Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Voittoa tavoittelemattomat yksityiset sosiaalipalvelut yleishyödyllisten palveluiden yhteydessä Euroopassa"



Virallinen lehti nro C 311 , 07/11/2001 s. 0033 - 0038



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Voittoa tavoittelemattomat yksityiset sosiaalipalvelut yleishyödyllisten palveluiden yhteydessä Euroopassa" (2001/C 311/08) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 1. maaliskuuta 2001 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Voittoa tavoittelemattomat yksityiset sosiaalipalvelut yleishyödyllisten palveluiden yhteydessä Euroopassa". Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 18. heinäkuuta 2001. Esittelijä oli Jean-Michel Bloch-Lainé. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 12.-13. syyskuuta 2001 pitämässään 384. täysistunnossa (syyskuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 92 ääntä puolesta yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komitea ei ole tehnyt sattumalta aloitetta tämän lausunnon laatimiseksi. Aloite liittyy yhä voimakkaammaksi käyviin virtauksiin, jotka pikku hiljaa muokkaavat, kehittävät ja täydentävät nk. "Euroopan sosiaalista mallia" Kehitys on lupaavaa, ja sen pääkohdat voidaan tiivistää seuraavasti: a) pyrkimys kehittää Euroopan unionia siten, että se olisi enemmän kuin talous- ja rahayhteisö, jolla on yhteiset markkinat, enemmän kuin vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue. Tavoitteena on tällä hetkellä osoittaa, ettei sosiaalipolitiikka ole pelkkä jatkos, toissijainen, talouspolitiikan alainen toimintakenttä, vaan tehokkuuden ja tuotantovoiman tekijä erityisesti sen takia, että se edistää koheesiota. b) pyrkimys hallita parhaalla mahdollisella tavalla nyky-yhteiskunnan jatkuvasti kehittyvää monimuotoisuutta, hyödyntää yhteiskunnan moninaisia voimia, arvoja, energioita, sitoutumista ja anteliaisuutta, nähdä yhteiskunnan moniarvoisuus ennemminkin etuna kuin haittana ja näin ollen avata mahdollisimman laaja kenttä järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan eri rooleille ja vastuualueille c) pyrkimys sovittaa yhteen sellaisia käsitteitä kuin unioni ja läheisyysperiaate, eroavaisuudet ja yhteiset säännöt sekä kilpailu ja yhteinen etu, joita ei tulee pitää keskenään ristiriitaisina, vaan toisiaan täydentävinä vaatimuksina. 1.2. Komissio uudisti 20. syyskuuta 2000 Lissabonin Eurooppa-neuvoston pyynnöstä(1) vuodelta 1996 olevan tiedonantonsa aiheesta "Yleishyödylliset palvelut Euroopassa". Kyseisessä informatiivisessa asiakirjassa - erityisesti sen kohdassa 30 - viitataan edellä mainittujen näkökohtien mukaisesti sellaisiin yleishyödyllisiin palveluihin, "joita harjoittavat ensi sijassa sosiaalisia tehtäviä suorittavat, voittoa tavoittelemattomat organisaatiot, joiden tavoitteena ei ole harjoittaa teollista tai kaupallista toimintaa". Näillä tahoilla tarkoitetaan tässä sellaisia organisaatioita kuin ammattiliitot, poliittiset puolueet, kirkot ja uskonnolliset yhteisöt, kuluttajajärjestöt, tieteelliset seurat, hyväntekeväisyysjärjestöt ja avustusjärjestöt. 1.3. Tässä lausunnossa käsitellään otsikon mukaisesti sosiaalipalveluita, jotka ovat vain pieni osa kokonaisuutta. Niihin liittyy kuitenkin merkittäviä Euroopan sosiaalisen mallin tunnuspiirteitä. Tässä yhteydessä termillä "sosiaalipalvelut"(2) tarkoitetaan voittoa tavoittelemattomia yksityisiä organisaatioita, joiden asema vaihtelee valtiosta toiseen (yhdistyksiä, säätiöitä) ja jotka toimivat terveydenhuollon ja sosiaalitoimen alalla, mutta jotka voivat kuitenkin harjoittaa tarvittaessa myös niiden ensisijaisiin sosiaalisiin tavoitteisiin sidoksissa olevaa taloudellista toimintaa. "Voittoa tavoittelematon" tarkoittaa tässä sitä, että mahdollisesti tuotettua voittoa ei jaeta, vaan sijoitetaan uudelleen organisaation yleishyödyllisen sosiaalisen toiminnan kehittämiseen. Voiton maksimointi ei näin ollen ole näiden organisaatioiden tärkein tavoite. 1.4. Lausunnon taustalla on sinänsä ehdottomat, mutta samalla monitahoiset vaikuttimet. a) Määrittelyn kattama todellisuus on äärettömän vaihteleva Euroopan unioniin kuuluvissa maissa. Erilaiset tilanteet johtuvat historiasta ja kulttuureista, jotka eivät tiivisty yhteen yhtäläiseen identiteettiin. Tämä tekee asiasta monimutkaisen. Erilaisten tilanteiden tarkastelu osoittaa kuitenkin vääjäämättä, että tavoitteissa, toimintatavoissa, asemassa ja tarjottavissa palveluissa on yhteisiä, muuttumattomia piirteitä. Näin ollen niitä ei voida pitää vain hajallaan olevien ja lisäävien tekijöiden sekalaisena marginaalisena kokoelmana, vaan ne tulee nähdä totuudenmukaisesti kokonaisuutena, joka on samalla sekä vahva että heikko, joka tunnetaan toisaalta hyvin, mutta toisaalta huonosti. b) Kun tällä alalla pyritään tulkitsemaan eri tilanteita, törmätään epämääräisiin termeihin ja määritelmiin: yleinen etu, sosiaalipalvelut, sosiaalimarkkinat, talous, hyväntekeväisyys, sosiaalinen hyöty jne. Mikään näistä termeistä ei tarkoita käytännössä ja oikeudellisesti täsmälleen samaa asiaa unionin eri valtioissa (vrt. jäsenvaltioiden eri käytännöt). Tämä ei kuitenkaan riitä syyksi vältellä ongelmaa tai luovuttaa kokonaan. Merkityserot on järkevää tiedostaa ja niihin on sopeuduttava kuitenkin niin, että niitä pyritään samalla jatkuvasti vähentämään. On aiheellista keskittyä varmistettuihin tosiasioihin, joista on saatu kokemusta. 1.5. Nämä ovat perusteet lausunnolle, jossa on tavoitteena - esitellä sosiaalipalveluiden panoksia (kohta 2) - kertoa alan huolenaiheista (kohta 3) - ehdottaa toimenpidettä (kohta 4). 2. Sosiaalipalveluiden panos Euroopan yleishyödyllisiin palveluihin 2.1. Euroopan unioni tunnustaa Maastrichtin sopimuksen päätösasiakirjaan liitetyssä julistuksessa N:o 23 hyväntekeväisyysjärjestöjen sekä sosiaalilaitoksista ja sosiaalipalveluista vastaavien säätiöiden aseman. Kyseisessä julistuksessa huomautetaan, että näiden sosiaalialan järjestöjen kanssa tulee tehdä yhteistyötä. Yhteistyön merkitystä korostetaan myös Euroopan sosiaalipolitiikan tulevaisuutta käsittelevässä valkoisessa kirjassa. Näiden järjestöjen asemaa ei kuitenkaan jostain syystä tunneta kovin hyvin. Niillä on unionin jäsenmaissa erilaisia rooleja sen mukaan, miten kyseisissä maissa on järjestetty poliittisten, kansalais-, taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien varmistaminen kansalaisille ja miten sosiaalisen suojelun järjestelmät on suunniteltu ja rakennettu. Järjestöjen asema riippuu kunkin valtion historiallisista, kulttuurisista ja ideologisista perusteista sekä valtioiden, paikallisyhteisöjen, yksityisen voittoa tavoittelevan ja voittoa tavoittelemattoman sektorin toimintatavoista. Vaikka toimenpiteet olisivat kuinka heterogeenisiä, niissä on kuitenkin aina muuttumattomia tekijöitä. a) Tärkein yhteinen piirre on, että useissa maissa kansalaisyhteiskunnan toimijoilla eli sosiaalialan organisaatioilla on vastuu palveluiden tarjoamisesta ja terveydenhoito- ja sosiaalialan laitosten hoitamisesta. Näihin kuuluvat vanhainkodit, vammaistenhuoltolaitokset, nuorisojärjestöt, sosiaalinen koulutustoiminta, asuntolat, sopeuttamiskeskukset, lastentarhat, päivähoitolat, terveyskeskukset, sosiaalikeskukset, voittoa tavoittelemattomat yksityiset hoitolaitokset, kotipalvelut, sairaanhoitopalvelut, perushoitopalvelut, kodinhoitopalvelut, kotiavustuspalvelut jne. b) Monissa unionin maissa julkisyhteisöt ovat vuosikymmenten ajan järkevästi päättäneet hyödyntää voittoa tavoittelemattomia yksityisiä sosiaalisia toimijoita terveydenhuollossa ja sosiaalitoimessa. Nykyinen jatkuva pakko pitää julkiset menot kurissa (eli hidastaa niiden kasvuvauhtia), jonka vastapainona ovat kasvavat ja monimutkaistuvat tarpeet, lujittaa näiden "yleishyödyllisiksi voittoa tavoittelemattomiksi yksityisiksi yhteistyökumppaneiksi" määritettävissä olevien toimijoiden tosiasiallista ja potentiaalista roolia. c) Voittoa tavoittelemattomat yksityiset organisaatiot osallistuvat talouden ja valtioiden vaurauden kehittämiseen. Niillä on tärkeä rooli työpaikkojen luomisessa ja paikalliskehityksessä. 2.2. Lausunnon alaan kuuluvat sosiaalipalvelut ovat yksi tekijä kaikkien unionin jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun toimissa ja välttämätön osa niitä. Ilman näitä palveluita parhaitenkaan suunnitelluilla ja määrällisesti huomattavimmilla rahoitusosuuksilla ei saavutettaisi tehokkaasti tavoitteita ja saataisi aikaan vaikutuksia, sillä ilman niitä puuttuisivat asianmukaiset toimintavälineet. Jotta rahoituksen tavoitteet saavutettaisiin parhaalla mahdollisella tavalla, tarvitaan erilaisia välittäjiä sekä seurannan, jatko- ja tukitoimien, täydentävien toimien, läheisyyden ja jouston tehostamista. Julkisyhteisöjen on myös syytä yhdistää tässä tarkoitetut sosiaalipalvelut mahdollisimman selvästi strategisiin suuntauksiinsa. 2.3. Tässä käsiteltävät sosiaalipalvelut edistävät yleishyödyllisiä palveluita kolmelta kannalta. a) Ne heijastelevat sosiaalipalvelujen kysynnän jatkuvaa kehitystä ja niiden avulla voidaan puolustaa heikoimmassa asemassa olevia ihmisryhmiä. - Niiden tarjoajat voivat tarkkailukykynsä ansiosta löytää ja havaita sosiaalisia puutteita ja tarpeita, hätätilanteita, joiden painoarvo kasvaa, lähteet eriytyvät ja sisältöjen ja ilmentymien monimuotoisuus kärjistyy. - Ne pyrkivät vaikuttamaan julkisyhteisöihin, jotta kaikille tunnustettaisiin ja varmistettaisiin perusoikeudet. - Niissä pyritään ylittämään sosiaalihuollon tiukka käsite ja ne kannustavat palveluiden piiriin kuuluvia ihmisiä ottamaan vastuuta ja elämän omiin käsiinsä. - Niillä on innovointikykyä tarpeiden täyttämisessä. b) Ne luovat tai uudistavat yhteiskuntarakennetta. - Palvelujen tuottamisen lisäksi niissä korostetaan yhteyden käsitettä ottamalla yksilöt ja perheet mukaan julkiseen toimintaan. - Niissä kehittyy verkostologiikka, joka ei ole sidoksissa välittömien tulosten velvoitteisiin. - Ne muodostavat järjestelmän, jossa erilaisista sosiaalisista ympäristöistä tulevat ihmiset - vapaaehtoiset, palkkatyöntekijät ja palveluiden käyttäjät - jakavat tietoja ja kokemuksia. c) Ne herättävät kansalaisissa solidaarisuutta. - Ne edistävät yhteiskunnassa kykyä ottaa vastuuta ja olla yhteydessä valtarakenteisiin (julkisyhteisöt, talouselämän toimijat). - Ne ovat avoimia kaikille ihmisille eikä vain tietyille ryhmille. - Ne osoittavat, ettei koheesio, solidaarisuus ja syrjäytymisen torjunta ole yksinomaan julkisyhteisöjen työn hedelmää, vaikka julkisyhteisöillä tulee edelleenkin olla keskeinen rooli, ja että kansalaisyhteiskunnan tulee täyttää velvollisuutensa vapaaehtoisesti ja yksimielisesti. - Ne tukeutuvat eri tavoin vapaaehtoistyöhön, toimintaan, jota ei rahoiteta yksinomaan veroilla tai rahalahjoituksilla. - Huolena on kuitenkin, että tietyt sosiaalipalveluiden tarjoajat menettävät osan syrjäytymisen torjunta- ja innovaatiokapasiteetistaan, jos ne ovat riippuvaisia julkisesta rahoituksesta. 3. Huolenaiheita Tässä lausunnossa käsiteltävien sosiaalipalveluiden alalla on nykyisellään tuntuvaa levottomuutta(3). Onko se perusteltua? Jos on, niin miksi? Nykyään monissa Euroopan unionin maissa on terveydenhuolto- ja sosiaalialalla kolmenlaisia toimijoita: julkiset yhteisöt, voittoa tavoittelevat toimijat ja yksityiset voittoa tavoittelemattomat palvelut. Tämän kilpailutilanteen takia (lukuunottamatta tiettyjä sektoreita, jotka eivät kiinnosta voittoa tavoittelevia toimijoita) on pidettävä huolta siitä, ettei kolmannen toimijajoukon erityispiirteitä unohdeta tai hävitetä. On myös huolehdittava siitä, ettei julkisia hankintoja koskevia määräyksiä sovelleta liian tiukasti. Huolestuneisuuden syynä eivät ole ainoastaan sosiaalipalveluiden painoarvon ja roolin suhteellisen huono tuntemus ja niiden aliarvostus. Todellisena ongelmana on kysymys niiden tulevaisuudesta yhteisön kilpailuoikeuden kannalta. 3.1. Ensivaikutelmana on, että huolestuneisuus ei ole täysin perusteltua. a) Komission tiedonannossa "Yleishyödylliset palvelut Euroopassa" todetaan (30 kohta), että "yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yhteisön kilpailu- ja sisämarkkinasääntöjä ei yleensä sovelleta moniin toimintamuotoihin, joita harjoittavat ensi sijassa sosiaalisia tehtäviä suorittavat, voittoa tavoittelemattomat organisaatiot, joiden tavoitteena ei ole harjoittaa teollista tai kaupallista toimintaa"(4). b) Jos kyseiset organisaatiot harjoittavat taloudellista toimintaa, tiedonannon mukaan niihin sovelletaan yhteisön sääntöjä ottaen "erityisesti huomioon se sosiaalinen ja kulttuurinen ympäristö, jossa toimintaa harjoitetaan". c) Tiedonannossa huomautetaan, että kilpailusääntöjä ei periaatteessa sovelleta silloin, kun kyseiset organisaatiot harjoittavat toimintaa esimerkiksi seuraavilla aloilla: - palvelut, jotka liittyvät sosiaaliturvan pakolliseen perusjärjestelmään - sosiaalisia tehtäviä pääasiassa voittoa tavoittelemattomatta hoitavien sellaisten organisaatioiden toiminta, joiden tavoitteena ei ole harjoittaa kaupallista toimintaa - toiminnot, jotka keskittyvät kaikilta osin yhteen jäsenvaltioon eivätkä haittaa siten jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Edellä esitettyjen tietojen pohjalta voitaisiin ihmetellä, onko huolestumiseen aihetta. Ovatko vaarat kuvitteellisia? 3.2. Kun asiaa tarkastellaan lähemmin, käy ilmi, että kyse ei ole harhakuvitelmista, eikä kyseisissä sosiaalipalveluissa pyritä vain herättämään perusteettomia pelkoja. Syyt ovat seuraavat: a) Monet sosiaalipalvelujen tarjoajat harjoittavat tehtäviensä täyttämiseksi taloudellista toimintaa samassa ympäristössä kuin kaupallista toimintaa harjoittavat yritykset, jotka katsovat olevansa osittaisessa vaarassa altistua vilpilliselle kilpailulle. b) Monissa unionin jäsenmaissa valtio on katsonut perustellusti velvollisuudekseen tutkia tarkkaan - erityisesti verotuksen kannalta - noudatetaanko sosiaalipalvelujen tarjoajille myönnetyissä poikkeuksissa jäsenvaltioiden ja yhteisön kilpailuoikeuden sääntöjä. Tämä on käynnistänyt keskustelun, joka jatkuu vielä pitkään, sillä valtioiden periaatteellisena kantana keskustelussa on seuraava ajatus: "tärkeää ei ole se, keitä te olette, vaan se, mitä te teette". c) Komission tiedonannossa esitetään kilpailusääntöjen soveltamiseen seuraavat kolme periaatetta: - puolueettomuus yritysten yksityisen tai julkisen omistuksen suhteen - jäsenvaltioiden vapaus määritellä yleishyödylliset palvelut - suhteellisuus, jonka avulla voidaan varmistaa, etteivät kilpailun rajoitukset ole tiukemmat kuin mitä yleishyödyllisten tehtävien asianmukainen täyttäminen edellyttää. Tämä ei kuitenkaan riitä selvittämään asiaa kokonaisuudessaan. 3.3. On siis ymmärrettävää, että tässä lausunnossa käsiteltävissä sosiaalipalveluissa halutaan kiihkeästi lisää tietoja pelisäännöistä, joita niihin sovelletaan unionin alueella tulevaisuudessa. Niiden kannalta kyse on oikeusvarmuuden näkyvyydestä alalla, jossa on tällä hetkellä kiistämättä suuria aukkoja. 4. Toimintaehdotuksia Komitea - esittää ensinnä joitain taustatekijöitä ja - ehdottaa sitten etenemisväylää. 4.1. Taustatekijät a) On ehkä aiheellista muistuttaa, että Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat valinneet vapaaseen kilpailuun perustuvan avoimen markkinatalouden periaatteen (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 4 ja 98 artikla), jota tulee suojata kilpailun vääristymiseltä (perustamissopimuksen 3 artiklan 1 kohdan g alakohta). Kilpailuperiaatteen lisäksi EU on asettanut itselleen muitakin periaatteita. Unionin jäsenet ovat asettaneet tavoitteekseen sosiaalipolitiikan toteuttamisen (perustamissopimuksen 136 artikla), taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamisen (perustamissopimuksen 158 artikla) ja sosiaalisen suojelemisen korkean tason (perustamissopimuksen 2 artikla). b) Sosiaalinen suojelu kuuluu periaatteessa jäsenvaltioiden toimivaltaan. Komissio on kuitenkin perustamissopimusten valvoja. Komission toimintaa kilpailusääntöjen soveltamisessa ja yhtenäismarkkinoilla ei tule kyseenalaistaa. c) Komission tulee jäsenvaltioita kuultuaan pyrkiä edistämään selkeyttä ja oikeusvarmuutta sekä ottaa huomioon yleishyödyllisiä sosiaalipalveluita tarjoavien tahojen kanta yhteiseen kehittämiseen ja kansalaisyhteiskunnan edistämiseen. Näiden palveluiden tarjoajilla on oikeus odottaa lausunnon alkuosassa esitetyistä syistä erityisesti kilpailun alaan kuuluvan taloudellisen toiminnan määrittelyn tarkentamista, jotta ne voivat hoitaa tehtäviään avoimesti. d) Komitea katsoo, että sosiaalipalveluita on käsiteltävä yleishyödyllisten palveluiden joukossa (liikenne, energia, tietoliikenne jne.) erikseen. e) Euroopan sosiaalisen mallin kannalta vaikea, mutta samalla perustava kysymys on se, miten sosiaalipalveluille voidaan varata unionissa niille oikeutetusti kuuluva ja hyödyllinen paikka täysin julkisten ja täysin kaupallisten palveluiden välillä. Sosiaalipalveluissa joudutaan tietyillä aloilla tavallisesti harjoittamaan taloudellista toimintaa. Jos kuitenkin halutaan säilyttää niiden panos ja niille kuuluvat toimialat, on varottava niiden yleistämistä ja vältettävä käsittelemästä niitä ilman minkäänlaista erottelua samalla tavoin kuin kaupallisia yrityksiä, joita ne muistuttavat ja joita lähellä ne ovat tietyillä toiminta-aloilla. Kun sosiaalipalveluiden välittäjät, erityisesti järjestöt, säätiöt ja hyväntekeväisyysjärjestöt, toimivat talousalueella, ne eivät tarjoa ainoastaan alakohtaisia kaupallisia palveluita, kuten tavalliset kaupalliset yritykset tekevät sinänsä tehokkaasti ja hyödyllisesti, vaan ne kehittävät toimillaan myös yhteiskunnan rakennetta. f) Unionin tulee noudattaa perussääntöjään ja erityisesti kilpailua koskevia sääntöjä. Niiden laiminlyömistä, kiertämistä tai muuttamista ei tule edes harkita. Tavoitteena on tulkita ja hallinnoida sääntöjä, soveltaa niitä parhaalla mahdollisella tavalla ja sen vuoksi tarkentaa niiden toimeenpanomenettelyitä. Olisi ikävää, jos tässä yhteydessä yhteisön kilpailuoikeus asetettaisiin vastakkain sen pyrkimyksen kanssa, että yleishyödyllisiä sosiaalipalveluita käsiteltäisiin asianmukaisesti, erillisinä ja tilanteen vaatimalla tavalla. Voittoa tavoittelemattomat yksityiset sosiaalipalvelut eivät vaadi "suljettuja reviirejään", sillä ne voivat kilpailla kaikkien muiden toimijoiden kanssa suoritusten laatumarkkinoilla. Ne edellyttävät kuitenkin, etteivät laatukriteerit pelkistä toimintaa. Ne tähdentävät - mikä niiden tuleekin todistaa jatkuvasti -, että niiden toimialojen kaikkiin tekijöihin sovellettavien normaalien turvallisuus- ja ammattitaitovaatimusten lisäksi on otettava huomioon niiden erityinen kyky käsitellä ihmisiä henkilöinä. Sana "henkilö" ei merkitse aivan samaa kuin "yksilö", "hallintoalamainen", "avunsaaja", "käyttäjä", "asiakas" jne. Voittoa tavoittelemattomat yksityiset sosiaalipalvelut edellyttävät myös, että niitä kilpailutettaessa otetaan huomioon, että ne toimivat vaikeilla ja hintavilla aloilla, jotka tuskin kiinnostavat voittoa tavoittelevia yksityisiä toimijoita. Ne kehottavatkin kiinnittämään huomion seuraavassa tilanteessa syntyvään epäkohtaan: tehtävänsä huolella hoitavat ja ilmiselvän hyödylliset voittoa tavoittelevat toimijat huolehtivat (julkista rahoitusta hyödyntäen) ainoastaan maksukykyisimmistä henkilöistä, mutta vaativat kilpailuoikeuden nimissä äärimmäisen tasa-arvoista kohtelua. Tällainen heikentäisi ajan mittaan Euroopan sosiaalista mallia. g) Jos tämä virhe tehdään, joudutaan logiikan käsitteiden mukaan antinomiaan, loogiseen ristiriitaan, josta ei ole ulospääsyä, eli yksinkertaisesti ilmaistuna umpikujaan. Tämä olisi valitettavaa. Umpikujasta voidaan päästä ulos esimerkiksi tunnustamalla kilpailusääntöjä sovellettaessa Amsterdamin sopimuksen myötä unionissa entisestään korostunut sosiaalisten tavoitteiden tärkeys. 4.2. Etenemisväylä Pyrittäessä tarkentamaan kilpailusääntöjen soveltamista yleishyödyllisiin palveluihin ja kaupallisiin yrityksiin voidaan harkita seuraavia kahta pääasiallista lähestymistapaa. 4.2.1. Ensimmäinen lähestymistapa olisi perustamissopimuksen 16 artiklan muuttaminen siten, että yksinomaan voittoa tavoittelemattomien yksityisten toimijoiden tarjoamiin sosiaalipalveluihin sovellettaisiin yleisen poikkeuksen periaatetta. Tälle suositukselle on looginen peruste. Sen kannattajat viittaavat kernaasti EY:n tuomioistuimen asiassa Sodemare 17. kesäkuuta 1997 antamaan tuomioon. - Vastaavanlainen menettely olisi selkeä. Se osoittaisi halua kirjata unionin perusteksteihin huoli tasapainosta kilpailuperiaatteen ja sen liian absoluuttisesta soveltamisesta aiheutuvien vaarallisten seurausten välillä: sosiaalisen koheesion heikentyminen, voittoa tavoittelemattomien toimijoiden lannistuminen, "hyödyllisten" riskien suodattuminen jne. - Tämä ratkaisu saattaa kuitenkin sisältää riskejä: väärinkäytön mahdollistaminen, kaupallisten toimijoiden nouseminen vastarintaan. Lisäksi se antaisi varauksettomilla vapauksilla sosiaalipalveluille etupäässä niiden itsensä kannalta vaarallisia helpotuksia, eli ne saisivat vaatimansa selkeyden etiikan kannalta eräänlaisen petollisen lahjan, joka olisi niille vahingoksi. 4.2.2. Toinen, pragmaattinen lähestymistapa - joka on jo otettu menestyksekkäästi käyttöön tietyissä jäsenvaltiossa - olisi syventää asian analyysia ja pohdintaa ja määritellä entistä tarkemmat kriteerit, joiden avulla sosiaalipalveluiden kaupallisessa toiminnassa voitaisiin erotella osiot, joihin sovelletaan kilpailusääntöjä, ja osiot, jotka voitaisiin vapauttaa näistä säännöistä. 4.2.2.1. Tämä voitaisiin toteuttaa mahdollisimman mutkattomasti. Komissio voisi edistää neuvotteluita määrittelemällä niiden tavoitteet, yleislinjat ja hengen. Prosessin päätteeksi unionin tahot laatisivat selkeän ja yhtäpitävän tulkinnan prosessista ja sen tietyistä erityispiirteistä, joiden perusteella tiettyjä perustamissopimuksen VI osaston 1 ja 2 lukuun sisältyviä kilpailusääntöjä ei tarvitse noudattaa. Sopivana ajankohtana komissio voisi antaa poikkeusmääräyksiä saatuaan neuvostolta valtuutuksen (89 artikla, neuvoston määräys 07/05/98, ja 83 artikla, neuvoston määräykset 19/65 ja 28.21/71) ja/tai antaa direktiivejä (perustamissopimuksen 86 artiklan 3 kohta, esimerkiksi avoimuusdirektiivi). 4.2.2.2. Komitea ei väheksy tämänsuuntaisen kehityksen edellyttämän tarkennustyön laajuutta. Se katsoo kuitenkin, ettei asiassa tule viivytellä. Mikäli hankkeeseen päätetään ryhtyä, komitea on valmis siihen liittyvään aktiiviseen yhteistyöhön. 5. Päätelmä 5.1. On selvää, että on vaikeaa sovittaa yhteen kilpailusääntöjen noudattaminen ja yleishyödyllisten palveluiden suorittamat taloudelliset erityistehtävät. 5.2. Yleishyödylliset voittoa tavoittelemattomat yksityiset sosiaalipalvelut eivät kuulu julkisen eivätkä voittoa tavoittelevan sektorin toimivaltaan. Ne ovat kuitenkin tiiviisti sidoksissa julkiseen sektoriin neuvottelujen ja rahoituksen kautta. On myös yhä tavallisempaa, että niiden tarjoajat toimivat kaupallisella sektorilla. Niiden tehtäviä ei voida kuitenkaan pelkistää julkisten sääntöjen täyttämiseen eikä niissä rajoituta pelkkään kaupallisten palveluiden tarjontaan. 5.3. Monissa unionin jäsenvaltioissa sosiaalipalvelujen tavoitteena on, ettei niitä välineellistetä eikä myöskään banalisoida. Välineellistämisen ja banalisoinnin pelko ei ole kuviteltua, mistä syystä näiden palvelujen tarjoajat vaativat ehkä vahingollisestikin vaikuttavia poikkeuslupia. 5.4. Palveluiden erityispiirteiden huomioon ottamisen vaatiminen ei ole haaste järjelle, vaan mielikuvitukselle, jotka ovat kaksi täysin eri asiaa. On mahdollista kuvitella toimimatta järjen vastaisesti. Komitea katsoo tässä lausunnossaan, että tässä tapauksessa olisi väärin olla yrittämättä, sillä panokset, muun muassa sosiaalinen koheesio ja syrjäytymisen torjunta, ovat niin tärkeitä. Bryssel, 12. syyskuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) On myös syytä muistaa, että Nizzan Eurooppa-neuvosto vahvisti toistamiseen yleishyödyllisten palveluiden roolin ja että perusoikeuskirjan hyväksyminen lujittaa perusoikeuksien tosiasiallista toteutumista, etenkin sosiaalipalveluiden alalla. (2) On muistettava, että tietyissä unionin jäsenmaissa (Italiassa ja varsinkin Ruotsissa) solidaarisuuteen perustuvasta yhteiskunnallisesta toiminnasta huolehtivat usein osuustoiminnalliset järjestöt. (3) Tämän lisäksi alalla on muitakin huolenaiheita: alalla pelätään "välineellistämistä" eli sille myönnettyjen julkisten varojen nojalla toimeenpanijan, suorittajan ja täydentäjän rooliin kutistamista. Tätä ongelmaa ei kuitenkaan käsitellä tässä lausunnossa, vaan siitä voitaisiin laatia myöhemmin oma lausuntonsa. (4) KOM(2000) 580 lopullinen.