KOMISSION KERTOMUS - I osa - XXXIII kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus - 2003

Johdanto

1. Tämän vuoden kertomuksessa ei pelkästään tarkastella merkittäviä muutoksia komission sisäisessä organisaatiossa ja työskentelymenetelmissä EU:n kilpailupolitiikan alalla. Siinä esitetään myös, kuinka komissio varmistaa Euroopan talouden hallintotavan johdonmukaisuuden tasapainottamalla keskenään jatkuvuuden ja tarpeen uusiin lähestymistapoihin.

2. Nykyisen komission toimikausi lähenee loppuaan samalla kun unioni laajenee pian kymmenellä uudella jäsenvaltiolla. Yhteisten kilpailusääntöjen soveltamisen jatkaminen ja laajentaminen on tärkeää, jotta näiden maiden liittyminen unioniin sujuisi joustavasti. Sen vuoksi parhaillaan valmistellaan kilpailunrajoituksia koskevien uudistettujen menettelysääntöjen käytännön täytäntöönpanoa. Myös nykyisen sulautuma-asetuksen tarkistus on määrä saada päätökseen uusien jäsenvaltioiden liittymiseen mennessä. Tarve nopeuttaa uudistuksia valtiontuen valvonnan alalla on ollut tiedossa jo jonkin aikaa, ja nyt on oikea aika ryhtyä käytännön toimiin. Komissio on vuoden aikana ajanut voimakkaasti valtiontukisääntöjen tasavertaista soveltamista kaikissa jäsenvaltioissa, niin pienissä kuin suurissa, ja korostanut siten, kuinka tärkeää on käsitellä tasavertaisesti kilpailua vääristäviä valtioiden toimenpiteitä valvottaessa yrityksiin sovellettavien sääntöjen soveltamista.

3. Toisaalta alakohtainen kehitys vaatii niin toimialoilta kuin komissioltakin paljon huomiota ja työtä. Sähköisen viestinnän, energia-alan ja liikenteen vapauttaminen Euroopassa vaarantamatta palvelujen tehokasta tarjontaa kaikille kuluttajille on vaikeaa mutta mahdollista. Esimerkiksi media-alan terveen talouskehityksen nivoutuminen muihin julkisiin tavoitteisiin, joista yksi on esimerkiksi luotettavien tietolähteiden moninaisuuden varmistaminen, edellyttää asianmukaisten välineiden varovaista käyttämistä.

4. EU:n kilpailupolitiikalla on lisäksi merkittävä rooli Lissabonin toimintasuunnitelman kilpailukykyä koskevien tavoitteiden saavuttamisessa. Se sisältää yhtäältä kilpailunrajoituksia ja keskittymiä koskevia sääntöjä, jotka ovat tärkeitä kaikille hyvin toimiville markkinatalouksille, ja toisaalta takaa tehokkaan ja tiukan valtiontukikurin soveltamisen. Ottaen huomioon maailman talouden yleistilanteen ja Euroopan pyrkimykset edistää kasvua, on tärkeää, että komission käytettävissä olevien poliittisten välineiden välistä vuorovaikutusta hyödynnetään parhaalla mahdollisella tavalla ja että EU:n kilpailukyvyn parantaminen pysyy painopistealueena komission toimintaohjelmassa.

Tilastotietoja komission toiminnasta kilpailuoikeuden soveltamisen alalla vuonna 2003

5. Vuonna 2003 uusien asioiden kokonaismäärä oli 815, joista 262 koski kilpailunrajoituksia (EY:n perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artikla), 212 yrityskeskittymiä ja 377 valtiontukia (ilman kanteluita). Uusien asioiden määrä väheni merkittävästi kaikilla aloilla; kilpailunrajoitusten ja yrityskeskittymien aloilla vähennys oli noin yksi viidesosa ja valtiontukien alalla noin yksi seitsemäsosa.

6. Kilpailunrajoitusten alalla uusien ilmoitusten määrä väheni (noin neljänneksellä) ilmoitusjärjestelmän lopullisen käytöstäpoiston seurauksena. Käytöstäpoisto tulee voimaan toukokuussa 2004. Vastaavasti omasta aloitteesta käsiteltäväksi otettujen asioiden määrä (97) on kasvanut hieman. Kantelujen perusteella käsiteltäväksi otettujen asioiden määrä (94) on yhtä merkittävä, vaikka määrä onkin selvästi pienentynyt edellisvuodesta (noin neljänneksen). Yrityskeskittymien alalla toiminta hidastui edelleen ja saavutti jälleen 1990-luvun lopun tason (joka sekin oli korkea). Valtiontukien valvonnan alalla uusien ilmoitusten ja ilmoittamatta jätettyä tukea koskevien uusien asioiden määrä väheni, kun taas voimassa olevaa tukea koskevien uusien asioiden määrä lähes nelinkertaistui (laskettuaan voimakkaasti vuonna 2002). Jäsenvaltiot ilmoittivat 203 tapausta ryhmäpoikkeusasetusten nojalla.

7. Vuonna 2003 saatiin päätökseen yhteensä 831 asian käsittely. Näistä 319 koski kilpailunrajoituksia, 230 yrityskeskittymiä ja 282 valtiontukia (ilman kanteluita) [1]. Kilpailunrajoitusten alalla 24 asiaa lopetettiin muodollisella päätöksellä, ja näin keskeneräisten asioiden sumaa saatiin purettua entisestään. Yrityskeskittymien valvonnan alalla tehtiin vuoden aikana 231 muodollista päätöstä, ja perusteellista tutkimusta edellyttävien asioiden määrä pysyi vakaana (9). Valtiontukien alalla lopullisten kielteisten päätösten määrä (20) väheni lähes puoleen ja myönteisten päätösten määrä (18) väheni yli kolmanneksella vuodesta 2002. Myös aloitettujen muodollisten menettelyjen määrä (55) oli edellisvuotta pienempi.

[1] Niiden valtiontukiasioiden määrä, joiden käsittely lopetettiin jollakin seuraavista lopullisista päätöksistä: ei vastalauseita, hyväksyvä päätös, kielteinen päätös, ehdollinen päätös.

Lisälehti 1: Kilpailupolitiikka ja kuluttajat

Vuoden 2003 aikana komission kilpailu- ja kuluttajansuojapolitiikan yhteensovittaminen edistyi merkittävästi. Näin on luotu hyvä pohja lisäedistykselle vuonna 2004.

Vuoden 2003 toinen kilpailupäivä järjestettiin 9. joulukuuta Roomassa. Komissaari Mario Monti ilmoitti tuolloin Juan Rivière y Martín [2] nimittämisestä komission kilpailun pääosastoon (kilpailun PO tai PO COMP) vastikään perustettuun kuluttajien yhteyshenkilön virkaan. Virka perustettiin jatkuvan vuoropuhelun varmistamiseksi komission ja EU:n kuluttajien välillä. Vaikka kuluttajien hyvinvointi on kilpailupolitiikan ensisijainen tavoite, kuluttajien näkemyksiä ei oteta riittävästi huomioon yksittäisten kilpailuasioiden eikä kilpailupolitiikkaan liittyvien kysymysten käsittelyssä. Lisäksi pyritään tiivistämään kilpailun pääosaston suhteita muihin komission pääosastoihin, erityisesti terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosastoon (SANCO).

[2] Juan Rivière y Martí on työskennellyt kilpailun pääosastossa vuodesta 1989. Hän toimi aikaisemmin neuvonantajana toimintalinjojen kehitämisen ja koordinoinnin linjalla.

Kuluttajien yhteyshenkilön tehtävänä on muun muassa

toimia kuluttajajärjestöjen ja yksittäisten kuluttajien ensisijaisena yhteyspisteenä;

luoda säännöllisemmät ja tiiviimmät yhteydet kuluttajajärjestöihin, erityisesti Eurooppalaiseen neuvoa-antavaan kuluttajaryhmään (European Consumer Consultative Group, ECCG) [3];

[3] ECCG koostuu 18 jäsenestä. Kunkin jäsenvaltion kuluttajajärjestöjä edustaa yksi jäsen ja Euroopan kolmea kuluttajajärjestöä (AEC, ANEC ja BEUC) kutakin yksi jäsen. Unioniin liittyvien maiden kuluttajajärjestöjä edustavat tarkkailijajäsenet osallistuvat jo ECCG:n työhön.

tiedottaa kuluttajaryhmille kilpailuasioista, joissa niiden panoksesta voisi olla hyötyä, ja opastaa kuluttajia osallistumisessa kilpailuasioiden käsittelyyn ja näkemysten ilmaisussa;

pitää yhteyttä kansallisiin kilpailuviranomaisiin kuluttajansuoja-asioihin liittyvien kysymysten tiimoilta.

Kilpailualan pääekonomistin viran tavoin kuluttajien yhteyshenkilön virka ei rajoitu yrityskeskittymien valvontaan vaan kattaa myös antitrustitoiminnan, ts. kartellit ja määräävän aseman väärinkäytön, sekä muut kilpailuasiat ja toimintalinjat. [4].

[4] Aikomuksesta perustaa tällainen virka ilmoitettiin ensimmäisen kerran joulukuussa 2002, jolloin hyväksyttiin yrityskeskittymien valvontaa EU:ssa koskeva uudistuspaketti.

Kuluttajajärjestöt ja yksittäiset kuluttajat voivat ottaa kilpailuun liittyvissä asioissa suoraan yhteyttä kuluttajien yhteyshenkilöön sähköpostitse osoitteeseen

COMP-CONSUMER-OFFICER@cec.eu.int.

Komissio järjesti ensimmäistä kertaa EU:n jäsenvaltioiden, liittymässä olevien maiden ja Efta-maiden kilpailu- ja kuluttajansuoja-alan korkeiden virkamiesten yhteisen kokouksen 19. marraskuuta Brysselissä. Osallistujat toivat esille tukensa kilpailu- ja kuluttajansuojapolitiikan paremmalle yhteensovittamiselle. Erityisesti he korostivat tarvetta kehittää yhteiset menetelmät, joiden avulla kerätään ja analysoidaan relevantteja tietoja, kuten kuluttajien valituksia, ja määritetään kuluttajille aiheutuva haitta ja muut kuluttajien hyvinvointia heikentävät seikat tietyillä markkinoilla. He olivat lisäksi yksimielisiä siitä, että kilpailun säilyttäminen markkinoilla ei sinällään riitä, vaan että kilpailun tulos alhaisempien hintojen ja/tai kuluttajien valinnanmahdollisuuksien lisääntymisen muodossa on yhtä tärkeä.

Näiden kuluttajien kannalta merkittävien uudistusten lisäksi komissio on käsitellyt useita tapauksia, jotka vaikuttavat kuluttajiin tai kiinnostavat kuluttajia erityisesti. Monet tässä kertomuksessa käsitellyistä päätöksistä - olipa sitten kyse yksittäisistä päätöksistä, esimerkiksi matkapuhelinten, yleisradiotoiminnan tai lentoliikenteen aloilla, tai alakohtaisista hankkeista (esimerkiksi liikenteen, vapaiden ammattien, moottoriajoneuvojen ja viestintävälineiden alalla) - vaikuttavat suoraan kuluttajien hyvinvointiin.

Yrityskeskittymien valvonnan uudistaminen ja kilpailunrajoituksia koskevien sääntöjen nykyaikaistaminen, joita kuvaillaan tässä kertomuksessa, ovat merkittäviä hankkeita yhteisön kilpailupolitiikan tehokkuuden ja merkityksen lisäämiseksi markkinoilla samalla kun pyritään varmistamaan, että kuluttajansuojaa koskevat seikat otetaan riittävässä määrin huomioon. Toinen mahdollisesti merkittävä komission toimenpide on sellaisten liittymässä olevissa maissa myönnettyjen valtiontukien kartoittaminen, jotka saattavat olla sääntöjenvastaista tukea.

Muodollisten menettelyjen lisäksi komissio käyttää myös epävirallisia keinoja markkinatoimijoiden käyttäytymisen mahdollisten kielteisten vaikutusten torjumiseksi. Seuraava esimerkki kuvailee tällaista toimintaa kuluttajien hyväksi.

Ateenan olympiakisojen järjestely [5]

[5] Asia COMP/D-3/38.468.

Ateenan olympiakisojen järjestelykomitea, ATHOC, pyysi komissiolta varmistusta siitä, että sen vuoden 2004 kisojen lipunmyyntijärjestelyt noudattavat Euroopan unionin kilpailusääntöjä.

Järjestelyihin sisältyy useita Euroopan talousalueen (ETA) asukkaille tarkoitettuja lipunmyyntikanavia. ETA-alueen asukkaat voivat ensimmäisen kerran ostaa lippuja suoraan järjestelykomitealta Internetin kautta. He voivat myös ostaa lippuja kansallisten olympiakomiteoiden tai niiden valtuuttamien myyntipisteiden kautta. Nämä toimenpiteet varmistavat, että kaikki ETA-alueen asukkaat voivat ostaa lippuja tasavertaisin ehdoin ilman kansallisuuteen perustuvaa syrjintää. Lisäksi kisavieraiden ei tarvitse ostaa lippujaan toimistoilta, joista he ostavat matka- tai majoituspalveluja.

Kuluttajien etujen suojaamista ja kilpailusääntöjen noudattamisen varmistamista koskeneiden ATHOC:in ja komission välisten keskustelujen jälkeen ATHOC muutti lipunmyyntijärjestelyjä Internet-myynnin ehtojen sekä ETA-alueen kansallisten olympiakomiteoiden lipunmyynnille asetettujen ehtojen osalta. Muutosten perusteella olympiakomiteat voivat halutessaan myydä lippuja nimellisarvon alittavaan hintaan sen sijaan, että niille olisi asetettu vähimmäishinta. Näiden muutosten seurauksena komissio päätteli, että käytettävissä olevien tietojen perusteella lipunmyyntijärjestelyt eivät riko EU:n kilpailusääntöjä.

I - Kilpailuoikeus - perustamissopimuksen 81 ja 82 artikla; valtion monopolit ja yksinoikeudet - perustamissopimuksen 31 ja 86 artikla

A - Lainsäädännön ja sen tulkintasääntöjen nykyaikaistaminen

1. Uudet komission kilpailusäännöt

Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen tarkistus

8. Komissio julkaisi lokakuussa luonnoksen teknologiansiirtosopimuksia koskevista säännöistä ja suuntaviivoista [6]. Teknologian lisensointi esimerkiksi patenttien, taitotiedon ja ohjelmistojen tekijänoikeuksien muodossa tulee yhä tärkeämmäksi ja on välttämätöntä innovaatioiden levittämiseksi laajamittaisesti. Ehdotettujen uusien sääntöjen tavoitteena on selventää kilpailusääntöjen soveltamista tällä alalla ja varmistaa, että niillä on merkitystä myös nykyajan muuttuvassa talousympäristössä.

[6] EUVL C 235, 1.10.2003.

9. Uudet säännöt on tarkoitus yhdenmukaistaa jakelusopimuksia ja horisontaalisia yhteistyösopimuksia koskevien uusien ryhmäpoikkeusten ja suuntaviivojen kanssa ottaen huomioon lisenssisopimusten erityispiirteet. Tämä oli monien joulukuun 2001 arviointikertomuksesta huomautuksia esittäneiden vaatimus. Uudistus tuo seuraavia etuja:

- Ryhmäpoikkeusasetus sisältää ainoastaan mustan listan: poikkeuslupa kattaa kaikki toimet, joita ei ole nimenomaan jätetty ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle. Poistamalla nykyisen asetuksen valkoinen ja harmaa lista vältetään kahlitseva vaikutus. Näin yrityksillä on paremmat mahdollisuudet laatia sellaisia lisenssisopimuksia, jotka ovat kaupallisesti elinkelpoisimpia, samalla kun varmistetaan tehokas kilpailu ja riittävä oikeusvarmuus yrityksille.

- Uusien sääntöjen soveltamisala laajennetaan kattamaan kaikenlaiset teknologiansiirtosopimukset, jotka liittyvät tavaroiden tai palveluiden tuotantoon. Uuden asetuksen tarkoituksena on patenttien ja taitotiedon lisensoinnin lisäksi kattaa myös ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointi, kuten useat arviointikertomuksesta huomautuksia esittäneet vaativat. Siltä osin kuin komissiolla ei ole valtuuksia antaa ryhmäpoikkeusasetusta, kuten yleensä on patenttipoolien ja tekijänoikeuksien lisensoinnin tapauksessa, suuntaviivoissa selvitetään tulevaa täytäntöönpanopolitiikkaa.

- Uusissa säännöissä erotetaan selvästi toisistaan kilpailijoiden välinen lisensointi ja ei-kilpailijoiden välinen lisensointi. Kilpailupolitiikassa on tärkeää erottaa toisistaan kilpailijoiden ja ei-kilpailijoiden välinen lisensointi, koska niihin ei etenkään voida soveltaa samaa vakavimpien rajoitusten luetteloa. Kilpailuongelmien esiintyminen on todennäköisempää kilpailijoiden välisessä lisensoinnissa kuin keskenään kilpailemattomien yritysten välisessä lisensoinnissa.

10. Julkaistessaan luonnoksen asetukseksi ja suuntaviivoiksi komissio kehotti kaikkia asianomaisia esittämään huomautuksensa uusista säännöistä marraskuun loppuun mennessä. Komissio vastaanotti 79 huomautusta. Analysoituaan nämä huomautukset komissio tarkistaa luonnokset ja hyväksyy uudet säännöt. Tavoitteena on saattaa tarkistetut säännöt voimaan ennen kuin kilpailunrajoituksia koskeva uudistuspaketti tulee voimaan toukokuussa 2004.

2. EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan täytäntöönpanosääntöjen uudistaminen

11. EU:n kilpailusääntöjen täytäntöönpanojärjestelmän uudistamisen loppuunsaattamiseksi komission on annettava useita asiakirjoja, joista yleisesti käytetään nimitystä uudistuspaketti. Näiden asiakirjojen tavoitteena on pääasiassa helpottaa kilpailuviranomaisilla olevan täytäntöönpanovallan soveltamista ja kehittää edelleen asetuksessa N:o 1/2003 säädettyjä yhteistyömekanismeja kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten kanssa.

12. Syyskuussa komissio hyväksyi tekstiluonnokset uudistuspaketin kaikkia osia koskevaa julkista kuulemista varten [7]. Tämän julkisen kuulemisen seurauksena saatiin noin 50 huomautusta. Analysoituaan nämä huomautukset komissio tarkistaa luonnokset ja hyväksyy uudet tekstit vuoden 2004 alussa, ennen asetuksen N:o 1/2003 soveltamisen alkamista 1. toukokuuta 2004.

[7] Tekstiluonnokset julkaistiin kuulemista varten EUVL:ssä C 243, 10.10.2003, s. 3.

13. Paketti sisältää komission asetuksen neuvoston asetuksen N:o 1/2003 täytäntöönpanosta ja kuusi tiedonantoa. Komission täytäntöönpanoasetus sisältää pääasiassa yksityiskohtaisia sääntöjä asianomaisten, kantelijoiden ja kolmansien kuulemisesta sekä lukuisista muista menettelyihin liittyvistä seikoista kuten oikeudesta tutustua asiakirjoihin ja luottamuksellisten tietojen käsittelystä. Tiedonantoluonnokset voidaan jakaa seuraaviin kolmeen ryhmään:

(a) Ensimmäisen ryhmän tiedonannoissa kuvaillaan yhteisöjen tuomioistuimen nykyistä oikeuskäytäntöä ja komission nykyistä käytäntöä kahden EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisen kannalta keskeisen seikan osalta, jotka ovat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvan vaikutuksen käsite ja perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohtaa koskevat periaatteet. Koska näissä tiedonannoissa vahvistetaan kyseisten perustamissopimuksen määräysten soveltamismenetelmä ja luodaan katsaus nykyiseen oikeuskäytäntöön, ne auttavat kansallisia kilpailuviranomaisia ja kansallisia tuomioistuimia näiden määräysten soveltamisessa.

(b) Toisen ryhmän tiedonannoissa keskitytään EU:n kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta vastaavien eri tahojen - komission, kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten - välisiin yhteistyömekanismeihin ja niiden pääasiallisena tarkoituksena on käsitellä tarkemmin asetuksessa N:o 1/2003 säädettyjä yhteistyömekanismeja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan tehokkaan ja yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi kaikkialla Euroopan unionissa. Tiedonannoissa käsitellään erityisesti tapausten käsittelyn jakamista ja sen jälkeistä koordinointia ja yhteistyötä kilpailuviranomaisten välillä Euroopan kilpailuviranomaisten verkostossa. Lisäksi niissä käsitellään komission mahdollisuutta antaa kirjallisia ja suullisia lausuntoja kansallisille tuomioistuimille.

(c) Viimeisen ryhmän tiedonannoissa käsitellään komission suhdetta kuluttajiin ja liike-elämään, jotka ovat sen tärkeimpiä sidosryhmiä kilpailupolitiikan alalla. Tältä osin komission tarkoituksena on antaa tiedonannot kantelujen käsittelystä ja ohjekirjeistä, joita komissio aikoo laatia auttaakseen yrityksiä arvioimaan uusia tai ennen ratkaisemattomia kysymyksiä.

3. Menettelysääntöjen tarkistus

3.1. Kilpailuasioiden pääekonomistin nimittäminen

14. Euroopan komissio nimitti professori Lars-Hendrik Röllerin kilpailuasioiden pääekonomistiksi kolmeksi vuodeksi 1. syyskuuta alkaen. Hänen alaisuudessaan työskentelee noin kymmenen eri aloihin erikoistunutta ekonomistia.

15. Professori Röller on Berliinissä sijaitsevan Humboldt-yliopiston teollisen taloustieteen professori. Hän on myös Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung -keskuksen "Competitiveness and Industrial Change"-yksikön johtaja. Hän on vuodesta 1996 toiminut Lontoossa sijaitsevan Centre for Economic Policy Research (CEPR) -keskuksen toimialataloustieteen ryhmän ohjelmajohtajana. Suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon tietojenkäsittelyssä Texas A&M-yliopistossa hän jatkoi opintojaan Pennsylvanian yliopistossa (jossa hän suoritti Master of Science -tutkinnon tietojenkäsittelyssä, Master of Arts-tutkinnon taloustieteessä ja filosofian tohtorin tutkinnon taloustieteessä). Hän on tämän jälkeen hoitanut virkoja useissa akateemisissa laitoksissa, joihin kuuluvat mm. Ranskassa sijaitseva European Institute of Business Management (INSEAD), Stanford University, New York University ja Universitat Autònoma de Barcelona. Hän on toiminut useiden julkisten laitosten ja yksityisten yritysten neuvonantajana kilpailupolitiikkaan liittyvissä asioissa. Hän on myös julkaissut runsaasti kilpailukysymyksiä käsitteleviä julkaisuja ja on mukana useiden aikakausjulkaisujen, mm. International Journal of Industrial Economicsin (jonka päätoimittaja hän on ollut vuodesta 1999 lähtien) toimituskunnassa.

16. "Olen vakuuttunut siitä, että professori Röller pystyy merkittävien akateemisten saavutustensa sekä alalta hankkimansa kokemuksen ansiosta tarjoamaan korvaamattoman arvokasta tukea komissiolle sen valmistellessa päätöksiä, jotka koskevat monimutkaisia yrityskeskittymäasioita, sekä tutkiessa kilpailunrajoituksia ja valtiontukia", totesi kilpailukomissaari Mario Monti.

17. Pääekonomistilla on kolme päätehtävää:

- avustaminen EU:n kilpailusääntöjen soveltamisen yhteydessä esiin nousevien taloustiedettä ja ekonometriaa koskevien kysymysten ratkaisussa, mihin voi kuulua myös yleispolitiikan välineiden suunnittelua;

- yleinen avustaminen yksittäisissä kilpailuasioissa käsittelyn aloittamisesta alkaen;

ja

- yksityiskohtaisten ohjeiden antaminen tärkeimmissä kilpailuasioissa, joihin liittyy vaikeasti ratkaistavissa olevia taloudellisia kysymyksiä ja jotka voivat vaatia pitkälle kehitettyä kvantitatiivista analyysiä.

18. Pääekonomistin vastuulla on myös yhteydenpito akateemisiin piireihin sekä kilpailupolitiikan akateemisen neuvoa-antavan ryhmän kokousten järjestäminen ja johtaminen. Kyseinen ryhmä koostuu johtavista akateemikoista, jotka työskentelevät teollisen organisaation ja valtiontuen alalla.

3.2. Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toiminta

3.2.1. Uuden toimeksiannon toinen soveltamisvuosi

19. Vuonna 2001 komissio teki uuden päätöksen vahvistaakseen kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan roolia perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan ja sulautuma-asetuksen [8] mukaisissa kilpailumenettelyissä. Komissio tunnustaa tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista 23 päivänä toukokuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 462/2001/EY, EHTY [9] johdanto-osassa, että kuulluksi tulemisen oikeuden takaamiseksi hallinnollisten menettelyjen toimittaminen olisi annettava tehtäväksi riippumattomalle, kilpailuasioissa kokeneelle henkilölle, jonka on oltava luotettava, jotta hän voi omalta osaltaan vaikuttaa menettelyjen objektiivisuuteen, avoimuuteen ja tehokkuuteen [10]. Vuosi 2003 oli toinen vuosi, jolloin kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat [11] pystyivät käyttämään uudessa toimeksiannossa annettua laajempaa toimivaltaa ja suurempaa riippumattomuutta. Kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat osallistuvat nyt ensimmäistä kertaa vuosikertomuksen laadintaan ja haluavat tässä yhteydessä kuvailla lyhyesti toimintojaan.

[8] Neuvoston asetus (ETY) N:o 4064/89, annettu 21 päivänä joulukuuta 1989, yrityskeskittymien valvonnasta.

[9] EYVL L 162, 19.6.2001, s. 21; jäljempänä 'toimeksianto'.

[10] Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimeksianto, johdanto-osan 1-3 kappale.

[11] Tällä hetkellä kuulemismenettelystä vastaavia neuvonantajia on kaksi, Serge Durande ja Karen Williams.

3.2.2. Avoimuus riippumattomuuden takaamiseksi

20. Jotta taattaisiin kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan riippumattomuus, neuvonantajan nimitys ja perusteltu päätös neuvonantajan siirtämisestä toiseen tehtävään tai erottamisesta on julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä [12]. Lisäksi kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja liitetään hallinnollisesti kilpailuasioista vastaavan komissaarin alaisuuteen [13] eikä hän saa ohjeita kilpailun pääosastolta.

[12] Toimeksiannon 2 artiklan 1 kohta.

[13] Toimeksiannon 2 artiklan 2 kohta.

3.2.3. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja oikeudenmukaisen menettelyn takaajana

21. Vaikka kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan päätehtävänä on taata, että kuulluksi tulemisen oikeutta noudatetaan, hän voi puuttua menettelyyn aina kun sen moitteeton kulku on vaakalaudalla. Tätä tarkoitusta varten häntä voidaan pyytää esittämään huomautuksia milloin tahansa sen takaamiseksi, että kaikki yksittäiseen tapaukseen liittyvät merkitykselliset seikat tutkitaan perusteellisesti ja puolueettomasti [14].

[14] Toimeksiannon 3 artiklan 3 kohdan mukaan kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja voi esittää toimivaltaiselle komission jäsenelle huomautuksensa mistä tahansa asiasta, joka tulee esiin kilpailuasioita koskevissa komission menettelyissä. Tällä tavoin hän pyrkii varmistamaan, että kaikki asian kannalta merkitykselliset, myös osapuolten kannalta epäedulliset tosiseikat, rikkomisen vakavuuteen liittyvät tosiseikat mukaan lukien, otetaan asianmukaisesti huomioon laadittaessa komission päätösluonnoksia (toimeksiannon 5 artikla). Tämä edellyttää toimeksiannon 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti sitä, että asian tulkinnasta vastaava johtaja pitää kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan selvillä menettelyn kulusta.

22. Yksittäisten tapausten käsittelyn lisäksi kilpailun pääosasto kuulee usein kuulemismenettelystä vastaavia neuvonantajia [15] kysymyksissä, jotka koskevat puolustautumisoikeutta. He osallistuvat myös keskusteluihin monista menettelyjen moitteettomaan kulkuun liittyvistä kysymyksistä.

[15] Tältä osin ranskankielinen tehtävänimike "Conseiller Auditeur" kuvaa paremmin todellista tehtävänkuvaa kuin englanninkielinen termi "hearing officer".

3.2.4. Suullisen kuulemisen toimittaminen

23. Yksittäisten kilpailumenettelyjen osalta kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan perinteisenä tehtävä on järjestää ja toimittaa puolueettomasti suullinen kuuleminen [16]. Suullisessa kuulemisessa asianomaiset yritykset voivat esittää kantansa tutkimuksesta vastaavien virkamiesten ryhmää laajemmalle yleisölle. Useissa tapauksissa väitetiedoksiannossa esitettyjä seikkoja onkin muutettu suullisen kuulemisen jälkeen. Yritykset pitävät suullista kuulemista arvossa, mistä on osoituksena se, että vuonna 2003 suurin osa yrityksistä käytti hyväksi oikeuttaan puolustautua suullisessa kuulemisessa [17]. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja päättää, voivatko muut osapuolet kuin ne, joille väitetiedoksianto on osoitettu, osoittaa asian koskevan riittävästi heidän etuaan, jotta heidät voidaan hyväksyä kuulemiseen kolmansina osapuolina [18]. Lisäksi uusia asiakirjoja voidaan esittää ainoastaan kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan suostumuksella [19]. Kuulemisen jälkeen kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja antaa toimivaltaiselle komission jäsenelle kertomuksen kuulemisesta ja sen perusteella tekemistään päätelmistä siltä osin, onko oikeus tulla kuulluksi toteutunut [20]. Vaikka niin sanotussa "välikertomuksessa" esitetään pääasiassa menettelyyn liittyviä huomautuksia [21], voidaan siinä myös todeta lisätietojen tarve tai suositella tiettyjen väitteiden lisäämistä tai poistamista. [22]

[16] Toimeksiannon 12 artiklan 2 kohdan mukaan kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on yksin vastuussa kuulemistilaisuuden toimittamisesta. Valmistellessaan kuulemista kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja tavallisesti pyytää asian käsittelystä vastaavalta ryhmältä taulukkomuodossa kattavaa selvitystä osapuolten vastauksista komission väitteisiin ja osapuolille annetuista vastauksista.

[17] Ainoastaan noin 1/5 väitetiedoksiannon saaneista luopui oikeudestaan suulliseen kuulemiseen.

[18] Toimeksiannon 6 artikla.

[19] Toimeksiannon 12 artiklan 3 kohta. On kuitenkin tärkeää huomata, että kuulemista ei voida käyttää väitetiedoksiantojen korvikkeena. Jos komissio haluaa esittää uusia kilpailusääntöjen rikkomista koskevia väitteitä tai uusia merkittäviä tosiseikkoja, jotka eroavat väitetiedoksiannon sisältämistä tosiseikoista, sen on laadittava lisäväitetiedoksianto ja toimitettava uusi kuuleminen.

[20] Toimeksiannon 13 artiklan 1 kohta. Kertomuksesta annetaan jäljennös kilpailun pääosaston pääjohtajalle ja vastaavalle johtajalle.

[21] Esimerkiksi oikeus tutustua asiakirjoihin, määräaika väitetiedoksiantoon vastaamiselle ja suullisen kuulemisen asianmukainen toimittaminen.

[22] Tältä osin välikertomus on erotettava kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimeksiannon 15 artiklan mukaisesta loppukertomuksesta, jossa tarkastellaan ainoastaan kuulluksi tulemisen oikeutta ja siihen liittyvää kysymystä siitä, käsitelläänkö päätösluonnoksessa ainoastaan sellaisia väitteitä, joiden osalta osapuolille on annettu tilaisuus esittää huomautuksensa. Loppukertomus laaditaan neuvoa-antavalle komitealle toimitetun päätösluonnoksen perusteella. Toisin kuin välikertomus, se annetaan tiedoksi myös päätöksen kohteena olevalle yritykselle ja julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

3.2.5. Määräaikojen jatkaminen ja luottamuksellisten tietojen salassapitoa koskevat pyynnöt

24. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja tekee päätökset määräaikojen jatkamista koskevista pyynnöistä sen varmistamiseksi, että osapuolilla on riittävästi aikaa esittää kantansa asiaan liittyvistä aineellisista ja menettelyä koskevista seikoista [23]. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja päättää myös oikeudesta tutustua asiakirjoihin ottaen huomioon sekä tietojen luottamuksellisuuden että yritysten oikeuden saada käyttöönsä kaikki menettelyn aikana kerätyt tiedot [24]. Hän päättää myös siitä, sisällytetäänkö sellaiset tiedot, joiden väitetään olevan luottamuksellisia, Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistavaan toisintoon komission päätöksestä. Jos aiotaan julkistaa tietoja, joiden väitetään sisältävän liikesalaisuuksia, kyseiselle yritykselle on annettava tilaisuus saattaa kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan päätös yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi [25]. On syytä huomata, että kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan komission puolesta tekemiä muodollisia päätöksiä liikesalaisuuksien julkistamisesta on saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi erittäin harvoin [26].

[23] Toimeksiannon 10 artikla.

[24] Komissio voi käyttää lopullisen päätöksensä perustana ainoastaan tietoja, jotka on annettu yritykselle. Sen vuoksi kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan on otettava huomioon myös se, että kolmansien osapuolten väitteet tietojen luottamuksellisuudesta voivat kohtuuttomasti estää kilpailuoikeuden täytäntöönpanoa.

[25] Menettelystä on säädetty toimeksiannon 9 artiklassa. Se vastaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa AKZO II kuvailemaa menettelyä (asia 53/85, AKZO v. komissio, Kok. 1986, s. 1965).

[26] Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävänä on tällä hetkellä mielenkiintoinen kysymys. Bank Austria Creditanstaltia koskevassa asiassa (asia T-198/03) hiljattain annetussa tuomioistuimen määräyksessä (annettu 7.11.2003) todettiin toimeksiannon 9 artiklan 3 kohdan olevan epäselvä ja kysyttiin, olisiko kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan päätettävä myös siitä, olisiko osa komission päätöksestä jätettävä julkaisematta asetuksen N:o 17 21 artiklan nojalla, koska ne eivät kuulu päätöksen "pääasialliseen sisältöön".

B - EY:n perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artiklan soveltaminen

1. 81 artikla

1.1. Katsaus kartellien vastaiseen toimintaan

25. Vuonna 2003 komissio jatkoi kartellien vastaisessa toiminnassa samaa linjaa kuin kahtena aikaisempana vuotena tekemällä viisi päätöstä laittomista horisontaalisista sopimuksista, joissa oli osallisina noin 27 yksittäistä yritystä tai yritysten yhteenliittymää. Kyse oli seuraavista asioista: naudanliha, sähköiset ja mekaaniset hiili- ja grafiittituotteet, orgaaniset peroksidit ja kupariset teollisuusputket.

26. Näissä päätöksissä määrättyjen sakkojen määrä oli 404 miljoonaa euroa. Näin ollen vakavista kartelleista määrättyjen sakkojen kokonaismäärä vuodesta 2001 nousee yli 3 200 miljoonaan euroon. Kolmen viime vuoden aikana komissio on tehnyt keskimäärin yli kahdeksan päätöstä vuodessa. Tämä merkitsee huomattavasti aktiivisempaa toimintaa kuin vuotta 2001 edeltävällä koko 30 vuoden ajanjaksolla, jolloin päätösten keskimääräinen lukumäärä oli vuodessa 1,5. Koska kartellitutkimuksia on meneillä yhteensä yli 30, kolmen viime vuoden suuntaus näyttää jatkuvan.

27. Vuonna 2003 määrättyjen sakkojen määrä (yli 400 miljoonaa euroa) oli oikeassa suhteessa niiden markkinoiden kokoon, joilla kartellit toimivat, ja rikkomiseen osallistuneiden yritysten kokoon. Komission vakiintuneen käytännön mukaisesti kussakin tapauksessa määrättyjen sakkojen suuruus oli riittävä estävän vaikutuksen varmistamiseksi.

28. Koska uusia tapauksia tuli paljon vuoden 2002 loppupuoliskolla ja vuoden 2003 alussa, kilpailun pääosaston oli siirrettävä resursseja useista meneillä olevista tutkimuksista näihin uusiin tapauksiin, joiden osalta oli arvioitava sakoista vapauttamista koskevia pyyntöjä ja järjestettävä tarkastuskäyntejä. Vuoden aikana komission kartellitarkastukset koskivat yhteensä 21 tuotetta tai palvelua. (On pidettävä mielessä, että jokaiseen asiaan/tarkastukseen sisältyy tavallisesti käyntejä useissa eri yrityksissä.) Tarkastusten suorittaminen ei ole tärkeää pelkästään laittoman toiminnan paljastamiseksi, vaan myös sen vuoksi, että yritykset tavallisesti lopettavat laittoman toimintansa välittömästi komission puututtua asiaan.

29. Vuonna 2002 annettu tarkistettu tiedonanto sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa [27] oli edelleen merkittävä uusien asioiden lähde. Vuoden 2002 tiedonannon pääpiirteet ovat lyhyesti seuraavat [28]: 1) ensimmäisenä tietoja toimittanut yritys voidaan vapauttaa kokonaan sakoista; 2) vapautuksen saamiseksi toimitettujen todisteiden perusteella komission on pystyttävä vähintään määräämään tarkastus; 3) komissio hyväksyy myös oletuksiin perustuvat hakemukset, jolloin tosiasialliset todisteet on toimitettava vasta toisessa vaiheessa; 4) ehdollisen vapautuksen myöntäminen muutamassa viikossa takaa hakijoille etukäteen oikeusvarmuuden; 5) vapautus sakoista voi tietyissä olosuhteissa olla mahdollinen vielä senkin jälkeen, kun komissio on suorittanut tarkastuksen, edellyttäen että vapautusta ei ole jo myönnetty toiselle yritykselle; 6) jos vapautus on jo myönnetty tai komissiolla on jo riittävästi todisteita rikkomisesta, yrityksille, joiden toimittamat todisteet tuovat merkittävää lisäarvoa komissiolla jo oleviin tietoihin, voidaan myöntää enintään 50 prosentin alennus sakoista; 7) oikeusvarmuuden lisäämiseksi komissio ilmoittaa yritykselle, missä rajoissa se aikoo lieventää sakkoja, viimeistään samaan aikaan väitetiedoksiannon antamisen kanssa.

[27] Komission tiedonanto sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa, EYVL C 45, 19.2.2002, s. 3-5.

[28] Asiaa on käsitelty tarkemmin XXXII vuosikertomuksessa (2002).

30. Sen jälkeen kun uusi tiedonanto tuli voimaan helmikuussa 2002, komissio on saanut 34 sakoista vapauttamista koskevaa hakemusta, jotka liittyvät vähintään 30 erilliseen väitettyyn rikkomistapaukseen. Ehdollinen vapautus on myönnetty 27 tapauksessa. Komissio on tutkinut lähes kaikki näistä tapauksista ja suorittanut tarkastuksia niistä useimmissa. Parhaillaan useimmissa näistä tapauksista valmistellaan väitetiedoksiantoja. Tällaisiin lukuihin pääseminen jo kahden soveltamisvuoden jälkeen osoittaa, että vuoden 2002 tiedonanto on erittäin tehokas. Vuoden 1996 tiedonannon [29] nojalla on sen sijaan tähän mennessä vapautettu kokonaan sakoista ainoastaan 11 yritystä.

[29] Vuoden 1996 tiedonantoa sovellettiin joissakin asioissa, joissa tehtiin päätös vuonna 2003 tai jotka ovat edelleen tutkittavina, koska yritykset hakivat sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä ennen kuin vuoden 2002 tiedonanto tuli voimaan.

31. Uusien tapausten käsittelyä ei aloiteta pelkästään sakoista vapauttamista koskevissa hakemuksissa toimitettujen tietojen perusteella. Mahdollisia laittomia salaliittoja koskevia tutkimuksia aloitetaan myös viran puolesta sellaisten tietojen perusteella, joita on kerätty seuraamalla (alan) lehdistöä ja toimialatietoja taikka ilmiantajien (esimerkiksi tyytymättömien tai aikaisempien työntekijöiden) tai kantelijoiden (kuluttajien tai yritysasiakkaiden, joskus myös kilpailijoiden) toimittamien tietojen perusteella.

32. Tutkimusten ajoitukseen kansainvälisissä kartelleissa, joiden lukumäärä kasvaa jatkuvasti, vaikuttaa yhä enemmän kartelliviranomaisten maailmanlaajuinen yhteistyö. Paras esimerkki tästä on lämmönkestäväksi tekeviä aineita ja iskusitkisteitä koskeva asia, jossa komissio sekä Yhdysvaltojen, Kanadan ja Japanin kilpailuviranomaiset sovittivat tutkimustoimensa tiiviisti yhteen ja suorittivat lähes samanaikaisia tarkastuksia tai muita tutkimustoimenpiteitä helmikuussa. Toinen esimerkki on kuparisia teollisuusputkia koskeva asia, jossa tehtiin päätös joulukuussa. Päätöksen perusteena käytettiin pitkälti todisteita, jotka saatiin Yhdysvaltojen kilpailuviranomaisten kanssa yhteensovitetuista tarkastuksista.

33. Komission tekemissä kartellipäätöksissä ja -tutkimuksissa tuli esille kolme aineellisoikeudellista seikkaa, jotka on syytä mainita:

- Sakon määrääminen yritykselle, joka ei ollut kyseisillä markkinoilla aktiivisesti toimiva yritys. Orgaanisia peroksideja koskevassa asiassa sveitsiläiselle konsulttiyritykselle AC Treuhandille määrättiin sakko sen roolista kartellin järjestämisessä ja toiminnassa. Yritykselle määrätty sakko oli erittäin pieni kysymyksen suhteellisen uutuuden vuoksi, mutta komissio teki lehdistötiedotteessaan selväksi, että se olisi tulevaisuudessa ankarampi vastaavanlaisissa asioissa.

- Asiakkaan ja lakimiehen välisen kirjeenvaihdon suojelu (oikeudellinen luottamuksellisuus), joka nousi esille eräissä tarkastuksissa vuoden 2003 aikana, erityisesti helmikuussa lämmönkestäväksi tekeviä aineita ja iskusitkisteitä koskevassa asiassa suoritetuissa tarkastuksissa. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on nostettu kanne kysymyksestä, joka koskee jäljennösten ottamista sellaisista asiakirjoista, jotka yritysten mielestä kuuluvat oikeudellisen luottamuksellisuuden piiriin [30]. Komission ponnistelut sakkojen lieventämistä koskevan politiikkansa koskemattomuuden suojelemiseksi ottaen huomioon "asiakirjojen esittämistä oikeudelle tai asianomaisille" koskevat siviiliprosessisäännöt Yhdysvalloissa. "Asiakirjojen avointa esittämistä" koskevien Yhdysvaltojen siviiliprosessisääntöjen seurauksena sellaisissa asioissa, joissa Yhdysvaltojen tuomioistuimissa haetaan vahingonkorvauksia, yritysten vapaaehtoisesti kilpailuviranomaisille toimittamat tiedot voivat tulla vastapuolien tietoon. Yhdysvaltojen alemman oikeusasteen tuomioistuimet katsoivat eräissä tapauksissa yritysten sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevien hakemusten yhteydessä komissiolle laatimien kirjallisten lausuntojen olevan tällaisia esitettäviä asiakirjoja. Ottaen huomioon mahdolliset taloudelliset seuraamukset tällaisista oikeustapauksista, jotka voivat johtaa kolminkertaisten vahingonkorvausten määräämiseen, yritysten halukkuus toimittaa tietoja komissiolle voisi vähentyä tai ne voisivat jopa kieltäytyä siitä kokonaan, jolloin komission sakkojen lieventämistä koskevan politiikan vaikutus rajoittuisi. Sen lisäksi, että komissio osallistui Yhdysvaltojen oikeudenkäynteihin väliintulijana (amicus curiae) näiden asiakirjojen käytön rajoittamiseksi ainoastaan komission menettelyyn [31], komissio ryhtyi vuonna 2003 tarkistamaan omia menettelyjään. Komissio jatkaa vuoropuhelua oikeus- ja liike-elämän kanssa parantaakseen menettelyjään entisestään, jotta riski yritysten lausuntojen paljastamisesta oikeudelle tai asianomaisille saataisiin mahdollisimman pieneksi. Sen toiminnan ainoana tarkoituksena on parantaa sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon tehokkuutta ja varmistaa, että lievempää kohtelua hakevat yritykset eivät mahdollisten siviilikanteiden vuoksi joudu huonompaan asemaan kuin yritykset, jotka eivät tee yhteistyötä komission kanssa.

[30] Asiat T-125/03 ja T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd. ja Akcros Chemicals Ltd. vastaan komissio. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidetti antoi 30. lokakuuta 2003 määräyksen, jossa hylättiin välitoimet, näiden asioiden pääkannekohdat ovat vielä käsiteltävänä.

[31] Varmistaakseen kantansa tulemisen selväksi komissio osallistui väliintulijana useisiin yhdysvaltalaisiin oikeudenkäynteihin lähettämällä amicus curiae -kirjelmiä. Ensinnäkin komissio osallistui väliintulijana Columbian tuomioistuimen (District Court for the District of Columbia) vitamiiniasiaa koskevaan oikeudenkäyntiin. Toiseksi se osallistui väliintulijana Pohjois-Kalifornian tuomioistuimen (District Court for the District of Northern California) metioniiniasiaa koskevaan oikeudenkäyntiin. Tässä asiassa tuomioistuin vahvisti viime kädessä komission kannan, jonka mukaan yritysten sakkojen lieventämistä koskevan ohjelman puitteissa komissiolle toimittamat lausunnot ovat luottamuksellisia. Kolmanneksi komissio osallistui väliintulijana Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden menettelyyn asiassa AMD v. Intel. Tällä viimeksi mainitulla asialla, joka tosin ei koske suoraan asiakirjojen esittämistä oikeudelle tai asianomaisille, on mahdollisia jälkiseurauksia EU:n sakkojen lieventämistä koskevan ohjelman tehokkuuteen ja siten siihen, voidaanko yritysten lausunnot esittää oikeudelle tai asianomaisille.

34. Hallinnollisen organisaation osalta kartellitutkimusten käsittelyssä tapahtui merkittävä muutos kilpailun pääosaston sisäisen uudelleenorganisoinnin seurauksena. Vuonna 1998 komissio oli perustanut erityisen kartelliyksikön, joka käsitteli useimmat kilpailun pääosaston kartelliasioista. Toinen kartelliyksikkö perustettiin vuonna 2002 resurssien asteittaisen lisääntymisen jälkeen. Näiden kartelliyksiköiden toiminta-aikana komissio pystyi osittain uusien hallintomenettelyjen seurauksena lyhentämään huomattavasti aikaa, joka kului kartellia koskevan menettelyn aloittamisesta sen lopettamiseen. Kilpailun pääosaston sisäinen uudelleenorganisointi asetuksen N:o 1/2003 voimaantuloon valmistautumiseksi aiheutti sen, että kaikki kilpailun pääosaston kilpailunrajoituksia käsittelevät yksiköt ovat heinäkuusta 2003 alkaen lisänneet ponnistelujaan ja käyttämiään resursseja kartellien havaitsemiseksi ja niistä rankaisemiseksi omalla vastuualueellaan ja myös jatkavat tällä linjalla.

35. Kartelleja koskevan toiminnan osalta on viimeiseksi mainittava viides kansainvälinen kartelliseminaari, jonka isäntänä komissio toimi lokakuussa. Näissä seminaareissa on tarkoituksena jakaa asiantuntemusta kartellien tutkimisen, niistä rankaisemisen ja niiden estämisen osalta. Seminaariin osallistui 160 virkamiestä yli 35 maan kilpailuvirastoista. Edustettuina oli myös useita kilpailuasioita käsitteleviä kansainvälisiä organisaatioita, kuten OECD.

1.2. Kartelliasiat

Ranskalainen naudanliha [32]

[32] Asia COMP/F-3/38.279; EUVL L 209, 19.8.2003.

36. Komissio määräsi 2. huhtikuuta tehdyllä päätöksellä yhteensä 16,68 miljoonan euron sakon kuudelle ranskalaiselle naudanliha-alan yhdistykselle. Näistä yhdistyksistä neljä edusti maanviljelijöitä (joista yksi oli Fédération Nationale des Syndicats d'Exploitants Agricoles, Ranskan suurin maatalousalan ammattiyhdistys) ja kaksi teurastamoita. Sakot määrättiin osallistumisesta 24. lokakuuta 2001 tehtyyn kirjalliseen sopimukseen, jota jatkettiin suullisella sopimuksella marraskuun 2001 lopusta joulukuun 2001 alkuun. Koska naudanlihan hinnat olivat laskeneet hullun lehmän taudin aiheuttaman kriisin seurauksena, sopimuksessa sitouduttiin lopettamaan tilapäisesti naudanlihan tuonti ja soveltamaan vähimmäishintaa tietyille naudanlihan laatuluokille

37. Komissio päätteli, että tämä sopimus rikkoi perustamissopimuksen 81 artiklan määräyksiä eikä siihen voitu soveltaa yhtäkään asetuksen N:o 26/62 [33] 2 artiklassa säädetyistä poikkeuksista. Komissio alensi huomattavasti sakkojen määrää ottaen huomioon naudanlihamarkkinoiden erityistilanteen. Osapuolet ovat nostaneet kanteen päätöstä vastaan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa [34] pyytäen lykkäystä sakkojen maksamiseen.

[33] Neuvoston asetus N:o 26/62, annettu 4 päivänä huhtikuuta 1962, tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan (EYVL 30, 20.4.1962, s. 993/62).

[34] Asia T-217/03, T-245/03, T-252/03.

Sorbaatit [35]

[35] Asia COMP/E-1/37.370.

38. Komissio määräsi 1. lokakuuta saksalaiselle Hoechst AG:lle sakkoja 99 miljoonaa euroa, japanilaiselle Daicel Chemical Industries, Ltd:lle 16,6 miljoonaa euroa, japanilaiselle Ueno Fine Chemicals Industry, Ltd:lle 12,3 miljoonaa euroa ja japanilaiselle The Nippon Synthetic Chemical Industry Co., Ltd:lle 10,5 miljoonaa euroa osallistumisesta kartelliin, jossa sovittiin hinnoista ja markkinoiden jakamisesta sorbaattien alalla yhdessä japanilaisen Chisso Corporationin kanssa. Sorbaatit ovat kemiallisia säilöntäaineita, joita käytetään mikro-organismien kasvun hidastamiseksi tai estämiseksi. Niitä käytetään pääasiassa elintarvike- ja juomateollisuudessa. Komissio totesi vuonna 1998 aloitetun tutkimuksen päätteeksi yritysten osallistuneen vuosina 1979-1996 maailmanlaajuiseen kartelliin. Hoeechst AG:n osalta raskauttavaksi seikaksi katsottiin toistuva osallistuminen kilpailusääntöjen rikkomiseen. On tärkeää huomata, että sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon perusteella japanilainen Chisso Corporation vapautettiin kokonaan sakoista, koska se toimitti ensimmäisenä ratkaisevia todisteita kartellin toiminnasta.

Sähköiset ja mekaaniset hiili- ja grafiittituotteet [36]

[36] Asia COMP/E-2/38.359.

39. Komissio määräsi 3. joulukuuta yhteensä 101,44 miljoonan euron sakon C. Conradty Nürnberg GmbH:lle (1,06 miljoonaa euroa), Hoffmann & Co. Elektrokohle AG:lle (2,82 miljoonaa euroa), Le Carbone Lorraine S.A:lle (43,05 miljoonaa euroa), Schunk GmbH:lle ja Schunk Kohlenstofftechnik GmbH:lle (yhteisvastuullisesti 30,87 miljoonaa euroa) ja SGL Carbon AG:lle (23,64 miljoonaa euroa). Kartelli oli toiminnassa lokakuusta 1988 joulukuuhun 1999. Morgan Crucible Company plc vapautettiin sakoista, sillä se antoi kartellin ensimmäisenä ilmi.

Orgaaniset peroksidit [37]

[37] Asia COMP/E-2/37.857.

40. Komissio määräsi 10. joulukuuta sakkoja Atofina SA:lle 43,47 miljoonaa euroa, Peroxid Chemie GmbH & Co KG:lle 8,83 miljoonaa euroa, Degussa UK Holdings Ltd:lle ja Peroxid Chemie GmbH & Co KG:lle (Saksa) yhteisvastuullisesti 16,73 miljoonaa euroa, Peroxidos Organicos SA:lle 0,5 miljoonaa euroa ja AC Treuhand AG:lle 1 000 euroa. Akzo (Akzo Nobel Polymer Chemicals BV, Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals International BV) vapautettiin sakoista, koska se antoi kartellin ensimmäisenä ilmi. Vuonna 2000 alkaneiden tutkimusten päättyessä komissio totesi kyseisten yritysten osallistuneen ETA-alueen laajuiseen kartelliin orgaanisten peroksidien [38] alalla vuosina 1971-1999 (osa yrityksistä lyhyemmän aikaa).

[38] Orgaaniset peroksidit ovat muovin ja kumin valmistuksessa käytettäviä hapen kaksoissidoksia sisältäviä orgaanisia kemikaalituotteita.

41. Sakkojen osalta on tärkeää huomata, että konsulttiyritys AC Treuhandin todettiin rikkoneen EU:n lainsäädäntöä auttamalla kartellin organisoinnissa, mutta sen sakon määrä on pieni kysymyksen suhteellisen uutuuden vuoksi. Kolmen päätöksen kohteena olevan yrityksen (Peroxid Chemie, Atofina ja Degussa UK Holdings) sakkoja korotettiin, koska ne olivat osallistuneet muihin kartelleihin aikaisemmin.

Kupariset teollisuusputket [39]

[39] Asia COMP/E-1/38.240.

42. Komissio määräsi 16. joulukuuta Euroopan johtaville kupariputkien valmistajille sakkoja EU:n kilpailusääntöjen rikkomisesta. Kyseiset yritykset ovat KM Europa Metal AG (yhdessä kokonaan omistamiensa tytäryhtiöiden Europa Metalli SpA:n ja Tréfimétaux SA:n kanssa), Wieland Werke AG ja Outokumpu Oyj (yhdessä kokonaan omistamansa tytäryhtiön Outokumpu Copper Products Oy:n kanssa). Vuonna 2001 aloitetun tutkimuksen päätteeksi komissio totesi, että kyseiset yritykset olivat tehneet salaista yhteistyötä sopiakseen kerroksittain keloille käärittyinä myytävien (level wound coils, LWC) kuparisten teollisuusputkien hinnoista ja jakaakseen niiden markkinat vuodesta 1988 vuoden 2001 alkuun Sveitsissä sijaitsevan ilmastointi- ja jäähdytysputkien laadusta huolehtivan Cuproclima Quality Association for ACR-tubes -yhdistyksen puitteissa.

43. Kaikki päätöksen kohteena olevat yritykset ovat avustaneet komissiota sen tutkimuksessa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä vuonna 1996 annetun tiedonannon nojalla. Komissio alensi yhteistyön perusteella Outokummun sakkoja 50 prosenttia, KME-ryhmittymän sakkoja 30 prosenttia ja Wieland Werken sakkoja 20 prosenttia. Suurimmat sakot määrättiin KME-ryhmittymään kuuluville yrityksille, yhteensä 39,81 miljoonaa euroa, kun taas Wieland Werken sakkojen määrä oli 20,79 miljoonaa euroa. Outokummun osalta lieventävänä seikkana pidettiin vuoden 1996 tiedonannon soveltamisalan ylittävää yhteistyötä, sillä se paljasti ensimmäisenä yrityksenä kartellin koko keston, joka oli yli 12 vuotta. Toisaalta sen osalta raskauttavaksi seikaksi katsottiin toistuva osallistuminen kilpailusääntöjen rikkomiseen, sillä se oli ollut toisen komission päätöksen kohteena ruostumattoman teräksen alan kartellia 1990-luvulla koskeneessa asiassa. Outokummun lopullinen sakko oli 18,13 miljoonaa euroa, ja kaikille yrityksille määrättyjen sakkojen yhteismäärä tässä asiassa oli 78,73 miljoonaa euroa.

1.3. Tuomioistuinten käsittelemät asiat

Aminohapot [40]

[40] Asiat T-220/00, T-223/00, T-224/00 ja T-230/00.

44. Aminohappoja koskevassa asiassa antamassaan tuomiossa [41] yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajien väitteen, jonka mukaan komission olisi määritettävä sakon määrä ottaen huomioon muilla lainkäyttöalueilla jo määrätyt sakot. Kantajat väittivät, että komissio rikkoi periaatetta, jonka mukaan samasta teosta ei voida määrätä toista seuraamusta, eikä ottanut huomioon aikaisempien sakkojen varoittavaa vaikutusta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli, että tällä hetkellä ei ole olemassa kansainvälisen julkisoikeuden periaatetta, joka kieltäisi eri valtioiden viranomaisia tai tuomioistuimia syyttämästä tai tuomitsemasta henkilöä samojen tosiseikkojen perusteella.

[41] Asia T-224/00.

45. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti myös periaatteen, jonka mukaan tietojen toimittaminen, jota ei voida pitää sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon soveltamisalaan kuuluvana yhteistyönä, mutta josta on kuitenkin apua komissiolle sen tutkimuksissa, on suuntaviivojen soveltamisalaan kuulumatonta todellista yhteistyötä (suuntaviivojen 3 kohdan kuudennessa luetelmakohdassa tarkoitetussa merkityksessä). Tällaiset tiedot oikeuttavat sakkojen lisäalentamiseen lieventävien seikkojen perusteella.

46. Lisäksi vahvistetaan, että raskauttavien tai lieventävien seikkojen perusteella päätetyn sakkojen prosenttimääräisen korottamisen tai alentamisen lähtökohtana on rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella määritetty sakon perusmäärä.

Kreikan lauttaliikenne [42]

[42] Asia COMP/D-2/34.466, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukainen komission päätös 1999/271/EC, tehty 9.12.1998 (EYVL L 109, 27.4.1999, s. 24); yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 11.12.2003 antamat tuomiot asioissa T-56/99, Marlines v. komissio, T-59/99, Ventouris Group v. komissio, T-61/99, Adriatica v. komissio, T-65/99, Strintzis v. komissio ja T-66/99, Minoan v. komissio.

47. Saatuaan eräältä matkustajalta kantelun siitä, että Kreikan ja Italian välillä liikennöivien eri lauttayhtiöiden hinnat olivat hyvin samanlaisia, komissio aloitti vuonna 1992 tutkimuksen, joka koski matkustaja- ja rahtipalveluja useilla Kreikan ja Italian välisillä reiteillä tarjoavien yhtiöiden toimintoja. Vuonna 1998 komissio teki päätöksen, jonka mukaan näistä yhtiöistä seitsemän oli rikkonut EU:n kilpailusääntöjä sopimalla hinnoista. Niille määrättiin yhteensä noin yhdeksän miljoonan euron sakot.

48. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen joulukuussa 2003 antamissa tuomioissa vahvistettiin pääosin komission päätös ja alun perin määrättyjen sakkojen suuruus lukuun ottamatta kahta yritystä, joiden sakkoja alennettiin.

49. Tuomioistuin vahvisti erityisesti, että tietyissä olosuhteissa on laillista suorittaa tarkastus sellaisen edustajan toimitiloissa, joka on erillinen oikeushenkilö, vaikka tarkastusta koskeva päätös onkin osoitettu ainoastaan päämiehelle. Tuomioistuin vahvisti myös, että erillisen oikeushenkilöllisyyden omaavan edustajan toimintojen voidaan katsoa olevan päämiehen vastuulla, jos kyseiset kaksi yritystä muodostivat perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisen kannalta yhden ainoan taloudellisen yksikön tai yrityksen. Julkisten viranomaisten roolin osalta tuomioistuin hyväksyi myös sen, että myös voimakkaasti säännellyillä aloilla, joilla viranomaiset suosittelevat tiettyä hinnoittelupolitiikkaa, kuten kyseessä olevalla meriliikenteen alalla, yritykset ovat vastuussa osallistumisestaan hintakartelliin, jos julkiset viranomaiset eivät painostamalla pakota niitä hintasopimusten tekemiseen. Lisäksi tuomioistuin vahvisti komission sakkojen laskennassa käyttämän menetelmän sekä tavan arvioida lieventäviä ja raskauttavia asianhaaroja. Tuomioistuin kuitenkin pienensi Adriaticalle ja Ventourisille, jotka ovat keskisuuria yrityksiä, määrättyjä sakkoja, koska ne toimivat ainoastaan niin sanotuilla eteläisillä reiteillä (Bari, Brindisi) ja koska niillä oli vähäinen rooli kartellissa.

1.4. Muut asiat

BA/SN-liittoutuma [43]

[43] Asia COMP/D-2/38.477.

50. British Airways (BA) ja SN Brussels Airlines (SN) ilmoittivat 25. heinäkuuta 2002 komissiolle asetuksen N:o 3975/87 [44] nojalla useista yhteistyösopimuksista, jotka mahdollistavat hinnoittelua, aikatauluja ja kapasiteettia koskevan yhteistyön, joka kattaa niiden koko reittiverkon. Osapuolet pyysivät perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan mukaista poikkeusta. Komissio ei esittänyt vakavia epäilyjä 90 päivän määräajassa, joka päättyi 10. maaliskuuta 2003.

[44] Neuvoston asetus (ETY) N:o 3975/87 (EYVL L 374, 31.12.1987, s. 1) kilpailusääntöjen soveltamisesta lentoliikenteen alan yrityksiin, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 14 päivänä toukokuuta 1991 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1284/91 (EYVL L 122, 17.5.1991, s. 2) ja 23 päivänä heinäkuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2410/92 (EYVL L 240, 24.8.1992, s. 18). Tässä asetuksessa säädetään, että ilmoitetut sopimukset saavat ilman eri toimenpiteitä enintään kuuden vuoden poikkeusluvan, jos komissio ei esitä vastalauseita 90 päivän kuluessa sopimusta koskevan tiivistelmän julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tässä tapauksessa tiivistelmä julkaistiin 10. joulukuuta 2002 EYVL:ssä C 306.

51. Komission analyysi osoitti, että osapuolten reittiverkot täydentävät toisiaan suuressa määrin ja että kuluttajat hyötyvät yhteistyöstä. Erityisesti sopimuksen ansiosta SN:n matkustajat pääsevät kaukolentoverkostoon, kun taas BA:n matkustajat hyötyvät helpommasta pääsystä SN:n Afrikan kohteisiin.

52. Sen varmistamiseksi, että liittoutuma ei johda kilpailun poistumiseen tietyiltä sen vaikutusalaan kuuluvilta markkinoilta, komissio tarkasteli perusteellisesti liittoutuman vaikutusta päällekkäisillä reiteillä, erityisesti reiteillä Bryssel-Lontoo ja Bryssel-Manchester.

53. Brysselin ja Lontoon välisen reitin osalta komissio päätteli, että liittoutuma ei poista kilpailua, koska BA:lla ja SN:llä on edelleen kaksi voimakasta kilpailijaa, bmi ja Eurostar. Brysselin ja Manchesterin välisellä reitillä liittoutuma olisi rajoittanut eniten kilpailua, sillä osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on lähes 100 prosenttia. Lisäksi Brysselin lentoasemalla on ruuhka-aikoina kapasiteettirajoituksia, mikä voisi rajoittaa uuden tulokkaan mahdollisuuksia tulla markkinoille. Poistaakseen komission alustavassa tarkastelussaan havaitsemat ongelmat lentoyhtiöt sitoutuivat vapauttamaan sen verran lähtö- ja saapumisaikoja Brysselin lentoasemalla, että uusi tulokas pystyisi liikennöimään kolmea päivittäistä vuoroa Manchesteriin, jos lähtö- ja saapumisaikoja ei olisi saatavilla niiden tavanomaisessa jakamismenettelyssä.

ARA , ARGEV, ARO [45]

[45] Asiat COMP/D-3/35.470 ja COMP/D-3/35.473.

54. Komissio teki 16. lokakuuta myönteisen päätöksen Itävallan pakkausten takaisinottojärjestelmästä (ARA). Päätöksessä myönnetään EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan nojalla puuttumattomuustodistus ilmoitetuille sopimuksille lukuun ottamatta ARA:n ja sen pakkausten keräämisestä ja lajittelusta vastaavien kumppanien välistä sopimusta. Tälle sopimukselle myönnettiin perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan mukainen poikkeuslupa. Poikkeuslupaan liitettiin velvoitteita sen varmistamiseksi, että ARA-järjestelmän kilpailijat pääsevät rajoituksetta keräysinfrastruktuuriin.

55. Altstoff Recycling Austria AG (ARA) on ainoa yritys, jolla on kattava kotitalouksissa ja yrityksissä kertyvien pakkausten takaisinottojärjestelmä Itävallassa. ARA myöntää lisenssejä, jotka oikeuttavat vihreä piste -merkin käyttöön, ja ottaa vastatakseen tehtävistä, joihin yritykset on velvoitettu Itävallan pakkausasetuksessa. Alakohtaiset kierrätysyhtiöt (esimerkiksi ARGEV, joka vastaa muovipakkausten keräyksestä ja lajittelusta, ja ARO, joka vastaa paperipakkauksista) järjestävät yhteistyössä ARA:n kanssa pakkausjätteen keräyksen ja kierrätyksen. Ne muodostavat yhdessä ARA:n kanssa ARA-järjestelmän. Varsinaisesta keräyksestä, lajittelusta ja kierrätyksestä huolehtivat yritykset, jotka tarjoavat palvelujaan alakohtaisille kierrätysyhtiöille.

56. Itävallan ARA-järjestelmää koskevassa päätöksessä sovelletaan ja tarkennetaan komission yleistä toimintalinjaa ympäristöystävällisten pakkausten takaisinottojärjestelmien alalla, joka vahvistettiin vuonna 2001 tehdyissä päätöksissä Saksan DSD-järjestelmästä ja Ranskan Eco-Emballages-järjestelmästä [46]. Siinä pyritään erityisesti varmistamaan, että ARA-järjestelmän sopimukset sen kumppaneiden kanssa eivät sisällä perusteettomia yksinoikeuslausekkeita tai muita perusteettomia rajoituksia, jotka voisivat estää kilpailijoiden markkinoilletulon. Komission puututtua asiaan ARA toimitti merkittäviä sitoumuksia, jotka koskevat vihreä piste -merkin käyttöä sekä keräyksestä ja lajittelusta vastaavien kumppanien kanssa tehtyjen sopimusten kestoa.

[46] DSD: Komission päätös 20.4.2001 (EYVL L 166, 21.6.2001, s. 1), ja 17.9.2001 (EYVL L 319, 4.12.2001, s. 1); Eco Emballages: komission päätös 15.6.2001 (EYVL L 233, 31.8.2001, s. 37).

57. ARA ei peri lisenssimaksua pakkauksista, jotka eivät osallistu järjestelmään mutta jotka on merkitty vihreällä pisteellä. Lisenssimaksuissa noudatetaan siten "ei palvelua, ei maksua" -periaatetta. Lisäksi ARA on antanut sitoumuksen, jonka mukaan se sallii vihreä piste -merkin käytön kaikissa Itävallan markkinoille tuoduissa pakkauksissa, vaikka tuottajat ja maahantuojat käyttäisivätkin (osittain) ARA:n kilpailijan palveluita. Tämä on tärkeää yrityksille, jotka myyvät tuotteitaan sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa vihreä piste on pakollinen, sillä ne voivat tuoda tuotteensa Itävallan markkinoille joutumatta käyttämään kahta tuotantolinjaa.

58. Keräyksestä ja lajittelusta vastaavien kumppanien kanssa tehtyjen sopimusten mukaan ainoastaan yksi yritys vastaa alueittain ja materiaaliryhmittäin keräyksestä ja lajittelusta. Sopimussuhde voidaan irtisanoa kolmen vuoden jälkeen, ja ARA-järjestelmä sitoutui myöntämään uudet sopimukset kilpailuun, avoimuuteen ja tasapuolisuuteen perustuvassa menettelyssä viimeistään viiden vuoden kuluttua. Näiden yksinoikeuden sisältävien sopimusten 3-5 vuoden kesto on hyväksyttävä, jotta kierrätysyhtiöt pystyvät saamaan takaisin keräysinfrastruktuurin perustamisen edellyttämät investoinnit.

59. Kotitalousten pakkausjätteen keräys- ja lajittelumarkkinoilla vallitsevien erityisten tarjontapuolen olosuhteiden vuoksi toisen keräysinfrastruktuurin perustaminen jo olemassa olevan lisäksi on mahdotonta tai taloudellisesti kannattamatonta. Sen vuoksi poikkeuslupapäätökseen oli välttämätöntä liittää velvoitteita, joiden mukaan ARGEV ei saa estää keräyksestä ja lajittelusta vastaavia yrityksiä antamasta infrastruktuuriaan ARA-järjestelmän kilpailijoiden käyttöön.

Matkaviestintäverkon yhteiskäyttöä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa koskevat sopimukset [47]

[47] Asia COMP/C-1/38.370, O2 UK Limited/T-Mobile UK Limited - UK Network Sharing Agreement, EUVL L 200, 7.8.2003 ja lehdistötiedote IP/03/589, 30.4.2003; asia COMP/C-1/38.369, T-Mobile Deutschland/O2 Germany - Network Sharing Rahmenvertrag, lehdistötiedote IP/03/1026, 16.7.2003.

60. Komissio teki 30. huhtikuuta ja 16. heinäkuuta kaksi poikkeuslupapäätöstä, joissa määritetään matkaviestintäoperaattoreille verkon yhteiskäytön muodossa sallitun yhteistyön laajuus. T-Mobile ja mmO2 olivat helmikuussa 2002 ilmoittaneet kahdesta sopimuksesta, joissa sovittiin osapuolten yhteistyöstä verkon yhteiskäytön muodossa rakennettaessa kolmannen sukupolven (3G) matkaviestintäverkkoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa.

61. Matkaviestintäoperaattoreiden välisen laitteistopaikkojen yhteiskäytön ei havaittu rajoittavan kilpailua kummassakaan tapauksessa: yhteistyö kattaa ainoastaan verkon perusinfrastruktuurin ja osapuolten runkoverkot säilyvät niiden riippumattomassa määräysvallassa. Laitteistopaikkojen yhteiskäytön katsottiin myös olevan suotavaa ympäristöön ja terveyteen liittyvistä syistä.

62. Matkaviestintäoperaattoreiden välisten kansallisten verkkovierailujen havaittiin rajoittavan kilpailua tukkukaupan tasolla ja mahdollisesti aiheuttavan haitallisia vaikutuksia vähittäismarkkinoilla. Kansallisten verkkovierailujen ansiosta operaattorit pystyvät kuitenkin tarjoamaan suuremman peittoalueen, paremman palvelujen laadun ja suuremman siirtonopeuden sekä ottamaan verkon käyttöön ja aloittamaan palvelun tarjonnan nopeammin. Näissä kahdessa päätöksessä komissio myönsi kansallisille verkkovierailuille maaseutualueilla poikkeusluvan 31. joulukuuta 2008 asti. Sitä vastoin kansalliset verkkovierailut kaupunkialueilla on tarkoitus lopettaa asteittain tiukan aikataulun mukaisesti 31. joulukuuta 2008 mennessä.

Yamaha [48]

[48] Asia N:o COMP/F-1/37.975.

63. Komissio määräsi 16. heinäkuuta päätöksellään [49] 2,56 miljoonan euron sakon Yamaha Corporation Japanille, Yamaha Europa GmbH:lle, Yamaha Musica Italia SpA:lle, Yamaha Musique France SA:lle and Yamaha Scandinavia AB:lle kaupan rajoittamisesta ja jälleenmyyntihintojen määräämisestä. Yamaha on markkinajohtaja useimmilla musiikki-instrumenttien merkityksellisillä markkinoilla Euroopassa.

[49] Komission päätös, 16.7.2003, lehdistötiedote IP/03/1028, 16.7.2003.

64. Yamahan eurooppalaiset tytäryhtiöt ja niiden viralliset jälleenmyyjät sovelsivat eri sopimuksia ja/tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden tavoitteena oli perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kilpailun rajoittaminen eräissä EU:n jäsenvaltioissa ja ETA-valtioissa (Saksa, Italia, Ranska, Itävalta, Belgia, Alankomaat, Tanska ja Islanti). Kyseessä olevat toimenpiteet sisältyivät pääasiassa jakelusopimuksiin ja muodostuivat alueellisista rajoituksista (pääasiassa jälleenmyyjien välisten toimitusten kieltäminen valikoivassa jakeluverkossa) ja rajoituksista jälleenmyyjien oikeudelle määrittää omat jälleenmyyntihintansa.

Lisälehti 2: Kilpailu ja tärkeimpien kansainvälisten urheilutapahtumien televisiointi - perussääntöjen vahvistaminen: UEFA:n Mestarien liigaa koskeva päätös [50]

[50] Ehtoja/velvoitteita sisältävä poikkeuslupapäätös 23.7.2003, asia COMP/C-2/37.398, lehdistötiedote IP/03/1105, 24.7.2003.

Eräät urheilutapahtumien - erityisesti jalkapallon - lähetysoikeudet yhdessä menestyselokuvien ensilähetysoikeuksien kanssa ovat sellaista lähetyssisältöä, joka määrittelee lähetystoiminnan harjoittajan kyvyn houkutella mainostajia ja tilaajia, jotka muodostavat kaupallisten ilmaistelevisio- ja maksutelevisio-operaattoreiden tärkeimmän tulolähteen. Jos vakiintuneella lähetystoiminnan harjoittajalla on hallussaan suurin osa oikeuksista tällaiseen sisältöön, se pääsee markkina-asemaan, jonka seurauksena uusien kilpailevien lähetyspalvelujen menestyksekäs tulo markkinoille on erittäin vaikeaa.

Urheilulähetysoikeuksien markkinoilla kilpailuongelmia aiheuttavat usein yhteismyyntijärjestelyt ja yksinoikeuksia sisältävät sopimukset, joiden soveltamisala on laaja ja/tai voimassaoloaika pitkä. Tehokkaan kilpailun edistäminen urheilutapahtumien televisiointioikeuksien alalla lisää todennäköisesti kilpailua televisiolähetystoiminnan markkinoilla ja tuo katselijoiden saataville laadukkaita televisiopalveluja, jotka ovat kohtuuhintaisia, innovatiivisia ja joiden tarjonta on monipuolista. Komissio pyrkii sen vuoksi varmistamaan, että televisiointioikeuksia tarjotaan marqkinoilla säännöllisesti tavalla, joka antaa potentiaalisille tarjouksentekijöille todellisen mahdollisuuden voittaa oikeudet.

On todennäköistä, että uusien Internet- ja matkaviestintämarkkinoiden kehitys vastaa maksutelevisiomarkkinoiden kehitystä siltä osin, että urheilusisällöstä tulee yksi näiden uusien palvelujen kehitystä ajavista tekijöistä. Oikeuksien haltijoilla on kuitenkin tällä hetkellä taipumus pidätellä uusmediaoikeuksien käyttöä, koska ne pelkäävät näiden oikeuksien syövän televisiointioikeuksien arvoa. Komissio ei voi hyväksyä kilpailua rajoittavia sopimuksia, jotka haittaavat tällaisten oikeuksien käyttöä.

Komission 23. heinäkuuta UEFA:n Mestarien liigaa koskevassa asiassa tekemä päätös on esimerkki siitä, kuinka on mahdollista luoda yksinoikeudellisten mediaoikeuksien yhteismyyntijärjestely, josta kuluttajat hyötyvät ja joka välttää tuotannon rajoittamisen ja hintakilpailun muodossa tapahtuvaa turhaa kilpailun vääristämistä.

UEFA:n yhteismyyntijärjestelyt, joita sovellettiin ennen komission puuttumista asiaan, ovat osoitus tästä. UEFA myi kaikki televisiointioikeudet yhtenä pakettina yhdelle ainoalle lähetystoiminnan harjoittajalle yksinoikeudella neljäksi vuodeksi jäsenvaltioittain. Monet oikeudet jäivät käyttämättä, koska yleensä enintään 16 ottelusta ainoastaan yksi tai kaksi ottelua lähetettiin suorana lähetyksenä. Uusmediaoikeuksia ei käytetty eivätkä yksittäiset jalkapalloseurat pystyneet käyttämään mitään mediaoikeuksia.

Tämä tilanne haittasi kilpailua säännöllisesti järjestettävien (kausittaisten vastakohtana) jalkapallo-otteluiden televisiointioikeuksien hankinnan markkinoilla, joilla UEFA:n Mestarien liigan osuus on EU:ssa keskimäärin noin 20 prosenttia.

Komissio myöntää kuitenkin, että yhteismyyntijärjestely voi parantaa tuotantoa ja jakelua jalkapalloseurojen, lähetystoiminnan harjoittajien ja katselijoiden eduksi. Yhteismyyntijärjestely luo yhden ainoan myyntipisteen tavaramerkillisen ja pakatun liigamediatuotteen hankkimiseksi. Tämä voi johtaa kaupasta aiheutuvien kustannusten huomattavaan pienentymiseen. On selvää, että yhteismyyntijärjestely ei saisi sisältää kilpailunrajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä näiden tehokkuusetujen ja kuluttajille koituvien hyötyjen saavuttamiseksi.

Komissio katsoo päässeensä tiiviiden neuvottelujen jälkeen tähän tulokseen UEFA:n vuonna 2002 ilmoittamien uusien yhteismyyntijärjestelyjen tapauksessa. Nämä sopimukset varmistavat, että kaikki mediaoikeudet myydään tarjouskilpailussa 14 erillisessä paketissa enintään kolmeksi vuodeksi. Lisäksi UEFA menettää yksinoikeutensa myydä televisiointioikeuksia, joita ei ole myyty tiettyyn päivämäärään mennessä. Sekä UEFA että yksittäiset seurat voivat käyttää yhtä aikaa tiettyjä suorien lähetysten televisiointioikeuksia, nauhoitettujen lähetysten televisiointioikeuksia, arkistomateriaalin käyttöoikeuksia ja uusmediaoikeuksia. Tämä lisää ja monipuolistaa kilpailua. UEFAn tuottaman laajan liigatuotevalikoiman lisäksi jalkapalloseurat voivat nyt tarjota Internet-sivuillaan, matkapuhelinten kautta, DVD-levyillä ja muilla vastaavilla tavoilla aivan uusia seuratuotteita, joissa korostetaan yksittäisten seurojen toimintaa UEFA:n Mestarien liigassa.

Komission puututtua asiaan markkinat ovat avautuneet merkittävästi. Verrattuna tilanteeseen ennen komission päätöstä kaksinkertainen määrä lähetystoiminnan harjoittajia lähettää UEFA:n Mestarien liigan otteluita. Uusi järjestelmä on luonut uutta kilpailua mediamarkkinoilla, kun lähetystoiminnan harjoittajat ja uusmediaoperaattorit tekevät kilpailevia tarjouksia kuluttajille.

UEFA:n Mestarien liigaa koskevassa asiassa vahvistettujen periaatteiden perusteella komissio tutkii parhaillaan eräiden kansallisten jalkapalloliigojen yhteismyyntijärjestelyjä. Tässä tapauksessa markkina-asemat ovat kuitenkin huomattavasti vahvempia ja markkinoiden sulkemisen riski vastaavasti suurempi. Komissio aikoo tarkastella erityisellä huolella näitä tekijöitä.

Philips/Sony [51]

[51] Asiat COMP/C-3/37.228, Ingman Disc + VDC v. Philips ja Sony, COMP/C-3/37.561, Pollydisc v. Philips ja Sony, COMP/C-3/37.707, Broadcrest & muut v. Philips ja Sony sekä COMP/C-3/38.787, Philips ja Sony: vakiomuotoisen lisenssisopimuksen ilmoittaminen.

65. Komissio hyväksyi 25. heinäkuuta hallinnollisella kirjeellä Philipsin ja Sonyn ilmoittamat kahdenväliset sopimukset, joissa vahvistetaan maailmanlaajuinen yhteinen CD-levyjen lisensointiohjelma ja vuoden 2003 versio vakiomuotoisesta lisenssisopimuksesta, jota Philips tarjoaa kolmansille osapuolille Philipsin, Sonyn ja molempien yritysten yhteisiin keksintöihin CD-teknologian alalla perustuvien voimassa olevien patenttien nojalla.

66. Komissio päätteli, että yhteisen CD-levyjen lisensointiohjelman muodostavat sopimukset kuuluvat tiettyjä teknologiansiirtosopimusten ryhmiä koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Vaikka patenttipoolin jäsenten väliset sopimukset eivät tavallisesti kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, kyseisen asetuksen 5 artiklan 2 kohdan 2 alakohta kattaa ainoastaan kahden osapuolen väliset patenttipoolit ilman alueellisia rajoituksia ETA:n alueella.

67. Lisäksi vuoden 2003 version vakiomuotoisesta lisenssisopimuksesta ei havaittu rajoittavan tuntuvasti kilpailua perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisessa merkityksessä, erityisesti koska tässä versiossa lisensoidaan ainoastaan keskeiset patentit. Lisäksi lisenssinsaajat voivat valita joko yhteislisenssin tai yksittäiset lisenssit Philipsiltä tai Sonylta ja käyttää niitä teknisten standardien piirissä tai ulkopuolella. Takaisinluovutusta koskevaa määräystä sovelletaan ainoastaan patentteihin, jotka ovat keskeisiä kunkin lisenssinsaajan valitsemien CD-levytyyppien kannalta.

REIMS II [52]

[52] Asia COMP/C-1/38.170; EUVL L 56, 24.02.2004, s. 76.

68. Komissio teki 23. lokakuuta päätöksen, jolla se myönsi uuden viisivuotisen poikkeusluvan REIMS II -sopimukselle [53]. Sopimus koskee korvauksia, niin sanottuja päätemaksuja, joita sopimuspuolet maksavat toisilleen ulkomaanpostin eli maasta toiseen lähetetyn postin jakelusta. REIMS II -sopimuksen on tällä hetkellä allekirjoittanut 17 julkisen postitoiminnan harjoittajaa, ja se käsittää EU:n jäsenmaiden (Alankomaita lukuun ottamatta), Norjan, Islannin ja Sveitsin postilaitokset.

[53] Lehdistötiedote IP/03/1438, 23.10.2003.

69. Komissio oli jo vuonna 1999 myöntänyt sopimukselle poikkeusluvan 31. joulukuuta 2001 saakka. Sopimuspuolet tekivät siitä uuden ilmoituksen 18. kesäkuuta 2001, jotta aikaisempi poikkeuslupa uusittaisiin. Sopimuksen havaittiin rajoittavan kilpailua 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, koska siinä asetettiin esteitä sopimuspuolten vapaudelle sopia erisuuruisista päätemaksuista kuin sopimuksessa.

70. Ottaen huomioon hyödyt, jotka mainittiin jo vuoden 1999 poikkeuslupapäätöksessä, erityisesti ulkomaanpostin jakelupalvelujen parempi laatu, komissio päätti myöntää sopimukselle jälleen viisivuotisen poikkeuksen asettaen tiukkoja ehtoja, jotka koskevat REIMS II -jakeluehtojen syrjimätöntä soveltamista yksityisiin postitoiminnan harjoittajiin ja edullisten vaihtoehtojen luomista päätemaksuille.

2. 82 ja 86 artikla

2.1. 82 artiklan mukaiset asiat

Deutsche Telekom [54]

[54] Asia COMP/C-1/37.451, 37.578, 37.579, EUVL L 263, 14.10.2003, s. 9.

71. Komissio teki 21. toukokuuta 82 artiklan nojalla päätöksen Deutsche Telekom AG:n (DT) hinnoittelustrategiasta kiinteän puhelinverkon paikallisliittymille ja määräsi sille 12,6 miljoonan euron sakon [55]. Päätöksessään komissio katsoi, että DT:n kustannusten ja hintojen välillä oli epäsuhta, koska uusilta tulokkailta perittiin tilaajayhteyden käytöstä maksuja, jotka olivat joko korkeampia kuin mitä tilaajien piti maksaa tilaajayhteyksistään tai liian lähellä näitä maksuja. Näin poistettiin uusilta yrityksiltä kannustimet tulla markkinoilla ja pienennettiin loppukuluttajien valittavana olevien telepalvelujen tarjoajien lukumäärää ja hintakilpailua. Komissio aloitti asian tutkinnan vuonna 1999 saatuaan kanteluja 15 uudelta tulokkaalta Saksan kiinteän verkon telepalvelumarkkinoilla.

[55] Lehdistötiedote IP/03/717, 21.5.2003.

72. Komissio totesi marginaalin olevan kohtuuttoman pieni, koska DT:n vähittäis- ja tukkuhintojen erotus oli joko negatiivinen tai hieman positiivinen, mutta riittämätön kattamaan DT:n tuotekohtaiset kustannukset omien vähittäispalvelujensa tarjoamisesta. Siitä alkaen kun tilaajayhteyksien eriyttäminen alkoi Saksassa ja vielä päätöksen tekoajankohtanakin uusilla tulokkailla ei riittämättömän marginaalin vuoksi ollut mahdollisuuksia kilpailla DT:n kanssa kiinteän verkon yhteyksien tarjonnassa loppukuluttajille.

73. Komissio totesi, että DT olisi pystynyt välttämään kohtuuttoman pienen marginaalin korottamalla analogisten, ISDN- ja ADSL-yhteyksien vähittäishintoja Saksan Price cap -järjestelmän puitteissa. Alkuperäisen vuosina 1998-2001 sovelletun Price cap -järjestelmän mukaan DT olisi voinut välttää kohtuuttoman pienen marginaalin uudistamalla tariffijärjestelmänsä vähittäiskaupan tasolla. Liittymämaksujen korotukset olisi voitu tasoittaa alennetuilla puhelumaksuilla. Vuodesta 2002 eteenpäin DT olisi voinut ainakin pienentää kohtuuttoman pientä marginaalia korottamalla ASDL-yhteyksien tariffeja. Sen vuoksi DT:n kohtuuttoman pieni marginaali ei johtunut Saksan telealan sääntelyviranomaisen päätöksistä.

Wanadoo Interactive [56]

[56] Asia N:o COMP/C-1/38.233.

74. Komissio teki 16. heinäkuuta 82 artiklan nojalla päätöksen hinnoittelustrategiasta, jota Wanadoo soveltaa ADSL-palveluihinsa [57]. Se totesi, että Wanadoo, josta France Télécom omisti kyseisenä ajankohtana 72 prosenttia, oli harjoittanut saalistushinnoittelua maaliskuusta 2001 lokakuuhun 2002, ja määräsi sille 10,35 miljoonan euron sakon.

[57] Lehdistötiedote IP/03/1025, 16.7.2003.

75. ADSL on tärkein Ranskassa käytettävissä oleva teknologia nopeiden Internet-yhteyksien tarjoamiseksi kotitalouksille sekä koti- ja pientoimistoille. ADSL mahdollistaa laajakaistapalveluiden tarjoamisen perinteisen puhelinlinjan kautta. Päätöksen kattaman ajanjakson aikana lähes kaikkia ADSL-yhteyksiä Ranskassa hallinnoi vakiintunut operaattori France Télécom. Ensimmäisiä laajakaistapalveluja markkinoitiin vuonna 1998, mutta vasta vuoden 1999 lopussa markkinat alkoivat laajentua ja kehittyä nopeasti. Koska Wanadoon ADSL-palvelujen massamarkkinointi alkoi vasta maaliskuussa 2001, komissio katsoi määräävän aseman väärinkäytön alkaneen vasta silloin.

76. Komissio totesi, että vuoden 1999 lopusta lokakuuhun 2002 Wanadoo markkinoi ADSL-palvelujaan hinnoilla, jotka alittivat sen keskimääräiset kokonaiskustannukset. Wanadoon perimät hinnat olivat selvästi keskimääräisten muuttuvien kustannusten alapuolella elokuuhun 2001 asti. Tämän jälkeen ne olivat suunnilleen keskimääräisten muuttuvien kustannusten tasolla, mutta selvästi keskimääräisten kokonaiskustannusten alapuolella. Wanadoo kärsi tämän käytännön seurauksena merkittäviä tappioita vuoden 2002 loppuun asti. On todennäköistä, että Wanadoon saalistushinnoittelustrategialla pyrittiin saamaan takaisin nämä alkuvaiheen tappiot, mutta sen taustalla saattoivat olla myös muut syyt. Wanadoon toimitiloissa järjestetyn tarkastuksen aikana löydettyjen asiakirjojen perusteella komissio päättelee myös, että Wanadoo aikoi sulkea nopeiden Internet-yhteyksien strategiset markkinat itselleen [58].

[58] Wanadoo on nostanut yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen päätöksen kumoamiseksi, asia T-340/03.

Lisälehti 3: Hintoihin liittyvä määräävän aseman väärinkäyttö televiestinnän alalla

Vuoden alkupuoliskolla komissio teki kaksi muodollista kielteistä päätöstä EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan nojalla määräävän aseman väärinkäyttöön perustuvasta markkinat sulkevasta telepalvelujen hinnoittelusta. Nämä ovat ensimmäiset tämänkaltaiset päätökset vuonna 1998 toteutetun telealan täydellisen vapauttamisen jälkeen ja jopa vuoden 1982 jälkeen, jolloin valtion monopolina vielä toimineen British Telecommunicationsin todettiin käyttäneen väärin määräävää asemaansa rajoittamalla teleksi- ja puhelinpalveluiden käyttöä [59].

[59] EYVL L 360, 21.12.1982.

Kyseiset päätökset ovat erityisen merkittäviä, koska ne koskevat ennakkosääntelyn alaista talouden alaa ja koska jäsenvaltioilla on tärkeä rooli ennakkosääntelyssä kansallisten sääntelyviranomaisten päätöksentekokäytännön kautta. Tällaista sääntelyä koskevat säännöt on uudistettu vuonna 2002 uusilla EU:n direktiiveillä sähköisestä viestinnästä, ja ne ovat lähentymässä kilpailuoikeuden periaatteita.

Komissio aikoo jatkossakin vastustaa voimakkaasti hintoihin liittyvää määräävän aseman väärinkäyttöä, myös sellaisissa tilanteissa, joissa tarkasteltavat hinnat ovat alakohtaisen sääntelyn kohteena. Näissä kahdessa päätöksessä vahvistetaan tällaisten tapausten arvioinnissa sovellettavat edellytykset. Saalistushinnoittelu edellyttää hintojen ja niiden taustalla olevien kustannusten suoraa vertailua ja hintojen korottamista määräävän aseman väärinkäytön ylittävälle tasolle. Kohtuuttoman pientä marginaalia koskeva testi aloitetaan vertailemalla tukku- ja vähittäishintoja. Ainoastaan vähittäishintojen ollessa tukkuhintoja korkeampia arvioidaan myös taustalla olevat tuotantoketjun loppupään kustannukset. Molemmat testit muodostavat niin komissiolle ja kansallisille sääntelyviranomaisille kuin myös kansallisille kilpailuviranomaisille merkittävän ennakkotapauksen tuleville asioille, jotka koskevat hintoihin liittyvää määräävän aseman väärinkäyttöä yhteysverkkoja tarvitsevilla toimialoilla.

IMS Health [60]

[60] Asia COMP/D-3/38.044.

77. Tietopalvelujen alalla komissio päätti peruuttaa vuonna 2001 välitoimista tekemänsä päätöksen [61]. Kyseisessä päätöksessä komissio määräsi välitoimilla IMS Healthin, joka on maailman johtava lääkkeiden myynti- ja reseptitietojen keruuta harjoittava yritys, myöntämään käyttöluvan "1860-aluejakoonsa" [62] tietojen keruuta varten silloisille kilpailijoilleen Saksan alueellisilla lääkemyyntitietopalvelujen markkinoilla. Vastineena tästä IMS:llä oli oikeus rojalteihin. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti keskeytti tämän päätöksen täytäntöönpanon [63]. Saksalainen tuomioistuin [64] antoi 17. syyskuuta 2002 antamassaan tuomiossa NDC Healthille, joka on IMS:n pääkilpailija Saksan markkinoilla, luvan tarjota rakennetta, joka täytti asiakkaiden tarpeet. Vaikka tuomioistuin tunnustikin, että IMS Healthin 1860-aluejako kuuluu kansallisten tekijänoikeussäännösten tarjoaman suojan piiriin, se katsoi, ettei kolmansia voida estää kehittämästä toista hallinto- tai postivyöhykkeisiin perustuvaa aluejakoa, vaikka kehityksen tuloksena saatavassa aluejaossa olisi vastaava määrä alueita kuin 1860-aluejaossa ja vaikka sen voitaisiin katsoa perustuvan 1860-aluejakoon. Hyvin paljon 1860-aluejakoa muistuttavien muiden aluejakojen kehittäminen ja niiden käyttö lääkemyyntiä koskevien tietojen keruuseen sekä lääkemyyntiraporttien laatimiseen ja markkinointiin on näin ollen sallittua. Samanaikaisesti NDC:n markkina-asema parani. Saksan markkinoilta myös poistui toinen kilpailija, joka olisi hyötynyt komission määräämistä välitoimista.

[61] Asia COMP/D-3/38.044, NDC health / IMS Health, päätös 3.7.2001 (EYVL L 59, 28.2.2002).

[62] IMS:n "1860-aluejaossa" Saksa jaetaan 1 860 myyntivyöhykkeeseen eli alueeseen.

[63] Asia T-184/01R, määräys 26.10.2001, ja asia C-481/01P(R), määräys 11.4.2002, jossa yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hylkäsi NDC:n valituksen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin määräystä vastaan.

[64] Frankfurtin ylemmän maaoikeuden (Frankfurter Oberlandesgericht) tuomio 17.9.2002 asiassa 11 U 67/2000.

78. Ottaen huomioon nämä olosuhteiden muutokset komission kiireellisiin toimenpiteisiin ei enää ollut tarvetta ja komissio päätti peruuttaa vuonna 2001 välitoimista tekemänsä päätöksen.

79. Kansalliset oikeuskäsittelyt ja ennakkoratkaisumenettely yhteisöjen tuomioistuimessa olivat tällöin vielä kesken. Jälkimmäisessä menettelyssä julkisasiamies Antonio Tizzano antoi ratkaisuehdotuksen 2. lokakuuta [65]. Hän katsoi, että tekijänoikeuden suojaamaa aineetonta hyödykettä (tässä tapauksessa "1860-aluejako") koskevan käyttöoikeuden epääminen on määräävän aseman väärinkäyttöä, jos epäämiseen ei ole objektiivisia perusteita ja jos aineettoman hyödykkeen käyttö on johdannaisilla markkinoilla toimimisen kannalta välttämätöntä siten, että oikeudenhaltija voisi estää kaiken kilpailun näillä markkinoilla. Edellytyksenä on kuitenkin, että käyttölupaa pyytävä yritys aikoo tuottaa ominaisuuksiltaan erilaisia tavaroita tai palveluita, joilla tyydytetään kuluttajien sellaisia erityistarpeita, joita olemassa olevilla tavaroilla tai palveluilla ei voida tyydyttää.

[65] Julkisasiamies Antonio Tizzanon 2 päivänä lokakuuta 2003 antama ratkaisuehdotus asiassa C-418/01, IMS Health GmbH & Co. KG vastaan NDC Health GmbH & Co. KG.

GVG/FS [66]

[66] Asia COMP/D-1/37.685.

80. Komissio teki 28. elokuuta 82 artiklan nojalla päätöksen Italian kansallista rautatieyhtiötä Ferrovie dello Stato SpA:ta (FS) vastaan määräävän aseman väärinkäytöstä Italian rautatiemarkkinoilla. Se katsoi, että FS oli estänyt yksityistä saksalaista rautatieyhtiötä Georg Verkehrsorganisation GmbH:ta (GVG) tarjoamasta kansainvälisiä matkustajaliikennepalveluja rautateitse Baselista Milanoon.

81. GVG on vuodesta 1995 alkaen pyytänyt FS:ltä kansainvälisen ryhmittymän [67] perustamista tietojen saamiseksi junareittien hinnoista ja saatavuudesta sekä vetopalvelun, eli veturin ja kuljettajan, saamiseksi. GVG halusi kuljettaa matkustajia Saksan eri kaupungeista Baseliin. Sieltä se aikoo liikennöidä ilman pysähdyksiä väliasemilla toimivaa rautatieyhteyttä ("Sprinter") kaksi kertaa päivässä Domodossolan kautta Milanoon. Tämä vuoro kilpailisi erityisesti Cisalpinon kanssa, joka on FS:n ja Schweizerische Bundesbahnen (SBB) -yhtiön välinen yhteisyritys. Cisalpino liikennöi yhtä päivittäistä junavuoroa Baselin ja Milanon välillä.

[67] Direktiivissä 91/440/ETY edellytetään "kansainvälisen ryhmittymän" eli vähintään kaksi eri jäsenvaltioihin sijoittautunutta rautatieyritystä käsittävän yhteenliittymän perustamista, jonka tarkoituksena on tarjota kansainvälisiä matkustaja- tai rahtiliikenteen palveluja rautateitse (EYVL L 237, 24.08.1991).

82. FS on vertikaalisesti integroitunut yritys, jolla on lakisääteinen monopoli pitää yllä Italian rautatieinfrastruktuuria. Lisäksi infrastruktuurin hallinnoijana ja sen käyttöoikeuden myöntäjänä FS hoitaa valtion sääntelytehtäviä. Se vastaa Italian rautatieinfrastruktuurin rakentamisesta ja ylläpitämisestä sekä junareittien jakamisesta rautatieyhtiöille Italiassa maksua vastaan. Se vastaa infrastruktuurin hallinnoijana myös turvallisuustodistusten myöntämisestä rautatieyhtiöille.

83. FS:n todettiin olevan määräävässä asemassa Italian rataverkon käyttöoikeusmarkkinoilla. Tämä käyttöoikeus on olennaisen tärkeä. Komissio päätteli yksityiskohtaisen markkinatutkimuksen perusteella, että FS oli myös vetopalvelumarkkinoilla määräävässä asemassa. Tällä hetkellä yksikään toinen italialainen rautatieyhtiö ei pysty tarjoamaan tarvittavaa vetopalvelua GVG:lle [68]. Myös tarjontaketjun loppupään markkinoilla FS:n todettiin olevan määräävässä asemassa, koska se on ainoa yritys, joka tarjoaa rautatiematkustajaliikennepalveluja Basel-Milano -reitin Italian osuudella. Cisalpinon lisäksi FS tarjoaa useita päivittäisiä matkustajaliikennevuoroja Baselin ja Milanon välillä yhteistyössä SBB:n kanssa. Lisäksi pääsy tarjontaketjun loppupään markkinoille on rajoitettu kansainvälisiin ryhmittymiin. Komissio päätteli, että ainoastaan FS pystyi muodostamaan tällaisen kansainvälisen ryhmittymän GVG:n kanssa.

[68] Markkinatutkimuksen tuloksena komission päätteli useista syistä myös, että GVG ei voisi itse vastata vetopalveluista Italian markkinoilla.

84. Komissio päätteli päätöksessään FS:n syyllistyneen kolmella tavalla 82 artiklaa rikkovaan määräävän aseman väärinkäyttöön. Ensinnäkin kieltäytymällä käsittelemästä GVG:n pyyntöjä saada käyttöoikeus rautatieinfrastruktuuriin se esti pääsyn rataverkkoon, joka on olennaisen tärkeä tekijä. Toiseksi jättämällä vastaamasta GVG:n vetopalveluja koskeviin pyyntöihin se oli käytännössä kieltäytynyt myös tarjoamasta vetopalveluja GVG:lle tarkasteltavana olevan palvelun osalta. Tässä on kyse määräävän aseman väärinkäytöstä, sillä FS:n kieltäytyminen johti potentiaalisen kilpailijan poistamiseen eikä se ollut perusteltua objektiivisilla syillä. Kolmanneksi FS ei perustellut objektiivisesti kieltäytymistään neuvotella GVG:n kanssa kansainvälisen ryhmittymän perustamisesta. Näin se esti GVG:tä tulemasta rautatiematkustajaliikennepalvelujen markkinoille Italiassa.

85. Asian sopimiseksi FS antoi merkittäviä sitoumuksia. Se sitoutui erityisesti tekemään kansainvälistä ryhmittymää koskevia sopimuksia kaikkien rautatieyritysten kanssa, joilla on tarvittava toimilupa ja jotka esittävät konkreettisia ehdotuksia kansainvälisen rautatieliikenteen aloittamiseksi. FS sitoutui myös tarjoamaan viiden vuoden ajan vetopalveluja muille rautatieyhtiöille, jotka aikovat tarjota rajatylittäviä matkustajaliikennepalveluja. Tämän perusteella FS teki sopimuksia GVG:n kanssa. Se sitoutui lisäksi tarjoamaan GVG:lle sen tarvitsemia junareittejä heti, kun SBB on tarjonnut käytettäväksi vastaavat junareitit. Vaikka komissio piti muodollisen päätöksen tekemistä tässä asiassa kaikesta huolimatta asianmukaisena ottaen huomioon rautatiealan meneillä oleva vapauttaminen, se jätti määräämättä sakkoja asian uutuuden vuoksi.

2.2. 86 artiklan mukaiset asiat

Perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla ei tehty muodollisia päätöksiä vuoden 2003 aikana.

C - Alakohtainen kehitys

1. Energia

86. Vuonna 2003 edistyttiin merkittävästi energia-alan (sähkö ja kaasu) vapauttamisessa. Tärkein saavutus oli 26. kesäkuuta annettu säädöspaketti, jolla varmistetaan, että kaikki eurooppalaiset sähkön ja kaasun kuluttajat voivat valita toimittajansa viimeistään 1. heinäkuuta 2007 alkaen. Näiden lainsäädännöllisten toimenpiteiden lisäksi komissio jatkoi yksittäisten kilpailua koskevien asioiden käsittelyä. Kaasualan toimitusvarmuudesta neuvostossa käydyissä keskusteluissa päästiin poliittiseen sopimukseen 15. joulukuuta.

87. Säädöspaketti muodostuu seuraavista Euroopan kaasu- ja sähköalan täydellistä vapauttamista koskevista Euroopan parlamentin ja neuvoston säädöksistä: 1) direktiivi 2003/54/EY [69] sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 96/92/EY kumoamisesta (sähködirektiivi), 2) direktiivi 2003/55/EY [70] maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta (kaasudirektiivi) ja 3) asetus (EY) N:o 1228/2003 [71] verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa (sähköasetus). Kaasu- ja sähködirektiivit korvaavat aiemmat versiot, joissa vaadittiin markkinoiden asteittaista avaamista.

[69] EUVL L 176, 15.7.2003, s. 37.

[70] EUVL L 176, 15.7.2003, s. 57.

[71] EUVL L 176, 15.7.2003, s. 1.

88. Uusissa kaasu- ja sähködirektiiveissä säädetään markkinoiden avaamisesta muille kuin kotitalousasiakkaille 1. heinäkuuta 2004 mennessä ja kaikille kotitalousasiakkaille 1. heinäkuuta 2007 mennessä. Direktiiveissä säädetään myös säänneltyä kolmannen osapuolen verkkoon pääsyä ja nesteytetyn maakaasun vastaanottoasemiin pääsyä koskevan järjestelmän käyttöönotosta. Ainoastaan varastojen käyttöoikeuden osalta jäsenvaltiot voivat vielä valita joko säännellyn tai neuvotteluihin perustuvan menettelyn käyttöoikeuden myöntämiseksi. Lisäksi direktiiveissä säädetään sääntelyviranomaisen perustamisesta, jonka tehtävänä on vahvistaa tai hyväksyä ennen verkkoonpääsytariffien veloitusta ainakin menetelmät, joita niiden laskennassa. Lisätietoja ja opastusta löytyy komission yksiköiden julkaisemista tulkitsevista tiedonannoista.

89. Sähköasetuksessa luodaan oikeudenmukaiset säännöt rajatylittävää sähkökauppaa varten ja edistetään siten kilpailua sähkön sisämarkkinoilla. Tätä tarkoitusta varten siinä luodaan rajatylittävistä sähkövirroista siirtoverkonhaltijoille maksettavia korvauksia koskeva mekanismi, vahvistetaan rajat ylittäviä siirtoja koskeville maksuille yhdenmukaistetut periaatteet, jotka koskevat erityisesti maksujen tasapuolista soveltamista, avoimuutta ja riippumattomuutta etäisyyksistä, sekä vahvistetaan siirtokapasiteetin mahdollisimman suuren saatavuuden takaavat säännöt ja ylikuormituksen hallintaa koskevat periaatteet.

90. Yksi kaasudirektiivin ja sähköasetuksen kiistanalaisimmista kysymyksistä on kolmannen osapuolen verkkoon pääsyä koskevien sääntöjen soveltamisesta myönnettävä poikkeus suurille uusille infrastruktuureille (yhdysputkille ja nesteytetyn maakaasun vastaanottoasemille). Näiden säännösten tavoitteena on tasapaino uuden infrastruktuurin perustamiseen kannustavien toimenpiteiden toteuttamisen ja yhteismarkkinoiden luomisen välillä. On selvää, että poikkeus on mahdollinen ainoastaan silloin, kun kaikki direktiivissä/asetuksessa luetellut edellytykset täyttyvät. Tärkein edellytys poikkeukselle velvollisuudesta myöntää kolmansille pääsy verkkoon on se, että investointiin liittyvä riski on niin suuri, että investointia ei toteutettaisi ilman poikkeusta. Toinen tärkeä edellytys on se, että investoinnin on lisättävä kilpailua tarjontapuolella. Samanaikaisesti poikkeuksesta ei saa olla haittaa kilpailulle tai (kaasun tai sähkön) sisämarkkinoiden tehokkaalle toiminnalle. Siitä ei myöskään saa olla haittaa sääntelyn alaisen järjestelmän, johon infrastruktuuri liittyy, tehokkaalle toiminnalle.Poikkeusten voidaan odottaa luovan kannustimia sen varmistamiseksi, että käyttämätöntä kapasiteettia ei varastoida ja että tarvittaessa sovellettaisiin "käytä tai menetä" -mekanismeja. Vastaavasti on helpompaa osoittaa, että poikkeus täyttää kilpailua koskevat edellytykset, jos infrastruktuurin kehittäjä pystyy osoittamaan, että se on kyseistä infrastruktuuria suunnitellessaan tarjonnut kolmansille pääsyä infrastruktuuriin esimerkiksi niin sanotun open season -menettelyn kautta. Suhteellisuusperiaatteen mukaan poikkeuksen laajuus ja kesto on rajoitettava mahdollisimman pieneksi [72].

[72] Lisätietoja on energian ja liikenteen pääosaston laatimassa tiedonannossa, joka koskee direktiivejä N:o 2003/54 ja 2003/55 sekä asetusta N:o 1228/03.

91. Lisäksi komissio hyväksyi joulukuussa 2003 ehdotuksen asetukseksi kaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä [73]. Tämän asetusluonnoksen tavoitteena on varmistaa kolmannen osapuolen verkkoonpääsyä koskevien ehtojen tasavertaisuus kaikkialla EU:ssa ja taata se, että kaikki siirtoverkonhaltijat noudattavat Madridin foorumissa hyväksyttyjä suuntaviivoja. Ehdotetussa asetuksessa vahvistetaan perusperiaatteet verkkoonpääsymaksujen, avoimuusvaatimusten, kolmannen osapuolen verkkoonpääsyyn liittyvien palvelujen vähimmäistason, kapasiteetinjaon ja ylikuormituksen hallintamenettelyjen, tasehallinnan ja tasepoikkeamamaksujen sekä kapasiteettioikeuksilla käytävän kaupan osalta. Siinä säädetään vähimmäisehdoista kaasunjakeluverkkoihin pääsylle, mutta jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön tai säilyttää yksityiskohtaisempia toimenpiteitä.

[73] KOM(2003)741, Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus kaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä.

92. Markkinoiden vapauttamisen kannalta merkittävää edistystä on saavutettu myös Madridin ja Firenzen foorumeilla, joissa komissio, kansalliset sääntelyviranomaiset ja alan edustajat tapaavat kerran tai kahdesti vuodessa keskustellakseen vapauttamisprosessista. Syyskuussa kaasua koskeva Madridin foorumi hyväksyi uudet kolmannen osapuolen verkkoonpääsyyn liittyviä hyviä toimintatapoja koskevat suuntaviivat. Foorumin tärkeimmät saavutukset ovat suurempi avoimuus ja paremmat ylikuormituksen hallintajärjestelmät.

93. Toimitusvarmuus oli myös yksi vuoden 2003 tärkeimmistä aiheista. Sähköalalla kärsittiin useista sähkökatkoista, jotka johtuivat ainakin osittain riittämättömistä verkkoinvestoinneista. Komissio ehdotti tämän vuoksi direktiiviä sähköalan toimitusvarmuudesta. Kaasualan osalta komissio oli jo ehdottanut vastaavaa direktiiviä syyskuussa 2002, ja siitä on päästy poliittiseen sopimukseen kuten edellä todettiin.

94. Kuten aikaisempinakin vuosina, vapauttamisprosessin lisäksi komission käsiteltävänä oli useita energia-alaa koskevia asioita, joissa komissio käytti kaikkia kilpailupolitiikan välineitä (yrityskeskittymien valvonta, valtiontukien valvonta ja kilpailusääntöjen soveltamisen valvonta).

95. Kilpailusääntöjen soveltamisen valvonnan alalla yksi tärkeimmistä suuntauksista vuonna 2003 oli tiivis yhteistyö kansallisten sääntelyviranomaisten ja kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa. Tällaisen yhteistyön avulla voidaan varmistaa lainsäädännön yhdenmukainen soveltaminen kaikkialla Euroopassa ja resurssien tehokas kohdentaminen. Hyvä esimerkki menestyksekkäästä yhteistyöstä on asia Dong/DUC [74], jossa Tanskan kilpailuviranomaiset osallistuivat käytyihin neuvotteluihin ja jossa Tanskan viranomaisten tehtäväksi annettiin valvoa, että kyseessä olevat markkinatoimijat noudattavat antamiaan sitoumuksia.

[74] Lehdistötiedote IP/03/566, 24.4.2003.

96. On myös syytä huomata, että kilpailusääntöjen soveltamisen valvonta kaasualalla on siirtymässä tuotantoketjun alkupään toimintoja koskevista asioista tuotantoketjun loppupään toimintoja koskeviin asioihin. Kun aikaisemmat tapaukset koskivat pääasiassa kaasuntuotantoa (Corrib [75], GFU [76], Dong/DUC [77]), tällä hetkellä tutkittavina olevat tapaukset liittyvät enemmän tuotantoketjun loppupään markkinoihin. Ne koskevat esimerkiksi pitkäaikaisia yksinoikeuden sisältäviä toimitussopimuksia, jotka saattavat estää uusien markkinatoimijoiden pääsyn markkinoille, tai alueellisia myyntirajoituksia eurooppalaisten operaattoreiden välisissä kuljetussopimuksissa.

[75] Asia COMP/E-3/37.708; lehdistötiedote IP/ 01/578, 20.4.2001.

[76] Asia COMP/E-3/36.702; lehdistötiedote IP/ 02/1084, 17.7.2002.

[77] Lehdistötiedote IP/03/566, 24.4.2003.

97. Kun aikaisemmin useiden asioiden käsittely lopetettiin sovintoratkaisuun pääsemisen jälkeen, tulevaisuudessa on odotettavissa, että muodollisia päätöksiä tehdään enemmän. Tämä lisää oikeusvarmuutta ja antaa komissiolle mahdollisuuden selventää politiikkaansa virallisesti. Komissio hyväksyy kuitenkin jatkossakin sovintoratkaisupyyntöjä, jos se katsoo, että sovintoratkaisun avulla voidaan paremmin saavuttaa todellinen muutos markkinoilla.

98. Tärkein saavutus kilpailusääntöjen soveltamisen valvonnan alalla vuonna 2003 oli sovintoon pääseminen asiassa ENI/Gazprom [78]. Tämä asia liittyy meneillä oleviin tutkimuksiin, jotka koskevat alueellisia myyntirajoituksia kaasuntuottajien ja eurooppalaisten kaasun tukkukauppiaiden/maahantuojien välisissä kaasuntoimitussopimuksissa. Asiassa päästiin sovintoon yritysten poistettua tämän kilpailua rajoittavan lausekkeen voimassa olevista kaasuntoimitussopimuksistaan ja ENI:n sitouduttua toteuttamaan useita lisätoimenpiteitä, joihin sisältyi esimerkiksi tarjous myydä merkittäviä määriä kaasua Italian ulkopuolelle. Sovintoratkaisu myös toi tiettyä oikeusvarmuutta pitkäaikaisiin kaasuntoimitussopimuksiin, joita kaasuteollisuuden edustajat pitävät välttämättöminä tiettyjen uusien kaasukenttien kehittämiselle.

[78] Asia COMP/E-3/37.811; lehdistötiedote IP/ 03/1345, 6.10.2003.

99. Muut asiat koskivat kolmansien osapuolten verkkoonpääsyä koskevien järjestelmien parantamista Saksassa [79] ja Alankomaissa [80]. Saksalaisen kaasuyhtiö BEB:n antamat sitoumukset johtivat sisääntulo- ja poistumiskohtiin perustuvan järjestelmän käyttöönottoon Saksan kaasumarkkinoilla. Sisääntulo- ja poistumiskohtiin perustuvien järjestelmien katsotaan olevan parempia kuin tähän mennessä Saksassa sovelletut kolmansien verkkoonpääsyjärjestelmät. Politiikkaa selvennettiin merkittävällä tavalla myös asiassa Dong/DUC [81], jossa korostettiin sitä, että käyttörajoitukset ja ostomäärän vähentämistä koskevat lausekkeet ovat Euroopan kilpailulainsäädännön vastaisia. Käyttörajoitukset ovat lausekkeita, jotka estävät ostajaa käyttämästä kaasua muihin tarkoituksiin kuin mistä ostaja ja myyjä ovat sopineet. Ostomäärän vähentämistä koskevat lausekkeet sallivat ostajalle myyjältä ostettujen määrien vähentämisen, jos myyjä aloittaa myynnin ostajan toimitusalueelle.

[79] Lehdistötiedote IP/03/1129, 29.7.2003.

[80] Lehdistötiedote IP/03/547, 16.4.2003.

[81] Lehdistötiedote IP/03/566, 24.4.2003.

100. Yrityskeskittymien osalta merkittävin vuonna 2003 käsitelty asia oli itävaltalaisen sähköntuottajan Verbundin ja Energie Allianz-nimellä toimivien itävaltalaisten alueellisten toimitusyhtiöiden välinen fuusio [82]. Komissio hyväksyi tämän fuusion sen jälkeen, kun yritykset olivat lupautuneet auttamaan vahvemman kilpailijan luomisessa Itävallan markkinoille ja kun ne olivat tarjoutuneet myymään huutokaupassa tiettyjä sähkömääriä pienemmille kilpailijoille.

[82] Asia COMP/M.2947; lehdistötiedote IP/ 03/825, 11.6.2003.

2. Postipalvelut

2.1. Uuden postidirektiivin (direktiivi 2002/39/EY) saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

101. Uudessa postidirektiivissä, joka annettiin vuonna 2002 [83], luodaan selvät puitteet kohti postipalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamista pienentämällä asteittain varattua aluetta ja vapauttamalla lähtevän ulkomaanpostin markkinat. Näiden säännösten tavoitteena on laajentaa aluetta, jolla kilpailu on sallittua, ja niiden täytäntöönpano vaikuttaa todennäköisesti EU:n kilpailusääntöjen soveltamiseen postialalla. Määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä oli 31. joulukuuta 2002.

[83] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/39/EY, annettu 10 päivänä kesäkuuta 2002, direktiivin 97/67/EY muuttamisesta yhteisön postipalvelujen kilpailulle avaamisen jatkamiseksi (EYVL L 176, 5.7.2002, s. 21).

102. Komissio aloitti tammikuussa 2003 rikkomisesta johtuvat menettelyt niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät vielä olleet saattaneet direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöä (tai ilmoittaneet siitä). Kaikki jäsenvaltiot Ranskaa lukuun ottamatta ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä 14. lokakuuta mennessä.

103. Direktiivin 97/67/EY 7 artiklan mukaan, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 2002/39/EY 1 artiklalla, lähtevä ulkomaanposti vapautetaan kaikissa jäsenvaltioissa niitä jäsenvaltioita lukuun ottamatta, joissa siitä saatavat tulot ovat välttämättömiä yleispalvelun tarjoamisen varmistamiseksi. Kilpailusääntöjen soveltamisen kannalta tärkeä seikka on näin ollen se, ovatko jäsenvaltiot direktiivin kansalliseen lainsäädäntöön saattamisen yhteydessä päättäneet säilyttää lähtevän ulkomaanpostin markkinat monopolin piirissä. Lokakuun 14. päivään mennessä kuusi jäsenvaltiota (Kreikka, Espanja, Irlanti, Italia, Luxemburg ja Portugali) neljästätoista direktiivin kansalliseen lainsäädäntöön jo saattaneesta jäsenvaltiosta oli päättänyt jättää kyseiset markkinat avaamatta kilpailulle.

104. Seuraavassa taulukossa esitetään yhteenveto tilanteesta jäsenvaltioissa:

>TAULUKON PAIKKA>

3. Sähköinen viestintä ja tietoyhteiskunta

3.1. Uuden sääntelypaketin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

105. Uuden sähköistä viestintää koskevan sääntelypaketin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetettu määräaika päättyi 25. heinäkuuta. Neuvosto ja Euroopan parlamentti olivat antaneet 7. maaliskuuta 2002 neljä direktiiviä [84] ja komissio puolestaan oli antanut 86 artiklan mukaisen direktiivin [85]. Nämä direktiivit korvasivat säädökset, joihin alan sääntely oli aikaisemmin perustunut.

[84] EYVL L 108, 24.4.2002.

[85] EYVL L 249, 17.9.2002.

106. Komissio aloitti 6. lokakuuta menettelyt niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet ilmoittaneet komissiolle toimenpiteistä direktiivien saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä tai esittäneet tietoja, joista ilmenee, että ne noudattivat jo kyseisiä velvollisuuksia. Belgia, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Luxemburg, Alankomaat ja Portugali olivat laiminlyöneet kaikkien viiden direktiivin saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja Ruotsi ainoastaan direktiivin 2002/77/EY. Komissio lähetti 17. joulukuuta perustellut lausunnot kaikille näille jäsenvaltiolle Espanjaa lukuun ottamatta, joka oli tällä välin saattanut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöään. Ruotsin osalta menettely lopet