Ehdotus NEUVOSTON YHTEINEN KANTA rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdan mukaisesti Euroopan neuvostolle tehtävästä ilmoituksesta, joka koskee eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamista jäsenvaltioiden keskinäisissä suhteissa

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. Euroopan neuvoston säädökset

Kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta Euroopan neuvostossa 13. joulukuuta 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen sopimuspuolia.

Tämä monenvälinen yleissopimus on tärkein rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskeva eurooppalainen säädös. Yleissopimusta on täydennetty 15. lokakuuta 1975 ensimmäisellä lisäpöytäkirjalla, jonka 1 artiklassa luetellaan rikokset, joita ei pidetä poliittisina, ja 2 artiklassa täsmennetään ne bis in idem -periaatetta koskevat säännöt. Toinen lisäpöytäkirja on tehty 17. maaliskuuta 1978, ja sen 1 artiklassa laajennetaan rikoksen johdosta tapahtuva luovuttaminen koskemaan myös verorikoksia ja 2 artiklassa rajoitetaan mahdollisuutta kieltäytyä luovuttamisesta silloin kun täytäntöönpano koskee poissaolotuomiota.

Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehtyä yleissopimusta on muutettu myös terrorismin vastustamisesta Strasbourgissa 27. tammikuuta 1977 tehdyllä eurooppalaisella yleissopimuksella, jossa vahvistetaan uusi luettelo rikoksista, joita ei voida pitää luovuttamisen poissulkevina poliittisina rikoksina.

Tätä yleissopimusta on muutettu pöytäkirjalla, jossa luetteloa laajennetaan edelleen. Pöytäkirja avataan allekirjoittamista varten 15. toukokuuta 2003. Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet olevansa valmiit allekirjoittamaan ja ratifioimaan kyseisen pöytäkirjan.

Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta vuonna 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohta kuuluu seuraavasti:

"Milloin luovuttaminen kahden tai useamman sopimuspuolen välillä tapahtuu yhdenmukaisen lainsäädännön perusteella, osapuolet voivat järjestää keskinäiset suhteensa luovuttamisen osalta yksistään sanotun lainsäädännön mukaan tämän yleissopimuksen määräysten olematta sille esteenä. Samaa periaatetta sovelletaan myös kahden tai useamman sopimuspuolen välillä, milloin kullakin näistä on voimassa laki, joka sallii sanotun muun tai muiden osapuolten alueella annettujen vangitsemismääräysten täytäntöönpanon omalla alueellaan. Sopimuspuolten, jotka tämän kohdan mukaisesti eivät nyt tai tulevaisuudessa sovella tätä sopimusta keskenään, on ilmoitettava siitä Euroopan neuvoston pääsihteerille. Pääsihteerin on tiedotettava muille sopimuspuolille jokaisesta tämän kohdan mukaisesti saamastaan ilmoituksesta."

Terrorismin vastustamisesta vuonna 1977 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 9 artiklassa, sellaisena kuin se on täydennettynä viimeisimmällä lisäpöytäkirjalla, määrätään puolestaan seuraavaa:

"Sopimusvaltiot voivat tehdä kahden- tai monenvälisiä sopimuksia täydentääkseen tämän yleissopimuksen määräyksiä tai helpottaakseen siinä ilmaistujen periaatteiden soveltamista."

2. Neuvoston puitepäätös, tehty 13 päivänä kesäkuuta 2002, eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä (2002/584/YOS)

Neuvosto hyväksyi 13. kesäkuuta 2002 eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen, joka korvaa 1. tammikuuta 2004 alkaen edellä mainittujen yleissopimusten vastaavat määräykset jäsenvaltioiden välisissä suhteissa (puitepäätöksen 31 artiklan 1 kohdan a alakohta).

Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevalla puitepäätöksellä käyttöön otettava järjestelmä poikkeaa olennaisesti perinteisistä rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevista järjestelyistä. Uusi menettely toteutetaan kokonaan oikeusviranomaisten kesken tiukkojen määräaikojen puitteissa eikä siinä oteta enää huomioon eräitä kieltäytymisperusteita kuten omien kansalaisten luovuttamista, rikoksen poliittista luonnetta tai kaksoisrangaistavuuden puuttumista silloin kun kyseessä on jokin 32-kohtaiseen luetteloon sisältyvä rikos, josta määrättävän vapausrangaistuksen enimmäiskesto on vähintään 3 vuotta.

Puitepäätös tuli voimaan 20. päivänä sen jälkeen kun se oli julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, eli 7. elokuuta 2002. Jäsenvaltioiden on toteutettava puitepäätöksen säännösten noudattamiseksi tarvittavat toimenpiteet viimeistään 31. joulukuuta 2003.

Luovuttamispyyntöihin, jotka tehdään 1. päivästä tammikuuta 2004 alkaen, sovelletaan jäsenvaltioiden puitepäätöksen mukaisesti vahvistamia sääntöjä. Ranska on kuitenkin antanut puitepäätöksen tekemisen yhteydessä sen 32 artiklassa tarkoitetun lausuman, jonka mukaan se käsittelee ennen 1. marraskuuta 1993 tehtyihin tekoihin liittyvät pyynnöt edelleen ennen 1. tammikuuta 2004 sovellettavan, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan järjestelmän mukaisesti. Itävalta ja Italia ovat antaneet vastaavan lausuman sellaisten pyyntöjen osalta, jotka koskevat ennen 7. elokuuta 2002 eli puitepäätöksen voimaantulopäivää tehtyjä tekoja.

Lisäksi jäsenvaltiot voivat puitepäätöksen 31 artiklan 2 kohdan nojalla jatkaa puitepäätöksen tekohetkellä voimassa olevien kahdenvälisten tai monenkeskisten sopimusten tai järjestelyjen soveltamista sikäli kuin niiden avulla voidaan syventää tai laajentaa puitepäätöksen tavoitteita ja sikäli kuin ne entisestään yksinkertaistavat tai muuten helpottavat niiden etsittyjen henkilöiden luovuttamista koskevia menettelyjä, joista on annettu eurooppalainen pidätysmääräys.

Jäsenvaltiot voivat myös puitepäätöksen voimaantulon jälkeen tehdä kahdenvälisiä tai monenkeskisiä sopimuksia tai järjestelyjä sikäli kuin niiden avulla voidaan syventää tai laajentaa puitepäätöksen sisältöä ja sikäli kuin ne entisestään yksinkertaistavat tai muuten helpottavat etsittyjen henkilöiden, joista on annettu eurooppalainen pidätysmääräys, luovuttamista koskevia menettelyjä vahvistamalla erityisesti 17 artiklassa määrättyjä määräaikoja lyhyempiä määräaikoja, laajentamalla 2 artiklan 2 kohdassa mainittujen rikosten luetteloa, rajoittamalla entisestään 3 ja 4 artiklassa mainittuja kieltäytymisperusteita tai alentamalla 2 artiklan 1 tai 2 kohdassa määrättyjä rangaistuskynnyksiä.

Suomi, Tanska ja Ruotsi ovat ilmoittaneet 5. ja 7. marraskuuta 2002 jatkavansa niiden välillä voimassa olevan, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan yhdenmukaisen lainsäädännön soveltamista kyseisen säännöksen sallimissa rajoissa.

3. Euroopan neuvoston pääsihteerille tehtävä ilmoitus

On selvää, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva puitepäätös on rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta vuonna 1957 tehdyn yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua yhdenmukaista lainsäädäntöä.

Se, että jäsenvaltiot voivat soveltaa keskenään aikaisempia järjestelyjä tai tehdä uusia sopimuksia, jotka helpottavat tai yksinkertaistavat sellaisten etsittyjen henkilöiden luovuttamista, joista on annettu eurooppalainen pidätysmääräys, ei aseta tätä toteamusta kyseenalaiseksi, koska nämä mahdolliset parannukset hyväksytään nimenomaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä.

Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdassa ei aseteta määräaikaa, johon mennessä kahden tai useamman sopimuspuolen tulisi ilmoittaa Euroopan neuvoston pääsihteerille siitä, että ne soveltavat rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevissa keskinäisissä suhteissaan yksinomaan yhdenmukaista lainsäädäntöä eivätkä kyseistä yleissopimusta. Artiklan 3 kohdan kolmannessa virkkeessä määrätään selkeästi, että ilmoitus voidaan antaa myös ennen kuin tällaista yhdenmukaista lainsäädäntöä aletaan soveltaa. Koska puitepäätös tuli voimaan 7. elokuuta 2002 ja sen soveltaminen on aloitettava viimeistään 1. tammikuuta 2004 (lukuun ottamatta Ranskaa ennen 1 marraskuuta 1993 tehtyjä tekoja koskevien päätösten täytäntöönpanon ja Italiaa ja Itävaltaa ennen 7 elokuuta 2002 tehtyjä tekoja koskevien päätösten täytäntöönpanon osalta), ilmoitus on mahdollista tehdä välittömästi.

Ilmoitus olisi hyvä tehdä viipymättä myös siksi, että terrorismin vastustamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen muuttamisesta tehty pöytäkirja avataan allekirjoittamista varten 15. toukokuuta 2003, ja siinä on säännös (5 artikla), jossa vuoden 1977 yleissopimukseen lisätään uusi 9 artikla. Todettakoon, että tämä uusi säännös ei millään tavoin vaikuta kahden tai useamman sopimuspuolen mahdollisuuksiin soveltaa vuoden 1957 yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdan mukaisesti erityistä rikoksen johdosta luovuttamista koskevaa järjestelyä, esimerkiksi yhdenmukaista lainsäädäntöä. Tämän vuoksi on suotavaa ilmoittaa jo nyt Euroopan neuvoston pääsihteerille siitä, että eurooppalainen pidätysmääräys otetaan piakkoin käyttöön. Näin voidaan varmistaa avoimuus ja selkeys myös muita sopimuspuolia kohtaan.

4. Menettely

Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan mukaan neuvosto voi jäsenvaltion tai komission aloitteesta yksimielisesti hyväksyä yhteisiä kantoja unionin suhtautumisen määrittämiseksi tiettyyn erityiseen kysymykseen. Saman sopimuksen 37 artiklan mukaan jäsenvaltiot ilmaisevat kyseisen osaston määräysten mukaisesti hyväksytyt yhteiset kannat niissä kansainvälisissä järjestöissä ja konferensseissa, joihin ne osallistuvat. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osastoon sovellettavassa 18 artiklassa määrätään, että puheenjohtajavaltio esittää unionin kannan kansainvälisissä järjestöissä ja konferensseissa.

Tällaista menettelyä on noudatettu myös aiemmin kansainvälisiä sopimuksia koskevien neuvottelujen yhteydessä. [1]

[1] YHTEINEN KANTA 6 päivältä lokakuuta 1997, jonka neuvosto on määritellyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella Euroopan neuvostossa ja OECD:ssä käytävistä lahjonnan torjuntaa koskevista neuvotteluista (97/661/YOS). TOINEN YHTEINEN KANTA 13 päivältä marraskuulta 1997, jonka neuvosto on määritellyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella Euroopan neuvostossa ja OECD:ssä käytävistä lahjonnan torjuntaa koskevista neuvotteluista (97/783/YOS). YHTEINEN KANTA 29 päivältä maaliskuuta 1999, jonka neuvosto on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella hyväksynyt järjestäytyneen rikollisuuden vastaista Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimusta koskevasta ehdotuksesta (1999/235/YOS). YHTEINEN KANTA 27 päivältä toukokuuta 1999, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan perusteella tietoverkkorikollisuutta koskevaa yleissopimusehdotusta käsittelevistä, Euroopan neuvostossa käytävistä neuvotteluista (1999/364/YOS). YHTEINEN KANTA 31 päivältä tammikuuta 2000, ehdotuksesta ampuma-aseiden, niiden osien ja komponenttien sekä ammusten laittoman valmistuksen ja kaupan torjumista koskevaksi pöytäkirjaksi, jolla täydennetään kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaista Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimusta (2000/130/YOS).

Edellä mainittujen määräysten perusteella yhteisten kantojen määrittämistä ei ole tarpeen rajoittaa yksinomaan kansainvälisten sopimusten neuvottelemista varten. Päinvastoin asiayhteydestä käy ilmi, että yhteinen kanta on sopivin väline ilmoittaa kansainväliselle järjestölle (Euroopan neuvostolle) siitä, että Euroopan unionin jäsenvaltiot soveltavat keskinäisissä suhteissaan erityistä säädöstä (eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaa puitepäätöstä) rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta vuonna 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen ja sitä muuttavien tai täydentävien säädösten sijasta. Siksi ehdotetaan, että puheenjohtajavaltio antaa tätä koskevan ilmoituksen Euroopan neuvoston ministerikomitean kokouksessa samana päivänä, jolloin terrorismin vastustamisesta vuonna 1977 tehdyn yleissopimuksen lisäpöytäkirja avataan allekirjoittamista varten. Ilmoituksessa mainitaan rajoitukset, joita Ranska, Itävalta ja Italia ovat puitepäätöksen 32 artiklan mukaisesti asettaneet eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamiselle ennen niiden vahvistamia päivämääriä tehtyjä tekoja koskevien pyyntöjen osalta.

5. Sanamuoto

Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta vuonna 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdassa ei määritellä ilmoituksen sanamuotoa. Liitteenä oleva yhteinen kanta on muotoiltu siten, että:

- se soveltuu käytettäväksi sekä nykyisten että tulevien unionin jäsenvaltioiden keskinäisissä suhteissa;

- sitä voidaan käyttää kaikissa tapauksissa, myös tilanteissa, joissa jokin toinen yleissopimuksen sopimusvaltio, joka ei ole Euroopan unionin jäsenvaltio, esittää samaa henkilöä koskevan, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan pyynnön;

- siinä viitataan koko puitepäätökseen, myös jäsenvaltioiden mahdollisuuteen soveltaa järjestelyjä, jotka entisestään yksinkertaistavat niiden henkilöiden luovuttamista koskevia menettelyjä, joista on annettu eurooppalainen pidätysmääräys, ja otetaan huomioon myös julkilausumat, jotka Ranska, Itävalta ja Italia ovat antaneet puitepäätöksen 32 artiklan mukaisesti;

- siinä korostetaan, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen soveltaminen jäsenvaltioiden välillä korvaa niiden keskinäisissä suhteissa sekä vuoden 1957 eurooppalaisen yleissopimuksen ja sen lisäpöytäkirjat että vuoden 1977 yleissopimuksen ja sen lisäpöytäkirjan siltä osin kuin se koskee rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista;

- siinä otetaan huomioon eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen ja Euroopan unionin asiaa koskevien säännösten perusteella unionissa mahdollisesti tapahtuva kehitys.

Ehdotus NEUVOSTON YHTEINEN KANTA rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdan mukaisesti Euroopan neuvostolle tehtävästä ilmoituksesta, joka koskee eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamista jäsenvaltioiden keskinäisissä suhteissa

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 34 artiklan 2 kohdan a alakohdan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Euroopan unionin neuvosto teki 13 päivänä kesäkuuta 2002 puitepäätöksen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välillä sovellettavista luovuttamismenettelyistä.

(2) Puitepäätös tuli voimaan 7 päivänä elokuuta 2002 ja määräaika, jossa sen on saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä, päättyy 31 päivänä joulukuuta 2003.

(3) Puitepäätöksen 31 artiklan 1 kohdan mukaan sillä korvataan viimeistään 1 päivästä tammikuuta 2004 alkaen seuraavien, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevien yleissopimusten määräykset jäsenvaltioiden välisissä suhteissa: rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehty eurooppalainen yleissopimus ja sen lisäpöytäkirjat ja terrorismin vastustamisesta tehty eurooppalainen yleissopimus, sellaisena kuin se on muutettuna pöytäkirjalla, joka avataan allekirjoitettavaksi 15 päivänä toukokuuta 2003, siltä osin kuin se koskee rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista.

(4) Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva puitepäätös on Euroopan unionin jäsenvaltioille yhteistä yhdenmukaista lainsäädäntöä, jonka mukaan ne järjestävät vastedes keskinäiset suhteensa rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen alalla edellä mainittujen yleissopimusten ja niiden pöytäkirjojen sijasta.

(5) Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdan mukaisesti tästä tilanteesta on ilmoitettava Euroopan neuvoston pääsihteerille.

(6) Selkeyden, avoimuuden ja oikeusvarmuuden takaamiseksi on suotavaa antaa asiasta yhteinen ilmoitus.

(7) Yhteinen kanta on sopivin väline tämän tavoitteen saavuttamiseksi siten, että puheenjohtajavaltio laatii asiasta yksiselitteisen ilmoituksen,

ON HYVÄKSYNYT SEURAAVAN YHTEISEN KANNAN:

1 artikla

Jäsenvaltiot sopivat, että Euroopan neuvoston pääsihteerille on aiheellista tehdä rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdan mukaisesti seuraava yhteinen ilmoitus:

"Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 28 artiklan 3 kohdan mukaisesti Euroopan unionin jäsenvaltiot järjestävät viimeistään 1 päivästä tammikuuta 2004 alkaen keskinäiset suhteensa rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen alalla yksinomaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välillä sovellettavista luovuttamismenettelyistä tehdyn puitepäätöksen säännösten sekä sen pohjalta mahdollisesti annettavien muiden säännösten ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen asiaa koskevien määräysten mukaan, edellä mainitun yleissopimuksen ja sitä täydentävien tai muuttavien säädösten sijasta.

Ranska on ilmoittanut puitepäätöksen hyväksymisen yhteydessä käsittelevänsä ennen 1 päivää marraskuuta 1993 tehtyihin tekoihin liittyvät pyynnöt ja Itävalta ja Italia ovat ilmoittaneet käsittelevänsä ennen 7 päivää elokuuta 2002 tehtyihin tekoihin liittyvät pyynnöt edelleen ennen 1 päivää tammikuuta 2004 sovellettavan, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan järjestelmän mukaisesti."

2 artikla

Puheenjohtajavaltiolle annetaan tehtäväksi antaa tämä ilmoitus jäsenvaltioiden puolesta, kun terrorismin vastustamisesta 27 päivänä tammikuuta 1977 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen lisäpöytäkirja avataan allekirjoittamista varten [tai viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003].

3 artikla

Tämä yhteinen toiminta julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Tehty Brysselissä .. päivänä ...kuuta [...].

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja