KOMISSION ILMOITUS

Ohjeasiakirja toimista, jotka EU:n jäsenvaltioiden on toteutettava, jos ilmenee epäilyksiä EU:hun tuotavan, CITES-sopimuksessa luetelluista lajeista saadun puutavaran laillisuudesta

(2018/C 376/01)

TOIMET, JOTKA EU:N JÄSENVALTIOIDEN ON TOTEUTETTAVA, JOS ILMENEE EPÄILYKSIÄ EU:HUN TUOTAVAN, CITES-SOPIMUKSESSA LUETELLUISTA LAJEISTA SAADUN PUUTAVARAN LAILLISUUDESTA

Tämän ilmoituksen tarkoituksena on antaa ohjeita EU:n jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille luonnonvaraisten eläinten ja kasvien kauppaa koskevien EU-asetusten (1) täytäntöönpanosta tilanteissa, joissa villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevassa yleissopimuksessa (CITES) luetelluista lajeista saadun puutavaran lähetyksiä tuodaan EU:hun viejämaan viranomaisten antamalla vientiluvalla, mutta on epäilyksiä siitä, onko kyseiset puut korjattu korjuumaan sovellettavaa lainsäädäntöä noudattaen.

1. Tausta

Luonnonvaraisten eläinten ja kasvien kauppaa koskevien EU-asetusten nojalla EU:n jäsenvaltion CITES-hallintoviranomainen voi myöntää CITES-tuontiluvan vain siinä tapauksessa, että viejämaa on myöntänyt vientiluvan CITES-sopimuksen (2) mukaisesti. Tämän edellytyksenä on muun muassa, että viejämaa on ”varmistautunut siitä, ettei yksilöä ole saatu asianomaisen maan kasvi- ja eläinsuojelulakien vastaisella tavalla” (3).

Asetuksen (EY) N:o 865/2006, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella (EU) 2015/870 (4), 7 artiklan 6 kohdan mukaan ”kolmansien maiden myöntämät vientiluvat ja jälleenvientitodistukset hyväksytään ainoastaan, mikäli kyseisen kolmannen maan toimivaltainen viranomainen toimittaa pyydettäessä tyydyttävät tiedot siitä, että yksilöt on hankittu noudattaen kyseisen lajin suojelua koskevaa lainsäädäntöä”.

Asetuksen (EY) N:o 865/2006 7 artiklan 6 kohtaa sovelletaan kaikkiin yksilöihin, joille on tarpeen myöntää vientiluvat asetuksen (EY) N:o 338/97 nojalla, mutta se on erityisen merkityksellinen puulajien kannalta. Viimeaikaiset esimerkit ovat osoittaneet, että EU:n jäsenvaltiot joutuvat toisinaan käsittelemään sellaisia CITES-sopimuksessa lueteltujen puulajien tuontilupahakemuksia, joissa lähetyksen laillisesta alkuperästä on vakavia epäilyksiä. Lähetysten mukana on viejämaan myöntämä voimassa oleva vientilupa, jonka pitäisi periaatteessa taata, että viejämaa on tarkastanut puutavaran laillisen alkuperän. Eri lähteistä saadut tiedot voivat kuitenkin herättää epäilyksiä puutavaran laillisesta alkuperästä ja siitä, onko viejämaa tarkistanut asianmukaisesti, ettei kyseisiä yksilöitä ole saatu sen eläinten ja kasvien suojelusta annetun lainsäädännön vastaisesti.

Tällaisessa tilanteessa on tärkeää, että EU:n jäsenvaltiot ovat johdonmukaisia lähestymistavassaan ja harjoittavat samantasoista valvontaa tuotteiden laillisen alkuperän suhteen, mikä voi johtaa siihen, että ne epäävät tuontilupia. Johdonmukaisuus EU:n jäsenvaltioiden välillä olisi varmistettava asetuksen (EY) N:o 865/2006 7 artiklan 6 kohdan tulkintaa koskevan nykyisen ohjeistuksen avulla. EU:n jäsenvaltioita kehotetaan käyttämään jäljempänä lueteltuja seikkoja tapauskohtaisesti ja tavalla, joka on oikeassa suhteessa kuhunkin käsiteltävään tilanteeseen.

2. Asiakirjan status

Komission henkilöstö laati tämän ohjeasiakirjan, ja sen luonnoksen vahvisti asetuksen (EY) N:o 338/97 18 artiklan nojalla perustettu luonnonvaraisten kasvi- ja eläinlajien kauppaa käsittelevä komitea, eli näin ollen jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset.

Ohjeasiakirja on tarkoitettu kansallisten viranomaisten avuksi asetuksen (EY) N:o 338/97 soveltamisessa. Se ei ole oikeudellisesti sitova; sen ainoana tarkoituksena on antaa tietoja asetusta (EY) N:o 865/2006 koskevista tietyistä seikoista sekä toimenpiteistä, joita pidetään parhaina käytänteinä. Se ei korvaa, lisää eikä muuta tämän asiakirjan 1 jaksossa tarkoitettuja sovellettavan unionin lainsäädännön säännöksiä, jotka ovat edelleen oikeusperusta, jota on sovellettava. Asiakirjaa ei myöskään pitäisi tarkastella erillisenä; sitä on käytettävä yhdessä lainsäädännön kanssa, ei yksinään. Ainoastaan Euroopan unionin tuomioistuimella on lopullinen toimivalta tulkita unionin lainsäädäntöä.

Komissio julkaisee asiakirjan sähköisesti, ja EU:n jäsenvaltiot voivat julkaista sen. Luonnonvaraisten kasvi- ja eläinlajien kauppaa käsittelevä komitea tarkastelee sitä uudelleen vuonna 2021.

3. Asetuksen (EY) N:o 865/2006 7 artiklan 6 kohdan tulkintaa koskeva ohjeistus

Unionin säädöksiä on tulkittava niiden tarkoituksen mukaisesti. Asetuksen (EY) N:o 338/97 1 artiklassa säädetään, että asetuksen tarkoituksena on ”luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien suojelu ja niiden säilymisen takaaminen sääntelemällä niillä käytävää kauppaa”. Asetuksen säännöksiä on sen vuoksi tulkittava tämän tarkoituksen mukaisesti.

Lisäksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 191 artiklan 2 kohdan mukaisesti ympäristöpolitiikka perustuu ennalta varautumisen periaatteeseen. Tämä tarkoittaa, että jos jokin toiminta tai toimintalinja voi aiheuttaa vakavaa tai peruuttamatonta haittaa yleisölle tai ympäristölle, täyden tieteellisen varmuuden puutetta ei pitäisi käyttää perusteena sellaisten kustannustehokkaiden toimenpiteiden lykkäämiselle, joilla kyseinen haitta voidaan estää. Periaatteella pyritään varmistamaan ympäristön suojelun korkea taso tekemällä tällaisissa riskitapauksissa ennalta ehkäiseviä päätöksiä.

Euroopan unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti ennalta varautumisen periaatetta sovelletaan muun muassa unionin ympäristösäännöstön tulkintaan ja soveltamiseen ja siten myös asetuksen (EY) N:o 338/97 tulkintaan ja soveltamiseen. EU:n jäsenvaltioiden olisi sovellettava ennalta varautumisen periaatetta käyttäessään harkintavaltaansa asetuksen (EY) N:o 338/97 nojalla.

Asetuksen (EY) N:o 865/2006 7 artiklan 6 kohdan nojalla jäsenvaltioiden CITES-viranomaisten on päätettävä CITES-yksilöitä koskevan tuontihakemuksen vastaanottaessaan, onko viejämaan kuuleminen tarpeen. Asetuksen 7 artiklan 6 kohdassa ei edellytetä, että ne kuulisivat järjestelmällisesti viejämaata. On suositeltavaa, että EU:n jäsenvaltiot päättävät riskiperusteisesti kussakin tapauksessa, olisiko niiden kuultava kyseistä maata.

a) Mitä seikkoja EU:n jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon päättääkseen, onko niiden tarpeen kuulla viejämaata?

EU:n jäsenvaltioita kehotetaan ottamaan huomioon seuraavat seikat:

— Onko vientimaasta sellaista CITES-sopimuksen täytäntöönpanoon liittyvää tietoa, jonka perusteella se ei ehkä suorita riittäviä tarkastuksia lähetyksen laillisuuden takaamiseksi (esimerkiksi jos CITESin pysyvä komitea on kohdistanut kyseiseen maahan erityisiä suosituksia tai sääntöjen noudattamista koskevia toimenpiteitä, tai jos lisätarkistusta edellytettäisiin vastaavassa tapauksessa EU:n puutavara-asetuksen (EUTR) (5) nojalla asianomaisen ohjeasiakirjan (6) mukaisesti)?

— Onko luotettavista lähteistä saatu tietoa, joka näyttäisi viittaavan siihen, että kyseinen puutavaralähetys ei ehkä tule laillisista lähteistä?

— Onko olemassa merkkejä siitä, että jokin toimitusketjussa mukana oleva yritys olisi osallisena laittomaan puunkorjuuseen liittyvissä käytännöissä?

— Kuinka mutkikas toimitusketju on? Kuinka vaikeaa on jäljittää puutavaran lähde?

— Onko kyseisessä maassa suuri korruptioriski?

Jos edellä mainittuja seikkoja tarkistettaessa kerätyt tiedot herättävät vakavia epäilyksiä siitä, että kyseinen lähetys on ehkä saatu asianomaisten lajien suojelua koskevien viejämaan lakien vastaisesti, on suositeltavaa, että asianomainen EU:n jäsenvaltio ottaa yhteyttä viejämaan CITES-hallintoviranomaiseen (ja ilmoittaa asiasta myös kyseisen maan CITES-sopimuksen tieteelliselle viranomaiselle ja, jos sellainen on, sen FLEGT (7)-lupaviranomaiselle/-viranomaisille ja FLEGT- tai metsähallinnon yhteyspisteille). Mahdolliselle tuojalle on kerrottava tästä kuulemisesta, jos on kyse huomattavasta viiveestä (8).

b) Mitä tietoja viejämaalta olisi pyydettävä?

EU:n jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon seuraava tarkistusluettelo, kun ne päättävät viejämaalle esitettävistä kysymyksistä:

— Voidakseen myöntää vientiluvan CITES-sopimuksen II liitteessä luetellusta lajista saadulle puutavaralle viejämaan on varmistuttava siitä, että kyseisen lajin yksilö on korjattu eläinten ja kasvien suojelua koskevaa lainsäädäntöä noudattaen. Mikä on eläinten ja kasvien suojelua koskeva lainsäädäntö, jota sovelletaan vientiluvan kattamiin tuotteisiin?

— Mikä järjestelmä on käytössä sen tarkastamiseksi, että kyseistä lainsäädäntöä on noudatettu? Miten tätä järjestelmää on toteutettu kyseisen vientiluvan kattaman lähetyksen tapauksessa? Mitä asiakirjoja on myönnetty ja mitä tarkastuksia on tehty sen varmistamiseksi, että lainmukaisuuden tarkastamisvaatimuksia on noudatettu?

— Onko kaikki toimitusketjussa mukana olevat toimijat – korjuuvaiheesta aina EU:hun suuntautuvaan vientiin – yksilöity (korjuu, kuljetus, ensimmäinen ja myöhemmät myyntivaiheet, ensimmäinen ja toinen jalostusaste, vienti)? Miten lähetyksen jäljitettävyys on taattu koko toimitusketjussa sen varmistamiseksi, että vientiluvassa mainitut yksilöt vastaavat korjattuja yksilöitä?

Tarvittaessa EU:n jäsenvaltiot voivat myös pyytää viejämaita toimittamaan seuraavat tarkemmat tiedot, koska kokemus on osoittanut, että nämä seikat ovat usein välttämättömiä puutavaralähetyksen laillisuuden arvioimiseksi perusteellisesti:

— viejäyrityksen täydellinen nimi ja osoite;

— puutavaran maantieteellinen alkuperä (alue, toimilupa-alueen sijainti ja asiaan liittyvät yksityiskohdat);

— vuosi, jona vietävä puutavara korjattiin, ja sen tarkistaminen, että kyseinen puutavara viedään vastaavan vuoden kiintiössä (jos käytössä on CITES-vientikiintiö tai kansallinen korjuukiintiö);

— tiedot hoitosuunnitelmasta ja hakkuuluvasta (-luvista) sekä kaikki asiaan liittyvät lisätiedot viejämaan voimassa olevasta lainsäädännöstä riippuen;

— tiedot hakkuupaikoista (esim. palstat ja puiden numerot), joista puutavara on peräisin;

— tiedot jäljitettävyydestä hakkuupaikoilta jalostus- tai vientipaikkoihin.

c) Millä edellytyksillä viejämaista saatua tietoa voidaan pitää ”tyydyttävänä”?

EU:n tuojajäsenvaltion olisi tarkasteltava viejämaan CITES-hallintoviranomaisen edellä mainittuihin kysymyksiin esittämää vastausta arvioidakseen, antaako se johdonmukaiset ja luotettavat tiedot, jotka tarjoavat riittävät takeet siitä, että lähetys on peräisin puutavarasta, joka on saatu eläinten ja kasvien suojelua koskevaa viejämaan sovellettavaa lainsäädäntöä noudattaen. Jos nämä edellytykset täyttyvät ja on perusteltu luottamus siihen, että esitetyt asiakirjat ovat päteviä ja todennettavissa, olisi tietoja pidettävä tyydyttävinä ja tuontilupa myönnettävä.

Jos esitettyjä tietoja pidetään riittämättöminä tai tärkeitä seikkoja puuttuu, on suositeltavaa, että EU:n jäsenvaltiot ottavat yhteyttä viejämaahan puuttuvien seikkojen pyytämiseksi.

Jos siitä huolimatta, että on yritetty saada pyydettyjä tietoja, viejämaan vastauksena edellä mainittuihin kysymyksiin toimittamat tiedot eivät edelleenkään riitä toteamaan, että asianomaiset yksilöt on saatu kyseisen lajin suojelua koskevan lainsäädännön mukaisesti, tai jos vastausta ei toimitettu, jäsenvaltioiden ei pitäisi myöntää vastaavaa tuontilupaa asetuksen (EY) N:o 865/2006 7 artiklan 6 kohdan nojalla (9).

Niiden vientimaiden erityistapauksessa, jotka ovat tehneet EU:n kanssa vapaaehtoisen FLEGT-kumppanuussopimuksen, jossa FLEGT-luvat myönnetään kyseisen maan viemille puutavaralähetyksille, voi olla niin, että kyseisen maan kansalliseen lupajärjestelmään sisältyy vaatimus, jonka mukaan CITES-sopimuksessa luetellun puutavaran lähetysten mukana on oltava sekä CITES-vientilupa että FLEGT-lupa (10). FLEGT-lupa tarjoaa lisävarmistuksen lähetyksen laillisesta alkuperästä. Tällaisissa tapauksissa hallintoviranomainen voi myös pyytää tietoa asianomaiselta viejämaan FLEGT-lupaviranomaiselta. On myös suositeltavaa, että tapauksissa, joissa CITES-sopimuksen kattaman puutavaran osalta ilmoitetaan FLEGT-lupa, asiasta tiedotetaan EU:n tuojajäsenvaltion toimivaltaiselle FLEGT-viranomaiselle (11).

d) Mitä lisätoimia voidaan toteuttaa, jotta varmistetaan samantasoinen valvonta eri jäsenvaltioissa?

Jäsenvaltioita kehotetaan jakamaan tietoa muiden EU:n jäsenvaltioiden ja komission kanssa tapauksista, joissa ne eivät voineet myöntää tuontilupaa, koska viejämailta saatiin edellä mainittuihin kysymyksiin epätyydyttävä vastaus tai ei lainkaan vastausta.

Jotta varmistettaisiin yhdenmukainen lähestymistapa EU-tasolla, asia voidaan tarvittaessa saattaa toimivaltaisten CITES-hallintoviranomaisten asiantuntijaryhmän tietoon. Sillä perusteella asiantuntijaryhmä voi suosittaa, että

i. komissio ottaa yhteyttä asianomaiseen viejämaahan esittääkseen huolenaiheet kyseisen lajin viennin laillisuudesta ja pyytää selvennyksiä seikkoihin, jotka johtivat lupien myöntämisen epäämiseen;

ii. keskeytetään tuonti kaikkiin EU:n jäsenvaltioihin tietyn lajin ja maan yhdistelmien osalta, jos viejämaan komission pyynnöstä toimittamat tiedot katsotaan riittämättömiksi. Tämä voitaisiin tehdä asetuksen (EY) N:o 338/97 4 artiklan 6 kohdan perusteella, jossa säädetään, että ”komissio voi, kuultuaan asianomaisia alkuperämaita 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sääntelymenettelyn mukaisesti ja ottaen huomioon tieteellisen tarkasteluryhmän lausunnot, määrätä yleisistä tai tiettyjä alkuperämaita koskevista yhteisöön tuonnin rajoituksista”;

iii. EU saattaa asian CITES-sihteeristön ja CITESin pysyvän komitean tietoon osana CITESin noudattamiseen liittyviä mekanismeja (12).

4. Yhteys EU:n puutavara-asetukseen

Edellä ehdotetut toimet ovat erityisen tärkeitä sen jälkeen kun EU:n puutavara-asetus (13) (EUTR) tuli voimaan vuonna 2013; siinä kielletään laittomasti korjatun puutavaran saattaminen EU:n markkinoille. Tämän asiakirjan liitteessä annetaan tarkempaa tietoa laillisuuden tarkastamisesta EUTR:n nojalla ja erityisesti kyseisen asetuksen 2 artiklan h alakohdassa annetusta ”sovellettavan lainsäädännön” määritelmästä.

CITES-sopimuksessa lueteltuja puulajeja koskevista erityisistä säännöistä säädetään EUTR:n 3 artiklassa: ”Tätä asetusta sovellettaessa puutavara, joka on asetuksen (EY) N:o 338/97 liitteessä A, B tai C lueteltua lajia ja mainitun asetuksen ja sen täytäntöönpanosäännösten mukaista, katsotaan laillisesti korjatuksi”. Kyseisen olettaman perusteena on se, että – kuten edellä kuvataan – CITES-sopimuksessa asetetaan sen sopimuspuolille vaatimus myöntää vientilupa vain, jos asianomaisen lajin korjuu on tapahtunut muun muassa vientimaan sovellettavaa kansallista lainsäädäntöä noudattaen.

Tässä yhteydessä on suositeltavaa, että kussakin EU:n jäsenvaltiossa toisaalta CITES-hallintoviranomainen ja toisaalta EU:n puutavara-asetuksen ja FLEGT (14)-asetuksen täytäntöönpanosta vastaavat toimivaltaiset viranomaiset tekevät yhteistyötä keskenään (muun muassa tietoja vaihtamalla), jotta varmistetaan, että asianomaiset asetukset pannaan täytäntöön johdonmukaisesti kyseisen jäsenvaltion alueella. Tapauksissa, joissa EU:n jäsenvaltion CITES-hallintoviranomaisella on epäilyksiä puutavaralähetysten laillisuudesta, sen olisi tiedotettava asiasta EU:n puutavara-asetuksen ja FLEGT-asetuksen täytäntöönpanosta vastaavalle vastapuolelleen ja tarvittaessa asianomaisille puutavaran valvonnasta vastaaville elimille, jotta ne voisivat ottaa tiedot huomioon toiminnassaan. Samalla tavoin EU:n puutavara-asetuksen ja FLEGT-asetuksen täytäntöönpanosta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten olisi myös tiedotettava asiasta CITES-vastapuolilleen tapauksissa, joissa ne saavat tietoja, jotka koskevat tai voivat koskea CITES-sopimuksessa lueteltuja lajeja.

Avustaakseen jäsenvaltioita EUTR:n täytäntöönpanossa komissio perusti EUTR:n täytäntöönpanoviranomaisille suojatun foorumin tiedonvaihtoon EUTR:ään liittyvistä kysymyksistä (15). Komissio voi myös myöntää pääsyn tälle foorumille CITES-hallintoviranomaisille tarkoituksena avustaa kaikkia asiaankuuluvia viranomaisia tiedonvaihdossa EU:hun tuotavien puutuotteiden laillisuudesta. Komissio on myös laatinut ohjeasiakirjan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa EUTR:n täytäntöönpanoon liittyvien kysymysten käsittelemiseksi (16). Ohjeasiakirja on saatavilla komission verkkosivustolla yhdessä muiden tietolähteiden kanssa, joita ovat esimerkiksi tiedotteet EUTR:n täytäntöönpanon ja täytäntöönpanon valvonnan kannalta merkittävistä kehitysaskelista.

Muita lähteitä on käytettävissä tiedon saamiseksi tietyissä viejämaissa käytössä olevista lainsäädäntökehyksistä (17). Kyseisissä kehyksissä voi kuitenkin olla laajempi soveltamisala kuin CITES-sopimuksen laillisuusmääritelmässä, joka on ”asianomaisen maan kasvi- ja eläinsuojelulait” CITES-sopimuksen 4 artiklan mukaisesti.

(1) Neuvoston asetus (EY) N:o 338/97, annettu 9 päivänä joulukuuta 1996, luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä EYVL L 61, 3.3.1997, s. 1), ja sen täytäntöönpanoasetukset, erityisesti seuraavat: Komission asetus (EY) N:o 865/2006, annettu 4 päivänä toukokuuta 2006, luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 338/97 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EUVL L 166, 19.6.2006, s. 1); Komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 792/2012, annettu 23 päivänä elokuuta 2012, luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 338/97 säädettyjen lupien, todistusten ja muiden asiakirjojen mallia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja komission asetuksen (EY) N:o 865/2006 muuttamisesta (EUVL L 242, 7.9.2012, s. 13); Komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2017/1915, annettu 19 päivänä lokakuuta 2017, tiettyjen luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien yksilöiden unioniin tuonnin kieltämisestä (EUVL L 271, 20.10.2017, s. 7).

(2) Ks. asetuksen (EY) N:o 338/97 4 artiklan 2 kohdan c alakohta, jota sovelletaan asetuksen liitteessä B lueteltuihin lajeihin.

(3) Ks. villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (CITES) 4 artiklan 2 kohdan b alakohta, jota sovelletaan mainitun yleissopimuksen II liitteessä lueteltuihin lajeihin.

(4) Komission asetus (EU) 2015/870, annettu 5 päivänä kesäkuuta 2015, neuvoston asetuksen (EY) N:o 338/97 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 865/2006 muuttamisesta luonnonvaraisten eläinten ja kasvien kaupan osalta (EUVL L 142, 6.6.2015, s. 3).

(5) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 995/2010, annettu 20 päivänä lokakuuta 2010, puutavaraa ja puutuotteita markkinoille saattavien toimijoiden velvollisuuksien vahvistamisesta (EUVL L 295, 12.11.2010, s. 23).

(6) Komission tiedonanto, annettu 12.2.2016 – EU:n puutavara-asetusta koskeva ohjeasiakirja, C(2016) 755 final – http://ec.europa.eu/environment/forests/timber_regulation.htm.

(7) Forest Law Enforcement, Governance and Trade (FLEGT), joka perustuu komission tiedonantoon Metsälainsäädännön soveltamisen valvonta, metsähallinto ja puukauppa (FLEGT) – Ehdotus EU:n toimintasuunnitelmaksi, KOM(2003) 251, ja neuvoston asetus (EY) N:o 2173/2005, annettu 20 päivänä joulukuuta 2005, Euroopan yhteisöön suuntautuvaa puutavaran tuontia koskevan FLEGT-lupajärjestelmän perustamisesta (EUVL L 347, 30.12.2005, s. 1).

(8) Ks. asetuksen (EY) N:o 865/2006 8 artiklan 3 kohta.

(9) EU:n jäsenvaltioilla on myös oikeus kieltäytyä tuontiluvan myöntämisestä asetuksen (EY) N:o 338/97 4 artiklan 1 kohdan e alakohdan, 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan perusteella.

(10) Näin on tällä hetkellä Indonesian kohdalla, missä CITES-sopimuksessa luetelluista lajeista saatu puutavara kuuluu myös Indonesian puutavaran laillisuuden varmistamista koskevan järjestelmän piiriin ja missä vaaditaan voimassa oleva V-Legal-asiakirja/FLEGT-lupa kyseisen puutavaran viennille.

(11) Seuraavan mukaisesti: Komission tiedonanto – Tulli ja FLEGT – Täytäntöönpano-ohjeet – Julkinen tiivistelmä (EUVL C 389, 4.11.2014, s. 2).

(12) Ks. päätöslauselma Conf. 14.3, joka koskee CITES-sopimuksen noudattamiseen liittyviä menettelyjä.

(13) Asetus (EU) N:o 995/2010.

(14) Asetus (EY) N:o 2173/2005.

(15) http://capacity4dev.ec.europa.eu/eutr-competent-authorities/dashboard

(16) Ks. alaviite 7.

(17) Ks. esimerkiksi http://gftn.panda.org/?202483/Framework-for-Assessing-Legality-of-Forestry-Operations-Timber-Processing-and-Trade. Verkkosivustolla on tietoa yhteisestä kehyksestä, joka koskee metsätaloustoimenpiteiden, puutavaran jalostuksen ja kaupan laillisuuden arviointia (Common Framework for Assessing Legality of Forestry Operations, Timber Processing and Trade, lyhyesti Common Legality Framework); kyseessä on valtiosta riippumattomien järjestöjen WWF/GFTN ja TRAFFIC laatima tarkistusluettelo, jonka avulla valtiot ja yritykset voivat arvioida ja ymmärtää niitä lakeihin, asetuksiin, hallinnollisiin määräyksiin ja sopimusvelvoitteisiin liittyviä seikkoja, joka koskevat metsätaloustoimenpiteitä, puutavaran jalostusta ja kauppaa useissa maissa (Brasilia, Gabon, Indonesia, Intia, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kiina, Kolumbia, Kongon demokraattinen tasavalta, Kongon tasavalta, Laos, Malesia, Myanmar, Peru, Venäjä ja Vietnam).