EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 24.1.1996 
KOM(96) 10 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
EUROOPAN PUOLUSTUKSEEN LIITTYVÄN TEOLLISUUDEN HAASTEET, 
TOIMET EUROOPAN TASOLLA 

Sisällys 
1. Johdanto 
2. Tulevat haasteet 
2.1 Taloudelliset ja teolliset haasteet 
2.1.1 Teollisuuden rakenne ja kehityssuunnat 
2.1.2 Rakennemuutos ja kilpailukyky 
2.1.3 Markkinoiden hajaantuneisuus ja rajat ylittävän teollisen 
yhdentymisen esteet 
2.1.4 Maanpuolustuksen teknologiset yhteisvaikutukset 
2.2 Poliittiset ja turvallisuuteen liittyvät haasteet 
2.2.1 Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetti 
2.2.2 Hallitustenvälinen konferenssi 
3. Toimijat ja toimintatavat 
3.1 Euroopan unioni: eri toimintatapojen yhteisvaikutusten edistäminen 
3.1.1 Euroopan yhteisössä käytettävissä olevat välineet 
3.1.2 YUTP:n yhteydessä käytettävissä olevat välineet 
3.2 WEU:n ja EU:n yhteistyön kehittäminen 
3.2.1 EU:njaWEU:n väliset suhteet 
3.2.2 Euroopan varustelujärjesto 
4. Puolustukseen liittyvän teollisuuden kannalta merkitykselliset yhteisön välineet 
ja toiminnat 
4.1 Sisämarkkinat ja teknologinen perusta 
4.1.1 Julkiset hankinnat 
4.1.2 Yhteisön sisäinen kauppa 
4.1.3 Tutkimusta ja teknologian kehittämistä koskeva toiminta 
4.1.4 Standardointi ja tekninen yhdenmukaistaminen 
4.1.5 Kilpailupolitiikka 
4.1.6 Rakennerahastot 
5. Päätelmät 
Liite 4.2 Ulkoinen ulottuvuus 
4.2.1 Asevientipolitiikka 
4.2.2 Kaksikäyttötuotteita ja -teknologiaa koskeva vientivalvonta 
4.2.3 Sotatarvikkeiden tuontitullit 
4.2.4 Kauppasuhteet kolmansiin maihin 
Tilastotaulukot 
Luettelo puolustustarviketeollisuuden yhteisötason keskittymistoimista 
1. Johdanto 
Puolustukseen liittyviä teollisuudenaloja vastassa on täydellisesti muuttumassa oleva 
taloudellinen ja poliittinen tilanne, joka edellyttää ylikansallisia ratkaisuja. 
Kylmän sodan päättyminen vähensi huomattavasti Euroopan mantereen turvallisuutta 
uhkaavaa vaaraa ja mahdollisti sotilasbudjettien pienentämisen ja kyseisten 
teollisuudenalojen rakennemuutospyrkimysten lujittamisen. Puolustukseen liittyvien 
teollisuudenalojen tarpeella vähentää merkittävästi toimintaansa on ollut suoria ja tärkeitä 
vaikutuksia työpaikkoihin, jotka vuosina 1984 - 1992 vähenivät 1,6 miljoonasta 1 
miljoonaan työpaikkaan (-37 %) erityisesti tietyillä alueilla, sekä Euroopan puolustukseen 
liittyvien kaikkien teollisuudenalojen tuotantopohjaan ja innovaatiokykyyn. Euroopan 
teollisuudenalojen nykyinen kriisi ei johdu ainoastaan sotilasmenojen vähentämisestä vaan 
myös lisääntyneestä kansainvälisestä kilpailusta ja erityisesti Euroopan 
puolustusmarkkinoiden aikansa eläneestä hajaantumisesta. 
Muutos kohti unionin toimintaa kannattavaa asennetta onkin parhaillaan muotoutumassa. 
Yhtäältä alan kriisi on saanut jäsenvaltioiden teollisuuden parissa työskentelevät ja 
teollisuuspolitiikan vastuuhenkilöt kannustamaan unionia ja erityisesti komissiota 
hoitamaan velvollisuutensa. Toisaalta Länsi-Euroopan unionin (WEU) piirissä ja 
Maastrichtin sopimuksen toisen pilarin yhteydessä tehdyt aloitteet ovat avanneet eräitä 
työsarkoja Euroopan varustelupolitiikan luomiseksi. Erityisesti on mainittava EU.n ja 
WEU.n epävirallisen asiantuntijaryhmän 30. kesäkuuta 1995 laatima mietintö, joka sisälsi 
vaihtoehtoja, ehdotuksia ja suosituksia tällaisen politiikan luomiseksi. Heinäkuussa 1995 
Coreper perusti väliaikaisen monialaisen ryhmän, jonka tehtävänä on edellä mainitun 
epävirallisen ryhmän mietinnön pohjalta löytää ne alat, joita voidaan käsitellä unionin 
tasolla. Tätä varten ryhmän on annettava sellaista seurantaa koskevia suosituksia, jota 
voidaan suorittaa yhteisön tasolla tai yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) 
yhteydessä, ja tarvittaessa ehdotettava konkreettisia toimenpiteitä, sanotun kuitenkaan 
rajoittamatta Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa komissiolle suotuja 
toimivaltuuksia. Tämä tiedonanto on osa tätä työtä. 
Niiden vaikeuksien syyt, joihin kyseisten puolustukseen liittyvien teollisuudenalojen on 
vastattava, ovat sekä taloudellisia että poliittisia. Tämän vuoksi kummatkin puolet on 
otettava huomioon tarkasteltaessa näille teollisuudenaloille ominaisia ongelmia ja 
valmisteltaessa mahdollisia toimia Euroopan tasolla. 
Vaikka tätä asiaa on tärkeää tarkastella kokonaisvaltaisesti, on ilmeistä, että Euroopan 
turvallisuus- ja puolustuspolitiikan toteuttaminen on pitkän aikavälin kysymys. Sitä 
vastoin puolustukseen liittyvien teollisuudenalojen nykytila on sellainen, että jollei mitään 
aloitteita käynnistetä ajoissa, puolustustoimintaan liittyvät kokonaiset talouden alat 
uhkaavat hävitä aiheuttaen lisää valtavia työpaikkojen menetyksiä varsinkin kansainvälisen 
kilpailun kovetessa. Tämä vaatii asianmukaista ja pikaista eurooppalaista ratkaisua. 
Lisäksi taloudelliseen tehokkuuteen perustuvien menettelyjen käyttöönoton ansiosta 
erityisesti hankintapolitiikoissa budjettivaroja voidaan käyttää entistä järkevämmin, mistä 
aiheutuu hyvin huomattavia säästöjä. Merkittäviä säästöjä koituu myös veronmaksajille. 
Erään tutkimuksen mukaan nämä säästöt voivat vaihdella viidestä yhteentoista miljardiin 
ecuun vuodessa. 
Tämän tiedonannon lähtökohtana on tämä tarve toimia ja siten siinä korostetaan 
toimenpiteitä, jotka edellyttäessään jo olevia yhteisön välineitä liittyvät aloihin, joilla 
Euroopan yhteisöllä on asianmukaiset toimivaltuudet ja kokemukset. Näitä toimintatapoja 
voidaan mahdollisesti käyttää yhdessä YUTP:n kanssa. Täten näitä toimia voitaisiin 
toteuttaa lyhyellä aikavälillä ja ne olisivat näin ollen ensimmäinen vastaus puolustukseen 
liittyvää teollisuutta koskeviin ongelmiin sekä ensimmäinen osa rakentumassa olevaa 
Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteettiä. 
Komissio on saanut vaikutteita omaksumaansa lähestymistapaan periaatteista, jotka 
sisältyvät sen tiedonantoon "Euroopan unionin teollisuuden kilpailukykyä koskeva 
politiikka" (KOM(94) 319, annettu 14 päivänä syyskuuta 1994). 
2. Tulevat haasteet 
Euroopan unionin on tulevaisuudessa vastattava tiettyihin haasteisiin, jotka liittyvät 
Euroopan puolustus- ja turvallisuuspolitiikan luomiseen sekä kilpailukykyisen 
teknologisen ja teollisen perustan säilyttämiseen. Näiden teollisuudenalojen jatkuminen 
riippuu kyvystä luoda yhtenäinen strategia näihin haasteisiin vastaamiseksi. 
2.1 Taloudelliset ja teolliset haasteet 
2.1.1 Teollisuuden rakenne ja kehityssuunnat 
Puolustustarvikkeiden vuosituotanto Euroopan unionissa on nykyisin arviolta 50 miljardia 
ecua, joka on noin 2-3 prosenttia koko teollisuuden tuotannosta. Se on jokseenkin 
vähemmän kuin puolet Yhdysvaltain puolustusteollisuuden tuotannosta. Yhä useammilla 
puolustukseen liittyvillä teknologioilla, osilla ja palveluilla on sekä siviilikäyttöön 
tarkoitettuja että sotilaallisia sovellutuksia. Tällainen kehitys on tehnyt puolustukseen 
liittyvän teollisuuden rajojen määrittelyn entistä vaikeammaksi sekä puolustus- ja 
siviiliteollisuuden välisen eron yhä häily vammaksi. Siviili- ja puolustustoimintojen 
osuudet vaihtelevat yrityskohtaisesti ja teollisuudenalasta riippuen. Esimerkiksi Euroopan 
ilmailu- ja avaruusteollisuudessa puolustustarviketoiminnot muodostavat noin 40 
prosenttia liikevaihdosta. 
Puolustustarvikkeiden kehittäminen ja tuotanto työllistävät Euroopan unionissa tällä 
hetkellä noin 600 000 henkilöä. Hankinta-ja palveluteollisuus synnyttävät välillisesti noin 
400 000 muuta työpaikkaa. 
Noin 70 prosenttia puolustustarvikkeiden myynnistä saadaan ilmailu- ja avaruus- sekä 
elektroniikkateollisuudesta. Pääosa asejärjestelmien ja muiden puolustustarvikkeiden 
sisältämästä arvonlisästä on peräisin osia ja alajärjestelmiä toimittavista yrityksistä, jotka 
useimmiten ovat pk-yrityksiä. 
Suunnilleen 90 % Euroopan unionin puolustustarvikkeiden kokonaistuotannosta on 
keskittynyt valtaosin muutamiin jäsenvaltioihin: Ranskaan, Yhdistyneeseen 
kuningaskuntaan, Saksaan, Italiaan ja Ruotsiin. 
Olennainen osa Euroopan puolustusteollisuudesta on julkista tai lähes julkista varsinkin 
Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa (vaikka valtion valvonnan taso siellä vaihteleekin). 
Puolustustarvikkeiden kysyntä Euroopan kotimarkkinoilla on ollut laskussa vuodesta 1987, 
jolloin useimmat jäsenvaltiot alkoivat pienentää puolustusbudjettejaan. Sotilasmenojen 
kokonaismäärä laski vuosina 1987 - 1992 tosiasiallisesti 5,3 prosentilla, kuten liitteessä 
olevassa taulukossa 1 esitetään. Tärkeimpien aseiden hankinnat taas vähenivät vuosina 
1987 - 1992 tosiasiallisesti 28,5 prosentilla, kuten liitteessä olevassa kaaviossa 1 
esitetään. EU:n tärkeimpien tavanomaisten aseiden kokonaistuonti kolmansista maista ei 
ole kuitenkaan vähentynyt vastaavasti. 
Erityisesti kehitysmaiden kysynnän laskun vuoksi maailmanlaajuiset asemarkkinat ovat 
kuitenkin SIPRLn tilastojen mukaan käytännöllisesti katsoen pienentyneet puoleen 
viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana1. Euroopan teollisuus on säilyttänyt 
viidenneksen suuruisen osuutensa tärkeimpien tavanomaisten aseiden viennin 
maailmanmarkkinoista vuosina 1984 - 1988 sekä vuonna 1993, mutta viennin 
kokonaismäärä on tosiasiallisesti laskenut puoleen, kuten liitteessä olevassa kaaviossa 2 
on esitetty. Yhdysvaltoihin verrattuna Euroopan unioni on kuitenkin menettänyt 
markkinaosuuksia. 
2.1.2 Rakennemuutos ja kilpailukyky 
Teollisuuden rakennemuutoksen odotetaan edelleen jatkuvan, jolloin se aiheuttaa 
merkittäviä supistuksia tuotantokyvyssä, vaikka monet yritykset ovat jo ryhtyneet 
kauaskantoisiin toimenpiteisiin. 
Rakennemuutos 
Sotilaallisen tuotannon muuntamista "tehdastasol la" siviilikäyttöön tarkoitettujen tuotteiden 
tuotannoksi ei useimmissa yrityksissä pidetä kannattavana. Korkeiden 
investointikustannusten j a uusien tulokkaiden vakiintuneille siviilimarkkinoille pyrkiessään 
kohtaamien vaikeuksien lisäksi muuntamista on hankaloittamassa ero, joka vallitsee 
yhtäältä teknologian ja hallituksen vaatimusten mukaan ohjautuvan puolustustavaroiden 
tuotannon ja toisaalta pääasiassa hinnan perusteella ohjautuvien siviilimarkkinoiden 
välillä, joilla markkinoinnilla on tärkeä osuus. 
Aikaisemmat kokemukset puolustusteollisuuden muuntamisesta onnistuneesti ovat 
vähäiset. Sellainen muuntaminen, jolla tarkoitetaan yrityksen T&K-perustan laajentamista 
puolustustarvikkeiden kehittämistyötä sitä teknisesti sivuavalle alueelle, on kuitenkin 
osoittautunut toteuttamiskelpoiseksi useissa sellaisissa yrityksissä, joilla on muuta kuin 
puolustukseen liittyvää vakiintunutta toimintaa. 
'Arvioinnissa on osittain käytetty SIPRLn (Stockholm International Peace Research 
Institute) kokoamia ja julkaisemia asekauppatilastoja, koska viralliset tiedot eivät anna 
kattavaa kuvaa asiasta. 
Kokonaistuotantokyvyn aleneminen on osittain aiheutunut puolustukseen liittyvän 
toiminnan lakkauttamisesta kokonaan yrityksissä, jotka ovat päättäneet joko keskittyä 
pääasiallisina pitämiinsä toimintoihin tai laajentaa liiketoimintansa siviilipuolta. 
Useimmiten Euroopan puolustustarviketeollisuuden perustan järkeistämiseen on kuitenkin 
sisältynyt jonkinlaisia yritysten välisiä järjestelyjä. Sulautumia ja yritysostoja on tähän 
mennessä toteutettu pääasiassa kansallisten rajojen sisäpuolella, koska rajat ylittävien 
puolustusalan yritysostojen tiellä on edelleenkin huomattavia esteitä. Esimerkkejä 
puolustukseen liittyvien teollisuudenalojen kansallisesta keskittämisestä niitä sulauttamalla 
on Euroopan unionissa lukuisia.2 Rajat ylittävät yritysostot, kuten GIAT Industriesin 
vuonna 1991 suorittama belgialaisen käsiaseiden valmistajan FN Herstalin valtaus, ovat 
edelleen harvinaisia. 
Viimeksi kuluneina vuosina puolustukseen liittyvän teollisuuden keskittäminen on 
edistynyt Yhdysvalloissa paljon Eurooppaa nopeammin. Joidenkin jättimäisten 
sulautumisten ja yritysvaltausten jälkeen Yhdysvaltain kymmenen suurimman 
puolustustarvikeyrityksen keskimääräinen koko niiden asemyynnin perusteella arvioituna 
on tällä hetkellä kaksinkertainen verrattuna EU:n kymmeneen suurimpaan puolustukseen 
liittyvään yritykseen3. 
Suurin osa keskittämisestä, joka on vähentänyt yleiskustannuksia, liikatuotantoa ja 
rakennuskapasiteettia, on tapahtunut kansallisten rajojen sisällä. Myöhemmän kansallisen 
keskittämisen taloudelliset hyödyt ovat vähenemässä, ja ne vaikuttavat nyt paljon 
pienemmiltä kuin rajat ylittävästä teollisuuden yhdentymisestä saatavat mahdolliset 
hyödyt. 
Kilpailukyky 
Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden kansainvälistä kilpailukykyä 
kokonaisuudessaan arvioitaessa vientikyky, yrityksen kannattavuus ja teknologinen 
osaaminen saattaisivat antaa jonkinlaisia viitteitä kyseisen teollisuuden kilpailuasemasta 
ja sen osatekijöistä. Kuitenkin ainoastaan sellaisten yritysten kilpailukyvystä kannattaa 
puhua, jotka ovat todella mukana kansainvälisessä kilpailussa. 
Yhdysvaltojen teollisuuteen verrattuna EU:n teollisuuden markkina-asema on kuitenkin 
heikentynyt sen viennin määrän ollessa tällä hetkellä vähemmän kuin puolet Yhdysvaltain 
teollisuuden viennistä. Monet suhteellisessa vientikyvyssä tapahtuneista vaihteluista ovat 
2Yhdistyneessä kuningaskunnassa suuri osa teollisuudesta on tällä hetkellä ryhmittynyt 
British Aerospacen ja GEC:n ympärille ja keskittyminen on jatkunut edelleen (GEC:n 
toteuttama VSEL:in valtaus. VSEL on Barrow'ssa sijaitseva sukellusvenevalmistaja ja 
laivanrakennusyhtiö). 
3Kuvaavia esimerkkejä Yhdysvaltojen rakennemuutos- ja yhdistämistoiminnasta ovat: 
- Lockheedin vuonna 1993 suorittama General Dynamicsin taisteluhävittäjäosaston osto, 
- Northropin vuonna 1994 suorittama Grummanin yritysvaltaus, 
- Lockheedin ja Martin Mariettan kesken sovittu sulautuminen 
- äskettäiset neuvottelut Boeingin ja Mc Donnel Douglasin välillä niiden siviili- ja 
puolustustoimintojen mahdollisesta sulauttamisesta. 
yhteydessä kansainvälisiin poliittisiin tapauksiin, kuten idän ja lännen välisen 
vastakkainasettelun päättymiseen, Persianlahden sotaan vuosina 1990/91 ja Neuvostoliiton 
hajoamiseen. Myös kansallisissa asevientipolitiikoissa, vientituet mukaan lukien, 
tapahtuneiden muutosten osuus on epäilemättä ollut tärkeä. Tässä yhteydessä Yhdysvaltain 
teollisuuden vientikyky EU:n teollisuuteen verrattuna alkoi kuitenkin 1980-luvulla 
vallinneissa verrattain vakaissa kansainvälisissä poliittisissa olosuhteissa parantua, osittain 
myös sen hyväksi harjoitetun politiikan vaikutuksesta. 
Edellä mainituista tekijöistä voidaan päätellä osan vaihteluista johtuneen myös 
muutoksista niiden taustalla olleissa kilpailuasetelmissa, mukaan lukien Yhdysvaltain 
dollarin arvon aleneminen merkittävästi Euroopan valuuttoihin verrattuna vuodesta 1985, 
mikä koetteli suuresti Euroopan puolustukseen liittyvien yritysten kilpailukykyä. 
Halifaxissa pidetty G7-maiden huippukokous osoitti vaarat, joita tällaiset vaihtelut 
asettavat kestävälle, muulle kuin inflaatiosta aiheuvalle kasvulle ja kansainvälisen kaupan 
jatkuvalle kasvulle. Euroopan unionia ja Yhdysvaltoja kannustetaan näin ollen toimimaan 
entistä aktiivisemmin ja korjaamaan USA:n dollarin ja EU:n valuuttojen välistä 
epätasapainoa. Sevillassa hiljattain käydyn yli Atlantin ulottuvan kauppaa koskevan 
vuoropuhelun johtopäätöksissä korostettiin entistä vakaampien valuuttojen merkitystä. 
Yhdysvaltain teollisuuden vahvaa kilpailuasemaa Euroopan teollisuuteen nähden voidaan 
parhaiten kuvata puolustustarvikkeiden tuontia yksittäisiin EU.n jäsenvaltioihin koskevin 
luvuin, joihin EU.n sisäinen kauppa siis sisältyy, vuosien 1988 - 92 välisenä aikana 75 
prosenttia tärkeimmistä tavanomaisista tuontiaseista tuli Yhdysvalloista. Euroopan 
puolustukseen liittyvän teollisuuden kilpailuaseman huononeminen johtuu tärkeimpien 
tavanomaisten aseiden EU:n ja USA:n kahdenvälisen kaupan taseesta, joka vuosina 1988 -
92 oli 10:1 Yhdysvaltain hyväksi (katso liitteessä oleva taulukko 4). 
Vientikyky ei kuitenkaan anna täydellistä kuvaa kansainvälisestä kilpailukyvystä, 
varsinkaan kun on kyse alasta, jolla osto-ja hankintapäätöksiä harvoin tehdään pelkästään 
kaupallisin ja taloudellisin perustein. Yrityksen näkökulmasta tärkein kilpailukyvyn 
arviointiperuste on kannattavuus. 
Euroopan puolustukseen liittyvien yritysten tilanne on tässä suhteessa vaihteleva. Melko 
monet suuret asevalmistajat ovat kuitenkin viime vuosina menettäneet rahaa puolustukseen 
liittyvissä toiminnoissaan, eräät jo usean vuoden ajan. Toisten yritysten puolustusalan 
toiminta on jatkunut kannattavana ja niillä on ollut melkoista menestystä 
vientimarkkinoilla. 
Euroopan teollisuuden teknologisesti vahvojen ja heikkojen puolien arvioiminen 
puolustusalalla on myös vaikeaa ja jokseenkin subjektiivista. Yhdysvaltain 
puolustusministeriö on yrittänyt vertailla keskenään Yhdysvaltain ja Euroopan 
suorituskykyä niin sanottujen 20 kriittisen teknologian alan osalta. Puolustusministeriö 
uskoo, ettei Euroopan teollisuus millään näistä aloista "ole merkittävästi edellä" 
Yhdysvaltoja, mutta "kykenee antamaan huomattavan panoksen" niistä seitsemällä4. 
4Koneäly ja robotiikka, simulointi ja mallinnus, asejärjestelmien toimintaympäristö, 
suihkumoottorilla varustetut voimanlähteet, suuritiheyksiset tarvikkeet, 
komposiittimateriaalit ja bioteknologia. Office of Technology Assessment, Arming Our 
8 
Teollisuuden kokonaistasolla edellä mainitut arviot viittaavat vahvasti siihen, että 
Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden kilpailuasema Yhdysvaltain teollisuuteen 
verrattuna on 1980-luvulta alkaen heikentynyt. Yhdysvaltain teollisuuden hinnat 
vastaavista, suurtuotannosta aiheutuvin säästöin valmistetuista tarvikkeista ovat yleensä 
kilpailukykyisempiä kuin Euroopan teollisuuden, johtuen kotimarkkinoista, jotka ovat 
laajuudeltaan yli kaksi kertaa niin suuret kuin kaikkien EU:n jäsenvaltioiden markkinat 
yhdessä ja noin seitsemän kertaa niin suuret kuin laajimmat kansalliset markkinat 
Euroopassa. Kokonaiskysynnän laskun ja teknologian edistysaskelten myötä sekä EU:n 
markkinoiden hajaantuneisuuden jatkuessa tämä Yhdysvaltain teollisuuden rakenteellinen 
etu kasvaa. 
2.1.3 Markkinoiden hajaantuneisuus ja rajat ylittävän teollisen yhdentymisen esteet 
Markkinoiden hajaantuneisuus 
Koska kilpailukyky liittyy kykyyn hyödyntää suurtuotannon tarjoamia etuja, edellä 
kuvattua Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden kilpailuaseman selityksenä voi 
osittain olla Euroopan puolustustarvikemarkkinoiden hajanainen tila. Tämä 
hajaantuneisuus kuvastaa jäsenvaltioiden laajalle levinnyttä ja pitkäaikaista tapaa suosia 
puolustustarvikehankinnoissaaan kansallisia toimittajia tai niiden puuttuessa NATO-
maiden hankkijoita. 
Tämänkaltaisille puolustustarvikkeille tuskin on olemassa todellisia eurooppalaisia 
markkinoita, sillä Euroopan sisäinen kauppa vuosina 1988 - 1992 oli yhteensä vain noin 
3-4 prosenttia EU.n jäsenvaltioiden tärkeimpien tavanomaisten aseiden 
kokonaishankinnoista. Osien ja alajärjestelmien osalta markkinat ovat kuitenkin 
kansainvälisemmät. 
Markkinoiden hajaantuneisuus on aiheuttanut joukon kilpailuhaittoja Euroopan unionin 
puolustukseen liittyvälle teollisuudelle: 
Se on estänyt suurtuotannon etujen täysipainoisen hyödyntämisen sotatarvikkeiden 
tuotannossa. Kansallisten tilausten rajoitettu määrä on saattanut monien 
hankkeiden taloudellisen kannattavuuden riippuvaiseksi epävarmoista 
vientisopimuksista. 
Todellisen kilpailun puuttuminen on monien puolustustarvikesopimusten osalta 
johtanut asejärjestelmien kehittämisen ja tuotannon tehokkuuden heikkenemiseen. 
Näin varsinkin silloin, kun tehdään kustannuksiltaan valvottuja sopimuksia, mikä 
sopimusmuotona on kuitenkin vähitellen poistumassa käytöstä. 
Kansainväliset yhteistyöohjelmat, jotka teknologisista ja taloudellisista syistä ovat 
käyneet yhä tarpeellisemmiksi, työnjaon tehottomuus ja kohtuullisen hyödyn (juste 
retour) soveltaminen maiden ja niiden kotimaisten toimittajien välillä ovat 
lisänneet ylituotantoa, aiheuttaneet lisäkustannuksia ja estäneet kansallisten 
teollisuuksien yhdentymisen suhteellisen edun perusteella. 
Allies: Cooperation and Competition in Defense Technology, 1990, s. 26. 
9 
Rajat ylittävä teollinen yhdentyminen 
Puolustusalalla on vuosikymmenien ajan ollut useita rajat ylittävän teollisen yhteistyön 
muotoja: eri maat tekevät tiettyihin hankkeisiin liittyvää yhteistyötä sekä osallistuvat 
osuustoiminnallisiin yhteisyrityksiin ja vähemmässä määrin strategisiin liittoihin (mukaan 
lukien täyden toiminnan yhteiset tytäryhtiöt). Sotatarvikkeisiin liittyvät yhteistyöohjelmat 
ovat nyt yleinen keino suunnata yksinomaan kansallisista hankkeista aiheutuvat liialliset 
kustannukset laajojen monimutkaisten asejärjestelmien kehittämiseen ja tuottamiseen 
Euroopassa. Suurin Euroopan sotatarvikkeisiin liittyvä yhteistyöohjelma on Eurofighter 
2000, johon osallistuvat suurimmat Yhdistyneen kuningaskunnan, Saksan, Italian ja 
Espanjan ilmailu- ja avaruusteollisuusalan yritykset. Toinen avainasemassa oleva 
osuustoiminnallinen yhteisyritys on uutta teknologiaa hyödyntävän Euroopan 
sotilaskuljetuskoneen kehittäminen 2000-lukua varten EUROFLAG-konsortion toimesta. 
Viisi maata osallistuu tätä nykyä tulevaisuuden suureen ilma-alusohjelmaan. 
Rajat ylittävät yhteisyritykset ovat toinen teollisen yhteistyön muoto, joka 1980-luvulta 
alkaen on yleistynyt Euroopan puolustukseen liittyvässä teollisuudessa. Merkittäviä 
esimerkkejä strategisista liitoista ovat Aérospatial en ja Daimler-Benz Aerospacen välinen 
suhde helikopterien kehittämiseksi, tuottamiseksi ja kaupan pitämiseksi (Eurocopter)5 sekä 
ohjus- ja satelliittialan hankkeet tai Thomsonin hiljattain ostama 25 prosentin osuus 
puolustukseen liittyvää elektroniikkaa valmistavasta espanjalaisesta yrityksestä nimeltä 
Indra. 
Yhteisyritykset ovat tavallisimmin teollisuusjohtoisia, mutta ne on perustettu niihin 
osallistuvien yritysten kotimaan hallituksen suostumuksella. Ne voivat toimia tehokkaana 
keinona eri yritysten erilaisten teknologisten kapasiteettien yhdistämiseksi, mutta eivät ole 
yhtä hyviä kehittämis- ja tuotantokustannusten alentamisessa tai tuotteiden 
kokonaiskäyttötehon parantamisessa. Kansainvälinen yhteistyö Yhdysvaltojen tai muiden 
kolmansien maiden kanssa johtuu tavallisesti muiden kuin tuottajamaiden kanssa tehtyjen 
ostosopimusten sisältämistä "vastavaatimussopimuksista". 
EU:n puolustukseen liittyvien yritysten kykyä järkeistää ja keskittää liiketoimintaansa 
sulautumalla tai rajojen yli myymällä rajoittaa ainakin viisi tekijää: 
Puolustukseen liittyvän teollisuuden rajat ylittävä rakennemuutos vaatii 
useimmissa tapauksissa hallituksen suostumuksen. Sitä ei todennäköisesti voi 
saada, jos rajat ylittävän järkeistämisen, joka merkittävästi vähentää kansallista 
teollisuuskantaa tai muuttaa sen hyvin erikoistuneeksi, katsotaan vaarantavan 
ratkaisevien puolustustarvikkeiden kansallisen saantiturvallisuuden. 
5Ensimmäinen merkittävä yhteisyrityksen kaltainen yhteistyöjärjestely tällä alueella oli 
Euromissile. Sen aloittivat vuonna 1972 Aérospatiale ja MBB (joka nykyisin on osa 
Deutsche Aerospacea). 
10 
Hallitusten ja puolustukseen liittyvien yritysten väliset suhteet vaihtelevat 
huomattavasti eri jäsenvaltioiden kesken. Joissakin maissa valtio omistaa tai 
valvoo merkittävää osaa kyseisestä teollisuudesta, eräissä muissa maissa niiden 
välillä on enemmän etäisyyttä. Nämä eroavaisuudet ovat esteenä teollisuuden rajat 
ylittävälle yhdentämiselle, missä mennään pidemmälle kuin yhteisyrityksissä. Sen 
lisäksi, että tämä tilanne synnyttää viennin vääristymiä, se vaikuttaa myös 
Euroopan sisäisten politiikkojen, erityisesti teollisen yhteistyön kehittämiseen. 
Asevientipolitiikka, mukaan lukien aseviennin valvontapolitiikka, vaihtelee 
huomattavasti jäsenvaltioiden kesken. Yrityksen puoleensavetävyys 
yhteistyökumppanina riippuu muun muassa sen kyvystä hankkia kotimaansa 
hallitukselta vientilupia. 
Esteenä on myös ero puolustukseen liittyvissä kansallisissa vaatimuksissa, mukaan 
lukien tilausten ajoitus ja strategiset suunnitelmat, joita varten tarvikkeita tarvitaan. 
Ainoastaan yhteinen määritelmä toiminnallisista vaatimuksista poistaisi kokonaan 
tämän esteen puolustustarviketeollisuuden yhdentymiseltä. 
Lisäksi puuttuvat yhteiskansalliset oikeudelliset rakenteet, kuten säädös 
eurooppayhtiöstä (European Company Statute) ja yhteiskansallisten 
yhteistyökumppanuuksien tunnustaminen valintakelpoisiksi saamaan rahoitusta 
kansal 1 i si sta tutkimusbudj etei sta. 
2.1.4 Maanpuolustuksen teknologiset yhteisvaikutukset 
Puolustukseen liittyvien teollisten toimintojen yhdentymisen helpottamiseksi Euroopan 
unionin toimissa on otettava huomioon varustelualan erityispiirteiden lisäksi yhä 
kiinteämmät ja tarpeellisemmat yhteydet siviilialoihin (kaksikäyttöteknologiat, -osat, -
tuotteet ja niiden tuotantolaitokset) näiden alojen välisten teknologisten ja teollisten 
yhteisvaikutusten kehittämisen kannustamiseksi Euroopan tasolla. 
Perinteisesti on väitetty, että puolustusteollisuuden T&K tuottaa ulkoisia hyödykkeitä 
innovaatioiden muodossa talouden siviilipuolen hyödyksi ("johdannaisvaikutus"). 
Puolustus- ja siviilitoiminnan suhde on kuitenkin 1960-luvulta alkaen muuttunut: 
puolustukseen liittyvä teollisuus luottaa entistä enemmän siviilialan teknologiseen 
toimintaan hyödyntäen entistä enemmän si viili ai kuperaa olevia teknologioita, osia ja 
tuotteita ("ensisijaisuusvaikutus"). Puolustusteollisuuden T&K:n ja tuotannon osuuden 
ollessa yhä pienempi huipputeknologiaa edellyttävästä toiminnasta teknologinen 
suorituskyky riippuu yhä enemmän siitä, miten yritykset onnistuvat yhdistämään 
toiminnassaan siviili- ja puolustusteknologian. Niiden on oltava entistä valmiimpia 
siviililaitteistojen ja -ohjelmistojen yhdenmukaistamiseen puolustuslaitteiston kanssa, 
järjestämään kaksikäyttöteknologioihin liittyviä T&K-ohjelmia sekä välittämään tietoja 
ja asiantuntemusta siviili- ja puolustuskäytön välisen kuilun ylitse. 
Sekä siviili- että puolustusmarkkinoilla toimivilla puolustustarvikkeiden tuotantoon 
liittyvillä yrityksillä on kiinnostusta ja merkittävä asema siviili- ja puolustustason 
synergian hyödyntämisessä. Yhä suurempi joukko niistä on mukana siviili- ja 
puolustustason toiminnan välisen jakautumisen romuttuessa; kuitenkin tällainen 
jakautuminen edelleenkin liian usein muodostaa esteen synergialle sellaisissa yrityksissä, 
11 
jotka ovat mukana Euroopan strategisissa liittoumissa siviilitoimintansa osalta, mutta eivät 
puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvän toimintansa osalta. Lisäksi myös yritysten 
sisäisiä synergioita on tuettava rajojen sisällä ja niiden ulkopuolella. 
Kaksikäyttölähestymistavan edistäminen on useiden vuosien ajan ollut Yhdysvaltojen 
tutkimuksen ja puolustushankintapolitiikan päätavoitteita ja se on johtamassa 
yhdentyneempään puolustus-ja siviiliteknologiaan ja teolliseen perustaan. Koko Euroopan 
puolustukseen liittyvät T&K-ponnistukset, jotka vastaavat yhtä kolmasosaa Yhdysvaltojen 
vastaavista, ovat vähenemässä ja suhteessa hajaantuneemmat. Tämän vuoksi on olennaista, 
jos Eurooppa aikoo suojata kilpailukykyisen ja riittävän itsenäisen teknologisen perustansa 
ja tutkimusvalmiutensa (erityisesti tutkijaryhmänsä), että järjestelmällisemmän yhteistyön 
ja suuremman keskinäisen riippuvuuden avulla tapahtuvan puolustukseen liittyvien T&K-
pyrkimysten parantamisen lisäksi myös siviilitoimintaan liittyvistä T&K-saavutuksista 
saadaan mahdollisimman suuri hyöty siviili- ja puolustustason tehokkaamman synergian 
avulla. 
Jäsenvaltioissa on toimiin ryhdytty vaihtelevissa määrin teknologisen synenergian 
edistämiseksi siviili- ja puolustustoiminnan välillä. Niitä on jatkettava ja vahvistettava 
myös Euroopan tasolla T&K-resurssien kokonaiskäytön optimoimiseksi ja puolustukseen 
liittyvien teollisuudenalojen rakennemuutoksen tai monipuolistamisen helpottamiseksi. 
Yhtenä hyvänä esimerkkinä tällaisesta lähentymisestä on avaruuteen liittyvä toiminta. 
Sotilas- ja siviili sovellutuksin a on avaruusteollisuudessa paljon yhteistä. Tässä mielessä 
USA:n teollisuus on pitkään hyötynyt puolustusohjelmista ponnahduslautana kaupallisiin 
avaruussovellutuksiin. Euroopalle hyvin tärkeät halutut synergiat yksilöidään tulevassa 
avaruutta koskevassa tiedonannossa. 
2.2 Poliittiset ja turvallisuuteen liittyvät haasteet 
2.2.1 Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetti 
Kylmän sodan loppumista seuranneet kansainväliset ja strategisten näkökohtien muutokset 
edellyttävät kaikilta tärkeimmiltä toimijoilta turvallisuuspolitiikan tarkistamista. 
Puolustusrakenteita on alettu muuttaa kansallisella ja monenvälisellä tasolla. Tämän 
muuttamisen tarkoituksena on muun muassa aikanaan varmistaa turvallisuuteen 
sijoitettavien varojen entistä tehokkaampi käyttö samanaikaisesti puolustusbudjettien rajun 
pienentämisen kanssa. 
Euroopan mantereen turvallisuus riippuu Länsi-Euroopan maiden kyvystä muodostua 
vakaaksi ja yhdentyneeksi voimatekijäksi. Yhtäältä taloudellisen hyvinvoinnin leviäminen 
ja kaikkien Euroopan unioniin liittymistä haluavien Euroopan maiden vähittäinen 
mukaanotto ovat tällaisen yhdentymisellä saavutettavan vakauden olennaiset tekijät. 
Toisaalta unionin edistyminen todellisen yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan 
luomisessa muodostaa toisen vakaan voimatekijän perustekijöistä. Euroopan rakentamisen 
syventäminen myös puolustuksen suuntaan on siis etusijalla. Yhteistyön lujittuminen 
asevarustelussa on yksi puolustuspolitiikan tärkeä osa. Unionin, joka toteuttaa yhteistä 
uiko- ja puolustuspolitiikkaa, on myös kehitettävä asevarustelupolitiikkaa, varsinkin kun 
eräät tärkeimmistä puolustukseen liittyvien tuotteiden tuottajista, viejistä ja ostajista ovat 
sen jäsenvaltioita. 
12 
Tässä yhteydessä voitaisiin puolustukseen liittyviin teollisuudenaloihin käyttää tarvittaessa 
mukautettuja yhteisön välineitä. Nämä välineet voitaisiin mukauttaa erityisesti 
turvallisuustarpeiden ja YUTP:n yhteydessä määriteltävien poliittisten suuntaviivojen 
perusteella. 
On myönteistä, että kylmän sodan päättymisen ansiosta on voitu vähentää 
puolustusbudjetteja. Puolustukseen liittyvien teollisuudenalojen tarpeella vähentää 
merkittävästi toimintaansa on kuitenkin ollut, huolimatta pyrkimyksistä muuntaa 
toimintoja siviilitoiminnoiksi, suoria ja tärkeitä vaikutuksia työpaikkojen lakkauttamiseen 
erityisesti tietyillä alueilla. Muitakin seurauksia saattaa ilmetä pidemmällä aikavälillä 
tuotantoperustan ja Euroopan teollisuuden innovaatiokyvyn köyhtymisenä. 
Euroopan yhteistä puolustuspolitiikkaansa varten tarvitseman kilpailukykyisen ja riittävän 
itsenäisen teollisen ja teknologisen perustan säilyttäminen ja lujittaminen toteutetaan 
pakostikin puolustukseen liittyvien teollisuudenalojen yhdentämisellä. Tällä 
yhdentymiselläja suurm arkki noiden toteuttamisella voidaan kehittää entistä tehokkaampaa 
yhteistyötä erikoistumisessa ja eri alojen välisessä yhteistyössä mitä tulee sekä 
sotatarvikkeiden kehittämiseen että tuottamiseen. Eurooppalaiset yritykset tulevat entistä 
suoritus-ja kilpailukykyisemmiksi, jos ne kehittävät synergiaa ja yhteistyötä ja toteuttavat 
jopa sisämarkkinoiden tasoisia rakennemuutoksia. 
EU:n on valvottava omaa teknologiapohjaansaja Euroopan puolustukselle välttämättömien 
tuotteiden perustaansa. Sen on siten pyrittävä turvaamaan vastaava, tehokas pääsy 
kolmansien maiden markkinoille, mikä vähentäisi yksisuuntaista riippuvuutta kolmansista 
maista. 
Puolustukseen liittyvien tuotteiden Euroopan markkinoiden toteuttamisella olisi 
parannettava alan tehokkuutta ja sen seurauksena vähennettävä ostajien kustannuksia. 
Puolustusviranomaisten hoitamat budjetit ovat tässä edunsaajina. Puolustusviranomaisten 
on kuitenkin katsottava, että markkinat tarjoavat heille tuotteita, jotka vastaavat 
asevoimille osoitettuja tehtäviä. 
Eurooppalaisten on kehitettävä entistä enemmän toimintakykyään alueellisten ristiriitojen 
estämiseksi tai ratkaisemiseksi. Kyse on erityisesti rauhan säilyttämis- ja 
palauttamistehtävistä sekä ihmisten evakuoinnista ja humanitaarisista 
avustustoimenpiteistä. Nämä tehtävät edellyttävät eurooppalaisilta ja kansallisilta 
järjestöiltä sopivien laitteiden suunnittelemista ja kehittämistä. 
Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan rakentaminen on pitkä prosessi, joka on 
kuitenkin jo aloitettu. Euroopan unionin perustamissopimuksen ja siihen liitetyn WEU:n 
julistuksen ansiosta Euroopan tasolla voidaan nyt ottaa huomioon poliittiset ja 
turvallisuuteen liittyvät pakotteet, jotka ovat luonteenomaisia puolustukseen liittyvän 
teollisuuden kaikelle toiminnalle. Tässä suhteessa on tärkeää huomata, että YUTP:lla on 
jo nyt käytössään puitteet ja välineet tällaisen toiminnan yhteyksien ja painopistealueiden 
määrittämiseksi. WEU kehittää omia keinojaan, jotka tähtäävät Euroopan puolustuksen 
toimintakyvyn tehostamiseen. Siten on tärkeää varmistaa tietty yhdenmukaisuus EU:n ja 
WEU n töiden välillä. 
13 
2.2.2 Hallitustenvälinen konferenssi 
Hallitustenvälinen konferenssi kokoontuu maaliskuun lopulta 1996 lähtien päättääkseen 
muun muassa yhteisen turvallisuus-ja puolustuspolitiikan kehittämisestä, mukaan lukien 
asevarusteluun liittyvät näkökohdat. Ei varmastikaan pidä odottaa HVK.n päätelmien 
täytäntöönpanoa eurooppalaisten toimien toteuttamiseksi puolustusteollisuuden alalla. 
Päinvastoin HVKn päätöksentekoa helpottaa, jos Euroopan tasolla alalla tehdään jo 
yhteistyötä teollisten toimijoiden kesken ja toteutetaan julkisen vallan erityistoimia. 
HVK.ssa voidaan asettaa välineet Euroopan asevarustelupolitiikan käyttöön ainoastaan, 
jos sillä välin pidetään yllä ja jopa kehitetään kilpailukykyistä teollisuutta, joka vastaa 
Euroopan turvallisuustarpeita. Hallitustenvälisessä konferenssissa on erityisesti helpompaa 
antaa keinot Euroopan varustelupolitiikan käyttöön, jos tehokasta Euroopan 
turvallisuustarpeita vastaavaa teollisuutta on tällä välin ylläpidetty. Westendorpin 
kertomuksessa, joka on saanut jäsenvaltioilta voimakasta tukea, todetaan, että 
konferenssissa olisi pohdittava, miten Euroopan toimintakyvyn kehittämistä ja entistä 
tiiviimpää Euroopan varustelualan yhteistyötä voidaan edistää ja kuinka varmistetaan 
sotilasalan toiminnan entistä suurempi yhtenäisyys Euroopan kriisien hallinnan poliittisten, 
taloudellisten tai humanitääristen näkökohtien kanssa. 
3. Toimijat ja toimintatavat 
3.1 Euroopan unioni: eri toimintatapojen yhteisvaikutusten edistäminen 
Kysyntä ja tarjonta noudattavat asemarkkinoilla erityisiä sääntöjä, jotka ovat julkisen 
vallan yksipuolisen aseman sanelemia, mikä puolestaan perustuu suurelta osin 
turvallisuus- ja ulkopolitiikan vaatimuksiin. Tämä merkitsee sitä, että asevarusteluun 
liittyviä kysymyksiä voitaisiin käsitellä EU:n yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan 
yhteydessä. Asevarustelukysymysten taloudellinen ulottuvuus aiheuttaa pakosti 
vuorovaikutuksen EY:n perustamissopimuksen kanssa. Tässä yhteydessä olisi joko 
lähdettävä jo erityisesti Euroopan yhtenäismarkkinoiden yhteydessä sovellettavista 
säännöistä asevarustelualan erityissääntöjen laatimiseksi tai sovellettava jo olevia sääntöjä, 
joissa kuitenkin on täysin otettu huomioon tämän alan erikoisluonne. Tällaisten 
sotatarviketuotteiden yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen luo jäsenvaltioiden välille 
riippuvuussuhteen puolustustarvikkeiden hankinnassa mahdollista yhteisen 
puolustuspolitiikan määrittelyä silmällä pitäen. Tämän helpottavan tekijän ansiosta näiden 
tarvikkeiden hanki ntavarmuus parantuu asteittain jäsenvaltioiden välillä 
markkinaolosuhteita myötäillen. 
Jos puolustukseen liittyvien tuotteiden Euroopan markkinoiden luominen voidaan toteuttaa 
EY:n perustamissopimuksen ja Euroopan unionin perustamissopimuksen V osaston 
asianomaisia määräyksiä soveltamalla, on myös myönnettävä, että eurooppalaiset 
yhtenäismarkkinat edellyttävät, että niillä on oma identiteettinsä kolmansiin maihin 
nähden. Tämä identiteetti varmistettaisiin soveltamalla erityismääräyksiä, jotka koskevat 
tulliliittoa, kauppapolitiikkaa ja pääsyä yleisille markkinoille. On erityisesti korostettava, 
että puolustustuotemarkkinoidensa identiteetin vuoksi Euroopan unionin tuotteiden 
vastaava, tehokas pääsy kolmansien maiden markkinoille voitaisiin toteuttaa kummallekin 
osapuolelle yhtä edullisin ehdoin. Tässä yhteydessä tavanomaisten olosuhteiden 
palauduttua tulliliittoon Atlantin yli ulottuvaa kauppaa on kehitettävä vastavuoroisen 
14 
vapauttamisen pohjalta, jotta Atlantin ylittävä puolustustarvikkeita koskeva yhteistyö, 
mukaan lukien "epäinhimillisten" aseiden (jalkaväkimiinat) vientirajat, lujittuisi. Tällaisen 
tasapainoisen suhteen luominen edellyttää myös sellaisten mekanismien toteuttamista, 
joilla voidaan arvioida myynnin määrää ja varmistaa vastavuoroisuuden toteutuminen 
tarvittaessa. 
3.1.1 Euroopan yhteisössä käytettävissä olevat välineet 
Ensiksikin yhteisön elimillä on käytössään joukko välineitä, jotka liittyvät teollisessa 
mielessä sotatarvikkeiden eri näkökohtiin. Toiseksi ja ennen kaikkea yhteisön kehys 
tarjoaa mahdollisuuden soveltaa, ottaen huomioon alan erityisluonteen, velvoittavia 
sääntöjä, jotka takaavat kaikille toimijoille oikeusturvan ja edellytysten 
oikeudenmukaisuuden yhteisön markkinoilla. 
Ottaen huomioon näiden välineiden tärkeyden tässä tiedonannossa korostetaan Euroopan 
yhteisön käytettävissä olevia toimintatapoja, joita voidaan ottaa käyttöön lyhyellä 
aikavälillä. Tästä syystä näitä mahdollisuuksia analysoidaan yksityiskohtaisemmin 
jäljempänä luvussa 4 alan erikoisluonteen huomioon ottaen. 
Tämä huomioon ottaminen on epäilemättä hyvin tärkeä tekijä, koska vastoin aikaisempaa 
käytäntöä jäsenvaltiot eivät enää tulkitse laajasti ETY-perustamissopimuksen 223 
artiklassa sallittuja poikkeuksia. Itse asiassa EY:n perustamissopimuksen 223 artiklassa 
on tähän asti rajoitettu yhteisön kehyksen arviointia sallimalla poikkeus 
perustamissopimuksen määräyksiin "aseiden, ampuma- ja sotatarvikkeiden tuotantoa tai 
kauppaa varten". Tämä poikkeus on seikkaperäinen ja ehdollinen, koska samaisen artiklan 
mukaisesti tätä aihetta koskevien kansallisten järjestelmien on oltava yhtäältä "tarpeen 
jäsenvaltion turvallisuutta koskevien välttämättömien etujen suojelemiseksi" ja toisaalta 
ne eivät saa "muuttaa kilpailuedellytyksiä yhteismarkkinoilla niiden tuotteiden osalta, joita 
ei ole tarkoitettu sotilaalliseen erityiskäyttöön". Sopimuksen 225 artiklassa annetaan 
erityisesti yksityiskohtaiset säännöt, jotta tuomioistuin voi valvoa 223 artiklan mukaisesti 
toteutettuja kansallisia toimenpiteitä. Lisäksi 223 artiklassa osoitetaan, että kansallisia 
poikkeuksia voidaan soveltaa yksinomaan tuotteisiin, jotka ovat neuvoston vuonna 1958 
laatimassa luettelossa. Neuvoston hyväksyttyä luettelon 15. huhtikuuta 1958 sitä ei ole 
sen jälkeen kertaakaan muutettu. Täten 223 artiklassa ei määrätä jäsenvaltioiden yleisestä 
yksinomaisesta toimivallasta. Sitä vastoin 223 artiklassa annetaan jäsenvaltioille 
mahdollisuus poiketa perustamissopimuksen määräyksistä edellä mainituin ehdoin ja 
oikeudellisen valvonnan alaisina. 
Eräät jäsenvaltiot ovat kuitenkin tähän asti tulkinneet tätä artiklaa väljästi ja eri tavoin, 
mikä lisää Euroopan puolustusmarkki noiden hajaantunei suutta. Laajempaan 
tuotevalikoimaan on sovellettu poikkeuksia viittaamatta vuoden 1958 luetteloon. Komissio 
ei ole koskaan käyttänyt aloiteoikeuttaan muuttaakseen tuoteluetteloa. Lisäksi monet 
jäsenvaltiot ovat katsoneet 223 artiklan ilmentävän yleisperiaatetta, jonka mukaan kaikki 
kansalliseen turvallisuuteen liittyvät alat eivät pohjaudu perustamissopimuksiin. Komissio 
on aina kyseenalaistanut tämän näkemyksen ja sen suhtautuminen on nyt vahvistettu 
tuomioistuimen hiljattain tehdyillä päätöksillä. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 
kahdessa äskettäisessä päätöksessä (asiat C-70 ja 83/94) käsiteltiin yhteisön yksinomaista 
toimivaltaa 113 artiklan nojalla jä kahteen eri käyttöön tarkoitettuja tavaroita. 
Tuomioistuimen mielestä erityisesti tässä asiassa tämän yksinomaisen toimivallan takia 
15 
kaupalliset kansalliset toimenpiteet ovat sallittuja ainoastaan EY:n erityisvaltuutuksen 
nojalla eikä tuotteen (strateginen) luonne saisi estää sen kuulumista yhteisen 
kauppapolitiikan soveltamisalaan. Tällä perusteella asetuksen ETY 2603/69 11 artiklassa 
yhteisen vientijärjestelmän perustamisesta sallitaan jäsenvaltion ottaa käyttöön kansallisia 
rajoittavia toimenpiteitä, jotta "vältetään ulkosuhteiden tai kansojen rauhanomaisen 
yhteiselon vakavan häiriintymisen vaara, joka saattaa vaikuttaa sen yleiseen 
turvallisuuteen". Lisäksi "toimenpidettä, jonka tarkoituksena on estää tai rajoittaa 
tiettyjen tuotteiden vientiä, ei saa jättää pois yhteisen kauppapolitiikan alalta sillä 
perusteella, että sillä pyritään saavuttamaan uiko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteet". 
3.1.2 YUTP:n yhteydessä käytettävissä olevat välineet 
Euroopan unionin perustamissopimuksessa on määritetty uusi tilanne luomalla yhteinen 
uiko- ja puolustuspolitiikka (YUTP), "joka käsittää kaikki Euroopan unionin 
turvallisuuteen liittyvät kysymykset, mukaan lukien pitkällä aikavälillä määriteltävä 
yhteinen puolustuspolitiikka, joka saattaa aikanaan johtaa yhteiseen puolustukseen". 
Turvallisuuden käsite on maailmanlaajuinen. Siihen sisältyvät siis myös sotatarvikkeisiin 
liittyvät kysymykset. Maastrichtin sopimuksessa on samanaikaisesti otettu käyttöön käsite 
jäsenvaltioiden tärkeistä yhteisistä eduista. Unioni toteuttaa asteittain yhteistä toimintaa 
erityisesti aloilla, joilla jäsenvaltioilla on tärkeitä yhteisiä etuja. Turvallisuuden alalla 
nämä tärkeät yhteiset edut on yksilöity valmisteltaessa Euroopan unionin 
perustamissopimuksen voimaantuloa (ks. Kööpenhaminassa kokoontuneen Eurooppa-
neuvoston päätelmät "turvallisuutta koskevasta valmistelutyöstä"). Tämä käsite yhteisistä 
turvallisuuseduista helpottaa YUTP:n yhteydessä tehtäviä päätöksiä edellytyksistä toteuttaa 
tarvittavia toimia asevarustelun alalla. 
Valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat ilmaisseet Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 1991 
hyväksytyssä ja kesäkuussa 1992 täydennetyssä julistuksessa "aseiden leviämisen 
estämisestä ja ja viennistä" toiveen, että mahdollistettaisiin aseiden vientiperusteiden, 
joihin jäsenvaltioiden aseidenvientipolitiikka perustuu, yhteinen lähestymistapa, joka 
johtaisi kansallisten asevientipolitiikkojen yhdenmukaistamiseen. 
Maastrichtin Eurooppa-neuvoston yhteydessä päämiehet määrittelivät ne alat, jotka tulevan 
uiko- ja turvallisuuspolitiikan yhteydessä voisivat olla yhteisen toiminnan kohteina. 
Mainittuja aloja oVat turvallisuuden taloudelliset näkökohdat, erityisesti kolmansiin maihin 
suuntautuvan sotateknologian siirron valvonta ja aseviennin valvonta. 
Vuonna 1995 EU käynnisti Euroopan unionin perustamissopimuksen J.3 artiklaan 
perustuvaa yhteistä toimintaa, joka koski muun muassa aseiden levittämisen estämistä 
koskevan sopimuksen laajentamista ja jalkaväkimiinoja. Varsinkin jälkimmäinen sisälsi 
unionista tulevien miinojen vientikiellon, joka perustui humanitäärisiin sekä uiko- ja 
turvallisuuspoliittisiin näkökohtiin. 
YUTP:n kattavuus ja tarkoitusperät oikeuttavat siis sen, että EU kehittää politiikkaa ja 
toimia jotka, yhteisön kehyksen ja YUTP:n välineitä sopivimmilla tavalla käyttäen, 
hyödyttävät puolustukseen liittyviä teollisuudenaloja. 
16 
Euroopan unionilla on ainoalaatuinen institutionaalinen kehys, joka turvaa tavoitteiden 
saavuttamiseksi suoritettavien toimien johdonmukaisuuden ja jatkuvuuden samalla 
noudattaen ja kehittäen yhteisön säännöstöä. Unioni valvoo erityisesti ulkoisen 
toimintansa johdonmukaisuutta ulkosuhde-, turvallisuus-, talous-ja kehityspolitiikassaan. 
Neuvostoja komissio vastaavat tämän johdonmukaisuuden varmistamisesta. Ne turvaavat 
kumpikin toimivaltansa mukaisesti tällaisen politiikan toteuttamisen (Euroopan unionin 
perustamissopimuksen C artikla). Ilman sisärajoja olevassa, yhteiset turvallisuusedut 
omaavassa talousalueessa johdonmukaisuus edellyttää unionin toimielimiltä sellaisten 
toimintaohjelmien täytäntöönpanoa, jotka yhdistävät entistä enemmän toimielinten 
toimivaltuudet unionin eri pilarien nojalla. 
3.2 WEU:n ja Euroopan unionin entistä tiiviimpi yhteistyö 
3.2.1 EU:n ja WEU.n väliset suhteet 
Euroopan unionin perustamissopimuksen liitteenä olevassa julistuksessa Länsi-Euroopan 
unionista Länsi-Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat yhtä mieltä tarpeesta kehittää 
todellinen Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetti ja omaksua selvästi määritetyt 
puolustusvelvollisuudet. WEU:ia kehitetään puolustusta koskevana Euroopan unionin 
osana ja keinona vahvistaa Atlantin liiton eurooppalaista pilaria. 
Vuonna 1976 perustetun silloisen Euroopan riippumattoman ohjelmaryhmän 
muodostaneen kolmentoista maan puolustusministerit päättivät Bonnissa joulukuussa 1992 
kokoonnuttuaan, että ryhmän toiminnot siirretään WEU:lle Maastrichtissa vahvistettujen 
tavoitteiden mukaisesti. 
Länsi-Euroopan varusteluryhmä (WEAG), entinen Euroopan riippumaton ohjelmaryhmä 
(IEPG), johon kuuluu 13 maata, joista 2 on Euroopan unionin ulkopuolista jäsentä, 
perustettiin täten ja liitettiin Länsi-Euroopan liittoon WEU:ssa asevarusteluyhteistyöstä 
vastuulliseksi elimeksi. Kansallisten puolustusmarkkinoiden avaaminen kilpailulle ja 
Euroopan puolustusteknologian ja -teollisuuden vahvistaminen ovat Länsi-Euroopan 
varusteluryhmän toimintaan kuuluvia tavoitteita. Noordwijkissa 14. marraskuuta 1994 
pidetyssä ministerikokouksessa Länsi-Euroopan varusteluryhmään kuuluvien maiden 
puolustusministerit totesivat WEU:iin perustetun "varustelusihteeristön". 
On todennäköistä, että kehittäessään toiminnallista asemaansa VVEU/Länsi-Euroopan 
varusteluryhmä ryhtyy toimiin niillä aloilla, joilla EU toimii yhteisön politiikkojen 
perusteella. Toiminnan kattaessa samat alat molemminpuolisen tiedotuksen ja lisääntyneen 
yhteistyön edut ovat ilmeisiä tehokkuuden, kustannusten ja yhtenäisyyden kannalta, kun 
on sovittu, että EU:lla ja WEU:lla sekä Länsi-Euroopan varusteluryhmällä on yhteiset 
poliittiset tavoitteet. 
Lisääntynyttä yhteistyötä EU:n ja Länsi-Euroopan varusteluryhmän välillä helpottaisi 
siltojen rakentaminen puolustusmarkkinoita käsittelevien Euroopan toimielinten välille. 
Tällaisia synergioita ja siltoja voitaisiin käytännössä nopeasti rakentaa Rooman 
perustamissopimuksen määräysten tai V osaston perusteella (laajentamalla esimerkiksi jo 
olevia järjestelyjä WEU:n ja komission välillä niiden tiedotusta ja kuulemista koskevien 
yksityiskohtaisten sääntöjen osalta). 
17 
3.2.2 Euroopan varustelujärjestö 
Euroopan unionin perustamissopimukseen liitteenä olevassa julistuksessa Länsi-Euroopan 
unionista suunniteltiin jäsenvaltioiden lujitettua aseisiin liittyvää yhteistyötä Euroopan 
varustelujärjestön perustamiseksi. Tehtävien määrittelystä ja järjestön säännöstön 
merkittävästä edistyksestä huolimatta valmistelutyöt toivat esiin sen, että järjestön 
toimintaa ohjaavissa periaatteissa ja painopistealueissa on edelleen huomattavia 
eroavaisuuksia. 
Länsi-Euroopan varusteluryhmän päätöstä järjestön perustamisesta lykättiin. Tässä 
suhteessa komission olisi tutkittava mahdollista osuuttaan järjestön perustamisessa, samoin 
kuin sen tehtävien määrittelyssä ja toiminnan toteuttamisessa. 
Lisäksi Ranska ja Saksa ovat päättäneet perustaa vuonna 1996 yhteisen 
asevarustelurakenteen entistä järkiperäisemmän yhteistyön sekä tehokkaan ja 
asianmukaisen teollisuus-ja teknologiaperustan aikaansaamiseksi. Näiden kahden maan 
ministerit ilmoittivat tämän askeleen olevan osa Maastrichtin sopimuksessa määrätyn 
yhteisen turvallisuuspolitiikan perustamista ja erityisesti olevan rakentava edistysaskel 
kohti Euroopan varustelujärjestön perustamista. 
Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetin kehittäminen edellyttää, että WEU antaa 
vähitellen EU.n käyttöön toimintakapasiteetin yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan 
toimia varten. Tämän vuoksi sekä keskinäisen toimivuuden että kustannussyistä ja 
yhteisten turvallisuustavoitteiden ja tehtävien kannalta näiden voimien varustelutarpeet 
pyritään saamaan entistä yhteisemmiksi WEU:n jäsenvaltioiden kesken. WEU:n 
suorittama Euroopan asevoimien toiminnallisten tarpeiden määrittely edustaa ratkaisevaa 
askelta kohti Euroopan asevarustelupolitiikkaa. Itse asiassa WEU:n valtioiden pitkälti 
yhteisen varusteluvaatimuksen johdosta EU voi paremmin määritellä sisämarkkinoita, 
tuontia ja hankintoja ohjaavat säännöt heti, kun kyse on sotatarvikkeista. Myös tässä 
kohdin EU:n ja WEU:n välinen yhteistyö on välttämätöntä. 
4. Puolustukseen liittyvän teollisuuden kannalta merkitykselliset yhteisön välineet ja 
toiminnat 
4.1 Sisämarkkinat ja teknologinen perusta 
4.1.1 Julkiset hankinnat 
Komissio on vakuuttunut siitä, että puolustusyhteisölle voisi aiheutua merkittäviä etuja 
sellaisten hankintamenettelyjen soveltamisesta, jotka olisivat pääosin EU:n siviilisektorilla 
noudatettavien menettelyjen kaltaisia. Komissio myöntää, että puolustusalan keskeisiä 
kansallisia turvallisuusetuja koskeva erityisluonne voi edellyttää joitakin mukautuksia 
yhteisön hankintadirektiivien sisältämiin menettelyihin. On kuitenkin tärkeää, että 
kyseisten sääntöjen pääkohtia sovellettaisiin niin pitkälle kuin mahdollista. 
Yhteisössä sovellettava hankintajärjestelmä perustuu pääasiassa seuraaviin periaatteisiin: 
yleisesti sovellettavaan syrjimättömyyden ja tasavertaisen kohtelun periaatteeseen, 
tarjouskilpailuun, puolueettomiin valinta- ja myöntämisperusteisiin perustuviin avoimiin 
ja selkeisiin menettelyihin sekä täytäntöönpanojärjestelmään, joka muodostuu 
18 
rikkomuksen kohteeksi joutuneille toimittajille tarkoitetuista oikeussuojakeinoista ja 
riippumattomasta täytäntöönpanoviranomaisesta, jolla on tutkintavaltuudet ja joka voi etsiä 
korjaavia toimenpiteitä. 
Komission vuonna 1992 teettämän tutkimuksen "Euroopan ulkopuolisten alueiden 
puolustushankintojen kustannukset"6 mukaan puolustushankintoja tehtiin 1990 EU:ssa 
arviolta 65 - 70 miljardin ecun arvosta. Tämän alan tehokkaat hankinnat voivat vuodessa 
johtaa 5-11 miljardin ecun säästöihin, millä estetään tämän teollisuudenalan lentokone-, 
helikopteri-, ohjus-, tankki- ja sota-aluskannan merkittävä kaksinkertaistuminen. 
Neuvosto on tarkentanut näitä periaatteita kuudessa direktiivissä, joissa annetaan 
yksityiskohtaiset säännöt tavaroiden, palvelujen ja yleisten töiden hankinnasta julkisten 
viranomaisten ja laitosten toimesta sekä vähimmäisvaatimukset oikeussuojasta. Näitä 
yksityiskohtaisia sääntöjä sovelletaan ainoastaan tiettyjen rahataloudellisten kynnysten 
rajoissa. On kuitenkin tärkeää pitää mielessä, että edellä mainittuja periaatteita sovelletaan 
kaikkiin sopimuksiin niiden arvosta riippumatta. Tämänkaltaisen oikeudellisen kehyksen 
soveltaminen puolustusalalla antaisi jäsenvaltioille mahdollisuuden hyödyntää 
täysipainoisesti tehokkaiden hankintamenettelyjen aikaansaamat säästöt ja ne voivat 
samalla olla varmoja siitä, että niiden kauppakumppanit soveltavat samoja sääntöjä ja ovat 
saman järjestelyn alaisia. 
Vaikka yhteisön hankintajärjestelmän pääkohtia sovellettaisiinkin myös puolustusalalla, 
niihin olisi tehtävä tiettyjä mukautuksia kyseisen alan erityispiirteiden huomioon 
ottamiseksi. Tässä yhteydessä tärkeimpiä kysymyksiä ovat tarve varmistaa sellaisten 
tietojen luottamuksellisuus, "joiden ilmaisemisen jäsenvaltio katsoo keskeisten 
turvallisuusetujensa vastaiseksi", ja tarve säilyttää taatut hankintalähteet. 
Yhteisön hankintadirektiiveissä säädetään kolmesta eri hankintamenettely muodosta, jotka 
ovat avoin, rajoitettu tai neuvottelumenettely. Vaikka julkiset laitokset voivat vapaasti 
valita näistä kolmesta vaihtoehdosta, julkisten viranomaisten pitäisi tavallisesti valita 
avoin menettely, paitsi silloin, kun kahden muun vaihtoehdon käytölle on tärkeät 
perusteet. Komissio pitää mahdollisena, että tietyissä tiukkaan rajoitetuissa 
puolustustarvikeostoissa julkiset viranomaiset harkitsevat ainoastaan sellaisilta yrityksiltä 
tulevia tarjouksia, jotka on puolueettomin perustein valittu etukäteen sillä perusteella, että 
ne ovat halukkaita ja kykeneviä säilyttämään arkaluontoiset tiedot luottamuksellisina. On 
kuitenkin tärkeää varmistaa, ettei tätä valintamenettelyä käytetä peiteltynä keinona 
tiettyjen toimittajien mielivaltaiseen jättämiseen menettelyn ulkopuolelle. 
Mitä tulee tarpeeseen säilyttää taatut hankintalähteet erityisesti kansainvälisen jännityksen 
tai jopa sodan aikana, komissio katsoo, että tämänhetkinen järjestelmä tarjoaa riittävät 
mahdollisuudet tämän seikan huomioon ottamiseksi. Ensiksikin ostavat henkilöt voivat 
valita toimittajat sen perusteella, kykenevätkö nämä suorittamaan toimituksia 
käytännöllisesti katsoen minkälaisissa olosuhteissa hyvänsä. Lisäksi ne voivat tehdä 
monenvälisiä sopimuksia, eli sellaisia, jotka on tehty useiden samankaltaista tuotetta tai 
6Vuonna 1990 puolustushankintoja tehtiin Euroopan unionissa noin 65 - 70 miljardin ecun 
arvosta, josta 223 artiklassa tarkoitettujen tarvikkeiden kustannusten arvioitiin olevan 40 
miljardia ecua. 
19 
palvelua tarjoavien toimittajien kanssa. Tällöin eri toimittajat asetetaan keskinäiseen 
arvojärjestykseen. Jos yksi toimittaja ei voi toimittaa tuotetta annetussa määräajassa, tuote 
hankitaan seuraavana järjestyksessä olevalta yritykseltä, ja niin edelleen. 
Jos jokin jäsenvaltio katsoo, että sellainen Euroopan yhteisöön sijoittautumaton yritys, 
jonka jättämässä tarjouksessa annetaan paras kokonaisvastine rahoille, täyttää täysin 
kyseisen jäsenvaltion tarpeet, ei liene mitään pakottavaa syytä vaatia tätä jäsenvaltiota 
valitsemaan tarjousta, joka ei yhtä hyvin täytä sen tarpeita ainoastaan sillä perusteella, että 
tarjouksen tekijänä on yhteisön toimittaja. Tämä ei tietenkään merkitse sitä, että 
kolmannen maan tavaranhankkija voi vaatia minkäänlaisia oikeuksia tulla edes harkituksi 
mahdollisena hankkijana. Tässä vaiheessa komission mielestä olisi suotavaa, että näitä 
oikeuksia, oikeudelliset parannuskeinot mukaan lukien, sovellettaisiin ainoastaan yhteisön 
tavaranhankkij öihin. 
Komissio aikoo edelleen tutkia näitä sekä muita mahdollisesti esitettäviä näkökohtia 
yhdessä muiden toimielinten ja jäsenvaltioiden edustajien kanssa kiinnittäen asianmukaista 
huomiota tavoitteeseen edistää voimakkaasti Euroopan puolustukseen liittyvän 
teollisuuden kilpailukykyä. Jos tämä johtaa lainsäädännöllisiin toimenpiteisiin, on selvää, 
että niiden on oltava kaikkia jäsenvaltioita sitovia. 
Jotta jäsenvaltioille kuitenkin taattaisiin joustonvaraa kansalliseen turvallisuuteen 
liittyvissä tapauksissa, kyseisiin toimenpiteisiin olisi sisällytettävä suojalauseke. Tätä 
lauseketta voitaisiin käyttää sillä edellytyksellä, että muille jäsenvaltioille ja komissiolle 
ilmoitetaan välittömästi päätöksestä suorittaa hankintoja yhteisiä sääntöjä noudattamatta. 
Käytetyistä perusteista olisi annettava riittävät tiedot. 
4.1.2 Yhteisön sisäinen kauppa 
Sisämarkkinat eivät merkitse ainoastaan kilpailua edistävää kaupankäynti aluetta, vaan 
tarjoavat ympäristön tiiviimmälle yhteistyölle Euroopan teollisuudenalojen kesken. 
Helpottamalla yhteisön sisäistä kauppaa "Euroopan puolustusmarkkinoiden" toteutumisen 
pitäisi helpottaa sekä Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden yhteistyötä että sen 
yhdentymistä. 
EU:n kehyksen huomioon ottaen Euroopan sisäisten rajojen asteittainen avaaminen 
edellyttää erityisesti, jos mahdollista, jäsenvaltioiden suorittaman yhteisön sisäisen 
kaupan valvonnan yksinkertaistamista ja järkeistämistä. Tämän tavoitteen huomioon 
ottamiseksi ja valvontamenetelmien yhteensovittamiseksi sekä tulosten paremman 
avoimuuden varmistamiseksi olisi otettava käyttöön tietyt, hallinnolliseen yhteistyöhön 
perustuvat yhteisön välineet. 
Tarve yksinkertaistaa puolustustarvikkeiden liikkumista koskevia kansallisia 
valvontamenettelyjä pätee etenkin silloin, kun tämän valvonnan kohteena olevaa kauppaa 
käydään osana teollisia yhteistyösopimuksia. EY:n perustamissopimuksessa tunnustettua 
vastavuoroisen hyväksymisen periaatetta voitaisiin kuitenkin käyttää perustana 
puolustustarvikkeiden valmistuksessa käytetyille teknisille eritelmille, joko osana 
hallitustenvälistä kehystä tai komission aloitteen perusteella. 
20 
Euroopassa käytävä kauppa tulee lopulta paitsi estämään kilpailun vääristymistä, myös 
helpottamaan teollista yhteistyötä ja yhdentymistä taaten kuitenkin jäsenvaltioiden 
kansallisen turvallisuuden kannalta välttämättömien määräysten soveltamisen. 
4.1.3 Tutkimusta ja teknologian kehittämistä (T&K) koskeva toiminta 
Vaikka yhteisön tutkimusohjelmat keskittyvätkin si vii li tavoitteisiin, ne, kuten kansallisen 
tason siviilitutkimustoimintakin, kiinnostavat puolustusteknologiaa kasvavassa määrin. (1) 
koska osin samoja alueita kattava ja yhteensuuntautuva teknologia tarvitsee siviili- ja 
puolustusaloj a monilla eri alueilla (kaksikäyttöteknologiat); (2) koska siviilimarkkinat ovat 
näiden kaksikäyttöteknologioiden kehittämisessä saavuttaneet johtavan aseman. 
Koska yhteisön teollisuuden kilpailukyky on yhteisön T&K-politiikan pääasiallinen 
tavoite, yhteisön ohjelmissa tuetaan tutkimusta useilla kaksikäyttöteknologioihin liittyvillä 
alueilla (tuotantoteknologiat, kehitetyt materiaalit, tietotekniikka, tietoliikenneteknologiat, 
telematiikka, ilmailu, energian varastoiminen ja muuntaminen, jne). 
On arvioitu, että mahdollisia kaksi käy ttöintressejä edustavat teknologiset alueet 
muodostavat yhteisön tutkimuksen kokonaisbudj etistä jopa yhden kolmasosan (eli arviolta 
1 miljardi ecua vuodessa). Tämän vuoksi ei ole yllättävää, että monet puolustusalalla 
tunnetusti aktiivisesti toimivat yritykset ja tutkimusjärj estot osallistuvat yhteisön ohjelmiin 
ja että muutamat jäsenvaltiot kannustavat kyseisiä tahoja tähän toimintaan. Joitakin näistä 
yrityksistä on myös kuultu komission asiantuntijaryhminä tutkimuksen ja teollisuuden 
välisten yhteyksien parantamiseksi (esim. ilmailu). 
Yhteisön T&K-ohj el missä voidaan edistää puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvän 
teollisuuden teknologista perustaa usealla tavalla. (1) vahvistamalla Euroopan 
kokonaistutkimuksen infrastruktuuria ja tieteellistä perustaa; (2) tukemalla sellaisia T&K-
hankkeita, joissa syntyy myöhemmässä kehitysvaiheessa myös puolustustarvikealalla 
hyödynnettäviä kaupallisia tuotteita, prosesseja, standardeja tai parempi laatutae; (3) 
tukemalla sellaisia yleisteknologian alaan kuuluvia T&K-hankkeita, joiden avulla voidaan 
myöhemmässä kehitysvaiheessa luoda joko siviili- tai puolustustason erityissovelluksia. 
Lisäksi yhteisön ohjelmien avulla voidaan tukea myös puolustustarvikkeiden tuotantoon 
liittyvien järjestöjen sellaista tutkimustoimintaa, jonka tarkoituksena on kehittää 
puolustusteknologian avulla siviilitason sovelluksia. 
Yhteisön laajuisen T&K-yhteistyön saadessa yhä enemmän merkitystä sekä siviili- että 
puolustusaloilla on nyt aiheellista tarkastella miten ja missä määrin Euroopan tasolla 
voidaan edistää siviili- ja puolustusalan synergiaa T&K-saavutusten hyödyntämiseksi 
mahdollisimman hyvin. 
Komissio katsoo, että yhteisön tutkimusohjelmien osalta noudatettavan siviilitasoon 
suuntautumisen yhteydessä tarkoituksenmukaisina keinoina näiden asioiden käsittelyn 
aloittamiseksi voitaisiin pitää: 
EY:n ja WEAG:n tutkimusohjelmien välisten yhteistyöyhteyksien muodostaminen 
päällekkäisyyksien välttämiseksi, täydentävyyden varmistamiseksi ja 
tutkimustulosten mahdollisimman tehokkaan käytön helpottamiseksi; 
21 
kaksikäyttöteknologioiden käyttöön liittyvien sellaisten tärkeimpien alojen 
tunnistaminen yhteistyössä WEAG:n ja teollisuuden kanssa, joilla Euroopalla on 
heikot tai liian epäitsenäiset valmiudet, joita olisi vahvistettava; 
edellä mainituista toimista saadun kokemuksen ja tiedon perusteella sen 
määrittäminen, voidaanko kaksikäyttötarkoitus ottaa huomioon ja miten ja missä 
määrin yhteisön tulevien ohjelmien valmistelussa (viides puiteohjelma). 
4.1.4 Standardointi ja tekninen yhdenmukaistaminen 
Standardointi on muuttunut viime vuosina reunapolitiikan alueesta sellaiseksi alueeksi, 
johon Euroopan teollisuus kiinnittää ensisijaista huomiota keinona vähentää kustannuksia 
ja edistää teollisuuden kilpailukykyä. Sillä on tunnustettu olevan strategista merkitystä 
sisämarkkinoiden tehokkuudelle. 
Yhteisön laajuiset standardoi nti politiikat ovat tärkeitä puolustustarvikkeiden tuotantoon 
liittyvän teollisuuden sellaisilla avainaloilla kuin tietotekniikka, tietoliikenne, voiman 
saanti, laserteknologia, uudet materiaalit, ilmakehä ja avaruus sekä laatujärjestelmät ja 
vaatimustenmukaisuuden arvioiminen. Monilla näistä aloista siviilistandardointitoiminta 
etenee nopeammin kuin vastaava ainoastaan sotilastarkoituksiin järjestetty toiminta ja 
siviilistandardeja käytetäänkin kohta laajemmin puolustushankinnoissa. 
Standardoinnin siviili- ja sotilaskäytön yhdentämisen olisi taloudellisten etujen 
maksimoimiseksi ja ponnistusten päällekkäisyyksien ja vähäisen teknisen 
asiantuntemuksen tuhlaamisen välttämiseksi oltava yksi EU.n politiikan päätavoitteista 
puolustukseen liittyvässä teollisuudessa. 
Voimassa olevien standardoi ntijärjestel mi en tehokkaampi käyttö sotilastahoillaj a yritysten 
tunnustaminen kansainvälisellä ja Euroopan tasolla yhdistäisi alhaisemmista 
hankintakustannuksista, toimittajien välisestä kasvavasta kilpailusta ja joissakin 
tapauksessa standardien kehittämiseen kuluvasta lyhyemmästä ajasta koituvat edut. 
Vaikka mahdollisuudet siviilistandardoinnin käyttämiseen pysyvät rajoitettuina tai jopa 
olemattomina joillakin turvallisuusherkillä aloilla, kuten aseistus, standardointi voi 
kuitenkin muilla aloilla luoda yhteisen perustan, jonka pohjalta sotilastahot voivat 
tarvittaessa kehittää täydentäviä muiden kuin standardin luonteisia vaatimuksia. Siviili-
ja sotilasstandardointitoiminnan tarpeetonta päällekkäisyyttä olisi vältettävä teolliseen 
tehokkuuteen ja budjettisäästöihin liittyvistä syistä. 
Alan siviili- ja sotilastason yhdentämisen edistämiseksi komissio katsoo seuraavista 
olevan apua: 
yhteistyöjärjestelyt Euroopan standardointijärjestöjen ja NATOn 
standardointiasiantuntijöiden välillä nykyisessä toiminnassa yhteisiä etuja 
palvelevien, mutta päällekkäisten alueiden tunnistamiseksi mahdollisesti yhteisen 
kertomuksen muodossa; 
22 
siviilitasolla jo suunnitellun sellaisen standardointityön tunnistaminen EU:n 
puolustusviranomaisten toimesta, millä saattaisi olla merkitystä sotilastasolla ja 
mihin liittyisi soveltuvien osin yhteisön tuki saada standardoi nti valtuudet; 
säännöllisen tiedonvaihdon NATOn ja Euroopan standardointijärjestöjen välillä 
mahdollistavan järjestelmän perustaminen päällekkäisten toimintojen 
vähentämiseksi tulevaisuudessa. 
Esimerkkeinä tällaisista jo tehdyistä aloitteista voidaan mainita kehitys CALS-alalla 
(tietokoneavusteinen tiedonhankinta ja logistinen tuki), jolla siviili- ja sotilasrakenteen 
välistä yhteistyötä ollaan toteuttamassa. 
Euroopan komission ja Euroopan ilmailuteollisuuden välillä on äskettäin käyty 
keskusteluja, joissa on pyritty lähentämään sotilas-ja siviilistandardeja toisiinsa. 
Nämä aloitteet eivät vaikuta yhteisön jatkuvaan sitoumukseen varmistaa se, että Euroopan 
standardointi perustuu mahdollisuuksien mukaan kansainvälisiin standardeihin. 
4.1.5 Kilpailupolitiikka 
Yhteisten puolustusohjelmien, eurooppalaisten liittoutumien ja tarvittavien 
uudelleenjärjestelyjen ansiosta puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvälle teollisuudelle 
avautuneiden yhteisön markkinoiden vuoksi yhteisön kilpailupolitiikka on paikallaan. Se 
voi helpottaa selkeän toimialansa ja nopean päätöksenteon ansiosta sellaisten yritysten 
välisten keskittymien ja yhteistoiminnan muodostumista, jotka eivät aseta kyseenalaiseksi 
tehokasta kilpailua. Lisäksi valtion tukien tarkka valvonta mahdollistaa 
uudelleenjärjestelyä varten tarvittavien tukien, jotka kiihdyttävät muutosta, kannustavat 
tutkimusta, kehitystä ja innovaatiota ja vähentävät uudelleenjärjestelyn aiheuttamia 
yhteiskunnallisia seurauksia, erottamisen puolustustarkoituksiin käytetyistä tuista, joita 
tietyt jäsenvaltiot saattaisivat käyttää tarvittavien rakenteellisten muutosten välttämiseen 
ja tuotannon ja työllisyyden mukauttamisesta aiheutuvien kustannusten siirtämiseksi 
muihin jäsenvaltioihin. Tuen valvonnan avulla olisi myös voitava varmistaa nykyistä 
tehokkaammin, että tietyt yritykset eivät käytä puolustukseen liittyvälle teollisuudelle 
myönnettyä avustusta siviilituotannon tukemiseen. 
Puolustukseen liittyvän teollisuuden kaltaisella alalla tehokkaan kilpailun käyttöönoton 
olisi lisättävä huomattavasti tuottavuuden voittoja kustannusten alenemisen sekä 
lisääntyneen innovaation kautta, mikä puolestaan voi ainoastaan parantaa teollisuuden 
vienti kykyä. 
Komissio katsoo, että yhteisön kilpailupolitiikan oikeudellinen perusta tarjoaa 
asianmukaisen kehyksen Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden kilpailuasioille. 
Kilpailulainsäädännön soveltamisessa Euroopan puolustukseen liittyvään teollisuuteen on 
kuitenkin otettava huomioon kyseisen teollisuuden erityispiirteet. Sen on myös oltava 
yhtenäinen muiden yhteisön politiikkojen tavoitteiden kanssa, otettava vastaan tietoja ja 
huomautuksia jäsenvaltioiden puolustusministeriöiltä (PLM), jotka ovat puolustukseen 
liittyvän teollisuuden tärkein asiakaskunta, ja sallivat jäsenvaltioiden toteuttaa aiheellisia 
toimenpiteitä kansallisen turvallisuuden suojelemiseksi niiden toimenpiteiden lisäksi, joita 
23 
komissio saattaa toteuttaa tehokkaan kilpailun säilyttämiseksi ja kehittämiseksi. 
Puolustukseen liittyvän teollisuuden alalla noudatettavaa kilpailupolitiikkaa olisi 
toteutettava asteittain sellaisilla aloilla kuin valtion tuet, sopimukset ja yhtenäistetyt 
käytännöt, koska tähän mennessä komissio on noudattanut varovaista lähestymistapaa 
harjoittaessaan toimivaltaansa näillä alueilla. Lopuksi on ilmeistä, että komissio ottaa 
huomioon puolustukseen liittyvää teollisuutta koskevan kilpailupolitiikkansa 
harjoittamisessa ne tavat, joilla erityisesti sotatarvikkeita tuottavien kolmansien maiden 
hallitukset muotoilevat ja soveltavat kilpailulainsäädäntöä omassa teollisuudessaan. 
Komissio on tähän asti hyväksynyt puolustukseen liittyvään teollisuuteen kuuluvat 
keskittymät tai ilmoittanut niistä (ks. liitteessä oleva taulukko) seuraavasti: 
Tällä hetkellä Euroopan puolustustarvikkeiden ja -palveluiden maantieteelliset 
markkinat pyrkivät pysymään kansallisina silloin kun on olemassa kansallinen 
toimittaja, koska PLM.t antavat edelleen vahvan etusijan kansallisille toimittajille. 
Kuitenkin kansallisten toimittajien puuttuessa, jollei muista esteistä kuten 
vientirajoituksista tai kansallisista etuuskohteluista muuta johdu, 
puolustustarvikkeiden ja -palveluiden toimittajat kilpailevat keskenään 
maailmanlaajuisesti. Tämän vuoksi Euroopan puolustukseen liittyvien yritysten 
määräävää markkina-asemaa maailmalla ei todennäköisesti oteta huomioon, kun 
tunnetaan Yhdysvaltojen kilpailijoiden merkitys kyseisellä alueella. Samoin silloin 
kun maantieteelliset markkinat ovat kansalliset, mahdollinen määräävä markkina-
asema ei tavallisesti vahvistu, koska markkinaosuudet eivät lisäänny, paitsi silloin, 
kun fuusio koskee kahta kansallista toimittajaa. 
Puolustukseen liittyvän teollisuuden alalla toimivan yrityksen markkina-aseman 
arvioinnissa otetaan huomioon sen tärkeimpien asiakkaiden kaupallinen voima: 
kyseisten valtioiden puolustusministeriöt (PLM). PLM:t yleensä muotoilevat 
sotatarvikkeita koskevat toiminnalliset vaatimukset ja tekniset erityisvaatimukset. 
Kansallisten puolustusbudjettien pienenemisen seurauksena PLM:t edellyttävät 
korkeampia teknisiä erityisvaatimuksia sekä vähäistä ihmistyövoiman käyttöä ja 
alhaisempia kokonaiskustannuksia sekä pyrkivät välttämään T&K-toimintaan 
liittyvien riskien ottamista. 
Komissio katsoi kyseisten PLM:den yleiset näkökohdat tarkoituksenmukaisiksi 
toiminnan arvioimisen kannalta. 
Laajuus, jossa puolustustarvikkeiden yhteismarkkinat voidaan toteuttaa, on ratkaiseva 
sulautumispolitiikasta kilpailuolosuhteisiin heijastuvien vaikutusten arvioimisen kannalta. 
Kansallisten markkinoiden olemassaolon ajan lisäkeskittymät voivat lisätä monopolistista 
tehottomuutta, joka voi levitä myös liike-elämän siviilialueiden keskuuteen. Toisaalta, jos 
puolustustarvikkeiden alalla edetään kohti yhteismarkkinoita ja jos kilpailuedellytykset 
säilyvät, liike-elämän yhdentäminen voi vaikuttaa suotuisasti Euroopan kilpailukykyyn 
maailmanlaajuisilla markkinoilla. 
24 
Lopuksi sulautumisasetuksessa jäsenvaltioiden sallitaan toteuttaa aiheelliset toimenpiteet 
yleisen turvallisuuden säilyttämiseksi(7). Yksi jäsenvaltio on hyödyntänyt tätä 
lauseketta(8), jossa vahvistetaan jäsenvaltioiden valta joko kieltää keskittymän 
muodostaminen tai asettaa sen muodostamiselle yhteisön lainsäädännön mukaisia 
lisäedellytyksiä ja vaatimuksia. 
Sopimusten ja valtion tuen osalta komissio on aina hyväksynyt ilmoitetut toimet. 
Komissio on tietoinen siitä, että yhteistyöohjelmia tarvitaan puolustustarvikkeiden 
tuotantoon liittyvässä teollisuudessa tiettyjen sellaisten hankkeiden, jotka vaativat 
merkittävää rahoitusta ja moninaisia taitoja, laajuuden vuoksi. Niin kauan kuin 
jäsenvaltioiden rahoitusta tarvitaan sotilaallisessa T&K:ssa, komissio ottaa huomioon 
puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvän teollisuuden erityispiirteet eli tuotannon 
huipputeknologi sen perustan, korkeat kustannukset ja hyvin pitkän kehittämisvaiheen, 
jotka suuressa määrin vaativat julkista rahoitusta. Vaikeuksissa olevien yritysten 
pelastamiseen ja uudelleenjärjestelyyn tarvittavan tuen osalta olisi huomiota kiinnitettävä 
erityisesti sosiaali- ja aluepolitiikkaan liittyviin seikkoihin. 
4.1.6 Rakennerahastot 
Komission vuonna 1992 teettämässä tutkimuksessa, joka koski puolustusmäärärahoissa 
ja asevoimissa tapahtuneiden vähennysten taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia yhteisön 
alueilla, tuli esille, että arviolta puolet sellaisista alueista, joille on keskittynyt 
puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvää teollisuutta, eivät kuulu rakennerahastojen tuen 
piiriin (tavoitteisiin 1, 2 tai 5(b) kuuluvat alueet). Vuonna 1993 suoritetun 
rakennerahastoja koskevien sääntöjen tarkistuksen seurauksena monet näistä alueista 
(Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa ja Italiassa) liitettiin tavoitteeseen 2 
kuuluviin alueisiin. Tämän tuloksena yli puolet puolustuksesta riippuvaisista alueista 
kuuluu nyt tukialueisiin. On kuitenkin tärkeää huomata, että jopa tukialueilla 
rakennerahastojen tukea ei ole käytettävissä itse puolustukseen liittyvän teollisuuden 
investointeja varten. Rakennerahastojen asema on näin rajallinen siten, että ne myöntävät 
yleistä taloudellista kehitystukea (mukaan lukien tuotantosuunnan muuttaminen) 
tukialueilla olemassa olevien yhteisön tukikehysten puitteissa KONVER-aloitteille. 
Tässä yhteydessä Euroopan sosiaalirahaston tavoite 4 ja siihen liittyvä yhteisön aloite 
ADAPT ovat luoneet horisontaalisen lähestymistavan (jonka mukaan tietyille aloille tai 
teollisuudenaloille ei anneta etusijaa) rakennemuutoksiin ja niiden työvoimavaikutuksiin. 
Joissakin olosuhteissa apua on tarjolla sellaisia toimenpiteitä varten, jotka auttavat 
työntekijöiden sopeutumista silloin, kun heitä uhkaa teollisesta muutoksesta ja 
tuotantojärjelmien muuttamisesta johtuva työttömyys (erityisesti pienissä ja keskisuurissa 
yrityksissä). Työmarkkinasuuntausten ennakoimistaj a kyseisten työntekijöiden pätevyyden 
ja työmahdollisuuksien parantamista on erityisesti korostettava. 
Euroopan parlamentin vaatimuksesta komissio hyväksyi toimenpiteet Perifra I (1991) ja 
Perifra II (1992). Näihin erityistoimenpiteisiin sisältyi tuki sellaisille esittelyhankkeille, 
joita voitaisiin käyttää malleina sotilastukikohtien muuntamisessa. Parlamentin 
7Vrt. asetuksen 21 artiklan 3 kohta. 
8Ks. kilpailupolitiikkaa koskevan XXIII n kertomuksen 321 kohta. 
25 
omaksuman kannan mukaisesti yhteisön KONVER-aloite hyväksyttiin vuonna 1993. Sen 
nojalla tuetaan puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvän teollisuuden ja laitosten 
merkityksen vähentymisen myötä taantuneita alueita. Vuonna 1993 käyttöönotettu 
vuosittainen ohjelma on laajennettu monivuotiseksi vuoden 1997 loppuun asti. 
KONVER:in tarkoituksena on tukea puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvästä 
teollisuudesta hyvin riippuvaisten alueiden taloudellista monimuotoistumista tukemalla 
kaupallisesti toteutettavissa olevaa toimintaa, joka ei liity puolustukseen. 
Tukikelpoiset alueet voivat sijaita yhteisön eri puolilla, vaikka vähintään 50 prosenttia 
vuosille 1994-1997 varatustaKONVERin budjetista onkin osoitettava aluekehitysrahaston 
piiriin kuuluville alueille (tavoitteisiin 1, 2 tai 5(b) kuuluvat alueet). Tukikelpoiset alueet 
ovat maantieteellisesti pieniä alueita, joilla nykyisten tai ilmoitettujen työpaikkojen 
menetyksiä puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvän teollisuuden piirissä on vuodesta 
1990 tapahtunut yhteensä lukumääräisesti vähintään 1000. Muut puolustustarvikkeiden 
tuotantoon liittyvästä teollisuudesta hyvin riippuvaiset alueet voidaan myös hyväksyä 
tukialueiksi ottaen huomioon niiden korkeat työttömyysluvut, karut ympäristöolosuhteet 
ja eristynyt tai kaukainen sijainti. 
KONVERin puitteissa voidaan rahoittaa koko joukko tuotantosuunnan muuttamiseen 
liittyviä toimenpiteitä, mukaan lukien aineelliset että aineettomat investoinnit 
vaihtoehtoisilla taloudellisilla aloilla, kyseisen alueen taloudelliseen uudistamisstrategiaan 
liittyvän infrastruktuurin uudenaikaistaminen sekä toimenpiteet ympäristön ja matkailun 
hyväksi. Ohjelman budjetti on vuoden 1993 osalta 130 miljoonaa ecua ja kauden 1994-
1997 osalta 500 miljoonaa ecua. KONVER-aloitteelle myönnettiin tuoteinnovaation 
tukemiseen, ympäristöteknologioiden kehittämiseen ja EMS:n tukemiseen 4 päivänä 
lokakuuta 1995 245 miljoonan ecun varanto. KONVERia myös jatkettiin vuoden 1999 
loppuun asti. Myös lainoja Euroopan investointipankilta on saatavissa. 
Muista EU-lähteistä tulevan rahoituksen mahdollisuutta ja keinoja voitaisiin myös tutkia 
asevarustelupolitiikan painopistealueiden perusteella. 
4.2 Ulkoinen ulottuvuus 
4.2.1 Asevientipolitiikka 
Euroopan unionissa asevientiä koskevat kansalliset politiikat ovat perinteisesti olleet hyvin 
erilaisia ulottuen täydestä kieltäytymisestä sellaiseen vapaaehtoiseen lähestymistapaan, 
jossa asevientiä pidetään elintärkeänä paitsi strategisista ja poliittisista syistä myös 
yksikkökustannusten vähentämisen ja laajan puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvän 
teollisen ja teknologisen perustan säilyttämiseksi kansallisella tasolla. Yhtä merkittävässä 
määrin on perinteisesti arvioitu myös tiettyihin määränpäihin suuntautuvaan vientiin 
liittyviä vaaroja ulkopoliittisissa yhteyksissä kansallisella pohjalla. Jäsenvaltioiden väliset 
huomattavat eroavaisuudet aiheuttavat kustannuksia: kansalliset huolenaiheet, jotka 
liittyvät joko liian rajoittuneeseen tai vapaaseen yhden tai useamman muun jäsenvaltion 
aseviennissä yleensä tai erityiskohteiden osalta noudattamaan lähestymistapaan, eivät ole 
edistäneet Euroopan sisäistä teollista yhteistyötä tai yhdentymistä. Eroavaisuudet 
vientipolitiikassa estävät myös Euroopan sisäisten politiikkojen kehittämistä. Tämän 
seurauksena yhteisten politiikkojen kehittämistä Euroopan unionin sisällä teollisuuden 
26 
teollisen perustan varmistamiseksi olisi täydennettävä kansallisten vientipolitiikkojen ja 
vienti valvontajärjestelmien vastaavantasoisella yhdenmukaistamisella. 
Eurooppa-neuvosto on ottanut ensimmäiset askeleet kohti yhteistä lähestymistapaa 
aseviennin osalta hyväksymällä kesäkuussa 1991 (Luxemburg) ja kesäkuussa 1992 
(Lissabon) kahdeksan arviointiperustetta, joiden avulla jäsenvaltiot voivat päättää luvan 
myöntämisestä erityistä vientiä varten. Tiedonvaihtoa perusteiden käytännön 
soveltamisesta on käyty jäsenvaltioiden välillä niiden tulkintojen yhdenmukaistamiseksi. 
Ottaen huomioon vaikeudet kehittää yhteistä perustaa asevientipolitiikkojen 
yhdenmukaistamiseksi olisi sovellettava asteittaista kaksiportaista menettelyä. 
Ensimmäisessä vaiheessa olisi vaihdettava säännöllisesti asevientiä koskevia tietoja 
jäsenvaltioiden välillä (viedyn aineiston tyyppi ja määrä, määräpaikka, loppukäyttö). 
Edistettävien yhteistyöohjelmien osalta kehitystä voitaisiin saavuttaa nykyisten 
kokemusten pohjalta, eli noudattamalla periaatteita, joiden mukaan päähankkijan 
sijoittautumisinaan vientisäännöt ovat voimassa. 
Toisessa vaiheessa olisi perustettava toiminnallinen järjestelmä, jolla pyritään poistamaan 
vääristymät eri kansallisten käsittelyjen väliltä. Jotta tällainen järjestelmä olisi tehokas, 
sen suunnittelussa on otettava huomioon yksityiskohtaiset säännöt, periaatteet, 
parannuksen laajuus ja mahdolliset tarpeet, jotka perustuvat kaksikäyttötuotteita ja -
teknologioita koskevan vientivalvontajärjestelmän perustamisesta saatuihin kokemuksiin 
(ks. jäljempänä). 
4.2.2 Kaksikäyttötuotteita ja -teknologiaa koskeva vientivalvonta 
Ratkaisuksi yhteen tärkeimmistä sisämarkkinoiden toteutumista estävistä ongelmista eli 
kaksi käy ttötuotteiden valvontaan yhteisön sisäisessä kaupassa neuvosto hyväksyi 
komission ehdotuksen jälkeen kahden vuoden ajan käytyjen tiiviiden neuvottelujen jälkeen 
yhteisön vientivalvontajärjestelmän perustamisen. Se perustuu kahteen oikeudelliseen 
välineeseen eli asetuksen 113 artiklaan9 ja yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan 
yhteiseen toimintaan10, jotka yhdessä muodostavan yhdennetyn järjestelmän. Neuvosto 
hyväksyi molemmat tekstit muodollisesti 19 päivänä joulukuuta 1994 siten, että niitä 
sovelletaan 1 päivästä heinäkuuta 1995. 
^aksikäyttötuotteiden vientiä koskevan yhteisön valvontajärjestelmän käyttöön 
ottamisesta 19 päivänä joulukuuta 1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 3381/94, 
sellaisena kuin se on muutettuna 10 päivänä huhtikuuta 1995 annetulla neuvoston 
asetuksella (EY) N:o 837/95, EYVL N:o L 367, 31.12.1994 ja EYVL N:o L 90, 
21.4.1995. 
,0Neuvoston Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J3 artiklan perusteella hyväksymästä 
yhteisestä toiminnasta kaksikäyttötuotteiden vientivalvonnassa 19 päivänä joulukuuta 1994 
tehty neuvoston päätös 94/942/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna 10 päivänä 
huhtikuuta 1995 tehdyllä neuvoston päätöksellä 95/127/YUTP ja 10 päivänä huhtikuuta 
1995 annetulla neuvoston päätöksellä 95/128/YUTP, EYVL N:o L 367, 31.12.1994 ja 
EYVL N.oL 90, 21.4.1995. 
27 
Yhdennetyn järjestelmän tarkoituksena on varmistaa, että yhteisiin standardeihin 
perustuvaa tehokasta valvontaa sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa valvottujen tuotteiden 
vientiin yhteisöstä. 
Yhdennetyn järjestelmän kaksi pääpiirrettä ovat: 
yhteinen luettelo kaikissa jäsenvaltioissa valvonnan piiriin kuuluvista 
kaksikäyttötuotteista ja -teknologioista sekä luettelo määrämaista; 
kaikkien jäsenvaltioiden soveltamat arviointiperusteet päätettäessä luvan 
myöntämisestä yhteisöstä suuntautuvaan vientiin. 
Tämä järjestelmä on osa kansainvälisen yhteisön pyrkimystä vahvistaa ja yhteensovittaa 
herkkien tuotteiden vientivalvontaa. Erityisesti 28 maata, joihin kuuluvat kaikki EU:n 
jäsenvaltiot, sopivat joulukuussa 1995 ns. Wassenaar-järjestelyn perustamisesta. Tämä 
järjestelmä on COCOM-järjestelmän seuraaja aseiden ja kaksikäyttötuotteiden 
vientivalvonnassa. Tämän järjestelyn ja EU:n järjestelmän välillä on selviä yhteyksiä, 
mikä edellyttää EU:n yhteisen kaksikäyttötuotteiden luettelon mukauttamista. 
Sellaisilla herkillä ja monimutkaisilla aloilla, joilla sisämarkkinoita, kauppaa sekä ulko-
ja turvallisuuspolitiikkaa koskevat edut ovat lähellä toisiaan, yhdennettyä 
vienti valvontajärjestelmää ei voida toteuttaa hetkessä. Tämän vuoksi tarvitaan siirtymäaika 
järjestelmän tehokkaan toiminnan varmistamiseksi. Sitä käytetään tarvittaessa tukemaan 
jäsenvaltioiden valvontajärjestelmiä ja lisäämään toimivaltaisten viranomaisten välistä 
hallinnollista yhteistyötä. 
Uuteen järjestelmään kuuluu kaksikäyttötuotteiden ja -teknologioiden selkeä yksilöinti (ja 
luettelo) ja se toimii jäsenvaltioiden välisten politiikkojen erojen vähentämisen ja 
lopullisen poistamisen perustana. Se seikka, että yhden jäsenvaltion myöntämä vientilupa 
on voimassa kaikkialla unionin alueella, helpottaa yhteisöön sijoittautuneiden yritysten 
yhteisiä vientihankkeita. 
EU:n laajuisen järjestelmän luominen kaksikäyttötuotteiden viennin valvontaa varten on 
merkittävä parannus Euroopan puolustukseen liittyvää teollisuutta koskevassa 
sääntelykehyksessä, ja sen avulla voidaan helpottaa rakenteellista mukauttamista, joka 
puolestaan lisää yritysten kilpailukykyä. Tämän vuoksi koko järjestelmä on toteutettava 
tehokkaasti. Tehtäessä uusia ehdotuksia yhteiseksi järjestelmäksi komissio ottaa huomioon 
Euroopan tuomioistuimen päätöksen asiassa C-83/94, jonka mukaan kaksikäyttötuotteet 
kuuluvat 113 artiklassa määritellyn yhteisen kauppapolitiikan alaan. 
4.2.3 Sotatarvikkeiden tuontitullit 
Yhteisessä tullitariffissa määrätään tullien soveltamisesta useimpiin kolmansista maista 
tuotaviin sotilas- ja kaksikäyttöön tarkoitettuihin siviili - ja sotilastarvikkeisiin. Vain 
tiettyjen tuotteiden kohdalla sovelletaan erityisiä vapautuksia, jotka yleensä pohjautuvat 
GATT-neuvotteluihin. Yksittäisiä vapautuksia tulleista on myönnetty 
etuuskohtelujärjestelyjen perusteella tietyille kolmansille maille, esim EFTA-maille. 
Kuitenkin muut sotilastarvikkeet ja kaksikäyttötuotteet edellyttävät periaatteessa tullin 
28 
kantamista, vaikka tullien tasoa on huomattavasti alennettu monenkeskisten 
kauppaneuvottelujen kuluessa. 
Tätä taustaa vasten komissio teki neuvostolle vuonna 1988 ehdotuksen asetukseksi11, joka 
koski tuontitullien väliaikaista suspendointia tiettyjen aseiden ja sotilastarvikkeiden osalta. 
Tavoitteena oli laatia yhdenmukainen yhteisön vastine kansallisille puolustushankintoja 
koskeville vaatimuksille, jotka olivat johtaneet tietyissä jäsenvaltioissa yksipuolisten 
tul li vapautusten myöntämiseen. Komissio katsoi, ja katsoo edelleen, että tuontituotteita, 
ja jopa sotilas- ja kaksikäyttöön tarkoitettuja tuotteita, koskevat tariffijärj estelyt kuuluvat 
yksinomaan yhteisön vastuulle ja että perustamissopimuksen 28 artikla muodostaa ainoan 
hyväksyttävän oikeudellisen perustan autonomisten suspensioiden myöntämiselle. Tämän 
vuoksi toisistaan eroavat kansalliset lähestymistavat, lukuun ottamatta muuhun kuin 
yhteisön lainsäädäntöön perustuvia lähestymistapoja, eivät ole yhteensopivia tulliliiton 
ja sisämarkkinoiden perimmäisten periaatteiden kanssa. 
Asetusta koskevan ehdotuksen soveltamisala määriteltiin siten, että tavoitteena oli 
aikaansaada tasapaino toisaalta pyrkimyksen taata kansallisille asevoimille teknologinen 
huippuvarustus ja toisaalta tarpeen ottaa huomioon yhteisön aseteollisuuden edut välille. 
Tämän vuoksi se kattaa luonteeltaan sotilaalliset tarvikkeet ja niiden osat. Neuvostossa 
käytyjen keskustelujen aikana monet jäsenvaltiot vaativat luettelon laajentamista 
käsittämään tietyt tarvikkeet, mikä mahdollistaa tarvittaessa paitsi sen arvioimisen, että 
kyseisten kaksikäyttötuotteiden tuonti suspendoiduin tullein ei todennäköisesti häiritse 
edellä mainittua tasapainoa, myös sen määrittelemisen, mitä "sotilaskäyttö" tarkoittaa 
niiden yhteydessä. 
Näitä keskusteluja voitaisiin jatkaa tämän tiedonannon yleisessä yhteydessä luettelon 
laatimiseksi sellaisista tuotteista, joihin sovelletaan tullisuspensioita, mikä puolestaan sopii 
mitä parhaiten Euroopan puolustuspolitiikan useimpiin tavoitteisiin. Kuten komissio on 
vuodesta 1988 ehdottanut, tämä myötävaikuttaa myös edellä tarkoitettujen huomattavien 
vaikeuksien ratkaisemiseen. 
4.2.4 Kauppasuhteet kolmansiin maihin 
Euroopan puolustustarvikemarkkinoiden kehittämisellä siinä määrin, että se johtaisi 
suurempaan omavaraisuuteen markkinoiden eri osissa, on mahdollisesti kauaskantoisia 
vaikutuksia suhteisiin kolmansiin maihin ja erityisesti Yhdysvaltojen osalta, joka on 
kolmansista maista tärkein asetoimittaja Euroopan unionin jäsenvaltioille. 
Yhteisöulottuvuuden hyödyntäminen puolustushankinnoissa ei tarkoita 
puolustustarvikemarkkinoiden yksipuolista avaamista kolmansien maiden toimittajille. 
Monenvälisen kaupan järjestelmässä olevien poikkeusten, mukaan lukien Maailman 
kauppajärjestön puitteissa tehty julkinen hankintasopimus, vuoksi tarjouskilpailu ei vielä 
koske kauppakumppaniemmepuolustustarvikehankintoja. Jokainen jäsenvaltio voi vapaasti 
harkita, olisiko EU:n ulkopuolisten yritysten tekemiä tarjouksia tutkittava. 
llKOM(88) 502 lopullinen - EYVL No C 265, 12.10.1988, s. 9 
29 
Olisi aloitettava neuvottelut niiden ehtojen määrittämiseksi, joiden mukaisesti kolmansien 
maiden tavarantoimittajat voisivat nauttia samoista julkisiin hankintoihin ja muihin 
markkinoillepääsyä koskeviin kysymyksiin liittyvistä oikeuksista kuin yhteisön asealan 
toimittajat. Ehtojen on perustuttava EU:n toimittajien vastaavaan ja tehokkaaseen pääsyyn 
näiden maiden markkinoille ottaen samalla huomioon kunkin osapuolen turvallisuusedut. 
5. Päätelmät 
Komissio toteaa, että sotilastarvikkeiden tuotantoa ja kauppaa koskevat kysymykset 
liittyvät jäsenvaltioiden puolustus- ja ulkopolitiikkaan sekä Euroopan turvallisuus- ja 
puolustusidentiteetin kehittämisen edistymiseen. Toisaalta kilpailukykyisen Euroopan 
puolustustarvikkeiden tuotantoon liittyvän teollisuuden säilyttäminen ja turvaaminen on 
myös ennakkoedellytys Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetille. 
Puolustukseen liittyvän teollisuuden tilanne vaatii näin ollen pikaista tiedostamista, jonka 
on johdettava konkreettisiin toimiin. Muutoin työllisyystilanne uhkaa pahentua aiheuttaen 
suuria menetyksiä ja johtaa teknologisen pätevyyden häviämiseen, jolla on vakavia 
vaikutuksia siviilialalla. 
Monia, erityisesti kysyntään liittyviä, kysymyksiä (esimerkiksi toiminnallisten tarpeiden 
yhdenmukaistaminen) voidaan käsitellä ainoastaan Euroopan turvallisuus- ja 
puolustusidentiteetin muodostamisen yhteydessä. Lyhyellä aikavälillä YUTP tarjoaa 
kuitenkin mekanismeja ja menettelyjä, jotka voivat helpottaa kiireellisten toimien 
toteuttamista. Monille muille, erityisesti yritysten kilpailukykyyn vaikuttaville 
kysymyksille, voidaan löytää ratkaisu Euroopan yhteisön piiristä. 
Itse asiassa tarjolla on yhtenäinen valikoima yhteisön välineitä yhdentyneiden 
markkinoiden ja kilpailukykyisten teollisuudenalojen perustamiseksi. Tämän 
teollisuudenalan erityisluonne voidaan ottaa huomioon riittävästi nykyisten välineiden 
täytäntöönpanossa. 
Tässä asiakirjassa ehdotettuja toimenpiteitä voitaisiin hyödyllisesti täydentää Länsi-
Euroopan unionin yhteyteen kuuluvilla toimenpiteillä, joista voidaan erityisesti mainita 
10 päivänä joulukuuta 1991 annetussa WEU:n julistuksessa tarkoitetun Euroopan 
varustelujärjestön perustaminen. 
Neuvostoa kehotetaan ilmaisemaan kantansa edellä olevasta analyysistä ja yhteisön 
välineiden osuutta koskevista ehdotuksista. Komissio aikoo neuvoston töiden perusteella 
ottaa käyttöön asianmukaiset aloitteet erityisehdotusten tai muiden riittävien 
toimenpiteiden muodossa. 
30 
LIITE 
Taulukko 1*: Sotilasmenot vakiohintoina 1985-1994 
Luvut vastaavat miljoonaa Yhdysvaltain dollaria sekä vuoden 1990 hintoja ja 
valuuttakursseja. 
1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 
Pohjois-Amerikka 
Kanada 
USA 11.014 
313.307 11.233 
335.048 11.488 
331.215 11.631 
323.860 11.536 
320.427 11.547 
306.170 10.413 
268.994 10.482 
284.116 10.433 
269111 10.151 
252.358 
Eurooppa 
Belgiat 
Tanska 
Ranska 
Saksa 
Kreikka 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Norja 
Portugali 
Espanja 
Turkki 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
Itävalta 
Suomi 
Irlanti 
Ruotsi 4.789 
2.613 
39.918 
38.824 
4.524 
19.538 
74 
7.350 
3.339 
1.336 
9.058 
4.011 
43.549 
1.644 
1.826 
556 
5.234 4.984 
2.520 
41.081 
39.889 
3.861 
20.187 
78 
7.461 
3.234 
1.504 
8.827 
4.532 
42.867 
1.726 
1.975 
571 
5.387 5.017 
2.662 
42.284 
40.570 
3.856 
22.699 
89 
7.598 
3.442 
1.563 
9.995 
4.316 
42.561 
1.612 
1.989 
533 
5.499 4.806 
2.714 
42.243 
40.242 
4.078 
24.113 
101 
7.561 
3.279 
1.738 
9.345 
3.802 
40.646 
1.546 
2.085 
530 
5.573 4.732 
2.648 
42.793 
40.146 
3.819 
24.304 
93 
7.636 
3.369 
1.824 
9.668 
4.398 
40.792 
1.622 
2.058 
525 
5.762 4.644 
2.650 
42.589 
42.320 
3.863 
23.376 
97 
7.421 
3.395 
1.875 
9.053 
5.315 
39.776 
1.542 
2.116 
596 
5.909 4.579 
2.697 
42.875 
39.216 
3.663 
23.706 
107 
7.161 
3.293 
1.925 
8.775 
5.463 
41.087 
1.550 
2.447 
623 
5.540 3.760 
2.648 
41.502 
37.697 
3.808 
23.004 
111 
7.088 
3.569 
1.977 
8.113 
5.747 
37.141 
1.507 
2.499 
617 
5.392 3.571 
2.653 
41.052 
33.486 
3.716 
23.187 
102 
6.548 
3.385 
1.914 
8.823 
6.355 
36.312 
1.502 
2.356 
592 
5.273 3.549 
2.608 
41.235 
31.258 
3.778 
23.492 
110 
6.263 
3.523 
1.948 
8.141 
6.173 
35.055 
1.513 
2.167 
613 
5.260 
EY 180.833 182.921 188.527 187.321 188.422 187.827 185.951 176.856 171.087 173.163 
Huomaa: Tämä sarja perustuu paikallisena valuuttana annettuihin tietoihin, ja hinnat on 
alennettu vastaamaan vuoden 1990 hintatasoa ja muunnettu dollareiksi vuoden 1990 
kausittaisten keskimääräisten valuuttakurssien mukaisesti. Paikallisten 
kuluttajahintaindeksien (CPI) osalta noudatetaan mahdollisimman tarkasti kansainvälistä 
rahoitustilastoa (IFS) (kansainvälinen valuuttarahasto: Washington DC). Viime vuosien 
osalta CPI on vuoden ensimmäisiin 6-10 kuukauteen perustuva arvio. Kausittaisten 
keskimääräisten valuuttakurssien osalta noudatetaan mahdollisimman tarkasti IFS:a. 
* SIPRIrn vuosikirjasta 1995, s. 440 - 441 
V" 32 
Taulukko 2: Tärkeimpien aseiden hankintakustannukset 1983 - 92 
Luvut vastaavat miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vakiohintoina (1991) 
1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 
Pohjois-Amerikka 
Kanada 
USA 
Eurooppa 
Belgia 
Tanska 
Ranska 
Saksa 
Kreikka 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Norja 
Portugali 
Espanja 
Turkki 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 2.100 
68.635 
705 
448 
9.613 
7.884 
633 
3.642 
1 
1.700 
637 
76 
1.970 
411 
11.467 2.350 
76.442 
646 
416 
9.491 
7.805 
724 
3.505 
1 
1.774 
527 
69 
2.591 
519 
12.263 2.226 
83.997 
615 
357 
9.888 
7.825 
681 
3.946 
3 
1.739 
834 
48 
1.581 
573 
12.259 2.355 
90.105 
650 
349 
10.305 
8.191 
634 
3.942 
2 
1.531 
668 
104 
2.164 
847 
11.505 2.568 
91.461 
664 
393 
11.235 
8.218 
689 
4.994 
3 
1.367 
704 
173 
2.565 
1.010 
11.004 2.521 
84.956 
583 
387 
11.057 
7.826 
987 
5.075 
3 
1.561 
619 
200 
2.009 
10.842 2.313 
84.271 
474 
344 
11.347 
7.685 
870 
5.112 
4 
1.359 
838 
238 
1.838 
785 
9.575 2.129 
79.337 
371 
391 
10.615 
7.545 
859 
4.202 
4 
1.344 
769 
212 
1.214 
1.103 
7.798 2.020 
74.757 
379 
422 
10.077 
4.347 
773 
3.967 
6 
1.130 
727 
180 
1.176 
1.287 
8.118 2.053 
66.140 
322 
430 
9.869 
3.562 
828 
3.247 
5 
1.208 
846 
131 
1.492 
1.488 
7.359 
Euroopan NATO-
maat Yhteensä 
NATO yhteensä 
EY: n jäsenvaltiot 39.189 
109.923 
38.154 40.333 
119.125 
39.314 40.349 
126.572 
38.965 40.894 
133.354 
39.416 43.021 
137.050 
41.330 42.038 
129.514 
40.570 40.468 
127.052 
38.865 36.427 
117.892 
34.574 32.587 
109.364 
30.591 30.787 
98.979 
28.470 
Lähteet: NATO, NATOn puolustusta koskevat rahoitus- ja taloustiedot (NATO:Bryssel, 
vuosittain); tekijän laskelmat. Ranskaa koskevat luvut perustuvat kansallisiin tietoihin. 
33 
Taulukko 3: EU:n tärkeimpien tavanomaisten aseiden tuonti ja vienti 1984 - 93 
Kehityssuunta-arvot, jotka vastaavat miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vakiohintoina (1990) 
Vuosi 
1985 
1986 
1987 
1988 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 EU:n tuonti 
2.126 
3.118 
2.942 
4.162 
4.827 
3.865 
5.463 
6.190 
3.766 
3.766 Maailma yhteensä EU:n vienti 
39.713 
44.118 
46.377 
38.585 
37.798 
30.891 
25.527 
24.776 
24.494 
21.725 8.514 
8.001 
7.372 
6.129 
7.696 
6.160 
5.637 
4.611 
5.108 
6.548 Maailma yhteensä 
39.713 
44.118 
46.377 
38.585 
37.799 
30.891 
25.527 
24.777 
24.494 
21.725 
Lähde: SIPRLn vuosikirja 1995, s. 510 - 511 
Taulukko 4: EU:n jäsenvaltioiden tärkeimpien tavanomaisten aseiden tuonti 1988 - 92 
(luvut vastaavat miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuoden 1990 vakiohintoina) 
Toimittaja: 
Vastaanottaja 
Belgia 
Tanska 
Saksa 
Kreikka 
Espanja 
Ranska 
Irlanti 
Italia 
Alankomaat 
Portugali 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
EU 12 yhteensä 
USA USA 
709 
204 
4.279 
3.309 
3.040 
1.577 
23 
494 
1.734 
449 
2.074 
17.892 F 
54 
12 
67 
1.365 
372 
17 
36 
121 
2.044 
3 D 
49 
987 
30 
58 
14 
836 
32 
2.006 
429 I 
69 
15 
126 
3 
213 
199 NL 
32 
254 
43 
. 33 
362 UK 
286 
80 
24 
19 
13 
30 
3 
10 
465 
543 Muut 
102 
43 
15 
244 
159 
36 
16 
119 
13 
65 
812 
669* Yhteensä 
933 
596 
4.473 
6.197 
3.747 
1.626 
71 
688 
1.765 
1.374 
2.326 
23.795 
1.843 
* Josta vähintään 128 miljoonaa dollaria muista kuin EU-maista 
Lähde: SlPRI:n vuosikirja 1994 
34 
Taulukko 5: Kriittiset teknologiat 
Kriittiset teknologiat K aksi käyttö NATO:n liittolaiset 
1 Puolijohdemateriaalit ja mikroelektroniset piirit V 2 
2 Ohjelmistojen tuotettavuus V 2 
3 Rinnakkaistietokoneiden rakenteet V 2 
4 Koneäly ja robotiikka V 3 
5 Simulaatio ja mallinnus V 3 
6 Fotoniikka V 2 
7 Herkät tutkat V 2 
8 Passiiviset anturit 2 
9 Signaalin käsittely V 2 
0 Nimikirjoituksen valvonta 2 
1 Asejärjestelmien toimintaympäristö V 3 
2 Tiedonsulatus V 2 
3 Laskennallinen nestedynamiikka V 2 
4 Suihkumoottorilla varustetut voimanlähteet V 3 
5 Sykevoima 2 
6 Hypersonisella nopeudella toimivat ammukset 2 
7 Suuritiheyksiset tarvikkeet 3 
8 Yhdistelmämateriaalit V 3 
9 Suprajohtavuus V 2 
20 Biotekniset materiaalit ja prosessit V 3 
Teknologian edistämiskyky: 
4 Merkittävästi edellä joillakin teknologian aloilla 
3 Voi edistää merkittävästi 
2 Voi edistää jossain määrin 
1 Ei todennäköisesti välitöntä vaikutusta 
LÀHDE: Mukautettu teknologian arviointijärjestön julkaisusta 1990 
35 
Kaavio 1 
KAAVIO 1: EU:n tärkeimpien aseiden 
hankintakustannukset 
Milj. US$ 50000 
40000 
30000 
20000 
10000 lYhteensä 
iTuonti gmm ^M ^^ m i uonil 
UUJJL 
1987 1988 1989 1990 1991 1992 
Kaavio I perustuu NATOn ja EY:n tärkeimpien aseiden hankintakustannuksia 1983-92 koskevaan taulukkoon 2 
sekä EU:n tärkeimpien tavanomaisten aseiden tuontia ja vientiä 1984-93 koskevaan taulukkoon 3. 
Kaavio 2 
KAAVIO 2: Tärkeimpien tavanomaisten aseiden vienti 
1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Milj. US$ 
Kaavio 2 perustuu taulukkoon 3. 
Kaavio 2 a 
KAAVIO 2 a: Euroopan osuus aseiden kokonaisviennistä 
Kokonaistoimitukset 
Markkinaosuus 
Kokonaistoimitukset (miljardia US$, 
vuoden 1985 hintataso) 
1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Lähde: Conventional arms transfers to the Third World 1986 - 1996, RF Grimmett, Congressional Research 
Service, Library of Congress, Washington D.C. 1994, s. 87 - 88. 
36 
Kaavio 3 
KAAVIO 3: EU:n jäsenvaltioiden tärkeimpien tavanomaisten 
aseiden tuonti, 1988-92 
• Kokonaistuonti 
• Tuonti USA:sta 
Milj. US$ 
B DK D GR E F IRL I NL P UK 
Kaavio 3 on johdettu taulukon 4 luvuista. 
Kaavio 4 
KAAVIO 4: EU:n tärkeimpien tavanomaisten aseiden tuonti ja vienti 
1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Kaavio 4 on johdettu taulukon 3 luvuista. 
37 
Luettelo puolustusteollisuuden yhteisötason keskittymistoimista12, jotka on toteutettu 
keskittymistä annetun asetuksen voimaantulon jälkeen13. 
Toimen 
viitenume 
ro 
IV/M. 17 
IV/M. 86 
IV/M.272 
IV/M.318 
IV/M.275 
IV/M.527 
IV/M.528 
IV/M.529 
IV/M.571 
IV/M.598 
IV/M.620 Kyseiset yritykset 
MBB/ Aerospatiale 
Thomson/Pilkington 
Matra/Cap Gemini Sogeti 
Thomson/Short 
Aerospatiale/SNPE 
Thomson/Deutsche 
Aerospace 
British Aerospace/VSEL 
GEC/VSEL 
CGI*/Dassault 
Daimler Benz/Karl Zeiss 
Thomson/Teneo/Indra Kyseisten 
yritysten 
kansallisuus 
Saksa/Ranska 
Ranska/Yhd.Kk 
Ranska/Ranska 
Ranska/Yhd.Kk 
Ranska/Ranska 
Ranska/Saksa 
Yhd.Kk/Yhd.Kk 
Yhd.Kk/Yhd.Kk 
Ranska**/Ranska 
Saksa/Saksa 
Ranska/Espanja Kyseiset toiminnat 
Helikopterit 
Optroniikka 
Puolustusinformatiikka 
Ohjukset 
Ohjusten moottorit 
Ohjusten 
voimanlähdej ärj estelmä 
t 
Sotalaivojen 
rakentaminen 
Sotalaivojen 
rakentaminen 
Puolustusinformatiikka 
Optroniikka 
Puolustuselektroniikka Asema 
keskittymiä 
koskevaan 
asetukseen 
nähden 
hyväksytty 
25.2.91 
hyväksytty 
23.10.91 
hyväksytty 
17.3.93 
hyväksytty 
14.4.93 
ei ole ilmoitettu 
223 artiklan 
nojalla 
hyväksytty 
2.12.94 
ei ole saatettu 
päätökseen, ei 
ole ilmoitettu 
223 artiklan 
nojalla 
ei ole ilmoitettu 
223 artiklan 
nojalla 
hyväksytty 
24.3.95 
hyväksytty 
27.6.95 
hyväksytty 
22.8.95 
* IBM:n tytäryhtiö 
** Emoyhtiön päämajan osalta USA 
12 Ainoastaan sellaiset toimet, joihin kuuluu yksinomaan tai pääasiallisesti sotatarvikkeiden 
valmistus. Voidaan huomata, että sama lukumäärä toimia koskee osittain puolus­
tustarvikkeita. 
13 Yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annettu neuvoston asetus 
(ETY) N:o 4064/89 tuli voimaan 21 päivänä syyskuuta 1990. Asetus kattaa ainoastaan 
tärkeimmät yhteisön laajuiset keskittymät ja nämä määritetään kyseisten yritysten 
liikevaihdon perusteella (ks. asetuksen 1 artikla). 
38 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 10 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 10 
Luettelonumero : CB-CO-96-029-FI-C 
ISBN 92-77-99764-8 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 3°l