KOMISSION KERTOMUS vuoden 2000 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanosta

Sisällys

Tiivistelmä

1. Johdanto

2. Yleiskatsaus keskeisiin politiikka-alueisiin

2.1 Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

2.2 Julkisen talouden vakauden nopeuttaminen

2.3 Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

2.4 Tavoitteita tukevan palkkakehityksen edistäminen

2.5 Osaamisyhteiskunnan edistäminen

2.6 Tehokkaiden hyödykemarkkinoiden varmistaminen

2.7 Pääomamarkkinoiden edistäminen yhdentämistä ja syventämistä jatkamalla

2.8 Työmarkkinoiden elvyttäminen

2.9 Kestävän kehityksen vahvistaminen

Tilastoliite

// Tiivistelmä

Globalisaatio ja uusi tekniikka saivat EU:n omaksumaan kattavan strategian vuoden 2000 laajoissa suuntaviivoissa // Talouspolitiikan vuoden 2000 laajat suuntaviivat perustuivat jo noudatettuun talouspolitiikan strategiaan, jota niissä vielä laajennettiin. Huomiota kiinnitettiin erityisesti politiikkaan ja uudistuksiin, joilla pyritään edistämään talouden kasvumahdollisuuksia ja työllisyyttä. Vuoden 2000 suuntaviivat olivat ensimmäiset, jotka hyväksyttiin Lissabonin Eurooppa-neuvoston jälkeen, ja siten ne kuvastavat neuvoston päätelmiä. Tässä kertomuksessa arvioidaan yleisesti vuoden 2000 suuntaviivoissa määritettyjen talouspolitiikan suuntaviivojen täytäntöönpanoa. Siihen liittyy komissiossa laadittu kertomus, jossa arvioidaan vuoden 2000 suuntaviivoissa esitettyjen maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoa.

Kertomuksen keskeisin sanoma on:

Makrotalouden kehitys parasta vuosikymmeneen, mutta kasvu hidastumassa lievästi

// Vaikka kasvu hidastuikin hieman kesällä öljyn hintojen jyrkän nousun vuoksi, EU:n talouskasvu oli vuonna 2000 paras vuosikymmeneen. Tämä johtui vahvan kotimaisen kysynnän ja vientikysynnän yhteisvaikutuksesta. Työpaikkojen syntyminen jatkui nopeana ja työttömyys laski edelleen. Kuluttajahintainflaatio kiihtyi tuontihintojen nousun myötä, mutta pohjainflaatio pysyi hitaana, sillä kotimainen hintakehitys oli suotuisaa.

Makrotalouden politiikkayhdistelmässä ei jännitteitä // Tuontihintojen noustessa ja tuotantokuilun kaventuessa rahapolitiikkaa harjoittavat viranomaiset nostivat virallisia korkoja vuoden mittaan, jotta hintavakauteen keskipitkällä aikavälillä kohdistuvat riskit vähenisivät. Koko EU:ssa finanssipolitiikan viritys oli neutraali, mitä osoittaa kausitasoitetun perusjäämän pysyminen muuttumattomana, sekä palkkakehityksen säilyminen hintavakauden ja työpaikkojen syntymisen näkökulmasta sopivana.

Julkinen talous lähellä tasapainoa, mikä johtuu enimmäkseen suuresta talouskasvusta ja velanhoitorasitteiden pienenemisestä // Toteutuneet julkisen talouden alijäämät pienenivät koko EU:ssa lähelle tasapainoa (jos kertaluonteiset UMTS-tulot otetaan huomioon, syntyi jopa ylijäämiä). Tämä huomattava rahoitusasemien parannus johtui kuitenkin ensisijaisesti vahvasta kasvusta ja alhaisemmista velanhoitokustannuksista. Sitä vastoin muuttumattomaksi arvioitu kausitasoitettu perusylijäämä viittaa siihen, että jäsenvaltiot kokonaisuudessaan eivät onnistuneet käyttämään hyväkseen mahdollisuuksia, joita vahva talouskasvu niiden perusrahoitusaseman korjaamiseen tarjosi.

Julkisen talouden laatu ja kestävyys enemmän edistystä vero- kuin menouudistuksessa; eläkeuudistus välttämätön // Edistystä tapahtui verojärjestelmien tehostamisessa erityisesti työllisyyttä suosivaan suuntaan, ja työn verotusta kevennettiin monessa jäsenvaltiossa. Joissakin jäsenvaltioissa toimenpiteet kohdistettiin ensisijaisesti matalapalkkaisiin, toisissa verojärjestelmän tehokkuuteen sekä avoimuuteen, ja eräissä niillä pyrittiin laajentamaan veropohjaa ja/tai alentamaan marginaaliverokantoja. Lisäksi monessa jäsenvaltiossa suunnitellaan verojärjestelmien uudistamista vuodesta 2001 lähtien. Neuvosto (Ecofin) pääsi myös sopimukseen veropaketin avainkohdista, joilla pyritään vähentämään haitallista verokilpailua ja nykyisiä yhteismarkkinoiden vääristymiä. Menopuolella edistys oli jäsenvaltioissa vähäisempää: keskipitkän aikavälin menojen hallintaan liittyviä järjestelmiä ei useinkaan ole. Etuusjärjestelmien ongelmien ratkaisemiseksi ei tehty tarpeeksi, vaikka etuuksien hallinnoinnin parantamiseksi ja etujen saantiedellytysten tiukentamiseksi on tehty joitakin yrityksiä. Huomattavia eläkeuudistuksia oli aiempina vuosina toteutettu vain muutamassa jäsenvaltiossa, ja muutamat muut jäsenvaltiot toteuttivat vuonna 2000 joitakin toimenpiteitä vähentääkseen tulevaisuuden väestömuutoksista syntyviä paineita. Kaiken tämän tuloksena useimmissa maissa ei ole vielä ryhdytty välttämättömiin toimiin väestön ikääntymisestä julkiselle taloudelle aiheutuvien haasteiden ratkaisemiseksi.

Osaamisyhteiskunta edistyy Euroopassa mutta on yhä jäljessä Yhdysvalloista // Euroopan siirtyminen osaamisyhteiskuntaan edistyy, mutta siinä ollaan edelleen jäljessä Yhdysvaltoihin verrattuna, koska investoinnit inhimilliseen pääomaan, tutkimukseen ja kehitykseen sekä tieto- ja viestintätekniikkaan ovat Euroopassa pienempiä. Useimmat jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön toimenpiteitä vahvistaakseen tietotekniikan opetusta, mutta tieto- ja viestintätekniikkaan liittyvien taitojen vahvistaminen ja parantaminen on edelleen tarpeen. Euroopan T&K-ponnistusten hajanaisuuden korjaamiseksi, sekä innovaatiota ja tekniikan kehitystä edistävän liiketoimintaympäristön luomiseksi on luotu kannustinjärjestelmiä ja lisätty kilpailua. Teollisuuden ja tieteen suhde, varsinkin tutkimustulosten kaupallistaminen, on edelleen Euroopan rakenteellisia heikkouksia. Televiestintäalojen vapauttaminen on osaltaan alentanut Internetin käyttökustannuksia, mikä yhdessä tarkemmin kohdistettujen toimenpiteiden kanssa on lisännyt Internetin käyttöä nopeasti.

Hyödykemarkkinat:

yleistä edistystä, mutta edelleen ongelmia julkisissa hankinnoissa, valtiontuissa ja palvelumarkkinoiden yhdentymisessä // Viime vuonna Euroopan hyödykemarkkinoiden toiminta parantui, kun kansallisten politiikkojen koordinointi parantui monilla aloilla, sisämarkkinadirektiivejä siirrettiin entistä enemmän osaksi kansallista lainsäädäntöä, kilpailuviranomaisten toimivaltaa lisättiin sekä televiestintää ja vähäisemmässä määrin myös energia-alaa vapautettiin. Julkisissa hankinnoissa, valtiontuissa, hallinnon uudistamisessa ja yrityksiin kohdistuvan sääntelyn aiheuttaman rasituksen vähentämisessä on edistys kuitenkin arvioitava vähemmän myönteiseksi. Aidosti yhdentyneiden yrityspalvelumarkkinoiden luominen Eurooppaan, kuljetusalan kilpailun avaaminen entisestään sekä postialan vapauttaminen ovat edelleen ongelmallisia.

Pääomamarkkinat:

valvontaviranomaisten yhteistyötä lisätty mutta muita toimenpiteitä nopeutettava // Monet jäsenvaltiot ovat ryhtyneet toimenpiteisiin vahvistaakseen kansallisten valvontaviranomaistensa välistä koordinointia, jotta rahoituksen vakaus turvattaisiin. Edistystä on tapahtunut rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa. Myös riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa on edistytty, mutta jos se aiotaan saada päätökseen ennen vuoden 2003 määräaikaa, ponnistuksia on vauhditettava.

Työmarkkinat:

työttömyys laskussa, mutta etuuksien ja työlainsäädännön uudistaminen viivästynyt // Työmarkkinatilanne jatkoi paranemistaan vuonna 2000 suurelta osin suhdannenousun ansiosta, mutta myös työmarkkinoilla toteutettujen rakenneuudistusten vuoksi. Pitkäaikaistyöttömyys alentui nopeammin kuin kokonaistyöttömyys, mikä on hyväksi sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle, mutta monessa jäsenvaltiossa on edelleen rakennetyöttömyyttä ja vakavia alueellisia eroja. Vuonna 2000 edistyttiin hyvin myös aktiivisen työmarkkinapolitiikan toteuttamisessa, ja monessa jäsenvaltiossa ryhdyttiin toimenpiteisiin naisten alhaisen työllisyysasteen nostamiseksi. Verojärjestelmien ongelmia on useimmissa jäsenvaltioissa viime aikoina ratkottu, mutta näitä uudistuksia olisi täydennettävä etuusjärjestelmien uudistuksilla, jotta erityisesti ikääntyviä työntekijöitä kannustettaisiin pysymään kauemmin työelämässä. Joissakin maissa on pyritty parantamaan työmarkkinalainsäädäntöä ja työn organisointia.

Kestävä kehitys: markkinapohjaisia välineitä otettu käyttöön, mutta yhteisöllä ei sääntelypuitteita energiaverolle // Eräät jäsenvaltiot ryhtyivät toimiin vahvistaakseen markkinalähtöisiä ratkaisuja ympäristökysymyksissä. Polttoaineen hintojen noustessa useat jäsenvaltiot kuitenkin alensivat veron osuutta kuljetuskustannuksista. Yhteisön tasolla ei edistytty energiaverotuksen puitteiden luomisessa.

1. Johdanto

Eurooppa-neuvosto määritteli Lissabonissa kunnianhimoisen strategian, jossa tunnustettiin, että globalisaatio ja uusi osaamiseen perustuva talous tarjoavat huomattavia haasteita ja tilaisuuksia Euroopan unionille. Strategiassa pyritään nopeuttamaan käynnissä olevaa Euroopan talouden muutosta, jotta vuoteen 2010 mennessä EU:sta tulee maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta.

Vuoden 2000 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen kannalta Lissabonin neuvoston päätelmät merkitsivät sitä, että niihin sisällytettiin suositus keskimääräisen työllisyysasteen nostamisesta mahdollisimman lähelle 70:ä prosenttia vuonna 2010 ja suositus uuden teknologian omaksumiskyvyn ja käytön lisäämiseksi. Lisäksi vuoden 2000 suuntaviivoissa asetettiin politiikan painopisteiksi makrotalouden vakaus ja rakenneuudistus. Niissä esitettiin myös jokaiselle jäsenvaltiolle kunkin tilanteeseen sopiva maakohtainen suositus kaikilla politiikan alueilla.

Kertomuksessa esitetään kattava arvio vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettyjen poliittisten suositusten täytäntöönpanosta. Tarkoituksena on sekä edistää monenvälistä jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan valvontaa EY:n perustamissopimuksen 99 artiklan 3 kohdan mukaisesti, että vaikuttaa seuraavien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen muotoiluun.

Kertomuksessa käytetään ja yhdistellään erilaisista talouspolitiikan koordinointimenttelyistä unionin tasolla tehtyjä päätelmiä ja arvioidaan niitä perusteellisesti. Hyväksytty rakenneindikaattoreiden luettelo on hyödyllinen väline vertailtaessa eri jäsenvaltioiden edistymistä. Kertomukseen liittyy komission yksiköiden työasiakirja, jossa esitellään yksityiskohtaisesti maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoa.

Esitettävän arvion rajoitukset on kuitenkin syytä ottaa huomioon. Neuvosto hyväksyi vuoden 2000 suuntaviivat keskipitkän aikavälin suosituksineen vasta kesäkuussa 2000. Koska jotkin toimenpiteet vaikuttavat vasta vähitellen ja useimmat käytettävissä olevat tiedot ovat vasta alustavia, [1] lopullista arviota niiden täytäntöönpanosta ei voida vielä esittää.

[1] Kertomus perustuu 1. maaliskuuta 2001 käytettävissä olleisiin tietoihin.

Talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen suositukset

1. Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

2. Julkisen talouden nopeampi vakauttaminen

3. Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

4. Tavoitteita tukevan palkkakehityksen edistäminen

5. Tietoon perustuvan talouden edistämien

6. Hyödykemarkkinoiden tehokkuuden varmistaminen

7. Pääomamarkkinoiden edistäminen yhdentämisen ja syventämisen avulla

8. Työmarkkinoiden elvyttäminen

9. Kestävän kehityksen vahvistaminen

2. Yleiskatsaus keskeisiin politiikka-alueisiin

2.1 Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

Talouskasvu vahvaa, vaikka elpyminen onkin hidastumassa

Vuonna 2000 EU:n talouskasvu oli voimakkainta vuoden 1989 jälkeen. Voimakas kotimainen kysyntä, maailmantalouden nopea laajeneminen ja Euroopan vientiyritysten hintakilpailukyvyn vahvistuminen johtivat BKT:n määrän kasvuun, joka arvioidaan 3,4 prosentiksi. Kesästä lähtien nopea kasvu kuitenkin laantui talouden toimeliaisuuden vähentyessä hieman. Vuoden 2000 lopulle saakka korkeana pysytellyt öljy hinta rasitti yhä enemmän yritysten voittoja ja kotitalouksien tuloja. Koko maailman taloudessa viime kuukausina tapahtunut tasaantuminen vaikutti sekin EU:n talouskasvun hidastumiseen. Euron käyttöönoton ja rakenneuudistusten edistyessä EU:n talouden pitäisi kuitenkin kyetä selviytymään maailmantalouden heikommasta kehityksestä entistä paremmin.

Vahva talouskasvu edisti osaltaan työllisyyden huomattavaa kohenemista, jonka nousikin EU:ssa noin 1½ prosenttia vuonna 2000. Tämän seurauksena työllisyysaste nousi noin 63 prosenttiin. Tämänhetkiset tiedot viittaavat siihen, että työpaikkojen syntyminen on pysynyt voimakkaana, mutta hidastuu jonkin verran samalla kun talouskasvukin hidastuu. Työttömyyden aleneminen jatkui vuonna 1997 alkaneella urallaan: työttömyysaste laski 0,8 prosenttiyksikköä 8,4 prosenttiin vuonna 2000, ja on nyt tasolla, jolla se oli viimeksi vuosikymmen sitten.

Energian hintojen jyrkän nousun ja euron pitkittyneen heikkenemisen seurauksena YKHI-inflaatio kiihtyi EU:ssa prosenttiyksikön, 2,1 prosenttiin vuonna 2000. Pohjainflaatio (pl. energian ja käsittelemättömien elintarvikkeiden hinnat) nopeutui vain hieman, 1,3 prosenttiin, kotimaisen hintakehityksen ollessa hintavakauden kannalta edelleen suotuisa. Koska energian hinnat näyttävät saavuttaneen huippunsa ja euron arvo suhteessa dollariin on noussut, kuluttajahintainflaation odotetaan hidastuvan vähitellen.

Makrotalouspolitiikka euroalueella

Vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa suositettiin euroalueelle asianmukaista ja neutraalia talouspolitiikkaa, johon kuuluivat (i) rahapolitiikka, jolla sitoudutaan säilyttämään hintavakaus perustamissopimuksen mukaisesti, (ii) jäsenvaltioiden jatkuva pyrkimys nopeuttaa parhaillaan suoritettavaa julkisen talouden vakauttamista, ja (iii) työmarkkinaosapuolten vastuuntuntoisen toiminnan jatkuminen.

Politiikkayhdistelmässä ei euroalueella ollut jännitteitä vuonna 2000. EKP reagoi hintavakauteen kohdistuneisiin riskeihin ja rahapoliittiset olosuhteet pysyivät kasvua tukevina. Finanssipolitiikan viritys oli neutraali ja palkkakehitys pysyi hintavakauden ja työpaikkojen syntymisen tavoitteen kannalta johdonmukaisena.

Toimintaympäristössä, jota kuvaavat tuotantokuilun kaventuminen ja tuonti-inflaatiosta hintavakaudelle aiheutuvat vaarat, EKP nosti keskeistä ohjauskorkoaan kuudesti vuoden 2000 aikana, yhteensä 175 peruspistettä, jolloin vähimmäiskorko oli lokakuussa 4,75 prosenttia. Rahapoliittiset olosuhteet tukivat kuitenkin edelleen kasvua, mutta korkeampien korkojen ja heikkenevän euron yhdistelmä, joka vallitsi suurimman osan vuotta 2000, vaikutti kasvun profiiliin. Aivan viime aikoina rahapoliittiset olosuhteet ovat kiristyneet jonkin verran, kun euron kurssi vahvistui kasvunäkymien muututtua suhteessa Yhdysvaltoihin ja Japaniin.

Julkisen talouden vakauttaminen edistyi vuonna 2000 niin paljon, että toteutunut rahoitusasema parani kaikissa jäsenvaltioissa. Koko euroalueella alijäämä supistui ½ prosenttiyksikköä arviolta 0,7 prosenttiin suhteessa BKT:seen (ilman kertaluonteisia UMTS -toimilupatuloja), hieman pienemmäksi kuin vuodenvaihteessa 1999-2000 tarkistetuissa vakausohjelmissa ennustettiin. Parannus johtui olennaiselta osin odotettua suuremmasta kasvusta. Euroalueeseen kuuluvat jäsenvaltiot eivät kokonaisuutena selvästikään hyödyntäneet mahdollisuutta parantaa perusrahoitusasemaansa.

Palkkakehitys pysyi euroalueella kokonaisuutena ottaen asianmukaisena, vaikka suhdannevaiheessaan pitkälle edenneissä maissa ilmeni joitakin kasvua rajoittavia tekijöitä ja eräiden erityistä taitoa vaativien ammattiryhmien työntekijöistä oli pulaa joissakin jäsenvaltioissa. Palkkojen nousun työntekijää kohden arvioidaan nopeutuneen puoli prosenttiyksikköä 2½ prosenttiin vuonna 2000, mutta tuottavuuden parantumisen vuoksi nimelliset palkankorotukset olivat täysin yhteensopivia hintavakauden ja vakaan työpaikkojen lisäyksen kanssa.

Makrotalouspolitiikka euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa vuonna 2000

Euroalueen ulkopuolisille jäsenvaltioille suositettiin vuoden 2000 suuntaviivoissa myös, että ne jatkaisivat vakaata raha- ja finanssipolitiikkaa valuuttakurssisitoumuksen noudattamiseksi (ERM 2 -järjestelmään osallistuvat) tai inflaatiotavoitteen saavuttamiseksi (Ruotsi ja Iso-Britannia).

Tanskan talouskasvu jatkui vauhdikkaana. BKT:n kasvu piristyi vuonna 2000, työvoimamarkkinat olivat kireät ja hintoihin kohdistui kotimaisia paineita. Seuraamalla EKP:n korkomuutoksia Tanskan keskuspankki onnistui pitämään kruunun koko vuoden hyvin lähellä keskuskurssiaan, joka oli 7,44 DKK / euro. Korkoero kasvoi vain euron käyttöönotosta järjestetyn kansanäänestyksen aikoihin. Julkisessa taloudessa oli selvä ylijäämä vuonna 2000, vaikka finanssipolitiikan viritystä kevennettiinkin.

Kreikassa (joka ei kuulunut euroalueeseen vuoden 2000 suuntaviivoja annettaessa) BKT:n määrän kasvu nopeutui noin 4 prosenttiin vuonna 2000. Tuotantokuilu kaventui ja inflaatio pysyi hillittynä. Julkisen talouden vakauttaminen edistyi ja finanssipolitiikan viritystä kiristettiin kevyemmän rahapolitiikan oloissa. Lyhyet korot, jotka vuoden 1999 lopulla olivat vielä yli 10 prosenttia, laskivat vähitellen euroalueen tasolle joulukuun 2000 lopulla, jolloin drakmaa ohjattiin sujuvasti keskuskurssiaan kohti. Tämä kurssi, 340,75 GRD / euro, johon päästiin tammikuussa tapahtuneella 3,5 prosentin revalvaatiolla, on myös 1. tammikuuta 2001 alkaen noudatettava kiinteä muuntokurssi, kuten Eurooppa-neuvosto Feirassa kesäkuussa 2000 päätti.

Ruotsissa talouskasvu oli voimakasta vuonna 2000; työllisyys koheni huomattavasti ja inflaatio pysyi toistaiseksi vaimeana. Vaikka verotusta kevennettiinkin, vahva suhdannetilanne ja velkarasituksen väheneminen kasvattivat edelleen julkisen talouden ylijäämää. Riksbanken korotti repo-korkoaan helmikuussa 50 peruspistettä ja joulukuussa vielä 25 peruspistettä, 4 prosenttiin. Kuluttajahintojen nousu pysyi koko vuoden keskuspankin asettaman 2 prosentin inflaatiotavoitteen alemmalla puoliskolla, joka sallii kahden prosenttiyksikön vaihteluvälin tuon tavoitteen ympärillä.

Isossa-Britanniassa BKT:n kasvu nopeutui vuonna 2000 ja talous kasvoi potentiaalinsa rajoilla. Finanssi- ja rahapolitiikkaa tarkistettiin makrotalouden vakauden varmistamiseksi. Julkisen talouden ylijäämä kasvoi, mikä johtui suurelta osin voimakkaammasta talouskasvusta ja pienemmistä korkomenoista. Lisäksi valtio sai huomattavat tulot UMTS -taajuuslisensseistä, jotka auttoivat julkisen velan lyhentämisessä. Rahapolitiikkaa kiristettiin edelleen helmikuuhun 2000 asti, jolloin repo-korko nousi 6 prosenttiin. Inflaatiotavoite, 2½ prosenttia (vähittäishinnat, pl. asuntolainojen korot), saavutettiin helposti.

2.2 Julkisen talouden vakauden nopeuttaminen

Vuoden 2000 suuntaviivoissa suositettiin, että jäsenvaltiot (i) hyödyntäisivät odotettua paremman talouskasvun tuoman julkisen talouden paranemisen siten, että niiden julkisen talouden alijäämät vuonna 2000 ovat suuremmat kuin tarkistettujen vakaus- ja lähentymisohjelmien alijäämätavoitteet, (ii) saavuttaisivat lähes tasapainoisen tai ylijäämäisen julkisen talouden rahoitusaseman aiemmin kuin tarkistetuissa vakaus- ja lähentymisohjelmissa on ennakoitu, ja yleensä vuonna 2001, (iii) harjoittaisivat jatkuvaa vakaus- ja kasvusopimuksen vähimmäisvaatimuksia tiukempaa julkisen talouden vakauttamista.

Vuonna 2000 toteutunut julkisen talouden rahoitusasema lähes kaikissa jäsenvaltioissa parani vuodesta 1999, mikä johtui yhtäältä pienemmistä alijäämistä toisaalta suuremmista ylijäämistä sekä julkisen talouden bruttovelkasuhteen alenemisesta. Jos kertaluonteisten UMTS-toimilupien myyntitulojen vaikutus jätetään pois laskuista, toteutunut julkisen talouden rahoitusasema lähestyi koko EU:ssa tasapainoa. Euroalueella alijäämän arvioidaan supistuneen vuoden 1999 1,3 prosentista 0,7 prosenttiin suhteessa BKT:seen vuonna 2000. Tosiasiassa vuoden 2000 arvioitu rahoitusasema on melkein kaikissa maissa (ilman UMTS -tuloja) parempi tai yhtä hyvä kuin vuonna 1999 esitetyissä vakaus- ja lähentymisohjelmien tarkistuksissa esitettiin. Joissakin maissa ohjelman tavoitteet ylitettiin selvästi (Belgia, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat, Suomi, Ruotsi ja Iso-Britannia). Toiset puolestaan (varsinkaan Saksa, Ranska ja Italia) eivät täysin hyödyntäneet odotettua parempaa talouskasvua nopeuttaakseen vakautusta.

Komission syksyn 2000 talousennusteissa esitettyjen arvioiden perusteella useimpien jäsenvaltioiden vuoden 2001 talousarvioissa on sisäänrakennettu varmuusmarginaali, jotta automaattisten vakauttajien voidaan antaa toimia vapaasti laskusuhdanteessa rikkomatta viitearvoa; alijäämä saa olla korkeintaan 3 prosenttia suhteessa BKT:seen. Poikkeuksia ovat Saksa, jossa toteutetaan verouudistusta, sekä Portugali. Ranskassa, Italiassa ja Itävallassa julkisen talouden varmuusmarginaali on edelleen melko pieni, koska rakenteellinen alijäämä arvioidaan niissä lähes tai yli 1 prosentiksi suhteessa BKT:seen.

Nykyinen veronkevennysten korostaminen yleensä ilman vastaavaa menojen rajoitusta merkitsee, että vuosien 1999-2000 vakaus- ja lähentymisohjelmissa esitettyjä kunnianhimoisempia vakautustavoitteita ei todennäköisesti saavuteta. Jotkut maat (Tanska, Kreikka, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat, Suomi ja Ruotsi) katsoivat tarpeelliseksi vakauttaa julkista taloutta enemmän kuin vakaus- ja kasvusopimuksessa määritetty vähimmäistaso edellyttää, ja ne suunnittelivat täten saavuttavansa (tai säilyttävänsä) huomattavan julkisen talouden ylijäämän keskipitkällä aikavälillä.

2.3 Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

Vuoden 2000 suuntaviivoissa suositettiin, että jäsenvaltiot (i) parantavat julkisen talouden kestävyyttä pääasiassa menoja hillitsemällä, (ii) ottavat käyttöön tai parantavat sellaisia mekanismeja ja instituutioita, joiden avulla voidaan hillitä menoja, (iii) suuntaavat uudelleen julkisia menoja fyysisen ja inhimillisen pääoman investointeihin, T&K-toimintaan, innovaatioihin ja tietotekniikkaan, (iv) tarkistavat etuusjärjestelmiä, (v) keventävät verorasitusta erityisesti matalapalkkaisten osalta, (vi) tarkistavat pian eläke- ja terveydenhoitojärjestelmiä, (vii) parantavat verojärjestelmien tehokuutta ja läpinäkyvyyttä, (viii) ryhtyvät uudistamaan ALV-järjestelmiä ja (ix) jatkavat verotuksen yhteensovittamista haitallisen verokilpailun estämiseksi sekä sopivat veropaketista.

Julkisen talouden vakauttamisen laatu

Toisin kuin 1990-luvulla toteutettu julkisen talouden tiukentaminen, joka perustui huomattavilta osin verojen korotuksiin, nykyinen sopeutus on tähän asti perustunut keskeisesti menojen rajoittamiseen. Julkisen talouden tulot suhteessa BKT:seen alenivat ensimmäistä kertaa moneen vuoteen, ja menosuhde laski vielä enemmän (UMTS -tulojen vaikutus poisluettuna). Tämä saavutus on vuoden 2000 suuntaviivojen mukainen.

Julkisten menojen tehokkuus

Menojärjestelmien uudistamisessa tapahtui vain vähän edistystä, vaikka menojen hillintään on kiinnitetty yhä enemmän huomiota. Joissakin maissa julkisten menojen hillitsemiseksi on olemassa selvät mekanismit (Alankomaissa, Suomessa ja Ruotsissa on tiukat keskipitkän aikavälin menopuitteet, Isossa-Britanniassa harkinnanvaraisille julkisille menoille on asetettu kolmivuotiskatot ja Ranskassa keskushallinnon menoille keskipitkän aikavälin normit), mutta monesta muusta maasta tiukat keskipitkän aikavälin mekanismit vielä puuttuvat.

Julkisten investointien arvioidaan pysyneen EU:ssa 2,3 prosentissa suhteessa BKT:seen vuonna 2000. Investointimenot kasvavat kuitenkin nopeammin kuin julkiset menot yhteensä, ja julkisten investointien suhteessa BKT:seen odotetaan vähitellen lisääntyvän. Lisäksi monissa jäsenvaltioissa menoja kohdennettiin uudelleen (varsinkin Irlannissa, Italiassa, Alankomaissa ja Ruotsissa) tuottaviin tarkoituksiin, erityisesti osaamisyhteiskunnan luomiseen (ks. myös luku 2.5). Parannusta on tapahtunut elinikäisen oppimisen saatavuudessa ja kohtuuhintaisen päivähoidon tarjonnassa, mutta melkein kaikissa jäsenvaltioissa kaivataan vielä suurta edistystä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisessa.

Etuusjärjestelmien uudistukset eivät ole kovin kunnianhimoisia. Joitakin yrityksiä on tehty (varsinkin Tanskassa, Suomessa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa) etuuksien myöntämisedellytysten tiukentamiseksi, millä tuettaisiin osallistumista aktiivisiin työmarkkinaohjelmiin. Toistaiseksi siirtyminen passiivisista aktiivisiin toimenpiteisiin on kuitenkin ollut melko vähäistä. Hyvin harvoissa jäsenvaltioissa on otettu käyttöön työssäkäyville myönnettäviä etuuksia, joilla lisättäisiin matalapalkkaisten tuloja (käytössä lähinnä Isossa-Britanniassa ja Irlannissa). Useissa jäsenvaltioissa kuitenkin suunnitellaan sellaisten toteuttamista tulevaisuudessa (Belgia, Ranska, Alankomaat ja Suomi).

Eläkeuudistus

Julkisten eläkejärjestelmien uudistamisessa on edistytty joissakin jäsenvaltioissa (Tanskassa, Irlannissa, Alankomaissa, Itävallassa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa), ja Saksassa on ilmoitettu kunnianhimoisista uudistussuunnitelmista. Lisäuudistuksia tarvitaan nyt erityisesti Belgiassa, Ranskassa, Kreikassa, Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa. Uudistusten onnistuminen edellyttää toki vuoropuhelua ja yksimielisyyttä työmarkkinaosapuolten välillä, mutta uudistuksia tavataan näissä maissa lykätä yhä uudelleen. Sodan jälkeen syntyneiden suurten ikäluokkien lähestyessä nopeasti eläkeikää viivästykset vain lisäävät uudistusten kustannuksia. Monessa jäsenvaltiossa (Belgiassa, Espanjassa, Ranskassa, Irlannissa ja Suomessa) on perustettu eläketurvavararahastoja tai ilmoitettu sellaisten perustamisesta. Niitä on tarkoitus käyttää eräiden tulevaisuudessa ilmenevien ikääntymiseen liittyvien menolisäyksien tasoittamiseen. Tämä on toivottavaa kehitystä, mutta nämä vararahastot ovat Irlantia lukuun ottamatta suhteellisen pieniä siihen nähden, miten paljon väestön ikääntyminen vaikuttaa julkiseen talouteen, ja niitä on täydennettävä muilla toimenpiteillä. Jos uudistuksia on aloitettu, niissä pyritään yleensä enemmänkin rajoittamaan etuuksien saamista kuin korottamaan sosiaaliturvamaksuja. Tämä on tarkoituksenmukaista kehitystä, mutta siihen on kuitenkin liitettävä kunnianhimoisempia suunnitelmia rahastoivien järjestelmien edistämiseksi. Kehitystä edesauttaa vakaa säännös- ja verotusjärjestelmä.

Verojärjestelmän uudistus

Ensimmäistä kertaa sitten 1970-luvun kokonaisverorasitus on laskusuunnassa. Verojärjestelmien tehostamisessa edistyttiin jonkin verran, varsinkin niiden muuttamisessa työllisyyttä suosivammaksi. Monessa maassa työn verotusta kevennettiin (Belgiassa, Tanskassa, Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa, Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa), erityisesti alentamalla työnantajien sosiaaliturvamaksuja varsinkin palkka-asteikon matalammassa päässä. Vaikka useimmissa uudistuksissa verotusta kevennettiin kaikissa tuloluokissa, joissakin maissa verojen alentaminen kohdistettiin erityisesti pienipalkkaisiin lapsiperheisiin (Kreikassa, Itävallassa ja Isossa-Britanniassa).

Monessa maassa (Tanskassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Irlannissa, Italiassa ja Isossa-Britanniassa) laajennettiin veropohjaa ja/tai alennettiin marginaaliverokantoja, jolloin henkilökohtaisen tuloverotuksen tehokkuus ja läpinäkyvyys parani. Kyseiset maat suunnittelevat myös jatkavansa tämänsuuntaisia uudistuksia lähivuosina. Muissa maissa (Alankomaissa, Portugalissa, Suomessa ja Ruotsissa) suunnitellaan tällaisten uudistusten toteuttamista vuodesta 2001 alkaen. Näiden uudistusten odotetaan olevan tehokkaampia, koska ne koskevat pääasiassa välittömiä veroja, joilla on tavallisesti suurempia työmarkkinoita vääristäviä vaikutuksia.

Alv-uudistuksessa suunnitellut tai toteutetut toimenpiteet ovat olleet viime vuosina melko suppeita. Verotulojen menettämisen pelossa monet jäsenvaltiot eivät halunneet edetä verotuksen yhdenmukaistamisessa, jota komission vuonna 1987 ehdottamassa lopullisessa järjestelmässä vaadittiin.

Näin ollen komissio ehdotti kesäkuussa 2000 uutta alv-strategiaa, jossa keskitytään nykyisen alv-järjestelmän parantamiseen. Lisäksi varsin monelle jäsenvaltiolle annettiin 22. päivänä lokakuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/85/EY perusteella lupa soveltaa alennettua verokantaa eräisiin työintensiivisiin palveluihin, joka, vaikka vaikuttaakin vain vähän kokonaisverokantaan, johtaa veroasteen alenemiseen näissä maissa.

Veropaketti

Valtiovarainministerit pääsivät Ecofin-neuvoston kokouksessa marraskuussa 2000 selvään yksimielisyyteen joulukuussa 1997 sovitun veropaketin toteuttamisen avainkohdista. Paketin tarkoituksena on vähentää haitallista verokilpailua ja yhteismarkkinoiden nykyisiä vääristymiä. Veropaketin kaikilla kolmella osa-alueella tapahtui edistystä: yritysverotuksen menettelysäännöissä, talletustulojen verotuksesta annetussa direktiiviehdotuksessa ja osakkuusyhtiöiden välisistä korko- ja rojaltimaksuista annetussa direktiiviehdotuksessa.

Valtiovarainministerit vahvistivat menettelysäännöille vuonna 1997 sovitun aikataulun haitallisten toimenpiteiden lopettamiseksi. He sopivat myös, että 31. joulukuuta 2001 jälkeen ei haitallisiin järjestelmiin enää voitaisi ottaa uusia edunsaajia ja että riippumatta siitä, ovatko haitalliset toimenpiteet säädetty määräajaksi vai ei, kaikki niistä saatavat edut on lakkautettava vuoden 2005 loppuun mennessä. Vain erityisoloissa ja tapauskohtaisesti neuvoston nimenomaisella päätöksellä voivat haitallisista toimenpiteistä aiheutuvat vaikutukset jatkua tuon ajankohdan jälkeen. Ministerit hyväksyivät myös talletusten tuottojen verotuksesta annettavan direktiivin pääasiallisen sisällön. Samoin sovittiin, että puheenjohtajavaltio ja komissio aloittaisivat keskustelut tärkeiden EU:n ulkopuolisten maiden kanssa varmistaakseen, että vastaavat toimenpiteet otettaisiin käyttöön myös noissa maissa. Jäsenvaltioita kehotettiin raportoimaan säännöllisesti kesäkuusta 2001 alkaen vastaavista keskusteluista, joita ne käyvät niistä riippuvaisten tai niihin assosioituneiden alueiden kanssa, jotta varmistettaisiin samojen toimenpiteiden käyttöönotto myös näillä alueilla. Osakkuusyhtiöiden välisten korko- ja rojaltimaksujen osalta ministerit pääsivät kompromissiratkaisuun kaikista avoimina olleista kysymyksistä.

Ecofin-neuvosto vahvisti jälleen Feiran Eurooppa-neuvoston asettaman määräajan, 31. joulukuuta 2002, jolloin sovitaan lopullisesti koko veropaketista. Työskentely jatkuu kaikkien paketin kolmen osan parissa tämän aikataulun mukaisesti.

2.4 tavoitteita tukevan palkkakehityksen edistäminen

Vuoden 2000 suuntaviivoissa (i) vaadittiin, että nimellisten palkankorotusten tulee sopia yhteen hintavakausvaatimuksen kanssa, (ii) korostettiin reaalipalkkakehityksen merkitystä vahvalle työllisyyden kasvulle, (iii) vaadittiin, että keskitetyissä työehtojärjestelmissä otetaan huomioon tuottavuuserot ja (iv) vaadittiin toimenpiteitä, joiden tavoitteena on vähentää sellaisia sukupuolten välisiä palkkaeroja, jotka tosiasiassa johtuvat syrjinnästä.

Kokonaispalkkakehitys

Maltillinen palkkakehitys jatkui, vaikka nimelliset palkankorotukset kiihtyivätkin vuonna 2000 hieman vuoden 1999 hyvin hitaasta vauhdista. Palkkojen nousu pysyi euroalueella vakaasti 3,2 prosentissa vuoden 2000 kolmannella neljänneksellä, eikä ole merkkejä siitä, että palkansaajat olisivat pyrkineet korvaamaan öljyn hinnan nousun aiheuttamaa ostovoiman menetystä. Työmarkkinoiden rakenneuudistukset vaimentavat palkkavaatimuksia, ja energian hintakehityksen ulkomaankaupan vaihtosuhteelle aiheuttamaa sôkkia pidetään ilmeisesti laajalti tilapäisenä. On kuitenkin syytä korostaa, että vuoden 2000 maltillinen palkkakehitys oli pitkälti ennen öljyn hinnan nousua tehtyjen työehtosopimuksien ansiota.

Tuntipalkkojen nousu kiihtyi kolmanneksessa jäsenvaltioista (varsinkin Irlannissa, mutta myös Belgiassa, Tanskassa, Luxemburgissa ja Portugalissa) - pääasiassa maissa, joissa työmarkkinat ovat tiukimmat. Tuntipalkkojen suuret korotukset Ranskassa vuonna 2000 aiheutuivat 35-tuntiseen työviikkoon siirtymisestä, eivätkä ne todennäköisesti toistu vuonna 2001. Eräissä muissa jäsenvaltioissa, joissa työttömyys on suurta, kuten Saksassa, Espanjassa ja Italiassa, palkankorotukset olivat pieniä.

Maltillinen palkkakehitys jatkuu todennäköisesti vuonna 2001, jolloin ulkomaankaupan vaihtosuhteen osittainen palautuminen vähentää haitallisten kerrannaisvaikutusten riskiä. Vaikka joissakin jäsenvaltioissa tai joillakin aloilla on lisäksi olemassa merkkejä työvoimapulasta, tämä ei näytä vaarantavan nykyistä maltillista palkkakehitystä. Tuloverojen alennukset auttanevat myös pitämään palkkavaatimukset hallinnassa.

Edellä mainitun kehityksen tuloksena reaalisten yksikkötyökustannusten odotetaan alentuneen vuonna 2000. Vuonna 2001 EU:ssa tapahtuu todennäköisesti vielä noin ½ prosentin lasku vuositasolla. Viidessä jäsenvaltiossa (Belgiassa, Saksassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Ruotsissa) reaaliset yksikkötyökustannukset ovat nousseet, muissa laskeneet.

Palkkaerot

Ammattitaidosta tai koulutuksesta aiheutuvia palkkaeroja, jotka ovat ajankohtainen kysymys palkka-asteikon matalassa päässä, on kavennettu ainoastaan alentamalla palkan sivukustannuksia matalapalkkaisten osalta. Lakisääteisten vähimmäispalkkojen tai työehtosopimusjärjestelmän uudistamiseksi ei ole tehty merkittäviä aloitteita. Tuskin mitään uudistuksia on toteutettu sen mahdollistamiseksi, että palkat voisivat kehittyä vastaamaan paremmin alueellisia tuottavuuseroja (ks. myös työmarkkinauudistuksia koskeva kohta jäljempänä).

Käytettävissä olevien tietojen perusteella ei voida päätellä, onko sukupuolten välisissä palkkaeroissa tapahtunut kehitystä viime vuoden aikana. Keskimäärin naisten ansiot ovat 83 prosenttia miesten ansioista - ero on yksityissektorilla suurempi kuin julkisella - mutta se johtuu monista tekijöistä, kuten esimerkiksi siitä, että monet naiset työskentelevät matalapalkka-aloilla. Jäsenvaltioista erot ovat suurimmat Saksassa, Itävallassa ja Isossa-Britanniassa ja pienimmät Belgiassa, Espanjassa ja Portugalissa. Vaikka monet jäsenvaltiot ilmoittavat laatineensa toimenpide-ehdotuksia sukupuolten välisten palkkaerojen kaventamiseksi, tuloksia on vielä seurattava ja arvioitava tiiviisti.

2.5 Osaamisyhteiskunnan edistäminen

Vuoden 2000 suuntaviivoissa suositettiin, että (i) tarjotaan riittävät edellytykset, joilla lisätään yksityisen sektorin osallistumista T&K -menojen rahoittamiseen, (ii) edistetään kilpailua hyödyke- ja pääomamarkkinoilla, (iii) huolehditaan siitä, että suunnataan riittävästi julkista tukea tutkimuksen rahoitukseen, tutkimuslaitosten ja liike-elämän välisten yhteyksien parantamiseen ja tiedon levittämisen varmistamiseen, (iv) varmistetaan edullinen ja nopea pääsy Internetiin, (v) vähennetään T&K -toiminnan hajanaisuutta ja lokeroituneisuutta ja (vi) vahvistetaan ponnistuksia niin yleissivistävässä kuin ammatillisessakin koulutuksessa.

Eurooppa edistyy siirtymisessä osaamisyhteiskuntaan, mutta tätä siirtymää olisi nopeutettava. Viivästys voi johtua inhimilliseen pääomaan, tutkimukseen ja kehitystoimintaan sekä tieto- ja viestintätekniikkaan tehtyjen investointien riittämättömyydestä. Lissabonin Eurooppa-neuvostossa nimettiin innovaatio ja tutkimustoiminta yhdeksi peruspilariksi unionin pyrkiessä saavuttamaan

strategisen tavoitteensa, joka on nouseminen kilpailukykyisimmäksi osaamistaloudeksi maailmassa. Jäsenvaltiot puolestaan ovat vakavasti pyrkineet kuromaan kiinni eroa muuhun maailmaan.

Tutkimus- ja kehitystoiminta (T&K)

Ponnistuksista huolimatta kokonaismenot T&K:seen ovat Euroopan unionissa edelleen vain 1,8 prosenttia suhteessa BKT:seen. Kuva on kuitenkin erilainen eri jäsenvaltioissa: Ruotsi (jossa osuus on lähes 4 %) ja Suomi, joiden jäljessä tulevat Saksa ja Ranska, näyttävät edistyneen pisimmälle, kun taas varsinkin eteläisimmät jäsenvaltiot ovat edistyneet vähemmän. [2] T&K-toimintaan käytetyt julkiset menot ovat suhteessa BKT:seen samat Euroopassa ja Yhdysvalloissa (noin 0,7 %), mutta yritysten T&K -menot ovat Euroopassa paljon alhaisemmat (1,2 % vuonna 1999) kuin Yhdysvalloissa (2,0 %). Joissakin maissa, kuten Suomessa ja Ruotsissa, yritysten T&K -menot ovat kasvaneet nopeasti viime aikoina, mutta useimmissa muissa EU:n jäsenvaltioissa yksityissektorin T&K -menot suhteessa BKT:seen eivät ole kasvaneet.

[2] Yhdysvalloissa vastaava luku on 2,7 prosenttia.

Kannustaakseen yrityksiä investoimaan T&K -toimintaan Saksa, Kreikka, Espanja, Irlanti, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Iso-Britannia ovat perustaneet uusia kannustinohjelmia tai parantaneet entisiä esimerkiksi verotoimenpiteillä. Riskipääoman toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa on edistytty (ks. luku 2.7). Kilpailun vahvistamiseksi hyödyke- ja pääomamarkkinoilla toteutetaan edelleen toimenpiteitä, joilla luodaan innovaatiolle ja tekniikan kehitykselle suotuisampaa liiketoimintaympäristöä (ks. luku. 2.6).

Vaikka tutkimuksen perusrakenteiden viimeistelyssä on tapahtunut edistystä, teollisuuden ja tieteen suhde ja erityisesti tutkimustulosten kaupallistaminen on edelleen yksi Euroopan rakenteellisista heikkouksista. Huipputekniikan osuus Euroopan kokonaisviennistä on kasvanut tuntuvasti (13,5 % vuonna 1991 ja 19,3 % vuoden 2000 ensimmäisellä puoliskolla), [3] mutta huipputekniikan osuus viennistä on erityisen pieni Belgiassa, Kreikassa, Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa. Monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön uusia toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan julkisessa omistuksessa olevien tutkimuslaitosten ja yritysten välisiä yhteyksiä. Yhteistoimintamuodoissa on silti edelleen parantamisen varaa, jotta teknologian kaupallistaminen vauhdittuisi.

[3] Vastaava luku Yhdysvalloissa vuonna 1998 oli 28,7 prosenttia.

T&K -toiminnan julkista rahoitusta on lisätty Irlannissa, Italiassa, Alankomaissa ja Ruotsissa, mutta merkittävämpää on, että painopiste on siirtymässä osaamiskeskuksien perustamiseen, innovatiivisiin klustereihin ja erilaisiin teknologian siirtojärjestelyihin, joilla edistetään T&K:n kaupallistamista. Lisäksi on laadittu yhteisön strategia eurooppalaisen tutkimusalueen luomiseksi, jotta voitaisiin vähentää Euroopan T&K -hankkeiden hajanaisuutta ja lokeroitumista yhdistämällä tutkimusverkkoja yli rajojen ja edistämällä yhteistyötä. Yhteisöpatentista ei ole kuitenkaan vielä päästy sopimukseen.

Tieto- ja viestintätekniikka (TVT)

EU:n talouden Yhdysvaltoja heikompi kasvuvauhti 1990-luvun jälkipuoliskolla on liitetty siihen, että TVT:a tuottavat yritykset ovat olleet Euroopassa pienempiä ja että TVT:hen on investoitu Euroopassa muilla talouden toimialoilla vähemmän. Vuonna 1999 TVT:a tuottavan sektorin osuus BKT:stä oli EU:ssa 4,2 prosenttia eli selvästi pienempi kuin Yhdysvaltain 6,8 prosenttia. EU on kuitenkin ottanut Yhdysvaltoja kiinni TVT:n levinneisyydessä. Vuonna 2000 TVT-menot olivat unionissa 5,8 prosenttia suhteessa BKT:seen, mikä oli hieman enemmän kuin vastaava suhdeluku

Yhdysvalloissa, 5,6 prosenttia. Tämä on yksi merkki edistyksestä, jota EU:ssa on TVT:n levinneisyydessä tapahtunut.

Toinen mittari on Internetin yleisyys EU:ssa kotitalouksissa. Yleistyminen lisääntyi kymmenen prosenttiyksikköä huhtikuusta lokakuuhun 2000 (28 prosenttiin). Jäsevaltioiden väliset erot ovat kuitenkin huomattavia. Joissakin jäsenvaltioissa (Tanskassa, Alankomaissa ja Ruotsissa) Internet on yleisempi kuin Yhdysvalloissa, kun taas toisissa (Kreikassa, Ranskassa, Espanjassa ja Portugalissa) Internet on kodeissa paljon harvinaisempi. Internetin käytön maakohtaiset erot voidaan selittää paikallispuhelumaksujen eroilla, kotitietokoneiden yleisyydellä ja palvelujen tarjoajien luotettavuudella. Televiestintäalojen vapauttaminen ja erityisesti tilaajaliittymien eriyttäminen, laajakaistaverkot ja uudet tiedonsaantivälineet tekevät Internet-yhteyden sekä nopeammaksi että halvemmaksi. Eräät maat, kuten Tanska, Saksa, Ranska ja Iso-Britannia laajentavat Internetiin pääsyä julkisen ja yksityisen alan kumppanuuksilla tai luomalla Internet-yhteyksiä julkisiin kirjastoihin. eEurope -toimintasuunnitelman mukaisesti jäsenvaltiot yhdistävät koulut Internetiin, jotta atk-lukutaito lisääntyisi, kun Internetin käyttö kouluissa paranee ja laajenee. Jäsenvaltioiden UMTS -toimilupien jakamisessa noudattamien erilaisten menettelyjen vaikutusta ei vielä tunneta, mutta menettelytavan valinta voi vaikuttaa kolmannen sukupolven matkapuhelinteknologian leviämiseen.

Odotettua hitaampi verkkokaupan laajeneminen erityisesti kuluttajakaupassa on erityinen huolenaihe, vaikka merkittävää edistystä on tapahtunut sääntelypuitteissa ja kuluttajan luottamuksen vahvistamisessa. Pk-yrityksistä 66 prosenttia ja suuryrityksistä 76 prosenttia käyttää Internetiä, mutta vain 6 prosenttia harjoittaa todellista verkkokauppaa. Tälläkin alalla jäsenvaltioiden väliset erot ovat huomattavia. Yhteysajasta riippumattomat puhelumaksut esimerkiksi Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Espanjassa mahdollistavat sen, että Internetin kautta ostavat voivat selailla ja tehdä ostoksia huolehtimatta minuuttimaksuista.

Osaamisyhteiskuntaan liittyvät koulutusnäkökohdat

Useimmat jäsenvaltiot ovat ryhtyneet toimenpiteisiin TVT-koulutuksen lisäämiseksi, koska TVT-ammattilaisista on tunnetusti pulaa Euroopassa. Vaikka lähes puolet työssäkäyvistä käyttää tietokoneita työssään, alle 22 prosenttia on saanut mitään virallista atk-koulutusta. Myös yleissivistävän koulutuksen tehtävä on tässä suhteessa tärkeä - on kiintoisaa huomata, että julkiset koulutusmenot suhteessa BKT:seen ovat korkeimmat Pohjoismaissa, joissa TVT on levinnyt nopeimmin. Yhdysvalloissa kokemus on tähän mennessä viitannut siihen, että tietoon perustuva yhteiskunta pystyy luomaan työpaikkoja kaikkialle talouteen - monille aloille, moniin ammatteihin ja monille ammattitaitotasoille. Viime vuosina EU:ssa on syntynyt työpaikkoja pääasiassa "korkeakoulutusaloilla" (liikkeenjohdossa, akateemisissa ammateissa, tekniikassa), missä myös TVT-taitojen kysyntä on suurta. Kolikon toinen puoli on kuitenkin se, että vähäisen ammattitaidon omaaville työpaikkoja syntyy EU:ssa hyvin vähän. Edistys on ehkä ollut vähäisempää koulutusaloitteissa, joissa otetaan huomioon tämän ryhmän tarpeet (kuten tarve parantaa yleisiä perustaitoja TVT-taitojen lisäksi).

2.6 Tehokkaiden hyödykemarkkinoiden varmistaminen

Vuoden 2000 suuntaviivoissa suositettiin, että (i) sisämarkkinalainsäädäntö pannaan täytäntöön kokonaisuudessaan ja tehokkaasti, (iii) valtiontukia vähennetään, (iv) televiestintämarkkinoiden vapauttaminen saatetaan päätökseen, (v) energia-, posti- ja liikennealan vapauttamista nopeutetaan ja yleishyödyllisten palvelujen markkinoiden avaamisesta annetut yhteisön direktiivit pannaan täytäntöön kokonaisuudessaan, (vi) vahvistetaan kilpailua palvelualoilla, (vii) yrityksiin kohdistuvaa sääntelyä kevennetään, (viii) palvelujen sääntelypuitteisiin kehitetään järjestelmällinen lähestymistapa ja (ix) useiden sääntelyuudistusten tehokasta täytäntöönpanoa valvotaan.

Vuoden 2000 aikana Euroopan hyödykemarkkinoiden toiminta on parantunut, koska kansallisia toimenpiteitä on eri aloilla koordinoitu, sisämarkkinadirektiivejä on siirretty osaksi kansallista lainsäädäntöä yhä enemmän, kilpailuviranomaisten toimivaltaa on lisätty sekä televiestintää ja vähäisemmässä määrin myös energia-alaa on vapautettu. Vähemmän myönteinen arvio syntyy julkisten hankintojen, valtiontukien ja hallinnon uudistamisen edistymisestä sekä yrityksistä keventää yrityksille aiheutuvaa sääntelyrasitusta. Myös aidosti yhdentyneiden eurooppalaisten markkinoiden syntymisessä yrityspalvelujen alalle sekä liikenne- ja postitoimintojen vapauttamisessa on edelleen ongelmia.

Sisämarkkinoiden toteuttamisen loppuunsaattaminen

Tehtyjen selvitysten mukaan yritysten tyytyväisyys sisämarkkinoiden toimintaan paranee. Tämä sopii yhteen sen havainnon kanssa, että sisämarkkinadirektiivien siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on edistynyt useimmissa jäsenvaltioissa huomattavasti. Kreikan ja muiden jäsenvaltioiden välinen kuilu säännösten siirtämisessä osaksi kansallista lainsäädäntöä on kuitenkin leventynyt, kun tärkeitä uudistuksia on Kreikassa yhä kesken. Ranska ja Portugali ovat parantaneet toimintaansa tässä suhteessa, mutta niissä on edelleen yli kolme kertaa enemmän puutteita säännösten siirtämisessä kansalliseen lainsäädäntöön kuin asian parhaiten hoitaneissa jäsenvaltioissa.

Joissakin jäsenvaltioissa, kuten Espanjassa ja Italiassa, on lisätty huomattavasti ponnistuksia julkisten hankintojen avoimuuden edistämiseksi. Erityisesti tarjouspyyntöjen sähköistä julkaisemista ja levittämistä suunnitellaan laajennettavaksi. Tämä voi auttaa ratkaisemaan rakenteellisen ongelman, joka liittyy tarjouspyyntöjen riittämättömään avoimuuteen erityisesti paikallis- ja aluetasolla. EYVL:ssä julkaistujen tarjouskilpailujen kokonaisarvo suhteessa BKT:seen on edelleen suhteellisen pieni Saksassa, Alankomaissa ja Itävallassa. Komission toukokuussa 2000 esittämän uuden lainsäädäntöpaketin nopea hyväksyminen ja täytäntöönpano lisää läpinäkyvyyttä, avoimuutta ja kilpailua julkisissa hankinnoissa.

Kilpailupolitiikassa edistys on ollut rohkaisevaa. Kilpailuviranomaisten pätevyyden, riippumattomuuden ja voimavarojen vahvistuminen useimmissa jäsenvaltioissa on myönteistä, vaikka joissakin maissa toimielinpuitteiden parantamisessa voitaisiin edistyä nopeamminkin.

Alakohtaiset ja tapauskohtaiset valtiontuet ovat vähenemässä useimmissa jäsenvaltioissa, mutta ne vääristävät edelleen kilpailua Euroopan markkinoilla, erityisesti Belgiassa, Saksassa, Ranskassa ja Portugalissa, [4] joissa näitä tukia on edelleen suhteellisen paljon. Komissio aikoo perustaa julkisen valtiontukirekisterin ja julkaista ensimmäisen tällaisen rekisterin vuoden 2001 alkupuoliskolla. Rekisterillä ja sen julkistuksella lisätään kansallisen ja yhteisön tason politiikan läpinäkyvyyttä.

[4] Kyseisen tuen suuri osuus Portugalissa johtuu suurelta osin yhdestä Madeiran aluetukiohjelmasta, joka vastaa 0,8 prosenttia BKT:sta ja muistuttaa monelta osin alakohtaista järjestelmää. Tammikuusta 2001 lähtien tähän ohjelmaan ei oteta uusia hakemuksia ja komissio tutkii parhaillaan Portugalin ehdotusta ohjelman jatkamisesta.

Viimeisen vuosikymmenen aikana EU:n hyödykemarkkinat ovat yhdentyneet yhä enemmän, jolloin kilpailu on voimistunut ja jäsenvaltioiden hintatasot ovat vähitellen lähentyneet toisiaan. Kuluttajahintojen erojen jäsenvaltioiden välillä arvioidaan supistuneen vuoden 1992 18,2 prosentista 14,4 prosenttiin vuonna 1999. Rajat ylittävän kaupan tekniset esteet ovat EU:ssa edelleen ongelma varsinkin joillakin aloilla (erityisesti elintarvikkeissa ja moottoriajoneuvoissa).

Yleishyödylliset palvelut

Eräät toimialakohtaiset talousuudistukset ovat jo alkaneet tuottaa tulosta, sillä kuluttajahinnat ovat alentuneet. Televiestintäalan vapauttaminen on esimerkiksi vaikuttanut kaukopuheluiden hintojen huomattavaan laskuun. Myös tekniikan kehityksellä on vaikutusta. Belgiassa, Espanjassa, Italiassa ja Itävallassa kaukopuhelut ovat kuitenkin edelleen suhteellisen kalliita. Paikallispuhelujen hinnat ovat laskeneet vähemmän, mikä johtuu suurelta osin (monissa tapauksissa) hintojen uudelleen tasapainottamisesta. Se osoittaa kuitenkin myös, että kilpailun voimistamista paikallisverkkopuolella on jatkettava.

Energiamarkkinoilla edistys ei ole yhtä selvää. Hinnanalennukset, sekä palvelujen valikoiman ja laadun paraneminen ovat yleensä olleet selvimpiä maissa, joissa markkinoita on avattu eniten ja nopeimmin samalla kun on varmistettu yleispalveluvelvoitteiden täyttäminen ja riittävä kilpailu vapautetuilla markkinoilla. Riippumattomien sääntelyelimien perustaminen on osaltaan vahvistanut uudistuksia useimmissa jäsenvaltioissa. Esimerkiksi Saksassa energia-alan vapauttaminen on edistynyt pitkälle, mutta riippumatonta sääntelyelintä ei ole perustettu, mikä on osaltaan vaikuttanut siihen, että paikallisten sähköverkkojen käyttömaksuissa on suuria alueellisia eroja. Nyt olisi pyrittävä markkinoiden täydelliseen avaamiseen niin, että sekä tuotannossa että jakelussa sääntöjä sovellettaisiin kaikkialla samalla tavalla, ja nopealla aikataululla.

Liikennealan suurempi avaaminen kilpailulle ja postialan vapauttaminen ovat edelleen ongelmallisia. Postialalla tarve päästä sopimukseen markkinoiden avaamisesta sekä sääntelykehikon luomiseksi käy yhä pakottavammaksi. Rautatieliikenteessä on päästy sopimukseen kansainvälisen rahtiliikenteen markkinoiden avaamisesta kilpailulle, mutta matkustajaliikenteen ja kotimaisen rahdin avaaminen kilpailulle on vielä ratkaisematta. Julkisessa raide- ja maantieliikenteessä on saavutettu joitakin pieniä edistysaskelia (raideinfrastruktuuriverkon käyttömaksujärjestelmän tarkistus Ranskassa, raideinfrastruktuurin hoidon ja käytön oikeudellinen erottaminen Italiassa, käyttöoikeusjärjestelmän luominen bussi-, raitiovaunu- ja maanalaisverkoille Alankomaissa jne.), jotka helpottavat markkinoiden avaamista myöhemmin. Lentoliikenteessä tarvitaan välttämättä lisätoimia lentoliikenteen uudistamisen korkean tason asiantuntijaryhmän suositusten pohjalta, jotka koskevat yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan luomista ja lentokenttien tulo- ja lähtöaikojen jakamissääntöjen tarkistamista.

Palvelut

Suurin osa palveluja rajojen yli tarjoavista yrityksistä ilmoittaa, että niiden toiminnalle muissa maissa on yhä esteitä. Erityisesti asiantuntijapalvelujen tarjoajat (asianajajat ja tilintarkastajat yms.) törmäävät markkinoille pääsyn rajoituksiin monissa jäsenvaltioissa, kuten esimerkiksi Saksassa, Kreikassa ja Italiassa. Aitojen sisämarkkinoiden puute palvelualalla on saanut komission hyväksymään tälle sektorille uuden monialaisen strategian. Jakelualan kilpailua edistää myös verkossa tapahtuvan kuluttajakaupan kasvu varsinkin Alankomaissa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa, joissa sähköisen kaupan osuus kokonaisvähittäiskaupasta on sama kuin Yhdysvalloissa. Tämä kehitys on erityisen tärkeää esimerkiksi Ruotsissa ja Suomessa, joissa jakelualan kilpailu on ollut riittämättömintä. Tämän ongelman ratkaisemiseksi on näissä kahdessa maassa vielä toteutettava erityistoimia.

Sääntelyuudistus

Yritysten hallinnollisen taakan keventämiseksi on toteutettu erilaisia toimenpiteitä (mm. yhden luukun palvelua, verkon välityksellä tapahtuvaa julkista hallintoa ja yritysverotuksen uudistamista). Erityishuomiota on kiinnitetty aloittavien yritysten ja muiden pk-yritysten tarpeisiin. Yritysten pakollisissa hallintomenettelyissä on kuitenkin vielä huomattavasti yksinkertaistamisen tarvetta eräissä jäsenvaltioissa, varsinkin Belgiassa, Kreikassa, Espanjassa ja Ranskassa. Julkisen hallinnon tehokkuuden lisäämiseksi on työskennelty erityisen näkyvästi maissa, joissa julkinen sektori on suuri, kuten Pohjoismaissa, mutta myös Italiassa, Alankomaissa ja Portugalissa.

Julkiset laitokset tai julkisten ja yksityisten yhteiselimet tarjoavat yhä enemmän markkinahyödykkeita tai -palveluja. Kun ne alkavat kilpailla suoraan yksityisten yritysten kanssa, on laadittava säännöt, joilla varmistetaan läpinäkyvyys ja yhtäläisin ehdoin tapahtuva kilpailu. Jotta kilpailu johtaisi tehokkuuteen, julkisten ja yksityisten yksiköiden on kilpailtava samanlaisin edellytyksin. Alankomaissa ja Ruotsissa harkitaan erityistoimenpiteitä, joilla edellytysten samankaltaisuus turvataan.

Komissio on julkaissut useita raportteja uudistusten tehokkaan täytäntöönpanon seurannasta ja uudistusten vaikutuksista tehokkuuteen ja kuluttajien etuihin. Esikuvavertailua on käytetty yhä enemmän monilla rakennepolitiikan aloilla. Hyväksytty rakenneindikaattoreiden luettelo on hyödyllinen väline edistymisen vertailussa.

2.7 Pääomamarkkinoiden edistäminen yhdentämistä ja syventämistä jatkamalla

Vuoden 2000 suuntaviivoissa suositettiin, että (i) luodaan pääomahyödykkeiden liikkeeseenlaskijoille myönnettävä yhden luvan järjestelmä, (ii) poistetaan eläkerahastosijoittamisen ja eläkerahastojen sijoitusten esteitä ja selkeytetään ammattimaisten ja yksityisten sijoittajien välistä eroa, (iii) edistetään valtion joukkovelkakirjamarkkinoiden yhdentymistä edelleen (iv) parannetaan arvopapereiden maksu- ja selvitysjärjestelmien tehokkuutta, (v) tehostetaan rajaylittäviä yksityisiä maksuja koskevia palveluja, (vi) parannetaan yritysten tilinpäätösten vertailtavuutta, (vii) edistetään uusien yritysten kehitystä ja pääomasijoittamista, (viii) huolehditaan EU:n rahoitusmarkkinoiden sääntely- ja valvontaviranomaisten yhteistyön tiivistämisestä ja (ix) seurataan yritysostotarjouksia sekä luottolaitosten ja vakuutusyritysten tervehdyttämistä ja selvittämistä koskevia EU:n säädöksiä.

Lissabonin Eurooppa-neuvosto korosti tarvetta lisätä ponnisteluja yhdentyneen rahoitusjärjestelmän luomiseksi EU:hun ja kehotti erityisesti panemaan täytäntöön yhteisön rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman (FSAP) vuoteen 2005 mennessä ja riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman (RCAP) vuoteen 2003 mennessä. Tämän kehotuksen mukaisesti vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa suositettiin nopeita toimia eräillä FSAP:n ja RCAP:n painopistealueilla.

Rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman (FSAP) täytäntöönpano

Monilla painopistealoilla on tapahtunut edistystä. Komissio on esimerkiksi esittänyt ehdotukset sijoitusyritysten yhdestä toimiluvasta, ammatti- ja yksityissijoittajien määrittelemisestä, riittävän vapauden varmistamisesta eläkerahastoille, jotta ne voivat kehittää tehokkaan sijoituspolitiikan, sekä tilinpäätösnormien yhdenmukaistamisesta. Komissio on myös antanut tiedonannon sähköisestä kaupankäynnistä rahoituspalvelujen alalla. Se edistänee neuvotteluja, joita neuvostossa käydään rahoituspalvelujen etämarkkinoinnista annetusta direktiiviluonnoksesta. Yrityskauppatarjouksista esitetyn direktiiviehdotuksen hyväksymistä toivottiin jo vuonna 2000, mutta sitä joudutaan sovittelemaan neuvoston ja parlamentin kesken. Vakuutuslaitosten tervehdyttämisestä ja likviditeettiyden varmistamisesta annettiin direktiivi ja neuvottelut vastaavasta luottolaitoksia koskevasta direktiiviluonnoksesta edistyvät hyvin. FSAP:in täytäntöönpanon helpottamiseksi perustettiin heinäkuussa 2000 Lamfalussyn ryhmä, jonka tehtävänä oli ehdottaa parannuksia arvopaperimarkkinoita koskevaan EU:n sääntelyyn. Ryhmän loppuraportti, jossa suositetaan useita muutoksia menettelyihin, julkaistiin 15. helmikuuta 2001.

Riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman (RCAP) täytäntöönpano

Edistystä on tapahtunut myös EU:n riskipääomamarkkinoiden kehittämisessä. Niiden FSAP:hen sisältyvien toimien lisäksi, jotka ovat RCAP:n täytäntöönpanolle merkityksellisiä, edistystä on tapahtunut kansallisella tasolla.

Kansallisen tason toimia vaativa keskeinen kohde on ollut niiden oikeudellisten rajoitusten vähentäminen, joita yhteisösijoittajien toiminnalle osake- ja pääomasijoittajina on asetettu. Vain neljässä jäsenvaltiossa (Irlanti, Alankomaat, Suomi ja Iso-Britannia) ei ole - yleisten vakavaraisuusvaatimusten lisäksi - rajoituksia yhteisöjen osakesijoituksille. Rajoituksia on lievennetty Belgiassa, Ruotsissa, Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa, ja Tanskan hallitus ehdottaa yhteisösijoittajien osakesijoituksia koskevia sääntöjä, jotka perustuisivat vakavaraisuusnäkökohtiin. Suomi ja Iso-Britannia aikovat toteuttaa toimenpiteitä rohkaistakseen yhteisösijoittajia toimimaan enemmän osakemarkkinoilla.

Toinen avainalue, jolla tarvitaan kansallisia toimia, liittyy riskipääomasijoitusten verotuskohtelun muuttamiseen kannustavammaksi (johon voidaan päästä muuttamalla yritysten voittojen ja pääomatulojen verotusta). Asiaa on käsitelty monessa jäsenvaltiossa. Belgia on toteuttanut toimenpiteitä yhtiöitettyjen ja aloittavien yritysten hyväksi, Ranska on tarjonnut verokannustimia bisnesenkeleiden sijoituksille, Kreikka ja Espanja ovat korottaneet pääomatulojen veronhuojennuksia, Italia on vahvistanut vuonna 1998 perustettua kahden tulon verojärjestelmäänsä, joka suosii yritysten pääomarahoitusta. Toisaalta konkurssi- ja maksukyvyttömyysmenettelyjen synnyttämien haittojen poistamiseksi on tehty varsin vähän, paitsi Italiassa ja Alankomaissa. Kovin harvassa maassa on myöskään tehty mitään sen varmistamiseksi, että osakeomistuksen ja optioiden verotus ei toimi yrittämistä ehkäisevästi.

Kuten RCAP:stä lokakuussa 2000 annetussa kertomuksessa suositettiin, jäsenvaltioiden on lisättävä, nopeutettava ja laajennettava ponnistuksiaan, jos RCAP aiotaan panna täytäntöön määräaikaansa, vuoteen 2003, mennessä.

Rahoituksen vakauden varmistaminen

Vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa käsiteltiin EU:n rahoitusjärjestelmän vakautta ja suositettiin kansallisten valvontaviranomaisten välisen koordinaation parantamista. Vaikka voimassaoleviin toimielinjärjestelyihin ei ehdotettu muutosta, suositettiin, että järjestelyjen käytännön toimivuutta vahvistettaisiin.

Monessa jäsenvaltiossa on toteutettu toimenpiteitä kansallisten valvontaviranomaisten välisen koordinaation vahvistamiseksi. Saksassa on ilmoitettu suunnitelmista yhdistää pankkialan, vakuutusalan ja arvopaperimarkkinoiden valvontaviranomaiset. Ranskassa pankki- ja vakuutusalan valvojat alkavat koordinoida toimiaan entistä tiiviimmin, ja arvopaperimarkkinoiden valvontaviranomaiset sulautetaan yhteen. Alankomaissa on perustettu virallinen neuvoa-antava elin foorumiksi, jolla rahoitusalan valvojat keskustelevat toimialoille yhteisistä asioista. Portugalissa rahoitusvalvojien kansallisen neuvoston perustaminen edistänee rahoitusjärjestelmän eri valvontaviranomaisten koordinaatiota. Toimenpiteisiin on ryhdytty myös tietojen vaihdon parantamiseksi eri jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten kesken. Esimerkiksi Tanskan, Ruotsin ja Norjan rahoitusvalvontaviranomaiset ovat tehneet yhteistyösopimuksen, joka kattaa koko rahoitusalan. Näyttää kuitenkin tarpeelliselta jatkaa vielä nykysaavutuksista eteenpäin.

2.8 Työmarkkinoiden elvyttäminen

Vuoden 2000 suuntaviivoissa suositettiin, että (i) edistetään siirtymistä passiivisista aktiivisiin toimenpiteisiin, (ii) tarkistetaan ja uudistetaan vero- ja etuusjärjestelmiä, (iii) parannetaan työvoiman liikkuvuutta, (iv) nykyaikaistetaan työn organisointia, (v) tehostetaan ponnisteluja naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi ja (vi) tehostetaan työskentelyä osallistavampien työmarkkinoiden aikaansaamiseksi vuoden 2000 loppuun mennessä.

Työmarkkinakehityksen paraneminen jatkuu: työllisyys kasvoi nopeasti (1,7 %) ja työttömyys alentui melkein yhden prosenttiyksikön vuonna 2000. Tämä johtui suurelta osin noususuhdanteesta, mutta merkkejä on myös rakennetyöttömyyden vähenemisestä, mikä johtuu työmarkkinauudistuksista ja aktiivisista toimista työllistyvyyden parantamiseksi. Pitkäaikaistyöttömyys aleni yli 49 prosentin kokonaistyöttömyydestä vuonna 1997 45,7 prosenttiin vuonna 1999. Edistys on kuitenkin ollut hyvin epätasaista ja joillakin työmarkkinoilla on havaittu kiristymisen merkkejä.

Muutama jäsenvaltio (Tanska, Alankomaat ja Iso-Britannia) hyötyy jo aiemmin toteutetuista laajoista työmarkkinauudistuksista. Ongelmia riittää kuitenkin vielä kaikissa jäsenvaltioissa, ja useimmat ovat toteuttaneet toimenpiteitä pala palalta, jolloin ne eivät pysty hyödyntämään eri uudistusten yhteisvaikutuksia. Kaiken kaikkiaan jäsenvaltiot eivät ole käyttäneet täysin hyväkseen nykyistä makrotaloudellista tilannetta käynnistääkseen rakenneuudistuksia, joita tarvitaan viime vuosina tapahtuneen suotuisan työllisyyskehityksen jatkamiseksi.

Aktiivinen työmarkkinapolitiikka

Edistystä on tapahtunut myös aktiivisissa ja ennalta ehkäisevissä toimenpiteissä nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden torjumiseksi. Vain Belgian, Kreikan ja Italian on vielä tehtävä merkittäviä toimia päästäkseen vuoteen 2002 mennessä niihin varhaisen aktivoinnin tavoitteisiin, jotka työllisyyssuuntaviivoissa asetettiin. Monet jäsenvaltiot ovat lisänneet aktiivisten toimenpiteiden rahoitusta viime vuosina, mutta näiden toimenpiteiden ja niiden seurannan parantamiseksi on nähtävä kaksinkertaisesti vaivaa, jotta niiden tehokkuus varmistettaisiin.

Useimmat jäsenvaltiot ovat lisänneet tukea nuorille, joilla on oppimisvaikeuksia, ja pyrkivät antamaan nuorille paremmat valmiudet sopeutua tekniikan ja talouden muutoksiin. Kaikissa jäsenvaltioissa parannetaan koulujen TVT-laitteita. Lisähuomiota kiinnitetään myös elinikäisen oppimisen edistämiseen, vaikkakin toimiin on laajasti ryhdytty vasta Tanskassa, Irlannissa, Alankomaissa, Suomessa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa.

Vero- ja etuusjärjestelmät

Vero- ja etuusjärjestelmissä riittää vielä paljon uudistamista, jotta varmistetaan riittävät kannustimet työn etsimiselle ja vastaanottamiselle erityisesti siitä syystä, että työvoiman tarjonnan lisäämiseen on tarvetta monessa jäsenvaltiossa. Tämä koskee myös joitakin sellaisia jäsenvaltioita, joissa viralliset työttömyysluvut ovat alhaiset, mutta joissa on paljon passiivisia etuuksia saavia piilotyöttömiä, kuten Tanskassa, Luxemburgissa, Alankomaissa ja Isossa-Britanniassa. Passiivisia etuuksia ovat työkyvyttömyys- ja varhaiseläkkeet, jotka eivät edellytä työnhakua. Joissakin jäsenvaltioissa on uudistettu varhaiseläkejärjestelmiä tai toteutettu muita toimenpiteitä, joilla vähennetään kannustimia vetäytyä aikaisin työmarkkinoilta.

Eräät jäsenvaltiot toteuttivat 1990-luvulla vero- ja etuusjärjestelmien uudistuksia, mutta vain joissakin tapauksissa verotusta ja etuuksia muutettiin laajasti. Monessa jäsenvaltiossa on viime aikoina kevennetty työn verotusta (ks. luku 2.3) ja lisäuudistuksista on ilmoitettu. Vuoden 2000 aikana etuuksia, sekä varsinkin vero- ja etuusjärjestelmiä yhdessä, on kuitenkin uudistettu hyvin vähän, vaikka nimenomaan ne yhdessä vaikuttavat ratkaisevasti ihmisten päätökseen tarjota työvoimaansa yritysten käyttöön. Moni jäsenvaltio (Belgia, Ranska, Alankomaat, Itävalta ja Iso-Britannia) on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä toimiin, joilla nimenomaan muutettaisiin verotuksen ja etuuksien yhteisiä kannustinvaikutuksia. Näillä työhön liitettävillä etuuksilla pyritään tavallisesti lisäämään matalapalkkaisessa työssä olevien tai heidän perheidensä tuloja samalla kun vähennetään korkeiden marginaaliverojen työhaluja vähentävää vaikutusta.

Työmarkkinoiden joustavuus ja nykyaikaistaminen

Työmarkkinoiden joustamattomuus on yksi niistä tekijöistä, jotka aiheuttavat edelleen suurta rakenteellista työttömyyttä Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Suomessa. Useimmissa tapauksissa tähän liittyvät suuret alueelliset erot, mutta hyvin vähän on tehty palkanmuodostuksen uudistamiseksi siten, että palkat kuvastaisivat paremmin paikallisia tuottavuuseroja ja erilaisia työmarkkinaolosuhteita. Suppeita toimenpiteitä on toteutettu työvoiman liikkuvuuden lisäämiseksi, mutta lisätoimia tarvitaan. Liikkuvuutta estää asuntomarkkinoiden jäykkyys monessa jäsenvaltiossa sekä se, että tutkintojen vastavuoroisessa tunnustamisessa ja eläkeoikeuksien siirtämismahdollisuuksissa ei tapahdy edistystä.

Työn organisointia on onnistuttu uudistamaan jonkin verran muun muassa edistämällä osa-aikatyötä ja joustavampia työjärjestelyjä. Näillä alueilla tehdyt sopimukset lienevät vähentäneet työajan lakisääteisen lyhentämisen kielteisiä vaikutuksia. Työmarkkinaosapuolten panos on tällä alalla kuitenkin ollut pettymys. Jos nykyisten työehtosopimusten jäykkyyksiä ei väljennetä, työntekijät voivat joutua turvautumaan määräaikaisiin sopimuksiin, vaikka pitemmät sopimukset olisivat tarkoituksenmukaisempia.

Vuonna 2000 ei pyritty mitenkään väljentämään pysyviä työsuhteita koskevaa tiukkaa työsuhdeturvalainsäädäntöä Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Portugalissa. Näissä maissa määräaikaisten työsopimusten määrän kasvu ylitti selvästi pysyvien työpaikkojen lisäyksen, mikä korostaa suuremman joustavuuden tarvetta.

Miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisääminen

Yhtäläisten mahdollisuuksien turvaamiseksi monet jäsenvaltiot ovat ryhtyneet erityistoimiin naisten alhaisen työllisyysasteen nostamiseksi, työmarkkinoiden sukupuolen mukaisen eriytymisen vähentämiseksi, ja miesten ja naisten välisten palkkaerojen poistamiseksi. Näitä kysymyksiä arvioidaan yksityiskohtaisesti vuoden 2000 yhteisessä työllisyysraportissa. Niissä kahdessa maassa, Kreikassa ja Italiassa, joissa naisten työllisyysaste on alhaisin, ehdotetaan vain harvoja toimenpiteitä. Joissakin jäsenvaltioissa, kuten Luxemburgissa ja Alankomaissa, vero- ja etuusjärjestelmien uudistaminen näyttää johtavan siihen, että naisten osallistuminen työvoimaan kasvaa. Lisäksi melkein kaikissa jäsenvaltioissa on parannettu merkittävästi työssäkäyvien vanhempien lastenhoitopalveluja.

Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisäämisen kannalta on työttömyyden vähentämisessä tapahtunut edistys - varsinkin nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden kohdalla - ollut rohkaisevaa vuoden 2000 aikana. Varsin vähän on kuitenkin tehty niiden perusjäykkyyksien poistamiseksi, jotka aiheuttavat vakavaa alueellista eriarvoisuutta työttömyydessä ja joilla on vakavia seuraamuksia sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle. Lisäksi kokonaistyöttömyyden vähetessä yhteenkuulumattomuuden suhteettoman suuri vaikutus joihinkin yhteisöihin ja sosiaaliryhmiin on tullut yhä ilmeisemmäksi. Monessa jäsenvaltiossa on toteutettu työllisyysaloitteita, jotka on kolme esimerkkiä mainitaksemme suunnattu heikoimmassa asemassa oleville alueille, yksinhuoltajille ja etnisille vähemmistöille. Työn verotuksen alentaminen on monessa jäsenvaltiossa kohdistettu nimenomaan matalapalkkaisille, osittain siksi, että parannettaisiin alhaisen ammattitaidon omaavien työllistymismahdollisuuksia, sillä he ovat yliedustettuina myös työttömien keskuudessa. Sosiaalisen osallisuuden lisäämiseen on kuitenkin suhtauduttava entistä yhdenmukaisemmin ja yhdistettävä eri alojen toimenpiteitä Nizzan Eurooppa-neuvoston sopimien yhteisten tavoitteiden mukaisesti.

2.9 Kestävän kehityksen vahvistaminen

Vuoden 2000 talouspolitiikan suuntaviivoissa oli ensimmäistä kertaa erillinen jakso kestävästä kehityksestä. Jäsenvaltioille suositettiin, että ne (i) ottavat käyttöön tai vahvistavat markkinalähtöisiä toimenpiteitä, kuten verotusta, käyttäjämaksuja, vakuutus-/vastuujärjestelmiä ja päästölupien käyttöä sekä auttavat saavuttamaan EU:n tavoitteet Kioton pöytäkirjan mukaisesti ja osallistuvat ympäristöpaineiden ja talouskasvun välisen yhteyden murtamiseen, (ii) arvioivat uudelleen toimialakohtaisia tukia ja veroista myönnettäviä poikkeuksia sekä muita voimassaolevia toimenpiteitä, jotka vaikuttavat kielteisesti ympäristöön, sekä ottavat huomioon muut merkitykselliset taloudelliset ja yhteiskunnalliset tekijät, ja (iii) pyrkivät sopimaan asianmukaisista Euroopan laajuisista verotuksen puitteista.

Eräät jäsenvaltiot vahvistivat markkinapohjaista lähestymistapaa ympäristöasioihin. Saksassa siirrettiin edelleen verorasitusta työstä energian käyttöön. Ranskassa samantapaiset yritykset laajentaa saastuttavasta toiminnasta kannettavan veron (TGAP) soveltamisalaa sähkön käyttöön kaatuivat perustuslakituomioistuimessa. Iso-Britannia jatkoi tuloihin nähden neutraalin ilmastonmuutosveron käyttöönoton valmistelua; veron tulot käytettäisiin sosiaaliturvamaksujen alentamiseen. Tanskassa perustettiin järjestelmä, jossa sähköalan hiilidioksidipäästöihin sovelletaan päästölupia. Alankomaissa teollisuuden NOx-päästöjen lupakauppajärjestelmä kytkettiin teollisuuden vapaaehtoiseen sopimukseen energian käytön NOx-määrien ja kokonaispäästöjen vähentämisestä.

Joissakin jäsenvaltioissa otettiin äskettäin käyttöön erityiskannustimet ympäristön kannalta hyödylliselle toiminnalle.

Veden asianmukainen, kaikki kustannukset kattava hinnoittelu on tärkeää, jotta kannustetaan tämän voimavaran kestävämpään käyttöön. Vesipolitiikkaa koskevan direktiivin mukaisesti hinnoittelun merkitys kasvaa useiden jäsenvaltioiden vesipolitiikassa. Jäsenvaltioissa sovelletaan kuitenkin hyvin erilaisia järjestelmiä, ja monessa tapauksessa veden tarjonnan ehtoihin vaikuttavat vielä vahvasti alakohtaiset tuet.

Joissakin jäsenvaltioissa myönnetään edelleen tuntuvia tukia eräille energialähteille kuten hiilelle, joilla on kielteinen vaikutus ympäristöön. Lisäksi joissakin jäsenvaltioissa myönnettiin polttoaineiden hintojen nousun vuoksi valmisteverovapautuksia (Ranskassa, Italiassa ja Alankomaissa) tai pyrittiin muutoin alentamaan kuljetuskustannuksia (Belgiassa, Saksassa ja Suomessa). Italiassa luovuttiin tilapäisesti valmisteverojen suunnitellusta vähittäisestä korotuksesta, jonka piti olla osa ympäristövero-ohjelmaa. Tällaisten toimenpiteiden kitsaampaa toteuttamista puoltaa se, että kyseiset alat hyötyvät polttoaineverojen alennuksista ja yhteisön lainsäädännön noudattamisesta myönnettävistä vapautuksista tai poikkeuksista, ja että niillä aloilla, jotka eivät ole saaneet poikkeuksia, hintojen nousun suhteellinen merkitys oli siten vielä suurempi. Helmikuussa 2001 kokoontunut Ecofin-neuvosto kiinnitti huomiota siihen, että komissio ei aio ehdottaa vuoden 2002 jälkeen uusia pidennyksiä poikkeuksiin, joilla tuetaan maantiekuljetuksia.

Edistystä ei tapahtunut kolmannen suosituksen suhteen, joka koski energiaveropuitteista sopimista yhteisön tasolla.

KOMISSION KERTOMUS

vuoden 2000 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanosta

Tilastoliite

Sisällysluettelo

Kuviot

1 Talouden kehitys EU:ssa

2. Euroalueen politiikkayhdistelmä

3. Julkinen koulutus ja tutkimus- ja kehittämismenot 1997

4. Internet-liittymien määrä

5. Julkiset hankinnat ja ala- ja tapauskohtaiset valtiontuet

6. Televiestintähintojen muutokset, % 1997 - 2000

7. Sähkön hinnan muutos, % tammikuu 1996 - heinäkuu 2000

8. Pääomasijoittaminen EU:ssa

9. EU:n työmarkkinatilanne

Taulukot

1 Vuoden 2000 julkisen talouden budjettiennusteiden kehitys

2. Varsinaisen ja suhdannetasoitetun julkisen talouden rahoitusaseman muutos vuonna 2000

3. Julkisyhteisöjen rahoitusylijämä/-alijäämä

4. Vuoden 2000 palkkakehitys

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>