Energian loppukulutus väheni EU:ssa 9,1 prosenttia vuonna 2005 kulutetusta 1 192 Mtoe:sta 1 084 Mtoe:hen vuonna 2015, mikä on hieman alle vuoden 2020 energian loppukulutuksen tavoitteen, joka on 1 086 Mtoe. Se väheni vuodessa keskimäärin 0,9 prosenttia vuosien 2005 ja 2015 välillä, vaikkakin laskeva suuntaus keskeytyi vuonna 2015, kun energian loppukulutus kasvoi 2,1 prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna.

·Sääolojen vaihtelu on yksi tärkeimmistä syistä energiankulutuksessa viime vuosina havaittuihin heilahduksiin. Sääkertoimen osalta korjatut tiedot antavat olettaa, että energiankulutus on laskettuaan vuodesta 2005 pysynyt suunnilleen samalla tasolla vuodesta 2012 lähtien (kaavio 1).

Yhteensä energian loppukulutus alitti 18 jäsenvaltiossa jo vuonna 2015 niiden vuodelle 2020 asetetun ohjeellisen energian loppukulutustavoitteen. Vastaavasti 19 jäsenvaltiota saavutti primäärienergian kulutukselle asetetut tavoitteet tai piti sen (viimeaikaisen kasvun huomioiden) vuodeksi 2020 asettamansa ohjeellisen primäärienergian tavoitteen alapuolella vuonna 2015. Kansallisiin tavoitteisiin hiljattain tehtyjen tarkistusten takia kansallisten tavoitteiden summan ja EU:n tavoitteen välinen ero kasvoi kuitenkin vielä suuremmaksi primäärienergian kulutuksen osalta. Energian loppukulutuksen osalta kansalliset ohjeelliset tavoitteet vastaavat yhteensä 1 085 Mtoe:ta, mikä on 1 Mtoe alle EU:n tavoitteen. Primäärienergian kulutuksen osalta ne vastaavat 1 533 Mtoe:ta, mikä on 50 Mtoe enemmän kuin EU:n tavoite.

Primäärienergian kulutus väheni EU:ssa 10,6 prosenttia vuonna 2005 kulutetusta 1 713 Mtoe:sta 1 531 Mtoe:hen vuonna 2015, mikä on 3,2 prosenttia enemmän kuin vuoden 2020 tavoite, joka on 1 483 Mtoe. Se väheni keskimäärin 1,1 prosenttia vuodessa vuosien 2005 ja 2015 välisenä aikana mutta kasvoi vuonna 2015 edelliseen vuoteen verrattuna 1,5 prosenttia. Euroopan ympäristökeskuksen välilliset arviot viittaavat 0,6 prosentin vuotuiseen kasvuun primäärienergian kulutuksessa vuonna 2016.

Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmiä on otettu käyttöön 15 jäsenvaltiossa, ja niiden osuus energiansäästöistä on suurin (35 %). Vaikka suurin osa politiikkatoimista kohdennetaan rakennussektoriin, niitä toteutetaan myös muilla loppukäyttösektoreilla (esimerkiksi liikenteessä ja teollisuudessa).

Energiatehokkuusdirektiivi on nyt saatettu täysimääräisesti osaksi lainsäädäntöä kaikissa jäsenvaltioissa, vaikka joidenkin toimenpiteiden täytäntöönpanossa on vielä viiveitä tai toimenpiteitä tarkistetaan niiden vaatimustenmukaisuuden varmistamiseksi. Komissio on siis saanut päätökseen kaikki rikkomismenettelyt, jotka johtuivat puuttuvista tai vain osittaisista ilmoituksista.

Vaikka EU:lla kokonaisuutena on hyvät mahdollisuudet saavuttaa tarvittavat kumulatiiviset energiansäästöt vuoteen 2020 mennessä, tulevina vuosina tarvitaan suurempia ponnistuksia niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat raportoineet vuodelle 2015 tarvittua määrää pienemmistä säästöistä.

5.Päätelmät

Viimeisimpien tietojen mukaan säätekijät ja talouskasvu ovat saattaneet kääntää energiankulutuksen laskevan suuntauksen. Huolimatta kuluneina vuosina toteutuneista huomattavista vähennyksistä, jotka veivät energiankulutuksen lähemmäs vuoden 2020 tavoitteita, kulutuksen kasvu vuonna 2015 ja mahdollisesti myös vuonna 2016 viittaa siihen, että tavoitteiden saavuttaminen saattaa vaatia lisätoimia. Vaikka vuosien 2015 ja 2016 talvet olivat kylmempiä kuin vuonna 2014, mikä lisäsi sisätilojen lämmitystarvetta, ne olivat kuitenkin leudompia kuin ilmaston keskiarvo. Talouskasvu vaikuttaa edelleen positiivisesti energiantarpeeseen, ja vaikka energiatehokkuustoimet suureksi osaksi tasapainottavat toimeliaisuusvaikutusta, lisätoimia saatetaan tarvita energiankulutuksen kasvun ehkäisemiseksi tulevaisuudessa.

Merkille pantavaa on, että talouskasvuun ei välttämättä liittynyt suurempaa energiantarvetta. Useat maat, joissa BKT kasvoi nopeammin vuosina 2005–2015, onnistuivat pitämään energiankulutuksensa aisoissa. Ne suoriutuivat energiatehokkuuden osalta jopa paremmin kuin maat, joissa BKT kasvoi hitaammin. Näihin maihin kuuluvat Slovakia, Malta, Luxemburg, Romania ja Liettua (jäsenvaltioita, joiden BKT kasvoi yli 20 prosenttia ja primäärienergian kulutus laski yli 10 prosenttia vuosina 2005–2015).

Näitä tuloksia tukevat peräkkäiset tutkimukset, jotka osoittavat, että energiatehokkuustoimenpiteiden toteuttaminen on taloudellisesti edullista. Tutkimus ”The Macroeconomic and Other Benefits of Energy Efficiency” osoittaa, että suurempi tehokkuus liittyy makrotaloudellisiin vaikutuksiin, jotka ovat myönteisiä sekä BKT:n että työllisyyden kannalta. Lisäksi energiatehokkuus auttaa vähentämään fossiilisten polttoaineiden tuontia, mikä parantaa EU:n kauppatasetta. Se parantaa myös niiden jäsenvaltioiden energiavarmuutta, jotka ovat riippuvaisia erittäin keskittyneestä kaasun hankintalähteestä. Komission ehdottama sitova 30 prosentin energiatehokkuustavoite parantaa energiavarmuutta vähentämällä fossiilisten polttoaineiden tuontia 12 prosenttia vuonna 2030, mikä vastaa 70 miljardin euron tuontisäästöjä.

Kaksi erilaista osatekijöihin jakamisen menetelmää, joita tässä kertomuksessa analysoidaan, vahvistavat, että energiatehokkuus oli keskeinen energiaintensiteettiä parantanut tekijä kaikilla sektoreilla. Nämä parannukset neutraloivat tai jopa ylittivät energiantarpeen kasvun, joka johtui taloudellisesta toimeliaisuudesta, lämmitys- ja jäähdytysmukavuuteen liittyvistä suuremmista vaatimuksista ja käyttäytymisen ja elämäntapojen muutoksista. EU:n teollisuuden ja palvelujen kilpailukyky on parantunut, koska energiaintensiteetti on pienentynyt lähes kaikissa EU-maissa. Arvo, jota energiatehokkuus voi luoda teollisuudessa, ei rajoitu vain energialaskujen pienenemiseen, vaan se kattaa laajempia pitkän aikavälin hyötyjä.

Toimien vauhdittamiseksi on äärimmäisen tärkeää, että vuoden 2017 kansallisissa energiatehokkuuden toimintasuunnitelmissa ehdotetut politiikat ja toimenpiteet pannaan tehokkaasti täytäntöön. Energiatehokkuusdirektiivin 7 artikla on keskeinen energiansäästötoimenpide, jonka avulla edistetään EU:n energiatehokkuustavoitteen saavuttamista. Vuoden 2015 osalta raportoidut säästöt (kumulatiivisesti 28,5 Mtoe) kertovat, että 7 artiklan täytäntöönpanossa on edistytty hyvin kaikkialla EU:ssa. Tämä edistys kuitenkin vaihtelee kansallisella tasolla – jotkin maat ovat ottaneet käyttöön kunnianhimoisia energiatehokkuustoimenpiteitä, jotka tuovat huomattavia säästöjä velvoitekauden muutaman ensimmäisen vuoden aikana, kun taas monien maiden on tehostettava toimiaan, jos ne aikovat täyttää säästövaatimuksensa vuoden 2020 loppuun mennessä.

EU:n ja kansallisissa politiikoissa tulisi hyödyntää rakennuskannassa piileviä laajoja, kustannustehokkaita energiansäästömahdollisuuksia ja vauhdittaa energia-alan digitalisoimista. Rakennusten peruskorjausmarkkinoiden arvon arvioidaan olevan 80–120 miljardia euroa vuonna 2030. Yksityisen rahoituksen vapauttamiseksi entistä enemmän energiatehokkuutta ja uusiutuvia energialähteitä varten ”Älykästä rahoitusta älykkäille rakennuksille” ‑aloitteessa ehdotetaan erityistoimenpiteitä, joiden avulla voidaan i) käyttää julkisia varoja tehokkaammin, ii) koota yhteen hankkeita ja tukea niiden kehittymistä ja iii) muuttaa rahoittajien ja investoijien käsitystä riskeistä.

Rakennusten energiatehokkuustoimenpiteet voisivat olla merkittävässä roolissa myös energiaköyhyyden vähentämisessä. Arvioiden mukaan mahdollisesti 1,5–8 miljoonaa kotitaloutta voitaisiin saada pois energiaköyhyyden piiristä jäsenvaltioiden toteuttamien erityistoimenpiteiden avulla.

Lisäksi useimmissa jäsenvaltioissa tarvitaan lisäparannuksia liikennesektorilla. Tätä taustaa vasten kevyiden hyötyajoneuvojen hiilidioksidipäästöjä koskevan lainsäädännön tarkistaminen vuoden 2020 jälkeisen ajan osalta – yhdessä parannetun valvontajärjestelmän kanssa – on ratkaisevan tärkeää, koska liikenteen hiilidioksidipäästöjen ja energiankulutuksen vähentäminen liittyy kiinteästi polttoainetehokkuuteen. Lisätoimenpiteitä liikenteen tehokkaamman käytön edistämiseksi tarvitaan myös. Näitä ovat esimerkiksi yhdistettyjä kuljetuksia koskevan direktiivin tarkistaminen, vaihtaminen joukkoliikennemuotoihin sekä siirtyminen nolla- ja vähäpäästöisiin ajoneuvoihin, erityisesti sähkömoottorilla käyviin.

Lisäksi energiaunionin hallintoa koskevan ehdotetun asetuksen pitäisi parantaa energiatehokkuuteen liittyvien toimien koordinointia ja integroida ne energiapolitiikan muiden tavoitteiden laajempaan kontekstiin. Se auttaa komissiota ja jäsenvaltioita asettamaan tavoitteensa ja ryhtymään tarvittaessa oikeisiin korjaaviin toimenpiteisiin.

Komissio seuraa edelleen tiiviisti jäsenvaltioiden edistymistä ohjeellisten kansallisten energiatehokkuustavoitteiden saavuttamisessa vuodeksi 2020 ja energiatehokkuusdirektiivin täytäntöönpanoa.

Komissio pyytää myös Euroopan parlamenttia ja neuvostoa ilmaisemaan kantansa tästä arvioinnista.





Taulukko 1: Yleiskatsaus indikaattoreista

Jäsenvaltio Suuntaus vuoden 2020 tavoitteen saavuttamisessa Lyhyen aikavälin suuntaus Koko talous Teollisuus Asuntosektori PEK:n suuntaus 2005–2015 vs. suuntaus vuoden 2020 tavoitteen saavuttamisessa 2005–2020 ELK:n suuntaus 2005-2015 vs. suuntaus vuoden 2020 tavoitteen saavuttamisessa 2005–2020 PEK:n muutos 2015 vs. 2014 [%] ELK:n muutos 2015 vs. 2014 [%] PEK:n energiaintensiteetin vuotuinen keskimääräinen muutos 2005–2015 [%] Teollisuuden ELK:n energiaintensiteetin keskimääräinen muutos 2005–2015 [%] ELK:n vuotuinen keskimääräinen muutos 2005–2015 asuntosektorilla henkeä kohti (ilmastotekijällä korjattuna) [%] ELK:n vuotuinen keskimääräinen muutos 2005–2014 asuntosektorilla neliömetriä kohti (ilmastotekijällä korjattuna) [%]

* Symbolia ”+” on käytetty, jos jäsenvaltiot vähensivät primääri- ja loppuenergian kulutustaan vuosina 2005–2015 nopeammalla tahdilla kuin mitä tarvittaisiin vuosina 2005–2020, jotta jäsenvaltioiden primääri- ja loppuenergian kulutusta koskevat tavoitteet voitaisiin saavuttaa vuoteen 2020 mennessä. Muissa tapauksissa on käytetty symbolia ”–”. ELK = energian loppukulutus, PEK = primäärienergian kulutus.



Taulukko 2: Yleiskatsaus indikaattoreista