Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle kansainvälisestä terveyssäännöstöstä /* KOM/2006/0552 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 26.9.2006 KOM(2006) 552 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE kansainvälisestä terveyssäännöstöstä KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE kansainvälisestä terveyssäännöstöstä 1. Johdanto 3 2. Kansainvälisen terveyssäännöstön tausta 4 2.1. Lyhyt kuvaus 4 2.2. Oikeudellinen toimivalta 4 3. Varaumat 5 3.1. EY:n ja jäsenvaltioiden varaumat 5 3.2. EU:n reaktiot kolmansien maiden varaumiin 5 4. Influenssaan liittyvien sääntöjen nopeutettu soveltaminen vapaaehtoispohjalta 6 4.1. Erityisiä nopeutettuun soveltamiseen liittyviä seikkoja EU:n näkökulmasta 6 4.2. Vapaaehtoiseen nopeutettuun soveltamiseen EU:n yhteinen toimintamalli 7 5. EU:n rooli säännöstön täydessä täytäntöönpanossa 7 5.1. Yhteisön ja WHO:n yhteisymmärryspöytäkirja 8 5.2. EU:n verkostojen, EWRS-järjestelmän ja terveysturvakomitean rooli 8 5.3. Tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalaisen keskuksen ECDC:n rooli 10 5.4. Asiantuntijaryhmä, hätätilannekomitea ja tarkistamiskomitea 11 6. Kansainväliseen liikenteeseen vaikuttavien toimenpiteiden rajoittaminen 12 6.1. Toimenpiteet rajalla 12 6.2. Paikantaminen 13 6.3. Erityisiä influenssapandemiaan liittyviä kysymyksiä 14 7. Toimintaan liittyvät päätelmät 14 LIITE – Tiivistelmä ja lyhenteet 16 Blank Line. 1. JOHDANTO Komissio esittää tässä tiedonannossa näkemyksensä tarkistetun kansainvälisen terveyssäännöstön[1] (2005) täytäntöönpanosta. Tarkoituksena on virittää asiasta jäsennetty keskustelu neuvoston ja parlamentin kanssa. Kansainvälinen terveyssäännöstö (jäljempänä ”terveyssäännöstö” tai ”säännöstö”) on kansainvälinen oikeudellinen asiakirja, jonka tavoitteena on ehkäistä ja valvoa tautien leviämistä, antaa suoja niitä vastaan sekä luoda edellytykset torjuntatoimille, jotka ovat oikeassa suhteessa riskeihin, kuitenkaan aiheuttamatta turhaa häiriötä liikenteelle ja kaupalle. Terveyssäännöstö tulee voimaan 15. kesäkuuta 2007, ja se on pantava asteittain täytäntöön vuoteen 2016 mennessä. Toukokuussa 2006 pidetyssä kokouksessaan Maailman terveyskokous antoi päätöslauselman,[2] jossa se suositteli, että tiettyjä influenssapandemiaan liittyviä terveyssäännöstön elementtejä ryhdyttäisiin soveltamaan vapaaehtoisesti jo pikaisemmin. Terveyssäännöstön toimiminen käytännössä edellyttää tiivistä koordinointia komission ja jäsenvaltioiden välillä. Toimimalla yhdessä Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot voivat huolehtia säännöstön mahdollisimman hyvästä täytäntöönpanosta ja antaa EU:n kansalaisille paremman suojan kansainvälisiä kansanterveydellisiä hätätilanteita vastaan. Erityisesti tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalainen keskus ECDC[3] ja EU:n kansanterveysuhkia koskeva varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmä EWRS[4] voivat auttaa terveyssäännöstön vahvemmassa ja yhtenäisemmässä täytäntöönpanossa. Lyhyesti sanottuna tässä tiedonannossa - esitetään komission tulkinta EU:n oikeudellisesta asemasta suhteessa kansainvälistä terveyssäännöstöä koskeviin varaumiin ja säännöstön influenssaan liittyvien elementtien nopeutettuun täytäntöönpanoon - selkeytetään EU:n tehtäviä säännöstön täytäntöönpanossa etenkin ECDC:n ja EWRS:n kautta - muistutetaan jäsenvaltioita niistä rajoituksista, joita terveyssäännöstö asettaa kansanterveyssyistä toteutettaville kansallisille toimenpiteille, etenkin sellaisille kansainvälisiä rajoja koskeville toimenpiteille, joihin ryhdytään influenssapandemian torjumiseksi - kehotetaan jäsenvaltioita laatimaan omat suunnitelmansa terveyssäännöstön panemiseksi täytäntöön ja toimittamaan ne muille jäsenvaltioille. Tiedonannon liitteessä esitetään tiivistelmä ja lyhenneluettelo. 2. KANSAINVÄLISEN TERVEYSSÄÄNNÖSTÖN TAUSTA 2.1. Lyhyt kuvaus[5] Maailman terveysjärjestön WHO:n jäsenvaltiot hyväksyivät ensimmäisen kansainvälisen terveyssäännöstön (International Sanitary Regulations) vuonna 1951. Vuonna 1969 säännöstön englanninkielinen nimi vaihtui muotoon International Health Regulations, ja sittemmin sitä on muutettu neljään otteeseen – viimeksi ja perusteellisimmin vuonna 2005. Kansainvälinen terveyssäännöstö on kansainvälinen oikeudellinen asiakirja, joka sitoo kaikkia sen osapuolina olevia valtioita. Yksittäisten jäsenvaltioiden ei tarvitse ratifioida säännöstöä, mutta ne voivat hylätä sen tai tehdä sen joihinkin elementteihin liittyviä varaumia. WHO:ssa on 192 jäsenvaltiota, joiden joukossa ovat myös EU:n 25 jäsenvaltiota, Bulgaria ja Romania. EU ei itse ole säännöstön osapuoli, mutta säännöstössä tunnustetaan EU:n kaltaisten ”alueellisten taloudellisen yhdentymisen järjestöjen” rooli. Säännöstön 57 artiklan 3 kohdassa todetaan, että sellaisten sopimusvaltioiden, jotka ovat jonkin alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön jäseniä, on keskinäisissä suhteissaan sovellettava kyseisessä alueellisessa taloudellisen yhdentymisen järjestössä voimassa olevia yhteisiä sääntöjä sanotun kuitenkaan rajoittamatta niiden tästä säännöstöstä johtuvien velvoitteiden soveltamista . Niinpä jos WHO esimerkiksi suosittelisi, että valtiot kieltäisivät tiettyjen tuotteitten maahantulon tai maastaviennin terveyssäännöstön (18 artiklan 2 kohdan) nojalla, EU:n olisi toimittava kollektiivisesti komission aloitteesta, sillä EU:n yhtenäismarkkinalainsäädäntö kieltää jäsenvaltioita ryhtymästä yksipuoliseen toimintaan. 2.2. Oikeudellinen toimivalta Kansainvälinen terveyssäännöstö on kansainvälinen asiakirja, jonka sisältämistä seikoista osa kuuluu jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisön[6] jaetun toimivallan piiriin. Monet säännöstön artikloista käsittelevät EY-lainsäädännön piiriin kuuluvia seikkoja. Sen mukaan mistä säädöksestä on kyse, seikat kuuluvat joko yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan tai jäsenvaltioiden ja yhteisön jaettuun toimivaltaan. Esimerkiksi säännöstön 45 artiklassa aiheena on henkilötietojen käsittely, johon EU:ssa sovelletaan yhtenäismarkkinalainsäädäntöön perustuvaa lainsäädäntöä,[7] joten asia kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Jotkin toiset säännöstön artiklat taas kuuluvat täysin jäsenvaltioiden toimivaltaan, koska niiden aiheista ei ole annettu EY:n säädöksiä. Esimerkiksi säännöstön 41 artikla käsittelee terveystoimenpiteiden soveltamista kuljetuksiin (meri- ja ilmakuljetuksiin), ja koska asiasta ei ole nimenomaisesti säädetty EY-lainsäädännössä, yhteisöllä ei ole siinä toimivaltaa. Tässä tiedonannossa ei ole tarkoitus ryhmitellä säännöstön artikloja sen mukaan, kuuluvatko ne jäsenvaltioiden, yhteisön vai niiden jaettuun toimivaltaan, vaan pohtia sitä, miten säännöstö pitäisi panna täytäntöön koordinoidusti koko yhteisössä. 3. VARAUMAT Terveyssäännöstön 62 artiklan mukaan sopimusvaltiot voivat tietyin edellytyksin ilmoittaa mahdollisista varaumistaan WHO:n pääjohtajalle 15. joulukuuta 2006 mennessä. Varaumilla valtiot yleensä ilmoittaisivat siitä, etteivät ne voi tai aio panna täytäntöön jotain tiettyjä säännöstön elementtejä. Jäsenvaltiot ja komissio pyrkivät säännöstöstä käydyissä neuvotteluissa tiiviissä ja tehokkaassa yhteistyössä varmistamaan, että lopullisen muotoinen säännöstö olisi yhdenmukainen EY:n ja jäsenvaltioiden lainsäädännön kanssa, jolloin varaumia ei tarvitsisi tehdä. 3.1. EY:n ja jäsenvaltioiden varaumat EY-lainsäädännön lopullisessa tarkastelussa suhteessa säännöstön sääntöihin ei havaittu tarvetta esittää varaumia yhteisön toimivaltaan kuuluvien säännöstön sääntöjen osalta. Tähän mennessä yksikään jäsenvaltio ei ole nähnyt tarpeelliseksi tehdä varaumia jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvien säännöstön sääntöjen osalta. Täytäntöönpanoa valmisteltaessa saattaa kuitenkin ilmetä yksittäisiin sääntöihin liittyviä ongelmia. Siinä tapauksessa tarvittaisiin yhteisiä EU:n toimia varaumien esittämiseksi virallisesti WHO:lle, jotta noudatettaisiin yhteisön kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyden periaatetta, joka tunnustetaan EY:n oikeuskäytännössä ja joka perustuu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 10 artiklaan. Komissio on vakuuttunut, ettei yhteisön toimivaltaan kuuluvista terveyssäännöstön näkökohdista tarvitse esittää varaumia. Jos jokin jäsenvaltio haluaa esittää säännöstöön liittyvän varauman kansalliseen toimivaltaan kuuluvasta asiasta, toiminta on koordinoitava EU:n tasolla. Niiden jäsenvaltioiden, jotka haluavat esittää varaumia, olisi ilmoitettava siitä komissiolle ja muille jäsenvaltioille mahdollisimman pian, jotta koordinoidusta toiminnasta voidaan sopia ennen joulukuun 2006 määräaikaa. 3.2. EU:n reaktiot kolmansien maiden varaumiin Yksikään kolmas maa ei vielä ole esittänyt säännöstöön liittyviä varaumia, mutta halukkaita voi olla. Jos tai kun WHO:lle esitetään varauma, WHO:n pääjohtajan on säännöstön 62 artiklan mukaisesti ilmoitettava siitä kaikille muille WHO:n sopimusvaltioille, jotka eivät ole vastustaneet säännöstöä, ja annettava niille kuusi kuukautta aikaa reagoida kyseiseen varaumaan. Mikäli vähintään kolmasosa mainituista valtioista vastustaa varaumaa, WHO kehottaa varauman esittänyttä valtiota harkitsemaan sen vetämistä pois kolmen kuukauden kuluessa. Ellei kyseinen valtio suostu siihen, WHO pyytää asiasta lausunnon terveyssäännöstön tarkistamista käsittelevältä komitealta. EU:n tason koordinointia tarvitaan myös yhteisen toimintamallin vahvistamiseen siinä tapauksessa, että jokin kolmas maa esittää varauman. 4. INFLUENSSAAN LIITTYVIEN SÄÄNTÖJEN NOPEUTETTU SOVELTAMINEN VAPAAEHTOISPOHJALTA Maailman terveyskokouksen 26. toukokuuta 2006 antamassa päätöslauselmassa 59.2 kehotetaan sopimusvaltioita noudattamaan – vapaaehtoispohjalta – välittömästi niitä säännöstön sääntöjä, joita pidetään merkityksellisinä lintuinfluenssan ja mahdollisen ihmisten pandeemisen influenssan kannalta. On syytä täsmentää, että terveyssäännöstö tulee voimaan 15. kesäkuuta 2007, josta lähtien se sitoo kaikkia sopimusvaltioita. Voimaantulopäivän jälkeen eri säännöt pannaan täytäntöön vaihtelevin aikatauluin mutta säännöstöä on kokonaisuutena noudatettava. 4.1. Erityisiä nopeutettuun soveltamiseen liittyviä seikkoja EU:n näkökulmasta WHO:n yleiskokouksen päätöslauselmassa kehotetaan sopimusvaltioita seuraaviin toimiin: 1. Valtiot nimeävät kansainvälistä terveyssäännöstöä käsittelevät kansalliset yhteyspisteet 90 vuorokauden kuluessa WHA:n päätöslauselman antamisesta (elokuun 2006 loppuun mennessä). Tämä helpottaisi säännöstöön liittyvien viestintäjärjestelyjen saamista valmiiksi ennen kuin seuraava flunssakausi alkaa EU:ssa. Komissio katsoo, että ECDC:n olisi toimittava tiiviissä yhteistyössä kansallisten yhteyspisteiden kanssa etenkin siinä tapauksessa, että tautia esiintyy useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. ECDC:n roolia esitellään tarkemmin luvussa 5. 2. Valtiot noudattavat terveyssäännössä olevia järjestelyjä ja menettelyjä, jotka liittyvät tauteihin, jotka voivat aiheuttaa kansainvälisen kansanterveydellisen hätätilan. EU:n tasolla tämä on jo otettu huomioon. Esimerkkinä mainittakoon jäsenvaltioille annetut EU:n kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevan direktiivin 2004/38/EY soveltamisohjeet, joissa ”Maailman terveysjärjestön asiaankuuluvissa asiakirjoissa määritelty, mahdollisesti epidemian aiheuttava tauti” määritellään terveyssäännöstön liitteen 2 perusteella. 3. Valtiot ilmoittavat WHO:lle ja sen jälkeen toisilleen kaikista todennäköisistä tai vahvistetuista lintuinfluenssatapauksista ihmisissä. EU:ssa ei tähän mennessä ole esiintynyt tapauksia, joissa tautia olisi epäilty esiintyvän ihmisissä. 4. Valtiot toimittavat WHO:n yhteistyökeskuksille erittäin patogeeniseen lintuinfluenssaan ja muihin uusiin influenssakantoihin liittyviä tietoja ja biologista materiaalia. Turkissa ihmisissä epäillyistä tapauksista lähetettiin näytteitä Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitseviin WHO:n laboratorioihin aiemmin tänä vuonna. Näytteiden lähettämisessä esiintyi viivästyksiä eräiden EU:ssa toimivien lentoyhtiöiden kohdalla. EU:n siviili-ilmailualan pääjohtajat tutkivat asiaa. 5. Valtiot kehittävät omaa influenssarokotetuotantokapasiteettiaan tai pyrkivät yhdessä naapurimaidensa kanssa rakentamaan alueellista kapasiteettia. EU:n jäsenvaltiot ovat asettaneet nämä toimet tärkeysjärjestyksen kärkeen. Neuvostossa on keskusteltu rokotekapasiteetista samoin kuin komission laatimasta asiakirjasta, jossa esitellään EU:n viruslääkevaraston perustamiseen liittyviä vaihtoehtoja. 6. Valtiot vahvistavat ihmisessä esiintyvään ja zoonoottiseen influenssaan liittyvää kansallisten organisaatioiden yhteistyötä. EU:n tähän liittyvää tieteellistä yhteistyötä helpotetaan ECDC:n ja komission kuudennen puiteohjelman toimin. 7. Valtiot noudattavat terveyssäännöstössä vahvistettuja aikatauluja toimille ja ilmoituksille – erityisesti kun kyse on lintuinfluenssatapauksista ihmisissä. Tähänastisten kokemusten mukaan terveyssääntöjen aikataulujen ei pitäisi tuottaa ongelmia EU-maille, mutta niiden kapasiteettia voidaan joutua arvioimaan vielä tarkemmin. 8. Valtiot tekevät yhteistyötä, johon kuuluu myös taloudellinen tuki, vahvistaakseen influenssaseurantaa ja vastatoimia maissa, joissa esiintyy lintu- ja pandeemista influenssaa. EU on antanut rahoitusta influenssaseurannan ja siihen liittyvien vastatoimien vahvistamiseksi EU:ssa ECDC:n ja kansanterveysohjelman (päätös N:o 1786/2002/EY) kautta, ja vastaavaan tarkoitukseen kehitysmaissa se osoitti varoja Pekingissä tammikuussa 2006 järjestetyssä rahoituskonferenssissa, jonka järjestämiseen komissio osallistui. 4.2. Vapaaehtoiseen nopeutettuun soveltamiseen EU:n yhteinen toimintamalli Koska EY:n perustamissopimuksessa edellytetään yhteisön kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyttä, tarvitaan yhteinen toimintamalli. Terveyssäännöstön eri osat olisi pantava täytäntöön samassa aikataulussa kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Siihen tarvitaan EU:n tason koordinointitoimia. Komissio ryhtyy kaikkiin tarvittaviin toimiin, joita sujuva täytäntöönpano edellyttää. 5. EU:N ROOLI SÄÄNNÖSTÖN TÄYDESSÄ TÄYTÄNTÖÖNPANOSSA Terveyssäännöstöllä on selvästi vaikutusta EU:n politiikkaan, etenkin kauppa-, liikenne- ja rajapolitiikkaan yhtenäismarkkinoilla, joilla esiintyvien kansainvälisten kansanterveydellisten hätätilanteitten varalta on EY-lainsäädännössä säädetty vastatoimiin liittyvistä menettelyistä. Kuten neuvotteluvaiheessa jo todettiin, useimmat terveyssäännöstön säännöistä koskevat sekä EU:ta että sen jäsenvaltioita, joten sääntöjen mahdollisimman hyvä täytäntöönpano edellyttää toimien tiivistä koordinointia. EU voi toimielimineen ja verkostoineen edesauttaa terveyssäännöstön täytäntöönpanoa, tuoda siihen lisäarvoa ja auttaa välttämään kansallisten toimien päällekkäisyyttä. 5.1. Yhteisön ja WHO:n yhteisymmärryspöytäkirja Kun otetaan huomioon jäljempänä esitettävät ehdotukset EU:n toimielinten ja verkostojen työmenettelyiksi ja tehtäviksi, olisi suotavaa, että yhteisö ja WHO tekevät hallinnollisen yhteisymmärryspöytäkirjan, jolla varmistetaan, että kansainväliseen terveyssäännöstöön liittyvät järjestelyt on selvästi määritelty. Komissio vastaisi pöytäkirjan laatimisesta, sitä koskevista neuvotteluista ja sen allekirjoittamisesta. 5.2. EU:n verkostojen, EWRS-järjestelmän ja terveysturvakomitean rooli Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 2119/98/EY perustettiin yhteisöön tartuntatautien epidemiologisen seurannan ja valvonnan verkosto. Komission päätöksessä 2000/57/EY puolestaan vahvistetaan kriteerit EWRS-järjestelmän käytölle tartuntatautien ehkäisemisessä ja valvonnassa. EWRS:n päätehtävänä on tiedottaminen sellaisista tartuntataudeista, jotka ovat puhjenneet useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa tai ovat vaarassa levitä useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon. Päätöksen N:o 2119/98/EY mukaisesti jäsenvaltioiden on lisäksi ilmoitettava tautien vuoksi toteuttamistaan toimenpiteistä ja yhteistyössä komission kanssa kuultava toisiaan tartuntatautien ehkäisyä ja valvontaa koskevien ponnistelujen yhteensovittamiseksi. Järjestelmä on varattu käytettäväksi tartuntatautien – myös sellaisten, joiden alkuperää ei tunneta – yhteydessä. Ala ei siis ole niin laaja kuin terveyssäännöstössä, jossa mahdollisiksi kansainvälisiksi kansanterveydellisiksi hätätilanteiksi luetaan myös tapahtumat, joiden aiheuttajaa tai lähdettä ei tunneta, sekä myrkyllisen, tartuntavaarallisen tai muutoin vaarallisen aineksen leviäminen (terveyssäännöstön liite 2). Kun otetaan huomioon, että useimpien mahdollisten kansainvälisten kansanterveydellisten hätätilanteiden taustalla on tartuntatauti, on kuitenkin selvää, että jäsenvaltioiden tieto- ja viestintätarpeet ovat monilta osin samanlaiset niin EWRS:n kuin terveyssäännöstönkin suhteen. Kun kyse on hätätilanteista, joiden aiheuttaja on jokin muu syy kuin tartuntatauti, toimintaa voisi täydentää EU:n terveysturvakomitea, joka perustettiin vuonna 2001 edistämään yhteistyötä bioterrorismin torjunnassa. Komitean edustajat koordinoivat monialaisia vastatoimia jäsenvaltioissa ilmeneviin terveysuhkiin. Toimet ovat erityisen tärkeitä, kun on reagoitava muihin uhkiin kuin tartuntatautien puhkeamiseen. Komitean jäsenten ja komission väliseen viestintään käytetään suojattua tietojärjestelmää (RAS-BICHAT), jonka kautta tapahtumista voidaan varoittaa nopeasti vuorokauden ympäri viikon jokaisena päivänä. Tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalaisen keskuksen ECDC:n perustamisasetuksessa todetaan, että keskus avustaa komissiota hoitamalla EWRS-järjestelmää. Keskus selvittää parhaillaan käyttäjävaatimuksia järjestelmän parantamiseksi ja hyödyntää siinä EU:n hiljattaisia isorokkoon ja flunssaan liittyneitä kriisiharjoituksia, jotka komissio järjesti EU:n ja jäsenvaltioiden menettelyjen testaamiseksi. Komissio ehdottaa seuraavia menettelyjä toiminnan tehokkuuden maksimoimiseksi: 9. EWRS:lle ja kansainväliselle terveyssäännöstölle nimetään samat kansalliset yhteyspisteet. Vaikka jäsenvaltiot voivatkin joutua tekemään joitakin mukautuksia täyttääkseen molempien järjestelmien vaatimukset, toimintamallia voidaan perustella toimien päällekkäisyydellä etenkin siksi, että kaikista terveyssäännöstön mukaan ilmoitusvelvollisuuden piiriin kuuluvista tartuntataudeista on ilmoitettava myös EWRS-järjestelmässä. Pyrittäessä määrittelemään paras tapa käsitellä terveyssäännöstön mukaisia ilmoituksia, jotka liittyvät tuntemattomiin lähteisiin tai vaarallisiin aineisiin, voitaisiin selvittää mahdollisuuksia keskinäiseen täydentävyyteen biologisilla ja kemiallisilla aineilla tehtäviä hyökkäyksiä ja näiden uhkia koskevan nopean hälytysjärjestelmän kanssa. 10. Jäsenvaltiot ilmoittavat yhtäaikaisesti sekä EWRS:lle että WHO:lle alueellaan sattuneista tapahtumista, joista on terveyssäännöstön mukaan ilmoitettava mutta jotka eivät ole mahdollisia kansainvälisiä kansanterveydellisiä hätätilanteita. Mahdollisuus on jo olemassa, ja sitä käytetään säännöllisesti. Riittää, kun EWRS-käyttöliittymässä aktivoi kopio WHO:lle -toiminnon. Käytännöstä voitaisiin tehdä vakiomenettely, jolloin kaikki osapuolet saavat tiedon samanaikaisesti. 11. Mahdollista kansainvälistä kansanterveydellisestä hätätilannetta koskevasta terveyssäännöstön mukaisesta ilmoituksesta ilmoitetaan etukäteen EU:n tartuntatautiverkostolle. Tämän ansiosta jäsenvaltiot pystyisivät koordinoimaan ilmoituksiaan esimerkiksi silloin, kun jokin tartuntatauti puhkeaa yhtä aikaa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. 12. Etenkin kun kyse on taudin puhkeamisesta useassa valtiossa, käytetään EWRS-järjestelmää ja/tai terveysturvakomiteaa apuna terveysriskien hallintaa ja niihin vastaamista koskevassa koordinoinnissa ennen tapauksen ilmoittamista WHO:lle. Päätöksen N:o 2119/98/EY mukaisesti jäsenvaltioiden on kuultava toisiaan tartuntatautien ehkäisyä ja valvontaa koskevien ponnistelujen yhteensovittamiseksi. Koordinoidut terveyssäännöstön mukaiset vastatoimet kansainväliseen kansanterveydelliseen hätätilaan voitaisiin valmistella EWRS:n ja/tai terveysturvakomitean kautta sen mukaan, millaisesta uhkasta on kyse. Tämän jälkeen vastatoimista ilmoitettaisiin WHO:lle ja toimia koordinoitaisiin EU:n tasolla puheenjohtajavaltion tai komission johdolla. Tällöin EU voisi esiintyä yhtenäisenä, ja lisäksi voitaisiin välttää turhia toimia ja huolehtia toimien tehokkaammasta koordinoinnista. Prosessi voitaisiin määritellä jo käytössä olevien menettelyjen pohjalta. 5.3. Tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalaisen keskuksen ECDC:n rooli ECDC on riippumaton elin, jonka tehtävänä on todeta ja arvioida tunnettuja ja uusia ihmisten terveyttä uhkaavia tartuntatauteja sekä tiedottaa niistä. Keskus kerää ja käsittelee asiaan kuuluvia tieteellisiä ja teknisiä tietoja, antaa tieteellisiä lausuntoja ja teknistä apua sekä koordinoi eurooppalaista verkostoitumista. Lisäksi se yhdessä komission ja jäsenvaltioiden kanssa pyrkii saavuttamaan aseman EU:n johtavana tartuntatautien seurantaelimenä sekä arvioi jäsenvaltioiden seurantavalmiuksia ja auttaa vahvistamaan niitä. ECDC:n seurantatoimet ovat hyvin merkittäviä silloin, kun kansanterveysuhka edellyttää terveyssäännöstön mukaista ilmoittamista. Keskus voi lisäksi avustaa jäsenvaltioita terveyssäännöstön täytäntöönpanossa. ECDC laatii parhaillaan ohjeita uhkien havaitsemiseen ja arviointiin EU:ssa. Niistä voisi olla hyötyä terveyssäännöstön liitteen 1 (keskeisiä valmiuksia koskevat vaatimukset) kannalta. Keskus voisi antaa ohjeita säännöstön liitteen 2 käytöstä. Liitteessä 2 esitetään väline, jonka avulla määritetään, mitä tapahtumaa voidaan pitää kansainvälisenä kansanterveydellisenä hätätilanteena. ECDC voisi helpottaa EU-maiden välistä tietojen ja parhaiden toimintamallien vaihtoa esimerkiksi isännöimällä terveyssäännöstöön liittyviä kokouksia tai seminaareja. ECDC voi antaa asiantuntija-apua esimerkiksi lähettämällä asianomaisille alueille EU:ssa ja sen naapurimaissa epidemiologeja auttamaan riskien arvioimisessa ja neuvomaan tehokkaimpien torjuntatoimien valinnassa. Asiantuntija-apu täydentää WHO:n kansainvälisen avun järjestelyjä. ECDC ja WHO tekevät jo nyt toimivaa yhteistyötä, jota kehitetään edelleen ja jolla pyritän huolehtimaan siitä, että toiminta on mahdollisimman tehokasta EU:ssa ja muuallakin Euroopassa. Kun vielä otetaan huomioon WHO:n ehdottama terveyssäännöstön kansallisten yhteyspisteiden toimenkuva,[8] komissio uskoo, että ECDC voi ja että sen pitäisi omaksua täydentävä rooli EU:n tasolla. Varsinaisesti terveyssäännössä todetaan vain, että kunkin sopimusvaltion on nimettävä tai perustettava kansainvälisiä terveyssääntöjä varten kansallinen yhteyspiste. Koska ECDC huolehtii EWRS-järjestelmän toiminnasta ja kerää riskinarviointitietoja, se hoitaa käytännössä EU:n tasolla monia samoja tehtäviä kuin mitä kansalliset yhteyspisteet omissa maissaan. Komissio ehdottaa, että ECDC:n asema kansainvälisen terveyssäännöstön suhteen vahvistetaan muodollisesti etenkin siltä osin kuin kyse on tietojen keräämisestä sen toimeksiantoon kuuluvista kysymyksistä. Keskuksen tehtäviin pitäisi kuulua seuraavat seikat, jotka WHO mainitsee terveyssäännöstöyhteyspisteiden oppaassaan: 13. WHO:n terveyssäännöstöyhteyspisteet voivat ottaa yhteyttä keskukseen kaikkina aikoina (sähköposti, puhelin, faksi). 14. Keskus jakaa tietoja odottamattomien tai epätavallisten kansanterveystilanteiden yhteydessä (terveyssäännöstön 7 artikla): se antaa WHO:n terveyssäännöstöyhteyspisteille tietoja sellaisista EU:ssa ilmenevistä tilanteista, joita voidaan pitää kansainvälisinä kansanterveydellisinä hätätilanteina (edellyttää jäsenvaltioiden suostumusta). 15. Konsultaatiot (8 artikla): keskus antaa WHO:lle tietoja EU:ssa ilmenevistä tilanteista, joista ei tarvitse tehdä terveyssäännöstön mukaista ilmoitusta. Tavallisesti kyse olisi EWRS-viestien kopioimisesta tai edelleenlähettämisestä WHO:lle jäsenvaltioiden suostumuksella. 16. Muut raportit (9 artikla): keskus vastaa WHO:n tiedusteluihin tai varmennuspyyntöihin, jotka koskevat EU:ssa ilmenevistä tapahtumista annettuja raportteja, sekä ilmoittaa WHO:lle tiedot, jotka tukevat havaintoja EU:n ulkopuolella ilmenneistä kansanterveysriskeistä, jotka voivat johtaa taudin kansainväliseen leviämiseen. 17. Varmennus (10 artikla): keskus vastaa WHO:n varmennuspyyntöihin, jotka koskevat muista lähteistä kuin ilmoituksista tai konsultaatioista saatuja raportteja tilanteista, joiden väitetään tapahtuneen EU:n alueella ja joita voidaan pitää kansainvälisinä kansanterveydellisinä hätätilanteina. 18. WHO:n toimittamat tiedot (11 artikla): keskus ottaa luottamuksellisesti vastaan tietoja WHO:lle säännöstön 5–10 artiklan mukaisesti toimitetuista ilmoituksista, konsultaatioista ja raporteista, jotka koskevat mahdollisia kansainvälisiä kansanterveydellisiä hätätilanteita. WHO voi lähettää tiedot EWRS:n kautta. 19. Keskus jakelee tietoja EU:n hallinnon asianmukaisille yksiköille ja kokoaa niiden toimittamat tiedot. Yksikköihin kuuluvat mm. seurannasta ja raportoinnista, maahantulopaikoista ja kansanterveydestä vastaavat yksiköt. ECDC:n tehtävät olisi rajoitettava riskinarviointiin. Riskinhallinnassa vetovastuu olisi komissiolla ja etenkin sen terveys- ja kuluttaja-asioiden, oikeus-, vapaus- ja turvallisuusasioiden sekä energian ja liikenteen pääosastoilla. 5.4. Asiantuntijaryhmä, hätätilannekomitea ja tarkistamiskomitea Terveyssäännöstön 47 artiklan mukaisesti WHO:n pääjohtaja nimittää asiantuntijaryhmän, jossa on ”yksi jäsen kustakin sopimusvaltiosta ja tarpeen mukaan asiaan liittyvien valtioidenvälisten ja alueellisten taloudellisen yhdentymisen järjestöjen ehdottamia asiantuntijajäseniä”. Komissio on vastikään ehdottanut WHO:lle komission ja ECDC:n asiantuntijoiden nimittämistä ryhmään. Terveyssäännöstön 48–53 artiklassa käsitellään hätätilanteita ja säännöstön tarkistamista käsitteleviä komiteoita. Hätätilannekomitea kertoo WHO:lle näkemyksensä siitä, onko jotain tiettyä tilannetta pidettävä kansainvälisenä kansanterveydellisenä hätätilanteena, ja siltä pyydetään lisäksi lausuntoa tarkoituksenmukaisista torjuntatoimista, joista WHO antaa tilapäisiä suosituksia. Tarkistuskomitea antaa WHO:lle neuvoja varaumista, pysyvistä suosituksista ja säännöstön yleisestä toimivuudesta sekä teknisiä suosituksia säännöstöön mahdollisesti tehtävistä muutoksista. Molemmat komiteat kokoontuvat WHO:n pyynnöstä tarpeen vaatiessa, ja niiden jäsenet valitaan asiantuntijaryhmästä asiantuntemuksen ja kokemuksen perusteella huolehtien samalla siitä, että kokoonpano on maantieteellisesti tasapuolinen. Hätätilakomitean jäsenistä ainakin yhden olisi oltava asiantuntija siitä maasta, jossa käsiteltävä tilanne ilmenee. Siltä varalta, että EU:n alueella ilmenee mahdollinen kansainvälinen kansanterveydellinen hätätilanne, olisi asianmukaista, että WHO kutsuu hätätilakomiteaan komission ja/tai ECDC:n asiantuntijan. 6. KANSAINVÄLISEEN LIIKENTEESEEN VAIKUTTAVIEN TOIMENPITEIDEN RAJOITTAMINEN Terveyssäännöstön 43 artiklassa tehdään selväksi, että vaikka valtiot voivat toteuttaa omia toimenpiteitään, joilla saavutetaan vähintään sama terveyden suoja kuin WHO:n suosituksilla, kyseiset toimenpiteet eivät saa olla kansainvälisen liikenteen kannalta rajoittavampia eivätkä yksityishenkilöiden kannalta häiritsevämpiä tai pakottavampia kuin kohtuullisesti käytettävissä olevat vaihtoehdot, joilla päästäisiin asianmukaiseen terveyden suojaan. Terveyssäännöstössä asetetaan muitakin rajoituksia sellaisille kansallisille toimenpiteille, jotka ”merkittävästi häiritsevät” kansainvälistä liikennettä. Merkittävästä häirinnästä on kyse, kun kansainvälisessä liikenteessä olevilta matkustajilta, matkatavaroilta tai rahdilta evätään maahantulo tai maasta poistuminen tai sitä viivytetään yli 24 tuntia esimerkiksi sulkemalla raja tai määräämällä karanteeni. Tällaisissa tapauksissa valtioiden on osoitettava toimenpiteen perustana olevat tieteelliset tiedot ja kansanterveydelliset syyt. Tällaisen toimenpiteen kohteeksi joutunut maa voi myös pyytää konsultaatiota toimenpiteen toteuttavan maan kanssa. Jos kauppaa rajoittavista toimenpiteistä syntyy erimielisyyksiä, Maailman kauppajärjestöä voidaan pyytää ratkaisemaan ne. 6.1. Toimenpiteet rajalla Uusitun terveyssäännöstön ja etenkin sen V osan keskeisenä tavoitteena on saattaa tasapainoon tarve rajoittaa mielivaltaisia rajatoimenpiteitä ja toisaalta valtioiden oikeus tehdä matkustajille tarvittavat tarkastukset. Myös EY-lainsäädännöllä rajoitetaan yksipuolisia toimenpiteitä: yhteisön sisärajoilla niitä rajoitetaan Schengenin rajasäännöstöllä[9] ja kaikilla rajoilla vapaasta liikkuvuudesta annetulla direktiivillä 2004/38/EY[10] ja Euroopan ihmisoikeussopimuksella.[11] Terveyssäännöstön 31 artiklan mukaan sopimusvaltiot saavat asettaa matkustajan maahanpääsyn ehdoksi lääkärintarkastuksen, rokotuksen tai muun tauteja ennalta ehkäisevän toimenpiteen. Vaatimukseen liittyy kuitenkin tiettyjä ehtoja, kuten se, että tarkastuksessa ei saa puuttua henkilön koskemattomuuteen enempää kuin mitä tarvitaan kyseessä olevan kansanterveydellisen tavoitteen saavuttamiseen. Jäsenvaltiot voivat direktiivin 2004/38/EY nojalla evätä EU:n kansalaisen ja hänen perheenjäsentensä maahanpääsyn, jos heitä pidetään uhkana kansanterveydelle. Toimenpiteen on kuitenkin oltava oikeasuhteinen, ja siihen sovelletaan tiukkoja aineellisia ja menettelyihin liittyviä suojalausekkeita. Schengenin rajasäännöstön nojalla puolestaan voidaan evätä maahanpääsy kolmansien maiden kansalaisilta, joiden katsotaan aiheuttavan uhkan kansanterveydelle. Sekä direktiivissä että rajasäännöstössä viitataan ”kansanterveydelle aiheutuvan uhkan” määrittelyssä WHO:n asiakirjoihin. Terveyssäännöstön 43 artiklan mukaisesti sopimusvaltiot voivat tietyin ehdoin toteuttaa omia toimenpiteitään kansainvälisten kansanterveydellisten hätätilojen yhteydessä, mutta EU:n tasolla rajoilla toteutettavat toimenpiteet kuuluvat yhteisön toimivaltaan ja edellyttävät EU:n tason koordinointia. Tartuntatautiverkostosta tehdyssä päätöksessä N:o 2119/1998/EY säädetään lisäksi, että kun jäsenvaltio aikoo toteuttaa tartuntatautien valvontatoimenpiteitä, sen on ilmoitettava niistä etukäteen muille jäsenvaltioille ja komissiolle ja mahdollisuuksien mukaan kuultava niitä asiasta. Tämä on tärkeä kysymys, jota on käsiteltävä neuvostossa. 6.2. Paikantaminen Valtiot voivat terveyssäännöstön 23 artiklan nojalla vaatia matkustajia antamaan tietoja määränpäästään, jotta heihin voidaan ottaa yhteyttä kansanterveyteen liittyvistä syistä. Olinpaikan selvittämiseen ei tätä nykyä ole vakiomuotoista kansainvälistä mallia, mutta kunhan henkilötietojen suojaa koskevia sääntöjä noudatetaan täysimääräisesti, se voisi olla hyödyllinen väline kansanterveyden edistämisessä. Komissio neuvottelee ilmailualan yritysten ja siviili-ilmailualan pääjohtajien kanssa mahdollisesta EU:n tason mallista matkustajien paikantamiseen. Perustana voitaisiin käyttää vakiomuotoista paikantamiskorttia, jonka matkustajat täyttäisivät koneessa. WHO on jo laatimassa kortille mallia käytettäväksi kansainvälisissä kansanterveydellisissä hätätilanteissa. 6.3. Erityisiä influenssapandemiaan liittyviä kysymyksiä Edellä kuvatut kansainvälisen liikenteen valvontaan liittyvät toimenpiteet (joita käsitellään terveyssääntöjen V osassa) kuuluvat terveyspolitiikan perinteiseen välineistöön, mutta niiden tehosta ei ole takeita, kun kyse on influenssasta, joka voi tarttua ennen oireiden ilmenemistä ja leviää erittäin nopeasti pandemiavaiheessa. Valtakunnalliset ja paikalliset eristämistoimet, kuten koulujen sulkeminen ja matkustusrajoitukset, voivat olla tehokkaampia, käytännöllisempiä ja halvempia keinoja. Tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalaisen keskuksen mukaan kansainvälisten matkustajien seulonnasta lähdön tai saapumisen yhteydessä olisi vain vähän hyötyä influenssapandemian yhteydessä lukuun ottamatta sen alkuvaihetta, jolloin maasta poistumisen yhteydessä tehtävää seulontaa voitaisiin WHO:n mielestä harkita. Jotta tällainen toimenpide olisi käytännössä toimiva ja kustannuksiinsa nähden tehokas, lähtö- ja saapumismaan olisi hyvä koordinoida toimiaan. 7. TOIMINTAAN LIITTYVÄT PÄÄTELMÄT Tässä tiedonannossa ehdotetaan työskentelymenetelmiä, joilla kansainvälinen terveyssäännöstö pantaisiin täytäntöön EU:ssa. Ottaen huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston näkemykset asiasta komissio kehittää ehdotuksiaan pitemmälle yhdessä jäsenvaltioiden ja tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalaisen keskuksen ECDC:n kanssa. Tarkemmin sanottuna komissio - laatii mahdollisiin kolmansien maiden esittämiin, terveyssäännöstöön liittyviin varaumiin koordinoidut EU:n kannat neuvoston käsittelyä varten - luonnostelee, neuvottelee ja allekirjoittaa yhteisön ja Maailman terveysjärjestön välisen terveyssäännöstöä koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa selkeytetään varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmän (EWRS) ja ECDC:n tehtäviä terveyssäännöstön täytäntöönpanossa - antaa jäsenvaltioiden pyynnöstä selvennyksiä kysymyksiin, jotka koskevat terveyssäännöstöön liittyvää oikeudellista toimivaltaa. ECDC puolestaan - laatii uhkien havaitsemiseen ja arviointiin EU:ssa ohjeita, joita voidaan soveltaa terveyssäännöstön liitteen 1 (keskeisiä valmiuksia koskevat vaatimukset) yhteydessä - antaa haluttaessa ohjeita terveyssäännöstön liitteen 2 käytöstä (liitteessä esitetään väline, jonka avulla määritetään, mitä tapahtumaa voidaan pitää kansainvälisenä kansanterveydellisenä hätätilanteena) - helpottaa EU:n jäsenvaltioiden välistä terveyssäännöstön täytäntöönpanoon liittyvää tietojen ja parhaiden toimintamallien vaihtoa esimerkiksi järjestämällä haluttaessa erityisiä terveyssäännöstöseminaareja. Terveyssäännöstössä vahvistetaan määräajat, joiden puitteissa sopimusvaltioiden on arvioitava ja kehitettävä keskeiset valmiudet, jotka vastaavat säännöstön seuranta- ja torjuntavaatimuksia. Sopimusvaltioiden on viiden vuoden kuluessa terveyssääntöjen kesäkuussa 2007 tapahtuvasta voimaantulosta laadittava ja pantava täytäntöön suunnitelmat, joilla varmistetaan, että kyseiset keskeiset valmiudet ovat olemassa ja toiminnassa niiden alueilla. Komissio katsoo sen vuoksi, että terveyssääntöjen täytäntöönpanon edistymistä vuoteen 2012 mennessä olisi hyvä tarkastella. LIITE – Tiivistelmä ja lyhenteet BLANK LINE. Varaumat: Komissio on vakuuttunut, ettei EY:n toimivaltaan kuuluvista terveyssäännöstön näkökohdista tarvitse esittää varaumia. Yksikään jäsenvaltio ei vielä ole nähnyt tarpeelliseksi tehdä varaumia jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvien näkökohtien osalta. Jos varaumia tarvitaan, toimia on koordinoitava EU:n tasolla. EU:n tason koordinointia tarvitaan myös, kun reagoidaan mahdollisiin kolmansien maiden varaumiin. Vapaaehtoinen nopeutettu soveltaminen: On tärkeää, että terveyssäännöstön eri osat pannaan täytäntöön samassa aikataulussa kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Siihen tarvitaan EU:n tason koordinointitoimia. EU:n jo toimivat verkostot EWRS mukaan luettuna: Komissio ehdottaa neljää terveyssäännöstöön liittyvää työmenettelyä: EWRS:lle nimetään samat kansalliset yhteyspisteet kuin kansainväliselle terveyssäännöstölle. Jäsenvaltiot ilmoittavat yhtäaikaisesti sekä EWRS:lle että WHO:lle alueellaan sattuneista tapahtumista, jotka eivät ole mahdollisia kansainvälisiä kansanterveydellisiä hätätilanteita. Mahdollista kansainvälistä kansanterveydellisestä hätätilannetta koskevasta terveyssäännöstön mukaisesta ilmoituksesta ilmoitetaan etukäteen EU:n tartuntatautiverkostolle. EWRS-järjestelmää ja/tai terveysturvakomiteaa käytetään apuna riskinhallintaa ja riskeihin vastaamista koskevassa koordinoinnissa ennen tapauksen ilmoittamista WHO:lle. Tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalaisen keskuksen ECDC:n rooli: ECDC on jo laatimassa jäsenvaltioiden seurantakapasiteetin kartoittamiseen ohjeita, joille on todennäköisesti käyttöä terveyssäännöstön liitteen 1 yhteydessä. Tarvittaessa keskus voisi antaa ohjeita myös terveyssäännöstön liitteessä 2 olevan päätöksentekovälineen käytöstä ja helpottaa säännöstön täytäntöönpanoon liittyvää tiedonvaihtoa esimerkiksi järjestämällä tapaamisia tai seminaareja. ECDC:n asema kansainvälisen terveyssäännöstön suhteen olisi vahvistettava muodollisesti niin, että siinä kuvastuisivat tietyt kansallisten yhteyspisteiden tehtäviin liittyvät seikat, kuten ilmoituksiin ja tiedusteluihin liittyvien WHO:n tietojen vastaanotto (EWRS:n kautta). Terveyssäännöstön asiantuntijaryhmä, hätätilannekomitea ja tarkistamiskomitea: Komissio on vastikään ehdottanut WHO:lle komission ja ECDC:n asiantuntijoiden nimittämistä ryhmään. Siltä varalta, että jokin EU-maista ilmoittaa mahdollisesta kansainvälisestä kansanterveydellisestä hätätilanteesta, olisi asianmukaista, että hätätilannekomiteaan kutsutaan komission ja/tai ECDC:n asiantuntija. Yhteisön ja WHO:n yhteisymmärryspöytäkirja: Kun otetaan huomioon edellä esitetyt ehdotukset ECDC:n työmenettelyiksi ja tehtäviksi, olisi suotavaa, että yhteisö ja WHO tekevät yhteisymmärryspöytäkirjan, jolla varmistetaan, että kansainväliseen terveyssäännöstöön liittyvät järjestelyt on määritelty asianmukaisesti. Komissio vastaisi pöytäkirjan laatimisesta, sitä koskevista neuvotteluista ja sen allekirjoittamisesta. Terveyssäännöstön rajoitukset, jotka koskevat yksipuolisia toimenpiteitä rajatoimenpiteet mukaan luettuina: Terveyssäännöstössä täsmennetään, että kyseiset toimenpiteet eivät saa olla kansainvälisen liikenteen kannalta rajoittavampia eivätkä yksityishenkilöiden kannalta häiritsevämpiä tai pakottavampia kuin kohtuullisesti käytettävissä olevat vaihtoehdot, joilla päästäisiin asianmukaiseen terveyden suojaan. Rajatoimenpiteet kuuluvat yhteisön toimivaltaan, ja niitä on koordinoitava EU:n tasolla. Tartuntatautiverkostosta tehdyssä päätöksessä N:o 2119/1998/EY säädetään lisäksi, että kun jäsenvaltio aikoo toteuttaa tartuntatautien valvontatoimenpiteitä, sen on ilmoitettava niistä etukäteen muille jäsenvaltioille ja komissiolle ja mahdollisuuksien mukaan kuultava niitä asiasta. Erityisiä influenssapandemiaan liittyviä kysymyksiä: Kansainvälisillä rajoilla toteutettavat toimenpiteet kuuluvat terveyspolitiikan perinteiseen välineistöön, mutta niiden tehosta ei ole takeita, kun kyse on influenssasta, joka voi tarttua ennen oireiden ilmenemistä ja leviää erittäin nopeasti pandemiavaiheessa. EY: Euroopan yhteisö; ECDC : Tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalainen keskus; EU : Euroopan unioni; EWRS : Varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmä; IHR : Kansainvälinen terveyssäännöstö; WHO : Maailman terveysjärjestö; WHA : Maailman terveyskokous. [1] 58. maailman terveyskokouksen raportti, joka sisältää terveyssäännöstön. [2] Päätöslauselma WHA59.2. [3] Perustettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 851/2004. [4] Perustettu Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 2119/98/EY ja komission päätöksellä 2000/57/EY. [5] Lisätietoja WHO:n sivuilta usein kysyttyä -osiosta (Frequently Asked Questions). [6] Euroopan yhteisö EY on EU:n ensimmäinen pilari eli se osa, joka on oikeushenkilö. Toinen ja kolmas pilari liittyvät poliittiseen yhteistyöhön ulkopolitiikan ja oikeuden alalla. [7] Tietosuojasta annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY. [8] Kesäkuussa 2006 julkaistussa WHO:n kansallisten yhteyspisteiden oppaassa käsitellään yhteyspisteiden nimeämistä ja tehtäviä. [9] Schengenin rajasäännöstöstä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 562/2006. [10] Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY. [11] Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen neljäs pöytäkirja.