KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE - Naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet Euroopan unionissa vuonna -1999

SISÄLLYSLUETTELO

TIIVISTELMÄ

OSA 1: TASA-ARVON VALTAVIRTAISTAMINEN JA ERITYISTOIMET

OSA 2: SUKUPUOLTEN TASA-ARVO EUROOPAN TYÖLLISYYSSTRATEGIASSA

OSA 3: TASAPUOLISEN OSALLISTUMISEN EDISTÄMINEN PÄÄTÖKSENTEOSSA

OSA 4: TASA-ARVOLAINSÄÄDÄNTÖ

OSA 5: TASA-ARVONÄKÖKOHDAT EUROOPAN UNIONIN ULKOSUHTEISSA

TIIVISTELMÄ

Sitoumus tukea naisten ja miesten välistä tasa-arvoa vahvistui Amsterdamin sopimuksen voimaantulon myötä 1. toukokuuta 1999. Tasa-arvon periaate sisältyy nyt perustamissopimuksen 2 artiklaan, jossa esitetään yhteisön päämäärät. Euroopan yhteisö sai uusia tehtäviä, lainsäädäntövaltaa, vastuuta ja toimintamahdollisuuksia yhtäläisiin mahdollisuuksiin liittyvissä asioissa.

Tässä naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia Euroopan yhteisössä käsittelevässä neljännessä vuosikertomuksessa esitetään yleiskatsaus sukupuolten tasa-arvoon liittyvistä merkittävistä kehityssuuntauksista ja saavutuksista Euroopan [1] ja jäsenvaltioiden tasolla vuonna 1999. Lisäksi vuosikertomuksessa hahmotellaan vuoden 2000 tulevaisuudennäkymiä.

[1] Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen puitteissa on lisätty joitakin Norjaa, Islantia ja Liechtensteinia koskevia tietoja soveltuvin osin.

Tasa-arvon valtavirtaistaminen ja erityistoimet - Euroopan työllisyysstrategia

Vuonna 1999 jatkettiin yhteisön strategiaa, jossa yhdistyivät sukupuolinäkökohtien sisällyttäminen yhteisön politiikkaan ja toimintaan kaikilla aloilla sekä naisten hyväksi toteutettavat erityistoimet.

Kertomuksessa mainitaan keskeisimmät toiminta-alat, joilla saavutettiin edistystä vuonna 1999: rakennepolitiikka, tutkimus, koulutus, kehitysyhteistyö, toimenpiteet väkivallan torjumiseksi ja työllisyyspolitiikka.

Kuten vuoden 1998 kertomuksessa jo todettiin, Euroopan työllisyysstrategia on erinomainen esimerkki niistä positiivisista seurauksista, joita sukupuolinäkökohtien sisällyttäminen laaja-alaiseen koordinoituun talousprosessiin tuo tullessaan.

Jäsenvaltiot ottivat tasa-arvonäkökohdat edellistä vuotta dynaamisemmin huomioon laatiessaan vuoden 1999 työllisyyttä koskevia kansallisia toimintasuunnitelmia. Vaikka sukupuolten tasa-arvo onkin lisääntynyt, paljon tehtävää riittää vielä joillakin aloilla, ja pyrkimystä tasa-arvoon onkin vahvistettava tulevina vuosina. Naisille maksetaan vähemmän palkkaa kuin miehille. Eurostatin kokoamista ansiorakennetta koskevista tuoreista tilastotiedoista käy ilmi, että sukupuolten palkkaerot ovat vielä huomattavia: naiset ansaitsevat yksityisellä sektorilla keskimäärin 28 % vähemmän kuin miehet. Suurin osa työttömistä on edelleen naisia, ja naisten työttömyysjaksot ovat pitempiä. Naiset eivät myöskään ole integroituneet työmarkkinoille yhtä hyvin kuin miehet. Tilannetta on tarkoitus parantaa uusien rakennerahastoja ja erityisesti Euroopan sosiaalirahastoa koskevien asetusten avulla.

Sukupuolten välinen tasapaino päätöksenteossa

Euroopan yhteisö on vaikuttanut merkittävästi naisten yhteiskunnallisen aseman muuttumiseen. Tasa-arvoa on edistetty lainsäädännöllisten keinojen lisäksi muillakin tosiasiallisen tasa-arvon lisäämiseen tähtäävillä toimilla. Eriarvoisuutta esiintyy kuitenkin yhä, ja erityisesti naisten osallistuminen päätöksentekoon muodostaa ongelma-alueen. Tässä kertomuksessa osoitetaan, että mikäli kaikilla elämänaloilla toimivien naisten osallistuminen päätöksentekoon ei lisäänny, he eivät pysty vaikuttamaan asioihin riittävästi siten, että poliittiset päätökset heijastaisivat koko yhteiskunnan sosiaalisia, taloudellisia ja kulttuurisia arvoja.

Neuvosto pääsi yksimielisyyteen sellaisen yhteisen arviointijärjestelmän laatimisesta, jolla tarkastellaan tasa-arvonäkökohtien edistymistä poliittisessa päätöksenteossa. Sopimus auttaa vähentämään eriarvoisuutta.

Tasa-arvolainsäädäntö

Euroopan unionilla on uuden Amsterdamin sopimuksen ja eurooppalaisen oikeuskäytännön jatkuvan kehityksen myötä käytettävissään laajat lainsäädännölliset puitteet tasa-arvoasioissa.

Kertomuksessa todetaan, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin antoi vuonna 1999 lukuisia tuomioita, jotka täydentävät yhtäläisiä mahdollisuuksia tukevaa lainsäädäntöä. Naisten ja miesten yhtäläiset työnsaantimahdollisuudet takaava lainsäädännöllinen kokonaisuus on valmistumassa, mutta siihen on kuitenkin vielä tehtävä parannuksia. Kaikkien toimielinten on nyt edistettävä yhtäläisiä mahdollisuuksia kaikilla toiminnan tasoilla, joten tasa-arvonäkökohdat on nyt otettava huomioon kaikessa toiminnassa.

Tasa-arvonäkökohdat Euroopan unionin ulkosuhteissa

Naisten tilanne on huolestuttava monilla maailman alueilla. Euroopan unioni pyrkiikin ulkosuhteita hoitaessaan niin unionin laajenemisen kuin ihmisoikeus- ja kehitysyhteistyöpolitiikkansa puitteissa edistämään yhtäläisiä mahdollisuuksia maissa, joiden tasa-arvotilanne on vielä puutteellinen. Euroopan unioni kannustaa ehdokasmaita edistämään naisten ja miesten tasa-arvoa. Euroopan yhteisö on yhdessä jäsenvaltioiden kanssa valmistellut Beijingin toimintaohjelman täytäntöönpanoa ja tukenut Beijingissä vuonna 1995 annetun julistuksen ja toimintaohjelman täytäntöönpanon viisivuotistarkistusta.

Beijingissä pidetystä naisten asemaa käsitelleestä YK:n maailmankonferenssista tulee vuonna 2000 kuluneeksi viisi vuotta. Kesäkuussa 2000 New Yorkissa pidettävässä YK:n yleiskokouksen erityisistunnossa julkaistaan täydellinen arvio Euroopan unionin toiminnasta tasa-arvon hyväksi.

Yhtäläisten mahdollisuuksien kehitysnäkymät

Sukupuolten tasa-arvoon liittyvää yhteisön politiikkaa vahvistetaan vuonna 2000. Komissio ehdottaa ennen kesää 2000 tasa-arvopakettia, johon kuuluu monia aloitteita kuten uusi sukupuolten tasa-arvoa koskeva puiteohjelma vuosiksi 2001-2005, ehdotus direktiiviksi ja komission omien komiteoiden ja asiantuntijaryhmien tasa-puolisemmasta kokoonpanosta annettava komission päätös.

Ohjelmasta tulee kattavampi kuin edeltäjistään, ja siinä pyritään saavuttamaan sukupuolten tasa-arvo kaikilla yhteisön toiminta-aloilla. Ohjelman perustana ovat selkeät arviointikriteerit, seuranta, esikuva-analyysi (benchmarking) ja arviointi.

Euroopan parlamentin ja neuvoston vahva poliittinen tuki samoin kuin uuden perustamissopimuksen tarjoamat, ja erityisesti 141 ja 3 artiklaan sisältyvät mahdollisuudet (mainstreaming eli valtavirtaistaminen) luovat pohjan komission uudelle lähestymistavalle.

Uudella direktiivillä muutetaan neuvoston direktiiviä 76/207/ETY, joka on annettu miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa. Direktiiviin lisättäisiin tässä yhteydessä uusia säännöksiä, jotka koskevat sellaisia tärkeitä seikkoja kuten työpaikoilla esiintyvä sukupuolinen häirintä, ja lisäksi tarkennettaisiin joitakin nykyisiä säännöksiä.

OSA 1: TASA-ARVON VALTAVIRTAISTAMINEN JA ERITYISTOIMET

Vuonna 1999 jatkettiin yhteisön strategiaa, jossa Amsterdamin sopimuksen mukaisesti yhdistyivät sukupuolinäkökohtien sisällyttäminen Euroopan yhteisön toimintaan ja ohjelmiin kaikilla aloilla sekä naisten hyväksi toteutettavat erityistoimet.

Uusi komissio nimitettiin syksyllä 1999. Komission puheenjohtaja Prodi loi pian nimityksen jälkeen uuden yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevän komissaariryhmän, jonka pysyvinä jäseninä on neljä komissaaria mutta johon myös muut voivat osallistua. Prodi toimii ryhmän puheenjohtajana, ja varapuheenjohtajana on työllisyydestä ja sosiaaliasioista vastaava komissaari Anna Diamantopoulou. Ryhmä edistää yhdenmukaisuutta yhtäläisiin mahdollisuuksiin liittyvässä toiminnassa sekä komission sisällä että sen ulkopuolella. Kaikilla yhteisön toiminnan kannalta merkittävillä aloilla jatkettiin tasa-arvon valtavirtaistamisstrategian käytännön toteuttamisen yhteydessä komission yksiköissä monilla eri toiminta-aloilla yksiköiden välistä yhteistyötä, soveltuvien välineiden ja menetelmien kehittämistä, henkilökunnan koulutuksen järjestämistä sekä seurantaa.

Keskeisimmät toiminta-alat, joilla saavutettiin edistystä vuonna 1999, olivat työllisyyspolitiikka, koulutus, tutkimus, rakennerahastot ja toimenpiteet väkivallan torjumiseksi. Tasa-arvonäkökohdilla ei juuri ollut vaikutusta muihin yhteisön toimintalinjoihin tai kehitys on ollut hidasta. Tasa-arvonäkökohtien vaikutus liikenteeseen ja ympäristöön valittiin uusien tasa-arvoaloitteiden kohteeksi.

Talous- ja sosiaalikomitea on ottanut tasa-arvonäkökulman huomioon työssään. [2] Alueiden komitea kannattaa komission näkemystä valtavirtaistamisen painottamisesta, ja se vastaa tasa-arvonäkökulman sisällyttämisestä omiin lausuntoihinsa. Euroopan parlamentti puolestaan pitää tasa-arvon valtavirtaistamista niin tärkeänä asiana, että se järjesti sitä käsitelleen julkisen kuulemistilaisuuden. [3]

[2] TSK 286/99, 22.-23.10.1999.

[3] Euroopan parlamentti, naisten oikeuksien valiokunta, julkinen kuulemistilaisuus yhtäläisten mahdollisuuksien valtavirtaistamisesta, 20.4.1999.

Komission tasa-arvosuunnittelu vuodesta 2000 eteenpäin

Jotta tasa-arvonäkökohdat voitaisiin ottaa huomioon yhteisön toiminnan kaikilla aloilla, työhön on käytettävä huomattavan paljon aikaa, asiantuntemusta ja henkilöstöresursseja. Sukupuolten tasa-arvoa koskevan yhteisön uuden toimintaohjelman laatiminen on saanut voimakasta poliittista tukea, kun naisten ja miesten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskeva yhteisön keskipitkän aikavälin toimintaohjelma (1996-2000) päättyy. Uuden toimintaohjelman laatimista kannattivat Euroopan parlamentti antamassaan päätöslauselmassa [4] sekä työllisyys- ja sosiaaliasiain neuvosto lokakuussa antamissaan päätelmissä. Erityistä ja yleistä tasa-arvopolitiikkaa voitaisiin toimintaohjelmassa tarkastella laajasti yhtenä kokonaisuutena. Kodeissa esiintyvästä väkivallasta aina kaukomailla asuvien naisten ihmisoikeuksiin asti ulottuvien tasa-arvotoimien kunnianhimoisempi yhteensovittaminen lisäisi tasa-arvon näkyvyyttä ja tehostaisi työn vaikutuksia. Samalla olisi mahdollista seurata sukupuolten tasa-arvon edistymistä valikoivasti.

[4] Euroopan parlamentin päätöslauselma 4.5.1999, pohjana asiakirja nro A4-0194/99 - lopullinen versio.

Valtavirtaistamisvälineiden laatiminen jäsenvaltioissa

Jäsenvaltiot olivat käyttäneet hyvin erilaisia välineitä toteuttaessaan toimia ja tapahtumia, joiden tarkoituksena oli panna täytäntöön valtavirtaistamisen ja positiiviset erityistoimet sisältävää kaksitahoista lähestymistapaa. Valtioiden valitsemiin strategioihin kuului yleisiä suunnitelmia (Portugalissa ja Ruotsissa), strategisia toimintalinjoja (Alankomaissa), toimia uusilla aloilla (Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) sekä lainsäädännön tarkastelua (Kreikassa). Naisyrittäjyydestä on tullut merkittävä osa Italian ja Kreikan teollisuusohjelmia.

Naisten aliedustukseen päätöksenteossa puututtiin Ranskassa lainsäädännöllisin keinoin, kun uusi laki hyväksyttiin 8.7.1999. Lain avulla on tarkoitus on saavuttaa naisten ja miesten tasa-arvo poliittisessa elämässä. Suomen tuore hallitus asetti tasa-arvokysymysten huomioonottamisen valtionhallinnossa yhdeksi tasa-arvoon liittyväksi tavoitteekseen. [5] Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Pohjois-Irlannissa) tasa-arvokomitea on ottanut hoitaakseen tehtäviä muilta elimiltä, jotka käsittelivät sukupuoleen, rotuun ja vammaisuuteen perustuvaa syrjintää sekä yhtäläisiä työnsaantimahdollisuuksia uskonnosta riippumatta. Vastaava yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevä infrastruktuuri perustettiin myös Irlantiin, ja sen tehtävänä on poistaa yhteentoista eri syyhyn (mm. sukupuoleen) pohjautuvaa syrjintää.

[5] Suomi antoi etusijan myös erittäin merkittävälle huolenaiheelle, naisiin kohdistuvalle väkivallalle.

Yhtäläiset mahdollisuudet uusissa rakennerahastoissa ja yhteisön uudet aloitteet

Rakennepolitiikka on tärkein väline, jota yhteisö käyttää lisätessään yhteenkuuluvuutta, parantaessaan työllisyystilannetta ja integraatiota sekä pyrkiessään kohti kestävää kehitystä. Uusiin rakennerahastoihin sijoitetaan noin 195 miljardia euroa vuosiksi 2000-2006. Tämän vuoksi on merkittävä edistysaskel, että rakennerahastojen mahdollisuuksia edistää naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia parannetaan.

Rakennerahastoista annettuun yleiseen asetukseen (2000-2006), jonka Euroopan parlamentti hyväksyi [6] ja jonka neuvosto virallisesti antoi [7], sisältyy velvoite tasa-arvon valtavirtaistamisesta. Asetuksessa säädetään, että "lujittaessaan taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta rakennerahastojen avulla yhteisö pyrkii myös edistämään (...) miesten ja naisten välistä tasa-arvoa". Siinä edellytetään, että rakennerahastojen avulla olisi pyrittävä poistamaan eriarvoisuutta ja edistämään miesten ja naisten välistä tasa-arvoa. Yleisasetuksen 56 artiklasta 10 koskee tasa-arvoa, josta tuli kaikkiin ohjelmiin ja toimiin sisällytetty läpikäyvä teema.

[6] Parlamentin päätös 6959/1/99 REV 1, C4-0215/99.

[7] Neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1999, rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä, EYVL L 161, 26.6.1999.

Seuraavaa kautta varten toteutettavassa ennakkoarvioinnissa on otettava huomioon miesten ja naisten välinen tasa-arvo (edellä mainitun asetuksen 41 artikla). Seurantaindikaattorit on mahdollisuuksien mukaan jaoteltava sukupuolen mukaan (36 artikla). Kumppaneiden on huolehdittava miesten ja naisten tasapuolisesta osallistumisesta seurantakomiteoiden työhön (35 artikla). Jäsenvaltioiden on myös nimettävä kumppaninsa kansallisella, alueellisella, paikallisella tasolla ottaen huomioon tarpeen edistää miesten ja naisten välistä tasa-arvoa (8 artikla). Samat säännökset löytyvät myös asetuksista, jotka koskevat yksittäisiä rahastoja kuten ihmiskeskeistä Euroopan sosiaalirahastoa (ESR) sekä maa- ja kalatalouden sekä alueellisen kehityksen rahastoja.

Uuden ESR:n toiminta on sovitettu yhteen työllisyyssuuntaviivojen neljän pilarin kanssa. ESR:n tavoitteet kattavat viisi tärkeintä toiminta-alaa, joihin naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet kuuluvat osana pyrkimystä tasa-arvoon. Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) [8] tukee naisten ja miesten tasa-arvoa. Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastosta (EMOTR) [9] puolestaan tuetaan maaseutualueiden kehitystoimia, joilla pyritään poistamaan eriarvoisuutta ja edistämään miesten ja naisten välistä tasa-arvoa erityisesti tukemalla naisten alullepanemia ja toteuttamia hankkeita. Kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineeseen (FIFG) [10] sisältyvässä uudessa säännöksessä säädetään kalatalouden alalla työskentelevien naisten ja miesten yhtäläisistä työllisyysmahdollisuuksista.

[8] Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR).

[9] Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto (EMOTR).

[10] Kalatalouden ohjauksen rahoitusväline (FIFG).

Uutta ei suinkaan ole tasa-arvon hyväksyminen, vaan sen aseman vahvistuminen, sillä rakennerahastoja koskevat lainsäädännölliset puitteet muotoutuvat uudelleen tulevan seitsemänvuotiskauden aikana. Uusilta valvontaa ja arviointia koskevilta säännöksiltä odotetaan merkittävää vaikutusta naisten ja miesten tasa-arvon edistämiseen. Työllisyysaloitteen piiriin kuuluvaa NOW-aloitetta (New Opportunities for Women) toteutettaessa on viimeksi kuluneen kymmenen vuoden aikana syntynyt useita tasa-arvoon liittyviä hyviä toimintatapoja, ja saatuja kokemuksia aiotaan hyödyntää laajemmin. Tasa-arvonäkökulma on sisällytetty kaikkiin ehdotuksiin yhteisön aloitteiksi, joita komissio ehdotti vuoden 1999 lopulla kaudeksi 2000-2006.

Employment- ja Adapt-aloitteisiin perustuvan Equal-yhteisöaloitteen [11] budjetti on 2,847 miljardia euroa. Equal-aloitteella pyritään erityisesti torjumaan työmarkkinoilla esiintyvää kaikenlaista syrjintää, joka perustuu sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen. Sukupuolten tasa-arvon osalta ensisijaista toimintaa on sellaisten uudenlaisten työn organisointimuotojen kehittäminen, joilla sovitetaan yhteen työ- ja perhe-elämää, kavennetaan sukupuolten välistä kuilua ja vähennetään työpaikkojen eriytymistä.

[11] KOM(1999) 476 lopullinen, 13.10.1999.

Nuoria naisia ja miehiä pidetään LEADER-aloitteessa [12] maaseutualueiden kehityksen kannalta merkittävinä vaikuttajina. Komissio toteaa ehdotuksessaan, että se tahtoo tukea ensisijaisesti strategioita, joiden tarkoituksena on parantaa kohderyhmien työtilannetta ja niille suunnattua toimintaa. Matala palkka ja naisten ja miesten eriarvoinen palkkaus heikentävät naisten elinoloja maatalousalalla.

[12] KOM(1999) 475 lopullinen, 13.10.1999.

INTERREG-aloitetta [13] koskevassa ehdotuksessaan komissio toteaa, että ohjelman laatimisessa on otettava huomioon rakennerahastojen yleiset toimintalinjat ja että ohjelmalla on pyrittävä edistämään naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia. URBAN-aloitteen [14] osalta komissio toteaa, että strategioissa on otettava huomioon naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskeva periaate.

[13] KOM(1999) 479 lopullinen, 13.10.1999.

[14] KOM(1999) 477 lopullinen, 13.10.1999.

Tutkimus- ja koulutuspolitiikka - kohti sukupuolten tasa-arvoa

Tutkimus

Uuteen tutkimusta koskevaan viidenteen puiteohjelmaan sisältyi tasa-arvon valtavirtaistamisen lähestymistapa sellaisena kuin se on esitetty komission helmikuussa hyväksymässä naisia ja tiedettä käsitelleessä tiedonannossa [15]. Tiedonannossa komissio esitteli toimintasuunnitelman, jossa oli kaksi tavoitetta: kehittää poliittista vuoropuhelua jäsenvaltioiden välille toimenpiteistä, joilla edistetään naisten asemaa tiedeyhteisössä, ja kehittää osana viidettä puiteohjelmaa tasa-arvon valvontajärjestelmää kolmesta näkökulmasta: naisten tekemä tutkimus, naisten hyväksi tapahtuva tutkimus ja naisia koskeva tutkimus. Yksi komission ilmoittamista konkreettisista toimista on tavoitella sitä, että naisilla olisi 40 %:n osuus erilaisissa kokoonpanoissa ja paneeleissa, jotka avustavat komissiota viidennen puiteohjelman täytäntöönpanossa. Koko puiteohjelman ajan arvioidaan sukupuolivaikutuksia sen tutkimiseksi, onko tutkimussuunnitelmassa otettu huomioon sukupuolten erityispiirteet. Sosioekonomisessa avaintoimessa sukupuoliulottuvuus otetaan huomioon tarvittaessa. Neuvosto hyväksyi naisia ja tiedettä koskevan päätöslauselman toukokuussa 1999 [16]. Päätöslauselmassa tuetaan komission ehdottamaa lähestymistapaa ja vahvistetaan tarvetta toimia samanaikaisesti jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin tasolla. Komission aloitteesta on perustettu naisia ja tiedettä käsittelevä ryhmä, jossa on edustajia jäsenvaltioista ja viidenteen puiteohjelmaan osallistuvista valtioista ja jonka tehtävänä on pitää yllä poliittista vuoropuhelua ja toimintaa kaikilla tasoilla.

[15] KOM(1999) 76 lopullinen, 17.2.1999.

[16] Neuvoston päätöslauselma, annettu 20 päivänä toukokuuta 1999, naisten osallistumisesta tieteelliseen tutkimukseen EYVL C 201, 16.7.1999; Tutkimusta koskeva viides puiteohjelma (1998-2000), EYVL L 26, 1.2.1999.

Yleissivistävä ja ammatillinen koulutus sekä nuoriso

Ammatillista koulutusta koskevan Leonardo da Vinci-ohjelman (2000-2006) toisessa vaiheessa määrätään, että ohjelman yleisten tavoitteiden täytäntöönpanossa on kiinnitettävä huomiota ehdotuksiin, joiden tarkoituksena on helpottaa työmarkkinoilla heikoimmassa asemassa olevien ihmisten, myös vammaisten, pääsyä ammatilliseen koulutukseen, ja naisten ja miesten tasa-arvoon koulutuksessa esiintyvän syrjinnän torjumiseksi. [17] Yleissivistävää koulutusta koskevassa toisessa yhteisön Sokrates-toimintaohjelmassa (2000-2006) [18] edistetään naisten ja miesten sekä tyttöjen ja poikien tasa-arvoa. Tavoitteena on vahvistaa elinikäisen oppimisen eurooppalaista ulottuvuutta. Sukupuoliulottuvuus otetaan yhtenä tekijänä huomioon ohjelman toimien valinnassa, ja se on sisällytettävä tulosten raportointiin ja arviointiin. Komission ehdotukseen uudeksi Nuoriso-ohjelmaksi sisältyy nuorisovaihtoja, nuorisoaloitteita ja vapaaehtoispalvelua, ja sen tavoitteisiin sisältyy myös tasa-arvon edistäminen. [19]

[17] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös, tehty 26.4.1999, EYVL L 146, 11.6.1999.

[18] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös, tehty 24.1.2000, EYVL L 28, 3.2.2000.

[19] Neuvoston yhteinen kanta N:o 22/1999, annettu 28. kesäkuuta 1999, EYVL C 210, 22.7.1999.

Tietoyhteiskunnan välineisiin liittyvä tasa-arvon edistäminen sisältyi jäsenvaltioiden hallituksille osoitettuun päätöslauselmaan, jossa käsiteltiin jäsenvaltioiden kouluissa ja koulutuksen yhteydessä toteuttamia toimia. [20]

[20] Työllisyys- ja sosiaaliasioiden neuvoston päätöslauselma 29.11.1999.

Komission ehdotuksessa Media Plus -ohjelmaksi (2001-2005), jolla kannustetaan eurooppalaisen audiovisuaalialan kehittämistä, taataan, että yhtäläiset mahdollisuudet otetaan huomioon ohjelman täytäntöönpanossa. [21]

[21] KOM(1999) 658 lopullinen, 14.12.1999.

Urheilua koskevassa selvityksessään Helsingissä kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle [22] komissio muistutti tärkeistä arvoista, erityisesti yhtäläisistä mahdollisuuksista, jotka liittyvät urheilutoimintaan. Samalla tavalla toukokuussa 1999 pidettyjen urheilua koskevan Euroopan unionin kokouksen päätelmissä kehotettiin osallistujia ottamaan huomioon, että yhtäläisten mahdollisuuksien on tultava esiin kaikessa urheiluun liittyvässä toiminnassa. Syyskuussa 1999 julkaistussa tutkimuksessa, joka koski urheilua ja työllisyyttä Euroopassa [23], sukupuolinäkökohtiin kiinnitettiin erityistä huomiota.

[22] KOM(1999) 644, 10.12.1999.

[23] Euroopan urheilun tutkimuslaitosten ja urheiluun liittyvän työllisyyden eurooppalaisen seurantakeskuksen Euroopan komissiolle tekemä tutkimus.

Sukupuolinäkökohdat kehitysyhteistyöpolitiikassa

Tasa-arvon valtavirtaistaminen on edistynyt tasaista vauhtia kehitysyhteistyöpolitiikan alalla sen jälkeen, kun neuvosto antoi asetuksen [24] sukupuolten tasa-arvoon liittyvien kysymysten sisällyttämisestä kehitysyhteistyöhön. Neuvosto korosti asian merkitystä uudelleen tarkastellessaan jokin aika sitten kehitysyhteistyössä käytettäviä menetelmiä ja ohjelmia. [25] Vuonna 1999 ryhdyttiin 13 maassa saattamaan ajan tasalle tasa-arvosuunnitelmia, jotka oli laadittu vuonna 1995. Euroopan komissio on keskustellut yhdessä jäsenvaltioiden kanssa siitä, miten yhteinen raportointi olisi järjestettävä edistyksestä, jota on tapahtunut joulukuussa 1995 annetun sukupuolten tasa-arvoon liittyvien kysymysten sisällyttämisestä kehitysyhteistyöhön koskevan neuvoston suosituksen täytäntöönpanossa. Vuonna 1999 valmisteltiin tasa-arvoasioiden valtavirtaistamista koskevaa toimintasuunnitelmaa, jota kehitellään edelleen vuoden 2000 alkupuoliskolla. Sukupuolinäkökohtien valtavirtaistamista varten hyödynnettiin erityistä budjettikohtaa, josta käynnistettiin tukihankkeita Välimeren alueella, Latinalaisessa Amerikassa sekä Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maissa (AKT-maissa). AKT-maiden kanssa tehdyn puitesopimuksen ansiosta voitiin antaa teknistä apua ja tasa-arvoon liittyvää koulutusta ja arvioida aikaisempia ja nykyisiä hankkeita, jotka koskevat sukupuolinäkökohtien sisällyttämistä kehitysyhteistyöhön.

[24] EYVL L 354, 30.12.1998.

[25] Kehitysasiain neuvoston kokous Brysselissä 21.5.1999.

Tasa-arvon valtavirtaistaminen sisällytettiin Euroopan yhteisön humanitäärisen avun toimiston vuoden 1999 toimintalinjoihin humanitäärisen avun osalta. Tammikuussa 1999 järjestettiin keskustelufoorumi [26], johon osallistui komission, kansalaisjärjestöjen ja korkeakoulujen edustajia sekä tutkijoita, jotka tarkastelevat sukupuoleen ja ihmisoikeuksiin liittyviä kysymyksiä sukupuolista ja lisääntymisterveyttä käsittelevissä ohjelmissa ja toimintalinjoissa.

[26] Eurooppalaiset pyöreän pöydän neuvottelut, Bryssel 21.-22.1.1999.

Lisäksi valmistelutyöt, jotka liittyivät Beijingissä annetun julistuksen ja toimintaohjelman täytäntöönpanon viisivuotistarkistukseen, neljännen naisten asemaa käsitelleen YK:n maailmankonferenssin jälkeen ilmenneeseen kehitykseen sekä sosiaalista kehitystä käsitelleen vuoden 1995 huippukokouksen arviointia varten järjestettyyn YK:n erikoisistuntoon, antoivat jäsenvaltioille ja komissiolle mahdollisuuden arvioida yleisesti tasa-arvon valtavirtaistamisen etenemistä.

Naiset ja väkivalta - tietoisuuden lisäämiseen tarkoitettu vuosi

Erityisesti naisille suunnattujen toimien laatiminen ja edistäminen muodostavat yhdessä valtavirtaistamisen kanssa merkittävän osan sukupuolten tasa-arvoon liittyvää kaksitahoista lähestymistapaa, ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi laaditut toimintalinjat, ohjelmat ja lainsäädäntövälineet ovat todisteena tämän lähestymistavan toimivuudesta.

Pyrkimyksissä vastustaa kaikkea naisiin kohdistuvaa väkivaltaa on saatu aikaan lukuisia erilaisia toimia, toimenpiteitä, lainsäädäntövälineitä ja kampanjoita, joita on hyödynnetty rajat ylittävästi eri aloilla, jäsenvaltioissa, ministeriöissä ja muussa hallinnossa.

Komission ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi [27] oikeudesta perheen yhdistämiseen kiinnitetään erityisesti huomiota naisiin, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisia ja perheväkivallan uhreja. Heitä ei saisi rankaista peruuttamalla heidän oleskelulupansa, jos he päättävät muuttaa pois kodistaan.

[27] KOM(1999) 638 lopullinen, 1.12.1999.

Komissio esitti 8. maaliskuuta 1999 Euroopan parlamentille tiedonannon, joka oli samalla lähtölaukaus kaikkien aikojen ensimmäiselle naisiin kohdistuvaa väkivaltaa käsittelevälle tiedotuskampanjalle, jonka tarkoituksena on lisätä yleisön tietoisuutta asiasta. Kampanjan budjetti on 2,5 miljoonaa euroa, ja sen on alunperin laatinut naisten oikeuksia käsittelevä Euroopan parlamentin valiokunta. Kampanja on myös ollut naisten asemaa käsittelevien kansalaisjärjestöjen esityslistoilla. Vuoden mittainen kampanja on saanut runsaasti tukea komissiolta. Kampanja päättyy Lissabonissa toukokuussa 2000.

Saksa järjesti Euroopan unionin puheenjohtajana toimiessaan komission tuella naisiin kohdistuvaa väkivaltaa käsitelleen konferenssin [28] maaliskuussa 1999. Berliinissä 14.-15. kesäkuuta 1999 pidetyssä tasa-arvoministerien epävirallisessa kokouksessa komissio ilmoitti, että naisiin kohdistuvan väkivallan torjumisessa riitti vielä paljon tehtävää. Komissio mainitsi tässä yhteydessä seuraavat tarpeelliset toimet: tuki Kosovossa asuville naisille, miehille suunnatut toimet, niiden kansalaisjärjestöjen tukeminen, jotka työskentelevät pahoinpideltyjen naisten ja heidän lastensa hyväksi, sekä tuki väkivallan kohteeksi joutuneille nuorille tytöille ja naisille. Suomi jatkoi puheenjohtajakaudellaan toimintaa naisiin kohdistuvan väkivallan esille tuomiseksi järjestämällä asiaa käsitelleen asiantuntijakokouksen [29].

[28] Saksan puheenjohtajakaudella järjestetty konferenssi naisiin kohdistuvasta väkivallasta, Köln (Saksa) 29.-30.3.1999.

[29] Väkivaltaa käsitellyt asiantuntijakokous, Jyväskylä (Suomi) 9.11.1999.

Vammaisiin kohdistuvan väkivallan torjuminen oli valittu Euroopan vammaisten päivänä 3. joulukuuta 1999 järjestetyn konferenssin aiheeksi. Teemaa käsiteltiin konferenssissa erityisesti vammaisten naisten kannalta.

Eurobarometri-tutkimuksessa selvitettiin eurooppalaisten asenteita, jotka liittyvät naisiin kohdistuvaan väkivaltaan. Tutkimus kuului laajimpiin koko Euroopassa toteutettuihin vastaavanlaisiin selvityksiin [30], ja siinä selvisi, että vain harvat eurooppalaiset ilmoittavat tuntevansa yhtään väkivallan uhria, vaikka kyseessä onkin heidän käsityksensä mukaan erittäin yleinen ongelma. Monet eurooppalaiset uskovat täysin tutkimustietojen vastaisesti, että väkivallan uhri joutuu todennäköisemmin aivan vieraan ihmisen kuin tuttunsa pahoinpitelemäksi.

[30] Eurobarometri 51.0: Naisiin kohdistuvaan väkivaltaan liittyvät asenteet, Koulutuksen ja kulttuurin pääosasto vuonna 1999.

Neuvosto hyväksyi joulukuussa 1999 DAPHNE-ohjelman vuosiksi 2000-2003 [31]. Se on yksi tärkeimmistä sukupuolten tasa-arvoon tähtäävistä ohjelmista, koska sillä pyritään suojaamaan väkivallalta sekä tyttöjä että naisia. Ohjelmassa tuetaan Daphne-aloitteen [32] kaltaisia toimia. Lisäksi siinä tuetaan viranomaisten ja yksityisen sektorin organisaatioiden sovelluksia. Ohjelma avataan myös ehdokasmaille sekä ETA/EFTA-maille, ja siinä tuetaan monivuotisia toimia.

[31] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o (EY) 293/2000, EYVL L 34, 9.2.2000.

[32] KOM(1999) 82, EYVL C 89, 30.3.1999, s. 42.

Naisilla käytävän kaupan ja seksuaalisen hyväksikäytön torjunta oli myös vuonna 1999 merkittävällä sijalla poliittisessa toiminnassa. Alan politiikalle on tyypillistä keskittyminen kaupankäynnin uhreihin sekä pyrkimys saada kaikki vastuulliset henkilöt (monialainen lähestymistapa) mukaan tähän taisteluun, jota käydään ihmisoikeuksien loukkauksia vastaan ja ihmisarvon puolesta. STOP-ohjelmassa (1996-2000) [33] tuettiin myös vuonna 1999 koulutusta, hankkeita, seminaareja ja tutkimuksia, joihin osallistui laajalti kumppaneita myös ehdokasmaista ja jotka liittyivät naisilla käytävän kaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön torjuntaan. Tampereella [34] kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä korostetaan ihmiskaupan torjuntaa. Komissio on ilmoittanut [35], että tarkoituksena on antaa lainsäädäntöehdotuksia, jotka koskevat yhteisiä määritelmiä, syytetoimia ja rangaistuksia ja joihin sisältyy myös väliaikaisen oleskeluluvan myöntämismahdollisuus seksuaalisen hyväksikäytön uhreille, jotka suostuvat todistamaan oikeudessa. On myös ilmoitettu, että annetaan ehdotus jatketusta viisivuotisesta STOP-ohjelmasta, johon ehdokasmaat voivat osallistua.

[33] Yhteinen toiminta 96/700/YOS, EYVL L 322, 12.12.1996.

[34] 15-16. lokakuuta 1999.

[35] KOM(1999) 349 lopullinen, 14.7.1999. Rikoksen uhrit Euroopan unionissa - Normit ja toiminta.

Komissio tuki naispakolaisia ja turvapaikanhakijoita hyödyttäviä hankkeita Odysseus-ohjelmassa [36], joka koskee turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan sekä ulkorajojen ylittämisen aloilla toteutettavaa koulutus-, vaihto- ja yhteistyöohjelmaa.

[36] Yhteinen toiminta 98/244/YOS, EYVL L 99, 31.3.1998.

Komissio on osallistunut naisilla käytävää kauppaa torjuvaan ETYJ:n työhön vuodesta 1999 lähtien. Kysymystä käsiteltiin erityisesti tasa-arvonäkökohtia käsitelleessä täydentävässä inhimilliseen ulottuvuuteen keskittyneessä kokouksessa, joka pidettiin kesäkuussa 1999, ETYJ:n tarkastelukonferenssissa syyskuussa 1999 sekä Istanbulin huippukokouksessa marraskuussa 1999, jossa käynnistettiin ihmiskaupan torjumistoimien toimintasuunnitelma vuodelle 2000.

Matkailu- ja turismiala on osallistunut tehokkaammin seksiturismin vastaiseen toimintaan sen jälkeen, kun komissio hyväksyi tiedonannon lapsiseksimatkailun torjuntatoimenpiteiden toteuttamisesta kaudella 1997-1998 [37]. Tiedonannon hyväksymisen seurauksena perustettiin tiedotusalan asiantuntijoista koostuva Euroopan tason ryhmä tiedottamaan seksiturismin vastaisista toimista. [38] Matkailuala on nyt ilmoittanut halukkuudestaan puuttua asiaan. Se toivoo myös, että komissio tukisi alan pyrkimyksiä torjua seksiturismia. [39]

[37] KOM(1999) 262 lopullinen, 26.5.1999.

[38] EYVL S 101, 27.5.1999.

[39] Euroopan komission yritystoiminnan pääosaston suorittama tutkimus, koordinoijana toimi Strat and Com, Bryssel. Tutkimuksen toteuttamispaikkana oli International Tourism-Börse, Berliini, maaliskuu 1999.

OSA 2: SUKUPUOLTEN TASA-ARVO EUROOPAN TYÖLLISYYSSTRATEGIASSA

Merkittävää edistystä

Naisten ja miesten tasa-arvo on vuonna 1997 käynnistettyä Luxemburgin työllisyysprosessia seuranneiden kahden vuoden aikana sisällytetty työllisyyspoliittisen toimintaohjelmaan. Nyt hyväksytään yleisesti, että vahvistaakseen talouskasvua ja yhteenkuuluvuutta Eurooppa tarvitsee kaikilla elämänaloilla toimivien naisten taitoja, kokemusta ja aktiivista osallistumista työelämään. Yhtäläiset mahdollisuudet olivat alunperin yksi vuoden 1998 työllisyyssuuntaviivojen pilareista yhdessä työllistettävyyden, yrittäjyyden ja mukautumiskyvyn kanssa. Neuvosto katsoi sittemmin tarpeelliseksi sisällyttää yhtäläiset mahdollisuudet osaksi kaikkia työllisyyssuuntaviivojen pilareita (mainstreaming), ja uusi tasa-arvon valtavirtaistamista koskeva suuntaviiva sisällytettiin vuoden 1999 työllisyyssuuntaviivoihin [40]. Tämä kehitys heijasti Euroopan unionin aikaisempaa vahvempaa sitoutumista yhtäläisiin mahdollisuuksiin. Naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet otettiin Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmissä [41] esille työmarkkinauudistuksen kannalta erityistä huomiota vaativana alueena.

[40] 20. suuntaviiva: neuvoston päätöslauselma, 22.2.1999.

[41] Puheenjohtajavaltion päätelmät, Helsingin Eurooppa-neuvosto 10.-11. joulukuuta 1999.

Vuoden 1999 työllisyyttä koskevat kansalliset toimintasuunnitelmat

Komissio arvioi yksityiskohtaisesti vuoden 1999 työllisyyttä koskevia kansallisia toimintasuunnitelmia saadakseen selville, kuinka perusteellisesti jäsenvaltiot olivat noudattaneet työllisyyssuuntaviivoissa määriteltyjä yhteisiä tavoitteita. Sukupuolten tasa-arvon periaate otettiin huomioon vuoden 1999 kansallisissa toimintasuunnitelmissa, mutta kaikki jäsenvaltiot eivät sen sijaan aina soveltaneet tasa-arvon valtavirtaistamisen periaatetta.

Neuvoston joulukuussa 1999 hyväksymässä yhteisessä työllisyysraportissa tarkastellaan työllisyystilannetta sekä yleisesti Euroopan unionissa että yksittäisissä jäsenvaltioissa. Lisäksi siinä analysoidaan kansallisia toimintasuunnitelmia. [42] Komissio laati tämän analyysin pohjalta työllisyyspolitiikkaa koskevia jäsenvaltiokohtaisia suosituksia, joita neuvosto puolestaan tarkasteli. Komissio huomautti suosituksissaan, että lisätoimet ovat tarpeen, jotta olisi mahdollista kaventaa sukupuolten välisiä eroja työllisyydessä, työttömyydessä ja palkoissa, korjata miesten ja naisten määrän epätasapainoa eri aloilla ja ammateissa sekä parantaa lasten ja muiden huollettavien hoitoa [43]. Tasa-arvonäkökohtia koskevien suositusten määrä kuvaa hyvin sitä, kuinka tärkeänä komissio yhtäläisiä mahdollisuuksia pitää. Erityisesti esille otetuttuja teemoja olivat:

[42] Kansalliset toimintasuunnitelmat saivat ECOFINin ja työ- ja sosiaaliasioiden neuvoston yhteisen hyväksynnän 29.11.1999, ja Helsingin Eurooppa-neuvosto hyväksyi ne 10.12.1999.

[43] Komission suositus neuvoston suosituksiksi jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta, KOM(1999) 445, 8.9.1999.

- vero- ja etuusjärjestelmien uudistus, joka tekee mahdolliseksi korkeiden työttömyyslukujen korjaamisen ja työmarkkinoiden ulkopuolella olevan väestönosan aktivoinnin

- palvelualan työllisyyspotentiaalin hyödyntämisen merkitys

- tarve kehittää erityistoimia, joiden tarkoituksena on lisätä ikääntyneiden työntekijöiden osallistumisastetta.

Sukupuolten tasa-arvon pilari

- Tasa-arvon valtavirtaistaminen

Vuoden 1999 työllisyyssuuntaviivoissa esiintyvä uusi merkittävä piirre oli tasa-arvonäkökohdat huomioivan lähestymistavan edistäminen kaikissa neljässä pilarissa. Kaikki jäsenvaltiot joko sovelsivat tasa-arvon valtavirtaistamista vuoden 1999 kansallisissa toimintasuunnitelmissaan tai ilmoittivat aikovansa soveltaa niitä. Monet jäsenvaltiot valmistelivat vielä tätä prosessia tai olivat vasta sen alkuvaiheessa. Useissa tapauksissa tasa-arvonäkökohtien huomioon ottaminen ilmenee siten, että kehitteillä on uusia menetelmiä, joiden avulla voidaan tarkastella ja analysoida työllisyystoimien vaikutusta sukupuolten tasa-arvoon. Jäsenvaltioiden lähestymistapoihin sisältyy pilarin 1 (työllistettävyys) osalta lakisääteisiä oikeuksia osallistua aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan tai positiivisia erityistoimia, joilla varmistetaan yhtäläinen pääsy työmarkkinoille. Suurin osa jäsenvaltioista on toteuttanut pilarin 2 (yrittäjyys) suhteen erityistoimia, joilla rohkaistaan naisia ryhtymään yrittäjiksi. Pilarin 3 (mukautumiskyky) osalta jotkin jäsenvaltiot mainitsivat työmarkkinaosapuolten aseman sukupuoleen liittyvien kysymysten käsittelyssä ja niiden osallistumisen tähän prosessiin.

- Työmarkkinoiden eriytymisen torjunta

Jotkin jäsenvaltiot keskittyivät vähentämään naisten ja miesten työttömyysasteiden välistä eroa ja tukemaan aktiivisesti naisten työllisyyden lisäämistä. Jäsenvaltiot pyrkivät torjumaan työmarkkinoiden eriytymistä toimilla, jotka oli suunnattu sekä vielä koulussa oleville tuleville työntekijöille että tällä hetkellä töissä käyville naisille.

Työmarkkinoiden eriytymisen torjunnasta on tullut työllisyyden 20. suuntaviivan kannalta merkittävä poliittinen tavoite. Suomi, Ruotsi ja Tanska, kolme maata, joissa työmarkkinat ovat huomattavan eriytyneet, ovat toteuttaneet toimia tilanteen korjaamiseksi. Muutosta on pyritty saamaan aikaan muokkaamalla koulutusta ja ammatinvalintaan liittyviä mahdollisuuksia monipuolisemmiksi, tukemalla positiivisia erityistoimia ja poistamalla naisten työllistymistä hidastavia tekijöitä.

- Helpotetaan paluuta työelämään

Tätä suuntaviivaa koskevat, jäsenvaltioiden ilmoittamat toimet rajoittuvat vuoden 1999 kansallisissa toimintasuunnitelmissa työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseen, aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan ja tehostettuun koulutukseen. Vuotta 2000 varten laadittu suuntaviiva on pysynyt ennallaan, vaikkakin siinä mainitaan erityisesti vero- ja muut etuudet, jotka saattavat estää naisia ja miehiä harkitsemasta paluuta työelämään.

- Yhteensovitetaan työ ja perhe-elämä

Jäsenvaltiot suhtautuvat sangen vaihtelevasti sitoumukseen edistää perhettä suosivaa työllisyyspolitiikkaa. Ruotsissa pienten lasten vanhemmilla on oikeus osa-aikaiseen työhön, ja Saksassa ja Alankomaissa suunnitellaan samanlaista menettelyä. Jäsenvaltiot, joissa lastenhoidon tarjonta vaihtelee merkittävästi (Saksa, Kreikka, Irlanti, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta), ovat parantaneet lastenhoito järjestelmäänsä tai suunnittelevat tekevänsä niin. Ruotsi aikoo laskea lastenhoidon kustannuksia. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kiinnitettiin paljon huomiota alle kouluikäisten lasten tilanteeseen. Vain harvat jäsenvaltiot mainitsivat tarjoamistaan vanhustenhuolto mahdollisuuksista. Yhdessäkään kansallisessa toimintasuunnitelmassa ei esiintynyt muiden huollettavien hoitoa koskevia konkreettisia aloitteita.

Komissio on rohkaissut työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista koskevaa keskustelua ja mielipiteenvaihtoa järjestämällä sarjan seminaareja, joiden toteutuksesta jäsenvaltioissa on vuonna 1999 vastannut perhettä ja työtä käsittelevä eurooppalainen verkosto. Vanhempainloman käyttöönotto (katso osa 4) ei liity pelkästään sukupuolten tasa-arvoon, vaan myös lukuisiin muihin näkökohtiin kuten perhe-elämän ylläpitämiseen, työmarkkinoilla vallitsevaan tilanteeseen, laskevaan syntyvyyteen sekä lapsen etuun. Esimerkiksi Itävallassa 60 % äideistä ei enää palaa työelämään 18 kuukauden äitiysloman jälkeen. Miehet ovat ottaneet vanhempainloman erittäin hyvin vastaan Alankomaissa, jossa loma on palkallinen julkisen sektorin työntekijöille. Norjassa, Irlannissa ja Itävallassa on käyty laajoja keskusteluja, joiden aiheena on ollut hoitotyöstä maksettava palkka kotona tai kodin ulkopuolella työskentelevien vanhempien tasavertaisen aseman kannalta.

- Sosiaaliturva ja tasapuolisen kohtelun verotukselliset esteet

Vaikka yhteisön tasa-arvolainsäädäntö onkin huomattavasti vähentänyt naisten ja miesten eriarvoista kohtelua sosiaaliturvan osalta, sosiaaliturvajärjestelmien toiminta perustuu yhä usein vanhentuneisiin käsityksiin naisten ja miesten osallistumisesta työ- ja perhe-elämään. Tämä seikka saattaa vaikuttaa merkittävästi naisten ja miesten mahdollisuuksiin päästä käytännössä osalliseksi sosiaalisesta suojelusta, vaikka järjestelmä takaisikin yhtäläisen kohtelun molemmille. [44] Komission heinäkuussa 1999 julkaisemassa tiedonannossa "Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi" ehdotettiin, että jäsenvaltiot ja komissio pyrkisivät yhdessä parantamaan ja modernisoimaan Euroopan unionin sosiaalisen suojelun järjestelmiä. [45] Tiedonannossa todetaan, että sukupuolinäkökohdat ovat olennainen teema tässä koko prosessissa. Neuvoston päätelmissä 17.12.1999 [46] annettiin jäsenvaltioiden ja komission korkean tason virkamiehille valtuudet aloittaa työt edellä mainittujen ehdotusten pohjalta. Samalla korostettiin, että naisten ja miesten tasa-arvon on sisällyttävä ryhmän kaikkeen toimintaan.

[44] Sosiaalinen suojelu Euroopassa vuonna 1999.

[45] KOM(1999)347 lopullinen, 14.7.1999.

[46] Kalastusasioiden neuvosto, Bryssel, 16.-17.12.1999.

Vuoden 1999 työllisyyssuuntaviivoissa painotettiin tarvetta puuttua niihin veroihin ja etuuksiin, jotka estävät naisia osallistumasta työmarkkinoille. Komissio huomautti jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta antamissaan koskevissa suosituksissaan 8.9.1999, että jäsenvaltiot eivät juurikaan olleet tehneet tähän seikkaan liittyviä aloitteita.

Ministeritason konferenssi sukupuolten tasa-arvon tukemiseksi työelämässä

Tasa-arvonäkökohtiin liittyviä kysymyksiä on pidetty aktiivisesti esillä, sillä Helsingissä kokoontui tasa-arvoa ja työllisyyttä käsitellyt Euroopan unionin ministerikokous [47] pian sen jälkeen, kun komissio oli ilmoittanut syksyn 1999 uudesta työllisyyspaketista. Kokous järjestettiin Suomen toimiessa neuvoston puheenjohtajana, ja siinä tuettiin neuvoston epävirallisten kokousten jatkamista. Vastaavia kokouksia oli aikaisemmin pidetty Belfastissa ja Innsbruckissa vuonna 1998 sekä Berliinissä vuonna 1999. Helsingin kokoukseen osallistui myös Euroopan parlamentin jäseniä ja eurooppalaisia työmarkkinaosapuolia, mikä lisäsi sen painoarvoa. Yksityiskohtaisissa keskusteluasiakirjoissa tuettiin Helsingissä käsiteltyjen, tasa-arvon valtavirtaistamiseen, verotukseen ja sosiaaliturvaan liittyvien kysymysten asemaa osana yleistä työllisyysstrategiaa.

[47] Sukupuolten tasa-arvo ja työllisyyspolitiikka, Helsinki, 30.9.-1.10.1999.

Sukupuolten välillä edelleen esiintyvä merkittävä palkkakuilu oli samapalkkaisuutta ja taloudelliseen riippumattomuuteen perustuvaa sukupuolten tasa-arvoa käsittelevän erillisen ministerikokouksen aiheena. [48] Kokouksessa korostettiin sekä tarvetta luoda uusia, naisten ja miesten palkkaerojen avoimuutta lisääviä aloitteita Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden tasolla että voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanemista.

[48] Kokouksen järjestivät Ruotsin pääministeri ja tasa-arvoministerit 2.-4.11.1999.

Vuoden 2000 työllisyyssuuntaviivat

Vuoden 2000 työllisyyssuuntaviivoja [49] koskevissa ehdotuksissa otetaan huomioon opetukset, jotka sisältyvät vuonna 1999 suoritettuun työllisyyttä koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien analyysiin. Muutoksia on tehty mahdollisimman vähän, jotta voitaisiin taata yhtäpitävyys ja jatkuvuus suhteessa aikaisempien vuosien pyrkimyksiin ja jotta jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet täyttäisivät kokonaan Luxemburgin prosessin yhteydessä antamansa sitoumukset. Yhtäläisten mahdollisuuksien pilariin tehtiin pieni muutos, jotta työelämään paluun helpottamista koskevaa 22. suuntaviivaa voitaisiin selkeyttää. Vuoden 2000 työllisyyssuuntaviivat saivat 10. joulukuuta 1999 positiivisen vastaanoton Helsingin Eurooppa-neuvostolta, joka hyväksyi yhteisen työllisyysraportin. [50] Sukupuolten työllisyysasteet ovat edelleen huomattavan erilaisia, mikä on osoitus siitä, että naisten työllisyysastetta voitaisiin nostaa suurimmassa osassa jäsenvaltioita. Viime vuosina saadut kokemukset vahvistavat, että naisten työllisyyden lisäämiseen tähtäävä politiikka on olennaista työllisyysasteen nostamiselle koko Euroopan unionissa.

[49] KOM(1999) 442, 8.9.1999.

[50] Puheenjohtajavaltion päätelmät, Helsingin Eurooppa-neuvosto 10.-11.12.1999.

Sukupuolten tasa-arvo julkisella sektorilla

Julkinen sektori työllistää siihen kuuluvine paikallisyhteisöineen, alueineen ja kuntineen huomattavan määrän naisia Euroopan unionin alueella: 44 % työelämään osallistuvista naisista on julkisen sektorin palveluksessa, kun miesten vastaava osuus on 22 %. Julkisella sektorilla on näin ollen merkittävä asema yhtäläisten mahdollisuuksien edistämisessä. Euroopan kunta- ja aluetyönantajien neuvoston foorumi ja Euroopan julkisten palveluiden liitto allekirjoittivat vuonna 1999 yhteisen julistuksen [51], jossa ne toteavat, että yhtäläisiin mahdollisuuksiin liittyvät kysymykset ovat paikallis- ja aluehallinnolle olennaisia sekä työvoiman koostumuksen kannalta että ottaen huomioon viranomaisten aseman työnantajina. Julistuksessa painotettiin, että oli tarpeen laatia aloitteita sukupuolisen häirinnän torjumiseksi, soveltaa samasta työstä maksettavaa samaa palkkaa koskevaa periaatetta ja antaa yhtäläisille mahdollisuuksille keskeinen sija julkisen sektorin uudistamisessa.

[51] Tasa-arvoa julkisella sektorilla käsitellyt kokous, Bryssel 8.3.1999.

Työmarkkinaosapuolten asema työllisyysprosessissa

Työmarkkinaosapuolet ovat osallistuneet työllisyyssuuntaviivojen täytäntöönpanoon ja niiden puitteissa saavutetun edistyksen arviointiin. Työmarkkinaosapuolten osallistuminen kansallisten toimintasuunnitelmien laatimiseen on ollut sangen vaihtelevaa, mutta se on joka tapauksessa vahvistanut niiden asemaa kansallisen työmarkkinapolitiikan muokkaamisen ja täytäntöönpanon yhteydessä. Komissio kuitenkin korosti yhteisessä työllisyysraportissaan, että kehitys on jatkossakin tarpeen.

Työmarkkinaosapuolten tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus on osoitus niiden tärkeästä asemasta työllisyysstrategiaan liittyvissä kysymyksissä. [52]

[52] Neuvoston direktiivi 1999/70/EY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1999, Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (CES), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja Julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta, EYVL L175, 10.7.1999.

Työntekijöiden edustajat huomauttivat 11. marraskuuta 1999 pidetyssä pysyvän työllisyyskomitean kokouksessa, että naisten ja miesten välisen tasa-arvon periaate on integroitava paremmin työllisyysprosessiin. [53]

[53] Pysyvän työllisyyskomitean kokous 11.11.1999. Puheenjohtajavaltion päätelmät, 12640/99.

Jotkin alakohtaiset komiteat, kuten posti- ja tekstiilialan komiteat, olivat saavuttaneet edistystä. Postipalveluiden alakohtainen komitea suostui sisällyttämään yhtäläisiin mahdollisuuksiin liittyvien hyvien toimintatapojen julkaisemisen vuoden 2000 työohjelmaansa. Tekstiili- ja vaatetusalalla on parhaillaan käynnissä tutkimus, jonka avulla tunnistetaan hyviä toimintatapoja ja edistetään niiden soveltamista. Myös sähköalan edustajat ovat sisällyttäneet yhteiseen työhönsä erityisen toimen, joka liittyy sähkön sisämarkkinoiden yleisiin sekä naisiin kohdistuviin seurauksiin.

Vuosina 1994-1998 esiintyneet työllisyystrendit

Euroopan unioni on edelleen huomattavasti jäljessä kehityksestä, kun sitä verrataan Yhdysvaltoihin ja Japaniin, joissa työllisyysaste on 75 %. Kokonaistyöllisyysaste nousi Euroopan unionissa lievästi vuosina 1997-1998 (60 prosentista 61 prosenttiin), mutta se on yhä matalampi kuin vuoden 1990 työllisyysaste (63 %). Tämä työllisyysasteen marginaalinen nousu tarkoittaa käytännössä sitä, että 1,8 miljoonaa ihmistä oli saanut töitä kyseisenä aikana. Kyseessä on merkittävin vuoden 1990 jälkeen tapahtunut työllisyysasteen vuosinousu, ja se on kaksinkertainen vuonna 1997 ilmenneeseen nousuun verrattuna. Nyt Euroopan unionin kokonaistyöllisyysaste olisi nostettava sovitun tavoitteen mukaisesti 61 prosentista 70 prosenttiin. Tällä hetkellä vain neljässä jäsenvaltiossa, eli Tanskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ruotsissa ja Itävallassa, on 70 prosentin työllisyysaste.

Vaikka työllisyyspolitiikan merkitystä onkin vahvasti korostettu viisivuotiskaudella 1994-1998, Euroopan unionin yleinen työllisyysaste nousi vain yhden prosenttiyksikön. Kyseinen kausi edelsi Euroopan työllisyysstrategian laatimista. Eniten muutokseen vaikutti naisten työllisyysasteen nousu. Jäsenvaltioiden väliset erot ovat kuitenkin suuria. Esimerkiksi Tanskan korkeaan työllisyysasteeseen vaikutti vuosina 1994-1998 sekä naisten että miesten työllisyyden lisääntyminen. Saksassa työllisyysaste puolestaan heikkeni saman aikaan, ja vaikutukset kohdistuivat yhtä lailla naisiin kuin miehiinkin. Työllisyysaste laski myös Ruotsissa, mutta tässä tapauksessa naisten työllisyystilanne heikkeni huomattavan paljon miehiin verrattuna.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 1

Nelivuotiskaudella 1994-1998 naisten työllisyysaste nousi merkittävimmin Belgiassa, Tanskassa, Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa, Portugalissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa (katso taulukko 1). Monet niistä jäsenvaltioista, joissa naisten työllisyysaste nousi kyseisellä jaksolla huomattavasti, olivat maita, joissa naisten työllisyysaste on perinteisesti ollut matala. Naisten työllisyysaste alitti vain kahdessa jäsenvaltiossa (Italiassa ja Espanjassa) 40 % vuonna 1998.

OSA 3: TASAPUOLISEN OSALLISTUMISEN EDISTÄMINEN PÄÄTÖKSENTEOSSA

EU:n sitoumusten vahvistuminen

Uusi komissio osoitti olevansa halukas torjumaan poliittisen päätöksenteon yhteydessä edelleen esiintyvää naisten ja miesten eriarvoista kohtelua. Uusi komissio on toimintansa aloittamisesta eli syyskuusta 1999 lähtien painottanut, että sillä on vakaa aikomus edistää aktiivisesti naisten tasa-arvoisempaa osallistumista kaikkiin elimiin, komiteoihin sekä asiantuntijaryhmiin, joissa tehdään päätöksiä. Komissio aikoo ehdottaa päätöstä, joka koskee sen omien komiteoiden ja asiantuntijaryhmien tasapuolisempaa kokoonpanoa.

20 uuden komissaarin joukkoon kuuluu viisi naista, joilla on seuraavat tärkeät tehtävät: komission varapuheenjohtaja, suhteet Euroopan parlamenttiin sekä liikenne- ja energiapolitiikka; työllisyys- ja sosiaaliasiat; koulutus ja kulttuuri; budjetti; ympäristöasiat. Kabinettien virkoihin nimitetyistä 40 prosenttia on naisia. Komissio ilmoitti sisäisen uudistusstrategiansa ensimmäisessä vaiheessa säännöksestä, jolla lisätään johtotehtäviin nimitettyjen naisten määrää joulukuussa 1999. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa on 15 tuomaria, ja vuonna 1999 nimitettiin nainen tuomariksi ensimmäistä kertaa sen toiminnan aikana. Euroopan yhteisöjen tilintarkastustuomioistuimen 15 jäsenen joukossa on nyt kaksi naista, kun sinne nimitettiin viime vuonna uusi naisjäsen.

Euroopan unionin jäsenvaltiot sekä Islanti, Norja ja Liechtenstein raportoivat vuonna 1999 naisten ja miesten tasapuolisesta osallistumisesta päätöksentekoon 2 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston suosituksen 96/694/EY täytäntöönpanosta. Suosituksessa edellytetään yhdennettyä strategiaa naisten ja miesten tasapuolisen osallistumisen edistämiseksi. Tähän sisältyvät tärkeimpien toimijoiden saaminen mukaan toimintaan, tietojen kerääminen ja esimerkit hyvistä toimintatavoista sekä naisten ja miesten tasapuolisen osallistumisen edistäminen kaikilla tasoilla hallitukseen kuuluvissa elimissä ja komiteoissa.

Komission täytäntöönpanoraportista ilmenee, että naisten aliedustus poliittisessa elämässä, julkisessa hallinnossa ja ennen kaikkea yksityisellä sektorilla on sitkeä ilmiö ja että sen torjuminen edellyttää pitkäaikaista sitoutumista sekä monipuolisia strategioita. Raportti annetaan Euroopan parlamentin, neuvoston ja talous- ja sosiaalikomitean käsiteltäväksi aikaisin keväällä 2000.

Pariisissa järjestettiin vuonna 1999 konferenssi, jonka aiheena oli "Naiset ja miehet vallassa". Konferenssi oli merkittävä naisten asemaa päätöksenteossa käsittelevä tapahtuma Euroopan unionissa. Konferenssin isäntänä toimi Ranskan hallitus, ja siihen osallistui Euroopan unionin toimielinten, kansallisten ja alueellisten parlamenttien sekä hallitusten, yritysmaailman, työmarkkinaosapuolten ja kansalaisjärjestöjen edustajia. Pariisin kokouksen seurauksena syntyi vahva ja tulevaisuuteen suuntautuva julistus. Euroopan unionin jäsenvaltioiden ministerit, niin naiset kuin miehetkin, käyttivät poliittista arvovaltaansa tukiessaan kokouksen julistusta: "Huolehtiva yhteiskunta, dynaaminen talous, visio Euroopalle" [54]. Kokouksen positiivinen lopputulos oli ministereiden tekemä päätös, joka koski myöhemmin saman vuoden aikana hyväksyttäviä yhdeksää indikaattoria, joilla mitataan sukupuolten tasapuolisen osallistumisen edistymistä poliittisessa päätöksenteossa. [55]

[54] Pariisin julistus 17. huhtikuuta 1999.

[55] Neuvoston päätelmät 22.10.1999.

Naiset Euroopan parlamentissa - vuoden 1999 vaalit

Naisten edustus Euroopan parlamentissa on lisääntynyt tasaisesti joka vaaleissa vuodesta 1984 lähtien. Naisten osuus oli vuoden 1994 vaalien jälkeen 25,7 % parlamentin kokonaisjäsenmäärästä. Kasvusuuntaus jatkui kesäkuussa 1999 pidetyissä vaaleissa (katso taulukko 2), mutta naiset ovat edelleen aliedustettuina Euroopan parlamentissa vuonna 1999, sillä heidän osuutensa on 30,2 %.

Jäsenvaltioiden väliset erot ovat erittäin merkittäviä. Naisten osuus Euroopan parlamentin jäsenistä ylittää tällä hetkellä 40 % kolmessa jäsenvaltiossa eli Ranskassa, Suomessa ja Ruotsissa. Kreikalla ja Italialla on puolestaan edelleen erittäin vähän naisedustajia Euroopan parlamentissa.

Taulukko 2

>VIITTAUS KAAVIOON>

Monella eri taholla pyrittiin ennen vuoden 1999 Euro-parlamenttivaaleja edistämään naisten ja miesten tasapuolista osuutta Euroopan parlamenttiin. Komission toiminta perustui vuonna 1994 toteutettuun tiedotuskampanjaan, jonka mottona oli "Vote for a balance in the European Parliament" (äänestä Euroopan parlamentti tasapainoiseksi). Se laati yleisöesitteen, joka oli tarkoitettu jaettavaksi vuoden 1999 vaalikampanjan aikana, ja kampanjapaketin, jota toimitettiin ilmaiseksi kaikille asianomaisille tahoille.

Jäsenvaltioissa käytössä oleva vaalijärjestelmä vaikuttaa valituksi tulevien naisten määrään ja naisten edustukseen päätöksenteossa. [56] Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytössä oleva uusi suhteellinen edustus (useita edustajia/vaalipiiri) sekä Ranskan ja Saksan puolueitten omaksumat ehdokasluettelot, joissa on vuorotellen nais- ja miesehdokkaita, ovat vaikuttaneet positiivisesti naisten edustukseen vuonna 1999.

[56] Katso vaalijärjestelmät Euroopassa: sukupuolivaikutusten arviointi, Euroopan komission työllisyyden ja sosiaaliasioiden pääosasto, yksikkö D/5.

Euroopan parlamentin pääsihteeristön puheenjohtajaksi valittiin nainen vaalikauden ensimmäisen puolikkaan ajaksi (1999-2001), mutta neljäntoista varapuheenjohtajan joukossa on vain yksi nainen. Viidestä kvestorista kaksi on naisia. Parlamentti muutti pysyvien valiokuntien määrää ja kokoonpanoa siten, että uusia valiokuntia on nyt 17 ja niissä on viisi naispuolista puheenjohtajaa. [57]

[57] Euroopan parlamentin lehdistö- ja audiovisuaaliasioiden pääosasto.

Sukupuolten tasapuolinen edustus Euroopan unionin jäsenvaltioiden parlamenteissa

Yhdeksässä jäsenvaltiossa järjestettiin vuonna 1999 yhteensä 54 eri vaalit kansallisella ja alueellisella tasolla, ja tämän lisäksi pidettiin Euroopan parlamentin vaalit. Vaalien myötä lisääntyi myös tietoisuus siitä, etteivät naiset ja miehet ole tasapuolisesti edustettuina poliittisessa päätöksenteossa. Viidessä jäsenvaltiossa järjestettiin kansalliset vaalit hieman eri aikoihin vuonna 1999. Alueelliset vaalit muuttivat poliittista vallanjakoa lähes puolessa jäsenvaltioita: Itävallassa, Belgiassa, Saksassa, Italiassa, Alankomaissa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Naisten edustusaste parani kuitenkin erittäin vähän (katso taulukko 3).

Naisten keskimääräinen kansallisten parlamenttien jäsenistä oli vuonna 1999 Euroopan unionin alueella 18,6 %. Vertailevan tiedonkeruumenetelmän perusteella voidaan todeta, että naisten osuuden vuosimuutos oli pieni, mutta muutos oli kuitenkin tasainen. Naisten osuus nousi 0,6 % vuosina 1997-1998 ja hieman reilun prosenttiyksikön verran jaksolla 1998-1999.

Taulukko 3

>VIITTAUS KAAVIOON>

Lähde: Berliinin FrauenComputerZentrum ja Deuce. Vuotta 1998 koskevat tiedot on päivitetty kesäkuussa 1998 ja Saksaa ja Ruotsia koskevat tiedot syyskuussa 1998.

Vuotta 1999 koskevat tiedot on päivitetty kesäkuussa ja Espanjaa, Ranskaa, Irlantia, Portugalia, Itävaltaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevat tiedot marraskuussa.

Huomautus kohtaan Tanska: Parlamentin alahuonetta koskevissa tiedoissa ei ole otettu huomioon neljää jäsentä, jotka on valittu Grönlannissa ja Färsaarilla. Yhdistynyt kuningaskunta (vuoden 1999 tiedot): parlamentissa on yksi täyttämätön paikka.

Kansalliset parlamenttivaalit pidettiin Suomessa, Belgiassa, Luxemburgissa, Portugalissa, Itävallassa ja Islannissa. Sekä Suomessa, Belgiassa että Portugalissa naisten edustusaste nousi kansallisessa parlamentissa. Portugalin ja Islannin osalta tämä nousu oli merkittävä. Naisten edustusasteessa havaittiin joko ylös- tai alaspäin suuntautuvia lieviä muutoksia jaksolla 1998-1999 myös niissä jäsenvaltioissa, joissa ei järjestetty vaaleja. Naisten osuus parlamentin jäsenistä nousi näiden lievien muutosten seurauksena seitsemässä valtiossa. Saksassa, Ranskassa ja Italiassa naisten osuus puolestaan laski hieman. Vaikka naisia onkin nyt hieman enemmän alahuoneiden jäseninä, naisten ja miesten välinen ero on huomattavasti selvempi parlamenttien ylähuoneissa, joissa naisten edustusaste oli vuonna 1999 vain 11,3 %.

Naiset jäsenvaltioiden hallituksissa

Jäsenvaltioiden hallituksissa toimivien naisten määrä on noussut hieman enemmän kuin naispuolisten parlamentin jäsenten määrä. Tämä heijastaa uudenlaista poliittista tasa-arvoon liittyvää ajattelua. Naisten osuus hallituksen jäsenistä (ministerit ja tiettyä vastuualuetta hoitavat ministerit) nousi 21,9 prosentista 24,1 prosenttiin vuosina 1998-1999. Naisten osuus parlamentin jäsenistä nousi Belgiassa, Suomessa ja Islannissa, ja tämä näkyi myös naisministerien määrän merkittävänä kasvuna kyseisissä maissa. Naisministerien määrä väheni hieman Portugalissa. Ruotsissa naisilla oli puolestaan enemmistö hallituspaikoista (52,6 %). Puoluerajat ylittävät ryhmittymät, kiintiöt ja nais- ja miesehdokkaiden vuorottelu ehdokasluetteloissa ovat tekijöitä, jotka selittävät hieman naisten tasapuolista osuutta Ruotsin hallitukseen.

Poliittisen päätöksenteon alueellisella tasolla viime vuosikymmenen aikana nopeasti saavutettu edistys on ilmeisesti vakiintunut, vaikka naisten edustusasteen nousu on nyt yleisesti heikompaa. Naisten osuus alueellisissa parlamenteissa on noussut 1,1 prosenttiyksikköä (eli 27,8 prosentista 28,9 prosenttiin) vuosina 1998-1999, ja alueellisissa hallituksissa se on sama kuin ennenkin eli 24,5 %. Lähemmässä tarkastelussa ilmenee, että jäsenvaltioiden tilanteissa on suuria eroja naisten osuuden laskun (Saksan osavaltiot) ja nousun (Belgian alueet) välillä.

Naiset ammattiyhdistystoiminnassa

Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö (EAY) julkaisi tulokset tärkeästä ja yksityiskohtaisesta tutkimuksesta, jossa käsiteltiin naisten asemaa päätöksenteossa EAY:hyn kuuluvissa ammattiyhdistyksissä. [58] Tutkimuksessa todettiin, että naisten määrä ammattiyhdistysten päättävissä elimissä oli lisääntynyt selvästi (23 prosentista 28 prosenttiin) viisivuotiskauden 1993-1998 aikana. Naisia oli nyt enemmän ammattiyhdistysten jäseninä, niiden valtuuskunnissa, toimeenpanevien ja johtokomiteoiden tai -toimistojen jäseninä ja osastojen johtajina. Tutkimustulosten mukaan EAY valmisteli suunnitelmaa, jolla edistettäisiin tasa-arvoa EAY:ssä ja siihen kuuluvissa organisaatioissa. Tavoitteita oli kolme: 1) varmistetaan, että naiset ovat tasapuolisesti edustettuina työmarkkinasopimuksista neuvottelevissa elimissä ja päätöksenteossa, 2) tasa-arvonäkökohdat otetaan huomioon kaikilla ammattiyhdistystoimintaan liittyvillä politiikan aloilla ja 3) saavutetaan samapalkkaisuus.

[58] EAY ja Catholic University of Louvain, "The Second Sex of European Trade Unionism" (Euroopan ammattiyhdistysliikkeen toinen sukupuoli), Bryssel 1999.

OSA 4: TASA-ARVOLAINSÄÄDÄNTÖ

Amsterdamin sopimus

Tasa-arvo sisällytettiin 1. toukokuuta 1999 Amsterdamin sopimuksen voimaantulon myötä Euroopan yhteisön lainsäädäntöjärjestelmän perusteisiin ja tavoitteisiin.

Perustamissopimuksen 2 artiklan lisäksi 3 artiklassa edellytetään, että yhteisö pyrkii kaikessa toiminnassaan poistamaan eriarvoisuutta sekä edistämään miesten ja naisten välistä tasa-arvoa. Neuvostolle annetaan perustamissopimuksen 13 artiklassa toimivalta toteuttaa tarvittavia toimenpiteitä mm. sukupuoleen tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiseksi [59]. Neuvostolle annetaan uudessa 137 artiklassa mahdollisuus tehdä ratkaisunsa määräenemmistöllä (käyttäen yhteispäätösmenettelyä parlamentin kanssa), hyväksyä tasa-arvotoimia, jotka liittyvät naisten ja miesten mahdollisuuksiin työmarkkinoilla sekä heidän kohteluunsa työssä. 141 artiklassa (ent. 119 artikla) vahvistetaan tuomioistuimen aikaisempi samapalkkaisuutta koskeva oikeuskäytäntö ja lisätään viittaus samanarvoiseen työhön. Saman artiklan 3 kohta muodostaa oikeusperustan sellaisen lainsäädännön laatimiselle, joka koskee miesten ja naisten tasa-arvoisten mahdollisuuksien ja kohtelun periaatteen soveltamista työtä ja ammattia koskevissa kysymyksissä.

[59] Toimivalta koskee myös rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen ja ikään perustuvan syrjinnän torjuntaa.

Vanhempainlomaa koskevan direktiivin täytäntöönpanoraportti

Vanhempainlomaa koskeva neuvoston direktiivi 96/34/EY [60] annettiin 3 päivänä kesäkuuta 1996, ja sen mukaan työntekijöillä, niin naisilla kuin miehilläkin, on yksilöllinen oikeus vähintään kolmen kuukauden pituiseen vanhempainlomaan lapsen syntymän tai lapseksi ottamisen vuoksi. Direktiiviin sisältyy Euroopan työmarkkinaosapuolten kanssa tehty vanhempainlomaa koskeva puitesopimus. Jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään 3 päivänä kesäkuuta 1998, mutta Irlannille myönnettiin kuuden kuukauden ja Itävallalle vuoden lisäaika direktiivin täytäntöönpanoa varten. Sosiaalipolitiikkaa koskevan pöytäkirjan nojalla annettu direktiivi ulotettiin myöhemmin koskemaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jonka tuli saattaa direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään 15 päivänä joulukuuta 1999 [61]. Komissio on tarkastellut direktiivin täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa, ja se julkaisee vuoden 2000 alussa asiaa koskevan raportin.

[60] EYVL L 145, 19.6.1996.

[61] Direktiivi 97/75/EY, EYVL L 10, 16.1.1998.

Komissio on aloittanut rikkomisesta johtuvan menettelyn niitä kolmea jäsenvaltiota kohtaan, jotka eivät ole täyttäneet direktiivin täytäntöönpanoa koskevaa ilmoittamisvelvoitettaan. Lisäksi komissio on käynnistänyt erillisen menettelyn yhdeksää jäsenvaltiota vastaan, koska ne eivät ole tyydyttävällä tavalla saattaneet direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään.

Äitiyslomaa koskevan direktiivin täytäntöönpanoraportti

Komissio hyväksyi vuonna 1999 neuvoston direktiiviä 92/85/ETY koskevan täytäntöönpanoraportin [62]. Kyseinen direktiivi on annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, ja se koskee toimenpiteitä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä. Direktiivin täytäntöönpanoa koskevaksi määräajaksi oli asetettu 19. lokakuuta 1994.

[62] KOM(1999)100 lopullinen, 15.3.1999.

Komissio päätteli jäsenvaltioilta saamiensa vastausten perusteella, että jäsenvaltioiden lainsäädäntö vastaa suurelta osin EU:n lainsäädäntöä. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin eroja: esimerkiksi äitiysloman pituus vaihtelee 14 viikosta 28 viikkoon [63] ja eroja on myös pakollisen äitiysloman kestossa sekä äitiysloman aikana saatavan palkan määrässä. Rikkomisesta johtuva menettely on aloitettu useita jäsenvaltioita vastaan, kun ongelmia on syntynyt seuraavissa tilanteissa: terveyteen ja turvallisuuteen liittyvistä syistä pidettävä loma, kahden viikon pakollinen äitiysloma sekä riskinarvioinnin yhteydessä käytetyt luettelot.

[63] Direktiivin 92/85/ETY 8 artiklan mukaan äitiysloman on oltava vähintään 14 viikon mittainen.

Asiat, jotka jäsenvaltiot ovat siirtäneet Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin antoi vuonna 1999 seitsemän samapalkkaisuuteen ja naisten ja miesten tasa-arvoiseen kohteluun liittyvää tuomiota, jotka olivat vastauksia jäsenvaltioiden tuomioistuinten sille lähettämiin kysymyksiin. Perustamissopimuksen 141 artiklan tulkitseminen synnyttää jatkuvasti oikeuskäytäntöä, jonka yhteydessä tutkitaan, mikä on sukupuolista syrjintää samapalkkaisuuteen liittyvissä kysymyksissä ja mikä on samapalkkaisuusperiaatteen todellinen soveltamisala vertaimien valinnan kannalta ja kuinka palkkaukseen liittyvää eriarvoisuutta voidaan korjata.

Samapalkkaisuus (neuvoston direktiivi 75/117/ETY)

Tuomioistuin antoi helmikuussa merkittävän tuomion, joka koski välillisen syrjinnän käsitteen tulkintaa asiassa Seymour-Smith [64], jonka Yhdistynyt kuningaskunta oli saattanut tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tuomioistuimelle esitettiin lukuisia kysymyksiä, jotka liittyivät mm. välillistä syrjintää koskeviin oikeudellisiin arviointiperusteisiin ja objektiivisessa perustelussa käytettyihin oikeudellisiin edellytyksiin. Tuomioistuin toisti aikaisemman oikeuskäytännön mukaisesti, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on päättää, osoittavatko saatavilla olevat tilastot, että kysymyksessä olevan edellytyksen voi täyttää huomattavasti pienempi prosentuaalinen osuus naisia kuin miehiä. Osoituksena välillisestä syrjinnästä voi myös olla edellistä pienempi mutta suhteellisen kestävä naisten ja miesten määrän epätasapaino pitkällä aikavälillä. Vaikka jäsenvaltioilla onkin suuri harkintavalta sosiaalipolitiikan tavoitteiden saavuttamisessa, tämä ei kuitenkaan saa estää soveltamasta yhteisön lainsäädännön perusperiaatteita kuten naisten ja miesten samapalkkaisuutta.

[64] Asia C-167/97, Regina v. Secretary of State for Employment, ex-parte Nicole Seymour-Smith & Laura Pérez, Kok. 1999, s. 1-0623.

Wienin Oberlandesgericht (korkeampi aluetuomioistuin) siirsi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi kysymyksiä, jotka koskevat perustamissopimuksen 141 artiklan sekä direktiivin 75/117/ETY mukaista samapalkkaisuusperiaatetta asiassa C-309/97, Angestelltenbetriebsrat der Wiener Gebietskrankenkasse and Wiener Gebietskrankenkasse [65]. Kyseenalaista oli, katsotaanko, että kaksi työntekijäryhmää, jotka suorittavat identtisiltä vaikuttavia työtehtäviä (psykologit ja psykoterapeutteina toimivat lääkärit) mutta joilla on kuitenkin eri koulutus ja/tai erilainen ammattipätevyys, tekevät samaa työtä. Tuomioistuin totesi tuomiossaan, että vaikka työntekijäryhmien tehtävät vaikuttivat identtisiltä, niiden tiedot ja taidot olivat kuitenkin erilaisia, eikä 141 artiklaa tästä syystä voitu soveltaa niiden tilanteeseen.

[65] Asia C-309/97, Angestelltenbetriebsrat der Wiener Gebietskrankenkasse & Wiener Gebietskrankenkasse, tuomio 11.5.1999.

Toinen oikeustapaus, jonka Itävalta siirsi tuomioistuimen käsiteltäväksi, oli asia C-249/97, Gruber v. Silhouette International [66]. Gabriele Gruberin oli täytynyt luopua työpaikastaan voidakseen hoitaa lapsiaan, sillä lastenhoitopalveluita ei ollut riittävästi saatavilla. Hänen lopputilinsä oli pienempi kuin työntekijöillä, jotka eroavat työhönsä liittyvien syiden tai työnantajansa käytöksen vuoksi. Kysymys kuuluikin, oliko tämä välillistä syrjintää. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ei ollut sitä mieltä, koska oli mahdotonta verrata toisiinsa työntekijöitä, joiden ero perustuu työnteon jatkamisen mahdottomaksi tekeviin yrityskohtaisiin syihin, ja työntekijöitä, jotka eroavat lapsenhoitoa koskevien syiden vuoksi.

[66] Asia C-249/97, Gabriel Gruber v. Silhouette International Schmied Gmb & Co. KG, tuomio 14.9.1999.

Conseil de prud'hommes du Havre (työtuomioistuin) esitti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen asiassa C-218/98, Oumar Dabo v. Abdoulaye and Others v. Régie Nationale des Usines Renault SA [67]. Joukko miespuolisia työntekijöitä asetti naistyöntekijöille äitiysloman alkaessa maksettavat lisät kyseenalaiseksi väittämällä, että heidän työnantajansa Renault-yhtiö syyllistyi sukupuoliseen syrjintään. Tuomioistuin tulkitsi tuomiossaan, että äitiyslomalle jäävälle naistyöntekijälle maksettava kiinteämääräinen lisä kuuluu perustamissopimuksen 141 artiklan soveltamisalaan ja ettei kyseisessä artiklassa suljeta pois sellaisia naispuolisille työntekijöille maksettavia lisiä, joilla on tarkoitus kompensoida heille työstä etääntymisen vuoksi aiheutuvia ammatillisia epäkohtia.

[67] Asia C-218/98, Oumar Dabo v. Abdoulaye and Others v. Régie Nationale des Usines Renault SA, tuomio 16.9.1998.

Yhteisöjen tuomioistuin antoi tärkeän tuomion asiassa C-281/97 Andrea Krüger v. Kreiskrankenhaus Ebersberg [68], josta Münchenin Arbeitsgericht (työtuomioistuin) oli esittänyt ennakkoratkaisukysymyksen. Tuomioistuin vahvisti, että työnantajan työntekijälle maksama lain tai työehtosopimuksen mukainen vuoden lopussa suoritettava palkanlisä maksetaan työntekijän työsuhteen perusteella, minkä vuoksi se on perustamissopimuksen 141 artiklassa tarkoitettua palkkaa. Tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että artikla 141 kattaa sekä suoran että välillisen syrjinnän. Vaikka 'vähäistä työtä' tekevät henkilöt eivät Saksassa kuulu työehtosopimuksen soveltamisalaan, tämä ei kuitenkaan kumoa perustamissopimuksen 141 artiklan sisältämää velvoitetta. Tuomioistuin tulkitsi asiassa C-333/97, Susanne Lewen v. Lothar Denda [69], että työnantaja, joka oli kieltäytynyt maksamasta joululisää osan vuotta äitiyslomalla olleelle naistyöntekijälle, syyllistyi palkkasyrjintään, jos joululisää voidaan pitää maksuna aikaisemmasta työsuorituksesta.

[68] Asia C-281/97, Andrea Krüger v. Kreiskrankenhaus Ebersberg, tuomio 9.9.1999.

[69] Asia C-333/97, Susanne Lewen v. Lothar Delda, tuomio 21.10.1999.

Tasa-arvoisen kohtelun periaate

Tasa-arvoisesta kohtelusta annetun direktiivin (neuvoston direktiivi 76/207/ETY [70]) 2 artiklassa sallitaan joitakin tarkasti rajattuja poikkeuksia. Jäsenvaltiot ovat siirtäneet Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi oikeustapauksia, joissa kyseenalaistetaan naisten sulkeminen asevoimien ulkopuolelle kuten asiassa C-273/97, Angela Maria Sirdar v. the Army Board & Secretary of State for Defence [71]. Angela Maria Sirdar työskenteli Britannian maavoimien keittäjänä, kunnes hänelle ilmoitettiin, että hänet irtisanottaisiin helmikuusta 1994 lähtien. Tuomioistuin totesi tuomiossaan, että yleisen turvallisuuden perusteella tehtyjä poikkeuksia ei voida yleisesti soveltaa perustamissopimuksen muihin aloihin ja että miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatetta sovelletaan asevoimien työsuhteisiin. Tuomioistuin totesi kuitenkin, että naisten poissulkeminen kuninkaallisen merijalkaväen kaltaisista erityisiskujoukoista ei ole tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaista.

[70] EYVL L 39, 14.2.1976.

[71] Asia C-273/97, Angela Maria Sirdar v. the Army Board & Secretary of State for Defence, tuomio 26.10.1999.

Tuomioistuin tulkitsi asiassa C-285/98 Kreil [72], että on neuvoston direktiivin 76/207/ETY vastaista soveltaa Saksan lainsäädännön mukaisia säännöksiä, joilla kielletään yleisesti naisten ottaminen palvelukseen sotilaallisiin tehtäviin, kun näihin kuuluu aseiden käyttämistä. Päätös, jolla kieltäydyttiin Tanja Kreilin palvelukseen ottamisesta liittovaltion armeijan ase-elektroniikan varikkoon, oli siis lainvastainen.

[72] Asia C-285/98, Tanja Kreil v Bundesrepublik Deutschland, tuomio 11.1.2000.

Jäsenvaltioille annetaan miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä annetussa neuvoston direktiivissä 79/7/ETY [73] mahdollisuus säilyttää eläkeikää koskevia poikkeuksia. Näitä poikkeuksia on kuitenkin tulkittava erittäin tarkasti. Tuomioistuin tulkitsi asiassa C-382/98, The Queen v Secretary of State for Social Security ex parte Taylor [74], ettei Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä voida poiketa miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteesta eläkeläisille maksettavien korvausten yhteydessä.

[73] EYVL L 6, 10.1.1979.

[74] Asia C-382/98, The Queen v. Secretary of State for Social Security ex parte John Henry Taylor, tuomio 16.12.1999.

Muita rikkomisesta johtuvia menettelyjä

Komissio on aloittanut rikkomismenettelyitä, koska jäsenvaltiot eivät ole tyydyttävällä tavalla panneet täytäntöön raskaana olevia ja äskettäin synnyttäneitä tai imettäviä työntekijöitä koskevaa direktiiviä 92/85/ETY ja vanhempainlomaa koskevaa direktiiviä 96/34/EY. Tämän lisäksi kannattaa mainita, että komissio päätti pyytää yhteisöjen tuomioistuinta määräämään Ranskalle sakkoja, koska se ei ole noudattanut tuomioistuimen 13. maaliskuuta 1997 tekemää päätöstä. Tuomioistuin oli tuolloin todennut, ettei Ranska noudattanut miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatetta, kun sen lainsäädännössä kiellettiin edelleen yötyö naisilta muttei miehiltä.

OSA 5: TASA-ARVONÄKÖKOHDAT EUROOPAN UNIONIN ULKOSUHTEISSA

Naisten ja miesten tasa-arvo edistyi vuonna 1999 merkittävästi Euroopan unionin ulkosuhteiden alalla. Unioni on yhä enemmän kiinnittänyt huomiota tasa-arvonäkökohtiin ulkosuhteissaan sekä unionin laajenemisen yhteydessä että ihmisoikeus- ja kehitysyhteistyöpolitiikassa. Euroopan unionin jäsenvaltiot keskittyivät samaan aikaan Beijingissä vuonna 1995 pidetyn neljännen naisten asemaa käsitelleen YK:n maailmankonferenssin ja Beijingin toimintaohjelman seurantakokoukseen, joka tunnetaan Beijingissä annetun julistuksen ja toimintaohjelman täytäntöönpanon viisivuotistarkistuksena (Beijing+5).

Vuosikertomuksen tässä osassa tarkastellaan yhteisön laajentumisprosessin edistymistä, maailman kaikkien naisten ihmisoikeuksia sekä Beijingin maailmankonferenssin viisivuotistarkistusta. Kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevat tiedot sisältyvät tämän kertomuksen osaan 1 (Tasa-arvon valtavirtaistaminen ja erityistoimet).

Sukupuolten tasa-arvo laajentumisprosessissa

Sukupuolten tasa-arvo on merkittävä osa laajentumisprosessia. Euroopan unionin laajentumisprosessin yhtenäisiin puitteisiin osallistuu nyt 13 maata. [75] Kyproksen, Maltan ja Turkin lisäksi ehdokasmaihin kuuluu kymmenen Keski- ja Itä-Euroopan maata: Bulgaria, Tqekki, Viro, Unkari, Latvia, Liettua, Puola, Romania, Slovakia ja Slovenia. Ehdokasmaiden on ennen liittymistään Euroopan unioniin hyväksyttävä, saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään sekä sovellettava Euroopan yhteisön nykyistä lainsäädäntöä, johon sisältyy myös yhdeksän yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevaa direktiiviä.

[75] Puheenjohtajavaltion päätelmät, Helsingin Eurooppa-neuvosto 10.-11.12.1999.

Komissio on koko laajentumisprosessin ajan korostanut, ettei yhteisön jäsenyys ole mahdollinen, ellei ehdokasmaa takaa naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien kunnioittamista ja järjestelmää, jolla yhtäläiset mahdollisuudet voidaan panna täytäntöön. Ehdokasmaiden tietoisuus asiasta on lisääntynyt arviointikokouksissa ja kahdenvälisissä neuvotteluissa sekä niiden osallistuessa eurooppalaisiin konferensseihin ja seminaareihin. [76]

[76] Katso: konferenssi samapalkkaisuudesta ja taloudellisesta riippumattomuudesta, 2.-4.11.1999, Tukholma; seminaari yhtäläisistä mahdollisuuksista työllisyyden osalta, 18.-21.10.1999, Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö, Dublin; eurooppalainen konferenssi Beijingin toimintaohjelman seurantakokouksesta, Bryssel, 3.-4.2.2000.

Erityisesti Tqekki, Slovenia, Unkari, Liettua ja Romania osallistuvat yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevään keskipitkän aikavälin yhteisön toimintaohjelmaan (1996-2000), joka on avoinna kaikille ehdokasmaille. Unkari on osallistunut hankkeisiin, jotka liittyvät oikeusalan koulutukseen sekä yhteisön lainsäädäntöä koskevien unkarinkielisten julkaisujen levitykseen. Eurostatin laatimassa raportissa korostettiin, kuinka liittymiseen valmistautuvissa maissa oli laadittu vertailukelpoisia ja yhtenäisiä menetelmiä, joilla naisten ja miesten tilanteesta voidaan raportoida. [77] Raportista käy ilmi, että naisten työttömyysaste oli miehiä korkeampi useimmissa KIE-maissa. Unkari, Viro, Bulgaria, Slovakia ja Latvia muodostivat poikkeuksen tästä säännöstä.

[77] Eurostat, Central European countries' employment and labour market review, No 1 July 1999.

Tasa-arvokehityksen arviointi ehdokasmaissa

Yhtäläiset mahdollisuudet ovat osa sosiaalipolitiikkaa, jonka arviointi jatkui ehdokasmaissa vuonna 1999. Useimmat ehdokasmaat ovat parhaillaan laatimassa yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevaa lainsäädäntöä, ja ne ilmoittavat, että lainsäädäntö ehditään hyväksyä ennen kuin ne liittyvät Euroopan yhteisön jäseniksi. Arviointi on osoittanut, että tasa-arvo taataan kaikkien näiden maiden perustuslaissa. Ongelmia esiintyy kuitenkin vielä, kun kyseessä on saman palkan maksaminen samasta työstä, tasapuoliset työnsaantimahdollisuudet, esimerkiksi toiselle sukupuolelle suunnattu mainonta, isien vanhempainloma ja todistustaakka. Komissio seuraa kehitystä tarkasti ja painottaa jatkossakin oikeudellisten periaatteiden noudattamisen merkitystä.

Komissio tutki, kuinka ehdokasmaat olivat edistyneet taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja ennen kaikkea naisten ja miesten tasa-arvoon liittyvän yhteisön säännöstön [78] hyväksymisessä kaudella 1998-1999. [79] Tulokset olivat vaihtelevia, mutta kaikki maat olivat edistyneet huomattavasti vuonna 1999. Yhtäläisen kohtelun periaate sisältyy Bulgarian perustuslakiin, ja erityislainsäädännön laatimista suunnitellaan. Kyproksella valmisteltiin uuden tasa-arvolain luonnosta. Unkari oli edistynyt merkittävästi tasa-arvolainsäädännön täytäntöönpanossa, ja maassa käsiteltiin vuonna 1998 kolme tapausta, joissa oli kyse sukupuolisesta syrjinnästä. Maltan on laadittava säännöksiä, jotka koskevat todistustaakkaa, itsenäisiä ammatinharjoittajia, äitiyslomaa sekä äideille ja isille taattavaa oikeutta palata entiseen työhönsä lomajaksojen jälkeen. Romaniassa keskityttiin lähinnä toimiin, joilla sekä pantiin täytäntöön yhtäläisiä mahdollisuuksia, perheoikeuksia ja perheväkivallan torjuntaa että lisättiin ihmisten tietämystä näistä kysymyksistä. Slovakiassa perustettiin työstä, sosiaaliasioista ja perheen tasa-arvosta vastaavaan ministeriöön uusi yhtäläisten mahdollisuuksien osasto. Latvian pitää vielä hyväksyä lainsäädäntöä, joka liittyy tasa-arvoon kaikilla aloilla, ja Liettuassa hyväksyttiin laki tasapuolisesta kohtelusta ja laajennettiin vanhempainlomaa koskemaan myös isiä. Puolan parlamentti hylkäsi yhtäläiseen kohteluun liittyvän lain. Slovenian hallitus laati lain, jossa käsiteltiin työsuhteita yksityiskohtaisesti ja johon sisältyi myös välillistä syrjintää koskevia säännöksiä.

[78] Tämä koskee yhteisön tämänhetkistä lainsäädäntöä ja oikeuskäytäntöä.

[79] Komission määräaikaiskertomus ehdokasvaltioiden edistymisestä Euroopan unioniin liittymisen valmisteluissa, yhteenveto. KOM(1999)500, 13.10.1999.

Naisten ihmisoikeuksien edistäminen kaikkialla maailmassa

Neuvosto antoi huhtikuussa 1999 kaksi ihmisoikeusasetusta (99/975/EY ja 99/976/EY [80]), joissa luodaan kattavat puitteet EU:n ihmisoikeustoiminnalle. Molempien asetusten 2 artiklaan sisältyy useita viittauksia yhtäläisiin mahdollisuuksiin, syrjinnän torjuntaan sekä naisten tilanteen parantamiseen. Asetukset sisältävät myös eurooppalaisen ihmisoikeus- ja demokratia-aloitteen oikeusperustan, jossa ihmisoikeuksiin liittyvät budjettikohdat kootaan kaikki yhteen budjetin lukuun. Kaikissa näissä kohdissa viitataan nimenomaisesti naisiin kohderyhmänä, ja vuonna 1999 budjetista rahoitettiin lukuisia naisten oikeuksien edistämiseen tähtääviä toimia.

[80] EYVL L 120, 8.5.1999.

Puheenjohtajavaltio Suomi ja Euroopan komissio järjestivät 7.-8. syyskuuta 1999 Rovaniemellä seminaarin EU:n ja Kiinan ihmisoikeuksia koskevan vuoropuhelun puitteissa. Seminaarin aiheena oli "Perspectives on human rights with special reference to women" (ihmisoikeusnäkökohtia - naisten oikeudet etusijalla), ja se oli jatkoa ensimmäiselle kiinalais-eurooppalaiselle naisten oikeuksia käsitelleelle seminaarille, joka järjestettiin Beijingissä vuonna 1998. Seminaari oli innovatiivinen, sillä sukupuolinäkökohdat otettiin huomioon kaikkia aiheita käsitelleissä keskusteluissa (taloudelliset ja sosiaaliset sekä vähemmistöjen oikeudet), ja siihen osallistui sekä tasa-arvo- että ihmisoikeusasiantuntijoita.

Tasa-arvon valtavirtaistaminen ja kauppaan liittyvät kysymykset

Osana valmistautumista monenvälisten kauppaneuvottelujen uuden neuvottelukierroksen mahdolliseen aloitukseen Maailman kauppajärjestön (WTO:n) Seattlessa vuonna 1999 pitämän ministerikokouksen jälkeen ja uuden kierroksen yleistavoitteena olevan kestävän kehityksen mukaisesti komissio arvioi parhaillaan kestävän kehityksen vaikutuksia (Sustainability Impact Assessment, SIA [81]). Arvioinnissa käytetään tiettyjä merkittäviä kestävän kehityksen indikaattoreita ja tutkitaan vaikutuksia, joita EU:n ehdotuksilla saattaisi olla erilaisiin kriteereihin kuten sukupuolten tasa-arvoon. Kaupan ja sukupuolinäkökohtien välinen vuorovaikutus saattaa SIA-arvioinnin edistyessä muodostua tärkeäksi osatekijäksi joidenkin sektoreiden arvioinnissa. Koko SIA-arvioinnin ajan jatketaan laajaa julkista kuulemista: ennen kaikkea kuullaan kehitysalan kansalaisjärjestöjä sekä kaupan ja tasa-arvon alalla toimivia organisaatioita.

[81] Komissio on valinnut kestävän kehityksen määritelmäksi YK:n kehitysohjelmaan sisältyvän määritelmän (1997).

Beijingin toimintaohjelman tarkistus

Neljäs naisten asemaa käsittelevä YK:n maailmankonferenssi pidettiin Beijingissä syyskuussa 1995. Konferenssia pyydettiin arvioimaan vuonna 1985 asetetun strategian "Forward Looking Strategies for the Advancement of Women to the Year 2000" (tulevaisuudenstrategioita naisten tilanteen paranemiseksi vuoteen 2000 mennessä) täytäntöönpanoa. Naisten ja miesten todellisen tasa-arvon saavuttamiseen tähtäävät toimet saivat valtavasti lisäpontta Beijingin konferenssissa. Euroopan unioni esitti konferenssissa selkeitä ja yksimielisiä kannanottoja. Se toimi myös välittäjänä, kun keskustelu kääntyi vaikeisiin ja arkoihin kysymyksiin. Konferenssissa vahvistettiin jälleen, että naisten oikeudet ovat ihmisoikeuksia. Valtavirtaistamisen käsite pyrittiin erityisesti sisällyttämään yhteiseen toimintaohjelmaan tasa-arvon saavuttamisen merkittävänä keinona. Neuvosto sitoutui konferenssin jälkeen tarkastamaan vuosittain, kuinka Euroopan unioni panee toimintaohjelmaa täytäntöön. Komissio on laatinut yhteisön tason seurantaraportteja naisten asemaa tutkivan YK:n komission (Commission on the Status of Women) jokavuotisiin kokouksiin.

Brysseliin kokoontui helmikuussa 2000 komission kutsusta EU:n ja ETA:n jäsenvaltioiden, ehdokasmaiden, EU:n toimielinten, kansainvälisten organisaatioiden, tasa-arvotoimistojen, työmarkkinaosapuolten, kansalaisjärjestöjen ja korkeakoulujen edustajia sekä riippumattomia asiantuntijoita keskustelemaan Beijingin toimintaohjelman seurannasta. Konferenssi [82] on auttanut koordinoimaan Euroopan unionin kantaa aiheesta "Women 2000: gender equality, development and peace for the twenty-first century" (naiset vuonna 2000: sukupuolten tasa-arvo, kehitys ja rauha 21. vuosisadalla) pidettävää YK:n yleiskokouksen erikoisistuntoa varten. Beijingin toimintaohjelman tarkastelusta puhutaan yleisesti nimellä "Beijing+5" (5.-9. kesäkuuta 2000).

[82] Komissio aikoo ennen kesäkuuta 2000 laatia julkaisun, jossa käsitellään Beijingin toimintaohjelman seurantaa EU:n tasolla. Julkaisuun sisältyy tästä konferenssista saatuja tuloksia koskeva osa.

Beijingin toimintaohjelman täytäntöönpano Euroopan unionissa

Toimintaohjelmaan sisältyy tasa-arvoa koskeva tehtävänmäärittely, yleisten puitteiden kuvaus, 12 erityistä huolenaihetta sekä analyysi institutionaalisista ja rahoitusjärjestelyistä. YK lähetti lokakuussa 1998 jäsenvaltioilleen kyselyn toimintaohjelman täytäntöönpanosta. Vuoden 1999 aikana saadut vastaukset ovat olennainen osa Beijingin toimintaohjelman tarkastelua.

Euroopan unionin jäsenvaltioiden raporttien yleiskatsauksesta käy ilmi, että

- jäsenvaltioissa on keskenään hyvin erilaisia tasa-arvoaloitteita - kaikki jäsenvaltiot voivat kuitenkin osoittaa, että ne ovat saaneet aikaan mm. uutta lainsäädäntöä, uusia tai parannettuja institutionaalisia järjestelyjä, lisärahoitusta, tutkimusta, konferensseja, julkaisuja, kansalaisjärjestöille suunnattua tukea ja tiedotuskampanjoita.

- Lähes kaikki jäsenvaltiot ovat huomattavan avoimesti ilmoittaneet, millä alueilla ne eivät ole vielä saavuttaneet tavoitteitaan ja mitä erityisiä esteitä niiden alueella on esiintynyt.

- Kaikki jäsenvaltiot korostavat, että hallitus on osallistunut hankkeiden rahoitukseen naisten ja miesten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskeva yhteisön keskipitkän aikavälin toimintaohjelman (1996-2000) puitteissa.

- Kaikki jäsenvaltiot ovat laatineet tilastoja, mutta niitä on vaikea verrata keskenään, koska jäsenvaltioiden vastaukset eivät ole yhdenmukaisia.

Euroopan komission YK:n kyselyyn [83] antamat vastaukset kattavat kaikki huolenaiheet ja niistä selviää, kuinka yhteisö on pannut täytäntöön toimintaohjelmassa esitetyt sitoumukset. Komissio ottaa vastauksissaan huomioon Amsterdamin sopimuksen voimaantulon merkityksen ja yhtäläisten mahdollisuuksien aseman vahvistumisen yhteisössä sen myötä.

[83] Kysely julkaistaan ilmeisesti keväällä 2000.

Jäsenvaltioiden YK:n kyselyyn antamat vastaukset paljastavat monia tärkeitä seikkoja: asenteiden ja rakenteiden muuttamista sukupuolten tasa-arvoa tukevan kulttuurin suuntaan pidetään pitkällisenä prosessina. Monet jäsenvaltiot totesivat, että niillä on vaikeuksia erottaa selkeästi toisistaan rahoitusta, joka on tarkoitettu naisten tasa-arvotilanteen parantamiseen ja toisaalta terveyden sekä koulutuksen rahoitukseen suunnattua yleisbudjettia. Naisten asiaa ajavien kansalaisjärjestöjen kanssa tehtävän yhteistyön määrä vaihteli huomattavasti jäsenvaltioittain.

Kaikki jäsenvaltiot antoivat laajoja ja yksityiskohtaisia tietoja naisista ja talouselämästä Beijingin toimintaohjelmaan sisältyvien erityisten huolenaiheiden mukaisesti. Toisena oli joko naisten koulutus tai naisiin kohdistuva väkivalta. Kaikkein vähiten huomiota saivat osakseen tyttölapset, naiset ja ympäristö sekä naiset aseellisissa konflikteissa. On hämmästyttävää, että ympäristökysymykset herättivät niin vähäistä mielenkiintoa, sillä unionissa keskustellaan laajasti ympäristöasioista. Beijingin toimintaohjelma vaikutti monien uusien rakenteiden syntyyn, ja esimerkkinä voidaan mainita Alankomaiden 10-vuotinen suunnitelma emansipaatiopolitiikasta, Suomen tasa-arvoa koskeva barometritutkimus tai Tanskan suorittama merkittävä tasa-arvotyön tarkastelu.

Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat viimeksi kuluneen viiden vuoden aikana tehneet tärkeää tasa-arvon kehittämistyötä ja antaneet huomattavan panoksen YK:n työhön joko suoraan tai välillisesti muiden kansainvälisten organisaatioiden kanssa. Kesäkuussa 2000 New Yorkissa pidettävässä YK:n yleiskokouksen erityisistunnossa julkaistaan täydellinen arvio Euroopan unionin toiminnasta tasa-arvon hyväksi.