KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE - Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevat yhteisön toimet työllisyyden alalla - loppuraportti

Helmikuun 23. päivänä 1998 tehdyllä neuvoston päätöksellä 98/171/EY vahvistettiin analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevat yhteisön toimet työllisyyden ja työmarkkinoiden alalla 1. tammikuuta 1998 ja 31. joulukuuta 2000 väliseksi ajaksi. Päätöksen 10 artiklan mukaisesti komissio toimittaa nyt loppuraportin ohjelman puitteissa toteutetuista toimista.

1. Tausta

Ohjelmaa valmisteltiin 1990-luvun puolivälissä, ja sen oli tarkoitus toimia perustana komission toteuttamille toimille, joilla tuetaan työllisyysalan poliittisia aloitteita. Toimia esitettiin alun perin strategiassa, joka vahvistettiin valkoisessa kirjassa Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys ja Essenin Eurooppa-neuvoston päätelmissä. Vuonna 1997 Amsterdamissa sovittiin työllisyyttä koskevasta perustamissopimuksen osastosta, mutta 129 artikla, jossa määrätään edistämistoimenpiteistä, ei ollut vielä käytössä. Työllisyyspolitiikan koordinointia koskevia määräyksiä ryhdyttiin panemaan täytäntöön varhaisessa vaiheessa Luxemburgissa työllisyyttä käsitelleen Eurooppa-neuvoston ehdotusten mukaisesti. Tämä lisäsi työllisyyspolitiikan tukemisen ja etenkin Euroopan työllisyysstrategian kehittämisen tarvetta. Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevaa ohjelmaa pidettiin väliaikaisena toimenpiteenä, jolla toteutettiin tarvittavia toimia työllisyysstrategian tueksi siihen asti, että työllisyyden alalla toteutettavista yhteisön edistämistoimista tehty uusi päätös [1] hyväksyttiin Amsterdamin sopimuksen 129 artiklan perusteella.

[1] EYVL L 170, 29.6.2002, s. 1.

Ohjelma kehittyi kolmivuotiskauden aikana työllisyysstrategiaa keskeisesti tukevaksi tekijäksi. [2] Tässä loppuraportissa tehdään katsaus ohjelmaan sen toiminnan käynnistämis- ja täytäntöönpanojakson päättymisen jälkeen. Viimeiset sitoumukset tehtiin joulukuussa 2000. Joidenkin mittavien tutkimusten käynnistäminen ohjelman loppuvaiheessa merkitsi kuitenkin sitä, että monet niistä saatiin päätökseen vasta vuonna 2001 ja jotkin vuonna 2002.

[2] Alkuvaiheen laajennetun kuulemismenettelyn vuoksi toiminta pääsi alkamaan vasta vuoden 1998 jälkimmäisellä puoliskolla.

Ohjelman päätavoitteet olivat seuraavat:

* edistää yhteistyötä analysoinnin, tutkimuksen ja seurannan alalla

* määrittää hyvät käytännöt sekä edistää tietojen ja kokemusten vaihtoa ja siirtoa

* kehittää aktiivista tiedotuspolitiikkaa.

2. Toimet

Ohjelman puitteissa toteutetut toimet voidaan ryhmitellä otsakkeisiin, jotka seuraavat päätöksessä 98/171/EY määritettyjä tavoitteita (ks. kohta 1)

* tilastoihin liittyvät toimet

* analyysit ja tutkimukset

* hyvien käytäntöjen määrittäminen ja siirtäminen

* työllisyyden valtavirtaistaminen (mainstreaming)

* tiedonlevitys

* erityistapahtumat (puheenjohtajavaltion järjestelmät konferenssit, kokoukset ja vaihtotoiminta USA:n ja Japanin kanssa).

Yleisesti ottaen toimilla on onnistuttu saavuttamaan enemmän kuin yksi esitetyistä ohjelman tavoitteista. Esimerkiksi tulokset analyysistä ja tutkimuksesta lisäsivät tietoa Euroopan työllisyysstrategiasta ja tutkimustoimilla tuettiin hyvien käytäntöjen valintaa ja levittämistä. Seuraavassa taulukossa tehdään katsaus toimien eri tehtäviin osoittamalla päätavoitteiden ja ohjelman toimien väliset suhteet.

Tavoitteiden ja toimien keskinäistä johdonmukaisuutta osoittava taulukko

>TAULUKON PAIKKA>

++ = erittäin relevantti + = relevantti

3. Rahoitusmenettelyt

Ohjelman toteutukseen käytetyt rahoitusmenettelyt ovat samoja, joita käytetään samanlaisten toimien hoitamiseen komissiossa. Tiivistettynä niihin kuuluu seuraavaa:

* avoimet tarjouspyynnöt kaikille hankkeille, joiden kustannukset ovat yli 100 000 euroa

* rajoitetut tarjouspyynnöt poikkeustapauksissa; säännöt ovat samat kuin avoimissa tarjouspyynnöissä

* kiinnostuksenilmaisupyynnöt tai ehdotuspyynnöt tuen myöntämiseksi kiinnostaville ja innovatiivisille hankkeille jäsenvaltioissa ja etenkin sellaisille, joilla edistetään hyvien käytäntöjen ja kokemusten vaihtoa; ehdotuspyyntömenettelyt olivat pitkiä ja vaativat paljon resursseja (n. 8 kk alusta loppuun)

* tilapäistukien lukumäärä ja määrä olivat rajoitettuja; niitä myönnettiin tosiasiallisesti vain tapahtumiin, joilla oli tiivis poliittinen yhteys neuvoston puheenjohtajavaltion prioriteetteihin

* joitakin suoria sopimuksia käytettiin hyvin vähäisiin ja kiireellisiin toimiin suoria sopimuksia koskevien rajoitusten mukaisesti.

4. Tilastoihin liittyvät toimet (liitteen kohta 1.2)

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä käsittelevän komitean tuella tilastoihin liittyvät toimet asetettiin tärkeälle sijalle ohjelmassa. Tällä oli kaksi tavoitetta: ensinnäkin haluttiin parantaa luotettavuutta ja vertailukelpoisuutta työllisyysalan tilastoissa, joita käytetään työllisyysstrategian suorituskyvyn analysointiin ja mittaamiseen. Toiseksi haluttiin kehittää asianmukaisia välineitä ja menetelmiä, joilla voitaisiin parantaa poliittisten indikaattoreiden mittaustehokkuutta työllisyysstrategian yhteydessä. Tähän kuului taloudellisen tuen antaminen Eurostatille vertailukelpoisten tilastojen kehittämistä ja työllisyysstrategian analysointia ja poliittista tukea koskevia ohjelman muita osatekijöitä varten. Taloudellisen tuen hallinnoinnista vastasi Eurostat, ja tukea käytettiin uusiin hankkeisiin tilastojen luotettavuuden ja vertailukelpoisuuden parantamiseksi. Jatkuvan työvoimatutkimuksen kehittäminen asetettiin etusijalle; kyselystä saadaan ajantasaista ja tarkkaa tietoa jäsenvaltioiden työllisyyssuuntauksista sovittujen suoritusindikaattoreiden perusteella. Rahoitusta käytettiin myös työvoimatutkimuksen lisäkysymyksiin, joilla saadaan tietoa erityisaiheista, jotka eivät kuulu normaalin kyselyn piiriin. Tällaisia ovat esimerkiksi työaikaa ja koulusta työelämään siirtymistä koskevat lisäkysymykset. Koko ohjelman ajan käynnissä on ollut tärkeä hanke työmarkkinapolitiikkaa käsittelevän tietokannan perustamiseksi; tietokanta olisi keskeinen väline kansallisten toimintasuunnitelmien arvioinnissa. Työ tehtiin yhteistyössä Eurostatin kanssa.

Muita tilastoihin liittyviä hankkeita ovat yhteiseen työllisyysraporttiin vuonna 1998 ja 1999 sisältyneen timanttikaavioihin perustuvan lähestymistavan kehittäminen sekä vuonna 2000 käynnistetty hanke työmarkkinoiden joustavuutta mittaavien indikaattoreiden kehittämiseksi. Siihen kuuluivat seuraavat tekijät: työvoiman saatavuus, työntekijöiden terveydentila, koulutustaso, kyky käyttää uutta teknologiaa, työajan joustavuus, työmarkkinasuhteet sekä mikro- että makrotalouden osalta, työvoimakustannusten joustavuus, työn verotus, sopimusten joustavuus ja työvoiman liikkuvuus. Kaikki tekijät kattoivat EU:n 15 jäsenvaltiota sekä USA:n ja Japanin.

Lisäksi vuoden 2000 lopussa käynnistettiin työttömyyttä käsittelevä pilottitutkimus. Tutkimukseen osallistui vapaaehtoispohjalta 10 jäsenvaltiota, ja siinä seurattiin aktivointia ja ennaltaehkäisyä koskevia suuntaviivoja. Tarkoituksena oli parantaa tietojen vertailukelpoisuutta ja tarjota lisätietoa kansallisista hallinto- ja tilastojärjestelmistä. Tulokset olivat hyödyllisiä työllisyysstrategian vaikutustenarvioinnin kannalta.

Tilastotoimilla on parannettu kansallisissa toimintasuunnitelmissa käytettyjen indikaattorien ymmärrettävyyttä hyödyntämällä enemmän uusista tietokannoista saatavia tietoja. Yleisesti ottaen tilastoja koskevilla toimilla on parannettu yhteisen työllisyysraportin johdonmukaisuutta.

5. Analyysit ja tutkimukset (liitteen kohta 1.3)

Ohjelman tässä osiossa toteutetuilla toimilla on tarkoitus tukea työllisyysstrategian arviointia ja kehittämistä, ja ne kuuluvat kahteen pääryhmään:

* erityistuki työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanoa varten

* tutkimus työmarkkinakysymyksistä, jotka liittyvät työllisyysstrategian kehittämiseen.

5.1 Erityistuki

Analyyttinen tuki oli tarpeen, jotta voitiin antaa konkreettista sisältöä työllisyyden suuntaviivoissa esitettyihin poliittisiin suuntaviivoihin. Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevilla yhteisön toimilla tuettiin työttömien varhaista kartoittamista koskevaa työtä, ammattitaidon puutetta koskevaa tutkimusta, työttömyysetuuksia ja aktiivista työmarkkinapolitiikkaa koskevaa tutkimusta ennaltaehkäisevään lähestymistapaan liittyen sekä joukkoa yrittäjyyteen liittyviä hankkeita.

5.2 Analyyttinen tutkimus

Tulevaisuusanalyysit ja -tutkimukset edistävät tietämystä Euroopan työmarkkinoiden toiminnasta ja tukevat työllisyysstrategian pitkän aikavälin kehittämistä kartoittamalla uusia aiheita ja haasteita. Koko ohjelman ajan Employment in Europe -raportti on tuottanut määrällisiä analyysejä työllisyyssuuntauksista ja työllisyyspolitiikan haasteista unionissa. Työllisyysstrategian muotoilun kehittämistä tarkasteltiin ohjelmasta tuetuissa erityistapahtumissa. USA:n ja Japanin työmarkkinaviranomaisten kanssa järjestetyissä yhteistapahtumissa käsiteltiin yrittäjyyttä, palvelusektoria sekä työpaikkojen laatuun liittyviä näkökohtia.

Globalisaation vaikutuksiin keskityttiin joissakin tutkimuksissa, joissa tuotiin esiin teknologisen kehityksen hallitseva rooli sekä hallitusten aktiivisen politiikan merkitys. Vuonna 1999 ohjelmaan sisältyi markkinatutkimus, jossa näkyi markkinapalveluiden jatkuva lisääntyminen osuutena kokonaistyöllisyydestä globalisaation seurauksena. Kaikkia palvelusektorin työllisyysnäkökohtia tutkittiin tarkemmin analyyseissä ja julkaisuissa sekä ohjelman puitteissa järjestetyissä tapahtumissa. Ohjelmaan liittyvässä tutkimustyössä tuli myös esiin kulttuurisektorin työllistämispotentiaali Euroopassa, etenkin audiovisuaalialan, jolle on tyypillistä freelancer-työntekijöiden ja mikroyritysten suuri osuus.

Eräässä tutkimuksessa tarkasteltiin politiikkaa pimeän työn torjumiseksi, ja siinä vahvistettiin, että torjunta edellyttää kullekin jäsenvaltiolle sopivaa eri politiikanalojen yhdistelmää, jossa olisi oltava sekä ennaltaehkäiseviä toimia että sanktioita. Työllisyyttä suosivan kasvun analyysissä tuli esiin investointien kasvun merkitys työpaikkojen luomisen kannalta, ja siinä tarkasteltiin myös muiden tekijöiden vaikutusta.

Toisessa tutkimuksessa taas tarkasteltiin palkkoja ja työpaikkojen laatua Euroopassa ja havaittiin, että palkkaan liittyvä liikkuvuus on Euroopassa suurempaa kuin USA:ssa. Monille ihmisille EU:ssa pienipalkkainen työ on siirtymävaihe, mutta on myös ryhmä, joka vaikuttaa juuttuvan pienipalkkaisen työn ja työttömyyden vuorotteluun. Naiset ovat voimakkaasti aliedustettuina korkeapalkkaisissa töissä Euroopassa.

Vero- ja etuusjärjestelmien analyysi osoitti, että etuuksien tarkka seuranta on tarpeen, ja julkisten menojen uudelleenkohdentamista koskevassa raportissa vahvistettiin, että sekä aktiivisen että passiivisen työmarkkinapolitiikan merkitys jäsenvaltioiden budjeteissa kasvaa jatkuvasti.

Laajentumisesta tuli yksi ohjelman tärkeimmistä aiheista, ja yhdessä tutkimuksessa tarkasteltiin laajentumisen - etenkin kaupan vapautumisen sekä pääomien ja työntekijöiden vapaan liikkuvuuden - vaikutuksia työllisyyteen ja työmarkkinoihin.

Tutkimuksiin liittyviä tietoja ja tuloksia samoin kuin teoreettisia analyysejä ja käytännön esimerkkejä julkaistiin säännöllisesti verkossa. Ohjelman puitteissa tehtyjen analyysien ja tutkimusten tuloksia hyödynnettiin useissa komission asiakirjoissa: yhteisessä työllisyysraportissa ja Employment in Europe -raportissa, jotka julkaistaan vuosittain, sekä ensimmäisessä komission kevätraportissa. Lisäksi tutkimuksista saatiin aineistoa komission tiedonantoihin ja valmisteluasiakirjoihin, joista keskusteltiin työllisyyskomiteassa (työllisyyskomitealla on neuvoa-antava asema, ja se edistää työllisyys- ja työmarkkinapolitiikan koordinaatiota jäsenvaltioiden välillä).

6. Hyvien käytäntöjen määrittäminen ja siirtäminen (liitteen kohta 2)

Tämä ohjelman osa perustui komissiossa aiemmin tehtyyn työhön, jossa kehitettiin toimintatutkimusohjelmien käsitettä ja tietojen ja hyvien käytäntöjen vaihtoa korostaen erityisesti valmiutta toistaa onnistuneita poliittisia lähestymistapoja ja hankkeita. Tämän työn tuloksena perustettiin työmarkkinapolitiikkaan liittyvä MISEP-ohjelma ja dokumentointiin liittyvä SYSDEM-ohjelma sekä paikallista työllisyyden edistämistä käsittelevä ohjelma ja pitkäaikaistyöttömyyttä käsittelevä ohjelma.

Euroopan työllisyyden seurantakeskus (liitteen kohta 1.1)

Kun työllisyyden suuntaviivat ja kansalliset toimintasuunnitelmat pantiin täytäntöön, ohjelman tästä osasta tuettiin komission ja jäsenvaltioiden yhdessä toteuttamia toimia, joilla seurattiin, miten suuntaviivat siirretään kansalliseen politiikkaan ja toimiin. Euroopan työllisyyden seurantakeskus on vakiinnuttanut useita näistä toimista, ja siitä on tullut tärkeä tietojen, julkaisujen sekä kansallisiin tai alakohtaisiin työmarkkinakysymyksiin kohdistuvien analyysien referenssipiste. Se on osallistunut yhteisön työllisyysraportin laatimiseen, kansallisten toimintasuunnitelmien arviointiin ja komission kevätraportin laatimiseen.

Hyvien käytäntöjen vertaisarviointi (liitteen kohta 2.1)

Keskeinen tekijä Luxemburgin prosessissa on kartoittaa ja arvioida työllisyys- ja työmarkkinapolitiikkaa, joka on tuottanut hyviä tuloksia alkuperämaassa. Vertaisarviointimenetelmää on tuettu koko ohjelman ajan, ja sillä pyritään arvioimaan työllisyys- ja työmarkkinapolitiikan siirrettävyyttä monenkeskisen ja riippumattoman asiantuntija-arvioinnin kautta. Ensimmäiset arvioinnit tehtiin vuosina 1998-99. Vuonna 1999 käynnistettiin uusi kaksivuotinen ohjelma, jolla oli tarkoitus tuottaa säännöllisempiä ja luotettavampia tietoja työllisyysstrategian tueksi. Vertaisarvioinnin tuloksia julkaistaan edelleen säännöllisesti verkossa (), ja niitä on sisällytetty keskeisiin komission asiakirjoihin, kuten yhteiseen työllisyysraporttiin ja työllisyysstrategian vaikutustenarviointiin. Vertaisarviointiprosessin asemaa arvioitiin eräässä konferenssissa, jossa tunnustettiin sen tärkeä vaikutus vastavuoroiseen oppimiseen, työmarkkinapolitiikan ymmärtämiseen sekä hyvien käytäntöjen siirron edistämiseen jäsenvaltioiden välillä.

Julkiset työvoimapalvelut (liitteen kohta 2.3)

Julkisilla työvoimapalveluilla on keskeinen tehtävä työllisyyden suuntaviivoista seuraavien poliittisten toimenpiteiden selittämisessä. Tämä tulee esiin työvoimapalveluiden toimissa, joita on tuettu analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevasta ohjelmasta. Työvoimapalveluiden johtajien säännöllisten kahdesti vuodessa järjestettävien tapaamisten lisäksi seuraavat tutkimukset ovat auttaneet työvoimapalveluita mukauttamaan työtään suuntaviivojen mukaiseksi:

* työvoimapalveluiden nykyaikaistaminen, jotta ne voivat paremmin tukea Euroopan työllisyysstrategian tavoitteita

* itsepalvelujärjestelmien analysointi vertaamalla niitä työvoimapalveluiden tarjoamiin palveluihin ja arvioimalla niiden vaikutuksia

* sellaisten tapahtumien järjestämisen tukeminen, jotka parantavat työvoimapalveluiden toteuttamisjärjestelmien ymmärrettävyyttä

* työmarkkinaosapuolten osallistuminen työvoimapalveluihin niiden tehokkuuden parantamiseksi

* työvoimapalveluiden alueellistaminen sekä tähän prosessiin ja työllisyysstrategian täytäntöönpanoon liittyvien ongelmien kartoittaminen.

Yhteinen työllisyysraportti oli tärkein väline työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanon arvioinnissa, mutta myös perusteellisempia tutkimuksia työllisyyttä koskevista kansallisista toimintasuunnitelmista tehtiin. Tarkoituksena oli tutkia tarkemmin tiettyjä poliittisia aloitteita, jotka ovat keskeisiä kansallisissa toimintasuunnitelmissa, ja arvioida niiden vaikutusta työllisyystilanteeseen ja vuorovaikutusta muun sosiaalipolitiikan kanssa.

7. Työllisyyspolitiikan valtavirtaistaminen (liitteen kohdat 2.2 ja 3)

Työllisyyspolitiikan huomioon ottaminen yhteisön politiikassa ja aloitteissa on tärkeä tekijä perustamissopimuksen työllisyyttä koskevassa osastossa (127 artikla), ja se on sisällytetty analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskeviin toimiin.

Ohjelman aikana toteutettuihin toimiin sisältyivät mm. seuraavista aiheista järjestetyt konferenssit ja niitä tukevat tutkimukset:

* kestävä kehitys ja työllisyys

* kulttuurisektorin työllistämismahdollisuudet

* työttömyys ja kansanterveys

* uudet työllisyyskasvun alat

* yrittäjyys ja työllisyys.

Vuoden 2000 lopulla käynnistettiin mittava tutkimus yhteisön politiikan mahdollisuuksista työllisyyden edistämiseen. Tutkimuksen tarkoituksena oli kartoittaa poliittisia suuntaviivoja ja toimia, jotka todennäköisesti olisivat keskeisiä työllisyyden tukemisessa yhteisön tasolla, ja tutkia niiden vuorovaikutusta kansallisten työllisyyden edistämistä koskevien toimien kanssa. Tutkimuksilla pyrittiin arvioimaan - tarvittaessa laadullisesti - missä määrin politiikka on vaikuttanut työllisyyskehitykseen ja miten se todennäköisesti vaikuttaisi. Tulokset sisällytettiin komission laatimaan kattavaan raporttiin 127 artiklan määräysten mukaisesti.

8. Levittämistoimet (liitteen kohta 3)

Komissio on toteuttanut aktiivista julkaisu- ja levittämispolitiikkaa ohjelman koko toteutuskauden ajan. Employment in Europe -raportin ja yhteisen työllisyysraportin lisäksi kaikki tutkimukset, joilla on laaja soveltamisala, on julkaistu joko painetussa muodossa tai - yhä yleisemmin - Internetissä.

Komissio katsoo lisäksi, että tutkimustulosten aktiivinen hyödyntäminen toteutuu parhaiten seminaarien järjestämisen kautta. Useiden sopimusten olennaisena osana oli näin ollen sellaisten seminaarien järjestäminen, joissa keskusteltiin tutkimustuloksista ja arvioitiin niitä. Näissä seminaareissa tutkimus esitettiin osallistujajoukolle, joka koostui tutkijoista ja poliittisista päätöksentekijöistä. Tällaisia järjestettiin julkisten menojen uudelleensuuntauksesta, palvelusektorin työllisyydestä, yrittäjyydestä ja työllisyydestä, Euroopan työmarkkinoiden joustavuutta ja sopeutumiskykyä koskevien indikaattoreiden käsitteistä ja mittaamisesta, työllisyyspolitiikan valtavirtaistamisesta sekä pimeästä työstä.

Vuosittain järjestettävällä työllisyysviikolla oli tärkeä tehtävä työllisyysstrategian tavoitteiden tekemisessä tunnetuksi työllisyysasioista päättävien tahojen keskuudessa. Teemaviikko sai Euroopan laajuisen yleisön, ja sen aikana järjestettiin työllisyyspolitiikkaan liittyviä esittelyjä, näyttelyitä ja konferensseja. Ohjelman ansiosta komissiolla oli näkyvä asema tapahtumassa, jota se hyödynsi tehdäkseen työllisyysstrategian tavoitteet paremmin tunnetuiksi sidosryhmien parissa.

8.1 Konferenssit ja seminaarit (liitteen kohta 3)

Ohjelman puitteissa julkaistiin ja tuettiin ehdotuspyyntöjä, jotka koskivat työllisyysstrategiaa tukevia innovatiivisia hankkeita. Hankkeiden oli liityttävä työllisyysstrategiaan ja oltava innovatiivisia ja valtioiden rajat ylittäviä. Useimmissa keskityttiin menetelmiin: yhden hankkeen aiheena oli esimerkiksi esikuva-analyysin (benchmarking) edistäminen, yksi hanke koski oppimista naapureilta eteläisen Baltian alueella, yhden hankkeen tavoitteena oli kehittää alueellisia oppimisverkostoja ja kehittää Euroopan työmarkkinaekonomistien vuotuinen konferenssi, jossa käsiteltäisiin liikkuvuutta ja maahanmuuttoa, ammatinvalintaa ja tulojakaumaa. Muissa hankkeissa keskityttiin erityisiin politiikan alueisiin, kuten työllisyyteen suurkaupungeissa, humanistisen tutkinnon suorittaneisiin ja urheilualaan.

Vaihtotoiminnasta USA:n, Kanadan ja Japanin kanssa saatiin hyödyllisiä tuloksia. Maiden työministeriöiden virkamiesten yhteiset tapahtumat, työmarkkinapolitiikkaa koskevat tutkimukset ja hyvien käytäntöjen julkaiseminen edistivät poliittisia aloitteita koskevien ehdotusten muotoilua EU:ssa. USA:n ja Kanadan kanssa tehtävä yhteistyö jatkuu työllisyyden edistämistoimia koskevassa ohjelmassa, ja sillä on edistetty vastavuoroista oppimista ja säännöllistä hyvien käytäntöjen vaihtoa.

9. Puheenjohtajuuskauteen liittyvät tapahtumat (liitteen kohta 3)

Koko ohjelman ajan tuettiin säännöllisesti konferensseja, joita järjestettiin kunkin puheenjohtajuuskauden yhteydessä. Esimerkkeinä voidaan mainita seuraavista aihealueista järjestetyt konferenssit:

* sosiaalipolitiikka ja Amsterdamin sopimus

* työkulttuuri

* kulttuuri, uusi teknologia ja työllisyys

* työllisyysstrategioita käsittelevä EU:n ja OECD:n konferenssi

* vertaisarviointimenetelmää ja pitkäaikaistyöttömyyttä käsittelevä konferenssi

* onnistunutta rahaliittoa käsittelevä konferenssi.

Näillä konferensseilla oli laaja osallistujajoukko ja myös niiden vaikutukset olivat laajoja. Tapahtumien avaamisesta vastasi yleensä ministeri. Osallistujia olivat esimerkiksi viranomaiset ja työmarkkina-asiantuntijat kaikista jäsenvaltioista, työmarkkinaosapuolet ja joissakin tapauksissa virkamiehet ja asiantuntijat liittymässä olevista maista ja Euroopan talousalueen maista. Osallistujat tarkastelivat valittujen, Euroopan työllisyysstrategian kannalta relevanttien aiheiden kehitystä ja keskustelivat siitä. Jokainen neuvoston puheenjohtajavaltio kiinnitti erityishuomiota näihin tapahtumiin ja levitti niiden tuloksia. Esimerkiksi yhdessä puheenjohtajavaltion järjestämässä konferenssissa tarkasteltiin vertaisarviointiprosessia niin, että keskityttiin pitkäaikaistyöttömiin. Neljä maata esitti ongelman ratkaisemiseksi toteuttamansa toimintalinjat, ja keskusteluissa vertailtiin lähestymistapoja työllisyysstrategian puitteissa. Lopuksi arvostetut tutkijat, virkamiehet ja asiantuntijat useista maista arvioivat yleisesti vertaisarviointimenetelmää. Konferenssin päätelmissä tuettiin vertaisarviointiprosessia työllisyysstrategian täydentäjänä ja ehdotettiin parannuksia sekä tulosten laajempaa levittämistä.

10. Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä käsittelevän komitean asema ja yhteydet muihin komiteoihin, ohjelmiin ja organisaatioihin

Neuvoston päätöksen 98/171/EY mukaisesti analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevaa ohjelmaa varten perustettiin komitea, jossa on edustajia jäsenvaltioiden työministeriöiden tutkimusosastoilta. Komitean päätehtävänä on keskustella komission vuosittain ehdottamista työohjelmista ja hyväksyä ne. Sitä myös kuullaan kunkin työohjelman osana toteutettavista yksittäisistä hankkeista. Työllisyyskomitea on tiiviisti mukana ohjelman täytäntöönpanossa.

Työohjelmien hyväksymisen lisäksi komitea seuraa tiiviisti tärkeiden hankkeiden toteutusta. Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä käsittelevälle komitealle esitettiin tutkimuksia, ja työllisyyskomitealle esitettiin säännöllisesti ohjelmaan toimien tuloksena tehtyjä tutkimuksia ja asiakirjoja.

Komissio varmisti, että analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskeva ohjelma on johdonmukainen komission muiden aloitteiden sekä muiden organisaatioiden tai toimielinten toimien kanssa ja täydentää niitä. Alaa koskevien komission aloitteiden keskeisenä tavoitteena oli tukea työllisyysstrategian menestyksekästä täytäntöönpanoa.

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskeva ohjelma eroaa muista ohjelmista horisontaalisuutensa ja tutkimuskeskeisyytensä vuoksi. Sen tehtävänä on tukea työllisyysstrategiaa toteuttamalla analysointi-, tutkimus- ja yhteistyötoimia työllisyyden ja työmarkkinoiden alalla pääasiassa EU:n tasolla. Ohjelmasta on annettu vain poikkeustapauksissa yhteisrahoitusta - perustamissopimuksen 129 toimeksiannon mukaisesti - innovatiivisille hankkeille, joilla tuetaan työllisyysstrategiaa kansallisella tai paikallisella tasolla.

Monet muut komission ohjelmat kuitenkin täydentävät analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevaa ohjelmaa, ja niistä tuettiin työllisyysstrategian täytäntöönpanoa kansallisella tai paikallisella tasolla. Tähän liittyen sosiaalisen osallisuuden edistämistä koskevan ohjelman tavoitteena oli parantaa yhteisön ja jäsenvaltioiden politiikan ja toimien tehokkuutta ja toimivuutta kehittämällä asiaankuuluvien toimijoiden valmiuksia käsitellä sosiaalista syrjäytymistä. Euroopan sosiaalirahastosta on tuettu työllisyysstrategiaa avustamalla kansallisten toimintaohjelmien (tavoitteet 1, 2 ja 3) tai yhteisön Equal-aloitteen kautta. Euroopan sosiaalirahaston 6 artiklan mukainen tuki on tarkoitettu innovatiivisiin toimiin, joilla ehkäistään ja torjutaan työttömyyttä ja kehitetään henkilöresursseja ja yhteiskunnallista integraatiota. 6 artiklan mukaiset toimet muodostavat suoran rajapinnan politiikan ja käytännön välille ja helpottavat politiikasta tiedottamista toimien toteuttajille ja näiden antaman palautteen välittämistä eteenpäin. Monenlaisia hankkeita tuettiin paikallista kehittämistä ja työllisyyttä koskevista aloitteista, joilla pyrittiin vahvistamaan kestäviä kumppanuussuhteita alueellisten työllisyyssopimusten kautta tai edistämään innovatiivisilla pilottihankkeilla paikallista työpaikkojen luomista kolmannelle sektorille (eli aloille, jotka eivät kuulu markkinatalouden tai julkisen sektorin piiriin).

Kansainvälisten organisaatioiden, ehdokasmaiden ja muiden maiden kanssa tehtiin jatkuvaa ohjelmaan toimiin liittyvää yhteistyötä. Useat kansainväliset organisaatiot osallistuivat analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevan ohjelman toimiin, ja niiden tarjoama asiantuntemus ja kokemus olivat erittäin hyödyllisiä. Niiden kanssa yhteistyössä saatiin ideoita vaikeiden aiheiden käsittelyyn. OECD:n ja ILO:n asiantuntijoiden kanssa käydyillä keskusteluilla edistettiin työmarkkinoihin liittyvien ongelmallisten seikkojen ymmärtämistä. Tiiviit yhteydet ja yhteiset tapahtumat ILO:n ja OECD:n kanssa ovat edistäneet toimien parempaa määrittelyä ja välttäneet toimien päällekkäisyyttä.

11. Henkilöresurssit ja analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskeva ohjelma

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskeva ohjelma sekä työllisyyden edistämistoimia koskeva ohjelma ovat riippuvaisia sisäisistä resursseista, jotta niiden avulla pystytään valmistelemaan, käynnistämään ja toteuttamaan toimia ja varsinkin tukemaan tulosten hyödyntämistä ja merkityksellisten konkreettisten päätelmien tekemistä politiikasta. On kuitenkin vaikea arvioida tarkasti, miten paljon ohjelman toimen hallinto vaatii työpanosta kultakin virkamieheltä. Heidän työnsä oli osa kulloisenkin yksikön työtä, ja siihen sisältyi toisiinsa liittyviä tehtäviä, joilla edistettiin työllisyysstrategiaa, johon ohjelman toimet toivat arvokkaan panoksen. Lisäksi tulosten levittäminen vaati aikaa ja työtä.

Työllisyysstrategiaa ja ESR:n toimintalinjojen kehittämistä ja koordinointia käsittelevällä linjalla saadut kokemukset ohjelmasta osoittavat, että ohjelman tehokasta hallintoa varten tarvitaan ainakin yksi henkilö, joka vastaa rahoitukseen liittyvistä seikoista, ja joka yksiköstä yksi virkamies, joka hoitaa hankkeiden hallintoa.

Lisäksi myös ennakko- ja väliarviointiin tarvitaan resursseja. Niiden avulla voitaisiin kartoittaa mitattavia tavoitteita ohjelmalle, jotta jälkiarvioinnissa voitaisiin arvioida ohjelman vaikutusta. Tällaiset resurssit on sisällytetty työllisyyden edistämistoimia koskevaan ohjelmaan.

12. Tiivistelmä ja päätelmät

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskeva ohjelma työllisyyden alalla laadittiin valkoisen kirjan Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys julkaisemisen jälkimainingeissa, kun Essenissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto muokkasi työllisyyttä koskevaa politiikkaa. Ohjelma luotiin juuri, kun Luxemburgissa marraskuussa 1997 kokoontunut Eurooppa-neuvosto oli antanut ensimmäiset työllisyyden suuntaviivat. Samaan aikaan Amsterdamin sopimukseen oli muotoiltu tarvittavat työllisyyttä koskevat määräykset, ja tämä yhteys näkyykin selvemmin myöhemmässä, työllisyyden edistämistoimia koskevassa ohjelmassa.

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevan ohjelman merkittävää panosta voidaan tarkastella vain työllisyysstrategian yhteydessä. Strategiaan sisältyy jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan koordinointi yhteisesti sovittujen työllisyyden suuntaviivojen perusteella, jotka ovat yhdenmukaiset makrotalouspolitiikan koordinoinnin kanssa. Tarkoituksena on luoda perusta kasvulle ja edistää työllisyyttä. Ohjelmasta on tullut - vaikkei sitä alun perin sellaiseksi suunniteltu - Euroopan työllisyysstrategiaa tukeva olennainen väline, jota komissio, jäsenvaltiot, työmarkkinaosapuolet ja muut toimijat käyttävät. Kukin ohjelman osa - perustana oleva nykyisten ja tulevien kysymysten analysointi, yhteisön politiikkojen vaikutusten arviointi, vertaisarvioinnin muodostama interaktiivinen prosessi ja kansallisten toimintasuunnitelmien arviointi - on edistänyt työllisyysstrategian seurantaa ja kehittämistä.

Ohjelmaa on tehokkaasti täydennetty muilla yhteisön aloitteilla, ja ulkopuolisten organisaatioiden kanssa tehty yhteistyö on ollut erittäin hedelmällistä. Lisäsynergiaan pyrkiminen muiden ohjelmien ja organisaatioiden kanssa auttaa myös osaltaan työllisyysstrategian tukemista tarvittavalla tiedolla ja poliittisilla ehdotuksilla.

Verkostojensa ja organisaatiorakenteensa ansiosta työmarkkinaosapuolilla on hyvät mahdollisuudet koota tietoja tehokkaasti ja edistää hyvien käytäntöjen vaihtoa. Työmarkkinaosapuolten tiiviimpi osallistuminen ohjelman toimiin omilla erityisaloillaan on hyödyksi ohjelman ja työllisyysstrategian tavoitteiden kannalta.

Tulosten levittämiseen tarkoitettujen kanavien paremmalla hyödyntämisellä voitaisiin lisätä ohjelman vaikutusta. Henkilöresurssien lisääminen ja kansalaisjärjestöjen jatkuva osallistuminen edistäisivät ohjelman tulosten laajempaa levittämistä. Etenkin kansalaisjärjestöt voivat toimia tehokkaina tiedon levittäjinä. Niillä on käytössään verkkoja ja resursseja, jotka voivat olla hyvin hyödyllisiä pyrittäessä tekemään ohjelman toimia tunnetuiksi sidosryhmille. Työllisyyden edistämistoimia koskevassa ohjelmassa pyritään jatkuvasti saamaan kansalaisjärjestöjä mukaan toimintaan.

Yleisesti ottaen ohjelma on tarjonnut puitteet työllisyyspolitiikkaan liittyville aloitteille komissiossa, ja sillä on tuettu tehokkaasti Euroopan työllisyysstrategiaa. Eurostatille annetun taloudellisen tuen ansiosta työllisyystilastot ovat parantuneet huomattavasti, erityisesti tietojen vertailukelpoisuus ja ajantasaisuus. Muutkin parannukset kävivät ilmeisiksi, kun jatkuvaa työvoimatutkimusta ryhdyttiin toteuttamaan jäsenvaltioissa. Työvoimatutkimusta pidetään tällä hetkellä EU:n työmarkkinoita koskevien tilastotietojen luotettavimpana lähteenä.

Ohjelmasta tuetuissa tutkimuksissa on käsitelty työllisyysstrategian kehittämisen analyyttistä perustaa. Employment in Europe -raportti tarjoaa kattavan katsauksen suuntauksiin ja tärkeimpiin haasteisiin.

Vertaisarviointiprosessi, Euroopan työllisyyden seurantakeskus ja useita valtioita kattavat tutkimukset ovat olleet tärkeitä tekijöitä työllisyyden suuntaviivojen kannalta ja auttaneet jäsenvaltioita toteuttamaan poliittisia aloitteita tehokkaasti. Komission työllisyyden ja sosiaaliasioiden pääosaston, Eurostatin ja OECD:n yhteiset toimet aktiivisen työmarkkinapolitiikan seurantajärjestelmien kehittämiseksi ovat tuottaneet hyödyllisiä tuloksia. Ehdokasmaiden tiiviimpi osallistuminen useimpiin ohjelman toimiin olisi ollut hyödyllistä, ja siihen onkin pyritty myöhemmässä työllisyyden edistämistoimia koskevassa ohjelmassa.

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevien toimien hallinnon osalta kokemukset osoittavat, että pienempien hankkeiden lukumäärän vähentäminen ja hankkeiden arviointitoimien lisääminen paransivat toimien kohdentamista ja säästivät resursseja. Näillä kokemuksilla oli vaikutusta työllisyyden edistämistoimia koskevaan ohjelmaan, johon sisältyy enemmän arviointitoimia. Huomioon on otettava myös useita muita tekijöitä, esimerkiksi tarve joustavuuteen ohjelmassa, nopea reagointi markkinoiden kehitykseen ja se, miten työmarkkinoiden ennakoimattomat ongelmat voidaan ottaa huomioon asianmukaisesti.

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevassa ohjelmassa aloitetun ja työllisyyden edistämistoimia koskevassa ohjelmassa jatketun suuntauksen mukaan keskeisiä analyyttisiä toimia palautettiin vähitellen komission yksiköiden työhön. Tällä edistettiin laadukkaampien ja johdonmukaisempien poliittisten päätelmien tekemistä. Esimerkiksi Employment in Europe -raportti tuotetaan nyt komission sisäisesti ja analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevan ohjelman kaltaisista ohjelmista haetaan apua vain teknisten näkökohtien osalta. Myös Euroopan työllisyysstrategian arviointi on tehty komissiossa.

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevan ohjelman hallinnoinnista saadut tiedot ovat olleet erittäin hyödyllisiä myöhemmän työllisyyden edistämistoimia koskevan ohjelman parannusten kannalta. Koska tämä raportti on laadittu analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevan ohjelman päättymisen jälkeen mutta edistämistoimia koskevan ohjelman kolmannen toteutusvuoden aikana, on ilmeistä, että näistä parannuksista on ollut etua uudelle ohjelmalle. Esimerkiksi edistämistoimia koskevan ohjelman toimien jatkuva virtaviivaistaminen työllisyysstrategian tavoitteiden mukaisiksi ja aktiivinen tiedotuspolitiikka työllisyysstrategiaa koskevien tietojen lisäämiseksi ovat olleet keskeisiä tekijöitä, joilla on parannettu edistämistoimien panosta työllisyysstrategian tavoitteiden toteuttamisessa.

Budjettiliite

>TAULUKON PAIKKA>