Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Sosiaali- ja työllisyyspolitiikan laadun parantaminen"



Virallinen lehti nro C 311 , 07/11/2001 s. 0054 - 0059



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Sosiaali- ja työllisyyspolitiikan laadun parantaminen" (2001/C 311/12) Komissio päätti 25. kesäkuuta 2001 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Sosiaali- ja työllisyyspolitiikan laadun parantaminen". Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 5. syyskuuta 2001. Esittelijä oli Jean-Michel Bloch-Lainé. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 12. ja 13. syyskuuta 2001 pitämässään 384. täysistunnossa (syyskuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 86 ääntä puolesta, ei yhtään vastaan yhden pidättyessä äänestämästä. ESIPUHE Käsillä olevan lausunnon aihe on "Sosiaali- ja työllisyyspolitiikan laadun parantaminen". Lausunnossa käsitellään kuitenkin pääasiassa työn laatua ja vain pintapuolisesti toista, huomattavasti laajempaa osa-aluetta, koska komitea on täysin selvillä sosiaalipolitiikan eri osa-alueiden ja työn laadun välisestä vuorovaikutuksesta. Työn laatu riippuu tietenkin ulkopuolisista tekijöistä ja etupäässä johdonmukaisesta ja asianmukaisesta sosiaalipolitiikasta. Lausuntoa pohjustaessaan asiasta vastanneella valmisteluryhmällä ei ollut käytössään Euroopan komission aiheesta laatimaa tiedonantoa, jota tällöin juuri valmisteltiin. Asetetuissa määräajoissa ei toisaalta voitu laatia tekstiä, jossa olisi käsitelty koko aihetta muuta kuin pintapuolisesti. Lopuksi on mainittava ennen kaikkea, että lausunnon tarkoituksena oli pääasiassa vastata Belgian työllisyys- ja yhdenvertaisuusministeriön nimenomaiseen pyyntöön laatia aiheesta lausunto. TSK:n puheenjohtajalle osoitetussa viestissä korostettiin, että työn laadun parantaminen on asetettu tärkeälle sijalle Belgian puheenjohtajakauden ohjelmassa. 1. Johdanto: yleispohdintoja 1.1. Euroopan unionin valtiot ja toimielimet ovat jo kauan pitäneet "työn laatua" tärkeänä kysymyksenä. Aiheesta on laadittu useita korkeatasoisia selvityksiä, joista mainittakoon erityisesti Jacques Delorsin aloitteesta laadittu valkoinen kirja "Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys". Tärkeä välitavoite saavutettiin laadittaessa Lissabonin Eurooppa-neuvoston suuntaviivat. Niissä todetaan "aktiivisessa politiikassa" tarvittavan "kokonaisstrategiaa", joka ei tarkoita vain työpaikkojen "määrän lisäämistä" vaan myös "laadun parantamista". Nizzaan kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa jatkettiin ja kehitettiin tätä työtä ja laajennettiin sen alaa Euroopan sosiaalisen toimintaohjelman hyväksymisen jälkeen. Lopulta Tukholmassa muotoiltiin seuraavana vuonna päätelmät, joissa kehitettiin ja tarkennettiin toteutettavien toimien alaa. Laadituissa päätelmissä asetettiin selkeät ja kunnianhimoiset tavoitteet. 1.2. Aihe "työn laatu" on siis oma erillinen aiheensa unionin toimielimissä käytävissä, eurooppalaista yhteiskuntamallia koskevissa keskusteluissa ja unionin taloudellisessa strategiassa (vrt. Lissabonin Eurooppa-neuvosto). 1.2.1. Aiheen tervetullut esiin ottaminen on osa johdonmukaista kehitystä, jossa myönnetään sosiaalipolitiikan olevan, mikäli se on asianmukaista, tuottavan tehokkuuden ja kilpailukyvyn merkittävä tekijä. 1.2.2. Euroopan rakennustyössä korostetaan hellittämättä laadusta huolehtimista. Elämänlaatu riippuu eittämättä pitkälti paitsi tietenkin tarjolla olevien työpaikkojen määrästä myös työoloista: valinnanvapaus, ihmisarvon kunnioittaminen, kohtelun yhdenvertaisuus, kohtuullinen palkkaus, työskentelyolosuhteet, ympäristö, työsuojelu, koulutusmahdollisuudet, motivoiminen, työntekijöiden kuuleminen ja osallistuminen, jne. 1.2.3. Euroopan rakennustyön toimijat ovat osoittaneet halunsa edistää kaikin tavoin unionin alueella luotavien työpaikkojen tuottamaa lisäarvoa ja henkistä kehitystä. On tärkeää huolehtia tunnollisesti tämän tavoitteen saavuttamisesta ja arvioida kehitystä ja saavutuksia sekä ryhtyä kaikkiin tarvittaviin toimiin tosiasioiden saamiseksi vastaamaan ilmaistuja aikomuksia. 1.2.4. Euroopan unionilla on yhdessä jäsenvaltioiden kanssa käytettävissään järjestelmällisen selvitys- ja analyysityön keinoja, joiden avulla voidaan huolehtia laadukkaiden työpaikkojen luomisesta ensisijaisena tavoitteena. 1.3. Aihe on kiistatta monimutkainen, mutta se ei oikeuta myöntämään oikeaksi joskus esitettävää väitettä, joka on ilmaistu - tämän asenteen vastustamiseksi - myös ILO:n hiljattain julkaistussa asiakirjassa(1): "Asianmukaisen työn normeja ei voida soveltaa hyvin erilaisiin tilanteisiin ja maihin ilman että ne suhteellistetaan ja siten vesitetään niiden todellinen sisältö." On selvää, että olosuhteet ovat erilaisia eri kansantalouksissa; odotettavissa oleva tuotantovauhti ja voittomarginaalit eivät ole kaikkialla samat ja laadun määrittelemisen subjektiivisuus on tälläkin alalla usein huomattavaa. 1.4. Käsillä olevassa lausunnossa keskitytään seuraaviin kolmeen kysymykseen: - tiettyjen havaintojen korostaminen - muutamien keskeisten aiheiden esille ottaminen - tiettyjen suositusten antaminen. 2. Havaintoja 2.1. Havaintoja voidaan tehdä moninaisista asiakirjalähteistä, joissa on sovellettu hyvinkin erilaisia metodologisia periaatteita. Esimerkiksi Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiössä Dublinissa tehtiin vuonna 2000 tutkimus jatkona kahdelle vuosina 1990 ja 1995 tehdylle tutkimukselle, joissa selvitettiin työntekijöiden käsityksiä työpaikkojensa laadusta. Euroopan työturvallisuus- ja työterveysvirasto Bilbaossa on määrittänyt objektiivisia kriteerejä asiaa koskevien havaintojen pohjalta. Eurostat kerää ja järjestelee keskeisiä tilastotietoja. Tilastotietojen arviointijärjestelmissä on ajantasaistamis-, vertailukelpoisuus- ja yhtenäistämisongelmia. 2.2. Työn laatu tulee määrittää kaikkien asianmukaisten tietolähteiden pohjalta ja eri tietoja yhdistellen, jotta voidaan antaa tarkoituksenmukaisia ja vakuuttavia suosituksia. Komitea ei yritäkään antaa jäljempänä kattavaa kokonaiskuvaa, vaan muistuttaa vain muutamasta asiaa koskevasta seikasta. 2.3. Työturvallisuus ja työterveys Euroopan työturvallisuus- ja työterveysvirasto on laatinut erinomaisen raportin työsuojelutilanteesta Euroopan unionissa. Käsillä olevassa lausunnossa vain viitataan tähän raporttiin, jonka keskeisillä havainnoilla selkeytetään tavoiteltavan kehityksen ääriviivoja. 2.4. Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö on tehnyt selvityksen työn laadun joitakin keskeisiä tekijöitä koskevista työntekijöiden käsityksistä. Sen pohjalta voidaan tehdä muun muassa seuraavat päätelmät(2): - ongelmana on jatkuva stressi - tuki- ja liikuntaelinten vaivat ovat lisääntyneet - työn intensiivisyys on lisääntynyt - työnantajan kouluttamien työntekijöiden osuus on lisääntynyt hieman - sukupuoleen perustuva eriytyminen jatkuu - työsuhteiden väliaikaisuus ja "joustavuus" eivät paranna työolojen laatua - väkivalta ja häirintä työpaikalla ovat edelleen suuria ongelmia. 2.5. Muita näkökulmia 2.5.1. Euroopan komission vuosikertomuksessa (vuosi 2000) "Naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet Euroopan unionissa" korostetaan, että työelämässä esiintyy edelleen selvää eriarvoisuutta, vaikka se onkin vähenemässä. 3. Keskeisiä aiheita 3.1. Komitea keskittyy seuraavin perustein valittuihin aiheisiin: - painotetaan tässä tapauksessa vallitsevaa työn laadun ja eurooppalaisten yritysten tuotannon tai palvelujen tehokkuuden välistä selkeää yhteyttä - osoitetaan tarve sovittaa työelämässä mahdollisimman hyvin yhteen työelämän asettamat vaatimukset sekä yksityis- ja perhe-elämä - hyödynnetään komitean aiheesta aiemmin antamia lausuntoja, jotka ovat vielä merkityksellisiä ja ajankohtaisia. On tietenkin muitakin tärkeitä aiheita kuten palkkaus; vaikka niitä ei ole tarkasteltu käsillä olevassa lausunnossa, se ei tarkoita, että TSK pitäisi niitä vähempiarvoisina. 3.2. Työturvallisuus ja työterveys(3) 3.2.1. Miten tehostaa yhteisön lainsäädäntöä? - Komitea on painottanut aiemmin ja painottaa edelleen, että on tärkeää kytkeä harmonisointi muuhun edistykseen, mikä tarkoittaa, että olennaiseksi katsottua suojelutasoa ei voida vaihdella yrityksen koon mukaan. - On tärkeää ottaa entistä paremmin huomioon pk-yritysten erityispiirteet; ei siten, että niiden ei tarvitsisi noudattaa yleisiä vaatimuksia, vaan siten, että niitä autettaisiin sitoutumaan vaatimuksiin. Yhteisön asiakirjojen tulisi siis olla, siinä määrin kuin mahdollista, yksinkertaisia, niissä tulisi olla käytännöllisiä suosituksia, ne tulisi laatia neuvottelemalla pk-yritysten organisaatioiden kanssa, ne tulisi luokitella eri toimintojen mukaan. Ei myös saa unohtaa, että useat autokorjaamot, ravintolat, hotellit, puusepänpajat, leipomot ym. keskisuuret yritykset työllistävät lukuisasti ihmisiä. - Talouselämä sekä työmarkkinoiden kaikki toimijat, joilla on myös yhteiskunnallista vastuuta, voisivat toimia aktiivisemmin ehkäisevän toiminnan alalla ja tukea alan koulutus- ja tiedotuskampanjoita. - Yksityiskohtainen, kaavamainen ja mutkikas lainsäädäntö ei olisi paras keino tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Lainsäädännön tehokkuus edellyttää sen sovellettavuutta. Yhteisön lainsäädäntöä ei voida soveltaa tarkoituksenmukaisesti, jos se ja jäsenvaltioiden lainsäädäntö eivät ole toisiaan täydentäviä. - Yhteisön direktiivien ottaminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä tarvitsee välttämättä oikeudellista valvontaa, mutta se ei yksin riitä. Lisäksi täytyy selvittää yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa direktiivien täytäntöönpano käytännössä. - Työsuojelullisten riskien hahmottamisessa on otettava huomioon uudet haasteet kuten työstressi, tuki- ja liikuntaelinsairaudet jne. Näitä kysymyksiä on tarkasteltava eri tavoin kuin työtapaturmia ja perinteisiä ammattitauteja. Tässä tilanteessa, mikä pätee myös useisiin muihin, hyvien ja huonojen esimerkkien yksilöiminen, kokoaminen yhteen ja tiedon levittäminen niistä on tarpeen valmisteltaessa tarkoituksenmukaisia direktiivejä. 3.2.2. Työllistettävyys ja työturvallisuus/työterveys - Työtapaturmilla sekä muilla terveys- ja turvallisuusongelmilla on ensinnäkin vaikutusta ihmisten elämään, mutta niistä aiheutuu myös kustannuksia yrityksille ja yhteiskunnalle. - Ei ole lainkaan varmaa, että tällainen toteamus on kaikille itsestään selvä tämän päivän Euroopassa. Tämän vuoksi toimien ja keinojen tulee olla selittäviä ja vakuuttavia. - Voimassa olevien normien noudattamatta jättämistä ei ole aina sanktioitu. 3.2.3. Miten kohdata työelämän uudet vaarat ja käsitellä niitä? - Uudet vaarat eivät ole poistaneet perinteisiä vaaroja vaan ovat tulleet niiden lisäksi. Ne eivät ole väliaikaisia, vaan ne kehittyvät nopeammin kuin niitä tarkkailemaan luodut välineet. - Mikäli halutaan välttää lainsäädännön kulkeminen sen todellisuuden jäljessä, johon sillä pitäisi vaikuttaa, jäsenvaltioilla ja komissiolla on oltava käytettävissään pysyvät seuranta- ja arviointikeinot. Se on tänä päivänä on vielä tärkeämpää kuin ennen. - Talouselämän ja kaikkien työmarkkinoiden toimijoiden tulisi aktiivisesti selvittää ja tutkia uusia vaaroja. 3.2.4. Työn uudet muodot - Edelleenkin tunnetaan ja arvioidaan erityisen huonosti ne työsuojelulliset riskit, jotka liittyvät uusiin työn muotoihin kuten etätyöhön, samoin kuin tilapäistyön ja epävarmojen työsuhteiden luonteeseen ja kehitykseen. - Jotkut jäsenvaltioiden tutkimuslaitokset ja tilastokeskukset ovat jo kartoittaneet tämäntyyppisiä vaaroja. Näiden tutkimusten yhtenäistämistä jäsenvaltioissa kannattaisi edistää, jotta kyseisille vaaroille altistuvia työntekijöitä voidaan suojella entistä paremmin koko heidän elämänsä ajan. 3.3. Iäkkäämmät työntekijät(4) 3.3.1. Lissabonin neuvostossa määritettiin tavoitteeksi saada työllisyys "mahdollisimman lähelle 70 prosenttia vuoteen 2010 mennessä". Tavoitteen saavuttaminen edellyttää muun muassa "iäkkäämpien työntekijöiden" eli 50-64-vuotiaiden työllisyysasteen kasvattamista. Heidän työllisyysasteensa pienenee eri maissa eri tahtia, mutta suuntaus on jatkunut ilman poikkeusta tai katkosta 1970-luvulta asti unionin kaikissa jäsenvaltioissa. Vuodeksi 2000 annetuilla työllisyyden suuntaviivoilla pyritään muuttamaan juuri tätä suuntausta. Kysymyksestä ei ole luotettavia tietoja, varsinkaan tosiasiallisesta työelämästä poistumisesta. 3.3.2. Kaiken kaikkiaan ennenaikainen poistuminen työelämästä on useammin pakko kuin oma valinta. Tämä joustavuuden muoto johtuu pitkälti työmarkkinatilanteesta sekä yritysten ja julkishallinnon rakennemuutosstrategioista. 3.3.3. Iäkkäämpien työntekijöiden työllisyydestä on tullut yksi yritysten ja julkishallinnon henkilöstöhallinnon (eli henkilöresurssien) "sopeuttamisvara" ja julkisen vallan toimintakenttä sosiaalisen suojelun alalla. 3.3.4. Edellä mainitusta seuraa työn laatua ajatellen se, että yrityksissä ja julkishallinnossa on koko joukko "melkein vanhoja", joilla ei katsota olevan tulevaisuutta työelämässä, joita pidetään hyödyttöminä ja joita ei mielellään ylennetä eikä kouluteta. Inhimillisten näkökohtien lisäksi tähän sisältyy paradoksi: 40-60-vuotiaiden ryhmä on vuodesta 2001 unionin aktiiviväestön suurin ryhmä. 3.3.5. Kaikissa tutkimuksessa osoitetaan, että ennenaikaisen työelämästä poistumisen moninkertaistuminen lisää ikääntyvien työntekijöiden aliarvostusta työmarkkinoilla. Työhönotossa syrjitään iäkkäämpiä, ja iäkkäämpi tai ikääntyvä työntekijä tuntee hyvin usein itsensä kykenemättömäksi tekemään tai saamaan työtä. 3.3.6. Mitä siis työn laatu merkitsee suurimmalle osalle iäkkäämmistä työntekijöistä? Miten voidaan nostaa yli 50- tai 55-vuotiaiden työllisyysastetta? Mitä käytännön suosituksia voidaan antaa? Miten voidaan täyttää työntekijöiden toive lisätä heidän osallistumistaan itseään koskevien päätösten tekoon ja lisätä yksilöllisiä ratkaisuja henkilöstöhallintoon? Miten voidaan entistä paremmin ottaa huomioon useiden 40-60-vuotiaiden työntekijöiden halu siirtyä eläkkeelle heille sopivassa iässä? 3.3.7. On päästävä eroon "raskaasta suuntauksesta", mihin ei riitä vain spontaani suunnitelma. Yrityksiä ei voi vain pyytää yleisesti "tekemään vanhasta uutta". Kyse ei ole enemmästä eikä vähemmästä kuin kulttuurimuutoksesta ja tiedostamisesta; työntekijät on saatava arvostamaan työntekoa yli 55-vuotiaana ja yritykset ja julkishallinto on saatava nykyistä paremmin arvostamaan "vanhenevien" työntekijöiden panosta. Samaten on pohdittava tulevaisuuteen suuntautuvan pitkän aikavälin henkilöstöpolitiikan tehostamista seuraavissa kysymyksissä: työhönotto ja työsuhteen päättyminen, jatkokoulutus, liikkuvuus yrityksessä, työn joustava organisointi, ergonomia ja tehtävänmäärittely, suhtautumisen muuttaminen yrityksissä ja julkishallinnossa. 3.3.8. Euroopan unionin toimielimet voivat toimia määrätietoisesti seuraavilla aloilla: 3.3.8.1. Ne voivat pohtia muun muassa palkkausjärjestelmien muuttamista sekä varhaiseläkkeelle siirtymisen korvaamista esimerkiksi joustavilla eläkkeellesiirtymisjärjestelyillä. 3.3.8.2. Ne voivat toimia seuraavasti lyhyellä aikavälillä: - lisätä vuoropuhelua eurooppalaisten työmarkkinaosapuolten kanssa - kehittää hyvien käytänteiden vaihtoa - laatia yhdessä käytännesäännöt. 3.4. Syrjimättömyyden periaate Komitea toivoo, että nyt pyrittäisiin kehittämään seuraavia koetinkiviä: - sukupuolten välinen tasa-arvo - joustavan työajan tai osapäivätyön valinneiden työntekijöiden yhdenvertainen kohtelu - riittävä sosiaaliturva epätyypillisissä työsuhteissa oleville eli niille, jotka haluavat vaihtaa tai joutuvat vaihtamaan usein työpaikkaa ja jotka haluavat liikkua tai joutuvat liikkumaan työssään maantieteellisesti sekä määräaikaisessa tai tilapäisessä työsuhteessa oleville - kaikkien työntekijöiden "elinikäisen oppimisen" kehittäminen ilman syrjintää - työntekijöiden osallistumisen lisääminen yrityksen ja oman yksikön toimintaan - huomion kiinnittäminen unionin ulkopuolisista maista tuleviin työntekijöihin eli unionin tarvitsemille siirtotyöläisille tarjottavien työpaikkojen laatuun - huomion kiinnittäminen vammaisiin työntekijöihin. 3.5. Koulutuksen ja ammattitaidon parantamismahdollisuuksien saatavuus Euroopan rakennustyö perustuu osaamistalouteen. Tämän valtavan haasteen lukuisista osa-alueista komitea korostaa kahta. 3.5.1. On olemassa syrjäytymisvaara eli sellaisen "useamman nopeuden yhteiskunnan" vaara, jossa työelämässä olevista vain osalla on mahdollisuus käyttää hyväkseen kestäviä mahdollisuuksia ja tilaisuuksia säilyttää työllistettävyytensä. Tällainen näkymä ei ole mielikuvitusta. Se tulee torjua, mikäli halutaan välttää uudenlaisen yhteiskunnallisen jakautumisen hiipivä, vahingollinen synty ja kehitys. 3.5.2. Tämä vaara voi konkretisoitua esimerkiksi siksi, että useilla perinteisillä aloilla (hotelliala, koneelliset puhdistus- ja korjaustyöt, huoltamoala, lähityöpaikat, käsityöammatit jne.) ei juurikaan pystytä tarjoamaan mahdollisuuksia hankkia uusia tietoja ja uuden teknologian tuntemusta. Näillä aloilla työskentelevät ovat vaarassa pudota muuttuvan yhteiskunnan kehityksen tahdista. On tärkeää suunnitella ja toteuttaa jatkokoulutusmahdollisuuksia näille aloille ja erityisesti olla väheksymättä kysymystä. 3.6. Työelämä sekä yksityis- ja perhe-elämä 3.6.1. Tämän lausunnon johdannossa viitattiin elämänlaatuun muistutukseksi siitä, että työn laatu on sen määräävä tekijä. Tässä yhteydessä tulee esiin helppokäyttöinen yleistermi, jota tapaa mitä erilaisimmissa yhteyksissä: joustavuus. Käsite on moniselitteinen. Käsitellyn aiheen näkökulmasta siitä on karsittava miltei ideologisia sivumerkityksiä: joustavuus ei ole tavoite vaan väline. 3.6.2. On huomattava, että suuri määrä työssäkäyviä on ilmaissut hyvinkin erilaisia joustotoiveita elämänlaadun parantamiseksi. Niitä kaikkia voidaan kuvata tällä sanalla. Aluksi mainittakoon halu valita itse työajan pituus ja työajat. Toisaalta on otettava huomioon välttämättömät perusjärjestelyt, joita yritysten ja julkishallinnon vastuuhenkilöt pitävät elintärkeinä huolehtiessaan kilpailukyvystä ja tehokkuudesta tarjotessaan palveluja asiakkailleen tai käyttäjilleen. 3.6.3. Edistyksen saavuttamiseksi on selvitettävä ja analysoitava nykyistä paremmin, millaisin ehdoin erityyppiset ja eri motiiveihin perustuvat toiveet ja välttämättömyydet voidaan sovittaa yhteen, sekä tutkittava niiden välistä vuorovaikutusta. 3.6.4. On yhdistettävä ja vaihdettava tietoa kokemuksista, ristiriidoista ja yhteisistä näkökannoista. 3.6.5. On ehkä myös syytä kiinnittää hieman nykyistä enemmän huomiota käytännön seikkoihin kuten työmatkan kestoon sekä lapsille tarkoitettujen sosiaalisten lähipalveluiden ja varusteiden saatavuuteen tai puutteeseen. 3.7. Työntekijöille tiedottaminen ja heidän osallistumisensa Tässä lausunnossa painotetaan sitä tosiseikkaa, että työn laatua voidaan parantaa vain tiedottamiseen ja osallistumiseen perustuvilla toimilla. On lisättävä sellaisten keinojen määrää ja laatua, joilla voidaan ottaa työntekijät mukaan taloudellisen muutoksen prosessin ohjaamiseen. Koska käsiteltävät tilanteet ovat hyvin moninaisia ja koska ihmiset haluavat osallistua itseään koskevien päätösten tekoon, millään direktiivillä eikä muunlaisella säädöksellä ei voida tässä tapauksessa saavuttaa tavoitteita, mikäli ne eivät ole enemmän tai vähemmän sopimusperusteisia. Tämä kaikki ei ole ristiriidassa eurooppalaisen osaamistalouden tavoitteen kanssa. Halutaanpa tai ei, tällainen talous ei voisi vakiintua kestävästi - olematta itsensä kanssa ristiriidassa - vaistomaisesti ja hierarkkisesti toimivan, autoritaarisesti määrätyille käsityksille perustuvan mehiläispesän mallin mukaan. Sopimuksista, yhteistoiminnasta ja osallistumisesta saadut kokemukset jäsenvaltioissa ovat arvokas panos kehitettäessä eurooppalaista talous- ja yhteiskuntamallia. 4. Suosituksia 4.1. Indikaattorien kehittämisen ja hyvien käytänteiden vaihtamisen lisäksi on harkittava lainsäädännöllisten keinojen käyttämistä työn laatu-ulottuvuuden kehittämiseksi. 4.2. Komitean suositukset keskittyvät indikaattoreihin, jotka ovat yhtä ratkaisevia kuin vaikeita. Tukholmassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti tällä alalla edistymisen tärkeyttä. TSK:n 1. maaliskuuta 2001 antamassa lausunnossa(5) luetteloidaan edellytykset, joiden täyttyessä eurooppalaiset indikaattorit ovat suorituskykyisiä (ks. erityisesti kohdat 1.2, 2.1, 2.3, 2.8 ja 3.2). 4.3. Niin neuvostossa kuin komissiossakin on jo käyty periaatekeskustelua siitä, onko tulevaisuudessa syytä pysyvästi säännellä koko indikaattoreiden ala vai keskittyä vain joihinkin välineisiin. Komitea ei aio tässä yhteydessä osallistua keskusteluun, mutta katsoo, että tällä hetkellä on käytettävä mahdollisimman tehokkaasti hyväksi joitakin olemassa olevia indikaattoreita. Komitea korostaa, että hyvän indikaattorin on oltava objektiviinen, kyettävä arvioimaan tuloksia, kyettävä löytämään ongelman ydin, oltava helposti tulkittavissa, oltava tarkka, oltava tasapainoinen, ja sen on mahdollistettava luotettavien vertailujen teko. Lisäksi se on ajantasaistettava säännöllisesti ja uudistettava tarpeen mukaan ilman että jäsenvaltioille, yrityksille tai kansalaisille aiheutuu hallinnollista tai taloudellista lisärasitusta. 4.4. Komitea suosittaa, että alkuvaiheessa kiinnitetään erityishuomiota seuraaviin "mahdollisiin indikaattoreihin", jotka esitetään komission tiedonannossa(6) ja jotka liittyvät kohdassa 3 käsiteltyihin keskeisiin aiheisiin. 4.4.1. Työturvallisuus ja työterveys - työtapaturmien - kuolemaan johtaneiden ja vakavien - monenlaisia indikaattoreita kustannukset mukaan luettuina - stressin määrä ja muut vaikeudet työssä. 4.4.2. Iäkkäämmät työntekijät - Iäkkäämpien työntekijöiden työllisyysaste. 4.4.3. Syrjimättömyyden periaate - Sukupuolten väliset palkkauserot asianmukaisesti luokiteltuina. 4.4.4. Elinikäinen oppiminen - Niiden työntekijöiden osuus, jotka osallistuvat ammatilliseen koulutukseen tai muuhun elinikäiseen oppimiseen. 4.4.5. Työelämä sekä yksityis- ja perhe-elämä - Mahdollisuudet äitiys- ja vanhempainlomaan sekä niiden hyödyntämisaste. 4.4.6. Työntekijöille tiedottaminen ja heidän osallistumisensa - Työehtosopimusten kattavuus ja sellaisten Euroopan laajuisten yritysten määrä, joissa toimii yritysneuvosto. 4.4.7. Unionin ulkopuolisista maista tulevien kansalaisten yhdenvertainen kohtelu - Syrjimättömyys, palkkaerot, työsopimuksen laatu, yleneminen ja täydennyskoulutus. 4.5. Indikaattorien ohella, ei siis niiden sijasta vaan niitä täydentäen, on tärkeää, kuten kaikissa aiheesta laadituissa hyvissä raporteissa ja lausunnoissa korostetaan, kerätä, hyödyntää ja levittää kaikkia hyödyllisiä tietoja unionissa saaduista kokemuksista ja toteutetuista toimista - tietenkin onnistuneista mutta myös epäonnistuneista. Tällöin ei ole syytä sentyyppiseen esikuva-analyysiin, joka on hyvien ja huonojen oppilaiden luokittelun väline, vaan sen avulla on yhdessä otettava oppia kokemuksista. Koska työn laadun parantaminen pitkällä aikavälillä Euroopan unionissa on monimutkaista ja hyvin tärkeää, kaikki käytettävissä olevat voimavarat on pantava liikkeelle, jaettava muiden kanssa ja sovitettava yhteen. 4.6. Talous- ja sosiaalikomitea, joka edustaa järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan eri toimijoita, on täysin käytettävissä toteuttamaan tehtäväänsä neuvoa-antavana elimenä niinkin tärkeässä konkreettisessa kysymyksessä kuin työn laatu. Bryssel 12. syyskuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) "Recent work issues and policies" - tammikuu 2001. (2) Tässä liikutaan varmasti pikemminkin "tuntemusten" kuin "täsmällisen tiedon" alueella. Mutta ovatko ne merkityksettömiä? Mikäli joku on sitä mieltä, voi sanoa sen avoimesti. (3) Ks. myös TSK:n lausunnot aiheesta "Kohti yhteisön työsuojelustrategiaa", EYVL C 260, 17.9.2001 ja aiheesta "Työsuojelu: yhteisön toimien toteuttaminen ja uudet vaarat", EYVL C 51, 23.2.2000. (4) Ks. myös TSK:n lausunto aiheesta "Ikääntyvät työntekijät", EYVL C 14, 16.1.2001. (5) "Rakenteelliset indikaattorit", EYVL C 139, 11.5.2001. (6) KOM(2001) 313 lopullinen, 20.6.2001.