Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen hinta Euroopassa"

(98/C 284/07)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 11. heinäkuuta 1996 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen hinta Euroopassa".

Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto antoi lausuntonsa 18. kesäkuuta 1998. Esittelijä oli Roger Burnel.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. 2. heinäkuuta 1998 pitämässään 356. täysistunnossa (heinäkuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 130 puolesta, 6 vastaan, ja 14 pidättyi äänestämästä.

I. TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEA SOITTAA HÄTÄKELLOA

1. TSK on aina kiinnittänyt suurta huomiota eriarvoisuuteen ja epäoikeudenmukaisiin oloihin, siis myös köyhyyteen ja sosiaaliseen syrjäytymiseen, joka on köyhyyden äärimmäinen ilmenemismuoto. Muistutettakoon, että TSK on laatinut asiasta mm. seuraavia lausuntoja ja tiedonantoja:

Köyhyyden vastaisen taistelun kokeiluhanke- ja tutkimusohjelma ().

Köyhyyden vastaisen taistelun kokeiluhanke- ja tutkimusohjelman tarkistus ().

Köyhyyden vastaisen taistelun väliaikainen toimintaohjelma ().

Köyhyyden vastaista taistelua koskevat yhteisön erityistoimet ().

Köyhyyden vastaista taistelua koskevat yhteisön erityistoimet Päätöksen tarkistus ().

Tiedonanto köyhyydestä Maaliskuu 1989 (ei julkaistu EYVL:ssä).

Huonoimmassa asemassa olevien ryhmien taloudellinen ja sosiaalinen integrointi ().

Oma-aloitteinen lausunto köyhyydestä ().

Resurssien ja sosiaalietuuksien riittävyys sosiaalisen suojelun järjestelmissä ().

Oma-aloitteinen lausunto sosiaalisesta syrjäytymisestä ().

Toimintaohjelma syrjäytymisen estämiseksi ja heikoimmassa asemassa olevien ryhmien taloudellisen integroinnin edistämiseksi ().

2. Komitean asiaan paneutumista eivät todista pelkästään tästä aiheesta erityisesti laaditut lausunnot. Eräissä komitean lausunnoissa käsitellään epäsuorasti köyhyyden syitä ja seurauksia. Mainittakoon esimerkiksi taloudellisia ja sosiaalisia oloja koskevat lausunnot, lukuisat työttömyyttä, nuorisoa, ikääntymistä, koulutusta, tiedonvälitystä, sosiaalista yhteenkuuluvuutta tai integraatiota koskevat lausunnot sekä edelleen lausunnot, joissa käsitellään ihmisiä ja kansanryhmiä elämän koettelemusten ja historian myllerryksen keskellä.

3. Erityisesti on mainittava TSK:n toiminta kansalaisoikeuksien kehittämiseksi. Ehdottomana tavoitteena on oltava kaikkien ihmisten sekä heidän poliittisten, sosiaalisten, taloudellisten, kulttuuristen, yksilöllisten ja perhettä koskevien velvollisuuksiensa ja oikeuksiensa vankkumaton kunnioittaminen.

4. Valtiot ryhtyvät kukin tilanteensa, resurssiensa ja poliittisten linjaustensa mukaisiin toimiin köyhyyden taltuttamiseksi ja köyhyyden vaikutusten torjumiseksi.

5. Euroopan unioni toimii aktiivisesti niin runsaskätisten ohjelmiensa kuin kohdetukiensa avulla esimerkiksi ehkäistäkseen pitkäaikaistyöttömyyttä, edistääkseen koulutusta ja yhteiskuntaan sopeutumista tai vaikkapa kehittääkseen vaikeuksissa olevia alueita ja aloja.

6. Köyhyyttä vastaan taistelevat julkiset tahot sekä yksityiset järjestöt ja liikkeet antavat kaikkensa.

7. Erilaiset järjestöt kehittävät usein vähin ja epävarmoin varoin konkreettista toimintaansa. Kirkot ja ihmisoikeuksien puolustajat muistuttavat vapauden, oikeudenmukaisuuden ja solidaarisuuden periaatteista ja toimivat myös käytännössä.

8. KUITENKIN KÖYHYYS LEVIÄÄ JA PAHENEE! Niinpä TSK yhtyy voimakkaasti kurjuutta vastaan kapinoivien kuoroon ja päästää hätähuudon.

II. KÖYHYYDEN JA SYRJÄYTYMISEN KUSTANNUKSISTA

1. TSK:n on vaikea pohtia tätä aihetta, kun otetaan huomioon erilaiset tilanteet ja osittain vajavaiset tiedot.

2. "Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen hinta" voidaan ymmärtää kahdella tavalla: köyhyydestä ja syrjäytymisestä varsinaisesti kärsivien tai puolestaan niitä vastaan taistelevien maksamana hintana.

3. Köyhät ja syrjäytyneet maksavat köyhyydestä ja syrjäytymisestä elämänlaatunsa huononemisena. Tämän laadullisen huononemisen syvyys voidaan periaatteessa myös mitata. Lain mukaanhan pretium doloris voidaan määritellä ja rahallisesti korvata.

Elämänlaadun huononeminen ilmenee myös siten, että kotitalouksien välttämättömät tarpeet jäävät huomattavasti aiempaa useammin tyydyttämättä.

4. Kulutustason lasku vaikuttaa aina köyhien itsensä ohella, myös kokonaistalouteen: yritysten liikevaihto laskee, työntekijät kärsivät, koska uusia työntekijöitä palkataan aiempaa vähemmän, valtio ja sosiaaliturvajärjestelmät kärsivät, koska tuloihin ja kulutukseen perustuvat verotulot sekä työvoiman sosiaaliturvamaksut vähenevät. Ostovoiman heikentyminen saa kuluttajat hankkimaan edullisempia, usein Euroopan unionin ulkopuolelta peräisin olevia tuotteita.

5. Köyhyyden ja syrjäytymisen hintaan sisältyvät myös mm. yhteiskunnan köyhille ja syrjäytyneille maksamat julkiset ja yksityiset tuet, ennalta ehkäisevät toimet, sosiaalitoimi, erilaiset korvaukset ja palvelut.

6. On kuitenkin kysyttävä, mitä sanat "köyhyyden vastaisen taistelun korkea hinta" merkitsevät valtion tai yhteiskunnan kannalta. Johtuuko hinta köyhien suuresta määrästä vai köyhyyden ennaltaehkäisyyn ja lievittämiseen tähtäävästä politiikasta ja runsaista tukitoimista?

7. Viranomaisten lisäksi on muitakin köyhyyttä vastaan taistelevia tahoja. Vanhemmat kouluttavat lapsiaan lasten edun vuoksi ja käyttävät tällöin osan ajastaan ja varoistaan valtion ja yhteiskunnan yleisen edun hyväksi. Perhevelvoitteista huolehtiminen myötävaikuttaa lasten ja nuorten kasvatukseen ja siten heidän sopeutumiseensa yhteiskuntaan. Vanhempien osallistuminen on yksi perhepolitiikkojen kehittämisen puolesta puhuvista tekijöistä.

8. Köyhyyden ennaltaehkäisyyn ja lievittämiseen erikoistuneilla järjestöillä ja liikkeillä on erittäin tärkeä tehtävä harjoittaa solidaarisuutta ja myötäillä todellisuutta mahdollisimman läheltä. Tällaiset järjestöt perustavat toimintansa laajalti vapaaehtoisuuteen, joka on yksi yhteisvastuullisuuden havainnollinen muoto. Järjestöt rahoittavat toimintansa saamillaan avustuksilla ja lahjoituksilla sekä jäseniltään perimillään jäsenmaksuilla.

Sosiaalityöntekijöiden ja kasvatusalan ammattilaisten ensiarvoisuutta ei tule asettaa vastakkain vapaaehtoistyöntekijöiden aseman kanssa. Uudelleensopeutumisen pohjana on opettaa syrjäytymässä oleville tai syrjäytyneille alusta alkaen tai uudelleen, kuinka he voivat toimia itsenäisesti. Se edellyttää ohjaajilta persoonallisuutta ja kärsivällisyyttä ja täten suuria inhimillisiä valmiuksia. Ottaen huomioon köyhyyden ja syrjäytymisen kaikki seuraukset sekä erittäin vakavat vaarat, joita niistä aiheutuu ihmisille ja valtioillekin, kaikkien kansalaisten on syytä todella ymmärtää, että heidän odotetaan kunkin toimivan omalla tavallaan omine taitoineen ja keinoineen.

III. KÄYTETYT LÄHTEET

1. Tämä lausunto pohjautuu ensisijaisesti neljään lähteeseen:

komission tilastotoimiston ja eri maiden tilastokeskusten aineistot;

mielipidetutkimukset;

TSK:n asettaman työryhmän jäsenten kokoamat pohdinnat ja jäsenvaltioita koskevat tiedot;

köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan osallistuvien järjestöjen kokemuksiin perustuvat tiedot.

2. Välittömästi voidaan tehdä kolme havaintoa:

2.1. Köyhyyden kustannuksista ei ole paljon juuri luettelemamme tyyppistä aineistoa ja sen muoto vaihtelee maittain.

2.2. Komission tilastotoimistolla ja eri maiden tilastokeskuksilla on erittäin tärkeä asema strategisena avustajana poliittisessa päätöksenteossa ja sen seurannan arvioinnissa. Pahoiteltuamme, ettei tilastotoimisto voinut varojen puutteessa vastata TSK:n pyyntöihin, TSK on pannut kiinnostuneena merkille, että 15. huhtikuuta 1998 ryhdyttiin toimiin sosiaalista syrjäytymistä ja köyhyyttä koskevia tilastotietoja käsittelevän erityisryhmän perustamiseksi. Suositukset, jotka koskevat verrattavissa olevien tulokäsitteiden ja -määritelmien hyväksymistä, rahassa mitattavan köyhyyden kartoittamista, sosiaalisen syrjäytymisen tilastollista määrittämistä ja jäsentelemistä sekä arvioinnin ja selvitysten laatua, on määrä esittää syksyllä 1998. Tilastotoimiston tavoitteena on laatia säännöllinen selvitysmenettely sosiaalisesta syrjäytymisestä ja köyhyydestä EU:n jäsenvaltioiden käyttöön. Ensimmäinen selvitys valmistunee vuoden 1999 lopulla. On kyse oleellisista päätöksistä.

2.3. Suurin osa nyt käsillä olevassa lausunnossa esitetyistä tilastotiedoista on peräisin tilastotoimiston vuonna 1993 tekemästä tutkimuksesta.

2.3.1. Tuolloin Euroopan unioni koostui 12 valtiosta. Itävalta, Suomi ja Ruotsi liittyivät unioniin vuonna 1995.

2.3.2. Valtioiden köyhyystasoissa on saattanut tapahtua muutoksia vuoden 1993 jälkeen. Ne eivät kuitenkaan muuta tuonnempana esitettyjen tietojen merkitystä.

IV. ENNEN KÖYHYYDEN AIHEUTTAMIEN KUSTANNUSTEN ONGELMAN KÄSITTELEMISTÄ TUONNEMPANA ON PEREHDYTTÄVÄ KÖYHYYDEN KONKREETTISEEN MERKITYKSEEN

Muun muassa vastaamalla neljään kysymykseen:

1) Kuinka köyhyys määritellään ja mitataan?

2) Kuinka syrjäytyminen määritellään?

3) Paljonko Euroopassa on köyhiä?

4) Mistä köyhyys aiheutuu?

1. Köyhyyden tilastollinen määritteleminen ja mittaaminen

1.1. Köyhyysilmiöiden mittaaminen on mielekästä vain, jos se tehdään "kotitalouksien" () tasolla. Tällöin oletetaan, että kaikilla kotitalouden jäsenillä on sama elintaso.

Tilastollista "kotitaloutta" ei tule sekoittaa "perheeseen", jonka muodostavat pariskunta tai yksinhuoltaja lapsineen. Yksi perhe voi jakautua tilastollisesti useisiin kotitalouksiin. Kääntäen tarkasteltuna tilastollisen kotitalouden voi muodostaa ryhmä ihmisiä, joilla ei ole sukulaisuussuhdetta toisiinsa.

1.2. Euroopan komissio on määrittänyt köyhyyden tilastollisesti. Määritys perustuu keskiarvokulutukseen kulutusyksikköä tai "vastaavaa täysi-ikäistä henkilöä" () kohden. Kotitalous määritellään köyhäksi, jos se kuluttaa alle 50 % tästä keskiarvosta. Tämä mitta on "köyhyyden raja-arvo".

1.3. Koska köyhyys vaikuttaa siitä kärsiviin ihmisiin monin tavoin, sitä on mitattava mahdollisimman lähellä elinoloja. Kullekin maalle valittu köyhyysraja on siis laskettu kunkin valtion valuutassa maan kokonaistulojen pohjalta.

>TAULUKON PAIKKA>

1.4. Keskimääräinen elintaso vaihtelee huomattavasti Euroopan unionin maissa. Köyhyysrajojen vertailemiseksi eri rahayksiköt muunnetaan siis yhteiseksi rahaksi käyttämällä vaihtokurssia, jossa otetaan huomioon eri maiden yleisen hintatason ero siten, että köyhyysrajoja vastaava tuloero ilmentää ao. kotitalouksien ostovoiman eroa. Nämä vaihtokurssit varmistavat "ostovoimien pariteetin".

1.5. Mitä vauraampi maa on kokonaisuudessaan, sitä korkeampi sen köyhyysraja on. Näin ollen esimerkiksi luxemburgilainen kotitalous alittaa köyhyysrajan maassaan yli kolme kertaa suuremmalla ostovoimalla kuin kreikkalainen tai portugalilainen kotitalous kotimaassaan.

1.6. Jos valtioiden välillä on suuria eroja, niin löytyy niitä saman valtion sisältäkin. Sama tulotaso ei esimerkiksi välttämättä takaa samoja elinoloja eri alueilla, suurkaupungin keskustassa tai sen eri lähiöissä saati kylissä.

2. Syrjäytymisen määritteleminen

2.1. TSK on jo ottanut kantaa asiaan Ada Maddocksin laatimassa oma-aloitteisessa lausunnossa syrjäytymisestä. Tämä merkittävä lausunto hyväksyttiin yksimielisesti 30. syyskuuta 1993 ().

2.2. Köyhät kotitaloudet voidaan porrastaa tietenkin niiden tulojen perusteella, mutta myös muiden seikkojen perusteella. Tällaisia tekijöitä ovat mm. kyseisten henkilöiden psyykkinen tilanne, heidän perhesiteensä, ihmissuhdeverkkonsa ja sosiaalinen ympäristönsä, sosiaalitoimen ja sosiaaliavustusten hyödyntämistä koskevat säännöt sekä taustayhteisön olemassaolo. Näitä tekijöitä ei välttämättä pystytä arvioimaan taloudellisesti, mutta ne vaikuttavat voimakkaasti köyhyyden syntyyn ja kehittymiseen.

2.3. Käsite "vakava köyhyys" on siis otettu käyttöön kuvaamaan tilannetta, jossa yksilöt ja perheet ovat syrjäytymisen kynnyksellä tai jo syrjäytyneet. Kaikki syrjäytyneet uhkaavat jäädä ennemmin tai myöhemmin yhteiskunnan ulkopuolelle, jollei heidän auttamisekseen ryhdytä mahdollisimman pian asianmukaisiin toimiin.

2.4. "Kokonaisvaltainen" yhteiskunnan ulkopuolelle jääminen on äärimmäinen seuraus sarjasta perusoikeuksien menettämistä. Tällaisia perusoikeuksia ovat mm. oikeus saada koulutusta ja työpaikka, oikeus kunnolliseen asuntoon, oikeus elää vastuullisessa parisuhteessa ja perheessä, oikeus sosiaaliseen suojeluun ja terveydenhuoltoon sekä riittävään elintasoon. Yhteiskunta ei tunnusta syrjäytynyttä yksilöä tai perhettä oikeuksineen ja tunnuspiirteineen, jotka ilmentävät ihmisarvoa ihmisten sosiaalisen, taloudellisen ja kulttuurisen integraation merkein ja ovat osoitus kansalaisoikeuksista. Syrjäytynyt ei pysty enää nauttimaan laillisesti tavallisimmista perusoikeuksistaan. Hän on eräässä mielessä vailla oikeuksia ja ilmaisukeinoja.

2.5. Kaikki köyhät eivät kuitenkaan ole tuomittuja syrjäytymään ja jäämään yhteiskunnan ulkopuolelle. Vaikka köyhät ja syrjäytyneet voivat olla taipuvaisia rikollisuuteen ja väkivaltaan, lähimainkaan kaikki eivät sorru tällaisiin äärimmäisyyksiin. On silti totta, että köyhyys ja yhteiskunnan ulkopuolelle joutuminen voivat johtaa oikeus-, koulutus- tai pakkotoimiin, jotka aiheuttavat yhteiskunnalle lisäkustannuksia, puhumattakaan väkivallantekojen kustannuksista niiden uhreille ja tekijöille sekä molempien perheille. Lapsi ei ole vastuussa vanhempiensa teoista, eikä hänen tulisi kärsiä niistä.

2.6. Kaikki yhteiskunnan ulkopuolelle joutuneet eivät vastaavasti ole köyhiä. Syrjäytymisen muut syyt voivat olla fyysisiä, psykologisia, sosiaalisia, etnisiä, kulttuurisia, uskonnollisia, poliittisia tai vammaisuuteen liittyviä, jolloin niihin ei välttämättä liity aineellista köyhyyttä (joskin näin usein on).

2.7. Köyhyysraja pystytään laskemaan, mutta on sitä vastoin paljon vaikeampaa määritellä pelkän köyhyyden jos näin uskaltaa sanoa ja yhteiskunnan ulkopuolelle jäämisen raja. Selvästi voidaan kuitenkin hahmottaa vain äärimmäinen muoto, kodittomien laiminlyöminen. Voidaan kuitenkin todeta, että jollei köyhyyttä vastaan taistella kunnolla tai riittävän ajoissa, se saattaa ajaa yksilön ennemmin tai myöhemmin yhteiskunnan ulkopuolelle ja johtaa syrjäytymiseen.

2.8. Tilastotutkimuksissa on vaikea kirjata syrjäytyneitä ja yhteiskunnan ulkopuolelle jääneitä, joista suurin osa elää poikkeusoloissa. He asuvat usein mm. yömajoissa tai yhteiskunnalliseen sopeuttamiseen tarkoitetuissa keskuksissa, tilapäismajoituksessa, kalustetuissa huoneissa, parakkikylissä, asuntovaunuissa tai pahimmissa tapauksissa ilman vakituista osoitetta ulkosalla, rautatieasemilla tai siltojen alla.

2.9. Rappiotila on yhteiskunnan ulkopuolelle jäämisen äärimmäinen vaihe. Se voi johtaa itsemurhaan, viimeiseen vastausta vaille jäävään avunhuutoon, joka on etenkin nuorten, erittäin eristyneiden tai iäkkäiden huomattava ja lisääntyvä kuolinsyy.

3. Paljonko Euroopassa on köyhiä?

3.1. Tilastotoimiston laskuin on määritetty köyhyyden raja-arvot eri valtioissa suhteessa kulutusyksikön puolitettuun keskituloon. Kuten edellä on todettu, nämä yksiköt on laskettu perinteisestä Oxfordin laskentamenetelmästä poikkeavalla taulukolla ().

3.1.1. Keskiarvon puolivälin valitseminen selittyy halulla jatkaa komission aiemmin tekemiä köyhyysarvioita. Kuten myöhemmin nähdään, näin saatava köyhien osuus on selvästi suurempi kuin laskettaessa köyhyysrajat puolitettuun mediaaniin viitaten.

3.1.2. Viittaus tuloon kulutuksen asemasta lisää varsin huomattavasti köyhien kotitalouksien prosenttiosuutta. Sen sijaan kulutusyksikköjen laskutavan muutos muuttaa vain erittäin vähän köyhien kotitalouksien prosenttiosuutta kokonaisväestöstä, mutta pienentää hieman heidän osuuttaan monijäsenistä perheistä ja kasvattaa heidän osuuttaan yhden henkilön talouksista.

3.1.3. Seuraavan taulukon keskimmäisessä sarakkeessa on juuri esitettyjen periaatteiden () avulla laskettu köyhien kotitalouksien prosenttiosuus kaikissa Euroopan unioniin vuonna 1993 kuuluneissa 12:ssa valtiossa:

>TAULUKON PAIKKA>

3.1.4. Tämä tilasto ei muiden tilastojen tavoin luonnollisestikaan ole valtioiden välinen paremmuusjärjestys, mikä olisi loukkaavaa vaikeissa tilanteissa olevia köyhiä, valtioita ja niiden hallituksia kohtaan, jotka soveltavat tilanteisiin sopiviksi katsomiaan toimia.

3.1.5. On mielenkiintoista havaita, mikä köyhien kotitalouksien prosenttiosuus olisi kussakin edellisessä taulukossa esitetystä 12 jäsenvaltiosta, mikäli köyhyysrajaksi olisi valittu puolitetun keskitulon sijaan tulojen puolitettu mediaani. Ranskan tilasto- ja taloustutkimusinstituutti (Institut National de la Statistique et des Études Économiques, INSEE) on laskenut sen. Tulokset on esitetty taulukon oikeanpuoleisessa sarakkeessa.

3.1.6. Rinnakkaisten prosenttilukujen välinen suuri ero merkitsee, että erittäin korkeiden tulojen osuus on asianomaisessa maassa hyvin suuri (puolitetun keskiarvon ja puolitetun mediaanin välinen ero on suuri).

3.1.7. Laskettiin köyhien prosenttiosuus sitten puolitetusta keskitulosta tai tulojen puolitetusta mediaanista, se on tähän asti aina ollut valtiokohtainen ja suhteessa kyseessä olevan valtion elintasoon (sen keskiarvoon tai mediaaniin). Koska tämä elintaso vaihtelee valtioittain, yhdessä valtiossa köyhäksi katsottu kotitalous ei olisi senhetkisellä elintasollaan köyhä, mikäli se eläisi jossakin toisessa valtiossa. Tämä havainto johdattaa mittaamaan, mikä olisi köyhien prosenttiosuus kussakin Euroopan unionin valtiossa, mikäli sen mittaamisessa käytettäisiin viitearvona yhtenä talouskokonaisuutena käsitettävän unionin puolitettua keskituloa tai tulojen puolitettua mediaania. Laskelman tulokset ovat seuraavan taulukon oikeanpuoleisessa sarakkeessa. Laskelmassa viitearvona käytetty tulojen puolitettu mediaani

12 jäsenvaltion EU:ssa vuonna 1993 on saatu kussakin valtiossa ilmoitetuista tuloista, jotka on muunnettu yhtenäisvaluutaksi ostovoiman pariteetin varmistavin vaihtokurssein.

>TAULUKON PAIKKA>

3.1.8. Maissa, joiden elintaso ja sen seurauksena köyhyysraja on alle yhteisön mediaanin, köyhien kotitalouksien prosenttiosuus on korkeampi käytettäessä viitearvona tulon (tai elintason) mediaania yhteisössä kuin laskettaessa köyhien kotitalouksien prosenttiosuus ao. maiden yksittäisen elintason mediaanista.

3.1.9. Vuoden 1993 tutkimuksen mukaan 12 jäsenvaltion yhteisössä oli 57 miljoonaa köyhää, mikäli viitearvona käytetään puolitettua keskituloa, ja 38,7 miljoonaa, jos viitearvoksi otetaan tulojen puolitettu mediaani.

Itävalta, Suomi ja Ruotsi liittyivät Euroopan unioniin kaksi vuotta vuoden 1993 tutkimuksen jälkeen.

Varovasti päätellen ja eri lähteistä saatuja tietoja silmällä pitäen voidaan olettaa, että 15 valtiossa köyhiä olisi laskutavasta riippuen noin 59 miljoonaa tai 39,5 miljoonaa, toisin sanoen yksi kuudesta tai yksi yhdeksästä asukkaasta.

3.2. Euroopan köyhyyden kartoituksen jälkeen on hyödyllistä silmäillä lyhyesti tilanteen vakavuutta koko maailmassa.

3.2.1. Monet kansat tavoittelevat kehittyneisyyttä. Ne katsovat Euroopan unionia kateuden ja toivon sekaisin tuntein, joihin saattaa vaikuttaa Euroopan tilanteen enemmän tai vähemmän objektiivinen tuntemus. Näiden kansojen oikeutettuja odotuksia ei pidä pettää, ellei haluta toimia vastoin yleismaailmallista ihmisoikeuksien julistusta, jonka 1 artiklassa todetaan, että "kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasa-arvoisina ja heidän on toimittava keskenään veljeyden hengessä".

3.2.2. Vuonna 1994 kolme neljännestä maapallon väestöstä eli 4,3 miljardia ihmistä asui kehitysmaissa. Vuoden 1992 tietojen mukaan 57 valtion (joissa elää 3,7 miljardia ihmistä) vuosittainen BKT henkeä kohti oli alle 675 dollaria. Yli miljardin ihmisen oli tultava päivittäin toimeen alle dollarilla.

Vaikka otettaisiin huomioon harmaan talouden vaikeasti arvioitavat vaikutukset, tämän väestön ja Euroopan unionin väestön varojen suhde toisiinsa on 1:25.

3.2.3. Tällä karvaalla totuudella ei pyritä vakuuttamaan Euroopan köyhille, ettei heidän pidä valittaa, koska muissa maanosissa miljardit ihmiset ovat vielä paljon köyhempiä. Sillä halutaan korostaa kaksinkertaista vastuuta:

yhtäältä vastuuta köyhyydessä ja kurjuudessa elävistä lähimmäisistä;

toisaalta vastuuta vielä kehittymättömissä, historiallisista syistä tiettyihin Euroopan valtioihin sidoksissa olevissa maissa asuvista ihmisistä, jotka haluaisivat parantaa elinolojaan, mikä tarkoittaa monissa tapauksissa nälkäkuoleman välttämistä. Välinpitämättömyys tai jopa voimankäyttö eivät ole köyhyyden vastaiseen taisteluun soveltuvia aseita. Sama pätee valitusvirsiin köyhyydestä kärsivien säälimiseksi.

Tämä toteamus korostaa pohjoisen ja etelän välisen vuoropuhelun tärkeyttä ja velvollisuutta liittää suuressa kurjuudessa elävän väestön ahdinko nopeasti maailmanlaajuisiin talous- ja kauppakeskusteluihin humaaneista syistä ja geopoliittisen tasapainon vuoksi.

4. Mistä köyhyys aiheutuu?

4.1. Kaikki köyhyyden suorat syyt aiheutuvat tilanteista, jotka rajoittavat voimakkaasti ja pysyvästi kotitalouden resursseja siten, että sen oikeuksien ja velvollisuuksien hoitaminen sekä elämänlaatu häiriytyvät voimakkaasti.

4.1.2. Etenkin tilastotoimiston tiedoista voidaan havaita köyhyyden päätekijät. Kaksi ensimmäistä ovat usein toisiinsa liittyvät työttömyys ja ammattitaidottomuus. Viimeksi mainittu heikentää työsuhdeturvaa ja merkitsee riittämätöntä korvausta työssä käyvällekin. Sen jälkeen tulevat suuret perhekustannukset (vähintään neljä lasta) ja ikä (yli 75 vuotta). Viimeksi mainittu tekijä on useimmiten sukupolven vaikutusta: vanhukset eivät aina pääse osallisiksi vastaavista eläkkeistä kuin nuoremmat sukupolvet.

4.1.3. Useita tekijöitä (yhteiskunnallis-taloudellinen asema, kotitalouden päätulonhankkijan ammattitaito, työttömyyden kesto, perhekustannukset, ikä) yhdistämällä voidaan yksilöidä kotitaloustyypit, joiden joukossa on todennäköisesti paljon köyhiä. Nämä tyypit ovat:

kotitaloudet (lapsettomat pariskunnat tai pariskunnat, joilla on lapsia, sekä yksinhuoltajaperheet), joiden kaikki aikuisjäsenet ovat työttömiä;

yli 25-vuotiaat ammattitaitoisetkin pitkäaikaistyöttömät (yli vuoden ja etenkin kaksi vuotta tai sitä pidempään työttöminä olleet);

alle 25-vuotiaat vanhempiensa kodista lähteneet työttömät, etenkin pitkäaikaistyöttömät;

työssä käyvät, joilla on ammattitaidon puutteellisuuden, työn osa-aikaisuuden tai katkonaisuuden tai muun vastaavan syyn vuoksi vähäiset tulot;

kotitaloudet, jotka elävät vain yhden, ammattitaidottoman työntekijän palkan varassa;

maanviljelijät (moniviljely, karjanhoito), joiden tila on ominaisuuksiltaan sellainen, että se voi taata vain vaatimattoman tulon (pieni pinta-ala, keskinkertainen tuottavuus, kannattamattomat tuotteet), eikä tukea saada muista tuloista, esim. palkkatyöstä;

yli 75-vuotiaat eläkkeellä olevat entiset ammattitaidottomat työläiset tai työntekijät sekä heidän leskensä;

vähintään nelilapsiset kotitaloudet, joissa kotitalouden pää käy työssä, mutta hänen puolisonsa ei toimi ammatissa tai on työtön;

yksinhuoltajaperheet, jonka pää useimmiten nainen on ammattitaidoton.

4.1.4. Köyhyyttä aiheuttavista tekijöistä työttömyys vaikuttaa erityisen voimakkaasti, vaikkei se aina olekaan pääsyynä. Kaikki työttömät eivät kuitenkaan ole köyhiä, mutta vähän tai ei lainkaan ammattitaitoa edellyttävää työtä tekevien henkilöiden joukossa on köyhiä ja entisestään köyhtyviä, joilla on heikot ja usein epävarmat tulot.

4.2. Köyhyyteen voi olla myös muita, edellä lueteltuja välillisempiä syitä. Näistä mainittakoon saadun koulutuksen riittämättömyys tai soveltumattomuus, minkä vuoksi työpaikan etsiminen ja säilyttäminen vaikeutuvat etenkin talouskriisin tai nopean teknisen kehityksen aikana. Myös heikko terveys ja riittämätön hoito tai hoitamattomuus voivat vaarantaa työuran tai jopa pakottaa lopettamaan työnteon.

4.3. Asuinolojen vaikutuksesta on syytä huomauttaa erityisesti. Epävakaa asuminen on usein seurausta köyhyydestä, mutta se voi olla myös sen syynä tai joka tapauksessa nopeuttaa köyhtymistä sekä yhteiskunnan ulkopuolelle ajautumista ja syrjäytymistä.

4.3.1. Asunto vaikuttaa voimakkaasti elämän laatuun, parisuhteen onnellisuuteen ja lasten kasvatukseen ja koulutukseen. Asunnottomilla ei ole siteitä yhteiskuntaan ja heidän on harvoin mahdollista löytää vakinaista työtä. Asunto vaikuttaa sosiaaliseen arvostukseen. Asunnon puuttuminen saattaa toisinaan johtaa kansalaisarvostuksen tai jopa kansalaisoikeuksien menettämiseen. Tietyissä maissa on ryhdytty toimiin äänestämismahdollisuuden ulottamiseksi asunnottomiin.

Asuinolot vaihtelevat huomattavasti asuinpaikan mukaan. Asuinpaikka vaikuttaa useimpien henkilöiden rahankäyttöön (matka- ja koulukustannuksiin, elinoloihin ja edelleen ostosten hintaan) ja toisinaan myös sosiaalisiin suhteisiin.

4.3.2. Asunnon omistaminen vastaa lisätuloa. Tosiasiallisen elintason mittaamiseksi lisätään asuntonsa omistavien kotitalouksien tuloon tai menoihin useissa maissa tämän edun arvoiseksi arvioitu fiktiivinen tulo. Tästä syystä köyhyyden raja-arvo nousee ja köyhien talouksien osuus on hieman suurempi kuin ilman sitä.

4.3.3. Tietyt kotitaloudet ovat "siirtymässä omistussuhteeseen". Niiden täytyy lyhentää lainaa ja maksaa toisinaan liiankin korkeaa korkoa, millä voi olla kielteisiä vaikutuksia heidän elämänlaatuunsa. Ylivelkaantuminen saattaa laukaista köyhtymisprosessin tai pahentaa sitä voimakkaasti. Tämän vuoksi objektiivinen tieto ja apu on tärkeää ennen omistusasunnon hankintaa, ja lisäksi tarvitaan laadukasta yhteiskunnan tukemaa vuokra-asuntotuotantoa.

4.3.4. Euroopan parlamentin sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunta hyväksyi 18. maaliskuuta 1997 päätöslauselmaehdotuksen, jonka mukaan Euroopan unionissa on "vähintään 18 miljoonaa ihmistä, joita voidaan pitää kodittomina tai jotka asuvat puutteellisesti varustetuissa asunnoissa tai liian ahtaasti". Ehdotuksessa todetaan edelleen, että "asuntoa tulee pitää kiinnekohtana kaikille muille sosiaalisille perusoikeuksille" (). TSK kannattaa tätä analyysia ja päätelmää.

4.4. Köyhyyden objektiivisen tarkastelun ohella on pysähdyttävä hetkeksi tutkimaan mielipidetiedusteluista saatuja tietoja, eli sitä, miltä köyhyys tuntuu.

4.4.1. Kotitalouksissa tehdyistä tutkimuksista, joilla pyritään subjektiiviseen arvioon köyhyydestä kotitalouksien omasta hyvinvoinnistaan antamien arvioiden perusteella, saadaan esim. kotitalouksien kulutukseen perustuvien tutkimusten objektiivisista tiedoista toisinaan poikkeavia tuloksia. Erot ovat selkeimmät eläkeläisten ja monijäsenisten perheiden kohdalla.

4.4.2. Eläkeläisillä on taipumus pitää itseään köyhempinä kuin heidän elintasostaan voi päätellä, mikä saattaa joidenkin kohdalla johtua esimerkiksi huomisen pelosta, joutilaisuudesta, eristyneisyydestä tai siitä, etteivät asianomaiset ota huomioon joskus ilmaiseksi tai alennushintaan saamiensa palvelujen arvoa.

4.4.3. Monijäseniset perheet ovat usein tyytyväisempiä tilanteeseensa, vaikka niiden elintaso on suhteellisen alhainen verrattuna yksineläjien tai pariskuntien, joilla ei ole lapsia huollettavinaan, huomattavasti korkeampaan elintasoon. Lapset jotka ovat usein köyhimpien ainoa toivo tarjoavat näille perheille vahvan suojan köyhyyden tunnetta vastaan ().

4.4.4. Mielipidetutkimukset vahvistavat toisaalta, että ammatissa toimiminen on äärimmäisen tärkeää optimismia luovana ja yhteiskuntaan integroitumista vahvistavana tekijänä. Laskennallisesti köyhiksi määritetyt kotitaloudet eivät koe itseään köyhiksi, jos yksikin talouden jäsenistä on vakituisessa palkkatyössä, sen sijaan laskennallisesti ei-köyhiksi todetut taloudet ilmoittavat olevansa köyhiä heti, kun yksikään talouteen kuuluvista ei käy palkkatyössä.

4.4.5. Elintason lisäksi subjektiiviseen köyhyysasteikkoon vaikuttaa muitakin tekijöitä. Työttömyys, iäkkyys tai yksinäisyys muistuttavat ihmistä hänen haavoittuvuudestaan ja saavat hänet pohtimaan ahdistuneesti hyödyllisyyttään ja kohtaloaan.

V. KÖYHYYDEN JA SYRJÄYTYMISEN KUSTANNUSTEN MITTAAMINEN

1. Taustaa

1.1. Köyhyyden ja syrjäytymisen kustannusten laskeminen edellyttää, että sanojen merkityksestä sovitaan etukäteen ja että kyseiset ihmisryhmät kyetään määrittämään sekä laadullisesti että määrällisesti. Edellisissä kohdissa on näiltä osin pyritty alustamaan pohdintoja ja antamaan kuva suuruusluokista.

1.2. Seuraava vaihe edellyttää, että yhtäältä määritetään köyhyyden ja syrjäytymisen vähentämis- ja torjuntatoimien hinta, toisaalta hillitään köyhien ja syrjäytyneiden alhaisen kulutuksen heijastuminen tuotantoon, työllisyyteen, verotuloihin ja sosiaalimaksuihin.

1.3. Näissä kohdin tehtävä on monimutkainen ja vaatii varovaisuutta. Vaikka tiedetään esimerkiksi työttömyyden raskas vaikutus köyhyyden kehittymiseen, ei työttömyyden kustannuksia tule sisällyttää kokonaan köyhyyden hintaan. Samoin myöskään kaikkia perhetukia ei voi pitää köyhyyden vastaisen taistelun osatekijöinä. Tulee myös kysyä, saavatko köyhät perheet avustuksia perheinä vai siksi, että ne ovat köyhiä. Kirjanpidollisen vaikutuksen lisäksi vastaus on tärkeä myös erilaisten perheavustusten (korvaus vai tuki) ja sen määrittelemiseksi, millä perheillä on oikeus niihin. On kuitenkin muistettava, että sosiaaliavustukset ovat usein erittäin köyhien perheiden ja henkilöiden ainoat vakituiset tai suorastaan ainoat tulot.

1.4. Vaikka tiettyjen nimenomaisesti köyhyyden seurauksia koskevien vastatoimien (erityisavustukset ja -palvelut) hinta näyttää yleensä olevan mitattavissa, on sitäkin vaikeampaa eriyttää opetus-, koulutus-, tiedotus-, asunto- ja terveysbudjettien kaltaisista kokonaisvaltaisista budjeteista nimenomaan ennaltaehkäisyyn liittyviä eriä. Kaikki politiikka on epäsuorasti ennalta ehkäisevää. Opetuksella taistellaan lukutaidottomuutta vastaan, lääketiede edistää kansanterveyttä huolehtimalla yksityistapauksista ja päinvastoin.

1.5. Eri lähteistä saatujen tietojen perusteella voidaan jo todeta, että köyhyyden ja syrjäytymisen taloudelliset kustannukset ovat huomattavat ja yleisesti kasvamaan päin. Kuten edellä jo mainittiin ei tilastotoimisto kykene tällä hetkellä antamaan seikkaperäistä ja yhdenmukaista tietoa köyhyyden ja syrjäytymisen kustannuksista. Komitea ei kykene omin keinoin antamaan tyhjentävää kuvaa köyhyyden ja syrjäytymisen kustannuksista. Edistääkseen kuitenkin asian pohtimista ja ketään opettamatta komitea hahmottelee seuraavassa esimerkkien valossa erityisen mittausmenetelmän. TSK:n sosiaalijaoston perustaman valmisteluryhmän jäsenet joista eräät ovat jo keränneet tietoja voivat soveltaa haluamallaan tavalla tätä menetelmää, mikä tarjonnee mahdollisuuden edetä asiassa uuteen välivaiheeseen.

2. Mittausmenetelmän kehittäminen

2.1. Eräät köyhyyden kustannukset näkyvät todellisina kuluerinä, toiset taas voidaan rinnastaa muodostumattomiin tai menetettyihin tuottoihin.

Näitä kustannuksia voidaan tarkastella neljästä näkökulmasta:

2.1.1. jäsenvaltioiden, alueyhteisöjen sekä sosiaali- tai kansanterveysorganisaatioiden rahana tai materiaaliapuna antama tuki köyhille, jotta he voisivat elää hieman paremmin, sekä työelämään ja yhteiskuntaan uudelleensijoittumista varten ja köyhien joskus aiheuttamien vahinkojen korvaamiseen tarkoitetut yhteiskunnan kustannukset;

2.1.2. köyhyyden ja syrjäytymisen torjuntapolitiikan kustannukset;

2.1.3. julkistalouden tulonmuodostuksen vähentyminen verotulo- ja sosiaalimaksukertymän supistuessa alityöllisyydestä sekä kotitalouksien köyhtymisestä ja yksilöiden syrjäytymisestä johtuvan tulojen ja kulutuksen vähenemisen vuoksi;

2.1.4. tuotantokoneistolle aiheutuvat kustannukset, jotka johtuvat alityöllisyyden ja köyhien heikon ostovoiman aiheuttamasta tuotannon laskusta. Näitä kustannuksia voidaan yrittää mitata kahdella menetelmällä: yhtäältä tuotannon avulla, jolloin lasketaan, paljonko osittain tai kokonaan työttömät köyhät ihmiset tuottaisivat, jos he saisivat työtä, ja toisaalta kulutuksen avulla, jolloin lasketaan, paljonko kokonaiskysyntä nousisi, jos köyhien täyttämättömät tarpeet tyydytettäisiin.

2.2. Ensimmäisen näkökulman mukaiset kustannukset pitäisi olla välittömästi laskettavissa kaikissa jäsenvaltioissa. Ne perustuvat

2.2.1. yleensä vain vähäosaisille myönnettäviin sosiaalipalveluihin (toimeentuloturva ja tietyt varattomuuden perusteella myönnettävät avustukset) ja periaatteessa laaja-alaisempiin palveluihin, joista vaikeasti arvioitavissa oleva osa lankeaa köyhille kotitalouksille ja henkilöille;

2.2.2. kotitalousotantaan perustuviin haastattelututkimuksiin, joissa haastateltavaa pyydetään haastattelijan avustuksella selvittämään tulonsa (työtulot ja tulonsiirrot); tällä menetelmällä voidaan määritellä köyhät kotitaloudet esimerkiksi komission tarkoittamassa mielessä ja laskea eri sosiaaliapulähteistä peräisin olevat tulot.

2.3. Jos halutaan laskea periaatteessa köyhille tarkoitettujen ja heille mahdollisesti myönnettävien avustusten hinta, voitanee laatia seuraava luettelo:

"työttömyysavustuksiksi" kutsutut maksut, joita myönnetään pitkäaikaistyöttömille erotuksena "työttömyysvakuutuskorvauksista";

sopeuttamis- ja uudelleentyöllistämisavustukset, joita maksetaan pitkäaikaistyöttömille, erityisesti nuorille ja ikääntyneimmille henkilöille;

toimeentulotuki (vähimmäistulo, toimeentuloturva), joka myönnetään varattomille henkilöille;

sosiaaliavustukset epäedullisissa oloissa eläville lapsille, vaikeuksissa oleville nuorille ja vähätuloisille vammaisille;

perheavustukset, joita myönnetään vähintään kolmilapsisille varattomille ja vähävaraisille perheille ja yksinhuoltajaperheille;

vähimmäiseläke vanhuksille, sosiaaliavustukset ja kotiapu varattomille vanhuksille;

terveydenhuolto vähävaraisille, invalideille, vammaisille ja yleensä henkilöille, jotka eivät kuulu sosiaalisen suojelun piiriin tai kuuluvat siihen vain vähäisiltä osin;

asumistuki, jota myönnetään vähävaraisille henkilöille tai perheille, joiden tulot eivät riitä asianmukaisen asunnon hankkimiseen, puutteenalaisille tai asunnottomille tarkoitetut asuntolat, vastaanottokeskukset vaikeuksissa oleville nuorille, varattomille vanhuksille tarkoitetut vanhainkodit ja hoitolat;

tukiopetus epäedullisista oloista tuleville lapsille, lukutaidon opetus, uudelleenkoulutus vaikeuksissa oleville nuorille;

tiettyjen yhteiskunnan tarjoamien palveluiden osittainen tai täydellinen ilmaisuus: kuljetukset, ateriat, lämmitys, tiedotus, virkistys- ja kulttuuripalvelut jne.;

kaikenikäisistä köyhistä, vaikeuksissa olevista nuorista, pitkäaikaistyöttömistä jne. huolehtivien sosiaalityöntekijöiden palkat; näiden palveluiden vaatimat sijoitukset ja niistä aiheutuvat kulut;

köyhyydestä johtuvan rikollisuuden ja sen ennaltaehkäisyn kustannukset, joihin kuuluu köyhyyteen liittyvän alkoholismin ja huumeriippuvuuden hoito.

2.3.1. Näillä avustuksilla on jäsenmaittain erilaiset nimikkeet. Edellä oleva luettelo on laaja muttei aukoton. Tavoitteena on selvittää tukia myöntävien elinten kirjanpidosta kunkin tukimuodon kustannukset, ja kun tuensaajien piiri ylittää varsinaiset "köyhät", arvioida, mikä osuus menee heille.

2.3.2. Yksi menetelmän heikkouksista on, että avustukset myönnetään usein yksityishenkilöille kotitalouksien sijaan: avustuksia saava henkilö voi asua kotitaloudessa, joka ei ole köyhä. On siis mahdollista, että edellä mainittujen avustusten kokonaissumma ylittää köyhyyden varsinaisille uhreille myönnettävien avustusten loppusumman.

2.3.3. Lausuntoa valmistelevan TSK:n valmisteluryhmän jäsenille lähetettiin kysely edellä olevan luettelon asioista, jotta he voivat hankkia vastaavat tiedot oman maansa toimivaltaisilta elimiltä. Vastauksia saatiin Itävallasta, Belgiasta, Espanjasta, Ranskasta, Saksasta, Kreikasta, Italiasta ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Työttömien määrästä ja tunnuspiirteistä saatiin varsin monipuolisia tietoja, useissa tapauksissa saatiin tietoa myös heille maksettavista korvaussummista ja muita tietoja sosiaaliturvasta. Useimmissa tapauksissa osoittautui kuitenkin käytännössä mahdottomaksi eriyttää ko. avustuksista tai korvauksista köyhille ja vain heille menevä osa. Olisi tarpeen teettää useilla tutkimuslaitoksilla pitkä ja laaja erikoistutkimus, joka edellyttäisi kussakin maassa suurta panosta yhteistoimintaan, mikäli halutaan saada luotettavia tuloksia.

2.3.4. Synteesiä on yritetty erittäin harvoin. Todettakoon esimerkinomaisesti tohtori Rudolf Martensin tutkimukset Saksassa. Hän arvioi pitkäaikaistyöttömien työttömyysavustusten, sosiaaliavun ja erilaisten hoitojen ja terapioiden lohkaisseen julkisista varoista vuonna 1994 noin 70 miljardia Saksan markkaa (37 miljoonaa ecua).

Edelleen selityksenä todettakoon, että Ranskan sosiaaliministeriö ilmoitti vuoden 1997 alussa myöntävänsä kyseiseksi vuodeksi 126 miljardia Ranskan frangia (19,5 miljardia ecua) köyhyyden ja syrjäytymisen vastaiseen taisteluun. Lukuun tulee lisätä alueyhteisöjen panos, joka oli noin 40 miljardia Ranskan frangia (6 miljardia ecua).

2.4. Köyhyyden vastaisen taistelun kustannukset voidaan laskea vaihtoehtoisesti haastattelututkimuksen pohjalta, jossa tietyltä määrältä kotitalouksia tiedustellaan niiden tulolähteitä. Tilastotoimiston kotitalousotantaan perustuva kysely vuonna 1993 antoi tulokseksi tässä lausunnossa käytettyjä tietoja köyhien määrästä. Ranskan sosiaaliministeriö on hyödyntänyt tutkimuksen Ranskaa koskevia tietoja köyhien kotitalouksien tuloista. Tietoja käytetään tuonnempana pelkästään esimerkinomaisesti.

2.4.1. Kotitalouksien parissa tehdyillä kyselyillä voi olla tiettyjä heikkouksia kuten tulojen aliarvioinnin vaara, joka koskee sekä varakkaita ("ei-köyhiä") että varattomia koteja. Vaikka varattomia koteja kannustetaan määrätietoisesti antamaan puolueettomia vastauksia, ne saattavat jättää joitakin tulonlähteitä mainitsematta peläten menettävänsä ne, erityisesti jos kysymys on enimmäisvarallisuuteen sidotuista avustuksista. Tämä käytös johtunee pikemminkin pelosta kuin petoshalusta.

Aliarviointiin on myös toinen syy, joka ei johdu haastateltavista, vaan siitä, että kyselyissä ei tarkoituksellisesti oteta huomioon maksutonta terveydenhuoltoa. Sama koskee sellaisia köyhyyden torjunnan kustannuksia, jotka eivät aiheudu kotitalouksille maksettavista sosiaaliavustuksista vaan esimerkiksi sosiaalityöntekijöille tai -kasvattajille maksettavasta palkasta ja siitä, että eräät julkiset palvelut ovat ilmaisia tai hinnaltaan alennettuja (esim. liikennevälineet, ateriat).

2.4.2. "Tavallisissa" kotitalouksissa suoritettujen haastattelututkimusten lisäheikkoutena on niiden antama epätarkka kuva alimmasta portaasta. Tutkimuksilla on nimittäin vaikea tavoittaa kurjuudesta eniten kärsiviä, jotka ovat paitsi köyhiä myös syrjäytyneitä (). Tästä syystä Ranskan talous- ja sosiaalineuvosto on Geneviève de Gaullen tekemän köyhyyttä koskevan selonteon johdosta pyytänyt elinolojen tutkimus- ja tiedotuskeskusta (Centre de recherche et de documentation sur les conditions de vie, CREDOC) suorittamaan erityiskyselyn "köyhyyden tyyssijoilla" elävien henkilöiden parissa.

2.4.3. Tilastotoimiston suorittaman kyselyn tuloksia analysoitaessa köyhyysrajaksi määriteltiin kotitalouksien tulojen puolitettu mediaani kulutusyksikköä kohden. Täten 11 % ranskalaisista perheistä luokiteltiin köyhiksi vuonna 1993. Mikäli köyhyysrajana olisi sen sijaan pidetty puolitettua keskituloa, olisi köyhinä pidetty 16 %:a.

Lisäksi käytettiin tilastotoimiston käyttämää kulutusyksikköjen mitta-asteikkoa. Oxfordin asteikolla saatuihin tuloksiin verrattuna köyhien kotitalouksien osuus on Ranskassa hieman suurempi (10 prosenttia 9,6:n sijasta) ja köyhien henkilöiden osuus kokonaisväestöstä hieman pienempi (9 prosenttia 10,4:n sijasta).

2.4.4. Tällaisia laskentamenetelmiä käyttäen Ranskan sosiaaliministeriön tutkimuksen tekijä päätyy tulokseen, että köyhien "sosiaaliset tulot" olivat vuonna 1993 tilastotoimiston haastattelututkimuksen perusteella 63 miljoonaa Ranskan frangia (hieman alle 10 miljardia ecua). Luku nousee noin 130 miljardiin Ranskan frangiin (20 miljardiin ecuun), kun oikaistaan aliarvioinnin vaikutus ja otetaan huomioon viranomaisten normaaliin tapaan myöntämät ja kotitalouksien ilmeisesti nostamat sosiaaliavustukset, joita ne eivät kuitenkaan ole ilmoittaneet kyselyssä, ja kun arvioon lisätään köyhyyden vastaisten toimien kustannukset, joita tilastotoimiston kyselyssä ei ole otettu huomioon.

2.4.5. Jos tämän tutkimuksen tarkasteluun käytettyjen perusteiden sijaan käytetään viitearvona puolitettua keskituloa eikä tulojen puolitettua mediaania, ja mikäli käytetään ns. Oxfordin asteikkoa uuden asteikon sijasta, köyhien sosiaaliavustuksina saaman tulonsiirron määrä on 115 miljardia Ranskan frangia. Tämä määrä perustuu kyselyyn osallistuneiden kotitalouksien ilmoitukseen. Jos lukua korjataan ottamalla huomioon kyselytekniikasta johtuvan aliarvioinnin vaikutukset, kokonaisarvoksi saadaan 180 200 miljardia frangia (noin 30 miljardia ecua).

2.4.6. Tässä ei ole otettu huomioon yksityisoikeudellisten järjestöjen ja organisaatioiden puutteenalaisille antaman avun arvoa. Näiden kustannusten arvioimiseksi on nykyään saatavissa liian vähän tilastotietoa. Kyseisten organisaatioiden sosiaalisen merkityksen vuoksi olisi hyödyllistä suorittaa kysely niiden parissa paikallistasolla.

Julkiset vetoomuskampanjat ovat yleensä tehokkaampia taisteltaessa tiettyjä sairauksia (kuten syöpä, lihassairaudet, AIDS) kuin köyhyyttä vastaan. Toisaalta järjestöjen keräämissä varoissa ei aina ole helppoa erottaa toisistaan summia, jotka on tarkoitettu alikehittyneisyyden torjuntaan muissa maanosissa, ja avustuksia Euroopan köyhille.

2.4.7. TSK toivoo, että perheenjäsenten ja sukupolvien väliset, erityisesti esim. työttömyyden vuoksi vaikeuksissa oleville nuorille siirrettävät summat otetaan huomioon. Niillä on hyvin tärkeä rooli köyhyyden ennaltaehkäisyssä ja köyhyyden lisääntymisen torjunnassa. Eräässä INSEE:n neljä vuotta sitten tekemässä tutkimuksessa arvioitiin perheenjäsenten välisten siirtojen kokonaissummaksi 140 miljardia Ranskan frangia (noin 23 miljardia ecua). 80 % siirroista tehdään iäkkäiltä nuorille ja 20 % päinvastaiseen suuntaan. Olisi mielenkiintoista kerätä tämäntyyppisiä tietoja jokaisesta valtiosta.

2.5. On paljon vaikeampaa määritellä köyhyyden ehkäisytoimien kustannuksia kuin tämän hetken köyhille suoraan suunnattavaa apua tai muita nykytilanteesta johtuvia kustannuksia. Ennaltaehkäisyn kustannusten laskemiseksi täytyisi itse asiassa määrittää, mikä osuus esimerkiksi perhe- ja terveydenhoitoavustuksista (esim. äitien ja lasten terveyshuolto) ja tietyistä eläkkeistä olisi katsottava köyhyyden ja syrjäytyneisyyden ennaltaehkäisyksi. Lisäksi olisi mitoitettava perus- ja jatkokoulutuksen osuus ja liitettävä sekin ennaltaehkäisyn kustannuksiin (on määriteltävä, olisiko niihin esimerkiksi sisällytettävä suurten taajamien esikaupunkialueiden kaikille lastentarhoille ja peruskouluille vai vain joillekin niistä suunnattava rahoitus niissä käyvien lasten perusteella). Tämäntyyppisiä laskelmia ei ole tietojemme mukaan tehty tähän päivään mennessä. Niitä on hyvin vaikea toteuttaa.

2.6. Kahden viimeiseksi mainitun köyhyyden kustannustekijä eli yhtäältä verotulojen ja sosiaaliturvamaksujen vähenemisen ja toisaalta köyhien kotitalouksien alhaisesta kulutuksesta aiheutuvan "tuottamattomuuden" mittausyritykset ovat olleet lähes yhtä harvinaisia.

2.6.1. Saksaa käsittelevässä Rudolf Martensin tutkimuksessa arvioidaan, että verotulojen ja sosiaaliturvamaksujen kertymän vajaus ylti vuonna 1995 virallisesti ilmoitetun työttömyyden johdosta 65 miljardiin Saksan markkaan (35 miljardiin ecuun). Summa jakautuu noin puoliksi saamatta jääneiden verotulojen ja sosiaaliturvamaksujen kesken. Mikäli köyhät rinnastetaan pitkäaikaistyöttömiin, olisi saamatta jääneiden verotulojen ja köyhien työttömyyden vuoksi maksamatta jääneiden sosiaaliturvamaksujen arvo noin 13 miljardia Saksan markkaa (7 miljardia ecua). Tällöin oletetaan, että verojen ja sosiaaliturvamaksujen maksamatta jäämisen kannalta pitkäaikaistyötöntä voidaan verrata "keskivertotyöttömään".

2.6.2. Institut für Arbeitsmarkt und Berufsforschung (IAB) arvioi vuonna 1987 (), että työttömyydestä johtuvan "tuotantovajeen" arvo on Liittotasavallassa 190 miljardia Saksan markkaa (92 miljardia ecua), mikäli otetaan huomioon kaikkien työttömien suorittamatta jäänyt työpanos. IAB laskee työttömiksi virallisesti työnhakijoiksi ilmoittautuneet ja muut työttömät (näiden työttömien kuvitteellinen tuottavuus oletetaan keskimäärin 75 %:ksi työssä käyvien tuottavuudesta). Mutta tällöin tarkoitetaan kaikkia työttömiä eikä pelkästään "köyhiksi" luokiteltavia työttömiä. Arvioitaessa jälkimmäisten osuudeksi noin viidennes kaikista työttömistä, olivat he sitten työnhakijoiksi ilmoittautuneita tai eivät, heidän työttömyydestään aiheutuvan tuottamattomuuden arvo olisi noin 38 miljardia Saksan markkaa (18 miljardia ecua).

2.6.3. Työttömyydestä aiheutuvan sosiaaliturvamaksujen menetyksen arvioitiin olleen Ranskassa 138 miljardia Ranskan frangia (21 miljardia ecua) vuonna 1991 (). "Menetykseksi" arvioitiin tuloveron osalta 25 miljardia Ranskan frangia (3,8 miljardia ecua), alv:n osalta (kulutusvajeen vuoksi) 14 miljardia frangia: yhteensä 39 miljardia frangia (6 miljardia ecua). Koska kaikkia työttömiä ei voi luokitella "köyhiksi", työttömistä köyhiä on laskelmien mukaan arvioitu olevan 25 %, mikä on todennäköisesti vähimmäismäärä. Heidän saamansa työttömyyskorvaukset ovat kaukana keskimääräisistä korvauksista. Nämä kaksi tekijää huomioon ottaen voitiin arvioida kielteisen vaikutuksen olleen pelkästään sosiaaliturvamaksujen osalta noin 25 miljardia frangia (3,9 miljardia ecua) vuonna 1991.

2.6.4. Nämä Saksan ja Ranskan tapaukset on otettu esiin yksittäisinä esimerkkeinä ilman että niiden pohjalta on päätelty sen enempää. Niistä ei varsinkaan tehdä minkäänlaista muita valtioita koskevaa yleistystä.

VI. PÄÄTELMÄT: EUROOPPA, MONIEN VAI KAIKKIEN UNIONI?

1. Otsikon lyhyt ja ytimekäs kysymys on komission jäsenen Pádraig Flynnin. Se menee pitemmälle kuin sinänsä tärkeät köyhyyden torjunta ja lievittäminen.

1.1. Euroopan unionista halutaan muodostaa vahva poliittinen, taloudellinen, sosiaalinen ja kulttuurinen kokonaisuus, joka ei ole "dominoiva", sillä se perustuu humanistisiin ja demokraattisiin arvoihin eli siten ihmisten perusoikeuksien kunnioittamiseen.

Mikä on kaiken toiminnan päämäärä demokraattisessa yhteiskunnassa ellei juuri vapaan ja vastuullisen elämän olojen tasa-arvoisella parantamisella tavoiteltava yhteinen hyvä, sillä oikeus, solidaarisuus ja ihmisarvon kunnioittaminen edellyttävät ennen muuta haavoittuvimmista huolehtimista tärkeimpänä näköpiirissä olevana painopisteenä?

1.2. Komissaari Flynnin tarjoamista kahdesta vaihtoehdosta voidaan valita vain jälkimmäinen, ellei haluta kieltää poliittisen Eurooppa-aatteen alullepanijoiden uskoa ja kääntää selkää ihmisoikeuksien julistuksen periaatteille.

2. Köyhyyden ja syrjäytymisen tilanteissa vastassa on epäonnistumisen tunnustaminen: ehkä on kyse tiettyjen politiikkojen virheistä, mutta ennen muuta ihmisoikeuksien loukkaamisesta.

Ei ole tosin laskennallisesti eikä varsinkaan epäonnen ja kurjuuden kohteeksi joutuneille sama, onko köyhiä 40 vai 60 miljoonaa, mutta loukkaukset ihmisarvoa vastaan ovat periaatteessa moraalisesti ja yhteiskunnallisesti yhtä raskaita tekijöitä eettisten vaatimusten ja yhteiskuntamoraalin kannalta.

2.1. Laskutavasta riippuen ainakin yksi yhdeksästä Euroopan unionin asukkaasta on tilastollisesti köyhä.

Syrjäytyneitä arvioidaan olevan noin neljä miljoonaa.

Joka viides 0 16-vuotias lapsi elää köyhässä kodissa.

Ja kuitenkin elämme maailmanlaajuisesti katsottuna hyvin korkealle kehittyneessä yhteiskunnassa ja kulttuurimme perustuu humanismin pysyviin arvoihin.

Voimmeko olla rauhallisin mielin niin kauan kuin yksikin ihminen on vailla ihmisarvoa?

2.2. Euroopan unionin valtioiden välillä on huomattavia köyhyyseroja. Ne edellyttävät yhteisön asianmukaisten toimien vahvistamista kansojemme välisen yhteisvastuullisuuden lisäämiseksi.

2.3. Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää poliittisen tahdon vahvistamista kunkin valtion kansalaisten keskuudessa, jotta päästään eroon välittömien omien ja ryhmäkohtaisten etujen ahtaasta suojasta ja "kukin huolehtikoon itsestään" -ajattelu saadaan vaihtumaan yhteisvastuullisuudeksi.

2.4. Köyhyyden ja syrjäytymisen ilmentymiä sekä niiden syitä vastaan olisi toimittava kaikkialla nopeasti ja voimakkaasti. Kaikenlainen vitkastelu olisi vahingollista köyhille, mutta myös Euroopan unionin julkisuuskuvalle ja yhteenkuuluvuudelle. Kuka haluaisi ottaa nämä riskit?

2.5. TSK kannattaa neuvoston Maastrichtin ja Amsterdamin sopimuksen liitteessä ilmaisemaa pyrkimystä tehdä syrjäytymisen torjumisesta yksi unionin sosiaalipolitiikan tavoitteista.

3. TSK on tyytyväinen, että on ryhdytty toimiin luotettavan tiedon saamiseksi köyhyydestä ja syrjäytymisestä. Kunkin maan tilanne selvitettäneen erikseen maassa yhteisön viranomaisten sopimien sääntöjen perusteella tehtyjen tutkimusten ja aloitteiden pohjalta, jotta tulokset ovat tilastollisesti yhdenmukaisia. Taudin määrittämisen varmuus ja objektiivisuus ovat ehtona kaiken hoidon aloittamiselle.

4. Tosiasioiden tuntemuksen välttämätöntä parantamista täydennettäneen koko sosiaalialan henkilöstön kattavalla koulutuksella sekä henkilöstön osanotolla ja vahvistamalla seuraavia toimia:

4.1. "köyhyyden ja syrjäytymisen ulottuvuuden" järjestelmällinen liittäminen kaikkiin valtioiden ja yhteisön tason keskusteluihin ja kannanottoihin mm. seuraavilla aloilla: politiikka, kasvatus, koulutus, tiedotus, työllisyys, terveyshuolto, sosiaalinen suojelu, asuminen, terveyspalvelujen saatavuus ja uuden teknologian kehittäminen;

4.2. kansalaisvalistuksen ja eettisten arvojen ymmärtämyksen kehittäminen kaikkien ihmisten ja sosiaaliryhmien, etenkin haavoittuvimpien ja epäonnen, kohtalon tai olosuhteiden vuoksi muista poikkeavien kansalaiskunnioituksen lisäämiseksi;

4.3. sosiaalityöntekijöiden, kasvattajien, terveydenhoitohenkilökunnan, tuomareiden ja poliisihenkilöiden kouluttaminen lähestymään, kohtaamaan ja auttamaan köyhiä ja haavoittuvia henkilöitä ja sosiaaliryhmiä;

4.4. valtioiden ja köyhyydenvastaiseen taisteluun keskittyneiden järjestöjen kokemustenvaihto;

4.5. työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun hyväksyminen erittäin toimivaksi ihmisarvon kunnioittamisen ja edistämisen välineeksi;

4.6. yhteiskunnan laitosten ja hyväntekeväisyysjärjestöjen sekä kaikkien köyhyyttä vastaan taistelevien organisaatioiden asiallinen tunnustaminen ja auttaminen, mikä johtaa hyväntekeväisyyden konkreettiseen tukemiseen etenkin vapaaehtoisten koulutuksen muodossa, sillä vapaaehtoiset ovat ammattimaisen sosiaali- ja opetustoimen välttämätön lisä ja heidän tietotaitoaan olisi syytä arvostaa ja sille olisi annettava tunnustusta nykyistä enemmän;

4.7. tarjoamalla syrjäytyneille mahdollisuus ilmaista omien järjestöjensä kautta, joihin he tuntevat kuuluvansa, yhteinen kantansa. Siten he voivat saada vapautensa takaisin tai kokea sen oppimalla itsenäisyyden, kansalaisen tärkeimmän ominaisuuden.

5. Köyhien ja syrjäytyneiden elinolojen parantamiseen tähtäävien toimien lisäksi täytyy samanaikaisesti tehostaa köyhyyden ennaltaehkäisyä.

5.1. Köyhyyttä ennalta ehkäisevistä ja vähentävistä toimista työttömyyden vastainen taistelu on ensiarvoista. TSK muistuttaa asiasta jatkuvasti. Kaikki työttömät eivät tosin ole taloudellisesti köyhiä, mutta useat, ehkä kaikki, ovat saaneet henkisiä, sosiaalisia tai tunnekolhuja. Työttömyys varsinkin pitkään jatkuvana heikentää jatkuvasti useiden kotitalouksien elinoloja ja siis elämänlaatua. Yksikään kansalainen ei voi kieltäytyä tukemasta aktiivisesti työttömyyden vastaista taistelua työttömyyden aiheuttamien inhimillisten vaarojen vuoksi. Oikeus oikeaan työpaikkaan on perusoikeus.

5.2. Koko yhteiskunnan on ryhdyttävä köyhyyden torjuntaan varhain, kasvatus- ja koulutusvaiheessa. Perustaitojen opetus (taito lukea, kirjoittaa, puhua, laskea, "ajatella käsillään") ja jatkuva ammattikoulutus ovat välttämättömiä. TSK on aina kiinnittänyt asiaan erityistä huomiota.

5.3. Vanhempien tukeminen lasten ja nuorten kasvattamisessa ja elättämisessä (esimerkiksi laadukkain lastenhoitojärjestelmin) on voimakkaasti yhteiskuntaan sopeutumiseen ja vastuuseen kasvattavaa ja siten siis syrjäytymisvaaroja ehkäisevää toimintaa. Perhepolitiikkojen ja kasvatuksen tulee tarjota perheille ja opettajille mahdollisuus hoitaa tehtävänsä ja vastuunsa täysipainoisesti.

5.4. Etenkin yhteiskunnan järjestämiä asuntoja koskevien politiikkojen ja haavoittuvimpien terveystilanteen seurannan vahvistaminen ovat erittäin tärkeitä köyhyyttä ja syrjäytymistä ehkäiseviä tekijöitä.

6. Yhteisön toimielinten rooli niin köyhyyden ja syrjäytymisen vastaisessa taistelussa kuin siihen liittyvissä työllisyys-, asumis-, kasvatus-, terveys-, perhe-, nuoriso- ym. toimissa on tärkeämpi kuin ensi näkemältä vaikuttaa. Siitä olisi syytä tiedottaa kansalaisille paremmin, oli sitten kyse vasta myöhemmin näkyvistä toimista tai kiistatta hyödyllisistä toimista esimerkiksi moottoriteiden rakentamiseksi tai taloudellisten toimintojen tukemiseksi.

7. Yhteisvastuullisuus on täydellä syyllä hallitseva sana köyhyyden ja syrjäytymisen vastaisessa taistelussa. Vahvimpien aseman pönkittäminen toisinaan heikommassa asemassa olevien kustannuksella ja kaikkein heikommat syrjäyttämällä näyttää enemmän tai vähemmän kuitenkin valitettavasti kuvaavan kehittyneiden yhteiskuntien ja siten myös eurooppalaisen yhteiskunnan 15 viime vuoden kehitystä. Rikkaat rikastuvat entisestään, köyhät köyhtyvät ja heidän määränsä kasvaa.

Tietyillä poliittisilla tai muilla linjauksilla on näytetty esimerkiksi vähentävän sosiaalimenoja, samalla kun yksityisten ihmisten harteille on siirretty se, mikä ennen kuului yhteisvastuullisuuden piiriin. Verukkeena on toisinaan käytetty markkinavoimien vaatimuksia ja kuviteltu epäilemättä vilpittömästi, että siten säilytetään paremmin yritysten kilpailukyky, joka on välttämätön ase työttömyyden vastaisessa taistelussa ja siten ratkaiseva tekijä köyhyyden torjunnassa. Voidaanko aidon vapauden yhteiskuntaa kuitenkin kehittää moniin kohdistuvan turvattomuuden ja epäoikeudenmukaisuuden maailmassa? Vastaus on yksiselitteisesti: ei!

8. Vastaus haasteeseen, jonka lisääntyvä köyhyys ja syrjäytyminen esittävät kaikille päättäjille ja kaikille kansalaisille, ei saa kuitenkaan typistyä tukitoimiin. Nehän ovat vain väliaikaiseksi tarkoitettu osa laajaa taloudellista ja yhteiskunnallista kehityspolitiikkaa. Valitettavasti erilaiset sosiaalituet ovat yhä useampien eri ikäisten ihmisten ja perheiden ainoat säännölliset tulot.

8.1. Hukkuvan päätä täytyy toki pitää vedenpinnan yläpuolella, mutta sosiaalipolitiikka ei voi olla vain pelkkä "poliklinikka", jonka tehtävä on hyvittää ja korjata strategiset, poliittiset, taloudelliset, sosiaaliset tai kasvatusvirheet. Sen tulee toki olla suojelu- ja korjauspolitiikkaa, mutta myös olla omiaan edistämään kaikkien ihmisten oikeuksien ja velvollisuuksien yksilöllistä ja yhteisöllistä lujittamista.

9. Köyhiä ei auteta ottamalla "vähemmän köyhiltä". Se olisi epäoikeudenmukaista ja tehotonta.

9.1. Olkoonkin, että on kallista taistella köyhyyttä vastaan sosiaaliavun turvin, täytyy myöntää, että maksettavan hinnan syynä ovat etenkin huonot kasvuluvut, jotka puolestaan johtuvat sisäisen kysynnän vähäisyydestä. Sen aiheuttavat lähinnä sosiaaliryhmät, joilla on eniten tyydyttämättömiä tarpeita ja jotka ovat maksukyvyttömämpiä ja joiden määrä on nousussa. Tästä noidankehästä olisi päästävä eroon. Työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu auttaa oikeudenmukaisten ja realististen linjausten muokkaamisessa. Sitä on vahvistettava.

9.2. Nykyisille köyhille ja syrjäytyneille annettava apu sekä köyhyyden ja syrjäytymisen uuden uhan ennakkotorjunta edellyttävät, että voidaan päättäväisesti noudattaa sisäisen kasvun talouspolitiikkaa, jossa otetaan huomioon kaikkien tarpeessa olevien talouksien ala- ja keskiluokan maksukyvyn kohottaminen. Tämä on ajan mittaan kaikkien, myös etuoikeutettujen ryhmien edun mukaista.

10. Kasvun äärimmäisen tärkeyden korostaminen ei suinkaan tarkoita minkäänlaisen sosiaalituen väheksymistä. Toiminnot täydentävät toisiaan. Komission jäsen Pádraig Flynn toteaa samoin: "Euroopan unionin jäsenmaiden talouskasvu ja kehitys ovat sosiaalisen yhteenkuuluvuuden välttämätön, mutta sinällään riittämätön edellytys." Erittäin osuvasti komissaari Flynn vetoaa "tarvittavaan tukipolitiikkaan jota ilman Euroopan kansojen yhä tiiviimmän liiton luomisprosessi pysyy kaukaisena unelmana."TSK tukee täysin tätä näkemystä.

11. Ellei kaikkien ponnistuksia niin julkisia kuin yksityisiäkin yhdistetä, rikkaiden ja köyhien välisen kuilun syvenemisen vaara on suuri. Se voimistaisi eurooppalaisen yhteiskunnan kahtiajakokehitystä ja lisäisi sisäisiä jännitteitä Euroopan unionin jäsenvaltioissa ja kaikkialla maailmassa. Jokaisen kansalaisen on opittava tiedostamaan jatkuva vastuunsa oikeudenmukaisen ja sopusointuisen yhteiskunnan rakentamisessa.

Myös TSK kieltäytyy näkemästä köyhyyttä väistämättömänä kohtalona, seurauksena tai suoranaisena edellytyksenä sellaiselle "tulevaisuuden yhteiskunnalle", joka ei kykene sovittamaan tieteellisen ja teknisen kehityksensä valtavaa kapasiteettia suureen ääneen omikseen väittämiinsä eettisiin arvoihin. Köyhät eivät saa olla vain osalle yhteiskuntaa avoimesta talouskehityksestä kertyvää väistämätöntä kuonaa.

12. Köyhyys ja syrjäytyminen maksavat paljon, ennen kaikkea niiden usein viattomille uhreille.

Ne maksavat paljon valtioille ja Euroopan unionille ja siten myös veroa maksaville kansalaisille.

Ne ovat haitaksi taloudelle.

13. Niinpä on tarpeen perehtyä kaikkiin näihin kustannuksiin. Politiikka, jossa "pannaan pää pensaaseen" ja vältetään katsomasta ympärilleen, on osoittautunut tehottomaksi useilla aloilla.

Kukin voi omakohtaisesti yrittää tutustua tosiasioihin. Yksikään köyhä ei halua pitkittää tilannettaan.

Kehitysedellytysten ja kehityksen hedelmien tasapuolisesta ja realistisesta jaosta voi myös löytyä ratkaisu.

14. TSK toivoo myös, että aloitettu työ viedään pian onnistuneesti päätökseen. Ensihavainnot, kieltämättä varsin suppeat, riittävät osoittamaan, että on kyse eettisten, moraalisten ja kansalaisoikeuksia koskevien näkökohtien ohella raskaasta yhteiskunnallisesta ja taloudellisesta ongelmasta. Asia koskee kaikkia kansalaisia. Kukaan ei voi pysyä välinpitämättömänä nyt eikä jatkossa itsensä tai lastensa puolesta saati yhteiskuntiemme tulevaisuuden ja niiden perusarvojen ylläpitämisen ja edistämisen puolesta.

15. Jo tiedonannossaan vuodelta 1989 TSK puhui samoin äänenpainoin. Edellä esitetty ei suinkaan tarkoita, ettei mitään olisi tehty, kaikkea muuta, vaan että tilanteen pahenemiseen täytyy vastata järkkymättömin ja realistisin konsensuspoliittisin asentein.

Asia koskettaa täysin jokaista Euroopan kansalaista.

Bryssel 1. heinäkuuta 1998.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() "Kotitaloudella" tarkoitetaan kansainvälisen tilastomääritelmän mukaan yksineläjää tai samassa huoneistossa asuvaa ihmisryhmää.

() Kulutusyksikköjen arviointi Oxfordin menetelmällä ensimmäinen henkilö, joka on yleensä aikuinen: 1 yksikkö; seuraavat vähintään 14-vuotiaat henkilöt: 0,7 yksikköä; alle 14-vuotiaat: 0,5 yksikköä. Tilastotoimiston ja tiettyjen maiden tilastokeskusten käyttämän menetelmän mukaan ensimmäinen henkilö: ei eroa edelliseen; vähintään 14-vuotiaat henkilöt: 0,5 yksikköä; alle 14-vuotiaat: 0,3 yksikköä. Esimerkkinä kahden aikuisen, yhden 15-vuotiaan, yhden 10-vuotiaan ja yhden 7-vuotiaan lapsen muodostama kotitalous, josta on tuloksena: Oxfordin menetelmällä 3,4 kulutusyksikköä; toisella menetelmällä 2,6 yksikköä.

() EYVL C 263, 17.11.1975.

() EYVL C 180, 28.7.1977.

() EYVL C 113, 7.5.1980.

() EYVL C 25, 28.1.1985.

() EYVL C 263, 20.10.1986.

() EYVL C 159, 26.6.1989.

() EYVL C 221, 28.8.1989.

() EYVL C 14, 20.1.1992.

() EYVL C 352, 30.12.1993.

() EYVL C 52, 19.2.1994.

() EYVL C 353, 30.12.1993.

() Ks. alaviite 2.

() Ks. kohta 3.1.1.

() EP. 219.267/def. Part A Esittelijä: Euroopan parlamentin jäsen Brian Crowley.

() Nämä perheet saavat usein apua järjestöiltä, jotka korostavat kaikenlaisen arvostuksen oppimista tai palautumista: vanhempien arvostuksen, yhteiskunnallisen arvostuksen ja kansalaisarvostuksen.

() Esimerkiksi sairaaloissa ja yleisemmin julkisissa tai yksityisissä laitoksissa elävät köyhät jäävät niiden ulkopuolelle.

() Rudolf Martensin toimittaman asiakirjan mukaan.

() Ranskan työministeriön alustava synteesi 16.11.1994.