FI Euroopan unionin virallinen lehti C 57/114

Neuvoston perustelut: Neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistama yhteinen kanta (EU) N:o 3/2016 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi rautateiden turvallisuudesta (uudelleenlaadittu)

(2016/C 057/06)

I JOHDANTO

Komissio esitti 31. tammikuuta 2013 neuvostolle ehdotuksensa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi rautateiden turvallisuudesta (uudelleenlaadittu).

Euroopan parlamentti äänesti 26. helmikuuta 2014 ensimmäisen käsittelyn lausunnostaan.

Neuvosto pääsi 5. kesäkuuta 2014 poliittiseen yhteisymmärrykseen direktiiviehdotuksesta. Lingvistijuristien viimeisteltyä tekstin neuvosto vahvisti 10. joulukuuta 2015 ensimmäisen käsittelyn kantansa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 294 artiklassa määrättyä tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen.

Euroopan parlamentin äänestyksen jälkeen ja neuvoston hyväksyttyä poliittisen yhteisymmärryksen ehdotuksesta käytiin Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission kesken neuvotteluja yhteisymmärrykseen pääsemiseksi. Lopulliseen kompromissiin päästiin 17. kesäkuuta 2015, ja pysyvien edustajien komitea hyväksyi sen 30. kesäkuuta 2015. Euroopan parlamentin liikenne- ja matkailuvaliokunta (TRAN) vahvisti yhteisymmärryksen 10. marraskuuta 2015 ja osoitti asiasta kirjeen pysyvien edustajien komitean puheenjohtajalle.

Käsittelyn yhteydessä neuvosto otti huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean lausunnot.

II ENSIMMÄISEN KÄSITTELYN KANNAN ERITTELY

1. Yleistä

Edellä mainittu ehdotus kuuluu kuudesta säädösehdotuksesta koostuvaan neljänteen rautatiepakettiin, jonka tarkoituksena on poistaa jäljellä olevat esteet yhtenäisen eurooppalaisen rautatiealueen toteuttamisen tieltä.

Ehdotuksen tarkoituksena on vahvistaa yhteinen lähestymistapa turvallisuutta koskeviin sääntöihin, jotta kaikkialla EU:ssa toimivien rautatieyritysten mittakaavaetuja lisättäisiin, sekä yksinkertaistaa ja uudistaa turvallisuustodistusten myöntämiseen liittyviä hallinnollisia menettelyjä ja siten poistaa sääntöjen hajanaisuus unionissa.

Turvallisuusdirektiivin tavoitteena on erityisesti nykyisen sääntelykehyksen muuttaminen, jotta voitaisiin siirtyä EU:n yhteiseen turvallisuustodistukseen, jonka Euroopan unionin rautatievirasto, jäljempänä ”virasto”, myöntää rautatieyrityksille ja rataverkon haltijoille. Lisäksi sillä pyritään selkiyttämään rautatiejärjestelmän eri toimijoiden tehtäviä ja vastuuta asianmukaisen riskinhallinnan varmistamiseksi kaikilla tasoilla.

Neuvoston lähestymistavan mukaisesti alkuperäiseen ehdotukseen on tehty useita tarkistuksia. Direktiivin keskeisiä säännöksiä on muutettu huomattavasti. Neuvoston ensimmäisen käsittelyn kannassa komission alkuperäinen ehdotus on tästä syystä muotoiltu uudelleen ja tekstiin on lisätty ja siitä on poistettu useita säännöksiä. Tämä tarkoittaa sitä, ettei neuvosto voi hyväksyä tarkistuksia, joita Euroopan parlamentin ensimmäisen käsittelyn lausunnossa on lisätty kyseisiin säännöksiin.

2. Keskeiset poliittiset kysymykset

i) Turvallisuustodistusten myöntäminen sekä Euroopan unionin rautatieviraston ja kansallisten turvallisuusviranomaisten roolit (10 artikla)

Jotta tehostettaisiin prosessia turvallisuustodistusten myöntämiseksi rautatieyrityksille ja rataverkon haltijoille, komissio ehdottaa siirtymistä EU:n yhteiseen turvallisuustodistukseen, joka on voimassa koko unionissa. Tätä varten komission alkuperäisessä ehdotuksessa näiden todistusten myöntämistä koskevaa toimivaltaa siirrettiin merkittävällä tavalla kansallisilta viranomaisilta virastolle (10 artikla).

Neuvosto yhtyy komission yleiseen lähestymistapaan mutta katsoo, että komission ehdotusta on tältä osin muutettava, jotta kansallisten turvallisuusviranomaisten ja viraston asiaan liittyvät vastuut turvallisuustodistusten myöntämisprosessissa saadaan aikaisempaa joustavammiksi.

Tästä syystä neuvosto muuttaa komission alun perin ehdottamaa tasapainoa viraston ja kansallisten turvallisuusviranomaisten välisen toimivallan jaossa turvallisuustodistusten myöntämisprosessissa kansallisille turvallisuusviranomaisille erityisolosuhteissa annettavien lisätakeiden avulla.

Tarkemmin sanottuna neuvosto ottaisi käyttöön turvallisuustodistusten myöntämisen osalta kaksoisjärjestelmän, jossa virasto toimii keskitettynä yhteyspisteenä uuden tieto- ja viestintäjärjestelmän perustamisen ansiosta turvallisuustodistusten myöntämiseksi rajatylittävää liikennettä harjoittaville rautatieyrityksille. Kansallisilla turvallisuusviranomaisilla on tärkeä tehtävä edellä mainittujen todistusten myöntämisen edellyttämien arviointien suorittamisessa. Kompromississa esitetään myös, että vain kotimaisessa liikenteessä toimivat rautatieyritykset voivat valita, toimittavatko ne todistuspyynnön virastolle vai kansalliselle turvallisuusviranomaiselle. Menettely- ja päätösperusteet ovat kuitenkin molemmissa tapauksissa samat.

Euroopan parlamentti kannattaa yleisesti neuvoston lähestymistapaa. Neuvoston lähestymistavassa on otettu myös huomioon Euroopan parlamentin esille ottamat huolenaiheet siten, että tekstiin on lisätty erillisten verkkojen käsite yhteistyösopimuksia koskevien säännösten mukaisesti (ks. jäljempänä kohta iii).

Tätä taustaa vasten tarkistus 78 sisällytettiin tekstiin osittain tai periaatteessa, mutta neuvosto ei voinut ottaa huomioon tarkistuksia 46 ja 77.

ii) Turvallisuusketjun eri toimijoiden tehtävien ja vastuiden selventäminen (4 artikla)

Komissio ehdottaa rautatieketjun toimijoiden tehtävien ja vastuiden tarkempaa määrittelyä markkinoilla ja oikeudellisissa puitteissa viime aikoina tapahtuneen kehityksen huomioon ottamiseksi (4 artikla).

Neuvosto kannattaa tätä periaatetta mutta ehdottaa, että rautatiejärjestelmän toimijoiden tehtäviä ja vastuita selkiytetään edelleen turvallisuuden parantamiseksi siten, että täsmennetään rautatiejärjestelmän toimijoiden tehtäviä rautateiden turvallisuuden kehittämisessä ja parantamisessa. Lisäksi neuvosto katsoo, että rataverkon haltijoilla ja rautatieyrityksillä tulisi olla pääasiallinen vastuu junan turvallisesta liikennöinnistä ja että niillä tulisi olla velvollisuus perustaa turvallisuusjohtamisjärjestelmiä.

Euroopan parlamentti ehdottaa, että kaikki rautatietieturvallisuusketjun toimijat asetetaan samalle vastuutasolle. Lisäksi parlamentti suunnittelee vastuun siirtämistä rautatieyrityksiltä jäsenvaltioille ja virastoille.

Tätä taustaa vasten neuvosto ei voinut sisällyttää tekstiin tarkistuksia 12, 18 ja 62.

iii) Viraston ja kansallisten turvallisuusviranomaisten väliset yhteistyösopimukset rajatylittävää liikennettä harjoittaville rautatieyrityksille myönnettävien turvallisuustodistusten osalta (11 artikla)

Vaikka komissio ei sisällyttänyt alkuperäiseen ehdotukseen säännöksiä viraston ja kansallisten turvallisuusviranomaisten välisistä yhteistyösopimuksista, neuvosto katsoo, että on hyvin tärkeää ottaa käyttöön uusi mekanismi viraston ja kansallisten turvallisuusviranomaisten välisten yhteistyösopimusten tekemiseksi. Näin helpotetaan uuden todistusten myöntämistä koskevan järjestelmän käytännön täytäntöönpanoa.

Tämän mekanismin mukaan viraston ja kansallisten turvallisuusviranomaisten välisiin yhteistyösopimuksiin voi sisältyä erityisiä yhteistyöjärjestelyjä tapauksissa, joissa verkot edellyttävät erityisasiantuntemusta maantieteellisistä tai historiallisista syistä. Jos kyseiset verkot ovat lisäksi erillään muusta unionin rautatiejärjestelmästä, tällaisiin yhteistyöjärjestelyihin voi sisältyä mahdollisuus antaa tehtäviä toimeksi asiaankuuluville kansallisille turvallisuusviranomaisille, kun se on tarpeen todistusten tehokkaan ja oikeasuhteisen jakamisen varmistamiseksi.

Euroopan parlamentti kannattaa periaatteessa neuvoston lähestymistapaa, mutta ehdottaa yhden vuoden aikarajan asettamista sopimusjärjestelyjen perustamiselle. Tästä syystä neuvosto ei hyväksynyt tarkistusta 84.

iv) Kansallisten turvallisuussääntöjen hyväksyminen (8 artikla ja liite II)

Neuvoston kannan tavoitteena on laatia kansallisille turvallisuussäännöille joustava ja toimiva menettely. Siksi siinä otetaan käyttöön jäsenvaltioiden mahdollisuus pitää voimassa sellaiset kansalliset turvallisuussäännöt, joista on jo ilmoitettu direktiivin 2004/49/EY nojalla, 8 artiklan 1 kohdan ja liitteen II mukaisissa tapauksissa. Lisäksi se antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden hyväksyä uusia sääntöjä turvallisuuden alalla (8 artiklan 3 kohta).

Jotta otettaisiin huomioon Euroopan parlamentin esittämä huoli kansallisista säännöistä, neuvoston kannassa kuitenkin selvennetään menettelyt, joita sovelletaan kansallisista säännöistä ilmoittamiseen sekä viraston tekemään arviointiin (tehtävä 8 kuukauden sisällä). Lisäksi neuvoston kannassa esitetään, että kun virasto ei reagoi asetetuissa aikarajoissa, jäsenvaltiot hyväksyvät uudet säännöt tai nykyiset jäävät voimaan. Neuvoston lähestymistavassa pyritään välttämään kansallisten sääntöjen hyväksyminen ilman, että virasto on arvioinut niitä etukäteen.

Tästä syystä neuvosto hyväksyi osittain tarkistuksen 49.

v) Kansallisten turvallisuusviranomaisten valvontatoimien selkeyttäminen (17 artikla)

Neuvoston tekstiin sisällytettiin uusi säännös (17 artikla) painottamaan sitä, että olisi säilytettävä kansallisten turvallisuusviranomaisten laajat valvontavaltuudet rautatieyritysten ja rataverkon haltijoiden valvonnan alalla. Tämän uuden säännöksen tarkoituksena on taata, että uusi menettely turvallisuustodistuksen myöntämiseksi ei vaaranna kansallisten turvallisuusviranomaisten valvontatehtäviä.

Lisäksi neuvoston tekstissä ehdotetaan, että jos kansallinen turvallisuusviranomainen valvontaa suorittaessaan havaitsee vakavan turvallisuusriskin, se voi soveltaa väliaikaisia turvallisuustoimenpiteitä, joista kansallinen viranomainen päättää, jos sen ja viraston kesken on asiasta erimielisyyttä.

vi) Viraston vastuu turvallisuustodistusten myöntämisessä (johdanto-osan 27 kappale ja 10 artiklan 6 kohta)

Neuvoston kannassa pyritään selkeyttämään viraston vastuuta turvallisuustodistusten myöntämisen yhteydessä. Uusi johdanto-osan kappale (27) on lisätty tekstiin muistuttamaan viraston vastuuta koskevasta oikeudellisesta kehyksestä ja alleviivaamaan sen merkitystä, että jäsenvaltioiden viranomaiset tekevät täysimääräistä yhteistyötä rautatieonnettomuuksien sattuessa. Lisäksi neuvoston kannassa ehdotetaan, että virastolla on täysi vastuu myöntämästään yhteisestä turvallisuustodistuksesta (10 artiklan 6 kohta).

vii) Muutoksenhaku- ja välimiesmenettelyt (10 artiklan 7 ja 12 kohta)

Komission ehdotukseen ei sisältynyt muutoksenhakumenettelyitä koskevia erityissäännöksiä, mutta neuvoston tekstistä ilmenee hakijalle annettu mahdollisuus viedä asia kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jos kansallisen turvallisuusviranomaisen toteuttamasta toimenpiteestä on erimielisyyttä.

Neuvoston tekstiin on myös sisällytetty muutoksenhakumenettely kansallisen turvallisuusviranomaisen ja viraston välisiä erimielisyystapauksia varten.

viii) Siirtymäsäännösten kesto ja määräaika direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä (31 ja 33 artikla)

Komission ehdotuksessa esitetään kahden vuoden siirtymäkautta, jonka aikana virasto voi mukauttaa organisaatiotaan, rekrytointipolitiikkaansa ja työskentelymenetelmiään pystyäkseen suorittamaan uudet tehtävänsä.

Neuvosto katsoo, että komission ehdotuksessa alun perin kaavailtua siirtymäjärjestelyä pidempi järjestely on asianmukaisempi. Neuvoston tekstissä ehdotetaan, että jäsenvaltiot voivat jatkaa direktiivin 2004/49/EY nykyisten säännösten soveltamista kolme vuotta direktiivin voimaantulopäivän jälkeen. Tämän lisäksi jäsenvaltioille on annettu mahdollisuus pidentää tätä kautta vielä vuodella.

Vastaavaa järjestelyä sovelletaan määräaikaan direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Tässä yhteydessä neuvosto otti osittain huomioon tarkistukset 97, 99 ja 100.

ix) Turvallisuuskulttuuri ja tapahtumista ilmoittaminen (johdanto-osan 10 kappale sekä 4 ja 9 artikla)

Komission ehdotukseen ei sisältynyt erityisiä säännöksiä asiasta, mutta neuvoston tekstissä esitetään, että on edistettävä vastavuoroisen luottamuksen ja oppimisen kulttuuria, jossa rautatieyritysten ja rataverkon haltijoiden henkilöstöä kannustetaan osallistumaan turvallisuuden kehittämiseen. Lisäksi neuvoston tekstiin sisältyy mahdollisuus raportoida luottamuksellisesti turvallisuusriskien laiminlyönnistä. Tämä lähestymistapa pantaisiin täytäntöön turvallisuusjohtamisjärjestelmien (9 artikla) osalta yritysten tasolla, jotta niiden olisi mahdollista ryhtyä korjaaviin lisätoimiin varmistaakseen unionin rautatiejärjestelmän turvallisuustason säilyttäminen. Lopuksi virastolle annetaan mahdollisuus perustaa väline, joka helpottaa tätä tietojen vaihtoa asiaankuuluvien toimijoiden välillä.

Tätä taustaa vasten neuvosto otti huomioon tarkistukset 20, 28–32, 59, 74, 94 ja 101 osittain tai periaatteessa.

x) Säädöksen rakenne (delegoidut säädökset / täytäntöönpanosäädökset)

Alkuperäisessä komission ehdotuksessa ehdotettiin delegoitua säädöstä välineeksi yhteisten turvallisuusmenetelmien ja niihin tehtävien muutosten (6 artikla) sekä yhteisten turvallisuustavoitteiden (7 artikla) määrittämiseen.

Neuvosto hyväksyi tämän lähestymistavan, jotta Euroopan parlamentin kanssa olisi helpompi päästä sopimukseen, mutta katsoo kuitenkin, että artikloihin, joiden osalta komissiolle tulisi antaa valta antaa delegoituja säädöksiä yhteisten turvallisuusmenetelmien ja yhteisten turvallisuustavoitteiden perustamiseksi, on liitettävä huomattavia takeita jäsenvaltioille. Sen takia ehdotetaan jäsenvaltioiden komitean osallistumista viraston suosituksen laatimiseen valmisteluvaiheessa, ennen kuin kyseiset delegoidut säädökset annetaan. Tarkemmin sanoen neuvoston tekstissä ehdotetaan, että yhteisten turvallisuustavoitteiden ja yhteisten turvallisuusmenetelmien osalta suosituksia koskevat valtuutukset hyväksytään täytäntöönpanosäädöksinä tarkastelumenettelyä noudattaen siten, että jäsenvaltioiden komitealle tiedotetaan viraston työstä järjestelmällisesti ja säännöllisesti. Kun virasto on antanut suosituksen, komissio hyväksyy yhteiset turvallisuustavoitteet ja yhteiset turvallisuusmenetelmät delegoituina säädöksinä.

Tätä taustaa vasten neuvosto hyväksyi tarkistukset 72, 82, 93 ja 95 vain osittain.

3. Muut Euroopan parlamentin tekemät tarkistukset

Muut Euroopan parlamentin tarkistukset, joita ei ole sisällytetty neuvoston ensimmäisen käsittelyn kantaan:

— vaarallisten aineiden sisämaankuljetuksista 24. syyskuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/68/EY täytäntöönpanoa koskevan uuden johdanto-osan kappaleen sisällyttäminen tekstiin (tarkistus 8);

— kunnossapidon vähimmäisvaatimuksia koskevien yhdenmukaistettujen sääntöjen laatiminen, koska neuvosto katsoo, että asian olisi jäätävä kunnossapidosta vastaavan yksikön vastuulle (tarkistukset 14 ja 82).

III PÄÄTELMÄ

Neuvoston ensimmäisen käsittelyn kannassa on otettu huomioon neuvoston ja Euroopan parlamentin välillä käydyissä neuvotteluissa komission avustuksella aikaansaatu kompromissi. Kompromissi on vahvistettu Euroopan parlamentin liikenne- ja matkailuvaliokunnan (TRAN) puheenjohtajan kirjeellä pysyvien edustajien komitean puheenjohtajalle 24. marraskuuta 2015.

Valiokunnan puheenjohtaja ilmoittaa kirjeessä aikovansa suositella valiokunnan jäsenille ja myöhemmin täysistunnolle neuvoston ensimmäisen käsittelyn kannan hyväksymistä ilman tarkistuksia ja tavallisen lainsäätämisjärjestyksen saattamista päätökseen Euroopan parlamentin toisessa käsittelyssä SEUT 294 artiklan mukaisesti.