FI    FI FI 
FI    FI  EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 27.1.2011 
KOM(2011) 15 lopullinen 
  
VIHREÄ KIRJA 
EU:n julkisten hankintoje n politiikan uudistamisesta 
Kohti tehokkaampia eurooppala isia hankintamarkkinoita 
FI 2   FI SISÄLLYSLUETTELO 
1. Mikä on julkisten hankintoj en sääntöjen tarkoitus?..................................................... 6 
1.1. Hankintatoiminta.......................................................................................................... 6 
1.2. Julkiset hankintasopimukset......................................................................................... 7 1.3. Julkiset hankkijat........................................................................................................ 10 
2. Hankintaviranomaisten välinevalikoiman parantaminen........................................... 12 2.1. Menettelyjen uudistaminen ........................................................................................ 13 2.2. Erityiset välineet pieniä hankintaviranomaisia varten ............................................... 19 
2.3. Julkisen sektorin sisäinen yhteistyö ........................................................................... 21 2.4. Tarkoituksenmukaiset välineet kysynnä n kokoamista / yhteishankintoja varten ...... 24 
2.5. Hankintasopimuksen toteuttamiseen liittyviin ongelmiin puuttuminen .................... 25 
3. Helpompi pääsy Euroopan hankintamarkkinoille...................................................... 28 3.1. Pk-yritysten ja uusyritysten markkinoillepääsyn parantaminen ................................ 28 
3.2. Tasapuolisten ja tehokkaiden kilpai luedellytysten varmistaminen............................ 31 
3.3. Hankintatoiminta ei-kilpailluissa tapa uksissa / yksinoikeuksien tapauksissa............ 33 
4. Julkisten hankintojen strateginen käy ttö uusiin haasteisiin vastaamiseksi ................ 34 
4.1. Hankintatavat Eurooppa 2020 -tav oitteiden saavuttamiseksi .................................... 36 
4.2. Hankintakohteet Eurooppa 2020 -tavoitteiden tukena............................................... 42 
4.3. Innovointi ................................................................................................................ ... 46 
4.4. Sosiaalipalvelut .......................................................................................................... 48 
5. Asianmukaisten menettelyjen varmistaminen............................................................ 49 5.1. Eturistiriitojen välttäminen......................................................................................... 50 5.2. Suosinnan ja korruption torjunta................................................................................ 51 5.3. Tarjoajien poissulkeminen ......................................................................................... 52 5.4. Kohtuuttomien etujen välttäminen............................................................................. 54 6. Kolmansien maiden toimittajien pääsy EU:n markkinoille ....................................... 55 
FI 3   FI VIHREÄ KIRJA 
EU:n julkisten hankintoje n politiikan uudistamisesta 
Kohti tehokkaampia eurooppala isia hankintamarkkinoita 
Älykkään, kestävän ja osallistav an kasvun Eurooppa 2020 -strategiassa1 esitetään kuluvalle 
vuosikymmenelle Euroopan kilpailukykyistä sosiaal ista markkinataloutta koskeva visio, jossa 
tukeudutaan kolmeen toisiinsa liittyvään ja  toisiaan vahvistavaan  painopistealueeseen: 
osaamiseen ja innovointiin perustuvan talouden  kehittämiseen, vähähi ilisen, resursseja 
tehokkaasti käyttävän ja kilpailukyk yisen talouden edistämiseen sekä sosiaalista ja alueellista 
yhteenkuuluvuutta lisäävän korkean työllisyyden talouden edistämiseen. 
Julkisilla hankinnoilla on Eurooppa 2020 -strat egiassa keskeinen merkitys yhtenä niistä 
markkinalähtöisistä välineistä, joita on tarkoitu s käyttää näiden tavoitt eiden saavuttamiseksi. 
Eurooppa 2020 strategian mukaan julkisilla  hankinnoilla on erityisesti pyrittävä 
° parantamaan yritysten innovoinnin reun aehtoja ja hyödyntämään kysyntäpuolen 
toimia täysimääräisesti2,  
° tukemaan siirtymistä resu rssitehokkaaseen ja vähähiilis een talouteen muun muassa 
edistämällä vihreiden hankintojen laajempaa käyttöä sekä  
° parantamaan erityisesti innovatiivisten pk-yritysten liiketoimintaympäristöä. 
Eurooppa 2020 -strategiassa painot etaan myös, että julk isissa hankinnoissa  on varmistettava 
julkisten varojen mahdollisimman tehokas käyttö ja että julkisten hankintojen markkinat tulee pitää avoimina EU:n laajuisesti. Useissa EU:n  jäsenvaltioissa vallits evien budjettirajoitusten 
ja taloudellisten vaikeuksie n vuoksi on olennaisen tärkeää huolehtia julkisten hankintojen 
parhaasta mahdollisesta tuloksesta soveltama lla tehokkaita hankintamenettelyjä. Näiden 
haasteiden edessä Euroopassa on aiempaa suurempi tarve toimiville ja tehokkaille 
eurooppalaisille hankintamarkkinoi lle, jotka tarjoavat edelly tykset saavuttaa asetetut 
kunnianhimoiset tavoitteet.  
Useat sidosryhmät ovat peräänkuuluttaneet EU:n julkisten hankintojen järjestelmän 
uudelleentarkastelua sen tehokkuu den ja tuloksekkuuden lisäämiseksi. Komissio on siksi 
ilmoittanut sisämarkkinoiden toimenpidepaketissa (”Single Market Act”)
3 aikovansa järjestää 
laajoja kuulemisia ja esittävänsä niid en pohjalta viimeistään vuoden 2012 alussa 
lainsäädäntöaloitteita, joiden tavoitteena on yksinkertaistaa  ja uudistaa julkisia hankintoja 
koskevaa EU:n lainsäädäntöä joustavoittamalla hankintasopimusten tekemistä ja luomalla 
parempia edellytyksiä hankintasopimusten hyödy ntämiselle muiden politiikanalojen tukena. 
                                                 
1 Ks. komission tiedonanto KOM (2010) 2020, 3.3.2010. 
2 Tätä kysymystä käsitellään myös Eurooppa 2020 -lippulaivahankkeisiin kuuluvaa Innovaatiounionia 
koskevassa komission tiedonannossa SEC(2010) 1161, jossa tarkastellaan julkisten hankintojen 
strategista käyttöä tutkimuksen ja innovoinnin edistäjänä. Tiedonannossa kehotetaan jäsenvaltioita 
varaamaan osa julkisten hankintojen budjetistaan tutkimukseen ja innovointiin ja ilmoitetaan, että 
komissio aikoo tarjota ohjausta ja tukimekanismeja hankintaviranomaisille. 
3 Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden 
komitealle Sisämarkkinoiden toimenpidepaketti – Kohti kilpailukykyistä sosi aalista markkinataloutta , 
KOM(2010) 608, 27.10.2010. 
FI 4   FI Nykyiset julkisia hankintoja koskevat direktiivit eli direktiivit 2004/17/EY4 ja 2004/18/EY5 
ovat viimeisin vaihe pitkässä kehityksessä , joka pantiin alulle vuonna 1971 antamalla 
direktiivi 71/305/ETY6. Direktiivien päätavoitteena on taat a läpinäkyvät ja syrjimättömät 
menettelyt ja sitä kautta varmistaa, että  talouden toimijat hyötyvät täysimääräisesti 
perusvapauksista julkisten hankintojen alalla. Ny kyiset direktiivit sisält ävät myös tavoitteita 
muiden politiikanalojen ottamiseksi huomioon julkisten hankintojen yhteydessä. Tällaisia 
aloja ovat esimerkiksi ympäristönsuojelu ja sosiaalilainsäädäntö7 tai korruption torjunta8.  
Koska julkisilla hankin noilla on keskeinen merkitys nykypäi vän haasteisiin vastaamisessa, 
nykyisiä välineitä ja menetelmiä olisi uudistet tava, jotta niitä voita isiin käyttää paremmin 
muuttuvassa poliittisessa, yhteiskunnallises sa ja taloudellisessa tilanteessa. Tällä 
uudistamisella on seuraavat tois iaan täydentävät päämäärät: 
Ensimmäisenä päämääränä on lisätä julkisten varojen käytön tehokkuutta. Tämä merkitsee 
yhtäältä sitä, että hankinnoissa  on pyrittävä parhaaseen mahdo lliseen tulokseen (parhaaseen 
vastineeseen rahalle). Tavoitteeseen pääsemisek si on tärkeää saada aikaan mahdollisimman 
vahva kilpailu julkisista sopimuksista sisäma rkkinoilla. Tarjoajilla on oltava tasapuoliset 
kilpailuedellytykset, ja kilpailuvääristymät on estettävä. Toisaalta on tärkeää lisätä itse 
hankintamenettelyjen tehokkuutta. Sujuvoitetut ha nkintamenettelyt, joihin liittyy pienten 
hankintaviranomaisten erityistarpeisiin kohdenne ttuja yksinkertaistamistoimenpiteitä, voisivat 
auttaa julkisia hankkijoita saavuttam aan parhaat mahdolliset hankintatulokset 
mahdollisimman vähäisellä ajan ja julkisten varojen käytöllä. Tehokkaammat menettelyt 
hyödyttävät kaikkia talouden toimijoita ja hel pottavat pk-yritysten osallistumista sekä 
tarjousten tekemistä rajojen yli. Osallistuminen EU:n julkisten hankintojen menettelyihin rajojen yli on edelleen vähäistä
9. Vertailu yksityiseen sektoriin, jolla rajatylittävä 
kaupankäynti on paljon laajempaa, osoittaa käy ttämättömiä mahdollisuuksia olevan edelleen 
runsaasti. Tähän julkisten hankintojen tehostamistavoitteeseen liittyviä kysymyksiä 
                                                 
4 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004 /17/EY, annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004, vesi- 
ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen 
yhteensovittamisesta (EUVL L 134, 30.4.2004, s. 1),  direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi 
muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1177/2009, annettu 30 päivänä marraskuuta 2009, 
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2004/17/EY, 2004/18/EY ja 2009/81/EY 
muuttamisesta hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyihin sovellettavien kynnysarvojen osalta (EUVL L 314, 1.12.2009, s. 64). 
5 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY, annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004, 
julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta (EUVL L 134, 30.4.2004, s. 114), direktiivi sellaisena kuin se on 
viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1177/2009.  Tämän vihreän kirjan tekstin 
lähtökohdaksi on otettu direktiivin 2004/18/EY säännökset; tekstin voidaan kuitenkin tulkita viittaavan soveltuvin osin myös direktiivin 2004/17/EY vastaaviin säännöksiin, ellei nimenomaisesti toisin 
mainita. Termin ’hankintaviranomainen’ voidaan siis katsoa viittaavan sekä niihin viranomaisiin, joiden 
suorittamiin hankintoihin sovelletaan direktiiviä 2004/18/EY, että direktiivissä 2004/17/EY tarkoitettuihin ’hankintayksiköihin’. 
6 Neuvoston direktiivi 71/305/ETY, annettu 26 päivänä heinäkuuta 1971, julkisia rakennusurakoita 
koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta (EYVL L 185, 16.8.1971, s. 5). 
7 Ks. direktiivin 2004/18/EY johdanto-osan 5 ja 46 kappale sekä direktiivin 2004/17/EY johdanto-osan 
12 ja 55 kappale. 
8 Ks. direktiivin 2004/18/EY johdanto-osan 43 kappale ja direktiivin 2004/17/EY johdanto-osan 40 
kappale. 
9 Tuoreiden selvitysten mukaan vain 1,6 prosenttia julkisista hankintasopimuksista tehdään muista 
jäsenvaltioista tulevien toimijoiden kanssa. Välillinen osallistuminen rajojen yli – hankintaviranomaisen 
jäsenvaltiossa toimivien sisaryhtiöiden tai kumppanien kautta – on yleisempää. Tosin myös tämä 
välillinen osallistumisaste jää suhteellisen alhaiseksi (11 %). 
FI 5   FI tarkastellaan tämän vihreän kirjan osissa 2 (hankintaviranomaisten välinevalikoiman 
parantaminen) ja 3 (helpompi p ääsy Euroopan hankintamarkkinoille). 
Toisena päämääränä on luoda hankkijoille pa remmat edellytykset hyödyntää julkisia 
hankintoja yhteisten yhteiskunnal listen tavoitteiden tukemise ssa. Näitä tavoitteita ovat 
ympäristönsuojelu, resurssi- ja energi atehokkuuden lisääminen, ilmastonmuutoksen 
torjuminen, innovoinnin ja sosiaalisen osallisu uden edistäminen sekä parhaiden mahdollisten 
olosuhteiden takaaminen korkealaatuisten ju lkisten palvelujen tarjoamiselle. Tähän 
päämäärään pyrkiminen voi pitkällä aikavälillä tukea myös ensimmäistä päämäärää julkisen 
rahoituksen käytön tehostamisesta – esimerki ksi siirtämällä painopistettä alimmasta 
alkuperäishinnasta alhaisimpiin elinkaarikustannuksiin10. Tähän toiseen päämäärään liittyviä 
kysymyksiä tarkastellaan tämän vihreän kirjan osassa 4 (julkisten ha nkintojen strateginen 
käyttö). 
Julkisia hankintoja koskevan EU:n lainsäädännön lisäkehittämisessä voitaisiin myös puuttua 
toistaiseksi riittämättömälle huomiolle jääneis iin tärkeisiin kysymyksiin, kuten korruption ja 
suosinnan torjuntaan (osa 5) ja kysymyksee n siitä, miten Euroopan yritysten pääsyä 
kolmansien maiden markkinoille voidaan parantaa (osa 6). Lisäksi lainsäädännön 
uudelleentarkastelu tarjo aa myös tilaisuuden tarkastella, tulisi ko tiettyjä perusl ähtökohtia ja 
konsepteja hienosäätää paremman oikeusvarmuude n takaamiseksi hankintaviranomaisille ja 
yrityksille (osa 1). Tässä yhteydessä uudelleentarkastelu voi tarjota mahdollisuuksia lähentää toisiinsa EU:n julkisten hankintojen sääntöjen soveltamista ja valtiontukisääntöjen soveltamista. 
Vihreässä kirjassa on otettu huomioon useita id eoita siitä, miten nämä eri tavoitteet voitaisiin 
parhaiten saavuttaa. On kuitenk in huomioitava, että eri tavoitt eet saattavat olla keskenään 
ristiriitaisia (esim. menettelyjen yksinkertaistam inen voi olla ristiriidassa sen kanssa, että 
julkisissa hankinnoissa otetaa n huomioon muiden politiikanalo jen tavoitteita).  Erilaiset 
tavoitteet johtavat joskus eris uuntaisiin toimintavaih toehtoihin, jo tka edellyttävä t perusteltua 
valintaa myöhemmässä vaiheessa. 
Lisäksi lainsäädännön muuttamisessa  tulevat vastaan tietyt raja t. Lainsäädännön muutosten on 
oltava sopusoinnussa EU:n kansainvälisten si toumusten kanssa, tai ne voivat edellyttää 
tarvittavien neuvottelujen käynn istämistä kaikkien asianoma isten kumppanien kanssa 
mahdollisista kompensaatiovaatimuksista. Nämä sitoumukset, sellaisina kuin ne määritellään yhdessä useammankeskisessä
11 ja seitsemässä kahdenvälisessä sopimuksessa12, voivat siksi 
vaikuttaa rajoittavasti lains äädännön mukautuksiin. Tämä koskee erityisesti EU:n julkisten 
hankintojen sääntöjen soveltamisen kynnysar voja, hankintatoiminnan ja julkisten 
hankkijoiden määritelmiä sekä eräitä menettelyllisiä kysymyksiä, kuten teknisten eritelmien ja määräaikojen asettamista. 
Käyttöoikeussopimukset eivät kuulu tällä vihr eällä kirjalla käynnist ettävän kuulemiseen 
piiriin, vaan niistä on järjestetty erillise t sidosryhmäkuulemiset ja laadittu erillinen 
vaikutusten arviointi. Komi ssio aikoo ehdottaa lainsäädäntö ä, jolla on määrä varmistaa 
                                                
 
10 Klassinen esimerkki on kannattavien energiatehok kuusinvestointien jääminen tekemättä siitä syystä, 
että investointeja ja toimintamenoja hallinnoidaan eri budjettiprosesseissa.  
11 Julkisia hankintoja koskeva WTO:n sopimus (GPA-sopimus), ks. 
http://ec.europa.eu/internal_market/publicprocurement/international_en.htm . 
12 Kahdenvälisten kauppasopimusten osalta ks. http://ec.europa.eu/trade/crea ting-opportunities/bilateral-
relations/ . 
FI 6   FI suurempi oikeusvarmuus alueellisille ja paik allisille viranomaisille ja talouden toimijoille 
kaikkialla Euroopassa sekä helpottaa julk isen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien 
luomista. Sähköiseen hankintaan liittyvistä kysymyksistä julkaistiin erillinen vihreä kirja 18.
 lokakuuta 201013.  
Samanaikaisesti tämän vihreän kirjan kanssa komissio tekee perusteellista arviointia julkisia 
hankintoja koskevan EU-politiikan vaikutuksi sta ja kustannustehokkuudesta. Arvioinnissa 
kootaan markkinapohjaista näyttöä tämänhetkisen  hankintalainsäädännön toiminnasta, jotta 
saataisiin empiirinen käsitys parannuksia kaip aavista osa-alueista. Selvityksen tulokset 
julkaistaan kesällä 2011. 
Vihreään kirjaan esitetyt sidosryhmien kannanotot  antavat arvioinnin tulosten ohella aineksia 
pohdintaan julkisia hankintojen koskevien EU:n  sääntöjen tulevasta uudistamisesta. Tältä 
pohjalta laaditaan myöhemmin ehdo tus lainsäädännön uudistamiseksi.  
1. MIKÄ ON JULKISTEN HANKINTOJEN SÄÄNTÖJEN TARKOITUS ? 
Julkisia varoja käyttäviin julkisiin hankkijoihin kohdistuv at erilaiset kannusteet kuin 
yksityisyrityksen johtoon, johon kohdistuu riski tappi oista ja viime kädessä konkurssista ja 
jota markkinavoimat ohjaavat suoraan. 
Julkisten hankintojen säännöissä vahvistetaan sen vuoksi erityiset sop imuksentekomenettelyt, 
jotta julkiset hankinnat voitaisiin tehdä mahdollisimman rationaalisella, läpinäkyvällä ja oikeudenmukaisella tavalla. Käytössä on suoj atoimenpiteitä sen varalta, että julkisten 
hankintojen kaupankäynnin kurinalaisuudessa esiin tyy puutteita ja että niissä turvaudutaan 
kalliiksi tulevaan etuuskohteluun kansallisten  tai paikallisten talouden toimijoiden hyödyksi. 
Julkisia hankintoja koskevia EU:n sääntöjä  sovelletaan sen vuoksi kaikkiin julkisiin 
hankintasopimuksiin, jotka potentiaalisesti kiinnostavat toimijoita sisämarkkinoilla. 
Säännöillä varmistetaan, että kaikilla toimijo illa on tasapuoliset ede llytykset kilpailla 
julkisista hankintasopimuksista Euroopan hankintamarkkinoilla.  
1.1. Hankintatoiminta 
Julkisia hankintoja koskevien sääntöjen päät arkoituksena on säännellä hankintaviranomaisten 
hankintatoimintaa. Julkisia hankintoja koske vien EU:n direktiivie n soveltamisalaa ei 
kuitenkaan ole nimenomaises ti rajoitettu hankinto ihin, joilla tyydytetään 
hankintaviranomaisten omia tarpeita
14. Tämä on synnyttänyt keskustelua direktiivien 
sovellettavuudesta tilanteissa, joissa viranomaisten tekemät s opimukset sisältävät sellaisia 
oikeudellisesti sitovia velvoitteita, joiden tarkoitukset eivät liity niiden omiin hankintatarpeisiin. 
Tämä koskee esimerkiksi tapauksia, joissa tu en myöntämiseksi tehdyssä avustussopimuksessa 
asetetaan saajalle oikeudellisesti sitova velvo ite tarjota erityisiä palveluja. Tällaisilla 
velvoitteilla on yleensä tarkoitus varmistaa julk isten varojen asianmukainen käyttö; niitä ei 
ole tarkoitettu tuen myöntävän viranoma isen hankintatarpeiden täyttämiseen. 
                                                
 
13 Vihreä kirja sähköisen hankinnan käytön laajentamisesta EU:ssa, SEC(2010) 1214, 18.10.2010. 
14 Ks. asia C-126/03 komissio v. Saksa , tuomio 18.11.2004, kohta 18. 
FI 7   FI Jäsenvaltioiden viranomaiset ja muut si dosryhmät ovat valitt aneet oikeusvarmuuden 
puutteesta, joka julkisten hankintojen sääntöjen soveltamisalaan liittyy näissä tilanteissa, ja 
peräänkuuluttaneet sääntöjen tarkoituksen selventämistä. Unionin tuomioistuin on 
uusimmassa oikeuskäytännössään katsonut julkisten hankintasopimusten käsitteen edellyttävän, että hankintasopimuksen kohteen a olevien rakennusurakoi den tai tavara- tai 
palvelutoimitusten tarkoituksena on oltava hankintaviranomaisen välittömän taloudellisen 
intressin  toteuttaminen
15. 
Kysymys: 
1. Pitäisikö julkisia palveluja koskevien direktiivien soveltamisala mielestänne rajoittaa 
hankintatoimintaan? Tulisiko rajoituksessa  yksinkertaisesti kodifioida unionin 
tuomioistuimen esittämä välittömän taloudellisen intressin käsite vai tulisiko siihen 
liittää ylimääräisiä/vaihtoehtoisia ehtoja ja käsitteitä?  
1.2. Julkiset hankintasopimukset 
Julkisten hankintasopimusten – rakennusurakoita sekä julkisia tavara - ja palveluhankintoja 
koskevien sopimusten – nykyinen määritelmä on osittain seurausta historiallisesta 
kehityksestä. Se, että julkiset hankintasopi mukset on luokiteltava alusta lähtien johonkin 
näistä kategorioista, voi ai heuttaa hankaluuksia esimerkiks i tapauksissa, joissa sopimus 
tehdään ohjelmistosovellusten hankinnasta, jo lloin kyseessä voi olla  olosuhteista riippuen 
joko tavaran- tai palveluntoimitus. Direktiiv i 2004/18/EY sisältää erit yisiä sääntöjä ns. 
yhdistetyistä sopimuksista (mixed contra cts), joiden tulkintaa on tarkennettu 
oikeuskäytännössä. Unionin tuomioistuimen kanta on se, että kun sopimus käsittää eri 
tyyppeihin liittyviä elementtejä, siihen sove llettavat säännöt on määritettävä yksilöimällä 
sopimuksen päätarkoitus.  
Jotkin näistä ongelmista voitaisiin välttää yks inkertaistamalla nykyist ä rakennetta. Voitaisiin 
harkita esimerkiksi sitä mahdollisuutta, että kä ytössä olisi vain kahdentyyppisiä julkisia 
hankintasopimuksia, kuten julkisia hankintoj a koskevan sopimuksen (jäljempänä ”GPA-
sopimus”) järjestelmässä, jossa er o tehdään pelkästään tavaran- ja palveluntoimitusten välillä 
ja rakennusurakat katsotaan yhdeksi palvelum uodoksi (ns. rakennuspalvelusopimus). Samoin 
voitaisiin harkita mahdollisuutta käyttää yhtä yhtenäistä julkisen palvelusopimuksen käsitettä, jolloin ero tehtäisiin sopimuksen kohteen mukaan vain niiltä osin kuin se on välttämätöntä (esim. kynnysarvoja koskevissa säännöksissä). 
Kysymys: 
2. Onko asiallisen soveltamisalan nykyinen ra kenne, joka on jaettu rakennusurakoita 
sekä tavaran- ja palvelustoimituksia koskeviin sopimuksiin, mielestänne 
tarkoituksenmukainen? Jos ei  ole, mitä vaihtoehtoista  rakennetta ehdottaisitte? 
Sopimustyyppien rakenteen uudistamisen ohella voi olla tarpeen tarkastella uudelleen ja 
yksinkertaistaa eri sopimust yyppien nykyisiä määritelmiä. 
Tämä koskee etenkin direktiivin 2004/18/EY  1 artiklan 2 kohdan b alakohdan määritelmää 
”julkisia rakennusurakoita koske vista sopimuksista”, sillä si inä asetetaan kolme keskenään 
                                                 
15 Asia C-451/08, Helmut Müller GmbH , tuomio 25.3.2010, kohdat 47–54, ja komissio v. Saksa , tuomio 
15.7.2010, kohta 75.  
FI 8   FI vaihtoehtoista edellytystä, jotka ovat monimutkaisia ja osittain päällekkäisiä. Julkisia 
rakennusurakoita koskevan sopimuksen käsite sisältää direktiiv in liitteessä I lueteltujen 
rakennusurakkatyyppien toteutuksen tai sekä s uunnittelun että toteutuksen, direktiivin 1 
artiklan 2 kohdan b alakohdassa määritellyn rake nnusurakan toteutuksen tai sekä suunnittelun 
että toteutuksen sekä näiden lisäksi ”hankint aviranomaisen asettamia vaatimuksia vastaavan 
rakennusurakan toteuttamisen millä tahansa tavall a”. Viimeksi mainittu edellytys lisättiin sen 
varmistamiseksi, että määritelmä käsittää myös  tapaukset, joissa rake nnusurakkaa ei toteuta 
urakoitsija itse vaan urakoitsijan puolesta toimivat kolmannet osapuolet. 
Määritelmää voitaisiin yksinkertaistaa korvaamalla nykyinen rakenne huomattavasti 
yksinkertaisemmilla ja selkeämmillä ehdoilla, jotka kattavat kaikki rakennustoimet niiden 
luonteesta ja tarkoituksesta r iippumatta, myös yksittäisten rakennusurakoiden toteuttamiseen 
liittyvät toiminnot, joista saattava t huolehtia kolmannet osapuolet.  
Kysymys: 
3. Tulisiko ”rakennusurakkaa koskevan sopim uksen” määritelmää ta rkastella uudelleen 
ja yksinkertaistaa? Jos tulisi, olisiko viitt aus direktiivin liitteenä olevaa erityiseen 
luetteloon jätettävä pois? Mitkä olisivat ehdottamanne  määritelmän osatekijät? 
A- ja B-palvelut 
Vielä tärkeämpi asia on kattavuu saste palvelusopimuksissa.  
Nykyisellään direktiiveissä tehdään ero ns. A-palvelujen16 ja B-palvelujen17 välillä. A-
palveluihin sovelletaan kaikkia direktiivien mukaisia menettelyjä, mutta B-palveluja koskevassa sopimuksenteossa tarvitsee noudattaa  ainoastaan säännöksiä teknisistä eritelmistä 
ja ilmoituksesta, joka on lähetettävä hankintamenettelyn tuloksista
18. Unionin tuomioistuimen 
oikeuskäytännön mukaan pätee kuitenkin, että B-palveluista sopimuksia tekevien 
hankintaviranomaisten on noudatettava EU:n pr imaarilainsäädännön peruss ääntöjä, erityisesti 
syrjimättömyyden, yhtäläisen kohtelun ja läpinä kyvyyden periaatteita, mikäli kyseessä oleviin 
sopimuksiin liittyy varma rajat ylittävä intressi19. Tämä merkitsee velvoitetta huolehtia 
riittävän laajasta julkistamisest a, jotta muista jäsenvaltioista tulevilla kiinnostuneilla talouden 
toimijoilla olisi mahdollisuus päättää, ilmaisevatko ne intressinsä sopimukseen. 
Alun perin lainsäätäjän aikomuks ena oli rajoittaa direktiivin täysimääräinen soveltaminen 
siirtymäkauden ajaksi tietyntyyp pisiin palvelusopimuksiin, jo iden katsottiin tarjoavan 
mahdollisuuksia lisätä rajat ylittävää kauppaa20. On pidettävä mielessä, että B-palvelujen 
luettelon avoimen luonteen vuoksi (ks. ry hmä 27: ”Muut palvelut”) direktiivien 
täysimääräinen soveltaminen palveluihin on itse asiassa poikkeus, kun taas niiden kohtelu B-
palveluina on sääntö. 
On epäselvää, onko tämä tilanne edelleen  tarkoituksenmukainen sisämarkkinoiden 
taloudellisen ja oikeudellisen kehityksen vuoks i. Joidenkin B-luettelossa nimenomaisesti 
mainittujen palvelujen, kuten vesikuljetuspal velujen, hotellipalvelujen, työnvälitys- ja 
                                                 
16 Direktiivin 2004/18/EY liitteessä II A tai direktiivin 2004/17/EY liitteessä XVII A luetellut palvelut. 
17 Direktiivin 2004/18/EY liitteessä II B tai direktiiv in 2004/17/EY liitteessä XVII B luetellut palvelut. 
18 Ks. direktiivin 2004/18/EY 20 ja 21 artikla sekä direktiivin 2004/17/EY 31 ja 32 artikla. 
19 Ks. asia C-507/03 komissio v. Irlanti , tuomio 13.11.2007, kohta 24–31. 
20 Ks. direktiivin 2004/18/EY johdanto-osan 19 kappale. 
FI 9   FI henkilöstönhallintapalvelujen sekä  turvallisuuspalvelujen osalta on vaikea olettaa, että niihin 
liittyisi vähäisempi rajat ylittävä intressi kuin A-luettelon palveluihin. 
Lisäksi A- ja B-palvelujen välillä tehtävä er o johtaa hankaluuksiin ja mahdollisiin virheisiin 
sääntöjen soveltamisessa. Samoin kuin sopimu sten luokittelunkin tapauksessa, ongelmia 
aiheuttavat myös rajatapauks et ja yhdistetyt sopimukset21. Lisäksi useimpien EU:n 
kauppakumppaneiden järjestelmissä  ei tehdä tällaista eroa. N ykyinen oikeudellinen tilanne 
vaikeuttaa sen vuoksi markkinoille pääs yä koskevien lisäsit oumusten saamista 
kauppakumppaneilta, koska EU ei pysty vastaamaan  niihin, erityisesti mitä tulee palveluihin, 
joista on tullut relevantteja sisämarkkinoi den ja rajat ylittävä n kaupan kannalta.  
Johdonmukaisin ratkaisu olisi l opettaa nykyinen erotte lu B- ja A-palveluihin ja soveltaa 
vakiosääntöjä kaikk iin palvelusopimuksiin22. Tämä yksinkertaistaisi  nykyisiä sääntöjä. Jos 
kuuleminen osoittaa, että yleistä järjeste lmää on tarpeen yksinkertaistaa, tällainen 
yksinkertaistaminen voisi myös helpottaa B-palv elujen nykyisen erityiskohtelun poistamista.  
Kysymykset: 
4. Tulisiko A- ja B-palvelujen erottami sta toisistaan ta rkastella uudelleen? 
5. Katsotteko, että julkisia hankintoja koskevi a direktiivejä pitäisi soveltaa kaikkiin 
palveluihin, mahdollisesti siirtymällä joustavampiin vakiosääntöihin? Jos ette, mihin 
palveluihin tulisi edelleen soveltaa nykyi siä B-palvelujen sääntöjä ja miksi? 
Kynnysarvot  
Jotkin sidosryhmät pitävät direktiivissä m ääriteltyjä kynnysarvoja nykyisellään liian matalina 
ja pyytävät niiden nostamista. Perusteena on, et tä rajat ylittävä intr essi katsotaan liian 
vähäiseksi, jotta sillä voitaisiin perustella sopimuksentekomenettelyyn liittyvää hallinnollista 
taakkaa direktiivien soveltamisalaan tällä hetkellä kuuluvien suhteellisen vähäarvoisten sopimusten osalta.  
Kynnysarvojen nostaminen kuitenkin vapaut taisi nykyistä enemmän sopimuksia siitä 
vaatimuksesta, että hankintailmoitus on julkaistava EU:n laajuisesti, mikä kaventaisi yritysten 
liiketoimintamahdollisuuksia kaikkialla Euroopassa. 
Joka tapauksessa on huomattava, että kaikki EU:n kansainvälisten sitoumusten sisältämät 
kynnysarvot ovat täsmälleen samat kuin nykyisissä di rektiiveissä, paitsi ns. B-palvelujen (ja 
erityisesti sosiaalipalvelujen) osalta
23. Mahdollisuudet päästä markkinoille määräytyvät 
näiden kynnysarvojen pohjalta, minkä vuoksi ne ova t yksi tärkeimmistä os atekijöistä kaikissa 
näissä kansainvälisissä sopimuksissa. Sove llettavien kynnysarvojen nostaminen EU:ssa 
johtaisi automaattisesti vastaavaan lisäykseen kaikissa EU:n tekemissä sopimuksissa (GPA-
sopimuksen lisäksi myös kaikissa muissa kansainvälisissä sopimuksissa). Tämä tilanne voisi puolestaan johtaa kompensaatiovaatimuksiin EU:n kumppaneiden taholta. Nämä vaatimukset 
voisivat olla hyvin merkittäviä.  
Kysymys: 
                                                 
21 Ks. direktiivin 2004/18/EY 22 artikla. 
22 Sosiaalipalvelujen osalta ks. jakso 4.4. 
23 Sosiaalipalvelujen osalta ks. jakso 4.4. 
FI 10   FI 6. Kannattaisitteko EU:n direktiivien soveltamisessa noudatettavien kynnysarvojen 
nostamista huolimatta siitä, että tämä j ohtaisi kansainvälisellä tasolla edellä 
kuvattuihin seurauksiin?  
Soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen 
Soveltamisalaan kuulumattomia hankintasopimu ksia koskeva direktiivin 2004/18/EY jakso24 
on hyvin heterogeeninen: osa poikkeuksista pe rustuu EU:n perussopimuksen soveltamisalan 
rajoituksiin/poikkeuksiin (14 artik la) tai siihen, että  säännösten on olta va sopusoinnussa 
kansainvälisen oikeuden (15 artikla) tai muiden oikeusalojen (16 artikl an c ja e alakohta) 
kanssa, kun taas osa joht uu poliittisista valinnoista (16 arti klan a, b, d ja f alakohta sekä 17 
artikla). Tämän vuoksi on vaikea s oveltaa kokonaisvaltaista kriteer iä arvioitaessa tarvetta 
näiden säännösten uudelleentark asteluun. Poikkeusten uudelleen tarkastelua harkittaessa on 
joka tapauksessa otettava huomioon EU:n ka nsainväliset sitoumukset, jotka nykyisellään 
käsittävät direktiiveihin sisältyvät poikke ukset ja vapautukset. Mahdollisten uusien 
poikkeusten käyttöönotto olisi epäilemättä ongelmallista tästä näkökulmasta. Kansainväliset sitoumukset jättävät kuitenkin tilaa poikkeuste n sisällön ja esitystavan päivittämiselle tai 
selventämiselle. Lisäksi voitaisiin harkita sellaisten poikkeusten kumoamista, jotka ovat oikeudellisen, poliittis en tai taloudellisen kehityksen vuoksi käyneet tarpeettomiksi. 
Kysymykset: 
7. Ovatko nykyiset direktiivin soveltamisal aan kuulumattomia hankintasopimuksia 
koskevat säännökset mielestänne tarkoituks enmukaisia? Tulisiko kyseisen jakson 
rakennetta uudistaa tai kaipaavatko yks ittäiset poikkeukset selventämistä?  
8. Olisiko yksittäisiä poikkeuks ia kumottava, tarkasteltava uudelleen tai päivitettävä? 
Jos olisi, mitä niistä ? Mitä ehdottaisitte? 
1.3. Julkiset hankkijat 
Valtion hankintayksiköiden hankinnat Direktiiviä 2004/18/EY sovelletaan hankintasopim uksiin, jotka myöntää valtio (ml. kaikki sen 
elimet), alueellinen tai paikallinen viranomaine n, julkisoikeudellinen laitos taikka yhden tai 
useamman edellä mainitun hankintayksikön muodostama yhteenliittymä
25.  
Valtion ja alueellisen ja paikallisen viranomaise n käsitteet ovat suhteell isen yksiselitteisiä, 
mutta julkisoikeudellisten laitosten käsite  on monimutkaisempi. Sen on määrä kattaa 
oikeudellisesti itsenäiset organisaatiot, joilla on läheiset kytkökset valtioon ja jotka toimivat 
periaatteessa kuin valtion laitoks et. Esimerkkeinä voidaan mainita yleisradioyhtiöt, yliopistot, 
sairausvakuutusrahasto t ja kunnallisyhtiöt. 
Direktiivissä 2004/18/EY annettuun määritelm ään liittyy joukko unionin tuomioistuimen 
päätöksiä. Oikeuskäytännön perusteella ehdot voidaan tiiv istää seuraavasti: 
(1) Laitoksen nimenomaisena tarkoituksena on t yydyttää yleisen edun mukaiset tarpeet, 
jotka eivät ole luonteeltaan teollisia tai kaupallisia. 
                                                 
24 Direktiivin 2004/18/EY 12–18 artikla. 
25 Direktiivin 2004/17/EY soveltamisalaan kuuluvien hankintayksiköiden osalta katso jäljempänä kohta 7. 
FI 11   FI (2) Sillä on oma (yksityis- tai julkisoikeudellinen) oikeushenkilöllisyys. 
(3) Se on rahoituksensa, johtonsa tai valvontansa suhteen läheisesti rii ppuvainen valtiosta, 
alueellisista tai paikallisista viranomaisista  tai muista julkisoikeudellisista laitoksista 
(ks. tarkat ehdot 1 artiklan 9 kohdan toisen alakohdan c alakohdassa). 
Näiden ehtojen asianmukainen soveltaminen ed ellyttää kussakin tapauks essa yksityiskohtaista 
analyysia, jossa otetaan huomioon sellaiset tek ijät kuin kilpailuaste markkinoilla sekä se, 
toimiiko laitos voittoa tavoitellen ja vastaako se itse toimintaan sa liittyvistä tappioista ja 
riskeistä.  
Kysymys: 
9. Pidättekö julkisten hankkijo iden määrittelyyn käytettäv ää nykyistä lähestymistapaa 
tarkoituksenmukaisena? Olisiko erityisesti julkisoikeudellisen laitoksen käsitettä 
mielestänne selvennettävä ja päivitettävä  unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön 
perusteella? Jos olisi, millaista päivi ttämistä pidätte tarkoituksenmukaisena? 
Yleishyödylliset palvelut 
Julkisia hankintoja koskevat nykyiset säännöt on järjestetty siten, että vesi- ja energiahuollon 
sekä liikenteen ja postipalvel ujen alan hankintoja koskee oma direktiivi (2004/17/EY). Näitä 
aloja yhdistävät tietyt tekijät: ne  ovat kaikki verkkosektoreita, kos ka ne perustuvat fyysisen tai 
virtuaalisen verkon (esim. putkistojen, sä hköverkkojen, postiverko ston tai rataverkon) 
käyttöön tai hyödyntävät maantiet eellisiä alueita, tavallisesti yksinoikeudella, palvelujen 
tarjoamiseksi loppukäyttäjille tai mineraalien (ö ljyn, kaasun, kivihiilen jne.) etsimiseksi ja 
talteenottamiseksi.  
Näille aloille on ominaista myös se, että niiden toimintoja toteuttavat viranomaisten ohella 
myös kaupalliset yritykset (tämä pätee erityisesti  muutamiin jäsenvaltioihin), jotka voivat olla 
valtionyhtiöitä tai erityis - tai yksinoikeuksilla toimivia yks ityisyrityksiä. Yksi suurimmista 
syistä siihen, miksi näillä sekt oreilla otettiin käyttöön julkisia  hankintoja koskevat säännöt, oli 
niiden markkinoiden suljettu luonne. Markkinoid en toimijoilla oli jäsenvaltioiden myöntämät 
erityis- tai yksinoikeudet verkojen toimituks iin, rakentamiseen tai käyttöön kyseessä olevan 
palvelun tarjoamiseksi. Julkisia hankintoja  koskevien sääntöjen pakollinen soveltaminen 
julkisiin ja yksityisiin (kaupallis iin) yleishyödyllisiä palveluja ta rjoaviin yrityks iin katsottiin 
tarpeelliseksi, koska kansalliset viranomai set voivat vaikuttaa näiden yksiköiden 
käyttäytymiseen monin eri tavoin, kuten myöntämällä  niille (tai epäämällä  niiltä) erityis- tai 
yksinoikeudet, pitämällä hallussaan  osuuksia niiden pääomasta ja olemalla edustettuina niiden 
hallinto-, johto- tai valvontaelimissä.  
Toisin sanoen koska näillä aloilla ei vallinnut r iittävää kilpailupainetta, pidettiin tarpeellisena 
tehdä yleishyödyllisiä palveluja koskevan direktiivin menettelysääntöjen soveltaminen pakolliseksi sen varmistamiseksi, että alojen toimintoihin liittyvät hankinnat toteutettaisiin läpinäkyvällä ja syrjimättömällä tavalla. Näitä aloja koskevien sääntöjen puuttuessa oli olemassa vaara siitä, että yleishyödyllisiä palv eluja tarjoavien yritysten hankintapäätöksiin 
vaikuttaisi suosinta, etusijan antaminen paikallisille yrityksille tai muut tekijät.  
Sittemmin markkinoiden vapauttamista on viety et eenpäin joko EU:n tai kansallisella tasolla 
useilla näistä aloista (esim. sähkö ja ka asu, hiilivetyjen etsintä ja hyödyntäminen, 
postipalvelut jne.). Kokemus on kuitenkin osoittanut , että vapauttaminen eli toiminnan vapaan 
FI 12   FI harjoittamisen takaamiseen tähtäävä prosessi ei  välttämättä tai automaattisesti johda vahvaan 
kilpailuun. Vakiintuneilla toimijo illa on monesti edelleen suuret  markkinaosuudet, ja joissain 
jäsenvaltioissa myös valtionomis teisten yritysten markkinoillao lo voi vääristää markkinoiden 
toimintaa. 
Direktiivin 30 artikla sisältää nykyisellään säännöksen, jonka noj alla komissio voi vapauttaa 
tietyt hankinnat direktiivin soveltamisesta, mikäli kilpailuaste (markkinoilla, joille pääsyä ei 
ole rajoitettu) on riittävä varmistaakseen tarpeellisen läpinäkyvyyden ja syrjimättömyyden 
kyseisten toimintojen harjoittamisessa. Ko missio on toistaiseksi tehnyt tällaisista 
vapautuksista kuusitoista päätöstä, jotka koske vat yhdeksää eri jäsenvaltiota. Yksi hakemus 
on peruutettu. Päätökset ovat to istaiseksi koskeneet sähkösektoria (tuotanto ja myynti), 
kaasusektoria (myynti), öljy- ja (maa)kaasusekto reita sekä postisektorin eri osia (varsinkin 
logistiikka, postipaketit ja rahoituspalvelut).  
Lisäksi yhä useammat yksityisyr itykset ovat saaneet oikeudet toimia näillä markkinoilla 
läpikäytyään avoimet ja läpinä kyvät menettelyt, eli niillä ei ole erityis- tai yksinoikeuksia 
direktiivin merkityksessä. 
Yleishyödyllisiä palveluja koskevan direkt iivin koko laajuus on vahvistettu myös 
kansainvälisesti, joko GPA-sopimuksessa tai kahdenvälisissä sopimuksissa. Direktiivin 
kattavuuden rajoittaminen voisi edellyttää EU:n kansainväliste n sitoumusten muuttamista, 
mikä voisi puolestaan johtaa kompensaatiovaatimuksiin. 
Kysymykset: 
10. Katsotteko, että julkisia hankintoja koskevia EU:n sääntöjä edelleen tarvitaan näillä 
sektoreilla? Perustelkaa. 
10.1. Jos vastauksenne on kyllä: Pitäisikö tiettyjä  sääntöjen piiriin kuul uvia aloja vapauttaa 
säännöistä tai päinvastoin sisällyttää myös muita aloja niiden piiriin? Mitä nämä 
muut alat ovat? Perustelkaa. 
11. Direktiivin soveltamisala määräytyy nykyise llään sen perusteella, mitä toimintoja 
yksiköt harjoittavat, mikä on niiden oikeude llinen asema (julkinen vai yksityinen) ja, 
jos ne ovat yksityisyrityksiä, onko niille m yönnetty erityis- tai yks inoikeudet. Ovatko 
nämä perusteet tarkoituksenmukaisia va i pitäisikö käyttää muita perusteita? 
Perustelkaa.  
12. Voidaanko yksityisyritysten voitontavoitteluun tähtäävää tai kaupallista ajattelutapaa 
pitää riittävänä varmistamaan, että yksiköiden hankinnat suoritetaan objektiivisesti ja 
tasapuolisesti (silloinkin, kun ne toim ivat erityis- tai yksinoikeuksin)? 
13. Onko direktiivin nykyinen 30 artiklan säännös  toimiva keino mukauttaa direktiivin 
soveltamisalaa muuttuviin sääntely- ja kilpailuolosuhteisiin kyseisillä (kansallisilla ja 
sektorikohtaisilla)  markkinoilla?  
2. HANKINTAVIRANOMAISTEN VÄLINEVALIKOIMAN PARANTAMINEN  
Hankintaviranomaiset valittavat joskus, että EU-sääntöjen mukaiset sääntelyvälineet eivät 
kaikilta osin sovellu niiden hankintatarpeisi in. Ne esittävät erityisesti, että tarvitaan 
kevyempiä ja/tai joustavampia menettelyjä ja ettei ole aina käytännöllistä soveltaa koko 
FI 13   FI säännöstöä (varsinkaan, kun on kyse hyvin pien ten hankintaviranomaisten suorittamista 
hankinnoista). Eräät muut tilantee t (tietyt julkisen sektorin si säisen yhteistyön muodot) tulisi 
niiden mielestä kokonaan vapauttaa näiden s ääntöjen soveltamisesta. Toisaalta joillakin 
julkisten hankintojen osa-alueilla EU:n sääntöje n sisältämät välineet eivät ehkä ole riittäviä 
(yhteishankinnat ja sopimuksente on jälkeiset erityisongelmat).  
Näitä kysymyksiä tarkastellaan seuraavassa jaks ossa. Talouden toimijoiden palautteesta käy 
selväksi, että jotkin perusvaatimukset on vahvistettava EU:n sääntöinä, jotta voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset  Euroopan laajuisesti, kun taas joitain 
yksityiskohtaisempia nykyisten di rektiivien sääntöjä voitaisii n tarkastella uudelleen. On 
kuitenkin huomattava, että EU:n sääntöjen karsimisessa tulevat vastaan tietyt rajat. Osa menettelysäännöistä on peräisin suoraan GPA- sopimuksesta ja EU:n allekirjoittamista 
kahdenvälisistä sopimuksista: esimerkiksi eri menettelyjen määräajat, ehdot käytettäessä 
neuvottelumenettelyä ilman julkistamista tai tehtyjä sopimuksia koskevien ilmoitusten 
julkaisuehdot. Näiden vaatimusten hylkääminen  ja muuttaminen ei olisi mahdollista ilman 
EU:n kansainvälisten sitoumusten uudelleenneuvottelemista. On m yös pidettävä mielessä, että 
EU:n sääntöjä täydentää suuri määrä sääntöjä kansallisella tai alueellisella tasolla. EU:n 
tasolla kumotut säännökset saatetaan korvata muilla  tasoilla, mikä voi luoda riskin kansallisen 
lainsäädännön eriytymisestä ja ylimääräisten  vaatimusten lisääntymisestä kansallisella 
tasolla
26. Menettelysääntöjen uudelleentarkastelussa on myös pidettävä ta voitteena sitä, että 
varmistetaan mahdollisimman suuri johdonmukaisuus  julkisia hankintoj en koskevan oikeuden 
ja muun EU-oikeuden (mm. va ltiontuen valvonta) välillä. 
Kysymykset:  
14. Ovatko julkisia hankintoja koskeva t EU:n säännöt nykyisellään sopivan 
yksityiskohtaisia? Jos eivät, ovatko ne liian yksityiskohtaisia vai kaipaavatko ne 
yksityiskohtaistamista?  
2.1. Menettelyjen uudistaminen 
Yksi julkisen keskustelun pääaiheista on se, ova tko direktiiveissä säädetyt menettelyt edelleen 
kaikilta osin soveltuvia hankintav iranomaisten ja talouden toimijo iden tarpeisiin vai pitäisikö 
niitä mukauttaa – ja jos niin miten – etenkin monimutkaisuuden ja hallinnollisten rasitteiden 
karsimiseksi – huolehtien kuite nkin siitä, että julkisista  hankintasopimuksista voidaan 
kilpailla tasapuolisin edellytyksin ja että hankintatulokset ovat optimaalisia. 
Yleiset menettelyt  
Nykyiset direktiivit sisältävät useita välineitä ja menettelyjä. Sekä direktiivin 2004/17/EY että 
direktiivin 2004/18/EY mukaan hankkija t voivat valita vapaasti avoimen27 ja rajoitetun28 
                                                 
26 Ylimääräisten vaatimusten lisääntymisellä tarkoitetaan sitä, että kansallisessa lainsäädännössä lisätään 
sääntöjä tai vaatimuksia EU-sääntöjen edellyttämiin normeihin nähden (ns. gold-plating). 
27 Avoimessa menettelyssä hankintaviranomaiset ja -yksiköt julkaisevat hankintailmoituksen, jonka 
perusteella kaikki kiinnostuneet osapuolet voivat esittää tarjouksensa. Hankintaviranomainen valitsee 
laadulliset valintaperusteet täyttävien tarjousten joukosta sen, joka täyttää hankintailmoituksessa 
mainitun sopimuksentekoperusteen (alhaisin hinta tai kokonaistaloudellisesti edullisin tarjous). Tämän 
menettelyn osuus on kolme neljäsosaa kaikista di rektiivien soveltamisalaan kuuluvista menettelyistä. 
28 Rajoitetussa menettelyssä kaikki talouden toimijat voivat vastata hankintailmoitukseen ilmaisemalla 
osallistumiskiinnostuksensa, mutta vain hankintailmoituksessa esitettyjen perusteiden mukaisesti 
valittuja ehdokkaita pyydetään esittämään varsinainen tarjous.  
FI 14   FI menettelyn välillä. Tilanne on jonkin verran er ilainen, kun noudatetaan neuvottelumenettelyä 
julkaisemalla ennalta hankintailmoitus29. Yleishyödyllisiä palveluja koskevassa direktiivissä 
sallitaan suurempi joustavuus30, sillä yleishyödyllisiä palveluj a tarjoavat yritykset voivat 
vapaasti päättää tehdä sopimuksen neuvottelumene ttelyssä, edellyttäen että ne ovat julkaisseet 
tarjouskilpailuilmoituksen. Direktiivin 2004/ 18/EY mukaan neuvottelumenettelyä, jossa 
julkaistaan ennalta hankintailmoitus, voidaan  sen sijaan käyttää yksinomaan 30 artiklan 
erityistapauksissa. Tapaukset, joissa neuvottelumenettelyä voi daan noudattaa julkaisematta 
hankintailmoitusta, rajataan kummassakin direk tiivissä poikkeustapauksiin, jotka luetellaan 
tyhjentävästi31 ja joita tulk itaan suppeasti. 
Palveluja hankkiessaan hankkijat voivat käyttää myös suu nnittelukilpailuja32. Vuoden 2004 
direktiiveissä otettiin käyttöön useita erityisiä menettelyvaihtoehtoja ja välineitä, kuten kilpailullinen neuvottelumenettely
33, dynaaminen hankintajärjestelmä34 tai sähköiset 
huutokaupat35. Vuonna 2004 käyttöönotettujen menette lyjen joustavuutta lisää myös 
mahdollisuus keskittää hankinnat suorittamalla ne yhteishankintaviranomaista36 käyttäen tai 
tekemällä puitejärjestelyjä37. Talouskriisin yhteydessä komissio katsoi nopeutetun 
menettelyn38 käytön perustelluksi merkittävien julkisten investointihankkeiden 
toteuttamiseksi vuosina 2009 ja 2010. 
Tätä laajennettua menettelyvaihtoehtojen kirj oa on nyt tarkasteltava sen selvittämiseksi, 
muodostavatko nykyisen direktiivin mukaiset menettelyt edelleen parhaan mahdollisen 
välinevalikoiman tehokkaalle hankintatoiminna lle, myös kun otetaan huomioon julkisen ja 
yksityisen sektorin kumppanuuksien kasvava me rkitys. Sekä erityy ppisten menettelyjen 
rakennetta sinänsä että dire ktiivien eri menettelyvaihei ta koskevia vaatimuksiakin39 on 
                                                 
29 Neuvottelumenettelyssä hankintaviranomaiset ja -yks iköt kuulevat valitsemiaan  talouden toimijoita ja 
neuvottelevat sen jälkeen sopimuksen ehdoista yhden tai useamman talouden toimijan kanssa. Tällainen 
tarjouksen ehdoista neuvotteleminen ei ole mahdollista avoimessa tai rajoitetussa menettelyssä. 
30 Suurempi joustavuus sallitaan, koska kyseistä direktiiviä sovelletaan viranomaisten lisäksi myös 
kaupallisiin yrityksiin, olivatpa ne valtionyhtiö itä tai erityis- tai yksinoikeuksilla toimivia 
yksityisyrityksiä. Tässä yhteydessä noudatettavien menettelyjen on siksi oltava lähellä kaupallisia 
käytäntöjä, mutta niissä noudatetaan läpinäkyvyyteen ja tasapuoliseen kohteluun liittyviä vähimmäisvaatimuksia. 
31 Direktiivin 2004/18/EY 31 artikla ja direktiivin 2004/17/EY 40 artiklan 3 kohta. 
32 Suunnittelukilpailu on menettely, jolla hankintaviranomainen tai hankintayksikkö voi hakea 
suunnitelmaa tai hanketta, jonka valintalautakunta valitsee kilpailulla. Kilpailulla voidaan esimerkiksi 
hakea ideoita kaupunginosan monitoimitalon suunnittelemiseksi osana kaupunkialueen elvytystä. 
Suunnittelukilpailuja voidaan käyttää myös muilla aloilla, esimerkiksi suunnitelmien hankkimiseksi eri hallintotasojen välisen viestintäverkon  mahdollisesta tulevasta rakenteesta. 
33 Tässä erityisen monimutkaisia sopimuksia varten tarkoitetussa menettelyssä yksityiskohtaiset 
sopimusehdot voidaan määrittää hankintaviranomaise n ja ehdokkaiden välisellä neuvottelulla, ks. 
direktiivin 2004/18/EY 29 artikla (ainoastaan dire ktiivissä 2004/18/EY). Viimeaikaisten tilastojen 
mukaan kilpailullista neuvottelumenettelyä on käytetty vain alle 0,4 prosentissa kaikista menettelyistä. 
34 Direktiivin 2004/18/EY 33 artikla. 
35 Direktiivin 2004/18/EY 54 artikla. 
36 Direktiivin 2004/18/EY 11 artikla. 
37 Tältä osin direktiivissä 2004/18/EY (ks. 32  artikla) sallitaan enemmän joustavuutta, koska 
yleishyödyllisiä palveluja koskevan direktiivin (14 artiklan) jo voimassa olleet (ja erilaiset) säännökset 
katsottiin tyydyttäviksi yleishyödyllisiin palveluihin liittyvien hankintojen yhteydessä. 
38 Tästä menettelystä säädetään direktiivin 2004/18/EY 38 artiklan 8 kohdassa sellaisia tapauksia varten, 
joissa tavanomaisten määräaikojen noudattaminen on kiireen vuoksi käytännössä mahdotonta. Ks. 
lehdistötiedote IP/08/2040, 19.12.2008. 
39 Esimerkiksi sääntöjä, jotka koskevat ilmoitusten julkaisemista, tarjousasiakirjojen sisältöä, menettelyn 
määräaikoja, todisteita valintaperusteiden täyttämisestä, dokumentaatiota sekä viestintää tarjousten 
tekijöiden kanssa.  
FI 15   FI tarkasteltava huolellise sti sen kannalta, miten tehokkaasti n iiden avulla voidaan varmistaa 
optimaaliset hankintatulokset mahdollisimma n vähäisin hallinnollisin rasittein40. 
Kysymykset: 
15. Katsotteko, että hankintaviranomai set voivat saada parhaat mahdolliset 
hankintatulokset nykyisissä dire ktiiveissä säädettyjen mene ttelyjen avulla? Jos ette 
katso, miten menettelyjä pi täisi parantaa, jotta void aan vähentää hallinnollisia 
rasitteita / transaktiomenoja ja lyhentää me nettelyjen kestoa varmistaen samalla, että 
hankintaviranomaiset saavat parhaan vastin een rahalle? 
16. Onko ajateltavissa muuntyyppisiä menettelyjä,  joihin nykyiset dire ktiivit eivät anna 
mahdollisuuksia ja jotka mielestänne voisivat lisätä julkisten hankintamenettelyjen 
kustannustehokkuutta?  
17. Tulisiko direktiivissä säädetyt menettelyt, jotka on tarkoitettu erityistarpeisiin ja 
joilla helpotetaan yksityistä osallistumista julkisiin investointeihin julkisen ja 
yksityisen sektorin kumppanuuksien kautta (esim. dynaaminen hankintajärjestelmä, 
kilpailullinen neuvottelumenettely, sähköi set huutokaupat ja suunnittelukilpailut), 
säilyttää nykyisen muotoisina, olisiko niitä muutettava (jos olisi, millä tavoin) vai 
olisiko ne poistettava kokonaan? 
18. Kannattaisitteko nopeutetun menettelyn kä ytöstä vuosina 2009 ja 2010 saamienne 
kokemusten pohjalta sitä, että kyseinen ma hdollisuus lyhentää määräaikoja tietyissä 
olosuhteissa otetaan käyttöön yleisemmin? Olisiko tämä mahdollista vaarantamatta 
tarjousten laatua? 
Neuvottelun lisääminen 
Sidosryhmät esittävät usein, että hankintamenettelyjä olisi joustavoitettava ja erityisesti 
hankintaviranomaisten olisi voita va neuvotella sopimuksen ehdoi sta potentiaalisten tarjoajien 
kanssa.  
Neuvottelun käyttö sallitaan GPA-sopimuksessa sillä edellytyksellä, että siitä ilmoitetaan 
hankintailmoituksessa. Tällainen mahdollisuus voitaisiin näin ollen avata myös julkisia 
hankintoja koskevassa yleisessä EU:n lainsäädän nössä, edellyttäen että syrjimättömyyden ja 
tasapuolisen menettelyn periaat teita noudatetaan. Nä in hankintaviranomaisille voitaisiin 
tarjota lisää joustavuutta aikaans aada hankintatuloksia, jotka todell a vastaavat niiden tarpeita.  
Tästä vaihtoehdosta on keskusteltava perusteel lisesti kaikkien asianomaisten sidosryhmien, 
hankintaviranomaisten ja talouden toimijoiden  kanssa. Joustavuuden lisäämisen ja siihen 
liittyvien yksinkertaistamismahdollisuuksien etuja on punnittava suhteessa suurempaan riskiin 
suosinnasta ja ylipäänsä liian subjektiivisista päätöksistä hankintaviranomaisten käyttäessä suurempaa harkintavaltaa neuvottelumenettelyss ä. Tällaisen subjektiivisuuden vuoksi olisi 
myöskin vaikeampi osoittaa, ettei sopimukseen liity valtiontukea. Lisäksi suuremman jouston 
                                                
 
40 Uudenaikaiset tieto- ja viestintätekniikat tarjoavat merkittäviä mahdollisuuksia tehostaa menettelyjä 
kaikkien osapuolten kannalta ja vähentää turhaa byr okratiaa varsinkin todistusten keräämisessä ja 
toimittamisessa. Tätä uudistamisnäkökohtaa ei kuitenka an käsitellä tässä vihreässä kirjassa, koska siitä 
on käynnistetty erillinen kuuleminen vihreällä kirjalla sähköisen hankinnan käytön laajentamisesta 
EU:ssa, SEC(2010) 1214, 18.10.2010. 
FI 16   FI salliminen hankintaviranomaisille johtaa hyödyllis iin tuloksiin vain siinä tapauksessa, että 
niillä on tarvittava tekninen asiantuntemus, tie tämys markkinoista ja taidot neuvotella hyvä 
sopimus toimittajien kanssa.  
On myös arvioitava huolellis esti, minkätyyppisissä ja -laajui sissa sopimuksissa neuvottelu 
olisi järkevä vaihtoehto. Sidosryhmät väittä vät usein, että neuvottelu olisi erityisen 
tarkoituksenmukaista suppeampia sopimuksia tehtäessä. Toisaalta siitä voisi olla hyötyä myös 
– tai siitä voisi olla hyötyä pikemminkin – laajamittaisempien hankkeiden tarjouskilpailuissa, erityisesti kun on kyse julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksista. Tällaisista hankkeista 
tehtävien sopimusten monimutkaisuuden vuoksi ni issä saattaa olla j opa suurempi tarve 
erityisen joustaville menettelyille ja suuremmalle neuvotteluvaralle. Neuvottelujen käyminen voi edellyttää niissä hankintaviranomaisilta laajempaa teknistä asiantuntemusta.  
Kysymykset: 
19. Kannattaisitteko neuvottelun entistä laajempaa käyttämistä julkisissa 
hankintamenettelyissä ja/tai yleisempää mahdollisuutta käyttää 
neuvottelumenettelyä, jossa julkaist aan ennalta hankintailmoitus?  
20. Tulisiko neuvottelumenettely sa llia kaikissa sopimustyype issä ja kaikentyyppisille 
hankintaviranomaisille vaiko vain  määrätyissä olosuhteissa?  
21. Oletteko yhtä mieltä siitä, että neuvottelumenettelyn yleisempi käyttö voisi johtaa 
riskeihin väärinkäytöksistä/syrjinnästä?  Tarvitaanko suuremman harkintavallan 
vastapainoksi lisätakeita lä pinäkyvyydestä ja syrjimättömy ydestä – niiden takeiden 
lisäksi, jotka direktiiveihin jo sisältyvät  neuvottelumenettelyn osalta? Jos kyllä, mitä 
nämä lisätakeet voisivat olla? 
Kaupalliset tavarat ja palvelut 
GPA-sopimus sisältää joitain erityissääntöjä ”tav aroista tai palveluista,  joita yleensä myydään 
tai tarjotaan myytäviksi kaupallisilla mar kkinoilla julkishallinnon ul kopuolisille ostajille 
julkishallinnon ulkopuolisiin  tarkoituksiin ja joita tavanomaise sti ostavat tällais et asiakkaat”. 
Kaupallisten tavaroiden ja palvelujen katsotaan olevan saatavilla markkinoilla 
vakiomuodossa, minkä vuoksi niiden hankintaa yksinke rtaistaa se, että hint a, laatu ja ehdot 
määräytyvät laajalti markkinoilla. Tällaisten tavaro iden ja palvelujen hankintaa varten voi olla 
perusteltua ottaa käyttö ön yksinkertaistettuja menettelyjä (esim. kevennettyjä menettelyjä, 
joissa määräajat ovat lyhyemmät). 
Kysymys: 
22. Oletteko sitä mieltä, että kaupallisten tava roiden ja palvelujen hankintaa varten olisi 
tarkoituksenmukaista ottaa käyttöön yksi nkertaistettuja menett elyjä? Jos olette, 
millaista yksinkertaistamista ehdottaisitte? 
Valinta ja sopimuksenteko  
Nykyisten direktiivien mukaan tarjousk ilpailu ratkaistaan kahdessa vaiheessa. 
Valintavaiheessa hankintaviranomainen arvi oi talouden toimijoiden valmiudet ja 
soveltuvuuden soveltaen poissulkemisperusteita, taloudellista ja raho itustilannetta koskevia 
perusteita sekä ammatillista ja teknistä tie tämystä tai pätevyyttä koskevia perusteita. 
FI 17   FI Sopimuksentekovaiheessa hankintaviranomainen tutk ii tarjoukset ja val itsee niistä parhaan 
soveltaen objektiivisia perusteita, jotka koskevat ehdotettujen tuotteiden ja  palvelujen laatua.  
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön41 mukaan hankintaviranomaisten on pidettävä 
valinta- ja sopimuksentekoperu steet erillään toisistaan. S opimuspäätös saa perustua 
ainoastaan tarjottuja tuotteita ja palveluja koskeviin perust eisiin. Huomioon ei saa ottaa 
seikkoja, jotka liittyvät tarjouks en tekijän valmiuksiin tote uttaa sopimus, kuten hänen 
kokemukseensa, työvoimaansa ja kalustoonsa.  
Myös GPA-sopimuksessa tehdään ero valinnan ja sopimuspäätöksen välillä. Tämä ero ei 
kuitenkaan ole yhtä tiukka kuin edellä mainitussa oikeuskäytä nnössä, sillä GPA-sopimuksessa 
ei nimenomaisesti kielletä ottamasta huomi oon sopimuksentekovaiheessa perusteita, jotka 
eivät liity tarjottuihin tavaroihin ja palveluihi n, ja näin ollen sallitaan tarjouksen tekijään 
liittyvien perusteiden huomioonottaminen. 
Hankintaviranomaiset valittavat joskus hallinnollis ista rasitteista, joita aiheutuu tarpeesta 
tarkistaa ensiksi valintaperusteet kaikkien  ehdokkaiden ja tarjoajien osalta ennen 
sopimuksentekoperusteiden tarkastelua. Ne esittävät , että jos niillä olisi joissain olosuhteissa 
mahdollisuus arvioida tarjous ensin sopimuks entekoperusteita vasten, tämä helpottaisi 
prosessin nopeampaa etenemistä, koska valintaper usteita tarvitsisi tarkastella vain voittavan 
tarjouksen osalta.  
Voisikin olla perusteltua harkita uudelleen sitä, miten ja missä järjestyksessä valinta- ja 
sopimuksentekoperusteita tulisi tarkastella me nettelyjen puitteissa. Tähän viitataan unionin 
tuomioistuimen hiljattaisessa oikeuskäytä nnössä, jonka mukaan julkisten hankintojen 
direktiivien ”vastaista ei teoriassa ole, että tarjoajien soveltuvuuden tarkistaminen ja tarjouskilpailun ratkaiseminen voisi tapaht ua samanaikaisesti”, kunhan ”nämä kaksi 
toimenpidettä ovat […] kaksi erillistä toimenpi dettä, joihin sovelletaan eri oikeussääntöjä”
42. 
Tämä viittaa siihen, ettei merkitystä ole niinkään menettelyvaiheiden järjestyksellä vaan valinta- ja sopimuksentekoperusteiden peri aatteellisella erotta misella toisistaan. 
Tällaisen mahdollisuuden tarkoituksenmukaisuutta olisi kuitenkin analysoitava huolellisesti. 
Hallinnollisten rasitteiden aito keveneminen on kuviteltavissa vain ti etyissä olosuhteissa. 
Valintaperusteiden tarkastelu sopimuksentekope rusteiden jälkeen olis i järkevää vain siinä 
tapauksessa, että sopimuksentekoperusteet void aan arvioida helposti ja nopeasti kaikkien 
tarjoajien osalta. Näin voisi olla erityisesti  sopimuksenteossa, joka koskee vakiotavaroiden 
hankintaa alimpaan hintaan. Tätä lähest ymistapaa olisi kuite nkin hankala noudattaa 
rajoitetussa tai ne uvottelumenettelyssä – jo issa tarjousten tekemi seen tai neuvotteluun 
kutsuttavat ehdokkaat valitaan ta vanomaisesti laadullisten valin taperusteiden pohjalta – sekä 
käytettäessä kelpuuttamisjärjestelmiä. 
Jotkin sidosryhmät esittävät pitemmälle mene viä ehdotuksia, jotka kyseen alaistaisivat valinta- 
ja sopimuksentekoperusteiden vä lisen periaatteellisen eron. Ne  väittävät, että mahdollisuus 
ottaa huomioon sopimuksentekoperusteina tarjouks en tekijään liitty vät perusteet, kuten 
kokemus ja pätevyys, voisi osaltaan johtaa parempiin hankintatuloksiin. 
                                                
 
41 Ks. asia 31/87 Beentjes , tuomio 20.9.1988, kohdat 15–19, asia C-532/06 Lianakis , tuomio 24.1.2008, 
kohta 30, ja asia C-199/07 komissio v. Kreikka , tuomio 12.11.2009, kohdat 51–55. 
42 Ks. tuomiot asioissa Lianakis , kohta 27, ja komissio v. Kreikka , kohta 51. 
FI 18   FI On kuitenkin huomattava, että tällaisen mahdo llisuuden tarjoaminen johtaisi merkittäviin 
muutoksiin julkisia hankintoja koskevilla di rektiiveillä luodussa me nettelyjärjestelmässä. 
Valinta- ja sopimuksentekoperusteiden erotta minen toisistaan takaa tasapuolisuuden ja 
objektiivisuuden tarjousten vertailussa. Tarjouksen tekijään liittyvien perusteiden, kuten kokemuksen ja pätevyyden, hyväksyminen s opimuksentekoperusteiksi voisi heikentää 
huomioonotettavien tekijöiden vert ailukelpoisuutta ja viime kädessä olla vastoin yhtäläisen 
kohtelun periaatetta. Tarjouksen te kijään liittyviin perusteis iin nojautuminen saattaa siksi 
johtaa myös kilpailun vääristymiseen. Jos tä hän suuntaan tähtääviä ehdotuksia ylipäätään 
esitetään, niitä tulisi harkita vain rajatuissa olosuhteissa,  esimerkiksi tietyntyyppisissä 
sopimuksissa, joissa käytettävi ssä olevan henkilöstön  pätevyydellä ja ansi oilla on erityinen 
merkitys.  
Joka tapauksessa olisi tarkasteltava hyvin va rovasti kaikkia muutoks ia, jotka vaikuttavat 
valinta- ja sopimuksentekoperusteiden erillisyyde n periaatteeseen. Voidaa n tarvita lisätakeita 
menettelyjen tasapuolisuuden ja objek tiivisuuden varmistamiseksi.  
Kysymykset: 
23. Kannattaisitteko joustavampaa lähestymistapaa siihen, miten ja missä järjestyksessä 
valinta- ja sopimuksentekoperusteita ta rkastellaan menettelyjen puitteissa. Jos 
kannattaisitte, olisiko sopimuksentekope rusteita voitava tarkastella ennen 
valintaperusteita? 
24. Katsotteko, että poikkeustapauksissa hanki ntaviranomaiset saisivat ottaa huomioon 
tarjouksen tekijään itseen sä liittyvät perusteet s opimuksentekovaiheessa? Jos 
katsotte, missä tapauksissa? Mitä lisätakeita tällöin tarvittaisiin sopimuspäätöksen 
tasapuolisuuden ja objektiivisuuden varmistamiseksi? 
Aiempien suoritusten ottaminen huomioon 
Sidosryhmät tuovat myös esille, että direktiiv it eivät nykyisellään sisä llä sopivia välineitä 
ottaa huomioon aiempia kokemuksia, joita hanki ntaviranomaisella voi  olla tarjoajien 
suorituksista. On totta, että tällaisen koke muksen huomioonotto voisi antaa hyödyllisiä 
viitteitä tarjoajan ja hänen tulevan työnsä l aadusta. Tähän mahdollisuuteen liittyisi kuitenkin 
riskejä syrjinnästä tarjoajien vä lillä, minkä vuoksi ol isi tarpeen ottaa kä yttöön asianmukaiset 
takeet tarjoajien yhtälä isestä kohtelusta, lä pinäkyvyydestä ja tasapuolisesta menettelystä. 
Kysymys: 
25. Tulisiko direktiivissä nimenomaisesti sallia , että yhdestä tai usea mmasta tarjoajasta 
saatu aiempi kokemus voidaan ottaa huomioon? Jos tulisi, mitä ta keita tarvittaisiin 
syrjivien käytäntöjen estämiseksi? 
Erityiset välineet yleishy ödyllisiä palveluja varten 
Yleishyödyllisiä palveluja koskevan direktiivin si sältämät menettelylliset välineet poikkeavat 
monilta kohdin merkittävästi direktiivin 2004/18/E Y sisältämistä. Ne tarjoavat muun muassa 
suuremman menettelyllisen joustavuuden hankintaviranomaisille. Sen lisäksi, että yleishyödyllisiä palveluja tarjoa vat laitokset voivat vapaasti  valita neuvottelumenettelyn, 
jonka yhteydessä julkaistaan tarjouskilpailuilmoitu s, niillä on käytettävissään kaksi 
FI 19   FI erityisvälinettä hankintojen järjestämiseksi: kelpuuttamisjärjestelmät43 ja ohjeelliset kausi-
ilmoitukset44. 
Yleishyödyllisiä palveluja koskevan direktiivin mukaan ilmoituksia kelpuuttamisjärjestelmän 
olemassaolosta voidaan käyttää keinona jä rjestää tarjouskilpa ilu kaikentyyppisistä 
järjestelmän keston aikana hanki ttavista rakennusurakoista tai tavara- tai palvelutoimituksista 
riippumatta tarkoitukseen käytettävien yksit täisten hankintamenettelyjen määrästä. Kun 
tarjouskilpailuun päätetään kutsua ilmoituksella  kelpuuttamisjärjestel män olemassaolosta, 
kyseinen sopimus tai sopimukset voidaan te hdä ainoastaan rajoitetussa menettelyssä tai 
neuvottelumenettelyssä, jossa osal listujat valitaan pelkästään n iistä, jotka on jo kelpuutettu 
kyseisen järjestelmän sääntöjen mukaisesti. Kelpuuttamisjärjestelmät voivat olla hyödyllisiä teknisesti vaativien rakennusurakoiden tai tavara- tai pa lvelutoimitusten
45 hankinnoissa, joissa 
talouden toimijoiden kelpuuttaminen v aatii niin pitkällistä menettelyä46, että on kaikille 
hyödyksi käyttää samaa kelpuuttamisprosessia useita  hankintamenettelyjä varten sen sijaan, 
että kelpuuttamisprosessi toistettaisiin kunkin yksittäisen hankintamenettelyn osalta.  
Ohjeellisia kausi-ilmoituksia voidaan käy ttää keinona järjestää tarjouskilpailu 
kaikentyyppisistä 12 kuukauden ajanjakson kulue ssa hankittavista rakennusurakoista tai 
tavara- tai palvelutoimituksista riippumatta  tarkoitukseen käyte ttävien yksittäisten 
hankintamenettelyjen määrästä. Kun tarjouskilp ailuun päätetään kutsua ohjeellisella kausi-
ilmoituksella, kyseistä sopimusta tai sopimuksia  ei voida tehdä avoimessa menettelyssä vaan 
ainoastaan rajoitetussa menettelyssä tai neuvo ttelumenettelyssä, jossa osallistujat valitaan 
pelkästään niistä, jotka ovat ilmaisseet kiinnostuksensa vastaamalla ohjeelliseen kausi-ilmoitukseen. Ohjeellisia kausi-ilmoituksia käyt etään usein keinona järj estää tarjouskilpailu 
toistuvista samankaltaisten standardimuotoisten tavaroiden, palvelujen ja rakennusurakoiden 
hankinnoista, minkä vuoksi ne voivat helpottaa yl eishyödyllisiä palveluja tarjoavien laitosten 
päivittäistä liiketoimintaa.  
Kysymys: 
26. Katsotteko, että tarvitaan erityiset säännöt yleishyödyll isiä palveluja tarjoavien 
laitosten suorittamia hankintoja vart en? Otetaanko yleishyödyllisiä palveluja 
tarjoaviin laitoksiin ja va ltionyhtiöihin sovellettavissa eri säännöissä riittävästi 
huomioon yleishyödyllisiin palveluihin lii ttyvien hankintojen erityisluonne? 
2.2. Erityiset välineet pieniä hankintaviranomaisia varten 
Erityisesti pienet hankintaviranomaiset valittavat usein, että menettelysääntöjen ja takeiden 
täysimittainen soveltaminen suhteellisten pi enten sopimuksen tekoon vaatii kohtuuttoman 
määrän aikaa ja vaivaa. Direktiivien kynnysarvot alittavien suppeiden s opimusten osalta ne 
valittavat myös oikeusvarmuuden puutteesta l iittyen siihen, onko primaarilainsäädännöstä 
johtuvia vaatimuksia noudatettava vai ei. Nä itä kahta ongelmaa voidaan tarkastella 
seuraavasti: 
Kevyemmät menettelypuitteet paikallisille ja alu eellisille hankintaviranomaisille direktiivien 
kynnysarvot alittavien sopimusten tekoa varten 
                                                 
43 Ks. erityisesti 53 artikla.  
44 Ks. 42 artiklan 3 kohta. 
45 Esim. rautateiden liikkuva kalusto, suurpaineiset kaasuputket jne. 
46 Joissain tapauksissa yli kuusi kuukautta. 
FI 20   FI Voisi olla perusteltua ottaa käyttöön kevyemmät  menettelypuitteet paikallisia ja alueellisia 
hankintaviranomaisia varten, jotta voidaan  hyödyntää täysin joustomahdollisuudet, jotka 
GPA-sopimus sallii keskushallintoa alemma lla tasolla toimiville viranomaisille ja 
yleishyödyllisiä palveluja ta rjoaville laitoksille – tinki mättä kuitenkaan läpinäkyvyyden 
tarpeesta. Direktiiveissä nämä joustomahdollisuudet sallitaan tällä hetkellä vain yleishyödyllisiä palveluja tarjoa ville laitoksille, mutta ei pa ikallisille ja alueellisille 
hankintaviranomaisille. Järjestelmän eriyttäminen antaisi paikallisille viranomaisille enemmän vapautta hankintatoimintaan ja vähentäisi  hallinnollisia rasittei ta nimenomaan niiltä 
osin kuin ne voivat olla kohtuuttomia. Toisaa lta eritasoisten menette lysääntöjen luominen 
saattaisi monimutkaistaa yleistä oikeudellista ke hystä ja hankaloittaa se n siirtoa kansalliseen 
lainsäädäntöön ja käytännön soveltamista, erityisesti kun on kyse valtiontukisääntöjen soveltamisesta
47. 
Yksi menettelypuitteita keventävä tekijä voisi olla julkaisuvaatimusten väljentäminen. GPA-
sopimuksen mukaan keskushallintoa alemmall a tasolla toimiva hankintaviranomainen voi 
tehdä sopimuksen hankintailmoitusta julkaise matta, jos se on julkistanut aikomuksensa ja 
julkaissut erityiset tiedot ohjeellisessa kausi-ilmoituksessa tai ilmoituksessa kelpuuttamisjärjestelmän olemassaolosta
48. Tämä mahdollisuus voisi vähentää merkittävästi 
hankintaviranomaisille aiheutuvia hallinnollisi a rasitteita. Haittana voisi olla se, että 
sopimukset olisivat aiempaa harvempien taloud en toimijoiden ulottuvilla, mikä vähentäisi 
kilpailua yksittäisistä sopimuksista.  
Toinen mahdollisuus olisi se, että otetaan yleisempään käyttöön neuvottelumenettely, jossa 
julkaistaan ennalta hankintailmoitus. Neuvottelujen yleistä sallimista käsitellään edellä (jakso 2.1). Mahdollisuuden soveltuvuutta erityises ti paikallisille ja alueellisille 
hankintaviranomaisille olisi anal ysoitava huolellisesti. Se voi  olla hyvä keino mukauttaa 
sopimuksia kyseisten viranomaisten erityiso ngelmien ja -tarpeiden huomioonottamiseksi. 
Toisaalta ei ole varmaa, että pienillä hank intaviranomaisilla on aina riittävä ostajan 
markkinavoima ja tekninen asiantuntemus neuvotte lujen käymiseksi tasa-arvoisesti tarjoajien 
kanssa. 
Kysymykset: 
27. Oletteko sitä mieltä, että julkisten hanki ntojen säännöstöä on tarkoituksenmukaista 
soveltaa täysimääräisesti? Vai katsot teko, ettei tämä sovellu pienempien 
hankintaviranomaisten tarpeisiin? Perustelkaa. 
28. Kannattaisitteko yksinkertaisempaa järjestelmää suhteellisen pieniä paikallisten ja 
alueellisten viranomaisten tekemiä hanki ntasopimuksia varten ? Mitkä osatekijät 
tällaiseen yksinkertaistett uun järjestelmään pitäisi mi elestänne sisällyttää?  
Suurempi oikeusvarmuus direktiivien ky nnysarvot alittaville sopimuksille 
Monet pienten paikallisten ja alueellisten hanki ntaviranomaisten tekemät sopimukset alittavat 
arvoltaan direktiivien kynnysarvot. Tällaistenk in sopimuksen teossa on kuitenkin unionin 
tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan noudatett ava EU-oikeuden perusperiaatteita, kuten 
                                                 
47 Valtiontukisäännöt keskittyvät myönnettyyn korvaukseen eivätkä hankintaviranomaiseen kokoon. 
Mahdollinen tarkistus kohti kevyempiä menettelypuitteita ei saa rajoittaa valtiontukisääntöjen 
soveltamista. 
48 Näitä välineitä selostetaan tarkemmin jaksossa 2.1.  
FI 21   FI syrjimättömyyttä ja läpinäkyvyyttä, mikäli sopim uksiin liittyy rajat ylitt ävä intressi. Komissio 
on ilmaissut kantansa tuomioistuimen oi keuskäytännöstä johtuviin vaatimuksiin selittävässä 
tiedonannossaan yhteisön lainsäädännöstä siltä osin  kuin se koskee sopi muksia, jotka eivät 
kuulu tai kuuluvat vain osittain julkisia hank intoja koskevien direk tiivien soveltamisalaan49.  
Monet hankintaviranomaiset väittävät kuitenk in, ettei tiedonanto käyt ännössä aina anna 
riittävää selvennystä etenkään määritettäessä, liittyykö sopimuks een rajat ylittävä intressi. 
Epävarmuus siitä, onko perusperiaatteid en normeja noudatettav a erityistapauksissa, 
hankaloittaisi erityisesti pienempien hankintav iranomaisten toimintaa. Tämän kysymyksen 
merkitys näkyy myös toimenpiteissä , joihin jäsenvaltiot ovat tältä osin ryhtyneet talouskriisin 
yhteydessä.  
Vaikka kynnysarvojen alle  jäävät hankintasopimukset eivät todennäköisesti kuuluisi tulevan 
lainsäädäntöehdotuksen piirii n, voitaisiin harkita lisä ohjeistusta, joka auttaisi 
hankintaviranomaisia arvioimaan yksittäisissä  tapauksissa, liittyykö  sopimukseen rajat 
ylittävä intressi.  
Kysymys: 
29. Katsotteko, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, sell aisena kuin se on 
selitetty komission selittä vässä tiedonannossa, tarjoaa riittävän oikeusvarmuuden 
direktiivien kynnysarvot alittavien sopimuksen teossa? Vai tarvitaanko 
lisäohjeistusta esimerkiksi seikoista, jotka viittaavat mahdolliseen rajat ylittävään 
intressiin, tai jotain muuta EU:n aloitetta? Miltä osin katsoisitte tämän relevantiksi tai 
tarpeelliseksi? 
2.3. Julkisen sektorin sisäinen yhteistyö 
Toinen kysymys, josta on kiistelty viimeksi  kuluneina vuosikymmeni nä, on se, tulisiko 
julkisia hankintoja koskevia sääntöjä soveltaa ju lkisyhteisöjen välillä te htäviin sopimuksiin ja 
missä määrin. 
Tasapuolisen ja avoimen kilpailun periaate estä ä sen, että julkisyhteisöjen väliset sopimukset 
jätettäisiin automaattisesti  julkisia hankintoja koskevien EU :n direktiivien soveltamisalan 
ulkopuolelle. On kuitenkin totta, että näitä sääntöjä ei ole tarkoituksenmukaista soveltaa 
julkisyhteisöjen välisen yhteist yön tiettyihin muotoihi n, joita unionin tuom ioistuin ei näin 
ollen pidä julkisina hankintoina.  
Olennaisesti kyse on siitä, että on erotetta va toisistaan yhtäältä hankintaviranomaisten 
keskinäiset järjestelyt niid en itseorganisaatio-oikeude n piiriin kuuluvien tehtävien 
suorittamiseksi ja toisaalta hankintatoiminta, jonka tulisi olla avoinna talouden toimijoiden 
väliselle kilpailulle. Unionin tuomioistuin on er ottanut toisistaan vars inkin seuraavat kaksi 
julkisen sektorin sisäisen yht eistyön muotoa, jotka eivät kuulu  julkisia hankintoja koskevien 
EU:n direktiivien soveltamisalaan: 
                                                 
49 Komission selittävä tiedonanto yhteisön lainsäädännöst ä siltä osin kuin se koskee sopimuksia, jotka 
eivät kuulu tai kuuluvat vain osittain julkisia hankintoja koskevien direktiivien soveltamisalaan (EUVL 
C 179, 1.8.2006, s. 2). Ks. myös unionin yleisen tuomioistuimen päätös asiassa T-258/06, Saksa v. 
komissio , 20.5.2010. 
FI 22   FI Sisäinen yhteistyö (in-house): Julkisessa omistuksessa ol evan yksikön kanssa tehtyjä 
hankintasopimuksia ei katsota julkisiksi ha nkinnoiksi, kun hankintaviranomaisille on tähän 
yksikköön vastaava määräysvalta kuin sillä on omiin yksikköihi nsä ja kun se harjoittaa 
pääosaa toiminnastaan kyseisten hankintaviranomaisten kanssa50. Useat hankintaviranomaiset 
voivat käyttää yhtä yhteistä sisäistä yksi kköä, johon niillä on yhte inen määräysvalta 
(vertikaalinen/institutionalisoitu yhteistyö). Tämä oikeuskäytäntö jättää kuitenkin monia kysymyksiä avoimiksi – kuten mitä tarkalleen tarkoitetaan ”vastaavalla määräysvallalla” tai miten suhtaudutaan tilanteisii n, joissa määräysvallassa olev a yksikkö myöntää sopimuksen 
emoyksikö(i)lleen tai saman emoyksikön sisäis elle (sen määräysvallassa olevalle) 
sisaryksikölle. 
”Horisontaalinen yhteistyö”: Tuoreemmassa päätöksessään
51 tuomioistuin katsoo, että 
yhteisessä määräysvallassa olevien sisäisten yksiköiden käyttäminen ei ole ainoa tapa 
harjoittaa julkisen sektorin sisäistä yhteist yötä, vaan tällainen yht eistyö voi olla myös 
puhtaasti sopimuspohjaista (horisontaalinen/ei-in stitutionalisoitu yhteistyö). Tämäntyyppinen 
järjestely ei kuulu julkisia hankintojen koskevi en EU:n sääntöjen piiriin tapauksissa, joissa 
ainoastaan julkiset yksiköt hoitavat yhdessä julkisen palvelun tehtäviä omilla voimavaroillaan yhteiseen päämäärään pyrkien ja joissa niiden keskinäiset oikeudet ja velvoitteet ylittävät 
”tehtävän suorittamisen korvausta vastaan” pyri ttäessä yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin. 
Näiden kahden yhteistyömuodon ohella on tarpeen ma inita vielä yksi tapa us, joka ei tiukasti 
katsoen ole useamman hankintaviranomaisen välis tä ”yhteistyötä” vaan julkisen palvelun 
tehtävään liittyvän toimivallan siirto viranomaise lta toiselle. Toimivallan siirto jää julkisia 
hankintoja koskevien EU:n direktiivien sovelta misalan ulkopuolelle, jo s varsinainen vastuu 
tehtävästä siirretään  kokonaisuudessaan (sen sijaan, että  vain sen käytännön toteutus 
uskottaisiin toiselle viranomaiselle).  
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kehitys on johtanut siihen, että  julkisen sektorin 
sisäiseen yhteistyöhön liittyvät poikkeukset muodostavat varsin monisyisen kokonaisuuden. 
Kokemus on osoittanut, etteivät hankintaviranomais et ole aina selvillä siitä, kuuluvatko niiden 
väliset suhteet julkisia hankintoja koskevan EU -oikeuden alaan ja millä ehdoin. Vastatakseen 
tähän selvitystarpeeseen lyhyellä aikavälillä  komission yksiköt aikova t antaa ohjeistusta 
oikeuskäytännön tulkinnast a vuonna 2011 julkaistavassa komission yksiköiden 
valmisteluasiakirjassa.  
Pääkysymyksenä on kuitenkin, pitäisikö tätä asi aa käsitellä ja miten sitä pitäisi käsitellä 
lainsäädännön säännöissä, joissa  määritellään selkeästi vars inkin julkisia hankintojen 
koskevien EU:n direktiivien soveltami salan ulkopuolelle jäävät yhteistyömuodot. 
Voitaisiin tarkastella, olisiko aihetta ottaa tietyin yhteisin perustein käyttöön poikkeusten 
piiriin kuuluvien julkisen sekt orin sisäisten yhteistyömuotojen konsepti. Tällainen konsepti 
tulisi laatia siten, että siinä erotetaan selkeästi toisistaan yhtäältä nykyaikaiset tavat järjestää 
hankintaviranomaisten (yhteinen) julkisen pa lvelun tehtävien hoitaminen, jota säätelevät 
ainoastaan yleisen edun mukaisten päämäärien tavoi ttelulle ominaiset seik at (ja joka ei kuulu 
julkisia hankintoja koskevien sääntöjen piiriin), sekä toisaalta tavaroiden ja palvelujen pelkkä (kaupallinen) myynti ja osto markkinoilla (joka  kuuluu sääntöjen piiriin). On analysoitava 
huolellisesti, miten tämä ero voidaan toteutt aa käytännössä, ottaen myös huomioon unionin 
                                                
 
50 Ks. esim. asiat C-107/98, Teckal , C-324/07, Coditel , ja C-573/07, Sea. 
51 Asia C-480/06, komissio v. Saksa . 
FI 23   FI tuomioistuimen viimeaikaiset tuomiot. Seuraavassa  tarkastellaan seikkoja,  joita pidetään tässä 
yhteydessä erityisen tärkeinä.  
Ensinnäkin tuomioistuimen oikeuskäytännön52 perusteella näyttää selvältä, että mahdollinen 
julkisia hankintoja koskevien EU:n sääntöjen soveltamisesta vapautetta va julkisen sektorin 
sisäinen yhteistyö saa olla ainoastaan julkista . Yksityisen pääoman osallistuminen johonkin 
yhteistyöyksikköön merkitsee näin ollen sitä, ette i yhteistyötä voida sellaisenaan vapauttaa 
julkisia hankintoja koskevista säännöistä. 
Toinen tärkeäksi katsottava elementti on unionin tuomioistuimen hiljattain esittämä peruste 
yksiköiden ”rajallisesta ma rkkinasuuntautuneisuudesta”53. Jos yksiköt ovat 
markkinasuuntautuneita, ne toimivat aktiiv isesti markkinoilla ja kilpailevat suoraan 
yksityisten toimijoiden kanssa pyrkien samoihin tai samankaltaisiin kaupallisiin tavoitteisiin ja käyttäen samoja välineitä. Julkisia palvel uja koskevista säännöistä vapautettu yhteistyö, 
jonka tavoitteena on julkisen palvelun tehtävän  hoitaminen, ei saisi periaatteessa käsittää 
tällaisia yksiköitä. Sisäiset markkinasuuntautuneet yksiköt voivat myös olla ongelmallisia kilpailun ja valtiontuen näkökulmasta.  
Lisäksi on tarkasteltava yhteist yöyksiköiden välisen kytköksen t yyppiä. Institutionalisoidussa 
yhteistyössä (yhteisen) sisäisen määräysvalla n olemassaolo on se teki jä, joka voi johtaa 
sopimuksen vapauttamiseen julkisia hankintoj a koskevien sääntöjen soveltamisesta siinäkin 
tapauksessa, että se tavanomaises ti kuuluisi niiden piiriin. Kun tällaista määräysvaltaa ei ole, 
tärkeä peruste ei-institutionalisoidun yhteistyön erottamiseksi tavanomaisesta julkisesta hankintasopimuksesta näyttäisi olevan se, että ei-institutionali soituun yhteistyöhön on 
liityttävä keskinäisiä oikeuksia  ja velvoitteita, jotka ylittävät ”tehtävän suorittamisen 
korvausta vastaan”, ja että yhteistyön pääasial linen tarkoitus ei s aa olla luonteeltaan 
kaupallinen. 
Kysymykset: 
30. Pidättekö edellä esitetyn perusteella hyödyllisenä ottaa käyttöön EU:n tasolla 
lainsäädännön säännöt julk isen sektorin sisäisen  yhteistyön laajuudesta ja 
perusteista? 
31. Pitäisikö tietyin yhteisin perust ein laatia poikkeusten piirii n sisällytettävien julkisen 
sektorin sisäisten yhteistyömuotojen konsepti ? Mitkä olisivat mielestänne tällaisen 
konseptin tärkeimmät osatekijät? 
32. Vai kannattaisitteko mieluummin sitä, että laaditaan erityiset s äännöt yhteistyön eri 
muodoille unionin tuomioistuimen oikeuskäyt äntöä seuraten (esim. sisäinen ja 
horisontaalinen yhteistyö)? Jos kannattaisitte,  selittäkää miksi. Millaisia näiden 
sääntöjen tulisi olla? 
33. Tulisiko EU:n sääntöjen kattaa myös toimiv altuuksien siirto? Perustelkaa miksi. 
                                                 
52 Asia C-26/03, Stadt Halle . 
53 Asia C-573/07, SEA, kohta 73. Samaan suuntaan viittaav at asiassa C-480/06 annetun tuomion 
vaatimukset siitä, että yhteistyön toteuttamista ”säätelevät ainoastaan yleisen edun mukaisten 
päämäärien tavoittelulle ominaiset seikat ja vaatimukset” ja että ”asianomaisten yhdenvertaisen 
kohtelun periaate taataan”. 
FI 24   FI 2.4. Tarkoituksenmukaiset välineet kysynnän kokoamista / yhteishankintoja varten 
Yksi niistä kysymyksistä, joiden osalta si dosryhmät usein pitävä t EU-tason välineitä 
riittämättöminä, on kysymys hankintavirano maisten välisestä kysynnän kokoamisesta / 
julkisten hankintojen  koordinoinnista. 
Kysynnän kokoamista puoltavat korostavat siitä toimittajille ja hankintaviranomaisille 
koituvia merkittäviä myönteisiä vaikutuksia, jo ihin kuuluvat mittakaavaedut, yrityksiä ja 
Euroopan veronmaksajia hyödyttävät alemmat t uotantokustannukset, viranomaisten suurempi 
ostajan markkinavoima ja niiden mahdollisuus yhdistää taitoja ja asiantuntemusta sekä jakaa hankintoihin liittyvät kustannukset  ja riskit. Erityisesti kusta nnusten ja riskien jakaminen 
helpottaisi myös uusien i nnovatiivisten tuotteiden ja palvelujen strategista hankintaa ja tukisi 
sitä kautta uusien tuotteiden ja markkinoiden kehitystä
54. 
Etenkin eri jäsenvaltioista tulevi en hankintaviranomaisten rajatylittävä yhteistyö voisi edistää 
hankintamarkkinoiden yhdentymistä, mikä au ttaisi korjaamaan Euroopan markkinoiden 
hajanaisuutta kansallisten rajojen yli ja luomaan sitä kautta toimivaa, kansainvälisesti kilpailukykyistä eurooppalai sta teollista perustaa. 
Direktiiveihin sisältyy jo välineitä kysynnän kokoamiseksi, esimerkiksi 
yhteishankintaviranomaiset
55. On myös muita välineitä, joita ei ole suunniteltu 
nimenomaisesti kysynnän kokoamiseen mutta joita voidaan käyttää tähän tarkoitukseen, kuten 
mahdollisuus tehdä puitesopimuksia, joihin osallistuu useita hankintaviranomaisia. Lisäksi hankintaviranomaiset voivat tietysti koordinoi da hankintatoimintaansa yksinkertaisesti 
vaihtamalla kokemuksiaan tai koordinoimalla  tiettyjä hankintamenettelyn vaiheita. 
On kuitenkin tarpeen keskustella siitä usein to istetusta pyynnöstä, että  EU:n tasolla olisi 
käytettävissä spesifisempiä välineitä kysynnän kokoamiseksi varsinkin rajat ylittävissä 
yhteishankinnoissa. Tällaisissa vä lineissä ja mekanismeissa olisi löydettävä oikea tasapaino 
siten, että mahdollistetaan laajempi kysynnän kokoaminen strategisilla sektoreilla mutta 
estetään kilpailun rajoittuminen hankintamar kkinoilla (varsinkin pk-y ritysten vahingoksi) 
esimerkiksi jakamalla sopimuksia eriin. 
Rajat ylittävien yhteisten julkisten hankintojen osalta voidaan joutua tarkastelemaan joitain 
oikeudellisia lisäkysymyksiä. On muun muassa  yksilöitävä, mitä kansallista lainsäädäntöä 
sovelletaan julkiseen hankintaprosessiin ja sopimuksee n, voivatko hankintaviranomaiset 
käyttää muuta kansallista lainsäädäntöä kuin omaansa, mikä on toimivaltainen elin ja sovellettavat säännöt hankintapä ätösten muutoksenhaussa jne. 
Kysymykset: 
34. Kannatatteko ylipäänsä laajempaa kysynnän kokoamista / yhteishankinnan 
lisäämistä? Mitkä ovat mielestä nne sen edut ja/tai haitat?  
35. Onko tehokkaalle kysynnän kokoamiselle / yht eishankinnoille nähdäksenne esteitä? 
Ovatko direktiivien välineet kysynnän kokoamiseksi (yhteishankintaviranomaiset, 
                                                 
54 Tämän vuoksi Innovaatiounioni-lippulaivahankkeessa (SEC(2010) 1161), jolla on tarkoitus käynnistää 
uudelleen Euroopan innovaatio- ja tutkimuspolitiikat osana Eurooppa 2020 -strategiaa, 
peräänkuulutetaan myös yhteisiin hankintoihin liittyvää EU-aloitetta.  
55 Ks. direktiivin 2004/18/EY 1 artiklan 10 kohta. 
FI 25   FI puitesopimukset) toimivia ja riittäviä? Jos eivät, miten näitä välineitä pitäisi muuttaa? 
Mitä muita välineitä tai sää nnöksiä mielestänne tarvitaan? 
36. Voisiko laajempi kysynnän kokoaminen / yht eishankinta tuoda mukanaan riskejä 
rajoittamalla kilpailua ja vaikeuttamalla pk-yritysten mahdollisuuksia saada julkisia 
sopimuksia? Jos voisi, miten mahdollisi a riskejä voitaisiin pienentää?  
37. Soveltuisivatko yhteiset julkiset hankinnat tuot teiden hankintaan joillain erityisaloilla 
paremmin kuin muilla? Jos soveltuisivat, mainitkaa tällaisia aloja ja perustelkaa.  
38. Näettekö erityisiä ongelmia rajat ylit tävissä yhteisissä ha nkinnoissa (esim. 
sovellettavan lainsäädännön ja muutokse nhakumenettelyjen osalta)? Katsotteko 
maanne kansallisen lainsäädännön salliva n, että hankintaviranomaisen päätökseen 
voidaan hakea muutosta toisessa jäsenvaltiossa? 
2.5. Hankintasopimuksen toteuttamiseen  liittyviin ongelmiin puuttuminen  
Nykyisissä direktiiveissä edelly tetään ennakkotietoja sopimuks en toteuttamista koskevista 
lausekkeista (hankintailmoituks essa tai tarjouspyyntöasiakirjass a), mutta niillä ei muuten 
säännellä sopimuksen toteuttamista. Sopimuksen toteuttamisvaiheessa esiintyvistä tietyistä ongelmista voi kuitenkin koitua vakavia seurauks ia tarjoajien välisen syrjimättömyyden ja 
ylipäänsä julkisten hankinto jen säännönmukaisuuden kannalta.  On nostettu esiin kysymys 
siitä, pitäisikö EU:n sääntöih in sisällyttää erityisiä sääntel yvälineitä, jotta näihin ongelmiin 
voitaisiin puuttua hank innoissa tehokkaammin. 
Olennaiset muutokset 
Erityisen monimutkaisen ongelman muodostavat myöhemmät muutokset, jotka vaikuttavat 
joko itse hankintasopimukseen tai sen toteuttamiseen. 
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan  julkisen hankintasopimuksen määräysten 
muuttaminen sen voimassaoloaikana edellyttää  uutta sopimuksenteko menettelyä, jos uudet 
määräykset ovat olennaisesti erilaisia kuin alkuperäisen sopimuksen määräykset
56.  
Unionin tuomioistuin on jo antanut viitteitä si itä, milloin muutoksia tulisi pitää olennaisina: 
erityisesti silloin, kun muutoksen sisältämät  ehdot olisivat mahdollistaneet muidenkin 
tarjoajien osallistumisen tai tulemisen valit uksi, kun muutoksella laajennetaan merkittävässä 
määrin sopimuksen alaa tai kun muutoksella m uutetaan sopimuksen taloudellista tasapainoa57. 
Hankintaviranomaiset ovat kuitenkin tuoneet esiin, että tietyntyyppisten muutosten 
yhteydessä ei oikeuskäytännön perusteella nä ytetä voitavan määrittää riittävän selkeästi, 
tarvitaanko uusi tarjousmenettely.  
Kuulemisessa on tarkoitus se lvittää, onko EU:n ta solla selvennettävä oikeudellisesti 
olosuhteita, joissa sopimuksen muuttaminen edellyttää uutta tarjousmenettelyä. Tällaisen 
selventämisen yhteydessä voitaisiin puuttua myös muutosten mahdollisiin seurauksiin (esim. 
                                                 
56 Ks. asia C-337/98, komissio v. Ranska , tuomio 5.10.2000, kohdat 44 ja 46, asia C-454/06, pressetext 
Nachrichtenagentur , tuomio 19.6.2008, kohdat 34–37, ja asia C-91/08, Wall AG , tuomio 13.4.2010, 
kohta 37. 
57 Ks. tuomio asiassa pressetext Nachrichtenagentur , kohdat 35–37. 
FI 26   FI sallimalla kevyempi hankintamenettely muutetusta sopimuksesta järjestettävää 
tarjouskilpailua varten)58.  
Kysymykset:  
39. Tulisiko julkisia hankintoja koskevill a direktiiveillä säännellä kysymystä 
sopimukseen sen voimassaoloaikana tehtävistä  olennaisista muutoksista? Jos tulisi, 
millaista selventämistä ehdottaisitte?  
40. Jos yhden tai useamman olennaisen ehdon muuttamisen vuoksi on järjestettävä uusi 
kilpailumenettely, olisiko perusteltua soveltaa joustavampaa menettelyä? Millainen 
tämä menettely voisi olla? 
Valittua sopimusosapuolta ja sopimuks en irtisanomista koskevat muutokset 
Monimutkaisia kysymyksiä aiheuttavat myös valittua sopimusosapuolta itseään koskevat 
muutokset. Unionin tuomioistuimen oikeuskä ytännön mukaan sen sopimusosapuolen, jolle 
hankintaviranomainen oli alun perin sop imuksen myöntänyt, vaihtamista uuteen 
sopimusosapuoleen pidetään olennaisena muut oksena, joka edellyttää näin ollen uutta 
sopimuksentekoa, paitsi jos alkuperäisen sopimuksen ehdoissa m äärätään tällaisesta 
muutoksesta esimerkiksi alihanki nnan puitteissa. Tämä ei kuitenka an päde tapauksiin, joissa 
sopimus siirretään samaan konserniin kuuluvalle toiselle sopimusosapuol elle osana sisäistä 
uudelleenjärjestelyä59. Toisaalta alihankkijan vaihtumist a voidaan poikkeustapauksissa pitää 
olennaisena muutoksena sopimukseen, vaikka muutoksen mahdollisuudesta määrättäisiinkin 
sopimusehdoissa60. 
Sidosryhmien kokemus viittaa myös siihen, että  sopimuksen tasapainoon tai asianmukaiseen 
toteutukseen voi vaikuttaa merkittävästi paitsi se, että sopimusosapuoli korvataan toisella 
oikeussubjektilla, myös sopimusosapuolen asem an muuttuminen (esim. tapahtumat, jotka 
vaikuttavat valmiuksiin toteuttaa sopimus, kuten konkurssi, ratkaisevien asiantuntijoiden poistuminen yhtiöstä jne.).  
Tältäkin osin olisi keskusteltava, tarvitaanko EU-tason välineitä, joilla  hankintaviranomaiset 
voivat puuttua näihin tilanteisiin asianmukaisesti, kuten hankintaviranomaisille annettava 
oikeus irtisanoa sopimus valittua sopimusosapuolta koskevien merkittävien muutosten vuoksi ja/tai uusi yksinkertaistettu menettely alkuperäis en sopimusosapuolen vaihtamiseksi tällaisissa 
tapauksissa
61. 
Hankintaviranomaisten nimenomaista mahdollisuutta  irtisanoa sopimus saatetaan tarvita myös 
tapauksissa, joissa unionin tuomioistuin katsoo , että tietty sopimus on myönnetty julkisia 
hankintoja koskevien EU:n sääntöjen vastaise sti. Vaikka jäsenvaltiot ovat velvollisia 
                                                 
58 Joidenkin erityisten muutosten osalta ratkaisu sisä ltyy direktiivin 2004/18/EY 31 artiklan 4 kohtaan, 
jossa sallitaan neuvottelumenettelyn käyttö julkaisematta hankintailmoitusta, kun kyse on lisäurakoiden 
tai -palvelujen toteuttamisesta tietyin ehdoin. 
59 Tuomio asiassa pressetext Nachrichtenagentur , kohta 40. 
60 Ks. tuomio asiassa Wall AG , kohta 39. 
61 Menettely voisi sisältää myös välivaiheen ratkaisuja, kuten mahdollisuuden valita alkuperäisen 
tarjousmenettelyn toiseksi paras tarjoaja tai avata kilpailu uudelleen vain alkuperäiseen menettelyyn 
osallistuneiden tarjoajien kesken, edellyttäen että aikaisemmasta menettelystä ei ole kulunut liian pitkä 
aika. 
FI 27   FI irtisanomaan EU:n sääntöjen vastaisesti myönnetyt sopimukset62, joidenkin jäsenvaltioiden 
kansallisessa lainsäädännössä ei anneta oikeut ta peruuttaa tällaisia sopimuksia, minkä vuoksi 
hankintaviranomaisten on vaikeaa – ellei käytännössä mahdotonta – toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä unionin tuomioistuimen päät östen noudattamiseksi rikkomistapauksissa.  
Kysymykset: 
41. Saataisiinko lisäarvoa, jos otettaisii n käyttöön EU:n säännöt sopimuksen 
toteuttamisen yhteydessä tapaht uvia muutoksia vart en? Jos saataisiin, mikä olisi EU-
tason sääntöjen lisäarvo? Pitäisikö EU:n säännöissä hankintaviranomaiset 
nimenomaisesti velvoittaa tai oikeuttaa vaihtamaan toimittaja / irtisanomaan sopimus 
tietyissä olosuhteissa? Jos pitäisi, missä olosuhteissa? Tulisiko EU:n vahvistaa myös 
erityisiä menettelyjä sille, miten uusi toimittaja valitaan tai voidaan valita?  
42. Katsotteko, että julkisia hankintoja koske vissa EU:n direktiive issä tulisi vaatia 
jäsenvaltioita säätämään kansallisessa lainsäädännössään oikeudesta peruuttaa 
sopimukset, jotka on myönnetty julkisia hankintoja koskevan lainsäädännön 
vastaisesti?  
Yleisemmin tarkastellen voidaan todeta, että hankintasopimusten toteutus on hyvin 
yksityiskohtaista monissa jäsenvaltioissa ja voi johtaa hallinnollisiin rasitteisiin (esim. 
toimitustakeet ja -ehdot, viiveet, muutoshinnoitt elu jne.) Kansallisten sääntöjen määrää tällä 
alalla voisi olla mahdollista vähentää ot tamalla käyttöön yhteiset normit tietyistä 
näkökohdista EU:n tasolla.  
Kysymys:  
43. Katsotteko, että joitain sopimusten toteutta miseen liittyviä näkökohtia tulisi säännellä 
EU:n tasolla ja mitä nämä näkökohdat olisivat? Perustelkaa. 
Alihankinta 
Nykyinen lainsäädäntö sisältää vain vähän sään töjä alihankinnasta. Direktiivin 2004/18/EY 
25 artiklan mukaan hankintaviranomaiset voivat velvoittaa tarjouksen tekijän ilmoittamaan 
suunnittelemastaan alihankinnasta. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan 
tarjoajalla on kuitenkin peri aatteessa oikeus käyttää alihankkijoita sopimuksen 
toteuttamisessa, vaikka tämä merkitsisi sitä, että suuri osa sopimuksesta tai koko sopimus toteutetaan alihankintoina. Sopimuksen olennais ten osien toteuttamista alihankintoina voidaan 
rajoittaa tai se voidaan kieltää tapauksissa, joi ssa hankintaviranomaisella ei ole mahdollisuutta 
tarkistaa alihankkijoiden teknisi ä ja taloudellisia valmiuksia. 
Jotkin sidosryhmät vaativat tiukempia rajoitu ksia alihankinnalle, jotta hankintaviranomaiset 
voisivat vaikuttaa enemmän sopimuksen to teuttamiseen. Ne kannattavat esimerkiksi 
mahdollisuutta kieltää alihankinta kokonaan tai ainakin sopimuksen olennaisissa osissa, 
rajoittaa se tiettyyn prosenttiosuuteen sopimuks esta tai antaa hankintaviranomaiselle yleinen 
oikeus hylätä ehdotet ut alihankkijat.  
                                                
 
62 Ks. asia C-503/04, komissio v. Saksa . 
FI 28   FI Kysymys: 
44. Pitäisikö hankintaviranomaisilla olla  enemmän mahdollisuuksia vaikuttaa 
tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan alih ankintaan? Jos pitäisi, mitä välineitä 
ehdottaisitte? 
3. HELPOMPI PÄÄSY EUROOPAN HANKINTAMARKKINOILLE  
Yksi julkisia hankintoja koskevan EU-lains äädännön tärkeimmistä tavoitteista on luoda 
talouden toimijoille edellytykset kilpailla tehokkaasti julkisista hankintasopimuksista muissa jäsenvaltioissa. Tässä on edistytty merkittävä sti sen jälkeen, kun ensimmäiset julkisia 
hankintoja koskevat direktiivit annettiin 197 0-luvulla. Parantamisen varaa on kuitenkin 
edelleen, jotta voidaan luoda to delliset eurooppalaiset hankint amarkkinat, joille kaikilla 
Euroopan yrityksillä on esteetön pääsy. Tämä ede llyttää, että erityises ti pk-yritysten pääsyä 
näille markkinoille parannetaan ja että kilp ailua lisätään hankintam arkkinoilla yleisesti. 
Kysymys: 
45. Katsotteko, että talouden toimijat voivat nykyist en direktiivien ansiosta hyötyä täysin 
julkisten hankintojen tarjoamista mahdollisuuks ista sisämarkkinoilla? Jos ette katso, 
mitkä säännökset eivät mielestänne asia nmukaisesti vastaa ta louden toimijoiden 
tarpeita ja miksi?  
3.1. Pk-yritysten ja uusyritysten mark kinoillepääsyn parantaminen  
Julkisia hankintoja koskevien direktiivien tavoitteena on avata julkisten hankintojen 
markkinat kaikille talouden toimijoille niid en koosta riippumatta. Erityistä huomiota on 
kuitenkin kiinnitettävä pienten ja keskisuur ten yritysten (pk-yrit ysten) pääsyyn näille 
markkinoille63.  
Pk-yrityksiä pidetään EU:n talouden selkäran kana, ja ne tarjoavat mittavia mahdollisuuksia 
luoda työpaikkoja, kasvua ja  innovaatioita. Helppo pääsy ha nkintamarkkinoille voi auttaa 
vapauttamaan tämän kasvu- ja innovointipot entiaalin myönteisin seurauksin Euroopan 
taloudelle. Lisäksi pk-yritysten vahva osal listuminen julkisiin hankintoihin antaa 
hankintaviranomaisille mahdollisuuden laajentaa tuntuvasti potentiaalista toimittajakantaa. 
Myös tällä on myönteisiä vaikutuksia, kun julkis ista hankintasopimuksis ta käytävä kilpailu 
lisääntyy ja määräävässä asemassa oleville ma rkkinoiden toimijoille saadaan vastapainoa.  
Kaikenkokoisten julkisten hankintojen saat tamiseksi mahdollisimman hyvin pk-yritysten 
saataville komissio julkaisi vuonna 2008 eu rooppalaiset julkisia hankintoja koskevat 
käytännesäännöt, jotka parantavat pk-yritysten mahdollisuuksia saada julkisia hankintasopimuksia
64. Käytännesäännöissä tuodaan esille ja käsitellään EU:n 
sääntelykehykseen sisältyviä käyt äntöjä, joiden avulla voidaan optimoida tarjouskilpailut pk-
yritysten osallistumista silmällä pitäen ja varmistaa tasapuoliset mahdollisuudet tälle 
osallistujaryhmälle. 
                                                 
63 Ks. myös julkisten hankintojen uusia kehityssuuntia koskeva Euroopan parlamentin mietintö 
(2009/2175(INI) ), jossa parlamentti pyytää komissiota lisäämään toimia pk-yritysten pääsyn 
helpottamiseksi hankintamarkkinoille.  
64 Komission yksiköiden valmisteluasiakirja SEC(2008) 2193. 
FI 29   FI Tuore Euroopan komissio teettämä tutkimus65 osoittaa, että vuos ina 2006–2008 pk-yritysten 
osuus yrityksistä, jotka voittivat julkisia hankintasopimuksia EU:n kynnysarvojen yläpuolella , 
oli 58–61 prosenttia EU27:ssä. Kun otetaan huomi oon kaikkien sopimusten arvioitu arvo, pk-
yritysten osuus oli 31–38 prosenttia julkis ista hankinnoista, kun pk- yritysten osuus koko 
taloudesta on niiden yhteenlaskettuna liikevaihtona laskien 52 prosenttia.  
Tätä taustaa vasten kannattaa analysoida, onko tarpeen kaavai lla lainsäädäntötoimenpiteitä 
EU:n tasolla sen varmistamiseksi, että hanki ntaviranomaiset hyödyntävät  täysin pk-yritysten 
taloudellista ja innovaatiopoten tiaalia hankintatoiminnassaan.  
Hallinnollisten rasitteiden vähentäminen valintavaiheessa 
Pieniltä ja keskisuurilta yrityksiltä saatu pa laute viittaa siihen, että suurimmat esteet pk-
yritysten osallistumiselle julkisiin tarjouskilp ailuihin liittyvät valintavaiheeseen. Yhtäältä 
esteet liittyvät esitettäviin todisteisiin. Valintavaiheessa usein vaadittava suuri määrä todistuksia aiheuttaa hallinnolli sen taakan, joka saattaa tuot taa vaikeuksia pk-yrityksille 
erityisesti rajat ylittävissä ta rjouskilpailuissa, kun todistukse t joudutaan jopa kääntämään. 
Toisaalta itse valintaperuste et ovat usein niin korkeita  (esim. liikevaihtoa koskevat 
vaatimukset ja vaadittujen referenssisopimust en määrä), että pk-yritysten on käytännössä 
mahdotonta täyttää niitä. 
Usein ehdotettu ratkaisu ensimmäiseen ongelmaan  (todisteet valintaperust eiden täyttämisestä) 
olisi sallia yleisesti, että yrityksiltä vaaditaan ensi alkuun vain yhteenveto olennaisista 
tiedoista valintaa varten ja/tai yrityksen om a lausunto valintaperusteiden täyttämisestä. 
Varsinaiset asiakirjat (todistukset) vaadittaisiin periaatteessa vain tarjous kilpailun voittaneelta 
tarjoajalta tai ratkaisuvaihees een hyväksytyiltä tarjoajilta. Hankintaviranomaisella olisi 
kuitenkin mahdollisuus pyytää asiakirjoja milloin tahansa hankintamenettelyn aikana tai myös 
sen jälkeen petosten estämiseksi. Tämä vähentäi si erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten 
hallinnollista taakkaa heikentämättä takeit a siitä, että valinnat ovat asianmukaisia.  
Toisen ongelman (kohtuuttoman vaativat valint aperusteet) ratkaisemiseksi saattaa olla 
perusteltua sisällyttää EU:n sääntöihin rajat tiettyjen vaatimusten soveltamiselle laadullisissa 
valintaperusteissa, erityisesti taloudelliseen asemaan liittyen. Näin voitaisiin välttää se, että hankintaviranomaiset asettavat kohtuuttoman vaa tivia valintaperusteita (esim. liikevaihdosta), 
jotka väistämättä sulkevat pois pk-yritykset. Tämä tukisi jo käytössä olevaa velvoitetta 
soveltaa oikeasuhteisia valintaperusteita. Tois aalta se rajoittaisi hankintaviranomaisten 
vapautta määrittää, mitä normeja ne pitä vät tarpeellisina sopimuksen asianmukaisen 
toteutuksen varmistamiseksi. 
Muut ehdotukset 
Sidosryhmät ovat myös joskus ehdottaneet posit iivisen syrjinnän toimenpiteitä pk-yritysten 
hyödyksi, kuten yksinomaan pk-yrityksille ennalta varattuja hankintakiintiöitä. Toisin kuin 
jotkin EU:n kauppakumppanit, jotka ovat ottan eet käyttöön tällaisia toimenpiteitä, EU ei 
kannata markkinoiden varaamista ti etyille yrityksille. Tällaiset toimet olisivat myös vastoin 
tarjoajien tasapuolisen kohtelun  periaatetta, joka muodostaa erään peruspilarin julkisia 
hankintoja koskevassa EU:n säännöstössä ja j oka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön 
mukaan nojautuu perussopimuksen vapauksiin.  
                                                
 
65 Evaluation of SMEs ’ access to public procurement markets in the EU (2009 update) , syyskuu 2010. 
Yritys- ja teollisuustoiminnan pääosaston tilaama. Konsultti: GHK.  
FI 30   FI Toteutuskelpoisen mahdollisuuden voisivat ku itenkin tarjota sisäiset hallinnolliset 
toimenpiteet, jotka kannustavat hankintaviranom aisia kaikin tavoin parantamaan pk-yritysten 
mahdollisuuksia saada julkisia hankintasopimuksia. Yhtenä ideana voisi olla esimerkiksi se, että pk-yrityksille asetetaan tavoiteosuudet kaikista hankinnoist a. Tällainen järjestelmä ei 
merkitsisi tiettyjen sopimusten varaamista pk-yrityksille, vaan se yksinkertaisesti tarjoaisi kannusteen hankintaviranomaisille hyödyntää kä ytössä olevia vä lineitä parhaalla 
mahdollisella tavalla pk-yritysystävällisiä hankintoja varten.  
Toisena vaihtoehtona olisi sallia, että hankin taviranomaiset vaativat voittanutta tarjoajaa 
teettämään määrätyn osuuden sopimuksen arvosta alihankintana kolmansilla osapuolilla. Tällainen velvoite sisältyy jo direktiiviin 2004/18/EY julkisia käyttöoikeusurakoita koskevien 
sopimusten osalta (60 artikla) sekä puolustu s- ja turvallisuusalan hankintoja koskevaan 
direktiiviin 2009/81/EY (21 artikla).  
Kysymykset: 
46. Ovatko julkisia hankintoja koskevat EU -säännöt ja -politii kka riittävän pk-
yritysystävällisiä? Vai katsotteko, että tiettyjä  direktiivien sääntöjä  pitäisi tarkastella 
uudelleen tai ottaa käyttöön lisätoimenpiteitä , joilla voidaan edistää pk-yritysten 
osallistumista julkisiin ha nkintoihin? Perustelkaa.  
47. Oletteko sitä mieltä, että jotkin käytä nnesäännöissä esitetyt toimenpiteet, kuten 
jakaminen eriin, pitäisi tehdä pakollisiksi hankintaviranomai sille (tietyin varauksin)? 
48. Aiheuttavatko tarjoajan valintaan liitt yvät säännöt kohtuutto mia hallinnollisia 
rasitteita pk-yrityksille? Jos aiheuttavat, miten näitä sääntöjä voitaisiin keventää 
heikentämättä takeita läpinäkyvyydestä,  syrjimättömyydestä ja sopimusten 
korkealaatuisesta toteuttamisesta? 
49. Kannattaisitteko ratkaisua, jossa todisteiden esittämistä ja tarkistamista vaaditaan 
vain ratkaisuvaiheeseen valituilta  / voittaneelta tarjoajalta?  
50. Katsotteko, että omat lausunnot ovat asianm ukainen tapa keventää valintaperusteiden 
todistamiseen liittyviä halli nnollisia rasitteita vai ovatk o ne liian epäluotettavia 
todistusten korvaamiseksi? Missä tapauksis sa voitaisiin käyttää omia lausuntoja 
(erityisesti yrityksen omaan piiriin kuuluvat tosiseikat) ja missä ei?  
51. Oletteko yhtä mieltä siitä, että taloudelli sten valmiuksien todistamiseen käytettävät 
kohtuuttoman tiukat liikevaihtovaatimukset  ovat ongelmallisia pk-yrityksille? 
Tulisiko EU-lainsäädännössä määrätä enimmäissuhde valintaperusteiden 
oikeasuhteisuuden varmistamiseksi (esimer kki: edellytetty enim mäisliikevaihto ei 
saa ylittää tiettyä sopimusarvon kerrannais ta)? Ehdottaisitteko muita välineitä sen 
varmistamiseksi, että valintaperusteet ovat oikeassa suhteessa sopimuksen arvoon ja 
kohteeseen? 
52. Mitkä olisivat edut ja haitat, jos jäsenvaltio illa olisi mahdollisuus sallia tai edellyttää, 
että niiden hankintaviranomai set velvoittavat voittaneen tarjoajan teettämään tietyn 
osuuden varsinaisesta sopimuksesta a lihankintana kolmansilla osapuolilla? 
FI 31   FI 3.2. Tasapuolisten ja tehokkaiden kilpa iluedellytysten varmistaminen  
Julkiset hankkijat tekevät usein hankintoja markkinoilla, joiden markkinarakenne on 
kilpailunvastainen66. Tällaisilla markkinoilla voi olla vaikea saavuttaa julkisten hankintojen 
sääntöjen tavoitetta – avointa ja tehokasta kilpailua – pelk ästään soveltamalla nykyisten 
direktiivien menettelysääntöjä. Hankintapäätökset, jotka tehdään ottamatta huomioon markkinarakenteita, saattavat vaikuttaa kilpailunv astaisia rakenteita vakiinnuttavasti tai jopa 
pahentavasti, vaikka ne tehtäisiin täysin direktiivin sääntöjen mukaisesti. Tämä pätee 
erityisesti tapauksiin, joissa sopi musten arvo on suuri, sekä sekt oreilla, joilla pääasialliset 
asiakkaat ovat julkisyhteisöjä eikä yksityinen kysyntä ole tarpeeksi suurta, jotta se kompensoisi julkisyhteisöjen hanki ntojen vaikutusta markkinoilla. 
Älykäs hankintatoiminta, jonka pyrkimyksenä on ma ksimoida kilpailu täll aisilla markkinoilla, 
edellyttäisi ensinnäkin sitä, että hankkijat ovat tietoisia markkinoiden rakenteesta. Lisäksi niiden tulisi mukauttaa hankintastrategioita an (sopimussuunnittelua ja menettelyvalintoja) 
vastaavasti. Hankintaviranomaisten pitäisi esim erkiksi välttää tarjouskilpailujen järjestämistä 
sopimuksista, jotka voi toteuttaa vain yksi markkinatoimija tai vain pieni määrä markkinatoimijoita, koska tämä lujittaisi oligopolis tisia rakenteita ja te kisi uusien toimijoiden 
markkinoilletulon lähes mahdottomaksi. Pahimmassa tapauksessa hankintaviranomainen päätyisi tilanteeseen, jossa yksi määräävässä asemassa oleva toimittaja pystyisi sanelemaan sopimusehdot ja -hinnat. 
On ilmeistä, että sopimusten oikea muoto r iippuu markkinoiden rakent eesta. Jos markkinoilla 
toimivat pienemmät kilpaili jat kykenevät toimittamaan kyseisen palvelun tai tuotteet 
pienemmässä mittakaavassa, tehokkaisiin tapoi hin maksimoida kilpailu voisi sisältyä 
sopimuksen volyymin/keston supistaminen. Te hokkaaseen kilpailuun voisi olla mahdollista 
päästä myös jakamalla sopimukset eriin, mi hin mahdollisesti liittyisi yhdelle tarjoajalle 
myönnettävien erien enimmäismäär ä. Jos pienempien yhtiöiden joukossa ei ole tarpeeksi 
kilpailijoita, voitaisiin vaihtoehtoisesti r yhmittää useita hankintoja samaan sopimukseen 
potentiaalisten kilpailijoiden houkuttele miseksi muista jäsenvaltioista.  
Myös muita välineitä mainitaan usein takein a tehokkaalle kilpailulle hankintamarkkinoilla. 
Niitä voitaisiin ottaa käyttöön EU:n tasolla vaihtoehtoisina valintoina jäsenvaltioille tai hankintaviranomaisille. Kuten edellä mainitaan, valintaperusteiden väljentäminen lisää tavallisesti kelpoisten tarjousten määrää
67. Tilanteet, joissa määrääv ässä asemassa oleville 
toimittajille joudutaan myöntämään sopimuksia epäedullisin ehdoin, voidaan välttää määrittämällä etukäteen enimmäishinta, jonka  yläpuolella sopimusta ei myönnetä, tai 
varaamalla mahdollisuus peruuttaa menettely, jos vain yhden tarjoajan tarjous tai tarjoukset 
läpäisevät valintavaiheen.  
Tulisi myös harkita mahdollisuuksien mukaan to imenpiteitä, joilla helpotetaan muista 
jäsenvaltioista tulevien tarjoajien osallistumista.  Kuten edellä selostetaan, tarjolla on runsaasti 
hyödyntämättömiä mahdollisuuksia lisätä Euroopan sisäistä kauppaa julkisissa hankinnoissa 
                                                
 
66 Jätehuoltomarkkinoita hallitsee monissa jäsenvaltioissa yksi tai kaksi suurta toimijaa. Rakennusala on 
ainakin suurissa infrastruktuurihankkeissa oligopolis tinen ja kartelleille altis. Muita esimerkkejä ovat 
IT-toimitukset, sähkömarkkinat joissain jäsenvaltioissa, kuten osoittavat 30 artiklan mukaiset päätökset 
sähkömarkkinoista Tšekissä, Espanjassa ja Italiassa , sekä tiettyjen postipalvelujen markkinat joissain 
jäsenvaltioissa, kuten osoittavat 30 artiklan mukaiset päätökset postisektorista Ruotsissa, Suomessa ja 
Itävallassa. 
67 Liikevaihtoa koskevien vaatimusten väljentäminen helpottaa pienempien yhtiöiden osallistumista, 
aiempaan kokemukseen liittyvien vaatimusten väljentäminen suosii uusia markkinatulokkaita jne. 
FI 32   FI todellisten eurooppalaisten hanki ntamarkkinoiden luomiseksi. Tä mä lisäisi moninkertaisesti 
Euroopan yritysten liiketoimintamahdollisuuksia ja  samalla laajentaisi hankintaviranomaisten 
potentiaalista toimittajakantaa. Rajatylittävää osallistumista voitaisiin helpottaa parantamalla todistusten vastavuoroista t unnustamista (tai jopa luom alla yhteinen eurooppalainen 
esivalintajärjestelmä). Jotkin sidosryhmät ehdottavat jopa, että tiettyjen suuriarvoisten hankintasopimusten tapauksessa voisi olla hyödy llistä laatia tarjouserit elmät myös toisella 
kielellä tai hyväksyä tarjousten laatiminen vierailla kielillä. Myös automaattikäännösten 
käyttämistä voitaisiin harkita menettelyn joissain vaiheissa, ainakin alustaviin informaatiotarkoituksiin.  
Kaikki toimet kilpailun lisää miseksi hankintamarkkinoilla ede llyttävät hankintaviranomaisilta 
hyvää tietämystä markkinoista, jo illa hankinnat tehdään (esim.  ennen varsinaista hankintaa 
tehtävillä selvityksillä  kohdemarkkinoiden rakenteesta ja m uodosta). Näiden selvitysten (tai 
muiden takeiden) käytännön toteutus vaatisi hank intaviranomaisilta lisätoimia, jotka olisivat 
perusteluja todennäköisesti vain laajoissa sopimuksissa, joilla  on huomattava potentiaalinen 
vaikutus markkinarakenteeseen. 
Kysymykset: 
53. Oletteko sitä mieltä, että julkisilla hankinnoilla voi olla merkittävä vaikutus 
markkinarakenteeseen ja että hankkijoiden tulisi mahdollisuuksien mukaan pyrkiä 
mukauttamaan hankintastrategioitaan k ilpailunvastaisten ma rkkinarakenteiden 
torjumiseksi? 
54. Olisiko julkisia hankintoja koskevassa EU -säännöstössä ja -politiikassa tarjottava 
mahdollisuus (vaihtoehtoisiin) välineisiin, joil la voidaan edesauttaa tällaisia kilpailua 
edistäviä hankintastrategioita? Jos olisi, mitä välineitä ehdottaisitte? 
55. Tarvitaanko tässä yhteydessä sp esifisempiä välineitä tai al oitteita, joilla kannustetaan 
muista jäsenvaltioista tulevien tarjoajien osallistumista? Jos tarvitaan, millaisia? 
56. Pitäisikö todistusten vastavuoroista tunnustamista mielestänne parantaa? 
Kannattaisitteko Euroopan laajuisen es ivalintajärjestelmän luomista?  
57. Miten ratkaisisitte kieliongelman? Oletteko sillä kannalla, että hankintaviranomaiset 
olisi velvoitettava laatimaan suuriarvoisten sopimusten tarjouseritelmät myös toisella 
kielellä tai hyväksymään tarjousten laatiminen vierailla kielillä?  
58. Mitä välineitä julkisten hankintojen s äännöissä voitaisiin ottaa käyttöön, jotta 
voidaan estää toimittajien määräävän aseman kehittyminen? Miten 
hankintaviranomaiset voitaisiin suojata paremmin määräävässä asemassa olevien 
toimittajien vallalta?  
Kilpailunvastaisen toiminnan estäminen 
Samaan yhteyteen liittyy hankintamarkkinoide n kilpailunvastaisen toiminnan ongelma. 
Hankintamarkkinat näyttävät olevan erityisen alttiita osallistujien väliselle kolluusiolle (tarjouskeinottelu, markkinoiden jakaminen jne.)
68, mihin ovat muiden seikkojen ohella syynä 
                                                 
68 Ks. myös OECD:n laaja työ, kuten suuntaviivat tarjouskeinottelun torjumiseksi julkisissa hankinnoissa: 
http://www.oecd.org/document/29/0,3343,en_2649_40381615_42230813_1_1_1_1,00.html 
FI 33   FI julkisen kysynnän vakaus ja ennustettavuus. Jotk in analysoijat katsovat myös, että prosessin 
läpinäkyvyys itse asiassa helpottaa kartellien muodostamista.  
Vaikka julkisissa hankinnoissa esiintyvien kilpailuoikeuden rikkomusten määrä on kaikkea 
muuta kuin pieni69, julkisia hankintoja koskevissa EU:n  säännöissä ei n ykyisellään puututa 
erityisesti tähän ongelmaan. Toista iseksi ollaan oltu sillä ka nnalla, että ongelmaan voidaan 
puuttua tehokkaasti nykyisin säännöi n esimerkiksi antamalla hankint ojen tekijöille ohjeistusta 
siitä, miten kolluusio voidaan  ehkäistä ja havaita.  
Olisi kuitenkin keskusteltava siitä, riittääk ö tällainen ohjeistus  torjumaan tehokkaasti 
kolluusiota hankintamarkkinoilla vai tarvitaanko erityisiä lainsäädännöllisiä välineitä, kuten 
tiukempi poissulkeminen tarjouskeinottelun tapauksessa, mahdollisuus olla paljastamatta tiettyjä tietoja tai neuvottelumenettelyn pakollinen käyttö sektoreilla, joilla kartellien muodostus on todennäköistä, CIBD:ien (Certifi cate of Independent Bid Determination) 
käyttö, hankkijoiden velvoitta minen kuulemaan kilpailuviranomaisia epäilyttävistä 
tarjouksista jne.  
Kokemus viittaa myös siihen, että voisi olla hyödyllistä tehdä sellaisista välineistä, joihin 
liittyy erityinen riski niiden vä ärinkäytöstä kolluusiossa, ”ko lluusionkestäviä”. Esimerkiksi 
sopimuksen osien toteuttaminen alihankintana on suosittu tapa, jolla tarjouskilpailun voittanut tarjoaja voi palkita kartellin jäseniä kartellisopimuksen noudatta misesta. Ongelmaan voitaisiin 
puuttua esimerkiksi kieltämällä tietyissä olosuhte issa alihankintojen te ettäminen yrityksillä, 
jotka itsekin osallistuivat tarjousmenettelyyn
70.  
On selvää, että lisätakeet kilpailunvastaisen toiminnan torjumiseksi auttaisivat pitämään yllä 
tervettä kilpailua ha nkintamarkkinoilla. Tätäkin hyötyä  on punnittava huolellisesti suhteessa 
hallinnollisiin lisärasitteisiin, jo ita tällaisista säännöi stä aiheutuisi hankkij oille ja yrityksille. 
Kysymys:  
59. Pitäisikö julkisia ha nkintoja koskevissa EU:n sää nnöissä ottaa käyttöön vahvemmat 
takeet kilpailunvastaisen toiminnan to rjumiseksi? Jos pitäisi, mitä uusia 
välineitä/säännöksiä ehdottaisitte?  
3.3. Hankintatoiminta ei-kilpailluissa tapa uksissa / yksinoikeu ksien tapauksissa 
Käytännössä hankintaviranomai sten on usein tehtävä hankinna t tietyltä talouden toimijalta, 
jolla on yksinoikeudet hankittavien tavaroiden tuotantoon tai palvel ujen tarjontaan. Tällaisissa 
tapauksissa sopimuksista ei voida kilpailla tavanomaisella tavalla. Tämän vuoksi julkisia 
hankintoja koskevissa direktiiveissä sallitaan neuvottelumenettely julkaisematta ennakolta 
hankintailmoitusta, jos ”teknisistä tai taitee llisista taikka yksi noikeuden suojaamiseen 
liittyvistä syistä hankintasopimus voidaan te hdä ainoastaan tietyn ta loudellisen toimijan 
kanssa”71. 
                                                 
69 Tunnettuja kartellitapauksia julkisten hankintojen markkinoilla ovat olleet esimerkiksi Italian nk. 
lounaskuponkitapaus ja Ranskan ”L ycées de l'Ile-de-France”-tapaus. 
70 Tarjoajien osallistumista voidaan kolluusioriskien vuoksi rajoittaa vain suhteellisen kapein ehdoin; ks. 
unionin tuomioistuimen 19.5.2009 antama tuomio asiassa C-538/07, Assitur  (koskien tilapäisiä 
yritysryhmiä).  
71 Direktiivin 2004/18/EY 31 artiklan 1 kohdan b alakohta. 
FI 34   FI Pitää paikkansa, että yksinoikeuden vuoksi ta rjouskilpailu olisi pe lkkä muodollisuus vailla 
käytännön arvoa. On kiistatonta, että kyseisi ssä tapauksissa julkis en hankintasopimuksen 
saanti on lyöty lukkoon ennalta myöntämällä  yksinoikeus, mikä eliminoi kilpailun 
mahdollisuuden ennen kuin hankintaprosessi on edes käynnistynyt. 
Kysymystä siitä, miten itse yksinoikeus on my önnetty ja onko yksinoi keuden (joka ratkaisee 
ennalta myöhemmän hankintapäätöksen) myöntämis vaiheessa vallinnut ta sapuolinen kilpailu, 
ei käsitellä nykyisissä julkista hankintaa koske vissa direktiiveissä yksityisille toimijoille 
myönnettävien sopimusten osalta. 
Tätä kysymystä käsitellään ai noastaan julkisen sektorin sisäisen yhteistyön yhteydessä: 
hankintaviranomaisten välillä tehtävät julkis ia palveluhankintoja kos kevat sopimukset on 
vapautettu direktiivin soveltamisesta, jos ne  myönnetään yksinoikeuden perusteella – mutta 
vain sillä ehdolla, että kyse inen yksinoikeus on perussopimuksen periaatteiden mukainen72.  
Tätä erityistä säännöstä ei todennäköisesti enää  tarvita sen jälkeen, k un julkisen sektorin 
sisäiseen yhteistyöhön l iittyviin kysymyksiin on  löydetty yleinen ratk aisu. Olisi kuitenkin 
syytä tarkastella, pitäisikö artiklan taustalla olevaa perusajatusta soveltaa yleisemmin terveen kilpailun varmistamiseen hanki ntamarkkinoilla. Tämän periaatt een mukaan sopimuksia saisi 
myöntää ilman kilpailumenettelyä vain yksinoike uksien perusteella ja vain, jos myös nämä 
yksinoikeudet on myönnetty kilpailumenettelyssä.  
Kysymykset: 
60. Katsotteko, että yksinoikeuksien myöntäminen  voi vaarantaa tasa puolisen kilpailun 
hankintamarkkinoilla? 
61. Jos vastauksenne on myönteinen, millä välineil lä tällaisia riskejä voitaisiin lieventää / 
varmistaa tasapuolinen kilpa ilu? Pitäisikö julk isia hankintoja koskevissa EU:n 
säännöissä sallia sopimusten tekeminen ilman hankintamenettelyä yksinoikeuksien 
perusteella ainoastaan sillä ehdolla, että itse kyseinen yksinoikeuskin on myönnetty 
läpinäkyvässä, k ilpailullisessa menettelyssä? 
4. JULKISTEN HANKINTOJEN STRATEGINE N KÄYTTÖ UUSIIN HAASTEISIIN 
VASTAAMISEKSI  
Julkisyhteisöt voivat tukea merkittävällä tavalla Euroopp a 2020 -strategian tavoitteiden73 
saavuttamista käyttämällä ostovoimaansa sellai sten tavaroiden ja palvelujen hankkimiseen, 
joihin liittyy suurempi yhtei skunnallinen arvo, koska ne ed istävät innovointia, säästävät 
ympäristöä ja torjuvat ilmastonmuutosta, vähentävät energiankulutusta, parantavat 
työllisyyttä, kansanterveyttä74 ja sosiaalisia olosuhteita ja edistävät tasa-arvoa parantamalla 
heikommassa asemassa olevien ryhmien osallisuutta75. Julkisyhteisöjen taholta tuleva laaja 
kysyntä vihreämmistä, vähähiilisistä, innovatiiv isemmista ja yhteiskunnallisesti vastuullisista 
tavaroista ja palveluista voi myös muovata tuotanto- ja kulutuss uuntauksia vuosikausiksi 
                                                 
72 Direktiivin 2004/18/EY 18 artikla. 
73 Ks. komission tiedonanto KOM (2010) 2020, 3.3.2010. 
74 Ks. neuvoston päätelmät A/H1N1-pandemiasta saaduista kokemuksista, 13.9.2010. 
75 Tämä ajatus on linjassa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 9 artiklan kanssa, jonka 
mukaan unionin on otettava huomioon korkean ty öllisyystason edistäminen, riittävän sosiaalisen 
suojelun takaaminen ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuminen. 
FI 35   FI eteenpäin. Yhteiskunnan h aasteisiin vastaaminen ei tietenkään saisi vähentää julkisten 
hankintojen tehokkuutta. Politiikkaan liittyvät näkökohdat olisi otettava huomioon julkisissa 
hankinnoissa siten, että vältetään aiheuttamast a kohtuuttomia hallinno llisia lisärasitteita 
hankintaviranomaisille tai vääristämä stä kilpailua hanki ntamarkkinoilla. 
Julkisia hankintoja voidaan hyödyntää kahdella tavalla Eurooppa  2020 -strategian tavoitteiden 
saavuttamiseksi:  
° annetaan hankintaviranomaisille mahdollis uudet ottaa kyseiset tavoitteet huomioon 
julkisten hankintojen menettel ysääntöissä (hankintatavat)  
° asetetaan hankintaviranomais ille pakollisia vaatimuksia tai tarjotaan kannusteita, joilla 
ohjaillaan niiden päätöksiä siitä, mitä tavaroita ja palveluja tulisi hankk ia (hankintakohteet). 
Julkisia hankintoja koskevilla direktiiveillä luodaan julkisille hankinnoille yhteiset puitteet 
vahvistamalla menettelysäännöt hankintatavoista. Ne jättävät hankintaviranomaisille vapauden päättää varsinaisista hankintakohteista,  määrittää tarpeisiinsa parhaiten soveltuvien 
rakennusurakoiden, tuotteiden tai palvelujen ominaisuudet ja laat ia poliittisten tavoitteidensa 
kannalta sopivimmat tarjousehdot (kunhan ne ovat avoimia ja syrjimättömiä).  
Julkisia hankintoja koskeva EU:n lainsäädäntö mahdollistaa myös sen, että 
hankintaviranomaisille tarjotaan kannusteita Eu rooppa 2020 -tavoitteita tukeviin hankintoihin 
tai asetetaan hankintakohteisiin liittyviä velvoitteita joko Euroopan tai jäsenvaltioid en tasolla, 
jotta voidaan varmistaa julkisten hankintojen  strategioiden sopusointuisuus yleisten 
poliittisten tavoitteiden kanssa.  
Viime vuosina on jo käynnistetty useita politiikka kohtaisia aloitteita Euroopan ja kansallisella 
tasolla julkisten hankintojen käytön edistämi seksi siten, että se tukee edellä mainittuja 
poliittisia tavoitteita. Näihin aloitteisiin kuuluvat meneillään olevat toimet, jotka liittyvät 
ympäristöä säästäviin julkisiin hankin toihin (Green public procurement, GPP)
76, julkisten 
hankintojen sosiaalisiin näkökohtiin77 sekä innovointiin78.  
Erityisesti ympäristöä säästäviä julkisia hank intoja on harjoitettu jäsenvaltioissa jo yli 
vuosikymmenen ajan. Suurin osa jäsenvaltioist a on vahvistanut ympä ristöä säästävien 
hankintojen kansalliset toimintasuunnitelmat, jo tka sisältävät vapaae htoisia tai pakollisia 
tavoitteita ja erityisiä toimenpiteitä ympärist öä säästävien hankintojen edistämiseksi ja 
toteuttamiseksi. EU on kehittänyt ympäristöä säästävien hankintojen kriteerit kahdeksaatoista 
                                                 
76 Ks. komission tiedonanto Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat  (KOM(2008) 400), jossa asetetaan 
tavoitteita ympäristöä säästäviin julkisiin hankintoih in siirtymiselle jäsenvaltioissa ja käynnistetään 
prosessi yhteisten vapaaehtoisten eurooppalaisten kriteerien kehittämiseksi tällaisia hankintoja varten. 
Ks. myös asiakirja Ympäristöä säästäviä hankintoja: Käsikirja ympäristönäkökohtien huomioon 
ottamisesta julkisissa hankinnoissa , http://ec.europa.eu/environment/gpp/guideline_en.htm 
77 Ks. käsikirja Buying social – A Guide to Taking Account of Social Considerations in Public 
Procurement , SEC(2010) 1258.   
78 ”Innovaatiounioni”-tiedonannon sitoumuksen nro 17 mukaisesti Euroopan komissio seuraa parhaillaan 
marraskuusta 2010 marraskuuhun 2011 kestävää tu tkimusta, jonka tavoitteena on kehittää uusi 
tukimekanismi innovointia edistäville hankinnoille. Tässä järjestelmässä tarjotaan ohjeistusta ja 
perustetaan (rahoitus)tukimekanismi auttamaan hankintaviranomaisia toteuttamaan näitä hankintoja 
syrjimättömällä ja avoimella tavalla, kokoamaan kysyntää, laatimaan yhteisiä eritelmiä ja edistämään pk-yritysten osallistumista. Esikaupallisiin hankintoihin liittyen ks. komission tiedonanto Esikaupalliset 
hankinnat: innovoinnin edistäminen kestävien ja korkealaatuisten julkisten palvelujen varmistamiseksi 
Euroopassa , KOM(2007) 799. 
FI 36   FI tuote- ja palveluryhmää varten79. Tällaiset kriteerit tullaan jatkossa laatimaan useammille 
tuote- ja palveluryhmille.  
Seuraavassa jaksossa tarkas tellaan, onko julkisia hankinto ja koskevia EU:n sääntöjä 
muutettava johdonmukaisuuden ja tarkoit uksenmukaisuuden varmistamiseksi eri 
toimenpiteissä, joihin on ryhdytty tai joihin voitaisiin ryhtyä EU:n  ja kansallisella tasolla, ja 
jos on, miten. 
4.1. Hankintatavat Eurooppa 2020 -tavoitteiden s aavuttamiseksi 
Ympäristönsuojeluun, sosiaaliseen osallisuut een ja innovoinnin edistämiseen liittyvät 
näkökohdat voivat niiden luontees ta riippuen liittyä hankinta menettelyn eri vaiheisiin. 
Kaikkia poliittisiin  tavoitteisiin li ittyviä eri näkökohtia ei voida  ottaa huomioon kaikissa 
vaiheissa. Seuraavassa jaksossa tarkastellaan, miten yksittäiset poliittiset tavoitteet voitaisiin 
ottaa huomioon hankintamenettelyn eri vaiheissa.  
Hankintasopimuksen kohteen kuv aaminen ja tekniset eritelmät 
Julkisia hankintoja koskevien nykyisten EU -sääntöjen mukaan hankintaviranomaisten on 
varmistettava, että hankintasopimuksen kohde kuva taan selkeästi ja  syrjimättömä sti ja että 
tekniset eritelmät määritellään siten, e tteivät ne suosi tiettyjä yrityksiä.  
Prosessointi- ja tuotantomenetelmiä koske vien vaatimusten on liityttävä tuotteen 
valmistukseen ja vaikutettava sen ominaisuuks iin, vaikka ne eivät välttämättä ole näkyviä. 
Nykyisin säännöin ei ole mahdollista edellyttää prosessointi- ja tuotantomenetelmiä, jotka 
eivät liity tuotteen valmistukseen eivätkä vaikuta sen ominaisuuksiin.  
Julkisyhteisöt ja sidosryhmät esittävät joskus, että tietyt tuotteet on ympäristöön ja terveyteen 
liittyvistä syistä hankittava tai ne pitäisi hankki a paikallisilta toimittajilta. Tähän liittyen on 
painotettava, että tällaiset vaatimukset rikkovat EU:n oike utta, jos ne joko suoraan tai 
välillisesti johtavat perusteettomaan syrjintään toimittajien välillä. Ne voivat olla perusteltuja 
vain poikkeuksellisissa tapauksissa, joissa legitii mit ja objektiiviset tarpeet, jotka eivät liity 
puhtaasti taloudellisiin seikkoihin, voidaan tyydyttää ainoastaan tietyltä alueel ta tulevilla 
tuotteilla.  
Kysymykset: 
62. Tarjoavatko teknisiä er itelmiä koskevat säännöt mielestänne riittävästi 
mahdollisuuksia ottaa huomioon muihin poliit tisiin tavoitteisiin liittyviä näkökohtia? 
63. Voisivatko hankintaviranomaiset saavutta a poliittiset tavoitteensa paremmin, jos 
tekniset eritelmät määriteltäisiin suoritus kyky- tai toiminnallisina vaatimuksina eikä 
yksityiskohtaisina teknisinä vaatimuks ina? Jos voisivat, kannattaisitteko 
suorituskyky- tai toiminnallisten vaatimusten tekemistä pakollisiksi tietyissä 
olosuhteissa? 
                                                 
79 Ks. komission tiedonanto Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat  (KOM(2008) 400), jossa asetetaan 
tavoitteita ympäristöä säästäviin julkisiin hankintoih in siirtymiselle jäsenvaltioissa ja käynnistetään 
prosessi yhteisten vapaaehtoisten eurooppalaisten kriteerien kehittämiseksi tällaisia hankintoja varten. 
Ks. myös asiakirja Ympäristöä säästäviä hankintoja: Käsikirja ympäristönäkökohtien huomioon 
ottamisesta julkisissa hankinnoissa , http://ec.europa.eu/environment/gpp/guideline_en.htm 
FI 37   FI 64. Hyödyntävätkö hankintaviranomaiset mielestä nne tarpeeksi esimerkiksi direktiivin 
2004/18/EY 23 artiklan tarjoamia mahdollisuuksia, jotka koskevat 
esteettömyyskriteerejä80 vammaisia varten ja este etöntä suunnittelua kaikille 
käyttäjille? Jos eivät hyödynnä, mitä asialle pitäisi tehdä? 
65. Katsotteko, että jotkin direktiiveissä säädetyt menettelyt81 (kuten kilpailullinen 
neuvottelumenettely ja suunnitt elukilpailut) soveltuvat hyvi n ympäristötavoitteiden, 
sosiaaliset tavoitteiden sekä esteettöm yyteen ja innovointiin liittyvien poliittisten 
tavoitteiden huomioonottamiseen? 
66. Mitä muutoksia ehdottaisitte direktiiveissä säädettyihin menettelyihin, jotta edellä 
mainitut poliittiset tavoitte et voitaisiin ottaa huomioon mahdollisimman hyvin ja 
samalla varmistaa, että syrjimättömyys - ja avoimuusperiaatteita noudatetaan 
tasavertaisten toimintaede llytysten takaamiseksi Eu roopan yrityksille? Voisiko 
innovatiivisten tieto- ja viestintäteknologi oiden käytöstä olla erityistä apua 
hankkijoille Eurooppa 2020 -tavo itteiden saavuttamisessa? 
67. Onko mielestänne olemassa tapauksia, joissa rajoittuminen paikallisiin  tai alueellisiin 
toimittajiin voisi olla perusteltua legitiimeist ä ja objektiivisista syistä, jotka eivät liity 
puhtaasti taloudellisiin seikkoihin? 
68. Katsotteko, että esimerkiksi ympäristö-, so siaali- tai innovaatiopolitiikkaan liittyvät 
näkökohdat voitaisiin ottaa paremmin huo mioon, jos neuvottelumenettely, jossa 
julkaistaan ennakolta hankintailmoitus, sallittaisiin vakiomenettelynä? Vai liittyisikö 
tähän liian suuri riski syrjinnäst ä ja kilpailun rajoittumisesta? 
Vaatimus soveltuvimmist a valintaperusteista 
Arvioidessaan ehdokkaiden valmiuksia sopim uksen toteuttamiseen hankintaviranomaiset 
voivat ottaa huomioon sosiaalisiin tai ympäri stönäkökohtiin liittyvän erityiskokemuksen ja 
-pätevyyden, mikäli tällä on merkityst ä sopimuksen kohteen kannalta.  
Kysymys: 
69. Mitä ehdottaisitte hyvinä esimerkkeinä te kniseen pätevyyteen liittyvistä ja muista 
valintaperusteista, jotka tukevat poliittis ia tavoitteita, kuten ympäristösuojelua, 
sosiaalisen osallisuuden edistämistä, va mmaisten esteettömyyden parantamista ja 
innovoinnin edistämistä? 
Soveltuvimpien sopimuksentekoperusteiden käyttö 
Tehokkaan kilpailun varmistamiseksi talouden  toimijoiden välillä ja julkisyhteisöjen 
mielivaltaisten päätösten estämiseksi EU:n  nykyisissä julkisia hankintoja koskevissa 
säännöissä edellytetään, että sopimuksentekoperusteet liittyvä t sopimuksen kohteeseen, että 
ne eivät anna hankintaviranomai selle rajatonta valinnan vapautta ja että ne nimenomaisesti 
mainitaan tarjousasiakirjoissa. 
                                                 
80 Esteettömyydellä tarkoitetaan tässä yhteydessä  toimintarajoitteisten henkilöiden (vammaisten) 
esteettömyyttä.  
81 Menettelyt kuvataan edellä jaksossa 2.1. 
FI 38   FI Hankintaviranomaiset voivat vapaasti päättää,  minkä suhteellisen painoarvon ne antavat 
kullekin kokonaistaloudellisesti edullisimman tarj ouksen valinnassa käytettävälle perusteelle. 
Tällä tavoin ne voivat korostaa arvioinnissa merkitystä, jonka ne  haluavat liittää ympäristö- 
tai sosiaalisiin perusteisiin verrattuna  muihin perusteis iin, kuten hintaan. 
Vakiotavaroiden ja -palvelujen osalta on jo useissa tapauksissa mahdollista asettaa korkeita 
ympäristö- tai sosiaalisia normeja teknisissä er itelmissä tai sopimuksen toteuttamisehdoissa ja 
myöntää sopimus käyttäen perust eena alhaisinta hintaa. Tällä  tavoin hankintaviranomaiset 
voivat hankkia korkeiden normien mukaisia t uotteita ja palveluja parhaaseen hintaan.  
Ympäristö-, energiatehokkuus-, esteettömyys- ta i innovaatioperusteiden käytöstä teknisten 
eritelmien tai sopimuksen toteuttamisehtoj en lisäksi myös sopimuksentekovaiheessa voi 
kuitenkin olla se hyöty, että yritykset saisivat ka nnusteen tehdä tarjouksia, jotka ylittävät 
teknisissä eritelmissä asetetun tason ja sitä ka utta edistävät innovatiivisten tuotteiden tuloa 
markkinoille. Tällaisen perusteiden soveltam inen sopimuksentekovaiheessa voisi olla 
hyödyllistä myös tapauksissa, joissa markkinoilla sa atavilla olevista tuotteista tai palveluista 
on epävarmuutta.  
Kysymykset: 
70. Kokonaistaloudellisesti edu llisimman tarjouksen peruste näyttäisi soveltuvan 
parhaiten tapauksiin, joissa hankintaan li ittyy muiden politiikanalojen tavoitteita. 
Jotta tällaiset polii ttiset tavoitteet voitaisiin ottaa parhaiten huomioon, olisiko 
nykyisiä sääntöjä mielestänne syytä muutt aa (tietyntyyppisten sopimusten osalta / 
joillain erityisillä sektoreill a / tietyissä olosuhteissa)  
70.1.1.  ainoastaan poistamalla käytöstä alhaisimman hinnan peruste, 
70.1.2.  rajoittamalla hintaperusteen käyttöä ta i painoarvoa, jonka hankintaviranomaiset 
voivat antaa hinnalle, 
70.1.3.  ottamalla käyttöön kolmas sopimuksen tekoperuste alhaisimman hinnan ja 
kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjoukse n rinnalle? Jos vast aatte kyllä, mitä 
vaihtoehtoista perustetta ehdottaisitte, jott a voitaisiin sekä pyrkiä tehokkaammin 
muiden politiikanalojen tavoitteisiin että taata tasapuoliset toiminta- ja 
kilpailuedellytykset Euroopan yrityksille? 
71. Katsotteko, että esimerkiksi ympäristö-, sosiaali- tai innovaatioperusteen pohjalta 
määräytyvä pistemäärä tulisi joka tapauks essa rajoittaa tiettyyn enimmäismäärään, 
jotta perusteesta ei tu lisi suoritus- ja kustannus perusteita tärkeämpi? 
72. Katsotteko, että mahdollisuus sisällyttää s opimuksentekovaiheeseen ympäristö- tai 
sosiaaliperusteita ymmärretään ja että sitä käytetään? Pitäisikö sitä mielestänne 
selventää direktiivissä?  
73. Katsotteko, että elinkaar ikustannukset olisi ote ttava pakollisesti huomioon 
kokonaistaloudellisesti edullisinta tarjousta  määritettäessä, erityisesti suurten 
hankkeiden tapauksessa? Pitäis ittekö tällöin tarpeellisen a/tarkoituksenmukaisena, 
että komission yksiköt laativat tähän elinkaarikustannusmalliin sovellettavat 
menetelmät?  
Asianmukaiset sopimuksen toteuttamista koskevat lausekkeet  
FI 39   FI Julkisia hankintoja koskevien EU:n sääntöje n mukaan sopimusten toteuttamista koskevien 
lausekkeiden on liityttävä tehtäviin, jotka ova t tarpeen hankinnan kohte ena olevien tavaroiden 
tai palvelujen tuotannon ja tarjoamisen kanna lta. Tällaisissa sopimuksen toteuttamiseen 
liittyvissä ehdoissa voidaan ottaa huomioon muiden politiik analojen näkökohtia, kuten 
sosiaalisia ja ympäristökysymyksiä82. Viime mainitut vo itaisiin ottaa huomioon esimerkiksi 
vaatimalla päästöjen kompensoimista sellaisten  yksittäisten hankintojen  osalta, joihin liittyy 
merkittävä hiilijalanjälki. Joillain jäsenval tioilla on kokemusta taksipalvelujen tai muiden 
kuljetuspalvelujen hankkimisesta sillä ehdo lla, että näihin pa lveluihin käytetään 
tehokkaimpiin luokkiin kuuluvia ajoneuvoja. Sopimuksen toteuttamista koskevilla lausekkeilla voitaisiin myös ed istää innovointia sopimuksen tote uttamisen aikana esimerkiksi 
tarjoamalla kannusteita tuotte iden tai palvelujen edelle enkehittämiseen sopimusta 
toteutettaessa. 
Tässä vaiheessa hankintaviranomaiset voivat as ettaa tarjouskilpailun voittajalle tiettyjä 
velvoitteita, jotka liittyvät erilaisten ympäristö- tai sosiaalisten tavoitteiden saavuttamiseen ja 
joita ei voida ottaa huo mioon hankintamenettelyn aikaisemmissa vaiheissa. 
Kysymykset: 
74. Oletteko yhtä mieltä siitä, että sopimuks en toteuttamista koskevat lausekkeet ovat 
sopivin väline ottaa huomioon sopimuks en toteuttamiseen osallistuvien 
työntekijöiden työsuhteen ehto ihin ja työoloihin liittyvä t sosiaaliset näkökohdat? Jos 
ette, mikä olisi mielestänne paras vaihtoehtoinen ratkaisu? 
75. Millaiset sopimuksen toteuttamista koskeva t lausekkeet soveltuisivat mielestänne 
etenkin sosiaali-, ympäristö- ja en ergiatehokkuusnäkökohtien huomioonottamiseen? 
76. Tulisiko tietyt yleiset sopimuksen toteutta mista koskevat ja erityisesti sopimuksen 
toteuttamiseen osallistuvien työntekijöiden työsuhteen ehto ihin ja työoloihin liittyvät 
lausekkeet määrittää jo EU:n tasolla?  
Vaatimusten todentaminen 
Hankintaviranomaiset voivat määrittää ympäristö-  tai sosiaaliset vaatimukset laatiessaan 
teknisiä eritelmiä tai määrittäessään valint a-/sopimuksentekoperusteita tai sopimuksen 
toteuttamista koskevia lausekkeita. Tällöin ne laativat yleensä luettelon tiedoista (todistuksista/asiakirjoista tai erityisistä sitoumuksista), jo tka ehdokkaiden ta i tarjoajien on 
annettava osoittaakseen, että ne  pystyvät täyttämään ympäristö- tai sosiaaliset vaatimukset. 
Nykyisten sääntöjen mukaan osoitukseksi voidaan  hyväksyä erityiset sert ifiointijärjestelmät 
(esim. metsäsertifiointi tai sosiaaliset sertif ikaatit), mutta myös muut vastaavat tavat on 
hyväksyttävä. Yleinen julkisissa hankinnoissa esiin tuleva ongelma on näiden vaatimusten 
todentaminen toimitusketjussa. Todentamiskysymyksellä on erityinen merkitys tapauksissa, joissa osa toimitusketjusta sijaitsee jossain kolmannessa maassa. 
Arvioidessaan osallistumishakemu ksia ja tarjouksia hankintaviranomaiset tarkistavat, ovatko 
ehdokkaiden tai tarjoajien toimittamat tiedot ja as iakirjat vaatimustenmukaisia. Jos vaadittuja 
tietoja puuttuu tai jos toimitetut tiedot eivät t yydytä hankintaviranomaisi a, ehdokas tai tarjoaja 
suljetaan pois menettelystä. 
                                                
 
82 Ks. direktiivin 2004/18/EY 26 artikla.  
FI 40   FI Kysymykset: 
77. Katsotteko, että julkisten hankintojen  nykyisessä EU-kehyksessä tulisi tarjota 
nimenomaisia ratkaisuja siihen, m iten vaatimukset voidaan todentaa koko 
toimitusketjussa? Jos katsotte, milla isia ratkaisuja ehdottaisitte? 
78. Miten hankintaviranomaisia vo itaisiin parhaiten auttaa v aatimusten todentamisessa? 
Voitaisiinko hankintaviranomaisten  työtä helpottaa kehittämällä 
”standardimuotoisia” vaatimustenmuka isuuden arvioinnin järjestelmiä ja 
dokumentaatiota sekä merkin töjä? Jos tällainen lähest ymistapa valitaan, miten 
hallinnolliset rasitteet voidaan minimoida? 
Kytkös hankintasopimuksen kohteeseen/toteuttamiseen 
Kuten edellä todetaan, julkisia hankintoj a koskevassa EU:n nykyisessä oikeudellisessa 
kehyksessä kytkös hankintasopimuksen kohtees een on perusehto, joka on otettava huomioon 
sisällytettäessä julkis een hankintamenettelyyn mahdollisia mu ihin politiikanaloihin liittyviä 
näkökohtia. Tämä pätee koko hankintaprosessiin sen eri vaiheissa sekä se n eri osatekijöihin 
(teknisiin eritelmiin, valintaperusteisiin ja  sopimuksentekoperusteisiin). Jos sopimukseen 
sisällytetään sen toteuttamista koskevia laus ekkeita, lausekkeiden on kytkeydyttävä niiden 
tehtävien suorittamiseen, jotka ovat tarpeen ha nkinnan kohteena olevien tavaroiden/palvelujen 
tuotannon/tarjoamisen kannalta. 
Tämän vaatimuksen väljentäminen voisi lisätä julkisyhteisöjen mahdollisuuksia pyrkiä 
Eurooppa 2020 -tavoitteisiin julkisten hankint ojen avulla. Hankintaviranomaiset voisivat 
tällöin muun muassa vaikuttaa yritysten käyttäytymiseen hankinnan kohteena olevasta 
tuotteesta tai palvelusta riippumatta – esimerkiksi kannustamalla niitä suurempaan ympäristövastuullisuuteen tai kiinni ttämään enemmän huomiota yrityksen 
yhteiskuntavastuuseen. Tämä voisi olla tehok as väline tukea Eur ooppa 2020 -tavoitteita. 
Tällaista mahdollisuutta harkit taessa on kuitenkin arvioitava huolellisesti sen vaikutukset 
muun politiikan kannalta. Kytkös hankintasop imuksen kohteeseen takaa, että varsinainen 
hankinta pysyy keskeisenä prosessissa, jossa veronmaksajien rahoja käytetään. Tämä antaa 
tärkeät takeet siitä, että hankintaviranomaiset saavat parhaan mahdollisen tarjouksen ja että 
julkisia varoja käytetään tehokkaasti. Kuten ed ellä todetaan, kyseistä tavoitetta painotetaan 
myös Eurooppa 2020 -strategiassa, jonka mukaan  julkisten hankintojen  politiikassa tulee 
varmistaa julkisten varojen mahdollisimman tehoka s käyttö. Samalla nämä takeet hankintojen 
toteuttamisesta parhaaseen hi ntaan varmistavat tietyn joh donmukaisuuden EU:n julkisten 
hankintojen politiikan ja valtio ntukisääntöjen välillä, koska ne  varmistavat, että talouden 
toimijat eivät saa perustelematonta taloudellista  etua julkisten hankintasopimusten tekemisen 
kautta. Jos kytköstä hankint asopimuksen kohteeseen väljennettäisiin, EU:n julkisten 
hankintojen sääntöjen soveltam inen saattaisi etääntyä valtiontukisääntöjen soveltamisesta. 
Väljentäminen saattaisi myös olla vastoin tavoitetta valtiontukisääntöjen ja julkisen 
hankintojen sääntöjen lähentämisestä. 
Kytkös hankintasopimuksen kohteeseen voi myös  auttaa välttämään tilanteen, jossa jotkin 
tietystä maasta tulevat talouden toimijat saatta vat olla suotuisammassa asemassa muista 
jäsenvaltioiden tuleviin verra ttuna. Tällä on erityistä merkity stä tietyntyyppisille näkökohdille 
(mm. eräät sosiaaliset vaatimukset), jotka ova t todennäköisemmin sid oksissa kansallisiin, 
alueellisiin ja jopa paikallisiin olosuhteis iin, mutta se pätee myös muihin poliittisiin 
näkökohtiin, kuten ympäristökysymyksiin. Esimer kiksi tavaroiden hankinnoissa vaatimus 
FI 41   FI siitä, että tarjoa jien käyttämät toimistorakennuk set saavat olla yksinomaan 
aurinkolämmitteisiä, saattaa suosia sellaisista jäsenvaltioista tulevia yrityksiä, joissa vallitsevat aurinkoenergian käytön ka nnalta otolliset ilmasto-olosuhteet.
 
Politiikkanäkökohtien ja hankintasopimuksen koht een välisen kytköksen tarkoituksena on 
myös taata varmuus ja ennustetta vuus yrityksille. Jos tällaista kytköstä ei olisi (eikä EU:n 
tasolla yhdenmukaistettuja vaa timuksia), talouden toimijat voisivat joutua noudattamaan 
erilaisia vaatimuksia (liittyen naisten pros enttiosuuteen, työttömien palvelukseenottoon, 
työntekijöille tarjottaviin lastenhoitomahdollisuuksiin, ympäristö- tai jätehuoltotoimiin, ympäristömerkkeihin jne.) rii ppuen kulloisestakin hankinnasta tai hankintaviranomaisesta. 
Hankintaviranomaisten asettamien erilaisten vaatimusten noudattaminen s aattaa olla erityisen 
vaikeaa pk-yrityksille, koska niillä ei välttämättä ole ta rvittavia taloudellisia ja 
henkilöresursseja, jotta ne voi sivat täyttää tapauskohtaisesti hyvinkin vaihteleva t sosiaaliset 
vaatimukset. 
Lisäksi hankinnan kohteena olevaan tuotteeseen tai palveluun liittymättömät vaatimukset 
voisivat olla vastoin Eurooppa 2020 -tavoitett a innovoinnin edistämisestä, koska yritysten 
välinen kilpailu ei enää perustuisi parhaan (m ahdollisesti innovatiivisen) tuotteen tai palvelun 
kehittämiseen vaan yhtiöpolitiikkaan.  
Kysymykset: 
79. Jotkin sidosryhmät ehdottavat, että ehto a tarjouspyynnössä esitet tävien vaatimusten 
kytköksestä hankintasopimuksen kohteeseen vo itaisiin väljentää tai siitä voitaisiin 
jopa luopua kokonaan (tällöin olisi mahdollista  esimerkiksi vaatia, että tarjoajien on 
noudatettava sukupuolten tasa-arvon takaavaa  työhönottopolitiikkaa tai työllistettävä 
tietty määrä erityisryhmiin kuuluvia henki löitä, kuten työttö miä työnhakijoita, 
vammaisia jne.) Oletteko samaa mieltä? Mi tä hyötyä tai haittaa mielestänne olisi 
siitä, että kytköstä hankintasopimuksen kohteeseen väljennetään tai se poistetaan? 
80. Jos kytköstä hankintasopimuksen kohteeseen väljennetään, mitä mahdollisia 
korjaavia toimenpiteitä tulisi ottaa käyttöön, jotta voidaan vähentää syrjintäriskejä ja 
kilpailun merkittävään rajoit tumiseen liittyviä riskejä? 
81. Katsotteko, että pk-yritysten voi olla ongelmallista noudattaa kyseeseen tulevia 
erilaisia vaatimuksia? Jos katsotte, miten ongelmaan tulisi mielestänne puuttua?  
82. Jos kytköstä hankintasopimuksen kohteeseen tulisi väljentää tai se tulisi poistaa, 
missä hankintamenettelyn vaiheessa tämä pitäisi toteuttaa? 
82.1. Katsotteko, että teknisiä eritelmiä määritelt äessä olisi syytä väljentää vaatimusta 
siitä, että prosessointi- ja tuotantomene telmiä koskevien eritelmien on liityttävä 
tuotteen ominaisuuksiin, jotta voitaisiin ot taa huomioon tekijöitä, jotka eivät vaikuta 
tuotteen ominaisuuksiin (vaatimalla esimer kiksi kahvin hankinnoissa, että toimittaja 
maksaa tuottajille preemion investoitava ksi paikallisyhteisöjen sosioekonomista 
kehitystä edistäviin toimiin)?  
82.2. Pitäisikö julkisia hankintoja koskeva ssa EU:n lainsäädä nnössä sallia, että 
hankintaviranomaisten soveltamat valintaperu steet voivat perustua myös sellaisiin 
yritysten omaisuuksiin, jotka eivät liity hankintasopimuksen kohteeseen (esim. 
vaatimalla, että tarjoajien on noudate ttava sukupuolten tasa-arvon takaavaa 
FI 42   FI työhönottopolitiikkaa tai yleistä periaatetta työllistää tietyt  kiintiöt erityisryhmiin 
kuuluvia henkilöitä, kuten työttömiä työnhakijoita, vammaisia jne.)? 
82.3. Katsotteko, että kytköstä ha nkintasopimuksen kohteeseen tu lisi väljentä ä tai siitä 
tulisi luopua kokonaan sopimuksentekovaihees sa, jotta voidaan ottaa huomioon muut 
poliittiset näkökohdat (esim. antamalla li säpisteitä tarjoajille, jotka ottavat 
palvelukseen työttömiä t yönhakijoita tai vammaisia)? 
82.3.1.  Jos ratkaisuperusteena käytetään muuta kui n alinta hintaa tai kokonaistaloudellisesti 
edullisinta tarjousta tai jo s käytetään hankintasopimuksen kohteeseen liittymättömiä 
perusteita, EU:n julkisten hankintojen sääntöjen soveltamine n saattaa etääntyä 
valtiontukisääntöjen soveltamisesta, koska  muilla kuin taloudellisilla perusteilla 
tehtyihin hankintasopimuksiin voi liittyä valtiontuen käyttöä, mikä voisi olla 
ongelmallista EU:n valtiontukisääntöjen kann alta. Oletteko samaa mieltä? Jos olette, 
miten ongelmaan tulisi puuttua? 
82.4. Tulisiko julkisia hankintoja koskevassa EU:n lainsäädännössä  mielestänne sallia, että 
hankintaviranomaiset voivat määrätä sopim uksen toteuttamista koskevia lausekkeita, 
jotka eivät suoranaisesti liity kyseisten tava roiden ja palvelujen toimittamiseen (esim. 
vaatimalla, että tarjouskilpail un voittajat huolehtivat siitä, että niiden työntekijöiden 
käytössä on lastenhoitopalveluja, tai kohdentav at tietyn osan palkkiostaan sosiaalisiin 
hankkeisiin)?  
4.2. Hankintakohteet Eurooppa 2020 -tavoitteiden tukena  
Politiikkatavoitteet olisi mahdollista  saavuttaa julkisten hankintojen kautta myös asettamalla 
hankintaviranomaisille hankinta kohteisiin liittyviä velvoitte ita. Tämä voitaisiin toteuttaa 
esimerkiksi asettamalla pakollisia vaatimuks ia tai kriteerejä hankinnan kohteena olevien 
tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksille (esim.  energian- tai resurssi enkäytön enimmäistasot, 
ympäristölle haitallisten aineiden enimmäistasot tai kierrätyksen vähimmäistasot) tai vaihtoehtoisesti tavoitteita (esim. 60 prosenttia julkisista hankinnoista olisi oltava 
ympäristöystävällisiä)
83. 
Hiljattaisessa EU-tason alakoht aisessa lainsäädännössä on 
• asetettu hankintaviranomaisille velvoitteita edellyttää hankintasopimuksissaan tiettyä 
energiatehokkuustasoa84, 
• asetettu hankintaviranomaisille velvoitteita ottaa energia- tai muut  ympäristövaikutukset 
huomioon julkisia hankintoja koskevissa päätöksissään85, 
• kehotettu julkista sektoria näyttämään es imerkkiä energiatehokkuuden alalla vahvistamalla 
vähimmäismäärä energiatehokkaisiin ha nkintoihin liittyviä toimenpiteitä86 ja edistämällä 
                                                 
83 Esimerkiksi ympäristöä säästävien julkisten hankintojen alalla useat jäsenvaltiot, kuten Alankomaat, 
Suomi, Slovenia, Itävalta ja Belgia, ovat asettaneet kunnianhimoisia tällaisiin hankintoihin liittyviä 
kansallisia tavoitteita.  
84 Asetus (EY) N:o 106/2008, EUVL L 39, 13.2.2008, s. 1 (ns. EU Energy Star -asetus). 
85 Direktiivi 2009/33/EY puhtaiden ja energiatehokkaiden tieliikenteen moottoriajoneuvojen 
edistämisestä. 
86 Direktiivi 2006/32/EY energian loppukäytön tehokkuudesta ja energiapalveluista. 
FI 43   FI resurssitehokkaita julkis ia rakennuksia (esim. rakennuksia, joiden primaarienergiankulutus 
on alhainen tai nolla87). 
• kehotettu hankintaviranomaisia pyrkimään te kemään hankintansa ainoastaan parhaimpiin 
energiatehokkuusluokkiin  kuuluvista tuotteista88.  
Tuoreessa tiedonannossaan Energia 2020 – Strategia kilpailukykyisen, kestävän ja varman 
energiansaannin turvaamiseksi89 komissio toteaa, että energiakriteerejä (liittyen tehokkuuteen 
sekä uusiutuvien energiamuotojen  ja älykkäiden energi averkkojen käyttöön)  olisi käytettävä 
kaikissa töiden, palvelujen tai t uotteiden julkisis sa hankinnoissa. 
Tuotteiden osalta voitaisiin myös käyttä ä laajemmin sellaista rahallisen arvon 
määrittämismenetelmää kuin puhtaita ajoneuvoja koskevassa direktiivissä90. Velvoite siitä, 
että tuotteiden ja palvelujen hankintapäätöks essä on otettava huomioon elinkaarikustannukset 
(kuten jo vaaditaan ajoneuvoj en osalta), voi johtaa kokonais kustannusten alenemiseen. Tätä 
varten olisi kuitenkin määriteltävä yleiset me netelmät, joita voitaisiin käyttää kaikissa 
tuoteryhmissä. 
Pakollisten vaatimusten sisällyttämistä julkisia hankintoja koskeviin EU-sääntöihin ns. 
delegoituihin säädöksiin perustuvan lainsääd ännön avulla on suositeltu yleisellä tasolla 
lisäkeinona edistää innovointia ja muita politiikkatavoitteit a Eurooppa 2020 -strategian 
puitteissa91. 
Sosiaaliseen osallisuuteen liittyen Euroopan vammaisstrategiassa 2010–202092 todetaan, että 
komissio aikoo selvittää, olisiko hyödyllistä hyvä ksyä sääntelytoimenpiteitä tuotteiden ja 
palvelujen saavutettavuuden varmistamiseksi, mihin sisältyisivät myös toimet julkisten 
hankintojen käytön tehostamiseksi. 
Tällaisten velvoitteiden asettaminen voi olla  hyvin toimiva keino Eu rooppa 2020 -tavoitteiden 
saavuttamiseksi, sillä niiden a vulla voidaan edistää sellaisten tavaroiden ja palvelujen tuloa 
markkinoille, joihin liittyy suuri yhteiskunnal linen arvo. Lisäksi hankintastrategioihin 
liittyvien päätösten keskittämisellä voidaan vältt ää hankintapolitiikan hajanaisuutta ja lisätä 
ennustettavuutta talouden toimijoiden hyödyksi.  Esimerkiksi jäsenva ltioiden erilaiset 
lähestymistavat ympäristöä säästäviin julk isiin hankintoihin voiva t aiheuttaa ongelmia 
toimittajille, erityisesti pk-yrityksille, joiden on mukauduttava erilaisiin toimintapuitteisiin eri 
jäsenvaltioissa. Tämä monimutk aistaa ympäristöä säästävien  tuotteiden ja palvelujen 
kehittämistä ja myyntiä. 
                                                 
87 Direktiivi 2009/28/EY uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä (EUVL L 
140, 5.6.2009, s 16) ja direktiivi 2002/31/EU rakennusten energiatehokkuudesta (EUVL L 153, 18.6.2010, s. 13).  
88 Direktiivi 2010/30/EU energiaan liittyvien tuotteiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen 
osoittamisesta merkinnöin ja yhdenmukaisin tuotetiedoin (EUVL L 153, 18.6.2010, s. 6). 
89 KOM(2010) 639. 
90 Direktiivissä asetetaan elinkaarikustannusten huomioonottamiseen liittyvä velvoite, jonka toteuttamisen 
tukemiseksi komissio on kehittänyt erityisen Puhtaan ajoneuvon portaalin, joka tarjoaa kaikki 
tarvittavat tiedot elinkaarikustannusten rahallisen arvon määrittämiseksi direktiivin mukaisesti: 
http://www.cleanvehicle.eu/ ; http://ec.europa.eu/transport/urban/v ehicles/directive/directive_en.htm. 
91 Mario Montin raportti Euroopan komission puheenjohtajalle 9. toukokuuta 2010, Uusi 
sisämarkkinastrategia , kohta 3.4 (s. 78).  
92 KOM(2010) 636. 
FI 44   FI Hankintakohteita koskeviin velvoitteisiin liitt yen on toisaalta tuotu esille myös joitain 
ongelmia. 
Yksi tärkeä huomioon otettava näkökohta on risk i siitä, että tällaisten velvoitteiden 
käyttöönotto johtaa syrjintään tai rajoittaa kilpai lua hankintamarkkinoilla ja  johtaa sitä kautta 
tarjoajien vähenemiseen ja korkeampiin hintoihin, mikä voi olla ongelmallista monissa jäsenvaltioissa vallitsev ien talousvaikeuksien ja budjettira joitusten aikana. Riskiä voidaan 
vähentää huolehtimalla siitä, että asetettavat vaatimukset ja kriteerit ovat objektiivisia ja 
syrjimättömiä ja että niitä käytetään vain  silloin, kun markkinakehitys on EU:n mitassa 
tarpeeksi laajaa toimivan kilpail un varmistamiseksi. Olisi myös otettava huomioon, että jotkin 
ympäristönsuojelun tiukentamiseen liittyvät v aatimukset voivat johtaa keskipitkällä tai 
pitkällä aikavälillä taloudellisiin sääs töihin (esim. energiatehokkuuden alalla).  
Tietyntyyppisillä velv oitteilla voi olla muita suur empi vaikutus kilpailuun 
hankintamarkkinoilla. 
– Suorituskykyvaatimuksina määriteltävät tekni set eritelmät vaikuttavat todennäköisesti 
vähemmän rajoittavasti kilpailuun kuin yksit yiskohtaiset eritelmät hankinnan kohteena 
olevien tavaroiden teknisistä ominaisuuksista.  
– Hankinnan kohteena olevien tavaroiden teknis iä ominaisuuksia koskevat pakolliset 
säännökset saattavat vähentää merkittävästi valikoimaa ja kilpailua hankintamarkkinoilla 
tai jopa eliminoida ne kokonaan; toisaalta pako lliset säännökset liittyen päätökseen siitä, 
mitkä eri sopimuksentekoperusteista tul ee ottaa huomioon (esim. energiatehokkuus, 
elinkaarikustannukset tai est eetön suunnittelu), vaikuttaisiv at todennäköisesti vähemmän 
rajoittavasti kilpailuun hankintamarkkinoilla.  
Hankintakohteisiin liittyvien velvoitteiden aset taminen hankintaviranomaisille myös vähentää 
hankintaviranomaisten toimintavapautta hankintamenettelyissä. Tämä voi vaikuttaa niiden mahdollisuuksiin hankkia tavaroita ja palveluja, jotka soveltuvat kaikilta osin yksittäisten 
hankintaviranomaisten erityistarpeisiin. Tätä risk iä voisi olla mahdollista vähentää asettamalla 
velvoite asianmukaiselle tasolle. 
On esitetty myös, että hankintakohteisiin liittyvät keskitetysti asetettavat velvoitteet loisivat 
ylimääräisen hallinnollisen rasitteen hankintav iranomaisille ja talouden toimijoille muun 
muassa lisäämällä työtaakkaa tarkistettaessa, että yritykset noudattavat vaatimuksia. Lisäohjeistus ja riittävä koulutus se kä varta vasten kehitetyt välineet
93 voisivat auttaa 
hankintaviranomaisia suoriutumaan tehokkaasti tä stä työtaakasta. Lisäksi EU:n tasolla sovitut 
standardivaatimukset (esim. parhaisiin suorituskykyluokkiin kuuluvien ja merkinnöin 
varustettujen tuotteiden  hankkiminen) voisi poistaa sen ta rpeen, että hankintaviranomaisilla 
on oltava tekninen erityistietämys eritelmien l aatimiseksi. Tämä yksinkertaistaisi joissain 
tapauksissa kyseisten kriteerie n huomioonottoa paikallisella, al ueellisella ja kansallisella 
tasolla. 
Vähemmän pitkälle menevänä ratkaisuna olisi tarjota kannusteita tietynt yyppisten tavaroiden 
tai palvelujen hankintaan velvoittamatta siihen. Tällaisia kannusteita voisiv at olla taloudelliset 
edut, joita hankintaviranomaise t saavat ympäristöä säästävi en, sosiaalista osallisuutta 
edistävien tai innovatiivisten tavaroiden ja  palvelujen hankinnasta, mekanismit parhaiden 
toimintatapojen vaihtamiseksi hankintaviranomaisten välillä tai muut tukimekanismit 
                                                 
93 Kuten edellä mainittu Puhtaan ajoneuvon portaali. 
FI 45   FI hankintaviranomaisille, jotka haluavat ed istää Eurooppa 2020 -tavoitteita hankintojensa 
kautta. 
Kysymykset: 
83. Ovatko hankintakohteisiin liittyvät EU-t ason velvoitteet mielestänne hyvä keino 
saavuttaa muiden politiikanaloj en tavoitteet? Mitkä olisivat tällaisen lähestymistavan 
pääasialliset edut ja haitat? Millä erityis illä tuote- tai palvelusektoreilla ja millä 
erityisillä politiikanaloilla hankintakohteisiin  liittyvät velvoitteet olisivat mielestänne 
hyödyllisiä? Perustelkaa. Antakaa esimerkkejä jäsenvaltioiden hankintakäytänteistä, 
jotka voitaisiin ottaa kä yttöön EU:n tasolla. 
84. Katsotteko, että muita hankintakohteisiin liitty viä velvoitteita tulisi sisällyttää EU:n 
tasolla alakohtaiseen lainsäädäntöön (ympär istö, sosiaaliala, energia, esteettömyys 
jne.) vai tulisiko niitä sen sijaan vahvistaa osana yleistä julkisia hankintoja koskevaa 
EU-lainsäädäntöä? 
85. Tulisiko hankintakohteisiin liittyvät velv oitteet asettaa kans allisella tasolla? 
Katsotteko, että nämä kansalliset vel voitteet voisivat joht aa sisämarkkinoiden 
fragmentaatioon? Jos katsotte, miten tätä  riskiä voitaisiin parhaiten vähentää? 
86. Tulisiko hankintakohteisiin liittyvien vel voitteiden velvoittaa hankintaviranomaisia 
määrällisesti (esim. ympäristöä säästäviin julkisiin hankintoihin siirtymisen laajuus), 
hankinnan kohteena olevien tavaroiden/palve lujen/urakoiden ominaisuuksien suhteen 
vaiko erityiskriteereinä, jotka on otettava  huomioon yhtenä tarjouksen osatekijänä?  
86.1. Mikä liikkumavara hankintaviranomaisi lle olisi jätettävä hankintapäätösten 
tekemisessä?  
86.2. Tulisiko pakolliset vaatimukset asettaa vain vähimmäistasolle niin, että yksittäiset 
hankintaviranomaiset voiv at halutessaan asettaa tiukempia vaatimuksia? 
87. Miten teknologian kehitys voitaisiin ottaa parhaiten huomioon kehittyneimmän 
teknologian valitsemiseksi (esim. antamalla  jonkin tahon tehtäväksi seurata, mikä 
teknologia on kehitetty pisimmälle, tai v aatimalla hankintaviranomaisia ottamaan 
kehittynein teknologia huomi oon yhtenä sopimuksentekoperu steena taikka jollain 
muulla tavoin)?  
88. Hankintakohteisiin liittyvien pakollisten perusteiden tai tavoitteiden käyttöönotto ei 
saisi johtaa kilpailun estymiseen hankint amarkkinoilla. Miten kilpailun estyminen 
voitaisiin ottaa huomioon ja  välttää kyseisten perust eiden tai tavoitteiden 
asettamisessa?  
89. Katsotteko, että hankintakohteisiin liittyvien velvoitteiden asettaminen lisäisi 
erityisesti pienten yritysten hallinnollista rasitetta? Jos katsotte, miten tätä riskiä 
voitaisiin vähentää? Millais illa täytäntöönpanotoimenpiteil lä ja/tai ohjeistuksella 
velvoitteita pitäisi tukea? 
90. Jos ette kannata hankintakohteisiin liittyvi ä velvoitteita, pitäis ittekö jotain muuta 
välinettä (esim. suosituksia tai muita  kannusteita) tarkoituksenmukaisina?  
FI 46   FI 4.3. Innovointi 
Euroopassa on valtaisat käyttämättömät mahdollisuudet edistää innovointia julkisten 
hankintojen kautta ja samalla ka nnustaa rajatylittävää kilpailua, t ukea vähähiilistä  taloutta ja 
aikaansaada hankintaviranomaisten kannalta pa ras vastine rahalle. Julkisten hankintojen 
kohdistaminen innovatiivisiin tuotteisiin ja palvel uihin on olennainen keino parantaa julkisten 
palvelujen laatua ja tehokkuutta  budjettirajoitusten aikana. 
Julkisia hankintoja koskevissa EU:n direktiivei ssä on omaksuttu joustava lähestymistapa, joka 
antaa hankintaviranomaisille mahdollisuuden hy ödyntää innovaatiohakuista hankintamallia ja 
sitä kautta kannustaa teollisuutta löytämään  uusia pitkälle kehitettyjä ratkaisuja. 
Suunnittelukilpailuilla94 hankintaviranomaiset voivat hakea suunnitelmia tai hankkeita 
esimerkiksi arkkitehtuurin alalla , tekniikka- ja rakennusalalla tai tietojenkäsittelyn alalla. 
Tässä menettelyssä osallistujia pyydetään  ehdottamaan hankkeita ilman tarkkaa 
tarjouseritelmää; osallistujat voivat vapaasti ehdo ttaa innovatiivisia ideoita, joita voidaan sen 
jälkeen käyttää tulevassa hankintamenettelyssä. 
Hyvin monimutkaisille hankintasopimuksille, joit a hankintaviranomaiset eivät katso voitavan 
myöntää avoimessa tai rajoitetussa menettelyssä, direktiivi tarjoaa käyttöön toisen menettelyn, 
nimittäin kilpailullisen neuvottelumenettelyn95. Siinä hankintaviranomaiset voivat neuvotella 
ehdokkaiden kanssa yksilöidäks een ja määritelläkseen tarpei siinsa parhaiten soveltuvat 
ratkaisut. Osallistujien edelly tetään ehdottavan ideo ita ja ratkaisuja, jo ista neuvotellaan 
hankintaviranomaisten kanssa.  
Julkisia hankintoja koskevien nykyisten EU-sääntöjen tarkoituksena on taata suoja 
innovatiivisille ratkai suille, vaikka ne eivät kuuluisi  immateriaalioikeuksien piiriin. 
Hankintaviranomaiset eivät saa an taa ehdotettuja ratk aisuja eivätkä muita  luottamuksellisia 
tietoja muiden osallistu jien tietoon ilman tarjouksen tekijän suostumusta96. 
Ongelmana on kuitenkin tuotu esiin se, että er ityisesti kilpailullisessa  neuvottelumenettelyssä 
saatetaan ottaa huomioon vain tietyt valikoidut immateriaalioikeudet tai ne otetaan huomioon 
vain joidenkin innovatiivisten ratkaisujen tapa uksessa. Toisin sanoen jo s osallistuja paljastaa 
ratkaisunsa ominaispiirteet, ne voivat päätyä muiden ehdokkaiden tietoon. Nykyiset säännöt 
edellyttävät näiden tietojen pitämistä luottam uksellisina, mutta hankintaviranomainen joutuu 
joka tapauksessa hankalien päätösten eteen jo utuessaan yhtäältä noudattamaan velvoitetta 
suojata luottamukselliset tiedot ja toisaalta palj astamaan jotkin tiedot, jotta voitaisiin yksilöidä 
sen tarpeisiin parhaiten soveltuvat ratkaisut. Hankintaviranomaiset saa ttavat haluta painostaa 
tarjoajia suostumaan tietojen paljastamiseen. Li säksi se, että paras (t s. hankintaviranomaisen 
valitsema) ratkaisu esitetään joka tapauksessa  kaikille osallistujil le, joita pyydetään sen 
jälkeen jättämään tarjouksia kys eisen ratkaisun perusteella, ei  ehkä kannusta osallistujia 
esittämään erittäin innovatiivisia ratkaisuja, koska niillä ei ole ta keita siitä, että ne 
”palkittaisiin” kyseisen ratkaisun keksimisestä sillä, että ne saavat itse hankintasopimuksen. 
                                                 
94 Ks. direktiivin 2004/18/EY 66–74 artikla. 
95 Ks. direktiivin 2004/18/EY 29 artikla ja johdanto-osan 31 kappale. Kilpailullisesta 
neuvottelumenettelystä ei säädetä direktiivissä 2004/17/EY. Mikään ei kuitenkaan estä 
hankintaviranomaista, joka on päättänyt noudattaa neuvottelumenettelyä julkaisemalla ennakolta 
tarjouskilpailuilmoituksen, määräämästä eritelmissä, että noudatettava menettely on direktiivin 2004/18/EY mukainen kilpailullinen neuvottelumenettely.  
96 Direktiivin 2004/18/EY 29 artiklan 3 kohta. Tämä tae tulee kyseisen direktiivin 6 artiklan 
luottamuksellisuuslausekkeen lisäksi. 
FI 47   FI Tarjouspyyntöä valmistellessaan hankintaviranomaiset voivat myös päättää sallia, että 
tarjoajat esittävät vaihtoehtois ia tarjouksia. Tällöin tarjoajat saattavat ehdottaa tavaroita tai 
palveluja, jotka eivät vastaa hankintavir anomaisen yksilöimiä mutta jotka täyttävät 
tarjousasiakirjoihin sisältyvät tekniset vähimm äisvaatimukset. Mahdollisu us esittää tarjouksia, 
jotka poikkeavat hankintaviranomaisten alun peri n esittämistä teknisistä eritelmistä, kannustaa 
talouden toimijoita ehdottamaan innovatiivis empia palveluja tai tuotteita. Tämä voi 
stimuloida uusien teknologioiden tutkimusta ja antaa käyttäjille mahdollisuuksia hyötyä 
teknisestä kehityksestä.  
Toinen tärkeä tapa edistää innovointia on se, et tä hankintaviranomaiset pyytävät kehittämään 
tuotteita ja palveluita, joita  ei ole vielä saatavilla mar kkinoilla. Nykyisen lainsäädännön 
puitteissa tämä voidaan toteutt aa ns. esikaupallisina hankintoina97, joissa on kyse tutkimus- ja 
kehittämispalvelujen hankkimisesta uusien ratkaisujen kehittämiseksi98, minkä jälkeen 
lopullinen tuote tai palvelu on mahdollista hankkia myöhemmässä vaiheessa tavanomaisessa julkisessa hankintamenettelyssä. Tässä mallissa viranomaiset voivat jakaa tavaran- tai palveluntoimittajien kanssa riskit ja hyödyt, jo ita uusien pienen volyymin tuotteiden ja 
palvelujen suunnitteluun, prototypointiin ja test aukseen liittyy, tarvitsematta turvautua valtion 
tukeen.  
Esikaupallisilla hankinnoilla hanki ntaviranomaiset voivat lisätä tuntuvasti julkisten palvelujen 
laatua ja tehokkuutta, sillä niiden avulla void aan luoda edelläkävijämarkkinoita ja saattaa 
kehitteille uusia läpimurtoratkaisuja julkisen sekt orin haasteisiin, joiden ratkaisemiseksi ei ole 
vielä valmiita tuotteita ja palveluja markkinoilla. 
Vaikka käytössä on tällaisia eri mahdollisuuks ia edistää innovointia julkisten hankintojen 
kautta, sidosryhmät väittävät, että julkisilla ha nkinnoilla tavoitellaan Euroopassa liian harvoin 
innovointia. Tähän voi olla useita  syitä, kuten väärät, vähärisk isiin ratkaisuih in johtavat 
kannusteet, uusien teknologioide n ja innovaatioiden onnistuneeseen hankintaan vaadittavan 
tietämyksen ja valmiuksien puuttuminen, ju lkisen hankintatoimi nnan ja poliittisten 
tavoitteiden irrallisuus toisistaan sekä strategisen lähest ymistavan puuttuminen. Esiin tullut 
ohjeistuksen tarve edellyttääkin keskustelua siitä, miten julkisia hankintoja koskevien 
sääntöjen soveltaminen ja mahdolliset muut toimenpiteet voisivat auttaa hankintaviranomaisia edistämään innovointia. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä suorituskyvyn mittaamiseen, 
koska tällä on keskeinen merkity s arvioitaessa vaikutusta, j oka julkisilla ha nkinnoilla on 
innovointiin, suorituskyvyn parantamiseen ja  innovaation vars inaisen tavoitteen 
saavuttamiseen.  
Kysymykset: 
91. Oletteko sitä mieltä, että innovointia on tarpeen edistä ä ja stimuloida julkisten 
hankintojen kautta? Mitkä kannusteet/toim enpiteet tukisivat ja vauhdittaisivat 
innovaatioiden käyttöönottoa ju lkisen sektorin elimissä?  
                                                 
97 Esikaupallisia hankintoja tarkastellaan lähemmin komission tiedonannossa Esikaupalliset hankinnat:  
innovoinnin edistäminen kestävien ja korkealaat uisten julkisten palvelujen varmistamiseksi 
Euroopassa , KOM(2007) 799 ja siihen liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa 
SEC(2007) 1668. Lisätietoa viimeisimmästä kehityksestä ja esikaupallisiin hankintoihin liittyvää uutismateriaalia saa verkko-osoitteesta http://cordis.europa.eu/fp7/ict/pcp/home_en.html 
98 Nämä hankinnat eivät direktiivin 2004/18/EY 16 artiklan f alakohdan nojalla kuulu EU:n julkisten hankintojen direktiivien soveltamisalaan. 
FI 48   FI 92. Antaako kilpailullinen neuvottelumene ttely mielestänne riittävän suojan 
immateriaalioikeuksille ja i nnovatiivisille ratkaisuille niin, että tarjoajat eivät menetä 
innovatiivisten ideoidensa tuomia hyötyjä?  
93. Voitaisiinko muilla menettelyillä täy ttää paremmin vaatimus innovoinnin 
edistämisestä suojaamalla uudet ratkaisut? Jos voitaisiin, millaiset menettelyt 
soveltuisivat tähän parhaiten? 
94. Pidättekö sopivana tapana edistää innovoint ia esikaupallisilla hankinnoilla, joissa 
hankintaviranomaiset hankkivat t&k-palveluj a sellaisten tuotteiden kehittämiseksi, 
joita ei ole vielä saatavilla markkinoilla?  Tarvitaanko lisää jäsenvaltioiden t&k-
hankintojen parhaiden toimintatapojen levi ttämistä ja/tai benchmarking-kehittämistä, 
jotta voidaan helpottaa laaj empaa siirtymistä esikaupal lisiin hankintoihin? Olisiko 
mitään muita keinoja, jotka eivät nimeno maisesti sisälly nykyiseen lainsäädäntöön 
mutta joiden avulla hankintaviranomaiset voisivat hakea sellaisten tuotteiden ja 
palvelujen kehittämistä, joita ei ole vielä saatavilla markkinoilla? Näettekö erityisiä 
tapoja, joilla hankintaviranomaiset voisi vat kannustaa pk-yrityks iä ja uusyrityksiä 
osallistumaan esikaupallisiin hankintoihin? 
95. Tarvitaanko pk-yritysten innovointivalmiuks ien edistämiseksi mu ita toimenpiteitä? 
Jos tarvitaan, millaisia to imenpiteitä ehdottaisitte? 
96. Minkälaisia suorituskykyä mittaavia toimenpiteitä ehdottaisitte, jotta voidaan seurata 
innovatiivisten julkisten hankintojen edisty mistä ja vaikutusta? Mitä tietoja nämä 
toimenpiteet edellyttäisivät ja miten ne voidaan koota aiheuttamatta lisätaakkaa 
hankintaviranomaisille ja /tai talouden toimijoille? 
4.4. Sosiaalipalvelut 
Sosiaalipalvelut sisältyvät direktiivin 2004/18/EY liitteeseen II B. Näin ollen – kuten edellä 
selitetään – sosiaalipalvelujen hankintasopimu ksiin, joiden arvo ylittää julkisia palveluja 
koskevien direktiivien kynnysarvot, sovelletaan vain joitain direktiivien sääntöjä (koskien 
teknisiä eritelmiä ja hankintamenettelyn tulosten julkaisemista) sekä EU-oikeuden 
perusperiaatteita, joihin kuuluva t syrjimättömyys ja avoimuus99. Kuten edellä selitetään, 
kynnysarvojen alapuolelle jääviin hankintasopim uksiin sovelletaan ainoastaan EU-oikeuden 
perusperiaatteita – kuten syrjimättömyyttä ja avoimuutta –, jos kyseisiin sopimuksiin liittyy 
rajat ylittävä intressi.  
Näistä syistä viranomaisilla on noudatettavissa  menettelyissä jo merkittävä liikkumavara 
niiden ulkoistaessa sosiaalipalveluja julkisilla hankintasopimuksilla. Lisäksi julkisyhteisöt voivat asettaa vaatimuksia erityisesti kys eisen palvelun laadulle, kattavuudelle ja 
jatkuvuudelle sekä vaatimuksia, jotka koskevat kä yttäjien mukanaoloa ja osallistumista 
palvelun tarjontaan ja arviointiin sekä sen varmis tamista, että palvelun tarjoajat perehtyvät 
paikallisiin olosuhteisiin palvelua toteuttaessaan
100. 
                                                 
99 Sosiaalipalvelut kuuluvat direktiivin 2004/18/EY liitteessä II B lueteltuihin palveluihin, joihin 
sovelletaan vain joitakin direktiivin sääntöjä (liitteessä II A ja liitteessä II B lueteltujen palvelujen 
välistä eroa selostetaan kyseisen direktiivin 20 ja 21 artiklassa).  
100 Julkisia hankintoja koskevien sääntöjen soveltamisesta sosiaalipalveluihin on – ottaen huomioon 
julkisten viranomaisten laaja liikkumavara tällä alalla – annettu erityistä ohjeistusta asiakirjassa Guide 
to the application of the European Union rules on State aid, public procurement and the internal 
FI 49   FI Jotkin sidosryhmät esittävät nykyisten sääntöjen muuttamist a, jotta sosiaalipalvelujen 
erityispiirteet voitaisiin ottaa paremmin  huomioon. Erityisesti vaaditaan korkeampia 
kynnysarvoja näille palveluille. On huomatta va, että sosiaalipal velujen tapauksessa 
kynnysarvojen nostaminen ei johtaisi katt avuuden rajoittamiseen ja mahdollisiin 
kompensaatiovaatimuksiin GPA-sopimuksen ja muiden kansainvälisten sopimusten nojalla, 
koska B-palvelut eivät kuulu kyseist en sopimusten soveltamisalaan.  
Kysymykset: 
97. Katsotteko, että sosiaalipalvelujen erityis piirteet tulisi ott aa kattavammin huomioon 
julkisia hankintoja koskevassa EU:n lainsäädännössä? Kuinka tämä olisi tehtävä? 
97.1. Katsotteko, että tiettyjä sosiaalipalve lujen hankintaan liittyviä näkökohtia olisi 
säänneltävä nykyistä laajemmin EU:n ta solla näiden palvelujen laadun 
parantamiseksi? Erityisesti: 
97.1.1.  Tulisiko direktiiveissä kiel tää alhaisimman hinnan käyttö  sopimuksentekoperusteena 
/ rajoittaa hintaperusteen kä yttöä / rajoittaa painoarvoa, jonka hankintaviranomaiset 
voivat antaa hinnalle / ott aa käyttöön kolmas sopimuks entekoperuste alhaisimman 
hinnan ja kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjouksen lisäksi? 
97.1.2.  Tulisiko direktiiveissä sallia se mahdolli suus, että sosiaalipalvelujen sopimuksia 
varataan voittoa tavoittelemattomille or ganisaatioille? Pitäisikö tällaisille 
organisaatiolle antaa muita etuoikeuksia sosiaalipalvelusopimusten teon yhteydessä? 
97.1.3.  Sopimuksentekoperusteiden väljentämine n tai sopimusten varaaminen tietyn 
tyyppisille organisaat ioille voisi vaarant aa hankintamenettelyje n tavoitteen taata 
tällaisten palvelujen hankinta ”vähim min yhteisölle koituvin kustannuksin” ja 
aiheuttaa riskin siitä, että sopimuksiin liittyy valtiontukea? Oletteko samaa mieltä? 
97.2. Katsotteko, että muita sosiaalipalveluj en hankinnan näkökohtia tulisi säännellä 
vähemmän (esim. nostamalla kynnysarvoja tai soveltamalla de minimis  -sääntöjä 
tällaisten palvelujen osalta )? Millä tätä sosiaalipalvelu jen erikoiskohtelua voitaisiin 
perustella? 
5. ASIANMUKAISTEN MENETTELYJEN VARMISTAMINEN  
Koska julkisiin hankintoihin liittyy taloudellisia riskejä sekä julkisen ja yksityisen sektorin 
välinen tiivis vuorova ikutus, ne ovat alttiita  sääntöjenvastaisille l iiketoimintakäytännöille, 
kuten eturistiriidoille, suosinnalle ja kor ruptiolle. Samasta syystä ns. Tukholman 
ohjelmassa101 mainitaan julkiset hankinnat erityishuomiota vaativana osa-alueena korruption 
torjunnassa.  
                                                                                                                                                         
market to services of general economic interest and, in particular, to social services of general interest  
(SEC(2010) 1545), jolla päivitetään komission yksiköiden valmisteluasiakirjaa Frequently Asked 
Questions concerning the application of public procur ement rules to social services of general interest , 
SEC(2007) 1514, 20.11.2007. 
101 Neuvoston asiakirja 17024/09, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyi 10. ja 11. joulukuuta 2009. 
FI 50   FI Sääntöjenvastaisten liiketoimintakäytäntöjen estämiseksi tarvitaan tehokkaita mekanismeja, 
jotka paitsi varmistavat tasa puolisen kilpailun ja  veronmaksajien rahojen tehokkaan käytön 
myös voivat edistää merkittävästi yl eistä talousrikollisuuden torjuntaa. 
Direktiivit sisältävät jo vaatimuksia menette lyn läpinäkyvyydestä, jotta voidaan varmistaa 
kaikkien tarjoajien tasavertaine n kohtelu ja minimoida sääntöjenvastaisten käytäntöjen riskit. 
Nykyiset direktiivit eivät kuitenk aan sisällä erityisiä sääntöjä eturistiriitojen estämisestä ja 
sanktioimisesta, ja niistä on vain vähän sääntö jä, joilla nimenomaan torjutaan suosintaa ja 
korruptiota julkisissa hanki nnoissa. Näihin kysymyksiin puututaan yksityiskohtaisemmin 
kansallisessa lainsäädännössä, mutta sen tarjoamat takeet vaihtelevat paljon jäsenvaltioittain.  
Menettelyllisten takeiden lisääminen  EU:n tasolla sääntöjenvastaisten 
liiketoimintakäytäntöjen varalta voisi parantaa  Euroopan yleistä suojautumista tällaisilta 
käytännöiltä, lisätä menettelyjen yleistä tasapuoli suutta ja vähentää hanki ntaprosessin alttiutta 
petoksille ja korruptioll e. Lisätakeet usein kuite nkin tuovat halli nnollisia rasitteita  hankkijoille 
ja yrityksille, ja sääntöjenvastaisten liiketoimi ntakäytäntöjen torjunnasta saatavaa lisäarvoa 
onkin punnittava huolellisesti suhteessa kielteisiin vaikutuksiin, joita niillä voi olla yleiseen 
tavoitteeseen menettelyjen yksinkertaistamisesta. 
5.1. Eturistiriitojen välttäminen 
Eturistiriidalla tarkoitetaan tilannetta, joss a sopimuspäätökseen osallistuvilla henkilöillä on 
keskenään ristiriitaisia ammatillisia tai henkilö kohtaisia velvoitteita taikka henkilökohtaisia 
tai taloudellisia intressejä, jotka voivat vaik euttaa heidän tehtävie nsä tasapuolista ja 
puolueetonta hoitamista, tai jossa henkilöllä on mahdollisuus vaikuttaa hankintaviranomaisen 
päätöksentekoon omien etujensa ajamiseksi. Eturis tiriidat eivät välttämä ttä johda korruptioon, 
mutta ne voivat johtaa vilpilli seen käyttäytymiseen. Eturistiriitojen havaitseminen ja 
ratkaiseminen on siksi edellyty s petosten torjunnalle. Painot ettakoon, että et uristiriita on 
itsessään ja objektiivis esti tarkasteltuna aina vakava toim intahäiriö, jonka oikeudellisessa 
luonnehdinnassa ole tarpeen ottaa huomioon kysee ssä olevien henkilöiden aikomuksia tai 
vilpitöntä tai vilpillistä mieltä102. 
On syytä keskustella siitä, tarvitaanko EU:n tasolla perussääntöjä, kuten yhteinen määritelmä 
eturistiriitatilanteista, joita ei voida hyväksyä, ja takeita tällaist en tilanteiden välttämiseksi tai 
ratkaisemiseksi103. Takeina voitaisiin vaatia lausuntoja siitä,  ettei eturistiriitoja ole, sekä myös 
tietyntasoista avoimuutta ja vastuuvelvollisuu tta hankintavirkamiehiltä liittyen heidän 
henkilökohtaiseen tilanteeseensa, noudattaen tietys ti täysin tietosuojas ääntöjä ja -normeja. 
EU-säännöissä voitaisiin esimerkiksi vel voittaa hankintaviranomaiset ilmoittamaan 
arviointilautakunnan jäsenten nimet valvont aelimelle tai vaatia niitä tarkistamaan 
arviointilautakunnan perustamisen yhte ydessä, ettei eturistiriitoja ole.  
Kysymykset: 
                                                 
102 Ks. asia T-277/97, Ismeri Europa Srl v. tilintarkastustuomioistuin , 15.6.1999, kohta 123, koskien EU:n 
toimielimien hankintasääntöjä. 
103 Ks. esim. EU-toimielinten hankintasäännöt: Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta 
varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen 52  artikla sekä asiaa koskeva oikeuskäytäntö, mm. 
asia T-21/01, Zavvos v. komissio , 9.7.2002, ja asia T-160/03, AFCon Management Consultants v. 
komissio , 17.3.2005. 
FI 51   FI 98. Kannattaisitteko EU:n yhteistä määritelm ää julkisiin hankintoihin liittyvästä 
eturistiriidasta? Mitkä mahdolli sesti eturistiriidan sisältäv ät toiminnot/tilanteet tämän 
määritelmän olisi katettava (henkilökohtaiset suhteet, liik etoimintaintressit (kuten 
osakkuudet), yhteensopimattomuus ulkoi sten tehtävien kanssa jne.)? 
99. Oletteko sitä mieltä, että tarvitaan takeet  eturistiriitatilanteiden välttämiseksi, 
havaitsemiseksi ja ratkaisemiseksi tehokkaasti EU:n tasolla? Jos olette, millaisia 
takeita pitäisitte tarkoituksenmukaisena? 
5.2. Suosinnan ja korruption torjunta 
Hankintamarkkinoita ja etenkin suuria rakennusurakoita pidet ään usein otollisena lahjonnan 
kohteena. Prosessin eheys ei vaarannu pelkäst ään korruptiotapauksissa, mikä on ilmeistä, 
vaan myös yleisemmin kaikissa suosintatapauksissa, vaikka niihin ei välttämättä liittyisi vilpillistä käyttäytymistä. Tä stä on esimerkkinä muun muassa paikallisen ehdokkaan suosinta. 
Yleisimmät julkisten hankintamenettelyjen korruptiotapaukset ovat ns. voitelu (lahjuksen maksaminen virkamiehelle palkkiona hankintapro sessiin vaikuttamisesta), tarjousasiakirjojen 
manipulointi tietyn tarjoajan suosimiseksi sekä pöytälaatikko-/välit täjäyritysten käyttö 
korruptoituneen virkamiehen laittoman toiminnan peittämiseksi. 
Useiden jäsenvaltioiden hankintasäännöt sisä ltävät erityisesti korru ption ja suosinnan 
estämiseen ja torjumiseen suunniteltuja mekanismeja. On syytä analysoida samaan tapaan kuin eturistiriitojen tapauksessa , tulisiko julkisia hankintoja koskevaan EU:n lainsäädäntöön 
sisällyttää tiettyjä erityisi ä takeita sillä edellytyksellä , ettei tästä ai heudu kohtuuttomia 
hallinnollisia rasitteita. On kuitenkin pidettävä mielessä, e ttä korruptio on arkaluontoinen 
kysymys jäsenvaltioille ja että  siihen liittyvät to siasialliset ongelmat ja myös mahdolliset 
ratkaisut riippuvat kansallisista hallinto- ja liiketoimintakulttuureista, jotka poikkeavat 
toisistaan suuresti. Siksi voi olla vaikea a löytää EU:n tasolla käyttöönotettavia 
standardiratkaisuja. 
Usein ehdotetaan, että julk isissa hankinnoissa esiintyvään korrup tioon tulisi puuttua 
lisäämällä läpinäkyvyyttä erityisesti päätöksi ssä, jotka hankintavirkamiehet tekevät 
menettelyn aikana. Tällöin ehdokkaat ja mahdollises ti suuri yleisö voisivat seurata julkisten 
virkamiesten päätöksiä ja toimia sitä kaut ta tehokkaasti korruptio ta vastaan. Tällaiseen 
suurempaan läpinäkyvyyteen voitaisiin siirty ä esimerkiksi tarjouksen avaamisessa tai 
hankintaprosessia dokumentoivien selvitysten pa kollisessa julkaisemise ssa. Tästä aiheutuva 
hallinnollinen lisärasite olisi melko vähäinen, koska hankintaviranomaisilla on jo velvollisuus 
laatia nämä selvitykset
104. Myös tehtyjen hankintasopimusten  julkaiseminen (sen jälkeen, kun 
kaupallisesti arkaluontoiset tiedot on käsitelty toimit uksellisesti) voisi tukea 
hankintapäätösten demokraat tisempaa seurantaa.  
Voitaisiin kaavailla myös erityisten välineide n, kuten maksuttomiin puhelinnumeroihin tai 
internetiin perustuvien ilmoitusjärjestelmien kehittä mistä, joiden kautta osallistujat tai muut 
tahot voivat antaa tietoja mahdollisista väärinkäytöksistä tai sääntöjenvastaisuuksista. Hankintailmoituksessa, hankintaviranomaisen ve rkkosivustolla ja mui ssa julkaisuvälineissä 
voitaisiin viitata tällaiseen  järjestelmään, jonka kautta  hankintaviranomainen tai 
valvontaviranomainen voi saada tietoa nime ttömistä tai identifioiduista lähteistä. 
                                                
 
104 Direktiivin 2004/18/EY 43 artikla. 
FI 52   FI Olisi kannustettava käyttämään jo käytös sä olevia välineitä, jotka tehostavat koko 
hankintasyklin hyvää ja läpinäkyvää hallintoa, se kä muita vastaavia käytäntöjä. Voisi olla 
hyödyllistä laatia hankintaviranomaisten käyttöön erityinen varoittavien merkkien (red flag 
indicators) tarkistuslista, va ikka tällä onkin rajoituksensa105. Tehokkaampia 
ilmoituskäytäntöjä voitaisiin edistää pyrkimällä se lkeisiin sääntöihin ilmoitusvaatimuksista ja 
ilmiantajien suojelusta. Ulkoisten seurantatahojen (hallintoasiantuntijoiden, kansalaisjärjestöjen jne.) käyttö voi tuoda lis äarvoa sisäisen seurannan välineille toimittajien 
ja urakoitsijoiden suoritusten arvioinnissa sekä myös epäilyttä vien tapausten havaitsemisessa 
ja raportoimisessa.  
Samoin voitaisiin harkita jo käytössä olevien arviointimekanismien käyttöä seurattaessa 
kansainvälisten sopimusten noudattamista, jotka sisältävät määräyksiä korruption torjunnasta 
julkisissa hankinnoissa
106.  
Lisäksi hankintaviranomaisten harkintavalla n rajoittaminen tietyis sä näkökohdissa (esim. 
menettelyjen mitätöimisessä) voisi hankaloittaa objektiivisesti perustelemattomien päätösten 
tekemistä ja niin muodoin estää s uosinnan. Tällaiset toimenpiteet eivät saa tieten kään rajoittaa 
liikkumavaraa, jonka hankintaviran omaiset tarvitsevat omiin erit yistarpeisiinsa soveltuvien 
tavaroiden ja palvelujen hankkimiseksi. 
Kysymykset: 
100. Oletteko yhtä mieltä siitä, että hankint amarkkinat ovat alttiita korruptiolle ja 
suosinnalle? Tarvitaanko tässä mielestänne EU:n toimintaa vai tu lisiko asia jättää 
jäsenvaltioille? 
101. Mitkä ovat mielestänne suurimmat proses sin eheyteen kohdistuvat riskit kussakin 
julkisen hankintamenettelyn vaiheessa (kohteen määrittely, tarjouskilpailun 
valmistelu, valintavaihe, sopimuksen tekovaihe, sopimuksen toteutus)?  
102. Mihin näistä riskeistä olisi puututtava ottamalla käyttöön spesifisempiä/uusia 
sääntöjä julkisia hankintoja koskevissa EU:n direktiiveissä ja miten (mitä 
sääntöjä/takeita)?  
103. Mistä muista välineistä direktiiveissä voitaisiin säätää järjestäytyneen rikollisuuden 
torjumiseksi julkisissa hankinnoissa? Ka nnattaisitteko esimerkiksi alihankintaan 
kohdistuvaa etukäteistarkastusta? 
5.3. Tarjoajien poissulkeminen 
Korruptioon tai yleisemmin väärinkäytöksiin ammattitoiminnassaan syyllistyneiden tarjoajien 
poissulkeminen on voimakas keino rangaista sään töjenvastaisista liiketoimintakäytännöistä ja 
tietyssä määrin myös ehkäistä niitä. Di rektiivin 2004/18/EY 45 artikla velvoittaa jo 
sulkemaan pois hankintamenettelystä tietyist ä rikkomuksista (mm. korruptiosta) tuomitut 
tarjoajat ja antaa mahdollisuuden sulkea pois myös joihinkin muihin sääntöjenvastaisiin 
liiketoimintakäytäntöihin (mm. ”vakavaan virheeseen ammattitoiminnassa”) syyllistyneet tarjoajat.  
                                                
 
105 World Bank Policy Research Paper nro 5243, 29.3.2010. 
106 Erityisesti kansainvälisissä liikesuhteissa tapahtuva n ulkomaisiin virkamiehiin kohdistuvan lahjonnan 
torjuntaa koskeva OECD:n yleissopimus ja YK:n korruption vastainen yleissopimus.  
FI 53   FI Kyseisen säännöksen soveltamisalaan, tulkin taan, saattamiseen osaksi kansallista 
lainsäädäntöä ja käytännön soveltamiseen liittyy kuitenkin avoimia kysymyksiä, joita 
jäsenvaltiot ja hankintaviranomaiset haluavat selventää. 
Erityisesti olisi tarkasteltava, ovatko 45 artiklassa säädetyt poissulkemisperusteet 
tarkoituksenmukaisia, riittävät selkeitä (var sinkin ”vakava virhe ammattitoiminnassa”) ja 
tarpeeksi kattavia vai pitäisikö ottaa käyttöön myös muita poissulkemisperusteita. Hankintaviranomaiset kohtaavat myös käytännön vaikeuksia yrittäessään hankkia kaikki 
tarvittavat tiedot muista jäsenva ltioista tulevien tarjoajien ja  ehdokkaiden henkilökohtaisesta 
tilanteesta ja heidän kansallisen lainsäädänt önsä mukaisesta osallistumiskelpoisuudesta.  
Lisäksi on todennäköisesti selvennettävä, mi kä on liikkumavara kansallisen lainsäädännön 
soveltamisessa poissulkemistapauksissa. Poissulk emista koskevien lisäperusteiden ottaminen 
käyttöön kansallisessa lainsäädännössä voisi  antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden puuttua 
tehokkaammin sääntöjenvastaisten liiketoimintakäytäntöjen erityisongelmiin, jotka liittyvät niiden omiin kansallisiin olosuhteisiin. Toisaa lta omiin kansallisiin poissulkemisperusteisiin 
liittyy aina riski ulkomaisten ta rjoajien syrjinnästä, mikä voi vaarantaa periaatteen Euroopan 
laajuisista tasapuolisista toimintaedellytyksistä.  
Tärkeä seikka, jota julkisia hankintoja koskevi ssa EU:n direktiiveissä ei nykyään käsitellä, 
ovat vapaaehtoiset toimenpiteet (ns. self-cl eaning measures), joihin  talouden toimija voi 
ryhtyä korjatakseen osallistumiskelpoisuuteens a kielteisesti vaikuttavan tilanteen. Niiden 
tuloksekkuus riippuu siitä, ovatko ne jäsenvaltioiden hyväksymiä. Vapaaehtoisten toimenpiteiden avulla voidaan löytää tasapaino yhtäältä poissulkemisperusteiden täytäntöönpanon ja toisaalta oikeasuhteisu uden ja tasavertaisen kohtelun välillä. 
Vapaaehtoisten toimenpiteiden huomioon ottaminen voi auttaa hankintaviranomaisia tekemään objektiivisen ja täydemmän arvioi nnin yksittäisen ehdokkaan tai tarjoajan 
tilanteesta tehtäessä päätös tä siitä, suljetaanko se pois hankintamenettelystä. 
Artikla 45 antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden ottaa vapaaehtoiset toimenpiteet huomioon, 
jos nämä toimenpiteet osoittavat, että ehdokk aan tai tarjoajan ammatilliseen rehellisyyteen, 
vakavaraisuuteen ja luotettavuuteen liittyn eet ongelmat on poistettu. Vapaaehtoisista 
toimenpiteistä ei ole annettu yhtenäisiä sääntöjä, mutta joissain jäsenvaltioissa 
hankintaviranomaiset ottavat joka tapauksessa hu omioon toimenpiteet, joihin talouden toimija 
ryhtyy poissulkemistilanteen korjaamiseksi.  
Lisäksi nousee esille kysymys siitä, tulisiko  EU:n nimenomaisesti määrätä sanktioita 
yrityksistä heikentää hankintamenettelyn lä pinäkyvyyttä ja puolu eettomuutta (esim. 
ehdokkaiden tai tarjoajien yritykset saada käytt öönsä luottamuksellisia tietoja tai vaikuttaa 
epäasianmukaisesti hankintaviranomaisen toim intaan valinta- ja sopimuksentekovaiheissa). 
Seuraamuksena voisi olla esimerkiksi ehdokkaan  tai tarjouksen hylkääminen, kunhan tämä 
päätös on asianmukaisesti perusteltu. 
Eräistä vakavista laittoman toiminnan muodois ta, kuten korruptiosta tai eturistiriitojen 
tarkoituksellisesta ilmoittamatta jättämisestä, tulisi myös määrätä vakavampia sanktioita, esimerkiksi rikosoikeudellisi a seuraamuksia. Jäsenvaltioilla  on jo velvollisuus määrätä 
rikosoikeudellisia seuraamuksia virkamiestensä  korruption tapauksessa . Sitä, onko aiheellista 
FI 54   FI vahvistaa seuraamuksiin liittyvät vähimmäisnormit,  on arvioitava rikoksen ulottuvuuden sekä 
välttämättömyys-, toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden kannalta107. 
Kysymykset: 
104. Katsotteko, että tarjoajien poissulkemista koskeva dire ktiivin 2004/18/EY 45 artikla 
on hyvä sanktiosäännös sääntöjenvastaisista liiketoimintakäytännöistä? Mitä 
parannuksia ehdottaisitte tähän mekanismiin ja/tai mitä vaihtoehtoisia mekanismeja 
ehdottaisitte? 
105. Miten voitaisiin tehostaa hankintaviranom aisten välistä yhteistyötä tarvittavien 
tietojen hankkimiseksi ehdokkaid en ja tarjoajien henkil ökohtaisesta tilanteesta?  
106. Tulisiko vapaaehtoisten toimenpiteiden (self-cleaning measures) kysymystä käsitellä 
45 artiklassa vaiko säännellä vain kansallisella tasolla? 
107. Onko perusteltu päätös tarj ouksen tai hakemuksen hylkäämisestä sopiva seuraamus, 
joka parantaa tasavertaisen kohtelun periaatteen noudattamista? 
108. Katsotteko, että rikosoikeudellisten seur aamusten vähimmäisnormit tulisi Lissabonin 
sopimus huomioon ottaen laatia joissa in tapauksissa (esim. korruptio ja 
eturistiriitojen ilmoittamatta jättäminen) EU:n tasolla?  
5.4. Kohtuuttomien etujen välttäminen  
Joissakin tilanteissa menettelyn tasapuolisuus voi vaarantua, koska tietyt tarjoajat ovat muita 
edullisemmassa tilanteessa, vaikkei kyse olisikaan  eturistiriidasta tai sääntöjenvastaisista 
käytännöistä. Esimerkiksi ehdokkaan tai tarjoaja n aikaisempi osallistuminen toimiin, jotka 
liittyvät hankinnan kohteena olev an palvelun kehittämiseen (kuten tutkimuksiin ja/tai 
suunnitteluun) voi anta a sille merkittävän edun sisäpiir itiedon muodossa ja siksi johtaa 
ongelmiin tasapuolisen kohtelun noudattamisessa108.  
Kysymys kuuluu, missä määrin tällaisia etuja voi daan tasapainottaa ilm an, että se johtaa 
kyseisen tarjoajan syrjintään. Hankkeen valm isteluun osallistuneiden tarjoajien suora 
poissulkeminen olisi todennäköisesti kohtuutont a eikä välttämättä edes toteutettavissa 
käytännössä, erityisesti jos markkinoilla on vain vähän päteviä kilpailijo ita. Etujen järkevä 
tasapainotus voisi olla mahdollista esimerkiksi velvoittamalla tarjoaja paljastamaan kaikille 
kilpaileville tarjoajille sisäpi iritiedot, jotka se on voinut sa ada aikaisemmassa yhteydessä.  
Vielä monimutkaisempi ongelma ovat vakiintuneil le tarjoajille luonnost aan aiheutuvat edut, 
joita on vielä vaikeampi yksilöidä selvästi ja tasapainottaa. Tiettyjen sisäpiiritietojen 
pakollinen paljastaminen voi täss äkin tapauksessa olla tarko ituksenmukaista, jotta voidaan 
vähentää syrjintäriskejä – tietysti sillä ehdolla , että kaupallisesti ar kaluontoiset tiedot 
suojataan riittävästi.  
                                                 
107 EU:n toiminnallisen rikosoikeudellisen toimivallan osalta ks. asia C-440/05, komissio v. neuvosto , kohta 
66. 
108 Ks. yhdistetyt asiat C-21/03 ja C-34/03, Fabricom . 
FI 55   FI Kysymykset: 
109. Tulisiko EU:n tasolla antaa erityiset sää nnöt sen ongelman ratkaisemiseksi, että 
tietyille tarjoajille aiheutuu etuja n iiden aikaisemmasta osallistumisesta 
tarjouskilpailun kohteena olevan hankkeen suunnitteluun? Mitä ta keita ehdottaisitte? 
110. Katsotteko, että mahdollisiin vakiintuneiden  tarjoajien etuihin liittyvään ongelmaan 
tulisi puuttua EU:n tasolla, ja  jos katsotte, niin miten? 
6. KOLMANSIEN MAIDEN TOIMITTAJIEN PÄÄSY EU: N MARKKINOILLE  
Julkiseen hankintaan liittyvät EU :n kansainväliset sitoumukset otetaan huomioon direktiivien 
eri säännöksissä. 
Direktiivin 2004/18/EY johdanto-osan 7 kappalee ssa ja direktiivin 2004/17/EY johdanto-osan 
14 kappaleessa viitataan nimenomaisesti neuv oston päätökseen 94/800/EY, jolla WTO:n 
GPA-sopimus hyväksyttiin. Sen mukaan ” kolmansien allekirjoittajamaiden tarjoajiin ja 
tuotteisiin sovellettavat järjestelyt on määritelty mainitussa sopimuksessa ”. Lisäksi GPA-
sopimukseen liittyvät ehdot otetaan huomio on direktiivin 2004/18/EY 5 artiklassa ja 
direktiivin 2004/17/EY 12 artiklassa. Näin ollen GPA-sopimuksen allekirjoittajamaista tulevia 
talouden toimijoita on kohdeltava samalla tavo in kuin eurooppalaisia talouden toimijoita 
GPA-sopimuksen mukaisin ehdoin (erityisesti EU:n  alaliite 1, joka sisält ää kaikki sopimuksen 
mukaiset EU:n sitoumukset).  
Lisäksi osa-alueilla, joilla EU ei ole antanut sitoumuksia, direktiivin 2004/17/EY 58 artiklalla 
otetaan käyttöön yhteisön etusijakohtelu tava roiden hankinnassa ja saman direktiivin 
59 artikla antaa mahdollisuuden rajoittaa pääsyä EU:n yleishyödyllisiä palveluja koskevien 
hankintojen markkinoille. 
Monet sidosryhmät ovat viime aikoina tuoneet esille, että EU:n ha nkintamarkkinat ovat 
avoimemmat kuin EU:n kansainvälisten kumppane iden hankintamarkkina t. Tästä johtuen 
EU:n yritykset eivät aina voi kilpailla tasapuolis in edellytyksin ulkomaisten yritysten kanssa. 
Tilanne vaikuttaa kielteisesti EU:n neuvotte luasemaan markkinoille pääsyn laajentamisesta 
käytävissä kansainvälisissä neuvot teluissa. Siksi on tarpeen pohtia  EU:n julkisten hankintojen 
politiikkaa suhteessa kolmansiin maihin ja ed ellä mainittujen säännösten käyttöä samoin kuin 
mahdollisia parannuksia. 
Parhaillaan käydään keskustelua mahdollisist a tavoista vahvistaa EU :n neuvotteluasemaa 
kansainvälisissä neuvottel uissa, jotta voidaan varmistaa tasa painoisempi ja vastavuoroisempi 
pääsy EU:n ja ulkomaisille ha nkintamarkkinoille. Komissio te kee parhaillaan vaikutusten 
arviointia mahdollisista eri toimintavaih toehdoista perustuen EU:n kansainvälisten 
sitoumusten, kuten GPA-sopimuksen, täytänt öönpanoon sekä suhteessa sellaisiin kolmansiin 
maihin, joiden kanssa EU:lla ei vielä ole tällaisia sopimuksia.  
Kysymykset: 
111. Mitkä ovat kokemuksenne ja/tai näkem yksenne direktiivin 2004/17/EY 58 ja 
59 artiklan mekanismeista?  
FI 56   FI 111.1.  Tulisiko näitä säännöksiä parantaa? Jos tuli si, miten? Olisiko ai heellista laajentaa 
näiden säännösten soveltamisalaa yleishyödy llisiä palveluja kos kevien hankintojen 
ulkopuolelle? 
112. Mitä muita mekanismeja e hdottaisitte vastavuoroisen pääsyn varmistamiseksi 
hankintamarkkinoille?  
*** 
Tässä vihreässä kirjassa käsitellään kysymyk siä, jotka komissio katsoo tärkeiksi EU:n 
julkisten hankintojen politiikan tulevan uudistamisen kannalta, mu tta niiden lisäksi voi olla 
myös muita keskeisiä aiheita. Olisi myös kiinnostavaa kuulla sidosryhmiltä, mitä edellä käsitellyistä aiheita ne pitävät tärkeimpinä ja millä kysymyksillä on niille vähäisempi merkitys tulevan uudistuksen kannalta. Kaikki a sidosryhmiä pyydetään vastaamaan alla 
oleviin kysymyksiin. 
Kysymykset: 
113. Onko muita aiheita, joita mielestänne tulisi  käsitellä julkisia hankintoja koskevien 
EU:n direktiivien tulevan uudistamisen yhteydessä? Mitä nämä kysymykset ovat, 
mitkä ovat mielestänne niihin liittyvät ongelmat  ja millaisia olisivat niiden ratkaisut? 
114. Asettakaa tärkeysjärjestykseen tässä vihreäs sä kirjassa esitetyt kysymykset ja muut 
tärkeinä pitämänne kysymykset. Mitkä olisivat kolme tärkeintä kysymystä, joihin 
olisi mielestänne puututtava ensin? Perustelkaa. 
*** 
Komissio pyytää kaikkia asianomaisia vastaamaan tässä vihreässä kirj assa esitettyihin 
kysymyksiin ennen 18. huhtikuuta 2011 mielu iten sähköpostilla Word-muodossa osoitteeseen 
MARKT-CONSULT-PP-REFORM@ec.europa.eu . 
Kaikkiin kysymyksiin ei tarvitse vastata, v aan voitte vastata vain omalta kannaltanne 
kiinnostaviin kysymyksiin. Ilmoittakaa selkeästi, mihin aiheeseen vastauksenne liittyvät. 
Vastaukset julkaistaan internetissä nimellä, paitsi jos vastaaja vast ustaa henkilötietojensa 
julkaisemista sillä perusteella, että julkaisu va hingoittaisi hänen oikeutet tuja etujaan. Tällöin 
vastaus voidaan julkaista nimettömänä. Muussa tapauksessa kannanottoa ei julkaista eikä sen 
sisältöä periaatteessa oteta huomioon.