Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Yhteinen liikennepolitiikka - Kestävä liikkuvuus: tulevaisuuden näkymät"

(1999/C 374/17)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle antaman tiedonannon aiheesta "Yhteinen liikennepolitiikka - Kestävä liikkuvuus: tulevaisuuden näkymät" KOM(1998) 716 lopull.,

ottaa huomioon komission 10. joulukuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 10. maaliskuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 3:n "Euroopan laajuiset verkot - Liikenne - Tietoyhteiskunta" tehtäväksi,

ottaa huomioon aiemmin antamansa lausunnot aiheista

- Satamia ja meriliikenteen infrastruktuuria koskeva vihreä kirja (CdR 331/98 fin)(1)

- Uusi sääntelykehys rautatieinfrastruktuurin käyttöehdoista (CdR 58/99 rev. 1)

- Yhteinen liikennepolitiikka - toimintaohjelma 1995-2000 (CdR 406/95 fin)(2)

- Kestävä liikennestrategia (CdR 255/97 fin)(3), Kansalaisten verkon kehittäminen - Paikallisen ja alueellisen henkilöliikenteen tärkeys ja Euroopan komission keinot kehittää sitä (CdR 436/98 fin)(4)

- Oikeudenmukainen maksu infrastruktuurin käytöstä: Valkoinen kirja (CdR 408/98 fin)(5)

- Liikenne ja CO2-päästöt - Kohti yhteisön ratkaisumallia (CdR 230/98 fin)(6)

ottaa huomioon valiokunta 3:n heinäkuun 15. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 189/99 rev. 1, jonka esittelijä oli Betty Coffey (IRL, EA),

hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 16. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Komission tiedonanto tarjoaa yleiskatsauksen yhteisen liikennepolitiikan nykysuuntauksista ja toimintasuunnista. Komission tarkastelee tiedonannossaan kaikkia tähän liittyviä ohjelmia sekä pohtii yhteisen liikennepolitiikan tulevaisuutta ja sitä, mihin suuntaan sitä tulisi jatkossa kehittää. Komission laatiman yhteistä liikennepolitiikkaa koskevan toimintaohjelman (1995-2000) julkaisemisen jälkeen on tapahtunut paljon kehitystä, ja ohjelman tavoitteet ovat edelleen pätevät myös uudessa toimintaohjelmassa.

1.1.1. Alueiden komitea (AK) on seurannut yhteisen liikennepolitiikan vuosien 1995-2000 toimintaohjelman(7) aikaansaamaa viimeaikaista kehitystä antamalla lausuntoja ohjelman perusteella ehdotetuista toimista. Tässä lausunnossa käsitellään nyt annettua tiedonantoa ja siinä tehtyjä toimintaehdotuksia AK:n aiempien lausuntojen valossa.

1.2. Yhteisen liikennepolitiikan tavoitteet

1.2.1. Yhteisen liikennepolitiikan laadun parantaminen ja ulkoisen ulottuvuuden tehostaminen ovat komission tiedonannon keskeisiä tavoitteita, ja nämä näkökohdat on otettava huomioon sen varmistamiseksi, että kaikilla aloilla pyritään kestävään liikennestrategiaan.

1.2.2. Tätä nykyä yhteisen liikennepolitiikan tulevalle kehitykselle asetetaan viisi päätavoitetta, joilla pyritään parantamaan tehokkuutta ja kilpailukykyä. Yleistavoitteena on hyödyntää Euroopan liikennejärjestelmiä täysimittaisesti ja edistää eurooppalaisten yritysten kilpailukykyä, jolla puolestaan maksimoidaan kasvu, työllisyys ja ympäristön kannalta kestävä kehitys. Tavoitteet ovat

- markkinoille pääsyn vapauttaminen

- liikennejärjestelmien yhtenäisyys koko Euroopassa

- oikeudenmukainen ja tehokas hinnoittelu liikennemuodoittain ja eri liikennemuotojen välillä

- sosiaalisen ulottuvuuden lisääminen

- sovittujen sääntöjen noudattamisen varmistaminen.

2. Markkinoille pääsy ja markkinoiden toiminta

2.1. Markkinoille pääsyyn ja markkinoiden toimintaan liittyen komissio pitää ensisijaisina kohteina rautatieliikennettä ja satamia.

2.2. Rautatiet

2.2.1. Yhteisön rautateiden elvyttämistä koskevan komission valkoisen kirjan jatkoksi ollaan toteuttamassa lisätoimia, jotka koskevat käyttömaksuja, kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämistä, infrastruktuurin hallinnon ja käytön erottamista sekä toimilupia. Lisäksi on määrä tehdä ehdotuksia julkisen palvelun sopimuksista ja maaliikenteen valtiontuista sekä antaa tiedonanto, jolla pyritään kansallisten järjestelmien integrointiin tekninen yhteentoimivuus mukaan luettuna.

2.2.2. AK:n lausunnossa rautateiden toimenpidepaketista kannatetaan komission ehdottamia toimia. Komission tulisi kuitenkin vakavasti harkita AK:n tekemiä suosituksia, joilla varmistetaan, että rautatieliikenteen rakenneuudistus hyödyttää kaikkia sen vaikutuspiiriin kuuluvia Euroopan alueita. Esimerkiksi hinnoittelupolitiikassa infrastruktuurin hoitajan tulisi voida soveltaa kaupallisiin näkökohtiin eikä vain jäykkiin ennalta määrättyihin kriteereihin perustuvia hintoja. Direktiivin ehdotukset saattavat aiheuttaa ongelmia infrastruktuurin hoitajille, jotka voivat olla paikallis- tai alueviranomaisia, jos näillä ei ole valtuuksia korjata järjestelmän puutteita.

2.2.3. Rautatieliikenteeseen kohdistuu painetta useilta tahoilta, ja komission tiedonannossa tähän puututaan jossain määrin. Rautateiden markkinaosuus on pienentynyt jatkuvasti muihin liikennemuotoihin verrattuna, ja ainakaan kestävyyttä silmällä pitäen rautateiden suosimista ei voi korostaa liikaa. Rautatieliikenne on ympäristövaikutusten kannalta hyvin kilpailukykyinen liikennemuoto muihin verrattuna, jos luodaan hinnoittelujärjestelmä, jossa sovelletaan saastuttaja maksaa -periaatetta ja sisällytetään ulkoiset kustannukset hintoihin. AK kannattaa komission tekemiä ehdotuksia, mutta ymmärtää, että rautateiden kilpailukyvyn lisäämiseksi tarvitaan alan kaikkien toimijoiden panosta.

2.3. Satamat

2.3.1. Satamapalvelujen vapauttamista käsitellään ehdotuksessa, jonka komissio tekee satamia ja meriliikenteen infrastruktuuria koskevaan vihreään kirjaan liittyvän kuulemisprosessin jälkeen. AK teki vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa useita kilpailukykyä koskevia suosituksia. Sen päätelmissä korostettiin uudelleen ympäristönsuojelua, työturvallisuutta ja -oloja, ulkoista turvallisuutta ja rajatarkastuksia koskevien yhtenäisten säännösten merkitystä tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi. Säännöksissä ja satamapalvelujen käytön hinnoittelussa tulisi kuitenkin ottaa huomioon satamien luonnolliset (maantieteelliset yms.) ja inhimillisiin tekijöihin (hallintoon ja organisaatioon) liittyvät erot. Tarvitaan myös valtiontukia koskevia säännöksiä, jotta vapaa ja tasapuolinen kilpailu toteutuu satama-alalla.

2.3.2. Koska EU:n satamat ja meriliikenteen infrastruktuuri ovat keskeisen tärkeitä tiettyjen unionin alueiden taloudelliselle ja sosiaaliselle hyvinvoinnille, AK painottaa läheisyysperiaatteen noudattamisen merkitystä. Kun uusien satamapalvelujen perustamista harkitaan, paikallis- ja alueviranomaiset tietävät parhaiten, millaisia toimia tarvitaan. Siksi alueiden komitea korostaa, että satamia ja meriliikenteen infrastruktuuria koskevien lopullisten päätösten tulee kuulua julkis- ja yksityissektorin paikallis- ja aluetason osapuolille.

3. Yhtenäiset liikennejärjestelmät

3.1. Yhteisön liikennejärjestelmien yhdentäminen on ollut jo kauan yksi komission ensisijaisista tavoitteista, ja tämä sitoumus vahvistetaan tiedonannossa. Komissio rohkaisee Essenin huippukokouksessa määriteltyjen erityishankkeiden täytäntöönpanoa ja julkaisee uudet TEN-T-suuntaviivat. Komissio tunnustaa myös, kuinka tärkeää on laajentaa Euroopan laajuiset verkot hakijamaihin. Yhdistettyjä kuljetuksia ja intermodaalisuutta edistetään toteuttamalla maailmanlaajuista satelliittinavigointijärjestelmää koskeva toimintaohjelma. Liikenteen telematiikkasovellukset edistävät intermodaalisuutta ja siten eri liikennemuotojen tehokkuutta.

3.2. AK on tyytyväinen, että komissio kiinnittää huomiota TEN-verkkoihin ehdotuksessaan tulevaksi työohjelmaksi. Nykyisiä perusrakenteita tehostavien älykkäiden liikennejärjestelmien ja telematiikan painottaminen sen sijaan, että pelkästään rakennettaisiin uutta infrastruktuuria, on kannatettava suuntaus. Neuvoston käynnistämä liikennealan innovaatioiden edistämisstrategia ja keskustelu maailmanlaajuisen satelliittinavigointijärjestelmän kehittämisestä (Galileo) ovat myös askel tähän suuntaan. Tällaisten järjestelmien sovelluksiin voisivat kuulua rautatieopasteet, meriliikenteen navigointi, lennonjohto ja jopa tieliikenteen ohjaus.

3.3. Vaikka komissio on laatinut "yhdistetyille kuljetuksille" uudet säännöt rohkaistakseen intermodaalisuutta, AK katsoo, että tällaisen tekniikan käytöstä voitaisiin hyötyä vielä paljon enemmän. Yhdistelmäkuljetusmarkkinat ovat rajalliset, ja painottamalla nykyistä enemmän älykkäitä liikennejärjestelmiä voitaisiin saada aikaan merkittävämpiä liikennemuotojen välisiä siirtymiä kuin yhdistelmäkuljetusten edistämiseen käytetyillä keinoilla. Tällaiset siirtymät toisivat kauaskantoisia turvallisuus- ja ympäristöetuja.

3.4. Kuten AK:n lausunnossa kestävästä liikennestrategiasta(8) huomautettiin, kaikkien liikennemuotojen verkot tulisi integroida toisiinsa aluekohtaisesti ja alueiden välillä. Alueelliset verkot tulee liittää valtakunnallisiin ja kansainvälisiin järjestelmiin, ja yhteisön TEN-T-verkot jäsenehdokasmaiden liikenneverkkoihin.

3.5. TEN-verkkojen liittäminen paikallisiin ja alueellisiin matkustajaliikenneverkkoihin on keskeinen periaate, joka tulisi Euroopan kansalaisia ajatellen sisällyttää kaikkiin liikennesuunnitelmiin. Lausunnossaan Euroopan laajuisten verkkojen alaan liittyvän yhteisön rahoitustuen myöntämistä koskevista yleisistä säännöistä(9) AK korosti "puuttuvien yhteyksien" ongelmaa. Näissä kohdissa kansainvälinen liikenne jumiutuu alueelliseen liikenteeseen, mikä haittaa TEN-verkkojen sujuvuutta ja tarkoitusta. Tarvitaan erityistukia, joilla rahoitetaan bussiväylien ja kevytraideliikenteen kaltaisten paikallisten työmatkaliikenneperusrakenteiden parantamista. Toivon mukaan perusrakenteiden käyttömaksut edistävät liikennemuotojen välisiä siirtymiä ja helpottavat paikalliseen ja alueelliseen liikenteeseen kohdistuvaa painetta tehden näin tilaa TEN-liikenteelle.

3.6. AK:n lausunnossa Euroopan laajuisten verkkojen alaan liittyvän yhteisön rahoitustuen myöntämistä koskevista yleisistä säännöistä nimetään useita seikkoja, joita ei käsitellä neuvoston asetuksessa. Näitä ovat rahoitustuen laajentaminen, hallintomenettelyjen yksinkertaistaminen, tutkimusrahoituksen lisääminen, pienten hankkeiden kustannustehokkuuden arviointi, paikallis- ja alueyhteisöjen roolin vahvistaminen sekä julkisen ja yksityisen sektorin yhteisrahoituksen painottaminen entistä voimakkaammin. Komitea katsoo, että nämä seikat tulisi sisällyttää kaudelle 2000-2004 ehdotettuihin ohjeisiin.

4. Oikeudenmukainen ja tehokas hinnoittelu

4.1. Komission julkaistua oikeudenmukaista maksua infrastruktuurin käytöstä koskevan valkoisen kirjan(10) alueiden komitea kannatti komission periaatetta perustaa maksut yhteiskunnallisiin rajakustannuksiin. Valkoisen kirjan tavoitteena on edistää intermodaalisuutta ja tehostaa liikenneinfrastruktuurin käyttöä. Maksuissa on myös määrä soveltaa saastuttaja maksaa -periaatetta ja käyttöpaikalla tapahtuva veloitusta. Kestävyysperiaatteen nimissä tulisi painottaa ympäristöä säästävän teknologian kannustimien luomista, ja maksujärjestelmät tulisi suunnitella esim. vähäpäästöisiä ajoneuvoja ja yksityisautojen yhteiskäyttöä ("kimppakyyti") suosiviksi.

4.2. AK toivoo kuitenkin, että komissio sisällyttää seuraavan kauden toimintaohjelmaan (toinen vaihe 2001-2004) komitean ehdotukset. Kuluttajakäyttäytymistä ei tulisi komitean mielestä ohjailla vain suorilla veroilla ja maksuilla, vaan olisi myös puututtava henkilöauton käyttöä lisääviin verohelpotuksiin. Lisäksi AK suosittelee myös yksityisautoilun ottamista EU:n liikennestrategian piiriin. Julkista liikennettä ja yksityisautoilua ei tule arvioida erikseen, kun sovelletaan liikenteen kuluja koskevaa tehokasta ja kattavaa lähestymistapaa. Maksujen soveltamisessa tarvitaan joustavuutta useista syistä, ja AK toistaa, että liikennemuotojen välisiä siirtymiä ja kuluttajakäyttäytymisen muutoksia saadaan aikaan vain, jos sekä kaupallisille että yksityisille käyttäjille on tarjolla kannattavia vaihtoehtoja. Ensimmäisenä askeleena AK kehottaa komissiota tutkimaan etätyötä toteutettavuuden sekä mahdollisten yhteiskunnallisten, taloudellisten ja ympäristönsuojelullisten etujen kannalta.

4.3. On erittäin tärkeää, että paikallis- ja alueviranomaisia kuullaan täysipainoisesti maksu- ja verorakennetta koskevassa päätöksenteossa ja että niillä on asianmukainen edustus liikenneinfrastruktuurin hinnoittelua käsittelevässä asiantuntijakomiteassa. Yksittäisten alueiden tarpeet on otettava riittävästi huomioon ja niihin on suhtauduttava joustavasti, jotta vältetään huonojen yhteyksien ja syrjäisen sijainnin kaltaisten ongelmien kärjistyminen. Koska paikallis- ja alueviranomaiset panevat täytäntöön suuren osan periaatteista ja osallistuvat myös ongelmien ratkaisuun, niillä tulisi olla myös sananvaltaa siihen, miten maksuista ja veroista kertyvät tulot käytetään.

5. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus

5.1. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on yksi komission painopistealueista, ja sitä käsiteltiin laajasti koheesiota ja liikennettä koskevassa tiedonannossa(11). Asiakirjassa hahmotellaan yhteisen liikennepolitiikan roolia yhtenä alueellisia ja yhteiskunnallisia eroja tasoittavana tekijänä EU:ssa rakennerahastojen ja koheesiorahaston kaltaisten välineiden rinnalla. Liikennejärjestelmän parantaminen voi houkutella kehityksessä jälkeen jääneelle alueelle investointeja ja vahvistaa sen yleistä talouskasvua. AK on erityisen tyytyväinen komission tiedonannossa kestävään kehitykseen ja yhteyksien parantamiseen kiinnitettyyn huomioon. Helposti saatavilla olevat ja kohtuuhintaiset julkisen liikenteen palvelut edistävät yhteiskunnallisia, taloudellisia ja ympäristönsuojelullisia tavoitteita, ja siksi niiden tulee edelleen voida saada valtion tukea EU:n valtiontukisääntöjen puitteissa.

5.2. Komissio tutkii jatkuvasti, miten julkisen liikenteen kilpailua voitaisiin vapauttaa samalla säilyttäen palvelut kaikkien saatavilla. Julkisen palvelun sääntöjä ja käytäntöjä maaliikenteen alalla koskevan, komission tekemän tutkimuksen perusteella on ymmärretty, että julkisen liikenteen avoimuutta ja tehokkuutta tulee parantaa epäedullisessa asemassa olevien alueiden ja sosiaaliryhmien hyväksi. Paikallis- ja alueviranomaisille tulee myöntää enemmän valtaa ja vastuuta, jotta ne voivat kehittää omia liikennejärjestelmiään parhaaksi katsomallaan tavalla. Tämä edellyttää, että niillä on käytössään toimenpiteisiin tarvittavat varat, jotka tulisi mahdollisuuksien mukaan saada paikallisveroista.

5.3. Komissio pyrkii jatkuvasti tasapainottamaan keskenään kilpailukyvyn sekä työolot ja työaikaa koskevat ehdotukset. Työaikadirektiivin jälkeen komissio on vähitellen käsitellyt sen ulkopuolelle jääneitä aloja, joihin kuuluvat myös kuljetusalan työntekijät. Kaikista kuljetusalan työntekijöiden työoloihin liittyvistä näkökohdista ei ole päästy yksimielisyyteen, ja tämä seikka tulisi kiireesti korjata ongelmien ratkaisemiseksi sekä tasapuolisten kilpailuedellytysten ja sosiaalisen suojelun näkökohtien tasapainottamiseksi järkevällä ja kohtuullisella tavalla.

6. Sääntöjen noudattamisen varmistaminen

6.1. Jäsenvaltioiden hyväksymien kilpailusääntöjen voimaansaattaminen ja asianmukainen täytäntöönpano on oleellista liikennealan sisämarkkinoiden hyvän toimivuuden kannalta, ja komissio ponnistelee päättäväisesti varmistaakseen sääntöjen noudattamisen. Alueiden komitea tukee komissiota tämän pyrkimyksissä varmistaa oikeudenmukaiset toimintaehdot kaikille. AK ehdottaa, että lainsäädännön jatkuvassa selkeyttämis- ja tarkistustyössä otetaan huomioon Euroopan paikallis- ja alueviranomaisten erityistarpeet. Lisäksi AK toivoo saavansa edustuksen mahdollisesti perustettaviin liikennealan sääntelyelimiin. Esimerkiksi Euroopan siviili-ilmailualan turvallisuusjärjestö perustaa neuvoa-antavan asiantuntijakomitean, ja AK toivoo voivansa osallistua tämän tai muuntyyppisten sääntelyviranomaisten toimintaan.

7. Laadun parantaminen

7.1. Komission tiedonannossa omistetaan kokonainen luku eurooppalaisen liikennepolitiikan turvallisuudelle ja ympäristöulottuvuudelle. EU:lla on merkittävä rooli varmistettaessa sekä kuluttajien että kuljetusalan työntekijöiden turvallisuuden korkea taso. AK kannattaa parhaillaan toteuttavia samoin kuin vuosiksi 2000-2004 ehdotettuja toimia.

7.2. Turvallisuus

7.2.1. Komissio pitää sekä kuluttajien että työntekijöiden turvallisuutta ensisijaisena kysymyksenä markkinoilla, joilla liikennemäärät ja ruuhkautuminen lisääntyvät jatkuvasti. Se on tehnyt siviili-ilmailuun(12), ro-ro-matkustajalauttoihin(13) sekä tieliikenteeseen ja etenkin autojen EURO-NCAP-testausohjelmaan liittyviä ehdotuksia. Lentoliikenteen turvallisuutta koskevassa AK:n lausunnossa(14) todettiin, että pienten lentoasemien tarpeet ovat erilaisia kuin suurten ja tämä tulisi ottaa huomioon laadittaessa yhteisön tason sääntöjä.

7.2.2. Turvallisuus on yksi tärkeimmistä kysymyksistä, joihin ei puututa riittävästi komission tiedonannossa. AK:n lausunnossa yhteisen liikennepolitiikan toimintaohjelmasta 1995-2000 käsiteltiin nopeusrajoitusten tarkistamistarvetta, liikennesääntöjen noudattamisen valvontatoimia ja rikkomusten syytemenettelyjä. Ajo-oikeutta voitaisiin rajoittaa esim. kuljettajan iän ja moottorin koon välisen suhteen perusteella. AK toivoi lausunnossaan tutkimusta turvallisuustoimien vaikutuksista jäsenvaltioissa ja odottaa kiinnostuneena komission tiedonantoa tieliikenteen turvallisuutta parantavista ensisijaisista toimista. AK ehdotti lisäksi teollisuuden laadunvalvonnassa käytetyn kaltaista "virheettömyys-strategiaa", joka liittäisi liikenneturvallisuustoimet valtiolliseen terveydenhuoltojärjestelmään, ja toivoo näkevänsä edistymistä tässä kysymyksessä.

7.3. Ympäristö

7.3.1. Amsterdamin sopimuksen 3 c artikla velvoittaa EU:n sisällyttämään ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset yhteisön politiikan määrittelyyn ja toteuttamiseen erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi. Lisäksi strategiaa, jossa ympäristönäkökohdat sisällytetään EU:n politiikkaan, jatketaan tarmokkaasti. Ympäristösalkun puitteissa käsiteltäviä aloja ovat lentoliikenteen aiheuttama melu ja saasteet, laivoilla syntyvät jätteet ja lastijäämät, raskaan liikenteen aiheuttamat ongelmat ja Auto Oil II -ohjelmaan liittyvät päästörajat. Komissio suunnittelee myös uusia aloitteita, jotka eivät sisälly neuvoston työohjelmaan ja strategiaan.

7.3.2. Lausunnossaan yhteisen liikennepolitiikan toimintaohjelmasta 1995-2000 (CdR 406/95 fin) AK vaati toimintaohjelmaa täydentäviä erityistoimia liikenteen uhkaamien ekologisesti herkkien alueiden ja seutujen suojaksi. Näihin toimiin kuuluisi rakennusteknisiä varotoimia, liikenteen perusrakenneverkkoa yhdentäviä ratkaisuja ja poikkeustapauksissa myös luopuminen täysin vapaasta liikennevälineen valinnasta, jos vaihtoehtoja voidaan tarjota vastaavin ehdoin. AK haluaa myös edistää hiilidioksidin ja muiden yhdisteiden osalta vähäpäästöisten ajoneuvojen tuotantoon sekä uusiutuviin polttoaineisiin liittyvää tutkimustyötä.

7.3.3. Tehokkain ja kestävin keino päästöjen lisääntymisen vähentämiseksi on rajoittaa matkustustarvetta. Aluesuunnittelu on täydentävien toimien ohella tämän suhteen keskeisessä asemassa matkapituuksia lyhennettäessä. Näin vähennetään päästöjä kolmanneksella vuoteen 2010 mennessä. Vaikka yhteisöllä ei ole toimivaltaa aluesuunnittelun alalla, komissio voi ehdottaa ei-sitovia toimia, joilla saattaa olla hyvin myönteisiä vaikutuksia ympäristöön ja kestävään kehitykseen. Vaikka yhteisen liikennepolitiikan roolin tarkastelu suhteessa Euroopan aluekehityssuunnitelmaan on tervetullutta, sillä ei päästä lähellekään AK:n ehdottamia toimia, joilla CO2-päästöjen kasvua voitaisiin hidastaa merkittävästi.

7.3.4. Koska maantie- ja lentoliikenne aiheuttavat suurimmat CO2-päästöt matkustajakilometriä kohden, niihin tulisi puuttua ensisijaisesti. Tie- ja lentorahtiliikenne ovat ongelmallisia samoista syistä. Aiheesta "Liikenne ja CO2-päästöt" antamassaan lausunnossa AK ehdotti yksityisliikenteen polttoaineverotusta ja lentoliikenteen kerosiiniveron uudelleenmäärittelyä. AK ymmärtää kuitenkin, että syrjäisillä alueilla maantie- ja lentoliikenteeseen tulisi suhtautua joustavasti niiden tehokkuuden vuoksi. Vaikka infrastruktuurin käyttömaksuihin siirtymistä koskevat komission ehdotukset lienevätkin omiaan edistämään infrastruktuurin käyttöä tehostavia liikennemuotojen välisiä siirtymiä, tällaiseen veropolitiikkaan tulee liittää maankäytön suunnittelutoimien kaltaisia infrastruktuurin rakenteellisia muutoksia.

7.4. Julkinen matkustajaliikenne

7.4.1. Suunnitteilla on erityisiä kuluttajansuojatoimia kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi. Julkinen paikallisliikenne on ainoa kaikkien kansalaisten käytettävissä oleva liikennemuoto, ja sitä koskeva toimintaohjelma kattaa mm. parhaat käytännöt, intermodaaliset yhtenäiset matkustajapalvelut ja esikuva-analyysin. Tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennen puiteohjelman yhteydessä on ehdotettu useita kohdennettuja tutkimustoimia, joiden tarkoituksena on parantaa liikennejärjestelmien tehokkuutta ja kestävyyttä sekä edistää turvallisuutta ja intermodaalisuutta.

7.4.2. Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi osallistua tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennen puiteohjelman yhteydessä suoritettavaan tutkimustoimintaan. Ne ovat tutkimusohjelmien toteuttamisen kannalta ihanteellisia kumppaneita, sillä ne toimivat kansalaisia lähinnä olevalla tasolla ja tuntevat parhaiten paikalliset tarpeet. Lisäksi useat viidennessä puiteohjelmassa ehdotetut toimet kuten "Kestävä liikkuvuus ja intermodaalisuus" ja "Kansalaisille tarkoitetut järjestelmät ja palvelut" ovat erityisen merkittäviä paikallisen henkilöliikenteen kannalta.

7.4.3. Julkisen liikenteen markkinoiden vapauttamista tulee painottaa nykyistä voimakkaammin, jotta yleisölle taataan korkealaatuiset palvelut vähemmin julkisin kustannuksin. Liikennealan tarjouskilpailuilla voidaan osaltaan vähentää julkisen tuen tarvetta. Esimerkkinä tästä on sopimusperusteinen paikallisbussiliikenne, jossa paikallisten tai alueellisten viranomaisten määrittelemille bussireiteille valitaan liikennöijät tarjouskilpailun perusteella. Viranomaiset määrittelevät myös vaadittavan palvelun laatutason ja tekevät sopimuksia vain asetetuin ehdoin. Liikennesopimusten tekeminen vapauttaa varoja, joita voidaan käyttää julkisen liikenteen kehittämiseen ja tehostamiseen. Myös yksityistäminen sekä julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyökumppanuudet takaavat palvelujen paremman laadun, joka hyödyttää kuluttajia. Tämän tulisi olla tärkeä tavoite komission vuosiksi 2000-2004 laatimassa ohjelmassa.

7.4.4. AK katsoo, että sovellettavan yleisstrategian kannalta yhteydet paikallisiin matkustajaliikenneverkkoihin ovat oleellisen tärkeitä. Aiheesta "Kansalaisten verkon kehittäminen" antamassaan lausunnossa(15) alueiden komitea painotti paikallis- ja alueviranomaisten merkitystä julkiselle matkustajaliikenteelle. Komitea korosti

- hyvän paikallis- ja alueliikenneverkon merkitystä jäsenvaltioiden ja unionin liikennejärjestelmän toimivuuden kannalta

- tehokkaan liikennejärjestelmän arvoa talouden, ympäristön ja yhteiskunnan kannalta

- joustavuutta, joka mahdollistaa yhtenäisen ja intermodaalisen järjestelmän luomisen

- toimivan kansalaisten verkon tärkeyttä kestävän kaupunkikehityksen kannalta.

8. Ulkoisen tehokkuuden parantaminen

8.1. Yhteisö haluaa hoitaa laajentumisen tehokkaasti ja varmistaa hakijamaiden kitkattoman liittymisen EU:hun. Yhtenäismarkkinoiden luomisesta saadut kokemukset ovat avuksi edessä olevassa lainsäädännön läpikäynti- ja mukauttamisurakassa. Jo nyt käydään neuvotteluja unionin ulkopuolisten maiden kanssa siviili-ilmailua, raskaita tavarankuljetusajoneuvoja, linja-autopalveluja ja sisävesiliikennettä koskevista sopimuksista. Pitkällä aikavälillä yhteisö seuraa jatkuvasti liikennemarkkinoiden toimintaa, ja tätä varten Euroopan liikennealan tietojärjestelmä seuraa liikenteen vaikutusta aluekehitykseen, ympäristöön ja turvallisuuteen.

8.2. Sääntelykehystä täytyy aikanaan tarkistaa varsinkin sen mukauttamiseksi valtiontukia koskevien suuntaviivojen muutoksiin, ja AK suosittaa, että näitä sääntöjä yksinkertaistetaan edelleen. Nykyinen rakenne on hallinnollisesti raskas, ja yksinkertaisuus lisää tehokkuutta ja avoimuutta. TEN-T-verkkoja tulee tarkistaa edelleen laajentumiskehityksen mukaan ja varainkäyttöä koskevissa säännöissä on otettava huomioon hakijamaiden erityistarpeet. Itse asiassa kaikki edellä mainitut alat tulee arvioida uudelleen laajentumisen valossa. EU:n laajentuminen ja liikenneverkkojen kehitys eivät myöskään saa vaarantaa hakijamaiden ekologisesti herkkiä alueita. Jos yleisellä politiikalla ei voida taata korkeatasoista ympäristönsuojelua, komission tulisi harkita ekopistejärjestelmää, jollainen on nykyään käytössä Alppien alueella.

9. Suositukset

9.1. AK tekee komission tiedonantoon liittyvien huomautusten lisäksi seuraavat ehdotukset kysymyksistä, jotka komitea toivoo otettavan huomioon tulevaa yhteistä liikennepolitiikkaa hahmoteltaessa ja joita ei käsitellä tiedonannossa.

9.2. Paikallis- ja alueyhteisöjen kestävästä liikennepolitiikasta annetussa lausunnossa esitetyn kehotuksen mukaisesti AK painottaa uudelleen, että paikallis- ja alueviranomaiset tulee kutsua osallistumaan yhteisön liikennepolitiikan kehittämisen kaikkiin vaiheisiin. Koska paikallis- ja alueviranomaisia vaaditaan säännöllisesti osallistumaan liikennehankkeiden rahoitukseen, niiden tulisi voida osallistua tiiviisti myös politiikan suunnitteluun sen varmistamiseksi, että paikalliset tarpeet otetaan huomioon ja sisällytetään toimintalinjoihin.

9.3. Vaikka yhteisöllä ei ole toimivaltaa aluesuunnittelun alalla, komission tulisi varmistaa, että AK:n antamat Euroopan aluekehityssuunnitelmaa käsittelevässä lausunnossa esitetyt suositukset otetaan huomioon politiikkaa kehitettäessä. Kuten kestävää liikennestrategiaa käsittelevässä AK:n lausunnossa todettiin, liikennejärjestelmän parantaminen osana kaupunkialueiden uudistamisohjelmaa voi olla ratkaiseva tekijä köyhimpien kaupunkialueiden taloudellisessa ja sosiaalisessa elvyttämisessä. Aluesuunnittelu on keskeinen osa kestävää liikennestrategiaa, sillä sen avulla voidaan mm. vähentää matkustustarvetta.

9.4. Komissiolla on oma roolinsa perehdytettäessä suurta yleisöä liikenteen uuteen lähestymistapaan. Yleisön hyväksyntä on välttämätön minkä tahansa uuden politiikan onnistumiselle. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat parhaassa asemassa välittämään kestävää kehitystä ja ympäristönsuojelua koskevat viestit kansalaisille, ja niiden ja komission yhteistyötä tulisi tämän vuoksi tiivistää.

9.5. Pakollinen julkinen kuuleminen on välttämätön ennakkoehto perusrakennehankkeiden aloittamiselle. Nämä vaatimukset voivat joskus venyttää hankkeiden aikataulua, mikä johtaa ääritapauksissa varojen menettämiseen tai kustannusten karkaamiseen yli asetetun budjetin. Ongelma tulisi korjata tehostamalla mahdollisuuksien mukaan julkisia kuulemisjärjestelmiä kuitenkin niin, että samalla suojellaan kansalaisten demokraattisia oikeuksia. Tämä on kysymys, johon komissio voisi puuttua ja ehdottaa esimerkiksi parhaiden käytäntöjen kaltaisia ratkaisuja laatiessaan yhteisen liikennepolitiikan tulevia suuntaviivoja.

9.6. Komissiolla on merkittävä asema houkuteltaessa yksityisiä sijoituksia julkiseen liikenteeseen. Komissio voisi osallistua aktiivisemmin rahoitukseen tai ehdotusten ja hankkeiden laatimiseen sekä sen varmistamiseen, että ehdotukset ja hankkeet koskevat mm. liikenneturvallisuustoimia ja puhtaan teknologian tutkimusta.

Bryssel 16. syyskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) EYVL C 93, 6.4.1999, s. 20.

(2) EYVL C 337, 11.11.1996, s. 13.

(3) EYVL C 180, 11.6.1998, s. 1.

(4) EYVL C 198, 14.7.1998, s. 8.

(5) EYVL C 198, 14.7.1998, s. 16.

(6) EYVL C 198, 14.7.1998, s. 3.

(7) KOM(95) 302 lopull.

(8) CdR 255/97 fin - EYVL C 180, 11.6.1998, s. 1.

(9) CdR 217/98 fin - EYVL C 93, 6.4.1999, s. 29.

(10) KOM(1998) 466 lopull.

(11) KOM(1998) 806 lopull.

(12) KOM(97) 55 lopull. ja KOM(97) 382 lopull.

(13) KOM(1998) 71 lopull.

(14) CdR 406/95 fin - EYVL C 337, 11.11.1996, s. 13.

(15) CdR 436/98 fin - EYVL C 198, 14.7.1999, s. 8.