Komission kertomus "kuluttajapoliittisesta toimintasuunnitelmasta vuosille 1999-2001" ja "kuluttajia koskevien yhteisön toimien yleisistä puitteista vuosille 1999-2003" /* KOM/2001/0486 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS "kuluttajapoliittisesta toimintasuunnitelmasta vuosille 1999-2001" ja "kuluttajia koskevien yhteisön toimien yleisistä puitteista vuosille 1999-2003" 1. Johdanto Nykyisen kuluttajapoliittisen toimintasuunnitelman puolivälissä on aika arvioida tähän mennessä saavutettua edistystä. Tässä väliraportissa esitetään yhteenveto täytäntöönpanotilanteesta kullakin toimintasuunnitelmassa määritellyistä laajoista politiikan osa-alueista. Tätä yhteenvetoa edeltää kuitenkin kappale, jossa kerrataan eri tekijöitä, jotka ovat vaikuttaneet näkyvästi toimintasuunnitelman täytäntöönpanoon tai jotka olisi otettava huomioon pohdittaessa millaisia muutoksia toimintasuunnitelmaan tarvitaan loppukaudeksi. Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen 283/1999/EY 13 artiklan mukaisesti tässä kertomuksessa ja erityisesti sen liitteissä 1 ja 2 käsitellään tämän kanssa rinnakkain kuluttajia koskevien yhteisön toimien yleisten puitteiden täytäntöönpanoa vuosina 1999 ja 2000 kuluttajapoliittisessa toimintasuunnitelmassa määriteltyjen kolmen poliittisen tavoitteen mukaisesti. Rahoituskehykseksi kuluttajapolitiikan oikeusperustan täytäntöönpanoa varten vuosina 1999-2003 vahvistettiin 112,5 miljoonaa euroa. Maksusitoumusmäärärahat vuodelle 1999 olivat yhteensä 22,350 miljoonaa euroa ja vuodelle 2000 [1] 22,905 miljoonaa euroa. Vuonna 1999 maksusitoumusmäärärahoista käytettiin 100 prosenttia ja maksumäärärahoista 98 prosenttia. Vuonna 2000 maksusitoumusmäärärahoista käytettiin 90 prosenttia ja maksumäärärahoista 75 prosenttia. Liitteessä 1 esitetään yksityiskohtaisemmin kustakin poliittisesta tavoitteesta rahoitetut toimet vuosina 1999 ja 2000. Liitteestä 2 käyvät ilmi eurooppalaisille kuluttajajärjestöille ja yksittäisille hankkeille jäsenvaltioiden edustajista muodostuvan neuvoa-antavan komitean avustuksella rahoitustukena myönnetyt summat vuosina 1999 ja 2000. [1] Vuonna 2000 käytettävissä olleeseen summaan sisältyy 1,8 %:n tai 405 000 euron vuosimaksu EFTA/ETA-mailta (Islanti, Norja ja Liechtenstein), jotka osallistuvat toimintaan päätöksen 283/1999/EY nojalla. Kertomuksen kattamana ajanjaksona on tehty useita kuluttajapolitiikasta vastaaviin yksiköihin vaikuttavia organisaatiomuutoksia. Näiden muutosten vuoksi vuosikohtaiset vertailut ovat hyödyttömiä. Huhtikuussa 2001 kuluttajapolitiikan kehittämisestä vastaavan osaston henkilöstön määrä oli 67 [2]. [2] Tästä 36 kuului luokkaan A, 12 luokkaan B ja 19 luokkaan C. 2. Kuluttajapolitiikka muuttuvassa maailmassa Seuraavien kolmen vuoden aikana kuluttajapolitiikka saavuttaa täysi-ikäisyytensä, kun kuluttajien edut ja muut tavallisiin kansalaisiin suoraan vaikuttavat kysymykset tulevat yhä tärkeämmiksi. Tämän kuluttajapoliittisen toimintasuunnitelman vuosille 1999-2001 avauslauseen ovat osoittaneet todeksi useat viimeisten kahden vuoden aikana sattuneet tapahtumat, jotka ovat vaikuttaneet erityisesti kuluttajien terveyteen ja turvallisuuteen. Nämä tapahtumat ovat kuitenkin auttaneet tuomaan kuluttajakysymyksiä esille. Viimeinkin sekä EY:n tasolla että kansallisella tasolla on alettu tajuta, että kuluttajapolitiikka ei ole ylellisyyttä, vaan oleellinen osa EU:n politiikan yleistä kehitystä. EY:n toimielimissä kuluttajapolitiikka on saanut lisää näkyvyyttä, mikä näkyy 28. kesäkuuta 1999 annetussa neuvoston päätöslauselmassa Yhteisön politiikka vuosille 1999-2001 [3] sekä Euroopan parlamentin [4], alueiden komitean [5] ja talous- ja sosiaalikomitean [6] lausunnoissa. Komissio on ottanut huomioon näissä lausunnoissa esiin tuodut näkökohdat toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa. [3] EYVL C 206, 21.7.1999. [4] EYVL C 279, 1.10.1999. [5] CdR 181/99 lopull. [6] EYVL C 209, 22.7.1999. Komission yksiköitä on organisoitu uudelleen, jotta voidaan taata tehokkaampi ja paremmin yhteensovitettu lähestymistapa kuluttajakysymyksiin. Lisäksi kuluttajakysymysten sisällyttämisestä yhteisön politiikan muihin osa-alueisiin on tulossa yhä tavallisempi käytäntö. Merkittävä osa komission toimintojen uudelleenorganisointia oli terveys- ja kuluttajansuoja-asioiden keskittäminen yhteen pääosastoon, yhden komission jäsenen vastuulle. Tärkeintä tässä muutoksessa on ollut se, että nyt terveyden ja kuluttajansuojan pääosasto on vastuussa elintarvikkeiden turvallisuudesta koko ruokaketjun ajan, pellolta pöytään. Pian organisaatiomuutoksen jälkeen komissio julkaisi 12. kesäkuuta 2000 elintarvikkeiden turvallisuutta koskevan valkoisen kirjan [7]. Valkoisella kirjalla tähdätään korkeimman mahdollisen elintarviketurvallisuuden tason saavuttamiseen ja siinä esitellään perusteellinen uudistusohjelma. Se sisältää ehdotuksia kattavaksi lainsäädännön uudistusohjelmaksi, johon sisältyisi myös uuden EU:n elintarvikeviraston perustaminen. Perusteellisesti uudistettu toimintatapa korvaa elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat osat vuosille 1999-2001 laaditusta toimintasuunnitelmasta, minkä vuoksi tässä välikertomuksessa ei käsitellä kyseisten ohjelmakohtien täytäntöönpanoa eikä elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston työtä [8]. [7] Valkoinen kirja elintarvikkeiden turvallisuudesta: KOM (1999) 719 lopull. (12. tammikuuta 2000). [8] Ks. elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston vuosikertomus 1999 (http://europa.eu.int.comm/food/fs/inspections/policy_papers/vi_po107_en.pdf) Nämä muutokset osoittavat selkeästi sen, miten tärkeää on säilyttää joustavuus toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa. 3. Toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa saavutettu edistys 3.1 Tavoite: Kuluttajien ääni paremmin kuuluville kaikkialla EU:ssa Yksi tärkeä ominaisuus, joka erottaa kuluttajat nykyaikaisen markkinatalouden toimijoina yrityksistä, on suhteellinen hajanaisuus. Tämä hajanaisuus johtuu kahdesta syystä: markkinat, joilla kuluttajien on toimittava saadakseen tarpeensa tyydytetyksi, ovat hyvin laajat, ja toisaalta kuluttajat ovat ilmeisen haluttomia pitämään yhteistoimintaa tavanomaisena keinona vaikutusvaltansa lisäämiseen tai käyttämiseen markkinoilla. EY:n tasolla tämä on johtanut siihen, että yhä laajemmin on alettu tunnustaa, että toimenpiteitä tarvitaan kuluttajien aseman vahvistamiseksi markkinoilla ja että "kuluttajien äänen saaminen paremmin kuuluville kaikkialla EU:ssa" voisi auttaa siinä merkittävästi. Tällä tavoitteella korostetaan tarvetta lisätä kuluttajien tietoisuutta asemastaan ja merkityksestään markkinoilla sekä tarvetta parantaa keinoja, joilla kuluttajien tarpeista voidaan tiedottaa yrityksille ja päätöksentekijöille. Kuluttajien aseman vahvistamisesta markkinoilla voisivat huolehtia monet eri tahot, erityisesti kuluttajat itse joko yksityishenkilöinä tai yhdistyksinä. Mitä talousarvion täytäntöönpanoon tulee, valtaosa myönnetyistä määrärahoista, eli noin 12,5 miljoonaa euroa vuonna 1999 ja 10 miljoonaa euroa vuonna 2000, käytettiin tämän tavoitteen toteuttamiseen. * Toiminta-alue: Kuluttajayhdistysten toiminnan tehostaminen Kuluttaja-asioissa, kuten niin monella muullakin elämänalalla, yhteistoiminta on usein tehokkaampaa kuin yksin toimiminen. Kuluttajayhdistykset voivat vahvistaa kuluttajien asemaa markkinoilla jakamalla tietoa, alentamalla asiantuntija-avun hankintakustannuksia sekä tarjoamalla vakaamman pohjan yritysten kanssa käytävälle vuoropuhelulle ja poliittiselle toiminnalle. Komissio on jatkanut kuluttajayhdistysten tukemista kahdella tavalla: * antamalla taloudellista tukea ja * tarjoamalla logistiikka-apua kansainvälisten kokousten järjestämiseen. Taloudellisen tuen antamisessa eurooppalaisille kuluttajajärjestöille komissio on noudattanut päätöksessä kuluttajia koskevien yhteisön toimien yleisistä puitteista [9] asetettuja vaatimuksia. Hakemuspyyntöjä on julkaistu rahoitustuen myöntämiseksi vuosien 1999, 2000 ja 2001 talousarvioista. [9] Päätös N:o 283/1999/EY. Tämän tyyppisen rahoituksen yleisvaikutuksen parantamiseksi komissio on pyrkinyt keskittämään käytettävissä olevat rajalliset varat entistä harvempiin hankkeisiin ja samalla kannustamaan kuluttajajärjestöjä yhdistämään voimansa yhteisten etujen mukaisiin hankkeisiin. Komission hakemuspyyntöihin vastauksena saatujen hanke-ehdotusten määrä on laskenut asteittain vuodesta 1998 lähtien: 378 ehdotusta vuonna 1998, 210 vuonna 1999 ja 178 vuonna 2000. Tämä on johtunut suurelta osin siitä, että rahoitettavat toimet on määritelty entistä tarkemmin hakemuspyynnöissä. Toinen syy saattaa olla se, että oikeusperustassa edellytetään kuluttajajärjestöjen osallistuvan pääsääntöisesti vähintään 50 prosentilla hankkeen kokonaiskustannuksiin. Tätä uutta sääntöä on sovellettu järjestelmällisesti muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta. Liitteestä 2 käyvät ilmi eurooppalaisille kuluttajajärjestöille ja yksittäisille hankkeille rahoitustukena myönnetyt summat vuosina 1999 ja 2000. Tuen myöntämistä koskevat päätökset tehdään jäsenvaltioiden edustajista koostuvan yhteisön kuluttajatoimia käsittelevän neuvoa-antavan komitean avulla. Komitean ensimmäinen kokous pidettiin 18. maaliskuuta 1999. Komitean työjärjestys ja työskentelykäytännöt ovat nyt hyvin vakiintuneet. Maaliskuun 1999 jälkeen on pidetty viisi kokousta, ja jäsenet ovat keskenään säännöllisessä yhteydessä sähköpostin välityksellä, mikä on helpottanut yhteistyötä ja tiedonvälitystä. Neuvoa-antava komitea on antanut lausuntoja komission toimenpideluonnoksista, jotka liittyvät järjestöjen ja hankkeiden valintaperusteisiin 2 artiklan b ja c alakohtien mukaisesti sekä tuensaajien valitsemiseen komission ehdotuksen pohjalta. Oikeusperustan mukaisesti komissio on toimittanut neuvoa-antavalle komitealle tietoja rahoitetuista toimista sekä rahoituspäätösten seurauksista. Vuoden 1999 rahoitustukihakemusten jättämisen määräaika oli sekä eurooppalaisille kuluttajajärjestöille että yksittäisille hankkeille 30. marraskuuta 1998. Vaikka päätös 283/1999/EY tuli voimaan vasta helmikuussa 1999, rahoitusehdot ja rahoitusperusteet otettiin jo ennakoivasti käyttöön hakemuspyynnöissä. Neljän eurooppalaisen kuluttajajärjestön toimintakustannusten kattamiseen myönnettiin vuonna 1999 rahoitustukea yhteensä 1,42 miljoonaa euroa. Vuoden 2000 sekä eurooppalaisten kuluttajajärjestöjen että yksittäisten hankkeiden rahoitustukihakemusten jättämisen määräaika oli 15. lokakuuta 1999. Eurooppalaisten kuluttajajärjestöjen toimintakustannuksiin myönnettiin vuonna 2000 rahoitustukea yhteensä noin 1,6 miljoonaa euroa. BEUC:n, ANEC:n, Euro Coopin ja Cofacen lisäksi rahoitusta myönnettiin myös yhdelle uudelle järjestölle, keväällä 2000 perustetulle Euroopan kuluttajayhdistykselle (AEC), kattamaan osa sen toimintakustannuksista. Komissio on myös tutkinut eurooppalaisten kuluttajajärjestöjen rahoitustukipyynnöt vuodelle 2001. Komissio on päättänyt keskeyttää rahoitustuen myöntämisen Euro Coopille ja Cofacelle. Jotta eurooppalaisten kuluttajajärjestöjen rahoitustuen tehokkuuden arvioinnille saataisiin luotettava perusta, tekeillä on ulkopuolinen arvio, ja asiaa koskevan kertomuksen on tarkoitus olla saatavilla lokakuussa 2001. Komission tukeen kuluttajajärjestöille on kuulunut kokousten järjestäminen yhteisön tasolla joko tilapäispohjalta tai osana jatkuvaa prosessia. Sekä komission puheenjohtajan Romano Prodin että komission jäsenen David Byrnen osallistuminen kuluttajajärjestöjen vuosikokoukseen marraskuussa 2000 oli näkyvä osoitus siitä, että komissio on alkanut antaa entistä enemmän painoarvoa kuluttajanäkökohdille EU:n politiikassa. Vuonna 2000 järjestettiin myös uudelleen organisoidun kuluttajakomitean [10] avajaiskokous. Uusi kuluttajakomitea koostuu 20 täysjäsenestä ja 20 varajäsenestä, jotka komissio nimittää kolmivuotiseksi uusittavaksi toimikaudeksi (yksi edustaja jokaisesta jäsenvaltiosta sekä viisi edustajaa eurooppalaisista kuluttajajärjestöistä: AEC, ANEC, BEUC, COFACE, EURO-COOP). Uuden kuluttajakomitean on tarkoitus toimia ennakoivammin kuin edeltäjänsä neuvoa-antavassa tehtävässään suhteessa komissioon. [10] Komission päätös, tehty 4 päivänä toukokuuta 2000, kuluttajakomitean perustamisesta (2000/323/EY). Tarve ottaa kuluttajien edut huomioon päätöksenteossa ei rajoitu Euroopan yhteisöön. Komissio on toteuttanut useita toimia kuluttajien edustuksen lisäämiseksi kansainvälisellä tasolla. Erityisesti komissio tukee yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten kuluttajajärjestöjen yhteistyöelintä (Transatlantic Consumer Dialogue, TACD) tarjoamalla rahoitusapua ja koordinointia. Tämän tärkeän yhteistyöfoorumin tavoitteena on tuoda esille kuluttajien etuja EU:n ja Yhdysvaltojen päätöksenteossa. TACD:n työryhmien laatimat suositukset liittyvät maailmanlaajuisiin kuluttajakysymyksiin, kuten elintarvikkeisiin, sähköiseen kaupankäyntiin sekä muihin kauppaan ja/tai terveyteen liittyviin kysymyksiin. Suositukset on osoitettu EU-maiden hallituksille, Euroopan komissiolle ja Yhdysvaltojen viranomaisille ja niiden tavoitteena on lisätä kansalaisyhteiskunnan osallistumista transatlanttiseen päätöksentekoon. TACD pyrkii tukemaan transatlanttista talouskumppanuutta seuraamalla tarkasti kumppanuuskomiteoiden asialistoja sekä vastaamaan kuluttajia suoraan koskeviin kysymyksiin. Myös muita, esimerkiksi OECD:n ja WTO:n piirissä käytäviä poliittisia prosesseja seurataan tarkasti. TACD oli kutsuttu Yhdysvaltojen ja EU:n väliseen huippukokoukseen Washingtonissa 18. joulukuuta 2000, jossa osanottajilla oli mahdollisuus keskustella huippukokouksen johtajien kanssa Yhdysvaltojen ja EU:n poliittisella asialistalla olevista kysymyksistä, jotka vaikuttavat kuluttajiin. * Toiminta-alue: EU:n kuluttajien palveleminen entistä paremmin kuluttajien neuvontapisteiden (euroguichet) avulla Laadittuaan arvion verkoston toiminnasta sen perustamisvuodesta 1991 lähtien komissio päätti määritellä uudelleen kuluttajille tarkoitettujen neuvontapisteiden tehtävän laajentamalla niiden vastuualuetta käsittämään rajat ylittävään kuluttajakauppaan liittyvien kysymysten lisäksi myös yleisemmän tavoitteen tiedottaa kuluttajille heidän jokapäiväiseen elämäänsä liittyvistä oikeuksista, jotka perustuvat EU:n lainsäädäntöön. Verkostoa vahvistetaan entisestään siten, että kahdeksan jäsenvaltiota on jo päättänyt tai harkitsee ottavansa neuvontapisteet käyttöön kuluttajariitoja tuomioistuinten ulkopuolella ratkaisevan eurooppalaisen verkoston (EEJ-Net) palvelujen tarjoajana. Tämän vuoksi jotkut neuvontapisteistä, jotka oli alunperin perustettu lähelle maarajaa, on nyt siirretty pääkaupunkiin tai muuhun keskeiseen paikkaan, josta voidaan paremmin palvella koko jäsenvaltiota. Tällä hetkellä toiminnassa on 11 pistettä yhdeksässä jäsenvaltiossa [11]. Komission tavoitteena on perustaa vähintään yksi neuvontapiste kuhunkin jäsenvaltioon ennen nykyisen toimintasuunnitelman päättymistä (vuoden 2001 loppu). Neuvontapisteille annettu rahoitustuki oli lähes 2 miljoonaa euroa sekä vuonna 1999 että vuonna 2000. [11] Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Portugali, Espanja (2), Luxemburg, Saksa (2), Suomi ja Itävalta. Nämä muutokset osoittavat selkeästi, millaisia vaikeuksia voi syntyä, kun toimia käynnistetään tilapäispohjalta pohtimatta sen tarkemmin niiden strategisia vaikutuksia tai mahdollisia yhteisvaikutuksia muiden toimien kanssa. * Toiminta-alue: Tehokas vuoropuhelu kuluttajien ja yritysten välillä Kun muistetaan, miten tärkeinä kilpailukykyisiä markkinoita pidetään kuluttajien hyvinvoinnin edistämisen kannalta, huomiota on alettu yhä enemmän kiinnittää kuluttajien ja yritysten väliseen suhteeseen ja siihen, kuinka sitä voitaisiin parantaa molempien eduksi. Politiikan laatimisen osalta komissio on erityisen kiinnostunut siitä, missä määrin kuluttajien ja yritysten välinen vuoropuhelu voi johtaa yhdessä sovittuihin ratkaisuihin, jotka joko vähentäisivät lainsäädännön tarvetta, täydentäisivät lainsäädäntöä tai antaisivat sille lisäarvoa. Tätä taustaa vasten komissio käynnisti "pehmeää oikeutta" (soft law) koskevan tutkimuksen, jonka tarkoituksena on analysoida, kuinka pitkälti kansallisen tason parhaita käytäntöjä voidaan soveltaa ja lisätä Euroopan tasolla. Komissio ei kuitenkaan odottanut tutkimuksen valmistumista ennen kuin alkoi se tutkia, mitä apua kuluttajien ja yritysten välisestä vuoropuhelusta voisi olla käytännön tilanteissa. Kuluttajien edustajien ja pankkialan kesken aloitettiin asuntolainoja koskeva vuoropuhelu, jossa oli tarkoitus keskustella ohjeistosta, joka kattaisi ne tiedot, jotka asuntolainan tarjoajan on annettava kuluttajalle ennen sopimuksen tekemistä. Useiden neuvottelukierrosten jälkeen marraskuussa 2000 päästiin lopulta sopimukseen tällaisen ohjeiston sisällöstä. Neuvotteluosapuolten toimivaltaisten elinten ratifiointikierroksen jälkeen sopimus allekirjoitettiin 5. maaliskuuta 2001. Komissio antoi 1. maaliskuuta 2001 suosituksen [12], johon sisältyi vahvistetut menettelysäännöt ja jossa kehotettiin asuntolainan tarjoajien noudattamaan niitä. [12] Komission suositus tiedoista, jotka asuntolainojen tarjoajan on annettava kuluttajalle ennen sopimuksen tekemistä (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 477). Vuoropuhelulla on ollut merkittävä asema myös sähköisen kaupankäynnin alalla. Osapuolten välillä käytyjen keskustelujen perusteella kävi selväksi, että tilannetta on selkiytettävä erilaisten menettelytapaohjeiden ja niihin liittyvien turvallisuus- ja luotettavuusmerkintöjen (trustmark) osalta kuluttajien sähköistä kaupankäyntiä kohtaan tunteman luottamuksen lisäämiseksi. Kilpailevien ohjeistojen ja merkintöjen nopea lisääntyminen saattaa hämmentää kuluttajia ja siten pikemminkin heikentää kuin vahvistaa luottamusta. Samoin yrityksillä saattaisi olla vaikeuksia päättää mitä ohjeistoa noudattaa. Tämän vuoksi komissio käynnisti kuluttajajärjestöjen ja yritysten edustajien kanssa keskustelut mahdollisuuksista luoda selkeä ja luja kehys sääntelemään sähköisen kaupankäynnin valtuuttamista (EU:n tasolla) ja verifiointia (todennäköisesti kansallisella tasolla). Nyt ollaan jo edistytty hyvin periaatteiden määrittelyssä vertailukohdaksi, jota vasten kaikkia laadittavia ohjeistoja voidaan mitata. Tällaisissa yritysten välisissä ohjeistoissa tai järjestelyissä on luonnollisesti noudatettava kilpailusääntöjä. * Toiminta-alue: Uusi lähestymistapa tiedotuskampanjoihin Elintarvikkeiden turvallisuus on kaikkien kuluttajien kasvava huolenaihe. Vuonna 1997 tehdyssä Eurobarometri-tutkimuksessa todettiin, että lähes 68 prosenttia Euroopan kansalaisista oli huolissaan elintarvikkeiden turvallisuudesta ja vaati parempaa tietoa aiheesta. Erilaisten uhkakuvien lisäksi monet kuluttajat tuntevat itsensä petetyiksi ja katsovat, että tehotuotantomenetelmät, jotka alunperin kehitettiin siksi, että kaikille riittäisi ruokaa, on viety kohtuuttoman pitkälle. Kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi komissio on käynnistänyt tiedotus- ja valistuskampanjoita. Vuodet 1998-1999 kattaneessa tiedotuskampanjassa kampanjan toteuttajia kehotettiin keskittymään elintarvikkeiden merkitsemiseen (erityisesti E-koodit ja muut turvallisuusseikat), elintarvikkeiden alkuperän ja geneettisesti muunnettujen organismien jäljitettävyyteen. Koska yleisön huomio keskittyi edelleen ensisijaisesti elintarvikkeiden turvallisuuteen, komissio perusti toimensa edellisen kampanjan menestyksen varaan aloittamalla elintarvikkeiden turvallisuutta käsittelevän valistuskampanjan (2000-2001). Vaikka aihe (elintarvikkeiden turvallisuus) säilyi samana, valittujen sopimuskumppaneiden edellytettiin kehittävän tiedotusmateriaalin sijaan opetusmateriaalia ja määrittelevän kohderyhmänsä entistä tarkemmin. Kampanjan tavoitteita olivat: * opettaa elintarviketurvallisuuden yleiset periaatteet ja yksinkertaiset käytännön kysymykset selkeästi määritellyille kuluttajaryhmille * edistää kuluttajajärjestöjen mahdollisuuksia elintarvikkeiden turvallisuutta koskevassa neuvonnassa * käynnistää elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva jatkuva vuoropuhelu eri sidosryhmien kesken: kuluttajajärjestöt, kansalliset viranomaiset ja ammatilliset elimet * lisätä tiedotusvälineiden kiinnostusta elintarvikkeiden turvallisuuteen. Näiden tiedotuskampanjoiden lisäksi kuluttajilla on mahdollisuus saada tietoa oikeuksistaan sisämarkkinoilla vuoropuhelu kansalaisten ja yritysten kanssa -aloitteen kautta. Osana tätä aloitetta komissio julkaisi oppaan "Kuinka turvata oikeutensa Euroopan yhtenäismarkkinoilla", joka sisältää luvun, jossa käsitellään kuluttajahyvitysten hakemista. Myös "Ostan tavaroita ja palveluja" -opasta päivitetään parhaillaan. * Toiminta-alue: Läheisempi yhteistyö jäsenvaltioiden kanssa kuluttajavalistuksessa Viime vuosina, erityisesti yhteismarkkinoita kehitettäessä, kuluttajavalistuksen tarve on tullut yhä selkeämmin esiin Euroopan tasolla. Vuonna 1999 voimaantulleessa Amsterdamin sopimuksessa vahvistettiin yhteisön toimivalta kuluttajavalistuksen alalla. Tätä taustaa vasten komissio on asettanut etusijalle jäsenvaltioiden välisen kokemusten ja hyvien käytäntöjen vaihdon edistämisen. Tässä toiminnassa on ollut mukana kahdentyyppisiä organisaatioita: julkisia viranomaisia ja kuluttajajärjestöjä. Mitä tulee suhteisiin julkisten viranomaisten kanssa, 15. syyskuuta 2000 järjestettiin kuluttajavalistuksen kansallisten asiantuntijoiden työryhmän kokous. Työryhmästä on tarkoitus tulla pääasiallinen tietojen ja kokemusten vaihdon foorumi jäsenvaltioiden välillä. Komission kuluttajajärjestöjen kanssa tekemässä työssä yleisenä tavoitteena on ollut yhteistyön lisääminen kahden toisiaan täydentävän verkoston välillä, joista toinen kattaa pohjoiset jäsenvaltiot ja toinen kattaa suurimmaksi osaksi eteläiset jäsenvaltiot. Tarkemmin sanottuna komissio jakoi tietoa ja kokemuksia kolmesta kokeiluhankkeesta (jotka kattoivat Kreikan, Portugalin ja Espanjan), joiden tarkoituksena oli sisällyttää kuluttajavalistus koulujen normaaliin opetusohjelmaan. Komissio on myös antanut taloudellista tukea Cantabriassa Espanjassa sijaitsevan eurooppalaisen kuluttajaoppilaitoksen perustamiseen sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa toteutettavaan hankkeeseen, joka on suunniteltu antamaan nuorille aikuisille koulutusta raha-asioiden hoidossa. Edellä mainittujen toimien lisäksi komissio tukee edelleen Nuori kuluttajana -kilpailua, johon osallistuu yhä useampia nuoria. Vuoden 1999-2000 kilpailuun, jonka aiheena oli 2000-luvun kuluttaja, osallistui yli 1200 joukkuetta, mikä on uusi ennätys [13]. Koska elintarvikkeiden turvallisuuteen ja laatuun kohdistuu niin paljon julkista mielenkiintoa, vuoden 2000-2001 kilpailuteemaksi on valittu Ravitsemus - miten noudatan tasapainoista ruokavaliota. [13] Siitä lähtien, kun kilpailuja on alettu järjestää, osallistujia on ollut 222 (1993/1994), 505 (1994/1995), 551 (1995/1996), 613 (1996/1997), 1160 (1998/1999) ja 1213 (1999/2000). Vuosina 1997-1998 kilpailua ei järjestetty. 3.2 Tavoite: Korkea terveyden ja turvallisuuden taso EU:n kuluttajille * Toiminta-alue: Tieteeseen perustuva päätöksenteko Komissio katsoo, että on ensiarvoisen tärkeää saada tarvittaessa korkeatasoista tieteellistä neuvontaa yleisesti kuluttajien suojelun ja erityisesti kuluttajien terveyttä koskevan politiikan kehittämiseksi. Tämän periaatteen mukaisesti koko tieteellisen neuvonnan järjestelmää uudistettiin kesä-lokakuussa 1997 vastaamaan laadun, riippumattomuuden ja avoimuuden periaatteita. Toiminnassa on nyt tieteellinen ohjauskomitea sekä kahdeksan uutta tieteellistä komiteaa. [14] Viisi näistä tieteellisistä komiteoista on omistettu elintarvikkeiden turvallisuudelle ja loput kolme ovat [14] Komission päätös N:o 97/404/EY, 10. kesäkuuta 1997 (EYVL L 169, 27.6.1997) ja komission päätös N:o 97/579/EY, 23. heinäkuuta 1997 (EYVL L 237, 28.8.1997). * kosmetiikan ja kuluttajille tarkoitettujen muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden tiedekomitea * lääkkeitä ja lääkinnällisiä laitteita käsittelevä tiedekomitea * myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevä tiedekomitea. Vaikka tieteellisten komiteoiden rakennetta muutettiin vasta äskettäin, Euroopan parlamentti pyysi komissiota aloittamaan komiteoiden työskentelymenetelmien tarkistuksen. Vastauksena tähän komissio valtuutti kolme tunnettua professoria ja Euroopan komission tieteellisten komiteoiden jäsentä pohtimaan komission nykyisin käyttämää tieteellisen neuvonnan järjestelmää uusien rakenteiden toiminnan valossa. Heidän tehtävänsä helpottamiseksi järjestettiin julkinen kuuleminen 4. ja 5. marraskuuta 1999. Aihetta käsittelevä kertomus valmistui joulukuussa 1999 [15]. [15] Kertomus on saatavilla Internetissä osoitteessa (http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/future_food_en.html) Komissio käynnisti vuonna 2000 tieteellisen ohjauskomitean ja kahdeksan tieteellisen erityiskomitean kokoonpanojen uudistuksen. Avoimeen kiinnostuksenilmaisupyyntöön vastanneiden 483 ehdokkaan joukosta yhteensä 151 riippumatonta tieteenharjoittajaa nimitettiin tieteellisten komiteoiden jäseniksi. Uudet jäsenet on periaatteessa nimitetty kolmivuotiskaudeksi, mutta heidän toimikauttaan voidaan muuttaa EU:n elintarvikeviraston perustamisessa saavutetun edistyksen vaatimalla tavalla. Vastuu elintarviketurvallisuuden alan tieteellisestä neuvonnasta siirretään uudelle elintarvikevirastolle heti kun se aloittaa toimintansa. Vuonna 1999 tämän tavoitteen kulut olivat yhteensä 4,8 miljoonaa euroa, ja vuonna 2000 ne olivat 4,6 miljoonaa euroa. Toiminta-alue: Turvallisempia tuotteita ja palveluja (muut kuin elintarvikkeet) EU:n kuluttajapolitiikan tämän osa-alueen perimmäisenä tavoitteena on taata, että markkinoille pääsee ainoastaan turvallisia tuotteita ja palveluja. Tämä tavoite on suunniteltu palvelemaan kahta tarkoitusta: varmistamaan kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojelun korkea ja yhdenmukainen taso kaikkialla Euroopassa sekä takaamaan sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta. Suuri osa tällä alalla tehtävästä työstä koskee lainsäädäntöä tai muita toimia, kuten standardointia tai vapaaehtoisia merkintöjä, jotka vaikuttavat suoraan markkinakäyttäytymiseen. Tässä kertomuksessa käsiteltävänä ajanjaksona saatiin päätökseen tai oli käynnissä seuraavat merkittävät toimet: * Maaliskuussa 2000 komissio antoi ehdotuksen [16] nykyisen yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin uudistamiseksi ja vahvistamiseksi. Tavoitteena on varmistaa, että markkinoille pääsee vain turvallisia tuotteita, ottamalla käyttöön tiukempia velvoitteita tuottajille ja jakelijoille, määrittelemällä tuotteiden turvallisuuskriteerit entistä tarkemmin, tehostamalla markkinavalvontaa, lisäämällä järjestelmällistä yhteistyötä eri jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten kesken, tehostamalla suojatoimia yhteisön tasolla ja parantamalla tuoteriskejä koskevan tiedon saatavuutta kuluttajien kannalta. [16] EYVL C 337 E, 28.11.2000. * Komissio teki päätöksen [17] toimenpiteistä, joilla kielletään tiettyjä ftalaatteja sisältävien, pehmeästä PVC:stä valmistettujen, alle kolmivuotiaiden lasten suuhun pantavaksi tarkoitettujen lelujen ja lastentarvikkeiden markkinoille saattaminen. Päätöstä jatkettiin vuonna 2000 neljä kertaa. Marraskuussa 2000 komissio teki ehdotuksen [18] tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevan direktiivin [19] sekä leikkikalujen turvallisuutta koskevan neuvoston direktiivin [20] muuttamiseksi. Ehdotus on parhaillaan käsiteltävänä Euroopan parlamentissa ja neuvostossa. [17] Päätös 1999/815/EY (EYVL L 315, 9.12.1999). [18] EYVL C 116E, 26.4.2000. [19] 76/769/ETY, 27. heinäkuuta 1976. [20] Direktiivi 88/378/ETY, 3. toukokuuta 1988. * Valmistelut ja neuvottelut ovat parhaillaan käynnissä tiedonannon laatimiseksi kuluttajille tarjottavien palveluiden turvallisuutta koskevan mahdollisen aloitteen tarpeellisuudesta. * Komissio esitti muutetun ehdotuksen neuvoston direktiiviksi matkustamomiehistöä koskevista turvallisuusvaatimuksista ja ammatillisen pätevyyden todistamisesta siviili-ilmailun alalla [21]. [21] KOM (1999) 68 lopull. * Komissio saattoi päätökseen nykyisten hotellien paloturvallisuutta koskevan neuvoston suosituksen 86/666/EY [22] soveltamisen arvioinnin tarkoituksenaan päivittää se ja panna sen vaatimuksen täytäntöön. [22] EYVL L 384, 31.12.1986. Lainsäädännöllisiä toimia on täydennettävä muun tyyppisillä toimilla, kuten seurannalla, tietojen keruulla ja tiedottamisella. Tällaisten täydentävien toimien toteutukseen on kuulunut muun muassa * yleisestä tuoteturvallisuudesta annetun direktiivin täytäntöönpanoa koskeva tutkimus, jota käytettiin pohjana komission kertomuksessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle [23] sekä komission ehdotuksessa yleisestä tuoteturvallisuudesta annetun direktiivin tarkistamiseksi [24] [23] Komission raportti Euroopan parlamentille ja neuvostolle, annettu 29 päivänä maaliskuuta 2000, yleisestä tuoteturvallisuudesta annetun direktiivin 92/59/ETY soveltamisesta saaduista kokemuksista [KOM(2000)140 lopull.]. [24] KOM(2000)139 lopull., 29.3.2000. * "nopeiden hälytysjärjestelmien" parantaminen jäsenvaltioissa tehtyjen tarkastuskäyntien ja jäsenvaltioiden kanssa käytyjen keskustelujen perusteella: asiantuntija-avun antaminen järjestelmään ilmoitettujen tuotteiden tekniseen arvioitiin sekä Internet-pohjaisen järjestelmän tekniseen kehittämiseen * toimeksiantosopimusten laatiminen soveltuvien standardointielinten kanssa uusien tai parannettujen turvallisuusstandardien kehittämiseen muun muassa lastentarvikkeita, leikkikenttälaitteita ja tupakansytyttimiä varten. 3.3 Tavoite: EU:n kuluttajien taloudellisten etujen täysimääräinen kunnioittaminen Sisämarkkinoilla on merkittävä osa EU:n kansalaisten elämän laadun parantamisessa, sillä sisämarkkinat esimerkiksi edistävät kilpailukykyistä hinnoittelua, parantavat palvelujen laatua ja laajentavat valikoimaa. Kuluttajat olisi nähtävä erottamattomana osana näitä markkinoita. Sisämarkkinoiden toiminnan kannalta on yhtä tärkeää saada kuluttajat vakuuttuneiksi rajat ylittävän kaupankäynnin eduista kuin se, että helpotetaan yritysten mahdollisuuksia rajat ylittävään kaupankäyntiin. Tämä edellyttää sitä, että komission on varmistettava, että rajat ylittävän kysynnän tiellä olevat esteet poistetaan, jotta sisämarkkinoiden kuluttajaulottuvuus voi kehittyä samanaikaisesti kaupallisen ulottuvuuden kanssa. Riittävä kuluttajien luottamus voidaan kuitenkin saavuttaa vain, jos kuluttajien taloudelliset edut tulevat täysimääräisesti huomioiduiksi. Huolimatta siitä painoarvosta, jota markkinatehokkuuden lisääminen on viime aikoina saanut kuluttajien hyvinvoinnin turvaamisen välineenä, lainsäädännöllä on edelleen merkittävä tehtävä kuluttajien taloudellisten etujen turvaamisessa. Lainsäädäntö voi kuitenkin olla tehokasta vain jos asianomaiset viranomaiset huolehtivat asianmukaisesta seurannasta ja täytäntöönpanon valvonnasta. Tämän tavoitteen menot ovat nousseet vuosina 1999 ja 2000 hieman yli miljoonalla eurolla ja ovat nyt yhteensä noin 5,6 miljoonaa euroa. Lisäyksessä näkyy euron käyttöönottoon liittyvien toimien lisäys. * Toiminta-alue: Kuluttajaystävällisten sisämarkkinoiden kehittäminen rahoituspalvelujen alalla Rahoituspalvelualan kehitykselle viime vuosina on ollut tyypillistä alan kasvava merkitys kokonaistaloudessa, tarjolla olevien palvelujen yhä laajempi valikoima ja lisääntyvä monimutkaisuus, sähköisesti välitettävien palvelujen nopea kasvu sekä rajat ylittävien maksutapahtumien määrän kasvu. Tilannetta mutkistavat entisestään sosiaalisten, kulttuuristen, oikeudellisten ja institutionaalisten tekijöiden huomattavat jäsenvaltioiden väliset erot. Tämä tausta tarjoaa selkeät perusteet rahoituspalveluja koskevalle yhteisön politiikalle ja kuvaa hyvin vaikeuksia, joita tällaisen politiikan kehittämiseen liittyy. Vastatakseen tähän haasteeseen komissio antoi vuonna 1997 rahoituspalveluja koskevan tiedonannon [25], jossa määriteltiin kuluttajapoliittiseen toimintasuunnitelmaan sisällytettävät toimet. [25] KOM (97) 309. Komissio hyväksyi 19. marraskuuta 1998 ehdotuksen direktiiviksi rahoituspalvelujen etämyynnistä kuluttajalle [26] ja antoi sen Euroopan parlamentin ja neuvoston käsiteltäväksi. Vastauksena neuvostossa käytyihin keskusteluihin aloitettiin etukäteistietoja koskevien kansallisten vaatimusten luettelointi. Luettelointi saatiin päätökseen heinäkuun 2000 puolivälissä. Vaikka Lissabonin Eurooppa-neuvosto maaliskuussa 2000 kehotti neuvostoa laatimaan yhteisen kannan ennen vuoden 2000 loppua, neuvottelut ovat edelleen kesken. [26] KOM(1998) 468 (EYVL C 385, 11.12.1998). Ensimmäinen yhteisön säädös alalla oli direktiivi kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä [27]. Direktiiviä muutettiin myöhemmin vuosina 1990 ja 1998. Tästä huolimatta alan nopea kehitys on synnyttänyt uusia ongelmia ja nostanut esiin kuluttajiin vaikuttavia kysymyksiä, jotka kaipaavat toimenpiteitä. Näistä huolenaiheista on laadittu keskustelumuistio, joka on lähetetty kansallisille asiantuntijoille ja muille asianosaisille nähtäväksi, ennen kuin virallinen ehdotus uudeksi direktiiviksi laaditaan. [27] Direktiivi 87/102/ETY, 22. joulukuuta 1986. Heinäkuussa 1997 komissio antoi elektronisia maksuvälineitä koskevan suosituksen [28], joka korvasi aikaisemman, vuodelta 1988 peräisin olevan maksukortteja koskevan suosituksen. Suosituksen kattamat maksuvälineet ovat: [28] Komission suositus elektronisen maksuvälineen avulla toteutetuista maksutapahtumista (ja erityisesti liikkeeseenlaskijan ja haltijan välisestä suhteesta) 97/489/EY, 30.7.1997. * etämaksuvälineet: välineet, jotka mahdollistavat rahoituslaitoksissa, tavallisimmin pankeissa, olevien tilien etäkäytön. Tähän kategoriaan kuuluvat koti- ja puhelinpankkisovellukset sekä erilaiset maksukortit. * elektronisen rahan tallennus- ja käyttövälineet: välineet, joissa varat kirjataan elektronisesti joko magneettinauhalle, mikrosirukortille tai tietokoneen muistiin ("elektroninen raha" tai "kyberraha"). Komission suositus koski näiden välineiden avulla toteutettuja maksutapahtumia ja siinä määriteltiin tärkeimmät liikkeeseenlaskijan ja haltijan väliseen suhteeseen sovellettavat normit. Komissio käynnisti tutkimuksen, jossa oli tarkoitus arvioida suosituksen täytäntöönpanon laajuutta. Tutkimuksen loppuraportin pitäisi valmistua maaliskuussa 2001. Mitä sähköisen rahan sääntelyyn tulee, 18. syyskuuta 2000 annettiin direktiivi sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta [29]. Tässä direktiivissä selvennetään erityisesti sähköisten rahalaitosten asemaa suhteessa pankkidirektiiveihin, yksilöidään niiden toiminnan vakauden valvontaa koskevat vaatimukset (alku- ja käyttöpääoma, sallittujen investointien rajat jne.) sekä vahvistetaan lunastuskelpoisuutta koskevat säännöt. [29] Direktiivi 2000/46/EY, 18. syyskuuta 2000. Rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa painotettiin kiireellistä tarvetta luoda aidosti yhdentyneet kuluttajamarkkinat, joilla asiakkaiden ja yritysten edut on asianmukaisesti turvattu, sekä määriteltiin vakuutusten välittäminen alaksi, jolla tarvitaan erityisen kiireellisiä toimia. Selkeä, yhtenäinen lähestymistapa välittäjiä koskeviin sääntöihin on välttämätöntä, jotta rajat ylittävien vakuutuspalveluiden vapaus voidaan turvata ja jotta vakuutusasiakkaiden korkeatasoinen suojelu voidaan säilyttää. Komissio antoi 25. syyskuuta 2000 ehdotuksen vakuutusedustusta koskevaksi direktiiviksi [30], joka on suunniteltu korvaamaan nykyiset, vuonna 1976 käyttöönotetut yhteisön säännöt. [30] KOM(2000) 511. Kuluttajaneuvostossa käytiin huhtikuussa 2000 keskustelu ylivelkaantumisesta. Sen tuloksena komissio käynnisti kaksi tutkimusta. Ensimmäisen tarkoituksena oli kerätä tilastotietoja jäsenvaltioiden välisen velkaantuneisuuden laajuudesta, ja toisessa tarkasteltiin velkaantuneisuutta koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Tutkimustuloksista uskotaan olevan paljon apua komission työlle sosiaalista syrjäytymistä vastaan. Komissio käyttää tämän ongelman ratkaisemisessa myös kuluttajapolitiikan välineitä. Erityisesti kulutusluottoja koskevaan direktiiviin tehtävien muutosten pitäisi johtaa perustellumpaan ja harkitumpaan luotonantokäytäntöön. Helmikuussa 2001 komissio perusti rahoitusalalle tuomioistuinten ulkopuolisen kuluttajavalitusverkoston, johon kuuluu yhteensä lähes 40 kansallista valitusjärjestelmää EU- ja ETA-maista. Yhteistyöverkolla on tarkoitus helpottaa kuluttajia tekemään tuomioistuinten ulkopuolisia valituksia rajat ylittäviin rahoituspalveluihin liittyvissä asioissa sekä tiedottaa kuluttajia näistä valituksentekomahdollisuuksista. Tämä tapahtuu varmistamalla eri järjestelmien tietojenvaihto siten, että rajat ylittäviä tapauksia koskevat valitukset voidaan käsitellä mahdollisimman nopeasti, tehokkaasti ja ammattitaitoisesti sekä takaamalla, että eri jäsenvaltioiden tuomioistuinten valitusjärjestelmät täyttävät yhteisesti asetetut vähimmäisvaatimukset. Komissio julkaisee vuoden 2001 lopulla kuluttajaoppaan tuomioistuinten ulkopuolisista valituksista rajat ylittäviin rahoituspalveluihin liittyvissä asioissa. * Toiminta-alue: Yhtenäisvaluutta kuluttajien kannalta Rahoituspalvelujen alalla euron käyttöönoton valmistelut ovat tällä hetkellä sekä yritysten että kuluttajien huolenaiheena. Euroon totuttelu on vaikea tehtävä useimmille kuluttajille, sillä raha muodostaa arvokehyksen, joka vaikuttaa henkilön ajatuksiin ja käyttäytymiseen ja jota on vaikea muuttaa. Euron käyttöönotto ei vaikuta ainoastaan kaikkein eurooppamyönteisimpiin ja aktiivisimpiin kuluttajiin, vaan euroalueen kaikkiin kansalaisiin vauvasta vaariin. Vaikka jäsenvaltioilla on päävastuu euroon siirtymisen sujumisesta, myös komissio on antanut merkittävän panoksensa, jotta uusi valuutta tehdään tunnetuksi kuluttajille. Tähän on kuulunut tiedotus- ja valistusmateriaalin kehittämisen edistämistä ("Euroon siirtyminen helpoksi" -konsepti ja -verkosto) sekä kuluttajayhdistysten ja muiden kansalaisjärjestöjen, jotka huolehtivat erityisesti niistä, joille uuteen valuuttaan sopeutuminen voi aiheuttaa vaikeuksia (esimerkiksi sokeat, kuurot, vanhukset ja mielenterveyspotilaat), kouluttajille tarkoitettujen erityistilaisuuksien rahoittamista. Komissio on myös toteuttanut erilaisia toimia (vuosikatsauksia ja mielipidetiedusteluja), joiden tarkoituksena on ollut edistää liike-elämän hyviä käytäntöjä. Nämä toimet ovat keskittyneet erityisesti seuraamaan yritysten reaktioita kolmeen euroa koskevaan suositukseen, jotka kattavat * hintojen kaksoismerkinnät ja paikalliset seurantakeskukset * pankkien palvelumaksut * kuluttajatiedotuksen. Komissio jatkaa erilaisten käynnissä olevien toimien ja kuluttajien reaktioiden seuraamista. Komissio aikoo antaa lokakuussa 2001 uuden suosituksen euron käyttöönottoon liittyvistä käytännön kysymyksistä, ja siihen tulee sisältymään myös kuluttajien kannalta tärkeitä asioita käsittelevä luku. Tämän toiminta-alueen maksusitoumusmäärärahat olivat yhteensä 2,7 miljoonaa euroa vuonna 2000. * Toiminta-alue: Ajantasaisen sääntelykehyksen ylläpitäminen Nyky-yhteiskunnalle on tyypillistä nopea muutos monilla aloilla. Tämä aiheuttaa valtion toimielimille paineita varmistaa, että sääntelykehys on jatkuvasti asianmukainen. Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää voimassa olevan lainsäädännön vaikutusten seurantaa sekä uuden lainsäädännön tarpeellisuuden pohtimista esimerkiksi muuttuneiden markkinointitekniikoiden tai uusien tuotekeksintöjen seurauksena. Tällä alalla komissio tukeutuu usein ulkopuolisten asiantuntijoiden tekemiin yksittäisiin tutkimuksiin tietyiltä erikoisaloilta [31]. [31] Esimerkiksi on toteutettu tutkimus siitä, kuinka harhaanjohtavaa mainontaa koskevaa direktiiviä voitaisiin muuttaa kattamaan terveyttä koskevat perusteettomat väitteet, sekä toinen tutkimus siitä, kaipaako yhteisön nykyinen kuluttajalainsäädäntö päivittämistä tietoyhteiskunnan luomien uusien olosuhteiden vuoksi. Yleisemmin komission tavoitteena on lainsäädäntökehyksen yksinkertaistaminen aina kun mahdollista. Tämän vuoksi alkuperäiseen toimintasuunnitelmaan sisältyneitä kohtia harhaanjohtavaa mainontaa ja ovelta ovelle -myyntiä koskevien direktiivien muuttamisesta on lykätty, koska niiden katsotaan sisältyvän tulevaan laajaan kuluttajansuojasta annettavaan vihreään kirjaan. Tämä on esimerkkinä hyödyistä, joita voidaan saavuttaa, kun toimintasuunnitelman täytäntöönpanoon suhtaudutaan joustavasti, jolloin on mahdollista saavuttaa yhtenäisempi strateginen lähestymistapa johonkin tiettyyn kysymykseen. * Toiminta-alue: Nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanon tehokkaampi valvonta ja seuranta Yhteisön lainsäädäntöprosessille on tyypillistä, että siihen osallistuu eri tyyppisiä toimielimiä sekä alueellisella, kansallisella että kansainvälisellä tasolla. Tällainen tilanne tarjoaa useita mahdollisuuksia erilaisiin tulkintoihin lainsäädännön vaatimuksista ja vaihtelevaan täytäntöönpanon käytännön valvonnan tasoon. Tätä varten komissio on ottanut käyttöön erilaisia toimia, jotka on suunniteltu parantamaan täytäntöönpanon valvontaa ja seurantaa. Komissio on käynyt jäsenvaltioiden kanssa epävirallista vuoropuhelua ennen yhteisön säädösten saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Vuoropuhelun tarkoituksena on ollut parantaa kansallista täytäntöönpanolainsäädäntöä. Jäsenvaltioiden kanssa on pidetty kokouksia yksikköhinnoittelusta (tammikuussa 1999), etämyynnistä (lokakuussa 1999) sekä vertailevasta mainonnasta ja väliaikaismääräyksistä (marraskuussa 1999). Uusia kokouksia on suunnitteilla kuluttajatavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevan direktiivin tiimoilta. Vastaavanlaisia kokouksia on pidetty mahdollisten ongelmien toteamiseksi myös sen jälkeen, kun säädökset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Komission työ ei pääty, kun lainsäädäntö on saatettu voimaan ja pantu täytäntöön, sillä sen on tarkkailtava myös mahdollisesti esiin nousevia ongelmia. Komissio on esimerkiksi laatinut kertomuksia kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13/EY soveltamisesta [32] sekä etämyyntiä ja vertailevaa mainontaa koskevista kuluttajavalituksista [33]. [32] KOM(2000)248 lopull., 27.4.2000. [33] KOM(2000)127 lopull., 10.3.2000. Vastuu täytäntöönpanon seurannasta ja valvonnasta on kuitenkin suurimmaksi osaksi kunkin jäsenvaltion valvontaviranomaisilla. Komissio on rohkaissut kansainvälisen markkinointia valvovan verkoston (International Market Supervision Network, IMSN) eurooppalaisia jäseniä parantamaan yhteistyön edellytyksiä ja epävirallista tietojenvaihtoa jäsenten välillä. IMSN:n Euroopan ryhmä kokoontui syyskuussa 1999, maaliskuussa ja lokakuussa 2000 sekä maaliskuussa 2001 [34]. Kyseiselle alaryhmälle on parhaillaan kehitteillä teknisiä välineitä, joiden avulla se voi parantaa (joko yksittäisiä ongelmia tai parhaita käytäntöjä koskevaa) tietojenvaihtoa jäsentensä välillä. [34] Komissio osallistuu tämän alaryhmän kokouksiin, muttei toimi niissä puheenjohtajana eikä osallistu esityslistan laatimiseen. Komission osallistuu ainoastaan toimimalla sihteerinä ja antamalla käyttöön kokoustilat sekä tulkkauksen silloin, kun IMSN:n puheenjohtajana toimii muu kuin Euroopan unionin jäsenvaltio ja kun IMSN:n kokoukset näin ollen pidetään Brysselissä. Näistä aloitteista huolimatta kokemus on osoittanut, että tehokasta hallinnollista yhteistyötä on varsin vaikeaa kehittää tilapäiseltä ja epäviralliselta pohjalta. Nykyisessä epävirallisessa yhteistyössä ei käsitellä kaikkia kysymyksiä, joissa kansallisten hallintoviranomaisten ja komission välistä yhteistyötä tarvittaisiin. Virallisempaa järjestelmää tarvitaan * valvomaan kehitystä säännöllisesti, jotta ongelmat voidaan tunnistaa ja niihin voidaan puuttua * antamaan yhteisön ulottuvuus kuluttajapolitiikan käytännön toteutukselle * antamaan komissiolle tarvittava kehys uuden perussopimuksen mukaisen tehtävänsä toteuttamiseksi kansallisten kuluttajapolitiikkojen seurannassa * tarjoamaan foorumi muiden kuin lainsäädännöllisten aloitteiden puitteissa tehtävälle yhteistyölle * tarjoamaan kehys, jonka sisällä ehdokasmaiden hallintoviranomaiset voivat kehittää täytäntöönpanomekanismejaan ennen yhteisöön liittymistä. Komissio julkaisee pian kuluttajansuojaa tulevaisuudessa käsittelevän vihreän kirjan, jossa muun muassa tarkastellaan mahdollisuutta laatia puitedirektiivi komission ja jäsenvaltioiden välisestä yhteistyöstä. * Toiminta-alue: Yleishyödylliset palvelut Vuonna 1996 komissio esitti ensimmäisen tiedonantonsa yleishyödyllisistä palveluista Euroopassa [35]. Tiedonanto oli merkittävä, sillä komissio tunnusti siinä yleishyödyllisten palvelujen merkityksen keskeisenä osana eurooppalaista yhteiskuntamallia. Sittemmin syyskuussa 2000 julkistettu uusi tiedonanto yleishyödyllisistä palveluista Euroopassa [36] selventää edelleen komission tällä alalla noudattamaa politiikkaa. Uudessa tiedonannossa vahvistetaan, että toiminnan tärkeimpänä tavoitteena tulee olla suuren yleisön etujen ajaminen tarjoamalla korkealaatuisia palveluja kohtuulliseen hintaan. [35] Komission tiedonanto "Yleishyödylliset palvelut Euroopassa", 26.9.1996, KOM(96) 443. [36] Komission tiedonanto "Yleishyödylliset palvelut Euroopassa", 15.9.2000, KOM(2000) 580. Yleishyödyllisten palvelujen ominaisluonne on myös vaikuttanut vuoropuhelun syntymiseen eri tasoilla. Joulukuussa 1999 kuluttajakomitea hyväksyi periaatteet, joita on sen mukaan noudatettava kehitettäessä yleishyödyllisten palvelujen käsitettä. Eri kuluttajaneuvostoissa on myös käyty monia keskusteluja, joiden tuloksena syntyi sisämarkkina-/kuluttajaneuvostossa 30. marraskuuta 2000 annettu yleishyödyllisiä palveluja koskeva julistus. Työtä on myös jatkettu kuluttajaulottuvuuden kehittämiseksi tietyillä erityisaloilla. Vuonna 2000 komissio antoi ehdotuksen uudeksi sähköisen viestinnän verkot ja palvelut kattavaksi lainsäädäntöpaketiksi, johon sisältyy ehdotus direktiiviksi yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista. Myös postidirektiivin muutosehdotuksessa ennakoidaan korkeatasoisemman kuluttajansuojan kehittymistä, ja kesäkuussa 2000 komissio antoi lentomatkustajien suojaa Euroopan unionissa koskevan tiedonannon [37]. [37] Tiedonanto "Lentomatkustajien suoja Euroopan unionissa", 21.6.2000, KOM(2000) 365. Euroopan komissio käynnisti osana Eurobarometri-kyselysarjaa huhtikuun ja toukokuun 2000 välisenä aikana mielipidetutkimuksen aiheesta Euroopan kansalaiset ja yleishyödylliset palvelut [38]. Kuluttajien tyytyväisyyttä palvelujen saatavuuteen, hintaan, laatuun, saatavilla olevaan tietoon, sopimusehtoihin ja valitusten käsittelyyn mitattiin erilaisten palvelujen osalta. Palveluita olivat palvelupakettiin kuuluivat matkapuhelin- ja kiinteän verkon puhelinpalvelut, sähkö-, kaasu- ja vesihuolto, postipalvelut, kaupunkiliikenne ja kaupunkien välinen junaliikenne. [38] Eurobarometri N:o 53 - lokakuu 2000 - Tulokset ja yhteenveto ovat saatavilla Internetissä osoitteesta http://europa.eu.int/comm/consumers/policy.developments/serv_gen_int/. * Toiminta-alue: Kuluttajien taloudellisten etujen sisällyttäminen entistä paremmin EU:n kaikkeen politiikkaan Määritelmänsä mukaan kuluttajat toimivat markkinaympäristössä, jota muokkaavat kyseisellä alueella vaikuttavat sosiaaliset, taloudelliset, oikeudelliset, poliittiset ja institutionaaliset voimat. Tämän vuoksi kuluttajapolitiikkaa ei voida millään tasolla kehittää erillään muusta yhteiskunnasta, vaan sen on edistettävä kuluttajien etuja ympäristössä, jossa on myös muita etuja vaalittavana. Juuri tästä syystä kuluttajapolitiikan käsitteen on alettu yhä enemmän nähdä tarkoittavan sen varmistamista, että kuluttajien edut sisällytetään politiikan kaikkien muiden osa-alueiden kehittämiseen. Tämä pätee erityisesti EU:n tasolla, ja viimeisten kahden vuoden aikana onkin toteutettu onnistuneesti erilaisia toimia kuluttajien etujen ottamiseksi huomioon seuraavilla aloilla: Sisämarkkinat, mukaan lukien sähköinen kaupankäynti ja rahoituspalvelut // Tietoyhteiskuntaa koskeva politiikka, mukaan lukien televiestintä // Liikennepolitiikka, lentoliikenne mukaan luettuna Kilpailupolitiikka // Audiovisuaalipolitiikka Euron käyttöönotto // Energiapolitiikka Maatalouspolitiikka // Kalastuspolitiikka Euroopan tutkimusalueen toteuttaminen // Tähän mennessä saavutetusta edistyksestä huolimatta nykyinen lähestymistapa on jossain mielessä tilapäinen, ja kuluttajien etujen sisällyttämiseen kaikkeen EY:n politiikkaan tarvitaankin nyt entistä vahvempaa ja järjestelmällisempää perustaa, jotta perustamissopimuksen 153 artiklassa yksilöidyt tavoitteet voidaan täyttää. Tämä on otettava huomioon, kun pohditaan uuden toimintasuunnitelman kehittämistä. 4. Nykyisestä toimintasuunnitelmasta saadut kokemukset Nykyinen toimintasuunnitelma päättyy vuoden 2001 lopussa, ja komissio aloittaakin pian uuden toimintasuunnitelman laatimisen. Seuraavan toimintasuunnitelman valmisteluprosessissa otetaan huomioon viimeisten kahden vuoden aikana saadut kokemukset ja erityisesti tärkeimmät kolme opittua asiaa: * joustavuuden edut toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa * tarve soveltaa strategisempaa lähestymistapaa EU:n kuluttajapolitiikkaan * se, miten tärkeää on sisällyttää kuluttajaulottuvuus kaikkeen asiaan liittyvään EY:n politiikkaan. Joustavuutta täytäntöönpanoon Vaikka toimintasuunnitelma laadittiin kolmen vuoden jaksoksi, tätä aikarajaa ei pidä nähdä tiukasti muutosten mahdollisuuden poissulkevana. Pikemminkin toimintasuunnitelma olisi nähtävä dynaamisen prosessin perustana, joka tarjoaa vakaan perustan resurssisuunnittelulle, mutta on myös riittävän joustava pystyäkseen mukautumaan muuttuviin olosuhteisiin. Esimerkiksi nykyistä toimintasuunnitelmaa oli muokattava, jotta erityisesti seuraavat kaksi seikkaa voitaisiin ottaa huomioon: * tarve nostaa elintarvikkeiden turvallisuus käsittelyssä etusijalle, ja * sähköisen kaupankäynnin nopea kehitys. Strategisempi lähestymistapa Vaikka joustavuuden säilyttämisellä on selkeitä etuja, muutoksia ei kuitenkaan pidä tehdä muuten kuin sovitun poliittisen kehyksen sisällä. Nykyistä toimintasuunnitelmaa onkin kritisoitu muun muassa nimenomaan siitä, että se on edelleen liian paljon yksittäisten toimien "tilkkutäkki", jonka taustalta puuttuu selkeästi rakennettu strategia, jonka kautta eri tavoitteiden ja toimien yhteisvaikutukset pääsisivät kehittymään. Tämä voi johtaa tietynlaiseen epäjohdonmukaisuuteen esimerkiksi niin, että mukaan otetaan yksittäisiä toimia ilman selkeitä poliittisia tavoitteita. Vaikka tällaiselle lähestymistavalle on olemassa omat historialliset syyt, viime aikoina lisääntynyt kuluttajapolitiikan merkityksen tunnustaminen antaa syyn siirtyä kohti järjestelmällisempää ja strategisempaa lähestymistapaa, joka tarjoaa vakaan perustan johdonmukaisemmalle politiikalle. Tällainen lähestymistavan muutos edellyttää toimia erityisesti kahdella alueella: * "tietoperustan" kehittämistä [39] [39] Tämä on erityinen esimerkki Euroopan tutkimusaluetta edistävästä toimesta. * vaikutusten arviointitekniikoiden käyttöönottoa. Nykyisen toimintasuunnitelman, kuten sen edeltäjienkin, suorituskykyä on jossain määrin rajoittanut perusteltujen arvioiden tekemisen kannalta välttämättömien tietojen puute. Itse asiassa viime vuosikymmenellä huomattava osa komission alullepanemista kuluttajiin liittyvistä toimista on toteutettu kokeilupohjalta juuri tiedonpuutteen poistamiseksi. Kuitenkin nykyisellä "tiedon aikakaudella" tarvitaan järjestelmällisempiä ja laajempia toimia, jotta voidaan kehittää sopiva tietoperusta politiikan suunnittelun perusvälineeksi. Ensiaskel tähän suuntaan on otettu alettaessa valmistella julkaisua eurooppalaisia kuluttajia koskevista perus- ja tilastotiedoista. Julkaisussa kootaan yhteen oleellisimmat ja käyttökelpoisimmat tiedot tältä alalta ja parannetaan siten kuluttajapolitiikan arvioinnin ja kehittämisen kannalta välttämättömien perustietojen saatavuutta. Materiaali sisältää eri lähteistä, muun muassa Eurostatista, komission muista yksiköistä sekä ulkopuolisista selvityksistä ja tutkimuksista, saatua aineistoa. Aineiston keruu on aloitettu ja lopullisen julkaisun odotetaan valmistuvan vuoden 2001 lopulla. Materiaalista tulee olemaan paljon apua kuluttajapolitiikan arvioinnissa ja kehittämisessä, ja se voi auttaa paremmin ymmärtämään kuluttajien tarpeita yleisesti. Julkaisu on tarkoitettu paitsi poliittisten päätöksentekijöiden, myös kuluttajajärjestöjen ja suuren yleisön käyttöön. Komission kuluttajastrategian johdonmukaisuutta ja siihen liittyvien toimien vaikuttavuutta ja tehokkuutta voitaisiin parantaa turvautumalla entistä järjestelmällisemmin erilaisiin vaikutusten arviointitekniikoihin. Vaikutusten arviointi voidaan suorittaa missä tahansa ohjelman kehitysvaiheessa. Se voidaan toteuttaa ennen ohjelman tai politiikan täytäntöönpanoa, jolloin arvioidaan suunnitteilla olevien toimien mahdollisia vaikutuksia. Se voidaan myös toteuttaa ohjelman tai politiikan päättymisen jälkeen, jolloin arvioidaan aikaansaatuja vaikutuksia. Nämä tekniikat auttavat * päättämään etukäteen, mitkä politiikat ja toimet sopivat parhaiten määriteltyjen tavoitteiden saavuttamiseen * todentamaan jälkikäteen, onko odotetut vaikutukset saavutettu käytännössä. Ulkopuolisten yritysten avulla on jo toteutettu seuraavat toimien arvioinnit: - kestävän kulutuksen kokeiluhankkeet, joista julkaistiin arviointiraportti 11. syyskuuta 2000 - "Consumerland"-hanke (informatiikkaan perustuva virtuaalinen kuluttajamaailma), josta julkaistiin arviointiraportti 22. joulukuuta 2000 - elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva kampanja, josta julkaistiin arviointiraportti 30. maaliskuuta 2001 Lisäksi parhaillaan on käynnissä eurooppalaisille kuluttajajärjestöille myönnettyä taloudellista tukea koskeva arviointi, ja raportin odotetaan valmistuvan syyskuussa 2001. Komissio aikoo hankkia ulkopuolisen arvion siitä, kuinka se on onnistunut täyttämään tietyt nykyisessä toimintasuunnitelmassa määritellyt velvoitteet. Tämä arviointi tulee olemaan osa toimintasuunnitelman täytäntöönpanon kokonaisarviointia. Komission yksiköiden mahdollisuuksia sekä etukäteis- että jälkikäteisarviointien tekemiseen pyritään lisäämään kaikin keinoin, jotta kuluttajapolitiikan vaikuttavuutta ja tehokkuutta voitaisiin arvioida entistä täydellisemmin ja avoimemmin. Tehokas sisällyttäminen muuhun politiikkaan Amsterdamin sopimuksen 153 artiklan 2 kohdassa sanotaan: "Kuluttajansuojaa koskevat vaatimukset otetaan huomioon yhteisön muita politiikkoja ja muuta toimintaa määriteltäessä ja toteutettaessa." Kuten edellä todettiin, kuluttajien etujen täysimääräinen huomioon ottaminen EY:n toiminta-aloitteissa on onnistuttu varmistamaan yhä paremmin. Tähän asti se on kuitenkin tapahtunut tilapäispohjalta. Sitä paitsi koska tehdystä työstä ei ole pidetty järjestelmällisesti kirjaa, mahdollisista onnistumisista ei ole odotettavissa tunnustusta. Tätä taustaa vasten on selvää, että alan toimia on lisättävä, jotta kuluttajakysymykset voidaan sisällyttää kaikkeen yhteisön politiikkaan. Keskeisenä tavoitteena on varmistaa, että kuluttajaulottuvuuden huomioon ottamisesta tulee lähtökohtaisesti erottamaton osa kaikkien kuluttajien kannalta merkityksellisten EY:n politiikkojen ja toimien kehittämistä, kun muut merkitykselliset politiikat otetaan kuluttajien suojelussa huomioon. Nykyisiä toimia, joilla pyritään varmistamaan, että kuluttajaulottuvuus sisältyy kaikkiin kuluttajien kannalta merkityksellisiin yhteisön toimiin, mihin kuuluu myös rakentava osallistuminen yksiköiden väliseen neuvotteluprosessiin ja erityisyhteyksien verkoston asteittainen kehittäminen, jatketaan ja mahdollisuuksien mukaan myös tehostetaan. Tällaisia yhteyksiä olisi kuitenkin olisi täydennettävä ottamalla käyttöön järjestelmällinen koordinointimenettely. Tämän vuoksi komissio perustaakin yksiköiden välisen kuluttajapolitiikkaa käsittelevän pysyvän ryhmän. Ryhmän on tarkoitus kokoontua säännöllisesti ja se auttaa määrittelemään sisällyttämisen painopistealueita ja helpottaisi ennakoivamman lähestymistavan luomista varmistamaan, että kuluttajien edut otetaan huomioon kaikissa EY:n politiikoissa ja toimissa. Kuten edellisessä kappaleessa mainittiin, politiikan vaikutusten arviointien lisääminen auttaa myös varmistamaan, että kuluttajien huolenaiheet otetaan asianmukaisesti huomioon kaikilla kuluttajien kannalta merkityksellisillä EY:n politiikan alueilla. Mitä paremmat valmiudet politiikan vaikutusten arviointiin on, sitä vakuuttavammat päätelmät voidaan muodostaa, mikä puolestaan lisää todennäköisyyttä saada paitsi kuluttajien edustajat, myös yritykset ja muut eturyhmät sekä neuvosto ja Euroopan parlamentti vakuuttuneiksi kulloinkin käsiteltävän asian tärkeydestä. Täydentävät toimet Jotta haasteeseen, joka liittyy kansalaisten ja kuluttajien tarpeisiin paremmin reagoivan päätöksenteon varmistamiseen, pystytään vastaamaan, pelkkä yksittäisen toimielimen sisällä vallitsevien asenteiden muutos ei riitä. Tämän lisäksi on saatava suuri yleisö kiinnostumaan poliittisesta keskustelusta. Lisäksi tarvitaan tehokkaita keinoja keskustelussa muodostuneiden näkemysten viestittämiseen asianomaisille toimielimille. Uudistetulla kuluttajakomitealla [40] on tässä yhteydessä merkittävä tehtävä, kun kuluttajakysymyksiä sisällytetään entistä tehokkaammin muuhun politiikkaan. Komitean avajaiskokouksessa 7. marraskuuta 2000 todettiin, että kuluttajakomitean on ajettava tehokkaasti kuluttajien etuja osallistumalla ja vaikuttamalla aktiivisesti kuluttajapolitiikan kehittämiseen komissiossa. Sen on myös pyrittävä rakentavasti saamaan muut asianosaiset mukaan edistämään kuluttajien etuja. Lisäksi sen on kehitettävä yhteyksiä muihin yhteisön toimielimiin, erityisesti neuvostoon ja Euroopan parlamenttiin. [41] [40] Ks. edellä kappale Kuluttajien ääni paremmin kuuluville kaikkialla EU:ssa. [41] Komission jäsenen David Byrnen puhe kuluttajakomitealle (7. marraskuuta 2000). Auttaakseen kuluttajakomiteaa tehtävänsä täyttämisessä komissio pyrkii ilmoittamaan komitealle mahdollisimman varhaisessa vaiheessa komission käsiteltävänä olevista kuluttajien kannalta merkityksellisistä kysymyksistä. Tavoitteena on oltava varmistaa, että kuluttajien edut otetaan huomioon heti poliittisen aloitteen luonnosteluvaiheessa. Kuluttajajärjestöjen nykyään käyttämien perinteisten kanavien täydentämiseksi kuluttajien kannalta tärkeiden kysymysten tunnistamisessa komissio tutkii lisäksi mahdollisuuksia käyttää Internetiä hallintotapansa parantamiseen interaktiivisuutta lisäämällä. Tähän tavoitteeseen on ehdotettu pyrittävän aluksi kahden tyyppisillä toimilla: * keräämällä omaehtoista palautetta eri välikäsien kautta - toisin kuin mielipidetiedustelut tai kyselyt (joissa keskitytään tiettyyn aiheeseen tiettynä hetkenä), palautemekanismi on neutraali ja pystyy välittämään jatkuvasti tietoa markkinoiden reaktioista ja antamaan näin ajantasaisen kuvan ongelma-alueesta lähes reaaliajassa * tekemällä kyselyjä tarkemmin yksilöidyistä aiheista - tällaisia Internet-menetelmiä voidaan käyttää - kysymyksissä, joihin voidaan vastata kyllä/ei tai valitsemalla sopiva vastaus muutamasta vaihtoehdosta - monimutkaisemmissa aiheissa (kuten uudet politiikat tai lainsäädäntöluonnokset), joissa monivalintakysymyksiä voidaan täydentää vapaamuotoisilla vastauksilla. Keskustelu interaktiivista politiikantekoa koskevasta aloitteesta [42] jatkuu, ja tarkoituksena on, että kuluttajia koskevat kysymykset kuuluisivat yhtenä osa-alueena tähän mekanismiin. Sekä neuvontapalvelusta, jossa käsitellään kansalaisten tiedusteluja muun muassa heidän oikeuksistaan sisämarkkinoilla, että EU-kuluttajaneuvontapisteistä (Euroguichet-pisteet) saadaan ensin palautetta kuluttajapolitiikasta. Tämän kuluttajien kokemuksiin perustuvan tiedon analyysi puolestaan auttaa komissiota arvioimaan kuluttajapolitiikan vaikutuksia. [42] Ks. IP/01/519. Politiikan tulevaan kehitykseen liittyviä muita näkökohtia EY:n kuluttajansuojalainsäädännön soveltamisalan laajentuessa huomio siirtyy asteittain pois tarpeesta kehittää lainsäädäntöä vastaamaan kulloinkin paljastuneisiin ongelma-alueisiin. Tällöin keskitytään enemmän lisätoimenpiteisiin, joilla varmistetaan, että voimassa oleva lainsäädäntö toimii tehokkaasti käytännössä. Täytäntöönpanon valvonnan tehottomuus vie pohjaa pois EY:n lainsäädännön tavoitteilta. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että voimassa oleva lainsäädäntö saatetaan asianmukaisesti osaksi kansallisia oikeusjärjestelmiä. Kun lainsäädäntö on pantu täytäntöön, on varmistettava, että kunkin jäsenvaltion toimivaltaiset valvontaviranomaiset valvovat järjestelmällisesti sen noudattamista. Asianomaisten viranomaisten välinen yhteistyö on välttämätöntä, jotta voidaan varmistaa, että kollektiivisia kuluttajien oikeuksia ei poljeta. Tämän vuoksi olisi mietittävä keinoja parantaa tätä yhteistyötä. Sitä paitsi, mikäli kuluttajien henkilökohtaisilla oikeuksilla halutaan olevan käytännön arvoa, on myös oltava käytössä mekanismeja, joilla voidaan varmistaa, että kuluttajalla on mahdollisuus käyttää oikeuksiaan tehokkaasti. Kuluttajien oikeuksien toteutuminen edellyttää yksinkertaisia, vaikuttavia ja tehokkaita ratkaisuja, jotka antavat kuluttajille realistiset mahdollisuudet hakea hyvitystä kärsimistään vahingoista. Toinen alue, jonka poliittinen merkitys kasvaa todennäköisesti seuraavassa toimintasuunnitelmassa, on yhteisön laajentumisen käytännön vaikutukset. Mikäli ehdokasmaiden odotetaan omaksuvan yhteisön kuluttajansuojan tehokkaasti omaan järjestelmäänsä, huomiota on kiinnitettävä erityisesti kolmeen asiaan. Ensinnäkin on varmistettava, että ehdokasmaat ovat täysimääräisesti hyväksyneet yhteisön lainsäädännön kuluttajansuojalle asettamat vaatimukset. Toiseksi on varmistettava, että kyseisissä maissa on olemassa tehokas seuranta- ja valvontajärjestelmä kuluttajansuojasääntöjen täytäntöönpanoa varten. Kolmanneksi on laadittava säännöksiä tuen antamisesta ehdokasmaissa toimivien kuluttajajärjestöjen vahvistamiseksi siten, että niiden toiminnan tuloksena kuluttajat tulevat tietoisiksi oikeuksistaan ja voivat käyttää niitä tehokkaasti. Jotta nämä tavoitteet voidaan saavuttaa, seuraavaan oikeusperustaan on sisällytettävä asianmukaiset säännökset. 5. Päätelmät Viimeisten kahden vuoden aikana on tapahtunut monia poliittisia, organisaatioon liittyviä ja toiminnallisia muutoksia, jotka ovat vaikuttaneet kuluttajapolitiikan kehitykseen Euroopan yhteisössä. Kuten tästä välikertomuksesta käy ilmi, muutokset eivät kuitenkaan yleensä ole vaikuttaneet haitallisesti toimintasuunnitelman täytäntöönpanoon. Itse asiassa kokonaistilanteesta käy ilmi, että edistystä on saavutettu kuluttajapolitiikan perinteisillä alueilla, mutta komissio on myös turvannut aktiivisesti kuluttajien etuja uusilla alueilla, kuten Internetin ja erityisesti sähköisen kaupankäynnin alalla. Viimeiset pari vuotta ovat yleisesti olleet muutoksen aikaa kuluttajapolitiikan noustessa yhä keskeisempään asemaan. Lisääntynyt poliittinen painoarvo, jota kuluttaja-asiat ovat saaneet Euroopan tasolla, merkitsee kuitenkin samalla sitä, että politiikan kehittämisprosessiin kohdistuu entistä enemmän yleisön huomiota. Huomiota olisikin kiinnitettävä entistä enemmän EY:n kuluttajapolitiikan vahvistuneen aseman vakiinnuttamiseen. Seuraavan toimintasuunnitelman osalta tämä merkitsee sitä, että komission keskeisenä tavoitteena on oltava varmistaa, että kuluttajapolitiikkaa koskevat tulevat ehdotukset ja niihin liittyvät toimet rakentuvat vahvalle perustalle, perustuvat yhtenäiseen strategiseen kehykseen, hyötyvät laajasta ja avoimesta eri osapuolten kuulemisprosessista ja että niihin sovelletaan tarkkaa valvonta- ja vaikutustenarviointijärjestelmää. Liite 1 >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> Liite 2 >TAULUKON PAIKKA>