentumisen tukemiseen on käytettävissä erillinen väline, jonka on kuitenkin täydennettävä unionin ulkoisen toiminnan yleisiä tavoitteita ja varsinkin naapuruus-, kehitys- ja kansainvälisen yhteistyön välinettä (NDICI).

(15)Tässä asetuksessa vahvistetaan sen soveltamisajaksi rahoituspuitteet, joita Euroopan parlamentti ja neuvosto pitävät ensisijaisena rahoitusohjeenaan vuosittaisessa talousarviomenettelyssä [viittaus päivitettävä tarvittaessa uuden toimielinten välisen sopimuksen mukaisesti: talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta 2 päivänä joulukuuta 2013 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen 17 kohdan mukaisesti].

(16)Komission ja jäsenvaltioiden olisi varmistettava antamansa tuen vaatimustenmukaisuus, johdonmukaisuus ja täydentävyys erityisesti säännöllisillä neuvotteluilla ja usein tapahtuvalla tietojenvaihdolla tukimenettelyn eri vaiheissa. Lisäksi olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet koordinoinnin ja täydentävyyden lisäämiseksi, myös kuulemalla säännöllisesti muita avunantajia. Kansalaisyhteiskunnan asemaa olisi parannettava sekä valtiovallan elinten toteuttamissa ohjelmissa että unionin tuen välittömänä saajana.

(17)Toiminnan painopistealat, joilla pyritään saavuttamaan tällä asetuksella tuettavien politiikanalojen tavoitteet, olisi määriteltävä ohjelmasuunnittelukehyksessä, jonka komissio vahvistaa vuodet 2021–2027 kattavan unionin monivuotisen rahoituskehyksen voimassaoloajaksi yhteistyössä liitteessä I lueteltujen tuensaajien kanssa laajentumisagendan ja tuensaajien erityistarpeiden pohjalta tässä asetuksessa määriteltyjen yleis- ja erityistavoitteiden mukaisesti ja asiaankuuluvat kansalliset strategiat asianmukaisesti huomioon ottaen. Ohjelmakehyksessä olisi määriteltävä tukikohteet ja kullekin kohteelle myönnettävä ohjeellinen rahoitus, mukaan lukien arvio ilmastotoimiin liittyvistä menoista.

(18)On unionin edun mukaista avustaa liitteessä I lueteltuja tuensaajia niiden pyrkiessä uudistumaan unionin jäsenyyttä silmällä pitäen. Tuen hallinnoinnissa olisi keskityttävä voimakkaasti tuloksiin ja kannustimien luomiseen niille, jotka osoittavat sitoutumisensa uudistuksiin panemalla tehokkaasti täytäntöön liittymistä valmistelevan tuen ja edistymällä jäsenyysehtojen täyttämisessä.

(19)Siirtyminen komission suorittamasta liittymistä valmistelevien varojen suorasta hallinnoinnista liitteessä I lueteltujen tuensaajien toteuttamaan välilliseen hallinnointiin olisi toteutettava asteittain ja kunkin tuensaajan valmiuksien mukaisesti. Tuessa olisi edelleen hyödynnettävä rakenteita ja välineitä, jotka ovat osoittautuneet toimiviksi liittymistä valmistelevassa prosessissa.

(20)Unionin olisi pyrittävä hyödyntämään käytettävissä olevia resursseja mahdollisimman tehokkaasti optimoidakseen ulkoisen toimintansa vaikutukset. Tähän olisi päästävä huolehtimalla unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden keskinäisestä johdonmukaisuudesta ja täydentävyydestä sekä luomalla yhteisvaikutuksia unionin muiden politiikkojen ja ohjelmien kanssa. Tähän kuuluu tapauksen mukaan myös johdonmukaisuus ja täydentävyys makrotaloudellisen rahoitusavun kanssa.

(21)Jotta voitaisiin maksimoida yhdistettyjen toimien vaikutus yhteisen tavoitteen saavuttamiseen, tällä asetuksella olisi voitava edistää muiden ohjelmien toimia, kunhan rahoitusosuuksilla ei kateta samoja kustannuksia.

(22)Tämän asetuksen mukaista rahoitusta olisi käytettävä Erasmus-ohjelman kansainväliseen ulottuvuuteen kuuluvien toimien rahoittamiseen, ja täytäntöönpanossa olisi noudatettava Erasmus-asetusta.

(23)Tähän asetukseen olisi sovellettava Euroopan parlamentin ja neuvoston Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 322 artiklan nojalla hyväksymiä horisontaalisia varainhoitosääntöjä. Kyseiset säännöt sisältyvät varainhoitoasetukseen, ja niissä vahvistetaan etenkin menettely talousarvion laatimiseen ja toteuttamiseen avustuksia, hankintoja, palkintoja, välillistä toteutusta, rahoitusapua, talousarviotukea, erityisrahastoja, rahoitusvälineitä ja talousarviotakuita käyttäen sekä taloushallinnon henkilöstön toiminnan valvonta. SEUT-sopimuksen 322 artiklan nojalla annetut säännöt koskevat myös unionin talousarvion suojaamista tilanteissa, joissa oikeusvaltion toteutumiseen jäsenvaltioissa ja kolmansissa maissa liittyy yleisiä puutteita, sillä oikeusvaltioperiaatteen noudattaminen on olennaisen tärkeää moitteettoman varainhoidon ja EU:n rahoituksen tuloksellisuuden kannalta.

(24)Tämän asetuksen mukaiset rahoituksen muodot ja täytäntöönpanomenetelmät olisi valittava sen perusteella, miten hyvin niillä voidaan saavuttaa toimien erityistavoitteet ja saada tuloksia, ottaen huomioon erityisesti tarkastuskustannukset, hallinnollinen rasitus ja arvioitu sääntöjen noudattamatta jättämisen riski. Harkittavia muotoja olisi oltava varainhoitoasetuksen 125 artiklan 1 kohdan mukaisesti kertakorvausten, kiinteämääräisen rahoituksen ja yksikkökustannusten käyttö sekä rahoitus, joka ei perustu kustannuksiin.

(25)Unionin olisi jatkettava yhteisten sääntöjen soveltamista ulkoisen toiminnan toteutukseen. Unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden täytäntöönpanosäännöt ja -menettelyt vahvistetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) [NDICI]. Yksityiskohtaisia lisäsäännöksiä olisi annettava varsinkin rajatylittävään yhteistyöhön sekä maatalouden ja maaseudun kehittämisen politiikanalaan liittyviä erityistilanteita varten.

(26)Ulkoista toimintaa toteutetaan usein nopeasti muuttuvassa ympäristössä, mikä edellyttää jatkuvaa ja nopeaa mukautumista unionin kumppaneiden muuttuviin tarpeisiin ja maailmanlaajuisiin haasteisiin, kuten ihmisoikeuksiin, demokratiaan ja hyvään hallintotapaan, turvallisuuteen ja vakauteen, ilmastonmuutokseen ja ympäristöön, sääntöjenvastaiseen muuttoliikkeeseen ja sen perimmäisiin syihin. Ennakoitavuuden periaatteen sovittaminen yhteen sen kanssa, että uusiin tarpeisiin on reagoitava nopeasti, edellyttää ohjelmien rahoituksen täytäntöönpanon mukauttamista. Jotta unionin kykyä vastata ennakoimattomiin tarpeisiin voitaisiin parantaa, tässä asetuksessa olisi säädettävä mahdollisuudesta soveltaa samanlaista joustoa kuin varainhoitoasetuksessa jo sallitaan muilla politiikan aloilla eli varainhoitovuodelta toiselle siirtämistä ja sidottujen varojen uudelleenkohdentamista, jotta voidaan varmistaa EU:n varojen tehokas käyttö niin EU:n kansalaisten kuin liitteessä I lueteltujen tuensaajienkin näkökulmasta ja näin maksimoida EU:n ulkoisiin toimiin käytettävissä olevat EU:n varat noudattaen samalla periaatetta, jonka mukaan unionin talousarvio vahvistetaan vuosittain.

(27) Edeltäjänsä pohjalle perustuvan uuden Euroopan kestävän kehityksen rahasto plussan (EKKR+) olisi muodostettava integroitu rahoituspaketti, josta voidaan antaa maailmanlaajuisesti rahoitusta avustuksina, talousarviotakuina ja muina rahoitusvälineinä, myös liitteessä I luetelluille tuensaajille. Tämän asetuksen nojalla toteuttavia toimia olisi jatkossakin hallittava Länsi-Balkanin investointikehyksen avulla.

(28)Ulkosuhdetoimien takuujärjestelystä olisi tuettava EKKR+ -toimia ja IPA III välineellä olisi katettava osa liitteessä I lueteltujen tuensaajien hyväksi toteutettavien toimien rahoitustarpeista, mukaan lukien makrotaloudellisen rahoitusavun lainat ja niistä aiheutuvat vastuut.

(29)On tärkeää varmistaa, että rajatylittävän yhteistyön ohjelmat toteutetaan ulkoisen toiminnan ohjelmissa ja alueellista yhteistyötä koskevassa asetuksessa vahvistetun kehyksen mukaisesti. Tässä asetuksessa olisi vahvistettava erityiset yhteisrahoitusta koskevat säännökset.

(30)Tämän asetuksen 8 artiklassa tarkoitetut vuotuiset tai monivuotiset toimintasuunnitelmat ja toimenpiteet ovat varainhoitoasetuksen mukaisia työohjelmia. Vuotuiset tai monivuotiset toimintasuunnitelmat koostuvat joukosta toimenpiteitä, jotka on koottu yhteen asiakirjaan.

(31)Varainhoitoasetuksen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 883/2013, neuvoston asetuksen (Euratom, EY) N:o 2988/95, neuvoston asetuksen (Euratom, EY) N:o 2185/96 ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1939 mukaan unionin taloudellisia etuja on suojattava tehokkain ja oikeasuhteisin toimenpitein, joita ovat sääntöjenvastaisuuksien ja petosten ehkäiseminen, havaitseminen, korjaaminen ja tutkiminen sekä hukattujen, aiheettomasti maksettujen tai virheellisesti käytettyjen varojen takaisinperintä ja soveltuvin osin hallinnollisten seuraamusten määrääminen. Erityisesti asetuksen (EU, Euratom) N:o 883/2013 ja asetuksen (Euratom, EY) N:o 2185/96 nojalla Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) voi tehdä tutkimuksia, joihin sisältyvät myös paikan päällä suoritettavat todentamiset ja tarkastukset, selvittääkseen, onko kyse petoksesta, lahjonnasta tai muuta laittomasta toiminnasta, joka vahingoittaa unionin taloudellisia etuja. Asetuksen (EU) 2017/1939 nojalla Euroopan syyttäjänvirasto (EPPO) voi tutkia petoksia ja muuta laitonta toimintaa, joka vahingoittaa unionin taloudellisia etuja, sekä nostaa niistä syytteen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2017/1371 mukaisesti. Varainhoitoasetuksen mukaan unionin rahoitusta saavien henkilöiden ja yhteisöjen on toimittava täydessä yhteistyössä unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi, myönnettävä komissiolle, OLAFille, tapauksen mukaan EPPOlle ja Euroopan tilintarkastustuomioistuimelle tarvittavat valtuudet ja varmistettava, että unionin varojen hoitamiseen osallistuvat kolmannet osapuolet myöntävät vastaavat oikeudet. Lisäksi liitteessä I lueteltujen tuensaajien olisi raportoitava komissiolle viipymättä sääntöjenvastaisuuksista, mukaan lukien petokset, joista on tehty ensimmäinen hallinnollinen tai oikeudellinen päätelmä, ja pidettävä komissio ajan tasalla hallinnollisten ja oikeudellisten menettelyjen etenemisestä. Koska tavoitteena on jäsenvaltioiden hyviin toimintatapoihin mukautuminen, raportoinnin olisi tapahduttava sähköisesti komission perustamaa sääntöjenvastaisuuksien hallinnointijärjestelmää käyttäen.

(32)Laajentumisen politiikkakehyksen muutosten tai liitteessä I lueteltuja tuensaajia koskevien merkittävien muutosten huomioon ottamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat liitteissä II ja III lueteltujen temaattisten painopistealojen mukauttamista ja päivittämistä. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla, ja että nämä kuulemiset toteutetaan paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Jotta voitaisiin erityisesti varmistaa tasavertainen osallistuminen delegoitujen säädösten valmisteluun, Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimitetaan kaikki asiakirjat samaan aikaan kuin jäsenvaltioiden asiantuntijoille, ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asiantuntijoilla on järjestelmällisesti oikeus osallistua komission asiantuntijaryhmien kokouksiin, joissa valmistellaan delegoituja säädöksiä.

(33)Komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa, jotta voidaan varmistaa yhdenmukaiset edellytykset tämän asetuksen täytäntöönpanolle, erityisesti välilliseen hallinnointiin liitteessä I lueteltujen tuensaajien kanssa liittyviä erityisehtoja ja rakenteita sekä maaseudun kehittämistukea koskevien säännösten osalta. Tätä valtaa olisi käytettävä [Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011] mukaisesti. Vahvistettaessa yhdenmukaisia edellytyksiä tämän asetuksen täytäntöönpanolle olisi otettava huomioon aiemman liittymistä valmistelevan tuen hallinnoinnista ja täytäntöönpanosta saadut kokemukset. Näitä yhdenmukaisia edellytyksiä olisi muutettava, jos tilanne sitä edellyttää.

(34)Tällä asetuksella perustetulla komitealla olisi oltava toimivalta myös asetusten (EY) N:o 1085/2006 ja (EU) N:o 231/2014 mukaisten säädösten ja sitoumusten osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 389/2006 3 artiklan täytäntöönpanon osalta.