Vaikka vähävaraisimpien sosiaalinen osallisuus on keskeisellä sijalla toimenpideohjelmassa II, se on myös olennainen osa toimenpideohjelmaa I. Aineellista apua on täydennettävä liitännäistoimenpiteillä, joilla edistetään loppukäyttäjien sosiaalista osallisuutta (esimerkiksi ohjaamalla heidät asiaankuuluviin palveluihin, antamalla heille ohjeistusta tasapainoisesta ruokavaliosta ja tarjoamalla heille neuvontaa talousasioissa). Näin ollen toimenpideohjelmalla I vastataan heikoimmassa asemassa olevien perushyödyketarpeisiin ja autetaan heitä integroitumaan osaksi yhteiskuntaa.

Rahaston kokonaismäärärahat ovat 3 813 miljoonaa euroa (nykyhintoina). Varojen jakautuminen jäsenvaltioittain on esitetty asetuksen (EU) N:o 223/2014 liitteessä III.

Vähävaraisimmille suunnatun eurooppalaisen avun rahasto (jäljempänä ˮrahastoˮ) perustettiin asetuksella (EU) N:o 223/2014. Sen tavoitteena on lieventää köyhyyden pahimpia muotoja, kuten asunnottomuutta, lasten köyhyyttä ja elintarvikepulaa, unionissa. Mainitun asetuksen mukaan rahastosta voidaan tukea yhteiskunnan kaikkein heikoimmassa asemassa olevia väestöryhmiä toimittamalla elintarvikkeita ja tavanomaisia kulutushyödykkeitä (kuten vaatteita, jalkineita ja hygieniatuotteita) tai järjestämällä sosiaalista osallisuutta edistävää toimintaa. Rahastosta voidaan rahoittaa myös elintarvikelahjoitusten keruuta ja jakelua ruuan haaskauksen torjumiseksi.

Rahastosta vuonna 2014 tuettujen henkilöiden lukumäärä ylittää selvästi alkuperäisen ennusteen. Rahastoa koskevan asetusehdotuksen vaikutustenarvioinnissa arvioitiin, että rahastosta voidaan antaa tukea 1,96–2,13 miljoonalle henkilölle vuodessa. On huomattava, että komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1255/2014 mukaan arvot, jotka koskevat yhteisiä indikaattoreita rahastosta tuettavien henkilöiden lukumäärälle, perustuvat kumppaniorganisaatioiden antamiin arvioihin.

Kysymystä ESR:n ja rahaston toiminnan välisestä koordinoinnista käsiteltiin jo ohjelman valmisteluvaiheessa. Kunkin jäsenvaltion oli esitettävä ohjelmassaan, miten se aikoi varmistaa tehokkaan koordinoinnin. Jotkin jäsenvaltioista asettivat painopisteeksi kaksinkertaisen rahoituksen välttämisen, toiset menivät askelta pidemmälle ja tarkastelivat mahdollisuutta toteuttaa täydentäviä toimia. Komissio pitää tätä erityisen myönteisenä.

Yleensä ottaen on määritetty selkeästi, mille toimille voidaan maksaa tukea mistäkin rahastosta (Itävalta ja Liettua). Lisäksi jäsenvaltiot ovat kehittäneet erilaisia koordinointimekanismeja, muun muassa molemmille rahastoille yhteisiä hallinnointi- ja valvontajärjestelmiä, yhteisiä valintakomiteoita hankkeita varten (Luxemburg) ja neuvoa-antavia ryhmiä, jotka ehdottavat tuensaajalaitoksille tapoja tehdä yhteistyötä (Puola). Espanjassa rahaston ohjelmien loppukäyttäjiä kannustetaan osallistumaan sosiaalista osallisuutta edistäviin ESR:n toimenpiteisiin.

Sukupuolten välinen tasa-arvo, sukupuolinäkökohtien huomioon ottaminen ja syrjinnän estäminen

Useimmat jäsenvaltiot selostavat kertomuksissaan, miten ne ovat sisällyttäneet sukupuolten välisen tasa-arvon ja syrjinnän torjumisen osaksi ohjelmiensa täytäntöönpanosääntöjä. Vähävaraisimmat henkilöt määritetään useimmissa tapauksissa taloudellisten kriteerien perusteella. Näin voidaan tuen saannin osalta estää syrjintä sukupuolen, alkuperän, uskonnon tai vakaumuksen, vammaisuuden taikka sukupuolisen suuntautumisen perusteella. Jotkin jäsenvaltiot (Bulgaria ja Malta) ottavat tuen myöntämisen yhteydessä huomioon myös yhteiskunnallisia kriteerejä (esimerkiksi lapsiperheet ja yksinhuoltajat). Lisäksi jäsenvaltiot ovat suunnitelleet tukensa siten, että voidaan täyttää erityyppisten vähävaraisimpien väestöryhmien tarpeet (esimerkiksi Itävallassa asetetaan saataville valikoima tyttöjen ja poikien koulureppuja). Tšekissä ja Puolassa toimien valintamenettely on suunniteltu nimenomaisesti siten, että voidaan varmistaa sukupuolten välinen tasa-arvo ja syrjimättömyys. Lisäksi kumppaniorganisaatioilla on avun toimittamisen yhteydessä tärkeä asema sukupuolten välisen tasa-arvon ja syrjimättömyyden takaamisen kannalta. Latviassa kumppaniorganisaatiot voivat tarjota elintarvikkeina ja perushyödykkeinä annettavaa apua asuinpaikkakunnalla avun vastaanottajan pyynnöstä.

Ilmasto- ja ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen ruoan haaskauksen vähentämiseksi

Jotta voitaisiin vähentää ruoan haaskausta, jäsenvaltiot valitsevat apuun tarkoitetut elintarvikkeet seuraavien kriteerien perusteella: kestävä, helposti säilytettävä ja pitkäikäinen. Luxemburgissa järjestetään elintarvikemyymälöiden keskuudessa valistuskampanjoita lahjoitusten edistämiseksi. Puolassa kannustetaan ostamaan ympäristöystävälliseen paperiin pakattuja elintarvikkeita, koska tällainen paperi on nopeasti biohajoavaa ja kierrätettävää. Romaniassa tuetaan elintarvikejakeluohjelmalla paperinkulutuksen vähentämistä ja materiaalien uusiokäyttöä.

Tasapainoisen ruokavalion edistäminen vähävaraisimpien parissa

Jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet elintarvikeostoihin liittyviin eritelmiin terveyden suojelua ja elintarviketurvallisuutta koskevia vaatimuksia. Ennen jaeltavien elintarvikkeiden valitsemista ne kuulevat kumppaniorganisaatioita, työmarkkinaosapuolia, toimivaltaisia viranomaisia ja asiantuntijoita. Belgia on päivittänyt tuoteluettelonsa kuultuaan terveysalan asiantuntijoita. Luxemburg on perustanut foorumin, jolla voidaan keskustella kumppaniorganisaatioiden kanssa ravitsemukseen, elintarviketurvallisuuteen, tasa-arvoon ja syrjimättömyyteen liittyvistä kysymyksistä. Italia on mukauttanut elintarvikeluetteloaan alueellisten ruokavalioiden mukaiseksi. Espanja taas on laatinut elintarvikkeina annettavan avun luettelonsa noudattaen ravitsemusta, liikuntaa ja liikalihavuuden ehkäisemistä koskevaa kansallista strategiaa. Ranskassa tiettyjen tuotteiden maku testataan hankintamenettelyn yhteydessä, jotta niiden laatu on jakeluvaatimusten mukainen. Bulgariassa ruokaloita valitaan ohjelmaan muun muassa sen perusteella, täyttävätkö ne elintarviketurvallisuutta koskevat vaatimukset ja edistävätkö ne osaltaan loppukäyttäjien tasapainoista ruokavaliota.

Jossakin vaiheessa ohjelmakautta jäsenvaltioiden ja komission on tarkasteltava mahdollisuutta rahoittaa rahastosta tuoreiden elintarvikkeiden toimittamista vähävaraisimmille ja arvioitava rahaston valmiuksia tämän suhteen.

V Päätelmä

Rahaston ohjelmien erityistavoitteena on lieventää köyhyyden pahimpia muotoja rahastosta annettavan tuen rajoissa. Ohjelmat on kohdennettu väestöryhmiin, jotka ovat kaikkein hankalimmin tuen saavutettavissa. Tuki pyritään antamaan välittömänä apuna. Lisäksi ohjelmiin liittyvä sosiaalisen osallisuuden näkökohta auttaa integroimaan heikommassa asemassa olevia yhteiskuntaan. Nämä ohjelmien piirteet korostavat rahaston erityistä merkitystä: tuki kohdennetaan väestöryhmiin, jotka eivät välttämättä pysty saamaan tukea suoraan muista EU:n rahoitusvälineistä, kuten Euroopan rakenne- ja investointirahastoista (ERI-rahastot).

Rahaston tuotosindikaattorit osoittavat, että rahastosta annettava tuki saavutti jo vuonna 2014 suuren osan kohderyhmistä. Koska rahaston talousarvio ei ole tarpeeksi suuri kaikkien köyhyysriskin alaisten (122,3 miljoonaa henkilöä EU:ssa vuonna 2014) auttamiseksi, rahaston panos yleiseen pyrkimykseen vähentää köyhyyttä EU:ssa jää rajalliseksi. Tästä syystä on ehdottoman tärkeää, että rahaston toimintaa täydennetään muilla välineillä ja toimenpiteillä sekä EU:n että kansallisella tasolla.

Oletusarvona on, että vuoden 2015 kertomuksista ilmenee, että yhä useampia rahaston ohjelmia pannaan täytäntöön yhä useammissa jäsenvaltioissa. Tämä tulee näkymään myös komissiolle toimitettavien maksupyyntöjen lukumäärässä ja toimintaohjelman II täytäntöönpanossa. Komissio pyrkii siihen, että vuoden 2015 kertomukset sisältävät kattavia ja riittäviä tietoja rahaston ohjelmien täytäntöönpanotavoista kussakin jäsenvaltiossa. Tämä on erityisen tärkeää täsmällisen näkemyksen saamiseksi rahaston täytäntöönpanosta EU:n tasolla.

Rahasto oli alun perinkin suunniteltu yksinkertaisesti hallinnoitavaksi välineeksi, jolla kyetään tarttumaan kiireellisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin. Tämän vuoksi rahaston varainkäyttöä koskevat säännöt ovat yksinkertaisemmat kuin ERI-rahastojen vastaavat säännöt. Rahaston toimenpiteiden menestys riippuu siitä, kykenevätkö jäsenvaltiot säilyttämään täytäntöönpanosäännökset yksinkertaisina ohjelmakauden aikana ja pidättäytymään lisäämästä hallinnollista taakkaa enemmän kuin rahaston oikeuskehyksen mukaan on tarpeen.