Tuonti on yhtä tärkeää. EU:n talouden avaaminen kaupalle ja investoinneille on tärkeä tekijä tuottavuuden kasvulle ja yksityisille investoinneille, joita molempia EU tarvitsee kipeästi. Ne tuovat ideoita ja innovointia, uutta teknologiaa ja laadukasta tutkimusta. Ne hyödyttävät kuluttajia, alentavat hintoja ja laajentavat valinnanvaraa. Alemmat kustannukset ja tuotantopanosten suurempi valikoima edistävät suoraan EU:n yritysten kilpailukykyä kotimaassa ja ulkomailla.

Vientimahdollisuudet ovat ratkaisevan tärkeitä sektoreille, joilla on käynnissä rakenteellisia muutoksia, kuten maatalous- ja elintarvikesektoreilla. Yhteisen maatalouspolitiikan asteittaisten uudistusten ansiosta sektorista on tullut aiempaa markkinasuuntautuneempi, sen kansainvälinen kilpailukyky on parantunut ja se pystyy vastaamaan uusiin markkinamahdollisuuksiin.

Viennillä tuetaan myös Euroopan pieniä ja keskisuuria yrityksiä (pk-yrityksiä). Yli 600 000 pk-yritystä, jotka työllistävät yli 6 miljoonaa henkeä, vie tavaroita suoraan EU:n ulkopuolelle, ja niiden osuus EU:n viennistä on yksi kolmasosa. Kansainvälisten sitoumusten ansiosta nämä yritykset ovat kilpailukykyisempiä ja pystyvät monipuolistamaan markkinoitaan. Paljon useammat vievät palveluita tai toimivat välillisinä viejinä suurempien yritysten tavarantoimittajina. Yhä useammat haluaisivat ryhtyä harjoittamaan vientiä tulevaisuudessa, koska vienti on usein nopein tapa kasvuun ja työpaikkojen luomiseen.

Muualle maailmaan suuntautuvasta myynnistä on tullut yhä tärkeämpi työpaikkojen lähde eurooppalaisille. Euroopan unionin ulkopuolelle suuntautuvaan vientiin liittyy nyt yli 30 miljoonaa työpaikkaa – mikä on kaksi kolmannesta enemmän kuin 15 vuotta sitten. Tämä tarkoittaa sitä, että lähes joka seitsemäs työpaikka Euroopassa liittyy vientitoimintaan. Nämä työpaikat vaativat korkeaa ammattitaitoa ja niistä maksetaan keskimääräistä suurempaa palkkaa. Ne ovat levittäytyneet kaikkiin EU:n jäsenvaltioihin ja liittyvät sekä suoraan että välillisesti EU:n ulkopuolelle suuntautuvaan vientiin. Esimerkiksi Puolassa on 200 000, Italiassa 140 000 ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 130 000 työpaikkaa, jotka liittyvät Saksasta EU:n ulkopuolelle suuntautuvaan vientiin. Ranskan vienti EU:n ulkopuolelle tukee 150 000:ta työpaikkaa Saksassa, 50 000:ta Espanjassa ja 30 000:ta Belgiassa. Tämän tuloksena kaupasta saatavat edut ovat levinneet paljon laajemmalle kuin yleensä tajutaan.

Kauppa ei ole koskaan ollut tärkeämpää EU:n talouden kannalta. Hiljattaisen kriisin myötä on käynyt selväksi, että kauppa voi olla vakauttava tekijä kovina aikoina. Kun EU:n kotimainen kysyntä oli heikkoa, kauppa pehmensi laman aiheuttamaa iskua kanavoimalla kysyntää kasvavista talouksista Eurooppaan. Kaupasta on tulossa vieläkin tärkeämpi kasvun lähde tulevaisuudessa. Seuraavien 10–15 vuoden aikana globaalista talouden kasvusta noin 90 prosentin odotetaan syntyvän Euroopan ulkopuolella. Talouden elpymistä on vahvistettava tiiviimmillä yhteyksillä uusiin globaalin kasvun keskuksiin.

Kauppaan liittyvät keskustelut ovat kiihtyneet viime vuosina. Kansalaisista yhä useammat ovat kiinnostuneita kauppapolitiikasta, ja monet ovat huolissaan esimerkiksi sääntelysuojaan ja työllisyyteen mahdollisesti vaikuttavista seikoista.Keskusteluissa on käsitelty suurimmaksi osaksi transatlanttista kauppa- ja investointikumppanuutta (TTIP). Tässä tiedonannossa ei rajoituta pelkästään tähän aiheeseen vaan tarkastellaan Euroopan unionin kauppaohjelmaa laajemmin. Komissio on kuitenkin tehnyt TTIP-keskustelusta päätelmiä, jotka ovat merkityksellisiä EU:n laajemman kauppapolitiikan kannalta. Keskustelun perimmäisenä kysymyksenä on ollut se, kenelle EU:n kauppapolitiikka on tarkoitettu. Tässä tiedonannossa osoitetaan, että EU:n kauppapolitiikka on tarkoitettu kaikille. Sillä pyritään parantamaan kansalaisten, kuluttajien, työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien, pienten, keskisuurten ja suurten yritysten samoin kuin kehittyvien maiden köyhimpien asukkaiden olosuhteita ja puuttumaan niiden ongelmiin, jotka kokevat jäävänsä häviölle globalisaation myötä. Kauppapolitiikalla on edistettävä kasvua, työllisyyttä ja innovointia, mutta sen on myös oltava eurooppalaisen mallin periaatteiden mukainen. Sen on lyhyesti sanottuna oltava vastuullista, sillä on pystyttävä tehokkaasti tarjoamaan todellisia taloudellisia mahdollisuuksia, sen on oltava avointa ja julkisen valvonnan alaista, ja sillä on edistettävä ja puolustettava eurooppalaisia arvoja.

Toimivan kauppapolitiikan olisi lisäksi sovittava yhteen EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan ja laajemmin ulkopolitiikan kanssa samoin kuin EU:n sisäasioiden politiikan ulkoisten tavoitteiden kanssa niin, että ne vahvistavat toisiaan. Kauppapolitiikalla on merkittäviä seurauksia geopoliittiseen tilanteeseen ja päinvastoin. Lisäksi kauppapolitiikka yhdessä kehitysyhteistyön kanssa on voimakas kasvun moottori kehittyvissä maissa. EU on edelleen sitoutunut kestävään kehitykseen kauppapolitiikassaan ja edistää hiljattain sovittuja globaaleja kestävän kehityksen tavoitteita vuoteen 2030 ulottuvan kestävän kehityksen ohjelman mukaisesti. Kauppapolitiikalla vahvistetaan myös EU:n sisämarkkinoita liittämällä sen säännöt globaaliin kauppajärjestelmään.

Euroopan unionin kauppa- ja investointipolitiikassa on otettava nämä realiteetit paremmin huomioon ja tarkasteltava kaikkia tapoja, joilla EU:n yritykset ovat vuorovaikutuksessa muun maailman kanssa. Esimerkiksi palveluilla käydään yhä enemmän kauppaa valtioiden rajojen yli, ja ne myös liittyvät tiiviisti perinteiseen valmistusteollisuuteen. Tämän seurauksena kaupankäyntiin liittyy yhä useammin ihmisten ja tiedon eikä vain tavaroiden liikkumista rajojen yli. Tämä tehostaa tapoja, joilla kauppa edistää ajatusten, taitojen ja innovaatioiden vaihtoa. EU:n kauppapolitiikalla on helpotettava tätä vaihtoa.

EU:lla on otolliset mahdollisuudet hyödyntää kauppa- ja investointipolitiikkaa tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja tuoda etuja yrityksille, kuluttajille ja työntekijöille. EU on maailman suurin tavaroiden ja palvelujen viejä ja tuoja sekä suurin ulkomaisten suorien sijoitusten lähde ja kohde. Tämä tekee EU:sta noin 80 maan suurimman kauppakumppanin ja noin 40 maan toiseksi suurimman kauppakumppanin. EU:n olisi hyödynnettävä tätä vahvuuttaan niin, että siitä olisi etua sekä sen omille kansalaisille että maailman muiden osien, etenkin maailman köyhimpien valtioiden, kansalaisille.

Pitkittyneen ja piinallisen laman jälkeen EU:n haasteena on nyt edistää työllisyyttä, kasvua ja investointeja. Komissio on asettanut tämän poliittisten prioriteettiensa kärkeen. Kauppa on yksi niistä harvoista välineistä, joilla taloutta voidaan edistää rasittamatta valtioiden budjetteja, samoin kuin jäsenvaltioiden toteuttamat rakenneuudistukset ja EU:n investointiohjelman osana toteutetut toimet.

Yleisemmin ottaen globaalien arvoketjujen kehittyminen korostaa tuonnin ja viennin keskinäistä riippuvuutta. On yleisesti tunnustettua, että tuotanto EU:ssa riippuu energian ja raaka-aineiden tuonnista. Usein kuitenkin unohdetaan, että sama koskee osia, komponentteja ja tuotantohyödykkeitä, kuten koneita. Yhdessä näiden tuotteiden osuus EU:n tuonnista on 80 prosenttia. Ne ovat keskeisen tärkeitä talouden toiminnan ja EU:n yritysten kilpailukyvyn kannalta. Tuonnin osuus EU:n viennistä on kasvanut yli puolella vuodesta 1995 lähtien.

Investoinnit ovat olennaisen tärkeitä. Ulkomaille tehtävät sijoitukset auttavat eurooppalaisia yrityksiä parantamaan kilpailukykyään. EU:hun suuntautuvat sijoitukset puolestaan työllistävät 7,3 miljoonaa henkeä EU:ssa. Investoinnit molempiin suuntiin ovat keskeinen osa infrastruktuuria, joka yhdistää Euroopan talouden globaaleihin arvoketjuihin. EU:n ”Euroopan investointiohjelmalla” pyritään edistämään investointeja, jotka vuonna 2014 olivat 15 prosenttia alle kriisiä edeltäneiden tasojen. Keskeisenä vaatimuksena on hyödyntää järkevämmin uusia ja nykyisiä finanssialan resursseja. Tässä prosessissa keskeinen asema on kansainvälisillä kumppaneilla. Ulkomaisia suoria sijoituksia koskevalla EU:n politiikalla pitäisi tukea tätä Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden ja prioriteettien mukaisesti.

EU:n yritykset ovat erittäin kilpailukykyisiä globaalisti. Sen vuoksi EU:lla on oiva tilaisuus saada etua kasvaneesta kansainvälisestä sitoutumisesta. Vuosituhannen alusta lähtien eurooppalaisten tavaroiden vienti on lähes kolminkertaistunut ja kasvanut noin 1,5 biljoonalla eurolla. EU:n osuus maailman tavaraviennistä on yli 15 prosenttia, ja se on laskenut vain hieman – niukasti yli 16 prosentista – vuosituhannen vaihteen jälkeen. Tätä on tarkasteltava ottaen huomioon Kiinan nousu; sen osuus maailman tavaraviennistä kasvoi 5 prosentista yli 15 prosenttiin samalla kaudella. Tähän nähden EU:n suoriutuminen on poikkeuksellista. Se on myös suoriutunut paremmin kuin vastaavat talousalueet. Yhdysvalloissa viennin osuus pieneni neljä kertaa enemmän kuin Euroopassa suhteellisesti tarkasteltuna, minkä seurauksena sen osuus globaalista tavaraviennistä jäi 11 prosenttiin verrattuna vuoden 2000 tasoon 16 prosenttiin, joka oli sama kuin EU:ssa. Sama tapahtui Japanissa, jonka osuus globaaleilla tavaravientimarkkinoilla puolittui 10 prosentista 4,5 prosenttiin.

1.2.EU:n kauppa- ja talousohjelmalla vahvistetaan kaupasta saatavia etuja

Vahvistaakseen EU:n kapasiteettia hyödyntää kaupasta ja investoinneista saatavia etuja komissio on laatinut kunnianhimoisen kahdenvälisen ohjelman, jolla täydennetään EU:n sitoumusta Maailman kauppajärjestössä (WTO). EU on tehnyt tai on neuvottelemassa kahdenvälisiä vapaakauppasopimuksia kaikilla mantereilla sijaitsevien yhteistyökumppaneiden kanssa. Voimassa olevat vapaakauppasopimukset kattoivat kymmenen vuotta sitten alle neljänneksen EU:n kaupasta mutta nyt yli kolmanneksen. Osuus voi nousta kahteen kolmasosaan, jos kaikki käynnissä olevat neuvottelut saadaan päätökseen. Tämä on ehdottomasti maailman kunnianhimoisin kauppapoliittinen ohjelma tällä hetkellä.

EU:n ja Etelä-Korean vapaakauppasopimus on erinomainen esimerkki tällaisista uuden sukupolven sopimuksista, joita EU voi neuvotella, ja konkreettisista tuloksista, joita tällaisilla sopimuksilla saadaan aikaan. Se on kunnianhimoisin kauppasopimus, jonka EU on koskaan pannut täytäntöön. Sillä poistetaan viiden vuoden aikana lähes 99 prosenttia tulleista molemmin puolin ja puututaan myös tullien ulkopuolisiin esteisiin. Se menee Yhdysvaltojen ja Korean vapaakauppasopimusta pidemmälle. Neljän vuoden aikana EU:n tavaravienti kasvoi 55 prosenttia. Tämä tarkoittaa sitä, että uutta vientiä syntyi 4,7 miljardin euron edestä kolmen ensimmäisen vuoden aikana. Autojen vienti on yli kolminkertaistunut. EU:n pitkään jatkunut kauppavaje on nyt kääntynyt ylijäämäksi. EU:n osuus Etelä-Korean tuonnista kasvoi 9 prosentista 13 prosenttiin, kun taas Yhdysvaltojen osuus pysyi vakaana ja Japanin pieneni 2 prosenttia.

Kauppapolitiikasta on kuitenkin apua vain, jos sen tukena ovat kotimarkkinoiden uudistukset. Rakenneuudistukset, byrokratian vähentäminen, rahoituksen helpompi saanti ja suuremmat investoinnit infrastruktuuriin, ammattitaitoon sekä tutkimus- ja kehitystyöhön ovat olennaisen tärkeitä, jotta voidaan vahvistaa entisestään unionin kapasiteettia hyödyntää avoimia markkinoita. EU:n investointiohjelmassa tuodaan yhteen nämä uudistukset EU:n tasolla ja parannetaan EU:n yritysten, etenkin pk-yritysten, kilpailukykyä entisestään. Hiljattaiset kokemukset ovat osoittaneet, että myös jäsenvaltioiden toteuttamista rakenneuudistuksista saadaan hyötyä kauppatuloksen parantuessa. Talouspolitiikan EU-ohjausjakso on näin ollen tärkeä väline, jolla maksimoidaan kauppa- ja sisäpolitiikan yhteisvaikutukset.

2.Tehokas politiikka, jolla puututaan uusiin talouden realiteetteihin ja täytetään lupaukset

2.1.Vastataan globaalien arvoketjujen nousuun

Globaalit arvoketjut tarkoittavat sitä, että kauppapolitiikkaa ei voida enää tarkastella kapeasta merkantilistisesta näkökulmasta. Tuontikustannusten kohoaminen vähentää yritysten kykyä myydä globaaleilla markkinoilla. Keskinäisiä riippuvuussuhteita on ymmärrettävä paremmin. Protektionistisiin toimenpiteisiin turvautumisesta ei saada mitään etuja edes nykyisessä vaikeassa taloudellisessa tilanteessa.

EU:n kauppapolitiikalla on lujitettava Euroopan asemaa globaaleissa hankintaketjuissa. Sillä on tuettava kaikkea taloudellista toimintaa, jonka kautta eurooppalaiset luovat ja myyvät arvoa. Tähän sisältyy komponenttien ja lopputuotteiden valmistus, joka on keskeisen tärkeää. Siihen sisältyvät myös palvelut sekä tutkimus-, suunnittelu-, markkinointi-, kokoonpano-, jakelu- ja huoltotoiminta.

EU:n kauppapolitiikka on jo mukautunut näihin realiteetteihin ja on laajentunut perinteisiä tariffikeskusteluja edemmäs. Siinä omaksutaan holistinen lähestymistapa ja katetaan tärkeitä kysymyksiä, kuten julkiset hankinnat, kilpailu ja tuet tai terveys- ja kasvinsuojelutoimiin liittyvät esteet. Nämä ovat edelleen keskeisellä sijalla. Esimerkiksi julkisiin hankintoihin käytettyjen menojen osuus on 15–20 prosenttia BKT:sta maailmanlaajuisesti. Infrastruktuuri-investoinnit ja muut julkiset hankinnat nopeasti kehittyvissä ja kehittyneissä talouksissa ovat todennäköisesti merkittäviä talouskasvun moottoreita tulevina vuosina. Vaikka EU on asteittain integroinut ja avannut markkinoitaan, EU:n yritykset kohtaavat silti edelleen syrjintää ja rajoituksia ulkomailla. Sen vuoksi on keskeisen tärkeää varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset markkinoille pääsyn suhteen, ja tähän päästään osittain vapaakauppasopimuksilla ja neuvotteluilla, jotka koskevat uusien maiden liittymistä WTO:n julkisia hankintoja koskevaan sopimukseen (GPA).

Kauppapolitiikassa on kuitenkin puututtava monenlaisiin ongelmiin, jos halutaan, että EU varmistaa paikkansa globaaleissa arvoketjuissa. Tämä edellyttää sitä, että edistetään palvelukauppaa, helpotetaan digitaalista kauppaa, tuetaan ammattitaitoisten työntekijöiden liikkuvuutta, puututaan sääntelyn hajanaisuuteen, varmistetaan raaka-aineiden saatavuus, suojataan innovointia ja varmistetaan tullin sujuva hallinnointi. Eri talouspolitiikan alojen yhdennetyllä strategialla on myös varmistettava hankintaketjujen vastuullinen hallinto (ks. 4.1.1 ja 4.2.3) ja puututtava yritysten aggressiivisiin voitonsiirto- ja veronkiertostrategioihin, joissa hyödynnetään arvoketjujen pirstaleisuutta. Komissio käsittelee tätä erilaisilla poliittisilla välineillä. Kauppasopimuksilla tuetaan toimia, joilla edistetään kansainvälisiä avoimuutta ja hyvää hallintotapaa koskevia standardeja.

2.1.1.Edistetään palvelukauppaa

Palvelujen osuus EU:n BKT:stä ja työllisyydestä on noin 70 prosenttia, ja ne ovat yhä tärkeämpi osa kansainvälistä kauppaa. Aiemmin useimpia palveluja pystyttiin tarjoamaan vain paikallisesti. Teknologia on muuttanut tämän, ja EU:n palveluvienti on kaksinkertaistunut kymmenessä vuodessa niin, että sen arvo vuonna 2014 oli 728 miljardia euroa. Itse palvelujen kaupan lisäksi valmistusteollisuuden yritykset ostavat, tuottavat ja myyvät nyt yhä enenevässä määrin palveluja, joiden ansiosta ne voivat myydä tuotteitaan. Tämä palvelujen sisällyttäminen valmistusprosessiin on laajentunut merkittävästi viime vuosina. Palvelujen osuus on nyt lähes 40 prosenttia Euroopasta vietyjen tavaroiden arvosta. Noin kolmannes teollisuustuotteiden viennin luomista työpaikoista on itse asiassa yrityksissä, jotka tarjoavat liitännäispalveluja, kuten kuljetus- ja logistiikkapalveluja. Koneiden, tuuliturbiinien tai lääkinnällisten laitteiden kaltaisten monimutkaisten laitteistojen myynnissä osana pakettia tulevat esimerkiksi asennus-, tuki-, koulutus- ja huoltopalvelut. Lisäksi tarvitaan monia muita yritys-, vakuutus-, televiestintä- ja kuljetuspalveluja.

Valmistusteollisuuteen sisällytettyjen palvelujen lisääntyminen edellyttää palvelujen kaupan vapauttamista edelleen sekä EU:ssa että muualla maailmassa. On yhä tärkeämpää parantaa valmistusteollisuuden ja palvelujen markkinoillepääsyä toistensa yhteydessä. Tämä tarkoittaa sitä, että siirrytään pois perinteisestä ajattelumallista, josta hyvänä esimerkkinä on se, että tavaroiden ja palvelujen vapauttamista koskevia sitoumuksia käsitellään tällä hetkellä erikseen kauppaneuvotteluissa. Esimerkiksi palveluja tarjoavien ihmisten liikkuvuus voi tukea tavaroiden ja palvelujen myyntiä, ja digitaalisen kaupan ja tietovirtojen helpottaminen tukee sekä tavaroita että palveluja tarjoavia yrityksiä.

Palvelujen kaupan helpottaminen edellyttää myös avoimuutta ulkomaisiin suoriin sijoituksiin nähden. Yli 60 prosenttia EU:n suorista investoinneista ulkomaille liittyy palvelujen kauppaan. Palvelujen kansainvälinen kauppa edellyttää sitä, että yritykset sijoittautuvat ulkomaisille markkinoille tarjotakseen palveluja uusille paikallisille asiakkaille. WTO:n arvioiden mukaan palveluista kaksi kolmasosaa tarjotaan sijoittautumisen kautta. Eri puolille maailmaa investoiminen antaa palveluyrityksille mahdollisuuden tarjota globaaleja ratkaisuja kotimaan asiakkaille ja tukee EU:n valmistusteollisuuden ja palveluyritysten yhteyksiä globaaleihin arvoketjuihin. Kansainvälisiä investointeja koskevat EU:n neuvottelut samoin kuin Euroopan investointiohjelman kansainvälinen ulottuvuus helpottavat näiden siteiden solmimista.

EU on yksi WTO:n 25 jäsenestä, joka käy neuvotteluja kunnianhimoisesta useammankeskisestä palvelukauppasopimuksesta (TiSA). Yhdessä näiden maiden osuus palvelujen maailmankaupasta on 70 prosenttia, ja TiSA voi toimia ensimmäisenä askeleena sille, että kaikki WTO:n jäsenet etenevät palvelukaupan vapauttamisen ja sääntöjen alalla niin, että niissä saavutetaan sama taso kuin tavarakaupan vapauttamisen ja sääntöjen alalla. Lisäksi ympäristöhyödykkeitä koskevasta sopimuksesta (EGA) käytävissä neuvotteluissa pitäisi käsitellä palveluita, jotka ovat tarpeen, jotta näitä hyödykkeitä voidaan myydä valtioiden rajojen yli. EU on myös ehdottanut, että WTO:n Dohan kehitysohjelmassa pitäisi keskittyä palveluihin, jotka tehostavat tavarakauppaa.

Samalla EU:n kanta julkisiin palveluihin on selvä. EU:n kauppasopimuksissa ei estetä eikä tulla estämään valtioita millään tasolla tarjoamasta, tukemasta tai sääntelemästä palveluita vesihuollon, koulutuksen, terveydenhuollon ja sosiaalipalvelujen kaltaisilla aloilla, eikä estetä poliittisia muutoksia, jotka koskevat näiden palvelujen rahoittamista tai järjestämistä. Kauppasopimuksissa ei edellytetä valtioita yksityistämään mitään palveluja eikä estetä niitä laajentamasta niiden palvelujen valikoimaa, jota ne tarjoavat kansalaisille.