KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE vuoden 2014 kalastusmahdollisuuksia koskevasta kuulemisesta /* COM/2013/0319 final */





KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE vuoden 2014 kalastusmahdollisuuksia koskevasta kuulemisesta 1. Johdanto Tässä asiakirjassa esitetään Euroopan komission alustavat aikomukset, jotka koskevat suurimpien sallittujen saaliiden (TACit) ja pyyntiponnistustasojen vahvistamista Euroopan vesialueita ja eurooppalaisia kalastajia varten vuodeksi 2014. Jäsenvaltioita ja alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia kehotetaan esittämään komissiolle tarkastelua varten näkemyksensä ennen kuin komission ehdotuksista tehdään lopullinen päätös. Kalakantojen tila Euroopalle kuuluvilla Atlantin vesialueilla ja lähivesillä paranee edelleen. Yhä useampaa kantaa hyödynnetään sen kestävän enimmäistuoton rajoissa. Tietoa on enemmän myös kalakantojen tilasta Välimerellä ja Mustallamerellä. Liikakalastuksen asteittaisen lopettamisen olisi jatkuttava. Pääasiallisena keinona tässä ovat kalastusmahdollisuuksien mukautukset sekä pyydysten sallittuun rakenteeseen valikoivuuden parantamiseksi tehtävät mukautukset. Sen jälkeen, kun yhteisen kalastuspolitiikan uudistus on hyväksytty komission ehdotuksen perusteella[1], velvoitteen purkaa aluksesta kaikki saaliit odotetaan tulevan voimaan vuodesta 2014 alkaen vähitellen kalastuksittain. Tämän pitäisi myös parantaa kalakantojen suojelua. Liikakalastuksen lopettaminen vähentää huomattavasti kaupallisesti merkittävien kalakantojen romahtamisvaaraa, parantaa kalastuslaivastojen kannattavuutta, vähentää hiilidioksidipäästöjä ja polttoaineen kulutusta sekä takaa kalastustuotteiden vakaamman ja luotettavamman saatavuuden kuluttajille. Se vähentää myös meriympäristöön ja vaarantuneisiin lajeihin, kuten delfiineihin ja koralleihin, kohdistuvia vaikutuksia. Näillä toimilla edistetään meristrategiadirektiivin[2] mukaista ympäristön hyvän tilan saavuttamista vuoteen 2020 mennessä. Liikakalastuksen lopettaminen auttaa myös osaltaan saamaan saaliiden poisheittämisen loppumaan, sillä sen ansiosta suuremmalla osalla kaloja on mahdollisuus kasvaa kaupallisesti arvokkaaseen kokoon, ja kalastajien on paljon helpompaa pyytää tarpeeksi suuria kaloja ilman pienempiä kaloja. Kalastuksen kestävällä enimmäistuotolla on useita etuja, ja siksi se on pyrittävä kaikin tavoin saavuttamaan niin pian kuin mahdollista. Komissio aikoo noudattaa kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) ja tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) tieteellisiä lausuntoja kestävän enimmäistuoton saavuttamiseksi kannan ehtymisen alhaisella riskillä. Näin ollen kalastusmahdollisuuksia koskevilla ehdotuksilla on sama perusta kuin kalastusvuosina 2011–2013. Silloin kun yksittäisten kalakantojen biologiset tiedot ovat puutteellisia eikä kestävän enimmäistuotosta ole mahdollista tehdä määrällistä arviota, komissio turvautuu edellä mainittujen tieteellisten elinten arvioihin ja laadullisiin lausuntoihin ja perustaa ennalta varautumisen periaatetta avoimesti ja järjestelmällisesti noudattaen ehdotuksensa käytettävissä oleviin tietoihin. Eräiden kantojen osalta TACeihin ei ehdoteta muutoksia, ellei ole uutta näyttöä siitä, että muuttaminen on tarpeen. 2. Kantojen tila Viimeaikaiset tiedot kalakantojen tilasta Euroopan vesillä Atlantilla (liite 1 a) osoittavat huomattavan sellaisten kalakantojen osuuden kasvun, joiden turvallisia biologisia rajoja koskevia tieteellisiä lausuntoja ovat saatavilla (taulukko 1). Osuus on kasvanut vuoden 2012 35 prosentista 50 prosenttiin vuonna 2013. Niiden kantojen lukumäärä, joita koskeva täysimääräinen arviointi on saatavilla, on kasvanut asteittain vuoden 2007 29 prosentista 46 prosenttiin vuonna 2013, mikä osoittaa lausunnon taustalla olevan tieteellisen tiedon paranemisen (taulukko 5). Kansainvälisen merentutkimusneuvoston otettua käyttöön uusia menetelmiä tapauksissa, joissa kalakantaa koskevat tiedot ovat puutteellisia, niiden kantojen lukumäärä, joista saatavilla oli määrällisiä tietoja sisältäviä lausuntoja, on noussut 47 kannasta 77 kantaan. Kantojen tila on jatkuvasti paranemassa (taulukko 2). Liikakalastettujen kantojen lukumäärä (joissa senhetkinen kalastuskuolevuus on suurempi kuin taso, jolla voidaan varmistaa kestävän enimmäistuoton saaminen) on laskenut viime vuoden 47 prosentista 39 prosenttiin tänä vuonna. Yhä useampien kantojen kohdalla on suositeltu rajoittamaan saaliismääriä mahdollisimman alhaiselle tasolle (taulukko 3). Tällaisia ovat Irlanninmeren turska ja meriantura, Kelttienmeren silli, katkaravut (Pandalus) Pohjanmeren pohjoisosilla ja Skotlannin länsipuolisten merialueiden valkoturska. Harmaaturska poistettiin tästä luokasta vuonna 2013. Vuodesta 2011 lähtien yksittäiset jäsenvaltiot ovat vahvistaneet kuuden kannan TACit [3]. Näin on tehty – jollei hyvää hallintoa koskevista suojatoimista muuta johdu – tapauksissa, joissa vain yhdellä jäsenvaltiolla on intressi kyseiseen kalastukseen. On huolestuttavaa, että jäsenvaltiot eivät ole kyenneet täysin noudattamaan raportointivaatimuksia. Useimmissa tapauksissa tämä johtuu siitä, että sellaista teknistä perustaa ei ole ollut, jonka avulla kattavan arvioinnin laatiminen kulloistenkin kalakantojen tilasta olisi mahdollista ja joka mahdollistaisi tarkkojen kestävää enimmäistuottoa koskevien tavoitteiden vahvistamisen kyseisille kalavaroille. On vaikea arvioida, missä määrin vahvistetut TACit ovat yhteisen kalastuspolitiikan mukaisia kestävän kehityksen osalta. Komissio aikoo tarkastella tätä kysymystä lähemmin vuoden 2013 aikana. Joulukuussa 2012 pidetyssä neuvoston kokouksessa Tanska, Saksa, Alankomaat, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat yhtä mieltä siitä, että turskakantojen kalastuskuolevuuden vähentäminen on jatkossakin oltava ensisijaisen tärkeää, ja sopivat, että jäsenvaltiot kehittävät toimenpiteitä poisheitettyjen saaliiden määrän vähentämiseksi ja turskasaaliiden välttämiseksi sekä toteuttavat vuonna 2013 suunnitelmat turskasaaliiden välttämiseksi. Nykyiset tiedot kalakantojen tilasta kuvataan jäljempänä yksittäisillä merialueilla[4]. Koillis-Atlantin pelagiset kannat: Useimpia sillikantoja (Pohjanmeri, Skotlannin länsipuoliset merialueet, läntinen Itämeri, Selkämeri, Irlanninmeri ja Kelttienmeri) ja Itämeren kilohailia kalastetaan nyt kestävän enimmäistuoton tasolla tai puitteissa. Kestävää enimmäistuottoa vastaavat TACit on asetettu vuodelle 2013 kaikissa tapauksissa Selkämeren silakkaa lukuun ottamatta. Eräiden pelagisten kantojen tilanne on heikentynyt: läntinen piikkimakrilli, Irlannin luoteisosien silli sekä silakka Riianlahdella ja Itämeren pääaltaalla ovat kaikki liikakalastettuja. Makrillin tilanne on erityisen huolestuttava. Unioni pyrkii edelleen tekemään Islannin ja Färsaarten kanssa sopimuksen, jolla ne osallistuisivat makrillin kestävään hoitoon yhdessä Norjan ja EU:n kanssa. Tämä ei ole tuottanut tuloksia. EU:n, Norjan, Färsaarten ja Islannin vuonna 2013 vahvistamien suurimpien sallittujen saaliiden kokonaismäärä ylitti edelleen tieteellisen lausunnon 36 prosentilla (Venäjän saaliita lukuun ottamatta). Kalastuksen taso ylittää edelleen kestävät rajat, ja kanta pienenee tulevan vuoden aikana. Kansainvälinen merentutkimusneuvosto arvioi parhaillaan tarkemmin makrillikannan tilaa. Pohjanmeri, Skagerrak ja Kattegat: Seitiä, punakampelaa, koljaa ja silliä/silakkaa kalastetaan kestävän enimmäistuoton tasolla, samoin kuin keisarihummeria Skagerrakissa ja Fladen ground -merialueella. Kaikki muut kannat, meriantura mukaan luettuna, ovat joko liikakalastettuja tai tietoa ei ole tarpeeksi saatavilla niiden tilanteen arvioimiseksi. Pohjanmeren turskan tilanne antaa aihetta vakavaan huoleen. Kannan viimeaikaisesta kasvusta ja kalastuskuolevuuden vähenemisestä huolimatta kanta on lähellä biomassan kynnysarvoa, ja se on alle puolet varovaisuusperiaatteen mukaisesta tasosta. Poisheitetyn saaliin määrä on pienentynyt, mutta se on edelleen noin 25 prosenttia aluksista puretuista saaliista. Kalastuskuolevuuden tasot ovat reilusti yli kestävän enimmäistuoton tason ja yhä kasvavassa määrin korkeampia kuin pitkän aikavälin suunnitelmassa määritellyt arvot. Tähän mennessä toteutetut toimet eivät ole olleet riittäviä. On tehtävä enemmän. Kattegatissa turskakanta on erittäin alhaisella tasolla, joten kannan suojelemiseksi tarvitaan lisätoimia, kuten kalastuskieltoalueita. Punakampelan ja valkoturskan poisheitettyjen saaliiden määrät ovat edelleen erittäin korkeat, noin 40 prosenttia punakampelasaaliista ja 56 prosenttia valkoturskasaaliista. Skagerrakissa tosin otettiin Norjan kanssa poisheittämiskiellon käyttöönottamisesta tehdyn sopimuksen seurauksena vuonna 2013 käyttöön uusia pyydyksiä, joiden valikoivuus on parempi. Työ valikoivuuden parantamiseksi Pohjanmerellä on niin ikään käynnissä. Itämeri: Kilohailia, itäistä turskakantaa, länsiosan silakkaa ja Selkämeren silakkaa kalastetaan tasolla, joka on kestävän enimmäistuoton mukainen. Itämeren TACeista käytiin vuonna 2012 keskustelua kansallisten viranomaisten ja ‑järjestöjen alueellisessa foorumissa (”BaltFish”). BaltFish-foorumissa sovittiin erittäin vastuullisesti, että vuoden 2013 suurimmat sallitut saaliit vahvistetaan tieteellisen lausunnon mukaisiksi, ja komissio pääsi sopuun neuvoston kanssa foorumissa sovituista TACeista. Tämä on erinomainen esimerkki alueellisen lähestymistavan täytäntöönpanosta. Jäsenvaltioiden olisi seurattava sitä myös muilla aloilla. Jäsenvaltiot ovat niin ikään päässeet sopimukseen saaliiden poisheittämiskiellon täytäntöönpanosta. Tutkijat laativat parhaillaan yhteistyössä Itämeren alueellisen neuvoa-antavan toimikunnan kanssa uusia valikoivuutta parantavia toimenpiteitä turskankalastuksessa. Tämän on tarkoitus varmistaa sujuva siirtyminen poisheittämiskiellon täytäntöönpanoon. Skotlannin länsipuoliset merialueet, Irlanninmeri ja Kelttienmeri: Valkolihaisten kalojen (turska, kolja ja valkoturska) tilanne Irlanninmerellä ja Skotlannin länsipuolisilla merialueilla on huolestuttava. Turskan ja valkoturskan saaliita Skotlannin länsipuolella ja Irlanninmerellä suositeltiin vähentämään alhaisimmalle tasolle. Arviot Skotlannin länsipuolisten merialueiden koljakannan kohentumisesta ovat osoittautuneet liian positiivisiksi. Kelttienmerellä rekrytoinnissa todettiin olevan ongelmia, ja arvioinneissa korostetaan yhä uudelleen valikoivuutta parantavia toimenpiteitä. Kestävää enimmäistuottoa koskevan lausunnon mukaan Kelttienmeren koljanpyyntiä olisi vähennettävä 55 prosenttia. Valkolihaisten kalojen poisheittämisen aste on edelleen erittäin korkea ja uhkaa näiden kantojen kestävyyttä. Neuvostossa joulukuussa 2012 pidetyssä kokouksessa Yhdistynyt kuningaskunta ja komissio sitoutuivat yhdessä muiden Skotlannin länsipuolisilla merialueilla kalastusta harjoittavien jäsenvaltioiden kanssa vähentämään tahattomia saaliita ja lopettamaan poisheittämisen. Kelttienmeren osalta komissio, Ranska, Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta sopivat valikoivia pyydyksiä koskevien toimenpiteiden tarkistamisesta vuonna 2013 tarvittavien parannusten kartoittamiseksi. Tätä edelsi sidosryhmien kanssa käydyt keskustelut. Tästä saatujen johtopäätösten perusteella jäsenvaltiot sopivat uusista valikoivuutta parantavista toimista poisheitettävien saaliiden vähentämiseksi valkolihaisten kalojen sekakalastuksen osalta vuoden 2013 loppuun mennessä. Niistä 18 kannasta, joista voitiin tehdä kestävää enimmäistuottoa koskeva arvio, 10:tä pyydettiin kestävän enimmäistuoton tasolla vuonna 2011. Näistä kannoista 12 kohdalla suositus oli usein, että pyyntiä on vähennettävä huomattavasti. Kahdeksan kannan kohdalla suositettiin lisäystä. Keisarihummerin kohdalla parantuneen tutkimuksen ansiosta kestävää enimmäistuottoa koskeva arvio on voitu tehdä kaikista yhtä toiminnallista yksikköä lukuun ottamatta. Parempien tietojen ansiosta kalastuskieltoaika Porcupinematalikolla on lyhyempi. Kelttienmerellä, Irlanninmerellä ja Skotlannin länsipuolisilla merialueilla on toteutettu toimenpiteitä saaliiden poisheittämisen ongelman ratkaisemiseksi ja turskan kuolevuuden vähentämiseksi. Useat näistä toimista toteutettiin vasta lokakuussa, joten vaikutukset nähdään myöhemmin. Kyseiset toimenpiteet perustuivat toimialan toimittamiin näkemyksiin. Luoteisten vesialueiden neuvoa-antava toimikunta on jatkanut työskentelyä tietojen puutteellisuutta koskevan aloitteen parissa ja pitänyt kansainvälisen merentutkimusneuvoston kanssa yhteisen työryhmän kolmannen vuosittaisen kokouksen tavoitteena paikata puutteita eräitä Kelttienmeren kantoja koskevassa tieteellisessä tiedossa. Tämä työ on ollut hyödyllistä, ja on ehdotettu, että Irlanninmerta koskevat tähänastiset tiedot kootaan yhteen vuonna 2013. Biskajanlahden ja Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisen alueen kannoista on saatavilla vain muutamia arvioita. Kummeliturskakanta on runsas hyvän rekrytoinnin ansiosta, mutta kantaa liikakalastetaan yhä edelleen ja sen pitkän aikavälin kestävyys on vaarassa. Komissio tarkasti Atlantin rannikolla sijaitsevien jäsenvaltioiden saaliiden ja pyyntiponnistuksen rekisteröintijärjestelmät vuonna 2012, ja seurantatoimista on päätetty. Kyseisten jäsenvaltioiden valvontajärjestelmiä tehostetaan korjaavien toimenpiteiden avulla vuosien 2012 ja 2013 aikana. Cantabrian merellä on edelleen voimassa suositus keisarihummerin pyynnin lopettamiseksi. Kummeliturskan poisheitettyjen saaliiden arvioidaan olevan noin 6 prosenttia kokonaissaaliista. Välimerellä arviointien määrä on kasvanut ja niiden laatu parantunut ajan mittaan huomattavasti, joskin ne ovat edelleen maantieteellisesti epätasapainoisia, eikä niitä laadita säännöllisesti. Vuosina 2010–2012 tehtyjen tutkimusten mukaan 85:tä yhteensä 113:sta (75 prosenttia) EU:n kannalta merkittävästä kannasta liikakalastetaan. Seitsemän kymmenestä kalakannasta, joita hyödynnetään kestävästi, on pieniä pelagisia lajeja. Koska arvioinnit ovat alkaneet vasta äskettäin eikä kaikkia kalakantoja arvioida vuosittain, kyseisiä tietoja ei voida käyttää sen arvioimiseksi, miten kantojen tila on kehittynyt ajan mittaan. Mustallamerellä tilanne on huonontunut. Kilohailikannan kunto ei ole enää hyvä, ja sitä liikakalastetaan nykyään. Piikkikampelan kuolleisuus näyttää olevan ennätyksellisen korkea. Sitä on hyödynnetty kestämättömällä tavalla. Vaikka nämä arvioinnit eivät ole täysin luotettavia kalastuksesta riippumattomien tietojen vähäisyyden vuoksi, tutkijat suosittelevat, että kyseiselle kannalle laaditaan kansainvälinen hoitosuunnitelma. Joka tapauksessa vuoden 2014 TACien olisi perustuttava tieteellisiin lausuntoihin, ja ne olisi laadittava yhdessä muiden osapuolten kanssa Välimeren yleisen kalastuskomission piirissä. 3. Taloudellinen analyysi EU:n yhteenlaskettu kalastuslaivaston kannattavuus näytti joitakin elpymisen merkkejä vuonna 2011. Tuottavuuden kasvun perustana oli ennen kaikkea markkinahintojen kasvu. Talouden suorituskyky on kuitenkin heikko monissa laivastonosissa, erityisesti pohjakalojen pyynnin alalla. Tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean tietojen mukaan noin 45 prosenttia kaikista EU:n laivastonosista teki tappiota vuonna 2011. Analyysi osoittaa kaksi syytä heikkoon taloudelliseen kannattavuuteen. Siitä huolimatta, että monet kalakannat ovat elpyneet, eräiden tärkeiden kantojen jatkuva heikko tila johtaa pyyntimäärien pienentymiseen ja ennakoitua suurempiin kalastukseen liittyviin kustannuksiin, erityisesti polttoaineen kulutuksen kasvuun. Polttoaineen hinnat jatkoivat nousuaan vuonna 2011, mikä laski laivaston kannattavuutta, etenkin osissa, jossa käytetään paljon polttoainetta kuluttavia pyydyksiä, kuten puomitrooleja, pohjatrooleja ja pelagisia trooleja. Näitä paineita voitiin tasoittaa jonkin verran vaihtamalla polttoainetehokkaampiin moottoreihin ja tekemällä muutoksia kalastuskäyttäytymiseen ja pyydyksiin. EU:n laivaston kokonaispolttoaineenkulutus laski 5 prosenttia vuoteen 2010 verrattuna. Niissä laivastonosissa, joissa kyseisiä muutoksia tehtiin, saatiin aikaan merkittäviä polttoainesäästöjä. Kasvaneiden kustannusten vuoksi eniten taloudellista tehokkuutta ja vakautta parantaa kuitenkin liikakalastuksen asteittainen lopettaminen. Tuoreimmat luvut vuodelta 2011 osoittavat, että noin 130 000 kalastajaa työskenteli EU:n alueella, mikä on noin 5 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2010. Kreikka ja Kypros eivät sisälly tähän analyysiin, sillä ne eivät ole toimittaneet tietoja. Alan työllisyydessä vallitsee edelleen laskusuuntaus. Jäsenvaltioilta 8. toukokuuta 2013 saatujen tietojen mukaan näitä toteamuksia tukevia tietoja ja indikaattoreita ovat muun muassa seuraavat: Kalastuksesta saatavat tulot kasvoivat vuoden 2010 noin 6,5 miljardista eurosta 7,1 miljardiin euroon vuonna 2011 ja nettovoitto vuoden 2010 324 miljoonasta 457 miljoonaan vuonna 2011. Purkamisista saadut tulot kasvoivat 10 prosenttia vuonna 2011. Aluksista purettujen saaliiden arvo kasvoi 7,5 prosenttia, mutta niiden määrä pieneni 7,6 prosenttia. Kannattavuutta ei parantanut näin ollen puretun saaliin määrä, vaan hintojen kasvu. Vaikka aluksista purettujen saaliiden määrä yleisesti ottaen väheni, eräiden kalakantojen, pääasiassa pelagisten lajien, määrä kasvoi. Vaikka EU:n laivaston suorituskyky kokonaisuudessaan parani vuonna 2011 noin 40 prosentin nettovoittojen lisäyksellä, tappiota tekevien laivastonosien lukumäärä kasvoi. Noin 45 prosenttia EU:n laivastosta toimi tappiollisesti vuonna 2011 verrattuna 42 prosenttiin vuonna 2010. Tämä viittaa siihen, että kannattavien ja kannattamattomien laivastojen välinen ero on kasvamassa. Energian kustannukset kasvoivat vuonna 2011 noin 21 prosenttia vuoteen 2010 verrattuna. 4. Toimintalinjaukset 4.1. Sellaisista kannoista, joista saatavat tiedot ovat epätäydellisiä, annettavien tieteellisten lausuntojen kehittyminen Komission aiemmissa asiaa koskevissa tiedonannoissa esitettiin huoli siitä, että useista kannoista ei ole saatavilla tieteellisiä lausuntoja. Tämän vuoksi kansainvälinen merentutkimusneuvosto otti vuonna 2012 käyttöön lausuntojen antamisessa uuden menetelmän, joka perustuu kaikkien saatavilla olevien tietojen hyödyntämiseen. Jos tiedoissa on puutteita (ja määrällistä arviointia ei kyetä tekemään), käytetään uusia menettelyjä saatavilla olevia tietoja hyödyntäen kannan tilaa koskevien johtopäätösten tekemiseksi. Erilaisia tietoja, kuten aiemmat pyyntitiedot, tutkimuksissa ilmenneet suuntaukset ja biologinen tieto kasvusta ja kypsymisestä voidaan nyt yhdistää ja käyttää kestävää enimmäistuottoa tai ennalta varautumisen perusteita koskevien suositusten laatimiseen. Menetelmä ei ole yhtä tarkka kuin analyyttisiin arviointeihin perustuva menetelmä, mutta se voi olla hyväksyttävä vaihtoehto tapauksissa, joissa kannat ovat pieniä, niiden taloudellinen merkitys on vähäinen tai niitä on hyödynnetty vasta vähän aikaa. Kansainvälinen merentutkimusneuvosto antoi vuonna 2012 lausuntoja 48 tällaisesta kannasta. Nykyään tähän luokkaan kuuluu myös eräitä arvokkaita ja tärkeitä kalakantoja, erityisesti merikrotti. Tietojenkeruuta ja analysointia on edelleen parannettava. Komissio aikoo jatkaa tällaisia parannuksia ottamalla käyttöön ”Tietojen keruuta koskevien puitteiden” tilalle uuden välineen[5]. Jos tiedot ovat toistuvasti puutteellisia, ennalta varautumisen lähestymistapaa on vahvistettava. 4.2. Velvoite purkaa aluksesta kaikki saaliit On odotettavissa, että yhteisen kalastuspolitiikan uudistus hyväksytään vuonna 2013 ja että velvoite purkaa aluksesta kaikki saaliit tulee voimaan 1. tammikuuta 2015. Tämä velvoite koskee seuraavanlaista kalastusta: pienten pelagisten kalojen (makrilli, silli/silakka, piikkimakrilli, mustakitaturska, karjukala, sardelli, hopeakuoreet, sardiini ja kilohaili) kalastus; suurten pelagisten kalojen (tonnikala, miekkakala, valkotonnikala, isosilmätonnikala, purjemarliini ja valkomarliini) kalastus; kalastus teollisiin tarkoituksiin, muun muassa villakuoreen, tuulenkalan ja harmaaturskan kalastus; ja Itämeren lohenkalastuksessa velvoitteen purkaa aluksesta kaikki saaliit odotetaan tulevan voimaan 1. tammikuuta 2014. Komissio pyytää vuoden 2013 aikana kansainvälistä merentutkimusneuvostoa, tieteellis-teknis-taloudellista kalastuskomiteaa ja Välimeren yleistä kalastuskomissiota laatimaan arvion näiden kantojen poisheitetyistä määristä, jotta kalastusmahdollisuuksia voidaan tarvittaessa mukauttaa. Mukautukset voivat johtaa myös TACien korotuksiin aikaisempien saaliiden poisheittämisen laajuudesta riippuen. Periaatteena on, että saaliiden kokonaismäärä, mukaan luettuna saalis, joka ennen olisi heitetty pois, ei saisi vaarantaa YKP:n tavoitteiden saavuttamista eikä erityisesti suurimman kestävän enimmäistuoton antavan kalastuskuolevuuden tason (FMSY) saavuttamista. Ennen arvioinnin tekemistä jäsenvaltioita pyydetään toimittamaan ajantasaiset tiedot kyseisille neuvoa-antaville elimille. Myös asianomaisia alueellisia neuvoa-antavia komiteoita kuullaan. On olennaisen tärkeää, että edellä mainitut elimet tarkastelevat poisheitettyjä määriä koskevia tietoja tieteellisesti ennen kuin TACeja tarkastellaan niiden mahdolliseksi mukauttamiseksi. Komissio ottaa näiden lajien kalastusmahdollisuuksia koskevissa tulevissa ehdotuksissaan huomioon vaikutukset asianmukaisiin kalastusmahdollisuuksien tasoihin ja tieteellisiin lausuntoihin sisältyvät poisheitettyjä saaliita koskevat arviot. Kuten edellä todettiin, mukautukset eivät saa vaikuttaa YKP:n suojelutavoitteiden saavuttamiseen eivätkä erityisesti tavoitteeseen saattaa kalakannat kestävän enimmäistuoton tasolle ja pitää ne kyseisellä tasolla. 4.3. Pyyntiponnistus Saaliiden poisheittämistä ja laittomia saaliita on TACien ohella pyritty vähentämään pyyntiponnistuksen hallinnoinnilla (eli rajoittamalla kalastusalusten merelläoloaikaa). Pyyntiponnistuksen hallinnointi on säilyttämistoimenpide, jota käytetään useissa pitkän aikavälin suunnitelmissa, jotka koskevat esimerkiksi Pohjanmeren ja Itämeren turskaa, Pohjanmeren punakampelaa ja merianturaa, Englannin kanaalin länsiosan merianturaa sekä eteläisen kummeliturskan ja keisarihummerin kantoja (liite II). Liitteestä II käy ilmi yleinen, joskin epäsäännöllinen suuntaus pyyntiponnistuksen alenemiseen vuodesta 2003 tai 2004 alkaen vuoteen 2010 saakka. Pyyntiponnistuksen vähennykset ovat suurimmat läntisellä Itämerellä, Pohjanmerellä, Kattegatissa, Irlanninmerellä ja Skotlannin länsipuolella, ja hieman pienemmät Englannin kanaalin länsiosassa, jossa pyyntiponnistus on pysynyt vakaana viimeisten kolmen vuoden aikana. Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisilla vesillä on vuoteen 2009 mennessä toteutettu vain pieniä vähennyksiä. Vuoden 2010 ja sen jälkeisen ajan tiedot puuttuvat. Jäsenvaltioita pyydetään useiden eri kalastusmahdollisuuksia koskevien asetusten mukaisesti lähettämään täydelliset tiedot pyyntiponnistuksesta, erityisesti eteläisen kummeliturskan pyyntiponnistusjärjestelmän puitteissa, jotta pyyntiponnistuksen kehityksestä saadaan parempi käsitys. Pyyntiponnistus näyttää olevan kasvussa vuodesta 2009 lähtien keskisellä Itämerellä. Myös puomitroolilla Englannin kanaalin länsiosassa toteutettu pyyntiponnistus lisääntyi vuodesta 2010 vuoteen 2011. Vuosina 2010–2011 pyyntiponnistus pysyi lähes muuttumattomana Irlanninmerellä ja Englannin kanaalin länsiosassa mutta laski huomattavasti Skotlannin länsipuolisilla merialueilla. Toisin kuin muiden alojen kehityksen kohdalla, Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisilla vesillä ei ole näyttöä siitä, että pyyntiponnistuksen vähentämistoimenpiteillä olisi tähän mennessä ollut vaikutusta. 5. Monivuotisiin suunnitelmiin perustuva hoito 2000-luvun puolivälistä lähtien toteutetuilla pitkän aikavälin suunnitelmilla on ollut ratkaiseva vaikutus kalakantojen tilan paranemiseen. On aiheellista jatkaa nykyisten suunnitelmien täytäntöönpanoa tieteellisten lausuntojen mukaisesti alan vakauden lisäämiseksi ja kalakantojen tervehdyttämiseksi. Komissio on aloittanut valmistelut nykyisten kalakantakohtaisten suunnitelmien korvaamiseksi useampaan kuin yhteen kantaan sovellettavilla hoitosuunnitelmilla. Ensimmäinen laadittava ehdotus on useampia Itämeren lajeja koskeva suunnitelma, jossa otetaan huomioon biologiset vuorovaikutukset, kuten saalistus ja kilpailu. Valmisteilla on myös Pohjanmeren sekakalastusta koskeva suunnitelma, jossa otetaan huomioon tekniset vuorovaikutukset eli tapa, jolla eri laivastot ja pyydykset pyytävät erilaisia kalansaalisyhdistelmiä. Myös Kelttienmeren kalastusta koskeva selvitys on tilattu. Tällaisia toimintamalleja on kehitettävä edelleen meristrategiadirektiivissä asetettujen vaatimusten täyttämiseksi: yksittäisten kantojen hallinnoinnin sijasta koko ekosysteemin hallinnoiminen tavoitteena ympäristön hyvä tila. Komissio on antanut vuosina 2009–2011 Biskajanlahden sardellia, Itämeren lohta ja läntistä piikkimakrillia koskevat suunnitelmaehdotukset, joista keskustellaan parlamentissa ja neuvostossa. Välimerellä puolestaan pyritään edelleen lisäämään niiden kantojen lukumäärää, joista on saatavissa tieteellisiä lausuntoja, ja kehittämään kansainvälisiä pitkän aikavälin suunnitelmia. Välimerta koskevan asetuksen[6] mukaan EU:n jäsenvaltioiden olisi laadittava monivuotiset suunnitelmat kansallisella tasolla. Merkittävistä viivästyksistä huolimatta tämän velvoitteen täytäntöönpanossa on viime aikoina edistytty, ja asiaa seurataan tarkasti. Tätä prosessia nopeuttaakseen komissio on käynnistänyt useita jäsenvaltioita vastaan oikeudenkäyntiä edeltäviä menettelyjä, ja käynnistää tarvittaessa rikkomisesta johtuvan menettelyn vuonna 2013. Toimet toteutetaan Välimeren yleisen kalastuskomission tasolla hoitotoimenpiteiden parantamiseksi aluetasoa alemmalla tasolla. Näiden toimien odotetaan parantavan päätöksentekoa kansainvälisten monivuotisten suunnitelmien laatimiseksi. Näin ollen odotetaan, että Välimeren yleisen kalastuskomission 37. kokouksessa esitetään ehdotus pieniä pelagisia kantoja Adrianmerellä koskevan kansainvälisten hoitosuunnitelman laatimisesta. Myös Mustallamerellä ollaan ottamassa ensimmäisiä askeleita piikkikampelan kansainvälisen hoitosuunnitelman laatimiseksi. 6. Menetelmä TACeja koskevien ehdotusten tekemiseksi 6.1. TACien asettamista koskevia periaatteita Silloin kun TACeille tai pyyntiponnistusrajoituksille on vahvistettu pitkän aikavälin suunnitelmat, niitä on noudatettava. Lisäksi komissio ehdottaa TACeja tai pyyntiponnistusrajoituksia tasoilla, jotka ovat johdonmukaisia pitkän aikavälin suunnitelmia koskevien komission ehdotusten kanssa. Jos kansainvälinen merentutkimusneuvosto ja tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea ovat arvioissaan todenneet alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien laatimien suunnitelmien olevan kestävän enimmäistuoton vaatimusten mukaisia, näitä suunnitelmia myös noudatetaan. Kuitenkin silloin kun suunnitelmilla on saavutettu elvytystavoitteet ja kun niissä ei enää vahvisteta vuotuisia kalastusmahdollisuuksia, komissio tekee vuoteen 2015 mennessä tieteellisten lausuntojen mukaisia ehdotuksia kestävän enimmäistuoton takaavan kalastuskuolevuuden tason saavuttamiseksi. Silloin kun TACeista ja muista toimenpiteistä on sovittu kolmansien maiden kanssa, niitä on sovellettava. Silloin kun tieteelliset lausunnot annetaan kansainvälisen merentutkimusneuvoston kestävän enimmäistuoton strategian mukaisten kattavien tietojen, määrällisten analyysien ja ennusteiden perusteella, TACit olisi vahvistettava tieteellisten lausuntojen mukaisesti. Silloin kun tällainen lausunto on saatavilla, sitä olisi käytettävä sellaisenaan kiintiöiden tai pyyntiponnistuksen tason vahvistamiseksi, jotta saavutetaan kalastuksen kestävän enimmäistuoton taso vuoteen 2015 mennessä. Silloin kun tieteelliset lausunnot sallivat TACien asettamisen tasolle, joka mahdollistaa kestävän enimmäistuoton tason saavuttamisen ennen vuotta 2015 niin, että TACia ei koroteta lainkaan tai korotetaan vain vähän, komissio tekee tällaisen ehdotuksen. Silloin kun tieteellinen lausunto annetaan saatavilla olevien tietojen laadullisen analyysin perusteella (vaikka se olisi epätäydellinen tai sisältäisi asiantuntija-arvion), sitä olisi käytettävä pohjana TAC-päätöksille. Tällaisia tapauksia koskevia erityiskysymyksiä käsitellään tarkemmin kohdassa 6.2. Silloin kun tieteellistä lausuntoa ei ole lainkaan saatavilla, ennalta varautumisen periaatetta on syytä noudattaa järjestelmällisesti, ennalta määritellysti ja avoimesti (kuten määritelty tiedonannossa KOM (2000) 1 lopullinen). 6.2. Menettely valittujen kalakantojen suhteen, joita koskevat tiedot ovat puutteelliset Neuvoston kanssa joulukuussa 2012 annetussa yhteisessä lausumassa komissio totesi, että se pitää tarpeellisena (mahdollisuuksien mukaan ottaen huomioon tulevat tieteelliset lausunnot) säilyttää liitteessä III lueteltujen kantojen TACit vuonna 2013 vahvistetuilla tasoilla. Kyseessä ovat kannat, joiden tilasta ei ole juurikaan tietoja ja joiden taloudellinen merkitys on vähäinen ja joita saadaan vain sivusaaliina tai joiden määrät ovat riittämättömät kiintiöiden määrittelemistä varten. 7. Syvänmeren lajit Syvänmeren lajien TACit on vahvistettu vuodeksi 2014[7] eikä niitä ole suunniteltu muutettavan. 8. Aikataulu Suunniteltu aikataulu on seuraava: tavanomaisen käytännön mukaisesti komissio esittää lyhytikäisten lajien kalastusmahdollisuuksia koskevat erilliset ehdotukset neuvostolle tarvittaessa koska tahansa vuoden aikana. Kalastusmahdollisuuksia koskeva asetus || Lausunto saatavilla || Komission ehdotus || Neuvoston suunniteltu hyväksyntä Kannat Atlantilla, Pohjanmerellä, Antarktiksella ja muilla alueilla || Heinäkuu–joulukuu || Lokakuu || Joulukuu Itämeri || Kesäkuun alku || Syyskuun puoliväli || Lokakuu Mustameri || Lokakuun loppu || Marraskuu || Joulukuu Liite I A — Yhteenveto Koillis-Atlantin ja sen lähivesien kantoja koskevista tieteellisistä lausunnoista LIITE I B — Yhteenveto Välimeren ja Mustameren kantoja koskevasta lausunnosta Välimeren ja Mustanmeren pohjakalakantojen ja pienten pelagisten kantojen liikakalastusta koskevat tieteelliset lausunnot || lkm || % || || || || || || Edellä olevien perusteiden mukaan luokitellut kannat (viitearvosta sovittu) || 85 || 75 || || Muut kannat, joita ei ole luokiteltu puutteellisten tietojen vuoksi (viitearvosta ei vielä sovittu) || 28 || 25 || Huomioon otetut kannat (27:stä lajista) || 113 || 100 || || Luokitellut kannat: || || || || Kantaa kalastetaan liikaa (yli Fmsy:n tai likiarvon) || 75 || 88 || Kantaa kalastetaan Fmsy:n tai sen likiarvon tasolla tai alapuolella || 10 || 12 || Kannat yhteensä || 85 || 100 || || || || || || Liite II — Pyyntiponnistus, jota säännellään monivuotisin suunnitelmin (jäsenvaltioiden STECF:lle ilmoittamat tiedot) (yhteisen tutkimuskeskuksen toimittamat tiedot) Kaavio 1. Säännelty pyyntiponnistus läntisellä Itämerellä Kaavio 2. Säännelty pyyntiponnistus keskisellä Itämerellä Kaavio 3. Säännelty pyyntiponnistus Kattegatissa Kaavio 4. Säännelty pyyntiponnistus Pohjanmerellä, Skagerrakissa ja Englannin kanaalin itäosassa Kaavio 5. Säännelty pyyntiponnistus Irlanninmerellä Kaavio 6. Säännelty pyyntiponnistus Skotlannin länsipuolella Kaavio 7. Säännelty pyyntiponnistus Englannin kanaalin länsiosassa Kaavio 8. Säännelty pyyntiponnistus Pyreneiden niemimaan Atlantin puoleisilla vesillä Espanja ei ole toimittanut tietoja vuosilta 2010 ja 2011, minkä vuoksi tiedot esitetään vain vuoteen 2009 asti. TAULUKKO III. Kannat, joiden TACit on pidettävä vuoden 2013 tasolla, paitsi jos kyseisten kantojen tila muuttuu merkittävästi Yleisnimi || TAC-yksikkö Tylppäpyrstömolva || EU:n ja kansainväliset vedet alueilla II ja IV Tylppäpyrstömolva || EU:n ja kansainväliset vedet alueella III Turska || VIb (Rockallin alayksikkö) Meriantura || VI, Vb, kansainväliset vedet alueilla XII ja XIV Meriantura || VIIbc Silli || VIIef Kultakuore || EU:n ja kansainväliset vedet alueilla I ja II Kultakuore || EU:n ja kansainväliset vedet alueilla III ja IV Molva || EU:n ja kansainväliset vedet alueilla I ja II Molva || EU:n ja kansainväliset vedet alueella V Punakampela || Vb (EU:n vedet), VI, XII, XIV Punakampela || VIIbc Punakampela || VIII, IX, X ja CECAF 34.1.1 Lyyraturska || Vb (EU:n vedet), VI, XII ja XIV Lyyraturska || IX, X, CECAF 34.1.1 (EU) Seiti || VII, VIII, IX, X, CECAF 34.1.1 (EY) Merianturat || VIIIcde, IX, X, CECAF (EU) Kilohaili || VIIde Keila || IIIa ja EU 22-23 Keila || EU I, II, XIV Keila || EU:n vedet alueella IV [1] KOM(2011) 425 lopullinen. [2] Direktiivi 2008/56/EY, EUVL L 164, 25.6.2008, s. 19. [3] Neuvoston asetuksen (EU) N:o 39/2013 6 artikla, EUVL L 23, 25.1.2013. [4] Taulukko eurooppalaisista kiintiöistä ja vastaavista ”liikennevaloista” on nähtävissä osoitteessa:http://ec.europa.eu/fisheries/documentation/publications. Kokonaisanalyysi kalakantojen tilasta on saatavilla osoitteissa www.ices.dk ja https://stecf.jrc.ec.europa.eu. [5] Neuvoston asetus (EY) N:o 199/2008, EUVL L 60, 5.3.2008, s.1-12. [6] Neuvoston asetus (EY) N:o 1967/2006 (EUVL L 196, 28.7.2011, s. 42). [7] Neuvoston asetus (EY) N:o 1262/2012, EUVL L 356, 22.12.2012, s. 22–23.