Alueiden komitean lausunto aiheesta:

"Komission tiedonanto kansanterveysalan toimintakehyksen yhteydessä toteutettavasta henkilövahinkojen ehkäisemistä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta", ja "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi henkilövahinkojen ehkäisemistä koskevan yhteisön toimintaohjelman hyväksymisestä kansanterveysalan toimintakehyksen yhteydessä"

(97/C 379/09)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon ja ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi [KOM(97) 178 lopull. - 97/0132 (COD)] ) (),

ottaa huomioon neuvoston 6. kesäkuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 129 artiklan ja 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon 8. maaliskuuta 1996 tekemänsä päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 8:n "Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus Sosiaalipolitiikka Kansanterveys" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 8:n 23. kesäkuuta 1997 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 456/97 rev.2) (esittelijä: Bengt Mollstedt),

hyväksyi 17. ja 18. syyskuuta 1997 pitämässään 19. täysistunnossa (syyskuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

Alueiden komitea on tutkinut vammojen ennaltaehkäisyä koskevaa yhteisön toimintaohjelmaa erittäin kiinnostuneena. Komissio esittelee loukkaantumisten ja niiden ehkäisyn aihepiirin ja kaikki asiaa koskevat unionin toimet. Tiedonannossa todetaan ensin ongelman laajuus, eri tapaturma- ja loukkaantumistyypit ja kohderyhmät (riskiryhmät ja -ympäristöt) ja keskitytään sitten toimenpiteitä vaativiin alueisiin, joita luetellaan viisi:

a) lasten koti-, vapaa-ajan ja koulutapaturmat,

b) nuorten koti- ja vapaa-ajan tapaturmat,

c) vanhusten koti- ja vapaa-ajan tapaturmat,

d) itsemurhat,

e) vammojen ehkäisyjärjestelmät.

2. Yleistä

2.1. Tiedonannossa esitellään onnettomuuksien ennaltaehkäisyohjelma, mutta syitä, joiden vuoksi Euroopan unionin on syytä ryhtyä toimiin kyseisellä alalla, voitaisiin käsitellä yksityiskohtaisemmin, vaikka päätösehdotus sisältääkin tärkeitä argumentteja.

2.2. Tiedonannon esitystapa on järkevä ja noudattaa tieteellisiä perusteita. Asioita tarkastellaan kuitenkin pääasiassa jäsenvaltioiden näkökulmasta. Monet käytännön ratkaisut perustuvat alueellisen ja paikallisen tason toimintaan, mikä pitäisi ottaa asianmukaisesti huomioon. Tällaisia toimia ovat esimerkiksi lasten tapaturmien ehkäisy leikkikentillä, paikallisten koulujen antama liikenneopetus, paikallisviranomaisten pitämien vanhainkotien ennaltaehkäisevät toimet, aluesairaaloissa järjestettävä itsemurhien ehkäisy jne.

2.3. Tiedonannossa esitellään kaikki unionin toimet, joissa on kysymys tapaturmien ja loukkaantumisten ehkäisystä. Eräiden alojen, kuten elintarvikehygienian ja työturvallisuuden osalta tiedonannossa sivutaan myös kysymyksiä, jotka eivät sinänsä liity tapaturmiin. Alalla on kuitenkin erityisen tärkeää luoda yhteyksiä muihin yhteisön ohjelmiin ja toimintalinjoihin esimerkiksi elintarvikehygieniassa ja työterveydessä, sillä niiden piirissä tehtävillä toimilla tai laiminlyönneillä voi olla traagiset seuraukset.

2.4. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille, että päällekkäistä työtä pyritään välttämään. Ennaltaehkäisyä suorittavat useat valtion, alue- ja paikallistason virastot sekä kansalaisjärjestöt, ja tämä on otettu komission asiakirjassa huomioon, vaikka paikallis- ja alueviranomaisten vastuualuetta ja toimintaa olisikin syytä selventää. Jo nykyään on useita yhteistyöelimiä (WHO jne.), mutta ehkäisyohjelman kannalta niitä olisi hyvä olla vielä enemmän.

2.5. Komitea suhtautuu myönteisesti ehdotukseen tapaturmia koskevan tiedon laadun parantamisesta. Alueiden komitean käsityksenä on kuitenkin, että sairaaloiden ensiapuosastot ja ensiapuklinikat tilastoivat ikäryhmästä ja tapaturmatyypistä riippumatta kaikentyyppiset onnettomuudet, itsemurhat, väkivallanteot ja työtapaturmat. Tilastoista saadaan myös aiempaa parempaa epidemiologista tietoa. Terveystilanteen seurantaohjelmaa ja siinä määriteltyjä indikaattoreita koskevassa lausunnossaan ottamansa kannan mukaisesti alueiden komitea katsoo myös, että tiedonkeruun periaatteet pitää määritellä ja keruu tulee järjestää terveystilanteen seurantaohjelman yhteydessä.

2.6. Alueiden komitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että tulisi käsitellä myös aloja, joilta kansallisen ja/tai paikallisen tai alueellisen tason toiminta puuttuu, ja kannattaa ehdotusta EU:n toiminta-alueiksi.

2.7. Kohderyhmät on määritelty hyvin, ja alueiden komitea tukee ehdotusta ensimmäisiksi neljäksi interventioalaksi. Paikallistason kokemukset viittaavat siihen, että lasten ja nuorten tapaturmien ehkäisy on hyvin tärkeää. Terveydenhoidosta usein vastuussa olevat alueviranomaiset kannattavat itsemurhien ehkäisyn ja vanhustenhuollon valintaa toiminnan kohteiksi. Eräillä seuduilla jopa kuntatasoa alemmat paikallispiirit osallistuvat tapaturmien ja itsemurhien ehkäisyyn.

2.8. Viides painopiste, tapaturmien ehkäisyjärjestelmän parantaminen, on alueiden komitean mielestä niin ikään oikein valittu. Tiedonkeruu, epidemiologia ja komission tiedonanto terveysindikaattoreista sekä ennaltaehkäisevän työn menetelmät koskevat juuri tätä alaa. Alueiden komitea piti raporttia terveyden seurantajärjestelmistä oikeaan osuneena, ja aiempien lausuntojen linjoja myötäillen viidennelle toiminta-alalle voitaisiin antaa otsikko "tapaturmien ehkäisyn hallinta". Nykyisten ohjelmien (liikenneturvallisuus, työsuojelu jne.) ja terveystilanteen seurantaohjelman koordinaatiota pitäisi edelleen pohtia ja tarkentaa.

2.9. Toimintaohjelma on perustellusti rajattu viiteen toiminta-alueeseen. Jotta ohjelmaa ei pidettäisi unionin pyrkimysten hajauttamisena, jossa tapaturmien yleispätevät piilevät syyt unohdetaan, alueiden komitea katsoo, että ohjelman tueksi tulisi perustaa asiantuntijaryhmä, joka edustaisi muiden tieteenalojen ja yhteiskuntatahojen tietämystä. Kehittäessään tapaturmia ja loukkaantumisia koskevaa politiikkaansa komissiolla olisi ilmeistä apua ryhmästä, jolla olisi monitieteinen näkökulma tapaturmien yleiseen ehkäisyyn.

2.10. Terveyspolitiikassa katsotaan, että liikenneonnettomuuksien ja alkoholin käytön välillä on yhteys, jota tulisi tutkia tarkemmin. Alueiden komitea ehdottaa erityistutkimuksen tekemistä liikenneonnettomuuksista, joihin liittyy alkoholin käyttöä. Komissio voisi tehdä tutkimuksen pohjalta aloitteen, joka tähtäisi kokemusten vaihtoon ja mahdollisesti toimiin alkoholin käytöstä johtuvien liikenneonnettomuuksien ehkäisemiseksi. Tutkimus alkoholin käytön ja liikenneonnettomuuksien yhteydestä voitaisiin tehdä tapaturmia ja loukkaantumisia tai kansanterveystiedotusta koskevan ohjelman rinnalla tai erillisenä tutkimusohjelmana. Myös väkivaltaisten tapaturmien ja alkoholin välillä on kytkentä, mikä osaltaan korostaa tutkimuksen tarvetta. Tutkimuksissa on huomioitava synteesihuumeet, sillä niistä on lisääntyvän käytön myötä tullut yksi merkittävimmistä liikenneonnettomuuksien aiheuttajista.

2.11. Tiedonannossa käsitellyt työskentelymenetelmät on määritelty hyvin, mutta tuottaakseen tuloksia ne edellyttävät yhteistyötä erityisesti paikallisviranomaisten kanssa. Ennaltaehkäisy edellyttää usein käyttäytymismuutoksia (vanhempien lapsilleen antama ohjaus, liikennekäyttäytyminen, vanhusten liikunta luunmurtumien ehkäisemiseksi). Kansalaista lähinnä olevalla tasolla on parhaat mahdollisuudet päästä tuloksiin.

2.12. Komissio toteaa, että passiiviset suojatoimet ovat tehokkaampia kuin aktiiviset. Tämä pitää paikkansa puhuttaessa autojen turvavöistä ja -tyynyistä, moottoripyöräilijöiden kypäristä, junanovien automaattilukoista jne. Mutta kun kyseessä on ihmisten käyttäytyminen, esim. lasten ohjaaminen, uimaopetus, masennuksen ehkäisy, asiaa on tutkittava tarkemmin. Tapaturmien ehkäisemiseksi on harvoin olemassa yhtä patenttiratkaisua.

3. Ehdotusta koskevia erityishuomioita

3.1. Alueiden komitea korostaa, että päällekkäistä työtä tulee välttää. Sellaisten järjestöjen kuin WHO:n, Punaisen Ristin (sekä kansainvälisesti että paikallisesti), kirkkojen yms. kanssa tehtävää yhteistyötä tulee tukea selkeämmin. Myös terveyttä koskevien unionin ohjelmien väliseen koordinaatioon tulisi kiinnittää uudelleen huomiota. Alueiden komitea ehdottaa, että terveyttä koskevia ohjelmia koordinoimaan ja hallinnoimaan asetetaan riippumaton "kansanterveyden tarkkailuelin".

3.2. 3 artikla

Vuodeksi 1999 ehdotettu 1,3 miljoonan ecun talousarvio vaikuttaa riittävältä, mutta seuraaville neljälle vuodelle tarvitaan huomattavasti suurempaa panostusta, vaikka koordinointi muiden ohjelmien kanssa voikin merkitä varojen säästymistä.

3.3. 5 artikla

Neuvoa-antavaan komiteaan kuuluisi ehdotuksen mukaan edustajia kustakin jäsenvaltiosta. Koska suuri osuus työstä perustuu paikalliseen ja alueelliseen toimintaan, jäsenvaltioita tulisi kehottaa valitsemaan ainakin toinen edustajistaan tältä tasolta. Tuntuisi mielekkäältä, että neuvoa-antavassa komiteassa olisi asiantuntijoita pikemmin kuin valittuja poliitikkoja.

3.4. 6 artikla

3.4.1. Kansainvälinen yhteistyö on hyvin tärkeätä, mutta alueiden komitea korostaa, että eri kulttuurien ominaispiirteet tulee ottaa huomioon esitettäessä ohjeita ja yksityiskohtaisia ohjelmia, etenkin koska kulttuurierot saattavat vaikuttaa riskinottoa koskeviin asenteisiin.

3.5. Liite

Liitteessä kohdassa III mainitut toiminta-alat tulee muotoilla uudelleen esim. seuraavasti: "tapaturmien ehkäisyn hallinta".

3.5.1. Liitteessä esitetyt kohdat kattavat pääongelmat. Monissa tapauksissa on kuitenkin syytä mainita yleinen terveyden edistäminen. Itsemurhien kohdalla on tärkeää ottaa huomioon huume- ja alkoholiongelmat; vanhusten luunmurtumien ehkäisemiseksi on oleellista, että vanhusten lihastoiminta on kunnollista; ravinto on tärkeää luustolle, jne.

3.5.2. On tärkeää, että kampanjat suunnitellaan ja toteutetaan kansallisella ja alueellisella tasolla, jotta niissä voidaan ottaa huomioon eri alueiden ja jäsenvaltioiden väliset kulttuuri- ja muut erot. Läheisyysperiaate pätee tälläkin alalla.

3.5.3. Alueiden komitea katsoo, että ohjelmassa ehdotetut työskentelytavat ovat hyvin tasapainossa. Eräs tärkeä tapa on sellaisten seminaarien ja konferenssien järjestäminen, joissa asiantuntijat ja paikallis- sekä aluepoliitikot voivat vaihtaa tietoja, ajatuksia ja mielipiteitä. Varsinkin ehdotukset tietopankkien avulla toteutettavista tietojenvaihdosta ovat hyödyllisiä. Nykyaikaisen tietotekniikan käyttö on tehoonsa nähden edullinen tapa tukea kansallisia ja alueellisia ponnistuksia tapaturmien ja loukkaantumisten ehkäisemiseksi, ja tällaisia tietopankkeja on jo olemassa.

3.5.4. Alueiden komitea epäilee lyhytaikaisten kampanjoiden, kilpailujen yms. mielekkyyttä. Tapaturmien ehkäisy on pitkäjännitteinen hanke, ja toiminnan täytyy olla jatkuvaa pikemmin kuin kampanjaluonteista.

3.5.5. Toiminta-alue V (kyky ehkäistä loukkaantumisia) tulee määritellä paremmin, ja unionin eri ohjelmien välinen koordinaatio sekä terveyden tarkkailuelin tulee mainita liitteessä.

4. Päätelmät

Alueiden komitea kannattaa komission ehdottamaa ohjelmaa tapaturmien ja vammojen ehkäisemiseksi ja korostaa, että

ohjelma-alueet on valittu oikein,

ohjelman tueksi tulisi perustaa eri aloilta koottu asiantuntijaryhmä, joka edustaisi muiden tieteenalojen ja yhteiskuntatahojen tietämystä,

liikenneonnettomuuksista, joihin liittyy huumaavien aineiden (kuten alkoholin, huumausaineiden tai lääkkeiden) käyttö, ja mahdollisista toimista niiden ehkäisemiseksi on suoritettava tutkimus,

yhteistyö paikallis- ja alueviranomaisten kanssa on olennaisen tärkeää,

menetelmät on esitelty hyvin, mutta aktiivista ja passiivista ennaltaehkäisyä olisi pohdittava seikkaperäisemmin,

ennaltaehkäisyn eri muotojen koordinointi unionissa kuuluu olennaisena osana tapaturmien ehkäisyyn ja että tätä varten tulee perustaa riippumaton sihteeristö (kansanterveyden tarkkailuelin), minkä vuoksi talousarvioon tulee tehdä tarvittavat muutokset,

yhteisön olisi vahvistettava säännöt veren alkoholipitoisuuden enimmäismääristä,

yhteisön on syytä tehdä synteesihuumeita koskeva lainsäädäntöehdotus, jossa määritellään huomioon otettavat aineet ja niiden suurimmat sallitut pitoisuudet.

Bryssel, 18. syyskuuta 1997.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Pasqual MARAGALL i MIRA

() EYVL C 202, 2.7.1997, s. 20