/* COM/2011/0627 final/3 - 2011/0282 (COD) */ Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Komission ehdotuksessa vuosien 2014–2020 monivuotiseksi rahoituskehykseksi (monivuotista rahoituskehystä koskeva ehdotus)[1] esitetään yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) talousarviokehys ja keskeiset suuntaviivat. Tämän pohjalta komissio esittelee asetukset, joissa vahvistetaan yhteisen maatalouspolitiikan lainsäädäntökehys kaudeksi 2014–2020, sekä politiikan kehittämisen vaihtoehtoisia skenaarioita koskevan vaikutusten arvioinnin. Nyt esitettävät uudistusehdotukset perustuvat vuoteen 2020 toteutettavaa maatalouspolitiikkaa koskevaan tiedonantoon[2], jossa hahmoteltiin politiikan laajat vaihtoehtoiset linjaukset, joita noudattaen voitaisiin vastata maataloutta ja maaseutualueita koskeviin tuleviin haasteisiin ja saavuttaa yhteiselle maatalouspolitiikalle asetetut tavoitteet eli 1) elinkelpoinen ruoan tuotanto; 2) luonnonvarojen kestävä hoito ja ilmastotoimet; ja 3) tasapainoinen aluekehitys. Tiedonannossa kuvattuja uudistussuuntia on tuettu laajasti sekä toimielinten välisessä keskustelussa[3] että vaikutusten arvioinnin yhteydessä järjestetyssä sidosryhmien kuulemisessa. Yleisenä johtoajatuksena tässä prosessissa on noussut esille tarve edistää resurssitehokkuutta, jonka ansiosta voitaisiin saavuttaa EU:n maatalouden ja maaseutualueiden älykäs, kestävä ja osallistava kasvu Eurooppa 2020 -strategian mukaisesti. Yhteinen maatalouspolitiikka perustuisi edelleen kahteen pilariin, joissa pyritään toisiaan täydentäviä välineitä käyttäen samoihin tavoitteisiin. I pilari käsittää suorat tuet ja markkinatoimenpiteet, joilla turvataan EU:n viljelijöille perustulotuki sekä spesifisissä markkinahäiriötilanteissa annettava tuki, kun taas II pilari käsittää maaseudun kehittämisen, jonka yhteydessä jäsenvaltiot laativat ja yhteisrahoittavat monivuotisia ohjelmia yhteisen lainsäädäntökehyksen[4] mukaisesti. Perättäisten uudistusten kautta YMP on lisännyt maatalouden markkinasuuntautuneisuutta tarjoten samalla tuottajille tulotukea, tehostanut ympäristövaatimusten sisällyttämistä politiikkaan ja lisännyt tukea maaseudun kehittämiseen yhdennettynä politiikkana maaseutualueiden kehittämiseksi koko EU:n alueella. Sama uudistusprosessi on kuitenkin tuonut esille vaatimuksia tuen paremmasta jakamisesta jäsenvaltioiden kesken ja niiden sisällä sekä toiveita ympäristöhaasteisiin liittyvien toimenpiteiden paremmasta kohdentamisesta ja puuttumisesta tehokkaammin markkinoiden suurempaan epävakaisuuteen. Aiemmin uudistuksilla on lähinnä ratkottu alan sisäsyntyisiä ongelmia valtavista ylijäämistä elintarviketurvallisuuskriiseihin, ja ne ovat palvelleet EU:ta niin sisäisessä kuin kansainvälisessäkin toiminnassa. Nykyään kuitenkin useimpien haasteiden taustalla ovat maatalouden ulkopuoliset tekijät, minkä vuoksi niitä varten tarvitaan laaja-alaisempaa politiikkaa. On odotettavissa, että maataloustuloon kohdistuva paine jatkuu, sillä viljelijät elävät tilanteessa, jossa riskejä on yhä enemmän ja tuotantopanosten hintojen nousu johtaa tuottavuuden heikkenemiseen ja epäsuhtaan tuotteiden ja tuotantopanosten hintojen välillä. Sen vuoksi on tarpeen säilyttää tulotuki ja vahvistaa välineitä riskienhallinnan ja kriisitilanteisiin reagoimisen tehostamiseksi. Voimakas maatalous on elintärkeä EU:n elintarviketeollisuuden ja maailmanlaajuisen elintarviketurvan kannalta. Samaan aikaan maatalousalaa ja maaseutualueita kehotetaan lisäämään ponnistelujaan Eurooppa 2020 -strategiaan sisältyvien ilmasto- ja energiatavoitteiden ja biodiversiteettistrategian toteutumiseksi. Viljelijöitä, jotka yhdessä metsäammattilaisten kanssa ovat tärkeimpiä maankäyttäjiä, on tuettava, kun he ottavat käyttöön ja pitävät yllä ympäristö- ja ilmastotavoitteiden kannalta erityisen suotuisia tuotantojärjestelmiä ja -käytäntöjä, koska tällaisten julkishyödykkeiden tuottaminen ei näy markkinahinnoissa. Olennaisen tärkeää on myös ottaa maaseutualueiden moninaiset mahdollisuudet käyttöön parhaalla mahdollisella tavalla ja näin edistää osallistavaa kasvua ja koheesiota. Sen vuoksi tuleva yhteinen maatalouspolitiikka ei palvele vain yhtä pientä, joskin tärkeää, EU:n talouden osaa, vaan se on strategisesti tärkeä politiikan ala myös elintarviketurvan, ympäristön ja alueellisen tasapainon näkökulmasta. Siihen sisältyy sellaisella aidosti yhteisellä politiikalla saavutettava EU:n lisäarvo, jossa rajallisia budjettivaroja hyödynnetään mahdollisimman tehokkaasti kestävän maatalouden säilyttämiseksi EU:n koko alueella, ilmastonmuutoksen kaltaisten tärkeiden rajatylittävien kysymysten käsittelemiseksi ja jäsenvaltioiden keskinäisen yhteisvastuun vahvistamiseksi ja jota myös voidaan toteuttaa joustavasti paikallisten tarpeiden huomioon ottamiseksi. Monivuotista rahoituskehystä koskevan ehdotuksen mukaan yhteisessä maatalouspolitiikassa olisi säilytettävä kahden pilarin rakenne, joiden kummankin määrärahat säilytetään nimellismääräisesti vuoden 2013 tasolla, ja keskityttävä selvästi saavuttamaan tuloksia EU:n keskeisten prioriteettien osalta. Suorien tukien olisi edistettävä kestävää tuotantoa siten, että 30 prosenttia niihin käytettävissä olevista määrärahoista osoitetaan pakollisiin toimenpiteisiin, joilla on suotuisa vaikutus ilmaston ja ympäristön kannalta. Tukitasot olisi asteittain yhdenmukaistettava, ja suurtuensaajille maksettaviin tukiin olisi sovellettava asteittaista tukikattoa. Maaseudun kehittämisvarat olisi sisällytettävä yhteiseen strategiakehykseen EU:n muiden yhteisesti hallinnoitavien varojen kanssa, ja niihin olisi sovellettava vahvistettua tulossuuntautunutta lähestymistapaa ja nykyistä selkeämpiä ja parempia ennakkoedellytyksiä. Markkinatoimenpiteiden osalta yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusta olisi vahvistettava kahdella monivuotisen rahoituskehyksen ulkopuolisella välineellä, jotka ovat 1) hätäapuvaraus kriisitilanteisiin reagoimista varten; ja 2) Euroopan globalisaatiorahaston toiminta-alan laajentaminen. Tältä pohjalta yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevan lainsäädäntökehyksen tärkeimmät osat kaudella 2014–2020 esitetään seuraavissa asetuksissa: - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä (suoria tukia koskeva asetus); - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä (YMJ-asetus); - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen (maaseudun kehittämisasetus); - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta (horisontaalinen asetus); - Ehdotus neuvoston asetukseksi maataloustuotteiden yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien tiettyjen tukien ja vientitukien vahvistamista koskevien toimenpiteiden määrittämisestä; - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 muuttamisesta viljelijöille vuonna 2013 myönnettävien suorien tukien soveltamisen osalta; - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 muuttamisesta tilatukijärjestelmän ja viininviljelijöille myönnettävän tuen osalta. Maaseudun kehittämisasetus perustuu komission 6. lokakuuta 2011 esittämään ehdotukseen yhteisistä säännöistä, joita sovellettaisiin kaikkiin yhteisen strategiakehyksen alla toimiviin rahastoihin[5]. Jatkossa on tarkoitus antaa asetus vähävaraisimpia henkilöitä koskevasta järjestelmästä, jonka rahoitus nykyisin tapahtuu toisesta monivuotisen rahoituskehyksen budjettikohdasta. Lisäksi parhaillaan laaditaan tuensaajia koskevien tietojen julkaisemiseen sovellettavia uusia sääntöjä. Tässä otetaan huomioon Euroopan unionin tuomioistuimen esittämät vastaväitteet, ja tavoitteena on löytää soveltuvin tapa, jolla tuensaajien oikeus henkilötietojen suojaan voitaisiin sovittaa yhteen avoimuusperiaatteen kanssa. 2. INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Vaikutusten arvioinnissa arvioidaan nykyisen politiikkakehyksen tarkastelun ja tulevia haasteita ja tarpeita koskevan analyysin pohjalta kolmen vaihtoehtoisen skenaarion vaikutuksia ja verrataan niitä toisiinsa. Arviointi on tulos huhtikuussa 2010 alkaneesta pitkästä prosessista, jota ohjasi yksiköiden välinen ryhmä. Ryhmä kokosi yhteen laajat laadulliset ja määrälliset analyysit ja vahvisti perustaksi maataloustuotteiden markkinoita ja maataloustuloa koskevat, vuoteen 2020 ulottuvat keskipitkän aikavälin ennusteet sekä laati mallinnuksen eri politiikkaskenaarioiden vaikutuksista alan taloudelle. Vaikutusten arvioinnissa tarkastellut kolme skenaariota voidaan esittää seuraavasti: 1) mukautusskenaariossa säilytetään nykyinen politiikkakehys ja pyritään korjaamaan sen suurimmat ongelmat, kuten suorien tukien jako; 2) yhdentämisskenaariossa politiikkaa muutetaan huomattavasti lisäämällä suorien tukien kohdentamista ja viherryttämistä sekä tehostamalla maaseudun kehittämispolitiikan strategista kohdentamista parantaen koordinointia EU:n muiden politiikkojen kanssa. Oikeusperustaa laajennetaan tuottajien laaja-alaisemman yhteistyön mahdollistamiseksi; ja 3) uuden painotuksen skenaariossa politiikka suunnataan kokonaan ympäristöasioihin ja suorat tuet lakkautetaan asteittain. Oletetaan, että tuotantokyky voidaan säilyttää ilman tukia ja maaseutualueiden sosioekonomiset tarpeet voidaan tyydyttää muiden politiikkojen kautta. Taustana talouskriisi ja julkiseen talouteen kohdistuvat paineet, joihin EU on vastannut Eurooppa 2020 -strategialla ja monivuotista rahoituskehystä koskevalla ehdotuksella, kaikissa kolmessa skenaariossa painotetaan eri tavoin nykyistä kilpailukykyisempään ja kestävämpään maatalouteen ja elinvoimaiseen maaseutuun tähtäävän tulevan yhteisen maatalouspolitiikan kolmea keskeistä tavoitetta. Jotta pystyttäisiin paremmin noudattamaan Eurooppa 2020 -strategiaa, erityisesti resurssitehokkuuden osalta, on jatkossa yhä tärkeämpää parantaa maatalouden tuottavuutta tutkimuksella, tietämyksensiirrolla ja yhteistyön ja innovoinnin edistämisellä (mm. maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden kautta). Vaikka EU:n maatalouspolitiikkaa ei enää toteuteta kauppaa vääristävässä politiikkaympäristössä, on odotettavissa, että yhä suurempi vapautuminen kohdistaa alalle uusia paineita, esimerkiksi Dohan kehitysohjelman tai Mercosurin kanssa tehtyjen vapaakauppasopimusten puitteissa. Kolmea politiikkaskenaariota laadittaessa on otettu huomioon seikat, joita vaikutusten arvioinnin yhteydessä järjestetyssä kuulemisessa pidettiin tärkeimpinä. Intressitahoja pyydettiin esittämään kantansa 23. marraskuuta 2010 ja 25. tammikuuta 2011 välisenä aikana, ja neuvoa-antava komitea organisoitiin 12. tammikuuta 2011. Tärkeimmät kohdat voidaan tiivistää seuraavasti[6]: - Sidosryhmät ovat laajalti yhtä mieltä siitä, että elintarviketurvaa, luonnonvarojen kestävää hoitoa ja aluekehitystä koskeviin haasteisiin vastaamiseksi tarvitaan vahvaa, kahden pilarin rakenteeseen perustuvaa yhteistä maatalouspolitiikkaa. - Useimmat vastaajista katsovat, että yhteisellä maatalouspolitiikalla olisi oltava rooli markkinoiden ja hintojen vakauttamisessa. - Sidosryhmillä on erilaisia näkemyksiä tuen kohdentamisesta (erityisesti suoran tuen uusista jakoperusteista ja tukikatosta). - Yksimielisyys vallitsee siitä, että kummallakin pilarilla voi olla suuri merkitys lisättäessä ilmastotoimia ja ympäristötehokkuutta yhteiskunnan eduksi EU:ssa. Siinä, missä monet viljelijät uskovat, että I pilarin tukien käyttö on jo nykyisinkin tehokasta, suurempi yleisö vaatii lisää tehokkuutta kyseisten tukien käyttöön. - Vastaajat haluavat, että EU:n kaikki osat, myös epäsuotuisat alueet, ovat mukana tulevassa kasvussa ja kehityksessä. - Monet vastaajista painottivat yhteisen maatalouspolitiikan yhdentämistä muihin politiikkoihin, kuten ympäristö-, terveys-, kauppa- ja kehitysyhteistyöpolitiikkaan. - Innovointi, kilpailukykyisten yritysten perustaminen ja julkishyödykkeiden tuottaminen nähdään keinoiksi, joilla yhteinen maatalouspolitiikka voidaan mukauttaa Eurooppa 2020 -strategiaan. Vaikutusten arvioinnissa verrattiin siis toisiinsa kolmea vaihtoehtoista skenaariota: Uuden painotuksen skenaario jouduttaisi maatalousalan rakennesopeutusta siirtämällä tuotantoa kustannustehokkaimmille alueille ja kannattavimmille aloille. Samalla, kun rahoitus ympäristön hyväksi kasvaisi merkittävästi, ala joutuisi alttiiksi suuremmille riskeille markkinainterventioiden rajoitettujen mahdollisuuksien vuoksi. Lisäksi sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät kustannukset nousisivat merkittäviksi heikosti kilpailukykyisillä alueilla tulojen vähenemisen ja ympäristön pilaantumisen seurauksena, kun politiikka menettäisi täydentäviä ehtoja koskeviin vaatimuksiin kytkettyjen suorien tukien vipuvaikutuksen. Toisessa ääripäässä mukautusskenaario loisi parhaat mahdollisuudet politiikan jatkuvuudelle; se merkitsisi vähäisiä mutta kuitenkin selviä parannuksia sekä maatalouden kilpailukykyyn että ympäristötehokkuuteen. On kuitenkin vahvoja epäilyjä siitä, käsiteltäisiinkö tässä skenaariossa riittävästi tulevaisuuden merkittäviä ilmasto- ja ympäristöhaasteita maatalouden pitkän aikavälin kestävyyden tukemiseksi. Yhdentymisskenaariossa uutuutena on suorien tukien parempi kohdentaminen ja viherryttäminen. Analyysin mukaan viherryttäminen on mahdollista niin, että viljelijöille aiheutuvat kustannukset pysyvät kohtuullisina, vaikka hallinnollisen työn lisääntyminen jossain määrin onkin väistämätöntä. Samoin on mahdollista saada uutta pontta maaseudun kehittämiseen edellyttäen, että jäsenvaltiot ja alueet käyttävät uusia mahdollisuuksia tehokkaasti hyväkseen ja ettei yhteinen strategiakehys EU:n muiden varojen kanssa poista pilareiden välistä synergiaa eikä heikennä maaseudun kehittämisen erityisvahvuuksia. Jos saavutetaan oikea tasapaino, tämän skenaarion avulla voitaisiin parhaiten käsitellä maatalouden ja maaseutualueiden pitkän aikavälin kestävyyttä. Edellä esitetyn perusteella vaikutusten arvioinnissa päädytään siihen, että yhteinen maatalouspolitiikka voidaan kaikkein tasapainoisimmin mukauttaa EU:n strategisiin tavoitteisiin yhdentymisskenaariossa ja että tämä tasapaino saavutetaan myös panemalla täytäntöön lainsäädäntöehdotusten eri osat. On myös tärkeää, että yhteisen maatalouspolitiikan saavutusten mittaamiseksi luodaan arviointikehys, johon sisältyvät politiikan tavoitteita vastaavat yhteiset indikaattorit. Yksinkertaistaminen on ollut tärkeä näkökohta koko prosessin ajan, ja sitä olisi edistettävä eri tavoin, esimerkiksi täydentävien ehtojen ja markkinavälineiden selkeyttämisessä tai pienviljelijäohjelman suunnittelussa. Lisäksi suorien tukien viherryttäminen olisi suunniteltava sellaiseksi, että hallinnollinen työ ja tarkastusten kustannukset jäisivät mahdollisimman pieniksi. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ Ehdotetaan, että säilytetään yhteisen maatalouspolitiikan nykyinen kahden pilarin rakenne, joka käsittää I pilariin kuuluvat yleisesti sovellettavat vuotuiset pakolliset toimenpiteet, joita täydennetään II pilariin kuuluvan monivuotisen ohjelmasuunnittelun puitteissa kansallisia ja alueellisia erityispiirteitä paremmin vastaavilla vapaaehtoisilla toimenpiteillä. Suorien tukien uudella mallilla pyritään kuitenkin hyödyntämään synergiamahdollisuudet II pilarin kanssa aiempaa tehokkaammin, ja II pilari puolestaan sijoitetaan yhteiseen strategiakehykseen varojen koordinoimiseksi paremmin EU:n muiden yhteisesti hallinnoitavien varojen kanssa. Tältä pohjalta säilytetään myös neljä perussäädöstä käsittävä rakenne, joskin rahoitusasetuksen soveltamisalaa laajennetaan lisäämällä siihen yhteisiä säännöksiä ja näin tulokseksi saatua asetusta kutsutaan nyt horisontaaliseksi asetukseksi. Ehdotukset ovat toissijaisuusperiaatteen mukaisia. Yhteinen maatalouspolitiikka on aidosti yhteistä politiikkaa: alalla toimivalta on jaettu EU:n ja jäsenvaltioiden kesken, ja sitä käytetään EU:n tasolla tavoitteena säilyttää kestävä ja monipuolinen maatalous kaikkialla EU:ssa ja käsitellä ilmastonmuutoksen kaltaisia tärkeitä rajojen yli vaikuttavia kysymyksiä sekä lujittaa yhteisvastuuta jäsenvaltioiden kesken. Elintarviketurvaa, ympäristöä ja alueellista tasapainoa koskevat tärkeät tulevat haasteet huomioon ottaen yhteinen maatalouspolitiikka pysyy strategisesti tärkeänä politiikan alana, kun pyritään reagoimaan näihin haasteisiin ja käyttämään budjettivaroja mahdollisimman tehokkaasti ja tuloksellisesti. Lisäksi ehdotetaan, että välineet ryhmitellään nykyisen rakenteen mukaisesti kahdeksi pilariksi, jolloin jäsenvaltioilla on liikkumavaraa kehitellä omiin paikallisiin erityispiirteisiinsä sopivia ratkaisuja ja myös yhteisrahoittaa II pilaria. Uusi eurooppalainen innovaatiokumppanuus ja riskienhallinnan työkalupakki sijoitetaan myös II pilariin. Samanaikaisesti politiikka saatetaan vastaamaan paremmin Eurooppa 2020 -strategiaa (ml. yhteinen kehys EU:n muiden varojen kanssa) ja toteutettuja parannuksia ja yksinkertaistuksia. Vaikutusten arvioinnin yhteydessä laadittu analyysi osoittaa selvästi, että toimenpiteiden toteuttamatta jättäminen aiheuttaisi kustannuksia taloudellisten, ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten seurausten vuoksi. Maaseudun kehittämisasetus perustuu nykyisellä ohjelmakaudella sovellettuun strategiseen lähestymistapaan, jolla on ollut positiivinen vaikutus jäsenvaltioiden kehittämisstrategioihin ja -ohjelmiin, sillä siihen sisältyy SWOT-analyysi, jonka ansiosta tukitoimet saadaan räätälöityä parhaalla mahdollisella tavalla kansallisia ja alueellisia erityispiirteitä vastaaviksi. Uuden täytäntöönpanomekanismin tavoitteena on lujittaa strategista lähestymistapaa muun muassa vahvistamalla maaseudun kehittämiselle selkeästi määritellyt yhteiset prioriteetit EU:n tasolla (sekä niihin liittyvät yhteiset tavoiteindikaattorit) ja tekemällä tarvittavat mukautukset tähän mennessä saatujen kokemusten perusteella. Asetukseen sisältyy myös maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskeva eurooppalainen innovaatiokumppanuus, jolla pyritään edistämään resurssitehokkuutta, rakentamaan siltoja tutkimuksen ja käytännön välille sekä kannustamaan innovointia yleisesti. Kumppanuus toteutuu toimijaryhmissä, jotka vastaavat innovatiivisten hankkeiden toteutuksesta, ja sitä tuetaan verkoston kautta. Ottaen huomioon komission 6. lokakuuta 2011 esittämä ehdotus yhteisistä säännöistä, joita sovellettaisiin kaikkiin yhteisessä strategiakehyksessä toimiviin rahastoihin, YMP:n II pilarin pitäisi toimia koordinoidulla ja täydentävällä tavalla I pilarin ja muiden EU:n rahastojen (erityisesti Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR), Euroopan sosiaalirahasto (ESR), koheesiorahasto ja Euroopan meri- ja kalastalousrahasto (EMKR)) kanssa. Rahastot sijoitetaan EU:n tasolla yhteiseen strategiakehykseen, joka siirretään kansallisella tasolla kumppanuussopimuksiin, joihin sovelletaan yhteisiä tavoitteita ja toimintasääntöjä. Yhteisten sääntöjen soveltaminen kaikkiin yhteisessä strategiakehyksessä toimiviin rahastoihin tekee hankkeista tuensaajille ja kansallisille viranomaisille helpommin käsiteltäviä ja helpottaa niin ikään yhdennettyjen hankkeiden toteutusta. Tästä syystä maaseudun kehittämispolitiikan pitkän aikavälin strategisena tavoitteena on edelleen edistää maatalouden kilpailukykyä, luonnonvarojen kestävää hoitoa ja ilmastotoimia sekä maaseutualueiden tasapainoista aluekehitystä. Eurooppa 2020 -strategian mukaisesti nämä kauden 2014–2020 maaseudun kehittämistuen laajat tavoitteet konkretisoidaan seuraavien kuuden EU:n laajuisen prioriteetin avulla: - tietämyksensiirron ja innovoinnin parantaminen maa- ja metsätaloudessa sekä maaseutualueilla; - kaikentyyppisen maatalouden kilpailukyvyn ja tilojen elinkelpoisuuden parantaminen; - elintarvikeketjun organisoinnin ja riskienhallinnan edistäminen maataloudessa; - maa- ja metsätaloudesta riippuvaisten ekosysteemien palauttaminen, säilyttäminen ja parantaminen; - luonnonvarojen käytön tehostaminen sekä vähähiiliseen ja ilmastonmuutosta kestävään talouteen siirtymisen tukeminen maataloudessa, elintarvikealalla ja metsätaloudessa; - sosiaalisen osallisuuden edistäminen, köyhyyden vähentäminen ja talouden kehittäminen maaseutualueilla. Ohjelmatyön tulisi perustua näihin prioriteetteihin ja niistä kuhunkin liittyvien tavoiteindikaattorien määrittämiseen. Asetus sisältää ohjelmien valmistelua, hyväksymistä ja tarkistamista koskevat säännöt, jotka ovat pitkälti nykyisten sääntöjen mukaisia. Siinä säädetään mahdollisuudesta ottaa käyttöön alaohjelmia (esim. nuoret viljelijät, pienviljelijät, vuoristoalueet, lyhyet toimitusketjut), joihin sovelletaan korkeampia tuki-intensiteettejä. Yksittäisten toimenpiteiden luetteloa on virtaviivaistettu, ja toimenpiteisiin on tehty niiden uudelleenarvioinnin yhteydessä monenlaisia mukautuksia soveltamisalan, toteutuksen ja varojen käytön osalta nykyisellä ohjelmakaudella esiin tulleiden ongelmien ratkaisemiseksi. Koska useimmat toimenpiteet koskevat todennäköisesti useampaa kuin yhtä tavoitetta tai prioriteettia, ei ole enää asianmukaista ryhmitellä niitä toimintalinjoihin. Prioriteetteihin perustuvan ohjelmatyön pitäisi varmistaa ohjelmien tasapainoisuus. Käyttöön otetaan luonnonmukaista maataloutta koskeva erityistoimenpide ja luonnonolosuhteista johtuvista rajoitteista kärsivät alueet määritetään uudelleen. Yhteisiä ympäristötoimia koskevan tuen tarjontaa parannetaan. Nykyistä yhteistyötä koskevaa toimenpidettä lujitetaan huomattavasti, ja se laajennetaan koskemaan monentyyppistä yhteistyötä (taloudellinen, ympäristöön liittyvä ja sosiaalinen) monenlaisten mahdollisten tuensaajien välillä. Se kattaa nyt eksplisiittisesti pilottihankkeet sekä alueelliset ja kansalliset rajat ylittävän yhteistyön. Leader ja verkostoituminen ovat edelleen tärkeässä asemassa varsinkin maaseutualueiden kehittämisen ja innovaatioiden levittämisen aloilla. Leader-tuki toteutetaan yhdenmukaisella ja koordinoidulla tavalla muista EU:n yhteisesti hallinnoitavista varoista paikalliseen kehittämiseen myönnetyn tuen kanssa. Innovatiivisesta paikallisesta yhteistyöstä annettavalla palkinnolla tuetaan valtioiden välisiä innovaatioaloitteita. Riskienhallinnan työkalupakki, johon sisältyy tuki sijoitusrahastoille ja uusi tulojen vakauttamisväline, tarjoaa uusia mahdollisuuksia puuttua maatalousmarkkinoiden suureen epävakaisuuteen, jonka odotetaan jatkuvan keskipitkällä aikavälillä. Nykyisen toimintalinjoihin perustuvan järjestelmän poistaminen myös yhdenmukaistaa jäsenvaltioissa tehtävää ohjelmatyötä. Lisäksi ehdotetaan, että nykyisellään sovellettavaa yhteistä seuranta- ja arviointikehystä yksinkertaistetaan ja parannetaan tähän mennessä saatujen kokemusten perusteella. Seurantaa ja arviointia varten vahvistetaan yhteinen luettelo poliittisia prioriteetteja vastaavista indikaattoreista. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Monivuotista rahoituskehystä koskevan ehdotuksen mukaan merkittävä osa EU:n talousarviosta osoitettaisiin edelleen maatalouteen, joka on strategisesti tärkeää yhteistä politiikkaa. Niinpä ehdotetaan, että kauden 2014–2020 aikana yhteinen maatalouspolitiikka keskittyisi ydintoimintoihinsa I pilariin kohdennetuilla 317,2 miljardilla eurolla ja II pilariin kohdennetuilla 101,2 miljardilla eurolla. I pilarin ja II pilarin rahoitusta täydennetään 17,1 miljardin euron lisärahoituksella, josta 5,1 miljardia euroa kohdennetaan tutkimukseen ja innovointiin, 2,5 miljardia euroa elintarvikkeiden turvallisuuteen ja 2,8 miljardia euroa kaikkein vähävaraisimpien henkilöiden elintarvikeapuun monivuotisen rahoituskehyksen muissa budjettikohdissa sekä 3,9 miljardia euroa maatalousalan uuteen kriisivaraukseen ja enimmillään 2,8 miljardia euroa Euroopan globalisaatiorahastoon monivuotisen rahoituskehyksen ulkopuolella. Näin talousarvion kokonaismäärä kaudella 2014–2020 olisi 435,6 miljardia euroa. Mitä tulee tuen jakamiseen jäsenvaltioiden kesken, ehdotetaan, että kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joilla suorien tukien määrä on alle 90 prosenttia EU:n keskiarvosta, kyseistä eroa kavennetaan yhdellä kolmanneksella. Suoria tukia koskevassa asetuksessa tarkoitetut kansalliset enimmäismäärät lasketaan tältä pohjalta. Maaseudun kehittämistuki jaetaan politiikan tavoitteisiin liittyvien puolueettomien perusteiden mukaisesti ottaen huomioon tukien nykyinen jako. Kuten nykyisin, vähemmän kehittyneillä alueilla olisi sovellettava suurempaa yhteisrahoitusastetta, jota on tarkoitus soveltaa myös tiettyihin toimenpiteisiin, kuten tietämyksensiirtoon, tuottajaryhmiin, yhteistyöhön ja Leader-toimiin. Pilarien välisiin siirtoihin tuodaan jonkin verran joustoa (enimmillään 5 % suorista tuista): siirrot I pilarista II pilariin, jotta jäsenvaltiot voisivat voimistaa maaseudun kehittämispolitiikkaansa, ja siirrot II pilarista I pilariin niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla suorien tukien määrä on alle 90 prosenttia EU:n keskiarvosta. Yksityiskohdat yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta koskevien ehdotusten rahoitusvaikutuksista esitetään ehdotuksiin liitetyssä rahoitusselvityksessä. 2011/0282 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 42 ja 43 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen[7], sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[8], ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[9], ovat kuulleet Euroopan tietosuojavaltuutettua[10], noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: 1. Komission Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle antamassa tiedonannossa ”Yhteinen maatalouspolitiikka vuoteen 2020: Ruoka, luonnonvarat ja alueiden käyttö – miten hallita tulevat haasteet?”[11], jäljempänä ’YMP vuoteen 2020 -tiedonanto’, vahvistetaan vuoden 2013 jälkeisen yhteisen maatalouspolitiikan, jäljempänä ’YMP’, mahdolliset haasteet, tavoitteet ja suuntaviivat. Tästä tiedonannosta käydyn keskustelun perusteella YMP olisi uudistettava ja uudistuksen olisi tultava voimaan 1 päivästä tammikuuta 2014. Uudistuksen olisi katettava kaikki YMP:n keskeiset välineet, mukaan luettuna Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005[12]. Uudistuksen laaja-alaisuuden vuoksi on aiheellista kumota asetus (EY) N:o 1698/2005 ja korvata se uudella säädöksellä. 2. Maaseudun kehittämispolitiikan olisi tehostettava ja täydennettävä YMP:n suoria tukia ja markkinatoimenpiteitä ja edistettävä siten tälle politiikalle Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa, jäljempänä ’perussopimus’, asetettujen tavoitteiden saavuttamista. Maaseudun kehittämispolitiikassa olisi niin ikään otettava huomioon 3 päivänä maaliskuuta 2010 annetussa komission tiedonannossa ”Eurooppa 2020 – Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategia”[13], jäljempänä ’Eurooppa 2020 -strategia’, vahvistetut tärkeät poliittiset tavoitteet ja noudatettava perussopimuksessa vahvistettua taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevia yleisiä tavoitteita. 3. Koska jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitetta eli maaseudun kehittämistä, mikä johtuu asetuksen ja YMP:n muiden välineiden välisistä yhteyksistä, eri maaseutualueiden välisten eroavuuksien laajuudesta ja laajentuneessa unionissa jäsenvaltioiden käytettävissä olevien taloudellisten resurssien niukkuudesta, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla takaamalla monivuotinen unionin rahoitus ja keskittämällä se unionin prioriteetteihin, unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Perussopimuksen 5 artiklan 4 kohdassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 4. Komissiolle olisi siirrettävä valta antaa delegoituja säädöksiä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti tämän asetuksen tiettyjen, muiden kuin sen keskeisten osien täydentämiseksi tai muuttamiseksi. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. 5. Maaseutualueiden kestävän kehityksen varmistamiseksi on tarpeen keskittyä rajoitettuun määrään keskeisiä prioriteetteja, jotka liittyvät tietämyksensiirron ja innovoinnin parantamiseen maa- ja metsätaloudessa sekä maaseutualueilla, kaikentyyppisen maatalouden kilpailukyvyn ja tilojen elinkelpoisuuden parantamiseen, elintarvikeketjun organisoinnin ja riskienhallinnan edistämiseen maataloudessa, maa- ja metsätaloudesta riippuvaisten ekosysteemien palauttamiseen, säilyttämiseen ja parantamiseen, luonnonvarojen käytön tehostamiseen sekä vähähiiliseen talouteen siirtymiseen maataloudessa, elintarvikealalla ja metsätaloudessa ja sosiaalisen osallisuuden edistämiseen, köyhyyden vähentämiseen ja talouden kehittämiseen maaseutualueilla. Tässä tarkoituksessa olisi otettava huomioon tilanteiden monimuotoisuus maaseutualueilla, jotka eroavat toisistaan ominaisuuksiensa tai mahdollisten tuensaajien luokkien osalta, ja innovointia, ympäristöä, ilmastonmuutoksen hillitsemistä sekä siihen sopeutumista koskevat monialaiset tavoitteet. Hillintätoimilla olisi pyrittävä sekä rajoittamaan karjankasvatuksen ja lannoitteiden käytön kaltaisista keskeisistä toiminnoista peräisin olevia maa- ja metsätalouden päästöjä että säilyttämään hiilinieluja ja parantamaan hiilidioksidin talteenottoa maankäytön, maankäytön muutosten ja metsätalouden avulla. Tietämyksensiirron ja innovoinnin parantamiseen maa- ja metsätaloudessa sekä maaseutualueilla liittyvä maaseudun kehittämistä koskeva unionin prioriteetti olisi olettava horisontaalisesti huomioon maaseudun kehittämistä koskevissa muissa unionin prioriteeteissa. 6. Maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien täyttämisessä olisi otettava huomioon kestävä kehitys, saastuttaja maksaa -periaate sekä se, että unioni edistää ympäristön suojelua ja parantamista perussopimuksen 11 ja 19 artiklan mukaisesti. Koska vähintään 20 prosenttia unionin talousarviosta pyritään käyttämään ilmastonmuutokseen liittyviin tavoitteisiin, jäsenvaltioiden olisi annettava tietoja näiden tavoitteiden tukemisesta käyttäen komission hyväksymää menetelmää. 7. Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston, jäljempänä ’maaseuturahasto’, toiminnan ja niiden tukitoimien, joiden rahoitukseen se osallistuu, olisi oltava johdonmukaisia ja yhteensopivia YMP:n muista välineistä maksetun tuen kanssa. Unionin varojen optimaalisen kohdentamisen ja tehokkaan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat poikkeuksien määrittelemistä sääntöön, jonka mukaan tämän asetuksen mukaista tukea ei voida myöntää yhteisten markkinajärjestelyjen mukaista tukea saaville toimille. 8. Maaseudun kehittämisohjelmien välittömän käynnistämisen ja tehokkaan toteutuksen varmistamiseksi maaseuturahaston tuen olisi perustuttava vankkaan hallintokehykseen sisältyviin ehtoihin. Jäsenvaltioiden olisi sen vuoksi arvioitava, noudatetaanko tiettyjä ennakkoehtoja. Kunkin jäsenvaltion olisi valmisteltava joko koko alueensa käsittävä kansallinen maaseudun kehittämisohjelma tai joukko alueellisia ohjelmia. Kussakin ohjelmassa olisi täsmennettävä strategia maaseudun kehittämistä koskeviin unionin prioriteetteihin liittyvien tavoitteiden saavuttamiseksi ja toimenpiteiden valinta. Ohjelmatyön olisi oltava maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien mukaista kansalliseen toimintaympäristöön mukautettuna ja täydennettävä muita unionin politiikkoja, erityisesti maatalouden markkinapolitiikkaa, koheesiopolitiikkaa ja yhteistä kalastuspolitiikkaa. Joukon alueellisia ohjelmia valinneiden jäsenvaltioiden olisi valmisteltava myös kansallinen kehys, jolle ei ole olemassa erillistä talousarviomäärärahaa, helpottaakseen alueiden välistä koordinointia, kun kyseessä ovat maanlaajuiset haasteet. 9. Jäsenvaltioiden olisi sisällytettävä maaseudun kehittämisohjelmiinsa temaattisia alaohjelmia, joiden tavoitteena on vastata erityistarpeisiin niille erityisen tärkeillä alueilla. Temaattisten alaohjelmien olisi liityttävä muun muassa nuoriin viljelijöihin, pientiloihin, vuoristoalueisiin ja lyhyiden toimitusketjujen kehittämiseen. Temaattisia alaohjelmia olisi käytettävä myös tukitoimiin, jotka liittyvät maaseutualueiden kehitykseen huomattavasti vaikuttavien maataloussektorien rakenneuudistukseen. Temaattisten alaohjelmien vaikutuksen tehostamiseksi jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus soveltaa niihin sisältyviin tiettyihin tukitoimiin suurempaa tukiprosenttia. 10. Maaseudun kehittämisohjelmissa olisi täsmennettävä kohdealueen tarpeet ja esitettävä yhtenäinen strategia niiden täyttämiseksi maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien perusteella. Strategian tulisi perustua tavoitteiden asettamiseen. Olisi vahvistettava tunnistettujen tarpeiden, asetettujen tavoitteiden ja niiden täyttämiseksi valittujen toimenpiteiden väliset yhteydet. Maaseudun kehittämisohjelmien olisi myös sisällettävä kaikki tiedot, joita tarvitaan arvioitaessa, ovatko ohjelmat tämän asetuksen vaatimusten mukaisia. 11. Maaseudun kehittämisohjelmien tavoitteet olisi asetettava kaikille jäsenvaltioille yhteisiin tavoiteindikaattoreihin nähden. Tämän tehtävän helpottamiseksi olisi määriteltävä maaseudun kehittämistä koskevia unionin prioriteetteja noudattaen alueet, joihin näitä indikaattoreita sovelletaan. Koska tietämyksensiirron ja innovoinnin parantamiseen maa- ja metsätaloudessa liittyvää maaseudun kehittämistä koskevaa unionin prioriteettia sovelletaan horisontaalisesti, olisi tämän prioriteetin mukaisia tukitoimia pidettävä välttämättöminä sovellettaessa muille unionin prioriteeteille määriteltyjä tavoiteindikaattoreita. 12. On tarpeen vahvistaa ohjelmatyötä ja maaseudun kehittämisohjelmien tarkistamista koskevat tietyt säännöt. Olisi säädettävä kevyemmästä menettelystä, kun kyseessä ovat tarkistukset, jotka eivät vaikuta ohjelmien strategiaan tai niitä koskeviin unionin rahoitusosuuksiin. 13. Jotta varmistetaan ohjelmia muutettaessa noudatettavan menettelyn oikeusvarmuus ja selkeys, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat perusteita, joiden mukaisesti ohjelmien määrällisiin tavoitteisiin ehdotettuja muutoksia on pidettävä suurina muutoksina, jolloin ohjelmaan tehtävät muutokset on hyväksyttävä tämän asetuksen 91 artiklan mukaisella täytäntöönpanosäädöksellä. 14. Maa- ja metsätalousalan kehittyminen ja erikoistuminen sekä maaseudun mikroyritysten ja pienten ja keskisuurten yritysten, jäljempänä ’pk-yritykset’, kohtaamat erityiset haasteet edellyttävät riittävää teknistä ja taloudellista koulutusta ja suuria valmiuksia hankkia ja vaihtaa tietämystä ja tietoa, myös maa- ja metsätalouden parhaiden tuotantokäytäntöjen levittämisen muodossa. Tietämyksensiirtoa ja tiedotusta koskevia toimia olisi toteutettava sekä perinteisinä koulutuskursseina että mukautettuna maaseudun toimijoiden tarpeisiin. Sen vuoksi olisi tuettava myös työpajoja, valmennusta, tiedotustoimia sekä lyhytaikaista tilanhoitoa koskevaa vaihtoa tai tilavierailuja koskevia järjestelyjä. Viljelijöiden, metsänomistajien, elintarvikealalla toimien henkilöiden ja maaseudun pk-yritysten pitäisi hankkimansa tietämyksen ja tietojen ansiosta pystyä tehostamaan erityisesti kilpailukykyään ja luonnonvarojen käyttöä sekä parantamaan ympäristötehokkuuttaan ja edistämään samalla maaseudun elinkeinoelämän kestävyyttä. Jotta varmistettaisiin, että tietämyksensiirtoa ja tiedotusta koskevilla toimilla saavutetaan tehokkaasti nämä tulokset, olisi tietämyksensiirtoa koskevien palvelujen tarjoajilta edellytettävä asianmukaista toimintakykyä. 15. Jotta varmistettaisiin, että tietämyksensiirtopalveluja tarjoavat yksiköt pystyvät tarjoamaan laadukkaita ja maaseudun kehittämispolitiikan tavoitteita vastaavia palveluja, että varat kohdennetaan paremmin ja että tilanhoitoa koskeva vaihto ja tilavierailut ovat selkeästi erotettavissa muihin unionin järjestelmiin kuuluvista vastaavista toimista, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tietämyksensiirtopalveluja tarjoavien yksiköiden vähimmäispätevyyttä, tukikelpoisia kustannuksia sekä tilanhoitoa koskevan vaihdon ja tilavierailujen kestoa ja sisältöä. 16. Maatalouden neuvontapalveluilla autetaan viljelijöitä, metsänomistajia ja maaseutualueiden pk-yrityksiä parantamaan tilan tai liikeyrityksen kestävää hallintoa ja kokonaistehokkuutta. Sen vuoksi olisi kannustettava niin tällaisten palvelujen perustamista kuin viljelijöiden, metsänomistajien ja pk-yritysten turvautumista neuvontaan. Tarjolla olevan neuvonnan laadun ja tehokkuuden parantamiseksi olisi säädettävä neuvojien vähimmäispätevyydestä ja säännöllisestä koulutuksesta. Maatalouden neuvontapalvelujen, joista säädetään […] annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o HR/2012[14], pitäisi auttaa viljelijöitä arvioimaan maatalousyrityksensä toimintaa ja määrittelemään tarvittavat parannukset suhteessa lakisääteisiin hoitovaatimuksiin, hyvään maatalous- ja ympäristökuntoon, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o DP/2012[15] vahvistettuihin ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisiin maatalouskäytäntöihin, sekä asetuksen (EU) N:o HR/2012 liitteessä I säädettyihin vaatimuksiin tai toimiin, jotka liittyvät ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja siihen sopeutumiseen, luonnon monimuotoisuuteen, vesien ja maaperän suojeluun, eläin- ja kasvitaudeista ilmoittamiseen ja innovaatioihin. Neuvonnan olisi tarvittaessa katettava työturvallisuusvaatimukset. Neuvonta voi myös kattaa tilan tai yrityksen taloudelliseen tilanteeseen, maataloustuotantoon ja ympäristötehokkuuteen liittyviä seikkoja. Tilanhoito- tai lomituspalvelujen pitäisi auttaa viljelijöitä parantamaan ja helpottamaan tilan hoitoa. 17. Jotta varmistettaisiin, että neuvontapalveluja tarjoavat yksiköt ja viranomaiset pystyvät tarjoamaan laadukasta ja maaseudun kehittämispolitiikan tavoitteita vastaavaa neuvontaa, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat neuvontapalveluja tarjoavien viranomaisten ja yksiköiden vähimmäispätevyyden täsmentämistä. 18. Unionin tai kansalliset maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmät antavat kuluttajille takeet kyseisten järjestelmien mukaisten tuotteiden tai tuotantoprosessien laadusta ja erityispiirteistä, kun viljelijät osallistuvat tällaisiin järjestelmiin, antavat kyseisille tuotteille lisäarvoa ja lisäävät niiden markkinamahdollisuuksia. Viljelijöitä olisi sen vuoksi kannustettava osallistumaan näihin järjestelmiin. Koska viljelijöille aiheutuu tällaisiin järjestelmiin liittymisen aikaan ja ensimmäisinä osallistumisvuosina lisäkustannuksia ja velvollisuuksia, joista ei saada markkinoilla täyttä korvausta, tukea olisi myönnettävä vain liittymisen yhteydessä enintään viiden vuoden ajan. Ottaen huomioon puuvillan erityisluonteen tilatuotteena tukea olisi myönnettävä myös puuvillan laatujärjestelmille. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan ja vaikuttavan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tämän toimenpiteen soveltamisalaan kuuluvia unionin laatujärjestelmiä. 19. Jotta parannettaisiin maatilojen ja maaseudun yritysten taloudellista tilannetta ja ympäristötehokkuutta, tehostettaisiin maataloustuotteiden kaupan pitämisen sektorin ja jalostussektorin toimintaa, saataisiin aikaan maatalouden kehittämisen edellyttämä infrastruktuuri ja tuettaisiin ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavia tuottamattomia investointeja, tukea olisi myönnettävä näiden tavoitteiden saavuttamista edistäville fyysisille investoinneille. Ohjelmakaudella 2007–2013 eri toiminta-aloilla toteutettiin monenlaisia toimenpiteitä. Yksinkertaisuuden vuoksi ja jotta tuensaajat pystyisivät suunnittelemaan ja toteuttamaan yhdennettyjä hankkeita, joilla on suurempi lisäarvo, yhden toimenpiteen olisi katettava kaikenlaiset fyysiset investoinnit. Tuen kohdentamisen parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi määriteltävä SWOT-analyysin (vahvuudet, heikkoudet, mahdollisuudet ja uhat) tulosten perusteella raja, jota sovelletaan maatiloihin, jotka voivat saada investointitukea niiden elinkelpoisuuden tukemiseksi. 20. Luonnonkatastrofit vahingoittavat maataloussektorin tuotantokykyä muita sektoreita enemmän. Tilojen säilyttämiseksi elinkelpoisina ja kilpailukykyisinä tällaisessa tilanteessa olisi myönnettävä tukea, jolla viljelijöitä autetaan palauttamaan katastrofien vahingoittamat maatalouden tuotantomahdollisuudet. Jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava, ettei unionin (erityisesti riskienhallintaa koskevan toimenpiteen), kansallisten ja yksityisten korvausjärjestelmien yhdistämisestä aiheudu liian suuria vahingonkorvauksia. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan ja vaikuttavan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tämän toimenpiteen mukaisesti tukikelpoisten kustannusten määrittelemistä. 21. Maaseutualueiden kehittäminen ja kilpailukyky edellyttää uuden taloudellisen toiminnan perustamista ja kehittämistä uusien tilojen, uusien liikeyritysten tai maatalouden ulkopuoliseen toimintaan tehtävien uusien investointien muodossa. Tila- ja yritystoiminnan kehittämistä koskevalla toimenpiteellä olisi helpotettava nuorten viljelijöiden toiminnan aloittamista ja tilojen rakenteellista mukauttamista toiminnan aloittamisen jälkeen, taloudellisen toiminnan laajentamista maatalouden ulkopuolelle sekä maatalouden ulkopuolella toimivien pk-yritysten perustamista ja kehittämistä maaseutualueilla. Olisi myös kannustettava taloudellisesti elinkelpoisiksi arvioitujen pientilojen kehittämistä. Tämän toimenpiteen mukaisesti tuetun uuden taloudellisen toiminnan elinkelpoisuuden varmistamiseksi tuen edellytykseksi olisi asetettava liiketoimintasuunnitelman esittäminen. Yrityksen perustamistuen olisi katettava vain yrityksen alkuvaiheet eikä se saisi muuttua toimintatueksi. Sen vuoksi tuki olisi myönnettävä enintään viiden vuoden ajaksi, kun jäsenvaltio haluaa maksaa tuen erinä. Lisäksi maataloussektorin rakenneuudistuksen kannustamiseksi olisi maksettava vuotuista tukea viljelijöille, jotka osallistuvat asetuksen (EU) N:o DP/2012 V osastossa säädettyyn pienviljelijäjärjestelmään ja jotka sitoutuvat siirtämään koko tilansa ja vastaavat tukioikeudet toiselle viljelijälle, joka ei osallistu mainittuun järjestelmään. 22. Pk-yritykset muodostavat maaseudun elinkeinoelämän selkärangan EU:ssa. Tilatoiminnan ja maatalouden ulkopuolisen yritystoiminnan kehittämisellä olisi pyrittävä edistämään työllisyyttä ja perustamaan laadukkaita työpaikkoja maaseutualueille, säilyttämään jo olemassa olevia työpaikkoja, vähentämään työllisyyden kausivaihteluita, kehittämään muita sektoreita maatalouden sekä maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden jalostuksen ulkopuolella ja parantamaan samalla liiketoiminnan yhdentymistä ja paikallisia sektorien välisiä yhteyksiä. Olisi kannustettava hankkeita, joissa yhdistetään samanaikaisesti maatalous, maaseutumatkailu kannustamalla kestävää ja vastuullista matkailua maaseutualueilla sekä kulttuuri- ja luonnonperintö, ja uusiutuvaan energiaan tehtäviä investointeja. 23. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan ja vaikuttavan käytön varmistamiseksi, tuensaajien oikeuksien suojaamiseksi ja syrjinnän estämiseksi tuensaajien kesken komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat edellytyksiä, joiden mukaan oikeushenkilöä voidaan pitää nuorena viljelijänä, ammatillisen pätevyyden hankkimiseen sovellettavan lisäajan vahvistamista, liiketoimintasuunnitelman vähimmäissisältöä sekä perusteita, joita jäsenvaltioiden on käytettävä pientiloja määritellessään ja vahvistaessaan nuoria viljelijöitä tai pientilojen kehittämistä koskevan tuen mukaisen tukitoimen tukikelpoisuutta määritettäessä sovellettavia ylä- ja alarajoja. 24. Paikallisen infrastruktuurin ja paikallisten peruspalvelujen kehittäminen maaseutualueilla, vapaa-aika ja kulttuuri mukaan luettuina, kylien kunnostus sekä kylien ja maaseutumaiseman kulttuuri- ja luonnonperinnön kunnostamiseen ja parantamiseen tähtäävät toimet ovat olennainen osa toimintaa, jolla pyritään hyödyntämään kasvupotentiaalia ja edistämään maaseutualueiden kestävyyttä. Sen vuoksi olisi myönnettävä tukea tällaisille tukitoimille, mukaan luettuna tieto- ja viestintätekniikan käyttömahdollisuuksien parantaminen sekä nopean ja ultranopean laajakaistan kehittäminen. Näiden tavoitteiden mukaisesti olisi kannustettava sellaisten palvelujen ja infrastruktuurien kehittämistä, jotka edistävät sosiaalista osallisuutta ja kääntävät maaseudun sosiaaliseen ja taloudelliseen taantumiseen sekä väestökatoon johtavat suuntaukset. Tällaisen tuen tehokkuuden maksimoimiseksi tukitoimet olisi toteutettava kuntien ja niiden peruspalvelujen kehittämissuunnitelmien mukaisesti, jos tällainen yhden tai useamman maaseutukunnan laatima suunnitelma on olemassa. Jotta varmistettaisiin yhdenmukaisuus unionin ilmastotavoitteiden kanssa, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tukikelpoisten uusiutuvan energian infrastruktuurityyppien määrittelemistä. 25. Metsätalous on olennainen osa maaseudun kehittämistä, ja kestävän ja ilmastoystävällisen maankäytön tukemiseen olisi sisällyttävä metsäalueiden kehittäminen ja metsien kestävä hoito. Ohjelmakaudella 2007–2013 moniin toimenpiteisiin sisältyi erityyppisiä tukia metsätalouden investointeja ja metsänhoitoa varten. Yksinkertaisuuden vuoksi ja jotta tuensaajat pystyisivät suunnittelemaan ja toteuttamaan yhdennettyjä hankkeita, joilla on suurempi lisäarvo, yhden toimenpiteen olisi katettava kaikenlainen tuki metsätalouden investointeja ja metsänhoitoa varten. Tämän toimenpiteen olisi katettava metsävarojen lisääminen ja parantaminen metsittämällä maata ja luomalla peltometsätalousjärjestelmiä, joissa laajaperäiset maa- ja metsätalousjärjestelmät yhdistyvät toisiinsa, metsäpalojen tai muiden luonnonkatastrofien vahingoittamien metsien kunnostaminen ja aiheelliset ehkäisevät toimenpiteet, investoinnit uusiin metsätalouden tekniikoihin sekä metsätuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen metsänomistajien taloudellisen ja ympäristötehokkuuden parantamiseksi sekä tuottamattomat investoinnit, jotka parantavat ekosysteemien ja ilmastonmuutoksen kestävyyttä sekä metsäekosysteemien ympäristöarvoa Tuki ei saisi vääristää kilpailua eikä vaikuttaa markkinoihin. Sen vuoksi olisi asetettava rajoituksia, joita sovelletaan tuensaajien kokoon ja oikeudelliseen asemaan. Metsäpaloja ehkäisevien toimien on liityttävä alueisiin, jotka jäsenvaltiot ovat luokitelleet keskisuuren tai suuren metsäpaloriskin alueiksi. Kaikkien ehkäisevien toimien olisi sisällyttävä metsiensuojelusuunnitelmiin. Kun kyseessä on vahingoittuneen metsätalouden tuotantomahdollisuuksien palauttaminen, julkisen tiedeyhteisön on todettava virallisesti luonnonkatastrofin esiintyminen. Metsätoimenpiteitä olisi toteutettava niiden sitoumusten perusteella, joita unioni ja jäsenvaltiot ovat tehneet kansainvälisellä tasolla, ja niiden olisi perustuttava jäsenvaltioiden kansallisiin tai alueellisiin metsäsuunnitelmiin tai vastaaviin välineisiin, joissa olisi otettava huomioon Euroopan metsien suojelun ministerikokouksissa tehdyt sitoumukset. Metsätoimenpiteiden olisi edistettävä unionin metsästrategian[16] täytäntöönpanoa. Sen varmistamiseksi, että maatalousmaan metsitys vastaa ympäristöpolitiikan tavoitteita, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti tiettyjä säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tiettyjen ympäristöä koskevien vähimmäisvaatimusten määrittelemistä. 26. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan ja vaikuttavan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat luonnonkatastrofin tai tuholaisten ja tautien esiintymisen toteamisen edellytyksiä jäsenvaltioissa sekä maaseuturahaston tukeen oikeutettujen ehkäisevien toimien tyyppien määrittelemistä. 27. Tuottajaryhmät auttavat viljelijöitä kohtaamaan yhdessä kiristyneen kilpailun ja tuotantoketjun loppupään markkinoiden keskittymisen aiheuttamat haasteet, kun kyseessä on heidän tuotantonsa kaupan pitäminen, myös paikallisilla markkinoilla. Sen vuoksi olisi kannustettava tuottajaryhmien perustamista. Rajallisten rahavarojen käytön optimoimiseksi tukea olisi myönnettävä vain tuottajaryhmille, jotka vastaavat pk-yritysten määritelmää. Sen varmistamiseksi, että tuottajaryhmästä tulee elinkelpoinen yksikkö, jäsenvaltio voi hyväksyä vain tuottajaryhmät, jotka ovat toimittaneet liiketoimintasuunnitelman. Jotta vältettäisiin toimintatuen myöntäminen ja säilytettäisiin tuen kannustava vaikutus, tuen enimmäiskesto oli rajoitettava viiteen vuoteen. 28. Maatalouden ympäristö- ja ilmastotuilla olisi jatkossakin oltava merkittävä asema maaseutualueiden kestävän kehityksen tukemisessa ja ympäristöpalvelujen lisääntyneeseen kysyntään vastaamisessa. Niillä olisi tämän lisäksi kannustettava viljelijöitä ja muita maankäyttäjiä palvelemaan koko yhteiskuntaa ja siksi ottamaan käyttöön tai soveltamaan edelleen maatalouskäytäntöjä, jotka edistävät ilmastonmuutoksen hillitsemistä ja siihen sopeutumista ja joissa otetaan huomioon ympäristön, maiseman ja sen ominaispiirteiden, luonnonvarojen, maaperän ja geneettisen monimuotoisuuden suojelu ja parantaminen. Tässä yhteydessä erityistä huomiota olisi kiinnitettävä maatalouden geenivarojen säilyttämiseen ja luonnonarvoltaan merkittävien maatalousjärjestelmien lisätarpeisiin. Tukien olisi katettava tehdyistä sitoumuksista aiheutuneet lisäkustannukset ja tulonmenetykset, ja ne saisivat kattaa saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti vain sitoumukset, jotka ylittävät asiaa koskevat pakolliset toimenpide- ja hoitovaatimukset. Monissa tilanteissa viljelijäryhmän yhdessä tekemistä sitoumuksista saatava synergia moninkertaistaa ympäristö- ja ilmastohyödyn. Yhteisistä toimista aiheutuu kuitenkin ylimääräisiä transaktiokustannuksia, jotka olisi korvattava asianmukaisesti. Sen varmistamiseksi, että viljelijät ja muut maankäyttäjät pystyvät toteuttamaan tekemänsä sitoumukset moitteettomasti, jäsenvaltioiden olisi pyrittävä tarjoamaan niille tarvittava pätevyys ja tietämys. Jäsenvaltioiden olisi säilytettävä tuki samalla tasolla kuin ohjelmakaudella 2007–2013 ja käytettävä vähintään 25 prosenttia kutakin maaseudun kehittämisohjelmaa koskevasta maaseuturahaston kokonaisrahoituksesta ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja siihen sopeutumiseen sekä maankäyttöön maatalouden ympäristö- ja ilmastotukien, luonnonmukaisen maatalouden ja alueille, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita tai muita erityisrajoitteita, maksettavien tukien yhteydessä. 29. Sen varmistamiseksi, että ympäristö- ja ilmastositoumukset määritellään noudattaen unionin yleisiä ympäristötavoitteita, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat sitoumusten voimassaolon jatkamista vuosittain ensimmäisen kauden päättymisen jälkeen, kotieläintuotannon laajaperäistämiseen tai muunlaiseen kotieläinten hoitoon, lannoitteiden, kasvinsuojeluaineiden tai muiden tuotantopanosten käytön rajoittamiseen, sellaisten paikallisten rotujen kasvattamiseen, jotka ovat uhanalaisia kasvatuksesta luopumisen vuoksi, tai kasvien geenivarojen säilyttämiseen liittyviä sitoumuksia sekä tukikelpoisten maatalouden geenivarojen säilyttämistä koskevien tukitoimien määrittelemistä. 30. Luonnonmukaiseen maatalouteen siirtymiseen tai sen ylläpitämiseen myönnettävällä tuella olisi kannustettava viljelijöitä osallistumaan tällaisiin järjestelmiin, mikä puolestaan vastaa ympäristöystävällisten maatalouskäytäntöjen käyttöä ja tiukkoja eläinten hyvinvoinnin vaatimuksia koskevaan lisääntyneeseen kysyntään. Tästä toimenpiteestä on hyötyä luonnon monimuotoisuudelle ja siihen liittyvän synergian lisäämiseksi suurilla vierekkäisillä alueilla olisi kannustettava viljelijöiden yhteisiä sopimuksia tai yhteistyötä. Jotta vältettäisiin viljelijöiden laajamittainen palaaminen takaisin perinteisiin viljelymuotoihin, olisi tuettava niin siirtymistä kuin ylläpitämistä kannustavia toimenpiteitä. Tuella olisi katettava sitoumuksesta aiheutuvat lisäkustannukset ja tulonmenetykset, ja sen olisi koskettava ainoastaan sitoumuksia, jotka ylittävät asiaa koskevat pakolliset toimenpide- ja hoitovaatimukset. 31. Natura 2000 -alueiden tehokkaan hoidon edistämiseksi viljelijöille ja metsänomistajille olisi myönnettävä edelleenkin tukea alueilla, jotka kärsivät erityishaitoista luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY[17] ja luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY[18] täytäntöönpanon vuoksi. Lisäksi viljelijöille olisi myönnettävä tukea vesistöalueilla, jotka ovat kärsineet haitoista yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 lokakuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY[19] täytäntöönpanon vuoksi. Tuki olisi kytkettävä maaseudun kehittämisohjelmassa kuvattuihin tiettyihin vaatimuksiin, jotka ylittävät asiaa koskevat pakolliset toimenpide- ja hoitovaatimukset. Jäsenvaltioiden olisi myös otettava Natura 2000 -alueiden erityistarpeet yleisesti huomioon maaseudun kehittämisohjelmia suunnitellessaan. 32. Vuoristoalueiden tai muiden alueiden, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita tai muita erityisrajoitteita, viljelijöille maksettavan tuen tavoitteena olisi maatalousmaan käytön jatkamisen kannustamisen myötä oltava maaseudun säilyttäminen ja kestävien viljelyjärjestelmien ylläpito ja edistäminen. Tällaisen tuen tehokkuuden varmistamiseksi, tuen tulisi korvata viljelijöille aiheutuneet lisäkustannukset ja tulonmenetykset, jotka liittyvät kyseisen alueen haittoihin. 33. Unionin varojen tehokkaan käytön ja viljelijöiden yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi koko unionissa, vuoristoalueet tai muut alueet, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita tai muita erityisrajoitteita, olisi määriteltävä puolueettomia perusteita noudattaen. Kun kyseessä ovat alueet, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita, olisi sovellettava biofyysisiä perusteita, joiden tueksi esitetään vankka tieteellinen näyttö. Olisi säädettävä siirtymäjärjestelyistä, jotta helpotetaan maksujen lakkauttamista alueilla, joita ei pidetä enää mainittujen perusteiden soveltamisen seurauksena alueina, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita. 34. Viljelijöitä olisi edelleenkin kannustettava noudattamaan tiukkoja eläinten hyvinvoinnin vaatimuksia huolehtimalla sellaisille viljelijöille myönnettävästä tuesta, jotka sitoutuvat noudattamaan asiaa koskevat pakolliset toimenpidevaatimukset ylittäviä kotieläintuotannon vaatimuksia. Sen varmistamiseksi, että eläinten hyvinvointia edistävät sitoumukset ovat tähän alaan liittyvän unionin yleisen politiikan mukaisia, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat sellaisten alojen määrittämistä, joilla tuotantomenetelmiä koskevia vaatimuksia tiukennetaan tällaisten sitoumusten ansiosta. 35. Tukea olisi myönnettävä edelleen metsänomistajille, jotka tarjoavat ympäristö- ja ilmastoystävällisiä metsiensuojelupalveluja tekemällä sitoumuksia, joilla lisätään luonnon monimuotoisuutta, suojellaan arvokkaita metsäekosysteemejä, parannetaan niiden hillitsemis- ja sopeutumispotentiaalia ja vahvistetaan metsien suojeluarvoa suhteessa maaperän eroosioon, vesivarojen ylläpitoon ja luonnononnettomuuksiin. Tässä yhteydessä olisi kiinnitettävä erityistä huomiota metsätalouden geenivarojen säilyttämiseen ja edistämiseen. Tukea myönnetään metsätalouden ympäristösitoumuksiin, jotka ylittävät kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut asiaa koskevat pakolliset toimenpidevaatimukset. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan ja vaikuttavan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tämän toimenpiteen mukaisesti tukikelpoisia tukitoimenpiteiden tyyppejä. 36. Ohjelmakaudella 2007–2013 maaseudun kehittämispolitiikassa tuettiin eksplisiittisesti vain yhdentyyppistä yhteistyötä eli yhteistyötä maatalouden ja elintarvikealan sekä metsätalouden uusien tuotteiden, menetelmien ja tekniikoiden kehittämiseksi. Tämäntyyppistä yhteistyötä on tuettava edelleenkin, mutta tukea olisi mukautettava, jotta se vastaisi paremmin osaamistalouden vaatimuksia. Tältä osin tässä toimenpiteessä olisi voitava rahoittaa ainoastaan yhden toimijan toteuttamia hankkeita edellyttäen, että saadut tulokset jaetaan, jolloin saavutetaan uusien käytäntöjen, menetelmien ja tuotteiden levittämistä koskeva tavoite. Lisäksi on käynyt selväksi, että tukemalla paljon laajempaa valikoimaa yhteistyötyyppejä, joihin osallistuu useampia tuensaajia pienistä toimijoista suurempiin, voidaan edistää maaseudun kehittämispolitiikan tavoitteiden saavuttamista auttamalla maaseutualueiden toimijoita voittamaan pirstaleisuudesta johtuvia taloudellisia, ympäristöön liittyviä ja muita haittoja. Sen vuoksi toimenpidettä olisi laajennettava. Pienille toimijoille myönnettävä tuki yhteisten työprosessien järjestämiseksi sekä tilojen ja resurssien jakamiseksi auttaa tekemään tällaisista toimijoista taloudellisesti elinkelpoisia toiminnan pienimuotoisuudesta huolimatta. Toimitusketjun toimijoiden väliseen horisontaaliseen ja vertikaaliseen yhteistyöhön sekä paikallisiin menekinedistämistoimiin myönnettävän tuen pitäisi edistää lyhyiden toimitusketjujen, paikallisten markkinoiden ja paikallisten elintarvikeketjujen taloudellisesti järkevää kehittämistä. Ympäristöhankkeita ja -käytäntöjä koskevia yhteisiä lähestymistapoja varten myönnetyn tuen pitäisi auttaa tuottamaan suurempaa ja yhdenmukaisempaa ympäristö- ja ilmastohyötyä kuin yksin toimivien yksittäisten toimijoiden (esim. kun käytäntöjä sovelletaan suuremmilla yhtenäisillä maa-alueilla). Eri aloja koskevaa tukea olisi myönnettävä eri muodoissa. Klusterit ja verkostot ovat erityisen tärkeitä asiantuntemuksen jakamisen sekä uuden ja erikoistuneen asiantuntemuksen, palvelujen ja tuotteiden kehittämisen kannalta. Pilottihankkeet ovat tärkeä väline, jolla testataan teknologioiden, tekniikoiden ja käytäntöjen kaupallista soveltuvuutta eri yhteyksissä ja mukautetaan niitä tarvittaessa. Toimijaryhmät ovat maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden keskeinen osa. Tärkeän välineen muodostavat myös paikalliset kehittämisstrategiat, joita toteutetaan Leaderin paikallisen kehittämisen kehyksen ulkopuolella maaseutu- ja kaupunkialueiden julkisten ja yksityisten toimijoiden välillä. Toisin kuin Leader-lähestymistavassa tällaiset kumppanuudet ja strategiat voivat koskea vain yhtä sektoria ja/tai liittyä suhteellisen tarkkoihin kehittämistavoitteisiin, joihin myös edellä mainitut kuuluvat. Tämän toimenpiteen mukaista tukea tulisi myöntää myös toimialakohtaisille organisaatioille. Se olisi rajoitettava seitsemään vuoteen, lukuun ottamatta ympäristöä ja ilmastoa koskevia yhteisiä toimia asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa. 37. Viljelijöihin kohdistuu nykyään aiempaa enemmän taloudellisia ja ympäristöriskejä ilmastonmuutoksen ja hintojen lisääntyneen epävakauden vuoksi. Sen vuoksi tehokas riskienhallinta on viljelijöille yhä tärkeämpää. Tästä syystä olisi otettava käyttöön riskienhallintaa koskeva toimenpide, jolla viljelijöitä autetaan selviämään heille yleisimmistä riskeistä. Tämän toimenpiteen mukaisella tuella katettaisiin viljelijöiden sato-, eläin- ja kasvivakuutusmaksut, sijoitusrahastojen perustaminen ja näistä rahastoista viljelijöille maksettava korvaus tappioista, jotka aiheutuvat eläin- tai kasvitaudeista taikka ympäristövahingosta. Toimenpiteeseen sisältyisi myös tulojen vakauttamisväline, joka muodostuu sijoitusrahastosta, josta tuetaan viljelijöitä, joiden tulot laskevat paljon. Sen varmistamiseksi, että viljelijöitä kohdellaan yhdenvertaisesti koko unionissa, ettei kilpailu vääristy ja että unionin kansainvälisiä velvollisuuksia noudatetaan, olisi säädettävä erityisistä edellytyksistä näiden toimenpiteiden mukaisen tuen myöntämiseksi. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan ja vaikuttavan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat sijoitusrahastoille myönnettävien kaupallisten lainojen vähimmäis- ja enimmäiskeston määrittelemistä. 38. Paikalliseen kehittämiseen sovellettava Leader-lähestymistapa on osoittautunut vuosien mittaan hyödylliseksi maaseutualueita kehitettäessä, sillä sen alhaalta ylös etenevässä lähestymistavassa otetaan kaikilta osin huomioon maaseudun omien kehitysmahdollisuuksien monialaiset tarpeet. Leader-lähestymistapaa olisi sen vuoksi jatkettava tulevaisuudessa, ja se olisi edelleen sisällytettävä pakollisena kaikkiin maaseudun kehittämisohjelmiin. 39. Sen varmistamiseksi, että paikallisia kehittämisstrategioita sovelletaan sellaisella alueellisella tasolla, jolla saavutetaan tuloksia, jotka edistävät tehokkaasti maaseudun kehittämistä ja innovointia koskevien unionin prioriteettien täyttämistä, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat kunkin tällaisen strategian kattaman alueen väestöön sovellettavien perusteiden vahvistamista ja valmistelua ja toiminnan edistämistä koskevien tuettavien kustannusten yksityiskohtaista kuvausta. 40. Maaseuturahastosta Leaderin paikalliseen kehittämiseen myönnettävän tuen olisi katettava kaikki näkökohdat, jotka liittyvät paikallisen kehittämisstrategian valmisteluun ja täytäntöönpanoon sekä paikallisten toimintaryhmien toimintaan, ja sellaisten alueiden ja ryhmien välinen yhteistyö, jotka toteuttavat alhaalta ylöspäin etenevää lähestymistapaa ja paikallisyhteisöjen omia kehittämishankkeita. Jotta maaseutualueiden kumppanit, jotka eivät vielä sovella Leader-lähestymistapaa, voisivat testata ja valmistella paikallisen kehittämisstrategian suunnittelua ja toimintaa, olisi rahoitusta myönnettävä myös Leaderin aloituspakettiin. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan ja vaikuttavan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat paikallisten toimintaryhmien tukikelpoisten toimintakustannusten yksityiskohtaista määrittelemistä. 41. Moniin tämän asetuksen mukaisiin maaseudun kehittämistoimenpiteisiin sisältyy investointeja, jotka voivat liittyä monenlaisiin tukitoimiin. Selkeyden varmistamiseksi näitä tukitoimia toteutettaessa olisi annettava joitakin yhteisiä sääntöjä, joita sovelletaan kaikkiin investointeihin. Näissä yhteisissä säännöissä olisi määriteltävä sellaiset menotyypit, joita voidaan pitää investointimenoina, ja varmistettava, että tukea myönnetään vain investointeihin, jotka luovat uutta arvoa maataloudessa. Tietyntyyppisten investointien, kuten käytettyjen välineiden ja laitteiden hankinta ja yksinkertaiset korvausinvestoinnit, erityispiirteiden huomioon ottamiseksi ja maaseuturahaston varojen tehokkaan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat sellaisten edellytysten vahvistamista, joiden mukaisesti tietyntyyppisiin investointeihin liittyviä kustannuksia voidaan pitää tukikelpoisina menoina. Investointihankkeiden toteutuksen helpottamiseksi jäsenvaltioiden olisi voitava maksaa ennakkomaksuja. Maaseuturahaston tuen tehokkuuden, oikeudenmukaisuuden ja kestävän vaikutuksen varmistamiseksi olisi annettava säännöt, joilla taataan tukitoimiin liittyvien investointien kestävyys ja estetään maaseuturahaston tuen käyttö kilpailua vääristävällä tavalla. 42. Tuensaajien on tiettyjen tämän asetuksen mukaisten pinta-alaan liittyvien toimenpiteiden osana tehtävä sitoumuksia vähintään viiden vuoden ajaksi. Tänä aikana joko tilan tai tuensaajan tilanne voi muuttua. Sen vuoksi olisi annettava säännöt siitä, miten tällaisissa tilanteissa tulee toimia. Pinta-alaan liittyvien toimenpiteiden tehokkaan toteutuksen varmistamiseksi ja unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti tiettyjä säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tilan osittaisen siirtämisen yhteydessä sovellettavien edellytysten vahvistamista ja sellaisen muiden tilanteiden määrittelemistä, joissa tukea ei tarvitse maksaa takaisin. 43. Tietyissä tämän asetuksen mukaisissa toimenpiteissä tuen myöntämisen edellytyksenä on, että tuensaajat tekevät sitoumuksia, jotka ylittävät pakollisten toimenpide- tai hoitovaatimusten mukaisen perustason. Koska lainsäädäntöön voidaan tehdä sitoumusaikana sellaisia muutoksia, jotka muuttavat perustasoa, olisi säädettävä asianomaisten sopimusten tarkistamisesta sen varmistamiseksi, että kyseistä edellytystä noudatetaan edelleen. 44. Sen varmistamiseksi, että maaseudun kehittämisen rahavaroja käytetään parhaalla mahdollisella tavalla, maaseudun kehittämisohjelmiin sisältyvien toimenpiteiden kohdentamiseksi maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien mukaisesti ja hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun varmistamisesi, jäsenvaltioiden olisi vahvistettava hankkeiden valintaperusteet. Tästä säännöstä olisi poikettava vain sellaisten toimenpiteiden kohdalla, joissa tuetaan maatalouden ympäristöpalvelujen tai eläinten hyvinvointia edistävien palvelujen tarjoamista. Valintaperusteita sovellettaessa olisi pienten avustusten osalta noudatettava suhteellisuusperiaatetta. 45. Maaseuturahastosta tulisi myöntää teknisen avun muodossa tukea maaseudun kehittämisohjelmien toteutukseen liittyviin toimiin, mukaan luettuina kustannukset, jotka liittyvät sellaisiin unionin laatujärjestelmiin viittaavien tunnusten ja lyhenteiden suojaamiseen, joihin osallistumiseen voidaan myöntää tämän asetuksen mukaista tukea, ja kustannukset, joita jäsenvaltioille aiheutuu sellaisten alueiden, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita, aluemäärittelystä. Maaseuturahaston talousarviomäärärahojen tehokkaan käytön varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat teknisestä avusta rahoitettavia valvontatoimia. 46. Ohjelman toteutuksen eri vaiheisiin osallistuvien kansallisten verkostojen, järjestöjen ja viranomaisten verkostoituminen eurooppalaisen maaseudun kehittämisverkoston yhteydessä on osoittanut, että verkostoituminen voi parantaa huomattavasti maaseudun kehittämisohjelmien laatua lisäämällä sidosryhmien osallistumista maaseudun kehittämisen hallintoon ja tiedottamalla suurelle yleisölle maaseudun kehittämisen eduista. Sen vuoksi sitä olisi rahoitettava teknisestä avusta unionin tasolla. 47. Maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden tavoitteiden saavuttamisen edistämiseksi olisi perustettava eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden verkosto mahdollistamaan maatalouden innovointia koskevien toimien toteutukseen osallistuvien toimijaryhmien, neuvontapalvelujen ja tutkijoiden verkostoituminen. Sitä olisi rahoitettava teknisestä avusta unionin tasolla. 48. Ohjelmakaudella 2007–2013 eurooppalaisen maaseudun kehittämisverkoston yhteydessä toimi arvioinnin asiantuntijaverkosto. Arvioinnin erityistarpeet huomioon ottaen ohjelmakaudeksi 2014–2020 olisi perustettava eurooppalainen maaseudun kehittämisen arviointiverkosto, joka yhdistää kaikki arviointitoimiin osallistuvat toimijat, helpottamaan asiantuntemuksen vaihtoa tällä alalla. Sitä olisi rahoitettava teknisestä avusta. 49. Jäsenvaltioiden olisi varattava osa kunkin maaseudun kehittämisohjelman tekniseen apuun suunnatusta kokonaismäärästä maaseudun kehittämisen parissa toimivat järjestöt ja viranomaiset yhteen kokoavan kansallisen maaseutuverkoston, kumppanuus mukaan luettuna, perustamista ja toimintaa varten, jotta voitaisiin lisätä niiden osallistumista ohjelman toteutukseen ja parantaa maaseudun kehittämisohjelmien laatua. Kansallisten maaseutuverkostojen olisi laadittava toimintasuunnitelma ja pantava se täytäntöön. 50. Maaseuturahaston toiminnan yhteydessä olisi korostettava, että unionin näkemyksen mukaan paikallinen kehittäminen ja valtioiden välinen ulottuvuus voivat vahvistaa toisiaan, varsinkin kun mukana on innovatiivista ajattelua. Tähän olisi pyrittävä palkitsemalla rajoitettu määrä hankkeita, joissa nämä erityispiirteet on otettu huomioon. Palkintojen olisi täydennettävä maatalouspolitiikan muita käytettävissä olevia rahoituslähteitä antamalla tunnustusta soveltuvalle ensiluokkaiselle hankkeelle riippumatta siitä, onko hanketta rahoitettu myös osana maaseudun kehittämisohjelmaa. 51. Maaseudun kehittämisohjelmiin olisi sisällyttävä innovatiivisia toimia, jotka edistävät resurssitehokasta, tuottavaa ja vähäpäästöistä maataloussektoria ja joita tuetaan maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden mukaisesti. Eurooppalaisella innovaatiokumppanuudella olisi pyrittävä nopeuttamaan ja laajentamaan innovatiivisten ratkaisujen siirtämistä käytäntöön. Eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden olisi tuotava lisäarvoa lisäämällä innovointiin liittyvien välineiden käyttöä ja tehokkuutta ja parantamalla niiden välistä synergiaa. Eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden olisi korjattava puutteita yhdistämällä tutkimus ja maatalouskäytäntö paremmin yhteen. 52. Maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden yhteydessä tuettavien innovatiivisten hankkeiden toteutus olisi uskottava toimijaryhmille, jotka kokoavat yhteen viljelijät, tutkijat, neuvojat ja muut toimijat, joita maataloussektorin innovointi koskee. Jotta tällaisista hankkeista saatavista tuloksista olisi hyötyä koko sektorille, niiden tulokset olisi jaettava. 53. Olisi säädettävä tämän asetuksen nojalla maaseudun kehittämiseen myönnettävän unionin tuen kokonaismäärän määrittämisestä 1 päivästä tammikuuta 2014 31 päivään joulukuuta 2020 ulottuvalla kaudella, sen jakaantumisesta eri vuosille ja vähemmän kehittyneille alueille kohdennettavasta vähimmäismäärästä vuosien 2014–2020 monivuotisen rahoituskehyksen ja samaa ajanjaksoa koskevan budjettiyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta tehdyn toimielinten sopimuksen[20] mukaisesti. Käytettävissä oleville määrärahoille olisi tehtävä ohjelmatyötä varten kiinteämääräinen indeksikorjaus. 54. Maaseuturahaston varojen hallinnoinnin helpottamiseksi olisi vahvistettava maaseudun kehittämisen ohjelmatyöhön sovellettava yhtenäinen maaseuturahaston rahoitusosuus suhteessa jäsenvaltioiden julkisiin menoihin. Tietyntyyppisten tukitoimien erityisen tärkeyden tai luonteen huomioon ottamiseksi niille olisi vahvistettava erilliset rahoitusosuudet. Jotta lievennettäisiin erityisiä rajoituksia, jotka liittyvät kehitystasoon, syrjäiseen sijaintiin ja saaristoasemaan, vähemmän kehittyneille alueille, syrjäisimmille alueille ja pienille Egeanmeren saarille olisi vahvistettava asianmukainen maaseuturahaston rahoitusosuus. 55. Varat, jotka jäsenvaltioissa saadaan käyttöön YMP:n ensimmäisen pilarin mukaisesti soveltamalla yksittäisille suurtiloille myönnettäviin suoriin tukiin tukikattoa, olisi kussakin jäsenvaltiossa varattava innovointiin liittyvien hankkeiden rahoitukseen, jotta voitaisiin auttaa tiloja, myös suurtiloja, parantamaan kilpailukykyään YMP:n tavoitteiden mukaisesti. Tällaisia hankkeita olisi toteutettava viljelijöiden (näiden tilakoosta riippumatta), eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden toimijaryhmien tai paikallisten toimintaryhmien ja maaseutusektorilla toimivien kumppanien muodostamien ryhmien aloitteesta. 56. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet ja annettava tarvittavat säännökset sen varmistamiseksi, että niiden maaseudun kehittämistoimenpiteet ovat todennettavissa ja valvottavissa. Tästä syystä hallintoviranomaisen olisi laadittava ennakkoarviointi ja arvioitava toimenpiteitä ohjelman koko toteutuksen ajan. Toimenpiteitä, jotka eivät vastaa edellä mainittua edellytystä, olisi mukautettava. 57. Komission ja jäsenvaltioiden olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet maaseudun kehittämisohjelmien moitteettoman hallinnoinnin varmistamiseksi. Komissio tekee tässä yhteydessä tarvittavia tarkastuksia, ja jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen hallintojärjestelmän moitteettoman toiminnan. 58. Yhden hallintoviranomaisen tulisi olla vastuussa kunkin maaseudun kehittämisohjelman hallinnosta ja toteutuksesta. Tämän viranomaisen tehtävät olisi täsmennettävä tässä asetuksessa. Hallintoviranomaisen tulisi voida siirtää osa tehtävistään mutta sen olisi kuitenkin oltava edelleen vastuussa tehokkaasta ja moitteettomasta hallinnosta. Kun maaseudun kehittämisohjelmaan sisältyy temaattisia alaohjelmia, hallintoviranomaisen olisi voitava nimetä toinen elin hallinnoimaan ja toteuttamaan kyseistä alaohjelmaa kaikilta osin niiden määrärahojen osalta, jotka on varattu kyseiselle alaohjelmalle kehittämisohjelmassa, ja varmistaa samalla kyseisten alaohjelmien moitteeton varainhoito. 59. Kutakin maaseudun kehittämisohjelmaa olisi seurattava, jotta voitaisiin säännöllisesti tarkastella ohjelman toteutusta ja edistymistä kohti ohjelman vahvistettuja tavoitteita. Maaseuturahastosta tuettujen toimien tehokkuuden ja vaikutuksen osoittaminen ja parantaminen riippuu myös ohjelman valmistelun ja toteutuksen ja sen loppuunsaattamisen aikaisesta arvioinnista. Sen vuoksi komission ja jäsenvaltioiden olisi laadittava yhdessä seuranta- ja arviointijärjestelmä, jonka tavoitteena on osoittaa maaseudun kehittämispolitiikan edistyminen ja arvioida maaseudun kehittämispolitiikkaan liittyvien toimien vaikutusta ja tehokkuutta. 60. Sen varmistamiseksi, että tiedot voidaan yhdistää unionin tasalla, järjestelmään olisi kuuluttava yhteisiä indikaattoreita. Maaseudun kehittämisohjelman toteutusta koskevat tärkeimmät tiedot olisi talletettava ja säilytettävä sähköisesti tietojen yhdistämisen helpottamiseksi. Sen vuoksi tuensaajien olisi toimitettava vähintään tiedot, joita tarvitaan seurannassa ja arvioinnissa. 61. Vastuu ohjelman seurannasta olisi jaettava hallintoviranomaisen ja tätä tarkoitusta varten perustetun seurantakomitean kesken. Seurantakomitean olisi seurattava ohjelman täytäntöönpanon vaikuttavuutta. Sen velvollisuudet olisi täsmennettävä tältä osin. 62. Ohjelman seurantaan olisi sisällyttävä komissiolle toimitettavan vuotuisen täytäntöönpanokertomuksen laatiminen. 63. Kukin maaseudun kehittämisohjelma olisi sen laadun parantamiseksi ja sen saavutusten osoittamiseksi arvioitava. 64. Tämän asetuksen mukaiseen maaseudun kehittämistukeen olisi sovellettava perussopimuksen 107, 108 ja 109 artiklaa. Olisi kuitenkin säädettävä, että maataloussektorin erityisluonteen vuoksi perussopimuksen 42 artiklan soveltamisalaan kuuluvia tukitoimia koskevat maaseudun kehittämistoimenpiteet, jotka toteutetaan tämän asetuksen nojalla ja mukaisesti, ja jäsenvaltioiden maksama tuki, joka on tarkoitettu unionin tukea saavien maaseudun kehittämistoimenpiteiden lisärahoitukseen ja joka kuuluu perussopimuksen 42 artiklan soveltamisalaan, olisi jätettävä perussopimuksen 107, 108 ja 109 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle. 65. Lisäksi unionin tukeen oikeutettujen maaseudun kehittämistoimenpiteiden johdonmukaisuuden varmistamiseksi ja menettelyjen yksinkertaistamiseksi, jäsenvaltioiden maksama tuki, joka on tarkoitettu unionin tukea saavien maaseudun kehittämistoimenpiteiden lisärahoitukseen ja joka kuuluu perussopimuksen 42 artiklan soveltamisalaan, olisi sallittava ohjelmatyön osana tämän asetuksen säännösten mukaista ilmoitusmenettelyä noudattaen. Näiden tukien asianmukaisen seurannan varmistamiseksi komissio soveltaa niitä arvioidessaan analogisesti perussopimuksen 107 artiklan soveltamiseksi vahvistettuja perusteita. Sen varmistamiseksi, ettei panna täytäntöön kansallista lisärahoitusta, jota komissio ei ole hyväksynyt, kyseinen jäsenvaltio ei saisi antaa maatalouden kehittämiseen ehdotettua lisärahoitusta käyttöön ennen sen hyväksymistä. Jäsenvaltioiden maksama tuki, joka on tarkoitettu unionin tukea saavien maaseudun kehittämistoimenpiteiden lisärahoitukseen ja joka kuuluu perussopimuksen 42 artiklan soveltamisalaan, olisi ilmoitettava komissiolle perussopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti, paitsi jos se kuuluu komission asetuksen (EY) N:o 994/98[21] nojalla annetun asetuksen soveltamisalaan, eikä sitä saa antaa käyttöön ennen komission lopullista hyväksymistä. 66. Olisi otettava käyttöön sähköinen tietojärjestelmä, joka mahdollistaa tehokkaan ja turvallisen tietojenvaihdon. 67. Sovelletaan unionin lainsäädäntöä, joka koskee yksilöiden suojelua henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaata liikkuvuutta, erityisesti yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[22] ja yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001[23]. 68. Komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa, jotta tämän asetuksen täytäntöönpanolle voitaisiin varmistaa yhdenmukaiset edellytykset, kun kyseessä ovat maaseudun kehittämisohjelmien esittäminen, ohjelmien ja niihin tehtävien muutosten hyväksyminen, ohjelmia hyväksyttäessä sovellettavat menettelyt ja aikataulut, ohjelmamuutoksia hyväksyttäessä sovellettavat menettelyt ja aikataulut, niiden voimaantulo ja esittämistiheys mukaan luettuina, maaseudun kehittämistoimenpiteiden toteuttamista koskevat erityisedellytykset, tässä asetuksessa perustettujen verkostojen rakenne ja toiminta, seuranta- ja valvontajärjestelmän hyväksyminen sekä tietojärjestelmän toimintaa koskevat säännöt. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011[24] mukaisesti. 69. Tässä asetuksessa säädetty uusi tukijärjestelmä korvaa asetuksella (EY) N:o 1698/2005 perustetun tukijärjestelmän. Sen vuoksi asetus (EY) N:o 1698/2005 olisi kumottava 1 päivästä tammikuuta 2014. 70. Jotta helpotettaisiin siirtymistä asetuksessa (EY) N:o 1698/2004 säädetystä järjestelmästä tässä asetuksessa säädettyyn järjestelmään, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat siirtymäsäännösten vahvistamista, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: SISÄLLYSLUETTELO EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen I OSASTO Tavoitteet ja strategia 29 I luku Soveltamisala ja määritelmät 29 II luku Tehtävä, tavoitteet, prioriteetit ja johdonmukaisuus 32 II OSASTO Ohjelmatyö 35 I luku Ohjelmatyön sisältö 35 II luku Maaseudun kehittämisohjelmien valmistelu, hyväksyminen ja muuttaminen 39 III OSASTO Maaseudun kehittämistuki 42 I luku Toimenpiteet 42 1 jakso 42 Yksittäiset toimenpiteet 42 2 jakso 67 Leader 67 II luku Useita toimenpiteitä koskevat yhteiset säännökset 69 III luku Tekninen apu ja verkostoituminen 72 IV luku Maaseutualueiden innovatiivisesta, paikallisesta yhteistyöstä annettava palkinto 76 IV OSASTO Maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskeva eurooppalainen innovaatiokumppanuus 79 V OSASTO Rahoitusta koskevat säännökset 81 VI OSASTO Hallinto, valvonta ja julkistaminen 86 VII OSASTO Seuranta ja arviointi 89 I luku Yleiset säännökset 89 1 jakso Seuranta- ja arviointijärjestelmän perustaminen ja tavoitteet 89 2 jakso Tekniset säännökset 89 II luku Seuranta 90 III luku Arviointi 92 VIII OSASTO Kilpailua koskevat säännökset 94 IX OSASTO Komission toimivalta, yleiset säännökset sekä siirtymä- ja loppusäännökset 95 I luku Komission toimivalta 95 II luku 96 Yhteiset säännökset 96 III luku 96 Siirtymä- ja loppusäännökset 96 LIITE I Määrät ja tukiprosentit 98 LIITE II Alueiden, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita, määrittelyssä käytettävät biofyysiset perusteet 103 LIITE III Ohjeellinen luettelo 8 artiklassa tarkoitettujen temaattisten alaohjelmien osalta erityisen tärkeistä toimenpiteistä ja tukitoimista 105 LIITE IV Maaseudun kehittämistä koskevat ennakkoehdot 107 LIITE V Ohjeellinen luettelo yhden tai useamman maaseudun kehittämistä koskevan unionin prioriteetin kannalta tärkeistä toimenpiteistä 115 I OSASTO Tavoitteet ja strategia I luku Soveltamisala ja määritelmät 1 artikla Soveltamisala 71. Tässä asetuksessa 72. vahvistetaan yleiset säännöt maaseudun kehittämiseen myönnettävälle unionin tuelle, joka rahoitetaan asetuksella (EU) N:o HR/2012 perustetusta Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta, jäljempänä ’maaseuturahasto’; 73. määritellään tavoitteet, joihin maaseudun kehittämispolitiikalla on pyrittävä, ja siihen liittyvät maaseudun kehittämistä koskevat unionin prioriteetit; 74. esitetään maaseudun kehittämispolitiikan strateginen sisältö; 75. määritellään maaseudun kehittämispolitiikan toimenpiteet; 76. vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan ohjelmatyöhön, verkostoitumiseen, hallinnointiin, seurantaan ja arviointiin jäsenvaltioiden ja komission välisen vastuunjaon perusteella; 77. vahvistetaan säännöt maaseuturahaston ja muiden unionin välineiden koordinoinnin varmistamiseksi. 78. Tällä asetuksella täydennetään asetuksen (EU) N:o [CSF/2012] toisen osan säännöksiä. 2 artikla Määritelmät 79. Tässä asetuksessa tarkoitetaan 80. ’ohjelmatyöllä’ monivaiheista organisointi-, päätöksenteko- ja varojenjakomenettelyä, jonka tavoitteena on panna täytäntöön unionin ja jäsenvaltioiden monivuotinen yhteinen toiminta maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien täyttämiseksi; 81. ’alueella’ alueyksikköä, joka vastaa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1059/2003[25] tarkoitettua tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistön tasoa I tai II (NUTS-taso 1 ja 2); 82. ’toimenpiteellä’ joukkoa tukitoimia, joilla pyritään täyttämään yksi tai useampi maaseudun kehittämistä koskeva unionin prioriteetti; 83. ’tukitoimella’ hanketta, hankeryhmää, sopimusta tai järjestelyä tai muuta tointa, joka on valittu noudattaen kyseisen maaseudun kehittämisohjelman osalta vahvistettuja perusteita ja jonka yksi tai useampi tuensaaja panee täytäntöön tavalla, joka mahdollistaa yhden tai useamman maaseudun kehittämistä koskevan unionin prioriteetin täyttämisen; 84. ’tuensaajalla’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka muuta julkista tai yksityistä elintä, joka vastaa tukitoimien täytäntöönpanosta tai tuen vastaanottamisesta; 85. ’seuranta- ja arviointijärjestelmällä’ komission ja jäsenvaltioiden kehittämää yleistä lähestymistapaa, jossa määritellään rajoitettu määrä yhteisiä indikaattoreita, jotka liittyvät perustason tilanteeseen ja ohjelmien rahoituksen toteuttamiseen, tuotoksiin, tuloksiin ja vaikutuksiin; 86. ’paikallisella kehittämisstrategialla’ yhtenäistä joukkoa tukitoimia, joilla pyritään toteuttamaan paikallisia tavoitteita ja tarpeita, jotka edesauttavat maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien täyttämistä ja jotka pannaan täytäntöön soveltuvalla tasolla kumppanuusjärjestelyin; 87. ’tukiprosentilla’ tukitoimen julkisen kokonaisrahoitusosuuden määrää; 88. ’julkisilla menoilla’ tukitoimien rahoitukseen myönnettyä julkista rahoitusosuutta, joka on otettu valtion talousarviosta, alueellisten ja paikallisten viranomaisten talousarviosta tai unionin talousarviosta, sekä muita vastaavia menoja. Julkisena rahoitusosuutena pidetään kaikkia tukitoimien rahoitusosuuksia, jotka ovat peräisin direktiivissä 2004/18/EY[26] tarkoitettujen julkisoikeudellisten laitosten taikka yhden tai useamman alueellisen tai paikallisen viranomaisen tai julkisoikeudellisen laitoksen muodostaman yhteenliittymän talousarviosta. 89. ’vähemmän kehittyneillä alueilla’ alueita, joiden asukasta kohti laskettu bruttokansantuote (BKT) on alle 75 prosenttia 27 jäsenvaltion EU:n keskiarvosta; 90. ’mikroyrityksillä sekä pienillä ja keskisuurilla yrityksillä’, jäljempänä ’pk-yritykset’, komission suosituksessa 2003/261/EY[27] määriteltyjä mikroyrityksiä sekä pieniä ja keskisuuria yrityksiä; 91. ’transaktiokustannuksilla’ sitoumukseen liittyviä kustannuksia, jotka eivät liity välittömästi sen toteuttamiseen; 92. ’käytössä olevalla maatalousmaalla’, jäljempänä ’KMM’, 30 päivänä marraskuuta 2009 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1200/2009[28] tarkoitettua käytössä olevaa maatalousmaata; 93. ’taloudellisilla tappioilla’ kaikkia lisäkustannuksia, joita viljelijälle aiheutuu tämän toteuttamista poikkeuksellisista toimenpiteistä, joilla pyritään vähentämään markkinatarjontaa tai merkittävää tuotannonmenetystä; 94. ’epäsuotuisilla sääoloilla’ sellaisia sääoloja kuin halla, myrsky ja rakeet, jää, rankkasade tai ankara kuivuus, jotka ovat rinnastettavissa luonnonkatastrofiin; 95. ’eläintaudeilla’ Maailman eläintautijärjestön luettelossa tai neuvoston päätöksen 90/424/ETY[29] liitteessä mainittuihin eläintauteihin kuuluvia tauteja; 96. ’ympäristövahingolla’ ympäristön laadussa esiintyvää erityistä saastumista, kontaminaatiota tai heikkenemistä, joka liittyy erityiseen tapahtumaan ja on maantieteelliseltä alueeltaan rajallista. Määritelmä ei kata erityiseen tapahtumaan kuten ilmastonmuutokseen tai ilmansaastumiseen liittymättömiä yleisiä ympäristöriskejä; 97. ’luonnonkatastrofilla’ bioottista tai abioottista luonnonilmiötä, josta aiheutuu merkittävää häiriötä maatalouden tuotantojärjestelmille ja metsätalouden rakenteille ja joka aiheuttaa lopulta huomattavaa taloudellista haittaa maa- ja metsätalouden aloilla; 98. ’muulla katastrofilla’ ennakoimatonta bioottista tai abioottista ihmisen toiminnan aiheuttamaa ilmiötä, josta aiheutuu merkittävää häiriötä maatalouden tuotantojärjestelmille ja metsätalouden rakenteille ja joka aiheuttaa lopulta huomattavaa taloudellista haittaa maa- ja metsätalouden aloilla; 99. ’lyhyellä toimitusketjulla’ toimitusketjua, johon osallistuu vain joitakin talouden toimijoita, jotka ovat sitoutuneet yhteistyöhön, paikalliseen talouskehitykseen sekä tiiviisiin maantieteellisiin ja yhteiskunnallisiin suhteisiin tuottajien ja kuluttajien välillä; 100. ’nuorella viljelijällä’ viljelijää, joka on alle 40-vuotias, kun hakemus jätetään, jolla on riittävä ammattitaito ja pätevyys ja joka ryhtyy ensimmäistä kertaa tilanpidosta vastaavaksi maatalousyrittäjäksi; 101. ’päätökseen saatetulla tukitoimella’ tukitoimea, joka on saatettu fyysisesti päätökseen tai toteutettu kokonaisuudessaan ja jonka osalta tuensaajat ovat maksaneet kaikki asiaankuuluvat maksut ja tuensaajille on maksettu vastaava julkinen rahoitusosuus; 102. ’temaattisilla tavoitteilla’ Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o [CSF/2012][30] 9 artiklassa määriteltyjä temaattisia tavoitteita; 103. ’yhteisellä strategiakehyksellä’ asetuksen (EU) N:o [CSF/2012] 10 artiklassa tarkoitettua yhteistä strategiakehystä. 104. Edellä 1 kohdan u alakohdassa säädetyn nuoren viljelijän määritelmän osalta komissiolle siirretään valta antaa 90 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, jotka koskevat edellytyksiä, joiden mukaan oikeushenkilöä voidaan pitää nuorena viljelijänä, ammatillisen pätevyyden hankkimiseen sovellettavan lisäajan vahvistaminen mukaan luettuna. II luku Tehtävä, tavoitteet, prioriteetit ja johdonmukaisuus 3 artikla Tehtävä Maaseuturahasto edesauttaa Eurooppa 2020 -strategian toteuttamista edistämällä maaseudun kestävää kehittämistä kaikkialla unionissa tavalla, joka täydentää yhteisen maatalouspolitiikan, jäljempänä ’YMP’, muita välineitä, koheesiopolitiikkaa ja yhteistä kalastuspolitiikkaa. Se edistää alueiden käytön ja ympäristön kannalta tasapainoisemman, ilmastoystävällisemmän ja ilmastonmuutoksen paremmin kestävän sekä innovatiivisemman unionin maatalousalan kehittymistä. 4 artikla Tavoitteet YMP:n yleisten puitteiden mukaisesti maaseudun kehittämistuella pyritään edistämään seuraavien tavoitteiden saavuttamista: 105. maatalouden kilpailukyky; 106. luonnonvarojen kestävä hoito ja ilmastotoimet; 107. maaseutualueiden tasapainoinen aluekehitys. 5 artikla Maaseudun kehittämistä koskevat unionin prioriteetit Maaseudun kehittämisen tavoitteet, jotka edistävät älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua koskevan Eurooppa 2020 -strategian toteuttamista, on pyrittävä saavuttamaan seuraavien kuuden maaseudun kehittämistä koskevan unionin prioriteetin kautta, jotka muutetaan yhteisessä strategiakehyksessä asianmukaisiksi temaattisiksi tavoitteiksi: 108. tietämyksensiirron ja innovoinnin parantaminen maa- ja metsätaloudessa sekä maaseutualueilla erityisesti seuraavilla aloilla: 109. innovoinnin ja tietopohjan parantaminen maaseutualueilla; 110. maa- ja metsätalouden sekä tutkimuksen ja innovoinnin välisten yhteyksien vahvistaminen; 111. elinikäisen oppimisen ja ammatillisen koulutuksen parantaminen maa- ja metsätalouden aloilla; 112. kaikentyyppisen maatalouden kilpailukyvyn ja tilojen elinkelpoisuuden parantaminen erityisesti seuraavilla aloilla: 113. suurista rakenteellista ongelmista kärsivien tilojen ja erityisesti tilojen, joiden osallistuminen markkinoille on vähäistä, tiettyjen alojen markkinasuuntautuneiden tilojen ja sellaisten tilojen, jotka ovat maatalouden monipuolistamisen tarpeessa, rakenneuudistuksen helpottaminen; 114. sukupolvenvaihdosten helpottaminen maatalousalalla; 115. elintarvikeketjun organisoinnin ja riskienhallinnan edistäminen maataloudessa erityisesti seuraavilla aloilla: 116. alkutuottajien ottaminen paremmin mukaan elintarvikeketjuun laatujärjestelmien, paikallismarkkinoiden menekinedistämistoimien ja lyhyiden toimitusketjujen sekä tuottajaryhmien ja toimialakohtaisten organisaatioiden avulla; 117. maatilojen riskienhallinnan tukeminen; 118. maa- ja metsätaloudesta riippuvaisten ekosysteemien palauttaminen, säilyttäminen ja parantaminen erityisesti seuraavilla aloilla: 119. luonnon monimuotoisuuden, Natura 2000 -alueet ja luonnonarvoltaan merkittävät maatalousmaat mukaan luettuina, ja Euroopan maisemien tilan palauttaminen ja säilyttäminen; 120. vesihuollon parantaminen; 121. maan hoidon parantaminen; 122. luonnonvarojen käytön tehostaminen sekä vähähiiliseen ja ilmastonmuutosta kestävään talouteen siirtymisen tukeminen maataloudessa, elintarvikealalla ja metsätaloudessa erityisesti seuraavilla aloilla: 123. vedenkäytön tehokkuuden parantaminen maataloudessa; 124. energiankäytön tehokkuuden parantaminen maataloudessa ja elintarvikkeiden jalostuksessa; 125. uusiutuvien energialähteiden, sivutuotteiden, jätteiden, tähteiden ja muiden kuin elintarviketuotantoon käytettävien raaka-aineiden tarjonnan ja käytön helpottaminen biotaloudessa; 126. maatalouden dityppioksidi- ja metaanipäästöjen vähentäminen; 127. hiilidioksidin talteenoton parantaminen maa- ja metsätaloudessa; 128. sosiaalisen osallisuuden edistäminen, köyhyyden vähentäminen ja talouden kehittäminen maaseutualueilla erityisesti seuraavilla aloilla: 129. monipuolistamisen, uusien pienyritysten perustamisen ja työpaikkojen luomisen helpottaminen; 130. paikallisen kehittämisen edistäminen maaseutualueilla; 131. tieto- ja viestintätekniikan käyttömahdollisuuksien, käytön ja laadun parantaminen maaseutualueilla. Kaikki prioriteetit edistävät innovointia, ympäristöä sekä ilmastonmuutoksen hillitsemistä ja siihen sopeutumista koskevien monialaisten tavoitteiden toteutumista. 6 artikla Johdonmukaisuus 132. Johdonmukaisuus maaseuturahaston tuen ja Euroopan maatalouden tukirahastosta rahoitettujen toimenpiteiden kanssa on varmistettava. 133. Tämän asetuksen mukaista tukea ei voida myöntää yhteisten markkinajärjestelyjen osana tukea saaville tukitoimille. Siirretään komissiolle valta antaa tähän sääntöön tehtävien poikkeuksien määrittelemisestä delegoituja säädöksiä 90 artiklan mukaisesti. II OSASTO Ohjelmatyö I luku Ohjelmatyön sisältö 7 artikla Maaseudun kehittämisohjelmat 134. Maaseuturahasto toimii jäsenvaltioissa maaseudun kehittämisohjelmien välityksellä. Ohjelmissa on pantava täytäntöön maaseudun kehittämistä koskevia unionin prioriteetteja vastaava strategia toimenpiteillä, jotka määritellään III osastossa, ja näiden toimenpiteiden toteuttamiseksi haetaan tukea maaseuturahastosta. 135. Jäsenvaltio voi toimittaa koko alueensa käsittävän yhtenäisen ohjelman tai joukon alueellisia ohjelmia. 136. Alueelliset ohjelmat valinneet jäsenvaltiot voivat myös toimittaa hyväksyttäväksi kansallisen kehyksen, joka sisältää alueellisten ohjelmien yhteiset osatekijät, joille ei ole olemassa erillistä talousarviomäärärahaa. 8 artikla Temaattiset alaohjelmat 137. Jäsenvaltiot voivat sisällyttää maaseudun kehittämisohjelmiinsa temaattisia alaohjelmia, jotka edesauttavat maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien täyttämistä ja joiden tavoitteena on vastata tunnistettuihin erityistarpeisiin erityisesti seuraavien osalta: 138. nuoret viljelijät; 139. 20 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetut pientilat; 140. 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut vuoristoalueet; 141. lyhyet toimitusketjut. Liitteessä III vahvistetaan viitteellinen luettelo kunkin temaattisen alaohjelman osalta erityisen tärkeistä toimenpiteistä ja tukitoimien tyypeistä. 142. Temaattisilla alaohjelmilla voidaan myös vastata erityistarpeisiin, jotka liittyvät tietyn maaseutualueen kehitykseen huomattavasti vaikuttavien maataloussektorien rakenneuudistukseen. 143. Liitteessä I vahvistettuja tukiprosentteja voidaan korottaa 10 prosenttiyksiköllä, kun kyseessä ovat pientiloja ja lyhyitä toimitusketjuja koskevien temaattisten alaohjelmien osana tuetut tukitoimet. Kun kyseessä ovat nuoret viljelijät ja vuoristoalueet, enimmäistukiprosentteja voidaan korottaa liitteen I mukaisesti. Yhdistetty tukiprosentti voi kuitenkin olla enintään 90 prosenttia. 9 artikla Maaseudun kehittämisohjelmien sisältö 144. Asetuksen (EU) N:o [CSF/2012] 24 artiklassa tarkoitettujen tietojen lisäksi jokaiseen maaseudun kehittämisohjelmaan on sisällyttävä 145. asetuksen (EU) N:o [CSF/2012] 48 artiklassa tarkoitettu ennakkoarviointi; 146. tilanneanalyysi vahvuuksista, heikkouksista, mahdollisuuksista ja uhista, jäljempänä ’SWOT-analyysi’, ja niiden tarpeiden määrittely, joihin ohjelman kattamalla maantieteellisellä alueella on vastattava tarvittaessa 8 artiklassa tarkoitettujen temaattisten alaohjelmien mukaan jaoteltuna. Analyysi on jäsennettävä maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien mukaisesti. Ympäristöä, ilmastonmuutoksen hillitsemistä ja siihen sopeutumista sekä innovointia koskevat erityistarpeet on arvioitava ottaen huomioon kaikki maaseudun kehittämistä koskevat unionin prioriteetit, jotta näillä kolmella alalla löydettäisiin tarkoituksenmukaisia ratkaisuja kunkin prioriteetin tasolla; 147. strategian kuvaus, johon sisältyy tavoitteiden asettaminen ohjelmaan sisältyvän kunkin maaseudun kehittämistä koskevan unionin prioriteetin kohdealalla käyttäen perustana 76 artiklassa tarkoitettuja yhteisiä indikaattoreita, jotka on määriteltävä osana 74 artiklassa tarkoitettua seuranta- ja arviointijärjestelmää, ja toimenpiteiden valinta ohjelman johdonmukaisen toimintalogiikan perusteella, mukaan luettuna tavoitteiden saavuttamiseksi valittujen toimenpiteiden odotettavissa olevan vaikutuksen arviointi. Maaseudun kehittämisohjelmassa on osoitettava, että i) siihen sisältyy ohjelmaan sisältyvien maaseudun kehittämistä koskevien unionin prioriteettien kannalta katsottuna merkitykselliset yhdistelmät toimenpiteitä, jotka ovat linjassa a alakohdassa tarkoitetun ennakkoarvioinnin ja b alakohdassa tarkoitetun analyysin kanssa; ii) rahavarat jaetaan ohjelman toimenpiteille tasapuolisesti ja ottaen huomioon mahdollisuudet saavuttaa asetetut tavoitteet; iii) erityisoloihin alueellisella tai aluetta pienempien yksiköiden tasolla liittyvät erityistarpeet otetaan huomioon ja niihin etsitään konkreettisia ratkaisuja asianmukaisten toimenpiteiden tai temaattisten alaohjelmien yhdistelmien avulla; iv) ohjelmaan sisältyy tarkoituksenmukainen lähestymistapa innovointiin, ympäristöön, Natura 2000 -alueiden erityistarpeet mukaan luettuina, sekä ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja siihen sopeutumiseen; v) ohjelmassa on kaavailtu asianmukaisia toimia sen täytäntöönpanon yksinkertaistamiseksi; vi) on toteutettu toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että käytettävissä on riittävät valmiudet antaa neuvontaa maa- ja metsätalouden kestävää hallinnointia koskevista lainsäädännön vaatimuksista ja siihen liittyvistä kaikista näkökohdista sekä ilmastotoimista; vii) on suunniteltu aloitteita tietoisuuden lisäämiseksi ja innovatiivisten toimien toteutuksen edistämiseksi sekä maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden mukaisten toimijaryhmien perustamiseksi; viii) on määritelty asianmukainen lähestymistapa hankkeiden valintaperusteiden vahvistamista ja paikallisiin kehittämisstrategioihin sovellettavien periaatteiden hyväksymistä varten asianmukaiset tavoitteet huomioon ottaen. Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat asettaa etusijalle viljelijäryhmien yhdessä toteuttamat tukitoimet tai soveltaa tällaisiin tukitoimiin suurempaa tukiprosenttia; 148. asetuksen (EU) N:o [CSF/2012] 17 artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen ennakkoehtojen ja tarvittaessa toimien arviointi sekä asetuksen (EU) N:o [CSF/2012] 19 artiklan soveltamiseksi vahvistetut välitavoitteet; 149. kunkin valitun toimenpiteen kuvaus; 150. kun kyseessä on paikallinen kehittäminen, erityinen kuvaus koordinointimekanismeista paikallisten kehittämisstrategioiden, 36 artiklassa tarkoitetun yhteistyötä koskevan toimenpiteen, 21 artiklassa t