KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE TALOUS- JA RAHALIITOLLE VAHVEMPI SOSIAALINEN ULOTTUVUUS /* COM/2013/0690 final */





Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle Talous- ja rahaliitolle vahvempi sosiaalinen ulottuvuus 1. JOHDANTO Euroopan komissio esitti 28. marraskuuta 2012 hahmotelman[1] tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton (EMU) luomiseksi. Hahmotelmassa ehdotetaan EMU:n politiikan, finanssipolitiikan ja talouden aloille vahvaa ja vakaata rakennetta. Joulukuussa 2012 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kannatti EMU:n sosiaalisen ulottuvuuden, myös työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun, kehittämistä. Kesäkuussa 2013 kokoontunut Eurooppa-neuvosto muistutti, että sosiaalista ulottuvuutta olisi vahvistettava, ja korosti, että on tärkeää parantaa seurantaa ja ottaa huomioon EMU:n sosiaalinen tilanne ja työmarkkinat. Erityisesti olisi käytettävä tarkoituksenmukaisia työllisyyttä koskevia ja sosiaalisia indikaattoreita osana talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson talouspolitiikan koordinointiprosessia. Eurooppa-neuvosto totesi myös tarpeen parantaa työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen koordinointia sekä EU:n tasolla että kansallisella tasolla jäsenvaltioiden toimivaltaa kunnioittaen sekä viittasi työmarkkinaosapuolten ja niiden kanssa käytävän vuoropuhelun rooliin. Myös Euroopan parlamentti ilmaisi näkemyksensä prioriteeteista todellisen talous- ja rahaliiton luomisessa ja suositteli erityisesti eurooppalaista yhteiskuntasopimusta[2]. Tämä sosiaalisen ulottuvuuden vahvistamista koskeva tiedonanto on komission uusi panos keskusteluun talous- ja rahaliiton syventämisestä. On kuitenkin otettava huomioon, että yleinen sosiaalipolitiikka on 28 jäsenvaltiolle kuuluva asia. Samoin olisi huomattava, että työllisyys- ja sosiaalipolitiikka kuuluvat suurelta osin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Komissio esittää nyt joitakin aloitteita EMU:n sosiaalisen ulottuvuuden vahvistamiseksi keskittyen erityisesti i. työllisyyttä koskevien ja sosiaalisten haasteiden tehostettuun seurantaan ja politiikkojen koordinointiin; ii. solidaarisuuden lisäämiseen sekä työllisyyteen ja työvoiman liikkuvuuteen liittyviin toimiin; iii. työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun lujittamiseen. 2. EMU:n sosiaalisen ulottuvuuden vahvistaminen 2.1 Eurooppa 2020 -strategian yleinen sosiaalinen ulottuvuus Unioni ottaa politiikkansa ja toimintansa määrittelyssä ja toteuttamisessa huomioon korkean työllisyystason edistämiseen, riittävän sosiaalisen suojelun takaamiseen, sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseen sekä korkeatasoiseen koulutukseen ja ihmisten terveyden korkeatasoiseen suojeluun liittyvät vaatimukset (SEUT-sopimuksen 9 artikla). Eurooppa 2020 -strategian hyväksyminen nosti sosiaalipolitiikan ensimmäistä kertaa keskeiseen osaan EU:n talousstrategiassa. EU asetti Eurooppa 2020 -strategiassa keskeisiksi tavoitteiksi työllisyyden parantamisen, koulun keskeyttämisten vähentämisen, korkeakoulututkinnon suorittaneiden osuuden kasvattamisen ja vähintään 20 miljoonan ihmisen nostamisen köyhyydestä. Tämä on keskeinen osa älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategiaa. Nämä tavoitteet vaikuttavat jo sosiaalipolitiikkojen muotoiluun EU:ssa. Keskeisiä EU:n tasolla hyväksyttyjä politiikkoja ja toimenpiteitä ollaan panemassa täytäntöön. Näitä ovat esimerkiksi huhtikuussa 2012 hyväksytty työllisyyspaketti, joulukuussa 2012 hyväksytty nuorisotyöllisyyspaketti ja helmikuussa 2013 hyväksytty sosiaalisia investointeja koskeva paketti. Kun komissio määrittelee kansallisia ja EU-tason painopisteitä vuotuisessa kasvuselvityksessä, se haluaa varmistaa, että jäsenvaltiot mukauttavat talousarvionsa politiikkoihin, jotta voidaan erityisesti parantaa työllisyyttä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Kun komissio kerran vuodessa tarkastelee kunkin jäsenvaltion taloudellista ja sosiaalista kehitystä EU-ohjausjaksoa koskevassa prosessissa ja antaa maakohtaisia suosituksia kansallisten politiikkojen linjauksia varten, se tuo esiin EU:n ja euroalueen suurimpia taloudellisia ja sosiaalisia haasteita. EU-ohjausjakso muodostaa näin ollen puitteet jäsenvaltioiden taloudellisten ja sosiaalisten uudistusten ohjaamista ja seurantaa varten. Lisäksi sosiaalipolitiikan alaan kuuluvia rakenteellisia uudistuksia on ohjattu sosiaalista suojelua ja sosiaalista osallisuutta koskevalla avoimella koordinointimenetelmällä. Kriisi on tuonut esiin joidenkin jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen kestämättömyyden sekä paljastanut rakenteellisia heikkouksia Euroopan taloudessa ja EU-tason hallinnossa. Kriisitoimissa on keskitytty voimakkaasti tarvittaviin rakenteellisiin uudistuksiin, etenkin taloudellista tukea saavissa jäsenvaltioissa, jäljempänä ’ohjelmamaat’, sekä laajemmin maakohtaisiin suosituksiin muiden maiden osalta. Talouskriisi on kuitenkin vaikeuttanut Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamista: työllisyys on heikentynyt useimmissa jäsenvaltioissa ja jäsenvaltioiden erot työllisyyden ja sosiaalisen tilanteen suhteen ovat kasvaneet. EU:n 28 jäsenvaltiossa oli heinäkuussa 2013 noin 26,6 miljoonaa työtöntä, joista 19,2 miljoonaa euroalueella. Lähes neljännes Euroopan nuoresta työvoimasta on työttömänä: heinäkuussa 2013 tämä osuus oli 23,4 prosenttia (5,6 miljoonaa) 28 jäsenvaltiossa ja 24 prosenttia (3,5 miljoonaa) euroalueella. Köyhyys ja sosiaalinen syrjäytyminen ovat lisääntyneet vuodesta 2009 lähtien erityisesti eteläisissä ja itäisissä jäsenvaltioissa. Joissakin maissa talousarvion epätasapainon korjaaminen on johtanut tuotannon laskuun, työttömyyden kasvuun ja käytettävissä olevien tulojen supistumiseen, kun taas toiset ovat osoittaneet ainakin jonkinasteista joustavuutta. Paremmin selviytyneissä maissa on yleensä paremmin toimivat työmarkkinat ja vankemmat sosiaaliturvajärjestelmät, ja ne ovat hyötyneet jo kauan ennen kriisiä tehdyistä rakenneuudistuksista[3]. Edistys on kuitenkin tapahtunut hyvin haastavissa olosuhteissa. EU:n talouden ohjauksen ja hallinnan vahvistaminen ja toimenpiteet maakohtaisen sopeutumisen helpottamiseksi näyttävät tehoavan, ja ne luovat perustaa talouden elpymisen ja työpaikkojen luomisen edistämiselle ja tukemiselle. Tulevien haasteiden kohtaamiseksi on tärkeää vahvistaa EMU:n sosiaalista ulottuvuutta, jotta sosiaalipolitiikoista ja tilanteen kehityksestä saadaan parempi käsitys. 2.2 EMU:n sosiaalinen ulottuvuus Jotta EMU toimisi moitteettomasti, sen hallintorakenteita on täydennettävä siten, että se voi ehkäistä ja korjata sitkeitä eroja, jotka saattavat uhata koko rahaliiton rahoitusjärjestelmän ja talouden vakautta, hyvinvointia ja viime kädessä EU:n sosiaalista markkinataloutta. Kyvyllä talouden todelliseen mukauttamiseen on rahaliitossa keskeinen merkitys. Kriisi on paljastanut rahaliiton toiminnassa puutteita, vaikkakin EU:n talouden ohjauksen ja hallinnan lujittamiseksi on toteutettu merkittäviä toimia. Tilanteesta on maksettu hyvin korkea taloudellinen ja sosiaalinen hinta, koska tarvittavia uudistuksia on liian usein viivytetty poliittisten olosuhteiden vuoksi. Työllisyyttä, kilpailukykyä ja sosioekonomisia mahdollisuuksia edistävät rakenneuudistukset saattavat vaikuttaa pitkällä viiveellä, ja niiden toteuttaminen saattaa vaikuttaa taantuman aikana usein vaikealta ja nousukaudella taas vähemmän kiireelliseltä. Tarvittavien toimenpiteiden laiminlyönti voi kuitenkin johtaa negatiivisiin heijastusvaikutuksiin ja koko rahaliiton talouden perustan heikentymiseen. Rahaliiton yhteinen etu edellyttää, että työllisyyteen ja sosiaalisiin haasteisiin liittyvät rakenneuudistukset toteutetaan asianmukaisesti, ja jäsenvaltioiden on tuettava tässä toisiaan. Työttömyys ja sosiaaliset ongelmat merkitsevät tulonmenetystä merkittävälle osalle väestöstä ja koko yhteiskunnalle. Ne myös haittaavat kilpailukykyä ja talouksien kasvupotentiaalia, koska nykyinen ja tuleva inhimillinen pääoma jää vajaakäytölle tai siihen ei investoida. Pitkäaikaistyöttömyys ja sosiaalinen eriarvoisuus saattavat myös heikentää poliittista ja kansalaisten tukea ja vaikuttaa hallitusten vakauteen ja niiden kykyyn toteuttaa järkevää politiikkaa. Ilman yhteisiä toimia, joilla työllisyyttä koskeviin ja sosiaalisiin haasteisiin puututaan nopeasti ja tehokkaasti, saattaa syntyä pitkäaikaisia eroja. EMU:n sosiaalinen ulottuvuus liittyy talouden ohjaus- ja hallintamekanismien ja politiikan ohjausvälineiden kykyyn havaita, käsitellä ja ratkaista työllisyys- ja sosiaalipolitiikkaan liittyviä ongelmia ja haasteita EMU:ssa. Sosiaalista ulottuvuutta vahvistamalla voitaisiin perussopimusten ja Eurooppa 2020 -strategian mukaisesti auttaa kaikkia jäsenvaltioita hyödyntämään kasvu- ja työllistämismahdollisuutensa, parantaa sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja ehkäistä erojen kasvua. Edistystä tarvitaan seuraavissa asioissa: · On parannettava valmiuksia seurata työllisyyden ja sosiaalisen tilanteen kehitystä EMU:ssa, jotta nopeat ja riittävät vastatoimet voidaan koordinoida paremmin. · EU:n toimia ja rahoitusta työttömyyden (myös nuorisotyöttömyyden) ja sosiaalisen ahdingon torjumiseksi on hyödynnettävä tehokkaalla ja kestävällä tavalla. · Vastuuta ja talouden kurinalaisuutta kohentaviin toimiin on yhdistettävä enemmän solidaarisuutta ja taloudellista tukea. · Työvoiman rajatylittävän liikkuvuuden esteitä EU:ssa on vähennettävä. · Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun vaikutusta koko euroaluetta koskevien ja kansallisten strategioiden kehittämisessä on vahvistettava ottamalla työmarkkinaosapuolet asianmukaisella tavalla mukaan. 3. LISÄÄ TYÖLLISYYDEN JA SOSIAALISTEN HAASTEIDEN SEURANTAA JA POLITIIKKOJEN KOORDINOINTIA EU reagoi kriisiin lujittamalla EMU:n talouden ohjausta ja hallintaa sekä monenvälistä valvontaa erityisesti euroalueella. Tämä tehtiin osana talouspolitiikan eurooppalaiseen ohjausjaksoon kuuluvaa talouspolitiikan koordinointiprosessia. Makrotalouden epätasapainon ehkäisemiseksi asetuksella (EU) N:o 1176/2011 perustettiin uusi valvontamekanismi, johon kuuluu mahdollisuus täytäntöönpanotoimiin. Kuten komission hahmotelmassa todetaan, EMU:a on uudistettu, mutta prosessi ei ole vielä valmis. Vaikka työllisyys- ja hyvinvointijärjestelmät kuuluvat ensisijaisesti jäsenvaltioiden vastuulle, aidon talous- ja rahaliiton, jolla on sosiaalinen ulottuvuus, aikaansaaminen edellyttää työllisyys- ja sosiaalipoliittisten välineiden ja mekanismien kehittämistä tai lujittamista nykyisen ohjausjärjestelmän puitteissa. Sosiaalisen ulottuvuuden sisällyttämisessä makrotalouden epätasapainon valvontaan on vielä kehittämistä. Se on tarpeen myös yleisemmin talouspolitiikan EU-ohjausjaksossa, ja se voidaan tehdä vahvistamalla työllisyys- ja sosiaalipolitiikan koordinoinnin nykyisiä puitteita. Makrotalouttaan sopeuttaville maille suositeltavien politiikkojen suunnittelua voidaan parantaa, jos sosiaalinen ulottuvuus otetaan paremmin huomioon makrotalouden epätasapainon valvonnassa. Lisäksi on tärkeää havaita ajoissa, jos työllisyys ja sosiaalinen tilanne kehittyvät epäsuotuisaan suuntaan, sekä lisätä työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen koordinointia ja seurantaa. Näin voidaan varmistaa toimintapolitiikkojen tehokkuus ja edistää näiden alojen lähentymistä. Lähentymistä voidaan edistää keskinäisellä oppimisella, parhaiden käytäntöjen vertailulla ja tiiviimpään valvontaan perustuvalla vertailuanalyysillä. 3.1 Lisää työllisyyden ja sosiaalisen kehityksen seurantaa osana makrotalouden valvontaa Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely otettiin käyttöön vuonna 2011, jotta EMU sai valvontamekanismin ja keinot ehkäistä ja korjata vakavaa epätasapainoa. Menettely kattaa monenlaisia asioita, kuten ulkoisen kestävyyden, kilpailukyvyn, velan ja velkaantumisasteen, varallisuushinnat ja rahoitusvakauden. Jokainen näistä tekijöistä vaikuttaa ratkaisevasti makrotaloudellisen vakauden yleistavoitteen saavuttamiseen. Menettelyn avulla voidaan etenkin ehkäistä suhdanteiden äärivaihtelua ja hillitä äkillistä laskua, jolloin luottamus rahoitusmarkkinoihin heikkenee, esiintyy pääomapakoa ja luotonanto vähenee yleisesti samalla kun taloudellinen toiminta vähenee ja sosiaalinen ahdinko kasvaa. Kuten useissa euroalueen maissa on viime aikoina koettu, haitallinen makrotalouden epätasapaino, joka liittyy osittain yksityiseen ja julkiseen velkaantumiseen ja kilpailukyvyn heikkenemiseen, vaarantaa vakavasti maan kasvu- ja työllisyysnäkymät ja hyvinvoinnin. Tämän vuoksi on ratkaisevan tärkeää havaita riskit varhaisessa vaiheessa ja ehkäistä haitallisen makrotaloudellisen epätasapainon syntyminen. Sosiaaliset kysymykset eivät ole tähän mennessä olleet selkeästi mukana makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä. Yhteyden tuominen selvemmin esiin olisi hyödyksi monessa suhteessa. Se auttaisi ymmärtämään paremmin epätasapainon vaikutusta työttömyyteen ja köyhyyteen sekä sen laajempia sosiaalisia seurauksia. Se auttaisi osaltaan myös ymmärtämään paremmin sopeuttamisvaiheen sosiaalista kehitystä. Tämän tiedon avulla voitaisiin myös kartoittaa, millä poliittisilla toimenpiteillä epätasapainoa voidaan korjata niin, että sosiaaliset vaikutukset jäisivät mahdollisimman pieniksi. Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely muodostuu useista eri vaiheista. Se alkaa vuotuisesta varoitusmekanismia koskevasta kertomuksesta, johon liittyy tulostaulu indikaattoreineen. Tätä seuraavat niiden maiden perusteelliset tarkastelut, joihin varoitusmekanismia koskevan kertomuksen mukaan kohdistuu epätasapainon riski. Tarkastelun perusteella annetaan maakohtaisia suosituksia sekä mahdollisesti korjaussuunnitelma niiden maiden osalta, joiden epätasapaino on liiallinen. Epätasapainon sosiaaliset vaikutukset olisi otettava paremmin huomioon makrotalouden epätasapainon valvonnan nykyisissä puitteissa lisäämällä epätasapainoa koskevan menettelyn analysointivälineisiin työllisyys- ja sosiaaliasioita kuvaavia indikaattoreita. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa työttömyys kuuluu jo pääindikaattoreihin. Jotta makrotalouden epätasapainon sosiaaliset vaikutukset tulisivat paremmin esiin, voitaisiin käyttää muutamia muitakin työllisyyttä ja sosiaalista tilannetta kuvaavia indikaattoreita. Vuoden 2014 EU-ohjausjaksossa voitaisiin ottaa käyttöön seuraavat lisäindikaattorit (ks. alustava taulukko liitteessä): i. työvoimaosuus; ii. pitkäaikaistyöttömyysaste; iii. nuorisotyöttömyysaste (täydennettynä niiden nuorten osuudella, jotka ovat työelämän ja koulutuksen ulkopuolella – NEET); iv. köyhyys- syrjäytymisriskin aste (täydennettynä kolmella alaindikaattorilla: köyhyysriskiaste, vakavan aineellisen puutteen aste ja niiden ihmisten osuus, jotka elävät alhaisen työssäkäyntiasteen kotitalouksissa). Komissio, Euroopan parlamentti ja neuvosto valitsevat indikaattorit yhteistyössä. Perusteellisiin tarkasteluihin ja muihin asiaa koskeviin toimintapoliittisiin asiakirjoihin olisi säännöllisesti sisällytettävä osio, jossa käsitellään kyseisen maan työllisyyttä ja sosiaalista kehitystä. Siinä oli käytettävä useampia sosiaalisia indikaattoreita ja analysointivälineitä kuin varoitusmekanismia koskevan kertomuksen tulostaulussa. Tämä auttaisi selventämään epätasapainon kasvun ja sosiaalisen kehityksen yhteyksiä, mikä puolestaan auttaisi ratkaisumallien hahmottamisessa. 3.2 Keskeisten työllisyys- ja sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu ja parempi työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen koordinointi Kuten komission hahmotelmassa esitetään, työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen koordinointia ja valvontaa EMU:n hallinnoinnissa olisi parannettava ja näiden alojen lähentämistä olisi edistettävä. Siitä lähtien, kun Euroopan työllisyysstrategia hyväksyttiin 15 vuotta sitten, se on tarjonnut puitteet työpaikkojen luomiseen tähtäävien toimien koordinoinnille. Kuten talouspolitiikankin puitteilla, työllisyysstrategialla pyritään lähentymään kohti yhdessä päätettyjä, todennettavia ja säännöllisesti ajan tasalle saatettavia tavoitteita[4]. Eurooppa 2020 -strategiassa painotetaan voimakkaasti työllisyyttä ja sosiaalista ulottuvuutta, ja se sisältää työllisyyttä ja köyhyyden vähentämistä koskevia tavoitteita. Komission vuotuisen kasvuselvityksen osana julkaistavassa yhteisen työllisyysraportin luonnoksessa tarkastellaan työllisyyteen liittyviä ja sosiaalisia haasteita sekä jäsenvaltioiden toimia. Se tarjoaa lähtökohdan tarkemmalle analysoinnille, valvonnalle ja koordinoinnille koko EU-ohjausjakson ajan[5]. Kaiken kaikkiaan Eurooppa 2020 -strategia tarjoaa talouden ohjausta ja hallintaa varten tehokkaan järjestelmän, joka on perustettu toimien koordinoimiseksi EU:n ja jäsenvaltioiden kesken. Ministerit ilmaisivat jo EPSCO-neuvoston (työllisyys, sosiaalipolitiikka, terveys ja kuluttaja-asiat) kokouksessa halunsa[6] kehittää nykyisiä seurantakeinoja[7] edelleen ja lujittaa monenvälistä valvontaa ja politiikkojen koordinointia työllisyyttä ja sosiaalista tilannetta mittaavien indikaattoreiden tulostaululla. Komissio ehdottaa, että otetaan käyttöön keskeisten indikaattoreiden tulostaulu, jota käytetään yhteisen työllisyysraportin luonnoksessa työllisyyden ja sosiaalisen kehityksen seuraamiseen. Sen olisi toimittava analyyttisenä välineenä vakavien työllisyys- ja sosiaalisten ongelmien havaitsemiseen aiempaa paremmin ja nopeammin. Se soveltuisi erityisen hyvin sellaisten ongelmien havaitsemiseen, jotka saattaisivat vaikuttaa kansallisten rajojen yli[8]. Tulostaulu muodostuisi tietyistä keskeisistä indikaattoreista, jotka koskevat työllisyyttä ja sellaisia yhteiskunnallisia suuntauksia, jotka voivat vakavasti heikentää työllisyyttä, sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja inhimillistä pääomaa ja joilla voi olla kielteisiä vaikutuksia jäsenvaltioiden talouskasvuun ja kilpailukykyyn. Se sisällytettäisiin yhteisen työllisyysraportin luonnokseen työllisyys- ja sosiaalipolitiikan tehostetun monenvälisen seurannan perustan tarkentamiseksi. Tulostaulun avulla voitaisiin havaita kehityssuuntauksia, jotka edellyttävät voimakkaampia työllisyys- ja sosiaalipoliittisia toimia[9]. Seuraavat pääindikaattorit (ks. alustava taulukko liitteessä) voisivat auttaa negatiivisten suuntausten havaitsemisessa suhteellisen varhaisessa vaiheessa, ja niiden avulla pystyttäisiin ennakoimaan tilanteen pahenemista: i. työttömyysaste ja sen muutokset; ii. NEET-aste (nuoret, jotka ovat työelämän ja koulutuksen ulkopuolella) ja nuorisotyöttömyysaste; iii. kotitalouksien käytettävissä olevat reaalibruttotulot; iv. työikäisen väestön köyhyysriskiaste; v. tuloerot (S80/S20-suhde). Tulostaulua ei pitäisi lukea mekaanisesti vaan sen tarkemmassa tulkinnassa olisi käytettävä muita olemassa olevia välineitä eli työllisyyskehityksen seurantavälinettä (EPM)[10], sosiaalisen suojelun kehityksen seurantavälinettä[11], yhteistä arviointikehystä[12] sekä hyväksyttyjä tietokokonaisuuksia kuten Euroopan työvoimatutkimusta ja EU:n tulo- ja elinolotilastoja. Tulostaulun työllisyyttä koskevien ja sosiaalisten indikaattoreiden olisi kuvastettava kunkin maan keskeisiä ilmiöitä ja havaittava vakavimmat ongelmat ja kehityskulut varhaisessa vaiheessa ja ennen kuin kyseinen maa poikkeaa liikaa aiemmasta tilanteestaan tai muista jäsenvaltioista. Koska tulostaulun avulla voidaan havaita keskeisiä työllisyys- ja sosiaalialan haasteita EU:ssa ja huolehtia ajoissa vastatoimista, se auttaisi myös Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamisessa. Jotta työmarkkinoita ja sosiaalista tilannetta voitaisiin seurata paremmin ja ne voitaisiin ottaa paremmin huomioon, työllisyys- ja sosiaali-indikaattoreiden tulostaulusta olisi sovittava komission ja neuvoston keskusteluissa ajoissa, jotta se olisi käytettävissä vuoden 2014 EU-ohjausjaksolla. Kunhan neuvosto on hyväksynyt sen, ehdotetun tulostaulun sisältävä yhteisen työllisyysraportin luonnos toimitetaan Eurooppa-neuvostolle osana vuotuista kasvuselvitystä. Tulostaulusta keskustellaan sekä Euroopan parlamentin että työmarkkinaosapuolten kanssa. Kun työllisyyden ja sosiaalisen kehityksen seurantaa makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä tehostetaan 3.1 luvussa kuvatulla tavalla, se yhdessä keskeisten työllisyys- ja sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun kanssa auttaa integroimaan työllisyyttä ja sosiaalista tilannetta koskevat ongelmat paremmin kaikkeen politiikkaan. Tämä tuottaisi tietoa neuvoston ja komiteoiden valmistelutyöhön kevään Eurooppa-neuvostoa varten. 3.3 Enemmän työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen koordinointia talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa Työllisyys- ja sosiaalipolitiikkoja on tärkeää koordinoida paremmin talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa. Tämä edellyttää selkeää yhteistä analyysiä keskeisistä tekijöistä ja kiireellisimmistä toimenpiteistä ja uudistuksista. Yhteinen arviointikehys, työllisyyskehityksen seurantaväline ja sosiaalisen kehityksen seurantaväline ovat tällä hetkellä käytettävät kolme välinettä maakohtaisten haasteiden tunnistamiseen ja jäsenvaltioiden tulosten vertailuun. Näiden kattavien välineiden perimmäisenä tavoitteena on määritellä yhdessä jäsenvaltioiden keskeiset työmarkkinoita koskevat ja sosiaaliset haasteet, kun ne pyrkivät saavuttamaan Eurooppa 2020 -strategian tavoitteita. Tulostaulun tarkoitus ei ole toistaa Eurooppa 2020 -strategian päämääriä, vaan sillä pyritään havaitsemaan EU:ssa tapahtuvia sosioekonomisia muutoksia, jotka vaativat tarkempaa seurantaa. Sen tarkoitus ja luonne täydentäisivät edellä mainittuja seurantavälineitä. Vertaisarviointia ja tulosten arviointia sisältyy jo olemassa oleviin välineisiin. Niitä olisi tuettava ja kehitettävä edelleen, myös työllisyyskomitean ja sosiaalisen suojelun komitean työssä. Työllisyyskehityksen seurantavälineessä vertaillaan visuaalisena esityksenä jäsenvaltioiden tuloksia tilastollisesti parhaiten suoriutuneisiin jäsenvaltioihin. Sosiaalisen suojelun kehityksen seurantavälineeseen kuuluu tulostaulu, joka sisältää 20 keskeistä sosiaalista indikaattoria ja jolla pyritään antamaan yleiskuva tärkeimmistä sosiaalisen tilanteen muutoksista Euroopassa ja kartoittamaan tärkeimmät seurattavat yhteiskunnalliset suuntaukset. Parhaisiin tuloksiin perustuvalla toimintapolitiikan ohjauksella, joka käsittää tarkkoja ohjeita tai neuvoston suosituksia (kuten nuorisotakuun tapauksessa), voidaan auttaa levittämään parhaita käytäntöjä ja keskittää hallitusten ja sidosryhmien toimet koko EU:n kannalta merkittäviin haasteisiin. Kehitys kohti parhaita käytäntöjä ja vertailuarvoja voi tukea työmarkkinoiden kehittämistä dynaamisempaan suuntaan ja edistää työpaikkoja luovaa kasvua. Parhaita käytäntöjä olisi edistettävä politiikkojen paremmalla koordinoinnilla esimerkiksi aktiivisen työvoimapolitiikan laadun, työmarkkinoiden segmentoitumiseen liittyvien uudistusten ja inhimillisen pääoman kehittämisen yhteydessä. Hyvien käytäntöjen leviämistä julkisten työvoimapalvelujen alalla edistetään Euroopan julkisten työvoimapalvelujen (PES) verkoston välityksellä. Komissio antoi hiljattain julkisten työvoimapalvelujen yhteistyön tehostamista koskevan ehdotuksen[13] vertaisarvioinnin ja keskinäisen oppimisen yleisistä puitteista, joiden avulla olisi mahdollista vertailla julkisten työvoimapalvelujen toimintaa mielekkäällä tavalla. Hyvin toimivat hyvinvointipalvelut, joiden ansiosta ihmiset voivat osallistua talouselämään ja saada sosiaalipalveluja, ovat tärkeitä myös terveen talouden perustekijöiden ylläpitämiseksi kaikkialla EU:ssa. Tältä osin parhaiden sosiaalipolitiikan käytäntöjen vaihtoa voitaisiin vielä lisätä avoimen koordinointimenetelmän avulla. On tärkeää, että nämä välineet täydentävät uutta työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen tulostaulua. Tämän vuoksi komissio aikoo keskustella Euroopan parlamentin ja neuvoston kanssa tavoista lujittaa työllisyys- ja sosiaalipolitiikkojen koordinointia entisestään käyttämällä näitä välineitä talouspolitiikan EU-ohjausjakson täydennyksenä. 4. VASTUU, SOLIDAARISUUS SEKÄ LISÄÄ TEHOA TYÖLLISYYTTÄ JA TYÖVOIMAN LIIKKUVUUTTA KOSKEVIIN TOIMIIN 4.1 Lisää solidaarisuutta rahoitusvälineitä lujittamalla Talouskriisi on lisännyt eriarvoisuutta ja pitkäaikaisen syrjäytymisen riskiä ja samalla aiheuttanut julkisille menoille tiukkoja rajoitteita. Jäsenvaltioilla on edessään suuri haaste: sosiaalisten investointien prioriteettien määrittely ja sosiaalipalvelujen nykyaikaistaminen. Tämä merkitsee aktiivista osallisuutta edistävien strategioiden parantamista ja sosiaalimäärärahojen tehokkaampaa ja tuloksellisempaa käyttöä. Komissio esitti 20. helmikuuta 2013 sosiaalisia investointeja koskevan paketin, jonka tarkoituksena on antaa jäsenvaltioille ohjeistusta sosiaaliturvajärjestelmien tehokkuuden, tuloksellisuuden ja riittävyyden parantamisesta sosiaalisia investointeja painottaen. Kehitettäessä EMU:n todellista sosiaalista ulottuvuutta EU:n talousarviota on käytettävä täysimääräisesti hyväksi. Varoja ja ohjelmia on lisätty vuodet 2014–2020 kattavalla jaksolla. Euroopan rakenne- ja investointirahastot ovat edelleen merkittävä väline sosiaalipolitiikan uudistamis- ja nykyaikaistamistoimien toteuttamiseksi jäsenvaltioissa. Euroopan sosiaalirahastolla (ESR) on tulevaisuudessakin tärkeä rooli, ja EU:n varojen tarkempi kohdentaminen asianmukaiseen työllisyys- ja sosiaalipolitiikkaan vuosien 2014–2020 kumppanuussopimuksia ja toimintaohjelmia valmisteltaessa voi vauhdittaa kasvua voimakkaasti monissa jäsenvaltioissa. Uuden sosiaalisia muutoksia ja innovaatioita koskevan ohjelman kautta voidaan toteuttaa innovatiivisia ja kustannustehokkaita työllisyyttä edistäviä ja sosiaalipoliittisia toimenpiteitä kaikissa jäsenvaltioissa, ja vähävaraisimmille suunnatun eurooppalaisen avun rahasto tarjoaa aineellista apua sitä eniten tarvitseville. Euroopan globalisaatiorahasto toimii edelleen eurooppalaisen solidaarisuuden välineenä sellaisia työntekijöitä ja alueita kohtaan, jotka kärsivät laajamittaisista irtisanomisista maailmankaupan ja alueellisen kaupan huomattavien rakenteellisten muutosten seurauksena. Nuorisotyöllisyysaloitteen tarkoituksena on auttaa jäsenvaltioita toteuttamaan nuorisotakuu alueilla, joilla nuorisotyöttömyysaste on yli 25 prosenttia. Kesäkuussa kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti, että nuorisotyöllisyysaloitteelle osoitetut 3 miljardin euron budjettimäärärahat olisi otettava käyttöön etupainotteisesti vuosina 2014–2015, ja niiden tueksi ESR:n ohjelmista annetaan myös vähintään 3 miljardin euron määrärahat. Nuorisotyöllisyysaloite on osoitus vahvasta poliittisesta sitoumuksesta puuttua yhteisesti tähän työllisyyden ja yhteiskunnan kannalta keskeiseen ongelmaan, joka vaikuttaa suhteettoman voimakkaasti tiettyihin maihin ja alueisiin, mutta jolla on myös kielteinen vaikutus EU:hun kokonaisuutena. Komissio toimii jäsenvaltioiden tukena näiden parhaillaan laatiessa kiireellisesti nuorisotakuuta koskevia täytäntöönpanosuunnitelmiaan, joiden lopulliset versiot ja rahoitussuunnitelmat komissio odottaa saavansa vuoden 2013 loppuun mennessä. 4.2 Lisää tehoa työllisyyttä ja työvoiman liikkuvuutta koskeviin toimiin EMU:n sosiaalisen ulottuvuuden kannalta on tärkeää laatia työllisyyspolitiikkaa, jolla parannetaan työmarkkinajoustoa, suojataan työllisyyttä ja kilpailukykyä sekä tuetaan uusien työpaikkojen luomista niiden tilalle, jotka on menetetty talouden rakennemuutoksen vuoksi. Kuten vuonna 2012 julkaistussa työllisyyspaketissa[14] korostettiin, tämä edellyttää tukitoimia niin työmarkkinoiden tarjonta- kuin kysyntäpuolellakin. Jäsenvaltioiden olisi pikaisesti pantava täytäntöön kansalliset työllisyyssuunnitelmansa ja otettava niissä huomioon asianomaiset maakohtaiset suositukset. Yksi kiireellisimmistä haasteista on auttaa nuoria pääsemään työmarkkinoille ja pitämään yllä työllistymismahdollisuuksiaan vaikeasta taloustilanteesta huolimatta. Tämän vuoksi EU on edellyttänyt, että kaikki jäsenvaltiot ottavat käyttöön nuorisotakuun, ja varannut varoja tämän tärkeän rakenneuudistuksen tueksi nuorisotyöllisyysaloitteen kautta. Nopea edistyminen asiassa on hyvin tärkeää, jotta kaikissa maissa voidaan pitää yllä suotuisaa kasvupotentiaalia ja EU:n sisäinen sosioekonominen lähentyminen pääsee jatkumaan. Lisäksi on hyvin tiedossa, että tuotantotekijämarkkinoiden joustavuus on toimivalle rahaliitolle elintärkeää. Vaikka pääomaa on liikkunut paljon, työmarkkinat ovat usein pysyneet erittäin pirstaleisina. Jotta voitaisiin varmistaa työvoiman kysynnän ja tarjonnan nopea kohtaaminen kaikkialla Euroopassa ja maksimoida työllistymispotentiaali, on erityisen tärkeää parantaa mahdollisuuksia liikkua työn vuoksi kansallisten rajojen sisällä ja niiden yli. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus on yksi EU:n ja sen sisämarkkinoiden kulmakivistä. Työvoiman liikkuvuus voi jossain määrin toimia EMU:ssa myös vakautusmekanismina tasoittamassa epäsymmetrisiä muutoksia. Euroopan unionin sisäinen liikkuvuus on kuitenkin vielä vähäistä. Vain 2,6 prosenttia EU:n kansalaisista on muuttanut asumaan toiseen jäsenvaltioon. Euroalueella alle neljä prosenttia työikäisistä on toisen jäsenvaltion kansalaisia. Toisaalta 10 prosenttia EU:n kansalaisista on jo ollut töissä toisessa jäsenvaltiossa, ja 17 prosenttia aikoo tulevaisuudessa työskennellä tai asua toisessa jäsenvaltiossa. Työvoiman liikkuvuuden vähäisyyden taustatekijöinä voidaan pitää useita seikkoja, joista osa on kulttuurisia ja sosiaalisia (kielelliset ja kulttuuriset esteet, asuntomarkkinat, perhesiteet) ja osa puolestaan liittyy EU:n lainsäädännössä vahvistettujen oikeuksien käyttämiseen ja EU:n sisäisen liikkuvuuden tuen riittämättömyyteen (erilaiset sosiaaliturva- ja verojärjestelmät, ammattipätevyyden erot, oikeudelliset ja hallinnolliset esteet). EU on jo puuttunut eräisiin näistä yhä vallitsevista esteistä. Se on luonut oman ammattipätevyyden tunnustamisjärjestelmän ja sosiaalietuuksien koordinointijärjestelmän, jolla varmistetaan, etteivät liikkuvat työntekijät menetä saavutettuja etujaan maasta toiseen liikkuessaan. Komissio jatkaa työtään ammattien sääntelyn parissa. Sen tavoitteena on lisätä sijoittautumisvapautta palvelusektorilla[15]. Komission hiljattain esittämässä ehdotuksessa direktiiviksi työntekijöiden vapaan liikkuvuuden puitteissa työntekijöille myönnettyjen oikeuksien harjoittamista helpottavista toimenpiteistä[16] pyritään parantamaan liikkuvien työntekijöiden valmiuksia varmistamalla, että he voivat saada työskentelyvaltiossa neuvontaa, tietoja ja tukea, ja tarjoamalla heille todelliset oikeussuojakeinot syrjintätilanteissa. Työnhaku toisessa jäsenvaltiossa voi kuitenkin edelleen olla monimutkaista ja hallinnollisesti raskasta. Sillä voi myös olla kielteinen vaikutus työnhakijan sosiaaliturvaoikeuksiin. Komissio on katsauksessaan Euroopan unionin kansalaisuuteen kehottanut jäsenvaltioita hyödyntämään nykyisiä sääntöjä täysimittaisesti siten, että työnhakijat voisivat saada työttömyyskorvauksia enintään kuuden kuukauden ajan etsiessään työtä toisessa jäsenvaltiossa[17]. Komissio aikoo esittää vuonna 2014 ehdotuksia, joissa tarkastellaan uudelleen asetusten (EY) N:o 883/2004 ja N:o 987/2009 työttömyyttä koskevia osia. Tarkoituksena on yksinkertaistaa menettelyjä, joilla työttömyyskorvauksia myönnetään rajojen yli, ja tehdä säännöksistä aiempaa tehokkaampia. Komission ja jäsenvaltioiden on kuitenkin tehtävä enemmän, jotta työvoiman kysyntä ja tarjonta voisivat kohdata kansainvälisesti. Erityisesti Euroopan työnvälitysverkostosta on tehtävä koko Euroopan laajuinen rekrytointi-, työvoima- ja työnvälityspalvelu. Komissio esittää vuonna 2013 ehdotuksen, jonka tarkoituksena on tehostaa avointen työpaikkojen ja työhakemusten käsittelyä ja liikkuvuuteen liittyviä työnhakijoiden tukipalveluja sekä parantaa liikkuvuusstrategioiden yleistä koordinaatiota ja hallintaa jäsenvaltioiden välillä. Lisäksi on hyvin tärkeää puuttua ammattitaidon tarjonnan ja kysynnän kohtaanto-ongelmiin, jotta voidaan ennakoida, minkälaista osaamista työmarkkinoilla tarvitaan. Tämä on hiljattain perustetun EU:n työmarkkinoiden osaamispanoraaman tarkoitus. 4.3 EMU:n tiivistäminen: erittäin kunnianhimoisia toimia asianmukaisessa järjestyksessä EMU:n nykyinen rakenne perustuu hajautetuille kansallisille finanssipoliittisille toimille, joita ohjaa sääntöperusteinen kehys. Finanssipolitiikan vakautustehtävä toteutetaan jäsenvaltioissa perussopimusten ja vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjen rajoissa. Kansallisten automaattisten vakauttajien (alhaisemmat verotulot ja korkeammat sosiaalimenot laskusuhdanteiden aikana) on sallittu tietyissä olosuhteissa toimia tärkeinä häiriöiden puskureina, sillä sosiaalipalvelut ovat kooltaan varsin mittavia. Perussopimusten nojalla sosiaalipolitiikka, erityisesti etuusjärjestelyt, ovat kuitenkin pitkälti jäsenvaltioiden vastuulla. Tämän vuoksi kansallisella vastuulla ovat myös automaattisten vakauttajien rakenne, teho ja toimivuus, jotka vaihtelevat jäsenvaltiokohtaisesti. Komission hahmotelmassa tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton luomiseksi esitetään kokonaisnäkemys, jonka avulla voidaan luoda rahoitusjärjestelmän, finanssipolitiikan, talouden ja politiikan aloille vahva ja vakaa rakenne. Hahmotelma on myös EMU:n sosiaalisen ulottuvuuden kannalta tärkeä. Siinä esitetään toimet, jotka komission mielestä on toteutettava lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Prosessissa lisätään vastuuta ja talouskuria asteittain samalla kuin solidaarisuutta ja taloudellista tukea. Osa tarvittavista vaiheista voidaan toteuttaa nykyisten perussopimusten puitteissa, toiset edellyttävät niiden muuttamista ja uusien toimivaltuuksien antamista EU:lle. Seuraavassa esitettävät hahmotelman näkökohdat ovat erityisen tärkeitä EMU:n sosiaalista ulottuvuutta kehitettäessä. Komissio on ehdottanut, että lyhyellä aikavälillä perustetaan EU:n talouden ohjausjärjestelmän ja talousarvion puitteissa monivuotisesta rahoituskehyksestä erillinen rahoitusväline, jolla tuetaan euroalueen talouksien tasapainottamista, sopeutumista ja siten niiden kasvua. Tämä olisi ensimmäinen vaihe kohti vahvempaa yhteistä rahoituskapasiteettia tiiviimmin yhdentyneiden politiikan koordinointimekanismien rinnalla. Nykyistä järjestelmää olisi lujitettava parantamalla merkittävien uudistushankkeiden etukäteiskoordinointia ja ottamalla käyttöön lähentymis- ja kilpailukykyväline, joka voisi toimia kehyksenä rakenteellisten uudistusten oikea-aikaista toteuttamista koskeville sitoumuksille ja tukea niiden täytäntöönpanoa. Taloudellista tukea annettaisiin sellaisille uudistuspaketeille, joista on sovittu ja jotka ovat sekä asianomaisen jäsenvaltion että EMU:n toiminnan kannalta tärkeitä. Tuen käyttö määriteltäisiin jäsenvaltioiden ja komission välisissä sopimusjärjestelyissä. Lähentymis- ja kilpailukykyvälineessä yhdistettäisiin talouspolitiikan syvenevä lähentyminen ja taloudellinen tuki vastuullisuuden ja solidaarisuuden yhdistämisen periaatteen mukaisesti. Lähentymis- ja kilpailukykyväline voitaisiin ottaa käyttöön johdetun oikeuden nojalla. Yhteistä rahoituskapasiteettia voitaisiin lisätä asteittain lähentymis- ja kilpailukykyvälineen pohjalta riittävien resurssien hankkimiseksi tarpeellisten rakenteellisten uudistusten tukemiseen jopa ongelmissa olevilla suurilla talousalueilla. Pitkällä aikavälillä pitäisi olla mahdollista laatia autonominen euroalueen talousarvio, joka perustuu suvereniteetin ja siten vastuun ja solidaarisuuden asteittaiseen siirtämiseen Euroopan tasolle. Tämä loisi euroalueelle yhteisen rahoituskapasiteetin, jolla voidaan tukea jäsenvaltioiden kykyä selviytyä talouden häiriöistä. Keskitetty budjetti toimisi EMU-tason vakauttamisvälineenä, jolla tuetaan mukautumista epäsymmetrisiin häiriöihin, lisätään taloudellista yhdentymistä ja lähentymistä sekä ehkäistään pitkäaikaisten varainsiirtovirtojen muodostumista. Kaiken kaikkiaan yhteisellä välineellä voitaisiin lisätä vakauttamismahdollisuuksia nykyisestä. Rahoituskapasiteetin koko riippuisi viime kädessä yhdentymisen toivotusta syvyydestä sekä halukkuudesta tehdä sen edellyttämiä poliittisia muutoksia. Yhteinen makrotalouden vakauttamisväline voisi toimia vakuutusjärjestelmänä, johon koottaisiin eri jäsenvaltioiden talouden häiriöiden riskit ja joka vähentäisi näin kansantulojen heilahteluja. Epäsymmetristen häiriöiden vaimentamiseen tarkoitetun vakauttamisjärjestelmän yksinkertaisimmassa muodossa voitaisiin edellyttää, että nettomääräiset rahasuoritukset ovat hyvinä aikoina negatiivisia ja huonoina aikoina positiivisia. Esimerkiksi maiden netto-osuudet/suoritukset voitaisiin määritellä siinä niiden tuotantokuilun mukaan (suhteessa keskiarvoon). Tällaisen järjestelmän olisi keskipitkällä aikavälillä oltava kunkin maan osalta taloudellisesti neutraali ja mukauduttava maan kokoon. Vaihtoehtoisesti järjestelmässä voitaisiin edellyttää, että rahastosta saadut varat korvamerkitään tiettyyn tarkoitukseen, jolla on vastasyklisiä vaikutuksia (esimerkkinä Yhdysvaltain työttömyyskorvausjärjestelmä, jossa 50 prosenttia vakiokeston ylittävistä työttömyysetuuksista korvataan liittovaltion rahastosta tiettyyn enimmäismäärään asti, mikäli työttömyysaste on tietyllä tasolla ja nousee yhä). Järjestelmissä olisi vältettävä ”pysyviä siirtoja” maiden välillä. Ne olisi toisin sanoen suunniteltava niin, ettei mikään yksittäinen maa ole liian pitkään nettohäviäjä tai -voittaja. Tällaiset toimenpiteet edellyttäisivät perussopimuksen muuttamista merkittävästi, sillä EU:lla ei ole nykyisellään toimivaltaa hyväksyä niitä euroalueen tai koko EU:n suhteen. EU ei voi sitoa jäsenvaltioidensa budjettivaltaa. EU:n toimivalta työllisyysasioissa rajoittuu tällä hetkellä edistämistoimiin, joiden tarkoituksena on edistää jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja tukea niiden toimintaa ilman yhdenmukaistamista (ks. SEUT-sopimuksen 149 artikla). Sosiaaliturvan ja sosiaalisen suojelun osalta EU:n toimivalta koskee vain jäsenvaltioiden järjestelmissä sovellettavia vähimmäisvaatimuksia koskevien direktiivien antamista, mutta jäsenvaltiot itse vahvistavat järjestelmien perusperiaatteet ja talouden tasapainon (ks. SEUT-sopimuksen 153 artikla). Kun otetaan huomioon perussopimusten toimivaltakehys ja omien varojen järjestelmä, myöskään 352 artiklan joustolauseketta ei voida käyttää, sillä makrotalouden vakauttamisjärjestelmien perustaminen ylittäisi nykyisten perussopimusten yleiset puitteet ja johtaisi niiden muuttamiseen ilman että edellytyksenä olevia menettelyjä noudatetaan. Toisin sanoen tämä loppuvaihe edellyttäisi perussopimusten perusteellista muuttamista ja EMU:a koskevan hahmotelman mukaisesti vastaavaa poliittista yhdentymistä, jolla varmistetaan demokraattinen oikeutus ja vastuuvelvollisuus. 5. LISÄÄ TYÖMARKKINAOSAPUOLTEN VUOROPUHELUA EU:n tasolla käytävä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on tärkeässä osassa sosiaalista markkinataloutta edistettäessä, sillä se hyödyttää niin työnantajia, työntekijöitä kuin taloutta ja yhteiskuntaa kokonaisuutenakin. Talouden hallintaa lujitettaessa on keskeisen tärkeää ottaa työmarkkinaosapuolet mukaan poliittiseen keskusteluun ja päätöksentekoon. Näin paitsi parannetaan sitoutumista politiikkaan ja varmistetaan täytäntöönpanon toimivuus, myös tehostetaan politiikan yhteensovittamista euroalueella. Tämän vuoksi Euroopassa kuin jäsenvaltioissakin on panostettava työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun. Työmarkkinaosapuolilla on kansallisella tasolla tärkeä rooli työmarkkinasääntöjen ja palkkojen määrittämisessä. Niillä on kolmikantaneuvottelujen kautta vahva vaikutus myös muihin rakenteellisiin politiikkoihin, esimerkiksi sosiaaliturvaan. Erityisesti palkanmuodostuksessa työmarkkinasuhteet vaihtelevat eri puolilla EU:ta, ja jäsenvaltiot päättävät, miten palkkaneuvottelut käydään. Työmarkkinaosapuolet ovat myös keskeisiä toimijoita täytäntöönpanotoimien, esimerkiksi työharjoittelumahdollisuuksien tai elinikäisen oppimisen, toteutumisen suhteen. Mekanismeja, joilla työmarkkinaosapuolet otetaan mukaan talous- ja työllisyyspolitiikan koordinointiin EU:n tasolla, on syytä parantaa. 5.1 Olemassa olevien foorumien hyödyntäminen EU:n tasolla työmarkkinaosapuolet osallistuvat kaksi kertaa vuodessa käytävään makrotaloutta koskevaan vuoropuheluun. Samoin kaksi kertaa vuodessa vaihdetaan korkeimmalla poliittisella tasolla näkemyksiä kasvua ja työllisyyttä käsittelevässä sosiaalialan kolmikantahuippukokouksessa[18]. Molemmat näistä ovat tärkeitä tilaisuuksia ottaa työmarkkinaosapuolet mukaan talouspolitiikan EU-ohjausjaksoon. Komissio on vakuuttunut siitä, että työmarkkinaosapuolia on mahdollista ottaa vieläkin enemmän mukaan EU:n ja EMU:n hallinnointiin täysin niiden itsemääräämisoikeutta kunnioittaen. Eri foorumien välistä synergiaa ja täydentävyyttä voitaisiin käyttää paljon entistä tehokkaammin hyväksi erityisesti johdonmukaisuuden lisäämiseksi ja päällekkäisten menettelyjen välttämiseksi. Raportoinnista ja seurannasta olisi tehtävä entistä järjestelmällisempää, jotta avoimuutta ja viestintää voitaisiin parantaa. Samoin eri foorumien kokoonpanoa voitaisiin selkiyttää. Työmarkkinaosapuolten kahdenvälisen vuoropuhelun mahdollisuuksia voitaisiin käyttää laajemmin hyväksi, ja kansallisten osapuolten edustuksen tasoa voitaisiin lisätä kaikilla foorumeilla, erityisesti työmarkkinaosapuolten neuvottelukomiteassa. Nykyisin käytössä olevat foorumit ovat osoittaneet hyödyllisyytensä. Uusia vuoropuhelun muotoja olisi harkittava vasta, kun niiden tarve on arvioitu yhdessä. Makrotaloutta koskeva vuoropuhelun tarkoituksena on neuvoston, komission, Euroopan keskuspankin ja EU:n tason työmarkkinaosapuolten edustajien välinen korkean tason näkemysten vaihto. Sen erityistavoitteena on säännöllisen keskustelun käyminen makrotaloutta koskevasta päätöksenteosta euroalueella. Vuoropuhelua käydään kahdella tasolla: poliittisella ja teknisellä. Poliittisen vuoropuhelun organisoi neuvoston puheenjohtajana vuorollaan toimiva jäsenvaltio (ja siihen osallistuu kaksi seuraavaa puheenjohtajavaltiota) ja sitä edeltää tekninen valmistelukokous.[19] Kasvua ja työllisyyttä käsittelevä sosiaalialan kolmikantahuippukokous on vahvistettu SEUT-sopimuksen 152 artiklassa olennaiseksi osaksi sosiaalialan vuoropuhelua EU:n tasolla. Sen puitteissa käydään neuvoston puheenjohtajana toimivan jäsenvaltion (ja kahden seuraavan puheenjohtajavaltion), komission ja työntekijöiden edustajien välisiä sosiaalialan korkean tason keskusteluja. Huippukokous on osa eri alojen välistä vuoropuhelua. Käsiteltävät kysymykset koskevat tämän vuoksi kaikkia talouden aloja ja EU:n työntekijöitä. Työllisyys- ja sosiaaliasioista keskustellaan säännöllisesti kahdesti vuodessa myös työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvoston (EPSCO-neuvosto) ja EU:n työmarkkinaosapuolten epävirallisissa kokouksissa. Lisäksi perussopimuksessa määrätään komiteoiden ja EU:n työmarkkinaosapuolten välisestä kuulemismenettelystä (SEUT-sopimuksen 150 ja 160 artikla). 5.2 Kuuleminen EU-ohjausjakson yhteydessä EU:n toimielimissä ollaan laajalti yhtä mieltä siitä, että työmarkkinaosapuolet on otettava paremmin mukaan eurooppalaiseen hallintoon, erityisesti EU-ohjausjaksoon. Työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä ja kansallisten käytänteiden monimuotoisuutta on kunnioitettava (SEUT-sopimuksen 152 artiklan ja 153 artiklan 5 kohdan mukaisesti), mutta niiden osallistuminen talous- ja työllisyyspolitiikan määrittelyyn ja täytäntöönpanoon on suhteutettava valvonta- ja koordinointimekanismeihin, jos EMU:n uuden täydennetyn ohjausjärjestelmän halutaan olevan tehokas ja osallistava. Kansallisen tason kuulemiset työmarkkinaosapuolten kanssa ovat tärkeitä erityisesti kansallisia uudistusohjelmia hyväksyttäessä ja maakohtaisia suosituksia toteutettaessa. Tämä kuuleminen on hyvin tärkeää paitsi työmarkkinakysymysten, myös yleisten talous- ja sosiaalikysymysten ja -politiikkojen kannalta. Nykyisiä Euroopan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun mekanismeja voidaan käyttää tehokkaammin, jotta osapuolia voidaan kuulla EU:n tasolla ajoissa ja tehokkaasti päätöksentekoprosessin keskeisissä vaiheissa. Jotta kuulemisista olisi hyötyä, myös kansallisten työmarkkinajärjestöjen on oltava niissä mukana. Tämä onnistuu ainoastaan, jos jäsenvaltiot parantavat omien kansallisten käytänteidensä mukaisesti työmarkkinaosapuolten osallistumista meneillään olevia uudistuksia koskevaan keskusteluun ja niiden suunnitteluun ja toteuttamiseen. On jäsenvaltioiden hallitusten tehtävä määritellä sääntöjensä ja käytänteidensä mukaisesti, miten maakohtaisista suosituksista keskustellaan työmarkkinaosapuolten kanssa. Komissio kuitenkin kannustaa jäsenvaltioita keskustelemaan työmarkkinaosapuolten kanssa maakohtaisten suositusten täytäntöönpanosta ja kaikista uudistuksista ja liittämään näiden lausunnot mukaan kansallisiin uudistusohjelmiin. Komissio ehdottaa nykyisen kuulemismenettelyn parantamista seuraavassa esitettävällä tavalla. Komissio tapaa EU:n työmarkkinaosapuolet ennen vuotuisen kasvuselvityksen antamista työmarkkinaosapuolten neuvottelukomitean puitteissa kuullakseen niiden näkemyksiä tulevista painopisteistä ja saadakseen palautetta kuluneen EU-ohjausjakson tuloksista. Kuulemisen pääsisältö välitetään neuvostolle lokakuussa pidettävässä sosiaalialan kolmikantahuippukokouksessa. Komissio liittää työmarkkinasuhteita käsittelevään kertomukseensa työmarkkinaosapuolten yhteiset kirjalliset lausunnot, joista osapuolet ovat keskustelleet ja sopineet aiemmin. Tämän jälkeen komissio järjestää EU:n työmarkkinaosapuolten ja näiden kansallisten järjestöjen kanssa keskustelun vuotuisesta kasvuselvityksestä ja yhteisestä työllisyysraportista, myöskin työmarkkinaosapuolten neuvottelukomitean puitteissa. Keskustelun tavoitteena on parantaa keskinäistä ymmärtämystä odotuksista ja huolenaiheista, ja sen pohjana on raporttiin sisältyvä työllisyystilanteen ja sosiaalisen kehityksen tulostaulu, taloudellisten ja yhteiskunnallisten uudistusten pääteemat ja niiden työllisyyteen liittyvä ja sosiaalinen ulottuvuus ja koordinaatio. Tarvittaessa vaihdetaan näkemyksiä kysymyksistä, jotka kuuluvat suoraan työmarkkinaosapuolille, kuten palkoista tai työehtosopimusneuvottelujärjestelmistä. Työmarkkinaosapuolilta saadut lausunnot levitetään tarvittaessa laajemminkin. Tämä kuuleminen täydentää työllisyyskomitean ja sosiaalisen suojelun komitean sekä EU:n työmarkkinaosapuolten välistä näkemysten vaihtoa ja helpottaa näin ollen maaliskuussa pidettävän sosiaalialan kolmikantahuippukokouksen valmistelua. Sosiaalialan kolmikantahuippukokous säilyy edelleen korkeimmalla tasolla pidettävänä komission, neuvoston ja eurooppalaisten työmarkkinaosapuolten välisenä tapaamisena, jossa keskustellaan kasvu- ja työllisyyspolitiikasta. Maaliskuussa pidettävässä sosiaalialan kolmikantahuippukokouksessa keskitytään EU-ohjausjaksoon. Käytävien keskustelujen valmistelusta vastaa EPSCO-neuvosto. Ennen korkean tason poliittisia vuoropuheluja olisi pidettävä tekninen valmistelukokous, jonka järjestää työmarkkinaosapuolten neuvottelukomitea. Komissio ehdottaa sosiaalialan kolmikantahuippukokouksen perustamista koskevan päätöksen tarkistamista, jotta se saadaan Lissabonin sopimuksessa perustetun uuden institutionaalisen kehyksen ja siihen sisältyvän kasvu- ja työllisyysstrategian mukaiseksi. Työllisyyskomitean ja sosiaalisen suojelun komitean alakohtaisten keskustelujen nykymuotoa olisi kehitettävä ja yksinkertaistettava. Kuulemismenettelyä voitaisiin täydentää ad hoc ‑kokouksilla tai mukauttamalla työjärjestelyjä siten, että työmarkkinaosapuolet otetaan paremmin mukaan poliittisia kysymyksiä koskeviin keskusteluihin ja otetaan huomioon niiden erityiset vastuualueet ja mahdollisesti arkaluonteisina pitämät seikat (esim. nuorisotyöllisyys, palkat, eläkkeet ja terveydenhuoltouudistukset). Komissio jatkaa myös työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun seuraamista kaikkialla EU:ssa Euroopan työmarkkinasuhteita koskevan kertomuksen ja Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiöön Eurofoundiin kuuluvan Euroopan työelämän suhteiden seurantakeskuksen työn pohjalta. 6. PÄÄTELMÄT EU:n talouden ohjausjärjestelmän vahvistamiseksi hiljattain tehdyillä muutoksilla pyritään lujittamaan EMU:a, puuttumaan eräisiin sen rakenteen alkuheikkouksiin ja lisäämään sen kapasiteettia edistää kilpailukykyä ja kasvua. Komissio katsoo, että EMU:n sosiaalisen ulottuvuuden kehittäminen kuuluu olennaisesti tähän prosessiin. Tämän vuoksi nykyisiä talouden ohjausmekanismeja ja politiikan välineitä on kehitettävä siten, että niissä otetaan huomioon työllisyyteen ja sosiaalipolitiikkaan liittyvät haasteet EU:ssa ja pyritään vastaamaan niihin. Näin kaikkia jäsenvaltioita autetaan käyttämään koko kasvu- ja työllisyyspotentiaali hyväksi ja parantamaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta EU:n tavoitteiden mukaisesti. Toimiva rahaliitto edellyttää joustavia markkinoita ja asianmukaisia instituutioita, joiden avulla voidaan puuttua yhteiskunnalliseen tilanteeseen ja tarjota riittävät kansalliset turvaverkot. EMU:n sosiaalista ulottuvuutta voidaan lujittaa koordinoimalla ja seuraamalla entistä paremmin työllisyys- ja sosiaalipolitiikkoja, työllisyystilannetta ja sosiaalista kehitystä EU-ohjausjakson puitteissa, toteuttamalla toimia ja osoittamalla varoja sosiaalisen ahdingon lievittämiseen entistä tehokkaammin, poistamalla esteitä rajat ylittävältä työvoiman liikkumiselta EU:n sisällä ja vahvistamalla työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun roolia. Komissio odottaa yhteistyötä EU:n muiden toimielinten, jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten kanssa, jotta tällä alalla voidaan edistyä nopeasti. Liite: Alustava taulukko työllisyyden ja sosiaalisen kehityksen tärkeimpien indikaattoreiden tulostaulua varten (analysoidaan yhteisen työllisyysraportin luonnoksessa vuoden 2014 EU-ohjausjakson yhteydessä) INDIKAATTORI || Työttömyysaste (%) || NEET - työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien määrä (%)ja nuorisotyöttömyysaste || Kotitalouksien käytettävissä olevien reaalisten bruttotulojen muutos || 18–64-vuotiaiden köyhyysriskiaste (%) || Tuloerot (S80/S20 -suhde) Kohderyhmä || Aktiivinen väestö || Nuoriso (18–24-vuotiaat) || Koko väestö || Työikäinen väestö || Koko väestö Tietolähde ja muutos || Työvoimatutkimus (vuosimuutos) || Työvoimatutkimus (vuosimuutos) || Kansantalouden tilinpito || EU-SILC (vuosimuutos) || EU-SILC Indikaattorin perusteet || Yleinen työmarkkinoiden kehitys; tuotannon ja tuottavuuden lasku; kilpailukyky; sosiaalinen yhteenkuuluvuus || Työllistettävyyden ja tuottavuuden lasku; osaamisen relevanssi; koulutus- ja työmarkkinalaitosten suoriutuminen; kilpailukyky; sosiaalinen yhteenkuuluvuus || Kokonaiskysyntä; työmarkkinoilta saatavien tulojen riittävyys; korvaavien tulojen järjestelmien teho || Yleinen köyhyystilanne (painopiste köyhien reaalituloissa); sosiaalinen yhteenkuuluvuus; inhimillisen pääoman rapautuminen || Työmarkkinoiden segmentoituminen ja epävarmuus; mahdollisuuksien yhdenvertaisuus; kokonaiskysyntä ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus Työllisyyskehityksen seurantavälinettä, sosiaalisen suojelun kehityksen seurantavälinettä ja yhteistä arviointikehystä käytetään tukena pääindikaattorien tulkinnassa || Tulostaulun yksityiskohtainen tulkinta perustuu koko työllisyyskehityksen seurantavälineeseen, sosiaalisen suojelun kehityksen seurantavälineeseen ja yhteiseen arviointikehykseen Esimerkeissä esitetään, miten työllisyyskehityksen seurantaväline, sosiaalisen suojelun kehityksen seurantaväline ja yhteinen arviointikehys voivat tukea pääindikaattorien tulkintaa: || Pitkäaikaistyöttömyyden osuus; työllisyysaste (sukupuoli, ikä, ammattitaidon taso); vastentahtoinen osa-aika- tai tilapäistyö; avointen työpaikkojen suhde työvoimaan (3 vuoden keskiarvo); muut aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden kattavuutta koskevat indikaattorit || Nuorisotyöttömyysaste; NEET ikäryhmittäin (15–18, 18–19, 20–24); nuorten työllisyysaste; koulunsa keskeyttäneet || Palkkojen osuus kotitalouksien käytettävissä olevista reaalisista bruttotuloista (työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat); reaaliset yksikkötyökustannukset; kotitalouksien säästämisaste; kotitalouksien velanhoitokulujen suhde tuloihin, työttömyysetuuksien kattamisaste || Köyhyysriskiaste (%); köyhyyden syvyys, köyhyysvaje ; muut köyhyyden muodot: työssäkäyvien köyhyys, työttömät kotitaloudet; vakava aineellinen puute, köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen uhan alla elävät ihmiset iän mukaan (lapsiköyhyys, työikäisten köyhyys, ikääntyvien köyhyys) || Segmentoitumisen indikaattorit (vastentahtoinen osa-aika- tai tilapäistyö, työmarkkinasiirtymät (työsopimusten tyyppi tai ansiotaso ym.)); työmarkkinoiden muun eriarvoisuuden indikaattorit (lukutaidon mittarit (PISA)), sukupuolten palkkaero, tuloerot (ei työttömät) Liite: Alustava taulukko työllisyys- ja sosiaalialan lisäindikaattoreista varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa INDIKAATTORI || Työvoimaosuus (%) || Pitkäaikaistyöttömyysaste (%) || Nuorisotyöttömyysaste (%) || Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen uhan alla elävien osuus (%) Kohderyhmä || Työikäinen väestö (15–64-vuotiaat) || Aktiivinen väestö || Aktiivinen väestö samassa ikäryhmässä (15–24-vuotiaat) || Koko väestö Tietolähde/muutos || Eurostat, työvoimatutkimus / taso ja kehitys || Eurostat, työvoimatutkimus / taso ja kehitys || Eurostat, työvoimatutkimus / taso ja kehitys || Eurostat, SILC / taso ja kehitys Indikaattorin perusteet || Täydentää työttömyysastetta, sillä ilmaisee taustalla olevat siirtymät työmarkkinoilta niiden ulkopuolelle ja päin vastoin. Sen ansiosta voidaan tarkastella rakenteellisia pidäkkeitä hakea töitä pitkien työttömyysjaksojen, pimeän työn, epävirallisen sektorin työllisyyden ja maatalouden vajaatyöllisyyden vaikutuksesta. || Osoittaa työmarkkinoilla olevan rakenteellisia ongelmia, esim. pätevyyden kohtaanto-ongelma, insider/outsider -ongelmat. Osoittaa heikentyneitä mahdollisuuksia työllistyä uudelleen ja lisääntynyttä riskiä jäädä työttömyysloukkuun. || Mittaa aikaisin ja mahdollisesti matalasti koulutettuina työelämään tulevien henkilöiden ongelmia; työelämässä aikaisin koetuilla pitkittyneillä työttömyysjaksoilla voi olla pitkäaikainen vaikutus esim. tuleviin ansaintamahdollisuuksiin ja sitoutumiseen työmarkkinoille osallistumiseen. || Yhteenvetoindikaattori, joka osoittaa köyhyyden eri ulottuvuuksia Täydentävät indikaattorit || - || - || Työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten osuus (kaikista 15–24-vuotiaista) || Osatekijät: köyhyysriskiaste, joka osoittaa suhteellisen köyhyyden; vakavan aineellisen puutteen aste, joka osoittaa absoluuttisen köyhyyden; alhaisen työssäkäyntiasteen kotitalouksissa elävät henkilöt Työllisyyden ja sosiaalisten haasteiden seurannan lisääminen EU-ohjausjakson puitteissa Korjaava makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely Growth Survey Helmi-maaliskuu: ECOFIN & EPSCO, makrotaloutta koskeva vuoropuhelu, sosiaalialan kolmikantahuippukokous, kevään Eurooppa-neuvosto Huhtikuu: vakaus- ja lähentymisohjelmien ja kansallisten uudistusohjelmien laatiminen (mukana kansalliset työmarkkinaosapuolet) Touko-kesäkuu: komissio ehdottaa maakohtaisia suosituksia; keskustelu neuvoston komiteoissa ja EPSCO- & ECOFIN-neuvostoissa Kesä-heinäkuu: Eurooppa-neuvosto hyväksyy ja neuvosto antaa maakohtaiset suositukset art. 148 EPSCO Marraskuu: makrotaloutta koskeva vuoropuhelu; komissio julkaisee vuotuisen kasvuselvityksen, varoitusmekanismia koskevan kertomuksen ja yhteisen työllisyysraportin luonnoksen Lokakuu: sosiaalialan kolmikantahuippukokous, syksyn Eurooppa-neuvosto [1] Komission tiedonanto ”Hahmotelma tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton luomiseksi. Keskustelunavaus”. 28.12.2012. COM(2012) 777. [2] Euroopan parlamentin valiokunta-aloitteinen mietintö ”Kohti todellista talous- ja rahaliittoa”, 18.10.2012 (ns. Thyssenin mietintö). [3] Euroopan komissio, Employment and Social Developments in Europe 2012. [4] Ks. Luxemburgissa 20. ja 21. marraskuuta 1997 kokoontuneen, työllisyyttä käsitelleen ylimääräisen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, 3 kohta. [5] Ks. asetus (EY) N:o 1466/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EU) N:o 1175/2011, ja erityisesti 1 -A jakso talouspolitiikan koordinoinnin eurooppalaisesta ohjausjaksosta. [6] Neuvoston puheenjohtajan kirje Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle EMU:n sosiaalisesta ulottuvuudesta, 15.5.2013. [7] Työllisyyskehityksen seurantaväline ja sosiaalisen suojelun kehityksen seurantaväline. [8] Kattavampi katsaus liitteessä. Jäsenvaltioille ei aiheudu uusia raportointivelvoitteita. [9] SEUT-sopimuksen 148 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhteinen työllisyysraportti edellyttää neuvoston hyväksyntää, ja se osoitetaan Eurooppa-neuvostolle. ”Yhteisellä” tarkoitetaan komission ja neuvoston yhteisymmärrystä. Raportissa esitettäviä tietoja käytetään laajalti talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa. [10] Työllisyyskehityksen seurantaväline on komission ja jäsenvaltioiden yhteinen raportti, jonka perimmäisenä tavoitteena on kartoittaa yhdessä kunkin jäsenvaltion keskeisiä työllisyyshaasteita. Tämä tapahtuu vertaamalla tuloksia staattisesti muihin (vertaisarviointi) sekä vertailemalla kyseisen valtion tuloksia eri aikoina. EPM-raportissa esitetään tiivistelmä yhteisessä arviointikehyksessä tuotetusta arvioinnista. Tiivistelmä kattaa kymmenen työmarkkinoihin liittyvää alaa. [11] Neuvosto hyväksyi sosiaalisen suojelun kehityksen seurantavälineen lokakuussa 2012 menetelmäksi seurata jäsenvaltioiden sosiaalista tilannetta. [12] Yhteinen arviointikehys on tietokanta, joka sisältää keskeiset työmarkkinoita koskevat ja sosiaaliset indikaattorit, joilla mitataan työmarkkinoiden muutoksia ja sosiaalista kehitystä jäsenvaltioissa ja edistymistä keskeisten tavoitteiden saavuttamisessa. Se on analyyttinen väline, joka perustuu yhteisesti sovittuihin indikaattoreihin 11 alalla. [13] Komissio esitti 17. kesäkuuta 2013 julkisten työvoimapalvelujen yhteistyön tehostamista koskevan päätösehdotuksen. Päätöksen ansiosta työvoimapalvelujen toimintaa voitaisiin vertailla näyttöön perustuvan vertailuanalyysijärjestelmän avulla. [14] COM(2012) 173 final. [15] Komission tiedonanto Evaluating access to regulated professions. 2.10.2013. [16] COM(2013) 236 final. [17] COM(2013) 269 final. [18] Kolmikantakokouksia on pidetty jo vuodesta 1997, mutta virallisesti ne aloitettiin vuonna 2003 (päätös 2003/174/EY). Nyt ne on kirjattu Lissabonin sopimukseen. Makrotaloutta koskeva vuoropuhelu aloitettiin vuonna 1999 Kölnissä kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmien pohjalta. [19] Nämä puitteet on vahvistanut talouspoliittinen komitea (EPC).