Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä sähkön sisämarkkinoilla /* KOM/2000/0279 lopull. - COD 2000/0116 */



Virallinen lehti nro C 311 E , 31/10/2000 s. 0320 - 0327



Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä sähkön sisämarkkinoilla (komission esittämä) PERUSTELUT Johdanto Tämän direktiiviluonnoksen perustavoitteena on luoda puitteet, jotka helpottavat uudistuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön huomattavaa lisäämistä EU:ssa keskipitkällä aikavälillä. Direktiivi kuuluu keskeisenä niihin keinoihin, joilla EU pyrkii täyttämään Kiotossa hyväksymänsä velvollisuuden rajoittaa kasvihuonekaasupäästöjä. Olennaisena taustatekijänä on suuntaa-antava tavoite, jonka mukaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian osuus kotimaan bruttoenergiankulutuksesta nostetaan nykyisestä 6 prosentista 12 prosenttiin energiaministerien neuvoston toukokuussa 1998 hyväksymän uusiutuvia energialähteitä koskevan valkoisen kirjan mukaisesti. Direktiivin tavoitteen saavuttamiseksi siinä ehdotetaan, että jäsenvaltioiden on tarvittavin toimin varmistettava uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinaosuuden kehittyminen jäsenvaltioiden omien ja yhteisön energia- ja ympäristötavoitteiden mukaisesti. Jäsenvaltioiden on sen vuoksi asetettava ja täytettävä tavoitteet uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kotimaankulutukselle. Tavoitteiden on vastattava uusiutuvia energialähteitä käsittelevää valkoista kirjaa sekä niitä sitoumuksia, joita jäsenvaltiot ovat tehneet vähentääkseen kasvihuonekaasupäästöjä Kioton velvoitteiden mukaisesti. Jäsenvaltioiden on esitettävä tavoitteensa sekä toimenpiteet niiden täyttämiseksi vuosittain julkaisemassaan kertomuksessa. Komissio arvioi tämän jälkeen jäsenvaltioiden toimintaa valkoisen kirjan ja Kioton velvoitteiden valossa sekä julkaisee asiaa käsittelevän kertomuksen. Jäsenvaltioissa käytössä olevien, uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukijärjestelmien osalta komissio on todennut, että tässä vaiheessa ei ole riittävästi perusteita sellaisen yhdenmukaistetun yhteisön laajuisen tukijärjestelmän käyttöön otolle, jossa uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön hinta vahvistettaisiin tällaisen sähkön tuottajien välisellä yhteisön laajuisella kilpailulla. Tämä koskee erityisesti suoraa hintatukea, joka on käytännössä tärkein tukimuoto. Komissio katsoo kuitenkin, että tätä olisi tavoiteltava edelleen, koska tällaisen tavoitteen saavuttaminen todennäköisesti laskisi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön hintoja keskipitkällä aikavälillä sekä lisäisi tällaisen sähkön osuutta sisämarkkinoilla. Tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseksi sähkön sisämarkkinoille on myös tarpeen, että komissio arvioi kaikkien sähköenergian lähteiden tukijärjestelmät, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa määrättyjen komission velvollisuuksien täyttämistä. Sen vuoksi tässä direktiiviluonnoksessa komissio velvoitetaan valvomaan sekä uusiutuvista että perinteisistä energialähteistä tuotettavan sähkön tuottajia koskevien tukijärjestelmien soveltamista jäsenvaltioissa ja esittämään viimeistään viiden vuoden kuluttua direktiivin voimaantulosta kertomus näiden kysymysten osalta saaduista kokemuksista. Komissio tekee tarpeen vaatiessa tämän kertomuksen päätelmiin perustuvan ehdotuksen uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tukijärjestelmiä koskeviksi yhteisön puitteiksi, jotka perustuvat tässä direktiivissä määriteltyihin periaatteisiin. Direktiivillä halutaan varmistaa, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kauppa on sekä luotettavaa että käytännössä mahdollista. Tätä varten jäsenvaltioilta edellytetään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön alkuperän sertifiointia. Lisäksi direktiivissä säädetään liitännäistoimenpiteistä, joilla pyritään luomaan tasapuoliset toimintaedellytykset ja helpottamaan uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön yleistymistä sähkön sisämarkkinoilla. Erityisesti niillä puututaan hallintomenettelyihin ja verkkoon liittyviin kysymyksiin. Ehdotuksen yksityiskohtainen tarkastelu Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutustavoitteet (3 artikla) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistäminen kuuluu keskeisiin painotuksiin yhteisön toiminnassa niin energiahuollon varmuuteen ja monipuolistamiseen kuin ympäristönsuojeluun sekä yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen yhtenäisyyteen liittyvistä syistä. Tätä korostettiin erityisesti komission valkoisessa kirjassa uusiutuvista energialähteistä [1], jonka neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat hyväksyneet. [1] Komission tiedonanto - Tulevaisuuden energia: uusiutuvat energialähteet - Yhteisön strategiaa ja toimintasuunnitelmaa koskeva valkoinen kirja (KOM(97) 599 lopullinen); Neuvoston päätöslauselma, annettu 8 päivänä kesäkuuta 1998, uusiutuvista energialähteistä (EYVL C 198, 24.6.1998, s. 1); Euroopan parlamentin päätöslauselma edellä mainitusta komission tiedonannosta (A-0207/98). Koska uusiutuvilla energialähteillä voi olla huomattava merkitys kasvihuonekaasujen vähentämistä koskevien yhteisön sitoumusten toteutumiselle, niiden käytön lisääminen EU:ssa on keskeinen osa sekä tarvittavaa toimenpidekokonaisuutta Kioton pöytäkirjan sitoumusten noudattamiseksi, että myöhempien sitoumusten täyttämiseen tähtäävää kokonaisuutta. Uusiutuvilla energialähteillä on suuri merkitys myös liitettäessä ympäristökysymyksiä energiapolitiikkaan Cardiffissa vuonna 1998 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston toiveiden mukaisesti. Tämän toiminnan tavoitteita ovat kestävä kehitys ja ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen muissa yhteisön politiikoissa. Nämä tavoitteet vahvistettiin Amsterdamin sopimuksella (EY:n perustamis- sopimuksen 6 artikla). Uusiutuvien energialähteiden jatkokehittämiseen yhteisössä liittyy mahdollisuuksia, joiden perusteella valkoisessa kirjassa ehdotetaan koko yhteisön energiankulutukselle ohjeellista 12 prosentin tavoitearvoa vuoteen 2010 mennessä. On pidettävä mielessä, että edellä mainitussa valkoisessa kirjassa tämä kaikkien uusiutuvien energialähteiden 12 prosentin osuus energian kotimaisesta kokonaiskulutuksesta esitetään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutena kulutuksesta, joka on 22,1 prosenttia. Toisin sanoen valkoisessa kirjassa esitetään arvioita siitä, mikä olisi sellainen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön määrä, joka edustaisi sähköalan osuutta 12 prosentin kokonaistavoitteesta. Mainittuun 22,1 prosentin osuuteen pääseminen edellyttää lisäponnistuksia sekä yhteisössä että jäsenvaltioissa. Tämä huomioon ottaen komission valmisteluasiakirjassa "Uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö ja sähkön sisämarkkinat" selvitetään, pitäisikö yhteisön tasolla asettaa uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutukselle kutakin jäsenvaltiota sitovat tavoitteet. Valmisteluasiakirjasta käy ilmi, että tällaiselle ratkaisulle on painavia perusteita. Oikein asetettuina tällaiset tavoitearvot voisivat helpottaa valkoisessa kirjassa asetetun uusiutuvia energialähteitä koskevan 12 prosentin tavoitteen saavuttamista. Lisäksi niiden avulla voidaan varmistaa, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käyttö edistää merkittävästi EU:n Kiotossa tekemien sitoumusten toteutumista. Toisaalta on perusteltua sallia jäsenvaltioille edelleen laajat joustomahdollisuudet, jotta ne voisivat määritellä kansallisten olosuhteidensa mukaan sopivimman strategian omien ilmastonmuutossitoumustensa saavuttamiseen sekä tarvittaessa mukauttaa tätä strategiaa tulevan kehityksen perusteella. Tällaisen jouston tarpeellisuudesta riippumatta on joka tapauksessa tärkeää lisätä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta merkittävästi kaikissa jäsenvaltioissa. Tämän tavoitteen saavuttamisessa on jäsenvaltioiden itsensä oltava aktiivisia. Yhteisön direktiivillä on luotava tällaisen kehityksen tarvitsemat puitteet. Sen vuoksi direktiiviluonnoksessa ehdotetaan, että jäsenvaltiot velvoitetaan tarvittavin toimin varmistamaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutuksen kehittyminen edellä mainittujen energia- ja ympäristötavoitteiden mukaisesti. Jäsenvaltioilta edellytetään siten seuraavaa: - Jäsenvaltioiden on vuosittain asetettava ja täytettävä tavoitteet uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kotimaankulutukselle joko kulutettuina kilowattitunteina tai prosenttiosuutena sähkönkulutuksesta seuraavien kymmenen vuoden ajan. Näiden tavoitteiden on oltava yhteensopivia uusiutuvia energialähteitä koskevassa valkoisessa kirjassa määriteltyjen tavoitteiden ja erityisesti tämän direktiivin liitteessä 1 tarkoitetun tavoitteen kanssa, joka koskee uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön 22,1 prosentin osuuden saavuttamista EU:n koko sähkönkulutuksesta vuoteen 2010 mennessä. Lisäksi niiden on oltava yhteensopivia yhteisön Kiotossa hyväksymien ilmastonmuutosta koskevien sitoumusten kanssa; - Jäsenvaltioiden on julkaistava vuosittain tavoitteensa sekä toimenpiteet, joita ne ovat toteuttaneet tai aikovat toteuttaa näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tämä tarkoittaa sitä, että kunkin jäsenvaltion asettamien tavoitteiden todellinen taso sekä tavoitteet muodostavan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön yhdistelmä toteutuvat toissijaisuusperiaatteen mukaisesti edellyttäen kuitenkin, että jäsenvaltioiden tavoitteet ovat, sekä erikseen että yhdessä, yhteensopivia valkoisessa kirjassa määriteltyjen tavoitteiden ja EU:n Kiotossa tekemien ilmastonmuutosta koskevien sitoumusten sekä jäsenvaltioiden mahdollisesti tekemien muiden sitoumusten kanssa. Direktiiviluonnoksen mukaan komission tehtävä on arvioida säännöllisesti, täyttävätkö jäsenvaltioiden tavoitteet nämä perusteet eli noudattavatko ne valkoisen kirjan tavoitteita ja Kioton sitoumuksia. Komissio julkaisee tätä koskevat päätelmänsä vuosikertomuksen muodossa. Jos komissio päättelee, että jäsenvaltioiden tavoitteet eivät täytä edellä mainittuja vaatimuksia, se tekee Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksia yksittäisistä ja pakollisista kansallisista tavoitteista. Direktiivin johdanto-osassa esitetään jäsenvaltioille ohjeellisia arvoja valkoisen kirjan tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavista kansallisten tavoitteiden sopivista tasoista. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön ohjeellisten tavoitteiden laskeminen jäsenvaltioille perustuu siihen, että tavoitteiden olisi yhdessä oltava yhteensopivia valkoisen kirjan tavoitteen kanssa. Tämä pitäisi saavuttaa kunkin jäsenvaltion tukijärjestelmien teknologisiin ja taloudellisiin mahdollisuuksiin perustuvilla yhteisillä toimilla (4 artikla) [2]. [2] Komission yksiköt tarkentavat käytettyjä tietoja ja menetelmiä lainsäädäntöprosessin aikana. Jäsenvaltioilla on käytössä erilaisia uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukimekanismeja. Näitä ovat esimerkiksi investointituet, verohelpotukset tai veronalennukset ja -palautukset sekä sähköntuottajille maksettavaan hintaan kohdistuva tuki (suora hintatuki), joista viimeksi mainittu on tärkein jäsenvaltioissa käytössä oleva väline uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämiseksi. Vaikka tekniikan edistyminen ja kasvavat tuotannon laajentumisesta saatavat mittakaavaedut laskevat kustannuksia nopeasti, tuki säilynee keskipitkällä aikavälillä tarpeellisena. Suoran hintatuen järjestelmissä sähköntuottajat, joiden tuotanto perustuu uusiutuviin energialähteisiin, saavat valtion sääntelemän järjestelmän perusteella joko suoraa tai epäsuoraa taloudellista tukea tuotettua ja myytyä kilowattituntia kohti. Nykyisin suoran hintatuen järjestelmiä on EU:ssa käytössä kahta päätyyppiä, jotka ovat i) kiintiöjärjestelmät ja ii) kiinteän hinnan järjestelmät. i) Kiintiöjärjestelmiä on käytössä erityisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa ja Alankomaissa. Tanskassa ja Flanderissa tällaista järjestelmää ollaan ottamassa käyttöön. Kiintiöjärjestelmässä hinnan määrää uusiutuvia energialähteitä hyödyntävien sähköntuottajien kilpailu myönnettävästä tuesta, kun kyseinen jäsenvaltio on tehnyt päätöksen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tavoitetasosta. Käytössä on kaksi erilaista menettelyä: vihreät todistukset ja tarjousjärjestelmät. Vihreiden todistusten järjestelmässä uusiutuvista energialähteistä tuotettavaa sähköä myydään markkinahintaan. Tällaisen sähkön tuottamiseen liittyvien lisäkustannusten kattamiseksi ja riittävän tuotannon varmistamiseksi kaikki sähkönkuluttajat velvoitetaan hankkimaan oman sähkönkulutuksensa/-tuotantonsa perusteella määräytyvä kiinteä prosenttiosuus eli tietty kiintiö vihreitä todistuksia. Koska kuluttajat haluavat ostaa todistuksia mahdollisimman halvalla, syntyy todistusten jälkimarkkinat, joilla uusiutuvia energialähteitä hyödyntävät sähköntuottajat kilpailevat keskenään vihreiden todistusten myynnistä. Tarjouskilpailumenettelyssä valtio pyytää tarjouksia uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön toimittamisesta sopimuksen perusteella paikalliselle sähkölaitokselle tarjoukseen perustuvaan hintaan. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön ostamisesta syntyvät lisäkustannukset katetaan sähkön loppukäyttäjältä perittävän erityisen maksun kautta. ii) Kiinteän hinnan järjestelmiä käytetään tätä nykyä useissa EU-maissa, erityisesti Saksassa ja Espanjassa. Niille on luonteenomaista, että uusiutuvista energialähteistä tuotetulle sähkölle asetetaan erityinen hinta, joka sähköyhtiöiden (useimmiten jakelijoiden) on maksettava tällaisen sähkön kotimaisille tuottajille. Tällaisissa järjestelmissä jäsenvaltiot eivät periaatteessa aseta uusiutuvista energialähteistä tuotettavalle sähkölle kiintiöitä tai ylärajaa. Rajoituksen tai kiintiön määrää kuitenkin epäsuorasti se taso, jolle tällaisen sähkön hinta asetetaan. Kiinteän hinnan järjestelmän muunnelma on kiinteiden hintalisien järjestelmä, jossa valtio määrittää kiinteän hintalisän tai ympäristöbonuksen, joka maksetaan uusiutuvia energialähteitä käyttäville sähköntuottajille sähkön tavanomaisen tai spot-markkinahinnan lisäksi. Kun kiinteät hinnat ovat yhteydessä sähkön markkinahintaan, kiinteän hinnan järjestelmät ja kiinteiden hintalisien järjestelmät eivät todellisuudessa juuri poikkea toisistaan. Valtio voi tarkistaa kiinteän hinnan tai kiinteän hintalisän tasoa kustannussäästöjen perusteella. Edellä kuvailluilla järjestelmillä, etenkin kiinteän hinnan järjestelmillä, on yleisesti onnistuttu selvästi lisäämään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta yhteisön sähköntuotannosta. Näitä järjestelmiä on tarpeen jatkaa ja vahvistaa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 87 ja 88 artiklan sallimissa rajoissa, jotta jäsenvaltiot voivat saavuttaa kansalliset tavoitteet, jotka ne ovat velvollisia asettamaan tämän direktiivin mukaisesti. Ne ovat myös tarpeen niin kauan kuin sähkön hinnat eivät täysin vastaa käytettyjen energialähteiden yhteiskunnallisia ja ympäristöön liittyviä kustannuksia ja toisaalta niistä saatavia hyötyjä. On kuitenkin kysyttävä, miten näitä järjestelmiä olisi mukautettava sähkön sisämarkkinoiden uusiin puitteisiin. Olisi toivottavaa, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön hintatuetut markkinat voisivat päästä osallisiksi kehittyvien sisämarkkinoiden eduista. Käytännössä tämä tarkoittaisi yhteisön laajuista kauppaa ja kilpailua tällaisen sähkön toimittajien kesken. Kaupankäynti ja kilpailu auttaisivatkin lisäämään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta yhteisössä, koska niiden avulla olisi mahdollista vähentää kustannuksia ja helpottaa uusiutuvien energialähteiden kehittämiseen liittyvien mahdollisuuksien hyödyntämistä EY:ssä, joka on usein riippuvainen maantieteellisistä olosuhteista. Tällä hetkellä uusiutuvista energialähteistä tuotetun hintatuetun sähkön yhteisön laajuiseen kauppaan ja kilpailuun ei kuitenkaan ole varauduttu. Nykyisissä hintajärjestelmissä tukea myönnetään ainoastaan silloin, kun uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kansalliset tuottajat myyvät sähköä jäsenvaltion omilla markkinoilla. Tätä nykyisten järjestelmien ominaisuutta voisi muuttaa säätämällä puitteet, joissa puhtaasti kansallisista järjestelmistä siirryttäisiin asteittain järjestelmiin, joihin voivat osallistua kaikki EY:n sähköntuottajat. Tämä johtaisi vähitellen siihen, että sähkön sisämarkkinoille syntyisi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön yhteisön laajuiset markkinat. Periaatteessa tämä on mahdollista saavuttaa kahdella tavalla: Ensimmäisessä ratkaisussa jäsenvaltiot jatkaisivat kansallisia tukijärjestelmiään, jos ne ovat yhteensopivia valtiontukisääntöjen kanssa, mutta lopettaisivat valikoinnin kansallisuuden perusteella ja sallisivat ulkomaisten tuottajien osallistumisen sekä lopulta myös kaupan ja kilpailun uusiutuvien energialähteiden alalla. Tämän lähestymistavan etuna on se, että jäsenvaltioiden järjestelmät voidaan säilyttää toissijaisuusperiaatteen mukaisesti, ja samalla avata ne ulkomaisille tuottajille. Sen haittapuolena on kuitenkin, että vaikka osallistuminen avataan myös ulkomaisille tuottajille, erilaisten järjestelmien samanaikainen soveltaminen voi johtaa markkinoiden vääristymiseen esimerkiksi silloin, kun kaikki uusiutuvia energialähteitä käyttävät tuottajat pyrkivät hyötymään esimerkiksi hintojen suhteen parhaat edellytykset tarjoavasta kansallisesta järjestelmästä. Toinen mahdollisuus olisi korvata jäsenvaltioiden järjestelmät yhdellä ainoalla yhdenmukaistetulla edistämisjärjestelmällä, jota sovelletaan koko yhteisössä. Tällä voitaisiin välttää edellä kuvaillut, erilaisten kansallisten järjestelmien soveltamisesta aiheutuvat haitat. Tällaisen mekanismin suunnittelu olisi kuitenkin vaikeaa, koska erilaisista hintatukijärjestelmistä ja varsinkin uudenlaisesta vihreiden todistusten järjestelmästä on vain vähän kokemusta jäsenvaltioissa. Nykytietämyksen perusteella ei siis voida tässä vaiheessa päätellä, olisiko mahdollisten uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoiden perustuttava ehdottomasti jompaankumpaan nykyisistä malleista. Näiden pohdintojen ja asiasta saatujen useiden kommenttien vuoksi komissio on päättänyt olla tässä vaiheessa sisällyttämättä hintatukijärjestelmiä koskevia sääntöjä direktiiviin. Tämän lähestymistavan etuna on se, että yhteisön puitteiden valmisteluun jää enemmän aikaa ja valmistelutyössä voidaan käyttää hyväksi jäsenvaltioissa lähitulevaisuudessa saatavia kokemuksia. Lähestymistapa on perusteltavissa niin pitkään kuin kansallista hintatukea saavan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus yhteisössä on suhteellisen pieni. Suorat hintatukijärjestelmät olisi kuitenkin mukautettava keskipitkällä aikavälillä sisämarkkinoiden periaatteisiin, jotta helpotettaisiin uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kehittämistä käyttämällä kaupan ja kilpailun tarjoamia uusia mahdollisuuksia ja toisaalta vältettäisiin mahdolliset ristiriidat EY:n oikeuden kanssa tällaisen sähkön osuuden lisääntyessä. Tällaista mukautusta harkitessa olisi otettava huomioon suoran hintatuen järjestelmien lisäksi kaikki muut käytössä olevat tukimuodot, jotta saataisiin muodostettua selkeä kuva kaikesta tuesta ja säilytettyä johdonmukaisuus eri tukimuotojen välillä. Sähkön sisämarkkinoiden tasapuolisten toimintaedellytysten vuoksi on myös tarpeen arvioida perinteisten sähköenergian lähteiden tukijärjestelmiä ja niiden vaikutusta uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinoihin. Sen vuoksi direktiivissä velvoitetaan komissio valvomaan voimassa olevien tukijärjestelmien soveltamista jäsenvaltioissa sekä esittämään viimeistään viiden vuoden kuluttua direktiivin voimaantulosta kertomus eri tukijärjestelmien soveltamisesta jäsenvaltioissa saaduista kokemuksista. Komissio tekee tarvittaessa tämän kertomuksen päätelmiin perustuvan ehdotuksen uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tukijärjestelmiä koskeviksi yhteisön puitteiksi. Direktiivissä halutaan kuitenkin antaa jo tässä vaiheessa joitakin suuntaviivoja, minkä vuoksi siinä määritellään seuraavat periaatteet, joiden mukaan tulevat ehdotukset on syytä laatia: - yhteensopivuus sähkön sisämarkkinoiden periaatteiden kanssa, - erilaisten tekniikkojen ominaisuuksien huomioon ottaminen, - tehokkuus ja yksinkertaisuus, - riittävät siirtymäjärjestelyt, joiden avulla säilytetään investoijien luottamus ja vältetään hukkakustannukset. Tämä lähestymistapa ei tarkoita sitä, että tukijärjestelmiin ei sovellettaisi mitään yhteisön sääntöjä ennen kuin tulevat yhteisön puitteet on vahvistettu. Komissio arvioi niiden yhteensopivuuden valtiontukisääntöjen kanssa ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen perusteella, joiden tarkistamisesta se on äskettäin laatinut luonnoksen. Tarkistetuilla suuntaviivoilla helpotetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kansallisten tukijärjestelmien toimintaa antamalla selvät ja suotuisat säännöt ja varmistamalla yhteensopivuus perustamissopimuksen valtiontukisääntöjen kanssa. Komissio edellyttää, että sen vuonna 1997 tekemän ehdotuksen neuvoston asetukseksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (KOM(97) 30 lopullinen, 12.3.1997) hyväksymisessä tapahtuu edistystä. Mainitun ehdotuksen tavoitteena on vahvistaa uusi yhteisön kehys, joka mahdollistaisi jäsenvaltioiden verotusjärjestelmien uudistamisen ja edistäisi muun muassa ympäristöön ja energiapolitiikkaan liittyvien kansallisten tavoitteiden saavuttamista yhteisön keskeisen saavutuksen eli sisämarkkinoiden mukaisesti. Alkuperätakuu On tarvetta mekanismeille, joilla voidaan tunnistaa uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö sisämarkkinoilla. Jäsenvaltioissa saatu kokemus on osoittanut, että kuluttajat ovat entistä kiinnostuneempia ostamaan puhdasta sähköä, vaikka se onkin vielä tällä hetkellä kalliimpaa kuin perinteisesti tuotettu sähkö. Myös esimerkiksi ekologisesti perusteltujen verotusjärjestelmien soveltaminen jäsenvaltioissa voi edellyttää tuodun sähkön alkuperän tunnistamista käytetyn primaarienergialähteen selvittämiseksi. Tällä perusteella voidaan todeta, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tehokkaan kaupankäynnin varmistamiseksi tarvitaan alkuperätakuujärjestelmää, jonka avulla ostajat voivat varmistaa ostetun sähkön olevan peräisin uusiutuvista energialähteistä. Tällaisen järjestelmän puuttuessa mahdollisten sähköntuojien on vaikeaa tunnistaa uusiutuvia energialähteitä käyttävät sähköntuottajat, ja myös niistä tuotetun sähkön jälleenmyynti saattaa muodostua ongelmaksi. Jäljempänä olevassa 2.5 kohdassa esitetään syyt, joiden vuoksi kapasiteetiltaan yli 10 megawatin vesivoimaloiden tuottama sähkö ehdotetaan otettavaksi mukaan todistusjärjestelmään. Vaikka koko Euroopan unionin alueen kattava todistusjärjestelmä ja valvonta- ja tarkastusmekanismi olisi monessa suhteessa tehokkain keino käsitellä alkuperätakuuta, ehdotetaan kuitenkin, että ainakin toistaiseksi kukin jäsenvaltio vastaisi uusiutuvia energialähteitä käyttäville sähköntuottajille annettavista takuutodistuksista omalla alueellaan. Takuutodistuksessa on täsmennettävä, mistä energialähteistä sähkö on tuotettu. Vesivoimaloita koskevissa todistuksissa on 2.5 kohdassa esitettyjen syiden vuoksi syytä ilmoittaa, onko voimalan kapasiteetti yli vai alle 10 megawattia. Kaikki jäsenvaltiot tunnustaisivat toistensa myöntämät todistukset. Jäsenvaltioiden asiantuntijoita kuultuaan komissio antaa direktiivin täytäntöönpanosta kertomuksen, jossa se käsittelee yksityiskohtaisia sääntöjä, joita jäsenvaltioiden olisi noudatettava takuutodistuksia antaessaan. Tarpeen vaatiessa komissio ehdottaa samalla asiaa koskevia lisätoimenpiteitä. On kuitenkin tunnustettava, että petosten mahdollisuus on varteenotettava ongelma, joka onkin torjuttava alusta lähtien. Takuutodistukset ovat arvokkaita, ja ilman asianmukaisia valvontatoimia ne tarjoavat tilaisuuden petokseen. Molemminpuolinen luottamus on edellytys vastavuoroiselle tunnustamiselle. Tämän vahvistamiseksi ja kehittämiseksi direktiiviluonnoksessa ehdotetaan, että i) jäsenvaltioille asetetaan oikeudellinen velvoite varmistaa tarvittavin mekanismein, että takuutodistusten myöntäminen on sekä tarkkaa että luotettavaa, ii) jäsenvaltiot velvoitetaan esittämään vuosittain raportti petosten estämiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä, iii) komissio laatii jäsenvaltioiden raporttien perusteella säännöllisesti yleiskatsauksen, ja että iv) sähködirektiivin seurantatoimien puitteissa perustettu jäsenvaltioiden asiantuntijoiden seurantaryhmä pohtii vähintään kerran vuodessa saatuja kokemuksia ja suosittelee mahdollisesti tarpeellisia toimenpiteitä tai parannuksia. Lisäksi direktiivissä säädetään, että komissio ratkaisee takuiden paikkansa pitävyyttä koskevat jäsenvaltioiden väliset riidat. Hallinto- ja suunnittelumenettelyt (6 artikla) Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon kehittämistä EU:ssa jarruttavat merkittävästi hallintoon ja suunnitteluun liittyvät menettelyt, joita potentiaalisten sähköntuottajien on noudatettava. Useat tuulivoimaa ja muita uusiutuvia energialähteitä käyttävien sähköntuottajien edustavat järjestöt ovat korostaneet näitä ongelmia. Sähkön sisämarkkinoita koskevan direktiivin 4-6 artiklassa esitetään asiaa koskevat perussäännöt, joista mainittakoon erityisesti se, että luvanhankintamenettelyissä perusteiden on oltava objektiivisia ja syrjimättömiä. On kuitenkin huomattava, että samat säännöt on usein laadittu sekä suuria sähköntuotantolaitoksia että uusiutuvia energialähteitä käyttäviä pieniä laitoksia varten. Säännöt ovat uusiutuvia energialähteitä käyttäville sähköntuottajille huomattava rasite sekä koko sektorin pienuuden että tuotantolaitosten pienen keskikoon vuoksi. Koska uusiutuvia energialähteitä käyttävien sähköntuottajien toimintaedellytyksiä on parannettava koko unionin alueella, yhdenmukaistamisesta olisi tällä alalla todennäköisesti huomattavaa hyötyä, joskin myös jonkin verran haittaa. Suunnittelun muodot vaihtelevat huomattavasti eri jäsenvaltioissa pyrittäessä ottamaan huomioon varsin erilaiset ympäristölliset, väestölliset ja hallinnolliset rakenteet. Tästä syystä ehdotetaan toissijaisuusperiaatteen mukaisesti, ettei tällä alalla ryhdytä erityisiin yhdenmukaistamistoimiin. Koska alalla on kuitenkin saatava edistystä aikaan, ehdotetaan, että kaikilta jäsenvaltioilta edellytetään seuraavaa: i) Jäsenvaltiot tarkastelevat uudelleen suunnitteluun ja hallintoon liittyviä toimenpiteitä, joita uusiutuvia energialähteitä käyttäviltä potentiaalisilta sähköntuottajilta nykyisin edellytetään. Näitä toimenpiteitä voisivat olla esimerkiksi a) hallintoelimen perustaminen toimimaan lupahakemusten yksinomaisena vastaanottajana, b) hallintoelinten yhteistoiminnan varmistaminen ja kohtuullisten määräaikojen asettaminen, c) nopeutettu suunnittelumenettely uusiutuvia energialähteitä käyttäville sähköntuottajille, d) tarvittaessa mahdollisuus luoda menetelmiä, joissa lupa katsotaan myönnetyksi automaattisesti, jos toimivaltaisen elimen päätöstä lupahakemukseen ei ole saatu tietyn ajan kuluessa, e) erityisten suunnitteluohjeiden laatiminen hankkeille, joiden tarkoituksena on tuottaa sähköä uusiutuvista energialähteistä, f) kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla tapahtuva kartoitus kohteista, joihin voitaisiin rakentaa uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön uutta tuotantokapasiteettia, ja g) lupahakemusten käsittelystä vastuussa olevan henkilöstön koulutusohjelmien laatiminen. ii) Jäsenvaltiot julkaisevat viimeistään kahden vuoden kuluessa direktiivin voimaantulosta raportin, jossa esitetään johtopäätökset tarvittavista toimista. Komissio laatii jäsenvaltioiden kertomusten perusteella niiden kokemuksiin perustuvan oman kertomuksensa, jossa se tuo esiin hyviksi osoittautuneita toimintamalleja. Verkkoyhteyksiä ja verkkojen vahvistamista koskevat kysymykset (7 artikla) Uusiutuvia energialähteitä hyödyntävien sähköntuottajien on voitava olla varmoja siitä, että ne voivat syöttää sähköä siirtoverkkoon. Erityisen tärkeää tämä on siksi, että tällaista sähköä tuotetaan usein pienissä laitoksissa, joiden talous on siten herkkä sähkönsyötön katkoksille. Sen vuoksi direktiiviluonnoksessa on säännös, jonka mukaan jäsenvaltioiden on tarvittavin toimin varmistettava, että niiden alueella toimivat siirtoverkko-operaattorit asettavat etusijalle uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön siirron. Lisäksi jos uusiutuvia energialähteitä hyödyntävä sähköntuottaja halua syöttää sähköä verkkoon, sen on liityttävä verkkoon. Tämä saattaa olla kallista, etenkin tuotettaessa sähköä tuulivoimalla usein kaukana verkosta. Liittymiskustannukset voivat siis huomattavasti lisätä investointikustannuksia ja estää laitosten perustamisen. Tämä johtuu erityisesti monien uusiutuvia energialähteitä käyttävien tuotantolaitosten pienestä koosta: liittymiskustannusten osuus laitosten perustamiskustannuksista on paljon merkittävämpi kuin perinteisissä tuotantolaitoksissa. Uusien sähköntuottajien liittyessä verkkoon saatetaan joutua vahvistamaan verkkoa eli asentamaan uusia tai vahvistettuja voimalinjoja. Kysymys siitä, kenen on maksettava verkon vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet, saattaa vaikuttaa uusiutuvista energialähteistä sähköä tuottamaan ryhtyvien määrään kokonaisuudessaan. Uuden sähköntuottajan verkkoon liittymisestä voi toisaalta hyötyä koko verkko. Pelkkä uuden tuottajan liittäminen sopivaan kohtaan verkkoa voi laajentaa ja tukea ja siten vahvistaa sitä. Tämän vuoksi verkko-operaattorin mahdollisesti suunnittelemat vahvistustoimenpiteet voivat olla tarpeettomia tai niitä voidaan lykätä. Toimiakseen kunnolla sähkön sisämarkkinoiden on tarjottava yhtäläiset toimintaedellytykset kaikille sähköntuottajille ja potentiaalisille uusille tuottajille. Sen vuoksi uusiutuvia energialähteitä käyttäville sähköntuottajille verkkoon liittymisestä aiheutuvien maksujen tulee heijastaa liittymiskustannuksia ja liittymisestä saatavaa hyötyä oikeassa suhteessa, jotta vältetään kohtuuttomien liittymis- ja verkkokustannusten ehkäisevä vaikutus. On huomattava, että sähkön sisämarkkinoita koskevan direktiivin 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on varmistettava, että tekniset säännöt ja toimintavaatimukset sähköntuottajien liittämiseksi verkkoon laaditaan puolueettomasti ja syrjimättömästi ja että ne julkaistaan. Jakelujärjestelmää koskevaa vastaavaa säännöstä ei kuitenkaan ole. Yleisohjeena on ehdotettu, että verkko-operaattorin olisi huolehdittava uusiutuvia energialähteitä käyttävien sähköntuottajien liittymiskustannuksista, jotta tällaisten tuotantolaitosten käyttöönotto helpottuisi. Tätä lähestymistapaa ei voi varauksetta pitää oikeana. Todellisuudessa se johtaisi tilanteeseen, jossa mahdollisen investoijan ei tarvitsisi välittää etäisyydestä verkkoon. Tältä osin yhteinen vähimmäistavoite uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutukselle tai vähimmäistariffi olisi täysin EU:n ympäristö- ja energiapolitiikan mukaista. On tärkeää ottaa huomioon kaikki asiaan liittyvät investoinnit, myös verkkoon liittymisestä aiheutuvat kulut, jotta sähkön tuotantoa uusiutuvista energialähteistä voidaan kehittää oikealla tavalla Euroopan unionissa. Ei näytä mielekkäältä antaa velvoittavia sääntöjä verkkoon liittymisestä ja verkkojärjestelmästä aiheutuvien kustannusten jakamisesta koko EU:ssa. Jäsenvaltioissa annettavien sääntöjen on kuitenkin noudatettava joitakin yleisperiaatteita: - kaikkien kustannusten ja hyötyjen, jotka syntyvät uusiutuvia energialähteitä käyttävän uuden sähköntuottajan liittymisestä verkkoon, olisi käytävä selkeästi ilmi; - verkkojärjestelmälle tulevaisuudessa koituvat kustannukset ja hyödyt, esimerkiksi verkon vahvistamisen tarpeettomuus tai sen lykkääntyminen, olisi otettava huomioon; - olisi laadittava säännöt korvauksista, jos useat peräkkäiset verkkoon liittyjät hyötyvät verkkoyhteydestä (liittymästä tai vahvistuksesta), jonka ensimmäinen liittyjä on maksanut. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että uusiutuvia energialähteitä käyttävien sähköntuottajien liittymisen hyöty verkkojärjestelmälle, joka näin välttyy hävikeiltä, todella näkyy asianomaisissa tariffeissa. Jäsenvaltioiden on 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti tarkasteltava sääntelyyn perustuvien esteiden poistamista koskevassa kertomuksessaan (7 artiklan 2 kohta) myös toimenpiteitä, joiden avulla helpotettaisiin uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsyä verkkoon. Kaksisuuntaisen mittaamisen aloitusta on harkittava yhtenä mahdollisena toimenpiteenä. Tässä ehdotuksessa käytetyt määritelmät (2 artikla) Uusiutuvista energialähteistä tuotetulla sähköllä tarkoitetaan tässä direktiivi- luonnoksessa sähköä, joka on tuotettu uusiutuvista muista kuin fossiilisista polttoaineista, erityisesti tuuli-, aurinko-, maalämpö-, aalto- ja vuorovesienergiasta, teholtaan alle 10 megawatin vesivoimaloissa tuotetusta energiasta sekä biomassasta. Biomassalla tarkoitetaan maa- ja metsätaloustuotteita, maa- ja metsätalouden ja elintarviketeollisuuden kasvijätteitä sekä käsittelemätöntä puu- ja korkkijätettä. Näin ollen jäsenvaltioiden on noudatettava kaikkien edellä mainittujen uusiutuvien sähköenergian lähteiden osalta direktiivin velvoitteita, jotka koskevat uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kansallisia kulutustavoitteita (3 artikla), alkuperätakuiden myöntämistä tällaiselle sähkölle (5 artikla), hallintomenettelyjä (6 artikla) sekä verkkoon liittyviä kysymyksiä (7 artikla). Uusiutuvia energialähteitä koskevan valkoisen kirjan julkaisemisesta lähtien komissio on johdonmukaisesti ollut sitä mieltä, että suuria vesivoimaloita on pidettävä uusiutuvina energialähteinä. Komissio on myös todennut näiden voimaloiden olevan yleensä niin kilpailukykyisiä, että ne eivät tarvitse erityistä tukea. On kuitenkin perusteita ottaa suuret vesivoimalat mukaan kansallisiin tavoitteisiin (3 artikla) ja alkuperän takaamiseen (5 artikla). Valkoisen kirjan ohjeelliseen 12 prosentin tavoitteeseen sisältyy suurissa vesivoimaloissa tuotettu sähkö. Sen vuoksi on valkoisen kirjan tavoitteiden mukaista sisällyttää myös tällaisissa voimaloissa tuotettu sähkö uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuleviin kulutustavoitteisiin, jotka jäsenvaltioiden on asetettava kansallisesti. Matemaattisesti suuret vesivoimalat olisi tietysti mahdollista erottaa valkoisen kirjan ja jäsenvaltioiden tavoitteista, mutta se johtaisi laajasti tunnetun 12 prosentin tavoitteen ja siihen liittyvien kansallisten tavoitteiden vähentämiseen ja aiheuttaisi siten sekaannusta. Lisäksi koska komissio on tunnustanut suuret vesivoimalat uusiutuviksi energialähteiksi, niissä tuotetun energian sertifiointi tuottaa lisäarvoa kuluttajalle, jolla on varsinkin vapaaehtoiseen ostoon perustuvissa järjestelmissä oikeus tietää, onko sähkö tuotettu uusiutuvista energialähteistä. Koska suurissa vesivoimaloissa tuotettu sähkö kuitenkin on kiistatta kilpailukykyistä, ei ole syytä ottaa näitä voimaloita mukaan tulevaan Euroopan laajuiseen yhdenmukaistettuun tukijärjestelmään eli vihreiden todistusten järjestelmään. Siksi direktiivin 5 artiklassa säädetään, että vesivoimaloiden osalta todistuksissa on täsmennettävä, onko voimalan kapasiteetti yli vai alle 10 megawattia. Tämä mahdollistaa suurten vesivoimaloiden sulkemisen yhdenmukaistetun järjestelmän ulkopuolelle. Direktiivin säännösten tarkastelu (8 artikla) Direktiivin tavoitteena on lisätä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta koko yhteisössä selvästi. Niinpä tilanteen kehittymistä on seurattava tarkasti ja ryhdyttävä tarvittaviin toimiin, jos tulokset jäävät heikoiksi. Sen vuoksi ehdotetaan, että komissio laatisi neuvostolle ja parlamentille tämän direktiivin täytäntöönpanoa koskevan yksityiskohtaisen kertomuksen, jossa otetaan huomioon: - sähködirektiivin 96/92/EY mukainen edistyminen, - edistyminen ilmastonmuutosta koskevien sitoumusten täyttämisessä, - edistyminen siinä, miten uusiutumattomista energialähteistä tuotetun sähkön ulkoiset kustannukset näkyvät sen hinnassa, - tukijärjestelmien ja valtiontuen vaikutus sekä uusiutuvista energialähteistä tuotettuun sähköön että muulla tavoin tuotettuun sähköön ja - jäsenvaltioiden kertomukset uusiutuvista energialähteistä tuotettuun sähköön liittyvistä tavoitteistaan ja niiden saavuttamisesta (ks. 3 artiklan vaatimus). Kertomus annetaan tarvittaessa jo kahden vuoden kuluttua direktiivin voimaantulosta, mutta joka tapauksessa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2004. Komissio laatii loppukertomuksen viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2009. Kertomuksissa on ehdotettava tarpeen vaatiessa konkreettisia lisätoimia. Asiantuntijaryhmä Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti direktiivin yksityiskohtaisesta täytäntöönpanosta huolehtivat suurelta osin jäsenvaltiot. Eri jäsenvaltioiden kokemukset ja saavutettujen tulosten vertailu on ratkaisevaa kehitettäessä johdonmukaista ja tehokasta järjestelmää, jolla tuetaan uusiutuviin energialähteisiin perustuvaa sähkön tuotantoa ja kauppaa Euroopan unionissa. Kokemukset sähködirektiivin soveltamisesta ovat jo osoittaneet tällaisen menettelytavan käytön tärkeyden. Sen vuoksi ehdotetaankin, että tätä seurantaryhmää käytetään juuri tähän tarkoitukseen. Vaikutukset yritystoimintaan Kun jäsenvaltiot velvoitetaan asettamaan tavoitteet uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kotimaankulutukselleen ja selvittämään niiden saavuttamiseen tarvittavat toimenpiteet, pystyttäneen merkittävästi vauhdittamaan tällaisen sähköntuotannon kehitystä. EU:n yritykset kuuluvat nykyisin maailman johtaviin uusiutuvia energialähteitä hyödyntävän uuden sähköntuotantotekniikan kehittäjiin, ja kun tavoitteet auttavat lisäämään tällaisen sähkön markkinaosuuksia, yritykset pystyvät ylläpitämään ja jopa parantamaan kilpailukykyään. Tämä aloite vaikuttaa huomattavasti pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, koska ne muodostavat suuren osan tästä sektorista. Kun uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön yhtenäismarkkinat lisäksi vähitellen toteutuvat, toiminnan tehokkuus kustannuksiin nähden paranee. Yritysten toimintaympäristöä parantaa myös se, että jäsenvaltiot tarkistavat nykyisiä lakeja ja asetuksia vähentääkseen säädöksiin perustuvia esteitä siten, että suunnitteluun liittyviä hallinnollisia menettelyjä yksinkertaistetaan ja nopeutetaan. Tämä on erityisen tärkeää pienille ja keskisuurille yrityksille, joilla useinkaan ei ole suunnitteluviranomaisten kanssa asioidessaan käytettävissään samaa asiantuntemusta kuin suurilla yrityksillä. Kuuleminen ehdotusta valmisteltaessa Ehdotuksen taustalla ovat vuonna 1997 julkaistu valkoinen kirja uusiutuvista energialähteistä samoin kuin ensimmäinen yhdenmukaistamiskertomus ja valmisteluasiakirja "Uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö ja sähkön sisämarkkinat". Näitä asiakirjoja on käsitelty laajalti komission yksiköiden keskusteluissa jäsenvaltioiden virastojen, teollisuuden, ammattialajärjestöjen ja kansalaisjärjestöjen kanssa. Komissio on myös osallistunut Euroopan parlamentin järjestämään kuulemistilaisuuteen, jonka aiheena oli "direktiivi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsystä verkkoon - EU:n alueella toimivien järjestelmien, niiden käytännön toiminnan, yhteensopivuuden ja tulevaisuuden vertailu". Energia-asioiden neuvoa-antavaa komiteaa, jossa on teollisuuden edustajia, perinteisiä ja uusiutuvia energialähteitä käyttäviä sähköntuottajia sekä ammattijärjestöjen ja kuluttaja- ja ympäristöryhmien edustajia, on kuultu useissa asioissa, jotka liittyvät direktiiviehdotukseen. Jäsenvaltioita on myös pyydetty tiedottamaan tukijärjestelmistään. Nämä tiedot on julkaistu komission sisäisessä valmisteluasiakirjassa, jossa käsitellään uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tukea jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioita on kuultu myös 2 päivänä joulukuuta 1999 pidetyssä energiaministerien neuvoston kokouksessa jaetun suuntaa-antavan asiakirjan perusteella. Kyseisessä asiakirjassa esitetään uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä koskevien yhteisön puitteiden perustamiseen liittyvät keskeiset kysymykset ja vaihtoehdot. Erikseen on kuultu sähköntuotannosta vastaavan teollisuuden edustajia ja uusiutuvia energialähteitä käyttävien sähköntuottajien järjestöjä hallinnollisiin toimiin ja verkon vahvistamiseen liittyvissä kysymyksissä. Päätelmät Tämän direktiiviluonnoksen hyväksyminen on tärkeä osa yhteisön strategiaa, jolla pyritään entisestään lisäämään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinaosuutta EU:ssa. Siten se on merkittävä askel pyrittäessä täyttämään EU:n ilmastonmuutosta koskevat sitoumukset, jotka asetettiin ja hyväksyttiin Kiotossa. Sen voimaantulo juuri nyt antaa pontta pyrkimyksille lisätä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön määrää EU:ssa. Tästä hyötyisivät EU:n kansalaisten ja teollisuuden lisäksi uusiutuviin energialähteisiin perustuvan tuotannon ja siihen liittyvien laitteitten parissa toimivat yritykset, jotka saisivat lisäpuhtia alalla, jolla EU pitää hallussaan kärkisijaa niin omilla markkinoillaan kuin vientimarkkinoillakin. Tällaisesta kehityksestä olisi hyötyä sekä työllisyystilanteen että EU:n teknologisen ja teollisuustoiminnan kannalta. Myönteinen vaikutus työllisyyteen varmistui vuosina 1998-1999 tehdyssä tutkimuksessa, jossa arvioitiin uusiutuvien energialähteiden taloudellisia hyötyjä ja vaikutusta työllisyyteen EU:ssa [3]. [3] Euroopan komission Altener-ohjelmasta rahoittama tutkimus The impact of renewables on employment and economic growth (Sopimusnumero 4.1030/E/97/009). Tästä direktiiviehdotuksesta ei aiheudu lisämenoja yhteisön talousarvioon. Direktiiviehdotuksen täytäntöönpanoon ja seurantaan liittyvät menot katetaan vuoteen 2002 asti jatkuvasta monivuotisesta ohjelmasta uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseksi yhteisössä (Altener) [4]. [4] EYVL L 79, 30.3.2000, s. 79. Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä sähkön sisämarkkinoilla EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [5], [5] EYVL C ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [6], [6] EYVL C ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [7], [7] EYVL C noudattavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Uusiutuvien energialähteiden hyödyntämismahdollisuuksia ei tällä hetkellä käytetä täysimääräisesti yhteisössä, ja sen vuoksi on varmistettava, että tarjoutuvia mahdollisuuksia hyödynnetään paremmin sähkön sisämarkkinoiden puitteissa. (2) Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19 päivänä joulukuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/92/EY [8] on tärkeä askel sähkön sisämarkkinoitten toteuttamisessa. [8] EYVL L 27, 30.1.1997, s. 20. (3) Perustamissopimuksen 6 artiklan mukaisesti ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen. (4) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistäminen kuuluu keskeisiin painotuksiin yhteisön toiminnassa, kuten valkoisessa kirjassa uusiutuvista energialähteistä todetaan ("Valkoinen kirja") [9], energiahuollon varmuuteen ja monipuolistamiseen kuin myös ympäristönsuojeluun, yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen yhtenäisyyteen liittyvistä syistä. Neuvosto vahvisti tämän uusiutuvista energialähteistä 8 päivänä kesäkuuta 1998 antamassaan päätöslauselmassa [10] sekä Euroopan parlamentti päätös- lauselmassaan [11] valkoisesta kirjasta. [9] KOM(97) 599 lopullinen. [10] EYVL C 198, 24.6.1998, s. 1. [11] A4-0207/98. (5) Erityisesti neuvosto 8 päivänä kesäkuuta 1998 antamassaan päätöslauselmassa vahvisti valkoisessa kirjassa esitetyn 12 prosentin tavoitteen ja kehotti toimien lisäämiseen sekä yhteisössä että jäsenvaltioissa, ottaen kuitenkin huomioon erilaiset kansalliset olosuhteet. (6) Valkoisessa kirjassa on ilmaistu 12 prosentin ohjeellinen tavoite tiettynä osuutena uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutuksesta. Kun otetaan huomioon tässä direktiivissä esitetty ajantasaistettu hahmotelma sähkönkulutuksesta seuraa tästä 12 prosentin ohjeellisesta tavoitteesta, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus on 22,1 prosenttia. (7) Uusiutuvia energialähteitä hyödyntävän sähköntuotannon yhdenmukaistetut puitteet ovat osa valkoisessa kirjassa hahmoteltua toimintasuunnitelmaa. (8) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön lisääminen on keskeinen osa sekä tarvittavaa toimenpidekokonaisuutta Kioton pöytäkirjan sitoumusten noudattamiseksi, että myöhempien sitoumusten täyttämiseen tähtäävää kokonaisuutta. Erilaisten uusiutuvien energialähteiden nettovaikutukset ympäristöön otetaan huomioon pantaessa eri toimenpiteitä täytäntöön. (9) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käyttöä on lisättävä paitsi kasvihuonekaasujen myös muiden haitallisten päästöjen, kuten SO2- ja NOx-päästöjen vähentämiseksi. (10) Neuvosto 11 päivänä toukokuuta 2000 antamissaan päätelmissä [12] ja Euroopan parlamentti 26 päivänä toukokuuta 1998 antamassaan päätöslauselmassa uusiutuvista energialähteistä [13] ovat kehottaneet komissiota tekemään konkreettisen ehdotuksen yhteisön puitteista uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsystä sähkön sisämarkkinoille. Euroopan parlamentti on myös 30 päivänä maaliskuuta 2000 antamassaan päätöslauselmassa uusiutuvista energialähteistä tuotetusta sähköstä ja sähkön sisämarkkinoista [14] korostanut, että uusiutuvia energialähteitä koskevat kansallisella tasolla sitovat kunnianhimoiset tavoitteet ovat välttämättömiä tulosten ja yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. [12] 8013/99. [13] A4-0199/98. [14] A5-0078/2000. (11) Perustamissopimuksen 5 artiklassa esitetyn toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuus- periaatteen mukaisesti, puitteiden ja tavoitteiden yleiset periaatteet olisi laadittava yhteisön tasolla, kuitenkin niiden yksityiskohtainen täytäntöönpano olisi jätettävä jäsenvaltioille ja siten mahdollistaa kullekin jäsenvaltiolle parhaiten sopivan järjestelmän valinta. Tämä direktiivi rajoittuu vähimpään näiden tavoitteiden toteuttamiseksi tarpeelliseen eikä siten ylitä sitä, mikä tarvitaan tähän tarkoitukseen. (12) Suurten vesivoimaloiden tuottama sähkö, joka on nykyisin tärkein uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön muoto ja on yleisesti kilpailukykyinen perinteisesti tuotetun sähkön kanssa, sen vuoksi se olisi jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle lukuun ottamatta säännöksiä, jotka koskevat jäsenvaltioiden tavoitteita ja alkuperän varmentamista. (13) Jotta varmistetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinaosuuksien kasvaminen keskipitkällä aikavälillä, on tarpeen, että kaikki jäsenvaltiot asettavat uusiutuvista energialähteistä tuotetulle sähkölle kulutustavoitteet ja laativat tarkat suunnitelmat tavoitteiden saavuttamiseksi. (14) On tarpeen, että nämä kansalliset tavoitteet ovat sekä yhdessä että erikseen yhdenmukaisia niiden valkoisessa kirjassa määriteltyjen tavoitteiden kanssa, jotka koskevat uusiutuvien energialähteiden käytön kaksinkertaistamista yhteisössä vuoteen 2010 mennessä, sekä yhteisön Kiotossa hyväksymien ilmastonmuutosta koskevien sitoumusten ja samassa yhteydessä hyväksyttyjen mahdollisten kansallisten ilmastonmuutossitoumusten kanssa. Olisi vahvistettava puitteet, jotka perustuvat tällaisten kansallisten tavoitteiden laatimista koskeviin vakiintuneisiin ja selkeisiin menetelmiin. (15) Komission olisi arvioitava jäsenvaltioiden tavoitteet ja toimintatavat ja erityisesti niiden yhdenmukaisuuden valkoisen kirjan ja yhteisön Kiotossa hyväksymien sitoumusten ilmastonmuutoksesta kanssa sekä tehtävä tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksia yksittäisistä tavoitteista, joita jäsenvaltioiden on noudatettava tällaisen yhdenmukaisuuden saavuttamiseksi. (16) Kaupan ja kilpailun kasvavat mahdollisuudet lisäävät uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta yhteisössä alentamalla kustannuksia. Niiden avulla voidaan myös helpottaa uusiutuvien energialähteiden kehittämiseen liittyvien mahdollisuuksien hyödyntämistä yhteisössä, joka on riippuvainen muun muassa maantieteellisistä olosuhteista. (17) Helpottaakseen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kauppaa ja kuluttajien valintaa perinteisesti tuotetun sähkön ja uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön välillä helpottavan avoimuuden lisäämiseksi tällaisen sähkön alkuperän varmentaminen on tarpeellista. Alkuperätakuiden olisi katettava kaikki uusiutuvista energialähteistä tuotetut sähköenergian muodot. Sen vuoksi on tärkeää, että alkuperätakuuta koskevia säännöksiä olisi sovellettava myös suuriin vesivoimaloihin. (18) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön julkinen tukeminen perustuu siihen oletukseen, että se pystyy pitkällä aikavälillä kilpailemaan perinteisesti tuotetun sähkön kanssa. Tällainen tuki on tarpeen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön lisäämistä koskevan yhteisön tavoitteen saavuttamiseksi erityisesti niin kauan kuin sähkön hinnat sisämarkkinoilla eivät täysin vastaa käytettyjen energialähteiden yhteiskunnallisia ja ympäristöön liittyviä kustannuksia ja hyötyjä. Uusiutuvia energialähteitä suosivan julkisen tuen tarve tunnustetaan myös yhteisön suuntaviivoissa ympäristönsuojeluun myönnettävästä valtiontuesta [15]. Tällaisen julkisen tuen myöntäminen ei saa kuitenkaan olla ristiriidassa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 87 ja 88 artiklan kanssa. [15] EYVL C 72, 10.3.1994, s. 3. (19) Jäsenvaltiot tukevat uusiutuvien energialähteiden käyttöä erilaisin tukijärjestelmin, kuten investointituilla, verohelpotuksilla tai veronalennuksilla ja -palautuksilla sekä suoran hintatuen järjestelmillä. (20) On liian aikaista tehdä päätös tukijärjestelmiä koskevista yhteisön laajuisista puitteista, koska jäsenvaltioiden järjestelmistä on vasta vähän kokemusta ja uusiutuvista energialähteistä tuotetun hintatuetun sähkön osuus yhteisössä on suhteellisen pieni. (21) Keskipitkällä aikavälillä tukijärjestelmiä on kuitenkin tarpeen mukauttaa kehittyvien sähkön sisämarkkinoiden periaatteisiin. Sen vuoksi on aiheellista, että komissio seuraa tilannetta ja antaa kertomuksen kansallisten järjestelmien soveltamisesta saaduista kokemuksista. Komission olisi tehtävä tarvittaessa tämän kertomuksen päätelmiin perustuva ehdotus yhteisön puitteiksi uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tukijärjestelmistä. Tämän ehdotuksen olisi noudatettava sähkön sisämarkkinoiden periaatteita, ja siinä olisi otettava huomioon eri tekniikoiden ominaisuudet. Ehdotuksen olisi lisäksi oltava tehokas ja yksinkertainen, ja siinä olisi säädettävä riittävistä siirtymäjärjestelyistä investoijien luottamuksen säilyttämiseksi ja hukkakustannusten välttämiseksi. (22) Suosittaessa uusiutuvista energialähteistä tuotettavan energian markkinoiden kehittymistä, on tarpeen ottaa huomioon toimien myönteiset vaikutukset työllisyyteen ja yhteiskunnalliseen yhteenkuuluvuuteen. (23) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinaosuuden lisääntyessä saadaan mittakaavaetuja, jolloin myös kustannukset pienenevät. (24) Pienten ja keskisuurten yritysten sekä itsenäisten sähköntuottajien osuus uusiutuvia energialähteitä hyödyntävässä sähköntuotannossa on merkittävä, ja niiden pääsyä uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon markkinoille olisi edistettävä siten parantaen alan yritysten mahdollisuuksia työvoiman palkkaamiseen. (25) Olisi otettava huomioon uusiutuvia energialähteitä käyttävän alan erityisrakenne monine pienine ja keskisuurine yrityksineen, etenkin uudistettaessa uusiutuvista energialähteistä sähköä tuottavien voimaloiden toiminnan aloittamiseen liittyviä hallintomenettelyjä. (26) Uusiutuvia energialähteitä käyttävien uusien sähköntuottajien liittymiskustannusten tulisi olla avoimia ja syrjimättömiä, ja verkkoon liitettyjen tuottajien verkolle tuottama hyöty olisi asianmukaisesti otettava huomioon, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I luku Soveltamisala ja määritelmät 1 artikla Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda yhteiset puitteet uusiutuvien energialähteiden osuuden lisäämisen edistämiseksi sähköntuotannossa sähkön sisämarkkinoilla. 2 artikla Direktiivin 96/92/EY määritelmät ovat voimassa tätä direktiiviä sovellettaessa. Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1. 'uusiutuvilla energialähteillä' uusiutuvia, muita kuin fossiilisia energialähteitä (tuuli-, aurinko-, maalämpö-, aalto- ja vuorovesienergiaa, teholtaan alle 10 megawatin vesivoimaloissa tuotettua energiaa sekä biomassaa, jolla tarkoitetaan maa- ja metsätaloustuotteita, maa- ja metsätalouden ja elintarviketeollisuuden kasvijätteitä sekä käsittelemätöntä puu- ja korkkijätettä); 2. 'uusiutuvista energialähteistä tuotetulla sähköllä' sähköä, jota tuotetaan yksinomaan uusiutuvia energialähteitä käyttävissä voimaloissa; perinteisiä energialähteitä käyttävissä hybridivoimaloissa etenkin varavoimana tuotettu sähkö, joka on peräisin uusiutuvista energialähteistä, voidaan sisällyttää tähän määritelmään; 3. 'tukijärjestelmällä' menetelmää, jonka mukaan sähkön tuottaja saa valtion sääntelemän järjestelmän perusteella joko välitöntä tai välillistä julkista tukea, esimerkiksi välitöntä hintatukea, tuotettua ja myytyä kilowattituntia kohti (esimerkiksi kiintiöjärjestelmät kuten tarjousjärjestelmät ja vihreiden todistusten järjestelmät, kiinteiden syöttötariffien ja kiinteiden hintalisien järjestelmät), investointitukea tai verohelpotuksia. 4. 'sähkönkulutuksella' kotimaista sähköntuotantoa ja tuontia, josta on vähennetty viennin osuus; II luku Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutuksen kansalliset tavoitteet 3 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutus kehittyy 2 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden mukaisesti. Tämän artiklan soveltamiseksi teholtaan yli 10 megawatin vesivoimaloita pidetään uusiutuvina energialähteinä. 2. Jäsenvaltioiden on laadittava ja julkaistava viimeistään vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta ja sen jälkeen joka viides vuosi kertomus, jossa vahvistetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tulevat kansalliset kulutustavoitteet. Tavoitteissa on määritettävä jäsenvaltion tavoittelema uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuleva kulutustaso kulutettuina kilowattitunteina tai prosenttiosuutena sähkönkulutuksesta vuosittain seuraavien kymmenen vuoden ajan. Näiden tavoitteiden on oltava yhdenmukaisia valkoisessa kirjassa uusiutuvista energialähteistä määritellyn tavoitteen kanssa, joka on 12 prosenttia kotimaisesta energiankulutuksesta vuoteen 2010 mennessä, sekä erityisesti tämän direktiivin liitteessä tarkoitetun osuuden kanssa, jonka mukaan 22,1 prosenttia yhteisön kokonaissähkönkulutuksesta on vuoteen 2010 mennessä oltava uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä. Niiden on myös oltava yhteensopivia sellaisten mahdollisten kansallisten sitoumusten kanssa, jotka yhteisö on hyväksynyt Kioton kokouksessa ja sen jälkeen ilmastonmuutossitoumusten yhteydessä. Kertomuksessa on myös esitettävä jäsenvaltiossa näiden tavoitteiden saavuttamiseksi toteutetut ja toteutettavat toimenpiteet. Jäsenvaltioiden on julkaistava joka vuosi kertomus, johon sisältyy arvio edellisen vuoden kansallisten tavoitteiden saavuttamisesta ja jossa ilmoitetaan, missä määrin toteutetut toimenpiteet noudattavat kansallisia ilmastonmuutossitoumuksia. 3. Komissio arvioi jäsenvaltioiden 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten perusteella vuosittain, missä määrin kansalliset tavoitteet yhdessä ja yksinään ovat yhdenmukaisia 2 kohdassa vahvistettujen tavoitteiden kanssa ja komissio julkaisee päätelmänsä vuosittaisessa kertomuksessaan. 4. Jos komissio toteaa 3 kohdassa tarkoitetun kertomuksen perusteella, että kansalliset tavoitteet eivät todennäköisesti ole yhdenmukaisia niiden vahvistettujen tavoitteiden kanssa, joita tarkoitetaan 2 kohdassa, komissio tekee Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksia yksittäisistä ja pakollisista kansallisista tavoitteista. III luku Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsy sähkön sisämarkkinoille 4 artikla Tukijärjestelmät Komissio seuraa tukijärjestelmien soveltamista jäsenvaltioissa ja antaa viimeistään viiden vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta kertomuksen, joka perustuu jäsenvaltioiden erilaisista tukijärjestelmistä ja niiden soveltamisesta saatuun kokemukseen. Komissio tekee tarvittaessa tämän kertomuksen päätelmiin perustuvan ehdotuksen yhteisön puitteiksi uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tukijärjestelmistä. Tämän ehdotuksen on täytettävä seuraavat edellytykset: a) sen on oltava yhdenmukainen sähkön sisämarkkinoiden periaatteiden kanssa, b) siinä on otettava huomioon uusiutuvista energialähteistä tuotettuun energiaan liittyvien eri tekniikkojen ominaisuudet, c) sen on oltava yksinkertainen ja tehokas, d) siinä on oltava riittävät siirtymäjärjestelyt investoijien luottamuksen säilyttämiseksi. Perustamissopimuksen määräyksiä, erityisesti 87 ja 88 artiklaa sovelletaan tukijärjestelmiin. 5 artikla Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön alkuperätakuu 1. Jäsenvaltioiden on kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta varmistettava, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön alkuperä voidaan taata tämän direktiivin ja kunkin jäsenvaltion vahvistamien objektiivisten ja syrjimättömien perusteiden mukaisesti. Jäsenvaltioiden on annettava tätä koskevia takuutodistuksia. Tämän artiklan soveltamiseksi teholtaan yli 10 megawatin vesivoimaloita pidetään uusiutuvina energialähteinä. Todistuksissa on ilmoitettava energialähde, josta sähkö on tuotettu, sekä vesivoimaloiden osalta, onko sen kapasiteetti yli vai alle 10 megawattia. 2. Takuutodistusten tarkoituksena on mahdollistaa, että uusiutuvia energialähteitä käyttävät sähköntuottajat voivat takuutodistuksilla osoittaa, että heidän myymänsä sähkö on tuotettu tämän direktiivin mukaisesti. Tätä varten jäsenvaltioiden on vastavuoroisesti tunnustettava nämä todistukset. Todistusten tunnustamisesta kieltäytymiselle, erityisesti petosten estämistä koskevista syistä, on oltava objektiiviset, avoimet ja syrjimättömät perusteet. Komissio ratkaisee riidat. 3. Jäsenvaltioiden on tämän direktiivin voimaantuloa seuraavan vuoden aikana nimettävä tuotannosta ja jakelusta riippumaton toimivaltainen elin myöntämään tällaisia takuutodistuksia. 4. Jäsenvaltioiden on vahvistettava asianmukaiset menettelyt, joilla varmistetaan todistusten tarkkuus ja luotettavuus, sekä esitettävä 3 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa kertomuksessa todistusjärjestelmän luotettavuuden varmistamiseksi toteutetut toimenpiteet. 5. Jäsenvaltioiden asiantuntijoita kuultuaan komissio tarkastelee 8 artiklassa tarkoitetussa kertomuksessa niitä yksityiskohtaisia sääntöjä, joita jäsenvaltioiden olisi noudatettava uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön varmentamisessa. Komissio ehdottaa tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle asiaa koskevien yhteisten sääntöjen hyväksymistä. IV luku Hallintomenettelyt 6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on tarkistettava uusiutuvia energialähteitä käyttävien uusien sähköntuotantolaitosten perustamislupiin sovellettava lainsäädäntö, jotta voidaan yksinkertaistaa ja nopeuttaa menettelyjä asianmukaisella hallintotasolla, sekä varmistettava, että säännöt ovat objektiivisia, avoimia ja syrjimättömiä ja että uusiutuviin energialähteisiin liittyvät eri tekniikkojen erityispiirteet otetaan täysin huomioon. 2. Jäsenvaltioiden on julkistettava 1 kohdassa tarkoitetusta tarkistamisesta kertomus, jossa määritellään, millaisin toimenpitein vähennetään lainsäädäntöön perustuvia ja muita esteitä uusiutuvista energialähteistä saatavan sähkön tuotannon lisäämiselle. Kertomuksessa on käsiteltävä erityisesti seuraavia seikkoja: a) uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä tuottavien voimaloiden lupahakemuksia käsittelevien hallinnollisten elinten toimien yhteen- sovittaminen; b) kohtuulliset määräajat lupahakemusten käsittelylle; c) nopeutetun suunnittelumenettelyn toteuttaminen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuottajille; d) tarvittaessa mahdollisuus toteuttaa menetelmiä, joissa lupa katsotaan myönnetyksi ilman eri toimenpidettä, jollei toimivaltainen elin ole tehnyt päätöstä tietyn ajan kuluessa lupahakemuksesta; e) asiointipisteiden perustaminen asianmukaiselle viranomaistasolle toimimaan uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä tuottavien laitosten lupahakemusten yksinomaisina vastaanottajina; f) kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla tapahtuva kartoitus kohteista, joihin voitaisiin rakentaa uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön uutta tuotantokapasiteettia; g) erityisten suunnitteluohjeiden laatiminen hankkeille, joiden tarkoituksena on tuottaa sähköä uusiutuvista energialähteistä; h) (julkisen tai yksityisen) elimen asettaminen toimimaan välittäjänä lupia myöntävien viranomaisten ja luvanhakijoiden välisissä mahdollisissa riidoissa, ja i) lupahakemusten käsittelystä vastuussa olevalle henkilöstölle uusiutuvien energialähteiden käytön tekniikasta perusteelliset tiedotus- ja koulutusohjelmat. 3. Komissio laatii 8 artiklassa mainitun kertomuksen ja tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden kertomusten perusteella arvion parhaista lainsäädäntöön perustuvien ja muiden esteiden poistamiseen liittyvistä toimintatavoista tavoitteena uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotannon lisääminen. V luku Verkkojärjestelmään liittyvät kysymykset 7 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että niiden alueella toimivat siirto- ja jakeluverkko-operaattorit asettavat etusijalle uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön siirron ja jakelun. 2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että siirto- ja jakeluverkko-operaattorit laativat ja julkaisevat yleisohjeet niiden esimerkiksi verkkoyhteyksiä ja verkkojen vahvistamista koskevista teknisistä mukautuksista johtuvien kustannusten jakamisesta, jotka ovat tarpeen uusiutuvia energialähteitä hyödyntävän uuden sähköntuottajan liittämiseksi verkkoon. Ohjeiden on perustuttava objektiivisiin, avoimiin ja syrjimättömiin perusteisiin, ja erityisesti on kokonaisuudessaan otettava huomioon uusiutuviin energialähteisiin liittyvien asennusten tulevaisuudessa tuoma kustannukset ja hyödyt järjestelmälle. 3. Siirto- ja jakeluverkko-operaattoreita on vaadittava tarjoamaan uudelle liittymistä haluavalle tuottajalle kattava selvitys liittymisen aiheuttamista kustannuksista. 4. Jäsenvaltioiden on vaadittava siirto- ja jakeluverkko-operaattoreita laatimaan ja julkaisemaan yleisohjeet siitä, miten järjestelmäasennusten, esimerkiksi verkkoyhteyksien ja verkkojen vahvistamisen, aiheuttamat kustannukset voidaan jakaa kaikkien asennuksista hyötyvien tuottajien välillä. Kustannukset on jaettava soveltamalla tarkoituksenmukaista korvausjärjestelmää, ja jaon on perustuttava objektiivisiin, avoimiin ja syrjimättömiin perusteisiin, jotka ottavat huomioon sekä alkuvaiheessa että myöhemmin verkkoon liittyneiden tuottajien samoin kuin siirtoverkko- ja jakeluverkko-operaattorien yhteyksistä saaman hyödyn. 5. Jäsenvaltioiden on 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa kertomuksessa myös tarkasteltava toimenpiteitä, joiden avulla helpotetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsyä verkkoon. Kyseisessä kertomuksessa on erityisesti tarkasteltava tarvetta aloittaa kaksisuuntainen mittaaminen. VI luku Loppusäännökset 8 artikla Komission on tarvittaessa kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta ja viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2004 otettava huomioon muun muassa, miten yhteisössä on 1 päivään tammikuuta 2004 mennessä edistytty direktiivin 96/92/EY mukaisesti, samoin kuin ilmastonmuutokseen liittyvien sitoumusten täyttämisessä tapahtunut edistyminen, ja annettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle jäsenvaltioiden kertomusten 3 artiklan 2 kohdan ja 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti laadittu kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta. Komissio laatii tämän jälkeen loppukertomuksen viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2009. Näissä kertomuksissa on tarkasteltava edistymistä siinä, miten uusiutumattomista energialähteistä tuotetun sähkön ulkoiset kustannukset ja tällaiselle sähkölle myönnetyn valtiontuen vaikutukset näkyvät sen hinnassa. Loppukertomuksessa on erityisesti otettava huomioon jäsenvaltioiden mahdollisuudet täyttää 3 artiklan puitteissa vahvistetut tavoitteet sekä se, esiintyykö eri energialähteiden välillä syrjintää. Tarvittaessa komissio antaa kertomusten kanssa lisäehdotuksia Euroopan parlamentille ja neuvostolle. 9 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2001. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 10 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 11 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE Jäsenvaltioiden tavoitteita koskevat ohjeelliset luvut Tässä liitteessä annetaan ohjeelliset luvut johdanto-osan 14 kappaleessa tarkoitettujen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kansallisten tavoitteiden asettamista varten. 1. Analyyttinen perusta Jäljempänä 3 kohdassa olevassa taulukossa ilmoitettujen lukujen analysoinnissa ja laskennassa on käytetty seuraavia tietoja: * TERES II -tutkimuksen [16] ajantasaistettu parhaan käytännön hahmotelma, jossa otetaan huomioon uusiutuvien energialähteiden viimeaikainen kehitys. [16] TERES II - Tutkimus Euroopan uusiutuvista energialähteistä, Euroopan komissio, 1997. TERES II -tutkimuksessa tarkastellaan erilaisten hahmotelmien avulla yhteisön uusiutuvien energialähteiden kehittämistavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavia poliittisia toimia. TERES II laadittiin Euroopan komissiota varten ALTENER-ohjelman yhteydessä, ja sitä käytettiin tärkeimpänä analyyttisena perustana valkoista kirjaa laadittaessa. * Uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian kulutusta koskevat Eurostatin vuoden 1997 viralliset tiedot jäsenvaltioittain. * Sähkön kokonaiskulutus jäsenvaltioittain marraskuussa 1999 Energy in Europe -sarjassa julkaistuun katsaukseen European Union Energy Outlook to 2020 [17] sisältyvän perushahmotelman mukaan. [17] Energy in Europe - European Union Energy Outlook to 2020, special issue November 1999, European Commission - the Shared Analysis Project. * Analyysissä on käytetty hyväksi myös jäsenvaltioiden julkaisemia toimintasuunnitelmia, strategioita, valkoisia kirjoja ja niin edelleen, sekä useita eri alakohtaisia tutkimuksia ja viimeaikaisia selvityksiä, joissa analysoidaan uusiutuvien energialähteiden mahdollisuuksia ja kehityssuuntia. 2. Metodologia Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön jäsenvaltiokohtaiset ohjeelliset tavoitteet on laskettu sillä perusteella, että niiden tulisi yhteisesti olla yhteensopivia valkoisessa kirjassa ilmaistun tavoitteen kanssa, jonka mukaan uusiutuvien energialähteiden osuus koko yhteisön energiankulutuksesta olisi kaksinkertaistettava 12 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä. Tämä pitäisi saavuttaa kunkin jäsenvaltion teknologisiin ja taloudellisiin mahdollisuuksiin perustuvilla yhteisillä toimilla. Valkoisessa kirjassa tämä kaikkien uusiutuvien energialähteiden 12 prosentin osuus energian kotimaisesta kokonaiskulutuksesta esitetään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutena kulutuksesta, joka on 22,1 prosenttia. Toisin sanoen valkoisessa kirjassa esitetään arvioita siitä, mikä olisi sellainen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön määrä, joka tarvitaan 12 prosentin kokonaistavoitteen saavuttamiseksi. Näiden arvioiden mukaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön määrää olisi lisättävä vuoden 1995 337 terawattitunnista (14,3 prosenttia) 675 terawattituntiin (23,5 prosenttia) vuoteen 2010 mennessä. Näitä arvioita on käytetty analyysissä lähtökohtana. Jäsenvaltioiden nykyisten tavoitteiden perusteella näyttää siltä, että ne eivät riitä 12 prosentin yleistavoitteen tai valkoisessa kirjassa määritellyn uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön erityistavoitteen saavuttamiseen. Valkoisen kirjan tavoitteiden kanssa yhteensopivien jäsenvaltioiden ohjeellisten tavoitearvojen vahvistamisessa analyyttisena perustana on käytetty valkoisen kirjan valmistelussa apuna käytetyn energiamallin ajantasaistettua versiota, jossa otetaan huomioon viimeisimmät saatavilla olevat luvut (mallin laatimisessa on käytetty Eurostatin tietoja vuodelta 1997 sekä perushahmotelmaan [18] sisältyviä sähkön kokonaiskulutusta koskevia lukuja; laskelmissa on myös otettu huomioon viimeaikainen tekniikan kehitys, esimerkiksi tuulienergiateknologian edistyminen, markkinaosuuskäyrät ja niin edelleen). [18] Ks. alaviite 14. Käytetty energiamalli on alunperin Joule II -ohjelmaa [19] varten kehitetty SAFIRE (Strategic Assessment Framework for the Implementation of Rational Energy), jota käytettiin jo TERES II -tutkimuksessa. [19] SAFIRE, Euroopan komissio, pääosasto XII, tiede, tutkimus ja kehittäminen, 1995. SAFIRE on pitkälle kehitetty tietokoneistettu malli, johon sisältyy muun muassa maakohtaisia tietokantoja energian kysynnästä sektoreittain, energian hinnoista, teknologian kustannuksista ja käytettävissä olevista energialähteistä. Tätä analyysia varten tehtiin EU:n jokaisesta 15 jäsenvaltiosta SAFIRE-malli käyttäen TERES II -ohjelman parhaan käytännön hahmotelmaa, johon myös valkoisen kirjan 12 prosentin tavoite perustuu. Jäsenvaltioiden uusimpia tavoitteita ja toimintatapoja on käytetty TERES II -päivityksen laskelmien tulosten validointiin, ja niiden perusteella on tarkistettu malliennusteiden ja jäsenvaltioiden nykyisten tavoitteiden välinen vastaavuus. 3. Jäsenvaltioiden tavoitteita koskevat ohjeelliset luvut Jäljempänä olevassa taulukossa esitetään edellä kuvaillun analyysin tuloksena saadut määrät prosentteina ja terawattitunteina jäsenvaltiota kohden. Jäsenvaltioiden ohjeelliset tavoitteet ovat yhteisesti valkoisen kirjan tavoitteiden mukaisia, mistä seuraa, että ajantasaistetun analyysin mukaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuuden EU:n kaikesta sähkönkulutuksesta olisi vuoteen 2010 mennessä oltava 22 prosenttia [20]. Jäsenvaltiokohtaiset ohjeelliset tavoitteet ilmoitetaan prosentteina sähkön kokonaiskulutuksesta vuoteen 2010 mennessä [21]. Viitteeksi annetaan luvut terawattitunteina. [20] Valkoisen kirjan arviot perustuivat vanhempaan sähkönkulutusta koskevaan hahmotelmaan. Tämän laskelman perustana on käytetty uutta vuoden 1999 sähkönkulutusta koskevaa hahmotelmaa, jossa valkoisessa kirjassa esitetty uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön 23,5 prosentin osuus sähkönkulutuksesta on muutettu 22,1 prosentiksi. Sen vuoksi kaikkien uusiutuvien energialähteiden 12 prosentin tavoitteen saavuttamiseksi valkoisessa kirjassa esitetystä 675 terawattitunnin kulutuksesta seuraa 22,1 prosentin osuus sähkön osalta. [21] Tässä direktiivissä 'sähkönkulutuksella' tarkoitetaan 2 artiklan määritelmän mukaan kotimaista sähköntuotantoa ja tuontia, josta on vähennetty viennin osuus (kokonaiskulutus). Kunkin maan sähkön kokonaiskulutusta koskevat luvut on saatu Energy in Europe -sarjan perushahmotelmasta. Tässä perushahmotelmassa ennustetaan energian loppukysynnän lisääntyvän 1,2 prosentin vuosivauhtia vuosina 1995-2010. Jos jäsenvaltioiden sähkön kokonaiskulutus alittaa perushahmotelman kulutuksen, sama prosenttimääräinen tavoite johtaa uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pienempään kulutukseen terawattitunteina mitattuna. Jäsenvaltioiden ohjeelliset luvut uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuudelle sähkön kokonaiskulutuksesta vuoteen 2010 mennessä >TAULUKON PAIKKA> * Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutus prosentteina perushahmotelmassa ennustetusta 3 058 terawattitunnin yhteenlasketusta sähkön kokonaiskulutuksesta. 4. Uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä koskevat vuoden 1997 Eurostatin viralliset tiedot jäsenvaltioittain verrattuna vuoden 2010 ohjeellisiin tavoitteisiin >TAULUKON PAIKKA> Mahdollisuus käyttää suuria vesivoimaloita riippuu suuresti maantieteellisistä olosuhteista. Tämän vuoksi edellä olevat vertailut esitetään sekä suuret vesivoimalat mukaan lukien että ilman niitä. Maakohtaisissa luvuissa, jotka koskevat uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinaosuuksia ilman suurten vesivoimaloiden osuutta, on joitakin eroja, jotka ilmaisevat jossakin määrin uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisen onnistumista. On huomattava, että vuoden 1997 jälkeen tapahtunut kehitys, josta ei ole vielä saatavilla uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä koskevia virallisia Eurostatin lukuja, on ollut positiivista ja osoittaa, että useissa maissa on edistetty voimakkaasti tällaisen sähkön käyttöä.