EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 4.4.2019 SWD(2019) 136 final KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA EU:n ympäristölainsäädännön arviointi 2019















Maaraportti - SUOMI































Oheisasiakirja Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi 2019:

Eurooppa suojelee kansalaisiaan ja parantaa heidän elämänlaatuaan



{COM(2019) 149 final} - {SWD(2019) 111 final} - {SWD(2019) 112 final} - {SWD(2019) 113 final} - {SWD(2019) 114 final} - {SWD(2019) 115 final} - {SWD(2019) 116 final} - {SWD(2019) 117 final} - {SWD(2019) 118 final} - {SWD(2019) 119 final} - {SWD(2019) 120 final} - {SWD(2019) 121 final} - {SWD(2019) 122 final} - {SWD(2019) 123 final} - {SWD(2019) 124 final} - {SWD(2019) 125 final} - {SWD(2019) 126 final} - {SWD(2019) 127 final} - {SWD(2019) 128 final} - {SWD(2019) 129 final} - {SWD(2019) 130 final} - {SWD(2019) 131 final} - {SWD(2019) 132 final} - {SWD(2019) 133 final} - {SWD(2019) 134 final} - {SWD(2019) 135 final} - {SWD(2019) 137 final} - {SWD(2019) 138 final} - {SWD(2019) 139 final}



Tämä raportti on laadittu Euroopan komission ympäristöasioiden pääosastolla. Huomautuksia voi lähettää seuraavaan sähköpostiosoitteeseen: ENV-EIR@ec.europa.eu Lisätietoa Euroopan unionista on saatavilla osoitteessa http://europa.eu Valokuvat: s. 12 — ©gettyimages/wmaster890; s. 13 — ©iStock/Juju; s. 19 — ©gettyimages/Marco_Piunti; s. 26 — ©iStock/scanrail; s.29 — ©iStock/alexei_tm Näiden valokuvien jäljentämistä tai käyttöä varten on hankittava lupa suoraan tekijänoikeuden haltijalta. © Euroopan unioni, 2019. Tekstiä lainattaessa on mainittava lähde.



Sisällysluettelo Tiivistelmä

Osa I: Kohdealat 1.EU:n muuttaminen resurssitehokkaaksi, vihreäksi ja kilpailukykyiseksi vähähiiliseksi kiertotaloudeksi Kiertotalouteen siirtymisen toimenpiteet Jätehuolto Ilmastonmuutos 2.Suojellaan, säilytetään ja parannetaan luonnonpääomaa Luonto ja luonnon monimuotoisuus Ekosysteemien ja ekosysteemipalvelujen ylläpito ja ennallistaminen Luonnonpääoman arvioiminen Haitalliset vieraslajit Maaperän suojelu Merten suojelu 3.Kansalaisten terveyden ja elämänlaadun varmistaminen Ilmanlaatu Teollisuuden päästöt Melu………………………………………………………………………………………………………………………………………………. Vedenlaatu ja vesihuolto Kemikaalit Kaupungeista kestävämpiä Osa II: Toteutuskehys: Täytäntöönpanovälineet

4.Ympäristöverotus, ympäristöä säästävät julkiset hankinnat, ympäristörahoitus ja investoinnit Ympäristöverotus ja ympäristölle haitalliset tuet Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat Ympäristörahoitus ja investoinnit 5.Ympäristöhallinnon vahvistaminen Tiedottaminen, yleisön osallistuminen ja oikeussuojan saatavuus Vaatimustenmukaisuuden varmistus Ympäristöhallinnon tehokkuus Kansainväliset sopimukset Kestävä kehitys ja YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden täytäntöönpano



Tiivistelmä Suomi ja ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi Vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa todettiin, että Suomen tärkeimmät haasteet EU:n ympäristöpolitiikan ja lainsäädännön täytäntöönpanossa ovat ·ilmanlaadun (typpidioksidi) parantaminen Helsingin seudulla sekä and ·vesien laatua pilaavan maatalouden hajakuormituksen vähentäminen. Suomi järjesti ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointiin liittyvän maakohtaisen vuoropuhelun vedestä ja kiertotaloudesta. Vuoropuhelu pidettiin rakentavassa ilmapiirissä, ja siihen osallistui ympäristöministerin lisäksi muita ministereitä, valtion viranomaisia, alue- ja paikallisviranomaisia, kansalaisjärjestöjä, yrityksiä, tutkijoita sekä korkeakoulujen ja ammattijärjestöjen edustajia. Suomi korosti tukevansa toimia EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon tehostamiseksi ja katsoi ympäristölainsäädännön tärkeäksi EU:n talouksien kannalta. Komissio otti vuonna 2017 käyttöön ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin TAIEX-vertaistukivälineen käytännön työkaluna, jonka avulla voidaan tukea ympäristöviranomaisten välistä vertaisoppimista. Suomi osallistui vuonna 2018 usean maan yhteiseen työpajaan, jossa käsiteltiin kiertotaloutta koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien valmistelua.

Edistys haasteisiin vastaamisessa vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin jälkeen Vuoden 2019 arviointi osoittaa, että ympäristölainsäädännön täytäntöönpano on Suomessa edelleen korkealla tasolla. Ilmanlaadusta voidaan todeta, että useiden ilmansaasteiden päästöt ovat vähentyneet Suomessa merkittävästi arviointikauden 2014–2016 jälkeen, eli aiempi laskeva suuntaus on jatkunut. Etenkin typpioksidipäästöt ovat vähentyneet yli kymmenen prosenttia kaudesta 2014–2016. Vedenlaadusta Suomi toteaa, että kaupungeissa ja teollisuudessa on edistytty hyvin pistekuormituslähteiden päästöjen vähentämisessä ja että myös metsätalouteen liittyvissä toimenpiteissä, vesistöjen kunnostamisessa ja hydrologis-morfologisen paineen hallitsemisessa on edistytty. Lisätoimenpiteitä tarvitaan kuitenkin esimerkiksi maatalouden kohdalla. Teollisuuden päästöjen osalta vuoden 2019 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoraportissa määritetään kaksi mahdollista tulevaa haastetta: i) hiljattain hyväksyttyjen, suurten polttolaitosten parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan liittyvien päästötasojen noudattaminen käytössä olevien, biomassaa ja turvetta käyttävien boilerien kohdalla ja ii) lupien myöntäminen sellu- ja paperiteollisuuden uudentyyppisille biojalostamoille ja niiden valvominen. Luonnonsuojelun alalla toteutetaan parhaillaan EU:n rahoituksen tehokkaan käytön ansiosta joitakin toimenpiteitä Natura 2000 alueiden ennallistamiseksi ja hoitamiseksi. Lajien ja luontotyyppien suojelemiseen maatalouden avulla tarkoitettujen toimenpiteiden paremmassa soveltamisessa on myös edistytty jonkin verran. On kuitenkin epäselvää, ovatko nämä toimenpiteet riittäviä hyvittääkseen maataloustuotannon tehostamisen ja siitä johtuvan rehevöitymisen, jota tapahtuu laajemmalla maaseudulla. Ekoinnovoinnin taso on ollut Suomessa jatkuvasti korkea. Yksi ekoinnovointia keskeisesti edistävistä tekijöistä on Suomen erinomainen suoriutuminen kiertotalouden alalla. Suomi on panostanut paljon kierrätysasteensa parantamiseen. Näistä toimista huolimatta Suomi saattaa kuitenkin jäädä jälkeen vuodelle 2020 asetetusta yhdyskuntajätteen 50 prosentin kierrätystavoitteesta. Suomen on myös tehtävä enemmän saavuttaakseen vuoden 2020 jälkeistä aikaa koskevat kierrätystavoitteet. Tämä vaatii erityisesti toimia yhdyskuntajätteen polttamisen vähentämiseksi. Merten suojelussa Suomi on ilmoittanut uusista toimenpiteistä kaikkien kuvaajien kohdalla ja käyttänyt siksi tilaisuutta hyväkseen kehittääkseen uusia aloitteita meriympäristönsä paineiden vähentämiseksi. Vaikka Suomen toimenpideohjelmassa käsitellään merkityksellisimpiä paineita ja tavoitteita, toimenpiteet eivät kata tiettyjä paineita ja toimia ja niihin liittyviä vaikutuksia, jotka on paikallistasolla määritetty merkittäviksi. Suomi on myös ilmoittanut, ettei se odota saavuttavansa ympäristön hyvää tilaa vuoteen 2020 mennessä useiden näkökohtien osalta. Näin ollen Suomen toimenpideohjelma on EU:n vaatimusten noudattamisen kannalta vain osittain asianmukainen. Esimerkkejä hyvistä käytännöistä ·Koulutus on tärkeässä osassa kehitettäessä kiertotalouteen liittyvää asiantuntemusta. Suomi tasoittaa tietä sisällyttämällä kiertotalouden yliopistojen opinto-ohjelmiin. ·Luontotyyppien korvauskauppa voi Suomessa auttaa suojelemaan luonnon monimuotoisuutta ja korvaamaan menetyksiä. “Suomen habitaattipankki "hankkeessa analysoidaan, kehitetään ja pilotoidaan ekologisen kompensaation periaatteita. Hankkeessa pyritään kehittämään uusi markkinaperusteinen mekanismi luonnon monimuotoisuuden säilyttämiselle nykyisen poliittisten välineiden yhdistelmän täydentämiseksi. Habitaattipankki toimii välittäjänä ekologista kompensaatiota tarvitsevien ja tarjoavien toimijoiden välillä. ·Suomi on ottanut käyttöön ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevan kansallisen strategian ja asettanut keskus-, alue- ja paikallishallinnolle kunnianhimoisia erityistavoitteita; myös ajan myötä vähitellen kasvavia tavoitteita on asetettu. Osa I: Kohdealat 1.EU:n muuttaminen resurssitehokkaaksi, vihreäksi ja kilpailukykyiseksi vähähiiliseksi kiertotaloudeksi Kiertotalouteen siirtymisen toimenpiteet Kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa korostetaan tarvetta siirtyä elinkaariperusteiseen kiertotalouteen, jossa resursseja käytetään uudelleen mahdollisimman paljon ja jätteen määrä on lähes olematon. Tätä voidaan edesauttaa kehittämällä innovatiivisia rahoitusvälineitä ja takaamalla niiden saatavuus sekä rahoittamalla ekoinnovointia.

Kiertotaloutta koskeva toimintasuunnitelma hyväksyttiin vuonna 2015, ja vuonna 2017 perustettiin siihen liittyvä sidosryhmäfoorumi. Tämän jälkeen Euroopan komissio hyväksyi uuden tuotospaketin tammikuussa 2018. Siihen kuuluivat muun muassa seuraavat lisäaloitteet: (i) EU:n muovistrategia, ii) tiedonanto kemikaali-, tuote- ja jätelainsäädännön vuorovaikutuksen käsittelemisestä, iii) kertomus kriittisistä raaka-aineista ja iv) kiertotalouden seurantakehys . Tarkasteltaessa niitä kymmentä indikaattoria, jotka kattavat kiertotalouden neljä ulottuvuutta, kiertotalouden seurantakehys osoittaa, että Suomi suoriutuu EU:n keskiarvoa heikommin kierrätysmateriaalin käytössä (5,3 prosenttia Suomessa, 11,7 prosenttia EU-28:ssa). Kiertotalouden työllistämien henkilöiden osuuden kohdalla Suomi suoriutuu hieman EU-28:n keskiarvoa heikommin (1,66 prosenttia kokonaistyöllisyydestä vuonna 2016, kun EU-28:n keskiarvo oli 1,73 prosenttia). Vuoden 2017 Eurobarometri-tutkimuksessa EU:n kansalaisten ympäristöasenteista 89 prosenttia suomalaisista ilmoitti olevansa erittäin huolissaan muovituotteiden vaikutuksista ympäristöön (EU-28:n keskiarvo oli 87 prosenttia), ja 84 prosenttia oli huolissaan kemikaalien vaikutuksesta (EU-28:n keskiarvo oli 90 prosenttia). Kiertotalouden aloitteet ja ympäristönsuojelutoimet näyttäisivät saavan vahvaa tukea suomalaisessa yhteiskunnassa. Suomi suoriutuu EU:n keskiarvoa heikommin resurssituottavuuden kohdalla (siinä, miten tehokkaasti taloudessa käytetään aineellisia resursseja vaurauden tuottamiseen) . Sen tuottavuus vuonna 2017 oli 1,10 euroa/kg (EU:n keskiarvo oli 2,04 euroa/kg). Kaaviosta 1 näkyy, että tämä tarkoittaa hienoista laskua vuodesta 2016. Kaavio 1: Resurssituottavuus vuosina 2010–2017 Vuoden 2017 kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitra ja asianomaiset ministeriöt sitoutuivat tutkimaan, missä määrin “vaikutusinvestointi” ja sosiaalivaikutteiset joukkovelkakirjalainat soveltuivat kiertotaloudelle asetettujen tavoitteiden edistämiseen. Tarkoitus on käynnistää vuonna 2019 Euroopan ensimmäinen “ympäristövaikutteisia joukkovelkakirjalainoja” koskeva hanke. Suomi siirtää kiertotaloutta aktiivisesti ylemmäs kansainvälisellä asialistalla: kaikkien aikojen ensimmäinen maailman kiertotalousfoorumi Helsingissä vuonna 2017 oli menestys ja innoituksen lähde Euroopan kiertotalousyhteisölle. Syyskuussa 2018 julkaistu Muovitiekartta Suomelle on ensimmäinen askel kohti uutta, kestävää muovitaloutta. Yli sadasta ehdotuksesta tässä etenemissuunnitelmassa esitellään nyt joitakin keskeisiä toimia ratkaisujen löytämiseksi muovien aiheuttamiin haasteisiin. Tällä hetkellä kaikkiaan 71 707:stä EU:n ympäristömerkin saaneesta tuotteesta ja 2 167 lisenssistä EU:ssa yli 2 613 tuotetta ja 18 lisenssiä tulee Suomesta. Tämä kertoo näiden lisenssien korkeasta käyttöasteesta. Toisin kuin EU:n ympäristömerkkien rekisteröinnin kohdalla, Suomessa ei ole juurikaan järjestöjä, jotka osallistuisivat EU:n ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS). EMAS on Euroopan komission kehittämä ensiluokkainen hallinnointiväline, jonka avulla yritykset ja muut organisaatiot voivat arvioida ympäristötehokkuuttaan, raportoida siitä ja parantaa sitä. Näiden EMAS-rekisteröintien kattavuus on Suomessa kaikesta huolimatta laaja yritysten runsaan osallistumisen takia. Koulutus on tärkeässä osassa kehitettäessä kiertävyyteen liittyvää asiantuntemusta. Suomi tasoittaa tietä sisällyttämällä kiertävyyden opinto-ohjelmiin: Sitra tekee tällä hetkellä yhteistyötä 11 yliopiston, 14 ammattikorkeakoulun ja 12 ammattioppilaitoksen kanssa tuodakseen kiertävyyden osaksi korkea-asteen koulutusta. Suomen tavoite on kouluttaa 60 000 tulevaa kiertotalouden asiantuntijaa vuonna 2018. Myös kunnat ovat aktiivisia kiertotalouden alalla. Fisu (Suomen kestävät kunnat) on Suomen kuntien verkosto, joka on sitoutunut pyrkimään hiilineutraaliuteen ja jätteettömyyteen ja ylikulutuksen vähentämiseen vuoteen 2050 mennessä. Tällä hetkellä verkostoon kuuluu 11 kuntaa . Pk-yritykset ja resurssitehokkuus Suomalaiset pk-yritykset suoriutuivat EU:n keskiarvoa paremmin Small Business Act aloitteen7 ympäristöulottuvuudessa, mikä näkyy kaaviosta 2. Verrattuna vuoteen 2013, jolloin sen suoritus oli samalla tasolla kuin EU:n keskiarvo, Suomi paransi asemaansa huomattavasti. Vihreitä tuotteita ja palveluita tuottavien yritysten lukumäärä kasvoi selvästi, ja samalla kasvoi julkista tukea saavien pk-yritysten osuus. Resurssitehokkuuteen liittyviä toimenpiteitä toteuttavat yritykset saavat EU:n keskiarvoa enemmän julkista tukea. Sellaisten pk-yritysten prosenttiosuus, jotka ovat saaneet julkista tukea vihreiden tuotteiden tuottamiseen, on kuitenkin merkittävästi EU:n keskiarvoa pienempi. Viimeisimmässä pk-yritysten resurssitehokkuutta ja vihreitä markkinoita koskevassa Eurobarometri-tutkimuksessa yrityksiltä kysyttiin sekä niiden viime aikoina toteuttamista resurssitehokkuustoimista että uusista resurssitehokkuustoimista, joita ne aikoivat toteuttaa seuraavien kahden vuoden aikana. Eurobarometrissä verrattiin näitä vastauksia niihin, jotka annettiin samoihin kysymyksiin vuonna 2015. Viimeaikaisten investointien osalta suomalaiset yritykset ovat EU:n keskitasoa tai sen alapuolella, ja ne investoivat vähemmän kuin kaksi vuotta sitten. Myöskään tulevaisuudennäkymät eivät ole myönteiset, sillä harvemmat yritykset aikovat investoida kaikkiin ulottuvuuksiin. Kaavio 2: Pk-yritysten ympäristötehokkuus Vain 22 prosenttia suomalaisyrityksistä (EU:n keskiarvo 22 prosenttia, vaihteluväli 3–38 prosenttia) luotti ulkoiseen tukeen toimissaan resurssitehokkuuden lisäämiseksi. Niiden osalta yksityisen sektorin rahoituksesta ja neuvontapalveluista tuli merkittävämpää (41 prosenttia suomalaisyrityksistä käytti yksityisen sektorin rahoitusta, ja 43 prosenttia käytti yksityisen sektorin neuvontapalveluja). Julkisen sektorin neuvontapalvelujen ja rahoituksen käyttö kuitenkin väheni ja on EU:n keskitasolla eli noin 25 prosenttia. Yritysjärjestöiltä saatu neuvonta lisääntyi huomattavasti vuoteen 2015 verrattuna (21 prosentista 31 prosenttiin). Resurssitehokkuuden lisäämiseksi 33 prosenttia suomalaisyrityksistä (suurin osuus kaikista maista verrattuna EU:n keskiarvoon, joka on 20 prosenttia) katsoo hyödylliseksi avun, joka koskee yritysten välisen yhteistyön parantamista toimialarajojen yli, 24 prosenttia (+7 prosenttia) mainitsee apurahat ja tuet hyödyllisinä, ja 23 prosenttia (ei muutosta) ilmoittaa neuvonnan olevan hyödyllistä. Suomalaisyritysten resurssitehokkuuteen liittyvät tulokset ovat parantuneet huomattavasti muutaman viime vuoden aikana, mutta investoinnit ja tavoitteet näyttävät tasaantuneen.

Akateeminen huippuosaaminen esimerkiksi Aalto-yliopistossa ja paikalliset toimet kiertotalouden hyväksi, kuten Resurssiviisaus-hanke Jyväskylässä, tarjoavat tälle hyvän lähtökohdan. Ekoinnovointi Suomi sijoittui kolmanneksi Euroopan innovaatioiden tulostaulussa vuonna 2018, ja sen tulos oli 2,8 prosenttiyksikköä parempi kuin vuonna 2010. Viimeisimmän ekoinnovaatioindeksin mukaan Suomi on yksi EU:n johtavista ekoinnovointimaista (ks. kaavio 3). Suomessa aina ollut paljon ekoinnovointia; se on noussut vuonna 2014 saavuttamaltaan neljänneltä sijalta EU:ssa nykyiselle toiselle sijalle. Vastaavasti voidaan katsoa, että Suomen poliittinen toimintaympäristö tukee ekoinnovointia. Viime vuosina on sovittu suuresta määrästä erilaisia toimintapolitiikkoja, toimintaohjeita ja poliittisia asiakirjoja, ja lopullisena tavoitteena on ollut tehdä Suomesta ekoinnovoinnin maailmanlaajuinen johtaja. Kaavio 3: Ekoinnovaatioindeksi 2017 (EU=100) Yksi ekoinnovointia keskeisesti edistävistä tekijöistä on Suomen erinomainen suoriutuminen kiertotalouden alalla. Arvioiden mukaan tämä hyödyttää Suomen kokonaiskansantaloutta vuoteen 2030 mennessä 2–3 miljardin euron arvonlisäpotentiaalin verran. Suomessa on jatkuvasti tapahtunut paljon ekoinnovointia; se on noussut vuonna 2014 saavuttamaltaan neljänneltä sijalta EU:ssa nykyiselle toiselle sijalle. Kaavio 4: Suomen ekoinnovaatiotulokset Vastaavasti voidaan katsoa, että Suomen poliittinen toimintaympäristö tukee ekoinnovointia. Viime vuosina on sovittu suuresta määrästä erilaisia toimintapolitiikkoja, toimintaohjeita ja poliittisia asiakirjoja, ja lopullisena tavoitteena on ollut tehdä Suomesta ekoinnovoinnin maailmanlaajuinen johtaja. Yksi ekoinnovointia keskeisesti edistävistä tekijöistä on Suomen erinomainen suoriutuminen kiertotalouden alalla. Arvioiden mukaan tämä hyödyttää Suomen kokonaiskansantaloutta vuoteen 2030 mennessä 2–3 miljardin euron arvonlisäpotentiaalin verran. Suomen osuus maailmanlaajuisista Cleantech-markkinoista ylittää yhden prosentin, mikä on noin kaksi kertaa Suomen panos maailmanlaajuiseen BKT:hen. Noin 68 prosenttia Suomessa toimivista Cleantech-yrityksistä on joko mikroyrityksiä tai pk-yrityksiä, joilla on alle 250 työntekijää. Ekoinnovoinnin esteitä ovat i) muun kuin teknisen osaamisen puute, ii) riittämätön keskittyminen kansainvälistymiseen ja iii) liian vähäinen riskialttius suomalaisissa yrityksissä ja akateemisissa piireissä. Hallitusohjelmassa vuosille 2015–2019 asetetaan uusia T&K-politiikan tavoitteita ja korostetaan erityisesti yliopistojen ja yritysten yhteistyön merkitystä. Uusia kasvualoja, joille nyt investoidaan, ovat muun muassa biotalous, puhtaat ja vihreät teknologiat, terveydenhoito ja digitalisaatio. Suomessa on viime vuosina leikattu huomattavasti T&K- ja T&I-rahoitusta, mikä on mahdollisesti jarruttanut alan toimijoiden kehittymistä. Suomen viranomaiset ovat myös saaneet aikaan suuntauksen, jossa lisätään julkisia innovaatiohankintoja. Hallituksen kokonaisvaltainen tavoite on, että vuoteen 2019 mennessä 5 prosenttia kaikista julkisista hankinnoista kohdistetaan innovaatiohankintoihin. Jätehuolto Jätteiden muuttamista resurssiksi tukevat seuraavat toimet: i) EU:n jätelainsäädännön täysimääräinen täytäntöönpano jätehierarkioineen, jätteiden erilliskeräyksen varmistaminen, kaatopaikalle sijoittamisen vähentämistä koskevat tavoitteet yms. ii) syntyvien jätteiden asukaskohtaisen määrän ja absoluuttisen määrän vähentäminen and

iii) energian talteenoton rajoittaminen pelkästään materiaaliin, jota ei voida kierrättää, ja kierrätettävissä tai talteen otettavissa olevan jätteen kaatopaikalle sijoittamisesta luopuminen vähitellen. Tässä osiossa keskitytään yhdyskuntajätehuoltoon , jolle on asetettu EU:n lainsäädännössä pakolliset kierrätystavoitteet . Suomessa syntyneen yhdyskuntajätteen määrä oli 510 kg asukasta kohti vuonna 2017, mikä on EU:n keskiarvon yläpuolella (487 kg vuodessa asukasta kohti vuonna 2017) . Määrä on vaihdellut viime vuosina. Kaavioon 5 on koottu eri tavoin käsitelty yhdyskuntajäte Suomessa kilogrammoina asukasta kohti. Kaavio osoittaa, että kaatopaikalle sijoittaminen on vähentynyt jatkuvasti vuodesta 2013 alkaen ja kierrätys lisääntynyt. Vuonna 2017 Suomessa poltettiin yli puolet (59 prosenttia) jätteestä, ja tällä tasolla on pysytty melko vakaasti vuodesta 2014 lähtien. Kaatopaikalle sijoittamisen osuus on Suomessa yksi EU:n alhaisimmista (1 prosentti vuonna 2016) ja selvästi EU:n keskiarvon alapuolella (24 prosenttia). Vuoden 2014 jälkeen yhdyskuntajätteen kierrätystä on saatu lisättyä huomattavasti eli 8 prosenttiyksikköä, ja sen osuus oli 41 prosenttia vuonna 2017 (kompostoinnin osuus oli 13 prosenttia). Tämä on hieman EU:n keskiarvon (46 prosenttia) alapuolella, kuten kaaviosta 6 näkyy. Lisäyksen syitä olivat i) Suomen keskittyminen erilliskeräykseen ympäristötietoisilla kaupunkialueilla, muun muassa kerrostaloissa, ii) panttijärjestelmä juomapakkauksille, iii) biojätteen erilliskeräyksen lisääminen vuodesta 2012 alkaen ja iv) vuoden 2015 tietojen korjaaminen kaupallisten yritysten keräämän pahvin ottamiseksi mukaan (tämä aiheutti noin 7 prosentin osuuden lisäyksestä). Biohajoavan ja muun orgaanisen jätteen kaatopaikalle sijoittamisen kieltäminen sai aikaan merkittäviä investointeja jätteestä energiaa laitoksiin ja biojätteen keräykseen ja käsittelyyn. Suomi on panostanut paljon kierrätysasteensa parantamiseen. Tästä edistyksestä huolimatta Suomi listattiin komission varhaisvaroituskertomuksessa yhtenä niistä jäsenvaltioista, joiden osalta on vaarana, että yhdyskuntajätteen kierrätykseen liittyvä 50 prosentin tavoite vuodelle 2020 jää täyttymättä . Kaavio 5: Eri tavoin käsitelty yhdyskuntajäte Suomessa 2010–2017 Suomi on osittain erittäin maaseutuvoittoista, ja näiden alueiden väestötiheys on alhainen. Keräys ei näillä alueilla ole ollut etusijalla, koska keräysmäärät ovat pieniä ja kiinteistöjen väliset etäisyydet suuria. Ovelta ovelle tapahtuvat kierrätyskeräykset esikaupunkialueilla eivät myöskään ole olleet etusijalla, koska laajennetun tuottajavastuun järjestelmät ovat olleet hajanaisia. Lisäksi kuntien tehtävät ja vastuualueet ovat muuttuneet toistuvasti viime vuosina. Tämä on johtanut epävarmuuteen ja vähäisiin investointeihin. Varhaisvaroituskertomuksessa esitettiin ensisijaisia tärkeimpiä toimia, joiden avulla Suomi voisi puuttua jäljellä oleviin täytäntöönpanon puutteisiin. Komissio suositteli ennen kaikkea, että Suomen pitäisi asettaa kunnille pakollisia kierrätystavoitteita, jotka ovat yhdenmukaisia kansallisten 50 prosentin tavoitteiden kanssa. Lisäksi se suositteli yhteistyön lisäämistä tuottajavastuujärjestöjen, kuntien ja keräysyritysten välillä tehokkuussäästöjen edistämiseksi ja hajanaisuuden vähentämiseksi. Sen varmistamiseksi, että loppukäsittelyn ja energian talteenoton kustannukset ovat riittävän suuret kierrätykseen kannustamiseksi, tarvitaan myös taloudellisten välineiden merkittävämpää painottamista. Komissio totesi, että Suomen pitäisi ottaa käyttöön jätteiden lajittelua koskevia lisävaatimuksia, muun muassa vaatimus lajitella yritysten jätteet sekä ovelta ovelle toimivat kierrätyspalvelut. Kaavio 6: Yhdyskuntajätteen kierrätysaste 2010–2017 Jätehuoltoon tehtävissä investoinneissa olisi asetettava etusijalle jätteiden syntymisen ehkäisemistä koskevat hankkeet, muun muassa uudelleenkäyttöhankkeet ja tiedotus. Muita mahdollisuuksia olisivat niin sanotut Pay-As-You-Throw-järjestelmät (“maksa itse omat jätekustannuksesi”), erilliskeräys, erityisesti kotona tapahtuvan jätteen lajittelun ja kotien ulkopuolisen erilliskeräyksen (kierrätyskeskusten tai yleisten jäteasemien) parantamiseksi, erilliskerätyn jätteen lajittelulaitokset sekä kierrätysinfrastruktuuri kuivia ja märkiä kierrätysmateriaaleja varten. Myös biojätteen kerääminen ja käsittely pitäisi asettaa etusijalle. Lisäksi ratkaisevan tärkeitä olisivat hankkeet, joissa parannetaan jätetietoraportointia ja laajennettua tuottajavastuuta, samoin kuin kuntien valmiuksia kehittävät hankkeet tarvittavien jätehuoltouudistusten toteuttamiseksi. Huolimatta näistä toimista, jotka on toteutettava lyhyellä aikavälillä, Suomen on myös tehtävä enemmän noudattaakseen vuoden 2020 jälkeistä aikaa koskevia kierrätystavoitteita . Tämä vaatii erityisesti toimia yhdyskuntajätteen polttamisen vähentämiseksi. Ensisijaiset toimet vuonna 2019 ·Otetaan käyttöön uusia politiikan välineitä, muun muassa taloudellisia välineitä, ennaltaehkäisyn edistämiseksi ja jotta uudelleenkäytöstä ja kierrätyksestä tulee taloudellisesti kannattavampaa. Vähennetään vastuualueiden hajanaisuutta laajennetun tuottajavastuun järjestelmissä ja parannetaan niiden toimintaa. ·Siirretään pois polttamisjärjestelmistä jätteet, jotka voidaan käyttää uudelleen tai kierrättää. ·Asetetaan kunnille pakollisia kierrätystavoitteita ja siirretään vastuuta takaisin kunnille. Määrätään seuraamuksia noudattamatta jättämisestä. Otetaan käyttöön erilliskeräyspalveluja koskevia pakollisia vähimmäisvaatimuksia. Ilmastonmuutos EU on sitoutunut toteuttamaan kunnianhimoisia ilmastotoimia kansainvälisesti sekä EU:ssa, koska se on ratifioinut Pariisin ilmastosopimuksen 5. lokakuuta 2016. EU:n tavoite on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 20 prosenttia vuoteen 2020 mennessä ja vähintään 40 prosenttia vuoteen 2030 mennessä, vuoden 1990 tasoon verrattuna. EU:n pitkän aikavälin tavoite on vähentää päästöjä 80–95 prosenttia vuoteen 2050 mennessä, osana kehittyneiden maiden ryhmänä vaatimia toimia. Ilmastonmuutoksen haitallisiin vaikutuksiin sopeutuminen on erittäin tärkeää, jotta voidaan lieventää sen jo näkyvissä olevia vaikutuksia ja parantaa valmistautumista tuleviin vaikutuksiin ja niiden sietokykyä. EU:n päästökauppajärjestelmä kattaa kaikki suuret kasvihuonekaasupäästöjen aiheuttajat EU:n teollisuudessa sekä energia- ja ilmailualoilla. Päästökauppajärjestelmää sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa, ja sen vaatimusten noudattamisaste on hyvin korkea. Laitokset kattavat joka vuosi noin 99 prosenttia päästöistään tarvittavalla määrällä lupia.

Niiden päästöjen osalta, joita EU:n päästökauppajärjestelmä ei kata, jäsenvaltioilla on sitovia kansallisia tavoitteita, jotka kuuluvat taakanjakolainsäädännön soveltamisalaan. Suomen päästöt olivat vuosina 2013–2015 aina pienemmät kuin sen vuotuinen päästökiintiö, mutta vuonna 2016 päästöt olivat vuotuista päästökiintiötä suuremmat. Alustavien tietojen mukaan vuoden 2017 päästöt ylittivät vuotuisen päästökiintiön 2 prosenttiyksiköllä. Vuoden 2020 osalta Suomen kansallinen tavoite EU:n taakanjakopäätöksen mukaan on vähentää päästöjä 16 prosenttia vuoden 2005 tasoon verrattuna. Vuoden 2030 osalta Suomen kansallinen tavoite EU:n taakanjakoasetuksen mukaan on vähentää päästöjä 39 prosenttia vuoden 2005 tasoon verrattuna. Suomi on arvioinut, että ilman lisätoimenpiteitä se saattaa jäädä vuoden 2020 tavoitteestaan 1 prosenttiyksikön ja vuoden 2030 tavoitteestaan 17 prosenttiyksikköä. Suomen kansallisen energia- ja ilmastosuunnitelman laadinnan perustana olivat valtioneuvoston selonteko kansallisesta energia- ja ilmastostrategiasta vuoteen 2030 (syksy 2016), keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelma (syksy 2017) ja muut asiaan liittyvät asiakirjat. Suomen pitkän aikavälin tavoite on tulla hiilineutraaliksi yhteiskunnaksi vuosisadan puoliväliin mennessä. Suomi aikoo laatia hiilineutraaliuden saavuttamiseksi pitkän aikavälin strategian, joka ulottuu vuoteen 2050. Strategia on tarkoitus saada viimeisteltyä vuoden 2019 aikana. Liikenne aiheuttaa lähes neljänneksen Euroopan kasvihuonekaasupäästöistä ja on tärkein ilmansaasteiden aiheuttaja kaupunkialueilla. Suomen liikennepäästöt kasvoivat 3 prosenttia vuodesta 2013 vuoteen 2016. F-kaasuasetuksen mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava koulutus- ja sertifiointiohjelmia, otettava käyttöön seuraamuksia koskevia sääntöjä ja ilmoitettava näistä toimenpiteistä komissiolle vuoteen 2017 mennessä. Suomi on ilmoittanut komissiolle molemmista toimenpiteistä. Kaavio 7: Muutos kasvihuonekaasujen kokonaispäästöissä vuosina 1990–2017 (1990=100 %) . Kasvihuonekaasupäästöt ja metsistä ja maataloudesta peräisin olevat poistumat lasketaan Kioton pöytäkirjan mukaisesti. Kioton pöytäkirjan mukaisesti ilmoitettujen määrien mukaan Suomen nettopoistumat olivat vuosina 2013–2016 keskimäärin -49,2 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia. Tältä osin Suomen panos EU-28:n -384,4 miljoonan hiilidioksidiekvivalenttitonnin vuotuiseen keskimääräiseen nieluun on 12,8 prosenttia. Saman kauden tilitykset osoittavat keskimäärin 0,8 miljoonan hiilidioksidiekvivalenttitonnin nettodebet-saldon, mikä vastaa -0,7 prosentin negatiivista panosta EU-28:n -115,7 miljoonan hiilidioksidiekvivalenttitonnin tilitettyyn nieluun. Suomi on yksi kuudesta EU:n jäsenvaltiosta, joiden nettosaldo on debet-puolella tässä alustavassa tilityksessä. Suomi on yksi kahdeksasta EU:n jäsenvaltiosta, jotka ylittävät 3,5 prosentin päästökaton suhteessa perusvuoden (1990) päästöihin. Kaavio 8: Suomen tavoitteet ja päästöt taakanjakopäätöksen ja taakanjakoasetuksen mukaan . Vuonna 2013 hyväksytyn ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan EU:n strategian mukaan Euroopasta on tarkoitus tehdä ilmastonmuutosta paremmin kestävä edistämällä jäsenvaltioiden toimia, parantamalla päätöksenteon tietopohjaa ja edistämällä sopeutumista keskeisillä haavoittuvilla aloilla. Noudattamalla johdonmukaista lähestymistapaa ja parantamalla koordinointia EU pyrkii parantamaan kaikkien hallinnon tasojen valmistautumista ja valmiuksia vastata ilmastonmuutoksen vaikutuksiin. Suomessa hyväksyttiin vuonna 2005 kansallinen sopeutumisstrategia laajemman kansallisen energia- ja ilmastostrategian itsenäisenä osana. Kansallisen sopeutumisstrategian tarkistaminen vuonna 2014 johti uuden kansallisen ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan kehyksen julkaisemiseen. Kehys tunnetaan nimellä Kansallinen ilmastonmuutokseen sopeutumissuunnitelma 2022. Sopeutumissuunnitelman keskeinen periaate on ilmastonmuutokseen sopeutumisen ottaminen osaksi kaikkien toimialojen ja toimien tavanomaista suunnittelua, toimeenpanoa ja kehittämistä. Sopeutumissuunnitelman toimeenpanoa seuraamaan ja arvioimaan on nimetty kansallinen seurantaryhmä, johon kuuluu edustajia asianomaisista ministeriöistä, tutkimuslaitoksista, alueellisista ja paikallisista elimistä ja toimijoista. Seurannan tueksi on kehitetty indikaattoreita, jotka liittyvät ihmisten terveyteen kohdistuviin riskeihin ja tulvariskialueilla toteutettuihin sopeutumistoimenpiteisiin. Indikaattorien pohjalta julkaistiin raportti vuonna 2017. Kaavio 9: Kasvihuonekaasupäästöt toimialoittain (Mt CO2 ekv.) Historialliset tiedot 1990–2016. Ennusteet 2017–2030 . Päästöoikeuksien huutokaupoista EU:n päästökauppajärjestelmässä vuosina 2013–2016 saadut tulot olivat yhteensä 295 miljoonaa euroa. Huutokauppatuloista 43 prosenttia on käytetty ilmasto- ja energiatarkoituksiin. Ensisijaiset toimet vuonna 2019 Tämä raportti ei sisällä ilmastotoimiin liittyviä ensisijaisia toimia, koska komission on ensin arvioitava kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmaluonnokset, jotka jäsenvaltioiden oli lähetettävä vuoden 2018 loppuun mennessä. Näiden suunnitelmien oletetaan lisäävän energia- ja ilmastopolitiikkojen johdonmukaisuutta, ja niistä voisi siten tulla hyvä esimerkki siitä, miten voidaan yhdistää toimialakohtaiset toimintapolitiikat muihin toisiinsa liittyviin aiheisiin, kuten maatalous–luonto–vesi ja liikenne–ilma–terveys.



2.Suojellaan, säilytetään ja parannetaan luonnonpääomaa Luonto ja luonnon monimuotoisuus Luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian toimilla pyritään pysäyttämään luonnon monimuotoisuuden katoaminen EU:ssa vuoteen 2020 mennessä. Se edellyttää lintu- ja luontotyyppidirektiivien täysimääräistä täytäntöönpanoa, jotta voidaan saavuttaa suojeltujen lajien ja luontotyyppien suotuisa suojelun taso. Se edellyttää myös sitä, että maa- ja metsätalousalat auttavat ylläpitämään ja parantamaan luonnon monimuotoisuutta. Luonnon monimuotoisuutta koskeva strategia Suomella on kattava luonnon monimuotoisuutta koskeva strategia vuosille 2014–2020, ja sen toimintasuunnitelma vuosille 2013–2020 kattaa monia luontodirektiivien täytäntöönpanon kannalta merkityksellisiä aiheita.

Natura 2000 alueiden yhtenäisen verkoston luominen Lintu- ja luontotyyppidirektiiveissä vaaditaan jäsenvaltioita luomaan Natura 2000 alueiden yhtenäinen kansallinen verkosto. Komissio arvioi tämän vaatimuksen noudattamista erikseen jokaisen jäsenvaltioiden alueella esiintyvän lajin ja luontotyypin osalta. Tämän arvion viimeisimmän päivityksen komissio teki Euroopan ympäristökeskuksen avustuksella. Tämän viimeisimmän päivityksen perusteella Suomen lintu- ja luontotyyppidirektiivien mukaisen Natura 2000 maa-alueiden verkoston katsotaan nyt olevan valmis. Vuoden 2017 lopulla Suomessa oli 468 lintudirektiivin mukaista erityistä suojelualuetta ja 1 721 luontotyyppidirektiivin mukaista yhteisön tärkeänä pitämää aluetta. Päällekkäisyyksien takia Suomessa on yhteensä 1 865 Natura 2000 meri- ja maa-aluetta, joista 87 sijaitsee Ahvenanmaalla. Verkoston maa-alueet kattavat 14,45 prosenttia Suomen pinta-alasta (EU:n keskiarvo on 18,17 prosenttia). Erityiset suojelualueet kattavat 7,3 prosenttia (EU:n keskiarvo 12,4 prosenttia) ja yhteisön tärkeinä pitämät alueet 14,4 prosenttia (EU:n keskiarvo 13,9 prosenttia). Natura 2000 alueiden osoittaminen ja suojelutavoitteiden ja toimenpiteiden asettaminen Yhteisön tärkeinä pitämien alueiden verkoston riittävyyttä Suomessa esiintyvien liitteessä II mainittujen lajien ja liitteessä I mainittujen luontotyyppien osalta koskevan arvioinnin perusteella Suomen Natura 2000 verkoston katsotaan olevan valmis Alppi-vyöhykkeellä ja lähes valmis boreaalisella ja Itämeren vyöhykkeellä. Yhteisön tärkeinä pitämien alueiden verkoston meriin liittyvien osien osoittamisessa on kuitenkin puutteita, kuten kaaviosta 5 näkyy. Prosessi, jossa alueita osoitetaan erityisiksi suojelualueiksi, on lähes valmis, Ahvenanmaata lukuun ottamatta. Ahvenanmaan itsehallintoalueen, jolla Natura 2000 alueiden oikeudellinen kehys ja hallintavälineet on vielä vakiinnutettava, ulkopuolella Suomi on kehittänyt uuden suunnittelu- ja seurantajärjestelmän suojelualueitaan varten. Järjestelmä sisältää erityisen määräaikaisen arvioinnin Natura 2000 alueiden luontotyyppien ja lajien suojelun tasosta. Hoitosuunnitelmat on yhdistetty järjestelmään. Koska 80 prosenttia Natura 2000 alueista on valtion omistuksessa, useimpia Suomen Natura 2000 alueista hoitaa yksi valtion omistama organisaatio, Metsähallitus, joka vastaa valtion maiden ja vesien käytöstä. Luontoon liittyvien valitusten ja rikkomusten määrä on Suomessa vähäinen. Useimmat valitukset ja rikkomukset liittyvät 9 artiklan (lintudirektiivi) ja 16 artiklan (luontotyyppidirektiivi) mukaisiin poikkeuksiin. Vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa viitattiin viimeisimpään luontotyyppien ja lajien suojelun tasoa koskevaan kertomukseen; seuraavassa ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa voidaan käyttää uusia tietoja. Suomen alueella esiintyvistä lajeista on hyvät tiedot. Suomessa elävistä 45 000 lajista uhanalaisuuden arvioiminen on ollut mahdollista yli 21 000 lajin kohdalla. Johtopäätös on se, että kymmenesosa Suomessa arvioiduista lajeista on uhanalaisia. Uusimman lintujen punaisen listan (2015) mukaan 245 lintulajista 36 prosenttia on uhanalaisia, 9 prosenttia silmälläpidettäviä ja 55 prosenttia elinvoimaisia. Kohdennetuilla suojelutoimilla on saatu aikaan tuloksia, mikä näkyy maa- ja merikotkien, valkoselkätikkojen ja muuttohaukkojen kannan elpymisenä. Toisaalta yleisten metsälintujen vähentyminen Etelä-Suomen hoidetuista metsistä on herättänyt viime aikoina huolta. Nisäkkäiden punaiseen listaan (2015) liittyvä arviointi osoittaa, että naali on äärimmäisen uhanalainen laji ja saimaannorppa, ahma, susi ja ripsisiippa ovat uhanalaisia lajeja. Metsäjänis ja saukko eivät kuitenkaan enää ole uhanalaisia. Lintujen kohdalla merkittävimpiä uhkia ovat pesimisalueilla, muuttoreiteillä ja talvehtimispaikoilla tapahtuvat muutokset. Nisäkkäiden kohdalla merkittävimpiä uhkia ovat metsästys (myös laiton metsästys), ilmastonmuutos ja pieniin kantoihin liittyvät satunnaiset tekijät. Suomen pinta-alasta noin 78 prosenttia on metsämaata. Metsäalasta on kuitenkin vain noin 9 prosenttia suojeltu tiukasti kaikilta metsätalouden toimenpiteiltä, ja suurin osa suojelualueista sijaitsee Pohjois-Suomessa. Suomi pyrkii tällä hetkellä kunnianhimoiseen biotaloustavoitteeseen, johon liittyy myös puutavaran käytön lisääminen. Edistyminen lajien ja luontotyyppien suotuisan suojelun tason säilyttämisessä tai ennalleen saattamisessa Jäsenvaltiot raportoivat molempien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvästä edistyksestä kuuden vuoden välein. Siksi vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin jälkeen ei ole saatu uusia tietoja luontotyyppien ja lajien suojelun tasosta eikä edistymisestä Suomessa esiintyvien lajien ja luontotyyppien suojelun tason parantamisessa. Kun otetaan huomioon Suomen metsäpeite, on kaiken kaikkiaan todettava, että metsä- ja suoalueisiin liittyvien lajien ja luontotyyppien suotuisaa suojelun tasoa ei saavuteta, jos kaupallisessa metsätaloudessa ei pyritä paremmin luonnon monimuotoisuuteen liittyviin tavoitteisiin, myös Natura 2000 verkoston ulkopuolella. Esimerkiksi pesimäkauden aikana toteutettavan puunkaadon oikeudellista kehystä on ehkä mukautettava, jotta voidaan ottaa paremmin huomioon lajien tarpeet ja EU:n oikeudelliset vaatimukset. On myös tunnustettu tosiasia, että on ryhdyttävä toimiin rinnakkaiselon mahdollistamiseksi joidenkin suojeltujen lajien kanssa. Tämä koskee esimerkiksi joitakin suurpetoja ja joitakin lintulajeja, jotka rakentavat suuria yhdyskuntia. Tämä takaa niiden suojelun tason parantumisen tai säilyttämisen pitkällä aikavälillä. Ensisijaiset toimet vuonna 2019 ·Saatetaan valmiiksi Natura 2000 verkoston alueiden osoittaminen, etenkin merialueiden osalta, määritetään tarvittavat suojelutoimenpiteet kaikkien alueiden osalta, myös Ahvenanmaalla, ja varmistetaan, että niiden avulla säilytetään/saavutetaan uudelleen yhteisön tärkeinä pitämien lajien ja luontotyyppien suotuisa suojelun taso niiden luontaisella esiintymisalueella. ·Sisällytetään luonnon monimuotoisuuteen liittyvät aiheet paremmin muihin politiikkoihin ja edistetään parempaa viestintää toimijoiden välillä.

·Laaditaan strategia yhdessä metsäalan kanssa sen varmistamiseksi, että metsäala sisällyttää toimintaansa paremmin luonnon monimuotoisuuteen liittyvät tavoitteet, myös Natura 2000 alueiden ulkopuolella. Ekosysteemien ja ekosysteemipalvelujen ylläpito ja ennallistaminen Luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian tarkoitus on ylläpitää ja ennallistaa ekosysteemejä ja ekosysteemipalveluja sisällyttämällä vihreä infrastruktuuri aluesuunnitteluun ja ennallistamalla vähintään 15 prosenttia heikentyneistä ekosysteemeistä vuoteen 2020 mennessä. Vihreää infrastruktuuria koskevalla EU:n strategialla edistetään vihreän infrastruktuurin sisällyttämistä asiaan liittyviin suunnitelmiin ja ohjelmiin. EU on antanut ohjeita vihreän ja sinisen infrastruktuurin laajemmasta hyödyntämisestä Suomessa ja lisännyt maakohtaisen sivun luonnon monimuotoisuutta käsittelevään eurooppalaiseen BISE-tietojärjestelmään . Näistä tiedoista on hyötyä myös vuoteen 2020 ulottuvan luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian loppuarvioinnissa. Vihreää infrastruktuuria sisällytetään toimialakohtaisten ja integroivien välineiden avulla. Toimialakohtaisia välineitä ovat maataloutta, metsätaloutta, kaivostoimintaa, maa-aineksen louhintaa ja vesivarojen hyödyntämistä koskevat säädökset. Integroivia välineitä käytetään aluesuunnittelun ja vaikutustenarviointimenettelyjen yhteydessä. Suomen luonnon monimuotoisuutta koskeva strategia ja toimintasuunnitelma vuodelle 2020 muodostavat perustan Suomen vihreää infrastruktuuria koskevalle politiikalle, ja niissä määritetään toimenpiteitä vihreän infrastruktuurin sisällyttämiseksi aluesuunnitteluun. Useat luonnon monimuotoisuuteen ja vihreään infrastruktuuriin liittyvät tavoitteet ovat osa maankäyttö- ja rakennusasetusta ja kansallisia maankäyttöohjeita. Vuonna 2012 hyväksyttiin soiden ja turvemaiden kestävää ja vastuullista käyttöä koskeva kansallinen strategia , jolla turvemaiden hyödyntämistä ohjataan jo ojitetuille alueille. Vihreää infrastruktuuria sisällytetään metsätalous- ja maisemasuunnitteluun myös ekosysteemilähtöisten luonnonvarasuunnitelmien ja maisemaekologisten suunnitelmien avulla. EnRoute-hanke (2017–2018), johon Helsingin kaupunki on liittynyt, tarjoaa mahdollisuuksia tehdä vihreästä infrastruktuurista olennainen osa kaupunkipolitiikkaa ja kaupungin hallintoa. SustainBaltic-hankkeessa (2016–2018) , joka koskee meri- ja rannikkopolitiikkaa, keskitytään sellaisten integroidun rannikkoalueiden hallinnan suunnitelmien laatimiseen, jotka säilyttävät ihmisten ja ekologisia verkostoja. Terveydenhoidon alalla Suomi on kehittänyt luontopohjaisia ehkäiseviä toimenpiteitä haavoittuvassa asemassa olevien yhteiskuntaryhmien hyvinvoinnin lisäämiseksi. Tulevaisuudessa luontotyyppien korvauskauppa voi Suomessa auttaa suojelemaan luonnon monimuotoisuutta ja korvaamaan menetyksiä. “Suomen habitaattipankki” hankkeessa (2016–2017) analysoitiin, kehitettiin ja pilotoitiin ekologisen kompensaation periaatteita. Hankkeessa pyrittiin kehittämään uusi markkinaperusteinen mekanismi luonnon monimuotoisuuden säilyttämiselle nykyisen poliittisten välineiden yhdistelmän täydentämiseksi. Habitaattipankki toimii välittäjänä ekologista kompensaatiota tarvitsevien ja tarjoavien toimijoiden välillä. Vihreään infrastruktuuriin liittyviä toimia rahoitetaan luonnon monimuotoisuutta ja luonnonsuojelua koskevilla välineillä ja toimialakohtaisilla välineillä sekä EU:n rahoitusvälineiden yhdistelmällä. Luonnon monimuotoisuuden rahoituksessa arvioidaan kuitenkin olevan rahoitusvajetta. Arvioiden mukaan tarvitaan esimerkiksi 46 miljoonan euron lisärahoitus vuosittain luonnon monimuotoisuutta koskevan kansallisen toimintasuunnitelman (2016–2020) panemiseksi täytäntöön. Vihreän infrastruktuurin sisällyttämiseen päätöksentekoon liittyy edelleen haasteita. Ne liittyvät poliittiseen sitoutumiseen, politiikan johdonmukaisuuteen ja toimialojen väliseen koordinointiin, sillä käytössä ei ole toimintapolitiikan välineitä, joiden avulla voitaisiin toteuttaa järjestelmällisiä ja kokonaisvaltaisia toimia vihreän infrastruktuurin säilyttämiseksi ja parantamiseksi. Vihreää infrastruktuuria voitaisiin sisällyttää päätöksentekoon hyödyntämällä tehokkaammin ja järjestelmällisemmin saatavilla olevia välineitä, kuten maankäytön suunnittelua. Tämä edellyttää kuitenkin enemmän tiedonjakoa ja vuoropuhelua viranomaisten välillä, vahvempaa tietopohjaa ja seurantajärjestelmien kehittämistä. Suomea kannustetaan jatkamaan toimiaan, jotka liittyvät vihreän ja sinisen infrastruktuurin hyödyntämiseen ja niiden saattamiseen olennaiseksi osaksi muita politiikkoja, yhdenmukaisesti ekosysteemien ja niiden tuottamien palvelujen kartoittamisen ja arvioinnin (MAES) kehyksen kanssa. Lisäksi sitä kannustetaan ottamaan huomioon vihreää infrastruktuuria koskevan strategian arviointikertomuksen suositukset ja hyödyntämään täysimääräisesti EU:n ohjeita strategisesta kehyksestä, jolla tuetaan EU:n tason vihreän ja sinisen infrastruktuurin käyttöä. Suomea kehotetaan toimittamaan säännöllisiä päivityksiä vihreään infrastruktuuriinsa liittyvästä kehityksestä vihreän infrastruktuurin maakohtaisella sivullaan BISE-tietojärjestelmässä . Näitä tietoja hyödynnetään myös vuoteen 2020 ulottuvan luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian loppuarvioinnissa, joka toimitetaan neuvostolle ja Euroopan parlamentille vuonna 2020. Suomea kehotetaan toimittamaan tietoa edistymisestä luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian toimen 6a mukaisessa ennallistamista koskevien painopisteiden asettamisessa. Lisäksi sitä pyydetään raportoimaan muista strategisista lähestymistavoista, jotka koskevat ennallistamista tai mitä tahansa käytännön täytäntöönpanoon liittyvää. Luonnonpääoman arvioiminen Luonnon monimuotoisuutta koskevassa EU:n strategiassa kehotetaan jäsenvaltioita kartoittamaan ja arvioimaan kansallisella alueellaan olevien ekosysteemien ja ekosysteemipalvelujen tilaa vuoteen 2014 mennessä, arvioimaan kyseisten palvelujen taloudellista arvoa ja sisällyttämään nämä arvot kirjanpito- ja raportointijärjestelmiin EU:n ja kansallisella tasolla vuoteen 2020 mennessä. Suomi on osallistunut aktiivisesti ESMERALDA-hankkeeseen39. Hankkeessa on jatkettu Suomen ekosysteemipalvelujen arvoa ja yhteiskunnallista merkitystä koskevaa arviointityötä ja kehitetty edelleen Suomen ekosysteemipalvelujen indikaattoreita. Hankkeen täytäntöönpano on lähes valmis. Kattavaa kansallista kertomusta ekosysteemeistä ja ekosysteemipalveluista ei kuitenkaan ole laadittu. Suomi on kehittänyt internetportaalin , johon kootaan tietämystä luonnon monimuotoisuudesta, ekosysteemipalveluista, geenivaroista ja bioturvallisuudesta. Portaali toimii luonnon monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen mukaisena Suomen kansallisena tiedonvälitysmekanismina. Ekosysteemien ja niiden tuottamien palvelujen kartoitukseen ja arviointiin (MAES) liittyvä kehitys jakautuu neljään osaan: 1.Verkostot ja tietojenvaihto: Verkostot ja tietojen vaihto: Vuonna 2016 järjestettiin vapaaehtoisille ja kiinnostuneille sidosryhmille ensimmäinen verkostoitumistapaaminen, jossa he voivat keskustella viimeaikaisista havainnoista ja raportoida MAES-prosessista. Tarkoitus on toistaa tapahtuma vuosittain. 2.Maankäytön suunnittelun tukeminen: Maankäytön suunnittelun tukeminen: Kiinnostuneet maankäytön suunnittelijat ja luonnonvarojen hallinnoijat ovat toteuttaneet useita yksittäisiä kartoitushankkeita useilla Suomen alueilla. Hankkeet ovat liittyneet esimerkiksi integroituun rannikkoalueiden hallintaan tai hiilen varastointiin. 3.Integroitu luonnonpääoman kirjanpito: Suomen ympäristökeskus, Suomen luonnonvarakeskus ja Suomen tilastokeskus ovat keskustelleet mahdollisuudesta tehdä yhteistyötä ekosysteemien ja niiden tuottamien palvelujen kartoitukseen ja arviointiin sekä integroidun luonnonpääoman kirjanpitoon liittyvän työn yhdistämiseksi. Vuonna 2017 tehtiin aiheesta pilottitutkimus.

4.Ekosysteemien tilan arvioinnin valmistelu: Ekosysteemien tilan arvioinnin valmistelu: ENVIBASE-hankkeessa on parannettu mahdollisuuksia käyttää uusia maanseurantatietoja (esimerkiksi Sentinels- ja Copernicus-tietopalveluja) ekosysteemien tilan seuraamiseen. Suomen ympäristökeskus tarkasteli erilaisia kaukokartoitusvaihtoehtoja ja muita ympäristöseurannan tekniikoita ja testasi niitä vuonna 2017. Kaavio 10: MAES-aloitteen täytäntöönpano (syyskuu 2018) MAES-työryhmän tapaamisessa Brysselissä syyskuussa 2018 todettiin, että Suomi oli edistynyt huomattavasti MAES-aloitteen täytäntöönpanossa tammikuun 2016 jälkeen (kaavio 10). Arvio tehtiin ESMERALDA-hankkeessa , ja se perustui 27 täytäntöönpanokysymykseen. Arviota päivitetään kuuden kuukauden välein. Suomen yritysvastuuverkosto (FIBS) pyrkii lisäämään tietoisuutta luonnon monimuotoisuudesta ja esittelemään yrityksille välineitä, joiden avulla ne voivat selvittää riippuvuuttaan ekosysteemipalveluista. Se myös auttaa yrityksiä hallitsemaan luontoon kohdistuvaa vaikutustaan ja on luonut yrityksille koulutusohjelman, joka koskee luonnonpääomaa koskevan pöytäkirjan soveltamista. Julkisten tapahtumien lisäksi valikoidut yritykset osallistuvat mestarikursseille syventääkseen tietämystään luonnon monimuotoisuudesta ja jakaakseen tietoa yritysten välillä. Haitalliset vieraslajit Luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian mukaan vuoteen 2020 mennessä on saavutettava seuraavat tavoitteet: i) haitalliset vieraslajit tunnistetaan ii) haitallisimmiksi katsottuja lajeja rajoitetaan tai ne hävitetään ja and iii) kulkeutumisreittejä hallitaan, jotta uudet vieraslajit eivät häiritse EU:n luonnon monimuotoisuutta. Tavoitteiden saavuttamista tukee haitallisia vieraslajeja koskeva asetus, joka tuli voimaan 1. tammikuuta 2015. Kaavio 11: EU:ssa huolta aiheuttavien haitallisten vieraslajien määrä saatavilla olevien Suomea koskevien paikannustietojen perusteella Perustason jakautumaa koskeva raportti (kaavio 11), jota varten Suomi tarkasteli maakohtaisia ja verkostotason tietojaan, osoittaa, että ensimmäiseen EU:n luetteloon kuuluvista 37 lajista seitsemää on havainnoitu luonnossa Suomessa, kaikki ovat vakiintuneita mutta mikään ei näyttäisi olevan kovin laajalle levinnyt. Villasaksirapu (Eriocheir sinensis) on levinnyt laajalle rannikkoalueilla. EU:n luettelon voimaantulon ja 18. toukokuuta 2018 välisenä aikana Suomi ei ilmoittanut unionissa huolta aiheuttavien haitallisten vieraslajien uusista esiintymistä haitallisia vieraslajeja koskevan asetuksen 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Suomi on ilmoittanut komissiolle toimivaltaiset viranomaisensa, jotka vastaavat haitallisia vieraslajeja koskevan asetuksen täytäntöönpanosta, kuten asetuksen 24 artiklan 2 kohdassa edellytetään. Se on ilmoittanut komissiolle kansalliset säädökset, jotka koskevat rikkomuksiin sovellettavia seuraamuksia, kuten haitallisia vieraslajeja koskevan asetuksen 30 artiklan 4 kohdassa edellytetään, ja on siten tältä osin täyttänyt ilmoitusvelvollisuutensa. Maaperän suojelu Maaperän suojelua koskevassa EU:n teemakohtaisessa strategiassa on otettu esille tarve varmistaa maaperän kestävä käyttö. Tämä edellyttää, ettei maaperän anneta pilaantua enempää, että maaperälle kuuluvat tehtävät säilyvät ja että pilaantunut maaperä ennallistetaan. Resurssitehokasta Eurooppaa koskevassa vuoden 2011 etenemissuunnitelmassa esitetään, että vuoteen 2020 mennessä EU:n politiikoissa on otettava huomioon niiden suorat ja välilliset vaikutukset maankäyttöön. Maaperä on rajallinen ja erityisen herkkä luonnonvara, joka heikkenee entisestään EU:ssa. Keinotekoisen maanpeitteen prosenttiosuus Suomessa (kaavio 12) voidaan nähdä luontoon ja luonnon monimuotoisuuteen kohdistuvien suhteellisten paineiden sekä kaupungistuneilla alueilla asuviin ihmisiin kohdistuvien ympäristöpaineiden mittarina. Vastaava mittari on väestöntiheys. Suomi sijoittuu EU:n keskiarvon alapuolelle keinotekoisen maanpeitteen osuudessa: sitä on vain 1,6 prosenttia (EU-28:n keskiarvo: 4,1 prosenttia). Väestöntiheys on 18,1/km2, mikä on myös EU:n keskiarvon (118) alapuolella. Saastuminen voi heikentää huomattavasti maaperän laatua ja vaarantaa ihmisten terveyden tai ympäristön. Euroopan komission hiljattain julkaisemassa raportissa arvioitiin, että mahdollisesti saastuttavaa toimintaa on harjoitettu tai harjoitetaan edelleen noin 2,8 miljoonassa kohteessa EU:ssa. EU:n tasolla 650 000 näistä kohteista on rekisteröity kansallisissa tai alueellisissa kartoituksissa. Saastuneista kohteista 65 500 on jo kunnostettu. Suomi on rekisteröinyt 26 200 kohdetta, joissa mahdollisesti saastuttavaa toimintaa on harjoitettu tai harjoitetaan, ja se on jo kunnostanut 5 700 kohdetta tai soveltanut niihin jälkihoitotoimenpiteitä.

Kaavio 12: Keinotekoisen maanpeitteen osuus, 2015 Veden aiheuttama maaperän eroosio on luonnollinen prosessi, mutta tätä luonnollista prosessia voivat pahentaa ilmastonmuutos ja ihmisen toiminta, kuten asiaankuulumattomat maatalouskäytännöt, metsien hävittäminen, metsäpalot tai rakennustyöt. Runsas maaperän eroosio voi vähentää maatalouden tuottavuutta ja vaikuttaa kielteisesti ja rajojen yli luonnon monimuotoisuuteen ja ekosysteemipalveluihin sekä jokiin ja järviin (sedimentoitumisen lisääntyminen, epäpuhtauksien kulkeutuminen). RUSLE2015-mallin mukaan veden aiheuttama maaperän hävikki on Suomessa keskimäärin 0,06 tonnia hehtaaria kohti vuodessa (t ha−a yr−y), verrattuna EU:n keskiarvoon, joka on 2,46 t ha−a yr−y. Tämä kertoo, että maaperän eroosio on Suomessa hallinnassa. On tärkeää ottaa huomioon, että nämä luvut on saatu mallin tuloksena eikä niitä pidä katsoa kentällä mitatuiksi arvoiksi. Tosiasiallinen maaperän hävikki voi vaihdella merkittävästi jäsenvaltion sisällä paikallisten olosuhteiden mukaan. Maaperän orgaanisella aineksella on tärkeä tehtävä hiilen kiertokulussa ja ilmastonmuutoksessa. Maaperä on valtamerten jälkeen toiseksi suurin hiilinielu maailmassa. Merten suojelu EU:n rannikko- ja merialueita koskevassa toimintapolitiikassa ja lainsäädännössä edellytetään, että vuoteen 2020 mennessä merivesiin kohdistuvien paineiden vaikutusta vähennetään ympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi tai ylläpitämiseksi ja että rannikkoalueita hoidetaan kestävällä tavalla. Meristrategiapuitedirektiivillä pyritään saavuttamaan ympäristön hyvä tila EU:n merivesissä vuoteen 2020 mennessä. Tässä tarkoituksessa jäsenvaltioiden on laadittava ja pantava täytäntöön merivesiään varten meristrategia ja tehtävä yhteistyötä saman merialueen tai osa-alueen jakavien EU-maiden kanssa. Jäsenvaltioiden on laadittava ja pantava täytäntöön merivesiään varten meristrategia ja tehtävä yhteistyötä saman merialueen tai osa-alueen jakavien jäsenvaltioiden kanssa. Suomessa Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissiolla (Helsingin komissiolla) on tärkeä tehtävä meristrategiapuitedirektiivin edellyttämien tavoitteiden saavuttamisessa. Nämä meristrategiat käsittävät eri vaiheita, jotka kehitetään ja pannaan täytäntöön kuuden vuoden sykleissä. Viimeisimmässä vaiheessa jäsenvaltioiden oli laadittava toimenpideohjelmansa ja toimitettava ne komissiolle 31. maaliskuuta 2016 mennessä. Komissio arvioi, olivatko Suomen toimenpiteet asianmukaisia ympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi. Suomi on ilmoittanut uusista toimenpiteistä kaikkien kuvaajien kohdalla ja käyttänyt siksi tilaisuutta hyväkseen kehittääkseen uusia aloitteita meriympäristönsä paineiden vähentämiseksi erityisesti meristrategiapuitedirektiivin mukaisesti. Esimerkiksi merten roskaantumisen ja vedenalaisen melun osalta suunnitellaan tiettyjen toimenpiteiden vaiheittaista käyttöönottoa. Tämä on myönteinen seikka, koska se kertoo yksityiskohtaisesta suunnittelusta. Näissä tapauksissa toimenpiteiden ensimmäisissä vaiheissa (2016–2017) keskitytään tietoaukkojen korjaamiseen tutkimuksen ja selvitysten avulla. Myöhemmissä vaiheissa (vuonna 2018 ja sen jälkeen) keskitytään tiettyjen toimintasuunnitelmien täytäntöönpanoon meriympäristön paineiden vähentämiseksi (suorat toimenpiteet). Vaikka toimenpideohjelmissa puututaan merkittävimpiin paineisiin ja tavoitteisiin, toimenpiteet eivät kata tiettyjä paineita ja toimintoja ja niihin liittyviä vaikutuksia, jotka on määritetty oleellisiksi osa-aluetasolla (esimerkiksi lämmönsyöttö meriympäristöön ja kalastuksen vaikutus kalakantojen monimuotoisuuteen). Suomi raportoi myös, ettei se odota saavuttavansa ympäristön hyvää tilaa vuoteen 2020 mennessä tiettyjen seikkojen osalta. Niitä ovat kaupallisesti hyödynnettävät kalat ja äyriäiset, rehevöityminen ja meren antimien epäpuhtaudet. Suomen toimenpideohjelma on osittain asianmukainen meristrategiapuitedirektiivin vaatimusten noudattamisen kannalta. Ensisijaiset toimet vuonna 2019 ·Määritetään ympäristön hyvän tilan saavuttamisen aikataulut siltä osin, kuin niitä ei ole ilmoitettu. ·Varmistetaan alueellinen yhteistyö Itämeren alueella Latvian, Liettuan, Puolan, Ruotsin, Saksan, Tanskan ja Viron kanssa merkittävimpiin paineisiin puuttumiseksi. 3.Kansalaisten terveyden ja elämänlaadun varmistaminen Ilmanlaatu Puhdasta ilmaa edistävässä EU:n politiikassa ja lainsäädännössä edellytetään, että EU:n ilmanlaatua parannetaan merkittävästi ja että sitä on saatava lähemmäs Maailman terveysjärjestön WHO:n suosittelemia tasoja. Ilmansaasteita ja niiden vaikutusta ihmisten terveyteen, ekosysteemeihin ja luonnon monimuotoisuuteen olisi vähennettävä lisää. Pitkän aikavälin tavoitteeksi on asetettava, etteivät kriittisten kuormitusten ja tasojen rajat ylity. Tämä edellyttää lisää toimia, jotta EU:n ilmanlaatua koskevaa lainsäädäntöä voidaan noudattaa täysimääräisesti, sekä vuoden 2020 jälkeisten strategisten tavoitteiden ja toimien määrittämistä. EU on laatinut kattavasti ilmanlaatua koskevaa lainsäädäntöä , jossa vahvistetaan terveyteen perustuvat standardit ja tavoitteet useiden epäpuhtauksien osalta. Euroopan tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksen mukaan EU:n toimet ihmisten terveyden suojelemiseksi ilman pilaantumiselta eivät olleet tuottaneet odotettua vaikutusta. Ilman pilaantumista saatetaan aliarvioida joissakin tapauksissa, koska sitä ei välttämättä seurata oikeissa paikoissa. Jäsenvaltioiden on nyt raportoitava komissiolle sekä reaaliaikaisia että validoituja ilmanlaatutietoja.

Useiden epäpuhtauksien päästöt ovat vähentyneet Suomessa merkittävästi. Vuosina 1990–2014 tapahtunut päästöjen vähentyminen, joka mainittiin vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa, jatkui vuosina 2014–2016. Rikin oksidien (SOx) päästöt vähenivät 10,08 prosenttia vuodesta 2014 vuoteen 2016, ammoniakkipäästöt (NH3) 6,28 prosenttia, haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (NMVOCs) päästöt 5,62 prosenttia, pienhiukkasten PM2,5 päästöt 4,24 prosenttia ja typen oksidien (NOx) päästöt 11,49 prosenttia samalla ajanjaksolla (ks. myös kaaviosta 13 PM2.5-hiukkasten ja typen oksidien päästöt toimialoittain). Kaavio 13: PM2.5-hiukkasten ja typen oksidien päästöt toimialoittain Suomessa Tästä huolimatta Suomen ilmanlaatu herättää edelleen huolta. Euroopan ympäristökeskus arvioi, että vuonna 2015 noin 1 500 ennenaikaista kuolemaa johtui ilmaan kertyvistä pienhiukkasista , 80 otsonipitoisuuksista ja 40 typpioksidipitoisuuksista . Vaikka on harvinaista, että EU:n ilmanlaadun standardit ylittyvät, pitoisuudet aiheuttavat kuitenkin merkittäviä terveysriskejä. Vuoden 2017 osalta ei ole ilmoitettu EU:n ilmanlaatunormien ylityksistä. Kaavio 14: Ilmanlaatualueet, joilla EU:n ilmanlaatunormit ylittyivät vuonna 2017 Arvioiden mukaan ilmansaasteista aiheutuvat terveyteen liittyvät ulkoiset kustannukset ovat Suomessa yli 2 miljardia euroa vuodessa (mukautettuna, 2010). Näissä ulkoisissa kustannuksissa otetaan huomioon terveenä elämiseen liittyvä olennainen arvo sekä taloudelle aiheutuvat suorat kustannukset. Nämä suorat talouskustannukset aiheutuvat ilmansaasteista johtuvien sairauspoissaolojen vuoksi joka vuosi menetettävistä 542 000 työpäivästä. Näihin liittyvät työnantajien kustannukset nousevat 74 miljoonaan euroon vuodessa (mukautettuna, 2010), terveydenhuollon kustannukset yli 8 miljoonaan euroon vuodessa (mukautettunau, 2010) ja maatalouden kustannukset (sadon menetykset) 29 miljoonaan euroon vuodessa (2010). Ensisijaiset toimet vuonna 2019 ·Toteutetaan kansallisten ilman pilaantumisen valvontaohjelmien puitteissa toimia tärkeimpien päästölähteiden vähentämiseksi – ja noudatetaan kaikkia ilmanlaatunormeja.

Teollisuuden päästöt Teollisuuden päästöjä koskevan EU:n politiikan tärkeimmät tavoitteet ovat i) ilman, veden ja maaperän suojeleminen ii) jätteen syntymisen ehkäiseminen ja jätehuolto iii) energia- ja resurssitehokkuuden parantaminen and iv) pilaantuneiden alueiden puhdistaminen. Tavoitteiden saavuttamiseksi EU noudattaa yhdennettyä lähestymistapaa teollisuuden tavanomaisten ja vahinkopäästöjen ehkäisyyn ja valvontaan. Politiikan kulmakivi on teollisuuspäästödirektiivi . Alla esitetty katsaus teollisuuspäästödirektiivin sääntelemästä teollisesta toiminnasta perustuu teollisuuden päästöjä koskevan politiikan maakohtaiset profiilit hankkeeseen . Suomessa noin 775 teollisuuslaitokselta vaaditaan teollisuuspäästödirektiiviin perustuva lupa. Suomalaiset teollisuudenalat, joilla oli eniten teollisuuspäästödirektiivin sääntelemiä laitoksia vuonna 2015 (eli laitoksia, joilla oli kyseisen direktiivin mukainen lupa vuonna 2015), olivat siipikarjan ja sikojen tehokasvatus (30 prosenttia kokonaismäärästä), tavanomaisten jätteiden käsittely (16 prosenttia) ja sähköntuotanto (16 prosenttia). Kaavio 15: Teollisuuspäästödirektiivin säätelemien teollisuuslaitosten määrä, Suomi (2015) Teollisuudenalat, joiden on todettu kuormittavan ympäristöä eniten ilmansaasteiden osalta, ovat (i) “energia – jalostus” raskasmetallien ja rikin oksidien osalta, iii) metalliala raskasmetallien osalta ja iv) muu toiminta (lähinnä siipikarjan tai sikojen tehokasvatus ja pintakäsittely) muiden haihtuvien yhdisteiden kuin metaanin (NMVOC) ja ammoniakin (NH3) osalta. Jakautuminen on esitetty seuraavassa kaaviossa.

Teollisuudenalojen “muu toiminta”, “metallit – rauta ja teräs” ja “tavanomaisten jätteiden käsittely” todettiin olevan merkittävästi vastuussa veteen joutuvista päästöistä. Teollisuudenala “metallit” synnyttää kaikista teollisuudenaloista eniten vaarallisia jätteitä. Teollisuuspäästödirektiivin mukainen valvontaan perustuva lähestymistapa antaa kansalaisille vahvat oikeudet saada asiaan liittyviä tietoja ja osallistua direktiivin säätelemien laitosten lupaprosessiin. Tämä antaa kansalaisjärjestöille ja suurelle yleisölle mahdollisuuden varmistaa, että luvat myönnetään asianmukaisesti ja niiden ehtoja noudatetaan. Kaavio 16: Teollisuuspäästödirektiivin säätelemien alojen päästöt ilmaan ja kaikki muut kansalliset päästöt ilmaan, Suomi (2015) Parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa (BAT) koskevia vertailuasiakirjoja (BREF-asiakirjoja) ja BAT-päätelmiä kehitetään vaihtamalla tietoa jäsenvaltioiden, teollisuuden järjestöjen, kansalaisjärjestöjen ja komission välillä. Tämä takaa hyvän yhteistyön sidosryhmien kanssa ja teollisuuspäästödirektiivin paremman täytäntöönpanon. Koska kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ovat pyrkineet soveltamaan ympäristöluvissa oikeudellisesti sitovia BAT-päätelmiä ja niihin liittyviä päästötasoja, saasteet ovat vähentyneet EU:ssa merkittävästi ja jatkuvasti. Esimerkiksi hiljattain hyväksyttyjen parhaan käytettävissä olevan tekniikan mukaisten päästötasojen soveltaminen suuriin polttolaitoksiin vähentää rikkidioksidin päästöjä keskimäärin 25–81 prosenttia, typpioksidipäästöjä 8–56 prosenttia, pölypäästöjä 31–78 prosenttia ja elohopeapäästöjä 19–71 prosenttia. Vähennyksen määrä riippuu kunkin laitoksen tilanteesta. Tulevaksi haasteeksi on tunnistettu hiljattain hyväksyttyjen BAT-päätelmiin liittyvien päästötasojen noudattaminen suurissa polttolaitoksissa, joiden nykyisissä boilereissa käytetään biomassaa ja turvetta. Ensisijaiset toimet vuonna 2019 ·Tarkistetaan luvat uusien BAT-päätelmien noudattamiseksi. ·Tehostetaan seurantaa ja valvontaa BAT-päätelmien noudattamisen varmistamiseksi. ·Puututaan haasteisiin, jotka liittyvät hiljattain hyväksyttyjen BAT-päätelmien noudattamiseen suurissa polttolaitoksissa, joiden nykyisissä boilereissa käytetään biomassaa ja turvetta, elokuuhun 2021 mennessä. Melu Ympäristömeludirektiivissä säädetään yhteisestä toimintamallista ympäristömelulle altistumisen haittavaikutusten välttämiseksi, ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi. Lentokoneiden, rautateiden ja teiden aiheuttama liiallinen melu on yksi keskeinen terveysongelmien aiheuttaja EU:ssa. Suomessa ympäristömelu aiheuttaa vuosittain vähintään noin 200 ennenaikaista kuolemaa ja 700 sairaalakäyntiä vuodessa (tiedot perustuvat suppeaan dataan). Lisäksi melu häiritsee noin 170 000 ihmisen unta. Edellisen raportointikierroksen melukartoitus, joka koskee viitevuotta 2011, on valmis. Viitevuotta 2013 koskevat toimintasuunnitelmat ovat valmiit. Näihin välineisiin, jotka hyväksyttiin julkisen kuulemisen jälkeen, olisi sisällytettävä toimenpiteet melun pitämiseksi alhaisena tai sen vähentämiseksi.

Vedenlaatu ja vesihuolto EU:n lainsäädännössä ja toimintapolitiikassa edellytetään, että paineiden vaikutusta vaihettumisalueiden vesiin, rannikkovesiin ja sisävesiin (pinta- ja pohjavedet mukaan luettuna) vähennetään merkittävästi. Vesistöjen hyvän tilan saavuttaminen, ylläpitäminen tai vahvistaminen vesipolitiikan puitedirektiivissä määritellyllä tavalla takaa, että EU:n kansalaiset hyötyvät laadukkaasta ja turvallisesta juoma- ja uimavedestä. Lisäksi se takaa, että ravinnekierto (typpi ja fosfori) ovat kestävämmällä ja resurssitehokkaammalla tavalla hallinnassa. EU:n nykyisellä vesilainsäädännöllä otettiin käyttöön suojelukehys EU:n kaikkien vesistöjen korkeiden laatunormien varmistamiseksi, ja siinä käsitellään erityisiä kuormituslähteitä (esimerkiksi maataloutta, kaupunkialueita ja teollista toimintaa). Lainsäädännössä myös edellytetään, että ilmastonmuutoksen ennustetut vaikutukset otetaan huomioon vastaavissa suunnitteluvälineissä, kuten tulvariskien hallintasuunnitelmissa ja vesienhoitosuunnitelmissa. Niihin on sisällytettävä toimenpideohjelmat, muun muassa toimet, joihin jäsenvaltiot aikovat ryhtyä ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi. Vesipuitedirektiivi

Suomi on hyväksynyt vesipuitedirektiivin mukaisten vesienhoitosuunnitelmien toisen sukupolven ja raportoinut niistä. Euroopan komissio on arvioinut tilaa ja kehitystä ensimmäisten vesienhoitosuunnitelmien hyväksymisen jälkeen, mukaan luettuna vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoraportissa ehdotetut toimet. Suurimmat paineet pintavesimuodostumiin aiheutuivat Suomessa laskeumista (53 prosenttia), maatalouden hajakuormituksesta (24 prosenttia) ja metsätalouden hajakuormituksesta (17 prosenttia). Pohjavesimuodostumien kohdalla merkittävimmät paineet aiheutuivat liikenteen hajakuormituksesta, jotka vaikuttivat 7 prosenttiin pohjavesimuodostumista. Kemiallinen pilaantuminen aiheutti merkittävimmän vaikutuksen pintavesiin (51 prosenttia pintavesimuodostumista), ja toiseksi vaikuttavin tekijä oli ravinteiden aiheuttama pilaantuminen (29 prosenttia). Pohjavesimuodostumien kohdalla vaikutustapa oli tuntematon 97 prosentissa tapauksista. Ensimmäisissä vesienhoitosuunnitelmissa pintavesimuodostumien tila/potentiaali oli tuntematon suuren prosenttiosuuden kohdalla (52,8 prosenttia). Tämä osuus laski 1,4 prosenttiin toisissa vesienhallintasuunnitelmissa. Merkittävää edistystä on siis saatu aikaan. Ekologista tilaa/potentiaalia Suomessa kuvataan kaaviossa 17. Kaavio 17: Suomen pintavesimuodostumien ekologinen tila tai potentiaali Kaiken kaikkiaan valvottavien kohteiden lukumäärä on 2,3-kertaistunut Suomessa ensimmäisten ja toisten vesienhoitosuunnitelmien välillä. Huomattavaa osaa seurantaan kuuluneista pintavesimuodostelmista ei seurattu kaikkien vaadittavien biologisen laadun osatekijöiden osalta. Suomessa keskitytään edelleen pääosin kasviplanktonin seurantaan rannikkovesissä ja järvissä ja fysikaalis-kemiallisiin laatutekijöihin kaikissa vesistöryhmissä. Asiassa on edistytty jonkin verran ensimmäisten vesienhoitosuunnitelmien jälkeen, mutta Suomi ei edelleenkään toimi asiassa vesipuitedirektiivin mukaisesti. Kaiken kaikkiaan niiden pintavesimuodostumien osuus, joilla oli hyvä kemiallinen tila, väheni 64 prosentista 49 prosenttiin. Vastaavaa vähentymistä tapahtui kaikkien vesistötyyppien (keinotekoisten, voimakkaasti muutettujen ja luonnollisten) kohdalla. Samaan aikaan niiden pintavesimuodostumien osuus, jotka eivät yllä hyvään kemialliseen tilaan, kasvoi dramaattisesti syklien välillä, 0,44 prosentista 49 prosenttiin, mikä liittyy niiden pintavesimuodostumien huomattavaan vähenemiseen, joiden tila ei ole tiedossa. Pohjavesimuodostumien määrällinen tila heikkeni kaiken kaikkiaan hieman, mutta 98 prosentin määrällisen tilan katsottiin edelleen olevan hyvä. Tässä yhteydessä on mainittava, että pohjavesimuodostumista 96 prosenttia ei kuulu määrällisen tilan seurannan piiriin. Yleisesti ottaen toimenpideohjelmia koskevan helposti saatavilla olevan tiedon määrä ja laatu ovat parantuneet ensimmäisten ja toisten vesienhoitosuunnitelmien välillä. Joihinkin vesienhoitosuunnitelmissa määritettyihin merkittäviin paineisiin ei kuitenkaan puututa toimenpiteillä, ja merkittäviin paineisiin liittyvien korjattavien puutteiden indikaattoreista ilmoitettiin melko satunnaisesti vesienhoitopiireissä ja ainoastaan vuoden 2015 osalta. Suomi toteaa esimerkiksi, että kaupungeissa ja teollisuudessa on edistytty hyvin pistekuormituslähteiden päästöjen vähentämisessä ja että myös metsätalouteen liittyvissä toimenpiteissä, vesistöjen kunnostamisessa ja hydrologis-morfologisen paineen hallitsemisessa on edistytty. Lisätoimenpiteitä tarvitaan kuitenkin esimerkiksi maatalouden kohdalla. Nitraattidirektiivi Nitraattidirektiivin mukaisesti Suomessa sovelletaan pakollisia toimenpiteitä koko alueella. Vuosia 2012–2015 koskevien tietojen mukaan pohja- ja pintavesien nitraattipitoisuudet eivät aiheuttaneet erityistä huolta. Ravinteisiin liittyviä ongelmia ei kuitenkaan pitäisi aliarvioida. Suomi on yksi Itämeren rannikkovaltioista, ja ravinteet kuormittavat Itämerta edelleen pahoin huolimatta parannuksista rannikkovesien ravinnetilaa koskevissa tiedoissa. Juomavesidirektiivi Juomaveden osalta edellisen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoraportin jälkeen ei ole saatu uusia tietoja. Uimavesidirektiivi Kaavio 18 osoittaa, että vuonna 2017 Suomen 299 uimavesialueesta 85,6 prosenttia oli laadultaan erinomaisia, 7 prosenttia hyviä ja 1,7 prosentin laatu oli riittävä (vuonna 2016 vastaavat luvut olivat 83,4 prosenttia, 9,3 prosenttia ja 2,3 prosenttia). Vuonna 2017 kaksi suomalaista uimavesialuetta oli laadultaan heikkoja. Yksityiskohtaista tietoa Suomen uimavesistä on saatavilla kansallisessa portaalissa ja Euroopan ympäristökeskuksen interaktiivisen kartan kautta. Kaavio 18: Uimaveden laatu 2014–2017 Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annettu direktiivi Suomi täyttää erittäin hyvin yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin vaatimukset. Suomessa 100 prosenttia jätevedestä otetaan talteen, ja 95,2 prosenttia talteenotetusta määrästä käsitellään biologisesti. Lopuksi 91,1 prosenttia talteenotetusta jätevedestä käsitellään vielä tehokkaammin. Arvioitu investointi, joka tarvitaan loppujen yhdyskuntajätevesien asianmukaisen käsittelyn takaamiseksi, on 25,7 miljoonaa euroa . Tulvadirektiivi Suomessa tarvitaan edelleen merkittäviä investointeja vesipuitedirektiivin ja tulvadirektiivin noudattamisen nopeuttamiseksi. Investointeja on kohdistettava muun muassa kalojen vaellusesteiden poistamiseen, jokien virtauksen palauttamiseen luonnontilaan ja monenlaisiin tulvien ehkäisyyn ja vaikutusten lieventämiseen liittyviin toimenpiteisiin. Suomi on arvioinut, että 99 tulvariskin hallinnan suunnitteluun liittyvän toimenpiteen investointikustannukset ovat 472 miljoonaa euroa.

Tulvadirektiivillä luotiin puitteet tulvariskien arvioimiselle ja hallinnalle, ja sen tarkoituksena oli vähentää merkittäviin tulviin liittyviä haitallisia seurauksia. Suomi on hyväksynyt ensimmäiset direktiivin mukaiset tulvariskien hallintasuunnitelmansa ja raportoinut niistä, ja Euroopan komissio on toteuttanut arvioinnin. Komission arvion mukaan Suomi on nähnyt vaivaa ja saanut aikaan myönteisiä tuloksia tavoitteiden asettamisessa ja ehkäisyyn, suojeluun ja valmiustoimiin liittyvien toimenpiteiden suunnittelussa. Arviointi osoitti myös, että kuten muidenkin jäsenvaltioiden kohdalla, Suomen tulvariskien hallintasuunnitelmat eivät vielä sisällä vahvaa yhteyttä tavoitteiden ja toimenpiteiden välillä eikä niissä selvitetä, ovatko suunnitellut toimenpiteet riittäviä tavoitteiden saavuttamiseksi ja mihin mennessä se voisi tapahtua. Lisäksi voitaisiin varmistaa koordinointi ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan kansallisen strategian kanssa. Ensisijaiset toimet vuonna 2019 ·Toteutetaan toimia pintavesien seurannan parantamiseksi, jotta seuranta kattaa kaikki vesistöt kaikkien olennaisten laatutekijöiden osalta, mukaan luettuna hydrologis-morfologiset laatutekijät ja vesipiirin erityiset pilaavat aineet rannikkovesissä. ·Toteutetaan tehokkaita perustoimenpiteitä ja täydentäviä toimenpiteitä maatalouden hajakuormitukseen, lähinnä fosfaattikuormitukseen, puuttumiseksi (esimerkiksi toimenpiteet maan valumisen ja sedimentoitumisen ehkäisemiseksi, lannan asianmukainen hävittäminen ja integroitu tuholaisten torjunta). ·Toteutetaan toimia sen varmistamiseksi, että tulvariskien hallintasuunnitelmia koordinoidaan kansallisen ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan strategian kanssa. Kemikaalit EU pyrkii varmistamaan, että vuoteen 2020 mennessä kemikaaleja valmistetaan ja käytetään siten, että minimoidaan kaikki mahdolliset merkittävät ihmisten terveyteen ja ympäristöön kohdistuvat haittavaikutukset. Parhaillaan laaditaan EU:n strategiaa sellaisesta myrkyttömästä ympäristöstä, joka edistää innovointia ja kestävien korvaavien aineiden, ei-kemialliset vaihtoehdot mukaan lukien, kehittämistä. EU:n kemikaalilainsäädäntö tarjoaa perussuojan ihmisten terveydelle ja ympäristölle. Lisäksi se takaa vakauden ja ennustettavuuden sisämarkkinoilla toimiville yrityksille. Euroopan kemikaalivirasto (ECHA) julkaisi vuonna 2016 REACH- ja CLP-asetuksista raportin , jonka mukaan täytäntöönpanotoimet ovat edelleen kesken. Jäsenvaltiot tekevät tiivistä yhteistyötä täytäntöönpanon valvontaa koskevien tietojen vaihtamiseksi perustetun foorumin puitteissa. Tämä yhteistyö on osoittanut, että täytäntöönpanotoimien vaikuttavuutta voidaan vielä lisätä, erityisesti rekisteröintivelvoitteiden ja käyttöturvallisuustiedotteiden kohdalla, koska niiden osalta vaatimuksia noudatetaan vielä melko huonosti. Vaikka edistystä on tapahtunut, kansallisia täytäntöönpanon valvontatoimia voidaan vielä parantaa edelleen ja yhdenmukaistaa EU:n sisällä muun muassa tuontitavaran valvonnan osalta. Täytäntöönpanon valvonta on edelleen heikkoa joissakin jäsenvaltioissa, etenkin tuontia koskevan valvonnan ja toimitusketjuvelvoitteiden osalta. Täytäntöönpanon valvonnan rakenne on monimutkainen useimmissa EU-maissa, ja täytäntöönpanon valvontaa koskevissa hankkeissa paljastuu eroja vaatimusten noudattamisessa jäsenvaltioiden välillä (jotkin esimerkiksi ilmoittavat järjestelmällisesti EU:n keskiarvoa korkeammasta noudattamisasteesta ja toiset alhaisemmasta). Komission vuonna 2015 teettämässä tutkimuksessa painotettiin jo yhdenmukaistetun markkinavalvonnan ja täytäntöönpanon valvonnan merkitystä pantaessa REACH-asetusta täytäntöön jäsenvaltioiden tasolla ja katsottiin se yhdenmukaistettujen sisämarkkinoiden toiminnan kannalta kriittiseksi menestystekijäksi. Maaliskuussa 2018 komissio julkaisi arvion REACH-asetuksesta . Arviossa korostettiin tarvetta parantaa täytäntöönpanoa, jotta voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset, saavuttaa REACH-asetuksen tavoitteet ja varmistaa yhdenmukaisuus niiden toimien kanssa, joilla on määrä parantaa ympäristövaatimusten noudattamista ja ympäristöhallintaa. Tässä tarkoituksessa katsottiin keskeiseksi jatkuva raportointi jäsenvaltioiden täytäntöönpanotoimista. REACH-, CLP- ja biosidivalmisteasetusten täytäntöönpanosta Suomessa vastaavat useat eri viranomaiset . Sosiaali- ja terveysministeriö ja ympäristöministeriö vastaavat REACH-, CLP- ja biosidivalmisteasetusten yleisestä hallinnoinnista ja valvonnasta Suomessa. Turvallisuus- ja kemikaalivirasto (Tukes) on nimetty REACH- ja CLP-asetusten toimivaltaiseksi viranomaiseksi ja biosidivalmisteasetuksen (BPR) toimivaltaiseksi viranomaiseksi. Tukes vastaa kaikkien REACH-, CLP- ja BPR-asetusten sisältämien kemikaalien, biosidien ja käsiteltyjen esineiden markkinoille saattamista koskevien säännösten täytäntöönpanosta. Tukes vastaa REACH-, CLP- ja BPR-asetusten kansallisesta neuvontapisteestä. Kaupungeista kestävämpiä Kaupunkiympäristöä koskevassa EU:n politiikassa kannustetaan kaupunkeja ottamaan käyttöön kestävän kaupunkisuunnittelun politiikkoja. Niiden pitäisi sisältää innovatiivisia lähestymistapoja julkiseen kaupunkiliikenteeseen ja liikkuvuuteen, kestäviin rakennuksiin, energiatehokkuuteen ja kaupunkiluonnon monimuotoisuuden säilyttämiseen. Euroopan väestöstä hieman yli 80 prosentin ennustetaan asuvan kaupunkialueilla vuoteen 2050 mennessä. Kaupunkialueet asettavat ympäristölle ja ihmisten terveydelle erityisiä haasteita, mutta ne tarjoavat myös mahdollisuuksia resurssien tehokkaampaan käyttöön. EU kannustaa kuntia vihreämmiksi sellaisten aloitteiden kuin Euroopan vihreä pääkaupunki palkinto , Green Leaf palkinto ja Vihreä kaupunki verkkotyökalu avulla.

Vihreämpien kaupunkien rahoittaminen Suomi on varannut 39,5 miljoonaa euroa tai 5 prosenttia määrärahoistaan Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) puitteissa kaupunkialueiden kestävän kehityksen toimiin tehtäviin investointeihin (osana sen “yhdennettyjä alueellisia investointeja”) lähinnä Suomen kuudessa suurimmassa kaupungissa. Suomi osallistuu Euroopan kaupunkikehitysverkostoon . Verkosto koostuu yli 500 kaupungista kaikkialla EU:ssa. Ne vastaavat yhdennettyjen toimien täytäntöönpanosta kaupunkialueiden kestävää kehitystä koskevien strategioiden pohjalta. Toimia rahoittaa EAKR kaudella 2014–2020. EAKR:n tukemiin verkoston aloitteisiin kuuluu kaupunkialueiden innovatiivisia toimenpiteitä, joilla testataan kaupunkien haasteisiin vastaavia uusia ja testaamattomia ratkaisuja. Kaupunkialueiden innovatiivisten toimenpiteiden EAKR-määrärahat ovat yhteensä 372 miljoonaa euroa kaudella 2014–2020 . Yksi kaupunkialueiden innovatiivisiin toimenpiteisiin liittyvä hanke (CitiCAP, jonka määrärahat ovat 3,8 miljoonaa euroa) on käynnissä Lahdessa. Se koskee kestävää kaupunkiliikennettä. Sen tarkoitus on löytää innostavimmat tavat saada useammat ihmiset kävelemään, pyöräilemään ja käyttämään julkista liikennettä. CitiCAP-hankkeen avulla Lahti kehittää täysin uuden julkisen kannustimen, henkilökohtaisen päästökaupan, jonka se toivoo mullistavan ihmisten osallistumisen ilmastonmuutoksen lieventämiseen. Toinen kaupunkialueiden innovatiivisiin toimenpiteisiin liittyvä hanke (budjetti 3,4 miljoonaa euroa) on käynnissä Lappeenrannassa. Sen teemana on “Urban infra revolution”. Se koskee kiertotalouden materiaaleja ja uudenlaisten menetelmien kehittämistä kierrätettävien ja funktionaalisten rakennustuotteiden tuotantoa varten. Toiveena on, että hankkeen kiertotalouteen ja vähähiilisyyteen perustuva ratkaisu mullistaa kaupunkialueiden rakennustekniikan. Teollisuuden sivuvirtoja hyödynnetään kaupunkirakentamisessa yhdistämällä niitä siten, että lopputuloksena on korkealuokkainen betonin korvaava materiaali. Hiilidioksidipäästöjä vähennetään välttämällä sementin käyttöä ja suosimalla paikallisia materiaalilähteitä. Osallistuminen EU:n kaupunkialoitteisiin ja verkostoihin Suomen kunnat ovat yleisesti mukana EU:n ympäristönsuojelu- ja ilmastonmuutosaloitteissa. Monet Suomen kaupungit, kunnat ja alueet ovat mukana URBACT-aloitteessa, jossa tuetaan kestävää kaupunkikehitystä, osallistumalla viiteen eri temaattiseen verkostoon . Myös EU:n kaupunkiagenda tarjoaa verkoston, jossa hallinnon eri tasot voivat käsitellä kaupunkien kestävyyttä. Helsingin kaupunki on pääkumppani ilmanlaatuun keskittyvässä kumppanuudessa . Kaupunkikehitykseen liittyvästä politiikasta on tulossa Suomessa entistä näkyvämpää. Suurimpia kaupunkeja käytetään järjestelmällisemmin alueiden ja koko maan kasvua edistävinä moottoreina. Suurimmat kaupungit ovat allekirjoittaneet kasvusopimuksia lisätäkseen kilpailukykyään ja taloudellista sietokykyään, parantaakseen maankäyttöä, asumista ja liikennettä ja tullakseen sosiaalisesti kestävämmiksi. Myös useat Horisontti 2020 verkostohankkeet ovat lisänneet suomalaisten kaupunkien kestävyyttä. CIVITAS-hankkeeseen osallistuu kolme kuntaa, jotka edustavat Suomea yhteisessä toimessa puhtaamman ja paremman kaupunkiliikenteen aikaansaamiseksi . Suomalaiset kaupungit osallistuvat myös aktiivisesti sellaisiin aloitteisiin kuin Eurocities ja EU:n kaupunginjohtajien energia- ja ilmastosopimus (johon osallistuu 12 suomalaista kaupunkia). Toukokuuhun 2018 mennessä Helsinki, Joensuu, Lahti, Oulu, Tampere ja Vantaa olivat jo toimittaneet toimintasuunnitelmansa vuodelle 2020, ja niiden tuloksia seurataan parhaillaan. Kolme muuta kaupunkia on esitellyt ilmastoa koskevan toimintasuunnitelmansa ja sitoumuksensa joko vuodelle 2020 tai vuodelle 2030. Näihin kaupunkialoitteisiin ja verkostoihin pitäisi suhtautua myönteisesti ja niitä pitäisi kannustaa, sillä ne parantavat osaltaan kaupunkiympäristöä. Vuonna 2017 Suomen kaupungeissa asuvista kansalaisista 10,3 prosenttia katsoi asuinalueensa kärsivän saasteista, noesta tai muista ympäristöongelmista. Osuus on kasvanut 8,6 prosentista vuonna 2016 ja 10,1 prosentista vuonna 2015. Nämä luvut ovat huomattavasti EU-28:n keskiarvoa alhaisempia (20 prosenttia vuonna 2017 ja 18,9 prosenttia vuonna 2016) ja samalla tasolla Ruotsin ja Tanskan lukujen kanssa . Luonto ja kaupungit Vain kolme prosenttia Suomen Natura 2000 verkostosta sijaitsee toiminnallisilla kaupunkialueilla , mikä on selvästi vähemmän kuin EU:n 15 prosentin keskiarvo (ks. kaavio 19). Kaavio 19: Natura 2000 verkoston osuus toiminnallisilla kaupunkialueilla Kaupunkirakenteen hajautuminen Suomen painotettu kaupunkialueiden leviämisaste oli 0,61 UPU/m2 vuonna 2009 verrattuna Euroopan keskiarvoon (EU-28+4), joka oli 1,64 UPU/m2. Luku kasvoi 3,4 prosenttia vuodesta 2006 vuoteen 2009 . Liikenneruuhkat ja kaupunkiliikenne

Liikenneruuhkat eivät kuulu Suomessa merkittävimpiin ympäristöongelmiin. Monet tässä raportissa käsitellyistä aiheista liittyvät kuitenkin jossain määrin liikenneruuhkiin, erityisesti ilmanlaatu ja melu. Ajoneuvojen kokonaismäärä kasvoi Suomessa 3,3 miljoonaan vuonna 2016, mikä tarkoittaa sitä, että ajoneuvojen määrä tuhatta asukasta kohti kasvoi 580 ajoneuvosta vuonna 2014 jo 604 ajoneuvoon vuonna 2016. Tämä kasvu on kuitenkin johtanut siihen, että keskimääräinen kuljettaja vietti vuosittain pienemmän määrän tunteja liikenneruuhkissa. Tuntimäärä oli 19,9 vuonna 2014 ja 17,9 vuonna 2016. Suomi sijoittui siis selvästi alemmalle tasolle kuin heikoimmin menestynyt EU-maa (eli Yhdistynyt kuningaskunta 45,1 tunnin osuudella) . Maantieliikenteen määrä Suomessa BKT-yksikköä kohden vuonna 2014 oli 310 ajoneuvokilometriä tuhatta Yhdysvaltain dollaria kohden, mikä on enemmän kuin OECD:n Euroopan keskiarvo eli 254 ajoneuvokilometriä tuhatta Yhdysvaltain dollaria kohden . Matkustajaliikenteen liikennemuotojakauma vuonna 2015 osoittaa, että henkilöautojen osuus oli 85 prosenttia maaliikenteen matkustajaliikenteestä (EU-28: 83,4 prosenttia), linja-autojen ja johdinautojen osuus 9,7 prosenttia (EU-28: 9,1 prosenttia) ja junien osuus 5,3 prosenttia (EU-28: 7,6 prosenttia) . Osa II: Toteutuskehys: Täytäntöönpanovälineet 4.Ympäristöverotus, ympäristöä säästävät julkiset hankinnat, ympäristörahoitus ja investoinnit Ympäristöverotus ja ympäristölle haitalliset tuet Taloudelliset kannustimet, verotus ja muut taloudelliset välineet ovat vaikuttavia ja tehokkaita tapoja saavuttaa ympäristöpolitiikan tavoitteita. Kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa rohkaistaan käyttämään niitä. Ympäristölle haitallisia tukia seurataan EU-ohjausjakson ja energiaunionin hallintaprosessin yhteydessä. Suomen ympäristöön liittyvistä veroista saamat tulot ovat edelleen EU:n keskiarvoa suuremmat. Ympäristöverojen osuus oli 2,99 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017 (EU-28:n keskiarvo 2,4 prosenttia), mikä selviää kaaviosta 20, ja energiaverojen osuus oli 1,99 prosenttia suhteessa BKT:hen EU:n keskiarvon ollessa 1,84 prosenttia . Samana vuonna ympäristöverotulojen osuus oli 6,88 prosenttia kaikista vero- ja sosiaaliturvamaksutuloista (enemmän kuin EU-28:n keskiarvo eli 5,97 prosenttia). Verotuksen rakenne osoittaa, että työn verotuksesta saatujen tulojen osuus suhteessa kokonaisverotuloihin oli EU:n keskiarvoa suurempi eli 51,3 prosenttia vuonna 2016, kun taas työhön kohdistuva implisiittinen verotaakka oli 40,7 prosenttia . Kulutusverotus oli edelleen suhteellisen vähäistä (32,7 prosenttia, 15. sija EU-28:ssa), mikä viittaa siihen, että verotaakkaa voitaisiin siirtää työn verotuksesta kulutuksen suuntaan ja erityisesti ympäristöverotusta voitaisiin lisätä. Viime aikoina on kuitenkin korotettu liikennepolttoaineiden veroja, energiasisältöveroa ja lämmityspolttoaineiden hiilidioksidiveroa. Komissio on toistuvasti todennut EU-ohjausjaksolla, että ympäristöverotulot ovat Suomessa nousseet viime vuosina ja kuuluvat EU:n suurimpiin. Vuoden 2018 Suomea koskevassa maaraportissa komissio totesi ympäristöverojen rakenteen muuttuneen: lämmityksestä, voimaloista ja koneista lähtöisin olevasta hiilidioksidista perittävien verojen ja jäteverojen osuudet ovat kasvaneet vähitellen. Raportissa myös ehdotettiin uusien politiikan välineiden, kuten verojen tai maksujen, käyttöönottoa jätteiden syntymisen ehkäisemisen edistämiseksi, uudelleenkäytön ja kierrätyksen taloudellisen kannattavuuden lisäämiseksi ja uudelleen käytettävissä ja kierrätettävissä olevan jätteen ohjaamiseksi pois poltosta (ks. jätehuoltoa koskeva kohta luvussa 1). Kaavio 20: Ympäristöverotulot prosentteina suhteessa BKT:hen vuonna 2017 On myös syytä mainita, että panttijärjestelmä ja pakkausvero katsotaan erittäin onnistuneiksi asianomaisten osapuolten tiiviin yhteistyön ansiosta. Fossiilisten polttoaineiden tukia vähennettiin kuluneen vuosikymmenen aikana, ja ne olivat lähes kadonneet vuonna 2016. Veropoikkeukset sen sijaan lisääntyivät viime vuosina, ja vuonna 2016 niitä oli käytössä muun muassa liikenteessä, vapaa-ajanlennoissa, liikkuvissa työkoneissa, maataloudessa, energiaintensiivisissä yrityksissä ja lämmityksessä käytettävien fossiilisten polttoaineiden kohdalla. Näiden poikkeusten summa oli vuonna 2016 yhteensä 1 600 miljoonaa euroa . Huomattavaa edistystä on saatu aikaan niin kutsutun “dieseldifferentiaalin” (ero dieselin hinnassa suhteessa bensiiniin) pienentämisessä vuoden 2005 jälkeen. Vuonna 2016 bensiini- ja dieselveron välinen ero oli 32 prosenttia, kun se vuonna 2005 oli 84 prosenttia . Bensiinistä ja dieselistä vuonna 2016 peritty valmistevero pysyi vakaana vuoden 2015 veroon verrattuna (0,68 euroa/bensiinilitra ja 0,51 euroa/diesellitra) . Suomessa on käytössä hiilidioksidipohjaisia moottoriajoneuvoveroja. Autojen rekisteröintivero ja vuotuinen käyttövero perustuvat päästöihin. Tieliikenteen polttoaineiden valmisteverot perustuvat energiasisältöön ja hiilidioksidipäästöihin .

Vuonna 2016 oli käytössä kannustimia, joilla edistettiin sellaisten autojen hankkimista, joiden hiilidioksidipäästöt ovat pienemmät. Nämä kannustimet liittyivät vuotuisiin käyttöveroihin ja tukiin sekä tiemaksuihin, ruuhkamaksuihin ja vähäpäästöisiin alueisiin liittyviin maksuihin. Ne liittyivät kuitenkin myös puhtaampien ajoneuvojen hankintaan. Mikään kannustimista ei liittynyt tieinfrastruktuurien ensisijaiseen käyttöön. Suomessa hankittavat uudet ajoneuvot ovat yhtä ympäristöystävällisiä kuin EU:n keskiarvo: niiden keskimääräiset hiilidioksidipäästöt ovat 120 grammaa/kilometri (EU:n keskiarvo oli 118 grammaa vuonna 2016) . Vaihtoehtoisten polttoaineiden käyttö Suomessa myytävissä uusissa henkilöautoissa on lisääntynyt huomattavasti viime vuosina. Vaihtoehtoisia polttoaineita käyttävien uusien henkilöautojen osuus oli vuonna 2016 neljä kertaa niin suuri kuin vuonna 2013. Myös latauspisteiden määrän lisääntyminen ja tuki täysin sähköisten ajoneuvojen hankkimiselle tukevat sähköautojen pääsyä markkinoille.

Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat Ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevalla EU:n politiikalla kannustetaan jäsenvaltioita toteuttamaan lisätoimia, jotta ne voisivat soveltaa ympäristöä säästäviä hankintakriteerejä vähintään 50 prosentissa julkisista tarjouskilpailuista. Euroopan komissio auttaa lisäämään julkisten hankintojen käyttöä strategisena välineenä ympäristönsuojelun tukemisessa. Julkisten hankintojen ostovoima on EU:ssa noin 1,8 biljoonaa euroa (noin 14 prosenttia suhteessa BKT:hen). Merkittävä osa varoista käytetään aloilla, joiden ympäristövaikutukset ovat suuret, kuten rakentamisen tai liikenteen alalla, joten julkisten hankintojen suorittaminen ympäristöä säästävällä tavalla voi auttaa vähentämään merkittävästi julkisten menojen kielteisiä ympäristövaikutuksia ja vahvistamaan kestävien ja innovatiivisten yritysten toimintaa. Komissio on ehdottanut ympäristöä säästävän EU:n julkisen hankinnan kriteereitä . Ympäristöä säästävien julkisten hankintojen kansallinen strategia sisältyy vuonna 2013 tehtyyn valtioneuvoston periaatepäätökseen kestävien ympäristö- ja energiaratkaisujen (cleantech-ratkaisut) edistämisestä julkisissa hankinnoissa. Suomi on asettanut kunnianhimoisia tavoitteita suositusten muodossa keskushallinnolle mutta myös alue- ja paikallishallinnolle. Suomessa on myös asetettu ajan myötä vähitellen kasvavia tavoitteita, ja lopullinen tavoite on suorittaa 100 prosenttia keskustason julkisista hankinnoista ympäristöä säästävällä tavalla . Julkisten rakennusten uudisrakentamisessa Suomi pyrkii lähes nollaenergiarakennuksiin vuoden 2017 jälkeen. Uusien käyttövoimaratkaisujen (esimerkiksi sähkö-, etanoli-, maakaasu- tai hybridikäyttö) osuus on oltava vähintään 30 prosenttia kaikista käytössä olevista ajoneuvoista. Lisäksi julkisissa laitoksissa tarjottavasta ruoasta 10 prosentin on oltava luomua vuoteen 2015 mennessä ja 20 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevat kriteerit laaditaan kansallisella tasolla. Niitä varten on annettu ohjeet ja kriteerit 16 hankinta-alalle, joita ovat esimerkiksi elintarvike- ja cateringpalvelut, ajoneuvot ja liikenne, rakentaminen, energiapalvelut, energiaan liittyvät tuotteet ja tekstiilit (työvaatteet). Ympäristöä säästäviä hankintoja koskevia kriteerejä kehitetään myös huonekaluille, siivouspalveluille, ammattikeittiölaitteille ja painopalveluille. Julkisten hankintojen strategisen käytön tukemiseksi Suomi perusti maaliskuussa 2018 kestävän ja innovatiivisen julkisen hankinnan kansallisen osaamiskeskuksen. Sen keskeisiä palveluita ovat innovatiivisten hankintastrategioiden toteuttaminen, Green Deals sopimusten pilotointi, kansallisen muutosverkoston ylläpitäminen ja kansainvälisten hankintojen ja rahoituksen saamisen mahdollistaminen. Euroopan parlamentin teettämässä tutkimuksessa todetaan, että Suomi on pannut ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevan kansallisen toimintasuunnitelman osittain täytäntöön. Ympäristörahoitus ja investoinnit Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI-rahastojen) säännöissä velvoitetaan jäsenvaltiot edistämään ympäristö- ja ilmastotavoitteita rahoitusstrategioissaan ja ohjelmissaan, jotka koskevat taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta, maaseudun kehittämistä ja meripolitiikkaa. Kestävyyden saavuttaminen tarkoittaa julkisten ja yksityisten rahoituslähteiden mobilisointia. Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI-rahastojen) hyödyntäminen on erittäin tärkeää, jos jäsenvaltiot haluavat saavuttaa ympäristötavoitteensa ja sisällyttää ne muille politiikanaloille. Myös muilla välineillä, kuten Horisontti 2020 ohjelmalla, LIFE-ohjelmalla ja Euroopan strategisten investointien rahastolla , voidaan tukea hyvien käytäntöjen täytäntöönpanoa ja levittämistä. Vuonna 2017 tehdyssä Eurobarometri-tutkimuksessa EU:n kansalaisten ympäristöasenteista 87 prosenttia suomalaisista tuki suurempia EU:n investointeja ympäristönsuojeluun yleensä (EU:n keskiarvo 85 prosenttia). Euroopan rakenne- ja investointirahastot 2014–2020 Suomelle on osoitettu ERI-rahastoista 3,76 miljardia euroa kaudelle 2014–2020 viittä kansallista ja alueellista ohjelmaa varten (ks. kaavio 19). Kun otetaan huomioon tämä EU:n rahoitus ja 4,66 miljardin euron kansallinen rahoitusosuus, Suomen kokonaismäärärahat ovat 8,42 miljardia euroa, joita voidaan investoida muun muassa seuraaville aloille: kilpailukyvyn parantaminen, tutkimuksen ja innovoinnin edistäminen, työpaikkojen luominen, koulutuksen edistäminen sekä vähähiiliseen talouteen siirtyminen ja ympäristönsuojelu. Koheesiopolitiikka Suomi hallinnoi EU:n koheesiopolitiikan puitteissa kaudella 2014–2020 kahta toimenpideohjelmaa (yksi koskee Manner-Suomea ja toinen Ahvenanmaata), jotka saavat rahoitusta Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) ja Euroopan sosiaalirahastosta (ESR). Kaudelle 2014–2020 Suomi on saanut yhteensä noin 1,47 miljardia euroa koheesiopolitiikan rahoitusta, josta

·999,1 miljoonaa euroa kehittyneemmille alueille (kaikki) ·161,3 miljoonaa euroa Euroopan alueelliseen yhteistyöhön ·305,3 miljoonaa euroa pohjoisille harvaan asutuille alueille. Tästä koheesiopolitiikan alaan kuuluvasta rahoituksesta ESR:n osuus on Suomessa vähintään 515 miljoonaa euroa. Tosiasiallinen summa määritetään niiden erityisten haasteiden perusteella, joihin maan on puututtava ESR:n kattamilla aloilla. Kaavio 21: ERI-rahastot 2014–2020 – EU:n määrärahat aiheittain, Suomi (miljardia euroa) EAKR:n rahoitus osoitetaan erityisesti innovointiin ja tutkimukseen, jotka koskevat innovatiivista energiateknologiaa, kuten avomeren energiantuotantoa ja energiatehokkuutta, älykkäitä rakennuksia, puurakennusteknologiaa, mallien ja prosessien kehittämistä ja pilottihankkeita. EAKR:n rahoitus keskitetään uusiin, vähähiilisiin tuotteisiin ja palveluihin, jotka myös saadaan markkinoille kaupunkien vähähiilistä kehitystä koskevien strategioiden avulla. Pk-yritykset parantavat energiatehokkuuttaan uusien energiatehokkaiden innovaatioiden ja kestävää kasvua tukevien investointien avulla. Tämä avaa erityisesti mahdollisuuksia uudentyyppisille energiapalveluille, edistää liiketoimintaa maaseutualueilla ja auttaa löytämään ratkaisuja hajautettuun energiantuotantoon. The shift to a low-carbon economy is a high priority for ERDF in Finland: instead of allocating 20 % to this thematic objective (the regulatory requirement), Finland has allocated 25 %. Maaseudun kehittäminen Manner-Suomen maaseudun kehittämisen ohjelmassa hahmotellaan Suomen painopisteet noin 5,7 miljardin euron julkisten määrärahojen käyttämisessä. Tästä paketista 28 prosenttia käytetään maatalouden ympäristö- ja ilmastotoimenpiteisiin (1,6 miljardia euroa), ja muut ympäristöalan toimenpiteet, kuten luonnonmukainen maatalous, saavat noin 6 prosenttia koko paketista (333 miljoonaa euroa). Suomi on esimerkiksi viime aikoina keskittynyt Suomessa jo esiintyvien tuholaisten aiheuttamien laajojen metsätuhojen ehkäisemiseen tarjotakseen korvauksia metsänhoito- ja metsätalousalalle. Tarkoitus on auttaa säilyttämään/ennallistamaan metsäekosysteemejä ja luonnon monimuotoisuutta tai perinteistä maisemaa selkärangattomien, sienten, bakteerien tai virusten aiheuttamien, puiden kasvuun tai laatuun Suomen metsissä kohdistuneiden tuhojen tai heikentymisen jälkeen. Tässä ohjelmassa keskitytään tukemaan biologisten torjunta-aineiden ja muiden kuin kemiallisten, vahvempien korvaavien aineiden käyttöä. Euroopan meri- ja kalatalousrahasto Suomen merenkulku-, kalastus- ja vesiviljelyalojen investointipaketin määrärahat ovat yhteensä 140,9 miljoonaa euroa, mistä 74,4 miljoonaa euroa on EU:n varoja. Suomen kestävän kalastuksen toimenpideohjelmalla edistetään ympäristön kannalta kestävää, resurssitehokasta, innovatiivista, kilpailukykyistä ja tietämykseen perustuvaa kalastusta. Ohjelma sisältää toimenpiteitä ja investointeja, jotka edistävät kannattavaa toimintaa, lisäävät kalan kysyntää, tehostavat logistiikkaa, parantavat pyydysten valikoivuutta, lähestyvät merialueiden suunnittelua kalastuksen näkökulmasta ja parantavat kalastusalan julkisuuskuvaa edistämällä vuoropuhelua ja konfliktinhallintaa. Yhteistyössä sidosryhmien kanssa käynnistetään monivuotisia innovointiohjelmia, jotka koskevat kestävää kalastusta ja kalastusympäristön ennallistamista. Yhteistyön avulla teollisuus, hallintovirkamiehet, tutkijat ja ympäristöasiantuntijat kehittävät menetelmiä kalastajien auttamiseksi, jotta he voivat sopeutua toimimaan esimerkiksi lähellä suojeltua hyljepopulaatiota. Vesiviljelyn osalta EMKR:n tuki kohdistetaan investointeihin, jotka edistävät alan kestävää kasvua ja uudistamista ja kannustavat monipuolistamaan tuotantoa ja vähentämään ympäristövaikutusta. Monivuotisessa tutkimus- ja kehittämisohjelmassa toimitaan yhteistyössä sidosryhmien kanssa. Kansainvälistä yhteistyötä vahvistetaan Itämeren alueella ja Pohjoismaiden kanssa. Verkkojen Eurooppa väline Verkkojen Eurooppa väline on EU:n keskeinen rahoitusväline, joka on kehitetty nimenomaan investointien suuntaamiseksi EU:n liikenne-, energia- ja digitaali-infrastruktuuriin, jotta voidaan puuttua havaittuihin puuttuviin yhteyksiin ja pullonkauloihin ja edistää kestävyyttä. Vuoden 2017 loppuun mennessä Suomi oli allekirjoittanut164 miljoonan euron arvosta sopimuksia, jotka koskevat Verkkojen Eurooppa välineen liikennehankkeita. Horisontti 2020

Suomi on saanut Horisontti 2020 ohjelman rahoitusta ohjelman käynnistymisestä eli vuodesta 2014. Tammikuusta 2019 alkaen 584 osallistujalle on myönnetty enintään 233,8 miljoonan euron määrärahat hankkeisiin, jotka kuuluvat yhteiskunnalliset haasteet työohjelmiin ja joissa käsitellään ympäristökysymyksiä. , Edellä mainittujen työohjelmien lisäksi ilmastoon ja luonnon monimuotoisuuteen kohdistetaan määrärahoja koko Horisontti 2020 ohjelman puitteissa. Horisontti 2020 työohjelmista annettiin Suomelle rahoitusta joulukuuhun 2018 mennessä ilmastotoimiin 244 miljoonaa euroa (28,2 prosenttia Suomen Horisontti 2020 kokonaismäärärahoista) ja luonnon monimuotoisuuteen liittyviin toimiin 40 miljoonaa euroa (4,7 prosenttia Suomen Horisontti 2020 määrärahoista) . LIFE-ohjelma LIFE-ohjelma on EU:n ympäristö- ja ilmastotoimien rahoitusväline. Siitä lähtien, kun LIFE-ohjelma käynnistettiin vuonna 1992, Suomessa on yhteisrahoitettu 141 hanketta . Yhteensä niihin on investoitu 268 miljoonaa euroa, mistä 124 miljoonaa euroa on EU-rahoitusta. Näistä hankkeista 89:ssä keskityttiin ympäristöalan innovointiin, 51:ssä luonnonsuojeluun ja yhdessä tiedottamiseen ja viestintään. Kaudelle 2014–2017 EU osoitti suomalaisiin hankkeisiin 10 miljoonan euron rahoituksen . Yksi näistä hankkeista on LIFE EconomisE. Siinä pyritään hyödyntämään investointipotentiaalia kestävää, vähähiilistä rakennuskantaa varten, ja EU:n rahoitusosuus on yli 500 000 euroa .

Euroopan investointipankki EIP:n lainojen summa oli Suomessa 7,1 miljardia euroa vuosina 2013–2017. Pelkästään vuonna 2018 EIP-ryhmä lainasi suomalaisille yrityksille ja julkisille elimille yli 1,9 miljardia euroa, mikä käy ilmi kaaviosta 22. Tästä summasta 649 miljoonaa euroa (34 prosenttia) investoitiin suoraan ympäristöön liittyviin hankkeisiin. Kaavio 22: EIP:n lainat Suomelle vuonna 2018 Euroopan strategisten investointien rahasto Euroopan strategisten investointien rahasto (ESIR) on aloite EU:n tämänhetkisen investointivajeen korjaamiseksi. Tammikuuhun 2019 mennessä ESIR oli mobilisoinut Suomessa yli 2 miljardia euroa, ja näiden varojen avulla aikaan saatujen investointien odotetaan olevan yli 7,9 miljardia euroa . Vihreän infrastruktuurin rahoitus tulee luonnon monimuotoisuuden suojelun yleisestä rahoituskehyksestä. Tämä sisältää nimenomaan luonnonsuojeluun osoitetun rahoituksen ja eri aloihin (muun muassa maatalous, metsätalous ja kalastus) kuuluvan rahoituksen. Kuten kaikissa EU-maissa, rahoitus on yhdistelmä EU-lähteistä (esimerkiksi yhteiseen maatalouspolitiikkaan kuuluvat maaseudun kehittämisohjelmien toimenpiteet) ja kansallisista lähteistä saatuja varoja. Kansallinen ympäristörahoitus Suomi käytti ympäristönsuojeluun 499 miljoonaa euroa vuonna 2016, saman summan kuin vuonna 2015. Näistä maksuista 15 prosenttia osoitettiin jätehuoltoon (EU:n keskiarvo 49,7 prosenttia). Pilaantumisen torjuntaan osoitettiin 175 miljoonaa euroa (35 prosenttia kokonaismäärärahoista). Suomen ympäristökuluista 14 prosenttia osoitettiin luonnon monimuotoisuuden ja maiseman suojelemiseen (70 miljoonaa euroa) . Vuosina 2012–2016 julkisyhteisöjen ympäristönsuojeluun osoittama rahoitus oli 2,54 miljardia euroa . Kuten raportissa on useaan kertaan mainittu, yksi Suomen haasteista on sen varmistaminen, että ympäristörahoitus pysyy asianmukaisella tasolla. Luonnonsuojelun rahoitusvajeet viivyttävät EU:n ympäristölainsäädännön ja politiikan asianmukaista täytäntöönpanoa. Siksi taloudellisten resurssien takaaminen täytäntöönpanovajeen korjaamiseksi pitäisi katsoa yhdeksi Suomen ensisijaisista tavoitteista. Ensisijaiset toimet vuonna 2019 ·Hyödynnetään Natura 2000 ohjelman rahoitusmahdollisuudet seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen puitteissa, muun muassa suhteessa suojeltavien lajien mahdollisesti aiheuttamien vahinkojen ehkäisytoimenpiteisiin.



5.Ympäristöhallinnon vahvistaminen

Tiedottaminen, yleisön osallistuminen ja oikeussuojan saatavuus Kansalaiset voivat suojella ympäristöä tehokkaammin, jos he voivat luottaa Århusin yleissopimuksen kolmeen pilariin: i) tiedon saanti ii) yleisön osallistuminen päätöksentekoon and iii) muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa. Viranomaisille, yleisölle ja yrityksille on erittäin tärkeää, että ympäristötiedon jakaminen on tehokasta ja toimivaa . Yleisön osallistumisen avulla viranomaiset voivat tehdä päätöksiä, joissa yleisön huolenaiheet otetaan huomioon. Mahdollisuus käyttää oikeussuojakeinoja muodostuu takeista, joiden ansiosta kansalaiset ja kansalaisjärjestöt voivat käyttää kansallisia tuomio