Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVEIKSI luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY ja sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä 15 päivänä maaliskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/6/ETY uudelleenlaatimisesta /* KOM/2004/0486 lopull. */





FI || EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 14.7.2004 KOM(2004) 486 lopullinen 2004/0155 (COD) 2004/0159 (COD) Osa I Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVEIKSI luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY ja sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä 15 päivänä maaliskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/6/ETY uudelleenlaatimisesta (komission esittämä) {SEC(2004) 921} PERUSTELUT 1. YLEISET PERUSTELUT EU:n rahoitusmarkkinoiden yhdentyminen on keskeinen tekijä Euroopan talouden kilpailukyvyn edistämisessä, sillä se alentaa yritysten pääomakustannuksia. Rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman mukaan luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten omien varojen riittävyyttä koskevat uudet säännöt on tarkoitus antaa vuonna 2004, jotta voidaan seurata G-10 ‑maiden tasolla Baselin pankkivalvontakomiteassa[1] tapahtuvaa kehitystä. G-10 ‑maiden Baselin pankkivalvontakomitean vuonna 1988 tekemä ns. Baselin sopimus (Basel I) johti vähimmäispääomavaatimusten antamiseen yli 100 maassa[2]. Samoihin aikoihin annettiin myös tärkeimmät EU:n direktiivit (direktiivi 89/299/ETY, annettu 17 päivänä huhtikuuta 1989, luottolaitosten omista varoista; direktiivi 89/647/ETY, annettu 18 päivänä joulukuuta 1989, luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta; nämä direktiivit on kodifioitu on Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/12/EY, annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000, luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta). Näissä direktiiveissä säädetään antolainaukseen liittyvistä luottolaitosten riskeistä. Sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä 15 päivänä maaliskuuta 1993 annetulla direktiivillä 93/6/ETY luotto- ja markkinariskiä koskevat säännöt laajennettiin kattamaan sijoituspalveluyritykset. 1) Eurooppalaisten sääntöjen parantaminen on tarpeellista Nykyiset säännöt ovat edistäneet merkittävästi yhtenäismarkkinoiden toimintaa ja tiukkojen valvontastandardien käyttöä. Monia erilaisia puutteita on kuitenkin havaittu. 1. Summittaisten luottoriskiestimaattien käyttäminen johtaa erittäin summittaiseen riskien mittaamiseen eikä vaikuta suositeltavalta. 2. Mahdollisuus pääoma-arbitraasiin: markkinainnovaatioiden myötä rahoituslaitokset ovat voineet peittää sen, että ne eivät kata riskejä vähimmäispääomavaatimukset täyttävällä tavalla. 3. Tehokkaita riskien vähentämistekniikoita ei hyväksytä: nykyisten direktiivien nojalla riskien vähentämistekniikoita ei hyväksytä riittävällä tasolla. 4. Nykyisten direktiivien nojalla katetaan vain osa riskeistä. Moniin riskeihin kuten operatiiviseen riskiin ei sovelleta lainkaan pääomavaatimusta. 5. Valvontaviranomaisilta ei vaadita luottolaitoksen todellisen riskiprofiilin arvioimista sen varmistamiseksi, että pääomataso on riittävä riskiprofiiliin nähden. 6. Valvontayhteistyötä ei vaadita: rajatylittävän toiminnan lisääntyessä markkinoilla viranomaisten on valvottava tehokkaassa yhteistyössä rajatylittäviä konserneja, jotta sääntelytaakkaa voidaan vähentää. 7. Asianmukaisen tiedonantovelvollisuuden puuttuminen: nykyisissä direktiiveissä ei edistetä tehokasta markkinakuria, jonka perusteella markkinaosapuolille annetaan luotettavia tietoja, jotta nämä voivat tehdä perusteltuja arvioita. 8. Sääntelyn joustavuuden puute: EU:n nykyinen järjestelmä ei ole riittävän joustava, jotta se pystyisi seuraamaan rahoitusmarkkinoiden ja riskienhallintakäytäntöjen nopeaa kehitystä sekä sääntely- ja valvontavälineiden parantumista. Mitä tapahtuisi, jos toimintalinjaa ei muutettaisi? Useimmat pitävät nykytilanteen jatkumista mahdottomana. Pääomavaatimukset eivät olisi jatkossakaan suhteutettuja riskeihin. Tämä johtaisi vakavaraisuussääntöjen puutteelliseen tehokkuuteen ja lisäisi kuluttajille ja rahoitusalan vakaudelle aiheutuvia riskejä. Edelleenkään ei otettaisi huomioon eräiden rahoituslaitosten ottamien riskien koko laajuutta. Lisäksi uusimpia ja tehokkaimpia riskienhallintatekniikoita ei edistettäisi aktiivisesti tai tunnustettaisi. Useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa toimivat rahoituspalvelukonsernit kärsisivät edelleen suhteettomasta rasituksesta, joka aiheutuu moninkertaisesta sääntelystä ja valvonnasta. EU ei myöskään pystyisi hyötymään asianmukaisesti tulevasta kehitystä, sillä EU:n nykyisten sääntelypuitteiden nopea ajantasaistaminen on hankalaa. Kun ehdotettua uutta Baselin sopimusta aletaan soveltaa maailmanlaajuisella tasolla, EU:n rahoituspalvelujen ala jäisi huomattavasti heikompaan asemaan kansainvälisiin kilpailijoihinsa verrattuna. 2) Direktiivin lähestymistapa Komission vuonna 1998 laatimassa rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa todettiin, että EU:ssa tarvitaan täsmälliset, kansainvälisesti yhdenmukaiset ja ajantasaiset vakavaraisuusvaatimukset. Vaatimukset olisi suhteutettava ottamaan huomioon riskien väheneminen vastuiden muodostumistilanteen perusteella, ja varsinkin kuluttajille ja pk-yrityksille suuntautuvan antolainauksen osalta. Sääntöjä olisi sovellettava sekä luottolaitoksiin että sijoituspalveluyrityksiin (tasapuoliset kilpailuedellytykset), mutta niiden pitäisi olla oikeasuhteisia ja ottaa täysin huomioon EU:ssa toimivien rahoituslaitosten moninaisuus. 2. Kuuleminen ja vaikutusten arviointi a) Sidosryhmien ja asianomaisten osapuolten kuuleminen Komissio aloitti eri tahojen konsultoinnit marraskuussa 1999. Lausuntokierrosten perusteella on julkaistu kolme keskusteluasiakirjaa (22.11.1999, 5.2.2001 ja 1.7.2003). Sidosryhmien kanssa keskusteltiin laajasti 18. marraskuuta 2002 pidetyssä tilaisuudessa. Tietyistä teknisistä kysymyksistä on myös julkaistu tausta-asiakirjoja (kiinteistöt ja katetut joukkolainat, 7.4.2003; odotetut ja odottamattomat tappiot, 26.11.2003; yhteissijoitusyritykset, 3.2.2004). Huomautusten esittäjät ovat yleisesti ottaen antaneet tukensa hankkeen päätavoitteille. Rahoitusalan vakautta lisäävää riskiherkkyyden tehostamista kannatetaan. Sääntöjen ajantasaistaminen on nyt erittäin tarpeellista, jotta voidaan vastata riskien mittaamis- ja hallintatekniikoiden merkittävään kehitykseen rahoitusalalla ja kehittää entisestään sääntelyä ja valvontaa. Komission lähestymistapa on saanut laajan kannatuksen. Sen mukaan EU:ssa sovellettavia vakavaraisuusvaatimuksia olisi tarkistettava siten, että ne ovat linjassa uusien kansainvälisten sääntöjen kanssa, mutta poikkeavat niistä tarvittaessa EU:n erityispiirteiden huomioon ottamiseksi. Rakenteeltaan yksinkertaisemmat laitokset Eri tahot kannattavat laajasti uusien sääntöjen soveltamista Euroopassa. Sääntöjä haluttaisiin soveltaa kaikkiin luottolaitoksiin ja sijoituspalvelujen tarjoajiin niiden oikeudellisesta muodosta ja organisaatiorakenteesta riippumatta. Näin voitaisiin välttää ”kakkosluokan” laitosten syntyminen, mikä olisi todennäköistä, jos osa laitoksista jätettäisiin sääntöjen ulkopuolelle. Ehdotetut uudet säännökset on suunniteltu siten, että laaja-alainen soveltaminen on mahdollista. Uuden direktiivin joustavuus Laajaa kannatusta on saanut lähestymistapa, jolla pyritään varmistamaan, että uusi lainsäädäntö pystyy reagoimaan nopeasti markkina- ja valvontainnovaatioihin. Näin EU:n rahoituspalvelujen ala voidaan pitää mahdollisimman tehokkaana ja kilpailukykyisenä. Sidosryhmät kannattavat lähestymistapaa, jossa artiklaosassa vahvistetaan pysyvät periaatteet ja tavoitteet sekä säädetään mahdollisuudesta muuttaa liitteisiin sisältyviä yksityiskohtaisempia ja teknisiä säännöksiä. Liitteiden muuttamista koskevassa menettelyssä on varmistettava asianomaisten osapuolten täysimääräinen ja tehokas konsultointi. Sijoituspalveluyritykset Merkittäviä muutoksia on tehty, ja niillä pyritään ratkaisemaan joidenkin sijoituspalveluyritysten alan edustajien esittämä huoli siitä, että alaan sovelletaan pääomavaatimuksia, jotka soveltuisivat paremmin luottolaitoksille. Monimutkaisuus Eräät kommentoijat toivoivat yksinkertaistamista ja säännösten vähentämistä. Komissio on selventänyt tekstiä ja tehnyt siitä käyttäjäystävällisemmän. Rakenne on suunniteltu siten, että laitosten on helppo löytää yksinkertaiset säännöt sovellettavaksi, ja ne voivat halutessaan edetä vähitellen monimutkaisempiin vakavaraisuussääntöihin. Ehdotetut uudet säännökset sisältävät monia vaihtoehtoja ja monimutkaisuudeltaan vaihtelevia menetelmiä. Vuodesta 1999 on järjestetty useita kuulemistilaisuuksia myös yksityiskohtaisista kysymyksistä. Tässä ehdotuksessa on otettu huomioon eri tahojen, erityisesti pankki- ja sijoituspalvelualan edustajien, esittämät yksityiskohtaiset ja hyödylliset näkemykset. b) Vaikutusten arviointi Komission yksiköt ovat toteuttaneet laajennetun vaikutusten arvioinnin, jotta voidaan selvittää, onko toimenpiteiden toteuttaminen EU:n tasolla tarpeen ja jos on, millaisia toimenpiteiden pitäisi olla. Baselin pankkivalvontakomitea julkaisi määrällisiä vaikutuksia koskevan selvityksen (QIS3). Selvitykseen osallistui luottolaitoksia 40 maasta, ja ne arvioivat pankkien vähimmäispääomavaatimuksia koskevien uusien Baselin ehdotusten vaikutusta. Komissio avusti selvitystä laajentamalla sen niihin EU-maihin, jotka eivät ole edustettuina Baselin pankkivalvontakomiteassa. Tärkeimmät päätelmät olivat, että uudet säännöt supistavat EU:ssa toimivien luottolaitosten pääomavaatimuksia yleensä noin 5 prosenttia nykytasoon verrattuna. Lisäksi eri menetelmiä soveltamalla saadut tulokset ovat tavoitteiden mukaisia – ne yhdistävät pääoman neutraliteetin asianmukaisiin kannustimiin laitoksille, jotta nämä siirtyisivät soveltamaan kehittyneempiä menetelmiä. Pienempiä kotimaassa toimivia luottolaitoksia, jotka soveltavat yksinkertaisempaa menetelmää, koskevat hieman alennetut pääomavaatimukset. Suurempia kansainvälisesti toimivia luottolaitoksia, jotka soveltavat edistyneempää menetelmää, koskevat pääosin muuttumattomat pääomavaatimukset. Pienemmät mutta erikoistuneet EU:ssa toimivat luottolaitokset, jotka valitsevat edistyneemmän menetelmän, voivat hyötyä huomattavasti nykyistä alhaisemmista pääomavaatimuksista. Pääomavaatimuksia on pääasiassa alennettu ”vähittäissalkun” osalta, joka useimmiten koostuu alle miljoonan euron lainoista pk-yrityksille ja asuinkiinteistövakuudellisista lainoista. Uusi operatiivista riskiä koskeva pääomavaatimus on pääasiallinen syy siihen, että luottolaitosten pääomavaatimukset eivät alene. Komission on teettänyt Barcelonassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston pyynnöstä selvityksen ehdotettujen uusien pääomavaatimusten vaikutuksista luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin EU:ssa[3]. PricewaterhouseCoopersin laatimassa loppuraportissa vaikutuksiin suhtaudutaan myönteisesti (kritiikkiä esitetään vain sijoituspalveluyritysten ja pääomasijoittamisen aloilla, mutta komissio on ottanut nämä ongelmat huomioon ehdotuksissaan)[4]. Tärkeimmät päätelmät ovat, että uudella vakavaraisuuskehikolla on todennäköisesti myönteinen vaikutus EU:hun ja toiminnan vakauden valvonnan sääntelyyn EU:ssa. EU:ssa toimivien luottolaitosten pääomavaatimukset alenisivat noin 5 prosenttia (90 miljardia euroa), ja vuosittaiset voitot kasvaisivat noin 10–12 miljardia euroa. Pienemmille luottolaitoksille ei aiheudu haittaa, eikä ole viitteitä siitä, että uusi järjestelmä johtaisi fuusioihin tai konsolidointeihin. Päätös sisällyttää kaikki luottolaitokset direktiivin soveltamisalaan ei aiheuta EU:ssa toimiville yrityksille kilpailuhaittoja. Myöskään Yhdysvaltojen päätöksellä soveltaa ainoastaan edistyneempiä menetelmiä noin 20 suureen luottolaitokseen ei ole varsinaista merkitystä kilpailulle. EU:n luottolaitoksille aiheutuvat täytäntöönpanokulut eivät johdu pelkästään Basel II ‑sopimuksesta, vaan monet näistä investoinneista (ehkä jopa 80 prosenttia) olisi tehty joka tapauksessa vaikkakin pidemmällä aikavälillä. Merkittävää on, että pk-yritysten rahoituksen saatavuudelle ja kustannuksille ei useimmissa EU:n jäsenvaltioissa aiheudu kielteisiä vaikutuksia (myötäsykliset vaikutukset ovat nykysääntöjä vähäisempiä ja vähemmän haitallisia). Pk-yritysten huolet johtuvat siitä, että niillä ei ole riittävästi tietoa Basel II –sopimuksesta. Basel II –sopimuksen makrotaloudelliset vaikutukset EU:n talouteen ovat vähäisiä. Lähinnä tarjontapuolella saatetaan nähdä suotuisa vaikutus, joka supistaa yritysten pääomakustannuksia. Tämä voi johtaa 0,07 prosentin kasvuun EU:n bruttokansantuotteessa. Yleisesti ottaen uudet vakavaraisuussäännökset vakauttavat pankkijärjestelmää, sillä riskit tiedostetaan paremmin ja riskienhallinta paranee. Pääoman tehokkaammalla kohdentamisella odotetaan olevan myönteisiä pitkän aikavälin vaikutuksia EU:n talouteen. 3. oikeusperusta Ehdotukset perustuvat EY:n perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohtaan, joka muodostaa oikeusperustan rahoituspalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamiseen tähtääville yhteisön toimenpiteille. Säädösinstrumentiksi on valittu direktiivi. Se sopii parhaiten tavoitteiden saavuttamiseen, ja sillä muutetaan nykyisiä direktiivejä, joiden soveltamisala kattaa samat tekniset kysymykset. Sen säännökset eivät ylitä sitä, mikä on tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen. 4. Artiklakohtaiset perustelut Ehdotuksissa sovelletaan uudelleenlaadintatekniikkaa (toimielinten sopimus 2002/C 77/01), jonka avulla voidaan muuttaa voimassa olevaan lainsäädännön sisältöä ilman erillistä muutosdirektiiviä. Se johtaa yksinkertaisempaan lopputulokseen ja tekee EU:n lainsäädännöstä helpommin lähestyttävää ja ymmärrettävää. Moniin säännöksiin on tehty pieniä muotoa koskevia muutoksia direktiivien rakenteen, muotoilun ja luettavuuden parantamiseksi. A. Direktiivi 2000/12/EY 4 artikla: Määritelmät Direktiivin 4 artikla sisältää uusia määritelmiä tärkeimmistä käsitteistä. Pyrkimyksenä on selventää niiden merkitystä ja helpottaa ymmärtämistä. 22 artikla: Nykyistä sanamuotoa on muutettu, jotta voidaan selventää ja kehittää luottolaitosten velvollisuutta ottaa käyttöön tehokkaat sisäiset riskienhallintajärjestelmät. Soveltamisalaan kuuluvien luottolaitosten moninaisuuden vuoksi vaatimukset on täytettävä suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä V. 56–67 artikla: Näihin artikloihin on tehty joitakin pieniä muutoksia. ’Omien varojen’ määritelmää ei ole tarkoitus uudistaa, mutta joitakin pieniä muutoksia on tehtävä Baselin pankkivalvontakomitean muutettua lähestymistapaansa ’odotettuun tappioon’ (Madridissa tehty päätös). 68–75 artikla: Luottolaitoksilla on oltava jatkuvasti riittävät omat varat, ja niiden on ilmoitettava omien varojen vähimmäistaso. Säännöksissä täsmennetään, miten vaatimukset olisi täytettävä, jos luottolaitos kuuluu ryhmään (jäsenvaltioiden viranomaisten nykyinen mahdollisuus luopua eräistä vaatimuksista on säilytetty, mutta sitä on täsmennetty). Vaatimusten laskutapaa on selvennetty kansainvälisistä tilinpäätösstandardeista annetun asetuksen (EY) N:o 1606/2002 perusteella. 76–101 artikla: Nämä säännökset korvaavat nykyiset vakavaraisuussuhdetta koskevat vaatimukset luottoriskin osalta. Ne sisältävät kaksi menetelmää riskipainotettujen saamisten yhteismäärän laskemiseksi. Standardimenetelmä (78–83 artikla) perustuu nykyisiin säännöksiin, joihin on lisätty riskipainot, jotka määritetään jakamalla omaisuuserät ja taseen ulkopuoliset erät tiettyihin riskiluokkiin. Riskiherkkyyttä on tehostettu lisäämällä vastuuryhmien ja riskiluokkien määrää (79 artikla). Vähittäismarkkinoilla myönnettävien muiden kuin kiinnelainojen (75 prosenttia) ja asuinkiinteistövakuudellisten lainojen (35 prosenttia) riskipaino on alhaisempi. Omaisuuserien, joiden erääntymisestä on kulunut 90 päivää, riskipainoksi ehdotetaan 150:tä prosenttia (100:aa prosenttia asuinkiinteistövakuudellisille lainoille). Luottoluokituslaitosten antamien luottoluokitusten käyttäminen riskipainojen määrittämiseksi (ulkoiset luottoluokitukset) on sallittua, kun luokituksia on saatavilla (81–83 artikla). Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä VI. Sisäisten luottoluokitusten menetelmä (IRB-menetelmä, 84–89 artikla) antaa luottolaitoksille mahdollisuuden käyttää omia estimaattejaan eri luottoriskiparametreista. Nämä parametrit otetaan huomioon kuvailluissa laskentamalleissa, jotka on suunniteltu varmistamaan vakavaraisuusvaatimusten täyttymisen 99,9 prosentin luottettavuustasolla. Perusmenetelmä antaa luottolaitoksille mahdollisuuden käyttää omia estimaattejaan maksukyvyttömyyden todennäköisyydestä (PD) samalla, kun muihin riskitekijöihin sovelletaan säännösten mukaisia perusteita. Edistyneemmässä menetelmässä luottolaitokset voivat käyttää omia estimaattejaan maksukyvyttömyyden todennäköisyydestä ja omasta vastuustaan maksukyvyttömyyshetkellä (EAD). Luottolaitokset voivat käyttää ryhmiteltyjä tietoja riskiparametrien arvioinnissa. Tämä antaa pienemmille luottolaitoksille mahdollisuuden soveltaa riskeihin herkemmin reagoivaa menetelmää pääomavaatimusten laskemiseen. Sisäisten luottoluokitusten menetelmän vaiheittaista käyttöönottoa koskevat ehdotetut säännöt (85 artikla) antavat rahoituslaitoksille joustovaraa, jotta ne voivat kohtuullisen ajan kuluessa siirtyä soveltamaan perusmenetelmää tai edistyneempää IRB-menetelmää eri liiketoiminta-alueisiin ja vastuuryhmiin. ”Osittainen” soveltaminen on sallittua vähemmän merkittävien vastuuryhmien ja liiketoiminta-alueiden osalta (pääomavaatimukset voidaan laskea standardimenetelmän mukaisesti, vaikka rahoituslaitos käyttäisi IRB-menetelmää muihin vastuuryhmiin). Ehdotetussa EU:n kehyksessä tunnustetaan, että pieniin rahoituslaitoksiin kohdistettu vaatimus luokitusjärjestelmän luomisesta joitakin vastapuolia varten saattaa olla varsin raskas. Jatkuvaa osittaista soveltamista mainittuihin vastuuryhmiin ehdotetaan myös tapauksissa, joissa luottolaitosten kyseisiin vastapuoliin liittyvät riskit ovat merkittäviä (89 artikla). IRB-menetelmää koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä VI. 90–93 artikla: Säännöissä yksilöidään riskien vähentämistekniikoiden yhteiset piirteet ja käsitellään yhteisiä suojattavia riskejä tai taloudellisia vaikutuksia johdonmukaisesti. Niihin kuuluu nykyisiä säännöksiä huomattavasti useammanlaisten vakuuksien, takauksien ja luottojohdannaisten tarjoajien tunnustaminen. IRB-perusmenetelmässä hyväksytään rahoitussaamiset ja fyysiset vakuudet vakavaraisuuden kannalta asianmukaisella tasolla. Luottolaitosten käyttöön annetaan vaihtoehtoisia menettelytapoja, ja ne voivat valita yksinkertaisemman tai monimutkaisemman menetelmän (yksinkertainen menetelmä perustuu helppokäyttöiseen riskipainotusten tasoittamiseen; tai kattava menetelmä, jonka perustella saadun vakuuden arvoon tehdään volatiliteettikorjauksia). Volatiliteettikorjausten laskemiseen on myös käytettävissä monimutkaisia ja vähemmän monimutkaisia menetelmiä (selkeä ”valvontajohtoinen” lähestymistapa, jossa vertailukohdan vaihteluja vastaavat mukautukset esitetään taulukkona; tai riskeihin herkemmin reagoiva ”omiin estimaatteihin” perustuva menetelmä). Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä VIII. 94–101 artikla: Näissä artikloissa esitetään ensimmäistä kertaa yhdenmukaistettu sääntökokonaisuus arvopaperistamista ja sijoitustoimintaa koskeville pääomavaatimuksille. Tämä parantaa pääomavaatimuskehystä tuntuvasti. Luottolaitokset voivat hyödyntää rahoitusta, taseen hallintaa ja muita etuja, joita tämäntyyppiset transaktiot voivat antaa. Säännökset vähentävät myös mahdollisuuksia käyttää arvopaperistamista pääoma-arbitraasin välineenä. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä IX. 102–105 artikla: Näissä säännöksissä asetaan luottolaitosten operatiiviseen riskiin liittyviä vaatimuksia. Käytettävissä on kolme erilaista menetelmää. Yksinkertainen menetelmä (103 artikla) perustuu yhteen tuottoja kuvaavaan indikaattoriin (perusmenetelmä – Basic Indicator Approach, BIA). Tämä menetelmä tarjoaa pääomapuskurin operatiivisilta riskeiltä suojautumista varten, eikä se edellytä luottolaitoksilta pitkälle kehitettyjä ja kalliita tietojärjestelmiä riskien mittaamiseksi. Tätä tarkempi laskentamenetelmä perustuu eri liiketoiminta-alueisiin (standardimenetelmä – Standardised Approach, STA). Menetelmässä otetaan riskit tarkemmin huomioon, sillä operatiiviseen riskiin liittyvät pääomavaatimukset eriytetään vastaamaan eri liiketoiminta-alueiden suhteellista riskialttiutta. Menetelmä sopinee monille pienehköille ja suhteellisen yksinkertaisille laitoksille. Edistyneemmissä menetelmissä (kehittynyt menetelmä – Advanced Measurement Approach, AMA, 105 artikla) pystytään tuottamaan itse omat operatiivisen riskin estimaatit ja täyttämään muita vaativammat riskienhallintanormit. Suurten kansainvälisesti toimivien luottolaitosten ja pienempien erikoistuneiden luottolaitosten, joilla on kehittyneet riskienseurantajärjestelmät päätoimintaansa varten, odotetaan siirtyvän vähitellen soveltamaan AMA-menetelmiä. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä X. 106–119 artikla: Tehdyt pienet muutokset lisäävät pääomavaatimusten ja suuria riskikeskittymiä koskevien sääntöjen välistä johdonmukaisuutta. Ne merkitsevät erityisesti riskien vähentämistekniikoiden laajempaa tunnustamista. 123 ja 124 artikla: Nämä artiklat liittyvät Baselin pankkivalvontakomitean vakavaraisuussopimuksen toiseen pilariin. Sopimuksen 51 A artiklassa edellytetään, että luottolaitoksilla on oltava sisäiset menettelyt mitata ja hallita riskejä sekä sitä oman pääoman määrää, jonka ne katsovat riittävän kattamaan nämä riskit. Toimivaltaisten viranomaisten edellytetään (124 artikla) varmistavan, että luottolaitokset noudattavat erilaisia oikeudellisia velvoitteitaan, jotka koskevat niiden organisaatiota ja riskienhallintaa, ja arvioivan luottolaitosten ottamat riskit. Valvontaviranomaiset käyttävät tätä pääomanhallintaprosessin arviointia sen määrittämiseen, liittyykö valvontaan ja pääomaan heikkoja kohtia. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä XIII. 125–143 artikla: EU:ssa harjoitetaan yhä enemmän rajatylittävää liiketoimintaa, ja suuntauksena on riskienhallinnan keskittäminen rajatylittävissä konserneissa. Tämä edellyttää, että EU:n kansalliset valvontaviranomaiset kehittävät keskinäistä koordinointia ja yhteistyötä. Konsolidointiryhmän valvonnasta vastaavan viranomaisen nykyistä vakiintunutta asemaa on tämän vuoksi kehitetty. Direktiivin 136 artiklassa säädetään valvontaviranomaisille myönnettävistä yhdenmukaistetuista vähimmäisvalvontavaltuuksista, joiden nojalla ne voivat vaatia luottolaitosta korjaamaan tilanteen, jos direktiivin vaatimuksia ei noudateta asianmukaisesti. 144 artikla: Jäsenvaltioiden viranomaisille on asettu vähimmäistiedonantovelvollisuus, jotta täytäntöönpanon johdonmukaisuutta ja läpinäkyvyyttä voidaan lisätä. 145–149 artikla: Nämä säännökset liittyvät Baselin pankkivalvontakomitean uuden vakavaraisuussopimuksen kolmanteen pilariin. Luottolaitosten tiedonantoa markkinaosapuolille koskevat julkistamisvaatimukset edistävät rahoitusmarkkinoiden vakautta ja vahvuutta, pitävät kilpailuolosuhteet tasapuolisina ja niissä otetaan huomioon tiettyjen tietojen arkaluontoisuus. Direktiivin 147 artiklassa edellytetään, että useimmat luottolaitokset julkistavat tietoja vähintään vuosittain. Tätä useimmin tapahtuva julkistaminen voi olla tarpeen erityisten syiden vuoksi. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä XII. 150 artikla: Direktiivin on pystyttävä seuraamaan markkinoiden kehitystä. Tarvittava joustavuus varmistetaan erottamalla toisistaan keskeiset periaatteet ja tekniset säännöt (erityisesti direktiivin liitteissä), jotka voivat edellyttää mukautuksia lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Direktiivin 150 artiklassa lisätään uusia teknisiä seikkoja verrattuna direktiiviin 2000/12/EY (alkuperäinen vuodelta 1989) ja ehdotetaan, että uudet tekniset liitteet olisi voitava muuttaa samaa nopeaa menettelyä noudattaen. B. Sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annettu direktiivi 93/6/ETY 2 artikla: Soveltamisala Direktiivin 2 artiklassa täsmennetään, miten vaatimuksia sovelletaan yksittäisiin sijoituspalveluyrityksiin, sijoituspalveluyritysten ryhmiin ja monialaisiin ryhmiin. 3 artikla: Määritelmät Direktiivi sisältää joitakin uusia ja muutettuja määritelmiä olennaisista käsitteistä. Pyrkimyksenä on selventää niiden merkitystä ja helpottaa niiden ymmärtämistä. 11 artikla: Kaupankäyntivaraston käsittely ‘Kaupankäyntivaraston’ määritelmää on kehitetty, jotta sovellettavien pääomavaatimusten varmuutta voidaan lisätä ja mahdollista arbitraasia ’muun rahoitustoiminnan’ ja ’kaupankäyntivaraston’ välillä voidaan rajoittaa. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä VII. 18 ja 20 artikla: Direktiivin 18 artiklassa kuvaillaan luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vähimmäispääomavaatimukset markkinariskin osalta. Yhteissijoitusyrityksissä olevien osuuksien ja luottojohdannaisten käsittelyä koskeva osa sekä eräät muut muutokset riskiherkkyyden parantamiseksi ovat uusia. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteissä I–VII. Direktiivin 20 artiklassa ulotetaan direktiivin 2000/12 mukaiset luottoriskin ja operatiivisen riskin pääomavaatimuksia koskevat säännöt sijoituspalveluyrityksiin. Uuteen luottoriskikehykseen kuuluvat luottojohdannaisten käsittelyä koskevat säännökset ja muutettu vastuun mittaustapa takaisinostotrasaktioiden ja arvopaperi/hyödykerahoitustransaktioiden osalta. Operatiivisen riskin osalta on tehty merkittäviä muutoksia sijoituspalveluyritysten erityispiirteiden huomioon ottamiseksi. Mahdollisuutena on jatkaa ”kiinteiden kulujen perusteella laskettavan pääomavaateen” soveltamista sijoituspalveluyrityksiin, jotka kuuluvat alhaisen, keskimääräisen ja keskimääräisen/korkean riskin luokkiin. 28 jakso - Suuret riskikeskittymät Ehdotuksessa jatketaan nykyistä käytäntöä, jossa luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin sovelletaan samoja sääntöjä, mutta kaupankäyntivaraston suurten riskikeskittymien käsittelyä on muutettu. Uutuutena on muutettu vastuun mittaustapa takaisinostotrasaktioiden ja arvopaperi/hyödykerahoitustransaktioiden osalta. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä VI. 33 artikla: Positioiden arvostaminen raportointia varten Vakavaraisuuden parantamiseksi säädetään kaupankäyntivaraston positioiden arvostamista koskevista tehostetuista vaatimuksista. Säännöt on tarkoitettu sovellettaviksi kaupankäyntivaraston positioihin, joille on päivittäin määritettävä hinta. Asiaa koskevat tekniset säännökset on esitetty liitteessä VII. 22 artikla: Konsolidoidun tason vaatimukset Toimivaltaisten viranomaisten nykyinen mahdollisuus jättää soveltamatta konsolidoidun tason vaatimuksia sijoituspalveluyritysten muodostamaan ryhmään on säilytetty, mutta vakavaraisuusvaatimuksia on tehostettu. 34 artikla: Riskienhallinta ja pääomanhallintaprosessi Ehdotuksen 34 artiklassa sijoituspalveluyritykset velvoitetaan luottolaitosten tapaan (direktiivin 2000/12 17 artikla) ottamaan käyttöön tehokkaat sisäiset riskienhallintajärjestelmät. Soveltamisalaan kuuluvien laitosten moninaisuuden vuoksi vaatimuksissa noudatetaan suhteellisuusperiaatetta. Myös direktiivin 2000/12 51 artiklan mukaista vaatimusta sovelletaan sijoituspalveluyrityksiin. Niiltä edellytetään sisäisiä mittaamis- ja hallintamenettelyjä riskeille, joille ne altistuvat, ja pääomalle (omalle pääomalle), jonka ne katsovat riittävän kattamaan kyseiset riskit. Nykyisiin riskienhallintavaatimuksiin lisätään direktiivissä 2004/39/EY sijoituspalveluyrityksille asetetut vaatimukset. 37 artikla: Valvonta Tässä artiklassa sovelletaan direktiivin 2000/12 sääntöjä sijoituspalveluyrityksiin soveltuvin osin. 42 artikla Kuten direktiivin 2000/12 osalta todettiin, myös direktiivin 93/6 vaatimukset on voitava pitää markkinakehityksen tasalla. Tarvittavaan joustavuuteen päästään erottamalla toisistaan pääperiaatteet ja tekniset säännöt (liitteet), jotka edellyttävät muutoksia lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Teknisiä liitteitä olisi voitava muuttaa nopeassa menettelyssä. Koska valvontakäytäntöjen odotetaan kehittyvän edelleen merkittävästi tulevina vuosina, ehdotukseen on lisätty tarkistuslauseke vastapuoliriskin käsittelyä varten. ê 2000/12/EY 2004/0155 (COD) Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (uudelleenlaadittu) ò uusi (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) ê 2000/12/EY (mukautettu) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[5], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä[6], sekä katsovat seuraavaa: ê 2000/12/EY johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) (1) Itsenäistä toimintaa harjoittavia pankkeja ja muita rahoituslaitoksia koskevien, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistamisesta 28 päivänä kesäkuuta 1973 annettua neuvoston direktiiviä 73/183/ETY[7], luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 12 päivänä joulukuuta 1977 annettua ensimmäistä neuvoston direktiiviä 77/780/ETY[8], luottolaitosten omista varoista 17 päivänä huhtikuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/299/ETY[9], luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annettua toista neuvoston direktiiviä 89/646/ETY[10], luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta 18 päivänä joulukuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/647/ETY[11], luottolaitosten konsolidoidusta valvonnasta 6 päivänä huhtikuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/30/ETY[12], luottolaitosten suurten riskikeskittymien valvonnasta ja tarkastamisesta 21 päivänä joulukuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/121/ETY[13] on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin, sen vuoksi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava mainitut direktiivit saattamalla ne yhtenäiseksi tekstiksi. ÖLuottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2000/12/EY[14] on muutettu useita kertoja merkittävällä tavalla. Koska muutoksia on tehtävä lisää, asetus olisi selvyyden vuoksi laadittava uudelleen. Õ ê 2000/12/EY johdanto-osan 2 kappale (mukautettu) Perustamissopimuksen mukaisesti kielletään palvelutoiminnan aloittamiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvä syrjivä kohtelu joko kansallisuuden perusteella tai sen perusteella, ettei yritys ole sijoittautunut jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan. ê 2000/12/EY johdanto-osan 3 kappale (2) Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisen ja sen harjoittamisen helpottamiseksi on tarpeen poistaa jäsenvaltioiden väliltä vaikeimpina esteinä olevat näitä laitoksia koskevien lainsäädäntöjen väliset erot. ê 2000/12/EY johdanto-osan 4 kappale (mukautettu) (3) Tämän direktiivin tarkoituksena on olla keskeinen keino sisämarkkinoiden toteuttamiseksi sekä sijoittautumisvapauden että palvelujen tarjoamisen vapauden suhteen luottolaitosten osalta, josta on päätetty Euroopan yhtenäisasiakirjalla ja jonka aikataulu on määritelty komission valkoisessa kirjassa. ê 2000/12/EY johdanto-osan 5 kappale (mukautettu) (4) Talletuksien suojaamiseksi ja tasavertaisten kilpailuolojen luomiseksi luottolaitosten kesken yhteensovittamistoimien on koskettava kaikkia luottolaitoksia. Tarvittaessa on otettava kuitenkin huomioon kKansalliseen lainsäädäntöön perustuvat objektiiviset, niiden luottolaitosten yhtiöjärjestyksessä ja toiminnan tarkoituksessa ilmenevät erot Ö olisi kuitenkin Õ otettava huomioon. ê 2000/12/EY johdanto-osan 6 kappale (mukautettu) (5) Näitä yhteensovittamistoimia olisi sen vuoksi sovellettava mahdollisimman laajalla alalla, joka käsittää kaikki laitokset, joiden toimintaan kuuluu vastaanottaa yleisöltä takaisin maksettavia varoja joko talletuksina tai muussa muodossa kuten laskemalla jatkuvasti liikkeeseen joukkovelkakirjoja tai muita vastaavia arvopapereita sekä myöntämällä luottoja omaan lukuunsa. On Ö Olisi Õ säädettävä poikkeuksista tiettyjen luottolaitosten osalta, joihin tätä direktiiviä ei voida soveltaa. Tämän direktiivin säännösten eivät rajoita Ö ei pitäisi rajoittaa Õ sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamista, jossa säädetään, että edellytyksenä on erityinen lisätoimilupa luottolaitosten erityisten liiketoiminnanen harjoittamiselle tai tietyntyyppisten liiketapahtumien toteuttamiselle. ê 2000/12/EY johdanto-osan 7 kappale (mukautettu) (6) Omaksutun lähtökohdan mukaisesti tarkoituksena on Ö Olisi aiheellista toteuttaa Õ saada aikaan sellainen olennainen yhdenmukaistaminen, joka on tarpeellinen ja riittävä varmistamaan toimilupien ja toiminnan vakavaraisuuteen kohdistuvien valvontajärjestelmien vastavuoroisen tunnustamisen toimilupien myöntämiseksi siten, että on mahdollista myöntää yksi koko yhteisön alueella hyväksytty toimilupa ja soveltaa kotijäsenvaltion valvonnan periaatetta. Vaatimusta toimintasuunnitelman laatimisesta tulisi sen vuoksi pitää ainoastaan keinona tarkempien ja objektiivisiin perusteisiin pohjautuvien tietojen saamiseksi toimivaltaisten viranomaisten päätösten perusteeksi. Tietty joustavuus voi Ö Tietyn joustavuuden pitäisi Õ kuitenkin olla mahdollista luottolaitosten oikeudellista muotoa koskevien vaatimusten ja pankkinimien suojelun osalta Ö pankkinimien suojelemiseksi Õ. ò uusi (7) Koska tavoitteita ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden tai vaikutusten takia toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa määritellyn suhteellisuusperiaatteen mukaisesti direktiivi rajoittuu kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi tarvittaviin vähimmäistoimiin eikä ylitä sitä, mikä on sitä varten tarpeen. ê 2000/12/EY johdanto-osan 8 kappale (8) Luottolaitoksia koskevat samankaltaiset taloudelliset vaatimukset ovat tarpeen samanlaisen säästäjien suojan takaamiseksi Luottolaitoksia koskevat samankaltaiset taloudelliset vaatimukset ovat tarpeen samanlaisen säästäjien suojan takaamiseksi ja tasapuolisten kilpailun edellytysten varmistamiseksi toisiinsa verrattavissa olevien luottolaitosryhmien kesken. Kunnes yhteensovittamista on jatkettu, olisi määritettävä rakenteelliset suhdeluvut, joiden avulla kansallisten viranomaisten yhteistyönä on mahdollista vakiomenetelmin tehdä havaintoja toisiinsa verrattavissa olevien luottolaitostyyppien asemasta. Tällä menettelyllä tulisi edistää jäsenvaltioiden määrittelemien ja soveltamien kerroinjärjestelmien asteittaista lähentämistä. On kuitenkin tarpeen erottaa toisistaan sellaiset kertoimet, joiden tarkoituksena on taata luottolaitosten järkevä hallinto, ja ne, jotka on luotu talous- ja rahapolitiikkaa varten. ê 2000/12/EY johdanto-osan 9 kappale (mukautettu) ð uusi (9) Vastavuoroisen tunnustamisen ja kotijäsenvaltion valvonnan periaatteet edellyttävät, että minkään jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät myönnä toimilupaa tai että toimivaltaiset viranomaiset peruuttavat toimiluvan, jos esimerkiksi toimintasuunnitelman, toiminnan alueellisen sijoittamisen tai tosiasiassa harjoitetun toiminnan perusteella on ilmeistä, että luottolaitos on valinnut yhden jäsenvaltion oikeusjärjestelmän kiertääkseen ankarammat vaatimukset, jotka ovat voimassa siinä jäsenvaltiossa, jossa se pääasiallisesti harjoittaa tai aikoo harjoittaa toimintaansa. Luottolaitoksella, joka on oikeushenkilö, on oltava Ö pitäisi olla Õ sen jäsenvaltion myöntämä toimilupa, jossa sillä on sääntömääräinen kotipaikka. Sellaisen luottolaitoksen, joka ei ole oikeushenkilö, hallinnollisen keskustoimipaikan on oltava Ö pitäisi olla Õ siinä jäsenvaltiossa, joka on myöntänyt sille toimiluvan. Lisäksi jäsenvaltioiden on Ö olisi Õ vaadittava, että luottolaitoksen hallinnollinen keskustoimipaikka sijaitsee aina sen kotijäsenvaltiossa ja että se tosiasiassa toimii siellä. ê 2000/12/EY johdanto-osan 10 kappale (mukautettu) (10) Toimivaltaisten viranomaisten ei tulisi myöntää eikä pitää voimassa luottolaitoksen toimilupaa, jos tuon kyseisen yrityksen ja muiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden väliset läheiset sidokset ovat laadultaan sellaisia, että ne estävät viranomaisia suorittamasta valvontatehtäväänsä tehokkaasti. Toimiluvan jo saaneiden luottolaitosten on myös oltava Ö pitäisi myös täyttää Õ toimivaltaisten viranomaisten kannalta tässä suhteessa vaatimukset tässä suhteessa täyttäviä. Tässä direktiivissä oleva "läheisten sidosten" määritelmä muodostaa vähimmäisvaatimukset eikä se estä jäsenvaltioita soveltamasta sitä muihinkin kuin määritelmässä tarkoitettuihin tilanteisiin. Huomattavan osuuden hankkimista yhtiön pääomasta ei sellaisenaan pidetä "läheisten sidosten" määritelmän mukaisena omistusyhteytenä, jos tuo omistusyhteys on hankittu ainoastaan väliaikaisena sijoituksena, jonka perusteella ei ole mahdollista vaikuttaa yrityksen rakenteeseen tai rahoituspolitiikkaan. ê 2000/12/EY johdanto-osan 11 kappale (mukautettu) (11) Viittauksella valvontaviranomaisten valvontatehtävien tehokkaaseen hoitamiseen tarkoitetaan myös luottolaitoksen konsolidoitua valvontaa, jota on harjoitettava silloin, kun yhteisön oikeudessa niin säädetään. Tässä tapauksessa niiden viranomaisten, joilta toimilupaa haetaan, on Ö olisi Õ pystyttävä nimeämään kyseisen luottolaitoksen konsolidoitua valvontaa varten toimivaltaiset viranomaiset. ê 2000/12/EY johdanto-osan 12 kappale (mukautettu) Kotijäsenvaltio voi lisäksi antaa 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 2 kohdassa sekä 7, 16, 30, 51 ja 65 artiklassa säädettyjä ankarampia säännöksiä sellaisten luottolaitosten osalta, joille sen toimivaltainen viranomainen on myöntänyt toimiluvan. ê 2000/12/EY johdanto-osan 13 kappale (mukautettu) Yhteisössä toimivien luottolaitosten sivukonttoreita koskevan toimilupavaatimuksen poistamisen seurauksena tulee välttämättömäksi poistaa vaatimus sivukonttorin perustamispääomasta. ê 2000/12/EY johdanto-osan 14 kappale (mukautettu) (12) Vastavuoroisen tunnustamisen ansiosta noudatettu lähestymistapa antaa mahdollisuuden sallia kKotijäsenvaltiossaan toimiluvan saaneille luottolaitoksille Ö olisi annettava mahdollisuus Õ harjoittaa kaikkia tai joitain liitteessä I lueteltuja toimia koko yhteisössä perustamalla sivukonttorin tai tarjoamalla palveluja. Sellaisen toiminnan harjoittamiseen, jota ei ole lueteltu liitteessä, sovelletaan perustamissopimuksen yleisiä sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevia määräyksiä. ê 2000/12/EY johdanto-osan 15 kappale (mukautettu) (13) On kuitenkin suotavaa ulottaa vastavuoroinen tunnustaminen koskemaan liitteessä lueteltuja toimia, kun niitä harjoittaa rahoituslaitos, joka on luottolaitoksen tytäryhtiö, Ö tytäyritys Õ edellyttäen, että kyseinen tytäryhtiö Ö tytäyritys Õ kuuluu emoyhtiönsä Ö emoyrityksensä Õ konsolidoidun valvonnan piiriin ja täyttää tietyt tiukat edellytykset. ê 2000/12/EY johdanto-osan 16 kappale (mukautettu) (14) Vastaanottavan jäsenvaltion voi Ö olisi voitava Õ vaatia, että käytettäessä sijoittautumisoikeutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta laitokset, joille ei ole myönnetty toimilupaa toimia luottolaitoksena niiden kotijäsenvaltiossa, noudattavat tiettyjä vastaanottavan jäsenvaltion kansallisten lakien ja asetusten erityisiä säännöksiä sellaisen toiminnan suhteen, jota ei ole lueteltu liitteessä I, edellyttäen, että kyseiset säännökset toisaalta ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia ja niiden tarkoituksena on yleisen edun suojeleminen, ja toisaalta, ettei laitoksiin tai toimintaan sovelleta kyseisen laitoksen kotijäsenvaltion vastaavanlaisia lakeja tai asetuksia. ê 2000/12/EY johdanto-osan 17 kappale (15) Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava, ettei ole esteitä harjoittaa vastavuoroisesti tunnustettua toimintaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa samalla tavoin kuin kotijäsenvaltiossa, sikäli kuin toiminta ei ole ristiriidassa yleisen edun suojelemiseksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa annettujen lakien säännösten kanssa. ê 2000/12/EY johdanto-osan 18 kappale (mukautettu) Tämän direktiivin tavoitteilla ja yhteisön muulla lainsäädännöllä toteutettavalla pääomanliikkeiden vapauttamisella on välttämätön keskinäinen yhteys. Pankkipalvelujen vapauttamista koskevien toimenpiteiden on joka tapauksessa oltava yhdenmukaisia pääomanliikkeiden vapauttamista koskevien toimenpiteiden kanssa. ê 2000/12/EY johdanto-osan 19 kappale (mukautettu) (16) Säännöksien, jotka koskevat sellaisten luottolaitosten sivukonttoreita, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, tulisi olla yhdenmukaiset kaikissa jäsenvaltioissa. On tärkeää huolehtia, etteivät nämä säännökset saa olla edullisempia kuin jäsenvaltioista olevien laitosten sivukonttoreita koskevat säännökset. Tulisi erityisesti täsmentää, että yYhteisön voi Ö olisi voitava Õ tehdä kolmansien maiden kanssa sopimuksia sellaisten säännösten soveltamisesta, joilla taataan tällaisten sivukonttoreiden samanlainen kohtelu kaikkialla sen alueella ottaen huomioon vastavuoroisuuden periaate. Ö Yhteisön ulkopuolella toimiluvan saaneiden Õ lLuottolaitoksen sivukonttoreilla, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, koskee Ö pitäisi olla Õ perustamissopimuksen 49 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vapaus tarjota palveluja ja sijoittautumisvapaus ainoastaan niissä jäsenvaltioissa, joihin ne jo ovat sijoittautuneet. Kolmannen maan oikeuden alaisen yrityksen hakemuksen, joka koskee toimiluvan myöntämistä tytäryhtiölle tai luvan saamista omistusyhteyden hankintaan, sovelletaan kuitenkin menettelyä, jolla pyritään varmistamaan, että yhteisön luottolaitokset saavat vastavuoroisen kohtelun kyseisissä kolmansissa maissa. ê 2000/12/EY johdanto-osan 20 kappale (mukautettu) Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen luottolaitokselle tämän direktiivin mukaisesti myöntämä toimilupa koskee koko yhteisöä eikä enää ainoastaan yhtä valtiota eikä olemassa olevilla vastavuoroisuuslausekkeilla siten vastedes ole vaikutusta. Sen vuoksi joustava menettely vastavuoroisuuden arvioimiseksi koko yhteisössä on tarpeen. Tämän menettelyn tavoitteena ei ole sulkea yhteisön rahoitusmarkkinoita ulkopuolisilta vaan, koska yhteisön tarkoituksena on pitää rahoitusmarkkinansa muulle maailmalle avoimina, ennemminkin edistää maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vapautumista muissa kolmansissa maissa. Tässä direktiivissä säädetään neuvottelumenettelyistä kolmansien maiden kanssa ja - viimeisenä keinona - mahdollisuudesta toteuttaa toimenpiteet, joihin kuuluu uusien toimilupahakemusten lykkääminen tai uusien toimilupien rajoittaminen. ê 2000/12/EY johdanto-osan 21 kappale (mukautettu) (17) On aiheellista, että Yhteisön ja kolmansien maiden väliset sopimukset olisi tehtävä vastavuoroisuusperiaatteen mukaisesti solmitaan yhteisön ja kolmansien maiden väliset sopimukset, jotta konsolidoitua valvontaa voitaisiin käytännössä toteuttaa maantieteellisesti mahdollisimman laajasti. ê 2000/12/EY johdanto-osan 22 kappale (mukautettu) (18) Ö Luottolaitoksen kotijäsenvaltion olisi oltava vastuussa Õ Vastuu luottolaitoksen talouden vakauden valvonnasta ja erityisesti sen vakavaraisuuden valvonnasta on luottolaitoksen kotijäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella. Vastuu maksuvalmiuden ja rahapolitiikan valvonnasta säilyy vVastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten Ö olisi oltava vastuussa sivukonttorien Õ maksuvalmiuden ja rahapolitiikan valvonnasta. Markkinariskiä tulee kKotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten valvoa Ö olisi Õ valvottava markkinariskiä läheisessä yhteistyössä. ê 2000/12/EY johdanto-osan 23 ja 24 kappale (mukautettu) ð uusi (19) Sisäisten pankkimarkkinoiden Pankkialan sisämarkkinoiden häiriöttömän toiminnan edellytyksenä on lainsäädännön lisäksi, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset harjoittavat tiivistä ja säännöllistä yhteistyötä ð ja lähentävät tuntuvasti sääntely- ja valvontakäytäntöjään ï. Ö Erityisesti tämän vuoksi Õ Yyksittäisten luottolaitosten ongelmien tarkastelun ð ja vastavuoroisen tietojenvaihdon olisi tapahduttava ï on tarkoituksenmukaisinta suorittaa pankkivalvontaviranomaisten välille ð komission päätöksellä 2004/5/EY[15] ï perustetussa yhteysryhmässä (groupe de contact) ð Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komiteassa ï. Mainittu ryhmä on sopiva toimielin 28 artiklassa tarkoitettuun keskinäiseen tietojen vaihtoon. Keskinäisen tiedotusmenettely tietojenvaihdon ei missään tapauksessa korvaa 28 artiklassa säädettyä Ö pitäisi korvata Õ kahdenvälistä yhteistyötä. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi Ö Vastaanottavien jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava Õ, joko kiireellisessä tapauksessa omasta aloitteestaan tai kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen aloitteesta, edelleenkin tarkastaa, että sen Ö niiden Õ alueella olevien luottolaitosten toiminnassa noudatetaan lakeja sekä hyvien hallinto- ja kirjanpitomenetelmien ja riittävän sisäisen tarkastuksen periaatteita, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta viranomaisen varsinaisen valvontavallan käyttämistä. ê 2000/12/EY johdanto-osan 25 kappale (mukautettu) (20) Olisi säädettävä tietojen vaihdosta toimivaltaisten viranomaisten ja sellaisten viranomaisten tai toimielinten kesken, joiden tehtävänä on tehostaa rahoitusjärjestelmän toiminnan vakautta. Toimitettavien tietojen luottamuksellisuuden säilyttämiseksi tietojen vastaanottajien määrän on Ö olisi Õ pysyttävä erittäin rajoitettuna. ê 2000/12/EY johdanto-osan 26 ja 27 kappale (mukautettu) (21) Tietynlainen vilpillinen käyttäytyminen, esimerkiksi petos ja sisäpiiririkkomukset, saattavat vaikuttaa rahoitusjärjestelmän vakauteen ja sen eheyteen silloinkin, kun ne koskevat muita yrityksiä kuin luottolaitoksia. On tarpeen säätää, millä edellytyksillä annetaan valtuudet edellä mainittujen tietojen vaihtamiseen Ö tällaisissa tilanteissa Õ. ê 2000/12/EY johdanto-osan 28 kappale (mukautettu) (22) Silloin kun on säädetty, että tietoja saa antaa ainoastaan toimivaltaisten viranomaisten erityisellä luvalla, viranomaisten voivat Ö olisi voitava Õ tarvittaessa asettaa suostumukselleen tiukkoja rajoituksia. ê 2000/12/EY johdanto-osan 29 kappale (23) Olisi myös annettava valtuudet tietojen vaihtamiseen toisaalta toimivaltaisten viranomaisten ja toisaalta keskuspankkien ja rahapoliittisina viranomaisina samanlaisen tehtävän omaavien muiden elinten ja tarvittaessa maksujärjestelmien valvonnasta vastuussa olevien viranomaisten kesken. ê 2000/12/EY johdanto-osan 30 kappale (mukautettu) (24) Luottolaitosten toiminnan vakauden valvonnan tehostamiseksi ja luottolaitosten asiakkaiden suojaamiseksi olisi säädettävä siitä, että tilintarkastaja on velvollinen Ö tilintarkastajan pitäisi Õ viipymättä ilmoittamaan Ö ilmoittaa Õ toimivaltaisille viranomaisille, kun hän tässä direktiivissä säädetyllä tavalla saa tehtäväänsä suorittaessaan tietoonsa seikkoja, joilla saattaa olla vakava vaikutus rahoitusalan yrityksen rahoitustilanteeseen Ö luottolaitoksen taloudelliseen asemaan Õ tai sen hallinnon ja kirjanpidon järjestelmään hallinto- ja kirjanpitojärjestelmään. Tavoitellun päämäärän kannalta Ö Samasta syystä Õ jäsenvaltioiden olisi Ö myös Õ säädettävä, että tämä velvollisuus koskee kaikkia tapauksia, joissa tilintarkastaja saa tietoonsa tällaisia seikkoja suorittaessaan tehtäväänsä yrityksessä, jolla on läheiset sidokset luottolaitokseen. Tilintarkastajien velvollisuuden ilmoittaa tarvittaessa toimivaltaisille viranomaisille luottolaitosta koskevista seikoista ja päätöksistä, jotka tulevat heidän tietoonsa heidän suorittaessaan tehtäviään muussa yrityksessä kuin luottolaitoksessa, ei sinänsä vaikuta Ö pitäisi vaikuttaa Õ heidän tehtäviensä luonteeseen tuossa kyseisessä yrityksessä eikä tapaan, jolla heidän on tehtävänsä hoidettava tällaisessa yrityksessä. ê 2000/12/EY johdanto-osan 31–35 kappale (mukautettu) Pankkialan sisämarkkinoita luotaessa keskeisenä tekijänä ovat luottolaitosten omille varoille asetettavat yhteiset perussäännöt, sen vuoksi, että omilla varoilla voidaan taata luottolaitosten toiminnan jatkuvuus ja suojata säästöt. Tämä yhdenmukaistaminen vahvistaa luottolaitosten valvontaa ja edistää yhteensovittamista pankkialalla. Tällaisia sääntöjä on sovellettava kaikkiin yhteisössä toimiluvan saaneisiin luottolaitoksiin. Luottolaitoksen omilla varoilla voidaan kattaa tappioita, joiden kattamiseksi voittojen määrä ei ole riittävä. Viranomaisille omat varat ovat myös tärkeä peruste, erityisesti luottolaitosten vakavaraisuuden arvioimisessa ja valvontaan muutoin liittyen. Luottolaitokset kilpailevat suoraan toistensa kanssa sisäisillä pankkimarkkinoilla, ja sen vuoksi omiin varoihin liittyvien määritelmien ja sääntöjen on oltava yhteneviä. Siksi omien varojen koostumusta koskevien perusteiden määrittelemisen ei tule jäädä yksinomaan jäsenvaltioiden tehtäväksi. Yhteisten perussääntöjen hyväksyminen on yhteisön edun mukaista, koska siten estetään kilpailun vääristymistä ja vahvistetaan yhteisön pankkijärjestelmää. Tämän direktiivin määritelmässä asetetaan erien enimmäis- ja vähimmäismäärät siten, että kunkin jäsenvaltion harkittavaksi jää, käyttävätkö ne kaikkia tai joitakin eriä vai hyväksyvätkö ne erien määrille alemmat ylärajat. ê 2000/12/EY johdanto-osan 36 kappale (mukautettu) (25) Tässä direktiivissä täsmennetään Ö , että Õ perusteet tiettyjen omien varojen erien Ö hyväksymiseksi olisi määriteltävä siten Õ määrittelemiseksi niin, että jäsenvaltioilla säilyy oikeus soveltaa ankarampia säännöksiä ja määräyksiä. ê 2000/12/EY johdanto-osan 37 kappale (mukautettu) Alkuvaiheessa yhteiset perussäännöt määritellään väljästi, jotta ne käsittäisivät kaikki yhteisön eri valtioissa omiin varoihin kuuluvat erät. ê 2000/12/EY johdanto-osan 38 kappale (mukautettu) (26) Omiin varoihin kuuluvien erien laadun mukaan tässä direktiivissä erotetaan toisistaan toisaalta ne erät, joista muodostuu peruspääoma Ö ensisijaiset omat varat muodostuvat Õ, ja toisaalta ne erät, joista muodostuu lisäpääoma Ö toissijaiset omat varat muodostuvat Õ. ê 2000/12/EY johdanto-osan 39 kappale (mukautettu) (27) Sen osoittamiseksi, että ne erät, joista lisäpääoma muodostuu Ö toissijaiset omat varat muodostuvat Õ, eivät ole samanlaatuisia kuin ne erät, joista peruspääoma muodostuu Ö ensisijaiset omat varat muodostuvat Õ, on Ö olisi Õ suotavaa, ettei omiin varoihin sisältyväien lisäpääoman Ö toissijaisten omien varojen Õ määrä ylitä 100 prosentilla peruspääomaa Ö ensisijaisia omia varoja Õ. Lisäksi eivät tietyt omiin varoihin sisältyvät lisäpääoman Ö toissijaiset omat varat Õ erät saa Ö eivät saisiÕ olla suurempia kuin 50 prosenttia peruspääomasta Ö ensisijaisista omista varoista Õ. ê 2000/12/EY johdanto-osan 39 kappale (mukautettu) (28) Kilpailun vääristymisen välttämiseksi julkiset luottolaitokset eivät saa Ö saisi Õ sisällyttää omiin varoihinsa jäsenvaltioiden tai niiden alue- tai paikallishallintoviranomaisten niille myöntämiä takauksia. ê 2000/12/EY johdanto-osan 40 kappale (mukautettu) (29) Aina kun valvonnan yhteydessä on tarpeen määrittääätä luottolaitosten ryhmän konsolidoitu omien varojen määrä, tämä laskelma on Ö olisi Õ tehtävä tämän direktiivin mukaisesti. ê 2000/12/EY johdanto-osan 41 kappale (mukautettu) ð uusi (30) Täsmällisessä laskentatekniikassa, jota käytetään laskettaessa Oomia varoja ja vakavaraisuussuhdeluvun ð niiden riittävyyttä kattamaan riskit, joille luottolaitos altistuu, ï laskemisessa sekä arvioitaessa riskien Ö vastuiden Õ keskittymistä arvioimisessa käytettävässä täsmällisessä laskentatekniikassa Ö , olisi Õ on otettava huomioon pankkien ja muiden rahoituslaitosten tilinpäätöksestä ja konsolidoidusta tilinpäätöksestä 8 päivänä joulukuuta 1986 annettu neuvoston direktiivi 86/635/ETY[16], johon sisältyy tiettyjä muutoksia perustamissopimuksen 44 artiklan 2 kohdan g alakohdan nojalla konsolidoiduista tilinpäätöksistä 13 päivänä kesäkuuta 1983 annettuun neuvoston direktiiviin 83/349/ETYÖ [17] Õ ð , tai kansainvälisten tilinpäätösstandardien soveltamisesta 19 päivänä heinäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1606/2002[18] riippuen siitä, kumpaa sovelletaan kansallisen lainsäädännön mukaan luottolaitosten tilinpäätöksiin ï. ê 2000/12/EY johdanto-osan 42–47 kappale (mukautettu) Tämä direktiivi on osa laajempaa kansainvälistä pyrkimystä lähentää toisiinsa tärkeimmissä maissa voimassa olevia omien varojen riittävyyttä koskevia säännöksiä ja määräyksiä. Luottolaitosten edellytetään kilpailevan välittömästi keskenään sisäisillä pankkimarkkinoilla. Hyväksymällä yhteiset vakavaraisuutta koskevat standardit vakavaraisuussuhteelle asetetun vähimmäissuhdeluvun muodossa estetään kilpailun vääristymiä ja vahvistetaan yhteisön pankkijärjestelmää. Komissio laatii kertomuksen ja tarkastelee määräajoin omia varoja koskevia säännöksiä niiden tiukentamiseksi ja siten selkeämmin yhdenmukaisen yhteisen omien varojen määritelmän saavuttamiseksi. Sellainen yhdenmukaistaminen antaa mahdollisuuden omien varojen riittävyyden parantamiselle. Vakavaraisuussuhdetta koskevat säännöt ovat tulos neuvoa-antavan pankkikomitean työstä; komitean tehtävänä on tehdä ehdotuksia komissiolle jäsenvaltioissa sovellettavien kertoimien yhteensovittamisesta. Luottolaitosten valvonnassa sopivan vakavaraisuussuhteen määrittämisellä on keskeinen merkitys. Sellainen suhdeluku, jossa varoja ja taseen ulkopuolisia eriä painotetaan niihin sisältyvän luottoriskin mukaisesti, on erityisen hyödyllinen vakavaraisuuden mitta. ò uusi (31) Vähimmäispääomavaatimuksilla on keskeinen asema luottolaitosten valvonnassa ja valvontatekniikoiden vastavuoroisessa tunnustamisessa. Vähimmäispääomavaatimuksia koskevia sääntöjä olisi tässä suhteessa tarkasteltava yhdessä muiden erityissääntöjen kanssa, joilla yhdenmukaistetaan luottolaitosten valvonnan perustekniikoita. (32) Kilpailun vääristymisen välttämiseksi ja pankkijärjestelmän vahvistamiseksi sisämarkkinoilla olisi aiheellista säätää yhteiset vähimmäispääomavaatimukset. (33) Jotta voidaan varmistaa riittävä vakavaraisuus, on tärkeää säätää sellaiset vähimmäispääomavaatimukset, joissa varoja ja taseen ulkopuolisia eriä painotetaan niiden riskialttiuden perusteella. ê 2000/12/EY johdanto-osan 48–51 kappale (mukautettu) Tämän vuoksi yhteisten standardien kehittäminen ilmaisemaan omien varojen suhdetta luottoriskille alttiisiin varoihin ja taseen ulkopuolisiin eriin on olennainen osa sitä yhdenmukaistamista, joka on välttämätöntä valvontamenetelmien vastavuoroiseksi tunnustamiseksi ja siten pankkialan sisämarkkinoiden aikaansaamiseksi. Tässä suhteessa vakavaraisuussuhdetta koskevia sääntöjä on tarkasteltava yhdessä muiden, luottolaitosten valvonnan perusmenetelmien yhdenmukaistamisessa käytettävien erityisasiakirjojen kanssa. Luottolaitosten edellytetään kilpailevan välittömästi keskenään sisäisillä pankkimarkkinoilla. Hyväksymällä yhteiset vakavaraisuutta koskevat standardit vakavaraisuussuhteelle asetetun vähimmäissuhdeluvun muodossa estetään kilpailun vääristymiä ja vahvistetaan yhteisön pankkijärjestelmää. Tässä direktiivissä säädetään erilaisia painotuksia erilaisten rahoituslaitosten myöntämille takauksille. Sen vuoksi komissio sitoutuu selvittämään, vääristetäänkö tällä direktiivillä huomattavasti luottolaitosten ja vakuutusyritysten välistä kilpailua kokonaisuudessaan, ja harkitsemaan mainitun selvityksen perusteella, onko aihetta toteuttaa toimenpiteitä asian korjaamiseksi. ò uusi (34) On olennaista ottaa huomioon yhteisössä toimivien luottolaitosten moninaisuus ja ottaa luottoriskin vähimmäispääomavaatimusten laskemiseksi käyttöön vaihtoehtoisia menetelmiä, joiden riskiherkkyystasossa ja kehittyneisyysasteessa on eroja. Ulkoisten luottoluokitusten ja luottolaitosten omien estimaattien käyttö yksittäisten luottoriskiparametrien osalta merkitsee huomattavaa parannusta luottoriskisääntöjen riskiherkkyyteen ja varovaisuustasoon. Luottolaitoksille olisi tarjottava asianmukaisia kannustimia, jotta ne siirtyisivät soveltamaan riskiherkempiä mennetelmiä. (35) Vähimmäispääomavaatimukset olisi suhteutettava katettaviin riskeihin. Vaatimuksissa olisi otettava erityisesti huomioon riskitason aleneminen, jos laitoksella on paljon suhteellisen pieniä vastuita. (36) Luottoriskin vähentämistekniikat olisi hyväksyttävä laajemmin osana sääntökehystä, jolla varmistetaan, ettei vakavaraisuutta vaaranneta perusteettomalla hyväksymisellä. (37) Jotta varmistetaan, että luottolaitosten arvopaperistamis- ja sijoitustoiminnasta aiheutuvat riskit ja riskien vähentäminen otetaan asianmukaisesti huomioon luottolaitosten vähimmäispääomavaatimuksissa, olisi tarpeen antaa sääntöjä, jotka edellyttävät riskiherkän ja erityisen varovaisen käsittelyn soveltamista tällaiseen toimintaan ja sijoituksiin. ê 2000/12/EY johdanto-osan 52 kappale (mukautettu) Liitteessä III määritetään, miten taseen ulkopuolisia eriä on käsiteltävä luottolaitosten pääomavaatimuksia laskettaessa. Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan ja erityisesti tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi jäsenvaltioiden on pyrittävä siihen, että niiden toimivaltaiset viranomaiset hyväksyvät yhdenmukaisin perustein sopimusnettoutukset. Liite III on erään toisen kahdenvälisen nettoutuksen hyväksymistä rahoitusvalvonnan toimesta käsittelevän rahoitusvalvonnan kansainvälisen foorumin työn tulosten mukainen erityisesti siinä, että tiettyjen toimien kohdalla on mahdollista laskea vaadittavat omat varat nettosumman eikä bruttosumman perusteella edellyttäen, että on olemassa laillisesti sitovia sopimuksia, joilla varmistetaan luottoriskin rajoittuminen nettosummaan. Kansainvälisesti toimivia, yhteisön luottolaitosten kanssa monissa kolmansissa maissa kilpailevia luottolaitoksia ja luottolaitosryhmiä koskevat, laajemmalla kansainvälisellä tasolla hyväksytyt säännöt johtavat pörssien ulkopuolisten (OTC-) johdannaissopimusten tarkempaan valvontaan. Näistä tarkennuksista seuraa entistä tarkoituksenmukaisemmat vaatimukset vähimmäispääomasta, joissa otetaan huomioon valvojien hyväksymien nettoutussopimusten riskejä alentavat vaikutukset mahdollisiin tulevaisuuden luottoriskeihin. Keskitettynä vastapuolena toimivien selvitysyhteisöjen suorittamalla OTC-johdannaissopimusten selvityksellä on keskeinen asema tietyissä jäsenvaltioissa. On asianmukaista tunnustaa tällaisen selvityksen edut luottoriskin ja siihen liittyvän järjestelmäriskin alenemisen kannalta laskettaessa luottoriskiin liittyvää vakavaraisuusvaatimusta; on tarpeen, että selvitettävänä olevista OTC-johdannaissopimuksista aiheutuvalle nykyhetken ja mahdolliselle tulevaisuuden luottoriskille on täysi vakuus ja että riski selvitysyhteisön riskien kasvamisesta yli asetetun vakuuden markkina-arvon poistetaan, jotta selvitettävänä olevia OTC-johdannaisia käsitellään siirtymäkautena vakavaraisuuslaskennassa samalla tavalla kuin johdannaisia, joilla käydään kauppaa pörssissä. Toimivaltaisten viranomaisten on oltava vakuuttuneita siitä, että alkuperäisten vakuusvaatimusten ja lisävakuusvaatimusten taso sekä asetetun vakuuden antaman suojan laatu ja taso ovat riittävät. Liite III antaa niille luottolaitoksille, jotka sijaitsevat jossakin jäsenvaltiossa, saman mahdollisuuden saada viranomaishyväksyntä kahdenväliselle nettoutukselle ja näin antaa niille samat kilpailuedellytykset. Sääntöjen on oltava tasapainoisia ja omiaan edelleen tehostamaan toiminnan varovaisen valvonnan soveltamista luottolaitosalalla. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi varmistettava, että korjaustekijöiden laskenta perustuu tosiasiallisiin eikä nimellisiin määriin. ò uusi (38) Operatiivinen riski on luottolaitoksiin liittyvä merkittävä riski, joka on katettava omin varoin. On olennaista ottaa huomioon yhteisössä toimivien luottolaitosten moninaisuus ja sallia operatiivisen riskin vakavaraisuusvaatimuksen laskemiseksi vaihtoehtoiset menetelmät, joiden riskiherkkyystasossa ja kehittyneisyysasteessa on eroja. Luottolaitoksille olisi tarjottava asianmukaisia kannustimia, jotta ne siirtyisivät soveltamaan riskiherkempiä menetelmiä. Jotta voidaan ottaa huomioon operatiivisen riskin mittaamis- ja hallintamenetelmien kehitys, sääntöjä olisi tarkistettava ja ajantasaistettava tarpeen mukaan, myös eri liiketoiminta-alueita koskevien vaatimusten sekä riskien vähentämistekniikoiden hyväksymisen osalta. (39) Jotta voidaan varmistaa ryhmään kuuluvien luottolaitosten riittävä vakavaraisuus, on olennaista, että vähimmäispääomavaatimuksia sovelletaan ryhmän konsolidoidun taloudellisen aseman perusteella. Jotta voidaan varmistaa, että omat varat jakautuvat asianmukaisesti ryhmän sisällä ja ovat tarvittaessa käytettävissä talletusten suojaamiseen, vähimmäispääomavaatimuksia olisi sovellettava ryhmän yksittäisiin luottolaitoksiin, ellei tätä tavoitetta voida muuten tehokkaasti saavuttaa. ê 2000/12/EY johdanto-osan 53 kappale (mukautettu) Tässä direktiivissä säädetty vakavaraisuussuhteen vähimmäismäärä nostaa yhteisön luottolaitosten omien varojen tasoa. On hyväksytty kahdeksan prosentin taso vuoden 1988 alussa voimassa olleita pääomavaatimuksia koskevan tilastoselvityksen perusteella. ê 2000/12/ EY johdanto-osan 54 kappale (40) On suotavaa, että luottolaitosten suurten riskikeskittymien seurantaa koskevat keskeiset säännöt yhdenmukaistetaan. On tärkeää jättää jäsenvaltioille mahdollisuus antaa tiukempia säännöksiä kuin tässä direktiivissä säädetyt. ê 2000/12/EY johdanto-osan 55 kappale (mukautettu) (41) Luottolaitosten suurten riskikeskittymien Ö vastuiden Õ valvonnan ja tarkastamisen on Ö pitäisi olla Õ olennainen osa niiden valvontaa. Ö Tämän vuoksi vastuiden Õ Riskien liiallinen keskittyminen yhteen asiakkaaseen tai keskenään sidossuhteessa oleviin asiakkaisiin voi johtaa sellaisten tappioiden mahdollisuuteen, joita ei voida hyväksyä. Tällaisen tilanteen voidaan katsoa olevan haitallinen luottolaitoksen vakavaraisuudelle. ê 2000/12/ EY johdanto-osan 56 kappale (mukautettu) (42) Ö Koska sisämarkkinoilla toimivat Õ Lluottolaitokset kilpailevat itse asiassa suoraan keskenään sisäisillä pankkimarkkinoilla, ja sen vuoksi sovellettavien valvontavelvoitteiden on Ö olisi Õ oltava samanlaisia koko yhteisössä. Sen vuoksi niistä perusteista, joita sovelletaan suurten riskikeskittymien määrittelemiseksi, olisi oltava oikeudellisesti sitovia määräyksiä yhteisössä eikä niitä voida jättää täysin jäsenvaltioiden harkintavaltaan. Yhteisten säännösten antaminen edistää paremmin yhteisön etuja, koska siten estetään eroavuuksia kilpailun edellytyksissä ja samalla vahvistetaan yhteisön pankkijärjestelmää. ê 2000/12/ EY johdanto-osan 57 kappale (mukautettu) ð uusi (43) Luottolaitosten vakavaraisuussuhdetta koskevissa säännöksissä on luettelo luottolaitosten luottoriskeistä. Sen vuoksi on suotavaa, että tätä luetteloa käytetään riskien määrittelemiseksi, jotta suuria riskikeskittymiä voidaan rajoittaa. ð Vaikka on aiheellista, että suurten riskikeskittymien rajoittamiseksi sovellettu vastuiden määritelmä perustuu luottoriskin vähimmäispääomavaatimusta varten laadittuun vastuiden määritelmään, ï Eei ole kuitenkaan suotavaa viitata periaatteessa kyseisissä säännöksissä vahvistettuihin painotuksiin tai riskiryhmiin. Nämä painotukset ja riskiryhmät on tarkoitettu yleisen vakavaraisuuden vaatimuksen toteuttamiseksi, jotta katettaisiin luottolaitosten luottoriski. Suuria riskikeskittymiä koskevan sääntelyn tavoitteena on rajoittaa Ö Jotta rajoitetaan Õ luottolaitokselle yhdestä asiakkaasta tai keskenään sidossuhteessa olevista asiakkaista aiheutuvaa riskiä, joka aiheutuu tappion enimmäismääräästä., Sen vuoksi on tarpeen päättää varovaisesta menettelystä, jossa pääsääntöisesti otetaan huomioon riskien nimellisarvo soveltamatta Ö laatia sellaiset säännöt suurten riskikeskittymien määrittämiseksi, jotka ottavat huomioon vastuun nimellisarvon ilman Õ painotuksia tai riskiryhmiä. ò uusi (44) Vaikka laskentavaatimusten rajoittamiseksi onkin toivottavaa hyväksyä luottoriskin vähentämistekniikan vaikutukset vastaavalla tavalla kuin vähimmäispääomavaatimusten osalta, kunnes suuria riskikeskittymiä koskevat säännökset on tarkistettu, luottoriskin vähentämistekniikoita koskevat säännöt suunniteltiin tilanteisiin, joissa yleinen hajautunut luottoriski johtuu lukuisiin vastapuoliin liittyvistä vastuista. Hyväksyttäessä siis sellaisten vähentämistekniikoiden vaikutukset suurten riskikeskittymien rajoittamiseksi, jotka on suunniteltu rajoittamaan enimmäistappiota, joka voi aiheutua yksittäisestä asiakkaasta tai keskenään sidossuhteessa olevista asiakkaista, olisi varmistettava vakavaraisuusvaatimuksen täyttyminen. ê 2000/12/ EY johdanto-osan 58 kappale (mukautettu) (45) On noudatettava erityistä varovaisuutta, kun luottolaitos ottaa oman emoyhtiön Ö luottolaitokseen liittyy vastuu emoyrityksen Õ tai muiden tämän emoyhtiön tytäryhtiöiden Ö emoyrityksen tytäryritysten Õ osalta riskin. Luottolaitoksen ottamien riskien Ö vastuiden Õ hallinta on Ö olisi Õ suoritettava täysin itsenäisesti noudattaen vakaan pankkijohtamisen periaatteita kiinnittämättä huomiota mihinkään muihin tämän periaatteen ulkopuolisiin seikkoihin. Tässä direktiivissä säädetään tapauksista, joissa Ö Jos Õ henkilöllä suoraan tai välillisesti määräosuuden välityksellä oleva määräämisvalta Ö määräysvalta Õ luottolaitoksessa on omiaan aiheuttamaan haittaa laitoksen järkevälle ja vakaalle hoidolle, jolloin toimivaltaisten viranomaisten on Ö olisi Õ toteutettava tilanteen lopettamiseksi aiheelliset toimenpiteet. Suurten riskikeskittymien ollessa kyseessä on myös tarpeen antaa luottolaitoksen omassa ryhmässään ottamia riskejä Ö omaan ryhmään liittyviä vastuita Õ koskevia erityisiä säännöksiä ja asettaa tällaisissa tapauksissa erityisesti tiukempia rajoituksia kuin muille riskeille. Tätä tiukkaa rajoitusta Ö Tällaisia säännöksiä Õ ei kuitenkaan pidä soveltaa silloin, kun emoyhtiö Ö emoyritys Õ on rahoitushallintayhtiö Ö rahoitusalan holdingyhtiö Õ tai luottolaitos, ja kun muut tytäryhtiöt Ö tytäryritykset Õ ovat luottolaitoksia, rahoituslaitoksia tai pankkitoimintaa avustavia palveluja tarjoavia yrityksiä sikäli, että kaikki nämä yritykset ovat luottolaitoksen konsolidoidun valvonnan kohteena. Tässä tapauksessa näin muodostetun kokonaisuuden konsolidoitu valvonta itse asiassa mahdollistaa riittävän tehokkaan ja sellaisen valvonnan, ettei se vaadi tiukempia riskien rajoitusta koskevia säädöksiä, Samalla tavoin kannustetaan pankkiryhmittymiä järjestämään rakenteensa siten, että konsolidoitu valvonta voidaan toteuttaa, mikä on toivottavaa, koska siten on mahdollista saada aikaan kattavampi valvonta. ò uusi (46) Luottolaitosten olisi varmistettava, että niiden pääoma riittää määränsä, laatunsa ja jakautumisensa puolesta kattamaan riskit, joille luottolaitokset altistuvat tai voivat altistua. Luottolaitoksilla pitäisi tämän vuoksi olla käytössään strategioita ja prosesseja pääomansa riittävän tason arvioimiseksi ja ylläpitämiseksi. (47) Toimivaltaisten viranomaisten vastuulla on varmistaa, että luottolaitoksilla on asianmukainen organisaatiorakenne ja riittävät omat varat, kun otetaan huomioon riskit, joille luottolaitokset altistuvat tai voivat altistua. (48) Jotta pankkialan sisämarkkinat voivat toimia tehokkaasti, Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean olisi edistettävä tämän direktiivin johdonmukaista soveltamista ja valvontakäytäntöjen yhdenmukaistamista yhteisössä. (49) Samasta syystä ja sen varmistamiseksi, että useammassa jäsenvaltiossa toimiville yhteisön luottolaitoksille ei aiheudu suhteetonta rasitusta toimilupien myöntämisestä ja valvonnasta kussakin jäsenvaltiossa vastaavien toimivaltaisten viranomaisten jatkuvista velvoitteista, on olennaista tehostaa tuntuvasti toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä. Tässä yhteydessä olisi vahvistettava konsolidointiryhmän valvojan asemaa. Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean olisi tuettava ja edistettävä tällaista yhteistyötä. ê 2000/12/EY johdanto-osan 65 kappale (mukautettu) (50) Luottolaitosten konsolidoidun valvonnan tavoitteena on nimenomaan näiden laitosten Ö luottolaitosten Õ tallettajien etujen suojelu ja rahoitusjärjestelmän vakauden varmistaminen. ê 2000/12/EY johdanto-osan 59 kappale (mukautettu) (51) Konsolidoitua valvontaa, jotta se olisi tehokas, on voitava Ö Jotta konsolidoitu valvonta olisi tehokasta, sitä pitäisi voida Õ soveltaa kaikkiin pankkiryhmiin, mukaan lukien emoyrityskset, jotka eivät ole luottolaitosksia. Toimivaltaisilla viranomaisilla on Ö olisi Õ oltava tarpeelliset oikeudelliset keinot tällaisen valvonnan toteuttamiseksi. ê 2000/12/EY johdanto-osan 60 kappale (mukautettu) (52) Niiden ryhmien osalta, jotka toimivat usealla alalla ja joiden emoyrityksellä on ainakin yhdessä luottolaitoksena toimivassa tytäryhtiössä Ö tytäryrityksessä Õ määräysvalta, toimivaltaisten viranomaisten on Ö olisi Õ kyettävä arvioimaan luottolaitoksen taloudellinen tila Ö asema Õ tällaisessa ryhmässä. Jäsenvaltiot voivat siihen asti, kunnes myöhempi yhteensovittaminen on toteutettu, päättää aiheellisista konsolidointimenetelmistä tämän direktiivin tavoitteen toteuttamiseksi. Toimivaltaisilla viranomaisilla on Ö olisi Õ ainakin oltava käytettävissään keinot, jotka tekevät mahdolliseksi saada tehtävän hoitamiseksi tarpeelliset tiedot kaikista ryhmän yrityksistä. On Olisi järjestettävä eri rahoitusalojen valvonnasta vastuussa olevien viranomaisten välinen yhteistoiminta niiden yritysryhmien osalta, jotka harjoittavat monia rahoitustoiminnan muotoja. Ö Siihen asti kunnes myöhempi yhteensovittaminen on toteutettu, jäsenvaltioiden olisi voitava päättää aiheellisista konsolidointimenetelmistä tämän direktiivin tavoitteen toteuttamiseksi. Õ ê 2000/12/EY johdanto-osan 61 kappale (mukautettu) (53) Jäsenvaltioiden voivat myös Ö olisi voitava Õ kieltäytyä myöntämästä pankkitoimilupaa tai peruuttaa myöntämänsä pankkitoimilupavan, kun on kyse rakenteeltaan tietynlaisista ryhmistä, jotka ne arvioivat sopimattomiksi pankkitoiminnan harjoittamiseen nimenomaan, koska sellaisia rakenteita ei voida valvoa tyydyttävästi. Tältä osin toimivaltaisilla viranomaisilla on Ö pitäisi olla tarvittava Õ tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 2 kohdassa, 14 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 16 artiklassa mainittu toimivalta, jotta taataan luottolaitosten järkevä ja vakaa hoito. ê 2000/12/EY johdanto-osan 62–64 kappale (mukautettu) Jäsenvaltiot voivat myös järjestää soveltuvin menettelyin niiden ryhmien valvonnan, joiden rakennetta tämä direktiivi ei koske. On aiheellista huolehtia tämän direktiivin säännösten täydentämisestä, jotta voitaisin kattaa tällaiset rakenteet sikäli kuin ne yleistyvät. Konsolidoidun valvonnan on katettava kaikki liitteessä I määritellyt liiketoimet. Sen vuoksi kaikki yritykset, jotka harjoittavat pääasiallisesti näitä toimia, on sisällytettävä konsolidoituun valvontaan. Sen vuoksi rahoituslaitoksen määritelmän on katettava kaikki nämä liiketoimet. Direktiivissä 86/635/ETY sekä direktiivissä 83/349/ETY säädetään luottolaitosten konsolidoitujen tilinpäätösten julkaisemista koskevista konsolidointisäännöksistä. Sen vuoksi on mahdollista määritellä tarkemmin toiminnan vakauden konsolidoidussa valvonnassa käytettävät menetelmät. ò uusi (54) Jotta pankkialan sisämarkkinat toimisivat yhä tehokkaammin ja yhteisön kansalaiset voisivat hyötyä asianmukaisesta läpinäkyvyydestä, toimivaltaisten viranomaisten olisi julkistettava riittävän vertailukelpoisesti tapa, jota noudattaen tämä direktiivi pannaan täytäntöön. (55) Jotta vahvistetaan markkinakuria ja kannustetaan luottolaitoksia parantamaan markkinastrategiaansa, riskienvalvontaansa ja sisäistä hallinto-organisaatiotaan, olisi säädettävä luottolaitosten asianmukaisesta tiedonantovelvollisuudesta. ê 2000/12/EY johdanto-osan 66 kappale (mukautettu) (56) Tämän direktiivin alaan sekä muiden luottolaitoksia koskevien direktiivien alaan kuuluvien ongelmien tutkiminen edellyttää toimivaltaisten viranomaisten ja komission yhteistyötä neuvoa-antavassa komiteassa etenkin pyrittäessä tiiviimpään yhteensovittamiseen. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten neuvoa-antavan komitean perustaminen ei estä luottolaitosten liiketoiminnan aloittamista ja sen harjoittamista valvovien viranomaisten muunlaista yhteistyötä eikä etenkään yhteistyötä yhteysryhmässä (groupe de contact), joka on perustettu pankkitoimintaa valvovien viranomaisten välille. ê 2000/12/EY johdanto-osan 67 kappale (mukautettu) (57) Tämän direktiivin teknisiin yksityiskohtaisiin sääntöihin voi määräajoin olla tarpeen pankkialan uusien kehityspiirteiden huomioon ottamiseksi tehdä teknisiä muutoksia. Komissio tekee sille perustamissopimuksen mukaan siirretyn täytäntöönpanovallan nojalla tällaiset tarpeelliset muutokset kuultuaan neuvoa-antavaa pankkikomiteaa. Tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet olisi vahvistettava menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY Ö [19] Õ mukaisesti,. ò uusi (58) Jotta vältetään markkinahäiriöt ja varmistetaan omien varojen kokonaistason jatkuvuus, olisi aiheellista säätää erityisiä siirtymäjärjestelyitä. (59) Vähimmäispääomavaatimuksia koskevien sääntöjen riskiherkkyyden vuoksi olisi toivottavaa seurata, onko niillä tuntuvia vaikutuksia suhdannekiertoon. Komission olisi otettava huomioon Euroopan keskuspankin näkemykset ja raportoitava näistä kysymyksistä Euroopan parlamentille ja neuvostolle. ê 2000/12/EY johdanto-osan 68 kappale (mukautettu) Tämän direktiivin 36 artiklan 1 kohdan mukaan sallitaan osuuskunta- tai rahastomuotoisten luottolaitosten käsitellä lainanottajien yhteisvastuullisia sitoumuksia, 34 artiklan 2 kohdan 7 alakohdassa tarkoitettuina omina varoina. Tanskan hallitus on ilmaissut olevansa erittäin kiinnostunut siitä, että sen muutamat osuuskunta- tai rahastomuotoiset kiinnitysluottolaitokset muunnettaisiin julkisiksi osakeyhtiöiksi. Tämän muutoksen helpottamiseksi tai sen mahdollistamiseksi on välttämätöntä säätää tilapäisesti poikkeuksesta, jolla sallitaan niiden sisällyttää osan yhteisvastuullisista sitoumuksista omiin varoihin. Tällä tilapäisellä poikkeuksella ei saisi olla haitallisia vaikutuksia luottolaitosten väliseen kilpailuun. ê 2000/12/EY johdanto-osan 69–71 kappale (69) Luottolaitosten asunto-obligaatioiden omistuksen painottaminen 20 prosentilla saattaa aiheuttaa häiriöitä sellaisilla kansallisilla rahoitusmarkkinoilla, joilla nämä sijoitusvälineet ovat keskeisiä. Siinä tapauksessa toteutetaan väliaikaiset toimenpiteet 10 prosentin riskipainotuksen soveltamiseksi. Arvopaperistamismarkkinat kehittyvät nopeasti. Sen vuoksi on toivottavaa, että komissio tarkastelee jäsenvaltioiden kanssa esinevakuudellisten arvopapereiden vakavaraisuusvalvonnan kannalta asianmukaista kohtelua ja esittää ennen 22 päivää kesäkuuta 1999 ehdotuksia, joiden tarkoituksena on mukauttaa olemassa oleva lainsäädäntö vakavaraisuusvalvonnan kannalta asianmukaisen kohtelun määrittämiseksi esinevakuudellisille arvopapereille. Toimivaltaiset viranomaiset voivat sallia 50 prosentin painotuksen sellaisten varojen osalta, joiden vakuutena on kiinnitys toimisto- tai monitoimiliiketiloihin 31 päivään joulukuuta 2006 saakka. Kiinnitetty omaisuus on arvioitava erittäin tiukkoja perusteita noudattaen ja arviointi on uusittava säännöllisesti liiketilamarkkinoiden kehityksen huomioon ottamiseksi. Omaisuuden on oltava omistajan käytössä tai tämän vuokralle antama. Tämä 50 prosentin painotus ei koske kiinteistönjalostukseen annettuja lainoja. (70) Suuria riskikeskittymiä koskevien säännösten sopusointuisen täytäntöönpanon varmistamiseksi on suotavaa, että jäsenvaltioille sallitaan säätää kaksivaiheisesti uusien rajoituksien soveltamisesta. Pienten luottolaitosten osalta pidempi siirtymäkausi voi olla perusteltu siltä osin kuin 25 prosentin säännön liian pikainen soveltaminen voi vähentää niiden luotonantotoimintaa liian nopeasti. (71) Myös luottolaitosten uudelleenorganisoinnin ja toiminnan lopettamisen edellytysten yhdenmukaistaminen jatkuu. ê 2000/12/EY johdanto-osan 72 kappale (mukautettu) (60) On Ö Olisi Õ myös yhdenmukaistettava tarpeelliset välineet luottolaitosten maksuvalmiusriskien valvomiseksi. ê 2000/12/EY johdanto-osan 73 kappale (mukautettu) Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa niiden on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä liitteessä V olevassa B osassa tarkoitetut direktiivit, ò uusi (61) Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan periaatteita yhteisön lainsäädännön yleisinä oikeusperiaatteina. (62) Velvoite saattaa tämä direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä olisi rajattava niihin säännöksiin, joiden sisältö on muuttunut aiempiin direktiiveihin verrattuna. Velvoite saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä ne säännökset, joiden sisältö ei ole muuttunut, on voimassa aiempien direktiivien nojalla. (63) Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa niiden on saatettava liitteessä XIII olevassa B osassa mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä, ê 2000/12/EY OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: ò uusi SISÄLLYSLUETTELO I OSASTO || KOHDE, SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT II OSASTO || LUOTTOLAITOSTEN TOIMINNAN ALOITTAMISTA JA HARJOITTAMISTA KOSKEVAT EDELLYTYKSET III OSASTO || SÄÄNNÖKSET SIJOITTAUTUMISOIKEUDESTA JA PALVELUJEN TARJOAMISEN VAPAUDESTA 1 jakso || Luottolaitokset 2 jakso || Rahoituslaitokset 3 jakso || Sijoittautumisoikeuden käyttö 4 jakso || Palvelujen tarjoamisen vapauden käyttö 5 jakso || Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toimivalta IV OSASTO || SUHTEET KOLMANSIIN MAIHIN 1 jakso || Kolmansien maiden yrityksistä ilmoittaminen ja näiden maiden markkinoille pääsyn edellytykset 2 jakso || Konsolidoitua valvontaa koskeva yhteistyö kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa V OSASTO || VAKAVARAISUUSVALVONNAN JA TIEDONANTOVELVOLLISUUDEN PERIAATTEET JA TEKNISET VÄLINEET 1 luku || Vakavaraisuusvalvonnan periaatteet 1 jakso || Kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivalta 2 jakso || Tietojenvaihto ja salassapitovelvollisuus 3 jakso || Tilinpäätöksen ja konsolidoidun tilinpäätöksen lakisääteisestä tarkastuksesta vastuussa olevien henkilöiden velvollisuudet 4 jakso || Oikeus määrätä seuraamuksia ja muutoksenhakuoikeus 2 luku || Vakavaraisuusvalvonnan tekniset välineet 1 jakso || Omat varat 2 jakso || Riskeiltä suojautuminen 1 alajakso || Soveltamistaso 2 alajakso || Vaatimusten laskeminen 3 alajakso || Omien varojen vähimmäistaso 3 jakso || Luottoriskin vähimmäispääomavaatimukset 1 alajakso || Standardimenetelmä 2 alajakso || Sisäisten luottoluokitusten menetelmä 3 alajakso || Luottoriskien vähentäminen 4 alajakso || Arvopaperistaminen 4 jakso || Operatiivisen riskin vähimmäispääomavaatimukset 5 jakso || Suuret riskikeskittymät 6 jakso || Määräosuus muissa yrityksissä kuin luotto- tai rahoituslaitoksissa 3 luku || Luottolaitosten pääomanhallintaprosessi 4 luku || Toimivaltaisten viranomaisten suorittama valvonta ja tiedonantovelvollisuus 1 jakso || Valvonta 2 jakso || Toimivaltaisten viranomaisten tiedonantovelvollisuus 5 luku || Luottolaitosten tiedonantovelvollisuus VI OSASTO || TÄYTÄNTÖÖNPANOVALTA VII OSASTO || SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET 1 luku || Siirtymäsäännökset 2 luku || Loppusäännökset LIITE I || Luettelo vastavuoroisesti tunnustetuista liiketoimista LIITE II || Taseen ulkopuolisten erien luokitus LIITE III || Johdannaissopimusten käsittely LIITE IV || Johdannaissopimusten lajit LIITE V || Riskien luokittelun ja käsittelyn tekniset kriteerit LIITE VI || Standardimenetelmä LIITE VI - 1 osa || Riskipainot LIITE VI - 2 osa || Luottoluokituslaitosten hyväksyminen ja niiden luottoluokitusten kuvaus LIITE VI - 3 osa || Luottoluokituslaitosten antamien luokitusten käyttö riskipainojen määrityksessä LIITE VII || Sisäisten luottoluokitusten menetelmä (IRB-menetelmä, IRBA) LIITE VII – 1 osa || Riskipainotettujen saamisten ja odotettujen tappioiden yhteismäärä LIITE VII – 2 osa || PD, LGD ja juoksuaika LIITE VII – 3 osa || Vastuuarvo LIITE VII – 4 osa || IRB-menetelmän soveltamisen vähimmäisvaatimukset LIITE VIII || Luottoriskin vähentäminen LIITE VIII – 1 osa || Hyväksyttävyys LIITE VIII – 2 osa || Vähimmäisvaatimukset LIITE VIII – 3 osa || Luottoriskin vähentämisen vaikutusten laskeminen LIITE VIII – 4 osa || Maturiteettierot LIITE VIII – 5 osa || Luottoriskin vähentämismenetelmien yhdistelmät standardimenetelmässä LIITE VIII – 6 osa || Saamisten koriin sovellettavat luottoriskin vähentämismenetelmät LIITE IX || Arvopaperistaminen LIITE IX – 1 osa || Liitteessä X käytettävät määritelmät LIITE IX – 2 osa || Vähimmäisvaatimukset, jotka koskevat merkittävän luottoriskin siirron sekä arvopaperistetuille vastuille laskettavan riskipainotettujen saamisten ja odotettujen tappioiden yhteismäärän hyväksymistä LIITE IX – 3 osa || Ulkoiset luottoluokitukset LIITE IX – 4 osa || Laskenta LIITE X || Operatiivinen riski LIITE X – I osa || Perusmenetelmä LIITE X – 2 osa || Standardimenetelmä LIITE X – 3 osa || Kehittynyt menetelmä LIITE X – 4 osa || Eri menetelmien yhdistelmät LIITE X – 5 osa || Tappiotyyppien luokittelu LIITE XI || Toimivaltaisten viranomaisten suorittaman tarkastelun ja arvioinnin tekniset kriteerit LIITE XII || Tietojen julkistamisen tekniset kriteerit LIITE XII – 1 osa || Yleiset kriteerit LIITE XII – 2 osa || Yleiset vaatimukset LIITE XII – 3 osa || Ehdot yksittäisten välineiden tai menetelmien käytölle LIITE XIII – A osa || Kumotut direktiivit ja niiden muutokset (joita tarkoitetaan 158 artiklassa) LIITE XIII – B osa || Määräajat kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle (joita tarkoitetaan 157 artiklassa) LIITE XIV || Vastaavuustaulukko ê 2000/12/EY (mukautettu) I OSASTO ÖKOHDE, SOVELTAMISALA JA Õ MÄÄRITELMÄT JA SOVELTAMISALA ê 2000/12/EY 2 artiklan 1 ja 2 kohta (mukautettu) 1 artikla 1. Tässä direktiivissä sovelletaan Ö vahvistetaan säännöt, jotka koskevat Õ luottolaitosten liiketoiminnan aloittamista ja sen harjoittamista Ö sekä luottolaitosten vakavaraisuuden valvontaa Õ. Sitä sovelletaan kaikkiin luottolaitoksiin. 2. Rahoitushallintayhtiöihin ja monialan hallintayhtiöihin Ö Rahoitusalan holdingyhtiöihin ja monialan holdingyhtiöihin Õ, joiden kotipaikka on yhteisössä, sovelletaan myös 25 ja 52–56 Ö 39 Õ artiklaa Ö ja V osaston 4 luvun 1 jaksoa Õ. 3. Laitoksia, jotka ovat 3 kohdan Ö 5 artiklan Õ nojalla pysyvästi poissuljettuja laitoksia, lukuun ottamatta kuitenkaan jäsenvaltioiden keskuspankkeja, pidetään rahoituslaitoksina 25 ja 52–56 Ö 39 Õ artiklaa Ö ja V osaston 4 luvun 1 jaksoa Õ sovellettaessa. ê 2000/12/EY 2 artiklan 3 kohta (mukautettu) 2 artikla Tätä direktiiviä ei sovelleta Ö seuraaviin Õ: – jäsenvaltioiden keskuspankkeihin, – postisiirtoa hoitaviin laitoksiin, – Belgiassa seuraavaan laitokseen: "Institut de Réescompte et de Garantie / Herdiscontering- en Waarborginstituut", – Tanskassa seuraaviin laitoksiin: "Dansk Eksportfinansieringsfond", "Danmarks Skibskreditfond" ja "Dansk Landbrugs Realkreditfond", – Saksassa seuraavaan laitokseen: "Kreditanstalt für Wiederaufbau", yrityksiin, joita "Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz"-lain nojalla pidetään osana valtion asuntopolitiikkaa ja jotka eivät pääasiallisesti harjoita pankkitoimintaa, sekä yrityksiin, joita kyseisen lain nojalla pidetään voittoa tavoittelemattomina asuntoalan yrityksinä, – Kreikassa seuraaviin laitoksiin: ”Ελληνική Τράπεζα Βιομηχανικής Αναπτύξεως,” (Elliniki Trapeza Viomichanikis Anaptyxeos), ”Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων” (Tamio Parakatathikon kai Danion) ja ”Ταχυδρομικό Ταμιευτήριο” (Tachidromiko Tamieftirio), – Espanjassa seuraavaan laitokseen: "Instituto de Crédito Oficial", – Ranskassa seuraavaan laitokseen: "Caisse des dépôts et consignations", – Irlannissa "credit unions"- ja "friendly societes" -luotto-osuuskuntiin, – Italiassa seuraavaan laitokseen: "Cassa Depositi e Prestiti", – Alankomaissa seuraaviin laitoksiin: "Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV", "NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij", "NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering", sekä "Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV", – Itävallassa yrityksiin, joita pidetään voittoa tavoittelemattomina rakennusalan yrityksinä, sekä "Österreichische Kontrollbank AG" -pankkiin, – Portugalissa "Caixas Económicas" -laitoksiin, jotka ovat olemassa 1 päivänä tammikuuta 1986 ja jotka eivät ole osakeyhtiömuotoisia, ja "Caixa Económica Montepio Geral" -laitokseen, – Suomessa seuraaviin laitoksiin: "Teollisen yhteistyön rahasto Oy / Fonden för industriellt samarbete Ab" ja "Kera Oy / Kera Ab", – Ruotsissa seuraavaan laitokseen: "Svenska Skeppshypotekskassan", – Yhdistyneessä kuningaskunnassa seuraaviin laitoksiin: "National Savings Bank", "Commonwealth Development Finance Company Ltd", "Agricultural Mortgage Corporation Ltd", "Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd", "Crown Agents for Overseas Governments and Administrations", luotto-osuuskuntiin sekä kunnallisiin pankkeihin. êVuoden 2003 liittymisasiakirja – Latviassa ”krājaizdevu sabiedrības” -laitoksiin, joita ”kriājaizdevu sabiedrību likums” -lain nojalla pidetään rahoituspalveluja ainoastaan jäsenilleen tarjoavina osuustoiminnallisina yrityksinä, – Liettuassa ”kredito unijos” -laitoksiin, muihin kuin ”Centrinė kredito unija”, – Unkarissa seuraaviin laitoksiin: ”Magyar Fejlesztési Bank Rt.” ja ”Magyar Export-Import Bank Rt.”, – Puolassa seuraaviin laitoksiin: ”Spółdzielcze Kasy Oszczdno.ciowo - Kredytowe” ja ”Bank Gospodarstwa Krajowego”. êDirektiivi 2004/xx/EY 3 artiklan 1 kohta (mukautettu) 4. Komissio päättää 60 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti kaikista 3 kohdan luetteloon tehtävistä muutoksista." ê 2000/12/EY 2 artiklan 5 ja 6 kohta (mukautettu) 3 artikla 1. Luottolaitokset, jotka Ö Yksi tai useampi luottolaitos, joka Õ 15 päivänä joulukuuta 1977 sijaitsi samassa jäsenvaltiossa ja joka mainittuna päivänä kuului pysyvästi niitä valvovaan ja samaan jäsenvaltioon sijoittautuneeseen keskuslaitokseen, voidaan vapauttaa 6 Ö 7 artiklan ja 11 Õ artiklan 1 kohdan sekä 8 ja 59 artiklan edellytyksistä, jos viimeistään 15 päivänä joulukuuta 1979 kansallisessa lainsäädännössä on säädetty, että: a) keskuslaitoksen ja siihen kuuluvien laitosten sitoumukset ovat yhteisvastuullisia tai keskuslaitos takaa siihen kuuluvien laitosten sitoumukset kokonaisuudessaan, b) keskuslaitoksen ja kaikkien siihen kuuluvien laitosten vakavaraisuutta ja maksuvalmiutta valvotaan kokonaisuudessaan konsolidoitujen tilinpäätösten perusteella, c) keskuslaitoksen johdolla on valtuudet antaa ohjeita siihen kuuluvien laitosten johdolle. Ensimmäisessä kohdassa Ö alakohdassa Õ säädetty koskee myös paikallisesti toimivia luottolaitoksia, jotka on 15 päivän joulukuuta 1977 jälkeen liitetty Ö pysyvästi Õ ensimmäisessä kohdassa Ö alakohdassa Õ tarkoitettuun keskuslaitokseen, jos ne muodostavat tavanomaisen osan keskuslaitokseen kuuluvaa verkkoa. êDirektiivi 2004/xx/EY 3 artiklan 2 kohta (mukautettu) Muita kuin hiljattain mereltä vallatuille alueille perustettuja luottolaitoksia tai olemassa olevista, keskuslaitoksesta riippuvista tai toiminnastaan sille vastuussa olevista luottolaitoksista sulautumalla tai jakautumalla muodostuneita luottolaitoksia varten komissio voi 60 artiklan 2 kohdassa Ö 150 artiklassa Õ säädetyn menettelyn mukaisesti antaa lisäsäännöksiä toisen kohdan soveltamisesta, mukaan lukien vapauttamista koskevien ensimmäisen kohdan säännösten kumoaminen, jos se katsoo, että sellaisten uusien laitosten liittämisellä, joita toisessa kohdassa säädetyt järjestelyt koskevat, saattaisi olla kielteinen vaikutus kilpailuun. ê 2000/12/EY 2 artiklan 5 ja 6 kohta (mukautettu) 2. Luottolaitos, joka 5 kohdan ensimmäisen kohdan määritelmän mukaisesti on sidoksissa samassa jäsenvaltiossa sijaitsevaan keskuselimeen, Ö Edellä 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu luottolaitos Õ voidaan vapauttaa 5 Ö 9 ja 10 Õ artiklan sekä 40-51 ja 65 artiklan Ö V osaston 2 luvun 2, 3, 4, 5 ja 6 jakson sekä 3 luvun Õ soveltamisesta sillä edellytyksellä ja rajoittamatta kyseisten säännösten soveltamista keskuslaitokseen, että keskuslaitoksen ja siihen sidoksissa olevien laitosten muodostama kokonaisuus on Ö kuuluu Õ konsolidoinnin perusteella edellä mainittujen Ö kyseisten Õ säännösten alainen Ö soveltamisalaan Õ. Vapautuksen ollessa kyseessä sovelletaan Ö 16, 23, 24, 25 artiklaa, 26 artiklan 1–3 kohtaa, 28 artiklaa ja 29–37 artiklaa Õ 13, 18, 19 artiklaa, 20 artiklan 1-6 kohtaa, 21 ja 22 artiklaa kokonaisuuteen, jonka muodostavat keskuselin Ö keskuslaitos Õ ja siihen liittyvät laitokset. ê2000/12/EY 1 artikla (mukautettu) 4 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan Ö sovelletaan seuraavia määritelmiä Õ: ê2000/28/EY 1 artiklan 1–5 kohta (mukautettu) (1) ’luottolaitoksella’ tarkoitetaan: a) yritystä, jonka liiketoimintanaan vastaanottaa yleisöltä talletuksia tai muita takaisinmaksettavia varoja ja myöntää luottoja omaan lukuunsa; tai b) 18 päivänä syyskuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/46/EY tarkoitettua sähköisen rahan liikkeeseenlaskijaa[20]. Luottolaitoksena pidetään konsolidoinnin perusteella tapahtuvan valvonnan soveltamisessa 1 alakohdan mukaista luottolaitosta tai jokaista julkista tai yksityistä yritystä, joka vastaa 1 alakohdan määritelmää ja joka on saanut toimiluvan kolmannessa maassa. Luottolaitoksena pidetään suurten riskien valvonnassa ja tarkastamisessa 1 alakohdan mukaista luottolaitosta, mukaan lukien tällaisen luottolaitoksen sivukonttorit kolmansissa maissa, ja jokaista yksityistä tai julkista yritystä, mukaan lukien sen sivukonttorit, joka vastaa 1 alakohdan määritelmää ja joka on saanut toimiluvan kolmannessa maassa; (2) ’toimiluvalla’ Ö tarkoitetaan Õ viranomaisten missä tahansa muodossa antamaa asiakirjaa, jolla luottolaitokselle annetaan lupa harjoittaa liiketoimintaansa; (3) ’sivukonttorilla’ Ö tarkoitetaan Õ liiketoimipaikkaa, joka on luottolaitoksesta oikeudellisesti riippuvainen osa ja jossa harjoitetaan suoraan kaikkia tai joitain luottolaitosten liiketoimintaan olennaisesti kuuluvia toimia; yhteen jäsenvaltioon luottolaitoksen perustamia useita liiketoimipaikkoja pidetään yhtenä sivukonttorina niiden lukumäärästä rippumatta silloin, kun luottolaitoksen kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa; (4) ’toimivaltaisilla viranomaisilla’ Ö tarkoitetaan Õ kansallisia toimivaltaisia viranomaisia, joilla on toimivalta lain tai muun säädöksen perusteella valvoa luottolaitoksia; (5) ’rahoituslaitoksella’ Ö tarkoitetaan Õ muuta yritystä kuin luottolaitosta, jonka pääasiallisena toimintana on hankkia omistusyhteyksiä Ö omistusosuuksia Õ tai harjoittaa yhtä tai useampaa liitteessä I olevassa 2–12 kohdassa lueteltua toimintaa; ò uusi (6) ’laitoksella’ tarkoitetaan V osaston 2 luvun 2 ja 3 jaksossa [neuvoston direktiivin 96/3/ETY[21] 2 artiklan 3 kohdassa] määriteltyjä laitoksia; ê2000/12/EY 1 artiklan 6–8 kohta (mukautettu) (7) ’kotijäsenvaltiolla’ Ö tarkoitetaan Õ jäsenvaltiota, jossa luottolaitokselle on 4-11 Ö 6–9 ja 11–14 Õ artiklan mukaisesti myönnetty toimilupa; (8) ’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ Ö tarkoitetaan Õ jäsenvaltiota, jossa luottolaitoksella on sivukonttori tai jossa se tarjoaa palveluja; (9) ’määräämisvallalla’ Ö määräysvallalla’ tarkoitetaan Õ direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan määritelmän mukaista suhdetta emoyrityksen ja tytäryhtiön Ö tytäryrityksen Õ välillä tai samanluonteista suhdetta minkä tahansa luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön ja yrityksen välillä; ê 2002/87/EY 29 artiklan 1 kohdan a alakohta (mukautettu) ð uusi (10) ’omistusyhteydellä’ konsolidoinnin perusteella tapahtuvan valvonnan soveltamisessa ja 34 Ö 57 Õ artiklan 2 kohdan 15 ja 16 Ö o ja p alakohdan, 71–73 artiklan ja V osaston 4 luvun Õ soveltamiseksi Ö tarkoitetaan neuvoston Õ direktiivin 78/660/ETYÖ [22] Õ 17 artiklan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettua omistusyhteyttä tai vähintään 20 prosentin suoraa tai välillistä omistusosuutta yrityksen äänioikeudesta tai pääomasta; ê 2000/12/EY 1 artiklan 10–13 kohta (mukautettu) (11) ’määräosuudella’ sitä, että omistaa yrityksen äänioikeudesta tai pääomasta suoraan tai välillisesti Ö tarkoitetaan suoraa tai välillistä omistusosuutta yrityksessä, kun tämä osuus on Õ vähintään 10 prosenttia taikka jonka Ö pääomasta tai äänioikeuksista tai kun sen Õ nojalla on mahdollista vaikuttaa huomattavasti sen Ö kyseisen Õ yrityksen johtamiseen, jossa omistusyhteys on. Ö ; Õ (12) "perustamispääomalla" 34 artiklan 2 kohdan 1 ja 2 alakohdan mukaista pääomaa; (12) ’emoyrityksellä’ Ö tarkoitetaan: Õ a) direktiivin 83/349/ETY 1 ja 2 artiklan määritelmän mukaista emoyritystä; b) Konsolidoinnin perusteella tapahtuvan valvonnan soveltamisessa ja suurten riskien valvonnassa pidetään emoyrityksenä: Ö71–73 artiklan, V osaston 2 luvun 5 jakson ja 4 luvun soveltamiseksi Õ direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua emoyritystä sekä kaikkia muita yrityksiä, joilla on toimivaltaisten viranomaisten mukaan tosiasiassa määräävä vaikutusvalta toiseen yritykseen; (13) ’tytäryhtiöllä’ Ö tytäryrityksellä’ tarkoitetaan: Õ a) direktiivin 83/349/ETY 1 ja 2 artiklan määritelmän mukaista tytäryritystä; b) Konsolidoinnin perusteella tapahtuvan valvonnan soveltamisessa ja suurten riskien valvonnassa pidetään emoyrityksenä: Ö 71–73 artiklan V osaston 2 luvun 5 jakson ja 4 luvun soveltamiseksi Õ direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tytäryritystä sekä kaikkia muita yrityksiä, joihin emoyritys toimivaltaisten viranomaisten mukaan käyttää määräävää vaikutusvaltaa; jokaisen tytäryrityksen tytäryritys katsotaan kuuluvan emoyritykseen, joka on näiden tytäryritysten johdossa; ò uusi (14) ’jäsenvaltiossa emoyrityksenä toimivalla luottolaitoksella’ tarkoitetaan luottolaitosta, jolla on tytäryrityksenä luottolaitos tai rahoituslaitos tai jolla on omistusyhteys tällaiseen laitokseen ja joka ei ole itse toisen samassa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolaitoksen tytäryritys tai samassa jäsenvaltiossa perustetun rahoitusalan holdingyhtiön tytäryritys ja johon millään toisella samassa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneella luottolaitoksella ei ole omistusyhteyttä; (15) ’jäsenvaltiossa emoyrityksenä toimivalla rahoitusalan holdingyhtiöllä’ tarkoitetaan rahoitusalan holdingyhtiötä, joka ei ole itse minkään samassa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolaitoksen tytäryritys tai samassa jäsenvaltiossa perustetun rahoitusalan holdingyhtiön tytäryritys; (16) ’Euroopan unionissa emoyrityksenä toimivalla luottolaitoksella’ tarkoitetaan jäsenvaltiossa emoyrityksenä toimivaa luottolaitosta, joka ei ole minkään toisen jossakin jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolaitoksen tytäryritys eikä minkään jossakin jäsenvaltiossa perustetun rahoitusalan holdingyhtiön tytäryritys ja johon millään muulla jossakin jäsenvaltiossa toimiluvan saaneella luottolaitoksella ei ole omistusyhteyttä; (17) ’Euroopan unionissa emoyrityksenä toimivalla rahoitusalan holdingyhtiöllä’ tarkoitetaan jäsenvaltiossa emoyrityksenä toimivaa rahoitusalan holdingyhtiötä, joka ei ole minkään jossakin jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolaitoksen tytäryritys; ê 2000/12/EY 1 artiklan 14–18 kohta (mukautettu) (14) "A alueella" kaikkia jäsenvaltioita ja kaikkia muita maita, jotka ovat Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) täysjäseniä, sekä maita, jotka ovat solmineet erityisiä lainanantosopimuksia Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) kanssa valuuttarahaston ns. yleisten lainajärjestelyjen (GAB) puitteissa. Kuitenkin jokainen maa, joka järjestelee uudelleen ulkomaanvelkansa aikaa, poistetaan "A alue" -luokituksesta viiden vuoden ajaksi; (15) "B alueella" kaikkia maita, jotka eivät kuulu A alueeseen; (16) "A alueen luottolaitoksella" kaikkia jäsenvaltioissa toimiluvan saaneita luottolaitoksia 4 artiklan mukaisesti, mukaan lukien niiden kolmansissa maissa olevat sivukonttorit, ja kaikkia 1 kohdan 1 alakohdan määäritelmän mukaisia yksityisiä ja julkisia yrityksiä, joilla on toimilupa muissa A alueen maissa niiden sivukonttorit mukaan lukien; (17) "B alueen luottolaitoksilla" kaikkia 1 kohdan 1 alakohdan määritelmän mukaisia yksityisiä ja julkisia A alueen ulkopuolella toimiluvan saaneita yrityksiä mukaan lukien niiden yhteisössä olevat sivukonttorit; (18) "muulla kuin pankkialalla" kaikkia muita lainanottajia kuin 16 ja 17 kohdassa määriteltyjä luottolaitoksia, keskuspankkeja ja keskushallintoa, aluehallintoa ja kunnallisia viranomaisia, Euroopan yhteisöjä, Euroopan investointipankkia (EIP) ja 19 alakohdassa määriteltyjä monenkeskisiä kehityspankkeja; ê 2004/69/EY 1 artikla (mukautettu) "monenkeskisillä kehityspankeilla" Kansainvälistä jäeenrakennuspankkia, Kansainvälistä rahoitusyhtiötä, Latinalaisen Amerikan kehityspankkia, Aasian kehityspankkia, Afrikan kehityspankkia, Euroopan neuvoston asutusrahastoa, Pohjoismaiden Investointipankkia ja Karibian alueen kehityspankkia; Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankkia, Euroopan investointirahastoa, Keski-Amerikan rahoitusyhtiötä ja Monenkeskistä investointitakuulaitosta; ê 2000/12/EY 1 artiklan 20 kohta (20) "korkean riskin, keskimääräisen riskin, keskimääräisen/alhaisen riskin tai alhaisen riskin" sisältävillä taseen ulkopuolisilla erillä 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja ja liitteessä II lueteltuja eriä; ò uusi (18) ’julkisyhteisöillä ja julkisoikeudellisilla laitoksilla’ tarkoitetaan yleishyödyllisiä hallintoyksiköitä, jotka vastaavat toiminnastaan keskushallinnolle, aluehallinnolle ja paikallisviranomaisille, tai viranomaisia, jotka toimivaltaisten viranomaisten mukaan hoitavat samoja tehtäviä kuin alue- ja paikallisviranomaiset; ê 2002/87/EY 29 artiklan 1 kohdan b alakohta (mukautettu) (19) 'rahoitusalan holdingyhtiöllä' Ö tarkoitetaan Õ rahoituslaitosta, jonka tytäryhtiöt Ö tytäryritykset Õ ovat yksinomaan tai pääasiallisesti luotto- tai rahoituslaitoksia, ja tällaisista tytäryrityksistä vähintään yksi on luottolaitos, ja joka ei ole finanssiryhmittymään kuuluvien luottolaitosten, vakuutusyritysten ja sijoituspalveluyritysten lisävalvonnasta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/87/EY[23] tarkoitettu rahoitusalan sekaholdingyhtiö; (20) 'monialan holdingyhtiöllä' Ö tarkoitetaan Õ emoyritystä, joka on muu kuin rahoitusholdingyhtiö Ö rahoitusalan holdingyhtiö Õ tai luottolaitos tai direktiivissä 2002/87/EY tarkoitettu rahoitusalan sekaholdingyhtiö ja jonka tytäryrityksistä vähintään yksi on luottolaitos; ê 2000/12/EY 1 artiklan 23 kohta (mukautettu) (21) ’pankkitoimintaa avustavia palveluja tuottavalla yrityksellä’ Ö tarkoitetaan Õ yritystä, jonka pääasiallisessa liiketoiminnassa on kyse kiinteistöjen hallinnasta tai hoidosta, tietopalvelujen hoidosta tai kaikesta muusta vastaavasta toiminnasta, jonka ominaispiirteenä on, että se on yhden tai useamman luottolaitoksen toimintaa avustavaa, ò uusi (22) ’operatiivisella riskillä’ tarkoitetaan riittämättömistä tai epäonnistuneista sisäisistä prosesseista, henkilöstöstä ja järjestelmistä tai ulkoisista tapahtumista aiheutuvan tappion riskiä, mukaan lukien oikeudellinen riski; ê 2000/12/EY 1 artiklan 24 kohta (mukautettu) ”riskillä” sovellettaessa 48, 49 ja 50 artiklaa 43 artiklassa ja liitteessä II ja IV tarkoitettuja varoja ja taseen ulkopuolisia eriä kuitenkaan soveltamatta näissä säännöksissä säädettyjä painotuksia tai riskiryhmi