Muutettu ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamisesta ja elintarvikkeiden turvallisuutta koskevista menettelyistä (komission EY:n perustamissopimuksen 250 (2) artiklan nojalla esittämä) /* KOM/2001/0475 lopull. - COD 2000/0286 */



Virallinen lehti nro 304 E , 30/10/2001 s. 0273 - 0326



Muutettu ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamisesta ja elintarvikkeiden turvallisuutta koskevista menettelyistä - (komission EY:n perustamissopimuksen 250 (2) artiklan nojalla esittämä) PERUSTELUT 1. Menettely - Komission ehdotus hyväksyttiin: 8. marraskuuta 2000 [1] [1] KOM(2000) 716 lopullinen, 8.11.2000. - Talous- ja sosiaalikomitean lausunto: 29. maaliskuuta 2001 [2] [2] EYVL C 155, 29.5.2001, s. 32. - Alueiden komitean lausunto: 13. kesäkuuta 2001 [3] [3] 13.6.2001, ei vielä julkaistu EYVL:ssä. - Euroopan parlamentin lausunto ensimmäisessä käsittelyssä: 12. kesäkuuta 2001 [4] [4] A5-0198/2001 lopullinen, 12.6.2001. - Neuvoston poliittinen sopimus: 28. kesäkuuta 2001 (yksimielisesti mutta ilman komission tukea) 2. Neuvoston poliittinen sopimus Tärkeimmät komission hyväksymät muutokset I ja II luku: Yleinen elintarvikelainsäädäntö Alkuperäisen ehdotuksen I ja II luvun pääpyrkimys on säilytetty ennallaan, vaikka tekstin järjestystä on muutettu huomattavasti. Joidenkin artiklojen järjestystä on muutettu loogisemmaksi niin, että periaatteet on erotettu vaatimuksista. Määritelmiä, erityisesti elintarvikkeen, elintarvikelainsäädännön, jäljitettävyyden ja alkutuotannon määritelmiä, on selvennetty. Tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheiden määritelmää on muutettu huomattavasti, jotta nämä vaiheet kattavan II luvun soveltamisala olisi selkeämpi. Mukaan on lisätty lopullisen kuluttajan määritelmä ja virallisen valvonnan määritelmä on poistettu, koska se on tarkoitus sisällyttää nimenomaisesti valvontaa koskevaan säädökseen. Muutettu 4 artikla sisältää nyt velvoitteen mukauttaa voimassa olevat elintarvikelainsäädännön periaatteet ja menettelyt tiettyyn päivämäärään mennessä. Alkuperäisessä ehdotuksessa tästä säädettiin 64 artiklassa, joka on nyt poistettu. Nämä uudet järjestelyt eri artiklojen soveltamiseksi on suunniteltu neuvoston ja komission oikeudellisten yksiköiden yhteisymmärryksessä. Asetuksen 5 artikla on periaatteessa sama, joskin elintarvikekaupan rehellisten menettelytapojen korostusta on hieman muutettu. 6 artiklan jälkeisen tekstin järjestystä on muutettu huomattavasti. 6-10 artikla vastaavat alkuperäisen ehdotuksen sisältöä. Elintarvikkeiden tuontia ja vientiä koskevaa painotusta on muutettu hiukan 11 ja 12 artiklassa. Merkittävää on, että elintarvikkeita, jotka voivat olla haitallisia terveydelle, tai rehuja, jotka eivät ole turvallisia, ei saa viedä yhteisöstä. Artiklat, jotka koskevat vaatimuksia elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuudesta (14 ja 15), vastaavat nyt paremmin yleisestä tuoteturvallisuudesta annettua direktiiviä, koska niihin on lisätty kohta, jonka nojalla tuotteiden markkinoille saattamista voidaan rajoittaa tai ne voidaan poistaa markkinoilta, jos on aihetta epäillä, että ne eivät ole turvallisia vaikka ovatkin elintarvikelainsäädännön vaatimusten mukaisia. 19 ja 20 artiklaan on lisätty vaatimus, jonka mukaan elintarvike- ja rehuyritysten on annettava työntekijöille mahdollisuus tehdä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa riskien ehkäisemiseksi, vähentämiseksi tai välttämiseksi. III luku: Euroopan elintarvikeviranomainen 22 artiklaa (Elintarvikeviranomaisen toiminta-ajatus) on muutettu sen varmistamiseksi, että elintarvikeviranomaisen toiminta-ajatuksen laajuudesta huolimatta pääpainona on elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuus. Tämän vuoksi elintarvikeviranomaisen toiminta-ajatus sellaisten eläinten terveyttä ja hyvinvointia sekä kasvien terveyttä koskevien asioiden osalta, jotka eivät liity elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuteen, on rajattu nyt tieteellisten lausuntojen antamiseen. Ravitsemuksen osalta soveltamisala on säilytetty ennallaan, mutta yhteisön terveysohjelmiin liittyvää ravitsemuksellisista kysymyksistä tiedottamista koskevaa sanamuotoa on muutettu hiukan. 22 artiklan 5 kohdan uudella muotoilulla korostetaan, että yhteistyö elintarvikeviranomaisen, komission ja jäsenvaltioiden välillä on tarpeen johdonmukaisuuden varmistamiseksi riskinarvioinnin, riskinhallinnan ja riskeistä tiedottamisen välillä. Nopean hälytyksen tietojärjestelmän hallinnoiminen pysyy komission tehtävänä (tämä tehtävä on poistettu 22 ja 23 artiklasta ja muotoiltu uudelleen 35 ja 50 artiklassa). Elintarvikeviranomaisesta tulee kuitenkin tämän verkoston jäsen. Neuvoa-antavan ryhmän asemaa (27 artikla) on täsmennetty kattavammin, koska tämä elintarvikeviranomaisen elin hoitaa yhteydet jäsenvaltioiden vastaaviin elimiin. Niitä edellytyksiä, joiden mukaan elintarvikeviranomaiselta voidaan pyytää tieteellistä lausuntoa, on täydennetty, ja tilanteita, joissa pyyntöön voidaan tehdä muutoksia tai siitä voidaan kieltäytyä, on täsmennetty (29 artikla). Useita uusia avoimuutta koskevia säännöksiä on lisätty erityisesti 32, 36 ja 38 artiklaan. IV luku (Nopea hälytysjärjestelmä, kriisinhallinta ja hätätilanteet) Tätä lukua on muutettu nopean hälytysjärjestelmän osalta (ks. edellä), hätätilanteita koskevan menettelyn ulottamiseksi rehuihin (53 ja 54 artikla) ja sen saattamiseksi vastaamaan rehujen virallisesta valvonnasta annettua direktiiviä [5]. [5] Annettu 19.6.2001, ei vielä julkaistu EYVL:ssä. V luku - Menettelyt ja loppusäännökset Merkittäviä muutoksia on vain sijoituspaikkaa koskevan artiklan poistaminen, mitä komissio ei hyväksynyt, ja alkuperäisen ehdotuksen 64 artiklassa olleen säännöksen siirtäminen 4 artiklaan. Elintarvikeviranomaisen toiminnan aloituspäivämääräksi neuvosto on vahvistanut 1. tammikuuta 2002. Muutokset, joita komissio ei hyväksynyt Neuvosto saavutti asiasta yksimielisen poliittisen sopimuksen 28. kesäkuuta 2001. Komissio ei voinut kuitenkaan antaa tukeaan tälle sopimukselle lähinnä johtokunnan kokoonpanoa koskevan kantansa vuoksi, joka eroaa neuvoston näkemyksestä. Lisäksi elintarvikeviranomaisen sijoituspaikan vahvistamismenettelyä koskeva artikla poistettiin, eikä neuvosto ottanut huomioon kaikkia komission Euroopan parlamentin käsittelyssä hyväksymiä muutoksia. Komissio ei hyväksy neuvoston 11, 12 ja 14-20 artiklan soveltamiseksi ehdottamaa päivämäärää - tammikuuta 2005 - vaan haluaisi, että näitä artikloja sovellettaisiin jo tammikuusta 2004. 3. Kommentit Euroopan parlamentin (ensimmäisessä käsittelyssä) hyväksymiin tarkistuksiin Euroopan parlamentti teki ehdotukseen 189 tarkistusta. Komissio hyväksyi niistä kokonaan 43, osittain tai periaatteessa 55, mutta ei voinut hyväksyä 88:aa tarkistusta. (Tarkistuksia oli lopulta 186, koska joitakin niistä yhdistettiin.) Tämän ehdotuksen oikeusperusta, jonka nojalla Euroopan parlamentti on täysimääräisesti mukana yhteispäätösmenettelyssä, on saanut neuvoston täyden tuen. Näin ollen komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 4 ja 209 muuttamatta tai laajentamatta ehdotuksen oikeusperustaa. I ja II luku Tarkistuksia 12 ja 81, joissa viitataan elintarvikehygieniaan, ei hyväksytty tässä laaja-alaisessa yhteydessä, joka kattaa pelkän hygienian lisäksi vieraat aineet, lisäaineet, elintarvikkeihin kosketuksissa olevat materiaalit ja paljon muuta. Samoin tarkistukset 59 ja 72 olivat liian yksityiskohtaisia tähän laaja-alaiseen yhteyteen. Komissio ei hyväksynyt pk-yrityksille annettavia myönnytyksiä koskevaa tarkistusta 202, koska kuluttajien suojan olisi oltava samaa tasoa yritysten koosta tai tyypistä riippumatta. Komissio ei voinut hyväksyä myöskään tarkistuksia 26, 40 ja 50, joilla olisi laajennettu asetuksen soveltamisalaa elintarvikkeiden laatuun, sillä tämä asetus ei ole oikea säädös siihen tarkoitukseen ja koska kyseistä asiaa käsitellään toisaalla. Useita johdanto-osan kappaleisiin liittyviä tarkistuksia (3, 6, 7 ja 8) hyväksyttiin kokonaan, koska ne vastaavat tämän ehdotuksen perusajatusta koko elintarvikeketjun kattamisesta. Asetuksen soveltamisala kattaa harhaanjohtavat ja vilpilliset käytännöt mutta ei kauppiaiden välisiä taloudellisia petoksia. Näin ollen tarkistus 49 hyväksyttiin vain osittain. Elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat vaatimukset on pidetty erillään muista kuluttajien eduista. Tämän vuoksi tarkistus 57 hyväksyttiin vain osittain/periaatteessa, eikä sitä otettu huomioon kuluttajien etuja koskevassa 8 artiklassa vaan 14 artiklassa, joka kattaa vaatimukset elintarvikkeiden turvallisuudesta. Tarkistuksia 28, 29, 32, 33, 34, 36, 37, 39, 41, 43, 44 ja 46, jotka koskevat ehdotuksessa käytettyjä määritelmiä, ei hyväksytty. Näiden tarkistusten ongelmana on se, että ne joko heikentäisivät ehdotuksen laaja-alaista luonnetta, olisivat turhia tai epätarkkoja termin käytön suhteen tai ehdotettu muutos sisältyy jo johonkin toiseen määritelmään tai saattaisi aiheuttaa epäselvyyttä. Esimerkiksi tarkistuksen 28 viittaus ravintolisiin on turha, koska ne kuuluvat jo ehdotuksessa olevaan elintarvikkeiden määritelmään. Tässä ehdotuksessa ei ole tarkoituksenmukaista puuttua lääkkeiden ja elintarvikkeiden väliseen yhteyteen, koska se on määritelty jo lääkkeitä koskevassa direktiivissä, joten tarkistusta 29 ei hyväksytä. Käsite 'ainesosa' ei ole enää mukana ehdotuksessa, joten tarkistusta 33 ei ole tarpeen ottaa huomioon. Vähittäiskauppaa koskevat tarkistukset 36 ja 37 eivät ole paikallaan tässä yhteydessä, vaan sopivat pikemmin rajatumpaa alaa koskevaan tekstiin kuten tarkistus 51 elintarvikelainsäädännön tavoitteista. Virallisen valvonnan määritelmä on poistettu ja se sisällytetään rajatumpaan valvontaa koskevaan komission ehdotukseen, minkä vuoksi tarkistusta 39 ei hyväksytä. Tarkistuksesta 38 voidaan hyväksyä jakelua koskeva osa mutta ei liikkeeseen laskemista koskevaa osaa. Tarkistus 45, joka koskee muutosta alkutuotannon määritelmään, voidaan hyväksyä mutta sen sanamuotoa on hieman muutettu. Tarkistus 30 lopullisen kuluttajan määritelmästä on hyväksytty sellaisenaan. Tarkistus 35, jossa selvennetään rehuyrityksen määritelmää, on hyväksytty osittain. Joitakin tämän tarkistuksen yksityiskohtia käsitellään kuitenkin johdanto-osan 13 kappaleessa. Tuotanto- jalostus- ja jakeluvaiheiden määritelmää koskeva tarkistus 42 selkiyttää huomattavasti II luvun soveltamisalaa. Useat tarkistukset voisivat haitata yhteisön kykyä neuvotella Codex Alimentarius -komissiossa, tai niitä ei voida sovittaa yhteen yhteisön aiemmin tekemien kansainvälisten sopimusten kanssa. Tämä koskee erityisesti tarkistuksia, joissa yritetään muotoilla uudelleen kansainvälisesti hyväksyttyjä määritelmiä, joiden hyväksymiseksi yhteisö on ponnistellut kovasti (esimerkiksi riskinhallintaa koskeva tarkistus 40), tai joissa esitetyt muutokset eivät vastaa komission tiedonantoa ennalta varautumisen periaatteesta sellaisena kuin neuvosto ja parlamentti ovat sitä tukeneet. Esimerkiksi tarkistuksessa 53 yritetään muotoilla uudelleen asia, josta määrätään jo WTO-sopimuksissa sellaisten tilanteiden osalta, joissa täydellinen riskinarviointi on aiheellinen. Tarkistusta 54, jolla velvoitettaisiin yhteisö hyväksymään muut kansainvälisesti sovitut lailliset tekijät, ei voida hyväksyä, koska tällaisia tekijöitä ei tällä hetkellä ole. Myöskään tarkistusta 52 ei voida hyväksyä, koska se vaikuttaisi yhteisön kansainvälisiin sitoumuksiin ja on WTO-sopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvoitteiden vastainen. Tarkistuksen 84 ajatus on hyväksyttävissä, mutta asia sisältyy jo 5 artiklaan. Ennalta varautumisen periaatetta koskevat tarkistukset 55 ja 56 aiheuttavat samanlaisia huolia. Tarkistusta 55 ei voida hyväksyä, koska on tarkoituksenmukaista säilyttää tietty harkinnanvara ilman pakollista vaatimusta toimenpiteiden toteuttamisesta. Tämä on tyydyttävä riskinhallintatoimi, joka sisältyi myös parlamentin ja neuvoston tukemaan komission tiedonantoon, ja näin ollen tarkistus on ristiriidassa aiemmin hyväksyttyjen kantojen kanssa. Monet tarkistuksen 56 kohdista heijastavat näitä kantoja, mutta teksti on liian yksityiskohtainen, mikä voisi aiheuttaa ongelmia oikeudellisesti sitovassa asetuksessa. Tarkistusta 63, jossa vaaditaan elintarvikkeiden valvontaan ja seurantaan liittyvän työn pitämistä luottamuksellisena, ei voida hyväksyä. Mahdollisesti tarpeelliseksi katsottavasta luottamuksellisuudesta säädetään lähitulevaisuudessa ehdotettavassa laaja-alaisessa, valvontaa koskevassa säädöksessä. Tarkistus 8, joka koskee periaatteen soveltamista syrjimättä kaikkiin elintarvikkeisiin niiden alkuperästä riippumatta, voidaan hyväksyä periaatteessa. Useat muut elintarvikelainsäädäntöä yleensä koskevat tarkistukset ovat periaatteessa hyväksyttäviä, ja ne on mukautettu yleisiin periaatteisiin ja tekstin suuntaukseen. Tarkistuksesta 61 hyväksytään alkuosa, jolla täsmennetään rehuyritysten oikeudellisia vastuita. Tarkistuksesta 69 voidaan hyväksyä vain viittaus kuljetukseen, jota käsitellään 3 artiklassa tarkennetussa tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheiden määritelmässä. Tarkistuksissa 80 ja 178 esitetty ajatus vaarallisten elintarvikkeiden viennin kieltämisestä on sisällytetty tähän muutettuun ehdotukseen periaatteessa. Sama ajatus sisältyy myös tarkistukseen 82, mutta sitä osaa tarkistuksesta, jossa viitataan elintarvikkeiden palauttamiseen toimittajalle, ei hyväksytä, koska tuonnin ja viennin käsitteiden oikeudellinen merkitys hämärtyisi. Tarkistukset 64, 65, 66, 70, 71 ja 79 voitiin hyväksyä kokonaisuudessaan, koska ne olivat yhdenmukaisia ehdotuksen kanssa ja toivat siihen hyödyllisiä lisäyksiä muun muassa laajentamalla soveltamisalaa rehuihin (tarkistus 79). Tarkistuksia 74 ja 77 ei voida hyväksyä, koska ne liittyvät muussa yhteisön lainsäädännössä annettuihin vastuuta koskeviin säännöksiin. Tämä ehdotus on annettu nimenomaan rajoittamatta vastuulainsäädännön soveltamista. Tarkistukset 70 ja 75 voidaan hyväksyä periaatteessa, ja ne sisältyvät 18 ja 19 artiklaan tehtyihin muutoksiin. Tarkistuksia 48 ja 189 ei voida hyväksyä, sillä ne eivät ole tarkoituksenmukaisia ehdotuksen eri osien soveltamispäivämäärän kannalta. Tarkistuksen 185 osalta voidaan todeta, ettei olisi mahdollista laatia kertomusta elintarvikelainsäädännön periaatteiden soveltamisesta, koska niillä ei ole vaikutusta vielä pitkään aikaan. Tarkistus 47 voidaan hyväksyä periaatteessa, ja asetuksen II luvussa olevaa tuotannon ja jakelun asemaa koskevaa määritelmää on laajennettu sitä vastaavasti. Samoin periaatteessa voidaan hyväksyä avoimuutta koskeva tarkistus 207, mutta sen sanamuoto on yhdenmukaistettu toissijaisuutta ja suhteellisuutta koskevan Amsterdamin sopimuksen pöytäkirjan kanssa. Useita muitakin tarkistuksia on hyväksytty periaatteessa, mutta ne on saatettu ehdotuksen yleisten periaatteiden ja suuntauksen mukaisiksi. Näitä ovat tarkistukset 2, 5, 10, 16, 27, 35, 42, 60 ja 62. Tarkistuksen 67 alkuosa on otettu huomioon johdanto-osan 18 kappaleessa ja jälkiosasta on tehty yksi 14 artiklan kohta. III luku Johdanto-osan kappaleisiin liittyvät tarkistukset 14, 16, 20, 22 ja 25 on sisällytetty muutettuun ehdotukseen. Tarkistuksessa 19 sekä johdanto-osan kappaleeseen liittyvässä tarkistuksen 20 osassa käytetään sanaa 'virallinen', minkä vuoksi näitä tarkistuksia ei voida hyväksyä, sillä sanamuoto ei vastaa asianomaista artiklaa. Myös tarkistus 13 liittyy johdanto-osan kappaleeseen eikä sitäkään voida hyväksyä, koska tieteellisen lausunnon pyytäminen lainsäädäntöprosessin kuluessa olisi rajattava perusteltuihin tapauksiin, kuten uuteen tieteelliseen tietoon, toistuvien samaa aihetta koskevien lausuntopyyntöjen välttämiseksi. Elintarvikeviranomaisen toiminta-alaa koskeva tarkistus 87 sekä siihen liittyvät tarkistukset 88 ja 187 eivät ole hyväksyttävissä, koska niillä toiminta-alaa rajoitettaisiin aloihin, joilla tiedetään olevan vaikutusta elintarvikkeiden turvallisuuteen. Laaja toiminta-ala on tarpeen, jotta ei toistettaisi samaa virhettä kuin BSE-taudin yhteydessä, jonka ihmisille aiheuttamaa riskiä ei ymmärretty ajoissa. Tarkistus 86, jossa tehdään selväksi, että elintarvikeviranomaisen ensisijainen toiminta-ajatus on elintarvikkeiden turvallisuudesta huolehtiminen, voidaan kuitenkin hyväksyä. Tarkistusta 1, jossa ehdotetaan sanan 'turvallisuus' lisäämistä elintarvikeviranomaisen nimeen, ei voida hyväksyä, koska se voisi kaventaa elintarvikeviranomaisen toiminta-alaa. Tarkistus 91 ei ole hyväksyttävissä. Elintarvikeviranomainen voi antaa tieteellisiä lausuntoja Euroopan parlamentin pyynnöstä 29 artiklan mukaisesti, mutta se heikentäisi toiminta-ajatustaan ja saattaisi tehdä päällekkäistä työtä muiden elinten kanssa, jos se antaisi Euroopan parlamentille jatkuvaa tieteellistä tukea. Tarkistus 90 on otettu huomioon 23 artiklan a kohdassa, koska parlamentti on yhteisön toimielin, ja erityisesti 29 artiklan 1 kohdassa. Komissio katsoo, että sen pitäisi säilyttää täysi vastuu nopean hälytysjärjestelmän toiminnasta, jolloin elintarvikeviranomainen olisi verkoston jäsen. Näin ollen tarkistuksia 15, 89, 94, 158, 159, 161, 162, 163 ja 169 ei voida hyväksyä. Tarkistukset 160, 164 ja 166 on hyväksytty ja sisällytetty ehdotukseen, koska ne vastasivat sitä ajatusta, että komissio hallinnoi kyseistä verkostoa. Tarkistus 131 sisältyy 35 artiklaan, koska artiklan alkuperäistä sanamuotoa on muutettu. Tarkistuksissa 17, 18 ja 213 tuetaan sellaista johtokuntaa, jonka jäsenet valittaisiin avoimella menettelyllä ja joilla olisi käytännön kokemusta maataloudesta, elintarviketeollisuudesta, pienyrityksistä ja kuluttajajärjestöistä. Näitä tarkistuksia ei voida hyväksyä. Komission päätavoite on edelleen suppea ja toimiva johtokunta, joka vaikuttaa jäsenistönsä tasapainon (4 neuvoston, 4 Euroopan parlamentin, 4 komission sekä 4 teollisuuden ja kuluttajien edustajaa) ansiosta riippumattomalta mutta joka on kuitenkin vastuuvelvollinen yhteisön toimielimille. Näin ollen komission alkuperäinen ehdotus on säilytetty. Johtokunnan kokoonpanoa koskevaa tarkistusta 102 ei voida hyväksyä, koska sillä poistettaisiin mahdollisuus varajäseniin. Myöskään tarkistusta 143 ei voida hyväksyä. Sen mukaan johtokunnan kokoukset olisivat julkisia, mutta johtokunnan on saatava päättää tästä itse. Tarkistukset 103 (työohjelman yhteensopivuus Euroopan unionin painopisteiden kanssa komission painopisteiden sijasta) ja 105 (johtokunnan sisäisten sääntöjen julkisuus) ovat hyväksyttävissä kuten myös tarkistus 106, jolla tiedekomitean puheenjohtajalle annetaan mahdollisuus osallistua johtokunnan kokouksiin tämän kutsusta. Nämä tarkistukset on sisällytetty 25 artiklaan. Tarkistukset 107 ja 220 koskevat toiminnanjohtajan avointa nimittämismenettelyä johtokunnassa ja parlamentin kuulemista asiasta, ja ne voidaan hyväksyä periaatteessa ja ne on sisällytetty muutetun ehdotuksen 26 artiklaan. Johtokunnan valitsema ehdokas nimitetään Euroopan parlamentin kuulemisen jälkeen. Periaatteessa hyväksytty tarkistus 108 toiminnanjohtajan laatimasta työohjelmasta sisältyy 26 artiklan 2 kohdan h alakohtaan ja 27 artiklan 3 kohtaan. Tarkistus 109 yhteyksien luomisesta ja ylläpitämisestä toiminnanjohtajan ja Euroopan parlamentin välillä sisältyy myös 26 artiklan 2 kohdan h alakohtaan. Tarkistuksen 109 ottaminen huomioon kattaa myös tarkistuksen 111 loppuosan vuoropuhelusta Euroopan parlamentin kanssa. Lisäksi on otettu huomioon useita sellaisia tarkistuksia, jotka olivat lähinnä toimituksellisia tai koskivat säännösten siirtämistä artiklasta tai kohdasta toiseen. Tällaisia olivat tarkistukset 104, 110, 111, 127 ja 128. Neuvoa-antavan ryhmän asemaa tietojen vaihdon ja tietämyksen keräämisen mekanismina koskeva tarkistus 112 on sisällytetty 27 artiklaan. Tarkistus 114 on otettu mukaan, koska neuvoa-antavan ryhmän kokouksiin voidaan kutsua Euroopan parlamentin ja muiden olennaisten elinten edustajia. Tarkistus 113 on hyväksyttävissä, mutta neuvoa-antavaa ryhmää ei pidä velvoittaa kokoontumaan kuudesti vuodessa, joten tätä osaa tarkistuksesta ei ole otettu 27 artiklaan. Tarkistus 115 mahdollisuudesta järjestää tiedekomitean ja pysyvien tiedelautakuntien julkisia kuulemisia on sisällytetty 28 artiklan 9 kohtaan. Tarkistusta 118 ei voida hyväksyä, koska sillä poistettaisiin elintarvikeviranomaisen mahdollisuus evätä tai muuttaa tieteellisiä lausuntoja koskevia pyyntöjä. Tällainen joustavuus on kuitenkin ensiarvoisen tärkeää elintarvikeviranomaisen toiminnan kannalta. Tarkistus 119, jolla korvataan sana 'ristiriitaiset' käsitteellä 'toisistaan eroavat', on sisällytetty 30 artiklaan. Tarkistuksia 121, 122 ja 123 ei voida hyväksyä. Niillä poistettaisiin menettely, jota sovelletaan silloin, kun elintarvikeviranomaisen tieteelliset lausunnot eroavat kansallisen tieteellisen elimen lausunnoista, ja näin elintarvikeviranomaisesta tehtäisiin lopullinen tuomari tiedeasioissa. Tämä ei ole tarkoituksenmukaista. Ehdotuksen 29 artiklan mukainen menettely on suunniteltu tuloksen saavuttamiseksi avoimuuden kautta, ja päätöksen tekee riskinhallinnasta vastaava. Jos jäsenvaltiot eivät noudata riskinhallinnasta vastaavan tai lainsäätäjän esittämää toimenpidettä, seurauksena on rikkomisesta johtuva menettely. Tämä mahdollistaa parlamentin vaatiman selkeyden ja varmuuden. Riskinhallinnasta vastaavien on oltava selkeästi vastuussa päätöstenteosta ja riskinarvioinnista vastaavien puolestaan riskien arvioinnista. Näistä syistä tarkistuksia 21 ja 212 ei voida hyväksyä. Tarkistus 92 on hyväksytty periaatteessa; se on sisällytetty 23 artiklan c kohtaan ja yhdenmukaistettu muun tekstin kanssa sen varmistamiseksi, ettei elintarvikeviranomaisen riskinarviointivastuun ja riskin hallinnasta vastaavien vastuun välillä ole epäselvyyttä. Tarkistus 93 on hyväksytty periaatteessa ja sisällytetty johdanto-osan 51 kappaleeseen joidenkin poistojen jälkeen sen varmistamiseksi, että elintarvikeviranomainen ei osallistu riskinhallintaan. Tarkistus 98 on hyväksyttävissä, koska siinä tehdään selväksi, että elintarvikeviranomainen voi ilmaista omat päätelmänsä ja suuntaviivansa 'itsenäisesti ja riippumattomasti'. Tarkistusta 97 ei voida hyväksyä, koska sen seurauksena elintarvikeviranomainen osallistuisi riskinhallintaan. Tarkistus 132 hyväksyttiin periaatteessa. Se sisältyy 33 artiklaan, jossa viitataan verkottumiseen kaikkien järjestöjen kanssa. Tarkemmin näihin järjestöihin viitataan artiklaa vastaavassa johdanto-osan 50 kappaleessa. Ainoastaan se osa tarkistuksesta 134, jossa velvoitetaan julkistamaan luettelo elintarvikeviranomaisen avustamiseksi toimivaltaisista tieteellisistä elimistä, on hyväksytty ja sisällytetty 36 artiklaan. Sen sijaan ehdotusta sanojen 'jäsenvaltioiden nimeämistä' poistamisesta ei ole otettu huomioon. Tarkistuksen loppuosa, joka koskee ETA-/EFTA-maita, on hyväksytty periaatteessa mutta kolmansien maiden osallistumista koskevan 49 artiklan yhteydessä. Tarkistusta 125, jolla poistettaisiin elintarvikeviranomaisen mahdollisuus kerätä elintarvikkeiden kulutusta koskevia tietoja, ei voitu hyväksyä, sillä tämä on perusvaatimus, jonka ansiosta tiedemiehet voivat arvioida kuluttajien altistumista eri aineille. Tarkistus 126 voidaan hyväksyä periaatteessa, sillä uudelleen muotoillussa 22 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että elintarvikeviranomainen kerää ja analysoi tietoja sellaisten riskien tunnistamiseksi ja seuraamiseksi, joilla on suora tai välillinen vaikutus elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuteen. Tarkistuksella 130 lisätään sana 'arvioinnit', mikä täydentää 34 artiklan merkitystä, joten se on otettu huomioon. Tarkistus 152 tarkentaa 42 artiklaa muuttamatta sen merkitystä, joten se on otettu huomioon. Tarkistukset 116, 124, 135-142 ja 144 parantavat elintarvikeviranomaisen avoimuutta ja voidaan näin ollen hyväksyä. Niistä useimmat sisältyvät 38 artiklaan, mutta myös muihin artikloihin kuten 26 ja 28 artiklaan. Tarkistusta 145 ei kuitenkaan hyväksytty. Tällä tarkistuksella poistetussa tekstissä vaaditaan elintarvikeviranomaista olemaan pitämättä luottamuksellisina päätelmiä tai tieteellisiä lausuntoja, jos on todettu ennakoitavissa olevia terveysvaikutuksia. Tämän tekstin poistaminen alkuperäisestä ehdotuksesta vähentäisi avoimuutta, eikä terveyteen liittyviä tietoja näin ollen aina julkistettaisi. Periaatteessa hyväksytyt tarkistukset 149 ja 150 sisältyvät avoimuutta koskevaan 38 artiklaan, koska tiedekomitean ja tiedelautakuntien lausunnot ja näin ollen myös niihin sisältyvät päätelmät julkaistaan välittömästi niiden antamisen jälkeen. Ennakoitavissa olevia terveysvaikutuksia koskevia tieteellisten lausuntojen päätelmiä ei 39 artiklan mukaan saa missään tapauksessa pitää luottamuksellisina. Tarkistuksia 23, 153 ja 157 ei voida hyväksyä, koska niillä poistettaisiin elintarvikeviranomaisen mahdollisuus saada palkkioita. Komissio haluaa tarkastella tätä kysymystä kolmen toimintavuoden kuluessa, vaikka myöntääkin, että nykyisellään elintarvikeviranomaisen ei ole asianmukaista veloittaa palkkioita. Muita tarkistuksia ei voida hyväksyä, koska ne eivät sovi yhteen yhteisön nykyisten menettelyjen tai tärkeiden oikeudellisten näkökohtien kanssa tai koska ne kuuluvat joko tämän ehdotuksen muiden säännösten tai muiden yhteisön säädösten piiriin. Näistä syistä tarkistuksesta 154 ainoastaan 6 a ja 6 b kohta on sisällytetty 43 artiklaan. Tarkistus 155 on otettu 44 artiklaan neuvoston suosituksen osalta mutta ei johtokunnalle talousarvion toteuttamista koskevan vastuuvapauden myöntämisen osalta. Euroopan petostentorjuntavirastoa (OLAF) koskeva tarkistus 156 on sisällytetty 25 artiklan 9 kohtaan, mutta nykyisin voimassa olevien säännösten toistamista muutetussa ehdotuksessa ei pidetty aiheellisena. IV ja V luku Hätätilannemenettelyä koskevaa tarkistusta 24 ei voida hyväksyä, sillä 'vakava riski' on hätätoimenpiteiden toteuttamisen ennakkoedellytys kaikessa voimassa olevassa yhteisön lainsäädännössä. Tarkistus 177, jolla ulotetaan hätätilannemenettely koskemaan myös rehuja, on kuitenkin sisällytetty 53 artiklaan. Tarkistusta 174 ei voida hyväksyä, koska kriisiyksiköstä ei tehdä pysyvää rakennetta. Tarkistus 176 selventää kriisiyksikön tiedotustehtävää, ja se on sisällytetty 57 artiklan 3 kohtaan. Tarkistuksissa 172 ja 173 ehdotetaan parlamentin ottamista mukaan käytännön kriisinhallintaan. Tämä ei sovi sen asemaan valvovana toimielimenä. Tarkistukset 175, 179, 180, 181 ja 182 eivät ole nykyisen komitologiamenettelyn mukaisia, joten niitä ei voida hyväksyä. Tarkistus 183 on hyväksytty osittain ja sisällytetty 61 artiklaan sen selventämiseksi, että elintarvikeviranomaisen olisi toteutettava säännöllisin väliajoin riippumaton arviointi, jossa otetaan huomioon sidosryhmien näkemykset. Elintarvikeviranomaisen teettämä arviointi ei voi kuitenkaan koskea koko asetusta, sillä se voi olla olennaista vain elintarvikeviranomaisen kannalta. Avoimuutta koskeva tarkistus 186 on sisällytetty 61 artiklan 3 kohtaan. Tarkistusta 205 ei voida hyväksyä, koska on jo muutenkin selvää, että elintarvikeviranomainen voi muuttaa omia sisäisiä sääntöjään. Tarkistusta 191 ei voida hyväksyä, koska sen mahdollisesti aiheuttama viive olisi epäkäytännöllistä ja voisi vaikuttaa kielteisesti aloituspäivämäärään. Tarkistusta 192 ei voida hyväksyä, koska elintarvikeviranomainen ei vaikuta rahoitusnäkymien kolmannen otsakkeen ylärajaan. Tarkistus 188 voidaan hyväksyä osittain, sillä Euroopan elintarvikeviranomaisen kotipaikka pitäisi valita ainoastaan toiminnallisten kriteerien perusteella. Muita kriteerejä ei voida hyväksyä. Myöskään ei voida hyväksyä sitä osaa tarkistuksesta, joka koskee kotipaikan valitsemismenettelyjä. Hyväksytty osa tarkistuksesta on sisällytetty 64 artiklaan. 4. Päätelmät Tämä muutettu ehdotus perustuu neuvostossa tehtyyn poliittiseen sopimukseen lukuun ottamatta seuraavia johdanto-osan kappaleita ja artikloja: - johdanto-osan 19 kappale, joka liittyy ennalta varautumisen periaatetta ja sen syrjimätöntä soveltamista koskevaan tarkistukseen 8, - johdanto-osan 31 kappale, 18 artiklan 3 kohta ja 19 artiklan 3 kohta liittyvät tarkistuksiin 10, 70 ja 75, joissa vaaditaan, etteivät elintarvike- ja rehuyritykset saa estää tai yrittää estää ketään tekemästä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa, jos yhteistyöllä voidaan ehkäistä, vähentää tai välttää terveydelle aiheutuvia riskejä, - johdanto-osan 50 kappale liittyy tarkistukseen 132, jossa täsmennetään, että kuluttajat ja muiden sidosryhmien järjestöt voivat toimia yhteistyössä elintarvikeviranomaisen kanssa, - johdanto-osan 56 kappale liittyy tarkistukseen 96, jossa korostetaan, että ravitsemusta koskevassa elintarvikeviranomaisen tiedottamisessa olisi otettava huomioon Euroopan unionin alueella vallitsevat ravitsemustottumukset, - 23 artiklan c alakohta sisältää tarkistuksen 92. Tämä tarkistus hyväksyttiin periaatteessa, kunhan uudella sanamuodolla tehdään selväksi, että riskien arvioinnista vastaava elintarvikeviranomainen ei osallistu riskinhallintatoimiin. Näin ollen elintarvikeviranomainen voi avustaa riskinhallinnasta vastaavaa tahoa tieteellisten lausuntojen tulkinnassa ja tarkastelussa ainoastaan komission pyynnöstä. - 25 artiklan (Johtokunta) 1 ja 2 kohta perustuvat komission alkuperäiseen ehdotukseen. Neuvosto halusi kuitenkin, että kokoonpano olisi 16 pätevyyden, olennaisen kokemuksen ja maantieteellisen jakauman perusteella valittua jäsentä sekä yksi komission edustaja eikä kaikkien kolmen yhteisön toimielimen edustajaa ja neljää sidosryhmiä edustavien järjestöjen edustajaa kuten komission alkuperäisen ehdotuksen mukaan. - 25 artiklan 10 kohta: tätä kohtaa on täydennetty sisällyttämällä siihen tarkistus 106, jonka komissio hyväksyi periaatteessa. Siinä säädetään, että tiedekomitean puheenjohtaja voidaan kutsua osallistumaan johtokunnan kokouksiin. - 26 artiklan 1 kohtaa on täydennetty sisällyttämällä siihen osa tarkistuksesta 107, jota ei hyväksytty neuvoston poliittisessa sopimuksessa ja joka koskee toiminnanjohtajan alustavaa kuulemista Euroopan parlamentissa ennen kuin johtokunta nimittää hänet lopullisesti. - 27 artiklan 5 kohtaa on täydennetty sisällyttämällä siihen tarkistus 113, jonka komissio hyväksyi periaatteessa/osittain mutta jota ei sisällytetty neuvoston poliittiseen sopimukseen. Tämä muutos koskee neuvoa-antavan ryhmän kokoontumista säännöllisesti puheenjohtajan kutsusta tai vähintään sen jäsenten kolmasosan pyynnöstä. - 64 artiklassa on sisällytetty komission alkuperäinen ehdotus, jonka mukaan sijoituspaikasta päättäisivät toimivaltaiset viranomaiset komission ehdotuksen perusteella, ja lisäksi siihen on sisällytetty joitakin valintakriteerejä tarkistuksesta 188. - 66 artiklassa neuvosto ehdottaa, että 11, 12 ja 14-20 artiklaa sovellettaisiin 1 päivästä tammikuuta 2005, kun taas komissio haluaa, että nämä säännökset, jotka koskevat elintarvikkeiden turvallisuuden perusvaatimuksia ja jäljitettävyyttä, tulisivat voimaan 1 päivään tammikuuta 2004 mennessä. Komission ja neuvoston hyväksymät Euroopan parlamentin tarkistukset on lihavoitu, alleviivattu ja kursivoitu. Komission hyväksymät mutta neuvoston hylkäämät Euroopan parlamentin tarkistukset on lihavoitu ja alleviivattu. Ehdotuksen 25 artiklan 1 ja 2 kohdassa on säilytetty komission alkuperäinen ehdotus johtokunnan kokoonpanosta. 64 artiklan ensimmäiseen virkkeeseen on säilytetty komission alkuperäisen ehdotuksen sanamuoto elintarvikeviranomaisen sijoituspaikasta. Nämä muutetun ehdotuksen kohdat on kursivoitu. Komissio toivoo, että asetus hyväksyttäisiin ongelmitta sen varmistamiseksi, että Euroopan elintarvikeviranomainen voi aloittaa toimintansa vuoden 2002 alussa Nizzan huippukokouksessa annetun päätöslauselman mukaisesti. 2000/0286 (COD) Muutettu ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamisesta ja elintarvikkeiden turvallisuutta koskevista menettelyistä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37, 95 ja 133 artiklan sekä 152 artiklan 4 kohdan b alakohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, [6] [6] KOM(2000) 716 lopullinen, 8.11.200. ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, [7] [7] EYVL C 155, 29.5.2001, s. 32. ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, [8] [8] 13.6.2001 - ei vielä julkaistu EYVL:ssä. noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä sekä katsovat seuraavaa: (1) Turvallisten ja terveellisten elintarvikkeiden vapaa liikkuvuus on sisämarkkinoiden olennainen osa, se myötävaikuttaa merkittävästi kansalaisten terveyteen ja hyvinvointiin sekä heidän sosiaalisiin ja taloudellisiin etuihinsa. (2) Ihmisten elämän ja terveyden korkeatasoinen suojelu on varmistettava yhteisön politiikkojen täytäntöönpanossa. (3) Elintarvikkeiden ja rehujen vapaa liikkuvuus yhteisössä voidaan saavuttaa ainoastaan, jos elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta koskevat vaatimukset eivät poikkea merkittävästi toisistaan eri jäsenvaltioissa. (4) Jäsenvaltioissa käytettävissä elintarvikkeisiin liittyvissä käsitteissä, periaatteissa ja menettelyissä on merkittäviä eroja. Kun jäsenvaltiot toteuttavat elintarvikkeita koskevia toimenpiteitä, nämä erot voivat haitata elintarvikkeiden vapaata liikkuvuutta, luoda epätasaisia kilpailuolosuhteita ja siten vaikuttaa suoraan sisämarkkinoiden toimintaan. (5) Sen vuoksi on tarpeen lähentää näitä jäsenvaltioissa käytettäviä elintarvikkeisiin liittyviä käsitteitä, periaatteita ja menettelyjä, jotta ne muodostavat yhteisen perustan elintarvikkeita koskeville toimenpiteille, joita toteutetaan jäsenvaltioissa ja yhteisön tasolla. On kuitenkin annettava riittävästi aikaa olemassa olevan lainsäädännön ristiriitaisten säännösten mukauttamiseksi sekä kansallisella että yhteisön tasolla ja huolehdittava siitä, että ennen tällaista mukauttamista asiaankuuluvaa lainsäädäntöä sovelletaan tässä asetuksessa vahvistetut periaatteet huomioon ottaen. (6) Vettä nautitaan suoraan tai epäsuorasti muiden elintarvikkeiden tavoin, ja siten sillä on vaikutusta kuluttajan nauttimien aineiden, myös kemiallisten ja mikrobiologisten vierasaineiden ja eliöiden kokonaisaltistukseen. Koska ihmisten käyttöön tarkoitettua vettä kuitenkin säännellään jo neuvoston direktiiveillä 80/778/ETY [9] ja 98/83/EY, [10] riittää, että otetaan huomioon vesi, joka on otettu neuvoston direktiivin 98/83/EY 6 artiklan mukaisen vaatimustenmukaisuuden määrittelykohdan jälkeen. [9] EYVL L 229, 30.8.1980, s. 11. [10] EYVL L 330, 5.12.1998, s. 32. (7) Elintarvikelainsäädännössä on asianmukaista säätää rehuja koskevista vaatimuksista, myös siltä osin kuin kyse on elintarviketuotantoon käytettäville eläimille tarkoitetun rehun tuotannosta ja käytöstä. Tämä ei vaikuta samankaltaisiin vaatimuksiin, joita tähän mennessä on sovellettu ja joita sovelletaan tulevaisuudessa kaikkia eläimiä, myös lemmikkieläimiä, koskevassa rehulainsäädännössä. (8) Yhteisö on valinnut korkeatasoisen terveyden suojelun elintarvikelainsäädännön kehittämisen periaatteeksi, ja se soveltaa sitä ilman syrjintää elintarvikkeiden ja rehujen kauppaan sekä sisämarkkinoilla että kansainvälisesti. (9) On tarpeen varmistaa, että kuluttajat, muut asianosaiset ja kauppakumppanit luottavat elintarvikelainsäädäntöön liittyviin päätöksentekomenettelyihin, sen tieteelliseen perustaan sekä terveyttä ja muita etuja suojelevien elinten rakenteisiin ja riippumattomuuteen. (10) Kokemus on osoittanut, että on tarpeen toteuttaa toimenpiteitä, joilla pyritään takaamaan, että markkinoille ei saateta elintarvikkeita, jotka eivät ole turvallisia, ja varmistamaan, että käytössä on järjestelmiä, joilla havaitaan elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvät ongelmat ja vastataan niihin sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi ja ihmisten terveyden suojelemiseksi. Vastaaviin seikkoihin olisi paneuduttava myös rehujen turvallisuuden osalta. (11) Jotta elintarvikkeiden turvallisuuteen voitaisiin soveltaa riittävän laajaa ja yhtenäistä lähestymistapaa, elintarvikelainsäädäntö olisi määriteltävä laajasti siten, että se sisältää lukuisan joukon säännöksiä, joilla on välitön tai välillinen vaikutus elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuteen, ja siihen sisältyy säännöksiä elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvista materiaaleista, rehuista sekä muista maatalouden panoksista alkutuotannossa. (12) Elintarvikkeiden turvallisuuden varmistamiseksi on tarpeen käsitellä koko elintarvikeketjua yhtenäisenä alkutuotannosta ja eläinrehun valmistuksesta elintarvikkeitten myyntiin tai toimittamiseen kuluttajalle, koska jokainen osatekijä voi vaikuttaa elintarvikkeiden turvallisuuteen. (13) Kokemus on osoittanut, että tästä syystä on tarpeen tarkastella elintarviketuotantoon käytettäville eläimille annettujen rehujen tuotantoa, valmistusta, kuljetusta ja jakelua, myös kalanviljelylaitoksilla mahdollisesti rehuna käytettävien eläinten tuotantoa, koska rehujen tahattomalla tai tarkoituksellisella saastuttamisella, sekoittamisella taikka niihin liittyvillä petollisilla tai muulla huonolla käytännöllä voi olla välitön tai välillinen vaikutus elintarvikkeiden turvallisuuteen. (14) Samasta syystä on alkutuotannossa tarpeen ottaa huomioon muut käytänteet ja maatalouden panokset alkutuotannossa sekä niiden mahdolliset vaikutukset elintarvikkeiden yleiseen turvallisuuteen. (15) Elintarvikkeita ja rehuja sääntelevien jäsenvaltioiden ja yhteisön toimenpiteiden olisi yleisesti perustuttava riskianalyysiin, paitsi jos tämä ei ole toimenpiteen olosuhteiden tai luonteen kannalta tarkoituksenmukaista. Tekemällä riskianalyysi ennen tällaisten toimenpiteiden toteuttamista pitäisi olla helpompaa välttää elintarvikkeiden vapaan liikkuvuuden perusteettomat esteet. (16) Kun elintarvikelainsäädännön tarkoituksena on poistaa tai ehkäistä terveydelle aiheutuva riski tai vähentää sitä, riskianalyysin kolme toisiinsa liittyvää periaatetta - riskinarviointi, riskinhallinta ja riskiviestintä - tarjoavat järjestelmällisen menetelmän tehokkaan, oikeasuhteisen ja kohdistetun toimenpiteen määrittämiseksi tai muihin toimiin terveyden suojelemiseksi. (17) Jotta elintarvikelainsäädännön tieteelliseen perustaan voitaisiin luottaa, riskinarvioinnit on toteutettava riippumattomasti, objektiivisesti ja avoimesti, ja niiden on perustuttava saatavilla oleviin tieteellisiin tietoihin. (18) Yleisesti tunnustettua on, ettei joissakin tapauksissa yksinomaan tieteellisellä riskinarvioinnilla saada kaikkia niitä tietoja, joihin riskinhallintaa koskevan päätöksen pitäisi perustua, ja silloin olisi oikeutetusti otettava huomioon muita tekijöitä, jotka ovat tarkasteltavana olevan asian kannalta merkityksellisiä, kuten yhteiskuntaan, talouteen, totunnaiseen käytäntöön, etiikkaan ja ympäristöön liittyvät tekijät sekä tarkastusten toteutettavuus. (19) Terveyden suojelun varmistamiseksi yhteisössä on käytetty ennalta varautumisen periaatetta, mikä aiheuttaa esteitä elintarvikkeiden tai rehujen vapaalle liikkuvuudelle. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa yhtenäinen perusta koko yhteisössä. Ennalta varautumisen periaatteeseen perustuva toimenpide ei saa olla syrjivä eikä aiheuttaa peiteltyä rajoitusta elintarvikkeen tai rehun alkuperän perusteella. (20) Sellaisissa erityisolosuhteissa, joissa ilmenee riski elämälle tai terveydelle mutta asiasta vallitsee tieteellinen epävarmuus, ennalta varautumisen periaate tarjoaa mekanismin, jonka avulla voidaan vahvistaa riskinhallintatoimenpiteitä tai muita toimia yhteisössä valitun korkeatasoisen terveyden suojelun varmistamiseksi. (21) Elintarvikkeiden turvallisuus ja kuluttajien etujen turvaaminen kiinnostavat yhä enemmän yleisöä, valtioista riippumattomia järjestöjä, ammatillisia järjestöjä, kansainvälisiä kauppakumppaneita ja kauppajärjestöjä. On tarpeen varmistaa kuluttajien ja kauppakumppaneiden luottamus siten, että elintarvikelainsäädäntöä kehitetään avoimesti ja että viranomaiset toteuttavat aiheellisia toimia yleisölle tiedottamiseksi, kun on aihetta epäillä, että jokin elintarvike voi aiheuttaa riskin terveydelle. (22) Kuluttajien turvallisuus ja luottamus yhteisössä ja kolmansissa maissa on ensisijaisen tärkeää. Yhteisö on maailmanlaajuisesti merkittävä elintarvike- ja rehualan kauppakumppani, joka on liittynyt kansainvälisiin kauppasopimuksiin ja joka osallistuu elintarvikelainsäädännön perusteena olevien kansainvälisten standardien kehittämiseen ja tukee periaatetta turvallisten ja terveellisten elintarvikkeiden vapaasta kaupasta, jota käydään ilman syrjintää sekä noudattaen oikeudenmukaisia ja eettisiä kauppatapoja. (23) On tarpeen varmistaa, että yhteisöstä vietävät tai jälleenvietävät elintarvikkeet ja rehut ovat yhteisön lainsäädännön tai kohdemaan asettamien edellytysten mukaisia. Muussa tapauksessa elintarvikkeita ja rehuja voidaan viedä tai jälleenviedä ainoastaan, kun kohdemaa on selkeästi tämän hyväksynyt. On kuitenkin varmistettava, ettei terveydelle haitallisia elintarvikkeita tai ei-turvallisia rehuja viedä tai jälleenviedä silloinkaan, kun kohdemaa on hyväksynyt tuonnin. (24) On tarpeen vahvistaa yleiset periaatteet elintarvikkeiden ja rehujen kaupasta sekä tavoitteet ja periaatteet yhteisön panoksesta kansainvälisten standardien ja kauppasopimusten kehittämiseen. (25) Eräät jäsenvaltiot ovat antaneet elintarvikkeiden turvallisuudesta laaja-alaista lainsäädäntöä, jossa taloudellisille toimijoille asetetaan yleinen vaatimus, että markkinoille saa saattaa ainoastaan turvallisia elintarvikkeita. Nämä jäsenvaltiot soveltavat kuitenkin erilaisia perusperiaatteita määrittäessään elintarvikkeen turvallisuutta. Näiden erilaisten lähestymistapojen takia ja laaja-alaisen lainsäädännön puuttuessa muista jäsenvaltioista on todennäköistä, että elintarvikkeiden kauppaa haittaavia esteitä ilmenee. Tällaisia esteitä voi ilmetä vastaavasti myös rehun kaupassa. (26) Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa yleinen vaatimus, että markkinoille saatetaan ainoastaan turvallisia elintarvikkeita ja rehuja, jotta taataan sisämarkkinoiden tehokas toiminta kyseisten tuotteiden osalta. (27) Kokemus on osoittanut, että elintarvikkeiden ja rehujen sisämarkkinoiden toiminta voi vaarantua, jos elintarvikkeita ja rehuja ei pystytä jäljittämään. Siksi on tarpeen perustaa rehu- ja elintarvikeyrityksiä koskeva kattava jäljitysjärjestelmä, jotta voidaan vetää rehuja ja elintarvikkeita kohdennetusti pois markkinoilta sekä antaa kuluttajille tai valvontaviranomaisille täsmällisiä tietoja ja siten välttää elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien ongelmien ilmetessä mahdolliset laajemmat ja tarpeettomat häiriöt. (28) On tarpeen varmistaa, että elintarvike- tai rehualan yritys, myös maahantuoja, voi tunnistaa ainakin yrityksen, josta elintarvike, rehu, eläin tai elintarvikkeeseen tai rehuun lisättävä aine on toimitettu, jotta tutkimuksen yhteydessä voidaan taata jäljitettävyys kaikissa vaiheissa. (29) Elintarvikealan toimija on parhaassa asemassa suunnittelemaan turvallisen järjestelmän elintarvikkeiden toimittamiseksi ja toimitettujen elintarvikkeiden turvallisuuden varmistamiseksi. Sen vuoksi hänellä pitäisi olla ensisijainen oikeudellinen vastuu elintarvikkeiden turvallisuuden varmistamisesta. Vaikka tämä periaate on käytössä joissakin jäsenvaltioissa ja joillakin elintarvikelainsäädännön aloilla, toisilla aloilla sitä ei ole tosiasiallisesti säädetty tai jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat ottaneet siitä vastuun tekemillään tarkastuksilla. Tällaiset erot aiheuttavat kaupan esteitä ja vääristävät elintarvikealan toimijoiden välistä kilpailua eri jäsenvaltioissa. (30) Vastaavia vaatimuksia olisi sovellettava rehuihin ja rehualan toimijoihin. (31) Kokemus on osoittanut, että elintarvike- tai rehuyritysten työntekijät, jotka työssään havaitsevat, että markkinoille on päässyt mahdollisesti terveydelle haitallisia ei-turvallisia rehuja tai elintarvikkeita, voivat merkittävästi vähentää tai torjua kyseistä riskiä. (32) Elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta koskevan yhteisön lainsäädännön tieteellisen ja teknisen perustan olisi myötävaikutettava korkeatasoisen terveyden suojelun saavuttamiseen yhteisössä. Yhteisöllä on oltava käytettävissään laadukasta, riippumatonta ja tehokasta tieteellistä ja teknistä tukea. 30. (33) Elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta koskevat tieteelliset ja tekniset kysymykset muuttuvat yhä merkittävämmiksi ja monimutkaisemmiksi. Euroopan elintarvikeviranomaisen, jäljempänä 'elintarvikeviranomainen', perustamisella olisi vahvistettava nykyistä tieteellisen ja teknisen tuen järjestelmää, joka ei enää kykene vastaamaan siihen kohdistuviin kasvaviin vaatimuksiin. (34) Elintarvikelainsäädännön yleisten periaatteitten mukaisesti elintarvikeviranomaisen olisi toimittava riippumattomana tieteellisenä yhteyspisteenä riskinarvioinnissa ja siinä ominaisuudessa autettava varmistamaan sisämarkkinoiden tehokas toiminta. Siltä voidaan pyytää lausuntoja erimielisyyttä aiheuttavista tieteellisistä kysymyksistä ja siten autetaan jäsenvaltioita tekemään elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuden varmistamiseksi tarvittavia perusteltuja riskinhallintapäätöksiä ja samalla vältetään elintarvikkeiden ja rehujen vapaan liikkuvuuden perusteettomien tai tarpeettomien esteiden aiheuttama sisämarkkinoiden pirstoutuminen. (35) Elintarvikeviranomaisen olisi oltava riippumaton tieteellinen neuvojen, tietojen ja riskiviestinnän lähde kuluttajien luottamuksen parantamiseksi. Riskinarviointiin, riskinhallintaan ja riskiviestintään liittyvien toimien yhtenäistämiseksi olisi kuitenkin vahvistettava riskinarvioinnista ja riskinhallinnasta vastaavien tahojen yhteyksiä. (36) Elintarvikeviranomaisen olisi tarjottava kattava ja riippumaton tieteellinen näkemys koko elintarvikeketjun ja rehujen turvallisuudesta ja muista näkökohdista, mikä edellyttää laajan vastuun antamista elintarvikeviranomaiselle. Sen vastuulle kuuluu asioita, joilla on välitön tai välillinen vaikutus elintarvikeketjun turvallisuuteen, eläinten terveyteen ja hyvinvointiin sekä kasvien terveyteen. On kuitenkin tarpeen varmistaa, että elintarvikeviranomainen keskittyy elintarvikkeiden turvallisuuteen. Eläinten terveyteen ja hyvinvointiin sekä kasvien terveyteen liittyvissä tehtävissään, joilla ei ole yhteyttä elintarvikeketjuun, viranomaisen olisi näin ollen rajoituttava antamaan tieteellisiä lausuntoja. Elintarvikeviranomaisen tehtäviin pitäisi kuulua myös tieteellisten neuvojen sekä tieteellisen ja teknisen tuen antaminen yhteisön lainsäädäntöön liittyvissä ihmisten ravitsemusta koskevissa asioissa sekä komission avustaminen sen pyynnöstä yhteisön terveysalan ohjelmiin liittyvässä tiedottamisessa. (37) Koska elintarvikelainsäädännössä sallitut tietyt tuotteet, kuten torjunta-aineet tai rehujen lisäaineet voivat aiheuttaa riskin ympäristölle tai työntekijöiden turvallisuudelle, eräitä ympäristöön ja työsuojeluun liittyviä näkökohtia olisi arvioitava asiaan liittyvän lainsäädännön mukaisesti. (38) Jotta vältetään päällekkäiset tieteelliset arvioinnit ja lausunnot geneettisesti muunnetuista organismeista, elintarvikeviranomaisen olisi annettava tieteellisiä lausuntoja myös muista tuotteista, jotka eivät ole elintarvikkeita ja rehuja mutta jotka liittyvät direktiivissä 2001/18/EY [11] määriteltyihin geneettisesti muunnettuihin organismeihin tämän kuitenkaan rajoittamatta siinä määrättyjä menettelyjä. [11] EYVL L 229, 9.01.01, s. 36. (39) Elintarvikeviranomaisen olisi myötävaikutettava yhteisön ja jäsenvaltioiden toimiin elintarvikkeitten turvallisuutta koskevien kansainvälisten standardien ja kauppasopimusten kehittämisessä ja vahvistamisessa antamalla tukea tieteellisissä kysymyksissä. (40) On olennaista, että yhteisön toimielimet, yleisö ja asianomaiset luottavat elintarvikeviranomaiseen. Tästä syystä on erittäin tärkeää taata sen riippumattomuus, korkea tieteellinen taso, avoimuus ja tehokkuus. Yhteistyö jäsenvaltioiden kanssa on niinikään välttämätöntä. (41) Elintarvikeviranomaisella tulisi olla välineet suorittaa kaikki vaadittavat tehtävät, jotta se kykenee huolehtimaan velvollisuuksistaan. (42) On tarpeen varmistaa, että yhteisön asianomaiset toimielimet valvovat tehokkaasti elintarvikeviranomaisen toimintaa, ja tätä varten sen johtokunnassa olisi oltava neljä Euroopan parlamentin nimeämää, neljä neuvoston nimeämää ja neljä komission nimeämää edustajaa. (43) Johtokunnalla olisi oltava tarvittava toimivalta vahvistaa talousarvio, valvoa sen täytäntöönpanoa, laatia työjärjestys, hyväksyä varainhoitoasetus sekä nimetä tiedekomitean ja tiedelautakuntien jäsenet ja toiminnanjohtaja. (44) On tarpeen saada aikaan luottamuksellinen ja avoin suhde yleisöön, ja sen vuoksi johtokuntaan olisi kuuluttava neljä kuluttajien ja teollisuuden edustajaa. (45) Toimiakseen tehokkaasti elintarvikeviranomaisen olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden toimivaltaisten elinten kanssa. Olisi perustettava neuvoa-antava ryhmä, joka antaa neuvoja toimintajohtajalle, luo tiedonvaihtojärjestelmän ja varmistaa tiiviin yhteistyön erityisesti verkostojärjestelmän osalta. Yhteistyöllä ja asianmukaisella tiedonvaihdolla pitäisi saada toisistaan eriävien tieteellisten lausuntojen mahdollisuus niin pieneksi kuin suinkin. (46) Elintarvikeviranomaisen olisi otettava komission yhteydessä toimivien tiedekomiteoiden asema antaa tieteellisiä lausuntoja vastuualueellaan. Nämä komiteat on tarpeen järjestää uudelleen, jotta voidaan taata parempi johdonmukaisuus elintarvikeketjun osalta ja mahdollistaa sen tehokkaampi työskentely. Sen vuoksi elintarvikeviranomaisen yhteyteen olisi perustettava näitä lausuntoja varten tiedekomitea ja pysyviä tiedelautakuntia. (47) Riippumattomuuden takaamiseksi tiedekomitean ja lautakuntien jäsenten olisi oltava riippumattomia tiedemiehiä, jotka on valittu avoimen hakumenettelyn perusteella. (48) Elintarvikeviranomaisen asema riippumattomana tieteellisenä yhteyspisteenä tarkoittaa sitä, että tieteellistä lausuntoa voivat pyytää komission lisäksi Euroopan parlamentti ja jäsenvaltiot. Tieteellisen neuvonnan hallinnoitavuuden ja johdonmukaisuuden varmistamiseksi elintarvikeviranomaisen olisi voitava kieltäytyä pyynnöistä tai muuttaa niitä. Kieltäytyminen tai muuttaminen olisi perusteltava, ja sen olisi pohjauduttava ennalta määriteltyihin kriteereihin. On myös toteutettava toimenpiteitä, joilla vältetään eriäviä tieteellisiä lausuntoja, ja otettava käyttöön menettelyjä, joita sovelletaan, kun useiden tieteellisten elinten antamat tieteelliset lausunnot ovat keskenään ristiriidassa, ja joiden avulla voidaan ratkaista ristiriita tai tarjota riskinhallinnasta vastaavien käyttöön selkeitä tieteellisiä taustatietoja. (49) Elintarvikeviranomaisen olisi myös voitava avoimella tavalla teettää sen velvollisuuksien täyttämiseksi tarvittavia tieteellisiä tutkimuksia ja samalla varmistaa, että päällekkäinen työ ehkäistään elintarvikeviranomaisen ylläpitämillä yhteyksillä komissioon ja jäsenvaltioihin. Elintarvikeviranomaisen olisi hyödynnettävä yhteisön asiantuntemusta ja rakenteita. (50) Tehokkaan elintarvikeketjua koskevien tietojen keruu- ja analysointijärjestelmän puuttuminen yhteisön tasolta on huomattava puute. Siksi olisi perustettava elintarvikeviranomaisen koordinoiman ja kaikista asianomaisista järjestöistä - mahdollisesti myös kuluttajien ja muiden tahojen tieteellisistä järjestöistä - koostuvan verkoston muodossa järjestelmä elintarvikeviranomaiselle kuuluvia aiheita koskevien tietojen keräämiseksi ja analysoimiseksi. Elintarvikeviranomaiselle kuuluvia aiheita käsitteleviä yhteisön tiedonkeruuverkostoja on tarkasteltava uudelleen. (51) Kehittymässä olevien riskien parempi havaitseminen voi pitkällä aikavälillä olla merkittävä ennaltaehkäisevä väline jäsenvaltioille ja yhteisölle politiikkojen täytäntöönpanossa. Sen vuoksi on tarpeen antaa elintarvikeviranomaiselle ennakoiva tehtävä kerätä tietoja ja olla valppaana sekä tehdä arviointeja ja antaa tietoja kehittymässä olevista riskeistä tavoitteena niiden torjuminen. (52) Elintarvikeviranomaisen perustamisesta olisi seurattava, että jäsenvaltiot voivat osallistua tiiviimmin tieteellisiin menettelyihin. Tätä varten elintarvikeviranomaisen ja jäsenvaltioiden olisi tehtävä läheistä yhteistyötä. Elintarvikeviranomaisen olisi voitava uskoa tiettyjä tehtäviä jäsenvaltioissa sijaitseville elimille. (53) On tarpeen pitää tasapainossa kansallisten elinten käyttäminen elintarvikeviranomaiselle annettujen tehtävien toteuttamisessa sekä tarve varmistua yleisen johdonmukaisuuden vuoksi, että nämä tehtävät toteutetaan kyseisiä tehtäviä varten vahvistettujen perusteiden mukaisesti. Nykyisiä menettelyjä tieteellisten tehtävien osoittamiseksi jäsenvaltioille ja erityisesti teollisuuden esittämien, tiettyjen aineiden, tuotteiden tai menettelyjen hyväksymistä varten tarvittavien asiakirjojen arviointia olisi tarkasteltava uudelleen vuoden sisällä, jotta voidaan ottaa huomioon elintarvikeviranomaisen perustaminen ja sen tarjoamat uudet mahdollisuudet. Menettelyjen olisi kuitenkin oltava yhtä tiukkoja kuin nykyistenkin. (54) Koska komissio on edelleen täysin vastuussa riskinhallintatoimenpiteistä tiedottamisesta, elintarvikeviranomaisen ja komission on vaihdettava keskenään asianmukaisia tietoja. Lisäksi tarvitaan elintarvikeviranomaisen, komission ja jäsenvaltioiden läheistä yhteistyötä, jotta voidaan varmistaa koko viestintäprosessin yhdenmukaisuus. (55) Elintarvikeviranomaisen riippumattomuus ja sen asema yleisölle tiedottajana edellyttävät, että sen olisi voitava välittää tietoja itsenäisesti sen toimivaltaan kuuluvilla aloilla, sillä sen tarkoituksena on tarjota objektiivista, luotettavaa ja helposti ymmärrettävää tietoa. (56) Yleisölle suunnatuissa tiedotuskampanjoissa on tehtävä aiheellista yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa, jotta voidaan ottaa huomioon mahdolliset alueelliset näkökohdat ja yhteys terveyspolitiikkaan. Ravitsemuksen terveysvaikutuksista tiedotettaessa olisi otettava huomioon erilaisten ruokavaliotottumusten runsaus Euroopan unionissa. (57) Riippumattomuuteen ja avoimuuteen perustuvien toimintaperiaatteiden lisäksi elintarvikeviranomaisen olisi oltava sellainen organisaatio, johon kuluttajat ja muut asianomaiset ryhmät voivat ottaa yhteyttä. (58) Elintarvikeviranomainen olisi rahoitettava yhteisön talousarviosta. Kolmen vuoden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta olisi kuitenkin tutkittava maksujen mahdollisuutta sen kokemuksen perusteella, joka on saatu varsinkin teollisuuden esittämien, hyväksyntää koskevien asiakirjojen käsittelystä. Yhteisön talousarviomenettelyä sovelletaan edelleen Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta maksettaviin tukiin. Tilintarkastustuomioistuimen olisi vastattava tilintarkastuksesta. (59) On tarpeen sallia sellaisten Euroopan maiden osallistuminen, jotka eivät ole Euroopan unionin jäsenvaltioita mutta jotka ovat tehneet sopimuksia, jotka velvoittavat ne saattamaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan yhteisön oikeuden osaksi kansallista lainsäädäntöään ja panemaan sen täytäntöön. (60) Nopea hälytysjärjestelmä on jo käytössä yleisestä tuoteturvallisuudesta 29 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/59/ETY [12] puitteissa. Nykyisen järjestelmän soveltamisalaan kuuluvat elintarvikkeet ja teollisuustuotteet mutta eivät rehut. Viimeaikaiset elintarvikkeita koskeneet kriisit ovat osoittaneet tarpeen perustaa parannettu ja laajennettu nopea hälytysjärjestelmä, johon sisältyvät sekä elintarvikkeet että rehut. Komission olisi vastattava tarkistetun järjestelmän toiminnasta, ja siihen pitäisi kuulua verkoston jäseninä jäsenvaltiot, komissio ja elintarvikeviranomainen. Järjestelmän ei tulisi kattaa nopeaa tietojenvaihtoa säteilyhätätilanteen yhteydessä, josta säädetään neuvoston päätöksessä 87/600/Euratom. [13] [12] EYVL L 228, 11.8.1992, s. 24. [13] EYVL L 371, 30.12.1987, s. 76. (61) Viimeaikaiset elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyneet tapaukset ovat osoittaneet tarpeen vahvistaa kiireellisissä tapauksissa sovellettavat aiheelliset toimenpiteet, joilla taataan, että kaikentyyppisiin ja kaikkialta peräisin oleviin elintarvikkeisiin ja kaikkiin rehuihin voidaan soveltaa yhteisiä toimenpiteitä, jos ne aiheuttavat vakavan riskin ihmisten terveydelle. Tällaisen laajan lähestymistavan elintarvikkeiden turvallisuutta koskeviin kiireellisiin toimenpiteisiin pitäisi antaa mahdollisuus tehokkaisiin toimenpiteisiin ja keinotekoisten eroavuuksien välttämiseen sellaisten vakavien riskien käsittelyssä, jotka liittyvät elintarvikkeisiin tai rehuihin. (62) Viimeaikaiset elintarvikekriisit ovat myös osoittaneet komissiolle, miten hyödyllisiä asianmukaisesti mukautetut, nopeammat kriisinhallintamenettelyt ovat. Näiden organisaatioon liittyvien menettelyjen avulla olisi oltava mahdollista parantaa toimien koordinointia ja valita parhaiden tieteellisten tietojen perusteella tehokkaimmat toimenpiteet. Sen vuoksi tarkistetuissa menettelyissä olisi otettava huomioon elintarvikeviranomaisen velvollisuudet ja niissä olisi mainittava sen neuvojen muodossa tarjoama tieteellinen ja tekninen tuki elintarvikekriisin yhteydessä. (63) Tehokkaamman elintarvikeketjua koskevan laajan lähestymistavan varmistamiseksi olisi perustettava elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä komitea korvaamaan pysyvä eläinlääkintäkomitea, pysyvä elintarvikekomitea ja pysyvä rehukomitea. Sen vuoksi olisi kumottava neuvoston päätökset 68/361/ETY, [14] 69/414/ETY, [15] ja 70/372/ETY. [16] Samasta syystä elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän komitean olisi korvattava pysyvä kasvinsuojelukomitea siltä osin kuin kyse on sen toimivallasta kasvinsuojelutuotteitten ja jäämien enimmäisrajojen vahvistamisen suhteen (direktiivit 76/895/ETY, [17]86/362/ETY [18] 86/363/ETY, [19] 90/642/ETY [20] ja 91/414/ETY [21]). [14] EYVL L 255, 18.10.1968, s. 23. [15] EYVL L 291, 19.11.1969, s. 9. [16] EYVL L 170, 3.8.1970, s. 1. [17] EYVL L 341, 9.12.1976, s. 26. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 96/32/EY (EYVL L 144, 18.6.1996, s. 12). [18] EYVL L 221, 7.8.1986, s. 37. [19] EYVL L 221, 7.8.1986, s. 43. [20] EYVL L 350, 14.12.90, s. 71. [21] EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1. (64) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [22] mukaisesti. [22] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (65) On tarpeen antaa toimijoille riittävästi aikaa mukautua joihinkin tässä asetuksessa vahvistettuihin vaatimuksiin ja arvioida, että elintarvikeviranomainen aloittaa toimintansa 1 päivänä tammikuuta 2002. (66) On tärkeää välttää sekaannuksia elintarvikeviranomaisen ja neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2309/93 [23] perustetun Euroopan lääkearviointiviraston tehtävien välillä. Sen vuoksi on tarpeen säätää, että tämä asetus ei rajoita Euroopan lääkearviointivirastolle annettua toimivaltaa, mukaan lukien toimivalta, joka perustuu yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvikkeissa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annettuun asetukseen (EY) N:o 2377/90. [24] [23] EYVL L 214, 24.8.1993, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 649/1998 (EYVL L 88, 24.3.1998, s. 7.). [24] EYVL L 224, 18.8.1990, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 2391/2000 (EYVL L 276, 28.10.2000, s. 5.). (67) Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tämän asetuksen tavoitteiden toteuttamiseksi on tarpeen ja asianmukaista säätää elintarvikelainsäädännön yhteisen perustan yhteisössä muodostavien käsitteiden, periaatteiden ja toimenpiteiden lähentämisestä sekä perustaa Euroopan elintarvikeviranomainen. Tämä asetus rajoittuu siihen, mikä on tarpeen tavoitteiden toteuttamiseksi perustamissopimuksen 5 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti,] OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: I LUKU Soveltamisala ja määritelmät 1 artikla Tavoite ja soveltamisala 1. Tässä asetuksessa asetetaan perusta ihmisten elämän ja terveyden sekä kuluttajien etujen korkeatasoisen suojelun varmistamiselle elintarvikkeiden osalta ja taataan samalla sisämarkkinoiden tehokas toiminta. Siinä vahvistetaan yhteiset periaatteet ja vastuualat, keinot vahvan tieteellisen perustan tarjoamiseen sekä tehokkaat organisatoriset järjestelyt ja menettelyt, joihin elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta koskeva päätöksenteko perustuu. 2. Tässä asetuksessa vahvistetaan 1 kohdan soveltamiseksi yleiset periaatteet, jotka koskevat yleisesti elintarvikkeita ja rehuja ja varsinkin elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta yhteisön tasolla tai kansallisella tasolla. Tällä asetuksella perustetaan Euroopan elintarvikeviranomainen. Tällä asetuksella vahvistetaan menettelyt asioissa, joilla on välitön tai välillinen vaikutus elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuteen. 3. Tätä asetusta sovelletaan elintarvikkeiden ja rehujen kaikissa tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheissa. Sitä ei sovelleta yksityiseen kotikäyttöön tarkoitettuun alkutuotantoon eikä yksityiseen kotikäyttöön tarkoitettujen elintarvikkeiden valmistukseen, käsittelyyn tai varastointiin kotona. 2 artikla Elintarvikkeen määritelmä Tässä asetuksessa tarkoitetaan 'elintarvikkeella' mitä tahansa ainetta tai tuotetta, myös valmistettua, osittain valmistettua tai valmistamatonta tuotetta, joka on tarkoitettu tai jonka voidaan kohtuudella olettaa tulevan ihmisten nautittavaksi. Siihen sisältyvät juomat, purukumi ja vesi mukaan lukien kaikki aineet, jotka on tarkoituksellisesti lisätty elintarvikkeeseen sen valmistuksen tai käsittelyn aikana. Siihen sisältyy vesi, joka on otettu direktiivin 98/83/EY 6 artiklan mukaisen vaatimustenmukaisuuden määrittelykohdan jälkeen, ja rajoittamatta direktiivien 80/778/ETY ja 98/83/EY vaatimusten soveltamista. Siihen eivät sisälly a) rehut b) elävät eläimet, ellei niitä ole valmistettu ihmisten ravintona markkinoille saatettavaksi c) kasvit ennen niiden korjuuta d) neuvoston direktiiveissä 65/65/ETY [25] ja 92/73/ETY [26] tarkoitetut lääkkeet [25] EYVL B 22, 9.2.1965, s. 369. [26] EYVL L 297, 13.10.1992, s. 8. e) neuvoston direktiivissä 76/768/ETY [27] tarkoitetut kosmeettiset valmisteet [27] EYVL L 262, 27.9.1976, s. 169. f) neuvoston direktiivissä 89/622/ETY [28] tarkoitetut tupakka ja tupakkatuotteet [28] EYVL L 359, 8.12.1989, s. 1. g) vuonna 1961 tehdyssä Yhdistyneiden Kansakuntien huumausaineyleissopimuksessa ja vuonna 1971 tehdyssä psykotrooppisia aineita koskevassa Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa tarkoitetut huumeet ja psykotrooppiset aineet h) jäämät ja epäpuhtaudet. 3 artikla Muut määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan 1) 'elintarvikelainsäädännöllä' lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka koskevat yleisesti elintarvikkeita ja erityisesti elintarvikkeiden turvallisuutta sekä yhteisössä että jäsenvaltioiden tasolla. Siihen sisältyy mikä tahansa elintarvikkeiden tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaihe samoin kuin elintarviketuotantoon käytettävien eläinten rehujen tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheet 2) 'elintarvikeyrityksellä' voittoa tuottavaa tai tuottamatonta, julkista tai yksityistä yritystä, joka toteuttaa mitä tahansa toimia, jotka liittyvät mihin tahansa elintarvikkeiden tuotannon, jalostuksen ja jakelun vaiheisiin 3) 'elintarvikealan toimijalla' luonnollisia tai oikeushenkilöitä, jotka ovat vastuussa elintarvikelainsäädännön vaatimusten noudattamisen varmistamisesta valvonnassaan olevassa elintarvikealan yrityksessä 4) 'rehulla' mitä tahansa suun kautta tapahtuvaan eläinten ruokintaan tarkoitettua ainetta tai tuotetta, mukaan lukien lisäaineet, riippumatta siitä, onko se jalosteena, puolijalosteena vai jalostamatonta 5) 'rehuyrityksellä' voittoa tuottavaa tai tuottamatonta, julkista tai yksityistä yritystä, joka toteuttaa mitä tahansa rehujen tuotantoon, käsittelyyn, jalostukseen, varastointiin, kuljetukseen tai jakeluun liittyviä toimia, myös tuottajaa, joka tuottaa, jalostaa tai varastoi rehuja omistamiensa elintarviketuotantoon käytettävien eläinten ruokkimiseksi; 6) 'rehualan toimijalla' luonnollisia tai oikeushenkilöitä, jotka ovat vastuussa elintarvikelainsäädännön vaatimusten noudattamisen varmistamisesta valvonnassaan olevassa rehuyrityksessä 7) 'vähittäisportaalla' elintarvikkeiden käsittelyä ja/tai jalostusta, säilytystä myyntipaikassa ja jakelua lopulliselle kuluttajalle, johon kuuluvat jakelukeskukset, ateriapalvelutoimet, tehdasruokalat, laitosruokalat, ravintolat sekä muut samankaltaiset elintarvikepalvelutoimet ja -kaupat, markettien jakelukeskukset ja tukkuliikkeet 8) 'markkinoille saattamisella' elintarvikkeen tai rehun hallussapitämistä niiden myyntiä varten, myös myytäväksi tarjoamista tai muuta joko ilmaiseksi tai korvausta vastaan tapahtuvaa siirtoa sekä itse myyntiä, jakelua ja muita siirtomuotoja 9) 'riskillä' vaaran aiheuttaman terveydellisen haittavaikutuksen todennäköisyyttä ja voimakkuutta 10) 'riskianalyysillä' kolmiosaista prosessia, joka käsittää riskinarvioinnin, riskinhallinnan sekä riskiviestinnän 11) 'riskinarvioinnilla' tieteellistä prosessia, joka koostuu seuraavista neljästä vaiheesta: vaaran tunnistaminen, vaaran kuvaaminen, altistuksen arviointi ja riskin kuvaaminen 12) 'riskinhallinnalla' riskinarvioinnista erillistä prosessia, jossa verrataan toimenpidevaihtoehtoja, kuullaan asianomaisia osapuolia, otetaan huomioon riskinarviointi ja muut oikeutetut tekijät ja tarvittaessa valitaan tarkoituksenmukaiset ennaltaehkäisyä ja valvontaa koskevat vaihtoehdot 13) 'riskiviestinnällä' vaaraan, riskiin, riskitekijöihin ja riskin havaitsemiseen liittyvien tietojen ja mielipiteiden vastavuoroista välittämistä riskianalyysin aikana riskinarvioinnista ja riskinhallinnasta vastaavien, kuluttajien, elintarvike- ja rehuyritysten, akateemisen yhteisön ja muiden asiasta kiinnostuneiden kanssa, mukaan lukien myös riskinarvioinnin tulosten ja riskinhallintaa koskevien päätösten taustan selittäminen 14) 'vaaralla' elintarvikkeessa tai rehussa esiintyvää biologista, kemiallista tai fyysistä tekijää tai tilaa, joka saattaa vaarantaa elintarvikkeen tai rehun turvallisuuden 15) 'jäljitettävyydellä' mahdollisuutta jäljittää elintarvike, rehu, elintarviketuotantoon käytettävä eläin tai valmistusaine, joka on tarkoitettu lisättäväksi tai jota oletetaan lisättävän elintarvikkeeseen tai rehuun, kaikissa tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheissa ja seurata kutakin näistä kyseisissä vaiheissa; 16) 'tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheilla' mitä tahansa vaihetta, tuonti mukaan lukien, elintarvikkeen alkutuotannosta sen varastointiin, siirtoon, myyntiin tai lopulliselle kuluttajalle toimittamiseen asti edellä mainitut vaiheet mukaan luettuna ja, silloin kun sillä on merkitystä, rehujen tuontia, tuotantoa, varastointia, siirtoa, jakelua, myyntiä ja toimittamista 17) 'alkutuotannolla' alkutuotannon tuotteiden tuotantoa, kasvatusta ja viljelyä, myös sadonkorjuuta, lypsämistä ja kaikkia tilaeläintuotannon vaiheita ennen teurastusta. Se sisältää myös metsästyksen, kalastuksen ja luonnonvaraisten tuotteiden korjaamisen. 18) 'lopullisella kuluttajalla' elintarvikkeen viimeistä kuluttajaa, joka ei käytä elintarviketta mihinkään elintarvikealan toimintaan. II luku Yleinen elintarvikelainsäädäntö 4 artikla Soveltamisala 1. Tämä luku koskee elintarvikkeiden kaikkia tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheita sekä elintarviketuotantoon käytettäviä eläimiä varten tuotettuja ja niille annettuja rehuja. 2. Jäljempänä 5-10 artiklassa esitettävät periaatteet muodostavat yleiset laaja-alaiset puitteet, joita on noudatettava toimenpiteitä toteuttaessa. 3. Voimassa olevat elintarvikelainsäädännön periaatteet ja menettelyt on mukautettava mahdollisimman pian ja viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2007 5-10 artiklan noudattamiseksi. 4. Ennen sitä ja 2 kohdasta poiketen voimassa olevaa lainsäädäntöä pannaan täytäntöön ottaen huomioon 5-10 artiklassa esitetyt periaatteet. 1 jakso Elintarvikelainsäädännön yleiset periaatteet 5 artikla Yleiset tavoitteet 1. Elintarvikelainsäädännön on pyrittävä yhteen tai useampaan, ihmisten elämän ja terveyden suojelun korkean tason yleiseen tavoitteeseen, kuluttajien etujen suojeluun, mukaan lukien elintarvikekaupan rehelliset menettelytavat, ottaen huomioon tarpeen mukaan eläinten terveyden ja hyvinvoinnin suojelun, kasvien terveyden ja ympäristönsuojelun. 2. Elintarvikelainsäädännöllä pyritään saavuttamaan tässä luvussa esitettyjen yleisten periaatteiden ja vaatimusten mukaisesti valmistettujen tai kaupan pidettävien elintarvikkeiden ja rehujen vapaa liikkuvuus yhteisössä. 3. Voimassa olevat tai pian voimaan tulevat kansainväliset standardit on otettava huomioon elintarvikelainsäädäntöä kehitettäessä tai mukautettaessa, paitsi jos kyseiset standardit tai niiden asiaa koskevat osat olisivat tehoton tai asiaton keino elintarvikelainsäädännön laillisten tavoitteiden saavuttamiseksi, jos siihen on tieteellinen perustelu tai jos niistä seuraisi yhteisössä asianmukaiseksi määritellystä tasosta poikkeava suojelun taso. 6 artikla Riskianalyysi 1. Ihmisten terveyden ja elämän suojelun korkeaa tasoa koskevan yleisen tavoitteen saavuttamiseksi elintarvikelainsäädännön on perustuttava riskianalyysiin, paitsi jos tämä ei ole toimenpiteen olosuhteiden tai luonteen kannalta tarkoituksenmukaista. 2. Riskinarvioinnin on perustuttava käytettävissä oleviin tieteellisiin todisteisiin, ja se on toteutettava riippumattomasti, objektiivisesti ja avoimesti. 3. Riskinhallinnassa on otettava huomioon riskinarvioinnin tulokset, erityisesti 22 artiklalla perustetun Euroopan elintarvikeviranomaisen lausunnot, muut tarkastelevan asian kannalta merkitykselliset tekijät ja 7 artiklan 1 kohdan mukaisten edellytysten täyttyessä ennalta varautumisen periaate. 7 artikla Ennalta varautumisen periaate 1. Olosuhteissa, joissa käytettävissä olevien tietojen arvioinnin perusteella terveyshaitan mahdollisuus on tunnistettu, mutta asiasta vallitsee tieteellinen epävarmuus, saadaan laajempaan riskinarviointiin tarvittavia täydentäviä tieteellisiä tietoja odoteltaessa toteuttaa väliaikaisia riskinhallintatoimenpiteitä, jotka ovat tarpeen yhteisössä valitun korkeatasoisen terveyden suojelun varmistamiseksi. 2. Edellä olevan 1 kohdan nojalla toteutettujen toimenpiteiden on oltava oikeasuhteisia, eivätkä ne saa rajoittaa kauppaa enemmän kuin on tarpeen yhteisössä valitun korkeatasoisen terveyden suojelun saavuttamiseksi, ja niissä on otettava huomioon tekninen ja taloudellinen toteutettavuus sekä muut tarkasteltavana olevan asian kannalta lailliset tekijät. Näitä toimenpiteitä tarkastellaan uudelleen kohtuullisen ajan kuluttua sen mukaan, minkäluonteinen riski elämälle tai terveydelle on havaittu ja minkätyyppisiä tieteellisiä tietoja tarvitaan tieteellisen epävarmuuden selvittämiseksi sekä kattavamman riskinarvioinnin toteuttamiseksi. 8 artikla Kuluttajien etujen suojelu Elintarvikelainsäädännön on pyrittävä suojaamaan kuluttajien etuja sekä tarjoamaan kuluttajille lähtökohdat kuluttamiaan elintarvikkeita koskevien perusteltujen valintojen tekemiseksi. Sen tavoitteena on ehkäistä a) vilpilliset menettelyt b) elintarvikkeiden sekoittaminen ja c) kaikki muut menettelytavat, jotka voivat johtaa kuluttajia harhaan. 2 jakso Avoimuuden periaatteet 9 artikla Julkinen kuuleminen Elintarvikelainsäädäntöä laadittaessa on toteutettava asianmukaisessa vaiheessa julkinen kuuleminen joko suoraan tai edustuselinten kautta, ellei asian kiireellisyys muuta vaadi. 10 artikla Tiedottaminen suurelle yleisölle Rajoittamatta asiakirjojen julkisuutta koskevien yhteisön oikeuden ja kansallisen oikeuden säännösten soveltamista, jos on perustellut syyt epäillä, että elintarvike tai rehu voi aiheuttaa riskin ihmisen tai eläimen terveydelle, viranomaisten on toteutettava riskin luonteen, vakavuuden ja laajuuden kannalta aiheellisia toimia, joilla tiedotetaan yleisölle terveydelle aiheutuvan riskin luonteesta, mainitaan mahdollisimman tarkkaan elintarvike tai rehu, elintarvike- tai rehutyyppi ja kerrotaan sen mahdollisesti aiheuttamasta riskistä sekä toimenpiteistä, jotka on toteutettu tai jotka aiotaan toteuttaa kyseisen riskin ehkäisemiseksi, vähentämiseksi tai poistamiseksi. 3 jakso Elintarvikekauppaa koskevat yleiset velvollisuudet 11 artikla Yhteisön tuodut elintarvikkeet ja rehut 1. Yhteisöön sen markkinoille saatettaviksi tuotujen elintarvikkeiden ja rehujen on oltava elintarvikelainsäädännön asiaa koskevien vaatimusten tai yhteisön vähintään vastaaviksi tunnustamien edellytysten mukaisia tai, jos yhteisön ja tuojamaan kesken on tehty erityissopimus, tähän sisältyvien vaatimusten mukaisia. 12 artikla Yhteisöstä vietävät elintarvikkeet ja rehut 1. Yhteisöstä kolmansien maiden markkinoille saattamista varten vietävien tai jälleenvietävien elintarvikkeiden ja rehujen on oltava elintarvikelainsäädännön asiaa koskevien vaatimusten mukaisia, jolleivät tuojamaan viranomaiset muuta vaadi ja jollei tuojamaassa voimassa olevissa laeissa, asetuksissa, standardeissa, käytännesäännöissä ja muissa oikeudellisissa tai hallinnollisissa menettelyissä muuta vaadita. Muissa olosuhteissa, paitsi jos elintarvikkeet ovat haitallisia terveydelle tai jos rehut eivät ole turvallisia, elintarvikkeita ja rehuja voidaan viedä tai jälleenviedä edellyttäen, että kohdemaan toimivaltaiset viranomaiset ovat nimenomaisesti suostuneet siihen saatuaan ensin täydelliset tiedot niistä syistä ja olosuhteista, joiden takia asianomaisia elintarvikkeita tai rehuja ei voitu saattaa markkinoille yhteisössä. 2. Jos sovelletaan yhteisön tai jonkin sen jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehdyn kahdenvälisen sopimuksen määräyksiä, yhteisöstä tai kyseisestä jäsenvaltioista kyseiseen kolmanteen maahan vietävien elintarvikkeiden ja rehujen on oltava näiden määräysten mukaisia. 13 artikla Kansainväliset standardit Rajoittamatta oikeuksiaan ja velvollisuuksiaan yhteisö ja sen jäsenvaltiot a) myötävaikuttavat elintarvikkeita ja rehuja koskevien kansainvälisten teknisten standardien sekä terveys- ja kasvinsuojelustandardien kehittämiseen b) tukevat kansainvälisten hallitustenvälisten ja valtiosta riippumattomien järjestöjen elintarvike- ja rehustandardien alalla tekemän työn koordinointia c) myötävaikuttavat elintarvikkeisiin ja rehuihin liittyvien erityistoimien vastaavuuden tunnustamista koskevien sopimusten kehittämiseen, kun se on mielekästä ja tarkoituksenmukaista d) kiinnittävät erityistä huomiota kehitysmaiden kehitystä, rahoitusta ja kauppaa koskeviin erityistarpeisiin taatakseen, että kansainvälisillä standardeilla ei luoda tarpeettomia esteitä viennille kehitysmaista. 4 jakso Elintarvikelainsäädännön yleiset vaatimukset 14 artikla Elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat vaatimukset 1. Markkinoille ei saa saattaa elintarvikkeita, jotka eivät ole turvallisia. 2. Elintarviketta ei pidetä turvallisena, jos se on a) terveydelle haitallinen b) ihmisravinnoksi soveltumaton. 3. Määritettäessä, onko elintarvike turvallinen vai ei, on otettava huomioon seuraavat seikat: a) elintarvikkeen tavanomaiset käyttöolosuhteet kuluttajan kannalta sekä jokaisessa tuotanto, jalostus- ja jakeluvaiheessa, ja b) kuluttajalle tarjotut tiedot, myös pakkausmerkinnässä olevat tiedot, tai yleisesti kuluttajan saatavilla olevat tiedot tietyn elintarvikkeen tai elintarvikeryhmän terveyshaittojen välttämisestä sekä se, onko kuluttaja tiedoista huolimatta päättänyt olla välittämättä tällaisista ohjeista tai muista kyseistä elintarviketta tai elintarvikeryhmiä koskevista tiedoista. 4. Määritettäessä, onko elintarvike terveydelle haitallinen, on otettava huomioon seuraavat seikat: a) ei ainoastaan mahdolliset välittömät ja/tai lyhyen, ja/tai pitkän aikavälin vaikutukset, jotka elintarvikkeella on sitä nauttivan henkilön terveydelle, vaan myös vaikutukset seuraaville sukupolville b) mahdolliset kasautuvat toksiset vaikutukset c) tietyn kuluttajaryhmän terveydelliset erityisherkkyydet, jos elintarvike on tarkoitettu kyseiselle kuluttajaluokalle. 5. Määritettäessä, onko jokin elintarvike ihmisravinnoksi soveltumaton, on otettava huomioon, että elintarviketta ei voida hyväksyä ihmisravinnoksi sille aiottuun käyttötarkoitukseen, koska se on saastunut joko vieraiden aineiden takia tai muutoin, taikka pilaantumisen, mätänemisen tai laadun heikentymisen seurauksena. 6. Jos elintarvike, joka ei ole turvallinen, on osa samaan luokkaan kuuluvien tai samaa kuvausta vastaavien elintarvikkeiden erää tai lähetystä, on oletettava, että sama koskee kaikkia kyseiseen erään tai lähetykseen kuuluvia elintarvikkeita, ellei yksityiskohtaisesta arvioinnista ilmene, että ei ole mitään näyttöä siitä, että loppuosa erästä tai lähetyksestä ei olisi turvallinen. 7. Elintarviketta, joka on elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien yhteisön elintarvikelainsäädännön säännösten mukainen, on pidettävä turvallisena näihin yhteisön säännöksiin sisältyvien näkökohtien osalta. 8. Se, että elintarvike vastaa kyseiseen elintarvikkeeseen sovellettavia säännöksiä, ei estä toimivaltaisia viranomaisia toteuttamasta asianmukaisia toimenpiteitä määrätäkseen markkinoille saattamista koskevia rajoituksia tai vaatiakseen elintarvikkeen poistamista markkinoilta, jos on aihetta epäillä, että elintarvike ei yhdenmukaisuudesta huolimatta ole turvallinen. 9. Jos yhteisön erityisiä säännöksiä ei ole, elintarviketta on pidettävä turvallisena, jos se vastaa sen jäsenvaltion, jonka alueella elintarvike on kaupan, voimassa olevan kansallisen elintarvikelainsäädännön säännöksiä, jotka on laadittu ja joita sovelletaan rajoittamatta perustamissopimuksen ja erityisesti sen 28 ja 30 artiklan soveltamista. 15 artikla Rehujen turvallisuutta koskevat vaatimukset 1. Rehuja ei saa saattaa markkinoille tai antaa millekään elintarviketuotantoon käytettävälle eläimelle, elleivät ne ole turvallisia. 2. Rehua ei pidetä aiottuun tarkoitukseensa turvallisena, jos katsotaan, että - sillä on haitallinen vaikutus ihmisten tai eläinten terveyteen - sen vuoksi elintarviketuotantoon käytettävästä eläimestä saatu elintarvike ei ole ihmisravintona turvallinen. 3. Jos rehu, jonka on havaittu olevan rehujen turvallisuutta koskevan vaatimuksen vastainen, on osa samaan luokkaan kuuluvien tai samaa kuvausta vastaavien rehujen erää tai lähetystä, on oletettava, että sama koskee kaikkia kyseiseen erään tai lähetykseen kuuluvia rehuja, ellei yksityiskohtaisesta arvioinnista ilmene, että ei ole mitään näyttöä siitä, että loppuosa erästä tai lähetyksestä ei täyttäisi rehujen turvallisuutta koskevaa vaatimusta. 4. Rehua, joka on rehujen turvallisuutta koskevien yhteisön erityissäännösten mukainen, on pidettävä turvallisena yhteisön erityissäännöksiin sisältyvien näkökohtien osalta. 5. Se, että rehu vastaa kyseiseen rehuun sovellettavia erityissäännöksiä, ei estä toimivaltaisia viranomaisia toteuttamasta asianmukaisia toimenpiteitä määrätäkseen markkinoille saattamista koskevia rajoituksia tai vaatiakseen rehun poistamista markkinoilta, jos on aihetta epäillä, että rehu ei yhdenmukaisuudesta huolimatta ole turvallinen. 6. Jos yhteisön erityisiä säännöksiä ei ole, rehua on pidettävä turvallisena, jos se vastaa sen jäsenvaltion, jonka alueella rehu on liikkeellä, voimassa olevia rehujen turvallisuutta koskevia kansallisen lainsäädännön säännöksiä, jotka on laadittu ja joita sovelletaan rajoittamatta perustamissopimuksen ja erityisesti sen 28 ja 30 artiklan soveltamista. 16 artikla Esillepano Rajoittamatta yksityiskohtaisempien elintarvikelainsäädännön säännösten soveltamista elintarvikkeiden merkinnät, mainonta ja esillepano, myös niiden muoto, ulkonäkö ja pakkaukset, käytetyt pakkausmateriaalit, tapa, jolla ne on aseteltu, ja olosuhteet, joissa ne esitellään, sekä tiedot, joita niistä annetaan minkä tahansa tiedotusvälineen kautta, eivät saa johtaa kuluttajia harhaan. 17 artikla Vastuualueet 1. Missä tahansa tuotannon, jalostuksen ja jakelun vaiheessa toimivien elintarvike- ja rehualan toimijoiden on vastuullaan olevissa toiminnoissa huolehdittava siitä, että elintarvikkeet tai rehut täyttävät niiden toiminnan kannalta asiaankuuluvat elintarvikelainsäädännön vaatimukset ja varmistettava, että kyseiset vaatimukset täyttyvät. 2. Jäsenvaltioiden on pantava elintarvikelainsäädäntö täytäntöön sekä seurattava ja valvottava, että missä tahansa tuotannon, jalostuksen ja jakelun vaiheessa toimivat elintarvike- ja rehualan toimijat noudattavat elintarvikelainsäädännön vaatimuksia. Tämän vuoksi niiden on ylläpidettävä virallisen valvonnan järjestelmää muine olosuhteiden edellyttämine toimintoineen mukaan lukien tiedottaminen elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuudesta ja vaaroista, elintarvike- ja rehuturvallisuuden valvonta ja muut mihin tahansa tuotannon, jalostuksen ja jakelun vaiheeseen kuuluvat toiminnat. Jäsenvaltioiden on myös annettava elintarvike- ja rehulainsäädännön rikkomuksiin sovellettavia toimenpiteitä ja seuraamuksia koskevat säännöt. Toimenpiteiden ja seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. 18 artikla Jäljitettävyys 1. Kaikissa tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheissa on huolehdittava siitä, että on mahdollista jäljittää elintarvikkeet, rehut, elintarviketuotantoon käytettävät eläimet ja muut mahdolliset aineet, jotka on tarkoitettu tai joiden voidaan olettaa tulevan lisätyksi elintarvikkeeseen tai rehuun. 2. Elintarvike- ja rehualan toimijoiden on voitava tunnistaa, luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka on toimittanut niille elintarvikkeen, rehun, elintarviketuotantoon käytettävän eläimen tai sellaisen aineen, joka on tarkoitettu tai jonka voidaan olettaa tulevan lisätyksi elintarvikkeeseen tai rehuun. Tätä varten toimijoilla on oltava käytössä tähän tarkoitetut järjestelmät ja menettelyt, joiden avulla toimivaltaiset viranomaiset saavat nämä tiedot pyynnöstä käyttöönsä. 3. Elintarvike- ja rehualan toimijoilla on oltava käytössä sellaiset järjestelmät ja menettelyt, joiden avulla ne voivat tunnistaa muut yritykset, joihin niiden tuotteita on toimitettu. Nämä tiedot on annettava pyynnöstä toimivaltaisille viranomaisille. 4. Markkinoille saatetuissa tai todennäköisesti markkinoille saatettavissa elintarvikkeissa ja rehuissa on niiden jäljitettävyyden helpottamiseksi asiaan liittyvien asiakirjojen tai tietojen kautta oltava riittävät ja asianmukaiset pakkausmerkinnät tai tunnistetiedot tarkempiin säännöksiin sisältyvien asiaa koskevien vaatimusten mukaisesti. 5. Tämän artiklan vaatimusten noudattamiseksi tarkoitetut säännökset voidaan antaa 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 19 artikla Vastuu elintarvikkeiden turvallisuudesta: elintarvikealan toimijat 1. Jos elintarvikealan toimija katsoo tai epäilee, että sen maahantuoma, tuottama, jalostama, valmistama tai jakelema elintarvike ei ole elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien vaatimusten mukainen, sen on käynnistettävä välittömästi menettelyt kyseisen elintarvikkeen poistamiseksi markkinoilta ja ilmoitettava siitä toimivaltaisille viranomaisille. Jos tuote saattaa jo olla ehtinyt kuluttajalle, elintarvikealan toimijan on tehokkaalla ja täsmällisellä tavalla ilmoitettava kuluttajille syy poistamiseen tai tarvittaessa varmistettava, että kuluttajille jo toimitetut tuotteet palautetaan, jos muut toimenpiteet eivät ole riittäviä korkeatasoisen terveyden suojelun saavuttamiseksi. 2. Elintarvikealan toimijan, joka vastaa sellaisista vähittäis- tai jakelutoimista, jotka eivät vaikuta elintarvikkeen pakkaamiseen, pakkausmerkintöihin, turvallisuuteen tai koskemattomuuteen, on oman toimintansa osalta käynnistettävä menettelyjä poistaakseen tuotteita markkinoilta ja myötävaikuttaakseen elintarvikkeiden turvallisuuteen toimittamalla eteenpäin elintarvikkeen jäljittämiseksi tarvittavia tietoja sekä osallistumalla tuottajien, jalostajien, valmistajien ja/tai toimivaltaisten viranomaisten toteuttamiin toimiin. 3. Elintarvikealan toimijan on ilmoitettava välittömästi toimivaltaisille viranomaisille, jos toimija katsoo tai epäilee, että sen markkinoille saattama elintarvike voi olla ihmisten terveydelle vahingollinen. Sen on ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille toimista, jotka on toteutettu lopulliselle kuluttajalle aiheutuvien riskien ehkäisemiseksi. Se ei saa estää eikä lannistaa ketään tekemästä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa, kun toiminnalla voidaan torjua tai lieventää elintarvikkeesta aiheutuvaa riskiä tai välttää se. 4. Elintarvikealan toimijoiden on tehtävä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa toteutettaessa toimia niiden toimittaman elintarvikkeen aiheuttamien riskien välttämiseksi tai vähentämiseksi. 20 artikla Vastuu rehujen turvallisuudesta: rehualan toimijat 1. Jos rehualan toimija katsoo tai epäilee, että sen maahantuoma, tuottama, jalostama, valmistama tai jakelema rehu ei ole rehujen turvallisuutta koskevien vaatimusten mukainen, sen on käynnistettävä välittömästi menettelyt kyseisen rehun poistamiseksi markkinoilta ja ilmoitettava siitä toimivaltaisille viranomaisille. Sen on tehokkaalla ja täsmällisellä tavalla ilmoitettava rehun käyttäjille syy poistamiseen tai tarvittaessa varmistettava, että niille jo toimitetut tuotteet palautetaan, jos muut toimenpiteet eivät ole riittäviä korkeatasoisen terveyden suojelun saavuttamiseksi. 2. Rehualan toimijan, joka vastaa sellaisista vähittäis- tai jakelutoimista, jotka eivät vaikuta rehun pakkaamiseen, pakkausmerkintöihin, turvallisuuteen tai koskemattomuuteen, on oman toimintansa osalta käynnistettävä menettelyjä poistaakseen tuotteita markkinoilta ja myötävaikuttaakseen elintarvikkeiden turvallisuuteen toimittamalla eteenpäin rehun jäljittämiseksi tarvittavia tietoja sekä osallistumalla tuottajien, jalostajien, valmistajien ja/tai toimivaltaisten viranomaisten toteuttamiin toimiin. 3. Rehualan toimijan on ilmoitettava välittömästi toimivaltaisille viranomaisille, jos toimija katsoo tai epäilee, että sen markkinoille saattama rehu ei täytä rehujen turvallisuutta koskevia vaatimuksia. Sen on ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille toimista, jotka on toteutettu rehun käytöstä aiheutuvien riskien ehkäisemiseksi. Se ei saa estää eikä lannistaa ketään tekemästä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa, kun toiminnalla voidaan torjua tai lieventää elintarvikkeesta aiheutuvaa riskiä tai välttää se. 4. Rehualan toimijoiden on tehtävä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa toteutettaessa toimia niiden toimittaman rehun aiheuttamien riskien välttämiseksi. 21 artikla Korvausvastuu Tämän luvun säännökset eivät rajoita tuotevastuusta annetun neuvoston direktiivin 85/374/ETY, [29] sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/34/EY, [30] soveltamista. [29] EYVL L 210, 7.8.1985, s. 29. [30] EYVL L 141, 4.6.1999, s. 20. III luku Euroopan elintarvikeviranomainen 1 jakso Toiminta-ajatus ja tehtävät 22 artikla Elintarvikeviranomaisen toiminta-ajatus 1. Perustetaan Euroopan elintarvikeviranomainen, jäljempänä 'elintarvikeviranomainen'. 2. Elintarvikeviranomainen antaa tieteellisiä neuvoja sekä tieteellistä ja teknistä tukea yhteisön lainsäädännön ja politiikkojen tarpeisiin kaikilla aloilla, joilla on välitön tai välillinen vaikutus elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuteen. Se tuottaa riippumatonta tietoa kaikista näihin aloihin liittyvistä asioista ja huolehtii riskiviestinnästä. Elintarvikeviranomainen myötävaikuttaa ihmisten elämän ja terveyden korkeatasoiseen suojeluun ja ottaa tässä yhteydessä huomioon eläinten terveyden ja hyvinvoinnin, kasvien terveyden ja ympäristön, toimivien sisämarkkinoiden näkökulmasta. Elintarvikeviranomainen kokoaa ja analysoi tietoa niiden riskien hahmottamiseksi ja seuraamiseksi, joilla on välitön tai välillinen vaikutus elintarvikkeiden tai rehujen turvallisuuteen. Elintarvikeviranomaisen toiminta-ajatukseen sisältyvät myös a) ihmisten ravitsemusta koskeva tieteellinen neuvonanto sekä tieteellinen ja tekninen tuki yhteisön lainsäädännön yhteydessä ja komission pyynnöstä tapahtuva avustaminen tiedottamisessa yhteisön terveysohjelmien puitteissa b) tieteelliset lausunnot eläinten terveyteen ja hyvinvointiin sekä kasvien terveyteen liittyvissä muissa asioissa c) tieteelliset lausunnot muista tuotteista, jotka eivät ole elintarvikkeita ja rehuja ja jotka liittyvät direktiivissä 2001/18/EY määriteltyihin geneettisesti muunnettuihin organismeihin siinä määrättyjä menettelyjä rajoittamatta 3. Elintarvikeviranomainen antaa tieteellisiä lausuntoja, jotka toimivat tieteellisenä perustana yhteisön toimenpiteiden laatimisessa ja toteuttamisessa elintarvikeviranomaisen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla. 4. Elintarvikeviranomainen toteuttaa tehtävänsä olosuhteissa, joissa se voi toimia tieteellisenä yhteyspisteenä riippumattomuutensa, antamiensa lausuntojen ja levittämiensä tietojen tieteellisen ja teknisen laadun, menettelyjensä ja toimintatapojensa avoimuuden sekä sille annettujen tehtävien suorittamisessa osoitetun huolellisuuden ansiosta. Se toimii tiiviissä yhteistyössä niiden toimivaltaisten elinten kanssa, jotka jäsenvaltioissa huolehtivat elintarvikeviranomaisen tehtäviä vastaavista tehtävistä. 5 Elintarvikeviranomainen, komissio ja jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä edistääkseen riskinarviointia, riskinhallintaa ja riskiviestintää koskevien toimien yhtenäisyyttä. 6. Jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä elintarvikeviranomaisen kanssa sen toiminta-ajatuksen toteutumisen varmistamiseksi. 23 artikla Elintarvikeviranomaisen tehtävät Elintarvikeviranomaisen tehtävänä on a) antaa yhteisön toimielimille ja jäsenvaltioille parhaat mahdolliset tieteelliset lausunnot kaikissa yhteisön lainsäädännössä säädetyissä tapauksissa ja mistä tahansa sen toiminta-ajatukseen sisältyvästä kysymyksestä b) tukea ja kehittää yhdenmukaisten riskinarviointimenetelmien koordinointia sen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla c) tarjota komissiolle tieteellistä ja teknistä tukea sen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla sekä pyydettäessä riskinarviointi lausuntojen tulkinnassa ja käsittelyssä. d) teettää sen toiminta-ajatuksen toteutumiseksi tarvittavat tieteelliset tutkimukset e) etsiä, kerätä, järjestää ja analysoida sen toiminta-ajatukseen sisältyviä aloja koskevat tieteelliset ja tekniset tiedot ja tehtävä niistä yhteenveto f) toteuttaa toimia kehittymässä olevien riskien havaitsemiseksi ja kuvaamiseksi sen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla g) perustaa sen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla toimivien organisaatioiden verkostojen järjestelmä ja vastaa sen toiminnasta h) antaa komission pyynnöstä tieteellistä ja teknistä tukea komission toteuttamissa elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuutta koskevissa kriisinhallintamenettelyissä i) antaa komission pyynnöstä tieteellistä ja teknistä tukea yhteisön, Euroopan unionin jäseniksi pyrkivien ehdokasmaiden, kansainvälisten järjestöjen ja kolmansien maiden välisen yhteistyön parantamiseksi sen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla j) varmistaa, että yleisö ja asianomaiset osapuolet saavat nopeaa, luotettavaa, objektiivista ja ymmärrettävää tietoa sen toiminta-ajatukseen sisältyviltä aloilta k) esittää itsenäisesti omat päätelmänsä ja suuntaviivansa sen toiminta-ajatukseen sisältyvistä asioista m) suorittaa mahdolliset muut komission sille antamat tehtävät sen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla. 2 jakso Organisaatio 24 artikla Elintarvikeviranomaisen elimet Elintarvikeviranomainen koostuu a) johtokunnasta b) toiminnanjohtajasta ja hänen henkilökunnastaan c) neuvoa-antavasta ryhmästä d) tiedekomiteasta ja tiedelautakunnista. 25 artikla Johtokunta 1 Johtokunnassa on neljä Euroopan parlamentin nimittämää edustajaa, neljä neuvoston nimittämää edustajaa, neljä komission nimittämää edustajaa sekä neljä komission nimittämää kuluttajien ja teollisuuden edustajaa. 2. Edustajat voidaan korvata samaan aikaan nimitetyillä varajäsenillä. Heidän toimikautensa pituus on neljä vuotta, ja se voidaan uusia kerran. 3. Johtokunta vahvistaa elintarvikeviranomaisen sisäiset säännöt toiminnanjohtajan tekemän ehdotuksen perusteella. Säännöt on julkistettava. 4. Johtokunta valitsee puheenjohtajansa jäsentensä keskuudesta kahden vuoden pituiseksi toimikaudeksi, joka voidaan uusia. 5. Johtokunta vahvistaa työjärjestyksensä. Jollei toisin säädetä, johtokunnan päätökset tehdään enemmistöpäätöksinä. 6. Johtokunta kokoontuu puheenjohtajan kutsusta tai jos vähintään kolmasosa sen jäsenistä sitä pyytää. 7. Johtokunta huolehtii siitä, että elintarvikeviranomainen toteuttaa toiminta-ajatuksensa ja suorittaa sille osoitetut tehtävät tässä asetuksessa säädettyjen edellytysten mukaisesti. 8. Johtokunta vahvistaa ennen kunkin vuoden tammikuun 31 päivää elintarvikeviranomaisen työohjelman seuraavaa vuotta varten. Se vahvistaa myös monivuotisen ohjelman, jota voidaan tarkistaa. Johtokunnan on varmistettava, että nämä ohjelmat noudattavat yhteisön lainsäädäntöön ja politiikkaan liittyviä painopisteitä elintarvikkeiden turvallisuuden alalla. Johtokunta vahvistaa ennen kunkin vuoden maaliskuun 30 päivää yleiskertomuksen elintarvikeviranomaisen toiminnasta edelliseltä vuodelta. 9. Saatuaan komission hyväksynnän ja tilintarkastuslautakunnan lausunnon johtokunta vahvistaa elintarvikeviranomaisen varainhoitoasetuksen, jossa säädetään menettelystä elintarvikeviranomaisen talousarvion laatimiseksi ja toteuttamiseksi Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavan varainhoitoasetuksen 142 artiklan ja Euroopan petostentorjuntavirastoon liittyvien vaatimusten mukaisesti. 10. Toiminnanjohtaja osallistuu johtokunnan kokouksiin ilman äänioikeutta ja huolehtii sihteeristöpalveluista. Johtokunta voi kutsua kokouksiinsa tiedekomitean puheenjohtajan. 26 artikla Toiminnanjohtaja 1. Johtokunta nimittää toiminnanjohtajan komission ehdottaman hakijoiden luettelon perusteella ja sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti on kuullut johtokunnan valitsemaa ehdokasta, viiden vuoden pituiseksi kaudeksi, joka voidaan uusia. Luettelo perustuu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja muualla julkaistun kiinnostuksenilmaisupyynnön jälkeen järjestettyyn avoimeen kilpailuun. Johtokunta voi erottaa toiminnanjohtajan. 2. Toiminnanjohtaja toimii elintarvikeviranomaisen laillisena edustajana. Hän on vastuussa a) elintarvikeviranomaisen päivittäisestä hallinnosta b) elintarvikeviranomaisen vuosittaisten työohjelmaehdotusten laatimisesta komissiota kuullen c) työohjelmien ja johtokunnan tekemien päätösten täytäntöönpanosta d) sen varmistamisesta, että tiedekomitealle ja tiedelautakunnille annetaan asianmukaista tieteellistä, teknistä ja hallinnollista tukea e) sen varmistamisesta, että elintarvikeviranomainen toteuttaa tehtävänsä sen käyttäjien esittämien vaatimusten mukaisesti erityisesti tarjottujen palvelujen riittävyyden ja käytetyn ajan osalta f) tulo- ja menotaulukoiden laatimisesta ja elintarvikeviranomaisen talousarvion toteuttamisesta g) kaikista henkilöstöasioista h) yhteyksien luomisesta ja ylläpitämisestä Euroopan parlamentin kanssa sekä säännöllisen vuoropuhelun varmistamisesta sen asiaankuuluvien valiokuntien kanssa. 3. Toiminnanjohtajan on joka vuosi esitettävä johtokunnalle hyväksymistä varten seuraavat asiakirjat: a) ehdotus yleiskertomukseksi elintarvikeviranomaisen kaikista edeltävän vuoden toimista b) ehdotus seuraavan vuoden työohjelmaksi c) ehdotus edellisen vuoden tilinpäätökseksi d) luonnos seuraavan vuoden talousarvioksi. Johtokunnan hyväksyttyä ohjelmat ja kertomukset toiminnanjohtaja toimittaa ne Euroopan parlamentille neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioille sekä antaa julkaista ne. 4. Toiminnanjohtaja hyväksyy elintarvikeviranomaisen kaikki rahoituskustannukset ja raportoi johtokunnalle elintarvikeviranomaisen toimista. 27 artikla Neuvoa-antava ryhmä 1. Neuvoa-antavassa ryhmässä on edustajia jäsenvaltioiden toimivaltaisista elimistä, joilla on vastuullaan samanlaisia tehtäviä kuin elintarvikeviranomaisella, ja kukin jäsenvaltio nimeää yhden edustajan. Edustajat voidaan korvata samaan aikaan nimitetyillä varajäsenillä. 2. Neuvoa-antavan ryhmän jäsenet eivät voi olla johtokunnan jäseniä. 3. Neuvoa-antava ryhmä avustaa toiminnanjohtajaa hänelle tämän asetuksen nojalla kuuluvien velvollisuuksien suorittamisessa, erityisesti elintarvikeviranomaisen työohjelmaehdotuksen laatimisessa. Toiminnanjohtaja voi myös pyytää neuvoa-antavalta ryhmältä neuvoja tieteellisiä lausuntoja koskevien pyyntöjen priorisoinnissa. 4. Neuvoa-antava ryhmä muodostaa järjestelmän mahdollisia riskejä koskevaa tietojenvaihtoa ja tietojen yhdistämistä varten. Se varmistaa, että elintarvikeviranomainen ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset elimet tekevät tiivistä yhteistyötä erityisesti seuraavissa kysymyksissä: a) pyrittäessä välttämään viranomaisen tieteellisten tutkimusten päällekkäisyyttä jäsenvaltioissa tehdyn työn kanssa 32 artiklan mukaisesti b) 30 artiklan 4 kohdassa määritellyissä tapauksissa, joissa viranomaisen ja kansallisen elimen on oltava yhteistyössä c) edistettäessä viranomaisen toiminta-ajatuksen aloilla toimivien järjestöjen eurooppalaista verkottumista 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti. d) jos viranomainen tai jäsenvaltio tunnistaa kehittymässä olevan riskin. 5. Neuvoa-antavan ryhmän puheenjohtajana toimii toiminnanjohtaja. Ryhmä kokoontuu puheenjohtajan kutsusta tai jos vähintään kolmasosa sen jäsenistä sitä pyytää. Sen toimintamenettelyt vahvistetaan elintarvikeviranomaisen työjärjestyksessä ja julkistetaan. 6. Elintarvikeviranomainen tarjoaa neuvoa-antavalle ryhmälle tarvittavaa teknistä ja logistista tukea ja huolehtii sen kokousten sihteeristöpalveluista. 7. Komission yksiköiden edustajat saavat osallistua neuvoa-antavan ryhmän työskentelyyn. Toiminnanjohtaja voi kutsua Euroopan parlamentin edustajia ja edustajia muista elimistä, joita asia koskee, osallistumaan työskentelyyn. Jos neuvoa-antava ryhmä käsittelee 22 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja asioita, neuvoa-antavan ryhmän työskentelyyn voi osallistua edustajia jäsenvaltioiden toimivaltaisista elimistä, joilla on vastuullaan samanlaisia tehtäviä kuin 22 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetaan, siten että kukin jäsenvaltio nimeää yhden edustajan. 28 artikla Tiedekomitea ja tiedelautakunnat 1. Tiedekomitea ja pysyvät tiedelautakunnat ovat vastuussa elintarvikeviranomaisen tieteellisten lausuntojen antamisesta toimivaltaansa kuuluvilla aloilla. 2. Tiedekomitea on vastuussa yleisestä koordinoinnista, joka on tarpeen tieteellisten lausuntojen antamista koskevan menettelyn johdonmukaisuuden varmistamiseksi varsinkin työjärjestysten vahvistamisen ja työskentelymenetelmien yhdenmukaistamisen osalta. Se antaa lausuntoja monialaisista aiheista, jotka kuuluvat useiden tiedelautakuntien toimivaltaan, sekä aiheista, jotka eivät kuulu yhdenkään tiedelautakunnan toimivaltaan. Tarvittaessa ja erityisesti silloin, kun aihe ei kuulu minkään tiedelautakunnan asiantuntemuksen alaan, tiedekomitea perustaa työryhmiä. Se tukeutuu näissä tapauksissa työryhmien asiantuntemukseen tieteellisten lausuntojen laatimisessa. 3. Tiedekomitea koostuu tiedelautakuntien puheenjohtajista sekä kuudesta riippumattomasta tieteellisestä asiantuntijasta, jotka eivät kuulu yhteenkään tiedelautakuntaan. 4. Tiedelautakunnat koostuvat riippumattomista tieteellisistä asiantuntijoista. Kun elintarvikeviranomainen perustetaan, perustetaan seuraavat tiedelautakunnat: a) elintarvikkeiden lisäaineita, aromiaineita, jalostuksen apuaineita sekä elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvia materiaaleja käsittelevä lautakunta b) eläinten rehuissa käytettäviä lisäaineita, tuotteita tai aineita käsittelevä lautakunta c) kasvien terveyttä, kasvinsuojeluaineita ja niiden jäämiä käsittelevä lautakunta d) geneettisesti muunnettuja organismeja käsittelevä lautakunta e) erityisruokavaliotuotteita, ravitsemusta ja allergioita käsittelevä lautakunta f) biologisia vaaroja käsittelevä lautakunta g) elintarvikeketjun vierasaineita käsittelevä lautakunta h) eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevä lautakunta. Komissio voi mukauttaa elintarvikeviranomaisen pyynnöstä tiedelautakuntien määrää ja nimiä teknisen ja tieteellisen kehityksen mukaisesti 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 5. Johtokunta nimittää tiedelautakuntien jäs