Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisöjen ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta poliittisesta toimintaohjelmasta 'Kohti kestävää kehitystä'" CdR 142/96 fin



Virallinen lehti nro C 034 , 03/02/1997 s. 0012



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisöjen ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevan poliittisen toimintaohjelman `Kohti kestävää kehitystä`" (97/C 34/03) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission ehdotuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle [KOM(95) 647 lopull. - 96/0027 (COD)] (), ottaa huomioon komission helmikuun 29. päivänä 1996 tekemän päätöksen pyytää alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon alueiden komitean heinäkuun 18. päivänä 1995 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 5:lle "Maankäytön suunnittelu Ympäristö Energia", ottaa huomioon valiokunta 5:n huhtikuun 16. päivänä 1996 yksimielisesti hyväksymän lausunnon, jonka esittelijänä oli Rupert von Plottnitz (CdR 142/96 rev.), hyväksyi syyskuun 18. ja 19. päivänä 1996 pitämässään täysistunnossa (syyskuun 18. päivän kokouksessa) enemmistön äänin seuraavan lausunnon. JOHDANTO Komission 18. maaliskuuta 1992 hyväksymä Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskeva poliittinen toimintaohjelma (ympäristöalan viides toimintaohjelma), johon Euroopan parlamentti suhtautui myönteisesti ja jonka ministerineuvosto hyväksyi, ulottuu vuoteen 2000.Ympäristöalan viidennen toimintaohjelman 2 osan 16 luvussa määrätään, että ohjelma tarkistetaan ennen vuotta 1995. Komissio esitti tarkistuksensa tulokset laajassa kertomuksessaan ohjelman toteuttamisesta 10. tammikuuta 1996 (). Kertomusta täydentää Euroopan ympäristötoimiston 10. marraskuuta 1995 antama kertomus ympäristön tilasta. Kertomuksissa päädytään tulokseen, että ympäristöalan viidennessä toimintaohjelmassa esitetty kestävän ja ympäristöystävällisen kehityksen strategia pätee edelleen. On kuitenkin ryhdyttävä toimiin ohjelman toteuttamiseksi tehokkaammin ja nopeammin, jotta vuodeksi 2000 ja sen jälkeiseksi ajaksi asetetut tavoitteet saavutetaan. Erityisesti on uudistettava poliittista sitoutumista, jotta vaadittavat toimet voidaan toteuttaa mahdollisimman tehokkaasti, tärkeysjärjestys on lyötävä uudelleen lukkoon ja ohjelman yleiset lausumat on muutettava käytännöllisiksi ja toimiviksi välineiksi. Siksi komissio on tehnyt Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimintasuunnitelmaehdotuksen, joka on määrä hyväksyä yhteispäätösmenettelyllä 189 b artiklan mukaisesti. Toimintasuunnitelman oikeusperustana on EY:n perustamissopimuksen 130 s artiklan 3 kohta. Komissio toivoo ympäristöpoliittisen suuntauksensa osoittautuvan entistä oikeutetummaksi tulevina vuosina. Komission ympäristöpolitiikan taustalla olevan ajattelutavan mukaisesti kiireelliset ympäristöongelmat pyritään käsittelemään suoraan yhdentämällä ympäristöpolitiikka yhteisön muihin politiikkoihin. Siten halutaan välttyä muiden politiikkojen synnyttämiltä tai pahentamilta ympäristöongelmilta (esimerkiksi nitraattidirektiiviä ei tarvittaisi, jos lannoittaminen olisi ympäristölle ystävällistä). Komissio korostaa, että sillä on tärkeä asema tehtyjen vaatimusten toteuttamisessa. Komissio pyrkii tehostamaan ympäristöulottuvuuden yhdentämistä omiin toimiinsa, mutta tunnustaa samanaikaisesti, että sen yksiköt eivät ole vielä täysin onnistuneet sisällyttämään yhdentävää lähestymistapaa omaan työskentelyynsä. YLEISTÄ AK suhtautuu myönteisesti komission päätökseen noudattaa 189 b artiklan menettelyä, koska toimintasuunnitelman oikeutus siten vahvistuu. AK on myös tyytyväinen päätösehdotuksen perusteluissa esitettyyn yleiseen lähestymistapaan. Komissio analysoi puutteita osuvasti, osoittaa oikeat painopisteet ja hahmottelee tarvittavat uudet strategiat. Toimintaohjelma sinänsä ei sisällä konkreettisia tavoitteita, joiden toteutus olisi valvottavissa. AK olettaa, että syy tähän on yksinomaan siinä, että ohjelmalla on tarkoitus nopeuttaa ympäristöalan viidennen toimintasuunnitelman toteuttamista ja ettei kyseiseen suunnitelmaan sisältyvistä yksityiskohtaisista ja selkeistä tavoitteista ole tarkoitus luopua. EU:n ympäristöpolitiikka koskettaa välittömästi alue- ja paikallisyhteisöjä, koska ne vastaavat vesi- ja jätevesihuollosta, jätehuollosta, taajamien ja alueiden liikennepolitiikasta sekä terveydenhuollosta. Ne tähdentävät olevansa valmiit osallistumaan tarvittavien toimenpiteiden toteuttamiseen. Siksi AK pitää erittäin tärkeänä, ettei toimintasuunnitelmassa rajoituta yleisiin lausumiin, vaan mainitaan selkeästi tulevien vuosien ympäristöpolitiikan painopisteet. Tästä syystä AK pyrkii lausunnossaan kohta kohdalta hahmottelemaan konkreettisia ehdotuksia. Koska etenkin EU:n ympäristölainsäädännön soveltamiseen liittyvä hallintovastuu on usein jäsenvaltioiden kunnallis- ja aluetasolla, on tärkeää, että komissio kiinnittää huomiota myös EU:n ympäristöaloitteiden näillä tasoilla ilmeneviin hallinnollisiin ja taloudellisiin seurauksiin. Komitea ehdottaa, että komissio ottaisi käytännöksi ympäristöasioita koskevien neuvoston päätösten yhteydessä arvioida niistä alue- ja paikallisyhteisöille aiheutuvia taloudellisia ja hallinnollisia seurauksia. Alueiden komitea viittaa Euroopan unionin perustamissopimuksen tarkistamista käsittelevään lausuntoonsa, jossa komitea ehdottaa toimivaltansa laajentamista, ja muistuttaa jälleen kerran toivovansa, että alueiden komitean kuulemisvelvoite laajennetaan koskemaan myös ympäristökysymyksiä. Lisäksi AK kehottaa komissiota ottamaan lähivuosien ympäristöpolitiikassaan huomioon Euroopan alueiden ympäristöministereiden Valenciassa marraskuussa 1995 tekemän ympäristöpoliittisen päätöksen ja samassa yhteydessä laaditun Valencian peruskirjan. Tunnustusta olisi myös annettava Habitat II -ohjelman ja erityisesti Agenda 21:n toimintasuunnitelmille, joita alue- ja paikallisyhteisöjen on määrä edelleen kehitellä ja joiden tarkoituksena on edistää kestävää kehitystä. 1 OSA ENSISIJAISET TEHTÄVÄT 2 artikla Ympäristön sisällyttäminen muihin politiikan aloihin Ympäristöpolitiikan sisällyttämistä maatalous-, liikenne-, energia-, teollisuus- ja matkailupolitiikkaan on vahvistettava. AK ehdottaa yksityiskohtaisesti seuraavaa: 2.1. Maatalouden osalta ensisijaisia tehtäviä AK toteaa, että ympäristönsuojelun ja maatalouden välillä vallitsee ristiriitatilanne etenkin vesistö- ja maaperärasituksen osalta. Erityisesti paikallis- ja alueyhteisöt kärsivät kyseisistä ympäristöhaitoista. Tuhojen aiheuttajien tavoittaminen on usein myöhäistä, joten alue- ja paikallisviranomaisten on koetettava korjata haitat suurin kustannuksin, mikä aiheuttaa niille vaikeuksia. AK pitää oikeana, että kaiken ympäristönsuojelullisen harkinnan lähtökohtana maataloudessa on tukien sitominen ekologisiin perusteisiin. Tämä tarkoittaa, että hintatukivälineet otetaan vastaisuudessa käyttöön vain kun niihin liitetään ympäristövelvoitteita. YMP-uudistuksen yhteydessä toteutettavat oheistoimet, joiden tavoitteena on ympäristöystävällisten tuotantomenetelmien ja maisemansuojelun edistäminen, on säilytettävä itsenäisenä tukivälineenä vuoden 1997 jälkeenkin. Yhteinen maatalouspolitiikka on järjestettävä siten, että maanviljelijöitä kannustetaan noudattamaan nykyistä korkeampia ympäristöstandardeja sekä harjoittamaan kestäviä ja ympäristöystävällisiä tuotantotapoja samalla kun heidän tulojensa jatkuvuus taataan. Joillakin alueilla on ollut hyviä kokemuksia yhteistyöhankkeista maataloudesta vesistöihin kohdistuvan rasituksen pienentämiseksi. Vesivaroille haittaa aiheuttamattomien maanviljelymenetelmien edistämisellä voi olla huomattava ympäristövaikutus ja siksi niitä tulee tukea. Suunniteltu säännöllinen raportointi maatalouden aiheuttamista ympäristöhaitoista tulee tehdä siten, että se antaa yleiskatsauksen koko EU:n alueella jo todettavista ympäristövaurioista etenkin, mikäli ne johtuvat lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden käytöstä tai eroosiosta. Hajoamattomat ja aikojen kuluessa ympäristöä saastuttavat kasvinsuojeluaineet on kerta kaikkiaan kiellettävä maataloustuotannossa. Tässä yhteydessä AK vaatii, että kaikkien EU:ssa hyväksyttyjen kasvinsuojeluaineiden arviointia varten laaditaan yhdenmukaiset ja ankarat perusteet. Arvioinnin tulisi tapahtua direktiivin 91/414/ETY () osoittamalla tavalla. Lietelannan levittämistä olisi niin ikään säänneltävä ympäristönsuojelullisin perustein. Direktiiviä 86/278/ETY () puhdistamolietteen käytöstä olisi tiukennettava siten, että voimassa olevien raja-arvojen kiristämisen lisäksi asetetaan raja-arvot myös sellaisille uusille, ympäristölle haitallisille aineille, jotka eivät kuulu nykyisen direktiivin piiriin. AK muistuttaa kuitenkin, että Euroopan maatalouden tekemiseen "ekologisemmaksi" tulee kuulua kohtuullisten määräaikojen säätäminen sekä riittävien rahoituskeinojen luominen, sillä vain siten voidaan nykyiset viljelymenetelmät muuttaa vähemmän voimaperäisiksi ja enemmän ympäristöä kunnioittaviksi. Komitea kehottaa komissiota tutkimaan, miten tällaisia toimia voitaisiin kannustaa maataloustuotteita EU:hun tuovissa kolmansissa maissa. Muutoin tilanne saattaa johtaa paitsi kilpailun vinoutumiseen eurooppalaisten tuotteiden haitaksi, myös ympäristövahinkojen siirtymiseen kuluttajamaista tuottajamaihin. Paikallisessa ja alueellisessa metsäpolitiikassa on korostettava metsäalueiden säilyttämisen suosimista ja hakattujen alueiden uudelleenmetsitystä etenkin EU:n eteläosissa, mutta myös alueilla, joita kaivosteollisuus on turmellut tai jotka ovat ruuhka-alueiden läheisyydessä. Nykyisten metsäalueiden suojelua on parannettava etenkin metsäpalontorjunnan keinoin. Alueelliset seutupuistot ovat hyvä esimerkki kestävästä kehityksestä ja niitä on siksi tuettava. 2.2. Liikenteen osalta ensisijaisia tehtäviä AK pahoittelee, että toimintasuunnitelman liikennettä käsittelevä osa on niin yleisluonteinen, että on mahdotonta tietää, mitä komissio todella ehdottaa. Vain maantieajoneuvojen ja lentokoneiden päästöistä ja melusta sekä polttoaineen laadusta on selkeitä ohjeita. Mutta niidenkin kohdalla vaadittaisiin tarkennuksia. AK panee tyytyväisenä merkille komission joulukuun 20. päivänä 1995 julkaiseman vihreän kirjan () liikenteen ympäristökustannuksista. Vastaisuudessakin on asetettava mitä suurimmassa määrin etusijalle sellaisten menetelmien kehittäminen, jotka tähtäävät ulkoisten kustannusten sisällyttämiseen nykyistä paremmin kuljetushintoihin, mikäli halutaan vaikuttaa myönteisesti kuluttajien valintapäätöksiin kuljetuskysynnän rationalisoimiseksi. Kuluttaja voi hyväksyä ainoastaan uskottavien kansantaloudellisten laskelmien pohjalta yhteisön teknisten määräysten tiukentamisen, polttoaineveron tuntuvan vähimmäiskorotuksen ja vaadittavat toimet rajanylittävien eurooppalaisten liikennerakenteiden nykyaikaistamiseksi ja täydentämiseksi. On erittäin kiireellistä antaa lähivuosina säädöksiä kaikkien uusien ajoneuvojen keskimääräisen polttoaineenkulutuksen alentamisesta samalla kun asetetaan hiilidioksidin sitova raja-arvo. Tulisi myös harkita, pitäisikö katalysaattorittomat ajoneuvot kieltää vuodesta 2000 lähtien. Kaasutinpolttoaineen bentseenipitoisuus tulee laskea mahdollisimman pian 1 prosenttiin. Myös lentoliikenne pitäisi sisällyttää haitta-ainerajoituksia koskeviin sitoviin säädöksiin. Sen lisäksi, että lentopolttoaineen verotus ja muiden polttoaineiden verotuksen kiristäminen palvelevat luonnonvarojen säästämistä ja siten ympäristönsuojelua, niillä on tervetullut sivuvaikutus: ne auttavat vähentämään työvoimakuluja, mikäli jäsenvaltiot sijoittavat kertyvät verovarat välillisten työvoimakustannusten alentamiseen. Rakenne- ja koheesiorahastojen varoja tulisi käyttää tehostetusti nykyaikaisten julkisten kulkuneuvojen kehittämiseen ja ympäristömyönteisen liikennejärjestelmän toteuttamiseen. 2.3. Energian osalta ensisijaisia tehtäviä AK on tyytyväinen toimintasuunnitelman yleislinjoihin, mutta pahoittelee tässäkin täsmällisyyden puutetta. AK:n mielestä on valitettavaa, että ehdotukseen ei saatu mukaan koko Euroopan kattavaa hiilidioksidi- ja energiaveroa ja toivoo, että komissio säilyttää asiassa alkuperäisen linjansa. AK pahoittelee, että komissio suuntaa tukitoimensa edelleen kohtuuttoman voimakkaasti energiantuotantolaitosten kapasiteetin lisäämiseen. Käytettäviä varoja tulisi kohdistaa entistä enemmän energiankulutuksen supistamiseen ja siis energiantarpeen alentamiseen. AK korostaa paikallisesti ja alueellisesti ja etenkin uusiutuvien energialähteiden avulla tuotetun energian tärkeyttä. Komitean mielestä komission olisi otettava selkeämmin kantaa näiden energialähteiden tukemiseen. Lisäksi olisi poistettava niiden käyttöä rajoittavat kilpailusäädökset. 2.4. Teollisuuden osalta ensisijaisia tehtäviä AK kannattaa teollisuuden alalle suunniteltua tärkeysjärjestystä, koska se vahvistaa yritysten vastuuta tuotantonsa ja tuotteidensa ympäristövaikutuksista sekä osoittaa taloudellisen toiminnan edut kestävän kehityksen puitteissa. Vaikka tiettyjen maantieteellisesti rajattujen alueiden paikalliset ympäristöolot voidaan mahdollisesti ottaa huomioon, ja varovaisuusperiaatteen noudattaminen tulee samalla varmistaa määrittämällä päästöstandardit parhaan käytettävissä olevan tekniikan pohjalta. Ecoaudit-järjestelmän (EMAS) osalta AK katsoo, että olisi järjetöntä määrittää kansalliset standardit EMAS-järjestelmän vaatimuksia väljemmin. Komissiota kehotetaan käyttämään liikkumavaraansa kansallisten standardien tunnustamisessa estääkseen Ecoaudit-järjestelmän tiukkojen vaatimusten kiertämisen. AK kannattaa komission pyrkimystä suosia pitkäikäisiä tuotteita, koska luonnonvaroja käytetään EU-maissa edelleen liikaa. Lainsäädännön suunniteltu mukauttaminen teollisuuslaitosten yleisen valvonnan yhdenmukaistamisen suuntaan sekä moninaisten teknisten säännösten niputtaminen yksinkertaistavat alue- ja paikallisviranomaisten velvollisuuksiin kuuluvia luvanmyöntömenettelyjä. AK tukee näin ollen erityisen ponnekkaasti ilmoitettua pyrkimystä lainsäädäntöjen yhdenmukaistamiseksi. 2.5. Matkailun osalta ensisijaisia tehtäviä Ympäristönsuojelun ja matkailun pitkän aikavälin yhteisenä tavoitteena on säilyttää maisemien kauneus ja suojella luontoa. AK katsoo, että matkailuvarojen käyttövaikutusten arvioimiseksi tarvitaan erityinen indikaattori- ja valvontamittausjärjestelmä itse matkailukohteissa, jotta voidaan päättää mahdollista suojelutoimista. Alueet sitoutuvat vapaaehtoisesti tutkimaan suurehkojen ja ympäristöön huomattavassa määrin vaikuttavien matkailualan suunnitelmien ympäristömyönteisyyden ja tarvittaessa muokkaamaan nykyisiä järjestelyjä ympäristöystävällisemmiksi. Ympäristötietoista ("pehmeää") matkailua pidetään alueiden ratkaisevana panoksena kohti kestävää kehitystä. 3 artikla Käytettävissä olevien välineiden laajentaminen 3.1. AK tukee komission kantaa, jonka mukaan markkinatalouden välinein täydennetyn sääntelyvälineistön tulee muodostaa EU:n ympäristöpolitiikan toinen pilari. Komitea toivoo, että kantaa ryhdytään mahdollisimman pian toteuttamaan käytännön aloitteiden kautta, joiden alueelliset ja paikalliset vaikutukset annetaan alueiden komitean arvioitaviksi. Niinpä AK kehottaa komissiota pitämään kiinni tavoitteestaan euroopanlaajuisen ympäristöveron säätämiseksi. AK pahoittelee yhteisön ympäristömerkin toteuttamisen viivästymistä, jonka seurauksena eri valtioissa ja alueilla on kehitetty kirjava joukko omia merkkejä ja aiheutettu teollisuusyrittäjien keskuudessa yleistä tyytymättömyyttä, sillä he olivat asettaneet toivonsa kyseiseen yhteisöhankkeeseen. Komission tulisi lisäksi vaikuttaa määrätietoisesti siihen, että ympäristökysymykset sisällytetään yhä saumattomammin kansainvälisen kaupan kysymyksiin. 3.2. Horisontaalisten välineiden osalta ensisijaisia tehtäviä AK kehottaa komissiota kokeilemaan suunniteltua ympäristövaikutusten arvioinnin laajennusta ensin omiin ohjelmiinsa ennen kuin se ulotetaan muihin suunnitelmiin ja ohjelmiin. Rakenne- ja koheesiorahastojen varojen käytön yhteydessä olisi vaadittava todisteet siitä, että varat sijoitetaan nimenomaan kestävän kehityksen edellyttämällä tavalla. Ympäristövaikutukset tulee kirjata kulloinkin toteutettujen tukitoimien jälkeen. AK on tyytyväinen "Ympäristö ja taloudellinen ja yhteiskunnallinen yhteenkuuluvuus" -valmisteluryhmän työn tuloksiin ja kehottaa komissiota ottamaan huomioon sen päätelmät. AK kannattaa komission suunnitelmaa laajentaa EMAS-järjestelmä teollisuuden ulkopuolisille aloille. 3.3. Yhteisön rahoitusjärjestelmien osalta ensisijaisia tehtäviä AK kannattaa ponnekkaasti suunnitelmaa tehostaa yhteisön omien rahoitusjärjestelmien käyttöä kestävän kehityksen edistämiseksi. Komitean mielestä tuensaajien tulee todistaa, että tuki on todella käytetty ympäristönsuojeluun. Rikkomuksista on rangaistava. 4 artikla Lainsäädännön soveltaminen ja täytäntöönpano AK:n mielestä on aivan erityisen tärkeää, että yhteisön ympäristösäädäntöä sovelletaan yhtenäisesti. Koska yhteisölainsäädännön täytäntöönpano kuuluu lähinnä alue- ja paikallisviranomaisille, säädösten riittämätön yhtenäistäminen koskettaa erityisesti juuri niitä. Ympäristösäädösten yhdenmukaisuus tulee siis varmistaa. Ympäristösäädöksiä yhdenmukaistettaessa ja vakiinnutettaessa on huolehdittava siitä, että saavutettu ympäristönsuojelun taso säilyy tai paranee. Määräajat, joiden kuluessa yhteisösäännökset tulee siirtää kansallisiin lainsäädäntöihin ja panna täytäntöön, on valittava entistä realistisemmin (esim. uudessa direktiivissä säädetty määräaika ympäristövaikutusten arvioimiseksi). Siirtymäaikoja on säädettävä yleisesti. On käytettävä kaikissa jäsenvaltioissa tuttuja oikeuskäsitteitä. Ympäristölainsäädännön soveltamisen nykyistä suuremman avoimuuden varmistamiseksi aluetasolla on tärkeää sekä julkaista ympäristöä koskevia tietoja että laatia selvityksiä täytäntöönpanokokemuksista. AK:n mielestä on tärkeää valvoa yhteisön ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa turvaamalla riittävä, mittauksiin perustuva kansallinen ja alueellinen valvonta. Poikkeustapauksissa voidaan ajatella yhteisö-, kansallis-, alue- ja paikallistason toimivaltaisten viranomaisten yhteistoimia, esimerkiksi yhteisiä yritystarkastuksia. Komission on syytä varautua tähänkin mahdollisuuteen. AK huomauttaa, että oikeustoimiin turvautumisen helpottaminen kansallisella ja aluetasolla tulisi läheisyysperiaatteen mukaisesti jättää yksinomaan jäsenvaltioiden ja alueiden toimivaltaan. 5 artikla Tietoisuuden herättäminen AK kannattaa ympäristönsuojelualan viestinnän ja tiedotuksen tehostamista koskevia hankkeita. Kansalaisten, yhdistysten ja teollisuuden tulisi aina voida käyttää parasta mahdollista tekniikkaa ja parhaita menetelmiä ympäristönsuojelun kehittämiseksi. AK kannattaa myös Life-ohjelman avustushankkeiden puitteissa saatujen tulosten laajamittaista julkistamista. Tämä ei kuitenkaan saisi rasittaa Lifen budjettia, vaan kyseiset toimet tulisi rahoittaa komission talousarvion muista kohdista. 6 artikla Kansainvälinen yhteistyö Kansainvälinen yhteistyö on hyvin tärkeää. Varsinkin Itä-Euroopan mailla on vielä paljon tehtävää päästäkseen muun Euroopan tasolle ympäristönsuojelussa. EU:n paikallis- ja alueviranomaisten yhteisiä aloitteita Keski- ja Itä-Euroopan maiden sekä myös Välimeren valtioiden viranomaisten kanssa olisi tuettava nykyistä enemmän kyseisten maiden ympäristönsuojelun edistämiseksi mutta myös niiden kansalaisten muuttohalukkuuden hillitsemiseksi. AK huomauttaa kuitenkin, että olisi harkittava Life-ohjelman avaamista Keski- ja Itä-Euroopan maille, joille se olisi hyvin tärkeää. AK on sitä mieltä, että ympäristöasioihin kiinnitetään liian vähän huomiota kansainvälisessä kaupassa. Komitea kehottaa komissiota kehittämään jo nyt yksityiskohtaisia suunnitelmia ympäristönsuojelunäkökohtien sisällyttämiseksi kansainvälisen kaupan kysymyksiin ja seuraaviin WTO-neuvotteluihin. 2 OSA MUITA AIHEITA, JOIHIN KIINNITETÄÄN ERITYISTÄ HUOMIOTA AK kannattaa komission valintaa viideksi muuksi erityisen huomion arvoiseksi aihepiiriksi. 7 artikla Ympäristöpolitiikan perusteiden parantaminen AK suhtautuu erityisen myönteisesti tavoitteeseen luoda tieteellinen pohja ympäristövaikutusten arvioinnille. Hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnissa olisi erityisen tärkeää määritellä, miten eri ympäristömuuttujien vuorovaikutus tulee arvioida. Hyvin merkittävää on myös ympäristökulujen ja -hyödyn huomioon ottaminen kansantalouden kokonaistilinpidossa. 8 artikla Kestävät tuotanto- ja kulutusmallit AK kannattaa komission suunnitelmaa. Valitettavasti ehdotuksessa ei selvennetä, mitä komissio aikoo tehdä kestävien tuotanto- ja kulutusmallien toteuttamiseksi. Alueiden komitea tähdentää, että komission ei tulisi suhtautua alue- ja paikallisviranomaisten ympäristöllisten erityisolosuhteiden vuoksi antamiin säädöksiin ja päätöksiin, joilla pyritään normeja tiukentamalla parantamaan ympäristön tilaa, ikään kuin ne olisivat ristiriidassa EU:n neljän perusvapauden kanssa. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat valmiit vaatimaan korkeita toimitus- ja suoritusnormeja päättäessään julkisia markkinoita koskevista tilauksista. 9 artikla Yhteisvastuu ja yhteistyö AK on ilahtunut siitä, että komissio haluaa tukea käytännön toimia alueellisten ja paikallisten kumppanuuksien syventämiseksi, mutta pahoittelee, ettei asiaa koskevia käsitteitä ja näkemyksiä täsmennetä. 10 artikla Paikallisten ja alueellisten aloitteiden edistäminen AK on tyytyväinen siihen, että komissio haluaa vastaisuudessakin tukea paikallisia ja alueellisia aloitteita. Niillä on suuri merkitys Euroopan kestävälle kehitykselle. Ohjelma 21:n toteuttaminen paikallistasolla on erityisen tärkeää. Tämän lisäksi paikallisten ryhmien kanssa harjoitettavalla yhteistoiminnalla edistetään huomattavasti aluesuunnittelua sekä kaupunkiympäristön ja maaseudunkin kehittämistä. Paikallisten aloitteiden luovuutta voidaan käyttää hyväksi jo olevien suunnitelmien kehittämisessä sekä kaikille asianosaisille yhteiskuntaryhmille tiedottamisessa. 11 artikla Ympäristöteemat 11.3. Vesivarojen hallinta AK toistaa näkökohdat, jotka se esitti 19. heinäkuuta 1995 antamassaan lausunnossa aiheesta "Toimenpiteet Etelä-Euroopassa vallitsevan kuivuuden yhteiskuntaan, talouteen ja ympäristöön kohdistuvia vaikutuksia vastaan" (). Esitettyjen tavoitteiden toteuttaminen on kuitenkin jätettävä riittävän väljän sääntelyn varaan. AK kehottaa komissiota yhdenmukaistamaan voimassa olevat vesiensuojeludirektiivit meneillään olevan Euroopan vesiensuojelupolitiikan uudelleenlinjauksen yhteydessä ja luomaan yhteyden vesiensuojelupolitiikan sekä eurooppalaisen maatalous-, teollisuus- ja tuotepolitiikan välillä. Alueellisten ja paikallisten etujen suojaamiseksi tarvittavat periaatteet olisi kirjattava Euroopan tasolla suunniteltuun vesiensuojelun puitedirektiiviin. Seuraavia periaatteita tulisi noudattaa Euroopan laajuisesti: - päästöjen valvontaperiaatteen ensisijainen soveltaminen (alakohtaisesti teknisen tilanteen mukaan), - vesistönsuojelua ja päästövaikutuksia koskevien laatutavoitteiden käyttöönotto, - vesien käytön saattaminen riippuvaiseksi toimivaltaisten viranomaisten antamasta luvasta koko Euroopassa, - veden koko ekologisen funktion huomioon ottaminen mukaan lukien rannat, kasvillisuus ja kosteikot sekä vesistöjen tilan huonontamisen kieltäminen, - saastumisen torjuminen tai vähentäminen sen alkulähteellä. Kirjaamalla nämä periaatteet vesipuitedirektiiviin varmistetaan, että niitä on pakko soveltaa kaikkiin muihin vesidirektiiveihin. AK panee huolestuneena merkille komission suunnitelmat rajoittaa vesipolitiikkansa menettelyjen ja strategioiden sääntelyyn. AK:n mielestä on paljon tärkeämpää ottaa käyttöön euroopanlaajuisesti sovellettavia aineellisia standardeja ja raja-arvoja. Vain siten voidaan saavuttaa yhtäältä yhdenmukainen ympäristön laatu ja toisaalta samat kilpailuedellytykset. Maaperän suojelu olisi asetettava tärkeysjärjestyksessä samaan asemaan kuin päästöjen ehkäiseminen ja vesiensuojelu. Maaperän suojelu on tärkeää paitsi maataloustuotannon säilyttämiseksi, erityisesti esimerkiksi maaperään imeytyvien aineiden tai eroosion aiheuttamien ongelmien torjumiseksi. 11.4. Jätehuolto AK kannattaa komission yleistavoitteita. Suuntausta kuljettaa jätteitä rajojen yli on vastustettava. Kaikkien jäsenvaltioiden on tuettava alueiden kalliisti luomaa korkeatasoista jätteiden hävittämis- ja käsittelykapasiteettia sekä jätehuollon omavaraisuutta, jotta voidaan estää ns. halpahävittäminen, jota joskus väitetään "uusiokäytöksi". Jätehuollon lähiperiaatteesta, jonka mukaan jätteet on hävitettävä ja käsiteltävä lähellä niiden lähdettä, on pidettävä kiinni. Lisäksi on varmistettava, että alueilla on riittävät mahdollisuudet taata jätteiden hävitys- ja käsittelykapasiteettinsa riittävyys. Lisäksi komitea ehdottaa, että pakkausdirektiivissä oleva pakkausjätteiden kierrätyksen enimmäiskiintiö poistetaan tulevaisuudessa ja sen sijaan tuetaan kierrätyskapasiteetin ja vastaanottajamarkkinoiden kehittämistä. Samalla olisi selkeästi määritettävä jätteiden polttaminen yhdeksi hävitysmenetelmäksi. Jätteiden uusiokäyttöstandardit tulisi saattaa korkealle tasolle. Ennen kaikkea on ajantasaistettava ja muotoiltava selkeämmin kriteerit, joilla määritetään, onko jätehuolto luokiteltava jätehuoltopuitedirektiivin liitteiden IIA ja IIB mukaiseksi uusiokäytöksi vai hävittämiseksi. On esimerkiksi päätettävä, milloin kaivosten täyttäminen on uusiokäyttöä ja voidaanko jätteiden muun polttoaineen seassa tapahtuvan polttamisen esim. sementtiuuneissa katsoa olevan energian tuottamista. Kaatopaikkoja koskevassa direktiivissä jätteiden ennakkokäsittelylle ja kaatopaikan pohjustamiselle olisi asetettava nykyistä tiukemmat vaatimukset. Euroopan talousjätekaatopaikkojen maakohtaisten standardien erot tukevat myös ikävää suuntausta kuljettaa jätteet pois. Kaatopaikan pitäjän vastuuta mahdollisista jälkivahingoista ei saa poistaa määräaikajärjestelyin, koska niiden päätyttyä on pelättävissä, että vastuu siirtyy kuntien ja alueiden kannettavaksi. Paikallis- ja alueviranomaisten perustettavaksi kuuluvien jätteenhävityslaitosten ja ja kaatopaikkojen järkiperäisen hoidon kannalta on tarpeen antaa säännöksiä rakennusjätteiden kierrätyksestä sekä käytöstä poistettujen autojen, elektroniikkaromun ja paristojen hävittämisestä. 11.5. Riskien hallinta ja ympäristövalvonta AK on sitä mieltä, että komission ehdotuksessa pitäisi myös olla maininta ampumajätteiden ja radioaktiivisten jätteiden luetteloinnista ja valvonnasta niin maalla kuin meressä. Ehdotuksessa tulisi myös vaatia, että kansainvälisten sopimusten tehoa öljyonnettomuusriskien ja avomerellä liikkuvien alusten aiheuttaman saastumisen vähentäjinä tutkitaan. 12. Alueiden komitea kehottaa Euroopan komissiota yhteisön ympäristöoikeuden yhtenäisen toteuttamisen varmistamiseksi ryhtymään yhteisön oikeudessa huomioon otettujen eri järjestelmien horisontaaliseen sovittamiseen. Etenkin IPPC-direktiivin ("Integrated Pollution and Prevention Control", saastumisen integroitu estäminen ja vähentäminen), ympäristövaikutusten arviointia (YVA-EIA) koskevan muutosdirektiivin, "Seveso-direktiivin" sekä ympäristöasioiden auditointia koskevan asetuksen yhteensovittaminen tulee tehdä pikaisesti. Myös viidennen ympäristöohjelman ja komission aiheesta "EY:n ympäristölainsäädännön toteutus ja täytäntöönpano" tekemien valmistelutöiden välinen suhde tulisi selvittää. Esimerkiksi oikeusasiamiestä, oikeusasteisiin vetoamista, ympäristönsuojeluviranomaisia ja IMPEL-verkostoa koskevissa asioissa työasiakirja menee viidettä ympäristötoimintaohjelmaa pidemmälle. Alueiden komitea viittaa erityisesti komission 21. marraskuuta 1995 julkaisemaan "lainsäädännön parantamista" käsittelevään raporttiin. Sen mukaan yhdenmukaisuuden tulee olla lainsäädäntötyön tiukkana ja avoimena perusteena. Alueiden komitea olettaa, että viidennen ympäristötoimintaohjelman kehittämiseen tähtäävät yksittäiset ehdotukset perustuvat päätökseen, jonka neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat tehneet Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan 3 kohdan mukaisen yhteispäätösmenettelyn nojalla. Näin ollen kaikkien käytännön toimien toteutuksen tulisi vastedes tapahtua jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten toimivaltaa kunnioittaen EY:n perustamissopimuksen 3 b artiklan ensimmäisen alakohdan ja 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti. Sen sijaan, että Euroopan komissio antaa aina uusia ja yhdenmukaistamattomia menettelysääntöjä, sen tulisi keskittyä ympäristöllisten vähimmäisstandardien laatimiseen. Bryssel, 18. syyskuuta 1996. Alueiden komitean puheenjohtaja Pasqual MARAGALL i MIRA () EYVL N:o C 140, 11.5.1996, s. 5 () KOM(95) 624 lopull. () EYVL N:o L 230, 19.8.1991, s. 1 () EYVL N:o L 181, 4.7.1986, s. 6 () KOM(95) 691 lopull. () EYVL N:o C 100, 2.4.1996, s. 45