PÄÄTELMÄT

Pitkän aikavälin kehityssuunnat ovat vaikuttaneet ratkaisevasti Itämeren meriympäristön ja kalakantojen kehitykseen jo kauan ennen monivuotisen hoitosuunnitelman voimaantuloa vuonna 2016. Juuret ja syyt siihen, miten Itämeren kalastus on kehittynyt, juontuvat vuosien takaa. Kalastus on kehittynyt varsin myönteisesti monen vuoden ajan. Nykyään tietyt kannat, ennen kaikkea Itämeren itäosan turska, ovat kuitenkin romahduksen partaalla kauan ennen vuotta 2016 alkaneiden vaikutusten vuoksi. Vaikka monivuotisen hoitosuunnitelman täytäntöönpano on vähentänyt pyyntipaineita vuodesta 2016, muista kuolleisuustekijöistä on tullut merkittävämpiä tietyissä kannoissa. Tutkijat katsovat esimerkiksi, että Itämeren itäosan turskaa kuolee kolme kertaa enemmän ympäristöpaineiden kuin kalastuksen vuoksi.

Kuulluilla sidosryhmillä ja jäsenvaltioilla on erilaisia mielipiteitä monivuotisesta hoitosuunnitelmasta. Jäsenvaltioiden mielestä on liian aikaista arvioida monivuotisen hoitosuunnitelman vaikutuksia, mutta ne katsovat, että siitä voi tulla entistä tärkeämpi väline kalastuksenhoidossa, koska se sisältää kaiken, mitä suunnitelman tavoitteiden saavuttaminen edellyttää. Itämeren neuvoa-antava toimikunta (BSAC) ja sen jäsenet suhtautuvat siihen kuitenkin pääosin kielteisesti. Kalastusala suosisi ylempien FMSY-vaihteluvälien käyttöä taloudellisista syistä. Aiemmat kokemukset ovat kuitenkin osoittaneet, että huonokuntoisten kantojen liian tehokas kalastus on lyhytnäköistä ja johtaa liikakalastukseen ja kalastuksen romahtamiseen. Kansalaisjärjestöt taas katsovat, että ylemmät vaihteluvälit eivät ole kestävän enimmäistuoton (MSY) mukaisia. Komissio on tästä eri mieltä, koska koko vaihteluväli on kestävän enimmäistuoton mukaista, joka on pitkän aikavälin taloudellinen käsite, josta lainsäätäjät sopivat vuonna 2014.

Komissio katsoo, että Itämeren monivuotinen hoitosuunnitelma on osoittautunut hyödylliseksi välineeksi yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanossa, erityisesti kalastusmahdollisuuksien vahvistamisessa. Se tarjoaa avoimet säännöt alueellisesti mukautetulle kalastuksenhoidolle. Suunnitelmassa asetetaan kalakannoille, joiden arvioinnin tukena on paljon tietoa (tai MSY), ylärajat vuosittaiselle suurimmalle sallitulle saaliille (TAC) mutta tarjotaan hieman joustoa terveiden kantojen osalta. Suunnitelmassa luodaan turvaverkko paineenalaisille kannoille, joissa on niin vähän kalaa, että ne jäävät vaarallisten vähimmäistasojen alapuolelle. Turvaverkolla varmistetaan, että paineenalaisten kantojen kiintiöt alennetaan minimiin ja lisäksi toteutetaan hoitotoimia niiden kasvattamiseksi.

Komissio katsoo, että kestävät ja toisinaan vaikeat päätökset, joita neuvosto teki Itämeren kannoista, olivat mahdollisia, koska monivuotisella hoitosuunnitelmalla oli luotu kehys, jossa yhdistyivät turvaverkko ja joustavuus. Ilman monivuotista hoitosuunnitelmaa olisi ollut erittäin vaikeaa sopia hoitokeinoista rajan alle jääneiden kantojen elvyttämiseksi, ja kiintiöt olisi todennäköisesti asetettu korkeammalle tasolle. Toisaalta monivuotinen hoitosuunnitelma mahdollistaa myös joustavuuden terveiden kantojen osalta, kun siinä sallitaan ylemmän FMSY-vaihteluvälin käyttö kiintiöiden monien vakavien rajoitusten vaikutusten vähentämiseksi. Monivuotisella hoitosuunnitelmalla on varmistettu, että kaikki kalastus on nyt kestävän enimmäistuoton mukaista tai että toteutetaan toimenpiteitä niiden palauttamiseksi kestävän enimmäistuoton mukaisiksi. Näin luodaan perusta kalastusalan ja siihen liittyvien alojen pitkän aikavälin kannattavuudelle.

Komissio katsoo tämän perusteella, että monivuotisella hoitosuunnitelmalla tarjotaan vakaa pitkän aikavälin väline yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanolle Itämerellä, vähennetään kiintiöiden asettamiseen liittyvää epävarmuutta, varmistetaan paineenalaisia kantoja koskevat hoitotoimenpiteet, tehdään kiintiöiden asettamisesta entistä avoimempaa sidosryhmille ja jäsenvaltioille ja annetaan kalastusalalle mahdollisuus suunnitella kalastuksensa entistä paremmin.



1.Johdanto

Euroopan parlamentin ja neuvoston välisen monivuotisia suunnitelmia käsitelleen työryhmän vuonna 2014 tekemä sopimus loi pohjan ensimmäisen Itämeren monivuotisen hoitosuunnitelman hyväksymiselle vuonna 2016. Monivuotisen hoitosuunnitelman mukaan komissio raportoi lainsäätäjille suunnitelman tuloksista ja vaikutuksista kalakantoihin ja kyseisiä kantoja hyödyntäviin kalastuksiin, ja raportoinnissa kiinnitetään erityistä huomiota suunnitelman tavoitteiden toteutumiseen. Tämä on ensimmäinen tällainen kertomus.

Monivuotisen hoitosuunnitelman tavoitteina on edistää yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamista; varmistaa, että kalastusala palauttaa kalakannat sellaisia tasoja suuremmiksi, joilla voidaan saavuttaa kestävä enimmäistuotto, ja pitää ne tällaisilla tasoilla; edistää saaliiden poisheittämisen lopettamista välttämällä ja vähentämällä tahattomia saaliita sekä purkamisvelvoitteen täytäntöönpanoa asianomaisten lajien osalta sekä ottaa käyttöön ekosysteemilähtöinen toimintatapa sen varmistamiseksi, että kalastustoiminnan kielteiset vaikutukset meriekosysteemiin minimoidaan. Työryhmä ja sitten lainsäätäjät päättivät, että kalastuskuolevuustavoite olisi asetettava vaihteluvälinä (jossa on ylä- ja alaraja) niin, että kestävä enimmäistuotto voidaan saavuttaa. On huomattava, että koko vaihteluväli noudattaa kestävää enimmäistuottoa, joka on pitkän aikavälin taloudellinen käsite. Monivuotisessa hoitosuunnitelmassa annetaan avoimet säännöt kalakantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta ja kestävän enimmäistuoton saavuttamisen arvioinnista. Se sisältää myös erityisiä valvontaa koskevia sääntöjä ja siinä komissio valtuutetaan antamaan delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tiettyjä sivusaaliskantoja, purkamisvelvoitteen poikkeuksia ja teknisiä toimenpiteitä.

Monivuotisen hoitosuunnitelman kohdelajit ovat turska, silakka ja kilohaili, ja se kattaa sivusaaliina myös punakampelan, piikkikampelan ja silokampelan. Kohdelajien osuus kokonaissaaliista Itämerellä on 95 prosenttia. Neuvoston asetuksissa Itämeren vuosittaisista kalastusmahdollisuuksista annetaan vuosittaiset TACit ja kansalliset kiintiöt kohdekannoille sekä punakampelalle ja lohelle.

Monivuotista hoitosuunnitelmaa sovellettiin ensimmäistä kertaa kalastuskaudella, joka alkoi 1. tammikuuta 2017. Itämeren monivuotinen hoitosuunnitelma oli ensimmäinen lajissaan ja on toiminut mallina myöhemmille monivuotisille hoitosuunnitelmille, jotka koskevat Pohjanmerta, läntisiä vesialueita ja läntistä Välimerta. Itämeren monivuotisen hoitosuunnitelman täytäntöönpanosta saatuja kokemuksia on hyödynnetty tämän monivuotisen hoitosuunnitelman parantamisessa ja myöhempien monivuotisten hoitosuunnitelmien laatimisessa.

Tämä kertomus perustuu viimeisimpään asianomaisia Itämeren kantoja koskevaan ICESin lausuntoon, joka on ICESiltä pyydetty erillinen erityislausunto, komission tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitean (STECF) analyysiin purkamisvelvoitetta koskevista kansallisista kertomuksista 2018 sekä komission tietoihin. Lisäksi on kuultu Itämeren kalastusfoorumia (Baltfish), BSAC:tä ja sen jäseniä. Kertomuksessa tarkastellaan näin ollen kehitystä monivuotisen hoitosuunnitelman täytäntöönpanon olennaisilla aloilla, ja siinä pyritään tekemään päätelmät kolmen kokonaisen täytäntöönpanovuoden (2017–2019) ja monivuotisen hoitosuunnitelman mukaisesti vahvistettujen kalastusmahdollisuuksien neljän peräkkäisen vuoden (2017–2020) jälkeen.

2.Kehitys tärkeimmillä aloilla

Kertomuksessa keskitytään kehitykseen vuodesta 2016 viidellä pääalalla: kalastustasot, saaliiden poisheittäminen, ekosysteemilähtöinen toimintatapa, alueellinen yhteistyö ja sosioekonomiset näkökohdat.

2.1.Vuodesta 2017 lähtien vahvistetut kalastusmahdollisuudet

Vuoteen 2019 saakka kestävää enimmäistuottoa koskeva arviointi oli käytettävissä seitsemälle kahdeksasta kannasta – Itämeren itäosan turskasta sitä ei ollut käytettävissä. Vuonna 2020 arviointia ei ollut enää käytettävissä Pohjanlahden silakasta.

Sen jälkeen kun monivuotinen hoitosuunnitelma tuli voimaan heinäkuussa 2016, TACit on vahvistettu neljä kertaa. Niissä on asetettu yhteensä 32 monivuotiseen hoitosuunnitelman piiriin kuuluvaa TACia, joista 24 on ollut selviä tapauksia ja kahdeksan on edellyttänyt joitakin lisätietoja.

Näissä 24 selvässä tapauksessa komissio ehdotti FMSY-arvon tai FMSY:n alemman vaihteluvälin mukaisia TACeja 23 tapauksessa. Yhdessä tapauksessa (Itämeren keskiosan silakka) komissio ehdotti monivuotisen hoitosuunnitelman mukaisesti FMSY:n ylimmän arvon mukaista TACia, minkä neuvosto hyväksyi. Edellä mainituissa 24 tapauksessa neuvosto noudatti komission ehdotusta 16 tapauksessa ja kahdessa tapauksessa päätti asettaa TACit komission ehdotuksen alapuolelle (kilohaili vuonna 2017 ja Itämeren keskiosan silakka 2018). Viidessä tapauksessa se korotti TACia monivuotisessa hoitosuunnitelmassa sovellettavien FMSY-vaihteluvälien rajoissa (Riianlahden silakka vuonna 2017, Itämeren länsiosan silakka ja Pohjanlahden silakka vuonna 2018, Itämeren länsiosan turska vuonna 2019 ja kilohaili vuonna 2020). Yhdessä tapauksessa, joka koski sivusaalislajia, se korotti TACin varovaisuusperiaatteen mukaisen lausunnon yläpuolelle (punakampela vuonna 2018), vaikka TAC asetettiin kaikkina muina vuosina kestävän enimmäistuoton ja varovaisuusperiaatteen mukaisen lausunnon mukaisesti.

Kahdeksan erityistapausta ovat Itämeren länsiosan turska vuosina 2017 ja 2018, Itämeren länsiosan silakka vuosina 2019 ja 2020 sekä Itämeren itäosan turska koko kauden ajan. Ne esitellään jäljempänä.