FI Euroopan unionin virallinen lehti C 318/133

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista”

KOM(2011) 142 lopullinen – 2011/0062 COD

2011/C 318/22

Esittelijä: Reine-Claude MADER

Neuvosto päätti 18. huhtikuuta 2011 ja Euroopan parlamentti 10. toukokuuta 2011 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista

KOM(2011) 142 lopullinen – 2011/0062 COD.

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 23. kesäkuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 13.–14. heinäkuuta 2011 pitämässään 473. täysistunnossa (heinäkuun 14. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 113 puolesta ja 4 vastaan 7:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea suhtautuu kiinnostuneesti mutta myös varauksellisesti ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista. Rahoituskriisi, jonka vuoksi monet asunnonostajat ovat ajautuneet vararikkoon ja joutuneet myymään hankkimansa asunto-omaisuuden pilkkahintaan, on osoittanut, että alalla tarvitaan asianmukaista EU-tason lainsäädäntöä.

1.2 Komitea kannattaa komission tavoitetta luoda tarvittavat olosuhteet tehokkaiden, kilpailuun perustuvien sisämarkkinoiden kehittämiseksi, jotta voidaan palauttaa kuluttajien luottamus ja edistää rahoitusvakautta. Se pelkää kuitenkin, ettei ehdotuksen sisältö riitä tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

1.3 Komitea korostaa, että on hyödyllistä varmistaa nykyisten säännösten johdonmukaisuus erityisesti suhteessa kulutusluottosopimuksista annettuun direktiiviin 2008/48/EY (1).

1.4 Komitea katsoo, että ehdotuksen luonteen vuoksi oikeusperustana tulisi olla perussopimuksen 169 artikla 114 artiklan sijaan.

1.5 Komitea muistuttaa, että yhdenmukaistettaessa sääntöjä unionin tasolla on huolehdittava kuluttajansuojan säilymisestä korkealla tasolla, mikä tarkoittaa sitä, että kansalliseen suojalainsäädäntöön perustuvia kuluttajien oikeuksia ei saa vaarantaa. Se katsoo tavoitteen saavuttamisen edellyttävän asianmukaisesti kohdennettua yhdenmukaistamista.

1.6 ETSK hyväksyy vertailtavuutta parantavat säännökset, joista mainittakoon erityisesti ne, joiden avulla voidaan yhdenmukaistaa todellisen vuosikoron määritelmiä ja laskentamenetelmää.

1.7 Komitea katsoo, että toimet, joiden tarkoituksena on varmistaa vastuullinen luotonanto, eivät yksinään riitä tervehdyttämään markkinoita ja edistämään ylivelkaantumisen ehkäisyä.

1.8 ETSK katsoo, että luotonvälittäjiä koskeva sääntely, joka vastaa kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevasta direktiiviehdotuksesta annetussa lausunnossa esitettyyn pyyntöön, on ensiarvoisen tärkeää, sillä näiden ammattien yhteydessä on kohdattu paljon vaikeuksia. Luotonvälittäjien toiminnan tulisikin olla yleisen sääntelyn kohteena, eikä sääntely saisi rajoittua vain mainitun ehdotuksen soveltamisalaan.

1.9 Komitea katsoo myös, ettei käsiteltävänä oleva ehdotus edistä sisämarkkinoiden toteutumista yleensä kiinnelainojen alalla, ja pahoittelee, ettei alalla ole harkittu vaihtoehtoisen välineen käyttöönottamista.

1.10 ETSK ehdottaa tiettyjen säännösten tarkentamista tai täydentämistä, mikä tehostaisi kuluttajille suunnattua tiedotusta vaihtuvista koroista. Viiteindeksit eivät nimittäin ole kovin tunnettuja kuluttajien keskuudessa, ja kuluttajien on vaikea arvioida korkovaihtelun vaikutuksia takaisinmaksuerien suuruuteen. Komitean mielestä kohtuuttomat korot on kiellettävä ja vakituisen asunnon rahoitukseen tarkoitetun lainan koroille olisi asetettava korkokatto. Korkoprosentin muutosten tulee aina perustua objektiivisiin, luotettaviin, julkisiin ja muun kuin luotonantajan määrittämiin indekseihin.

1.11 ETSK suosittaa, että luotonottajilla tulisi olla mahdollisuus valita lainansa kattava vakuutus tarjoajien paremman kilpailun varmistamiseksi.

2. Taustaa ja yleisiä huomioita

2.1 Komissio julkisti 18. joulukuuta 2007 valkoisen kirjan EU:n kiinnelainamarkkinoiden yhdentymisestä. Valkoisen kirjan pohjalta suuren yleisön keskuudessa toteutetun kuulemismenettelyn perusteella komissio saattoi todeta, että kiinnelainoja koskevan voimassa olevan lainsäädännön erot haittasivat sisämarkkinoiden tehokasta toimintaa, kasvattivat kustannuksia ja olivat haitaksi kuluttajille.

2.2 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) antoi 9. heinäkuuta 2008 lausunnon (2) aiheesta ”Valkoinen kirja EU:n kiinnelainamarkkinoiden yhdentymisestä”. Vaikka ETSK suhtautuikin epäillen konkreettisiin mahdollisuuksiin yhdentää ja yhtenäistää luottomarkkinat eri jäsenvaltioiden kulttuuristen, oikeudellisten ja eettis-sosiaalisten ominaispiirteiden vuoksi, se oli kuitenkin tyytyväinen siihen, että kiinnelainoja koskevat voimassa olevat säännöt nivotaan tarpeeseen suojella kuluttajia. Se korosti luotonantajien ja -ottajien vastuuta sekä sitä, että näiden tulee olla tietoisia sitoumustensa laajuudesta.

2.3 Koettu rahoituskriisi paljasti toimintahäiriöitä, jotka liittyvät sääntelyn puutteen ja markkinahäiriöiden lisäksi myös taloudelliseen tilanteeseen, luotonvälittäjien ja luotonantajien käytäntöihin sekä luotonottajien heikkoon rahoitusalan tuntemukseen. Vastaisuudessa kaikki nämä puutteet on pyrittävä korjaamaan, sillä ne voivat heikentää luottamusta merkittävästi.

2.4 Direktiiviehdotuksessa huomioidaan kuulemisten sekä OECD:n ja Maailmanpankin toteuttamien tutkimusten tulokset.

2.5 Tavoitteena on taata kuluttajansuojan korkea taso yhtenäisissä EU-tason puitteissa lähentämällä jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Näin ollen ja ehdotuksen sisällön vuoksi komitea katsoo, että ehdotuksen oikeusperustana tulisi olla perussopimuksen 169 artikla eikä yksinomaan 114 artikla.

2.6 Tarkoituksena on lisäksi luoda tehokkaat ja kilpailulle avoimet sisämarkkinat Euroopan unionin perusoikeuskirjassa esitettyjä perusoikeuksia kunnioittaen sekä palauttaa kuluttajien luottamus ja edistää rahoitusvakautta.

2.7 Direktiivillä on tarkoitus taata kuluttajien oikeudet kulutusluottosopimuksista annetussa direktiivissä 2008/48/EY tarkoitetulla tavalla, mutta säilyttää samalla jäsenvaltioiden mahdollisuus laajentaa direktiivin soveltamisala koskemaan myös tiettyjä ammattiryhmiä ja erityisesti mikroyrityksiä.

2.8 Direktiiviä sovelletaan asunto-omaisuuden ostamiseen tai kunnostamiseen tarkoitettuihin lainoihin, jotka eivät kuulu direktiivin 2008/48/EY piiriin, riippumatta siitä liittyykö niihin kiinnitys tai vastaava takuu.

2.9 Direktiiviehdotus on kohdennetun yhdenmukaistamisen periaatteen mukainen ja painottaa sitä erityisesti, jotta voidaan ottaa huomioon voimassa olevan lainsäädännön erot ja unionin kiinnitysluottomarkkinoiden monimuotoisuus.

2.10 Komitea on tietoinen rakennusalan merkityksestä talouden kannalta, mutta katsoo silti, että direktiivissä ei hyödynnetä riittävästi kokemuksia, joita on saatu rahoituskriisistä, jonka juuria tulee etsiä Amerikan kiinnelainamarkkinoilta. Epäterve käytäntö myöntää lainoja, joiden arvo vastaa 100-prosenttisesti rakennuksen arvoa, tai on jopa sitä suurempi, on rohkaissut kauppojen tekoon myös pienituloisia kuluttajia. Nousukaudella on mahdollista suoriutua suurista sitoumuksista, mutta ajautuminen talouden stagnaatioon tai jopa taantumaan riitti aiheuttamaan työttömyyttä ja sen myötä yleistä maksujen maksamatta jättämistä. Se, että myyntiin on laitettu suuri määrä asunto-omaisuutta, on johtanut hintojen laskuun ja aiheuttanut valtavia tappioita rahoituslaitoksille. Kriisin taustalla on siis luotonottajien ylivelkaantuminen – ilmiö, jota tulee ehdottomasti välttää. Komitea esittää seuraavassa ehdotuksia.

3. Direktiiviin liittyvät ehdotukset

3.1 1 luku: Kohde, soveltamisala, määritelmät ja toimivaltaiset viranomaiset

3.1.1 Ehdotetun direktiivin 3 artiklassa määritellään tärkeimmät termit kulutusluottodirektiivissä noudatettua menettelyä mukaillen. Tässä yhteydessä komitea kehottaa täsmentämään, tarkoitetaanko ”asunto-omaisuudella” pelkästään vakituista asuntoa.

3.1.2 ETSK hyväksyy tämän säännöksen, jonka tarkoituksena on varmistaa termien ymmärrettävyys sekä erilaisten tarjousten vertailu.

3.1.3 Komitea pitää valvontaviranomaisten perustamista ja organisointia sekä niiden välistä yhteistyötä tarpeellisena ja katsoo sen olevan erityisen tärkeää kriisin aikana havaittujen toimintahäiriöiden vuoksi.

3.2 2 luku: Luotonantajiin ja luotonvälittäjiin sovellettavat ehdot

3.2.1 Ehdotetun direktiivin 5 ja 6 artiklassa asetetaan edellytyksiä, jotka koskevat kuluttajia palvelevien luotonantajien tai luotonvälittäjien rehellisyyttä, lojaaliutta ja ammattimaisuutta. Vaatimusten noudattamisen valvonta siirretään osittain jäsenvaltioiden vastuulle, mutta komissio varaa itselleen oikeuden määritellä, mikä on vaadittu tietämyksen ja pätevyyden taso.

3.2.2 Ehdotetussa direktiivissä velvoitetaan lisäksi jäsenvaltiot varmistamaan, että myyjille maksettavat palkkiot eivät ole myytäviin tuotteisiin nähden syrjiviä.

3.2.3 ETSK suhtautuu näihin toimiin myönteisesti, sillä laadukas tiedotus on ensiarvoisen tärkeää kiinnelainaa otettaessa. Komitea katsoo, että luotonantajaorganisaatioiden ja luotonvälittäjien henkilöstön palkkiot eivät saa johtaa siihen, että henkilöstön jäsenet pyrkisivät tarjoamaan luottoja, jotka eivät vastaa kuluttajien tarpeita. ETSK kiinnittää kuitenkin huomiota epämääräisiin, määrittelemättömiin ja subjektiivisiin käsitteisiin, jotka voivat aiheuttaa erilaisia tulkintoja tiukkoja velvoitteita sisältävästä säädöstekstistä.

3.2.4 Mainituissa artikloissa ei korosteta perustavanlaatuista eroa, joka on tehtävä luotonantajien ja luotonvälittäjien välille: luotonantajaorganisaatioiden henkilöstölle maksetaan periaatteessa palkkaa, luotonvälittäjien henkilöstölle sen sijaan provisiota. Ammattieettisen käytöksen odottaminen on luonnollista silloin, kun palkkaus on ”neutraalia”. Näin ei kuitenkaan välttämättä ole aina silloin, kun hyöty riippuu myyjätahon – tai entistä suuremmalla syyllä välittäjän – henkilöstön kannalta edullisimmista ratkaisuista. Nämä huomiot tarkoittavat sitä, että kaikkien myyjiin yhteydessä olevien henkilöiden, onpa heidän tehtävänsä mikä tahansa, tulee saada asianmukainen koulutus ja että välittäjien henkilöstöllä tulee olla virallinen luotettavuusselvitys, josta ilmenee osaaminen ja johon liittyy käyttäytymisen valvonta.

3.2.5 Toinen perustavanlaatuinen ero on se, että riitatapauksessa kuluttaja voi ottaa yhteyttä luotonantajaan, joka on periaatteessa vakaa ja luottokelpoinen rahoituslaitos; välittäjää käytettäessä vastuu on usein henkilökohtainen ja luottokelpoisuus on paljon epävarmempaa. Tästäkin syystä on tarpeen tiukentaa sääntelyä huomattavasti nykyisestä.

3.3 3 luku: Ennen luottosopimuksen tekemistä annettavat tiedot ja sovellettavat käytännöt

3.3.1 Sopimattomista elinkeinonharjoittajien kaupallisista menettelyistä annetun direktiivin 2005/29/EY (3) mukaisesti mainonta ei saa olla epärehellistä, epäselvää eikä harhaanjohtavaa.

3.3.2 Numeromuotoisessa mainonnassa tulee olla tietty määrä tietoja, joita kiinnelainan ottoa harkitseva kuluttaja tarvitsee. Näiden tietojen on oltava selkeitä, tiiviitä ja yleistajuisia mainoksen muodosta riippumatta.

3.3.3 Ehdotetun direktiivin 9 artiklassa asetetaan kahdentasoisia ehtoja, jotka koskevat ennen sopimuksen tekoa annettavia tietoja. Siinä luetellaan yleisiä tietoja, jotka on ilmoitettava, ja viitataan yksilöllisten tietojen ilmoittamisen osalta ”Eurooppalainen standardoitu tietolehtinen” -lomakkeeseen (European Standardised Information Sheet, ESIS). ETSK ei pidä hyväksyttävänä 9 artiklan 2 kohdan kolmanteen alakohtaan sisältyvää oikeusolettamaa, jonka mukaan pelkästään ESIS-lomakkeen jättäminen vastaisi tietojen ilmoittamista.

3.3.4 Direktiivin 10 artiklassa täydennetään tietoja, joita kuluttajalle on annettava luotonvälittäjän ammattitaidosta ja toiminnan harjoittamiseen liittyvistä edellytyksistä.

3.3.5 ETSK panee merkille nämä tiedotusvelvoitteet. Se katsoo, että velvoitteita on vahvistettava vaihtuvakorkoisten luottojen vaikutusten osalta. Aiheesta olisi syytä laatia erityinen tiedote.

3.3.6 ETSK pohtii valittua sanamuotoa, joka koskee velvoitetta ottaa lainan takaava vakuutus ja antaa ymmärtää, että vakuutus on välttämättä otettava lainanantajalta. Komitea ehdottaa, että kuluttajille annettaisiin mahdollisuus valita vakuutuksenantajansa vakuutusyhtiöiden kilpailun varmistamiseksi.

3.3.7 Komitea pitää luotonvälittäjien toiminnan sääntelyä ensiarvoisen tärkeänä ja katsoo, että käyttöön olisi otettava vielä periaate siitä, että ennen lainasumman maksamista on kiellettyä periä minkäänlaisia kuluja, olivatpa ne sitten mitä tahansa (kuten käsirahaa, tutkimuskuluja, lainan perustamiskuluja).

3.3.8 Viimeinen huomio, jota komitea pitää perustavanlaatuisena: kuluttajille suunnatun tiedotuksen tavoitteena tulisi myös olla se, että kuluttaja pohtisi huolellisesti tulevia takaisinmaksuvalmiuksiaan. On tietysti selvää, että tällaista käytöstä ei aina voida odottaa. Luotonantajan on näin ollen omaksuttava vastuullinen asenne ja sovellettava järjestään käytäntöä, johon aikaisemmin velvoitettiin monien jäsenvaltioiden lainsäädännössä ja jonka mukaan laina myönnetään enintään 70–80 prosentille asunnon arvosta. Tällä säännöllä oli paljon ennaltaehkäisevää arvoa, jonka tarkoituksena oli välttää rahoituslaitosten varomatonta toimintaa. Subprime-kriisi osoitti, että käytäntö oli perusteltu. Olisi syytä harkita säännön ottamista uudelleen käyttöön, vaikka siihen olisikin tehtävä tiettyjä lievennyksiä, jotka koskevat sosiaalista asuntotarjontaa, johon useimmissa jäsenvaltioissa sovelletaan jo rahoitushelpotuksia.

3.3.9 Rahoitettavan pääoman rajoittamisesta olisi kahdenlaista hyötyä. Ensinnäkin se ehkäisisi sellaisten henkilöiden luotonottoa, jotka eivät ole maksukykyisiä ja ylivelkaantuisivat asuntokaupan seurauksena. Toisaalta se antaisi luotonantajalle takuun luotonottajien vastuuntuntoisuudesta, sillä nämä olisivat jo osoittaneet kykenevänsä säästämään. ETSK:n toivoma toimi perustuu näin ollen siihen perusperiaatteeseen, että vastuullinen luotonantaja lainaa vastuuntuntoisille luotonottajille.

3.4 4 luku: Todellinen vuosikorko

3.4.1 ETSK suhtautuu myönteisesti todellisen vuosikoron laskentamenetelmän yhdenmukaistamiseen. Laskentakaava, joka kattaa luoton kaikki kulut, lukuun ottamatta niitä kuluja, joita luotonottajalta saatetaan periä, mikäli tämä ei täytä velvollisuuksiaan, mahdollistaa luottotarjousten vertailun eri jäsenvaltioiden välillä.

3.4.2 Luotonottajan informoiminen korkovaihteluista 13 artiklan mukaisesti on erittäin tärkeää, sillä on poikkeuksellista, että kuluttajat ovat tietoisia viitekoron muutoksista.

3.5 5 luku: Luottokelpoisuuden arviointi

3.5.1 On välttämätöntä, että kuluttajan luottokelpoisuus arvioidaan sekä luottoa otettaessa että luoton kokonaissummaa korotettaessa. Kuluttajien on tarpeen tietää, että maksamatta jättämisen seurauksena he menettävät omaisuutensa, joka myydään huutokaupassa markkinoiden ehdoilla, jotka saattavat olla hyvin huonot.

3.5.2 Tämän velvoitteen ei kuitenkaan pidä johtaa siihen, että tietyt kuluttajaryhmät suljetaan luotonoton ulkopuolelle tai että ne ohjataan väärin perustein anomaan vain tietyntyyppisiä lainoja. Velvoite perustella luotonannosta kieltäytyminen on erittäin tärkeä, samoin kuin mahdollisuus vaatia hakemuksen uutta käsittelyä, mikäli kielteinen päätös on automaattisen menettelyn tulos. Luotonottajan luottokelpoisuuden arvioinnin tavoitteena tulee olla ylivelkaantumisen ehkäiseminen. Maksuvaikeuksien sattuessa luotonantajan tulee kantaa vastuu, jos se on tehnyt luotonantopäätöksensä heikkolaatuisen luottokelpoisuusarvioinnin perusteella. Luotonantajan tulee joutua maksamaan vastuuttomasta luotonannosta aiheutuvat kustannukset.

3.5.3 ETSK muistuttaa pitävänsä vastuullista luotonantoa erityisen tärkeänä, sillä se edellyttää, että luotonantaja noudattaa tarkkoja sääntöjä ja luotonottajalla on velvollisuus antaa luotettavia tietoja tilanteestaan.

3.6 6 luku: Pääsy tietokantoihin

3.6.1 Jäsenvaltiot velvoitetaan ehdotetussa direktiivissä varmistamaan, että kaikilla luotonantajilla on pääsy tietokantoihin, joita käytetään luotonottajien luottokelpoisuuden tarkistamiseen sekä sen varmistamiseen, että nämä noudattavat velvoitteitaan.

3.6.2 Näiden julkisten tai yksityisten rekisterien muodostamisessa tulee noudattaa yhtenäisiä perusteita, joiden määrittelemisestä komissio vastaa, sekä yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24. lokakuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (4) säännöksiä.

3.6.3 ETSK toistaa pitävänsä erittäin tärkeänä, että tiedonkeruu rajoittuu taloudellisiin sitoumuksiin, että kuluttajien oikeuksia kunnioitetaan ja että näihin tietokantoihin sisältyviä tietoja ei käytetä kaupallisiin tarkoituksiin.

3.7 7 luku: Neuvonta

3.7.1 ETSK katsoo, että neuvontaan sovellettavien vaatimusten hyväksyminen ei saa vaarantaa 5 luvussa tarkoitettua neuvontavelvoitetta, jonka tarkoituksena on varmistaa, että kuluttajalle tarjotaan sopivia luottotuotteita.

3.7.2 Toisaalta lisäpalveluina pidettävien palveluiden kehittäminen ei saa johtaa luoton kulujen kasvamiseen.

3.8 8 luku: Ennenaikainen takaisinmaksu

3.8.1 Ehdotetussa direktiivissä mahdollistetaan oikeus luoton ennenaikaiseen takaisinmaksuun tietyin edellytyksin. Siinä säädetään esimerkiksi mahdollisuudesta vaatia perusteltua korvausta.

3.8.2 Tämä säännös on kuluttajan kannalta epäsuotuisa suhteessa tietyissä jäsenvaltioissa voimassa olevaan lainsäädäntöön, jonka mukaan lainan irtisanominen on aina mahdollista rajallisin korvauksin tai ilman korvauksia kuolemantapauksen tai työttömäksi joutumisen yhteydessä.

3.8.3 ETSK vastusti jo kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevasta direktiivistä antamassaan lausunnossa sitä, että jäsenvaltioiden vastuulle jätettäisiin määritellä ennenaikaisesta takaisinmaksusta maksettavan korvauksen määräytyminen, sillä tämä saattaisi johtaa siihen, että kuluttajia kohdellaan täysin eriarvoisesti, ja jopa vääristää markkinoita.

3.9 9 luku: Vakavaraisuus- ja valvontavaatimukset

3.9.1 Luotonvälityksen sääntely on ensiarvoisen tärkeää, kuten ETSK korosti kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevasta direktiivistä antamassaan lausunnossa. Sen avulla tulee voida yhtenäistää kuluttajien suojelun tasoa Euroopan unionissa.

3.9.2 Ehdotetun direktiivin säännökset ovat näin ollen komitean toiveiden mukaisia.

3.9.3 Säännöksissä asetetaan — luotonvälittäjiä koskeva toimilupavelvoite, olivatpa nämä sitten luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, sekä toimiluvan peruuttamisen ehdot. — velvoite perustaa yhteinen luotonvälittäjien rekisteri, jossa on mainittava välitystoiminnasta vastaavien tai itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivien luotonvälittäjien nimet. Rekisteri on pidettävä ajan tasalla ilman aiheetonta viivytystä, ja siinä olevien tietojen tulee olla helposti saatavilla. — ammatillisia vaatimuksia (hyvä maine, velvoite ottaa ammatillinen vastuuvakuutus). Näiden perusteiden avoimuudesta on huolehdittava. Komissio varaa itselleen oikeuden määritellä teknisiä standardeja, joissa määrätään vakuutuksen rahallinen vähimmäismäärä.

3.9.4 Ehdotetussa direktiivissä säädetään lisäksi toimilupien vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta, jonka ansiosta luotonvälittäjät voivat toimia sijoittautumisvapautta tai palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien sääntöjen nojalla ilmoitettuaan asiasta kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.

3.9.5 Ehdotetussa direktiivissä määritellään viranomaisille tehtävää ilmoitusta koskeva menettely toimiluvan rekisteröintiä ja peruuttamista koskevissa tapauksissa sekä kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten yhteistyön ehdot.

3.9.6 ETSK pitää kuitenkin suositeltavana, että komissio sääntelisi luottotoimintaa yleisesti itsenäisellä lainsäädäntövälineellä vakuutusedustusta koskevan sääntelyn tapaan.

3.10 10 luku: Loppusäännökset

3.10.1 Ehdotetussa direktiivissä asetetaan — seuraamuksia koskeva periaate, jonka mukaan on jäsenvaltioiden vastuulla huolehtia kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti siitä, että luotonantajiin tai luotonottajiin voidaan kohdistaa aiheellisia toimenpiteitä. Tämä symmetria on ymmärrettävä, mutta ei pidä unohtaa, että luotonottajat ovat sopimuksen heikko osapuoli, sillä he ovat riippuvaisia luotonantajien tai luotonvälittäjien tarjoamasta tiedotuksesta. — velvoite perustaa tai ottaa käyttöön tuomioistuinten ulkopuolisia riitojenratkaisumenettelyjä. Tämä vaihtoehto on sekä luotonantajien että luotonottajien etujen mukainen, mikäli menettelyt ovat riippumattomia eivätkä sulje pois mahdollisuutta käynnistää oikeudellista menettelyä. — periaate komission oikeudesta antaa delegoituja säädöksiä. Parlamentti ja neuvosto voivat vastustaa komission tekemiä päätöksiä. Ne voivat myös milloin tahansa peruuttaa säädösvallan siirron.

3.10.2 ETSK pohtii Euroopan komissiolle siirretyn säädösvallan laajuutta lainsäädäntövälineeseen liittyvien keskeisten näkökohtien kannalta sekä sen vaikutuksia toteutettavan järjestelmän oikeusvarmuuden kannalta. Lisäksi siirretty säädösvalta ylittää reilusti rajat, jotka on määritelty perussopimuksen 290 artiklassa ja esitetty tiedonannossa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan täytäntöönpanosta. Mahdollisuus delegointiin on syytä rajata, ja sitä tulee käyttää ainoastaan poikkeuksellisissa olosuhteissa.

3.10.3 Ehdotettu direktiivi velvoittaa jäsenvaltiot huolehtimaan sen täytäntöönpanosta sekä siitä, ettei direktiivin säännöksiä voida kiertää.

3.10.4 ETSK panee merkille ehdotetun direktiivin säännökset ja korostaa, että direktiivi ei saa johtaa kuluttajien suojelun tason laskuun niissä jäsenvaltioissa, joissa on jo voimassa lainsäädäntöä asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista.

3.10.5 Todettakoon lopuksi, että ehdotetussa direktiivissä säädetään, että direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä kahden vuoden kuluessa sen voimaantulosta ja että direktiiviä tarkastellaan uudelleen viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta, mikä vaikuttaa järkevältä, sillä direktiivissä tarkoitetuista toimenpiteistä laadittavan vaikutustenarvioinnin perusteella voidaan arvioida sen asianmukaisuutta.

Bryssel 14. heinäkuuta 2011 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) EUVL L 133. 22.5.2008, s. 66 – ETSK:n lausunto: EUVL C 234, 30.9.2003, s. 1.

(2) EUVL C 27, 3.2.2009, s. 18.

(3) EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22 – ETSK:n lausunto: EUVL C 108, 30.4.2004, s. 81.

(4) EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31 – ETSK:n lausunto: OJ C 159, 17.6.1991, s. 38 [ei saatavilla suomeksi].