[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 30.11.2006

KOM(2006) 742 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

neuvoston direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti (yksityinen huvi-ilmailu)

1. JOHDANTO

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY[1], jäljempänä ’energiaverodirektiivi’ tai ’direktiivi’, 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto voi erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön muitakin verovapautuksia tai -alennuksia kuin mainitun direktiivin säännöksissä ja erityisesti sen 5, 15 ja 17 artiklassa säädettyjä verovapautuksia ja -alennuksia.

Komissio tarkastelee pyyntöjä. Sen jälkeen se joko esittää ehdotuksen neuvostolle tai ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi se ei ehdota toimenpiteen hyväksymistä.

Vuoden 2006 loppuun mennessä päättyviä energiaverodirektiivin mukaisia poikkeuksia koskevan uudelleentarkastelun yhteydessä Ranska, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta, Malta ja Ruotsi pyysivät lupaa myöntää poikkeus energiaverodirektiivin säännöksistä vuodesta 2007 alkaen polttoaineelle, jota käytetään huvi-ilmailussa eli sellaisessa ilmailussa, jota energiaverodirektiivin 14 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetty pakollinen verovapautus ei koske. Verotuksen ja tulliliiton pääosasto vastaanotti asianomaiset kirjeet[2].

Tämän tiedonannon tarkoituksena on ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi komissio ei aio ehdottaa tällaisen luvan myöntämistä.

2. TIIVISTELMÄ PYYNNÖISTÄ

2.1. Ranskan esittämä pyyntö

Ranska pyytää täyttä verovapautta yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävälle polttoaineelle. Toimenpiteen tavoitteena on korvata hintojen nousun aiheuttamat kielteiset vaikutukset tällä alalla ja samalla noudattaa kansallista toimintalinjaa, jolla pyritään estämään yhtiöiden keskittyminen Pariisin alueelle.

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2012 asti.

2.2. Portugalin esittämä pyyntö

Portugali pyytää täyttä verovapautta yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävälle polttoaineelle. Toimenpiteen tavoitteena on välttää hallinnollinen taakka, joka aiheutuisi tarpeesta ottaa käyttöön monimutkainen valvontajärjestelmä tavanomaiseen verokohteluun siirtymisen vuoksi.

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2012 asti.

2.3. Yhdistyneen kuningaskunnan esittämä pyyntö

Yhdistynyt kuningaskunta pyytää valmisteverovapautta yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävälle polttoaineelle. Lentopetrolin yksityiskäyttö vapautettaisiin veroista kokonaan, ja lentobensiinin verokanta olisi puolet lyijypitoisen bensiinin verokannasta.

Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan siirtyminen tavanomaiseen verokohteluun ei juurikaan synnyttäisi hyötyä poikkeuksen voimassaolon päättymisestä aiheutuvien kustannusten ja muiden seurausten vuoksi. Toimenpiteen pääasiallisena tavoitteena on siis välttää siirtymisestä aiheutuvat kustannukset.

Yhdistynyt kuningaskunta painottaa erityisesti vaatimusten noudattamisesta lentopolttoaineen toimittajille ja tuotannonalalle aiheutuvia kustannuksia sekä poikkeuksen voimassaolon päättymisestä asianomaiselle hallinnonalalle aiheutuvia hallintokustannuksia ja täytäntöönpanovaikeuksia. Lisäksi Yhdistynyt kuningaskunta korostaa yksityiselle huvi-ilmailulle ja useille tällä alalla toimiville pienille yrityksille aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia. Myös koulutuskustannukset nousisivat, minkä vuoksi lentokoulutus suoritettaisiin yhä useammin Yhdysvalloissa. Poikkeuksen poistaminen synnyttäisi myös turvallisuusriskejä, jos käyttäjät suosivat vastedes lyijytöntä bensiiniä lentobensiinin sijaan. Yhdistynyt kuningaskunta toteaa, että tavanomaisen verokohtelun käyttöönotto lisäisi tuloja vain vähän ja vaikutus hiilidioksidipäästöjen vähenemiseen olisi vähäinen.

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2011 asti.

2.4. Maltan esittämä pyyntö

Malta pyytää täyttä verovapautta yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävälle lentopetrolille ja lentobensiinille, kun kyseessä ovat Maltalta lähtevät lennot.

Toimenpiteen tavoitteena on kehittää alaa ja siihen liittyviä matkailupalveluita. Maltan mukaan sen tällä alalla nauttima suhteellinen etu heikkenee EU:n ulkopuolelle sijoittautuneiden toimijoiden voimakkaan kilpailun vuoksi, sillä tällaisiin toimijoihin ei sovelleta yhteisön valmisteverolainsäädäntöä. Lisäksi Malta katsoo, ettei toimenpide heikentäisi sisämarkkinoiden toimintaa eikä vääristäisi kilpailua Maltan maantieteellisen sijainnin ja toimenpiteen moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi tehtävien tiukkojen tarkastusten vuoksi.

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2012 asti.

2.5. Ruotsin esittämä pyyntö

Ruotsi pyytää täyttä verovapautta yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävälle lentopetrolille ja -bensiinille.

Ruotsi vetoaa suureen alueeseensa ja harvaan asutukseen erityisesti maan pohjoisosassa. Se katsoo, että moitteettomasti toimivat kuljetusvälineet ja infrastruktuuri ovat sille elintärkeitä, jotta kaikilla Ruotsin alueilla olisi tasavertaiset mahdollisuudet kehittyä ja päästä osalliseksi talouskasvusta. Pitkät välimatkat vaikeuttavat välttämättömiä julkisia toimintoja erityisesti Pohjois-Ruotsin sisäosissa.

Lisäksi Ruotsi katsoo, että yksityisilmailussa käytettävälle polttoaineelle myönnettävä verovapaus lisäisi ilmailua, millä olisi myönteinen vaikutus lentotaitoihin ja halukkuuteen siviilivalvontatoimintaan. Ruotsin mukaan yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävän polttoaineen verotuksen hallinnointi aiheuttaisi mittavan hallinnollisen taakan veroviranomaisille. Sen mukaan hallinnointia vaikeuttaa myös se, että samaa lentokonetta voidaan yhden päivän aikana käyttää useisiin lentoihin sekä yksityisiin että kaupallisiin tarkoituksiin.

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2012 asti.

3. PYYNTÖJEN TAUSTA

Energiaverodirektiivin 14 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on vapautettava verosta energiatuotteet, jotka toimitetaan käytettäviksi moottoripolttoaineena muussa ilmailussa kuin yksityisessä huvi-ilmailussa. Tämä säännös otettiin alun perin käyttöön kivennäisöljydirektiivillä[3] vuonna 1993. Kaupallista ilmailua koskeva pakollinen poikkeus (joka johtui erityisesti voimassa olleista kansainvälisistä velvoitteista) ei siis koskenut yksityistä huvi-ilmailua[4], jolle ei myöskään myönnetty mitään vaihtoehtoisia veroetuuksia direktiiveissä. Yksityiseen huvi-ilmailuun sovelletaan näin ollen tavanomaista kansallista verokantaa direktiivin mukaisesti, jollei direktiivin 18, 18 a tai 19 artiklassa säädettyjä erityisiä poikkeuksia voida soveltaa.

Komissio pyrkii parantamaan liikenteen, ympäristön ja finanssipolitiikan keskinäistä johdonmukaisuutta ja se ehdottikin ensimmäistä kertaa jo vuonna 1996 direktiivin 18 ja 18 a artiklassa sekä liitteissä II ja III säädettyjen poikkeusten kumoamista[5]. Komissio aloitti poikkeusten asteittaisen kumoamisen vuonna 2000, jolloin se ilmoitti, että niiden voimassaolon olisi päätyttävä energiaverodirektiivin voimaantulopäivänä tai joka tapauksessa viimeistään 31. joulukuuta 2002[6]. Lopulta poikkeusten voimassaoloaikaa pidennettiin 31. joulukuuta 2006 asti ja ne sisällytettiin myöhemmin energiaverodirektiiviin (18 artikla ja liite II), jotta niiden kumoaminen sujuisi kitkattomasti. Maltalle vahvistettiin sama päättymispäivä sen liittyessä Euroopan unioniin (18 a artikla ja liite III).

Vuoden 2006 kesäkuussa annetussa tiedonannossa Neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III esitettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu , jäljempänä ’tiedonanto’[7], komissio toteaa, että kyseessä olevaan toimintaan käytettävän polttoaineen verokohtelua, joka on edullisempi kuin verrattavissa oleviin (liikenteen alan tai vapaa-ajan) toimiin käytettävän polttoaineen verokohtelu, ei tulisi jatkaa. Komissio pyysi samalla jäsenvaltioita jättämään direktiivin 19 artiklan mukaisen asianmukaisesti perustellun pyynnön, jos ne katsoivat poikkeuksen jatkamisen olevan edelleen tarpeen erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä.

4. KOMISSION ARVIO

Komissio katsoo, että Ranska, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta, Malta ja Ruotsi ovat pääasiassa vain toistaneet jo vuoden 2006 tiedonannossa tarkastellut väitteet (erityisesti vaatimusten noudattamisesta aiheutuvat korkeat kustannukset ja korkeat hallintokustannukset sekä poikkeuksen voimassaolon päättymisen aiheuttama petosten vaara)[8]. Nämä väitteet ja tässä vaiheessa esitetyt yksityiskohtaisemmat ja/tai täydentävät väitteet ovat komission mielestä perusteettomia.

Komissio haluaisi muistuttaa, että neuvostolla, joka toimi yksimielisesti EY:n perustamissopimuksen 93 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen, oli jo mahdollisuus tehdä tasapainoinen ratkaisu poikkeuksen jatkamisen ja tavanomaiseen veronkantoon siirtymisen välillä. Jälkimmäinen vaihtoehto perustuu pääasiassa direktiiviin 19 artiklan 1 kohdan kolmanteen alakohtaan, jossa mainitaan sisämarkkinoiden moitteeton toiminta, tarve varmistaa tasapuolinen kilpailu sekä yhteisön terveys-, ympäristönsuojelu-, energia- ja liikennepolitiikat.

Kuten vuoden 2006 tiedonannossa todetaan, neuvosto päätti tarkoituksellisesti siirtää yksityisen huvi-ilmailun tavanomaisen veronkannon piiriin. Siihen ei sovellettu energiaverodirektiivin 14 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyä pakollista verovapautta eikä se kuulunut direktiivin 15 artiklassa säädettyjen vapaaehtoisten verovapautusten tai -alennusten joukkoon. Direktiivin johdanto-osan 23 kappaleen mukaan muulle ilmailulle kuin yksityiselle huvi-ilmailulle myönnettiin vapautus erityissyistä, jotka kyseisen kappaleen mukaan eivät päde yksityiseen huvi-ilmailuun. Samanaikaisesti neuvosto on ilmoittanut, että viimeksi mainitulle toiminnalle myönnettävien poikkeusten olisi oltava luonteeltaan ainoastaan väliaikaisia (direktiivin johdanto-osan 30 kappale, 18 ja 18 a artikla sekä liitteet II ja III).

Näin ollen 19 artiklan mukaista lupaa ei tulisi myöntää syistä, jotka liittyvät pelkästään tavanomaiseen veronkantoon siirtymisen aiheuttamiin vaikutuksiin. Tällaisia syitä ovat siirtymisestä aiheutuva hallinnollisen taakan lisääntyminen, vaatimusten noudattamisesta ja/tai täytäntöönpanosta aiheutuvat vaikeudet sekä turvallisuuteen liittyvät kysymykset[9]. Niitä ovat myös yleiset liiketoiminnalle aiheutuvat seuraukset (vaikutukset kyseessä olevaan alaan ja sillä toimiviin yrityksiin taikka matkailuun tai koulutukseen), jotka voivat syntyä tavanomaiseen veronkantoon siirtymisestä, vaikka kyseessä olisivatkin pitkäaikaiset seuraukset ja vaikutukset. Ne eivät ole energiaverodirektiivin 19 artiklassa tarkoitettuja erityisiä politiikkaan liittyviä syitä.

Myös direktiivin 19 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa mainitut edut ja tavoitteet estävät luvan myöntämisen edellä mainittujen syiden vuoksi.

Sisämarkkinoiden ja terveen kilpailun osalta on todettava, että ilmailun luonteen vuoksi sisämarkkinoiden toteutuminen edellytti yhteisten sääntöjen laatimista lentopolttoaineiden verotukselle yhteisössä vuonna 1993. Tällaiset säännöt vahvistettiin tuolloin jäsenvaltioissa sovellettujen käytänteiden tärkeimmäksi yhteiseksi nimittäjäksi ja ne koskivat mm. yksityisen huvi-ilmailun yhteistä kohtelua. Sisämarkkinoiden edut ja terve kilpailu edellyttävät, että verotuksen on oltava mahdollisimman neutraalia, jotta se ei vaikuttaisi käytänteisiin verorajattomassa yhteisössä.

Useille jäsenvaltioille myönnetty poikkeus ei vaikuta näihin perusteluihin. Sitä olisi pidettävä tapana ratkaista uuden lainsäädännön täytäntöönpanossa esiintyvät alkuvaikeudet. Koska yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävää polttoainetta on periaatteessa verotettu yhteisössä vuodesta 1993 alkaen ja koska energiaverodirektiivin 18 ja 18 a artiklassa säädetään selkeä määräaika asianomaisen poikkeuksen voimassaololle, tällaisilla määräaikaisluonteisilla syillä ei voida nykytilanteessa perustella direktiivin 19 artiklan mukaisen luvan myöntämistä.

Liiketoiminnan mahdollinen vähentyminen (johon eräät poikkeusta soveltavat jäsenvaltiot vetosivat) ja siitä johtuva tavanomaista verotusta soveltavien jäsenvaltioiden tulojen vastaava lisääntyminen olisi osoitus siitä, ettei terveen kilpailun toteutumisen kannalta ole syytä myöntää direktiivin 19 artiklan mukaista lupaa, sillä tämä tekisi tällaisesta vääristymästä pysyvän ilmiön.

Haettu lupa olisi myös yhteisön ympäristö-, energia- ja liikennepolitiikan vastainen toimenpide lähinnä sen vuoksi, ettei siinä oteta täsmällisellä tavalla huomioon tällaisen toiminnan kielteisiä ulkoisia kustannuksia.

Eräitä jäsenvaltioiden esittämiä väitteitä on syytä tarkastella lähemmin.

Komissio ei hyväksyn Maltan esittämää väitettä. Yhdenmukainen verotus voi toki eräissä tapauksissa vaikuttaa kilpailuun EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Neuvosto on kuitenkin jo ottanut nämä vaikutukset huomioon energiaverodirektiivin 14 artiklassa. Tältä osin neuvosto on todennut, että toistaiseksi on perusteltua myöntää verovapaus kaupalliselle ilmailulle mutta ei yksityiselle huvi-ilmailulle (ks. energiaverodirektiivin johdanto-osan 23 kappale).

Ruotsi vetosi alueensa erityisluonteeseen sekä toimiviin kuljetusvälineisiin ja infrastruktuuriin liittyviin tarpeisiin. Komissio toteaa tältä osin, ettei ilmailussa käytettävän polttoaineen verovapaus ole parhaiten soveltuva väline. Ruotsin esittämien väitteiden (esim. halukkuus toteuttaa siviilivalvontatoimia) ja Ranskan esittämien aluekehitystä koskevien väitteiden osalta komissio toteaa yleisemmin, että ne koskevat kansallisia politiikkoja ja ovat luonteeltaan lähinnä aluepoliittisia, minkä vuoksi jäsenvaltiot saattavat pitää tarpeellisena myöntää niille julkista tukea. Tällaisia toimia voitaisiin kuitenkin tukea muilla välineillä, jotka soveltuvat luonteensa ja soveltamisalansa kannalta paljon paremmin tähän tarkoitukseen ilman, että poikkeuksellinen verovapautus vaarantaisi yhteisön edut. Sen vuoksi Ranskan ja Ruotsin esittämät väitteet eivät puolla luvan myöntämistä.

Komissio ei myöskään voi hyväksyä Yhdistyneen kuningaskunnan esittämää suhteellisuutta koskevaa väitettä. Siinä 18 artiklan mukaista väliaikaista poikkeusta pidetään lähtökohtana, mikä on täysin sen vastaista, että EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan mukaisesti annetussa yhteisön lainsäädännössä lähtökohdaksi on asetettu tavanomainen verotus. Tämä asettaa oikeisiin mittasuhteisiin myös Yhdistyneen kuningaskunnan esittämän väitteen, jonka mukaan siirtymisellä tavanomaiseen verotukseen ei juurikaan saataisi ympäristöhyötyjä. Se, ettei yksityisessä huvi-ilmailussa käytettävän polttoaineen kokonaiskulutus saa ylittää tiettyjä rajoja tarkoittaa pelkästään, että verovapauden soveltamisala on rajallinen. Se ei tarkoita, että suhteellisuusperiaate edellyttäisi, että alaa olisi kohdeltava epätasapuolisesti vastaaviin liikenne- tai vapaa-ajan toimiin nähden. Myöskään sitä, että täytäntöönpano voi vaatia hieman lisätyötä, ei pidetä riittävänä perusteena. Verohallintojen luonteen vuoksi täytäntöönpanokustannukset saattavat vaihdella eri aloilla, minkä vuoksi erityiset politiikkaan liittyvät syyt on otettava huomioon direktiivin 19 artiklan mukaisesti.

5. PÄÄTELMÄ

Komissio katsoo, että pyyntöjä esittäneet jäsenvaltiot eivät ole tuoneet esiin mitään erityisiä politiikkaan liittyviä syitä, joiden perusteella voitaisiin jatkaa poikkeusta kahteen kertaan yksimielisesti hyväksytystä EU:n lainsäädännöstä ja soveltaa verotoimenpidettä, joka olisi selkeästi useiden yhteisöpolitiikkojen vastainen.

Asianomaisilla jäsenvaltioilla on ollut riittävästi aikaa mukautua uuteen tilanteeseen, sillä näistä poikkeuksista ja niiden kaltaisista poikkeuksista on keskusteltu yhteisössä ainakin vuodesta 1996 alkaen, ja komissio on toistuvasti todennut, että ne on kumottava asteittain. Tämä pätee myös Maltaan, jolle energiaverodirektiivin 18 a artiklan nojalla myönnetyn poikkeuksen voimassaolo päättyy samaan aikaan kuin eräille EU:hun aiemmin liittyneille jäsenvaltioille myönnetyt vastaavat poikkeukset.

Jos poikkeuksen voimassaolon päättyminen aiheuttaa vaikeuksia erityisissä tai hyvin poikkeuksellisissa olosuhteissa ja jos pyynnön esittäneet jäsenvaltiot noudattavat yhteisön lainsäädäntöä kaikilta osin[10], ne voivat toteuttaa toimia tavanomaiseen verotukseen siirtymisen aiheuttamien ongelmien lieventämiseksi.

Sen vuoksi komissio toteaa, että 19 artiklassa säädetyt vaatimukset eivät täyty. Näin ollen komissio ei ehdota haettujen lupien myöntämistä .

[1] Neuvoston direktiivi 2003/96/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2003, energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 2004/74/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 87) ja 2004/75/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 100).

[2] Ranskan, Portugalin, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Maltan kirje otettiin vastaan 16. lokakuuta 2006 ja Ruotsin kirje 31. lokakuuta 2006.

[3] Neuvoston direktiivi 92/81/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta (EYVL L 316, 31.10.1992). Tämä direktiivi ja kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/82/EY kumottiin 31. joulukuuta 2003 neuvoston direktiivillä 2003/96/EY.

[4] Ilmaisulla ’yksityinen huvi-ilmailu’ tarkoitetaan ilma-aluksen käyttöä luonnollisen tai oikeushenkilön toimesta sen omistajana, vuokraajana tai sen muulla tavoin käyttöönsä saaneena muihin kuin kaupallisiin tarkoituksiin ja erityisesti muihin tarkoituksiin kuin vastiketta vastaan tai julkisten viranomaisten tarkoituksiin tapahtuviin henkilöiden tai tavaroiden kuljetuksiin taikka palvelujen tarjoamiseen.

[5] KOM(1996) 549, 14.11.1996.

[6] KOM(2000) 678, 15.11.2000.

[7] KOM(2006)342, 30.6.2006, Neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III esitettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu .

[8] Ks. vuoden 2006 tiedonannon 2.2.1 kohta.

[9] Ympäristöä ja turvallisuutta koskevia kysymyksiä käsitellään vastaavassa lainsäädännössä. Ne eivät koske energiaverodirektiivin sääntöjä.

[10] Näihin kuuluvat ennen kaikkea valtiontukea koskevat perustamissopimuksen määräykset.