[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 8.2.2006

KOM(2006) 43 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä sovellettavan keskinäisen avunannon järjestelmän käytöstä

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 3

2. Tausta 3

3. Alustavia huomautuksia direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden soveltamisesta 4

3.1. Direktiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ei ole noudatettu määräaikoja 4

3.2. Direktiivien soveltaminen suhteissa uusiin jäsenvaltoihin 4

4. Keskinäisen avunannon toimet vuosina 2003 ja 2004 4

4.1. Alustavia huomautuksia 4

4.2. Tilastotiedot 5

4.3. Tilastotietojen arviointi 6

5. Yhteisön aloitteet velkojen perintään liittyvän keskinäisen avunannon parantamiseksi 8

5.1. Jäsenvaltioiden jatkuva tukeminen keskinäisen avun soveltamisessa 8

5.2. Uudet aloitteet keskinäisen avunannon parantamiseksi 9

6. Päätelmät ja suositukset 9

6.1. Päätelmät 9

6.2. Suositukset 9

1. JOHDANTO

Henkilöiden, tavaroiden, palveluiden ja pääomien lisääntynyt liikkuvuus koko Euroopan unionin alueella voi aiheuttaa veropetostapauksissa perintäongelmia kansallisille veroviranomaisille, joiden toimivalta rajoittuu heidän oman jäsenvaltionsa alueelle.

Näissä olosuhteissa kansallisten viranomaisten keskinäinen avunanto verosaatavien perinnässä, sellaisena kuin siitä on säädetty 15. maaliskuuta 1976 annetussa neuvoston direktiivissä 76/308/ETY[1] ja 9. joulukuuta 2002 annetussa komission direktiivissä 2002/94/EY[2], on osoittautunut hyödylliseksi ja melkeinpä välttämättömäksi välineeksi. Enää ei riitä, että kyetään tunnistamaan veropetokset, vaan vero- ja tullisaatavat on myös kyettävä perimään ilman, että se seikka, että velallinen on asettautunut tai siirtänyt omaisuutensa toiseen jäsenvaltioon, muodostuisi ylivoimaiseksi esteeksi.

Tässä kertomuksessa esitetään tiivistelmä uuden lainsäädännön pohjalta toteutettavan keskinäisen avunannon tuloksista saatavien perinnässä vuosina 2003 ja 2004.

2. TAUSTA

Direktiivin 76/308/ETY 25 artiklan 2 kohdan, sellaisena kuin se on muutettuna 15. kesäkuuta 2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/44/EY[3] 1 artiklan 13 kohdalla, mukaisesti komission on laadittava säännöllisesti kertomus tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä sovellettavan keskinäisen avunannon järjestelmän käytöstä eli niiden säännösten soveltamisesta, joita jäsenvaltiot ovat antaneet saattaessaan direktiivin 76/308/ETY osaksi kansallista lainsäädäntöään. Kertomuksesta on käytävä ilmi keskinäisen avunannon tuottamat tulokset. Jotta komissio voi laatia kertomuksen kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle vuosittain, montako tietojensaanti-, ilmoitus- ja perintäpyyntöä ne ovat lähettäneet ja saaneet kunakin vuonna, sekä pyyntöjen kohteena olevien saatavien ja perittyjen saatavien määrät. Tämä on ensimmäinen kertomus, koska määräaika, johon mennessä jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivi 2001/44/EY osaksi kansallista lainsäädäntöään, oli 30. kesäkuuta 2002. Niin ikään määräaika neuvoston direktiivin 76/308/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/44/EY, tiettyjen säännösten soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9. joulukuuta annetun komission direktiivin 2002/94/EY saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä oli 30. huhtikuuta 2003. Tämä kertomus on siis ensimmäinen laatuaan, sillä se perustuu tietoihin, joita jäsenvaltiot ovat toimittaneet ja jotka koskevat jäsenvaltioiden vuosina 2003 ja 2004 lähettämiä ja saamia tietojensaantipyyntöjä sekä ilmoitus- ja perintäpyyntöjä.

3. ALUSTAVIA HUOMAUTUKSIA DIREKTIIVIEN SAATTAMISESTA OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ JA NIIDEN SOVELTAMISESTA

3.1. Direktiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ei ole noudatettu määräaikoja

Kuten aiemmin mainittiin, perusdirektiiviä 76/308/ETY muutettiin 15. kesäkuuta 2001 annetulla neuvoston direktiivillä 2001/44/EY, joka piti saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä viimeistään 30. kesäkuuta 2002. Säännösten soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9. joulukuuta 2002 annetun komission direktiivin 2002/94/EY saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä piti tapahtua viimeistään 30. huhtikuuta 2003.

Komissio toteaa, että useat jäsenvaltiot eivät ole noudattaneet edellä mainituissa direktiiveissä annettuja määräaikoja. Italian tapauksessa komission täytyi viedä asia yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja käynnistää rikkomismenettely, koska Italia ei ollut ilmoittanut toimenpiteistä, joilla direktiivi 2002/94/EY on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä (lehdistötiedote IP/04/1506, 20. joulukuuta 2004).

3.2. Direktiivien soveltaminen suhteissa uusiin jäsenvaltoihin

Yhdistetyissä asioissa C-361/02 ja C-362/02 (Tsapalos ja Diamantakis) yhteisöjen tuomioistuimen vastattavaksi esitettiin kysymys siitä, pitäisikö direktiiviä 76/308/ETY tulkita siten, että sitä sovelletaan sellaisiin tullisaataviin, jotka ovat syntyneet tietyssä jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Italiassa) ja joita varten tämä jäsenvaltio on antanut täytäntöönpanoasiakirjan ennen kuin direktiivi on tullut voimaan sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Kreikassa), jossa sillä viranomaisella, jolle pyyntö esitetään, on kotipaikka.

Tuomioistuin vastasi tähän ennakkoratkaisukysymykseen 1. heinäkuuta 2004 antamassaan tuomiossa, jossa todetaan, että direktiiviä 76/308/ETY (sellaisena kuin se on muutettuna) on tulkittava siten, että sitä sovelletaan sellaisiin tietyssä jäsenvaltiossa syntyneisiin saataviin, joita varten tämä jäsenvaltio on antanut täytäntöönpanoasiakirjan ennen kuin direktiivi on tullut voimaan sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa, jossa sillä viranomaisella, jolle pyyntö esitetään, on kotipaikka. Tuomioistuimen mukaan direktiivin säännökset ovat menettelysäännöksiä, joiden soveltamista ei ole rajoitettu koskemaan yksistään sellaisia saatavia, jotka ovat syntyneet sen jälkeen kun direktiivi tuli voimaan jäsenvaltiossa, jossa sillä viranomaisella, jolle pyyntö esitetään, on kotipaikka. Tämä ratkaisu on osoittautunut erittäin merkittäväksi erityisesti uusien jäsenvaltioiden liityttyä unioniin.

4. KESKINÄISEN AVUNANNON TOIMET VUOSINA 2003 JA 2004

4.1. Alustavia huomautuksia

4.1.1. Tilastojen toimittaminen myöhässä

Useat jäsenvaltiot toimittivat tilastotietonsa myöhässä, vaikka direktiivin 2002/94/EY 29 artiklassa säädetään, että jäsenvaltion on toimitettava tiedot komissiolle vuosittain ennen maaliskuun 15. päivää.

4.1.2. Eroavuudet tilastoissa

Tämän lisäksi eri jäsenvaltioiden tilastot sisälsivät tiettyjä epäjohdonmukaisuuksia. Alun alkaen kun jäsenvaltiot toimittivat ensimmäiset vuotta 2003 koskevat tiedot, komissio totesi, että todetut eroavuudet kunkin jäsenvaltion toimittamien tietojen välillä olivat erittäin suuria. Ensimmäisten ilmoitusten mukaan jäsenvaltioiden vastaanottamien perintäpyyntöjen kokonaismäärä vuonna 2003 oli vain 70 prosenttia lähetetyiksi ilmoitettujen pyyntöjen määrästä. Perintäkomitean[4] kokouksessa lokakuussa 2004 jäsenvaltioita kehotettiin analysoimaan uudestaan tilastonsa. Komission myöhemmin saamissa korjatuissa ilmoituksissa jäsenvaltioiden toimittamissa tiedoissa olleet eroavaisuudet olivat selkeästi vähentyneet. Siten jäsenvaltioiden vuonna 2003 vastaanottamien pyyntöjen kokonaismäärä, joka saavutettiin näiden korjauslaskelmien perusteella, oli 99 prosenttia lähetetyiksi ilmoitettujen pyyntöjen määrästä. Kuitenkin vuonna 2004 eroavaisuuksien määrä kasvoi uudestaan: jäsenvaltioiden vastaanottamiksi ilmoitettujen pyyntöjen määrä oli 91 prosenttia lähetetyiksi ilmoitettujen pyyntöjen määrästä.

Jäsenvaltioiden on kiinnitettävä enemmän huomiota tilastojensa laadintaan.

4.2. Tilastotiedot

Jäsenvaltioiden toimittamista tilastotiedoista käy ilmi, että keskinäiseen avunantoon on turvauduttu laajasti vuosina 2003 ja 2004.

4.2.1. Tietojensaantipyynnöt

Jäsenvaltioiden toimittamista tilastotiedoista käy ilmi, että jäsenvaltioiden vastaanottamien tietojensaantipyyntöjen kokonaismäärä oli:

- vuonna 2003: 435.

- vuonna 2004: 727 (joista 81 vuonna 2004 EU:hun liittyneissä maissa).

4.2.2. Ilmoituspyynnöt

Jäsenvaltioiden ilmoittamista tilastotiedoista käy ilmi, että jäsenvaltioihin lähetettyjen ilmoituspyyntöjen kokonaismäärä oli:

- vuonna 2003: 123.

- vuonna 2004: 182 (joista 38 vuonna 2004 EU:hun liittyneissä maissa)

4.2.3. Perintäpyynnöt

Jäsenvaltioiden ilmoittamista tilastotiedoista käy ilmi, että jäsenvaltioiden saamien perintäpyyntöjen kokonaismäärä oli:

- vuonna 2003: 2 797.

- vuonna 2004: 3 735 (joista 326 vuonna 2004 EU:hun liittyneissä maissa).

4.2.4. Perittyjen saatavien määrät

Jäsenvaltioiden ilmoittamista tilastotiedoista käy ilmi, että jäsenvaltioiden perimien sellaisten saatavien, joiden perimiseen oli pyydetty apua, kokonaismäärä oli:

- vuonna 2003: 5 050 090,55 euroa.

- vuonna 2004: 13 857 040,55 euroa (joista 375 109,07 euroa perittiin vuonna 2004 EU:hun liittyneissä maissa).

4.2.5. Saatavan maksamiseen johtaneiden perintäpyyntöjen prosenttiosuus

Jäsenvaltioiden ilmoittamista tilastotiedoista käy ilmi, että jäsenvaltioiden perimien summien kokonaismäärä suhteessa sellaisten saatavien kokonaismäärään, joiden perimiseen oli pyydetty apua, oli seuraava:

- vuonna 2003: 1,13 prosenttia

- vuonna 2004: 1,82 prosenttia

4.3. Tilastotietojen arviointi

4.3.1. Yleisiä huomautuksia

Jäsenvaltioiden (joko jäsenvaltion, joka esittää pyynnön tai jolle pyyntö esitetään) osallistumisessa on suuria eroja. Eroja on havaittavissa sekä vanhojen jäsenvaltioiden osallistumisessa että uusissa 1. toukokuuta 2004 EU:hun liittyneissä jäsenvaltioissa.

Erot eivät kuitenkaan tule yllätyksenä, koska ihmisten liikkuvuus jäsenvaltioiden välillä vaihtelee. Henkilöiden suuri liikkuvuus tiettyjen jäsenvaltioiden välillä vaikuttaa niiden välisten avunantopyyntöjen määrään (esim. Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti).

Saksa lähetti suurimman osan perintäpyynnöistä. Perintäpyyntöjen kokonaissummia koskevien ilmoitusten mukaisesti Saksan keskinäistä avunantoa koskevien pyyntöjen osuus pyyntöjen kohteena olleiden saatavien kokonaismäärästä vuonna 2004 oli 36,14 prosenttia. Samanaikaisesti niiden jäsenvaltioiden, joille pyyntö on esitetty, toimittamien tilastojen mukaisesti Saksan viranomaiset ovat perineet 38,59 prosenttia jäsenvaltioiden toisten jäsenvaltioiden tekemien pyyntöjen perusteella perimästä kokonaisummasta vuonna 2004.

Samalla on otettava huomioon, että tilastot eivät välttämättä osoita jäsenvaltioiden toisilleen antaman keskinäisen avunannon kokonaisvaikutusta. Itse asiassa lukuihin ei sisälly sellaisen keskinäisen avunannon tuloksia, jota harjoitetaan muiden kuin Euroopan yhteisön sisäisten sopimusten puitteissa. Esimerkkeinä mainittakoon 7. joulukuuta 1989 annetta Skandinavian maiden keskinäinen pohjoismainen sopimus, OECD:n ja Euroopan neuvoston monenvälinen sopimus 25. tammikuuta 1988 tai eräiden jäsenvaltioiden väliset kahdenväliset sopimukset, joita ne soveltavat direktiivin 76/308/ETY 23 artiklan mukaisesti.

Komissio toteaa, että jäsenvaltioiden tällä hetkellä toimittamat tilastot eivät anna mahdollisuutta mitata keskinäisen avunannon vaikutusta erityyppisten verojen perinnän osalta. Komissio aikookin ehdottaa jäsenvaltioille pystyäkseen tarpeelliseen analyysiin, että nämä ilmoittaisivat seuraavissa tilastotiedoissaan toisen jäsenvaltion pyynnöstä perimiensä verojen ja maksujen laadun.

4.3.2. Syyt pyyntöjen määrän kasvuun vuosien 2003 ja 2004 välillä

Syyt keskinäistä avunantoa koskevien pyyntöjen määrän jatkuvaan kasvuun ovat moninaiset.

Kehityssuunnalla on selvä yhteys velallisten käyttäytymiseen:

- Yleisesti voidaan todeta, että henkilöiden, tavaroiden ja pääomien liikkuvuus on lisääntynyt koko sisämarkkinoilla. Tämä puolestaan aiheuttaa verovelkojen syntymistä niissä jäsenvaltioissa, joissa velallinen ei oleskele tai ei enää oleskele.

- Kansalliset viranomaiset ovat erityisesti yhä enenevässä määrin joutuneet tilanteisiin, jossa maksykyvyttömyys perustuu petokseen, jolloin velalliset järjestelevät toimintansa ja omaisuutensa siten, että verosaatavien perintä käy viranomaisille yhä vaikeammaksi (esim. perustamalla pöytälaatikkoyrityksiä).

On myös korostettava, että keskinäisen avunannon soveltamisalaa on laajennettu huomattavasti:

- Ensinnäkin direktiivillä 2001/44/EY laajennettiin avunannon soveltamisalaa kaikkiin tulo- ja varallisuusverosaataviin sekä vakuutusmaksuveroihin. Tämä on tietenkin vaikuttanut eri jäsenvaltioiden lähettämiä pyyntöjä koskeviin tilastoihin. Vaikutukset ovat tuntuneet erityisesti vuodesta 2004 alkaen (sillä direktiivin 76/308/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/44/EY, tiettyjen säännösten soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9. joulukuuta 2002 annettu komission direktiivi 2002/94/EY saatettiin osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä vasta vuoden 2003 aikana). Näin ollen ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että yhteisön lainsäädännön perusteella esitettyjen pyyntöjen ja perittyjen määrien lisääntymisen vastapainoksi muihin kuin yhteisön sopimuksiin tai järjestelyihin perustuvat pyynnöt ja tällainen keskinäinen avunanto ovat vähentyneet ainakin jonkin verran.

- toiseksi maantieteellinen soveltamisala laajeni kymmenen uuden jäsenvaltion liityttyä yhteisöön vuonna 2004.

Pyyntöjen lisääntymiseen lienee lisäksi vaikuttanut myös 17. lokakuuta 2000 annettu direktiivi 2000/65/EY[5], jolla poistettiin jäsenvaltioiden oikeus tehdä veroedustajan nimeäminen pakolliseksi yhteisössä alv-velkojen osalta. Kyseinen direktiivi lisäsi todennäköisesti keskinäisen avunannon merkitystä alv-velkojen perimisen kannalta.

4.3.3. Perintäpyyntöjen ja tulosten epäsuhta

Huolimatta siitä, että keskinäisen avunannon ansiosta perityt määrät lisääntyivät huomattavasti (2,58-kertaisesti vuodesta 2003 vuoteen 2004), perintään liittyvissä avunantopyynnöissä kyseessä olevien määrien ja tosiasiallisesti perittyjen määrien välillä on kuitenkin edelleen huomattava epäsuhta.

Tämä ei sinänsä ole yllättävää. Kokemuksen perusteella on yleisesti ottaen todettava, että mahdollisuus periä velka heikkenee sitä mukaa, mitä enemmän on kulunut aikaa sen syntymisestä. Koska ulkomailla tehtäviin perintätoimiin liittyvä avunanto on toissijaista kansallisiin täytäntöönpanotoimenpiteisiin nähden, näiden viimeisenä mahdollisuutena toteutettavien toimien tehokkuus on jo luonteeltaankin suhteellista. Tätä toteamusta tukee se, että avunantopyynnöissä tarkoitetut saatavat ovat joka tapauksessa vaikeasti perittäviä saatavia.

Tiedusteltaessa jäsenvaltioilta syitä tähän epäsuhtaan (ks. kohta 5.2.) esitettiin myös seuraavaa:

- muiden jäsenvaltioiden viranomaisten esittämien pyyntöjen johdosta toteutettaviin toimiin käytettävissä olevat voimavarat ovat puutteellisia,

- tiedonkulussa on ongelmia niin eri jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kesken (tietojen epätarkkuus tai epäajantasaisuus; palautteen puute) kuin yksittäisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten ja kyseisen valtion paikallisviranomaisten keskenkin,

- jos keskinäistä avunantoa koskevat pyynnöt esitetään kovin myöhään, pyynnön vastaanottaneet viranomaiset eivät voi periä velkaa ennen sen vanhenemista.

On huomattava myös, että pyynnön vastaanottaneiden muiden jäsenvaltioiden viranomaisten perimiä määriä koskevien tilastojen perusteella ei voida mitata keskinäisen avunannon menettelyjen kokonaisvaikutusta:

- tilastoissa ei oteta huomioon määriä, jotka velalliset maksavat suoraan pyynnön esittäneille viranomaisille sen jälkeen, kun velka on annettu tiedoksi tai pyynnön vastaanottaneet viranomaiset ovat aloittaneet perintämenettelyn,

- tilastoissa ei myöskään mainita mahdollisia perittävien määrien alennuksia, jotka on myönnetty keskinäistä avunantoa koskevan pyynnön lähettämisen jälkeen myöhemmin tehtyjen verovelkojen riitauttamisten seurauksena,

- käytettävissä olevat tilastot koskevat ainoastaan sellaisia määriä, jotka pyynnön vastaanottaneet viranomaiset ovat jo saaneet perittyä, eikä niissä oteta huomioon mahdollisia velkojen sovittelujärjestelmiä tai tuloksia, joita saatetaan edelleen saavuttaa usein hitaiden ja edelleen käynnissä olevien perintämenettelyjen tuloksena.

5. YHTEISÖN ALOITTEET VELKOJEN PERINTÄÄN LIITTYVÄN KESKINÄISEN AVUNANNON PARANTAMISEKSI

5.1. Jäsenvaltioiden jatkuva tukeminen keskinäisen avun soveltamisessa

Vuosina 2001 ja 2002 annettu uusi yhteisön lainsäädäntö loi perustan velkojen perintään liittyvän keskinäisen avunannon parantamiselle. Lainsäädännön lisäksi tarvittiin konkreettisia toimia, joilla pyrittiin parantamaan verohallintojen yhteistyötä. Direktiivien tulkintaan tai soveltamiseen liittyvien mahdollisten ongelmien ratkaisemiseksi ja muiden tarpeiden ja ongelmien varalta komissio tukee jäsenvaltioita jatkuvasti seuraavin keinoin:

5.1.1. Perintäkomitean antama tuki

Direktiivin 76/308/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/44/EY, 20 artiklan mukaisesti komissiota avustaa perintäkomitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Komitea kokoontuu säännöllisesti käsittelemään komission tai jäsenvaltioiden esittämiä kysymyksiä tai ehdotuksia.

5.1.2. Fiscalis 2003–2007-ohjelma

Neuvoston ja Euroopan parlamentin vahvistamasta Fiscalis 2003–2007-ohjelmasta, jonka tavoitteena on tehostaa verohallintojen ja veroviranomaisten päivittäistä yhteistyötä, on rahoitettu useita seminaareja verosaatavien perintään liittyvän keskinäisen avunannon tiimoilta. Seminaareja on pidetty Alicantessa (Espanjassa) vuonna 2003, Bruggessa (Belgiassa) vuonna 2004 ja Bratislavassa (Slovakiassa) vuonna 2005. Seminaarit ovat antaneet eri maiden viranomaisille tilaisuuden keskustella kyseiseen keskinäiseen avunantoon liittyvistä näkökohdista ja erityisongelmista.

5.2. Uudet aloitteet keskinäisen avunannon parantamiseksi

Komissio pyysi toukokuussa 2005 lähettämässään asiakirjassa jäsenvaltioita tarkastelemaan keinoja, joilla voitaisiin parantaa velkojen perimiseen liittyvää keskinäistä avunantoa ja ilmaisemaan näkemyksensä asiasta. Jäsenvaltioiden näkemyksiä käsiteltiin viimeisimmässä Fiscalis-seminaarissa, ja keskustelua jatketaan perintäkomitean seuraavassa kokouksessa.

Komissio aikoo tämän perusteella esittää vuonna 2007 konkreettisia ehdotuksia keskinäisen avunannon menettelyjen käytännön soveltamisen helpottamiseksi ja sovellettavan lainsäädännön parantamiseksi ja yksinkertaistamiseksi mahdollisuuksien mukaan.

6. PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

6.1. Päätelmät

Kansallisten viranomaisten keskinäinen avunanto verosaatavien perinnässä on olennaisen tärkeää veropetosten torjunnassa.

Vuosina 2003 ja 2004 annettua verosaatavien perintään liittyvää keskinäistä avunantoa koskevista tilastoista ilmenee, että kyseinen kansainvälinen hallinnollinen yhteistyö on lisääntynyt huomattavasti.

Perintään liityvissä avunantopyynnöissä kyseessä olevien määrien ja kyseisen avunannon tuloksena tosiasiallisesti kannettujen määrien välillä on kuitenkin edelleen huomattava epäsuhta.

Komissio aikoo esittää konkreettisia ehdotuksia siitä, miten perintään liittyvää keskinäistä avunantoa voitaisiin parantaa vuonna 2007. Ehdotusten taustalla on tarve helpottaa keskinäisen avunannon menettelyjen käytännön soveltamista sekä parantaa ja yksinkertaistaa sovellettavaa lainsäädäntöä mahdollisuuksien mukaan.

6.2. Suositukset

- Jäsenvaltioiden on jatkettava verosaatavien perinnässä sovellettavien keskinäisen avunannon järjestelyjen tehokasta soveltamista.

- Niiden on huolehdittava, että käytettävissä on riittävästi henkilöstöä, jotta keskinäistä avunantoa koskevat pyynnöt voidaan käsitellä nopeasti, sillä mahdollisuus periä velka heikkenee sitä mukaa, mitä enemmän on kulunut aikaa asianomaisten saatavien syntymisestä.

- Jäsenvaltioiden on myös pyrittävä parantamaan pyynnön esittäneiden ja pyynnön vastaanottaneiden viranomaisten keskinäistä tiedonkulkua. Avunantopyynnön esittäneille viranomaisille on tiedotettava jatkuvasti pyynnön vastaanottaneiden viranomaisten pyynnön suhteen toteuttamista toimista. Pyynnön esittäneiden viranomaisten on puolestaan varmistettava, että vastaanottaville viranomaisille toimitetaan tarvittavat ja aina ajan tasalla olevat tiedot asianomaisista saatavista ja velallisista.

- Jäsenvaltioiden on varmistettava, että direktiivin 76/308/ETY 25 artiklan ja direktiivin 2002/94/EY 29 artiklan perusteella toimitettavat tilastotiedot ovat luotettavia ja että ne toimitetaan kyseisessä yhteisön lainsäädännössä säädetyssä määräajassa.

[1] EYVL L 73, 19.3.1976, s. 18.

[2] EYVL L 337, 13.12.2002, s. 41.

[3] EYVL L 178, 28.06.2001, s. 17.

[4] Direktiivi 76/308/ETY, art. 20.

[5] EYVL L 269, 21.10.2000, s. 44.