Ilmoitus neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3286/94 tarkoitettua kaupan estettä koskevan tutkimusmenettelyn aloittamisesta Yhdysvaltojen öljykasvien tuotannolle myöntämien tukien osalta

(2003/C 58/03)

Komissio vastaanotti 10. tammikuuta 2003 neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94(1), jäljempänä "asetus", 3 artiklan mukaisen valituksen.

1. Valituksen tekijä

Valituksen teki Euroopan öljykasvialaa edustava European Oilseed Alliance, (jäljempänä "EOA"). EOA on kauppajärjestö, johon kuuluvat Saksan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Espanjan, Ranskan ja Ruotsin kansalliset järjestöt. Näiden kansallisten järjestöjen jäsenistöön kuuluvat kaikki öljykasvien tuottajat ja joissain tapauksissa myös muita alan ammatinharjoittajia (esim. varastonpitäjiä, jalostajia ja käyttäjiä). EOA:n jäsenjärjestöt edustavat 86:ta prosenttia Euroopan öljykasvien tuotannosta.

EOA on järjestö, joka toimii yhteisön tuotannonalan eli öljykasvien tuotannon puolesta asetuksen 2 artiklan 5 kohdan ja 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

2. Tuote

Valitus koskee öljykasvien tuotannolle Yhdysvalloissa myönnettäviä tukia. Öljykasvit ovat kasviryhmä, jota viljellään sekä öljyn että proteiinien takia. Maailmanlaajuisesti eniten viljellään soijapapua sekä rapsin ja auringonkukan siementä. Pellavansiementen, saflorin ja seesamin merkitys on vähäisempi. Öljykasvien siemenet kuuluvat seuraaviin yhdistetyn nimikkeistön koodeihin: 1201 , 1204 , 1205 , 1206 ja 1207.

3. Aihe

Valitus koskee kaupan estettä, jonka Yhdysvaltojen väitetään luoneen myöntämällä tukia öljykasvien tuotannolle.

Mainitut Yhdysvaltojen myöntämät tuet ovat lainakorkoihin liittyviä tukia, markkinointilainoihin liittyviä tukia, suoria tukia sekä suhdannevaihteluja tasaavia maksuja. Ne perustuvat vuonna 2002 annettuun Yhdysvaltojen elintarviketurvaa ja maaseudun investointeja koskevaan säädökseen (Food Security and Rural Investment Act), jäljempänä "FSRIA-säädös".

Lainakorkoihin liittyvässä järjestelmässä tuottajat voivat ottaa viranomaisten myöntämiä takautumattomia lainoja. Näissä lainoissa vakuutena on öljykasvisato, jonka vakuusarvon viranomainen vahvistaa. Mikäli viljelijä pystyy myymään öljykasvien siemenet lainakorkoa korkeampaan hintaan, hän maksaa lainan takaisin, mikäli ei, hän menettää sadon, mutta lainan takaisinmaksua ei tarvitse suorittaa. Näin ollen järjestelmässä on kyse viranomaisten vahvistaman lainakoron suuruisesta hintatakuusta. Lainakorkojen väitetään olevan markkinakorkoja alhaisemmat. Koska markkinahinnat ovat kuitenkin käytännössä olleet alhaisemmat kuin lainakorot, on sovellettu seuraavia toimenpiteitä.

Markkinointilainajärjestelmässä on sovellettu markkinointilainatuoton järjestelmää, jotta estettäisiin julkisten varastojen lisäys. Järjestelmässä viljelijä, joka on ottanut lainan, maksaa sen takaisin maksamalla öljykasvien kulloisenkin markkinahinnan (mikäli se on alhaisempi kuin lainakorko). Näin ollen viljelijä saa tukea, joka on sadon hinnan ja viranomaisten vahvistaman lainakoron erotuksen suuruinen. Viljelijä voi myydä sadon vapaasti markkinoilla.

Mikäli öljykasvien markkinahinta on lainakorkoa alhaisempi, voidaan menettelyä vieläkin yksinkertaistaa siten, ettei viljelijän tarvitse ottaa lainaa lainkaan, vaan riittää, että tämä hakee ns. loan deficiency payment -tukea, jolla katetaan markkinahinnan ja lainakoron välinen erotus.

Näitä mekanismeja sovelletaan öljykasvien lisäksi myös moniin muihin maataloushyödykkeisiin. Korko vahvistetaan kullekin hyödykkeelle erikseen ja maksut määräytyvät hyödykekohtaisesti.

Valituksessa väitetään, että näiden järjestelmien mukaisesti maksettavan tuen määrää ei ole rajoitettu.

Tiettyihin viljelykasveihin kuten öljykasveihin sovelletaan historiallisen perusalan mukaisesti maksettavia suoria tukia. Tällaisilla perusaloilla voi käytännössä viljellä useita viljelykasveja; joidenkin tuotteiden (kuten hedelmien ja vihannesten) viljely on tosin kielletty. Ehtona on maan pitäminen viljelykelpoisena. Perusaloja on mahdollista saattaa ajan tasalle viiteajanjakson 1998-2001 mukaisesti.

Myös suhdanteita tasaavien maksujen perusteena käytetään eri viljelykasvien historiallisia perusaloja. Maksu suoritetaan, mikäli asianomaisen viljelykasvin maailmanmarkkinahinta laskee alle viitetason. Tuen saaminen ei tässäkään tapauksessa edellytä kyseisen viljelykasvin tosiasiallista istuttamista asianomaiselle perusalalle; joidenkin tuotteiden (kuten hedelmien ja vihannesten) viljely on tosin kielletty, ja maa on pidettävä viljelykelpoisena.

Valituksessa mainitaan myös aikaisemmin voimassa olleen vuonna 1996 annetun Yhdysvaltojen maatalouden kehittämistä ja uudistamista koskevan säädöksen (Federal Agricultural Improvement and Reform Act), jäljempänä "FAIR-säädöksen" perusteella maksetut tuet, jotka sittemmin korvaantuivat FSRIA-säädöksen perusteella maksettavilla tuilla. Lainakorkoihin ja markkinointilainoihin liittyviä tukia myönnettiin samaan tapaan kuin FSRIA-säädöksen perusteella.

Historiallisten viitealojen perusteella maksettiin myös suoria maksuja kuten ns. joustomaksuja tai Agricultural Market Transition Act -maksuja (AMTA) sekä ns. hätätukimaksuja (joita maksettiin vuosina 1999, 2000 ja 2001). Näihin viitealoihin kuului sekä öljykasvien että tiettyjen muiden peltokasvien viitealoja.

Edellä mainituista toimenpiteistä väitetään aiheutuneen vuonna 1998 1,2 miljardin, vuonna 1999 2,5 miljardin, vuonna 2000 2,8 miljardin ja vuonna 2001 3,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin menot.

4. Kaupan esteitä koskevat väitteet

Valituksen tekijä väittää, että edellä mainitut Yhdysvaltojen harjoittamat kauppatoimenpiteet:

- ovat tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 1 artiklassa tarkoitettua tukea ja että kyseiset tuet ovat mainitun sopimuksen 2 artiklassa tarkoitettua erityistä tukea,

- eivät ole tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 5 ja 6 artiklan mukaisesti toimenpiteistä vapautettavia toimia maataloutta koskevan sopimuksen 13 artiklan perusteella, koska niiden avulla tietylle hyödykkeelle eli öljykasveille myönnettävän tuen määrä on korkeampi kuin markkinointivuoden 1992 aikana vahvistettu määrä, jonka väitetään olevan käytännössä lähellä nollaa,

- ovat vaikuttaneet yhteisön etuun haitallisesti tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 5 artiklan mukaisesti aiheuttamalla yhteisön edulle vakavaa haittaa erityisesti tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 6 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti, koska tukien seurauksena maailmanmarkkinahinnat ja sitä kautta myös yhteisön markkinoiden hinnat ovat merkittävästi alentuneet ja koska öljykasveihin sovelletaan alhaista tullia tai nollatullia osittain ekonometrisella mallilla mitattuna, ja

- ovat tämän vuoksi tukia, joiden osalta yhteisö voi ryhtyä toimenpiteisiin tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 7 artiklan mukaisesti.

Valituksen tekijä on antanut menettelyn aloittamisen kannalta riittävän alustavan näytön siitä, että riitautetut toimenpiteet ovat ristiriidassa Yhdysvalloille WTO-sopimuksesta johtuvien velvoitteiden kanssa ja erityisesti tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 5 ja 6 artiklan kanssa ja että ne näin ollen muodostavat kaupan esteistä annetun asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaupan esteen.

5. Vahinkoa koskeva väite

Valituksen tekijä väittää, että sille on aiheutunut vahinkoa asetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

Valituksen tekijä väittää erityisesti, että maailmanmarkkinahintojen ja sitä kautta EY:n markkinahintojen huomattavasta alenemisesta on aiheutunut EY:lle tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 6 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua vakavaa haittaa, jota sinänsä voidaan pitää riittävänä näyttönä vahingosta.

Hintojen alenemista koskevan väitteen lisäksi valituksen tekijä väittää niin ikään, että tuontimäärät ovat lisääntyneet yhteisön tuotantoon verrattuna ja että EY:n öljykasvin tuottajien tulot ovat vähentyneet. Tämä analyysi on tehty osittain ekonometrisen mallin avulla.

Yhteisön öljykasvien tuotannon, joka oli vuosina 1999-2002 keskimäärin 14 miljoonaa tonnia, arvo on nykyisin hinnoin yli 3 miljardia euroa. Hintojen merkittävä aleneminen merkitsisi näin ollen yhteisön tuottajille huomattavaa vahinkoa.

Valituksen tekijä on antanut asetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti alustavan näytön, joka riittää perusteeksi tutkimusmenettelyn aloittamiselle.

6. Yhteisön etu

Yhteisö pitää erittäin tärkeänä, että WTO:n maatalousalan sääntöjä noudatetaan. Näitä sääntöjä koskevilla neuvotteluilla oli Uruguayn kierroksen neuvotteluiden onnistumisen kannalta ratkaisevan tärkeä merkitys. Öljykasvien tuki sinänsä oli merkittävä osa maataloutta koskevaan sopimukseen liittyviä neuvotteluja.

Neuvotteluja jatketaan WTO:ssa parhaillaan Dohan kehitysohjelman puitteissa. Maatalous on tärkeällä sijalla myös näissä neuvotteluissa.

Edellä esitetyn perusteella katsotaan, että tutkimusmenettelyn aloittaminen on yhteisön edun mukaista.

7. Menettely

Kuultuaan asetuksella perustettua neuvoa antavaa komiteaa ja päätettyään sen jälkeen, että näyttö riittää perusteeksi tutkimusmenettelyn aloittamiselle tarkoituksena asiaan liittyvien oikeudellisten ja tosiasiallisten seikkojen tarkastelu ja että menettelyn aloittaminen on yhteisön edun mukaista, komissio aloitti tutkimusmenettelyn asetuksen 8 artiklan mukaisesti.

Asianomaiset osapuolet voivat ilmoittautua ja esittää näkökantansa kirjallisesti erityisesti ottamalla kantaa valituksessa esille otettuihin seikkoihin ja toimittamalla asiaa tukevan näytön.

Lisäksi komissio kuulee sellaisia osapuolia, jotka ovat sitä kirjallisesti pyytäneet ilmoittautumisen yhteydessä ja joihin menettelyn tulos ensisijaisesti vaikuttaa.

Tämä ilmoitus julkaistaan asetuksen 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti.

8. Määräaika

Kaikki asiaa koskevat tiedot ja kuulemispyynnöt olisi lähetettävä kirjallisina seuraavaan osoitteeseen: European Commission Directorate-General for Trade Ignacio Garcia Bercero , DG Trade D/3 CHAR 9/74 B - 1049 Bruxelles/Brussel Faksi (32-2) 299 32 64

Kaikki tiedot tai kuulemispyynnöt on toimitettava komissiolle viimeistään 30 päivän kuluttua tämän ilmoituksen julkaisemisesta.

(1) Neuvoston asetus (EY) N:o 3286/94, annettu 22 päivänä joulukuuta 1994, yhteisön menettelyistä yhteisessä kauppapolitiikassa kansainvälisen kaupan säännöissä yhteisölle annettujen, erityisesti Maailman kauppajärjestössä (WTO) käyttöön otettujen oikeuksien käyttämisen varmistamiseksi (EYVL L 349, 31.12.1994, s. 71), asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 356/95 (EYVL L 41, 23.2.1995, s. 3).