Lisäksi täsmennetään, että säännöksiä, joiden nojalla jäsenvaltiot voivat määrittää tietyissä tapauksissa erilaisia alv-saatavan syntymistä koskevia ajankohtia, ei sovelleta tavaroiden unioniluovutuksiin. Jos tätä täsmennystä ei tehtäisi, luovuttajan, joka tekee unioniluovutuksia useissa jäsenvaltioissa, olisi noudatettava eri jäsenvaltioiden, joihin tavarat saapuvat, soveltamia vaihtoehtoja, mikä monimutkaistaisi luovutuksia.

Veronmaksuvelvollinen: 193, 194 a, 199 a ja 199 b artikla

Direktiivin 193 artiklassa säädetty periaate on edelleen se, että alv:n on velvollinen maksamaan verovelvollinen, joka suorittaa verollisen tavaroiden luovutuksen tai verollisen palvelun, paitsi jos muissa säännöksissä, jotka luetellaan samassa 193 artiklassa, säädetään että toisen henkilön on maksettava vero.

Poikkeuksena 193 artiklaan ehdotetaan uutta 194 a artiklaa, jonka mukaan alv:n on velvollinen maksamaan henkilö, jolle tavarat luovutetaan, jos henkilö on 13 a artiklan mukainen luotettavaksi tunnustettu verovelvollinen ja jos tavarat luovuttaa verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut sen jäsenvaltion alueelle, jossa alv on maksettava. Luotettavaksi tunnustetun verovelvollisen käsite sisällytettiin komission 4. lokakuuta 2017 tekemään ehdotukseen.

Kun kyseessä ovat tavaroiden unioniluovutukset, 193 ja 194 a artiklan sääntöjen yhdistelmä tarkoittaa, että luovuttaja on periaatteessa vastuussa alv:n maksamisesta siinä jäsenvaltiossa, johon tavarat saapuvat, paitsi jos luovuttaja tai suorittaja ei ole sijoittautunut verotusjäsenvaltioon ja hankkija on 13 a artiklan mukainen luotettavaksi tunnustettu verovelvollinen. Jälkimmäisessä tapauksessa hankkija maksaa alv:n käännetyn verovelvollisuuden mukaisesti tavaroiden saapumisjäsenvaltiossa.

Direktiivin 199 a artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää 31. joulukuuta 2018 saakka tiettyjen kyseisessä säännöksessä lueteltujen luovutusten ja suoritusten osalta, että veronmaksuvelvollinen on verovelvollinen, jolle tavarat luovutetaan tai palvelut suoritetaan.

Komissio ilmoitti äskettäin antamassaan kertomuksessa 199 a ja 199 b artiklan vaikutuksista petoksentorjuntaan, että se aikoo esittää asianmukaisen lainsäädäntöehdotuksen voimassa olevien toimenpiteiden voimassaolon jatkamisesta. Kyseessä on erillinen ehdotus, joka kattaa 1. tammikuuta 2019 ja 30. kesäkuuta 2022 välisen ajan, koska tämän ehdotuksen suunniteltu voimaantulopäivä on 1. heinäkuuta 2022.

Jäljempänä ehdotetut 199 a artiklan muutokset koskevat 1. heinäkuuta 2022 alkavaa aikaa. Ne koskevat määräaikoja ja sitä, mitkä luovutukset ja suoritukset kuuluvat soveltamisalaan.

Määräajan osalta ehdotetaan, että säännöstä voidaan soveltaa 31. joulukuuta 2028 asti. Kyseisessä säännöksessä vahvistettuja muita määräpäiviä mukautetaan vastaavasti.

Tähän määräykseen sisällytettävien luovutusten ja suoritusten osalta on selvää, että ehdotettua sisältöä on arvioitava osana rajojen yli tapahtuvien tavaroiden B2B-luovutusten verotuksen yleistä muutosta. Ehdotettujen muutosten tarkoituksena on toimia perustavanlaatuisena vastauksena tavaroita koskeviin liiketoimiin liittyviin rajat ylittäviin petoksiin. Tämän vuoksi muutoksilla tehdään 199 a artiklaan sisältyvä nykyinen käännettyä verovelvollisuutta koskevien väliaikaisten toimenpiteiden tilkkutäkki – myös siltä osin kuin niillä pyritään vastaamaan tämäntyyppisiin petoksiin – tarpeettomaksi. Sen vuoksi liiketoimet, jotka kuuluvat edelleen 199 a artiklan mukaisten väliaikaisten toimenpiteiden piiriin, rajoittuvat niihin palveluihin, jotka aiemmin kuuluivat tämän säännöksen soveltamisalaan.

Vastaavaa lähestymistapaa ehdotetaan 199 b artiklan muuttamista varten. Tässä säännöksessä vahvistetaan nopean reagoinnin mekanismia koskevat säännöt, joiden nojalla jäsenvaltiot voivat hyvin erityisissä olosuhteissa nimetä tavaroiden ja palvelujen vastaanottajan veronmaksuvelvolliseksi. Tavaroiden toimitukset eivät kuuluisi enää samasta syystä kuin 199 a artiklassa nopean reagoinnin mekanismin alaisuuteen.

Tunnistaminen: 214 artikla

Direktiivin 14 artiklan 4 kohdan 3 alakohdassa määriteltyihin tavaroiden unioniluovutuksiin sisältyy muun muassa verovelvollisen luovutukset ja suoritukset oikeushenkilölle, joka ei ole verovelvollinen.

Sen vuoksi ehdotetaan 214 artiklaan muutosta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilö, joka ei ole verovelvollinen ja joka on tavaroiden unioniluovutuksen vastaanottaja, yksilöidään yksilöllisellä numerolla.

Yhteenvetoilmoitukset: 262–271 artikla

Tavaroiden unioniluovutuksia ei ehdotetun järjestelmän mukaan pitäisi enää sisällyttää yhteenvetoilmoituksiin. Periaatteella, jonka mukaan tavaroiden unioniluovutuksen tekijä veloittaa alv:n, palautetaan alv:n itseään valvova ominaisuus. Näin ollen, tavaroiden fyysisen virran hallinnollinen seuranta yhteenvetoilmoituksen avulla unionin alueella, ei ole enää perusteltua.

Kun unioniluovutuksen vastaanottaja on luotettavaksi tunnustettu verovelvollinen, tavarat liikkuvat edelleen alv:stä vapautettuina unionissa. Ei kuitenkaan olisi johdonmukaista säilyttää luotettavaksi tunnustetun verovelvollisen käsitteeseen liittyen velvollisuutta antaa yhteenvetoilmoituksia tällaisista liiketoimista, sillä käsitteessä on kyse henkilöstä, jota pidetään luotettavana verovelvollisena.

Sen vuoksi yhteenvetoilmoitusten antamista koskeva velvoite pidetään voimassa vain palvelujen osalta.

Jäsenvaltiot voivat tietyin edellytyksin toteuttaa erityisiä toimenpiteitä yhteenvetoilmoitusten antamista koskevan velvollisuuden yksinkertaistamiseksi. Ehdotetaan, että tämän vaihtoehdon käyttöönottoa koskevaa menettelyä yksinkertaistetaan korvaamalla unionin yksimielistä päätöstä koskeva vaatimus arvonlisäverokomitean kuulemisella.

Sijoittautumattomien verovelvollisten erityisjärjestelmät: 358–369 x artikla