KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE - KERTOMUS YHTEISÖN ULKOPUOLISTEN MAIDEN KANSSA KÄYDYISTÄ SÄÄSTÖTULOJEN VEROTUSTA KÄSITTELEVISTÄ NEUVOTTELUISTA

Ecofin-neuvosto - 3. joulukuuta 2002

Johdanto

1. Ecofin-neuvosto antoi 16. lokakuuta 2001 komissiolle valtuudet neuvotella Amerikan Yhdysvaltain, Sveitsin, Liechtensteinin, Monacon, Andorran ja San Marinon kanssa sopimukset, joilla voidaan varmistaa, että kyseiset maat ottavat käyttöön vastaavat toimenpiteet kuin millä yhteisössä on tarkoitus varmistaa säästöistä korkoina saatujen tulojen tosiasiallinen verotus.

2. Ecofin-neuvoston päätöksen jälkeen komissio pyysi kirjeitse edellä mainituilta yhteisön ulkopuolisilta mailta neuvottelujen aloittamista. Varsinaisesti neuvottelut voitiin kuitenkin aloittaa vasta, kun Ecofin-neuvosto oli hyväksynyt direktiiviluonnoksen kokouksessaan 13. joulukuuta 2001. Kaikki maat ovat vastanneet komission pyyntöön, ja useita kokouksia on pidetty sekä teknisellä että poliittisella tasolla. Neuvoston antaman valtuutuksen mukaisesti neuvottelut on käyty tiiviissä yhteistyössä puheenjohtajamaiden Espanjan ja Tanskan kanssa. Komissio on raportoinut säännöllisesti neuvottelujen edistymisestä suullisesti Ecofin-neuvostolle.

3. Tässä kertomuksessa esitetään kokoavasti neuvottelujen tulokset. Siinä esitetään asiatiedot tänä vuonna pidetyistä kokouksista ja yhteisön ulkopuolisten maiden ehdottamat toimenpiteet.

Sveitsi

Neuvottelujen kulku

4. Vaikka Sveitsi antoi neuvotteluvaltuutuksensa säästötulojen verotuksen alalla 30. tammikuuta 2002, se suostui aloittamaan neuvottelut vasta, kun neuvosto oli antanut neuvotteluvaltuudet erinäisillä muilla aloilla (Schengen-/Dublin-sopimukset, palveluja koskeva vapaakauppasopimus ja mahdollisuus osallistua yhteisön ohjelmiin).

5. Neuvoston annettua kyseiset neuvotteluvaltuudet 17. kesäkuuta 2002 viralliset neuvottelut säästötulojen verotuksesta saattoivat alkaa Sveitsin kanssa lopulta 18. kesäkuuta 2002. Lisää neuvottelukokouksia pidettiin 9. elokuuta 2002 (tekniset kysymykset), 3. syyskuuta 2002, 31. lokakuuta 2002, 15. marraskuuta 2002 ja 20. marraskuuta 2002. Niiden jälkeen, 21. marraskuuta 2002, pidettiin korkean tason kokous komissaari Frits Bolkesteinin, Sveitsin presidentti Kaspar Villigerin ja Tanskan valtiovarainministeri Thor Pedersenin kesken.

6. Neuvottelujen avauskokouksessa 18. kesäkuuta 2002 komission valtuuskunta yritti saada Sveitsiä hyväksymään sen, että Sveitsi ottaisi yhteisön kanssa käyttöön järjestelyt, joissa tietojenvaihto tapahtuu ilman erillistä pyyntöä. Sveitsi ilmoitti, ettei sen valtuutus ulottunut ilman erillistä pyyntöä tapahtuvaa tietojenvaihtoa koskeviin neuvotteluihin ja ettei Sveitsi aio soveltaa kyseisen kaltaista järjestelmää nyt eikä tulevaisuudessa, ellei siitä tule Euroopan yhteisön jäsentä, jolloin yhteisön säännöstöä sovellettaisiin siihen ilman eri toimenpiteitä.

7. Sveitsi ilmoitti olevansa halukas yhteistyöhön yhteisön kanssa sekä olevansa valmis tarkastelemaan maksuasiamiehen kautta suoritettavan lähdeveron tyyppistä veroa, jota se pitää lähinnä yhteisön nimissä pidätettävänä erityisverona. Tätä veroa sovellettaisiin EU:n alueella asuville maksettaviin korkoihin, jotka liittyvät Sveitsin ulkopuolella oleviin tulonlähteisiin (jossakin muussa maassa kuin Sveitsissä tehtyyn velkasitoumukseen liittyvä mutta Sveitsissä toimivan maksuasiamiehen kautta maksettu korko), ja Sveitsin lähdeveroa sovellettaisiin edelleen Sveitsissä olevien lähteiden tuottamaan korkoon.

8. Sveitsi olisi valmis suunnittelemaan siirtymäkauden järjestelyjä varten järjestelmän, jota sovellettaisiin yhteisössä vuoden 2010 loppuun asti. Sillä ei kuitenkaan ole valtuuksia neuvotella niistä yhteisössä sovellettavan järjestelmän kohdista, jotka koskevat tietojen vapaaehtoista ilmoittamista. Kyseisen ajanjakson aikana Sveitsi ei soveltaisi direktiivissä tarkoitettuja verokantoja alhaisempia kantoja, mutta sen ollessa päättymässä tilannetta arvioitaisiin uudelleen. Tämä uudelleentarkastelu voisi johtaa veron korotukseen tai alennukseen sen mukaan, millaisiksi yhteisön järjestelmän tehokkuus ja järjestelmästä investointeihin kohdistuvat vaikutukset arvioidaan.

9. Sveitsi oli myös valmis tarkastelemaan tulonjaon mahdollisuutta; tässä yhteydessä olisi neuvoteltava siitä, kuinka suuri prosenttiosuus yhteisöön siirretään.

10. Mitä tulee tietojenvaihtoon yleisesti Sveitsi totesi olevansa valmis keskusteluihin, mutta vain siltä osin, kun kyseessä on tietojenvaihto pyynnöstä veropetoksiin liittyvissä tapauksissa.

11. Lopuksi Sveitsi sitoi ehdotuksensa erinäisiin muihin kysymyksiin. Ensinnäkin se toivoi neuvotteluissa käsiteltävän tasapainoisesti toimenpidekokonaisuutta, jonka yhteydessä otetaan huomioon myös muut neuvoteltavat asiat. Toiseksi se toivoi, että neuvotteluissa käsitellään myös emoyhtiöitä ja tytäryhtiöitä koskevaa direktiiviä sekä korkoja ja rojalteja koskevaa direktiiviä sitten, kun se on annettu. Kolmanneksi se toivoi, että yhteisö kannustaisi muita yhteisön ulkopuolisia maita, jotka ovat mahdollisia kilpailijoita, kuten Singaporea ja Hongkongia, ottamaan käyttöön samanlaisia toimenpiteitä.

12. Komissaari Bolkesteinin ja presidentti Villigerin 3. heinäkuuta 2002 käymissä neuvotteluissa Villiger toisti jälleen, että Sveitsi torjuu ratkaisun, joka perustuu tietojenvaihtoon ilman erillistä pyyntöä, ja vahvisti 18. kesäkuuta 2002 pidetyssä kokouksessa esitetyn Sveitsin kannan.

Neljän kohdan ohjelma

13. Sveitsi esitti 3. syyskuuta 2002 pidetyssä kokouksessa asiapaperin (toimitettu myös neuvostolle), jossa hahmotellaan erityisveroa koskevan Sveitsin tarjouksen pääkohdat ja pyydetään yhteisöä ottamaan käsiteltäväkseen vastaavat toimenpiteet myös muiden yhteisön ulkopuolisten maiden yhteydessä (Hongkong, Singapore, Kanada, Japani jne.) sekä pyydetään emoyhtiöitä ja tytäryhtiöitä koskevan direktiivin soveltamisalan laajentamista niin, että se kattaisi myös Sveitsin.

14. Komissio teki kuitenkin Sveitsille selväksi, ettei erityisvero yksin olisi riittävä vaan että direktiiviä vastaava ratkaisu edellyttäisi lähdeveron lisäksi muutakin. Koska Sveitsi kieltäytyi selvästi ja yksiselitteisesti hyväksymästä ilman erillistä pyyntöä tapahtuvaa tietojenvaihtoa, komissio ehdotti, että neuvotteluissa keskitytään seuraaviin neljään asiakohtaan:

i) Sveitsin ehdottama lähdevero

ii) edunsaajan vapaaehtoista tietojen ilmoittamista koskevat määräykset

iii) pyynnöstä tapahtuvan tosiasiallisen tietojenvaihdon käyttöönotto

iv) uudelleentarkastelua koskeva lauseke, joka mahdollistaa järjestelyjen kehittämisen direktiivissä tarkoitetun siirtymäkauden jälkeen.

15. Bolkestein kirjoitti Villigerille 18. lokakuuta 2002 esittäen nelikohtaisen toimenpidepaketin ja todeten, että tätä suppeampi suunnitelma tuskin tulisi hyväksytyksi. Hän korosti erityisesti, että pyynnöstä tapahtuva tosiasiallinen tietojenvaihto oli toimenpidepaketin avainkohta, sillä sen avulla voitaisiin merkittävästi estää veronkiertoa.

Tulokset

16. Keskusteluja nelikohtaisesta toimenpidepaketista jatkettiin loka- ja marraskuussa. Sveitsi esitti sopimusluonnosta varten tekstin, joka perustui erityistä lähdeveroa koskevaan Sveitsin tarjoukseen. Siihen sisältyi myös määräys, jonka nojalla Sveitsin yritykset voisivat saada etua emoyhtiöitä ja sisaryhtiöitä sekä korkoja ja rojalteja koskevien direktiivien perusteella. Luonnoksessa ei kuitenkaan ollut alunperin mainintaa tietojen vapaaehtoisesta ilmoittamisesta, pyynnöstä tapahtuvasta tietojenvaihdosta tai uudelleentarkastelua koskevasta lausekkeesta. Komissio ehdotti epävirallisesti luonnokseen lisäyksiä kyseisten seikkojen huomioonottamiseksi sekä muutoksia erityistä lähdeveroa koskeviin määräyksiin. Niistä keskusteltiin marraskuun kokouksissa.

17. Marraskuun kokouksissa edistyttiin merkittävästi Sveitsin tarjouksen määrittelyssä ja uudelleentarkastelua koskevaa lauseketta ja tietojen vapaaehtoista ilmoittamista koskevien kohtien sisällyttämisessä tarjoukseen sekä erinäisten erityisveron soveltamiseen liittyvien tärkeiden teknisten kysymysten vahvistamisessa; viimeksi mainittuihin kuuluvat muun muassa sovellettava verokanta ja tulonjakojärjestelyt.

18. Perinpohjaisista keskusteluista huolimatta ei pystytty sopimaan sellaisista pyynnöstä tapahtuvaa tietojenvaihtoa koskevista sopimuskohdista, joita komissio olisi pitänyt niin selkeinä, että neuvosto voisi päättää niiden vastaavuudesta direktiivin määräysten kanssa.

19. Näiden keskustelujen pohjalta Sveitsin lopullinen kanta, sellaisena kuin se vahvistettiin viimeisimmässä poliittisessa kokouksessa 21. marraskuuta 2002, voidaan esittää kokoavasti seuraavasti:

i) Sveitsi ei ole valmis aloittamaan 1. tammikuuta 2004 eikä siirtymäkauden päättyessä ilman erillistä pyyntöä tapahtuvaa tietojenvaihtoa, jossa ilmoitettaisiin sveitsiläisten maksuasiamiesten EY:n jäsenvaltioissa asuville maksamat säästöjen korot. Pohjautuen omaan tulkintaansa Feirassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmistä Sveitsi on valmis toteuttamaan toimenpiteitä "Euroopan rahoitusmarkkinoiden kilpailukyvyn säilyttämiseksi". Se ei kuitenkaan hyväksy direktiivissä mainittua tavoitetta, jonka mukaan Sveitsin olisi tuettava sitä, että Euroopan yhteisön alueella asuvia voidaan verottaa omassa asuinpaikkajäsenvaltiossaan.

ii) Sveitsi on valmis ottamaan käyttöön maksuasiamiesperiaatteen mukaisen erityisen lähdeveron, jota sovellettaisiin sveitsiläisten maksuasiamiesten EY:n jäsenvaltioissa asuville henkilöille maksamiin korkoihin. Veroa sovellettaisiin kuitenkin vain niihin tuloihin, joita ei ole verotettu voimassa olevien Sveitsin lähdeverosäännösten nojalla.

iii) Yleisesti ottaen Sveitsi on valmis suhtautumaan joustavasti erityisveron pidätyksen ehtoihin. Se on valmis korjaamaan tilanteen nykyisin Sveitsin kansallisesta lähdeverosta vapautettujen niin kutsuttujen affidavit funds -varojen osalta ja on ilmaissut halunsa soveltaa niihin kyseistä erityisveroa. Sveitsi on lisäksi valmis selventämään, että erityisveroa sovellettaisiin myös niin kutsuttuihin notariaattitalletuksiin. Verosta vähennettäisiin samasta maksetusta korkoerästä aiemmin mahdollisesti kannettu lähdevero.

iv) Sveitsi on valmis soveltamaan samaa verokantaa kuin Belgia, Luxemburg ja Itävalta (15 prosenttia siirtymäkauden kolmen ensimmäisen vuoden aikana ja sen jälkeen 20 prosenttia) ja olisi jopa halukas korottamaan sen kansallisen lähdeveronsa tasolle eli 35 prosenttiin, mikäli kyseiset kolme jäsenvaltioita olisivat valmiit tekemään samoin.

v) Sveitsi on valmis jakamaan erityisen lähdeveron tuottamat tulot ja voi hyväksyä yhteisössä sovellettavan 75/25-jaon ja saattaisi jopa olla valmis alentamaan 25 prosentin osuutta sopimuksen "kokonaistaseesta" riippuen. Tulonjakomääräyksiä sovellettaisiin kuitenkin ainoastaan uuteen erityisveroon, ei nykyisin sovellettavaan lähdeveroon.

vi) Sveitsi ei halua sitoutua parantamaan pyynnöstä tapahtuvaa tietojenvaihtoa säästötulojen verotusta koskevan sopimuksen yhteydessä. Se on kuitenkin valmis käymään jäsenvaltioiden kanssa kahdenvälisiä neuvotteluja hallinnollisen avun toimittamisesta pyynnöstä veropetoksiin ja vastaaviin (tax fraud and the like) liittyvissä tapauksissa noudattaen tässä tulkintaansa pankkitietojen saantimahdollisuuksien parantamista verotustarkoituksia varten koskevasta OECD:n vuoden 2000 kertomuksesta sekä Yhdysvaltain kanssa sopimiaan erityisjärjestelyjä, joita ei vielä ole pantu käytännössä täytäntöön täysimääräisesti.

vii) Tämä apu olisi olennaisesti keskitettävä tapauksiin, jotka koskevat veropetoksia sellaisina kuin ne määritellään Sveitsin laissa, mutta se voitaisiin ulottaa myös tapauksiin, jotka koskevat sellaisia rikollisen toiminnan muotoja, jotka Sveitsin lain mukaan eivät ole veropetoksia mutta edustavat vastaavaa sääntöjenvastaista toimintaa avunpyynnön esittäneessä valtiossa. Apua ei rajoitettaisi säästötulojen verotusta koskevan direktiivin soveltamisalaan, ja se voitaisiin ottaa käyttöön siirtymäkauden alkaessa. Perustana olisi kaksoisrangaistavuuden periaatteen joustava tulkinta, ei jäsenvaltioiden soveltamien veropetoksen ja/tai veronkierron määritelmien hyväksyminen automaattisesti. Veronmaksajan allekirjoittama virheellinen veroilmoitus ei esimerkiksi olisi riittävä peruste.

viii) Sveitsi on valmis sopimaan vapaaehtoista tietojen ilmoittamista koskevista määräyksistä ja sisällyttämään tällaisen sitoumuksen yhteisön kanssa tehtävään sopimukseen.

ix) Se on myös valmis hyväksymään sen, että sopimukseen liitetään uudelleentarkastelua koskeva lauseke, jonka mukaan sopimusta tarkastellaan uudelleen vähintään kolmen vuoden välein ja joka tapauksessa kaksi vuotta ennen siirtymäkauden päättymistä.

x) Säästötulojen verotuksen alalla tarjoamaansa yhteistyötä vastaan Sveitsi toivoo saavansa etua emoyhtiöitä ja tytäryhtiöitä koskevan direktiivin sekä ehdotetun korkoja ja rojalteja koskevan direktiivin perusteella.

xi) Sveitsin tarjous sopimusluonnokseksi perustuu myös oletukseen, että EU sitoutuu virallisesti aloittamaan neuvottelut siirtymäkauden aikana Hongkongin, Singaporen, Kanadan ja Japanin kanssa, jotta kyseisillä oikeudenkäyttöalueilla otettaisiin käyttöön yhteisössä sovellettavia toimenpiteitä vastaavat toimenpiteet.

xii) Sveitsi pitää myös kiinni siitä, että säästötulojen verotusta koskeva direktiivi on osa laajempaa sopimusta, joka kattaa tasapainoisesti muut kahdenvälisissä II-neuvotteluissa käsiteltävät asiat. On paikallaan muistaa, että tässä yhteydessä Sveitsi kieltäytyy omaksumasta sellaisia yhteisön säännöstön osia, jotka voisivat vaikuttaa Sveitsin pankkisalaisuuteen, etenkin niitä, jotka koskevat Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 51 artiklan mukaista oikeudellista yhteistyötä. Selvää ei ole, kuinka liittyminen Schengen-sopimukseen, yhteistyö petosten torjunnan alalla tai palvelut pystytään näissä olosuhteissa toteuttamaan. Neuvoston 17. kesäkuuta 2002 antamat neuvotteluohjeet eivät tarjoa joustonvaraa tämän asian suhteen.

Yhdysvallat

Neuvottelujen kulku

20. Komissio on käynyt yhdessä puheenjohtajamaan edustajien kanssa keskusteluja Yhdysvaltain valtiovarainministeriön virkamiesten kanssa tämän vuoden alusta lähtien. Komissaari Bolkestein tapasi varavaltiovarainministeri Kenneth W. Damin Washingtonissa 28. toukokuuta 2002 keskustellakseen tästä kysymyksestä. Tässä kokouksessa molemmat painottivat jälleen kerran veronkierron vastustamisen suurta merkitystä. Tältä osin korostettiin säästöistä rajojen yli saatavia tuloja koskevan tarkoituksenmukaisen ja tehokkaan tietojenvaihdon merkitystä. Molemmat osapuolet sopivat nopeuttavansa teknisen tason neuvotteluja, jotta EU-kokous saisi valmistelunsa päätökseen kuluvan vuoden loppuun mennessä.

21. Teknisistä kysymyksistä järjestettiinkin useita neuvottelukierroksia ennen ja jälkeen mainitun kokouksen (30. tammikuuta 2002, 15. toukokuuta 2002, 17. heinäkuuta 2002, 2. lokakuuta 2002, 13. marraskuuta 2002). Nämä keskustelut auttoivat osapuolia ymmärtämään toistensa näkemyksiä. Keskustelujen pohjalta Yhdysvaltain lopullinen kanta voidaan esittää kokoavasti seuraavasti:

22. Yhdysvallat kannattaa voimakkaasti toimivaa tietojenvaihtoa keinona vastustaa veropetoksia ja veronkiertoa. Yhdysvallat uskoo, että tarkoituksenmukaisesti suunniteltu tietojenvaihtokäytäntö voi olla arvokas väline, kun se pyrkii varmistamaan verolakiensa kattavan ja oikeudenmukaisen täytäntöönpanon. Sillä on laaja kahdenvälisten verosopimusten verkosto sekä jatkuvasti laajeneva verotustietojen vaihtoa koskevien sopimusten verkosto muun muassa seuraavien oikeudenkäyttöalueiden kanssa: Caymansaaret, Antigua ja Barbuda, Bahama, Brittiläiset Neitsytsaaret, Alankomaiden Antillit, Guernsey, Jersey ja Mansaari.

Tulokset

23. Yhdysvallat vaihtaa jo nyt kahdenvälisten verosopimustensa nojalla tietoja monenlaisista tuloista, myös säästöjen koroista, sellaisten sopimuskumppaniensa kanssa, jotka kykenevät toimimaan vastavuoroisesti. Näihin kuuluvat myös useimmat EY:n jäsenvaltiot. Tähän tietojenvaihtoon kuuluu myös vapaaehtoinen tietojenvaihto ilman erillistä pyyntöä niistä jäsenvaltioiden asukkaille maksettujen yhdysvaltalaisiin lähteisiin perustuvien tulojen määristä, jotka on ilmoitettu valtiontuloja hoitavalle virastolle (Internal Revenue Service, IRS) tällaisen tietojenvaihdon perustana olevien ilmoittamista koskevien Yhdysvaltain kansallisten määräysten mukaisesti.

24. Ilmoittamista koskevien Yhdysvaltain kansallisten määräysten kattavuus on laajasti ottaen yhdenmukainen säästötulojen verotusta koskevan direktiivin soveltamisalan kanssa ja sitä laajempi sikäli, että määräykset koskevat myös muuntyyppisiä tuloja kuten osinkoja, pääomatuloja jne.

i) Pankkitalletusten korko: Lähdeveroa Yhdysvalloissa perivät toimijat ilmoittavat nykyisin ainoastaan Yhdysvaltain kansalaisille ja Kanadassa asuville maksetut pankkitalletusten korot. Yhdysvaltain valtiovarainministeriö peruutti 30. tammikuuta 2002 tammikuussa 2001 esitetyt säädösluonnokset ja esitti uudet luonnokset. Uusien säädösluonnosten mukaan IRS:lle ilmoitettaisiin myös Yhdysvaltain ulkopuolella tietyissä maissa asuville ulkomaalaisille henkilöille maksetut pankkitalletusten korot. Nämä maat ovat Alankomaat, Australia, Espanja, Irlanti, Italia, Kanada, Kreikka, Norja, Portugali, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska, Uusi-Seelanti ja Yhdistynyt kuningaskunta. Säädösluonnosten julkinen käsittely on tarkoitus järjestää 5. joulukuuta, ja säädösten pitäisi tulla voimaan 31. päivästä joulukuuta 2002. Ehdotetuilla säädöksillä pyritään edistämään tarkoituksenmukaista kahdenvälistä tietojenvaihtoa Yhdysvaltain yksittäisten verosopimuskumppanien kanssa. Jos ne hyväksytään, ne tarjoavat perustan aiempaa tehokkaammalle vapaaehtoiselle ilman erillistä pyyntöä tapahtuvalle tietojenvaihdolle.

ii) Yhdysvaltain ulkopuolisista lähteistä saadut tulot: Ilmoittamista koskevat Yhdysvaltain kansalliset vaatimukset kattavat ainoastaan yhdysvaltalaisista lähteistä saadut tulot. Yhdysvaltain ulkopuolisista lähteistä saadut Yhdysvaltain ulkopuolella asuville maksetut tulot eivät ole veronalaisia Yhdysvalloissa, eikä niillä sen vuoksi katsota olevan verotuksellista merkitystä Yhdysvalloille. Säästötulojen verotusta koskevan direktiivin soveltamisala on laajempi, sillä se kattaa kaikki maksetut korot riippumatta koron tuottaneen velkasitoumuksen alkuperästä. Voidaan todeta, että useimmat tietojenvaihtoa koskevat Yhdysvaltain ja EY:n jäsenvaltioiden välisten verosopimusten määräykset ovat OECD:n malliverosopimuksen 26 artiklan mukaisia ja että näin ollen ilman erillistä pyyntöä tapahtuva tietojenvaihto, johon sovelletaan asianomaisten sopimusvaltioiden kahdenvälisiä erityisjärjestelyjä, on niiden mukaan mahdollista. Lisäksi voidaan todeta, että Yhdysvallat voi toimittaa maksetuista Yhdysvaltain ulkopuolisiin lähteisiin perustuvista koroista pyynnöstä tietoja verosopimuskumppaneilleen. Tältä osin ei ole erityisiä petoksiin tai kaksoisrangaistavuuteen liittyviä rajoituksia.

25. Yhdysvallat olisi kiinnostunut parantamaan tietojenvaihtoa EY:n jäsenvaltioihin kuuluvien, etenkin Karibian alueella sijaitsevien epäitsenäisten ja assosioituneiden alueiden kanssa. Yhdysvallat haluaisi myös parantaa tietojenvaihtoaan niiden jäsenvaltioiden kanssa, jotka nykytilanteessa pystyvät toimittamaan pankkitietoja ainoastaan veropetoksiin liittyvissä tilanteissa (Belgia, Luxemburg ja Itävalta).

26. Yhdysvallat ei tässä vaiheessa ole valmis antamaan virallista lausuntoa säästötulojen verotusta koskevasta direktiivistä. Sen politiikassa keskitytään kuitenkin, kuten komissiolle on Yhdysvaltain valtiovarainministeriön kanssa käydyissä kahdenvälisissä neuvotteluissa esitetty, hallinnoimaan veroja kattavasti ja tehokkaasti kahdenvälisen tietojenvaihdon pohjalta.

Andorra

Neuvottelujen kulku

27. Andorra on viime vuosina osoittanut voimakasta tahtoa lähentää yhteistyösuhteitaan EU:hun. Aikaisemmin tänä vuonna Andorra on pyytänyt oikeutta hyväksyä euro viralliseksi valuutakseen ja lyödä eurokolikoita. Tällä seikalla saattaa olla vaikutusta siihen, kuinka Andorra arvioi kysymystä säästötulojen verotuksesta. Päätöstä siitä, aloitetaanko Andorran kanssa neuvottelut tällaisesta rahasopimuksesta, odotetaan lähiaikoina.

28. Neuvoston hyväksyttyä 13. joulukuuta 2001 luonnoksen direktiiviksi, jonka pohjalta neuvottelut oli tarkoitus käydä, komissio piti ensimmäisen kokouksen Andorran viranomaisten kanssa 19. helmikuuta 2002. Siinä komissio kertoi neuvottelujen taustasta ja totesi kansainvälisen kehityssuuntauksen painottavan avoimuuden lisäämistä verokysymyksissä. Komissio korosti, että neuvottelujen tavoitteena oli tietojenvaihto ilman erillistä pyyntöä ja että ehdotuksia direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä vastaaviksi toimiksi tarkasteltaisiin tämän tavoitteen valossa.

29. Andorran edustajat kertoivat, että lähdeveron käyttöönotto direktiivissä tarkoitetun siirtymäkauden kuluessa olisi hyväksyttävissä. He kuitenkin pitivät ennenaikaisena pohtia tässä vaiheessa, olisiko tietojenvaihdon toteuttaminen mahdollista siirtymäkauden päätyttyä. He lupautuivat selvittämään, voitaisiinko veronmaksajille tarjota mahdollisuus valita lähdeveron sijasta tietojen vapaaehtoinen ilmoittaminen.

30. Huhtikuussa Andorra merkittiin yhteistyöhön osallistumattomia veroparatiiseja koskevaan OECD:n luetteloon.

31. Huhtikuun 22. päivänä 2002 pidettiin teknisiä asioita koskeva kokous, jossa Andorran valtuuskunta kertoi pyrkivänsä esittämään ehdotuksen kuukauden kuluessa.

32. Komissio vastaanotti 30. toukokuuta 2002 päivätyn Andorran ehdotuksen, joka koskee lähdeveron käyttöönottoa sillä edellytyksellä, että myös muut viisi valtiota ottavat käyttöön samantyyppisiä toimenpiteitä. Ehdotuksessa ei viitata tietojenvaihtoon.

33. Komissio kirjoitti Andorran viranomaisille 6. elokuuta 2002 toistaen neuvottelujen tavoitteen ja viitaten 4. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Ecofin-neuvoston ja Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin. Lisäksi komissio tiedusteli, mitä toimia Andorra aikoi toteuttaa vuonna 2011, kun siirtymäkausi olisi päättynyt.

34. Suurlähettiläs vastasi 4. lokakuuta 2002 laajentaen 30. toukokuuta 2002 päivätyssä ehdotuksessa esitetyn lähdeveron luonnetta. Lähdeveron suuruutta ei täsmennetty.

Neljän kohdan ohjelma

35. Komissio kirjoitti 18. lokakuuta 2002 Andorran suurlähettiläälle ja ilmoitti 8. lokakuuta Ecofin-neuvostoon kokoontuneiden ministerien todenneen uudelleen, ettei ehdotuksen mukainen lähdevero vastannut direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä. Tämän johdosta komissio esitti käsiteltäväksi ehdotuksen, jossa lähdeveroa täydennetään seuraavilla kolmella toimenpiteellä: vapaaehtoinen tietojen ilmoittaminen, uudelleentarkastelua koskeva lauseke ja tosiasiallinen tietojenvaihto pyynnöstä. Tämän jälkeen komissio järjesti kokouksen, jossa näistä näkökohdista oli tarkoitus keskustella perusteellisemmin.

36. Komissio tapasi Andorran suurlähettilään 29. lokakuuta 2002, ja tällöin suurlähettiläs vahvisti, ettei Andorra voinut hyväksyä ilman erillistä pyyntöä tapahtuvaa tietojenvaihtoa sopimuksen perustaksi. Sovittiin, että komissio toimittaisi yksityiskohtaisen kyselylomakkeen, jolla selvennettäisiin lähdeveroon liittyviä näkökohtia ja jolla Andorran hallitus voisi vahvistaa kantansa nelikohtaisen toimenpidepaketin muihin kohtiin.

37. Komissio lähetti edellä mainitun kyselylomakkeen Andorran suurlähettiläälle 8. marraskuuta 2002 päivätyn kirjeen mukana.

Tulokset

38. Andorran hallitus laajensi 22. marraskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä "vastaavia toimenpiteitä" koskevaa ehdotustaan siten, että siinä tarkastellaan myös muiden nelikohtaiseen suunnitelmaan sisältyvien toimenpiteiden käyttöönoton toteutettavuutta.

i) Andorra olisi valmis soveltamaan lähdeveroa maksuasiamiesperiaatetta noudattaen. Alussa vero olisi alempi kuin direktiivissä tarkoitettu, mutta se nousisi aikanaan direktiivissä määrätyn suuruiseksi. Andorra aikoo neuvotella tulonjakoa koskevista määräyksistä.

ii) Kysymystä siitä, olisiko oikeudelliselta kannalta mahdollista tarjota lähdeveron vaihtoehtona veronmaksajille tilaisuus ilmoittaa tietoja vapaaehtoisesti, selvitettiin parhaillaan. Jos tässä tarkastelussa päädytään myönteiseen päätelmään, kyseinen määräys näyttäisi olevan hyväksyttävissä.

iii) Andorra ei ole valmis minkäänlaiseen pyynnöstä tapahtuvaan tietojenvaihtoon, sillä se katsoo, ettei "vastaavia toimenpiteitä" koskeva järjestely välttämättä edellytä tällaista määräystä.

iv) Uudelleentarkastelua koskevan lausekkeen Andorra olisi valmis hyväksymään, mutta vain jos se liittyy verokannan muutokseen. Toisaalta Andorra toivoo sopimukseen irtisanomislauseketta, jollaisen se katsoo yleensä sisältyvän yleissopimuksiin.

Liechtenstein

Neuvottelujen kulku

39. Neuvoston hyväksyttyä 13. joulukuuta 2001 luonnoksen direktiiviksi, jonka pohjalta neuvottelut oli tarkoitus käydä, komissio piti ensimmäisen kokouksen Liechtensteinin viranomaisten kanssa 13. maaliskuuta 2002. Siinä komissio kertoi neuvottelujen taustasta ja totesi kansainvälisen kehityssuuntauksen painottavan avoimuuden lisäämistä verokysymyksissä. Komissio korosti, että neuvottelujen tavoitteena oli tietojenvaihto ilman erillistä pyyntöä ja että ehdotuksia direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä vastaaviksi toimiksi tarkasteltaisiin tämän tavoitteen valossa. Vaikka neuvotteluvaltuutusta ei ollut vielä annettu, Liechtensteinin valtuuskunta ilmoitti, että vaikka lähdeveroa voitaisiin harkita, sellaisia toimia, jotka heikentäisivät Liechtensteinissa voimassa olevia pankkisalaisuusmääräyksiä, ei voitaisi hyväksyä.

40. Seuraavassa kuussa Liechtenstein merkittiin yhteistyöhön osallistumattomia veroparatiiseja koskevaan OECD:n luetteloon.

41. Sen jälkeen, kun neuvotteluvaltuutus oli annettu huhtikuussa, komissio tapasi Liechtensteinin valtuutetut edustajat uudelleen 27. toukokuuta 2002. Tällöin vahvistettiin, että lähdeveron käyttöönotto saattaisi olla hyväksyttävissä, mutta että hyväksyminen riippuisi täysin muiden maiden, etenkin Sveitsin, kanssa käytävien neuvottelujen etenemisestä. Liechtensteinin pankkisalaisuusmääräyksistä ei kuitenkaan oltu valmiita neuvottelemaan.

42. Komissio ei saanut minkäänlaista virallista ehdotusta, ja se kirjoitti Liechtensteinin suurlähettiläälle 12. elokuuta 2002 toistaen neuvottelujen tavoitteen ja viitaten 4. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Ecofin-neuvoston ja Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin.

43. Liechtensteinin suurlähettiläs vahvisti 6. syyskuuta 2002 kirjeitse virallisesti lähdeveroa koskevan ehdotuksen. Lähdeveron suuruutta ei täsmennetty. Ehdotukseen sisältyi myös uudelleentarkastelua koskeva lauseke, jotta sopimusta voitaisiin myöhemmin muuttaa kansainvälisen kilpailutilanteen kehittymisen mukaisesti. Ehdotuksen mukaan yksi uudelleentarkastelua koskevan lausekkeen käyttötarkoitus voisi olla verokannan muuttaminen.

Neljän kohdan ohjelma

44. Komissio ilmoitti 18. lokakuuta 2002 Liechtensteinin suurlähettiläälle kirjeitse 8. lokakuuta Ecofin-neuvostoon kokoontuneiden ministerien todenneen uudelleen, ettei ehdotuksen mukainen lähdevero vastannut direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä. Tämän johdosta komissio esitti käsiteltäväksi ehdotuksen, jossa lähdeveroa täydennetään seuraavilla kolmella toimenpiteellä: vapaaehtoinen tietojen ilmoittaminen, uudelleentarkastelua koskeva lauseke ja tosiasiallinen tietojenvaihto pyynnöstä. Tämän jälkeen komissio järjesti kokouksen, jossa näistä näkökohdista oli tarkoitus keskustella perusteellisemmin.

45. Komissio tapasi Liechtensteinin suurlähettilään 30. lokakuuta 2002, ja tällöin sovittiin, että komissio toimittaisi yksityiskohtaisen kyselylomakkeen, jolla selvennettäisiin lähdeveroon liittyviä näkökohtia ja jolla Liechtensteinin hallitus voisi vahvistaa kantansa nelikohtaisen toimenpidepaketin muihin kohtiin.

46. Komissio lähetti edellä mainitun kyselylomakkeen Liechtensteinin suurlähettiläälle 8. marraskuuta 2002 päivätyssä kirjeessä.

Tulokset

47. Liechtensteinin hallitus laajensi 22. marraskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä "vastaavia toimenpiteitä" koskevaa ehdotustaan siten, että siinä tarkastellaan myös muiden nelikohtaiseen suunnitelmaan sisältyvien toimenpiteiden käyttöönoton toteutettavuutta.

i) Lähdeveron yhteydessä Liechtenstein olisi periaatteessa valmis hyväksymään maksuasiamiehen ja korkojen määritelmät, mutta katsoo, että kyseisten termien sisällön tarkka määrittely saattaa olla ongelmallista. Liechtenstein voi myös periaatteessa hyväksyä direktiiviluonnoksen mukaiset 15 ja 20 prosentin lähdeverot. Lisäksi Liechtenstein voisi harkita direktiiviluonnoksessa esitetyn kaltaista tulonjakoa.

ii) Liechtenstein ilmoitti, etteivät sen lait estä tietojen vapaaehtoista ilmoittamista, kuten Yhdysvaltain kanssa sovellettavat qualified intermediary -järjestelyt osoittavat.

iii) Liechtenstein ei ollut valmis kehittämään yhteistyötä pyynnöstä tapahtuvaa tietojenvaihtoa varten, ja se viittasi kansalliseen lainsäädäntöönsä, joka ei sisällä säännöksiä oikeusavun antamisesta veroasioissa. Ehdotuksessa viitattiin kuitenkin myös kansainvälisiin sopimuksiin, joissa määrätään oikeusavun antamisesta rikosasioissa.

iv) Liechtenstein voisi harkita uudelleentarkastelua koskevaa lauseketta, jotta sovitun ratkaisun toimivuus tavoitteiden kannalta voitaisiin ottaa huomioon. Tarvittaessa sopimusta voitaisiin muuttaa, etenkin lähdeverokannan osalta.

Monaco

Neuvottelujen kulku

48. Neuvoston hyväksyttyä 13. joulukuuta 2001 luonnoksen direktiiviksi, jonka pohjalta neuvottelut oli tarkoitus käydä, komissio piti ensimmäisen kokouksen Monacon viranomaisten kanssa 1. maaliskuuta 2002. Siinä komissio kertoi neuvottelujen taustasta ja totesi kansainvälisen kehityssuuntauksen painottavan avoimuuden lisäämistä verokysymyksissä. Komissio korosti, että neuvottelujen tavoitteena oli tietojenvaihto ilman erillistä pyyntöä ja että ehdotuksia direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä vastaaviksi toimiksi tarkasteltaisiin tämän tavoitteen valossa.

49. Monacon valtuuskunta selitti, että vaikka lähdevero periaatteessa voisi olla mahdollinen, kaikki riippuisi ensi sijassa Sveitsin kannasta. Tietojenvaihdon käyttöönottoa harkittaisiin vain, jos myös kaikki muut maat sen omaksuisivat.

50. Seuraavassa kuussa Monaco merkittiin yhteistyöhön osallistumattomia veroparatiiseja koskevaan OECD:n luetteloon.

51. Komissio ei saanut minkäänlaista virallista ehdotusta, ja se kirjoitti Monacon suurlähettiläälle 12. elokuuta 2002 toistaen neuvottelujen tavoitteen ja viitaten 4. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Ecofin-neuvoston ja Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin.

52. Monacon viranomaiset vastasivat 13. syyskuuta 2002 vahvistaen maaliskuun kokouksessa esitetyn kannan. Samassa kirjeessä viranomaiset kysyivät, olisiko 15 ja 20 prosentin lähdevero "vastaava toimenpide".

Neljän kohdan ohjelma

53. Komissio ilmoitti 18. lokakuuta 2002 Monacon viranomaisille kirjeitse 8. lokakuuta Ecofin-neuvostoon kokoontuneiden ministerien todenneen uudelleen, ettei ehdotuksen mukainen lähdevero vastannut direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä. Tämän johdosta komissio esitti käsiteltäväksi ehdotuksen, jossa lähdeveroa täydennetään seuraavilla kolmella toimenpiteellä: vapaaehtoinen tietojen ilmoittaminen, uudelleentarkastelua koskeva lauseke ja tosiasiallinen tietojenvaihto pyynnöstä. Tämän jälkeen komissio järjesti kokouksen, jossa näistä näkökohdista oli tarkoitus keskustella perusteellisemmin.

54. Komissio tapasi Monacon suurlähettilään 28. lokakuuta 2002, ja tällöin sovittiin, että komissio toimittaisi yksityiskohtaisen kyselylomakkeen, jolla selvennettäisiin lähdeveroon liittyviä näkökohtia ja jolla Monacon hallitus voisi vahvistaa kantansa nelikohtaisen toimenpidepaketin muihin kohtiin. Monacon suurlähettiläs ilmoitti, ettei Ranskan ja Monacon välistä verosopimusta voitu käyttää yhteisön kanssa tehtävän sopimuksen pohjana.

55. Komissio lähetti kirjeen ja edellä mainitun kyselylomakkeen Monacon suurlähettiläälle 6. marraskuuta 2002.

Tulokset

56. Monacon hallitus laajensi 20. marraskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä "vastaavia toimenpiteitä" koskevaa ehdotustaan siten, että siinä tarkastellaan myös muiden nelikohtaiseen suunnitelmaan sisältyvien toimenpiteiden käyttöönoton toteutettavuutta.

i) Varsinaista lähdeveroa Monaco olisi valmis soveltamaan maksuasiamiesperiaatetta noudattaen 15 prosentin suuruisena. Lisäksi Monaco voisi harkita direktiiviluonnoksessa esitetyn kaltaista tulonjakoa.

ii) Lauseke, joka tarjoaa veronmaksajille mahdollisuuden ilmoittaa tiedot vapaehtoisesti (lähdeveron vaihtoehtona) olisi hyväksyttävissä. Monacolla ei nykyisin ole käytössä oikeudellista määritelmää pankkisalaisuudelle.

iii) Monaco ei ole halukas pyynnöstä tapahtuvaan tietojenvaihtoon EU:n kanssa, vaan se selittää, että koska ruhtinaskunnassa tuloja ei veroteta, ei myöskään tuloveroihin liittyvän petoksen käsitettä ole olemassa. Jos se joskus tulevaisuudessa otettaisiinkin käyttöön, kaksoisrangaistavuuden periaatetta sovellettaisiin tiukasti.

iv) Uudelleentarkastelua koskevan lausekkeen käyttöönottoa pidettiin ennenaikaisena. Jos sellainen kuitenkin hyväksyttäisiin, sovellettaisiin tiukkoja ehtoja; tarkastelu olisi muun muassa rajattava voimassa olevaan lähdeverojärjestelmään.

v) Esitettiin, että Monacon ehdotukseen liittyvät ehdot olivat selvät; niihin kuuluu muun muassa periaate, jonka mukaan Monacoa ei saa saattaa syrjivään ja/tai epäedulliseen asemaan, kun muut yhteisön ulkopuoliset maat tai jotkin EY:n jäsenvaltiot ottavat käyttöön toimenpiteitä. Tarjoamaansa yhteistyötä vastaan ruhtinaskunta edellyttää saavansa jäsenvaltioiden kanssa samat oikeudet yhteisön rahoituspalvelujen markkinoilla etenkin vakuutusyhtiöiden sekä vakuutuksiin liittyvien tuotteiden ja yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten suhteen.

San Marino

Neuvottelujen kulku

57. Neuvoston hyväksyttyä 13. joulukuuta 2001 luonnoksen direktiiviksi, jonka pohjalta neuvottelut oli tarkoitus käydä, komissio piti ensimmäisen kokouksen San Marinon viranomaisten kanssa 14. tammikuuta 2002. Siinä komissio kertoi neuvottelujen taustasta ja totesi kansainvälisen kehityssuuntauksen painottavan avoimuuden lisäämistä verokysymyksissä. Komissio korosti, että neuvottelujen tavoitteena oli tietojenvaihto ilman erillistä pyyntöä ja että ehdotuksia direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä vastaaviksi toimiksi tarkasteltaisiin tämän tavoitteen valossa.

58. San Marinon valtuuskunta toi esiin tärkeät saavutukset vahingollisten verokäytäntöjen torjunnassa ja maan sitoutumisen OECD:n hankkeeseen sekä Italian kanssa maaliskuussa 2002 tehdyn uuden sopimuksen, joka tehostaa nykyisiä pyynnöstä tapahtuvaa tietojenvaihtoa koskevia järjestelyjä. Valtuuskunta painotti lisäksi, että tietojenvaihtoa mahdollisesti lisättäessä olisi toimenpiteen taloudelliset vaikutukset arvioitava edeltäkäsin. Myös San Marino piti siirtymäkautta tarpeellisena. Komissio lupasi antaa tarvittavaa apua.

59. Edellä esitetyn johdosta järjestettiin taloudellisista näkökohdista teknisen tason kokous 7. toukokuuta 2002. Kokouksessa San Marinon valtuuskunta kertoi tilastotietojen avulla pankkialan merkityksestä maan taloudelle. Komissio tiedusteli, milloin San Marino olisi valmis esittämään ehdotuksen hyväksyttävistä "vastaavista toimenpiteistä". San Marinon valtuuskunta totesi, että johtuen maan sisäisestä poliittisesta tilanteesta, joka ei mitenkään liittynyt asianomaisiin neuvotteluihin, ehdotusta jouduttaisiin vielä odottamaan jonkin aikaa.

60. Komissio ei saanut minkäänlaista ehdotusta, ja se kirjoitti San Marinon suurlähettiläälle 12. elokuuta 2002 toistaen neuvottelujen tavoitteen ja viitaten 4. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Ecofin-neuvoston ja Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin.

61. San Marinon suurlähettiläs ilmoitti 3. lokakuuta 2002 päivätyllä kirjeellä hallituksen aikovan pitää voimassa nykyisen lähdeveron ainakin vuoteen 2010 asti mukauttaen sitä asianmukaisesti mekanismeihin, joita on mahdollista perustaa tulevan direktiivin säännökset huomioon ottaen. San Marinon viranomaiset ovat lisäksi sitoutuneet tekemään EY:n jäsenvaltioiden kanssa kaksinkertaista verotusta koskevat sopimukset, joissa määrätään myös tietojenvaihdosta. San Marinon OECD:lle antaman sitoumuksen perusteella näyttäisi siltä, että San Marino olisi valmis ottamaan käyttöön pyynnöstä tapahtuvan asianmukaisen tietojenvaihdon.

Neljän kohdan ohjelma

62. Komissio ilmoitti 18. lokakuuta 2002 San Marinon viranomaisille kirjeitse 8. lokakuuta Ecofin-neuvostoon kokoontuneiden ministerien todenneen uudelleen, ettei ehdotuksen mukainen lähdevero vastannut direktiivissä tarkoitettuja toimenpiteitä. Tämän johdosta komissio esitti käsiteltäväksi ehdotuksen, jossa lähdeveroa täydennetään seuraavilla kolmella toimenpiteellä: vapaaehtoinen tietojen ilmoittaminen, uudelleentarkastelua koskeva lauseke ja tosiasiallinen tietojenvaihto pyynnöstä. Tämän jälkeen komissio järjesti kokouksen, jossa näistä näkökohdista oli tarkoitus keskustella perusteellisemmin.

63. Komissio tapasi San Marinon suurlähettilään 6. marraskuuta 2002, ja tällöin sovittiin, että komissio toimittaisi yksityiskohtaisen kyselylomakkeen, jolla selvennettäisiin lähdeveroon liittyviä näkökohtia ja jolla San Marinon hallitus voisi vahvistaa kantansa nelikohtaisen toimenpidepaketin muihin kohtiin.

64. Komissio lähetti edellä mainitun kyselylomakkeen San Marinon suurlähettiläälle 8. marraskuuta 2002 päivätyssä kirjeessä.

Tulokset

65. San Marinon hallitus laajensi 18. marraskuuta 2002 päivätyllä kirjelmällä "vastaavia toimenpiteitä" koskevaa ehdotustaan siten, että siinä tarkastellaan myös muiden nelikohtaiseen suunnitelmaan sisältyvien toimenpiteiden käyttöönoton toteutettavuutta.

i) San Marino olisi valmis soveltamaan varsinaista lähdeveroa maksuasiamiesperiaatetta noudattaen ja tarkistamaan lähdeveron nykyistä 13 prosentin verokantaa. Se voisi myös harkita direktiiviluonnoksessa esitetyn kaltaista tulonjakoa.

ii) Lauseke, joka tarjoaa veronmaksajille mahdollisuuden ilmoittaa tiedot vapaaehtoisesti (lähdeveron vaihtoehtona), olisi hyväksyttävissä.

iii) San Marino on valmis toimittamaan tietoja pyynnöstä kahdenvälisten verosopimusten nojalla ja samalla noudattamaan aina kaksoisrangaistavuuden periaatetta. Se olisi tähän valmis myös direktiiviluonnoksessa tarkoitetun siirtymäkauden aikana. San Marino viittasi OECD:n aloitteisiin ja sitoumuksiin, joita se on niitä varten tehnyt.

iv) Uudelleentarkastelua koskeva lauseke ei kirjelmän mukaan kuitenkaan ollut tarpeellinen, koska kansainvälistä sopimusta voidaan aina tarkastella uudelleen kansainvälisen kehityksen kannalta.

66. Saatteessa suurlähettiläs toisti, että San Marinon ehdotuksen lähtökohta oli selvä: tarve turvata tasavallan talous- ja rahoitusjärjestelmä ja taata sen kansainvälinen kehitys erityisesti EU:n alueeseen nähden.

Päätelmät

67. Neuvotteluissa komissio pyrki varmistumaan siitä, että kyseessä olevien toimenpiteiden voidaan katsoa vastaavan säästötulojen verotusta koskevassa direktiiviluonnoksessa tarkoitettuja toimenpiteitä.

68. Ne kuusi maata, joiden kanssa käytäviä neuvotteluja varten komissio oli saanut neuvotteluvaltuudet, voidaan jakaa kahteen ryhmään. Niistä ensimmäisen muodostaa Yhdysvallat, joka kannattaa aktiivisesti tietojenvaihtoa ja jo nyt vaihtaa tietoja kahdenvälisesti monen maan kanssa. Toisen ryhmän muodostavat maat, jotka pitävät pankkisalaisuuden suojaa tärkeänä ja jotka eivät periaatteessa kannata pitkälle vietyä tietojenvaihtoa. Näitä ovat viisi muuta maata, joiden kanssa komissio on käynyt neuvotteluja. Toisessa ryhmässä Sveitsillä on merkittävin asema, sillä muut maat pitävät Sveitsiä esimerkkinä tässä asiassa.

69. Jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltain väliseen tietojenvaihtoon nykyisin tarjolla olevien mahdollisuuksien analyysi osoittaa voimassa olevien verosopimusten määräysten muodostavan vakaan pohjan nykyisen laaja-alaisen tietojenvaihdon kehittämiselle. Yhdysvallat on parhaillaan laajentamassa ilmoittamista koskevia kansallisia vaatimuksiaan tuottaakseen aiempaa täydellisemmän aineiston pohjaksi tietojenvaihdolle, jota se käy molemminpuoliseen vaihtoon valmistautuneiden verosopimuskumppaniensa kanssa.

70. Muut yhteisön ulkopuoliset maat Sveitsi, Liechtenstein, Monaco, Andorra ja San Marino ovat kaikki esittäneet, että ne soveltaisivat "vastaavana toimenpiteenä" lähdeveroa. Komissio on pyrkinyt saamaan näiltä mailta sitoumukset nelikohtaiseen suunnitelmaan, jossa otetaan huomioon niiden tiukka vastustus ilman erillistä pyyntöä tapahtuvaa tietojenvaihtoa kohtaan mutta joka mahdollistaa tosiasiallisesti "vastaavia toimenpiteitä" koskevat sopimukset. Suunnitelmaan kuuluvat lähdevero, vapaaehtoiseen tietojen ilmoittamiseen kannustavat toimenpiteet, tosiasiallinen tietojenvaihto pyynnöstä sekä uudelleentarkastelua koskeva lauseke. Toisen ryhmän keskeinen vaikuttaja on Sveitsi. Tässä vaiheessa komissio katsoo, että on olemassa perusta sopimukselle, joka kattaa suunnitelman neljästä osa-alueesta kolme. Jarruna on edelleen arvio pyynnöstä tapahtuvaa tietojenvaihtoa koskevasta Sveitsin tarjouksesta. Muut maat eivät tässä vaiheessa ole sitoutuneet kovinkaan yksityiskohtaiseen suunnitelmaan, mutta voidaan kohtuudella olettaa niiden niin tekevän, jos Sveitsin kanssa päästään sopimukseen.