[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 20.9.2006

KOM(2006) 519 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi

{SEK(2006) 1163}{SEK(2006) 1164}

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

1. TIIVISTELMÄ

Sisämarkkinoiden kehittymisen myötä EU:ssa on asteittain kehitetty elintarvike- ja rehulainsäädäntöön sekä eläinten terveyteen ja hyvinvointiin sekä kasvien terveyteen liittyviä sääntöjä. Näillä säännöillä on osaltaan edistetty sisämarkkinoiden häiriötöntä toimintaa ja pidetty yllä korkeaa suojatasoa. Säännöt ovat seurausta tämän alan kansainvälisestä kehityksestä erityisesti Maailman kauppajärjestön (WTO), Codex Alimentariuksen, Maailman eläintautijärjestön (OIE) ja kansainvälisen kasvinsuojeluyleissopimuksen (IPPC) piirissä.

Näiden alojen sisämarkkinatavoitteet on saavutettu. Komission mielestä ei ole mielekästä kehitellä uusia merkittäviä säädösaloitteita vaan varmistaa, että voimassa olevaa lainsäädäntöä sovelletaan asianmukaisesti. Tämän vuoksi on olennaisen tärkeää kouluttaa niitä, joiden tehtävänä on tarkastaa yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa.

EU:n lainsäädännön mukaan komission on järjestettävä koulutusta niille jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten henkilökuntaan kuuluville, jotka tarkastavat, että EU:n elintarvike- ja rehulainsäädäntöä, eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevia vaatimuksia sekä kasvien terveyttä koskevia vaatimuksia noudatetaan. Tällaiseen koulutukseen voi osallistua henkilöstöä myös yhteisön ulkopuolisista maista ja erityisesti kehitysmaista.

Koulutuksen eurooppalaisen ulottuvuuden avulla pyritään yhtenäistämään valvontaa ja valvontaviranomaisten valvonnan perusteella tekemiä päätöksiä. Elintarvikealan toimijoiden varmuus lisääntyy, kun ne tietävät tulevansa kohdelluiksi yhdenvertaisesti riippumatta siitä, missä valvonta on toteutettu.

Yhteisön ulkopuolisista maista peräisin olevien henkilöiden osallistuminen koulutukseen lisää EU:n elintarvikenormien ja tuontimenettelyjen tuntemusta, mikä puolestaan vähentää yhteisön ulkopuolisten maiden ja erityisesti kehitysmaiden vaikeuksia saattaa tuotteitaan EU:n markkinoille. Lisäksi koulutus parantaa EU:n elintarvikenormien noudattamista, minkä ansiosta tuonnin yhteydessä harjoitettavaa valvontaa voidaan vähentää ja yksinkertaistaa.

Komissio antaa tässä tiedonannossa yleiskatsauksen niistä vaihtoehdoista, joita sen terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosastolla on koulutuksen järjestämiseksi, esittää käsityksensä siitä, miten asiassa olisi edettävä, ja esittää ehdotuksen menetelmästä, jolla pyritään tarjoamaan tehokasta koulutusta siten, että käytettävissä olevia voimavaroja käytetään mahdollisimman taloudellisesti.

2. TAUSTAA

Elintarvike- ja rehualan säännökset, eläinten terveyttä koskevat säännöt sekä eläinten hyvinvointia ja kasvien terveyttä koskevat vaatimukset perustuvat lähestulkoon kokonaan yhteisön lainsäädäntöön (ks. yleiskatsaus liitteessä I). Näiden sääntöjen ansiosta on voitu luoda elintarvikkeiden, rehujen, elävien eläinten ja kasvien sisämarkkinat yhteisössä ja varmistaa samalla kuluttajansuoja sekä eläinten ja kasvien suojelun korkea taso. Kansainvälisellä tasolla edellä mainittu yhteisön lainsäädäntö mahdollistaa kansainvälisissä sopimuksissa vahvistettujen kansainvälisten velvoitteiden noudattamisen. Tällaisia sopimuksia on tehty muun muassa Maailman kauppajärjestön (WTO), Codex Alimentariuksen, Maailman eläintautijärjestön (OIE) ja kansainvälisen kasvinsuojeluyleissopimuksen (IPPC) piirissä.

Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 29. huhtikuuta 2004 asetuksen (EY) N:o 882/2004[1] rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta. Tämän asetuksen antamisen myötä näiden vaatimusten noudattamisen valvonta on kirjattu myös yhteisön lainsäädäntöön. Asetuksessa vahvistetaan kattava ja kokonaisvaltainen toimintamalli, jonka mukaisesti toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava edellä tarkoitettujen vaatimusten noudattaminen.

Tällainen yhteisön osuutta korostava kattava ja kokonaisvaltainen toimintamalli edellyttää valvontaviranomaisilta suurta asiantuntemusta ja pätevyyttä ja asettaa jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille korkeat standardit, jotta varmistetaan virallisen valvonnan olevan tehokasta, puolueetonta ja riittävää. Valvontaviranomaisten henkilöstöllä on oltava laajat tiedot rehu- ja elintarvikeketjussa mahdollisesti esiintyvistä eri (kemiallisista, biologisista ja fyysisistä) vaaroista. Henkilöstön on myös ymmärrettävä toimintamekanismit markkinoilla, joilla elintarvikkeita ja niiden ainesosia voidaan hankkia useista eri lähteistä, ja oltava myös perillä tietyille tuotanto-, jalostus-, säilöntä- ja jakelumenetelmille ominaisista erityisistä ongelmista. Henkilöstön on kyettävä tunnistamaan tapaukset, joissa rehu- ja elintarviketurvallisuusvaatimuksia, eläinten terveyttä ja hyvinvointia sekä kasvien terveyttä koskevia vaatimuksia ei noudateta. Lisäksi niiden on kyettävä paljastamaan petoksia. Siksi rehujen ja elintarvikkeiden tuotannon ja markkinoinnin sekä eläinten ja kasvien tuotannon ja kaupan valvonta edellyttää monialaista toimintamallia.

Yhteisön ulkopuolisten maiden on viedessään yhteisöön elintarvikkeita, rehuja, eläviä eläimiä ja kasveja annettava takeet siitä, että ne noudattavat elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta, eläinten terveyttä, kasvien terveyttä ja tarvittaessa eläinten hyvinvointia koskevia yhteisön sääntöjä. Eläviä eläimiä sekä eläinperäisiä elintarvikkeita ja rehuja koskeva yhteisön tuontijärjestelmä perustuu yhteisön ulkopuolisen viejämaan toimivaltaisten viranomaisten antamiin takeisiin. Viranomaisten on todistettava, että EU:hun vientiin tarkoitetut erät täyttävät EU:n vaatimukset, jotta varmistetaan eläinten terveyden ja kansanterveyden osalta riittävä suoja. Muissa tapauksissa ja erityisesti, kun on kyse kasviperäisistä rehuista ja elintarvikkeista, yhteisö saa takeet tavaroiden maahantuojalta, jonka on puolestaan täytynyt saada tuotantopaikalla takeet EU:n vaatimusten täyttymisestä. Tämän vuoksi on olennaisen tärkeää, että kaikki elävien eläinten, rehun, elintarvikkeiden tai kasvien tuontiin osallistuvat ovat tietoisia EU:n tuontivaatimuksista.

Näin ollen jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten maiden toimivaltaisten viranomaisten ja/tai valvontaelinten valvontahenkilöstön on saatava koulutusta rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä, eläinten hyvinvointia ja kasvien terveyttä koskevien yhteisön vaatimusten alalla ja näiden vaatimusten noudattamista koskevien tarkastusmenetelmien alalla, ja lisäksi heidän tietojaan on päivitettävä säännöllisesti. Tämä koulutustarve on otettu huomioon asetuksessa (EY) N:o 882/2004, sillä sen 6 artiklassa asetetaan jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille velvoite varmistaa, että virallista valvontaa harjoittava henkilöstö saa soveltuvan koulutuksen. Lisäksi asetuksen 51 artiklassa säädetään sellaisten sääntöjen vahvistamisesta, joiden ansiosta tätä koulutusta voidaan järjestää yhteisön tasolla kansallisen tason koulutuksen täydennykseksi.

3. PAREMMAN KOULUTUKSEN TARVE

3.1. Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden ja eläinten ja kasvien terveyden lisäämiseksi

Elintarvike- ja rehulainsäädännössä, eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevissa säännöissä ja kasvien terveyttä koskevissa vaatimuksissa asetettu suojan taso voidaan säilyttää vain, jos petokset ja säännösten noudattamatta jättäminen pystytään paljastamaan. Kun lisätään henkilöstön kykyä paljastaa petokset ja säännösten noudattamatta jättäminen, voidaan näin ollen suojella paremmin ihmisten ja eläinten terveyttä, eläinten hyvinvointia ja kasvien terveyttä. Koulutuksessa ei tämän vuoksi tulisi keskittyä pelkästään oikeudellisten vaatimusten tuntemukseen, vaan lisäksi olisi pyrittävä kehittämään valvontamenetelmiin liittyvää osaamista, jotta kyettäisiin tehokkaasti paljastamaan petokset ja säännösten noudattamatta jättäminen, jotka saattavat vaarantaa suojan tason.

3.2. Vaikutukset kilpailukykyyn, markkinoihin ja kauppaan

Jos koulutus on luonteeltaan yhteisön laajuista, voidaan merkittävästi edistää yhteisön lainsäädännön tuntemusta ja yhdenmukaistaa ja yhtenäistää valvontatoimia ja -menettelyjä kautta EU:n. Kaikkien elintarvikealan toimijoiden olisi voitava hyötyä tästä yhdenmukaistamisesta, joka auttaa luomaan tasapuoliset toimintaedellytykset varmistamalla, että toteutetut valvontatoimet ja valvontaviranomaisten valvonnan pohjalta tekemät päätökset ovat varsin yhdenmukaiset kaikkialla. Tämän odotetaan lisäävän elintarvikealan toimijoiden varmuutta, kun ne tietävät tulevansa kohdelluiksi yhdenvertaisesti riippumatta siitä, missä valvonta on toteutettu. Tämä puolestaan edistää oikeudenmukaista kauppaa.

3.3. Vaikutukset yhteisön ulkopuolisiin maihin ja kansainvälisiin suhteisiin

Koulutuksella on merkittävä rooli edistettäessä yhtenäisiä menettelyjä yhteisön ulkopuolisista maista tuotavien eläinten, elintarvikkeiden ja rehujen valvonnassa. Tämän vuoksi on tärkeää taata, että tuonnissa noudatetaan yhteisön lainsäädäntöä ja että EU:n yritykset ovat EU:n ulkopuolisiin vastineisiinsa nähden tasavertaisessa kilpailuasemassa.

Yhteisön ulkopuolisten maiden osallistuminen yhteisön koulutusohjelmiin on tärkeää, jotta voidaan tuoda yhteisön standardit esiin kansainvälisellä tasolla ja näin ollen edistää turvallisten elintarvikkeiden kansainvälistä kauppaa ja parantaa EU:ssa toimivien yritysten mahdollisuuksia saada yhteisön ulkopuolisista maista peräisin olevia turvallisia tuotteita.

Koulutus on tehokas väline autettaessa kehitysmaita täyttämään yhteisön vaatimukset ja saamaan näin tuotteilleen pääsy EU:n markkinoille. Tällaisilla toimilla on paitsi myönteinen taloudellinen vaikutus kauppaan myös poliittista vaikutusta, sillä niillä tuetaan EU:n kansainvälisellä tasolla tekemiä sitoumuksia (esimerkiksi WTO:n terveys- ja kasvinsuojelutoimia koskevan sopimuksen puitteissa teknisen avun muodossa) ja parannetaan EU:n suhteita tavaroita toimittaviin maihin.

Elintarvikkeita koskevia standardeja pitäisi kehitysmaissa voida nostaa kouluttamalla näiden maiden edustajia. Koulutus parantaa maiden kilpailuasemaa ja helpottaa niiden pääsyä EU:n markkinoille, ja lisäksi se saattaa osaltaan parantaa elintarviketurvaa ja elintarvikkeiden turvallisuutta kyseisten maiden kuluttajien kannalta.

3.4. Vaikutukset viranomaisiin

Vaikka virallista valvontaa harjoittavan henkilöstön koulutus ja sille tiedottaminen kuuluu ensi kädessä kunkin maan toimivaltaisille viranomaisille (asetuksen (EY) N:o 882/2004 6 artikla), valvontamenettelyjä ja -menetelmiä sekä valvonnan tuloksia voidaan yhtenäistää kehittämällä yhteisön koulutusstrategia. Lisäämällä virallisen valvonnan yhtenäisyyttä siitä saadaan samalla tehokkaampaa ja objektiivisempaa.

Yhteisön koulutusstrategian avulla pitäisi pystyä tehokkaasti optimoimaan voimavaroja ja tuottamaan mittakaavaetua niin yhteisön kuin kansallisten viranomaistenkin eduksi.

3.5. Vaikutukset lainsäädäntöön

Parantamalla koulutusta lisätään valvontahenkilöstön EU-sääntöjen tuntemusta, minkä ansiosta näiden sääntöjen taustat ja tavoitteet sekä niiden perustelut on helpompi ymmärtää. Koulutuksen oletetaan vähentävän uusien säädösaloitteiden tarvetta olipa sitten kyse oikeudellisesti sitovista teksteistä tai perusteluista ja tulkinta-asiakirjoista. Koulutuksella voidaan näin ollen osaltaan edistää komission yleisen tavoitteen saavuttamista eli tuottaa vähemmän mutta parempaa lainsäädäntöä.

4. KOULUTUS JÄSENVALTIOISSA

Useimmissa jäsenvaltioissa on jo perinteisesti järjestetty koulutusta valvontahenkilöstölle. Asetuksen (EY) N:o 882/2004 antamisen myötä tällaisesta koulutuksesta on tullut kaikille jäsenvaltioille pakollista.

Koulutusohjelman kehittämisestä ja organisoinnista vastaavat yleensä toimivaltaiset viranomaiset, usein korkeakouluista tulevan henkilöstön avustuksella. Koulutusta tarjotaan useassa muodossa, joista yleisimpiä ovat seuraavat: toimivaltaiset viranomaiset järjestävät koulutuksen suoraan (joko keskus- ja/tai alue-/paikallistasolla) tai koulutuksen järjestää jokin muu taho, kuten korkeakoulu, laboratorio, ammatillinen elin, yksityinen taho tai kansallinen virasto. Joskus koulutus järjestetään näiden yhdistelmänä.

Koulutukseen sisältyy luokkaopetusta, kenttäkoulutusta ja etäopetusta. Opetusmateriaali sisältää cd-romeja, dvd:itä, videoita jne.

Kouluttajina voi toimia asiantuntijoita toimivaltaisen viranomaisen eri osastoilta tai muun muassa akateemista yhteisöä, laboratorioita, ammattialajärjestöjä, kansainvälisiä järjestöjä ja yksityisiä tahoja edustavia asiantuntijoita.

Joillakin jäsenvaltioilla on yksi tai useampi koulutuskeskus, joilla on palveluksessaan erittäin päteviä kouluttajia. Keskukset erikoistuvat usein johonkin tiettyyn alaan (esim. eläinten hyvinvointiin tai eläinlääkinnällisiin tarkastuksiin), ja niillä on käytettävissään ammattikouluttajia, täysin varustellut infrastruktuurit ja koulutustarkoituksiin suunniteltua opetusmateriaalia.

Jäsenvaltioiden koulutusvalmiuksien on pystyttävä vastaamaan suureen kysyntään. EU:n valvontahenkilöstön kokonaismääräksi on arvioitu lähes 50 000 henkilöä. Joissakin tapauksissa koulutusta annetaan kaikille henkilöstön jäsenille vuosittain tietyn aihealueen osalta. Henkilöstön jäsenten vuodessa saaman koulutuksen kesto vaihtelee keskimäärin 30:sta 80 tuntiin. Koulutettavien määrä kouluttajaa kohti vaihtelee neljästä kahteenkymmeneen[2]. Käytettävissä olevien tietojen perusteella näyttää siltä, että koulutuksen antamisessa on huomattavaa vaihtelua EU-maasta toiseen. Koska urakka on näin valtava, jäsenvaltiot olivat tyytyväisiä, että komissio kattaa osan koulutustarpeesta, jolloin jäsenvaltiot voivat tarkastella omia kansallisia koulutusprioriteettejaan.

5. KOULUTUS JA YHTEISÖN ULKOPUOLISET MAAT / KEHITYSMAAT

Komissiolla ja jäsenvaltioilla on jatkuvasti kasvava vastuu sen varmistamisesta, että kaikki yhteisön ulkopuolisista maista tuotavat elintarvikkeet, rehut, eläimet, kasvit ja niistä saatavat tuotteet täyttävät yhteisön vaatimukset. EU tuo tällaisia tuotteita nykyään yli 200 maasta eri puolilta maailmaa. Osa näistä maista on korkealle kehittyneitä, osa taas kuuluu maailman köyhimpiin maihin.

Kokemus on osoittanut, että yhteisön ulkopuolisista maista tuotavat elintarvikelähetykset eivät aina täytä EU:n elintarvikelainsäädännön vaatimuksia. Asetuksen (EY) N:o 178/2002[3] 50 artiklalla perustetusta elintarvikkeita ja rehuja koskevasta nopeasta hälytysjärjestelmästä käy ilmi, että 46 prosenttia kaikista ilmoituksista vuonna 2005 oli peräisin tuoduille elintarvikkeille rajatarkastusasemilla tehdyistä tarkastuksista. Tarkastusten seurauksena 1 453 lähetystä hylättiin. Lisäksi ilmoitusmenettely tuli koskemaan viittä prosenttia niistä yhteisön ulkopuolisista maista peräisin olevista lähetyksistä, jotka oli jo ehditty vapauttaa liikkeeseen.

EU:n standardien täyttäminen on edellytyksenä elintarvikkeiden, rehujen, eläinten ja kasvien tuonnille yhteisön ulkopuolisista maista. Näiden standardien noudattaminen on välttämätöntä, jotta estetään kasvi- ja eläintautien kulkeutuminen EU:hun sekä taataan elintarvikkeiden turvallisuuden korkea taso ja turvallisten rehujen toimittaminen eläimille. Yhteisön ulkopuolisten maiden on ehdottoman tärkeää saada tieto näistä standardeista, jotta ne voivat noudattaa niitä paremmin ja jotta EU:n rajoilla hylättävien lähetysten määrä saataisiin vähenemään.

Kehitysmaiden saattaa olla vaikeaa järjestää tuotteidensa vientivalvonta ja näin ollen taata vientituotteidensa olevan EU:n asettamien standardien mukaiset tai tasoltaan vastaavat. Elintarvikekauppa on äärimmäisen tärkeää useimmille näistä maista, joissa toimeentulo ja sosio-ekonominen kehitys liittyy suoraan mahdollisuuteen saada tuotteet maailmanmarkkinoille.

EU on hyvin tietoinen näistä näkökohdista ja kiinnittää erityistä huomiota sen varmistamiseen, että yhteisön ulkopuolisista maista ja erityisesti kehitysmaista tulevia tuotteita ei jätetä EU:n markkinoiden ulkopuolelle – aikomatta kuitenkaan millään tavoin vaarantaa terveyden suojelun ja elintarvikkeiden turvallisuuden tasoa. EU on tämän vuoksi kehittänyt erinäisiä välineitä, joilla pyritään auttamaan yhteisön ulkopuolisia maita omaksumaan elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuden, eläinten terveyden ja hyvinvoinnin sekä kasvien terveyden alalla annetut eurooppalaiset standardit ja vaatimukset. Asetuksessa (EY) N:o 882/2004 säädetään teknisestä avusta, yhteisistä hankkeista sekä sellaisten ohjeiden ja koulutusohjelmien laatimisesta, joilla autetaan yhteisön ulkopuolisia maita täyttämään EU:n standardit ja vaatimukset ja järjestämään EU:hun vietävien tuotteiden virallinen valvonta.

Koulutuksen tarjoaminen yhteisön ulkopuolisille maille on lisäksi täysin Euroopan naapuruuspolitiikan linjoilla. Tämä politiikka on tätä nykyä keskeinen osa EU:n ulkopolitiikkaa, ja sen painottaminen voidaan ottaa huomioon koulutusaloitteessa.

Yhteisön koulutusohjelman kehittämisessä on painotettava elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta koskevien standardien kansainvälistä luonnetta sekä elävien eläinten ja kasvien kauppaa . Tätä silmällä pitäen koulutustoimia järjestetään yhteisön ulkopuolisista maista tuleville osallistujille tavoitteena edistää eläinten, kasvien, elintarvikkeiden ja rehujen turvallista kauppaa. Näin komissio voi täyttää kansainväliset poliittiset sitoumuksensa erityisesti kehitysmaita kohtaan, ja samalla voidaan valmistella ehdokasmaita ja mahdollisia ehdokasmaita jäsenyyteen ja ottaa huomioon muut toiminnan osa-alueet, kuten Euroopan naapuruuspolitiikka.

6. YHTEISÖN KOULUTUSALOITTEET ENNEN JA NYT

Komissio on järjestänyt ja järjestää edelleen useita erilaisia koulutustoimia kyseisillä aloilla. Näihin lukeutuvat seuraavat:

6.1. Neuvoston päätöksen 90/424/ETY nojalla annettava koulutus

Jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten välisiä henkilöstövaihtoja on käytetty koulutusmenetelmänä tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista tehdyn päätöksen 90/424/ETY[4] 19 artiklan nojalla. Useissa näistä vaihdoista oli kyse jäsenvaltion valvontahenkilöstön pidennetystä oleskelusta toisen jäsenvaltion rajatarkastusasemalla. Tällaisen vaihdon järjestämisestä saadut kokemukset olivat myönteisiä. Monet jäsenvaltioiden valvonnasta vastaavat virkamiehet ovat vaihdon ansiosta tutustuneet paremmin eläinperäisten tuotteiden tuontitarkastusten järjestämiseen.

Ei ole mahdotonta, etteikö henkilöstön vaihtoa sisältyisi myös tuleviin koulutustoimiin. On kuitenkin huomattava, että tällaisesta koulutusmenetelmästä syntyy Euroopan tason lisäarvoa ainoastaan silloin, kun se sisällytetään sellaiseen koulutusmoduuliin, joka perustuu koulutusmateriaaliin, jolla tähdätään yhteiseen päämäärään ja joka on erityisesti kehitetty tietystä aiheesta, kuten tuontimenettelyistä, annettavaa koulutusta varten.

Päätöksen 90/424/ETY nojalla on lisäksi järjestetty viikon mittaisia kursseja jäsenvaltioiden asiantuntijoille eri aiheista (esim. lihahygienia ja kalastustuotteet) jäsenvaltioiden laitoksissa (esim. Lyonissa, Berliinissä, Lontoossa ja Bremenissä). Nämä kurssit keskittyivät pääasiassa eläinlääkintälainsäädännön eri näkökohtiin, ja niiden avulla osallistujat oppivat paremmin ymmärtämään yhteisön sääntöjä kyseisellä alalla.

6.2. Tapauskohtaiset koulutusprojektit

Vuoden 2006 koulutusprojektien puitteissa järjestetään tapauskohtaista koulutusta. Komissio on tätä tarkoitusta varten käynnistänyt joitakin tarjouskilpailuja (ks. liite II).

Tällaisissa projekteissa käsitellään tarkoin määriteltyjä asiakokonaisuuksia, ja kouluttajina ovat erittäin pätevät tahot. Jotkin näistä toimista on nimenomaisesti suunnattu kehitysmaille.

Tämän tiedonannon antamishetkellä on liian aikaista antaa yksityiskohtaista selontekoa tämän alan toimien laadusta. Osallistujien reaktiot ovat yleisesti ottaen olleet hyvin myönteisiä, mikä osoittaa, että koulutusta todella tarvitaan.

6.3. Yhteisön vertailulaboratorioiden järjestämä koulutus

Elintarvikkeita, rehuja sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevan EU:n lainsäädännön nojalla on perustettu 39 yhteisön vertailulaboratoriota. Kukin näistä yhteisön vertailulaboratorioista muodostaa verkoston jäsenvaltioissa toimivien kansallisten vertailulaboratorioiden kanssa. Yhteisön vertailulaboratoriot antavat kansallisille vertailulaboratorioille tietoja ja ohjeita analyysi- ja diagnoosimenetelmistä, tekevät käytännön järjestelyjä uusien menetelmien soveltamiseksi, avustavat taudinmäärityksessä tautien puhjettua jne. Niiden tehtävänä on lisäksi järjestää perus- ja jatkokoulutuskursseja kansallisten vertailulaboratorioiden henkilöstölle ja kehitysmaiden asiantuntijoille. Yhteisön vertailulaboratoriot järjestävät vähintään yhden käytännön seminaarin vuodessa. Näillä seminaareilla pyritään varmistamaan, että analyysi- ja diagnoosimenetelmiä sovelletaan vaadittavalla asiantuntemuksella ja yhtenäisesti, jotta saataisiin taattua luotettavat tulokset.

Tällä alalla saadut erinomaiset kokemukset on syytä ottaa huomioon, ja on tutkittava mahdollisuuksia järjestää vastaisuudessa yhteistyötä yhteisön vertailulaboratorioiden ja uuden koulutusaloitteen välillä. Erityisesti on painotettava kehitysmaiden laboratoriohenkilöstön osallistumista toimintaan.

6.4. Komission muiden yksiköiden järjestämä koulutus

Komission muut pääosastot järjestävät koulutusta valmistellakseen ehdokasmaita EU:hun liittymiseen (laajentumisasioiden pääosasto) tai auttaakseen kehitysmaita soveltamaan EU:n terveys- ja kasvinsuojelutoimia (kauppapolitiikan pääosasto). Lisäksi koulutusta järjestetään EY:n ulkoisten avustusohjelmien (EuropeAid-yhteistyötoimisto) kautta. Yhteinen tutkimuskeskus (YTK) järjestää kursseja erilaisista elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuteen ja laatuun liittyvistä näkökohdista. Erityisesti mainittakoon laatustandardin ISO/IEC 17025 täytäntöönpanoon liittyvät erityiset näkökohdat – tämän standardin noudattamistahan edellytetään viralliseen elintarvikkeiden ja rehujen valvontaan osallistuvilta laboratorioilta. Näihin kursseihin sisältyy lisäksi käytännön harjoituksia ja analyysimenetelmien esittelyä YTK:n laboratorioissa. Erityisesti on kiinnitetty huomiota uusien jäsenvaltioiden, liittymässä olevien maiden, ehdokasmaiden ja Länsi-Balkanin maiden asiantuntijoiden kouluttamiseen. Nämä projektit eivät yleensä ole päällekkäisiä tai kilpaile terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston aloitteiden kanssa. Jos tällainen vaara on olemassa, tätä tarkoitusta varten perustettu komission yksiköiden välinen ohjausryhmä keskustelee asiasta ja koordinoi toimia.

7. YHTEISÖN TULEVA KOULUTUS

7.1. Oikeudellinen tausta

Komissio voi asetuksen (EY) N:o 882/2004 51 artiklan nojalla järjestää koulutusta jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten henkilöstölle ja yhteisön ulkopuolisista maista peräisin oleville osallistujille. Pääpaino on kehitysmaiden osallistujissa. Tällainen koulutus kattaa esimerkiksi elintarvike- ja rehulainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevat vaatimukset.

Asetus (EY) N:o 882/2004 kattaa kasvien terveyden vain osittain. Direktiivin 2000/29/EY[5] 2 artiklan 1 kohdan i alakohta kuitenkin tarjoaa oikeusperustan kasvinsuojelualan koulutukselle. Komissio voi näin ollen järjestämissään koulutustoimissa ottaa tämän alan täysimääräisesti huomioon.

7.2. Muiden kuin viranomaistahojen osallistuminen

Yleisesti on odotettavissa, että alan toimijoiden kouluttamisella voidaan tehostaa koulutettujen työntekijöiden toimintaa, parantaa suoritustasoa valmiuksien lisäämiseen tähtäävien ohjelmien avulla sekä saada EU:n standardit paremmin pantua täytäntöön, mikä nostaisi suojan tasoa.

Elintarvikealan toimijat voisivat koulutuksen avulla mukauttaa hallintomenettelyjään varmistaakseen sääntöjen noudattamisen tehokkaasti. Tästä voi olla hyötyä siten, että riski joutua vetämään tuotteita pois markkinoilta saattaa pienetä. Sääntöjen paremmasta noudattamisesta saattaa lisäksi olla seurauksena se, että virallisen valvonnan tarve ja mahdollisesti myös tällaiseen valvontaan liittyvät kustannukset saattavat vähetä.

Oikeusperustan mukaan yhteisön talousarviosta järjestettyyn ja rahoitettuun koulutukseen saa kuitenkin osallistua vain toimivaltaisten viranomaisten henkilöstö. Elintarvikealan toimijoiden osallistuminen on näin suljettu pois. Tällaisten koulutettavien osallistumisesta ei saa aiheutua menoja EU:n talousarvioon. Jäsenvaltiot voivat joka tapauksessa kannustaa kansallisia koulutuselimiään kehittämään asianmukaista koulutusta tällaisille tahoille.

7.3. Yhteisön koulutuksen määrä

Vuonna 2006 järjestettävään koulutukseen osallistuu lähes 1 500 henkilöä. Kun otetaan huomioon, että vuosi 2006 on käynnistysvaihe, vastaisuudessa saattaa olla mahdollista lisätä osallistujien määrää vähitellen siten, että päästään keskimäärin 6 000 osallistujaan.

Komission mielestä ensivaiheessa on tärkeää kouluttaa koulutuksesta jäsenvaltioissa vastaavat henkilöt, jotta nämä voivat välittää oppimansa muille jäsenvaltioissa toimiville. Näiden henkilöiden kouluttamisen olisi oltava jatkuvaa, sillä yhteisön lainsäädäntö kehittyy koko ajan. Lisäksi yhteisön koulutuksessa olisi jäsenvaltioiden tekemän valinnan mukaisesti keskityttävä valvontahenkilöstöön, joka työskentelee päivittäin yhteisön lainsäädäntöön liittyvien eri näkökohtien parissa, sekä yhteisön ulkopuolisten maiden osallistujiin.

Koulutusjaksojen pituus vaihtelee kahdesta kymmeneen päivään. Kun otetaan huomioon tulevien kurssien kaavaillut osallistujamäärät, tämä merkitsee huomattavaa panosta eli noin 960:tä koulutuspäivää vuodessa ja vaatii merkittävästi resursseja.

7.4. Yhteisön koulutuksen hallinto

Valitusta koulutusjärjestelmästä riippumatta tarvitaan toiminnan jatkuvaa hallintoa, jotta voidaan vahvistaa prioriteetit ja määrittää koulutusprojektit, vahvistaa koulutusohjelma (vuosittainen tai monivuotinen), tarkistaa koulutuksen laatua , tarkistaa koulutusmateriaalin laatua ja vahvistaa menettelyt , joita koulutusjärjestelmän kitkaton toiminta edellyttää.

Nämä toimet kuuluvat komission ydintoimintoihin . Yhteisön koulutusjärjestelmän päivittäisen hallinnan turvaamiseksi komission yksiköiden on saatava apua muilta toimijoilta edellä mainittujen tehtävien suorittamiseksi. Näitä muita toimijoita ovat ensi kädessä jäsenvaltiot mutta mahdollisesti myös valtiosta riippumattomat järjestöt. Komission aikomuksena on kuulla näitä sidosryhmiä koulutusasioista.

7.5. Yhteisön tulevaa koulutusjärjestelmää koskevat kriteerit

Eurooppalaisen koulutusohjelman järjestämiseksi on olemassa eri vaihtoehtoja. Valintaa tehtäessä olisi otettava huomioon useita eri tekijöitä ja erityisesti seuraavat:

( EU:n koulutuksen olisi oltava luonteeltaan täydentävää : yhteisön tasolla järjestettävän koulutuksen ei pitäisi kilpailla jäsenvaltioiden järjestämän koulutuksen kanssa vaan täydentää sitä tuomalla koulutukseen eurooppalainen ulottuvuus.

( Prioriteetteihin pohjautuva : koska koulutuksen on katettava useita eri aihealueita, on välttämätöntä asettaa selkeät prioriteetit. Kaikista yhteisön elintarvike- ja rehulainsäädäntöön, eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskeviin vaatimuksiin ja kasvien terveyttä koskeviin sääntöihin liittyvistä näkökohdista ei ole mahdollista eikä myöskään välttämätöntä järjestää koulutusta. Eurooppalaisessa koulutusohjelmassa olisi painotettava virallisen valvonnan eurooppalaista ulottuvuutta. Jäsenvaltioilla puolestaan on paremmat edellytykset järjestää koulutusta oman kansallisen lainsäädäntönsä alaan kuuluvasta virallisesta valvonnasta.

( Joustavuus : hätätilanteisiin on voitava reagoida nopeasti sen varmistamiseksi, että mahdollista vaaratilannetta käsitellään kaikissa asianosaisissa jäsenvaltioissa samalla tavalla. Järjestelmää on tämän vuoksi voitava mukauttaa nopeasti ja saatavilla olevan asiantuntemuksen on oltava helposti käytettävissä.

( Huippuosaaminen : järjestelmän olisi oltava mahdollisimman korkealuokkainen. Tämä edellyttää korkealuokkaisen oppimateriaalin ja erittäin pätevien kouluttajien käyttöä.

( Avoimuus : kurssien järjestämisestä ja osallistumismahdollisuuksista olisi viestitettävä avoimesti ja selkeästi kaikille sidosryhmille yhteisössä ja yhteisön ulkopuolisissa maissa.

( Laaja ja kattava toimintamalli : koulutusaloitteen on katettava hyvin laaja alue eli elintarvike- ja rehulainsäädäntö, eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevat säännöt sekä kasvien terveyttä koskevat vaatimukset. Tämä edellyttää laaja-alaista toimintamallia ja näiden alojen erityisasiantuntijoiden panosta.

( Jatkuvuus : EU:n politiikkaa kyseisillä aloilla hyvin tuntevan vakiintuneen tiimin olisi annettava koulutusta jatkuvalta pohjalta, jotta varmistetaan koulutuksen yhtenäisyys ja korkea laatu.

( Komission ei pidä luopua koulutuksen valvonnasta: komission on erityisesti voitava ohjata koulutusohjelmaa, tarkistaa koulutustoimien ja oppimateriaalin laatu sekä määrätä tarvittaessa korjaavia toimia.

7.6. Yhteistyö kansallisten koulutuselinten kanssa

Jotta toiminta olisi hyvän hallintotavan mukaista, olisi otettava huomioon joissakin jäsenvaltioissa käyttöön otetut usein erinomaiset koulutusalan toimet, apuneuvot ja välineet. Tämän vuoksi yhteisön toimia ajatellen olisi hyvä hyödyntää näiden elinten kokemuksia ja olemassaoloa.

Kansallisilla elimillä voisi olla EU:ssa johtava rooli elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuteen, eläinten terveyteen ja hyvinvointiin sekä kasvien terveyteen liittyviä kysymyksiä koskevan EU:n politiikan tekemisessä tunnetuksi. Niistä voisi tulla vertailukeskuksia, jotka auttaisivat muissa jäsenvaltioissa toteutettavissa koulutustoimissa ensi kädessä ”kouluttamalla kouluttajia” mutta myös järjestämällä säännöllistä koulutusta jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten maiden valvontaviranomaisten henkilöstölle.

Komissio uskoo, että yhteistyö kansallisten elinten kanssa tuottaisi paljon hyötyä , minkä vuoksi järjestelmä olisi hyvin käyttökelpoinen koulutustoimien hallinnan kannalta:

( Se olisi joustava. Sen avulla olisi mahdollista osoittaa erityistehtäviä tietylle virastolle suhteellisen lyhyenä ajanjaksona ja lisäksi elinten työohjelmaa voitaisiin mukauttaa komission asettamien prioriteettien mukaan.

( Se käyttäisi parhaalla mahdollisella tavalla hyväkseen komission ja jäsenvaltioiden resursseja.

( Se hyötyisi jäsenvaltioissa jo olevasta kokemuksesta ja infrastruktuurista.

( Se toisi entistä paremmin esille EU:n keskeisen tehtävän tällä politiikan alalla, joka on kansalaisten kannalta olennaisen tärkeä.

Komissio aikoo tutkia jatkossa, miten tämä yhteistyö voidaan toteuttaa käytännössä.

8. TERVEYS- JA KULUTTAJA-ASIOIDEN PÄÄOSASTON ANTAMAN KOULUTUKSEN JÄRJESTÄMISEEN LIITTYVIÄ MAHDOLLISIA VAIHTOEHTOJA

8.1. Koulutuksen järjestämistä koskevat sopimukset

Käyttökelpoisena vaihtoehtona yhteisön koulutuksen järjestämisessä voidaan pitää komission tekemiä sopimuksia, joissa annetaan toimeksianto koulutuksen eri osatekijöiden järjestämiseksi (esim. koulutuksen antaminen, oppimateriaalin laatiminen, ohjelman hallinto, logistiikka, verkko-opiskeluun tähtäävän ohjelman kehittäminen). Tällainen menetelmä on joustava: sen avulla koulutustarpeet voidaan kuvata komission asettamien prioriteettien mukaisesti. Sopimukset voivat lisäksi kattaa tietyn ajanjakson, jonka aikana tietty koulutusprojekti voidaan olettaa saatavan päätökseen. Sopimustyypin mukaan on lisäksi mahdollista reagoida kiireellisempiin tarpeisiin antamalla etusija tietyn koulutusprojektin järjestämiselle.

Koska sopimus voi kattaa useita vuosia, jatkuvuuden puutetta sopimuskauden lopulla voidaan vähentää muttei poistaa täysin. Sopimuskauden päätyttyä saatetaan menettää vuosien mittaan kertynyt kokemus.

8.2. Erikoistunut komission yksikkö

On mahdollistaa perustaa erikoistuneena komission yksikkönä toimiva koulutuskeskus, jolla olisi pysyvät tilat, infrastruktuurit ja henkilöstö. Tällä järjestelyllä olisi komissiolle merkittäviä käytännön seurauksia: täysin varustellut infrastruktuurit, pysyvästi käytettävissä olevan riittävän suuren henkilöstön – muun muassa kouluttajien ja päivittäisestä hallinnosta vastaavien henkilöiden – tarve, koulutusohjelman hallinnointi, koulutusmateriaalin kehittäminen, koulutettavien kutsuminen, logistiikkajärjestelyt jne. Vaikka jotkin näistä tehtävistä voitaisiinkin ulkoistaa, tällainen järjestelmä vaatisi mittavia resursseja, niin henkilöstönä kuin taloudellisina resursseina mitaten, eikä tällaisia resursseja todennäköisesti voida saada käyttöön. Etuna olisi se, että EU:ta koskeva tiedotus voitaisiin hoitaa sellaisen järjestelmän kautta, joka on lähellä politiikan laadinnasta vastaavia tahoja.

8.3. Toimeenpanovirasto

Tiettyjä yhteisön ohjelmien hallinnointitehtäviä hoitavien toimeenpanovirastojen asemasta 19. joulukuuta 2002 annettu asetus (EY) N:o 58/2003[6] antaa komissiolle valtuudet perustaa toimeenpanovirasto ja antaa sille tiettyjä yhteisön ohjelmien hallinnointiin liittyviä tehtäviä. Tällaisen järjestelyn ansiosta komissio voisi keskittyä ydintoimintoihinsa ja tehtäviin, joita ei voida ulkoistaa, luopumatta kuitenkaan tällaisen toimeenpanoviraston hallinnoimien toimien valvonnasta tai niitä koskevasta lopullisesta vastuusta.

Tällaisen ohjelman hallinnointiin kuuluu teknisiä tehtäviä, joihin ei liity poliittista päätöksentekoa mutta jotka edellyttävät korkeatasoista teknistä ja rahoitukseen liittyvää asiantuntemusta. Koulutuksen osalta näihin tehtäviin voisi kuulua koulutusohjelman toteuttamiseen liittyvien menettelyjen hallinnointi. Tämäntapaisten tehtävien antaminen toimeenpanovirastolle saattaisi olla keino toteuttaa koulutus tehokkaasti. Toimeenpanovirasto antaisi lisäksi koulutusprojektille näkyvyyttä ja julkisuutta.

Ennen kuin tätä vaihtoehtoa koskeva pohdinta saadaan päätökseen, on kuitenkin edessä erinäisiä menettelytapoihin liittyviä vaiheita. Yksi näistä on kustannus-hyötyanalyysi, jonka tekemisessä on otettava huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 58/2003 3 artiklassa tarkoitetut tekijät. Ennen kuin komissio voi perustaa uuden toimeenpanoviraston tai laajentaa olemassa olevan viraston toimeksiantoa, toimeenpanovirastojen sääntelykomitean on annettava myönteinen lausunto ja Euroopan parlamentin on oltava mukana komission ja budjettivallan käyttäjän sopimien työskentelyjärjestelyjen pohjalta.

Lisätarkastelun arvoinen ajatus on se, että koulutustoimet yhdistettäisiin komission päätöksellä 2004/858/EY[7] perustetun ”kansanterveysalan toimintaohjelman toimeenpanoviraston” toimintaan. Kyseisen viraston tehtäviä laajennettaisiin näin uudella vastuupaketilla. Se liittäisi terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston hallinnoimat eri ohjelmat yhdeksi yhtenäiseksi rakenteeksi. Tämän toimintamallin etuna on, että viraston hallinnointiin tarvittavat hallintorakenteet ovat jo olemassa. Koulutusohjelma voitaisiin näin ollen toteuttaa ilman, että jouduttaisiin luomaan uusi organisaatiorakenne (ohjauskomitea ja johtaja). Eri ohjelmien yhdistäminen tehostaisi lisäksi nykyisen toimeenpanoviraston toimintaa.

Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista ei voida kaavailla koulutustoiminnan järjestäjäksi. Sen erityistehtävänä on riskinarvioinnin suorittaminen, ja koulutuksen järjestäminen, joka liittyisi ennemminkin riskinhallintaan, olisi ristiriidassa sen nykyisen toimeksiannon kanssa. Lisäksi elintarviketurvallisuusviranomainen on sääntelyvirasto, jota koskevat kohdassa 8.4 esitetyt pohdiskelut.

8.4. Sääntelyvirasto

Lisäksi voidaan kuvitella mahdollisuus, että eurooppalainen koulutuselin, joka ottaisi hoitaakseen kaikki tai osan koulutuksen järjestämiseen ja antamiseen liittyvistä tehtävistä, toimisi komissiosta riippumattomana sääntelyvirastona, jonka toimintaa ohjaisi neuvoston ja Euroopan parlamentin sille hyväksymä perustamisasetus. Sen tehtäviin voisi kuulua koulutuksen antaminen, kouluttajien kouluttaminen ja rekrytointi, koulutusmateriaalin kehittäminen, viestintä ja pr-työ, jotta koulutusmahdollisuuksista voitaisiin mahdollisimman tehokkaasti tiedottaa jäsenvaltioissa ja yhteisön ulkopuolisissa maissa oleville kohderyhmille, sekä kansallisten virastojen kanssa verkottuminen.

Samoin kuin toimeenpanovirasto sääntelyvirastokin voisi nostaa yhteisön koulutuksen profiilia tuomalla nimenomaisesti esille sen, että kyse on yhteisön tarjoamasta koulutuksesta. Se vähentäisi komission hallintotaakkaa, sillä se palkkaisi oman henkilöstönsä ja sillä olisi oma talousarvionsa.

Sääntelyvirasto olisi kuitenkin yhteisön toimielimistä erillinen elin, jolla olisi oikeushenkilöllisyys ja joka toimisi komissiosta riippumattomasti. Vaarana olisi tämän vuoksi, ettei sen toimintaa koordinoitaisi komission yksiköiden toiminnan kanssa. Tästä näkökulmasta uuden viraston perustaminen tai olemassa olevan viraston toimeksiannon laajentaminen ei olisi asianmukaisin vaihtoehto EU:n koulutuksen järjestämiseksi.

9. Seuraavat komission toteuttamat toimenpiteet

Komissio aikoo tarkastella lisää mahdollisuutta, että koulutusohjelman toteuttaisi toimeenpanovirasto (vaihtoehto 8.3). Oikeudellista toteuttamiskelpoisuutta kuitenkin tutkitaan tarkasti asiaan liittyvän lainsäädännön pohjalta samoin kuin käytännön järjestelyjä, jotta ennen päätöksen tekemistä mahdollistettaisiin rahoitus yhteisön talousarviosta. Tämän ratkaisun uskotaan tarjoavan tarvittavat takeet siitä, että komission päätavoitteet saavutetaan ja erityisesti että ydintoiminnot säilyvät komissiossa (ks. asetus (EY) N:o 58/2003). Komissio aikoo tämän vuoksi teettää mahdollisimman pian edellä mainitun kustannus-hyötyanalyysin.

10. VAIKUTUSTENARVIOINTI

Koulutusohjelmien järjestämisestä aiheutuva vaikutus eri sosio-ekonomisiin näkökohtiin on arvioitu, ja arviointi julkaistaan yhdessä tämän tiedonannon kanssa. Siihen sisältyy kustannusanalyysi, joka perustuu vuonna 2006 järjestettyjen eri koulutustoimien käynnistysvaiheessa saatuun kokemukseen.

Vuotuisen koulutusohjelman kokonaiskustannukset voidaan arvioida tältä pohjalta ottaen huomioon tietyt tekijät, kuten osallistujien lukumäärä vuodessa, kurssin keskimääräinen kesto, osallistujien lukumäärä kurssia kohden sekä valittu hallinnointivaihtoehto. Arvion mukaan kustannukset olisivat 13,2–19,8 miljoonaa euroa vuosina 2007–2011. Toimintaa on tarkoitus rahoittaa Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) talousarviosta.

Kustannusten odotetaan olevan korkeammat koulutustoimintaa aloitettaessa. Tämä selittyy (erityisesti kehitysmaista tulevien) osallistumispyyntöjen lukumäärällä, joka on alkuvaiheessa todennäköisesti suuri. Koulutettavien lukumäärä saattaa vaihdella 6 000:sta 9 000:een. Kahden ensimmäisen vuoden jälkeen osallistumispyyntöjen odotetaan vähenevän.

11. PÄÄTELMÄT

Komissio pyrkii saamaan käyttöön pysyvän rakenteen, jonka avulla on mahdollista järjestää elintarvike- ja rehulainsäädäntöön sekä eläinten terveyteen ja hyvinvointiin liittyvä koulutustoiminta tehokkaasti ja toimivalla tavalla.

Näitä toimia organisoidessaan komissio tarkastelee lisää koulutusohjelman hallinnointiin ehdotettuja eri vaihtoehtoja. Tarkastelun lopputuloksesta riippumatta on ryhdyttävä erinäisiin menettelytapoja koskeviin toimiin. Näihin kuuluu kustannus-hyötyanalyysin tilaaminen toimeenpanoviraston tapauksessa ja täytäntöönpanosääntöjen antaminen koulutuksen järjestämisestä, kuten asetuksen (EY) N:o 882/2004 51 artiklan 3 kohdassa edellytetään. Täytäntöönpanosääntöihin saattaa sisältyä hallintokysymyksiä, kuten menettelyt vuotuisen koulutusohjelman toteuttamiseksi, sidosryhmien kuuleminen ja mahdollisesti yhteydet koulutuselimeen.

On pidettävä mielessä, että joidenkin vaihtoehtojen, kuten sääntelyviraston tai erikoistuneen komission yksikön, ei katsota tarjoavan parasta mahdollista vaihtoehtoa koulutuksen järjestämiseksi. Sääntelyviraston tapauksessa komissio olisi vaarassa menettää koulutusohjelmansa valvonnan. Lisäksi molemmat vaihtoehdot vaativat todennäköisesti runsaasti resursseja.

ANNEX I: Overview of Community measures

The requirements of food law, feed law, animal health rules, animal welfare requirements and plant health have been established gradually over a period covering almost 40 years. The situation at present can be summarised as follows:

Food and feed law

( The general food law

( Labelling and nutrition

( Biotechnology

( Chemical safety of food

( Biological safety of food

( Animal nutrition

( Food and feed controls

See http://europa.eu.int/comm/food/food/index_en.htm

Animal health rules

( Preventive health measures on intra-community trade and imports of:

( live animals

( semen, ova and embryos

( animal products

( Community legislation on animal diseases:

( new Animal Health Strategy to improve the prevention and control of animal disease in the EU

( control measures, to be taken as soon as the presence of a disease is suspected

( eradication and monitoring programmes, for the diseases that are already within the Community

( EU financial contribution

( Other activities: identification measures to guarantee the traceability of the animals

See http://europa.eu.int/comm/food/animal/index_en.htm

Animal welfare rules

( The protection of animals on the farm and in particular laying hens, calves and pigs

( The protection of animals during transport

( The protection of animals at time of slaughter or killing

See http://europa.eu.int/comm/food/animal/index_en.htm

Plant health rules

( Plant protection

( Harmful organisms

( Property rights

( Genetic resources

( Seeds and plant propagating material

( GM plants and seeds

See http://europa.eu.int/comm/food/plant/index_en.htm

ANNEX II: Training for developing countries in 2006

Following courses were developed in 2006:

( HACCP implementation and assessment

( Highly Pathogenic Avian Influenza

( European Standards for the importation of fruit and vegetables, and fishery products

( Import control procedures at border inspection posts

( Standards for animal by-products

( Animal welfare at the time of slaughter of meat producing animals

Of those, the following were addressed to developing countries selected on the basis of their trade records or their potential trade with the EU:

( Imports of fruit and vegetables: El Salvador, 30 May-1 June 2006, Malaysia, scheduled for September 2006, Tanzania, scheduled for October 2006

( Fishery products: Indonesia, 25-27 April 2006, Colombia 20-22 June 2006, Senegal, scheduled for October 2006

With representatives from:

( Africa (including among other countries: Tanzania, Kenya, Uganda, Malawi, Ethiopia, Eritrea, Botswana, Namibia, Zimbabwe Zambia, Lesotho, Swaziland, Southafrica, Senegal, Mauritania, Guinea Conakry, Ivory Coast, Cameroon, Benin, Togo, Gambia, Ghana).

( Asia (including among other countries: Malaysia, Philippines, Indonesia, Laos, Thailand, Vietnam, Cambodia, Myanmar, China, Taiwan, Singapore, South Korea, Papua New Guinea, Maldives, Bangladesh).

( Latin America (including among other countries: El Salvador, Belize, Bolivia, Dominican Republic, Guatemala, Colombia, Honduras, Nicaragua, Costa Rica, Panama, Cuba, Venezuela, Ecuador, Chile, Argentina, Brazil, Paraguay, Uruguay, Mexico).

A further course on Avian Influenza covered Laos, Vietnam, Cambodia and Indonesia and took place from February to May 2006. In view of the epidemiological situation of the disease, it is the intention to extend this activity to African countries as soon as possible. Representatives from developing countries were also invited to the other courses.[pic][pic][pic][pic][pic][pic]

[1] EUVL L 165, 30.4.2004 (ks. oikaisu EUVL:ssä L 191, 28.5.2004, s. 1).

[2] Tiedot perustuvat komission jäsenvaltioilta saamiin lukuihin.

[3] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 178/2002, annettu 28. tammikuuta 2002, elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä (EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1642/2003 (EUVL L 245, 29.9.2003, s. 4).

[4] Neuvoston päätös 90/424/ETY, tehty 26. kesäkuuta 1990, tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista (EYVL L 224, 18.8.1990, s. 19), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 23. tammikuuta 2006 tehdyllä päätöksellä 2006/53/EY (EUVL L 29, 2.2.2006, s. 37).

[5] Neuvoston direktiivi 2000/29/EY, 8.5.2000, kasveille ja kasvituotteille haitallisten organismien yhteisöön kulkeutumisen ja siellä leviämisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä (EYVL L 169, 10.7.2000, s. 1).

[6] EYVL L 11, 16.1.2003, s. 1.

[7] Komission päätös 2004/858/EY, tehty 15. joulukuuta 2004, kansanterveysalalla toteutettavaa yhteisön toimintaa hallinnoivan toimeenpanoviraston ”kansanterveysalan toimintaohjelman toimeenpanovirasto” perustamisesta neuvoston asetuksen (EY) N:o 58/2003 mukaisesti (EUVL L 369, 16.12.2004, s. 73).