ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Finanssiala toimii pitkälti tieto- ja viestintätekniikan (TVT) varassa. Tämänhetkinen covid-19-pandemia todennäköisesti kiihdyttää tätä kehitystä entisestään, kun otetaan huomioon edut, joita saavutetaan varmistamalla finanssipalvelujen jatkuva saatavuus etäyhteyksillä. Digitaaliteknologiaan turvautuminen herättää kuitenkin huolta. Yritysten on kyettävä selviytymään mahdollisista TVT-keskeytyksistä, jotta digitaalisiin poikkeamiin ja uhkiin voidaan puuttua ja palveluja ylläpitää. Pitkälti yhteen kytkeytyneellä finanssialalla on otettu käyttöön elintärkeitä rajatylittäviä palveluja, joiden varassa reaalitalous toimii. Tieto- ja viestintätekniikan riippuvuudesta aiheutuvia haavoittuvuuksia on kaikilla talouden aloilla, mutta finanssialalla ne ovat erityisen huomattavia, koska 1) tieto- ja viestintätekniikkaa käytetään erityisen runsaasti ja laajasti ja 2) yhdenkin finanssialan yrityksen tai alasektorin toimintahäiriön vaikutukset voivat levitä nopeasti muihin yrityksiin tai finanssialan osa-alueisiin ja viime kädessä muuhun talouteen. Vaikka finanssialalla on päästy pitkälle markkinoiden ja sääntelyn yhdentämisessä ja EU:n yhtenäiset säännöt toimivat hyvin, EU on reagoinut häiriönsietokyvyn parantamistarpeisiin sekä horisontaalisella että alakohtaisella tasolla joko -mahdollisimman vähäisellä yhdenmukaistamisella kansallisen liikkumavaran jättämiseksi, mikä voi johtaa sisämarkkinoiden pirstaloitumiseen, tai -liian yleisluonteisesti ja soveltamisalaltaan rajatusti, jolloin vaikutukset kokonaisriskiin ovat vaihtelevia, ja säännellen vain joitakin digitaalisen häiriönsietokyvyn osatekijöitä (esim. TVT-riskinhallintaa, poikkeamaraportointia ja TVT-palveluntarjoajana oleviin kolmansiin osapuoliin liittyviä riskejä), mutta jättäen muita pois (esim. testaus). EU ei ole toistaiseksi puuttunut riskeihin tavalla, joka vastaisi finanssialan yritysten tarpeita kestää TVT-haavoittuvuuksia, reagoida niihin ja toipua niistä. EU ei myöskään tarjoa finanssivalvontaviranomaisille välineitä, joiden avulla ne voisivat hoitaa tehtävänsä finanssialan TVT-haavoittuvuuksien aiheuttaman epävakauden hillitsemisessä. Nykyiset puutteet ja epäjohdonmukaisuudet ovat johtaneet koordinoimattomien kansallisten hankkeiden (esim. testauksessa) ja valvontaratkaisujen (esim. riippuvuus TVT-palveluntarjoajana olevista kolmansista osapuolista) lisääntymiseen, mikä aiheuttaa rajatylittäville finanssialan yrityksille päällekkäisyyksiä sekä korkeita hallinnollisia ja säännösten noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia tai TVT-riskejä, jotka jäävät havaitsematta tai joihin ei puututa. Yleisesti ottaen finanssialan vakaudesta ja luotettavuudesta ei ole takuita, ja finanssipalvelujen sisämarkkinat ovat edelleen pirstaloituneet, mikä heikentää kuluttajien ja sijoittajien suojaa.
Pyykinpesukoneet ovat merkittävä sähkönkuluttaja kotitalouksissa. Niihin sovelletaan vähimmäisvaatimuksia energiatehokkuudesta ja energiamerkinnöistä. Myös kuivaaviin pyykinpesukoneisiin on tehtävä pakolliset energiamerkinnät. Näistä vaatimuksista ja teknisestä kehityksestä johtuu, että useimmat markkinoilla tällä hetkellä olevat pyykinpesukoneet kuuluvat kolmeen korkeimpaan energiamerkintäluokkaan ja useimmat kuivaavat pyykinpesukoneet kahteen korkeimpaan luokkaan (A+ tai parempi). Vaikka tämä kehitys on myönteistä, se merkitsee myös sitä, etteivät kuluttajat enää pysty tekemään riittävää eroa markkinoilla olevien laitteiden välillä vertailemalla niiden suorituskykyä. Kuluttajat saattavat näin ollen valita luokan A+ pyykinpesukoneen tiedostamatta sitä, etteivät nämä koneet suinkaan ole markkinoiden tehokkaimpia vaan itse asiassa tämänhetkiseltä suorituskyvyltään heikoimpien joukossa. Pesuprosessin testaamiseen käytetyt ohjelmat eivät ilmennä todellisia olosuhteita ja kuluttajat eivät useinkaan käytä niitä niiden pitkän keston vuoksi. Näin ollen kuluttajat eivät ehkä saavuta merkinnän mukaista energiankulutuksen tasoa. Ekosuunnittelu- ja energiamerkintävaatimukset päivittämällä mahdollisuudet kustannustehokkaisiin energiansäästöihin voitaisiin hyödyntää paremmin. Nykyisissä ekosuunnittelu- ja energiamerkintäasetuksissa ei ole vaatimuksia, joilla edistettäisiin kiertotalouden tavoitteita, kuten kestävyyttä, korjattavuutta ja kierrätettävyyttä, koska vaatimukset keskittyvät energiatehokkuuteen. Pyykinpesukoneita ja kuivaavia pyykinpesukoneita, samoin kuin monia muitakin tuotteita, voidaan kuitenkin huomattavasti parantaa kiertotalouden näkökohtien kannalta. Esimerkkejä näistä ovat varaosien saatavuus ja kustannukset, varaosien toimittaminen, korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuus sekä täydellisemmät tiedot laitteiden käytöstäpoiston yhteydessä. Nämä ovat toimenpiteitä, jotka voitaisiin toteuttaa asteittain ekosuunnittelutoimenpiteiden kautta. Korjattavuutta ja kierrätettävyyttä koskevat vaatimukset auttaisivat kääntämään kehityksen, jossa pyykinpesukoneiden keskimääräinen käyttöikä on lyhentynyt, ja edistämään kiertotalouden tavoitteita.
Aloite on keskeinen osa pääomamarkkinaunionin työohjelmaa, ja sillä pyritään helpottamaan pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) mahdollisuuksia päästä julkisille pääomamarkkinoille. Tavoitteena on erityisesti keventää liiallista hallinnollista rasitusta, joka kohdistuu pk-yrityksiin, kun ne listautuvat tai laskevat liikkeeseen osakkeita ja joukkovelkakirjoja. Lisäksi aloitteella halutaan parantaa likviditeettiä pk-yritysten kasvumarkkinoilla. [Pk-yritysten kasvumarkkinat ovat uudentyyppisiä monenkeskisiä kaupankäyntijärjestelmiä, jotka on luotu direktiivillä 2014/65/EU (rahoitusmarkkinadirektiivi II eli MiFID II).] EU:n nykysäännöissä annetaan vain joitakin helpotuksia pk-kasvumarkkinoiden liikkeeseenlaskijoille, ja sääntöjen aiheuttamat kustannukset ovat niiden kannalta kohtuuttoman suuret. Tämä koskee erityisesti markkinoiden väärinkäyttöasetuksessa (EU) N:o 596/2014 vahvistettuja lähestymistapoja, joita sovelletaan samalla tavalla yrityskoosta riippumatta. Kustannustaakka vähentää halukkuutta laskea liikkeeseen oman tai vieraan pääoman ehtoisia rahoitusvälineitä julkisilla markkinoilla. Lisäksi pk-yritysten osakkeiden likviditeetti on heikko. Tämä lisää sijoittajiin kohdistuvia likviditeetti- ja volatiliteettiriskejä, mikä puolestaan alentaa osakkeiden arvoa. Lisäksi vieraan pääoman ehtoisia rahoitusvälineitä liikkeeseen laskevien pk-yritysten nykyinen määritelmä (pk-yritysten kasvumarkkinoiden yhteydessä) ja vaatimus, jonka mukaan niiden on laadittava puolivuotiskertomus, hankaloittavat merkittävästi markkinoiden ylläpitäjien toimintaa ja estävät vieraan pääoman ehtoisia rahoitusvälineitä liikkeeseen laskevia pk-yrityksiä hyödyntämästä jo käytössä olevia sekä tässä aloitteessa kaavailtuja helpotuksia.
Ongelmat denaturoitua alkoholia koskevien verovapautusten soveltamisessa ·Tämän ongelman ratkaisemiseksi on harkittu sekä lainsäädännöllisiä että muita vaihtoehtoja. Valmiuksia ja luottamusta lisääviä toimia harkittiin omana yksittäisratkaisunaan. Yksittäisratkaisun onnistusmahdollisuudet olisivat kuitenkin vähäiset. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto oikeusvarmuuden parantamiseksi tällä alalla on näin ollen direktiivissä käytetyn ilmaisun selventäminen. Ongelmat tiettyjen alkoholijuomien luokittelussa ·Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on direktiivin muuttaminen siten, että perustetaan uusi luokka perinteisille käymisteitse valmistetuille juomille, kuten siiderille ja päärynäviinille. Näin voitaisiin varmistaa täytäntöönpanon yhdenmukaisuus kaikissa jäsenvaltioissa. Suuntaviivojen ja muiden ei-sitovien välineiden käyttöönotto on täydentävä vaihtoehto, joka otetaan osaksi parhaaksi arvioitua vaihtoehtoa tulevaisuudessa. Ongelmat alennettujen verokantojen soveltamisessa ·Vaihtoehtoihin, joilla varmistettaisiin oikeusvarmuus pientuottajiin sovellettavien alennettujen verokantojen käytössä, kuului sääntelyyn perustuva ja muu kuin sääntelyyn perustuva vaihtoehto. Aiempien ei-sitovien toimenpiteiden onnistuminen ja alalla tapahtuneen kehityksen nopeus huomioon otettuna parhaaksi vaihtoehdoksi valikoitui muu kuin sääntelyyn perustuva vaihtoehto. ·Alennettua verokantaa koskevan järjestelyn rajatylittävää toimivuutta voitaisiin parantaa ottamalla käyttöön ei-sitova väline tai muuttamalla direktiiviä. Niin kauan kuin yhdenmukaistettua lähestymistapaa ei ole, lainsäädännöllistä vaihtoehtoa pidetään parhaana, sillä se varmistaisi toiminnan johdonmukaisuuden kaikkialla Euroopassa. ·Jotta voitaisiin taata tasavertainen verokohtelu talouden toimijoille, parhaaksi arvioitu vaihtoehto on lainsäädäntömuutos, jolla alennetut verokannat laajennetaan koskemaan pieniä siiderinvalmistajia ja jolla nostetaan alkoholipitoisuuden raja-arvoa, jonka perusteella alennettuja verokantoja voidaan soveltaa. Makeutetun tai maustetun oluen platoasteen määrittämistä koskevat epäselvät säännökset ·Tämän kysymyksen ratkaisemiseksi harkittiin eri toimintavaihtoehtoja. Parhaana vaihtoehtona pidetään direktiivin muuttamista, sillä talouden toimijat eivät ole halukkaita luopumaan nykyisestä toimintatavastaan. Ei-sitovilla suuntaviivoilla ei näin ollen voitaisi saavuttaa tavoitetta oikeusvarmuuden parantamisesta.
On harkittu kolmea vaihtoehtoa, jotka ulottuvat ei-sitovista välineistä ja toimintatavoista lainsäädäntötoimiiin. Vaihtoehto, jossa pyritään tekemään vain hyvin pieniä muutoksia olemassa oleviin välineisiin (toimintavaihtoehto 1) koostuu etenkin (ei-sitovien) suuntaviivojen laatimisesta TEN-T-hankkeiden toteuttajia varten sekä olemassa olevien välineiden paremmasta suuntaamisesta varsinkin teknisen avun osalta. Vaihtoehto, jonka tarkoituksena on ottaa käyttöön vain rajallisia sitovia toimia kansallisella tasolla (toimintavaihtoehto 2) sisältää lakisääteisen vaatimuksen, jonka mukaan jäsenvaltioiden on perustettava keskitetty asiointipiste TEN-T-ydinverkkohankkeita varten ja varmistettava, että ne käsitellään niin nopeasti kuin se on oikeudellisesti mahdollista. Vaihtoehdossa, jossa määriteltäisiin EU:n kehys TEN-T-ydinverkkohankkeiden hyväksyntää varten (toimintavaihtoehto 3), on harkittu kahta alavaihtoehtoa: EU:n sääntöjen soveltaminen kansallisella tasolla (toimintavaihtoehto 3a) ja luvan myöntämisen tuominen EU:n tasolle (toimintavaihtoehto 3b). Parhaaksi vaihtoehdoksi on valittu toimintavaihtoehto 2, sillä se lisää vaikuttavuutta ja tehokkuutta verrattuna toimintavaihtoehtoon 1 ja on joustavampi kuin toimintavaihtoehto 3. Toimintavaihtoehdolla 2 ei ole myöskään sellaisia haittapuolia kuin toimintavaihtoehdolla 3 siltä osin kuin on kyse sosiaalisista vaikutuksista ja vaikutuksista oikeusvarmuuteen. Toimintavaihtoehto 2 on tasapainoinen ja tehokas ratkaisu, jolla voidaan edistää TEN-T-hankkeiden toteuttamista ja samalla perustaa selkeämmät ja osallistavammat menettelyt, joilla lisätään infrastruktuurihankkeiden yleistä hyväksyntää.
Julkisen sektorin elimet pitävät hallussaan suuria määriä tietoa, kuten oikeudellisia tietoja, liikennetietoja, säätietoja sekä taloudellisia ja rahoituksellisia tietoja. Sallimalla näiden tietojen käyttö muihin tarkoituksiin, myös kaupallisiin tarkoituksiin (esim. satelliittinavigointipalveluihin, sääsovelluksiin jne.) voidaan edistää talouskasvua, tukea innovointia ja auttaa puuttumaan erilaisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin esimerkiksi terveydenhuollossa ja julkisessa liikenteessä. Julkisen sektorin hallussa olevien tietojen uudelleenkäytöstä annetulla direktiivillä 2003/98/EY (’PSI-direktiivi’) luotiin oikeudellinen peruskehys julkisen sektorin tiedon uudelleenkäytölle sisämarkkinoilla asettamalla julkisen sektorin elimille tiettyjä velvollisuuksia. Direktiivin 13 artiklan (uudelleentarkastelulauseke) ja digitaalisten sisämarkkinoiden strategian väliarvioinnin yhteydessä tehdyn sitoumuksen mukaisesti tähän vaikutustenarviointiin sisältyy arviointi direktiivin nykyisen version täytäntöönpanosta, ja siinä esitetään toimintavaihtoehdot, joilla voidaan puuttua ongelmiin seuraavilla neljällä osa-alueella: 1.Dynaaminen data: On harvinaista, että julkisen sektorin elinten hallussa olevaan tietoon, erityisesti dynaamiseen dataan, tarjotaan reaaliaikainen pääsy asianmukaisin teknisin välinein (sovellusrajapinnat/API-liittymät). Tästä seuraa, että dynaamista dataa ei usein voida käyttää uudelleen uusien tuotteiden ja palvelujen, kuten reaaliaikaisten matkasovellusten, kehittämisessä. 2.Maksut: Monet julkisen sektorin elimet veloittavat edelleen liikaa julkisen sektorin tiedon uudelleenkäytöstä, eli huomattavasti yli sen, mikä on tarpeen jäljentämis- ja jakelukustannusten kattamiseksi. Tällaisilla maksuilla on vääristävä vaikutus makrotaloudellisesta näkökulmasta, sillä ne muodostavat markkinaesteen pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yrityksille). Tämän seurauksena maksut usein vahvistavat suuria monikansallisia alustoja pk-yritysten kustannuksella, sillä pk-yrityksillä ei ole varaa ostaa julkista tietoa. Todisteet osoittavat, että maksuista luopuminen aiheuttaa yleensä voimakkaan kasvun julkisen sektorin tiedon kysynnässä, mistä seuraa enemmän innovaatioita, yritysten suurempaa kasvua ja viime kädessä enemmän budjettituloja (verojen muodossa) julkiselle sektorille. 3.PSI-direktiivin soveltamisala: Yleishyödyllisten palvelujen alalla ja liikennealalla tuotettu tieto on arvokasta ja siihen liittyy suuria uudelleenkäyttömahdollisuuksia. Näillä aloilla toimivat yksiköt eivät kuitenkaan kuulu PSI-direktiivin soveltamisalaan. Sama pätee julkisrahoitteiseen tutkimustietoon, joka on toinen arvokas tietolähde. 4.Julkisen sektorin tiedon lukkiutuminen: Julkisen sektorin tiedon haltijat sopivat joskus yksityisen sektorin kanssa järjestelyistä, joilla ne pyrkivät saamaan lisäarvoa tiedostaan. Tämä aiheuttaa riskin liiallisesta ensimmäisen toimijan edusta, joka hyödyttää suuria yrityksiä ja rajoittaa siten kyseessä olevan tiedon mahdollisten uudelleenkäyttäjien määrää.
Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma EU:n tasolla?

Vaikeudet sähköisen todistusaineiston rajatylittävässä saatavuudessa haittaavat rikosten tuloksellista tutkintaa ja syytetoimia EU:ssa. Viranomaisten oikeudellinen yhteistyö, viranomaisten ja palveluntarjoajien suora yhteistyö sekä viranomaisten suora pääsy sähköiseen todistusaineistoon on tehotonta. Tämän seurauksena tutkinta pysähtyy, rikokset jäävät rankaisematta, uhrit ovat heikommin suojeltuja ja EU:n kansalaiset kokevat olonsa turvattomammaksi.

Mitä toimenpiteellä on tarkoitus saada aikaan?

2.Varmistetaan sähköisen todistusaineiston rajatylittävä saatavuus siltä osin kuin se on tällä hetkellä puutteellinen.

Erityistavoitteita on kolme:

Yleistavoitteena on varmistaa rikosten tuloksellinen tutkinta ja syytetoimet EU:ssa parantamalla sähköisen todistusaineiston rajatylittävää saatavuutta siten, että rikosoikeudellista yhteistyötä tehostetaan ja sääntöjä ja menettelyjä lähennetään.
Ehdotuksen tarkoituksena on parantaa oikeusvarmuutta sen suhteen, mitä kansallista lakia esineoikeudellisiin vaikutuksiin sovelletaan, kun saatavia siirretään ja arvopaperikauppoja tehdään yli rajojen. Koska rajatylittävässä tilanteessa saattaa olla mahdollista soveltaa useita eri kansallisia lakeja, markkinatoimijoille olisi oltava selvää, mitä lakia niiden on noudatettava saadakseen laillisen omistusoikeuden kyseisiin saataviin tai arvopapereihin. Toistaiseksi ei ole olemassa EU:n lainvalintasääntöjä, joiden mukaan saatavien siirron esineoikeudelliset vaikutukset määräytyisivät, ja jäsenvaltioiden lainvalintasäännöt ovat tältä osin epäyhdenmukaisia ja epätäsmällisiä. Arvopaperikauppojen esineoikeudellisia vaikutuksia koskevat lainvalintasäännöt sen sijaan on vahvistettu rahoitusvakuusjärjestelyistä annetussa direktiivissä, maksu- ja selvitysjärjestelmiä koskevassa direktiivissä ja likvidaatiodirektiivissä. Yhteistä näille säännöille on se, että niiden mukaan sovellettava laki määräytyy sen perusteella, missä asianomainen rekisteri tai arvopaperitili sijaitsee. Yksityiskohdissa on kuitenkin eroja, eikä sääntöjä ole muotoiltu yhdenmukaisesti. Lisäksi niitä sovelletaan eri puolilla EU:ta eri tavoin. Tästä johtuva oikeusvarmuuden puute aiheuttaa rajatylittäviin liiketoimiin liittyvän oikeudellisen riskin. Jos markkinatoimijat eivät tiedosta tätä riskiä tai päättävät olla välittämättä siitä, niille voi aiheutua odottamattomia tappioita. Jos ne taas haluavat pienentää tätä riskiä turvautumalla oikeudelliseen neuvontaan, niille aiheutuu ylimääräisiä kustannuksia. Jos ne päättävät oikeudellisen riskin pelossa pidättyä tällaisista liiketoimista, ne saattavat menettää liiketoimintamahdollisuuksia. Tämä puolestaan heikentää markkinoiden yhdentymistä. Saatavien siirto on oikeudellinen mekanismi, jonka avulla yritykset hankkivat rahoitusta. Saatavia siirretään myyntilaskurahoituksen (factoring) ja arvopaperistamisen avulla sekä rahoitusvakuutena luoton saamiseksi. Factoring-markkinoiden arvo vuonna 2015 oli arviolta 1 557 miljardia euroa. Kaikista eurojärjestelmästä rahoitetuista rahoitusmarkkinoiden liiketoimista noin 25 prosentissa on vakuutena lainasaamisia, joiden yhteenlaskettu arvo on noin 520 miljardia euroa. Arvopaperistettujen tuotteiden liikkeeseenlaskun markkinavolyymi EU:ssa vuonna 2016 oli 237,6 miljardia euroa. Vuonna 2015 toteutettiin arviolta 440 biljoonaa rajatylittävää arvopaperikauppaa. Ne sidosryhmät, joihin saataviin ja arvopapereihin liittyvistä rajatylittävistä liiketoimista aiheutuva oikeudellinen riski suoraan vaikuttaa, ovat rahoituslaitokset (esim. lainaustoimintaa ja myyntilaskurahoitusta sekä vakuusjärjestelyjä ja arvopaperistamista harjoittavat pankit), arvopapereihin ja saatavien siirtoon liittyvissä liiketoimissa mukana olevat rahoituksen välittäjät, vähittäissijoittajat (rahastot, yksityissijoittajat) ja lainanottajat (vähittäisasiakkaat ja yritykset, mm. pk-yritykset).
Komission tiedonannossa Kaikkien kauppa vahvistetaan uusi lähestymistapa EU:n kauppapolitiikkaan. Tavoitteena on kehittää EU:n kauppapolitiikkaa avoimemmaksi ja sellaiseksi, että sillä saavutetaan tehokkaammin taloudellisia tuloksia ja että se perustuu taloudellisten etujen lisäksi myös arvoihin. Yleisiin tavoitteisiin sisältyvät kauppa ja kestävä kehitys, kaupan ja investointien helpottaminen pk-yritysten kannalta sekä nykyaikaisten investointisuojaa koskevien määräysten sisällyttäminen kahdenvälisiin sopimuksiin. Nämä seikat puuttuvat nykyisen EU:n ja Chilen assosiaatiosopimuksen kauppaa koskevasta osasta, jäljempänä ’EU:n ja Chilen vapaakauppasopimus’, mikä johti aloitteeseen uudistaa EU:n ja Chilen vapaakauppasopimus. Tämä on yksi komission Kaikkien kauppa -tiedonannossa esitetyistä aloitteista. EU:n yrityksillä on myös tiettyjä erityisongelmia Chilessä. EU:n ja Chilen vapaakauppasopimuksessa, jonka voimaantulosta on kulunut 14 vuotta, ei käsitellä asianmukaisesti tiettyjä tärkeitä kauppaan ja investoimiseen liittyviä kysymyksiä. Markkinoille pääsy maatalouden, palvelujen ja julkisten hankintojen aloilla on jäänyt toteutumatta ja tietyt määräykset ovat vanhentuneita (kuten vanhentuneet alkuperäsäännöt, tullien ulkopuolisten esteiden puutteellinen sääntely ja vähäiset teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat määräykset), minkä vuoksi kahdenvälinen kauppa ja investoinnit eivät ole saavuttaneet täyttä potentiaaliaan. Lisäksi EU joutuu kahdenvälisissä kauppa- ja investointisuhteissaan Chilen kanssa kilpailemaan entistä enemmän EU:n ulkopuolisten maiden (etenkin Kiinan) kanssa, koska Chile on tehnyt viime vuosina runsaasti vapaakauppasopimuksia muiden kauppakumppaneiden kanssa.
Viime vuosina sijoittajan ja valtion välisen riitojenratkaisun (ISDS) sisällyttäminen kauppa- ja investointisopimuksiin on herättänyt kasvavaa kiinnostusta ja kysymyksiä kansalaisten parissa. Sovitteluperiaatteeseen perustuvan tilapäisen ISDS-järjestelmän ongelmia ovat legitimiteetin, johdonmukaisuuden ja avoimuuden puute tai rajallisuus sekä tarkistusmahdollisuuden puute. Näihin rajoituksiin puuttumiseksi EU:n lähestymistapana vuodesta 2015 lähtien on ollut sisällyttää investointiriitojen ratkaisujärjestelmä EU:n kauppa- ja investointisopimuksiin investointituomioistuinjärjestelmän kautta. Kahdenvälisen luonteensa vuoksi investointituomioistuinjärjestelmällä ei voida täysimääräisesti puuttua edellä mainittuihin ongelmiin. Lisäksi mitä enemmän investointituomioistuinjärjestelmiä sisällytetään EU:n sopimuksiin, sitä monimutkaisempaa hallinto on komission kannalta ja sitä enemmän siitä aiheutuu kustannuksia EU:n talousarvioon, josta katetaan osa järjestelmän toimintakustannuksista.
EU:n energia-alan säännöstöön sisältyvä suunnittelu-, raportointi- ja seurantajärjestelmä ei nykyisellään sovellu energiaunionin täytäntöönpanon tukemiseen. Nykyiset velvollisuudet ovat usein epäjohdonmukaisia sekä energia-alan sisällä että energia- ja ilmastoalojen välillä. Tämä aiheuttaa tarpeetonta hallinnollista taakkaa ja tehotonta sääntelyä ja suunnittelua. Nykyinen jäsenvaltioiden ja komission välinen poliittinen prosessi ei myöskään sovellu energiaunionin tavoitteen ja erityisesti vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamiseen, mukaan lukien uusiutuvaa energiaa ja energiatehokkuutta koskevat tavoitteet, eikä myöskään Pariisin ilmastosopimuksen synkronisointiin. Tämä vaikuttaa jäsenvaltioihin, kansalaisiin ja investoijiin. On tehty REFIT-toimivuustarkastus, joka koskee energia-alan säännöstön nykyisiä velvoitteita ja niiden välisiä yhteyksiä ilmastoalan säännöstöön.

Mitä toimenpiteellä on tarkoitus saada aikaan? Enintään 8 riviä

Aloitteella halutaan ottaa käyttöön yhdennetyt kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat ja virtaviivaistaa suunnittelu-, raportointi- ja seurantavelvollisuudet energia- ja ilmastoaloilla. Sen tarkoituksena on myös vahvistaa komission ja jäsenvaltioiden välinen koordinoitu ja johdonmukainen hallintoprosessi, joka myös mahdollistaa sen, että EU noudattaa kansainvälisiä ilmastovelvoitteitaan.
Mitä lainsäädännöllisiä ja muita toimenpidevaihtoehtoja on harkittu? Onko jokin vaihtoehto arvioitu parhaaksi? Miksi?

Komissio on harkinnut parhaillaan toteutettavan kartoituksen yhteydessä havaittujen esteiden voittamiseksi myös muita kuin lainsäädäntötoimiin perustuvia vaihtoehtoja, kuten parhaita käytänteitä ja jäsenvaltioille annettavia suosituksia (”noudata tai selitä” -periaate). Tällaisia vaihtoehtoja ei kuitenkaan pitäisi toteuttaa lainsäädäntötoimien sijasta, vaan niiden lisäksi. Havaittujen ongelmien ratkaisemiseksi on pohdittu monenlaisia sääntelyvaihtoehtoja. Eri alojen parhaaksi arvioidut vaihtoehdot on valittu siksi, että niiden avulla voidaan saattaa tasapainoon tavoitteiden saavuttaminen ja markkinatoimijoille erityisesti lainsäädännön noudattamisen vuoksi aiheutuvat mahdolliset haittavaikutukset. Tähän vaihtoehtoon sisältyvät seuraavat: i) tyhjentävä luettelo tehostetuista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä; ilmoitusvelvollisten on sovellettava luetteloa yhdessä vastatoimenpiteitä koskevan esimerkkiluettelon kanssa, ii) direktiivin soveltamisalan ulottaminen virtuaalivaluuttojen vaihtopalveluihin ja lompakkopalvelun tarjoajiin sekä virtuaalivaluuttojen käyttäjille tarkoitetun vapaaehtoisen tunnistautumisjärjestelmän käyttöönotto, iii) ennalta maksettujen (ladattavien tai ei-ladattavien) korttien nimettömyyden poistaminen verkkokäytössä ja nykyisen kynnysarvon alentaminen (250 eurosta 150 euroon) niin, että tätä pienempien summien yhteydessä ei vaadita henkilöllisyyden esittämistä asioitaessa kasvokkain, iv) rahanpesun selvittelykeskusten oikeudellisten velvoitteiden selkeyttäminen ilmoitusvelvollisten hallussa olevien tietojen saannin ja vaihdon osalta, v) automatisoidun keskusmekanismin käyttöönotto kansallisella tasolla pankki- ja maksutilien haltijoiden tunnistamista varten, ja vi) toimenpiteet, joilla parannetaan tosiasiallista omistajaa ja edunsaajaa koskevien tietojen avoimuutta ja tiedonsaantia oikeudellisten ja yritysjärjestelyjen yhteydessä.