EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan 4 kohdan mukainen tiedoksianto yhteisön yhdenmukaistamistoimenpiteistä poikkeavasta kansallisesta säädöksestä

(N:o 2001-NOTIF95.4-FI-1)

(2002/C 23/04)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

1. Suomen tasavalta ilmoitti 7. joulukuuta 2001 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 95 artiklan 4 kohdan mukaisesti komissiolle, että sen mukaan on tarpeen pitää voimassa kansallisia säädöksiä, jotka poikkeavat lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 76/116/ETY(1) säännöksistä, sellaisena kuin mainittu direktiivi on viimeksi muutettuna 22. joulukuuta 1998 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/97/EY(2) kadmiumia sisältävien lannoitteiden markkinoille saattamisen osalta Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa.

2. Perustamissopimuksen 95 artiklan 4 kohdassa määrätään, että jos sen jälkeen, kun neuvosto tai komissio on toteuttanut yhdenmukaistamistoimenpiteen, jäsenvaltio pitää tärkeistä 30 artiklassa tarkoitetuista taikka ympäristön tai työympäristön suojelua koskevista syistä tarpeellisena pitää voimassa kansalliset säännöksensä tai määräyksensä, jäsenvaltio antaa nämä säännökset ja määräykset sekä perusteet niiden voimassa pitämiselle tiedoksi komissiolle.

3. Komissio hyväksyy tai hylkää kyseiset kansalliset säännökset tai määräykset kuuden kuukauden kuluessa tiedoksi antamisista todettuaan ensin, ovatko ne keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen ja muodostavatko ne esteen sisämarkkinoiden toiminnalle.

4. Suomen tasavallan kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että maataloudessa ja puutarhatuotannossa käytettävät lannoitteet voivat sisältää enintään 50 mg kadmiumia kutakin fosforikiloa kohden. Maa- ja metsätalousministeriön 21. tammikuuta 1994 tekemän päätöksen (45/1994) 3 kohdassa mainitaan tämä arvo.

5. Jo Suomen tasavaltaa koskevassa liittymisasiakirjassa vuodelta 1994 myönnettiin Suomelle tilapäinen poikkeus edellä mainittujen kansallisten säännösten tilapäistä voimassa pitämistä varten. Liittymisasiakirjan 84 artiklassa ja liitteessä X olevassa 2 kohdassa säädetään, että direktiivin 76/116/ETY 7 artiklaa ei lannoitteiden kadmiumpitoisuuden osalta sovelleta Suomen tasavaltaan ennen 1. päivää tammikuuta 1999.

6. Direktiiviä 76/116/ETY on tämän jälkeen kadmiumia sisältävien lannoitteiden markkinoille saattamisen osalta Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa muutettu direktiivillä 98/97/EY, jonka mukaisesti Suomen tasavalta voi kieltää alueellaan sellaisten lannoitteiden markkinoille saattamisen, jotka sisältävät kadmiumia enemmän kun liittymispäivänä voimassa olleessa kansallisessa lainsäädännössä säädettiin. Tätä poikkeusta sovellettiin 1. päivästä tammikuuta 1999 31. päivään joulukuuta 2001.

7. Komissio antoi 14. syyskuuta 2001 ehdotuksen lannoitteita koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi(3), jossa säädetään muun muassa edellä mainitun poikkeuksen jatkamisesta. Tämän ehdotuksen 33 artiklan mukaisesti Suomi voi 31. päivään joulukuuta 2004 asti kieltää alueellaan sellaisten EY:n lannoitteiden markkinoille saattamisen, jotka sisältävät kadmiumia pitoisuuksina, jotka ylittävät sen, mistä liittymispäivänä voimassa olleessa kansallisessa lainsäädännössä oli säädetty. Mainitun artiklan toisessa kohdassa säädetään, että kuultuaan jäsenvaltiota ja sidosryhmiä komissio selvittää viimeistään 30. kesäkuuta 2002 mennessä, tarvitaanko lannoitteiden kadmiumpitoisuutta koskevia yhteisön tasoisia säännöksiä.

8. Suomi perustelee pyyntöään kansanterveys- ja ympäristösyillä. Pyyntönsä tueksi Suomi viittaa riskinarviointiraportin "Cadmium in fertilizers, risks to human health and the environment, Ministry of Agriculture and Forestry, publication 4/2000" päätelmiin. Lokakuulta 2000 oleva raportin versio, jossa on samat päätelmät, on ollut syyskuusta 2001 saatavilla komission www-sivustosta osoitteesta:

http://europa.eu.int/comm/enterprise/chemicals/fertilizers/riskassest/reports.htm

9. Edellä mainitun riskinarvioinnin yleisten päätelmien mukaisesti Suomi katsoo, että Suomen maatalousmaan kadmiumpitoisuudet muodostavat tätä nykyä riskin maaperän eliöille ja että kadmiumin suodattuminen maatalousmaasta aiheuttaa riskin vesistöille. Suomi katsoo, että riskinarvioinnin päätelmien mukaan on olemassa myös kielteisten terveysvaikutusten riski, joka on seurausta Suomen väestön nykyisestä kokonaisaltistumisesta kadmiumille. Vaikka ravinnon kautta keskimäärin saatava kadmium ei muodostakaan Suomessa riskiä, tiettyihin väestön osiin kohdistuu riski, jonka syynä on kadmiumin suuri saanti ravinnosta, sen lisääntynyt imeytyminen ja/tai tupakointi.

10. Edellä esitetyn pohjalta Suomen tasavalta katsoo tarpeelliseksi säilyttää edellä mainitut kansalliset säännökset voimassa myös 31. päivän joulukuuta 2001 jälkeen ja vähintään siihen asti, kunnes yhteisö on päättänyt tarvittavista toimista lannoitteissa olevan kadmiumin osalta.

11. Suomen antamaa ilmoitusta koskevat mahdolliset huomautukset, jotka toimitetaan komissiolle yli viidentoista päivän kuluttua tämän ilmoituksen julkaisemisesta, voidaan jättää ottamatta huomioon.

12. Lisätietoja Suomen tasavallan esittämästä pyynnöstä: Jaana Husu-Kallio Maa- ja Metsätalousministeriö Elintarvike- ja terveysosasto Hallituskatu 3A Helsinki PL 30 FIN - 00023 Government puh. (358-9) 16 01 faksi (358-9) 160 42 02 sähköposti: jaana.husu-kallio@mmm.fi

Yhteyshenkilö Euroopan komissiossa: Philippe Brunerie Euroopan komissio Yritystoiminnan pääosasto (ENTR)

Yksikkö E 3 "kemialliset aineet"

AN88 4/40

B - 1049 Bruxelles/Brussel puh. (32-2) 295 21 99 faksi (32-2) 295 02 81 sähköposti: philippe.brunerie@cec.eu.int

(1) EYVL L 262, 27.9.1976, s. 201.

(2) EYVL L 18, 23.1.1999, s. 60.

(3) KOM(2001) 508 lopullinen.