'it**' 
t'y '*; 
"K' EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 18.09.1996 
KOM(96)448 lopuit. 
•y 1 i it. 
Komission tiedonanto sosiaalisen vuoropuhelun 
kehityksestä yhteisön tasolla 
v -, 

Komission tiedonanto sosiaalisen vuoropuhelun 
kehityksestä yhteisön tasolla 
Sisältö: Sivu: 
1. TÄMÄN TIEDONANNON TARKOITUS 1 
2. SOSIAALISEN VUOROPUHELUN ARVIOINTI JA 
SEN KEHITYSNÄKYMÄT 2 
A Ammattien välinen sosiaalinen vuoropuhelu 2 
A.I Vai Duchessen sosiaalinen vuoropuhelu 2 
A.II Ammattien väliset neuvoa-antavat komiteat 4 
B Alakohtainen sosiaalinen vuoropuhelu 6 
C Pysyvä työllisyyskomitea 9 
D Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen mukainen sosiaalinen 
vuoropuhelu 11 
D.I Työmarkkinaosapuolien kuuleminen 11 
DII Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen mukaiset neuvottelut 13 
E Sosiaalisen vuoropuhelun kehityksen laajemmat kysymykset 15 
3. PÄÄTELMÄT 17 
LIITTEET 
Liite I Sosiaalisen vuoropuhelun toiminnan kuvaus 20 
Liite II Yhteisötason sosiaalisen vuoropuhelun toimielinkehys (rakenne) 26 
Liite III Luettelo Euroopan työmarkkinaorganisaatioista, joita tällä hetkellä 
kuullaan sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 artiklan mukaisesti 29 
J^ 
1. TÄMÄN TIEDONANNON TARKOITUS 
1. Euroopan unionin edessä olevat merkittävät poliittiset muutokset huomioon ottaen komissio 
katsoo, että on aika pohtia koko sosiaalisen vuoropuhelun puitekehystä yhteisön tasolla. 
Komissiolla on perustamissopimuksen nojalla (118 b artikla) virallinen velvollisuus kehittää 
hallinnon ja työvoiman (työmarkkinaosapuolien) välistä sosiaalista vuoropuhelua Euroopan 
tasolla, ja sopimukseen Euroopan unionista sisältyvään sosiaalipolitiikkaa koskevaan 
pöytäkirjaan liitetyn sopimuksen (sosiaalipolitiikkaa koskeva sopimus) nojalla komission 
tehtävänä on edistää työmarkkinaosapuolien kuulemista yhteisön tasolla sekä ryhtyä kaikkiin 
tarvittaviin toimenpiteisiin sosiaalisen vuoropuhelun helpottamiseksi. Tämän tiedonannon 
tarkoitus on siis etsiä tapoja, joilla sosiaalista vuoropuhelua voidaan vahvistaa, tehdä 
joustavammaksi ja liittää työmarkkinaosapuolten työ kiinteämmin EU:n politiikkojen, etenkin 
työllisyyden ja talouden kasvun, kehittämiseen ja täytäntöönpanoon. 
2. Keskipitkän ajan sosiaalisessa toimintaohjelmassa1 komissio otti tehtäväkseen esitellä joukon 
erilaisia sosiaalisen vuoropuheluun liittyviä asiakirjoja, joissa arvioidaan pysyvää 
työllisyyskomiteaa, alakohtaista sosiaalista vuoropuhelua ja sosiaalisen vuoropuhelun 
kehittämistä yleensä. Komissio on päättänyt ryhmitellä kaikki kolme aihetta uudelleen tässä 
muodoltaan neuvoa-antavassa tiedonannossa, jotta kysymyksiin voitaisiin puuttua ja erilaiset 
ratkaisumahdollisuudet voitaisiin määritellä johdonmukaisella tavalla. Tiedonannolla 
lunastetaan myös sitoumus, joka sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen soveltamista 
koskevassa vuoden 1993 tiedonannossa2 annettiin sosiaalisen vuoropuhelun toimintatavan 
säännöllisestä arvioinnista ja tarkistamisesta. 
3. Euroopan tason sosiaalinen vuoropuhelu kattaa Euroopan työmarkkinaosapuolien väliset 
keskustelut, yhteistoiminnan ja mahdolliset neuvottelut samoin kuin työmarkkinaosapuolien 
ja Euroopan unionin toimielimien väliset keskustelut. Sillä on ollut merkittävä asema 
politiikan kehittämisessä ja täytäntöönpanossa aina Euroopan hiili- ja teräsyhteisön 
perustamisesta lähtien. Sen avulla työmarkkinaosapuolet ovat voineet välittää näkemyksensä 
EU:n toimielimille ja vastavuoroisesti tiedottaa jäsenilleen heitä välittömästi koskevista 
aloitteista. Tämä on parantanut poliittisten päätösten tasoa ja helpottanut talous-ja sosiaalialan 
politiikkojen täytäntöönpanoa. 
4. Tärkein EU.ta koskettava kysymys on työllisyys, jossa on muutaman viime vuoden aikana 
tapahtunut huomattavaa kehitystä, jota edustavat etenkin komission valkoinen kirja kasvusta, 
kilpailukyvystä ja työllisyydestä3 ja Eurooppa-neuvoston Essenin kokouksessa sovitut 
työllisyyttä koskevat toimintakohdat. Nämä ovat johtaneet työllisyyspolitiikkojen kiinteämpään 
yhteensovittamiseen ja luoneet mahdollisuuden työmarkkinaosapuolien paljon entistä 
tärkeämmälle tehtävälle yhteisön tämän alan toiminnan tukemisessa, täydentämisessä ja 
mahdollisessa oikaisemisessa. Tämän tehtävän tärkeys käy ilmi komission ehdotuksessa 
Euroopan työllisyyttä koskevaksi luottamussopimukseksi, ja se johtaa väistämättä sosiaalisen 
vuoropuhelun, myös alakohtaisen vuoropuhelun, entistä suurempaan keskittymiseen 
työllisyyteen. Tässä tiedonannossa pidetään hyvin tärkeänä muokata sosiaalisen vuoropuhelun 
rakenteita, joita kaikkia ei ole suunniteltu tämän tehtävän hoitamista silmällä pitäen. 
KOM (95) 134, 12.4.1995 
KOM(93) 600 (lopull.)., 14.12.1993; erit. kappaleet 21 ja 49 
KOM(93) 700( lopull.), 5.12.1993 
5. Kuten komission HVK.ta koskevasta lausunnosta käy ilmi, komission lähestymistapa 
perustuu näkemykseen, että sosiaalipolitiikkaa koskeva sopimus on liitettävä 
perustamissopimukseen. Tällä kannalla ovat yhtä lukuunottamatta kaikki jäsenvaltiot, 
Euroopan parlamentti, ECOSOC ja alueiden komitea. Tämän askeleen ottaminen takaisi 
EU:lle suuremmat valtuudet puuttua sen edessä oleviin sosiaalisiin haasteisiin ja varmistaisi 
sosiaaliselle vuoropuhelulle keskeisen tehtävän EU:n näitä haasteita koskevien vastausten 
valmistelussa. 
6. Tätä analyysiä laatiessaan komissio on tietoinen siitä, miten tärkeää on laajempi 
kumppanuus ja muiden eturyhmien osallistuminen laajaan kansalaiskeskusteluun etenkin 
työllisyyttä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevien kysymysten yhteydessä, minkä todisti 
ryhmien osallistuminen komission maaliskuussa 1996 järjestämään sosiaalipoliittiseen 
foorumiin. Komissio jatkaa valtiosta riippumattomien järjestöjen kuulemista monissa 
yhteiskunnallisissa asioissa. Tässä tiedonannossa keskitytään kuitenkin vuoropuheluun, johon 
osallistuvat hallinnon ja työvoiman edustajat ja joka koskee työllisyyttä, teollisia suhteita ja 
työoloja, joista komissiolla on perustamissopimuksen nojalla selkeä vastuu ja joka perustuu 
sosiaalisen vuoropuhelun tehtävään ja perinteisiin kansallisella tasolla. 
7. Tämä tiedonanto sisältää analyysin sosiaalisen vuoropuhelun mahdollisuuksista sekä 
puolueettoman arvioinnin nykyisten rakenteiden tehokkuudesta ja vaikutuksesta. Komissio on 
esittänyt joukon sosiaalisen vuoropuhelun mahdollisia kehitysaskelia koskevia kysymyksiä ja 
ilmaissut tarvittaessa näkemyksensä useista kysymyksistä, joiden kohdalla muutoksia tarvitaan. 
Tältä pohjalta komissio toivoo voivansa innostaa työmarkkinajärjestöjen ja EU:n toimielimien 
välistä keskustelua ja sisällyttää sitten asianmukaisimmat sosiaalisen vuoropuhelun kehitystä 
koskevat ratkaisut toiseen tiedonantoonsa vuonna 1997. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi 
komissio toivoo saavansa kaikkien asiasta kiinnostuneiden osapuolien näkemykset esille 
otettavista kysymyksistä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1996. 
2. VUOROPUHELUN ARVIOINTI JA SEN KEHITYSNÄKYMÄT 
8. Sosiaalisella vuoropuhelulla on useita eri muotoja, ja siihen osallistuu erilaisia 
organisaatioita. Komissio on tarkoituksella välttänyt mahdollisuuksien mukaan näiden 
piirteiden määrittelemistä ja pyrkinyt sen sijaan tunnistamaan vahvuuksia ja heikkouksia sekä 
ehdottamaan uudistus-ja kehitysmahdollisuuksia. Sosiaalista vuoropuhelua käyvät toimielimet 
analysoidaan yksi kerrallaan, samoin kuin joukko laajempia kysymyksiä, ja samalla esitellään 
komission toimintaa tai keskustelunaiheita koskevat ehdotukset. Yksityiskohtaisempi kuvaus 
sosiaalisen vuoropuhelun tuloksista esitellään liitteessä I, kun taas liite II sisältää luettelon 
erilaisista rakenteista ja komiteoista. 
A AMMATTIEN VÄLINEN SOSIAALINEN VUOROPUHELU 
A.I Vai Duchessen sosiaalinen vuoropuhelu 
Tilanne 
9. Vai Duchessen sosiaalinen vuoropuhelu, joka nimettiin ensimmäisen vuonna 1985 
järjestetyn kokouksen pitopaikan mukaan, kokoaa yhteen ne Euroopan kolme organisaatiota, 
jotka edustavat tärkeimpiä kansallisia eri ammattien välisiä työnantaja- ja ammattiliittoja. 
Kokouksia on järjestetty useilla eri nimillä, kuten "sosiaalisen vuoropuhelun huippukokouksia" 
ja vuoden 1992 jälkeen "sosiaalisen vuoropuhelun komitea", mutta Vai Duchessen sosiaalinen 
vuoropuhelu on aina ollut epävirallinen ja vapaaehtoinen. 
10. Työmarkkinaosapuolet ovat neuvotelleet epävirallisen Vai Duchessen järjestelmän 
puitteissa joukon tärkeitä poliittisia asioita koskevia yhteisiä lausuntoja komission ja neuvoston 
hyväksyttäviksi. Yhtä tärkeitä ovat olleet makrotaloutta, työvoimamarkkinoita ja 
koulutusasioita koskevat yhteisjulistukset ja vuosina 1985-1995 järjestettyjen useiden 
huippukokousten aikana käydyt korkean tason keskustelut. Yhteensä on hyväksytty 21 yhteistä 
lausuntoa ja julistusta, solmittu kaksi keskeistä sopimusta ja järjestetty seitsemän korkean tason 
huippukokousta, joihin on osallistunut komission puheenjohtaja ja kansallisten ja Euroopan 
tason työmarkkinaorganisaatioiden korkea-arvoisia edustajia. 
11. Jo yli kymmenen vuoden ajan tämä ammattien välinen sosiaalinen vuoropuhelu on siis 
antanut myönteisen panoksensa tarjoamalla työmarkkinaosapuolille mahdollisuuden lausua 
näkemyksensä Euroopan sosiaalipolitiikan kehityksestä ja toteuttaa omia aloitteitaan tällä 
alalla. Toteuttamiensa toimenpiteiden välityksellä työmarkkinaosapuolet ovat auttaneet 
tukemaan ja suuntaamaan yhteisön kehitystä - työllisyyttä, makrotalouspolitiikkoja, 
koulutusaloitteita tai (vuoden 1991 HVK:ssa) perustamissopimuksen 118 b artiklan 
sanamuotoon kohdistuvia muutoksia koskevissa kysymyksissä. 
12. Viimeksi kuluneiden kuukausien aikana on tapahtunut merkittäviä poliittisia 
kehityskulkuja, joista käy ilmi sosiaalisen vuoropuhelun tärkeä asema. Eurooppa-neuvoston 
Madridin kokoukselle toimitettu Essenin työllisyysprosessia koskeva yhteisjulistus antoi 
merkittävän panoksen EU:n keskeisten poliittisten tavoitteiden vahvistamiseen. Lisäksi 
ensimmäinen Euroopan sopimus (sopimus vanhempainlomasta) oli merkittävä kehitysaskel, 
joka osoittaa, että työmarkkinaosapuolet ovat valmiit noudattamaan niille Euroopan unionista 
tehdyssä sopimuksessa asetettuja velvollisuuksia ja että niillä on siksi selkeä asema EU:n 
toimielinten rinnalla EU.n politiikan muovaamisessa. Lopulta teollisten suhteiden Euroopan 
keskuksen luominen samoin kuin Euroopan työmarkkinaosapuolten yhdessä laatiman 
innovatiivisia koulutuskäytäntöjä yrityksissä koskevan tukijärjestelmän käyttöönotto osoittavat 
selvästi, että tehokas yhteistoiminta on mahdollista yhteisön tasolla. 
Saadut kokemukset 
13. Vai Duchessen sosiaalisen vuoropuhelun käynnistämisellä vuonna 1985 oli keskeinen 
merkitys yrityksissä elvyttää ET Aa ja tehdä totta ihmisten, tavaroiden ja palvelujen vapaasta 
liikkuvuudesta. Ottaen huomioon sen hyvin vähän lupaavan lähtötilanteen, josta Vai 
Duchessen kokeilu lähti käyntiin vuonna 1985, saavutuksena on pidettävä jo sitä, että 
työmarkkinaosapuolten välille on saatu aikaan jonkinlainen suora vuoropuhelu. 
14. Muutaman viimeksi kuluneen vuoden aikana sosiaalinen vuoropuhelu on selvästi 
parantanut Euroopan ja kansallisen tason työmarkkinaosapuolten välistä yhteisymmärrystä. 
Pelkkä sosiaalinen vuoropuhelu ei kuitenkaan itsessään ole ollut päämäärä - se on antanut 
myös suuremman oikeutuksen Euroopan tasolla toteutettavalle sosiaali- ja talouspolitiikalle. 
Tämä on merkittävää, kun otetaan huomioon, että kansallisten organisaatioiden toimintaolot 
ja luonne vaihtelevat huomattavasti maiden välillä. 
15. Sosiaalisen vuoropuhelun tulokset ansaitsevat paljon suurempaa huomiota. Niitä ei tehdä 
riittävän selväksi ruohonjuuritasolla työmarkkinajärjestöjen jäsenille. Tämän vuoksi on tarpeen 
varmistaa suurempi avoimuus ja tietoisuus erilaisesta sosiaaliseen vuoropuheluun kuuluvasta 
toiminnasta kaikkien asianomaisten tahojen parissa. Sosiaalisen vuoropuhelun onnistuminen 
Euroopan tasolla edellyttää kaikkien tasojen - paikallisen, alueellisen ja kansallisen tason -
työmarkkinaosapuolten mukanaoloa. 
Kehitysnäkymät 
Vai Duchessen mallin jatko 
16. Vai Duchessen vuoropuhelun avulla on päästy merkittäviin saavutuksiin, ja se tarjoaa 
suuria mahdollisuuksia kumppanuuteen perustuvan sosiaalipoliittisen lähestymistavan 
kehittämiselle, jolla voi olla merkittävä asema Euroopan yhdentymiskehityksen tukemisessa. 
Siksi komissio aikoo edelleenkin antaa täyden tukensa "Vai Duchessen" sosiaaliselle 
vuoropuhelulle perustamissopimuksen 118b artiklan hengen mukaisesti. 
Osallistuminen 
17. Osallistuminen Vai Duchessen sosiaaliseen vuoropuheluun perustuu osapuolien 
vastavuoroiseen tunnustamiseen, ei komission päätökseen. Komissio on kuitenkin saanut useita 
ammattien väliseen sosiaaliseen vuoropuheluun osallistumista koskevia pyyntöjä 
organisaatioilta, jotka eivät osallistuneet alkuperäiseen aloitteeseen. 
18. Osallistumista koskevaa kysymystä käsitellään yksityiskohtaisemmin tämän tiedonannon 
jaksossa, jossa käsitellään sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen mukaisia kuulemis- tai 
neuvottelumenettelyjä. Komissio on tietoinen mahdollisten toimijoiden lukuisan määrän 
aiheuttamista käytännön ongelmista ja uskoo, että vain työmarkkinajärjestöillä itsellään on 
mahdollisuus kehittää omaa vuoropuheluaan ja neuvottelurakenteitaan. Joidenkin järjestöjen 
osalta tähän prosessiin osallistumiseen ja edustukseen liittyy kuitenkin ongelmia myös jatkossa. 
Komissio ei voi nimetä osallistujia sosiaalisen vuoropuhelun komiteaan ja vetoaa 
työmarkkinaosapuoliin itseensä, jotta ne vahvistaisivat sosiaalista vuoropuhelua 
varmistamalla, että kaikki asiaankuuluvat etunäkökohdat ovat edustettuina. 
A.II Ammattien väliset neuvoa-antavat komiteat 
Tilanne 
19. Ammattien välisten neuvoa-antavien komiteoiden tehtävä on neuvoa komissiota erityisten 
politiikkojen laatimisessa ja avustaa komissiota niiden toteuttamisessa, ja niillä on tärkeä 
tehtävä niiden tahojen näkemysten välittämisessä, joihin yhteisön politiikat suoraan vaikuttavat. 
Lisäksi työmarkkinaosapuolet ovat osallisena eräissä muissa kuulemismenettelyissä 
(esimerkiksi Leonardo-ohjelman komiteassa ja rakennerahastoja koskevissa vuotuisissa 
kuulemisissa). 
20. Itse ETY-sopimuksessa (18 artikla) tunnustetaan työmarkkinaosapuolten asema 
perustamalla neuvoa-antava komitea, joka koostuu hallitusten edustajista ja 
työmarkkinaosapuolista. Tämän komitean lisäksi sosiaalipolitiikan alalla on olemassa kuusi 
neuvoa-antavaa komiteaa4, jotka komissio nimeää jäsenvaltioiden esitysten perusteella 
hallitusten, ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen edustajien keskuudesta. Komissio kuulee 
niitä säännöllisesti teknisissä ja politiikkaa koskevissa kysymyksissä (kuten sosiaalirahaston 
säännösten soveltaminen, teknisten terveys- ja turvallisuusmääräysten laatiminen terveyttä ja 
turvallisuutta käsittelevän puitedirektiivin yhteydessä, ammatillinen koulutus jne.). 
Ne ovat Euroopan sosiaalirahastokomitea sekä siirtotyöläisten sosiaaliturvaa, työntekijöiden vapaata 
liikkuvuutta, ammattikoulutusta, työterveyttä, -turvallisuutta ja hygieniaa sekä naisten ja miesten 
yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevät neuvoa-antavat komiteat. 
Saadut kokemukset 
21. Komission valmistelemista ehdotuksista ei aina järjestetä järjestelmällisiä ja aikaaviepiä 
kuulemistilaisuuksia neuvoa-antavissa komiteoissa. Neuvoa-antavat komiteat eivät osallistu 
aktiivisesti politiikkojen täytäntöönpanoon. Esimerkki tästä on Euroopan sosiaalirahastoa 
käsittelevä komitea, joka tällä hetkellä toimii huonosti, vaikka sillä on tärkeä asema suhteessa 
yhteen EU:n keskeisistä rakenteellisista välineistä. 
22. Työmarkkinaosapuolet saavat usein huomata, että vaikuttaakseen tehokkaasti politiikkaan 
niiden on turvauduttava muihin keinoihin kuin neuvoa-antaviin komiteoihin. Kesäkuussa 1993 
ammattien väliset työmarkkinaosapuolet antoivat neuvoa-antavia komiteoita koskevan 
suosituksen, jossa tuettiin periaatteessa tällaisia komiteoita, mutta suhtauduttiin kriittisesti 
niiden toimintaan ja joihinkin niiden rakenteisiin, esimerkiksi siihen, että siirtolaistyöläisten 
sosiaaliturvaa ja työntekijöiden vapaata liikkuvuutta varten on olemassa erilliset komiteat. 
Myös pyrkiessään osallistumaan aktiivisesti rakennerahastojen toimintaan 
työmarkkinaosapuolet kohtaavat niiden osallistumista koskeviin nykyisiin menetelmiin liittyviä 
vaikeuksia. 
23. Viimeaikaisen kehityksen tuloksena Euroopan työmarkkinaosapuolien organisaatiot ovat 
nyt naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevan neuvoa-antavan komitean5 
täysjäseniä. Muissa komiteoissa Euroopan työmarkkinaosapuolten edustajia ei kuitenkaan ole 
tai edustajilla on vain tarkkailijan asema. Kun vielä otetaan huomioon se seikka, että 
komiteoiden kansallisten työmarkkinaosapuolten edustajat nimetään eri jäsenvaltioissa hyvin 
erilaisten menettelyjen ja kriteerien perusteella, työmarkkinaosapuolten kanta ei usein ole 
yhdenmukainen muilla foorumeilla ilmaistujen näkemysten kanssa. 
24. Tätä on korostettu sen jälkeen, kun otettiin käyttöön sosiaalipolitiikkaa koskevan 
sopimuksen 3 artiklan mukaiset uudet kuulemismenettelyt, joissa ammattien välisten neuvoa-
antavien komiteoiden olemassaolosta seuraa, että toisinaan käytössä on kaksi rinnakkaista 
menettelyä: Euroopan työmarkkinaosapuolten kirjallinen kuulemismenettely ja yksittäisten 
työmarkkinaosapuolten edustajien neuvoa-antavissa komiteoissa tapahtuva kuuleminen. 
Kehitysnäkymät 
Rakenteiden ia tehtävien uudelleenarviointi 
25. Koska neuvoa-antavien komiteoiden toiminnassa ja työskentelytavoissa on edelleenkin 
ongelmia, komiteoiden säilyttämistä nykymuodossaan tullaan harkitsemaan. On myös 
tarpeen määritellä selkeästi sosiaalipolitiikkaa ja ammatillista koulutusta käsittelevien sekä 
alakohtaisten politiikkojen yhteydessä toimivien neuvoa-antavien komiteoiden eri tehtävät ja 
tavoitteet. 
26. Neuvoa-antavien komiteoiden tehtävät tulisi mahdollisuuksien mukaan yhdenmukaistaa. 
Terveys- ja turvallisuuskomitea on esimerkiksi hiljattain luvannut uudistaa työskentelytapansa 
vähentämällä täysistuntojen määrääjä valitsemalla ohjelmakomitean. On myös ehdotettu sitä, 
että siirtotyöläisten sosiaaliturvaa käsittelevä neuvoa-antava komitea ja työntekijöiden 
vapaata liikkuvuutta käsittelevä neuvoa-antava komitea voitaisiin yhdistää, jolloin yksi 
komitea kattaisi kaikki työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen ja kolmansista maista saapuviin 
Komission 19.7.1995 tekemän päätöksen nojalla naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia 
käsittelevään neuvoa-antavaan komiteaan kuuluu 10 Euroopan työmarkkinaorganisaatioita edustavaa 
jäsentä. 
siirtolaisiin liittyvät kysymykset työmarkkinaosapuolten heinäkuussa 1993 antaman yhteisen 
lausunnon ehdotuksen mukaisesti. Tässä yhteydessä olisi luonnollisesti tarkkaan arvioitava 
voimassa olevia säännöksiä. 
Tulisiko komiteoiden toiminnan parantamiseksi harkita joitain muita uudistuksia? 
Jäsenyyttä koskevat muutokset 
27. Komissio katsoo, että Euroopan työmarkkinajärjestöjen asemaa neuvoa-antavissa 
komiteoissa on tarkistettava, jotta voidaan varmistaa työmarkkinaosapuolten autonomia ja 
taata samalla kaikkien niiden kahdenvälisten kuulemistilaisuuksien jatkuvuus, joita 
sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen nojalla mahdollisesti järjestetään. 
B. ALAKOHTAINEN SOSIAALINEN VUOROPUHELU 
Tilanne 
28. Jotkin varhaisimmista sosiaalisista vuoropuhelurakenteista esiintyivät yksittäisillä aloilla, 
usein sellaisilla, joilla on erityistä merkitystä talouden ja työllisyyden kannalta. Ne 
organisoitiin joko sekakomiteoina, jotka komissio nimitti yleensä jotain yhteisistä politiikoista 
edustaville aloille, tai epävirallisina työryhminä, jotka organisoitiin vastauksena 
työmarkkinaosapuolten esittämään yhteiseen pyyntöön. Kummassakin tapauksessa komissio 
nimesi organisaatiot, jotka edustivat Euroopan tasolla asianomaisten alojen kansallisia liittoja, 
ja työmarkkinaosapuolet nimesivät suoraan sekakomiteoiden tai epävirallisten työryhmien 
edustajat. 
29. Kuudellatoista keskeisellä alalla toimii kymmenen sekakomiteaaja kymmenen epävirallista 
työryhmää. Perustamisensa jälkeen sekä sekakomiteat että epäviralliset työryhmät ovat 
laatineet lähes sata lausuntoa ja suositusta, joissa keskitytään ennen kaikkea sellaisiin yhteisön 
lainsäädäntöehdotuksiin tai asetuksiin, joilla on sosiaalisia vaikutuksia kuhunkin kyseessä 
olevaan alaan. 
Saadut kokemukset 
30. Näiden lausuntojen ja suositusten ansiosta komissio on pysynyt hyvin ajan tasalla 
työmarkkinaosapuolten kannasta sen ehdotusten tavoitteisiin ja sisältöön. Useimmissa 
tapauksissa menettely on osoittanut, että työmarkkinaosapuolet kykenevät .tarjoamaan 
asiallisesti j a kohtuullisen nopeasti näkemyksensä yhteisön toiminnan tai kaavaillun ehdotuksen 
mahdollisesta soveltamisalasta, sekä sen, että yhteistyötä tehdään laajasti6. 
31. Vaikka kuulemisista on ollut hyötyä, on korostettava sitä, että komissio ei ole tavallisesti 
velvollinen järjestämään kuulemistilaisuuksia tekstin virallista hyväksymistä edeltävässä 
vaiheessa (paitsi sosiaalipolitiikan alalla, jossa noudatetaan sosiaalipolitiikkaa koskevan 
sopimuksen 3 artiklan mukaisia virallisia menettelyitä). Sekakomiteoiden ja epävirallisten 
työryhmien potentiaalia neuvoa-antavina eliminä ei siis ole käytetty kaikilta osin hyväksi 
sosiaalisia seuraamuksia aiheuttavien kaavailtujen ehdotusten osalta. Sekakomiteoilta ja 
epävirallisilta työryhmiltä on tähän mennessä pyydetty lausuntoja kaavailluista ehdotuksista 
vain muutamissa tapauksissa, ja alakohtaisilla toimielimillä ei usein ole ollut mahdollisuutta 
antaa lausuntoaan ennen kuin komissio on jo hyväksynyt kyseessä olevan tekstin. 
Liitteessä 1 on kuvaus kuulemismenettelyn ja vuoropuhelun onnistuneisuudesta eri aloilla 
6 
32. Tosiasia on myös se, että sekakomiteoiden toimiala (samoin kuin epävirallisten työryhmien 
toimiala) rajoittuu yhteisön politiikan sosiaalisiin kysymyksiin. Sosiaalisten ja taloudellisten 
kysymysten erottaminen toisistaan on teennäistä ja hankaloittaa yleensä sosiaalipoliittisten 
kysymysten käsittelyä, joita usein laiminlyödään. Lisäksi kymmenen vuoden aikana komissio 
on perustanut sekakomiteoiden ja epävirallisten työryhmien lisäksi erilaisia teknisiä ja neuvoa-
antavia komiteoita, joissa työmarkkinaosapuolet eivät ole edustettuna yhteisesti. 
33. Vaikka onkin totta, että sosiaalisen vuoropuhelun jatkuvuus kymmenen viimeksi kuluneen 
vuoden aikana on ollut huomattava, eräs puute on ollut joidenkin sekakomiteoiden ja 
epävirallisten työryhmien taipumus institutionalisoitua tai säilyttää rakenteita, joista ei ole enää 
hyötyä. Koska nämä toimielimet järjestävät yli 130 kokousta vuodessa (vuonna 1994), ja 
kuhunkin kokoukseen osallistuu suuri määrä osallistujia (24-50), ne ovat raskas taloudellinen 
ja hallinnollinen taakka. Tässä yhteydessä huomiota tulisi kiinnittää sekakomiteoiden 
työtaakkaan täysistuntoineen (yleensä yksi tai kaksi vuodessa), puheenjohtajiston 
kokouksineen (korkeintaan neljä vuodessa) sekä erilaisine työryhmäkokouksineen. 
Sekakomiteoiden aseman vuoksi työmarkkinaosapuolilla on aiemmin ollut tapana suosia 
ylimääräisten sekakomiteoiden perustamista (esimerkiksi postipalveluiden alalla), vaikka tämä 
merkitseekin raskasta työtaakkaa komissiolle ja vaikka tehokkaampia keinoja onkin olemassa. 
34. Sekakomiteat ja työryhmät keskittyvät varsin tarkoin rajattuihin politiikan alueisiin, jotka 
usein vastaavat alakohtaisten järjestöjen (ammattiliittojen) tai teollisuuden yhdistysten 
(työnantajien) etuja. Tämä merkitsee sitä, että alakohtaisen sosiaalisen vuoropuhelun tuloksia 
ja toimintaa koskeva informaatio ei ole yleensä levinnyt laajalle asianomaisten ryhmien 
ulkopuolelle, ja yhteydet alojen välillä ja ammattien välisen vuoropuhelun kanssa ovat olleet 
hyvin vähäiset. Tähän tiedon- ja kokemustenvaihdon puutteeseen on puututtava, jotta alat 
voivat oppia toisilla aloilla saaduista kokemuksista ja ottaa huomioon ammattien välisessä 
vuoropuhelussa kehitteillä olevat horisontaaliseen politiikkaan liittyvät kysymykset, samalla 
kun viimeksimainitun on oltava tietoinen aloilla käsiteltävistä kysymyksistä ja huolenaiheista. 
35. Sosiaalisen vuoropuhelun parhaillaan suoritettavaa arviointia silmällä pitäen komissio on 
lykännyt joidenkin sekakomiteoiden toimikauden uudistamista eikä ole vielä muuttanut 
sekakomiteoita koskevia säädöksiä kolmesta uusimmassa jäsenvaltiosta tulevien edustajien 
nimeämistä varten. Ruotsin, Suomen ja Itävallan edustajat nimetään kuitenkin virallisesti 
mahdollisimman pian. 
Kehitysnäkymät 
Rakenteiden uudistaminen 
36. Se tosiasia, että sosiaalisen vuoropuhelun rakenteita on kehitetty tilapäisyyspohjalta ja että 
ne heijastavat pikemminkin alakohtaisen politiikan historiallista merkitystä kuin mitään 
alakohtaisen vuoropuhelun yleisstrategiaa, on luonut alakohtaisen vuoropuhelun kattavuuteen 
liittyviä epäjohdonmukaisuuksia. Alakohtaisen tason sosiaalista vuoropuhelua voitaisiin 
parantaa keskittymällä strategisiin kysymyksiin ja aloihin, etenkin niihin, joiden suhteen 
työmarkkinaosapuolet ovat selkeän aktiivisia. Näiden ensisijaisina pidettävien kysymysten olisi 
katettava kulloisenkin sosiaalipolitiikan yhteiskunnalliset vaikutukset samoin kuin alakohtaisten 
työmarkkinaosapuolten kannalta yleisesti kiinnostavat kysymykset työllisyydestä, työn 
järjestelyistä ja työolojen parantamisesta ammatilliseen koulutukseen ja ammattitaitojen 
hankkimiseen. 
Komissio toivoo saavansa käyttöönsä kaikkien asiasta kiinnostuneiden (ahojen näkemykset 
tehokkaamman ja merkityksellisemmän alakohtaisen sosiaalisen vuoropuhelun kehittämisestä. 
1 
Kuulemisten järjestäminen 
37. Komissio aikoo vahvistaa osastojensa välistä kuulemismenettelyjä koskevaa 
yhteistyötä ja yhteensovittamista ja määritellä, mitä velvollisuuksia komission osastoilla on 
ennen virallisten ehdotusten valmistelemista, sekä velvoittaa pääosastot alakohtaisiin 
kuulemisiin komission aloitteiden valmisteluvaiheessa. Tämä tulee rajoittamaan myös 
kokousten ja tällaisiin kuulemistilaisuuksiin osallistuvien määrää ja takaamaan kaikille 
alakohtaisille komiteoille yhtäläisen kohtelun. 
38. On ehdotettu myös sitä, että komissio siirtäisi osan sekakomiteoihin ja epävirallisiin 
työryhmiin liittyvistä tehtävistä PO V:ltä asianomaisille alakohtaisille pääosastoille. Jos 
katsotaan, että alakohtaiset sekakomiteat ja epäviralliset työryhmät ovat foorumi, jolla 
työmarkkinaosapuolet voivat ilmaista näkemyksiään kaikista alallaan tehtävistä toimenpiteistä, 
tällainen siirto vähentäisi sosiaalipolitiikan ja alakohtaisen politiikan sosiaalisten vaikutusten 
lokerointia. Tässä tilannetta neuvoa-antavien elinten osalta järkiperäistämään pyrkivässä 
järjestelmässä vastuu ja hallintorakenne ainakin EU:n yhteistä politiikkaa käsittelevien 
sekakomiteoiden osalta lankeaisi suoremmin asianomaiselle pääosastolle, jolloin pääosastolle 
V jäisi vastuu yhteensovittamisesta, sosiaalipoliittisesta vuoropuhelusta ja sosiaalisen 
vuoropuhelun tehokkuuden valvonnasta ja sen vaikutuksesta työllisyyspolitiikkaan. 
Mitkä ovat näkemyksenne alakohtaisen vuoropuhelun vastuun organisoinnista? Mitä 
ajattelette kuulemisten järjestämistä koskevasta vaihtoehtoisesta ehdotuksesta? 
Työmarkkinajärjestöjen edustavuutta koskeva tutkimus 
39. Komissiolla ei ole kattavaa kuvaa alojen työmarkkinaorganisaatioiden toiminnasta ja 
jäsenyysasioista, etenkin koska EU:n sosiaalisten ja taloudellisten painopistealueiden 
muuttuminen vaikuttaa eri alojen merkitykseen ja näillä aloilla toimivien 
työmarkkinaosapuolten välisiin suhteisiin. Vuonna 1996 käynnistetään eri alojen 
työmarkkinajärjestöjen edustavuutta koskeva tutkimus, jossa ajantasaistetaan myös tiedot, 
jotka kerättiin samankaltaisessa, vuonna 1992 eri ammattialoja edustavien organisaatioiden 
edustavuudesta laaditussa tutkimuksessa. 
Jäsenyyttä koskevat muutokset 
40. Alakohtaiset sekakomiteat eivät voi jatkossa laajentua eksponentiaalisesti jokaisen 
laajentumisen myötä, joten (tämän mitenkään rajoittamatta yllämainittua rakenteita koskevaa 
arviointia) komissio katsoo, että sekakomiteoiden jäsenten määrää olisi vähennettävä 
tehokkuuden varmistamiseksi. Muuttaessaan sekakomiteoiden tekemiä päätöksiä komissio 
ottaa edellä mainittua tutkimusta hyödyntäen huomioon työmarkkinaosapuolten edustukseen 
liittyvät erityisolot, muun muassa ongelman, joka liittyy joihinkin sellaisiin alakohtaisiin 
organisaatioihin, jotka eivät ole minkään tietyn sekakomitean jäseniä. 
Toiminnalliset uudistukset 
41. Komissio aikoo tehdä alakohtaisessa vuoropuhelussa toiminnallisia uudistuksia, joissa 
erityishuomiota kiinnitetään kokousten alati kasvavaa määrää koskevaan vaatimukseen ja 
siihen liittyviin tulkkaus- ja käännösresursseja koskeviin ongelmiin. Eri alojen 
sekakomiteoiden ja epävirallisten työryhmien tulisi voida toimia joustavammin ja suppeamman 
kielijärjestelmän puitteissa, jotta etukäteen suoritettavan kuulemisen toteuttaminen tulisi 
helpommaksi. Voitaisiin ottaa käyttöön uusia teknologioita, joilla olisi mahdollista tehostaa 
Euroopan työmarkkinaosapuolten kykyä kommunikoida kansallisten jäseniensä kanssa. 
Antamalla niiden käyttöön esimerkiksi tietoliikenneteknologiaa luotaisiin edellytykset tiedon 
nopealle ja joustavalle levitykselle, joka mahdollistaisi myös nopeamman vastausten saannin 
kuulemisiin. 
Miten alakohtainen vuoropuhelu voisi toimia tehokkaammin ja suunnata resursseja 
tehokkaammin ? 
Tiedon ia yhteensovittamisen parantaminen 
42. Joka tapauksessa ehdotetaan, että eri alojen välistä yhteensovittamista vahvistetaan 
kokoamalla yhteen eri alojen vuoropuhelun edustajia saamaan komissiolta tietoa niitä 
todennäköisesti kiinnostavista aloitteista ja vaihtamaan tietoja alakohtaisten 
työmarkkinaosapuolten kanssa työnsä edistymisestä. Tämä olisi tehokkaampi tapa välittää 
tietoa työmarkkinaosapuolille, välttää päällekkäisyyksiä ja varmistaa, että tärkeä tieto saavuttaa 
kaikki alat. 
Mitkä ovat näkemyksenne alakohtaisen sosiaalisen vuoropuhelun yhteensovittamisesta ja sen 
tuloksista tiedottamisesta? 
C. PYSYVÄ TYOLLISYYSKOMITEA 
Tilanne 
43. Pysyvä työllisyyskomitea perustettiin neuvoston päätöksellä joulukuussa 1970, ja sen 
koostumusta muutettiin tammikuussa 19757. Se on kolmikantainen neuvoa-antava toimielin, 
joka kokoaa yhteen neuvoston, komission ja työmarkkinaosapuolien edustajat. 
44. Työllisyyskomitean tehtävät määritetään sen perustaneen neuvoston päätöksen 2 artiklassa. 
"Komitean tehtävä on jatkuvasti varmistaa, perustamissopimusten ja yhteisön instituutioiden 
ja toimielinten toimivalta huomioon ottaen, vuoropuhelu, yhteistoiminta ja neuvottelu 
tapauksesta riippuen joko neuvoston tai jäsenvaltioiden hallitusten edustajien sekä komission 
ja työmarkkinaosapuolien välillä jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen yhteensovittamisen 
helpottamiseksi yhdenmukaistamalla ne yhteisön tavoitteiden kanssa. Komitean tehtävänä on 
toimia ennen kuin toimivaltaiset laitokset tekevät mahdolliset päätöksensä. ". 
45. Vuosina 1971-1996 komitea järjesti 49 kokousta. Se ei kokoontunut lokakuun 1972 ja 
helmikuun 1975 välisenä aikana eikä vuoden 1992 jälkipuoliskolla. Keskusteluja 
työmarkkinaosapuolien, neuvoston ja komission välillä on käyty myös muilla foorumeilla. 
Viime vuosina esimerkiksi työmarkkinaosapuolien edustajia on kutsuttu osallistumaan 
ministerien kanssa työllisyyttä ja sosiaalipolitiikkaa koskevista kysymyksistä välittömästi ennen 
sosiaaliasiain neuvoston epävirallisia kokouksia käytävään näkemysten vaihtoon. Lisäksi 
puheenjohtajamaa Ranska päätti järjestää 30 päivänä maaliskuuta 1995 epävirallisen komitean 
kokouksen "sosiaalikonferenssin" nimellä. 
46. Myöhemmin Eurooppa-neuvoston epävirallisessa Torinon kokouksessa tuotiin esille ajatus 
kolmikantaisesta työllisyyttä ja kasvua käsittelevästä konferenssista, johon osallistuminen 
perustui työllisyyskomitean jäsenyyteen ja joka pidettiin Roomassa 14.-15. kesäkuuta 1996. 
Konferenssissa korostettiin kolmikantaisen lähestymistavan hyödyllisyyttä ja merkitystä 
(vaikka se ei vastaakaan täysin jäsenvaltioiden kolmikantamallia) etenkin sellaisen 
työllisyyteen liittyvän toiminnan osalta, joka koskee jäsenvaltioita, EU:n toimielimiä ja 
työmarkkinaosapuolia. 
Neuvoston päätös 14.12.1970 (EYVL N:o L 273, 17.12.70), muutettu neuvoston päätöksellä 20.1.1975 
(EYVL N:o L 21, 28.01.75). 
Saadut kokemukset 
47. Pysyvän työllisyyskomitean kokouksissa on vuosien varrella keskusteltu hyvin laajasta 
joukosta työllisyyteen liittyviä kysymyksiä: näitä ovat työvoimamarkkinoiden toiminta, työn 
uudelleenjärjestäminen, nuorisotyöllisyys, teknologiset muutokset, pitkän ajan työttömyys, 
naisten työttömyys, siirtolaisuus ja jatkuva ammattikoulutus. Aiheiden runsaudesta huolimatta 
kokoukset ovat harvoin johtaneet todelliseen kuulemiseen. 
48. Yhteistoimintaa koskevat kunnianhimoiset tavoitteet, joiden pohjalle pysyvä 
työllisyyskomitea perustettiin, ovat toteutuneet vain hyvin vähäisessä määrin. Komiteassa 
käydyt keskustelut rajoittuvat yleensä sarjaan puheenvuoroja, joissa kukin jäsen tuo julki 
kantansa; tämä on kaukana keskustelusta, saati sitten yhteistoiminnasta. Koska komitea on 
muodollisuus, jolla ei ole velvollisuutta saavuttaa tuloksia, komitea ei enää kiinnosta 
tärkeimpiä tahoja. Osallistujien suuri määrä johtaa usein suureen määrään tarpeetonta toistoa. 
49. Vaikka osapuolien kantoja tunnustellaankin etukäteen, pysyvän työllisyyskomitean 
johtopäätökset ovat täysin puheenjohtajiston vastuulla. Niiden sisältö vaihtelee, ja niitä 
hyödynnetään vähän. Tämän vuoksi pysyvän työllisyyskomitean tämänhetkisessä toiminnassa 
eri osallistujapuolet eivät ota vastuuta yhteistoiminnan kehittämisestä. 
Kehitysnäkymät 
Tavo it te iden säily ttäm inen 
50. Tehtävät, jotka määritettiin komitean perustavalla vuoden 1970 päätöksellä, ovat yhä 
voimassa. Tehtävä ja tavoitteet ovat yhä ajankohtaisia, etenkin Eurooppa-neuvoston Essenin 
kokouksen päätelmien täytäntöönpanon osalta. Eurooppa-neuvoston Madridin kokouksessa 
päätettiin luoda työllisyyspolitiikalle pysyvä ja vakaa rakenne, johon kuului jäsenvaltioiden 
johtavista edustajista koostuva työllisyyskomitea, sekä työllisyyden ja talouspolitiikan kiinteä 
yhteensovittaminen. Komissio katsoo, että pysyvän työllisyyskomitean uudistus pitäisi 
yhdistää tämän Eurooppa-neuvoston vakaata työllisyysrakennetta koskevan päätöksen 
täytäntöönpanoon, sillä se johtaa uuteen tapaan valmistella työllisyyspolitiikkaa koskevia 
aloitteita ja vaikuttaa pysyvän työllisyyskomitean tehtävään. Myös HVK:n tätä alaa koskevat 
tulokset on luonnollisesti otettava huomioon. 
Työskentelymenetelmien uudistaminen 
51. Kuten vuoden 1970 päätöksessä todettiin, komitean työssä tulisi asettaa etusijalle 
jatkuvuus. Tämän on se menestyksen avain, jonka avulla komitea voi laatia analyysejä ja 
hyödyntää tehokkaasti saatuja kokemuksia. Tätä jatkuvuutta tulisi etsiä organisatorisista 
menettelyistä ja aiheiden valinnasta ja niiden seurannasta. Pysyvän työllisyyskomitean tulisi 
laatia työohjelma, jossa sen työtä suunnitellaan pitkälle aikavälille. Komissio voisi myös 
perustaa sihteeristön valmistelemaan pysyvän työllisyyskomitean töitä. 
Pysyvän työllisyyskomitean tulosten parantaminen 
52. Menestyksekkään yhteistoiminnan edellytys on tehokas komitea, joka luo aitoa yhteisöllistä 
lisäarvoa. Komitean kokousten tulisi parantaa neuvoston tietoisuutta työmarkkinaosapuolien 
huolenaiheista. Tähän liittyen on todettava, että komitean johtopäätökset olisivat avoimempia 
ja tehokkaampia, jos ne olisivat todella yhteisiä johtopäätöksiä. Ne tulisi julkaista virallista 
tietäjä välittää järjestelmällisesti Euroopan neuvostolle, ja samalla tulisi tarvittaessa ilmoittaa 
selvästi, missä kohdin eri työmarkkinaosapuolten, työmarkkinaosapuolten ja neuvoston tai 
mahdollisesti jäsenvaltioiden kannat eroavat toisistaan. 
Kannatatteko ajatusta, että pysyvän työllisyyskomitean kokousten johtopäätösten painoarvoa 
tulisi nostaa? 
10 
Jäsenyyttä koskevat muutokset 
53. Komitean nykyistä koostumusta tulisi tarkistaa ja rationalisoida. Vuodelta 1975 
peräisin olevaa asiaa koskevaa neuvoston päätöstä ei ole tarkistettu ottamaan huomioon 
yhteisössä sen jälkeen tapahtuneita laajentumisia ja kehityskulkuja, jotka vaikuttavat 
edustusjärjestöihin. Koska komitea kutsutaan keskustelemaan työllisyyden suuntauksiin 
liittyvistä kysymyksistä ja sosiaaliasiain neuvostolle keskustelua varten toimitetuista 
luonnoksista, se on kaikkien alojen yleisten etujen ja solidaarisuuden ilmaisun foorumi. Sen 
koostumuksen tulisi heijastaa tätä lähestymistapaa ja keskittyä Euroopan tason ammattien 
välisiin organisaatioihin, etenkin koska alakohtaisia kuulemiselimiä on myöskin olemassa. 
Yhteyskomitea 
54. Komissio ehdottaa keskustelujen selkeyden vuoksi ja liiallisten lausuntojen välttämiseksi, 
että erilaiset työmarkkinajärjestöt olisi kutsuttava ilmaisemaan näkemyksensä 
yhteyskomitean välityksellä. 
D. SOSIAALIPOLITIIKKAA KOSKEVAN SOPIMUKSEN MUKAINEN 
SOSIAALINEN VUOROPUHELU 
55. Euroopan sosiaalisessa vuoropuhelussa viime vuosina sattunut merkittävin muutos on ollut 
uuden kuulemis- ja neuvottelumekanismin käyttöönotto Euroopan unionin 
perustamissopimukseen liitetyn sosiaalipolitiikkaa koskevan pöytäkirjan nojalla. Näiden 
mekanismien käyttö, etenkin työmarkkinaosapuolien ensimmäiseen Eurooppa-sopimukseen 
johtaneiden neuvottelujen menestyksekäs loppuunsaattaminen ja sopimuksen hyväksyminen 
neuvostossa oli innovatiivinen ja haastava kokemus niin työmarkkinaosapuolille kuin EU:n 
toimielimillekin. 
D.I Työmarkkinaosapuolien kuuleminen 
Tilanne 
56. Komissio on kuullut työmarkkinaosapuolia epävirallisesti jo useiden vuosien ajan, mutta 
sosiaalipolitiikkaa koskevalla sopimuksella virallistettiin komission velvollisuus kuulla niitä 
etukäteen sosiaalipoliittisissa aloitteissa samoin kuin uusi liitteessä I kuvattu kuulemisprosessi. 
57. Sopimuksessa ei määritetty, minkä työmarkkinajärjestöjen tuli osallistua yhteisön tason 
sosiaaliseen vuoropuheluun. Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen soveltamista koskevassa 
tiedonannossaan komissio asetti kriteerit, joiden perusteella käsitellään sitä keskeistä 
kysymystä, mitkä organisaatiot voidaan katsoa työmarkkinaosapuoliksi yhteisön tason 
kuulemisissa. 
58. Luettelo nämä kriteerit täyttävistä työmarkkinaorganisaatioista laadittiin yhteistyössä 
jäsenvaltioiden kanssa tehdyn, tällaisten organisaatioiden edustavuutta koskevan tutkimuksen 
perusteella. Suurten eri ammattikuntia edustavien kattojärjestöjen kuten UNICEn, CEEPin ja 
EAY:n lisäksi alkuperäiseen 28 organisaation listaan sisältyi joitain tiettyjä työntekijä- ja 
yritysluokkia edustavia Euroopan organisaatioita, kuten UEAPME8 tai CEC9 ja joukko eri 
European Association of Craft, Small and Medium-sized Enterprises. 
Confederation Européenne des Cadres. 
11 
alojen (esim. jakelukaupan, pankki- ja vakuutustoiminnan ja kuljetuksen alojen) 
työnantajajärjestöjä10. 
59. Lisäksi komissio jatkaa laajaa kuulemispolitiikkaansa, joka kattaa kaikki Euroopan tai 
tarvittaessa kansalliset organisaatiot, joihin yhteisön sosiaalipolitiikka saattaisi vaikuttaa. Tämä 
laajempi kuuleminen kattaa siis organisaatiot, jotka ovat eurooppalaisia mutta joilla ei ole 
edustusta useimmissa jäsenvaltioissa ja jotka jätettiin pois komission vuoden 1993 tiedonannon 
liitteenä toimitetusta luettelosta. 
Saadut kokemukset 
60. Tähän mennessä kuulemiset ovat onnistuneet oikein hyvin, ja komissio on yleisesti ottaen 
tyytyväinen sen vuoden 1993 tiedonannolla perustettujen menettelyjen toimintaan. 
Työmarkkinaosapuolien kuuleminen ei itsessään merkitse pääsyä neuvotteluihin, ja komissio 
pyrkiikin laajentamaan kuulemismenettelyä kaikkien Euroopan työmarkkinaorganisaatioiden 
kanssa. Komissio ottaa kaiken vastaanottamansa palautteen perusteellisesti huomioon. 
Ensimmäiset uusista menettelyistä saadut kokemukset ovat kuitenkin osoittaneet, että 
työmarkkinaosapuolien vastauskyvyllä on rajansa ja että myös menettelyyn liittyy joitain 
ongelmia. 
61. Komissio tarkistaa säännöllisesti luettelon kriteerit täyttävistä organisaatioista, mutta jotkin 
vuoden 1993 jälkeen havaitut ongelmat viittaavat siihen, että komission tulisi arvioida 
uudelleen näiden kriteerien sopivuus ja varmistaa, että kuulemisiin osallistuvilla tahoilla on 
tarvittava valtuutus ja että komission järjestämissä kuulemisissa toimitetut näkemykset ovat 
edustavia. 
Kehitysnäkymät 
Kuultavien organisaatioiden valintakriteerien tarkistaminen 
62. Euroopan parlamentti ehdotti, että komission tiedonannossa annettuja kriteereitä, joiden 
perusteella sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen nojalla virallisesti kuultavat organisaatiot 
määritellään, muutettaisiin lisäämällä luetteloon kaksi uutta kriteeriä: 
hyväksyttävät organisaatiot koostuvat organisaatioista, jotka edustavat työnantajia tai 
työntekijöitä ja joiden jäsenyys on vapaaehtoinen sekä kansallisella että Euroopan 
tasolla; 
organisaatioilla on jäseniensä antama valtuutus edustaa heitä yhteisön sosiaalisen 
vuoropuhelun yhteydessä, ja ne voivat osoittaa edustavuutensa. 
Oletteko sitä mieltä, että kuultavien organisaatioiden edustavuuskriteerejä tulee muuttaa? 
Kuultavat organisaatiot 
63. Varmistaakseen vastaanottamiensa näkemysten edustavuuden komissio aikoo tarkistaa 
luetteloa kuultavista Euroopan organisaatioista ammattikuntien välisellä ja alakohtaisella 
tasolla nykyisten kriteerien pohjalta. Tämä lupaus vastaa komission vuoden 1993 
tiedonannossa annettua sitoumusta tarkistaa kokemuksiin pohjaten tuon tiedonannon liitteenä 
olevaa luetteloa. 
64. Kuten vuonna 1993 ehdotettiin, komissio tulee samaan aikaan edistämään kaikkien 
Täydellinen luettelo on liitteessä III 
12 
työmarkkinaosapuolien välisten yhteysrakenteiden kehittämistä. Erityishuomiota kiinnitetään 
tältä osin pienten ja keskisuurten yritysten riittävään edustukseen. Tässä hengessä komissio 
aikoo järjestää kaikille asiasta kiinnostuneille työmarkkinajärjestöille säännöllisiä 
kokouksia, joissa tiedotetaan ja vaihdetaan näkemyksiä kuulemisiin ja sosiaalipolitiikkaan 
yleensä liittyvistä kehityskuluista. 
Mitä yhteysrakenteiden kehittämiseen tähtääviä toimenpiteitä työmarkkinaosapuolet pitävät 
tarpeellisina tämän onnistumiseksi? 
Kuulemismenettelyjen tarkistus 
65. Sosiaalipolitiikkaa koskevan pöytäkirjan 3 artiklan nojalla toteutetuista kuulemisista 
saatuihin varhaisiin kokemuksiin pohjaten komissio katsoo, että vuoden 1993 tiedonannolla 
perustettuja neuvottelumenettelyjä on syytä tarkistaa. Kuulemisten määräaikaa tulisi 
harkita uudelleen. Komissio ehdottaa, että vaikka yleisestä kuuden viikon määräajasta 
pidetään kiinni, kuulemisten määräaikaa tulisi voida muuttaa ja että komission tulisi määrätä 
se tapauskohtaisesti aiheen luonteen ja monimutkaisuuden mukaan. 
Tulisiko harkita joitain muita menettelymuutoksia? 
D.II Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen mukaiset neuvottelut 
Tilanne 
66. Neuvottelumenettelyistä ei ole vielä paljon kokemuksia, mutta ensimmäiset viralliset 
neuvottelut päättyivät onnistuneesti työmarkkinaosapuolen väliseen vanhempainlomaa 
koskevaan Euroopan laajuiseen sopimukseen, joka allekirjoitettiin 14. joulukuuta 1995 jajonka 
neuvosto hyväksyi direktiiviksi 3. heinäkuuta 1996. Neuvottelumenettelyjä kuvataan liitteessä 
I. 
67. Koska komissio hyödyntää laajalti kuulemismenettelyjä, neuvottelujen mahdollisuudet 
kasvavat vastaavasti. Joistain aiheista ei selvästi voi neuvotella, kuten oli asianlaita tuoreessa 
kuulemisessa, joka koski mahdollista aloitetta siirtää todistustaakka väitettyä sukupuolista 
syrjintää koskevien tapausten yhteydessä. Työmarkkinaosapuolet ovat kuitenkin hiljattain 
sopineet aloittavansa viralliset neuvottelut elintärkeästä aiheesta, joka liittyy työajan 
joustavuuteen (määräaikainen, osa-aikainen ja tilapäinen työ) ja työntekijöiden turvallisuuteen. 
Saadut kokemukset 
68. Neuvotteluista saadut kokemukset ja vanhempainlomaa koskevan sopimuksen 
loppuunsaattaminen nostivat esille pöytäkirjan 3 ja 4 artiklan menettelyt ja tukivat komission 
pöytäkirjaa koskevassa tiedonannossa [KOM(93)600, joulukuu 1993] esittämää analyysiä. 
Kuvaus tapahtumista, jotka johtivat työmarkkinaosapuolien välisen sopimuksen 
allekirjoittamisen ja sen myöhempään hyväksymiseen direktiiviksi, on liitteessä I. Virallisten 
neuvottelujen kulusta voidaan esittää seuraavat huomautukset: 
puitesopimuksen allekirjoittamisen ja direktiivin hyväksymisen välinen aika oli hyvin 
lyhyt; 
tämän kokemuksen perusteella on selvää, että kun allekirjoittajaosapuolet pyytävät 
jonkin sopimuksen täytäntöönpanoa neuvoston päätöksen kautta, lainsäädäntövälineen 
valinta määräytyy sopimuksen sisällön mukaan; 
13 
Euroopan Parlamentti arvosteli sitä, ettei sillä ole minkäänlaista asemaa tässä 
päätöksentekoprosessissa (tämä käy ilmi sen 15. maaliskuuta 1996 antamasta 
lausunnosta); 
neuvosto hyväksyi sen, ettei se voinut muuttaa sopimusta, mutta ilmaisi kuitenkin 
huolensa joistain sisältöä koskevista seikoista, jotka joidenkin jäsenvaltioiden mukaan 
kuuluivat kansallisten viranomaisten vastuualueeseen tai koskivat menettelyllisiä tai 
institutionaalisia asioita; 
jotkin työmarkkinaorganisaatiot ovat arvostelleet sitä, etteivät ne voineet osallistua 
neuvotteluihin, ja ovat asettaneet kyseenalaiseksi vanhempainlomaa koskevan 
sopimuksen pätevyyden ja velvollisuutensa noudattaa sitä. Käsityöläis- ja pk-yrityksiä 
edustava UEAPME on ilmoittanut aikovansa viedä asian yhteisöjen tuomioistuimen 
käsiteltäväksi. Komissio tutki tätä kysymystä tarkoin ennen sopimuksen lähettämistä 
neuvoston hyväksyttäväksi ja katsoi, että kolme mukana ollutta organisaatiota täyttivät 
tarvittavat edustavuuskriteerit, jotta sopimus olisi pätevä. Komissio järjesti myös 
kokouksen kaikille organisaatioille, joita oli kuultu aloitteen osalta mutta jotka eivät 
olleet osallistuneet neuvotteluihin, antaakseen niille kaikki tarvittavat tiedot 
sopimuksesta. 
Kehitysnäkymät 
A rviointimenettelvt 
69. Mitä neuvotteluihin tulee, komissio vastaanottaisi mielellään kaikkien asiasta 
kiinnostuneiden tahojen näkemykset siitä, mitä ensimmäisistä (vanhempainlomaa koskeneista) 
neuvotteluista saaduista kokemuksista voidaan oppia etenkin menettelyseikkojen osalta. Tämä 
selkeyttäisi sitä, millaisiin toimiin on ryhdyttävä tulevien neuvottelujen yhteydessä, jotta 
mahdollisimman monet vaikeudet voidaan välttää. 
Mitkä ovat näkemyksenne sopimuksen neuvottelusta saaduista ensimmäisistä kokemuksista? 
Sopimuspuolien edustavuus 
70. Kysymys sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen mukaisiin neuvotteluihin 
osallistumisesta on selkeästi osoittautunut araksi ja kiistanalaiseksi. Komissio katsoo edelleen, 
että vain työmarkkinaosapuolet itse voivat kehittää omaa vuoropuheluaan ja 
neuvottelurakenteitaan ja ettei se voi painostaa ketään osallistumaan vapaasti käytäviin 
neuvotteluihin. 
71. Niissä tapauksissa, joissa sovelletaan sopimuksen 3 artiklan 2 kohtaa, komissiolla on 
kuitenkin vastuu sopimuksen pätevyyden arvioinnista sen sisällön osalta, mikä edellyttää 
arviota siitä, ovatko ne, joihin sopimus vaikuttaa, edustettuina. Komissio katsoo, että 
neuvotteluihin osallistuvien tahojen edustavuus täytyy tutkia tapauskohtaisesti, sillä olosuhteet 
vaihtelevat neuvoteltavan aiheen mukaan. Komission on siksi tutkittava, ovatko neuvotteluun 
osallistuneet vilpittömän kiinnostuneita aiheesta ja voivatko ne osoittaa huomattavan 
edustavuuden kyseisellä alalla. 
72. Komissio haluaa kannustaa Euroopan työmarkkinajärjestöjä läheisempään yhteistyöhön 
etsittäessä ratkaisua puheena olevaan kysymykseen. Se kehottaa Euroopan 
työmarkkinaosapuolia olemaan tässä asiassa avoimia ja joustavia, jotta voitaisiin varmistaa 
asianmukainen osallistuminen neuvotteluihin. Komissio on valmis auttamaan ja tukemaan 
kaikkia myönteisiä toimia, joihin työmarkkinaosapuolet ryhtyvät tässä asiassa. 
14 
Mihin toimiin työmarkkinaosapuolet voivat ryhtyä vahvistaakseen neuvotellun sopimuksen 
hyväksyttävyyttä kaikkien asianosaisten tahojen, kuten neuvottelujen ulkopuolelle jääneiden 
työmarkkinajärjestöjen sekä neuvoston, komission ja Euroopan parlamentin, keskuudessa? 
E SOSIAALISEN VUOROPUHELUN KEHITYKSEN LAAJEMMAT 
KYSYMYKSET 
E.I Työllisyys ja muuttuva poliittinen ympäristö 
73. Työllisyys on EU.n ensisijainen taloudellinen, sosiaalinen ja poliittinen tavoite. 
Valkoisessa kirjassa kasvusta, kilpailukyvystä j a työllisyydestä ja Eurooppa-neuvoston Essenin, 
Cannesin ja Madridin kokouksissa annettiin selkeitä viitteitä siitä, millaisessa asemassa 
työmarkkinaosapuolet haluttiin nähdä työllisyystoimenpiteiden täytäntöönpanossa. Madridin 
neuvosto piti tervetulleena sitä, että työmarkkinaosapuolet saivat Euroopan tasolla aikaan 
yleiset työllisyyden edistämistoimenpiteitä koskevat kriteerit (yhteinen julistus), samoin kuin 
tämän sopimuksen ja huippukokouksen työllisyyttä koskevan yhtenäiskertomuksen 
yhdenmukaisuutta. Tämän j aikeen komissio tapasi Euroopan työmarkkinaosapuolet työllisyyttä 
käsitelleen pyöreän pöydän ääressä keskustellakseen ehdotuksestaan Euroopan työllisyyttä 
koskevaksi luottamussopimukseksi. Kesäkuussa komissio laati virallisen luottamussopimusta 
koskevan tiedonannon, jossa esitettiin kolme tavoitetta: saada kaikki toimijat mukaan kattavaan 
työllisyysstrategiaan, hyödyntää paremmin Euroopan kerrannaisvaikutusta ja sisällyttää 
työttömyyden torjunta keskipitkän ja pitkän ajan näkemykseen yhteiskunnasta. 
74. Nyt on luonteva vaihe keskittyä sosiaalisen vuoropuheluun sekä ammattien välisellä 
että alakohtaisella työllisyyden tasolla ja jatkaa samalla teollisuus-ja alakohtaisen politiikan 
sosiaaliseen vaikutukseen liittyvää työtä samoin kuin niiden osallisuutta taloudellista ja 
sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevassa politiikassa. Työmarkkinaosapuolet ovat 
avainasemassa yhteisön tason työllisyystoiminnan kehittämisessä ja täydentämisessä, erityisesti 
sen vastuun osalta, joka niillä on työolojen ja työvoimamarkkinoiden joustavuutta, työaikaa, 
koulutuksen ja ammattitaitojen hankkimisen saatavuutta ja nuorten ihmisten mukaanottoa 
koskevien sääntöjen määrittelyssä. Sosiaalisen vuoropuhelun komitean ja eri alojen 
komiteoiden odotetaan siis olevan sosiaalisen vuoropuhelun kehityksen liikkeellepaneva voima 
yhteensovitetussa työllisyyspolitiikassa. 
E.II Sosiaalinen vuoropuhelu ia laajentuminen 
75. On elintärkeää, että Itä- ja Keski-Euroopan maita avustetaan asianmukaisen sosiaalisen 
vuoropuhelujärjestelmän kehittämisessä sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen yhteydessä. 
EU:n laajentuessa tulevaisuudessa tiettyihin Itä- ja Keski-Euroopan maihin on elintärkeää 
kehittää vuoropuhelu jäsenyyttä hakevien, teollisia suhteita ja sosiaalista vuoropuhelua 
koskevilta perinteiltään täysin erilaisten maiden työmarkkinaosapuoliin ja niiden välille, jotta 
niiden on mahdollista osallistua omalta osaltaan sekä liittymistä edeltäviin valmisteluihin että 
EU:hun liittymisen jälkeiseen toimintaan. 
76. Mikäli keski- ja itäeurooppalaiset työmarkkinaosapuolet pyytävät EU:n 
työmarkkinaosapuolten apua kehittäessään rakenteitaan ja sosiaaliseen vuoropuheluun liittyvää 
toimintaansa, komissio on halukas tukemaan EU:n työmarkkinaosapuolia yhteyksien ja 
käytännön yhteistyön luomisessa. 
15 
77. EU:n jäsenyyttä hakeneissa maissa komissio voi PHARE-ohjelman kautta rahoitettuja 
hankkeita (esimerkiksi ammattiyhdistystoimintaan myönnetyt 10 miljoonaa ecua) 
täydennykseksi kannustaa uudistuksiin liittyvää toimintaa, jonka seurauksena noiden maiden 
työmarkkinaosapuolien tulisi voida hoitaa oma tehtävänsä sekä ennen liittymistä että sen 
jälkeen. Euroopan parlamentin sosiaaliseen vuoropuheluun liittyvistä budjettikohdista Itä- ja 
Keski-Euroopan maille varaamia vähäisiä varoja voidaan myös hyödyntää sosiaalisen 
vuoropuhelun kehittämiseen Itä- ja Keski-Euroopan maissa, missä tehtävässä Euroopan 
työmarkkinaosapuolilla on keskeinen asema. 
E.III Tieto ja tiedonvälitys 
78. On ehdotettu, että järjestettäisiin säännöllisiä kokouksia tiedon vaihtamiseksi ammattien 
välisen sosiaalisen vuoropuhelun ja alakohtaisen sosiaalisen vuoropuhelun edustajien 
välillä. Nämä kokoukset eivät korvaisi nykyisiä vuoropuhelurakenteita, ja niihin osallistuisi 
Euroopan organisaatioita, jotka eivät tällä hetkellä osallistu sosiaalisen vuoropuhelun 
rakenteisiin. 
79. Jäsenvaltioiden työntekijät ja työnantajat eivät tunne riittävän hyvin Euroopan sosiaalisen 
vuoropuhelun toimintaa ja sen tuloksia, vaikka kyseessä on heidän oma välitön etunsa. 
Osoituksena tästä on eurooppalaiseen sosiaaliseen vuoropuheluun liittyvän toiminnan 
puuttuminen kansallisella ja paikallisella tasolla. Siksi komissio haluaa varmistaa 
eurooppalaiseen sosiaaliseen vuoropuheluun liittyvän tiedon levittämisen ja rohkaista 
työmarkkinajärjestöjä tiedottaessa jäsenilleen sosiaalisesta vuoropuhelusta ja sen 
tuloksista sekä yleisesti sosiaalipolitiikasta. Tämä edistänee puolestaan kansallista ja alueellista 
seurantaa ja varmistaa korkean osallistumis- ja palauteasteen tässä prosessissa. 
Mitä toimia ja käytännön apua tarvitaan sosiaalista vuoropuhelua koskevan tehokkaan 
tiedotuspolitiikan luomiseksi? 
80. Koska suuri osa sosiaalisen vuoropuhelun rakenteiden työstä liittyy poliittisiin 
kehityskulkuihin, joissa toimielimillä on virallinen asema, komissio tiedottaa EU:n 
toimielimille säännöllisesti sosiaalisen vuoropuhelun kehityksestä. Vanhempainlomaa 
koskeva sopimus toi esille sen, että on tarpeen tiedottaa säännöllisesti neuvostolle ja Euroopan 
parlamentille kulloisestakin tilanteesta, erityisesti jos institutionaalisten ja menettelyyn 
liittyvien erioikeuksien ei haluta muodostuvan vuoropuhelun kehityksen kompastuskiveksi. 
Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen velvollisuuksien mukaisesti komissio aikoo myös 
j ulkaista vuosittaisia kertomuksia sosiaaliseen vuoropuheluun osallistuville tahoille annettavasta 
tasapainotetusta tuesta. 
E.IV Yhteisaloitteille suunnatut tukitoimet 
81. Komissio katsoo, että EU voi tukea enemmän työmarkkinaosapuolien yhteistoimintaa, 
tapahtuipa toiminta sitten yhteisön toimintaohjelmien puitteissa tai itsenäisinä aloitteina. EU:n 
on tuettava taloudellisesti tunnustettujen Euroopan työmarkkinaosapuolten perustamia 
toimielimiä, joiden tavoitteena on edistää Euroopan sosiaalisen vuoropuhelun päämääriä, kuten 
koulutusta ja tutkimuskeskuksia, sillä niillä on merkittävä tehtävä Euroopan tietoisuuden ja 
koulutuksen kehittämisessä ruohonjuuritason organisaatioissa ja yleisön keskuudessa yleensä. 
82. On ehdotettu, että sosiaalisen vuoropuhelun alaisia toiminnallisia yhteisaloitteita 
16 
vahvistettaisiin ja tuettaisiin, että tällaisten aloitteiden rahoitusta koskeviin pyyntöihin 
vastattaisiin pikaisesti ja että olemassa olevia - joko neuvoston päätöksellä perustettuja 
luonteeltaan kolmikantaisia (Dublinin säätiö, CEDEFOP) tai eurooppalaisten 
työmarkkinajärjestöjen yhteisillä aloitteilla perustettuja (kuten CERI) - toimielimiä 
hyödynnettäisiin tehokkaammin. 
E.V Sosiaalisen vuoropuhelun uudet tasot 
83. Vaikka yhteisön sosiaalisen vuoropuhelun tärkeimmät tasot ovatkin ammattien välisen ja 
alakohtaisen vuoropuhelu keskusjohtoiset tasot, on olemassa kasvava tarve tukea uusien 
vuoropuhelutasojen kehittämistä EU:ta kohtaavia haasteita silmällä pitäen. Niihin 
kuuluvat: 
kansainvälisten teollisuusyritysten sosiaalinen vuoropuhelu. Euroopan työtä käsittelevästä 
neuvostosta annettu neuvoston direktiivi on jo kannustanut merkittävällä tavalla 
laajempaa vuoropuhelua, mutta se on osoittanut, että kansallisuuteen perustuvat teolliset 
suhdejärjestelmät eivät enää riitä; 
alueellisen tason sosiaalinen vuoropuhelu, etenkin rajaseuduilla, joilla sisämarkkinoilla 
ja muilla EU:n politiikoilla on huomattava vaikutus, sekä yhteisneuvottelujen 
hajauttamisen valossa :- tämän alan nykyiset kokeiluhankkeet tulevat osoittamaan, 
millaisen panoksen EU voi antaa. 
3. PÄÄTELMÄT 
84. Sosiaalisen vuoropuhelun vahvistamiseksi komissio on määritellyt joitain toimia, joiden 
se katsoo olevan välttämättömiä uudistusprosessin kannalta ja jotka pannaan täytäntöön 
välittömästi. Tiedonannossa määriteltiin myös joukko tärkeitä, usein arkoja aiheita koskevia 
kysymyksiä, joista on keskusteltava parhaiden vastauksien selvittämiseksi. 
Työmarkkinaosapuolet, jäsenvaltiot ja Euroopan toimielimet kutsutaan pohtimaan tätä 
kysymystä ja esittämään näkemyksensä komissiolle. Toisessa komission tiedonannossa, joka 
on kaavailtu annettavaksi ensi vuonna, otetaan huomioon tämän pohdinnan tuloksena saadut 
lausunnot. 
85. Komissio haluaisi kuulla kaikkien asiasta kiinnostuneiden tahojen näkemykset seuraavista 
ehdotuksista ja kysymyksistä: 
VAL DUCHESSEN SOSIAALINEN VUOROPUHELU 
Komissio aikoo edelleenkin antaa täyden tukensa "Vai Duchessen" sosiaaliselle 
vuoropuhelulle. 
Komissio vetoaa työmarkkinaosapuoliin itseensä, jotta ne vahvistaisivat sosiaalista 
vuoropuhelua varmistamalla, että kaikki asiaankuuluvat etunäkökohdat ovat 
edustettuina. 
17 
AMMATTIEN VÄLISET NEUVOA-ANTAVAT KOMITEAT 
Komiteoiden säilyttämistä nykymuotoisina tullaan harkitsemaan 
Siirtotyöläisten sosiaaliturvaa käsittelevä neuvoa-antava komitea ja työntekijöiden 
vapaata liikkuvuutta käsittelevä neuvoa-antava komitea voitaisiin yhdistää. 
Mitä muita uudistuksia tulisi harkita komiteoiden toiminnan parantamiseksi? 
Euroopan työmarkkinajärjestöjen asemaa neuvoa-antavissa komiteoissa on tarkistettava. 
ALAKOHTAINEN SOSIAALINEN VUOROPUHELU 
Alakohtaisen tason sosiaalista vuoropuhelua voitaisiin parantaa keskittymällä strategisiin 
kysymyksiin ja aloihin. 
Komissio toivoo saavansa käyttöönsä kaikkien asiasta kiinnostuneiden tahojen näkemykset 
tehokkaamman ja merkityksellisemmän alakohtaisen sosiaalisen vuoropuhelun kehittämisestä. 
Komissio aikoo vahvistaa osastojensa välistä kuulemismenettelyjä koskevaa yhteistyötä 
ja yhteensovittamista. 
Mitkä ovat näkemyksenne alakohtaisen vuoropuhelun vastuun organisoinnista? Mitä 
ajattelette kuulemisten järjestämistä koskevasta vaihtoehtoisesta ehdotuksesta? 
Käynnistetään eri alojen työmarkkinajärjestöjen edustavuutta koskeva tutkimus. 
Komissio katsoo, että sekakomiteoiden jäsenten määrää olisi vähennettävä tehokkuuden 
varmistamiseksi. 
Miten alakohtainen vuoropuhelu voisi toimia tehokkaammin ja suunnata resurssit 
tehokkaammin? 
Mitkä ovat näkemyksenne alakohtaisen sosiaalisen vuoropuhelun yhteensovittamisesta ja sen 
tuloksista tiedottamisesta? 
PYSYVÄ TYÖLLISYYSKOMITEA 
Pysyvän työllisyyskomitean uudistus pitäisi yhdistää tämän Eurooppa-neuvoston vakaata 
työllisyysrakennetta koskevan päätöksen täytäntöönpanoon. 
Pysyvän työllisyyskomitean tulisi laatia työohjelma. 
Kannatatteko ajatusta, että pysyvän työllisyyskomitean kokousten johtopäätösten painoarvoa 
tulisi nostaa? 
Komitean nykyistä koostumusta tulisi tarkistaa ja rationalisoida. 
18 
Erilaiset työmarkkinaorganisaatiot olisi kutsuttava ilmaisemaan mielipiteensä 
yhteyskomitean välityksellä. 
SOSIAALIPOLIITTISEN SOPIMUKSEN MUKAISET KUULEMISET 
Oletteko sitä miellä, että kuultavien organisaatioiden edustavuuskhteere/ä tulee muuttaa•? 
Komissio aikoo tarkistaa kuultavien Euroopan organisaatioiden luetteloa vuoden 1993 
tiedonannossa antamansa sitoumuksen mukaisesti. 
Komissio aikoo järjestää kaikille asiasta kiinnostuneille työmarkkinajärjestöille 
säännöllisiä kokouksia, joissa tiedotetaan ja vaihdetaan näkemyksiä. 
Mitä yhteysrakenteiden kehittämiseen tähtääviä toimenpiteitä työmarkkinaosapuolet pitävät 
tarpeellisina tämän onnistumiseksi? 
Ensimmäisen vaiheen kuulemisen määräaikaa tulisi harkita uudelleen. 
Tulisiko harkita joitain muita menettelymuutoksia? 
SOSIAALIPOLIITTISEN SOPIMUKSEN MUKAISET NEUVOTTELUT 
Mitkä ovat näkemyksenne sopimuksen neuvot lelusta saaduista ensimmäisistä kokemuksista? 
Mihin toimiin työmarkkinaosapuolet voivat ryhtyä vahvistaakseen neuvotellun sopimuksen 
hyväksyttävyyttä kaikkien asianosaisten tahojen keskuudessa? 
SOSIAALISEN VUOROPUHELUN KEHITYKSEN LAAJEMMAT KYSYMYKSET 
Sosiaalisen vuoropuhelun keskittäminen työllisyyteen. 
EU:n työmarkkinaosapuolien avustaminen työmarkkinajärjestöjen kehittämisessä Itä-
ja Keski-Euroopan maissa. 
Säännöllisten kokousten järjestäminen ammattien välisen sosiaalisen vuoropuhelun ja 
alakohtaisen sosiaalisen vuoropuhelun edustajien välistä tiedonvaihtoa varten. 
Eurooppalaiseen sosiaaliseen vuoropuheluun liittyvän tiedon levittäminen ja 
työmarkkinajärjestöjen rohkaiseminen näiden tiedottaessa jäsenilleen sosiaaliseen 
vuoropuheluun liittyvästä toiminnasta ja sen tuloksista. 
Mitä toimia ja käytännön apua tarvitaan sosiaalista vuoropuhelua koskevan tehokkaan 
tiedotuspolitiikan luomiseksi ? 
Säännöllinen tiedottaminen EU:n toimielimille sosiaalisen vuoropuhelun kehityksestä 
Sosiaalisen vuoropuhelun alaisten yhteistoiminta-aloitteiden vahvistaminen ja tukeminen. 
Uusien vuoropuhelutasojen kehittämisen avustaminen EU:n haasteita silmällä pitäen. 
19 
LIITE I 
SOSIAALISEN VUOROPUHELUN TOIMINNAN KUVAUS 
Val Duchesse: ammattien välinen vuoropuhelu 
Alkuvaiheessa (1985-1988) Vai Duchessen sosiaalisessa vuoropuhelussa pyrittiin ottamaan 
työmarkkinaosapuolet mukaan sisämarkkinoiden loppuunsaattamista koskeviin suunnitelmiin, 
minkä ansiosta Euroopan toimielinten ja työmarkkinaosapuolten yhteistyöstä tuli tärkeämpi 
asia kuin koskaan aiemmin. Siksi komission aloitteesta käynnistettiin sosiaalinen vuoropuhelu, 
joka kokosi 'Vai Duchessen' kokouksiin1 organisaatiot, jotka olivat valmiit aloittamaan EU-
tason vuoropuhelun. Näin luotiin foorumi sisämarkkinoiden sosiaalisia piirteitä koskevaa 
keskustelua varten, ja samalla perustettiin kaksi työryhmää, joista toinen käsitteli makrotaloutta 
ja toinen mikrotaloutta. 
Alusta lähtien Vai Duchessen kokouksilla, joita järjestettiin Euroopan teollisuuden ja 
työnantajajärjestöjen liiton (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskusjärjestön (CEEP) ja 
Euroopan ammatillisen yhteistyöjärjestön (EAY) välillä, oli erävirallinen asema ja ne 
perustuivat osallistuvien osapuolien vastavuoroiseen tunnustamiseen. 
Kun 118 b artikla vuonna 1986 lisättiin ET An perustamissopimukseen yhtenäisasiakirjalla, 
sosiaalisen vuoropuhelun edistämisestä yhteisön tasolla tuli yksi komission virallisia tehtäviä: 
"Komissio pyrkii Euroopan tasolla edistämään työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua, 
joka voi johtaa sopimussuhteisiin, jos osapuolet niin haluavat.". Tätä velvollisuutta vahvisti 
edelleen se poliittinen tunnustus, joka annettiin EU:n politiikkojen sosiaaliselle ulottuvuudelle 
vuonna 1989 annetussa työntekijöiden perusoikeuksia koskevassa sosiaalisessa peruskirjassa, 
jossa vaadittiin työmarkkinaosapuolien osallistumisen lisäämistä sekä hallinnon ja työvoiman 
välisen vuoropuhelun edistämistä. 
Samaan aikaan vuoropuhelua vahvistettiin perustamalla poliittinen johtoryhmä, joka koostui 
Euroopan kolmen kattojärjestön ja niiden kansallisten jäsenorganisaatioiden korkea-arvoisista 
edustajista. Myös komission sosiaalisen toimintaohjelman hyväksyminen edisti asiaa, sillä siinä 
taattiin työmarkkinaosapuolien katto-organisaatioiden kuuleminen komission ehdotuksista 
aloilla, joilla ei ole neuvoa-antavia komiteoita (esim. työvoimalaki). 
Vuoden 1991 hallitusten välisen konferenssin neuvotteluja, jotka johtivat sopimukseen 
Euroopan unionista, leimasi useimpien jäsenvaltioiden halukkuus ottaa neuvostossa käyttöön 
sosiaalipolitiikan alaa koskevat määräenemmistöpäätökset tarkoituksena voittaa sosiaalisen 
toimintaohjelman täytäntöönpanoon liittyvät esteet. Keskusteltuaan siitä, miten kummankin 
osapuolen vaikutusvaltaa voitaisiin lisätä tällä alalla, UNICE, CEEP ja EAY hyväksyivät 31. 
lokakuuta 1991 hallitusten väliselle konferenssille osoitetun yhteisen sopimuksen, jossa 
määrättiin pakolliseksi velvollisuus kuulla työmarkkinaosapuolia komission sosiaaliasioita 
koskevien ehdotusten yhteydessä sekä työmarkkinaosapuolien välinen neuvottelumahdollisuus, 
joka saattaisi mahdollisesti johtaa puitesopimuksiin. 
Tämä yhteinen sopimus siirrettiin melkein sanatarkasti (yhdentoista osapuolen) 
sosiaalipolitiikkaa koskevaan sopimukseen, josta tuli siten EU:n perustamissopimuksen 
Kokoukset nimettiin ensimmäisen, 31.1.1985 Brysselissä järjestetyn kokouksen pitopaikan mukaan. 
20 
olennainen osa ja johon sisältyi mahdollisuus laatia työmarkkinaosapuolten välisiä sopimuksia, 
joita työmarkkinaosapuolet saattoivat toteuttaa 4 artiklan mukaisesti kansallisella tasolla tai 
komission ehdotukseen perustuvalla neuvoston päätöksellä. 
Lokakuussa 1992 Euroopan unionin perustamissopimuksen allekirjoittamisen jälkeen UNICE, 
CEEP ja EAY perustivat uuden sosiaalisen vuoropuhelun komitean, joka uusissa oloissa toimii 
vuoropuhelua ohjaavana foorumina2. Tämä komitea on määrittänyt toimialan muille 
työryhmille, joita ovat vuodesta 1989 toiminut koulutusta ja ammattikoulutusta käsittelevä 
komitea, makrotaloutta käsittelevä komitea, joka on herätetty henkiin uudelleen ja joka on 
keskittynyt yritysten kasvustrategiaan ja kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä käsittelevän 
valkoisen kirjan seurantaan. Sosiaalisen vuoropuhelun komiteaa kuullaan myös laajemmissa 
kysymyksissä, joita liittyy sosiaalipolitiikkaan, makrotalouteen ja työllisyyspolitiikkaan sekä 
ammattikoufutukseen ja muihin työmarkkinaosapuolten kannalta kiinnostaviin 
kehityskulkuihin. 
Ammattien väliset neuvoa-antavat komiteat 
Yhteisön sosiaalipolitiikan eri aloilla on kuusi ammattien välistä neuvoa-antavaa komiteaa. 
Ne ovat Euroopan sosiaalirahastokomitea sekä siirtotyöläisten sosiaaliturvaa, työntekijöiden 
vapaata liikkuvuutta, ammattikoulutusta, työterveyttä, -turvallisuutta ja-hygieniaa sekä naisten 
ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevät neuvoa-antavat komiteat. 
Neuvoa-antavia komiteoita johtaa komissio, ja ne koostuvat kansallisista kolmikantaisista 
valtuuskunnista (työnantajat, ammattiliitot ja hallitusten kansalliset edustajat), jotka ovat 
jäsenvaltioiden ehdottamia ja neuvoston nimeämiä. Komiteoiden tehtävänä on neuvoa ja 
avustaa komissiota yksittäisten sosiaalipolitiikkojen täytäntöönpanossa, eivätkä ne ole yleisesti 
ottaen foorumi työmarkkinaosapuolten kanssa käytävää vuoropuhelua varten vaan virallinen 
osa joitakin sosiaalipolitiikkoja koskevaa lainsäädännön puitekehystä, ja on tärkeää, että 
työmarkkinapuolilla on paikkansa niissä. 
Alakohtainen vuoropuhelu 
Alakohtaisella tasolla työmarkkinaosapuolien välistä vuoropuhelua on käyty jo joidenkin 
vuosien ajan sekakomiteoiden ja epävirallisten työryhmien toimiessa kuulemis-, vuoropuhelu­
ja toisinaan jopa neuvottelueliminäkin. Ne antavat näkemyksensä siitä, miten tulisi laatia ja 
toteuttaa yhteisön alakohtaisia politiikkoja, joilla pyritään parantamaan ja harmonisoimaan 
asumis- ja työoloja ja joissain tapauksissa myös parantamaan kyseisten alojen taloudellista 
kilpailuasemaa. Tätä vuoropuhelua on tapana käydä näitä politiikkojen koskevien keskustelujen 
muodossa, joista voidaan laatia yhteisiä lausuntoja. 
Tämän vuoropuhelun muoto ja tulos vaihtelevat huomattavasti eri aloilla. Toisinaan ei 
saavuteta muuta kuin kahden eri osapuolen parempi ymmärrys Euroopassa tapahtuvista 
kehityskuluista. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että vuoropuhelun avulla voidaan saada 
aikaan käytännöllisempiäkin saavutuksia. Sen lisäksi, että tällaisten vuoropuhelujärjestelyjen 
puitteissa on mahdollisuus järjestää kokouksia, vaihtaa ajatuksia ja tietoa, on tehty myös 
joukko erityisiä aloitteita, esimerkiksi yhteisen kannan hyväksymisestä seurannut 
2 Komiteaan kuuluu tällä hetkellä kaikkiaan 45 jäsentä sekä 2 EFTA-maista tulevaa tarkkailijaa. 
Työnantajapuoli: UNICEn sihteeristö (3), UNICEn kansalliset jäsenjärjestöt (15 Euroopan unionista ja 
1 ETA:sta = 16), CEEP (4) ja yksi EFTAn tarkkailija. Ammattiliitot: EAY:n sihteeristö (3), EAY:n 
kansalliset jäsenjärjestöt (15 Euroopan unionista ja 1 ETA.sta = 16), Euroopan teollisuuden komiteat 
(3) ja yksi EFTAn tarkkailija. 
21 
työmarkkinaosapuolien yhteinen osallistuminen yhteisön ammattikoulutusohjelmiin, 
tietokantojen luominen ja työpaikkojen luomista koskevat tutkimukset. 
Esimerkkinä mainittakoon, että niinkin aikaisin kuin vuonna 1978 maatalouden työntekijöiden 
sosiaalisia ongelmia käsitelleen sekakomitean työmarkkinaosapuolet antoivat ensimmäisen 
suosituksen, jolla määritettiin viljeltävällä maalla työskentelevien pysyvien työntekijöiden 
työviikon pituus. Vuonna 1981 tämä suositus ulotettiin kattamaan kaikki maataloustyöntekijät. 
Sisämarkkinoiden yhteydessä vähittäiskauppaa käsittelevä epävirallinen työryhmä hyväksyi 
vuonna 1988 muistion, jossa kiinnitettiin huomiota ammattikoulutusrakenteiden puutteeseen 
vähittäiskaupan alalla ja suositeltiin, että komissio laatisi koulutusta koskevat yhteisötason 
vähimmäisvaatimukset. Tätä muistiota on seurannut muita aloitteita: vähittäiskaupan sosiaalisia 
kysymyksiä käsittelevä Euroopan foorumi ja ensimmäinen kansainvälinen ammattikoulutusalan 
hanke (ASSIST), joka merkitsee askelta kohti vuoden 1988 muistion yleisten periaatteiden 
käytännön soveltamista. 
Vuonna 1995 siivousalaa käsittelevän epävirallisen työryhmän työmarkkinaosapuolet 
hyväksyivät yhteiset suuntaviivat, jotka koskivat kyseisen alan työajan järjestämisestä annetun 
direktiivin soveltamista. 
Yhteisön sosiaalipolitiikan osalta eri alojen työmarkkinaorganisaatioita on kuultu etenkin 
niiden aloitteiden yhteydessä, joita komissio ehdotti työntekijöiden perusoikeuksia koskevaan 
yhteisön peruskirjaan perustuvassa vuoden 1989 toimintaohjelmassaan. Vuoden 1993 jälkeen 
sekakomiteoissa ja epävirallisissa työryhmissä toimivia työmarkkinaorganisaatioita on kuultu 
virallisesti sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 artiklan mukaisesti kaikkien 
sosiaalipoliittisten aloitteiden yhteydessä. Toisinaan niitä on kuultu teollisuuteen liittyvistä 
aloitteista, joilla on alaan liittyviä sosiaalisia vaikutuksia (esimerkiksi vuonna 1996 PO III 
kuuli tekstiili- ja vaatetusalan epävirallista työryhmää alihankintaa koskevasta 
tiedonanto luonnoksesta). 
Pysyvä työllisyyskomitea 
Pysyvä työllisyyskomitea perustettiin vuonna 1970 neuvoston päätöksellä, ja se on 
muodollisen aseman omaava yhteistoimintamekanismi, joka myös toimii neuvoston 
puheenjohtajamaan suojeluksessa järjestettävien kolmikantaisten asiaa käsittelevien 
konferenssien ja vähäisemmässä määrin ammattien välisten neuvoa-antavien komiteoiden 
yhteydessä. Pysyvä työllisyyskomitea, joka kokoaa yhteen työmarkkinaosapuolet, komission 
sekä ministerineuvoston, tehtävä on "jatkuvasti varmistaa [...] vuoropuhelu, yhteistoiminta ja 
neuvottelu tapauksesta riippuen joko neuvoston [...] komission ja työmarkkinaosapuolien 
välillä jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen helpottamiseksi yhdenmukaistamalla ne yhteisön 
tavoitteiden kanssa".3 
Pysyvän työllisyyskomitean perustamisen jälkeen kukin neuvoston puheenjohtajamaa on 
järjestänyt keskimäärin yhden kokouksen. Kunkin kokouksen valmistelut alkavat sillä, että 
Neuvoston päätös, 2 artikla, EYVL N:o L273/25 1970. Koska pysyvä työllisyyskomitea luotiin 
yhteistoimintaelimeksi, alun perin kaavailtiin itse asiassa järjestelyjä yhteisötason vuoropuhelua varten, 
jonka 'kolmikantaisiin konferensseihin' osallistuisivat työmarkkinaosapuolten tärkeimmät kattojärjestöt. 
Tämä ensimmäinen työmarkkinaosapuolten kanssa ja niiden välillä käytävän vuoropuhelun yritys 
kariutui eri syistä vuonna 1978. 
22 
komissio kokoaa johtoryhmän, joka koostuu puheenjohtajamaan, komission ja 
työmarkkinaosapuolten edustajista ja jonka tehtävä on määrittää keskustelun aihe. Tämän 
jälkeen komissio laati valmisteluasiakirjan, jonka perusteella puheenjohtajamaa valmistelee 
päätöslauselmaluonnokset yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa. Päätöslauselmat saavat 
lopullisen muotonsa juuri ennen kokousta järjestettävässä 'minikeskustelussa', minkä vuoksi 
varsinaisessa kokouksessa käytävän aidon keskustelun ja näkemysten vaihdon merkitys on 
usein ollut vähäinen. Itse kokouksen aloittaa ministerien suljettu kokous, jota seuraa 
täysistunto, jossa työmarkkinaosapuolet ja neuvoston jäsenet pitävät puheita. Puheenjohtajamaa 
on yksin vastuussa kokouksen päätöslauselmista. 
Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen mukaiset kuulemiset 
Vuoden 1991 hallitusten välisessä konferenssissa otettiin merkittävä askel 
työmarkkinaosapuolten aseman vahvistamiseksi Euroopan päätöksentekoprosessissa. 
Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 ja 4 artiklat merkitsivät huomattavaa kehitystä 
EY:n perustamissopimuksen 118 b artiklaan nähden. Sopimuksen 3 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti "komission tehtävänä on edistää työmarkkinaosapuolten kuulemista yhteisön tasolla 
ja toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet näiden osapuolten vuoropuhelun helpottamiseksi 
varmistaen samalla molemmille osapuolille tasapuolisen tuen". Sopimuksen 3 artiklan 2 ja 
3 kohdassa komissiolle asetetaan velvollisuus kuulla työmarkkinaosapuolia ennen 
sosiaalipolitiikan alaa koskevien ehdotusten esittämistä. Lisäksi uusia näkymiä on avautunut 
työmarkkinaosapuolten yhteisötason vuoropuhelussa, muun muassa mahdolliset sopimukset, 
jotka voidaan panna täytäntöön sopimuksen 4 artiklan mukaisesti joko neuvoston komission 
ehdotukseen perustuvalla päätöksellä tai kunkin jäsenvaltion työmarkkinaosapuolia koskevien 
erityisten menettelyjen ja käytäntöjen mukaisesti. • 
Sosiaalipolitiikkaa koskevassa sopimuksessa määritettyihin kuulemismenettelyihin sisältyy 
kaksivaiheinen komission lainsäädäntöehdotuksen antamista edeltävä kuuleminen. 
Ensimmäisessä vaiheessa komissio ilmoittaa työmarkkinaosapuolille harkitsevansa johonkin 
tiettyyn aiheeseen liittyvää toimintaa ja pyytää niiden näkemyksiä "yhteisön toimintaa 
koskevista mahdollisista suuntaviivoista" (3 artiklan 2 kohta). Osapuolet voivat antaa 
vastauksensa komissiolle yksittäin tai yhdessä. Näin komissio saa selkeän käsityksen 
kysymyksistä ennen kuin se päättää asiassa etenemisestä. 
Toinen vaihe käynnistyy "jos komissio kuultuaan työmarkkinaosapuolia pitää yhteisön 
toimintaa suotavana, se kuulee työmarkkinaosapuolia suunnitellun ehdotuksen sisällöstä. 
Työmarkkinaosapuolet antavat komissiolle lausunnon ehdotuksesta tai tarvittaessa sitä 
koskevan suosituksen" (3 artiklan 3 kohta). Näin annetaan etukäteen suora panos ehdotetuille 
toimenpiteille. Uusi kuulemismenettely on pakollinen vain sosiaalipolitiikkaa koskevan 
sopimuksen yhteydessä. Standardoidakseen lähestymistapaansa komissio on kuitenkin 
sitoutunut soveltamaan sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 artiklan mukaisia 
menettelyjä lainsäädäntöperustasta (EY:n perustamissopimus tai pöytäkirja) riippumatta 
kaikkiin sosiaalipoliittisiin aloitteisiin. Lisäksi komissio on maininnut mahdollisuudesta 
järjestää virallisia kuulemisia kaavailluista lainsäädäntöehdotuksista, jotka ovat luonteeltaan 
horisontaalisia tai erityisalakohtaisia ja joilla on sosiaalisia vaikutuksia. Tässä yhteydessä 
komissio kuitenkin pidättää itsellään oikeuden päättää, järjestetäänkö tällainen kuuleminen, ja 
jos järjestetään, miten. 
Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen mukaiset neuvottelut 
Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 artiklan mukaisessa toisen vaiheen kuulemisessa 
23 
työmarkkinaosapuolet voivat päättää aloittaa sopimusneuvottelut käsiteltävänä olevasta asiasta. 
Tässä tapauksessa komissio keskeyttää toimintansa, ja työmarkkinaosapuolilla on sopimuksen 
neuvottelemiseen aikaa yhdeksän kuukautta tai pidempi aika, jos molemmat osapuolet ja 
komissio tähän suostuvat. Jos sopimus saadaan aikaan, työmarkkinaosapuolet voivat panna sen 
täytäntöön kansallisten rakenteiden ja käytäntöjen mukaisesti. Vaihtoehtoisesti osapuolet voivat 
pyytää komissiota välittämään sopimuksen neuvostolle, jotta se hyväksyisi sen päätökseksi, 
jolloin siitä tulisi osa EU.n lainsäädäntöä. Vaikka sopimukseen ei näissä neuvotteluissa 
päästäisikään, kummankin osapuolen neuvottelujen kuluessa valmistelemista kannoista ja 
ilmenneistä ongelmista on suurta hyötyä komissiolle sen laatiessa omaa ehdotustaan. 
Heti kun Maastrichtin sopimus tuli voimaan vuonna 1993, komissio päätti pöytäkirjan 
sisältämän sosiaalipolitiikkaa käsittelevän sopimuksen 3 artiklan mukaisen menettelyn nojalla 
kuulla työmarkkinaosapuolia yhteisön tiedotus- ja kuulemismenettelyjä koskevan toiminnan 
mahdollisesta suunnasta yhteisön laajuisissa yrityksissä. Helmikuussa 1994 järjestetyn, 
kaavaillun ehdotuksen sisältöä koskeneen toisen kuulemistilaisuuden jälkeen useista 
epävirallisista neuvottelumahdollisuuksia kartoittaneista kokouksista huolimatta 
työmarkkinaosapuolet päättivät olla aloittamatta neuvotteluja. Uuden menettelyn ensimmäinen 
käyttökokeilu johti siis neuvoston direktiiviin Euroopan työtä käsittelevän neuvoston 
perustamisesta tai yhteisön laajuisia yrityksiä ja yritysryhmiä koskevaan menettelyyn, joka 
hyväksyttiin syyskuussa 1994 (94/45/EY) . 
Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen on yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevan politiikan 
keskeinen osa, ja vuonna 1983 komissio antoi ehdotuksen neuvoston direktiiviksi 
vanhempainlomasta ja perhesyihin perustuvasta vapaasta4. Koska neuvostossa ei ollut 
yhdentoista vuodessa tapahtunut mitään edistystä, komissio päätti käyttää hyväkseen 
sosiaalipoliittiseen sopimukseen perustuvia uusia menettelyjä ja aloittaa 3 artiklan mukaiset 
menettelyt. Niinpä se antoi 22 päivänä helmikuuta 1995 hyväksyntänsä sopimuksen 3 artiklan 
2 kohdan mukaiselle työmarkkinaosapuolten kuulemiselle. Hyväksyntä perustui tekstiin, jossa 
palattiin komission sovittelupolitiikan vaiheisiin ja tarkasteltiin sitä useista eri näkökulmista. 
Kuuden viikon kuulemisjakson lopussa komissio oli saanut 17 vastausta. 
Työmarkkinaosapuolten vastauksista kävi ilmi, että komission ensimmäisen asiakirjan 
suuntavii voj en mukaisen sovittelutoiminnan tarpeesta oltiin yhtä mieltä. Työmarkkinaosapuolet 
tukivat hyvin selkeästi miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämistä. Tällä alalla 
toteutettavan toiminnan oikean muodon ja tason osalta todettiin yleisesti, että yhteisön aloite 
saattaisi olla tarpeen. Ainakin yhteisön tekstissä voitaisiin suositella erilaisia toimenpiteitä ja 
normeja, ja ehdotettiin myös sitovaa yhteisön puitetoimenpidettä, jolla perustettaisiin 
kansallisella, paikallisella ja yritystasolla toteutettavat suuntaviivat. Useissa vastauksissa 
suositeltiin myös, että työmarkkinaosapuolilla olisi aktiivinen tehtävä periaatteiden 
luonnostelemisessa ja täytäntöönpanossa yhteisneuvottelujen välityksellä. 
Analysoituaan asiakirjaansa kohdistuneet reaktiot komissio päätti aloittaa neuvottelujen toisen 
kierroksen sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti. 5 päivänä 
heinäkuuta kolme organisaatiota (UNICE, CEEP ja EAY) ilmoittivat aikeestaan aloittaa 
neuvottelut tästä kysymyksestä ja erityisesti vanhempainlomasta. Näiden neuvottelujen lopuksi 
nuo kolme organisaatiota solmivat puitesopimuksen 14 päivänä joulukuuta. Samaan aikaan ne 
KOM (83) 686 lopull. 
24 
välittivät sopimuksen komissiolle pyytäen, että se pantaisiin täytäntöön neuvoston komission 
ehdotukseen perustuvalla päätöksellä sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 4 artiklan 2 
kohdan mukaisesti. 
Komissio antoi direktiiviehdotuksensa5 31 päivänä tammikuuta 1996. Tässä ehdotuksessa 
otettiin huomioon allekirjoittaneiden osapuolien edustava asema, puitesopimuksen lausekkeiden 
laillisuus ja pk-yrityksiä koskevien määräysten kunnioittaminen. Huolimatta siitä, että 
Euroopan parlamentin osallistuminen lainsäädäntöprosessiin ei lainsäädäntö pohjan nojalla ole 
ennakoitavissa, komissio lähetti ehdotuksensa parlamentille tiedoksi. Tämän ansiosta EP saattoi 
15 päivänä maaliskuuta 1996 toimittaa lausuntonsa asiasta. Neuvosto hyväksyi direktiivin 29 
päivänä maaliskuuta 1996, ja virallisesti se annettiin 3 päivänä kesäkuuta. 
5 päivänä heinäkuuta 1995 komissio aloitti ensimmäisen vaiheen kuulemisessa, joka koski 
todistustaakkaa miesten ja naisten välisissä syrjintätapauksissa. Työmarkkinaosapuolet antoivat 
lausuntonsa, mutta ilmaisivat selkeästi, etteivät ennakoineet aihetta koskevia neuvotteluja. 
Tämän seurauksensa komissio päätti kuulla työmarkkinaosapuolia tätä alaa koskevasta 
ennakoitavissa olevasta ehdotuksesta. 27 päivänä syyskuuta 1995 komissio käynnisti myös 
kuulemismenettelyn ensimmäisen vaiheen työajan joustavuutta ja työntekijöiden turvallisuutta 
koskevassa asiassa. Kysymysten monimutkaisuuden vuoksi komissio katsoi, ettei kuuden 
viikon määräaika ollut kohtuullinen työmarkkinaosapuolten näkemysten palauttamiselle. 
Vasta huhtikuussa 1996 harkittuaan kuulemiseen saatuja vastauksia komissio katsoi soveliaaksi 
edetä ja käynnisti työmarkkinaosapuolten kuulemisen toisen vaiheen, joka koski ehdotuksen 
mahdollista sisältöä. 19 päivänä kesäkuuta ömarkkinaosapuolet ilmoittivat virallisesti 
komissiolle, että ne halusivat aloittaa neuvottelut sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 
artiklan mukaisesti. 
14 päivänä marraskuuta 1995 komissio antoi tiedonannon [KOM (95) 547 lopull.] työtä 
käsittelevästä neuvostosta annetun direktiivin vaikutuksesta muihin neuvoston käsiteltävinä 
oleviin ehdotuksiin, jotka sisältävät työntekijöille tiedottamista ja työntekijöiden kuulemista 
koskevia määräyksiä; tiedonannon tarkoituksena oli kuulla työmarkkinaosapuolia ja EU.n 
toimielimiä työntekijöille tiedottamisesta ja työntekijöiden kuulemisesta. 
5 KOM (06) 26 lopull. 
25 
Liite II Yhteisötason sosiaalisen vuoropuhelun toimielinkehys (rakenne) 
WÊ^^ÊM Piiiiiii^ 
KUULEMISET 
l.Eri alojen väliset neuvoa-antavat komiteat 
Siirtotyöläisten sosiaaliturva (1959) 
Euroopan sosiaalirahasto (1960) 
Työntekijöiden vapaa liikkuvuus (1961) 
Ammattikoulutus (1963) 
Työterveys, -turvallisuus ja -hygienia (1974) 
Miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet 
(1981) Neuvoston asetus 1408/71, EYVL N:o L 49, 5.7.71 
Perustamissopimuksen 124 artikla ja neuvoston 
asetus 2082/93, EYVL N.o L 193, 31.7.93 
Neuvoston asetukset 15/61, EYVL N:o L 57, 
26.8.61 ja 1612/68, EYVL N:o L 257, 15.10.68 
Neuvoston päätös 9.4.1968, EYVL N:o L 91, 
12.4.68 
Neuvoston päätös 27.6.1974, EYVLN:o 185, 9.7.74 
Komission päätös 42/95, EYVL N:o L 249. 
17.10.95 6/jäsenvaltio : (2/liitot; 2/työnantajat; 
2/hallitus) 
Sama 
Sama 
Sama 
Sama 
2/jäsenvaltio (naisasioista vastaavat 
elimet) +10 Euroopan 
työmarkkinaosapuolta Yleisten kysymysten/ setusten 
tarkastelu 
Komission avustaminen 
Asetuksen 1612/68 
soveltamisen vaikutukset 
Perustellut lausunnot 
Komission avustaminen 
Komission neuvominen 
2. Alakohtainen taso 
Sekakomitea 
Komission päätökset 74/442, EYVL N:o L 243. 
5.9.74 ja 87/445, EYVL N:o L 240, 22.8.87 
Komission päätökset 85/516, EYVL N:o L 317, 
28.11.85 ja 87/447, EYVL N:o L 240, 22.8.87 
Komission päätös 80/991, EYVL N:o L 297, 
6.11.1980 
Komission päätökset 85/13, EYVL N:o L 8, 
10.1.1985 ja 91/407, EYVL N:o L 276, 14.8.91 
Komission päätökset 74/441, EYVL N:o L 243, 
5.9.74 ja 87/446, EYVL N:o L 240, 22.8.87 
Komission päätös 87/467, EYVL N:o L 253, 4.9.87 
Komission päätös 90/449, EYVL N:o L 230, 24.8.90 
Komission päätös 450/90, EYVL N.o L 230, 24.8.90 
Komission päätös 595/94, EYVL N:o L 225, 31.8.94 Maatalous (1963) 
Maantiekuljetus (1965) 
Sisävesiliikenne (1967) 
Rautatieliikenne (1972) 
Kalastus (1974) 
Meriliikenne (1987) 
Siviili-ilmailu (1990) 
Tietoliikenne (1990) 
Satamapalvelut (1994) COPA / EFA 
IRU / CSTCE 
ESO, UINF / CSTCE 
CCFE / CSTCE 
EUROPECHE-COGECA/CSTCE 
ECSA / CSTCE 
AEA, ACI, ACE / CSTCE 
Operaattorit / PTTI 
Operaattorit / PTTI Komission avustaminen 
Yhteiset lausunnot 
26 
Köö«t«imus Toimivalta 
HOTREC / SETA, UITA 
CEFS / SETA.UITA 
UPEA-CEA-AACE-BIPAR/ EUROFIET 
EUROCOMMERCE/EUROFIET 
FB, GBC, GCE/EUROFIET 
UEA / FETBB 
CEC / CSE, THC 
FIEC /FETBB 
EFCI / EUROFIET 
COMITEXTIL, ECLA / CSE-THC 
CEI WOOD / FETBB 
COESS, IPSA / EUROFIET Ei virallista toimivaltaa 
28 organisaatiota, jotka on määritelty 
asiakirjassa KOM(93)600, 14.12.93 Sopimuksen 3 artiklan 2 
kohdan nojalla komissiolla on 
nyt velvollisuus kuulla 
työmarkkinaosapuolia 
sosiaalipolitiikan 
kysymyksissä 
27 LoittsSittftintöpcrasfa 
Epäviralliset työryhmät 
Hotelli- ja ravintola-ala (1984) 
Sokeri (1984) 
Vakuutus (1987) 
Jakelu- ja vähittäiskauppa (1990) 
Pankkiala (1990) 
Huonekalut (1991) 
Jalkineet (1977) 
Rakennusala (1991) 
Siivousala (1992) 
Tekstiili ja vaatetus (1992) 
Puu (1994) 
Yksityinen turvallisuus (1994) 
3. Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen soveltaminen 
Pakollinen 
Kaikki sosiaalipolittiset ehdotukset 
(jotka perustuvat sosiaalipoliittiseen 
sopimukseen) 
Valinnainen 
Horisontaalinen tai alakohtainen ehdotus, 
jolla on sosiaalisia vaikutuksia Sopimuksen 3 artikla 
Lain sSädäntä perusta Koostumus Toimivalta 
VUOROPUHELU JA NEUVOTTELU 
1. Koko alan laajuinen taso ("Vai Duchessen" sosiaalinen vuoropuhelu) 
Huippukokous 
Sosiaalisen vuoropuhelun komitea 
Työtyhmät 
- Makrotalous 
- Koulutus ja ammattikoulutus 
- Työvoimamarkkinat Perustamissopimus: 118 B artikla 
Sosiaalipol. sop. 3 ja 4 artiklat UNICE - CEEP - CES Vapaaehtoinen vuoropuhelu 
Kaikki työmarkkinaosapuolten 
vastuulla olevat asiat 
2. Alakohtainen taso 
Sekakomiteat 
Epäviralliset työryhmät Perustamissopimus: 118 B artikla 
Sosiaalipol. sop. 3 ja 4 artiklat 
Sama Samojen kuuleminen 
Samojen kuuleminen Työmarkkinaosapuolien 
välinen vuoropuhelu, joskus 
neuvottelut. 
Yhteydet EY-polhiikkoihin 
Vapaaehtoinen vuoropuhelu 
Kaikki työmarkkinaosapuolten 
vastuulla olevat asiat 
3. Sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen soveltaminen 
Vanhempainlomaa koskevat neuvottelut Sopimuksen 4 artikla Osapuolien vastavuoroinen tunnustaminen Itsenäiset neuvottelut 
ENNAKKONEUVOTTELU 
Pysyvä työllisyyskomitea 
Pysyvä työllisyyskomitea (1970) Neuvoston päätös 14.12.1970, EYVL N:o 
L273, 17.12.70 - muutettu neuvoston 
päätöksellä 20.1.1975, EYVL N:o L 21, 
28.1.75 UNICE, COCEE ,UACEE, CEA, COP A, 
CEEP 
CES, CGT, CGC, CFTC Jatkuva vuoropuhelu, 
yhteistoiminta ja kuuleminen. 
Työvoimapolitiikkojen 
yhteensovittamisen 
helpottaminen 
28 
LUTE Ui 
Luettelo Euroopan työmarkkinaorganisaatiosta, joita tällä hetkellä 
kuullaan sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 3 artiklan mukaisesti 
1. Yleiset kaikkia aloja edustavat organisaatiot:* 
Euroopan teollisuuden ja työnantajajärjestöjen liitto (UNICE) 
Julkisten yritysten Euroopan keskusjärjestö (CEEP) 
Euroopan ammatillinen yhteistyöjärjestö (EAY) 
2. Tiettyjä tvöntekiiä-ia yritysryhmiä edustavat organisaatiot: 
European Association of Craft, Small and Medium-Sized Enterprises (UEAPME -
"sosiaalisen vuoropuhelun sekakomitea") 
Confédération européenne des cadres (CEC) 
Eurocadres 
3. Erityisorganisaatiot 
EUROCHAMBRES 
4. Eri alojen organisaatiot, joilla ei ole koko alan laajuisia yhteyksiä 
Eurocommercc 
COPA/COGECA 
EUROPECHE 
Association of European Cooperative Insurers, AECI 
International Association of Insurance and Reinsurance Intermediaries, BIPAR 
European Insurance Committee, CEA 
Banking Federation of the European Community 
Savings Banks Group of the European Community, GCECEE 
Association of Cooperative Banks of the EC 
European Confederation of woodworking industries, CEI-bois 
Confederation of the National Hotel and Restaurant Associations in the EC, HOTREC 
European Construction Industry Federation 
European Regional Airlines Association, ERA 
Airports Council International - European Region, ACI-Europe 
Association des Transports aériens à la demande 
Association of European Community Airlines, AECI 
Association of European Airlines, AEA 
Organisation européenne des bateliers 
International Union for Inland Navigation 
European Community Shipowners Association, ECSA 
Community of European Railways, CER 
International Road Transport Union, IRU 
Myös UNICEn alakohtaisia organisaatioita ja EAY:n komiteoita kuullaan tarvittaessa 
.25 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 448 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FT 05 
Luettelonumero : CB-CO-96-475-FÏ-C 
ISBN 92-78-09107-3 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
So