EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 29.7.2016 COM(2016) 488 final KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE arvio Italian komissiolle ja neuvostolle raportoimasta edistymisestään sen määrän takaisinperimisessä, jonka maidontuottajat ovat velkaa markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevan lisämaksun perusteella

(neuvoston päätöksen 2003/530/EY 3 artiklan mukaisesti)





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE arvio Italian komissiolle ja neuvostolle raportoimasta edistymisestään sen määrän takaisinperimisessä, jonka maidontuottajat ovat velkaa markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevan lisämaksun perusteella (neuvoston päätöksen 2003/530/EY 3 artiklan mukaisesti) Tämä arviointikertomus on laadittu neuvoston päätöksen 2003/530/EY, jäljempänä ’neuvoston päätös’, 3 artiklan mukaisesti (tuen, jota Italian tasavalta aikoo myöntää maidontuottajilleen, soveltuvuudesta yhteismarkkinoille 16 päivänä heinäkuuta 2003 tehty neuvoston päätös 2003/530/EY). Kyseisen artiklan mukaan Italian toimivaltaisten viranomaisten on raportoitava vuosittain neuvostolle ja komissiolle edistymisestään sen määrän takaisinperimisessä, jonka tuottajat ovat velkaa markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevan lisämaksun perusteella. Neuvoston päätöksen 1 artiklan mukaan tukea, jota Italian tasavalta myöntää maidontuottajille maksamalla itse Euroopan unionin talousarvioon määrän, jonka nämä ovat Euroopan unionille velkaa maidolle ja maitotuotteille markkinointivuosien 1995/1996–2001/2002 osalta asetetun lisämaksun perusteella, ja sallimalla kyseisten tuottajien maksaa takaisin velkansa osamaksulla korotta usean vuoden aikana, pidetään poikkeuksellisesti yhteismarkkinoille soveltuvana edellyttäen, että –takaisinmaksu tapahtuu täysimääräisenä samansuuruisina vuosittaisina erinä eikä –takaisinmaksuaika ylitä 14:ää vuotta 1. päivästä tammikuuta 2004 laskien. Neuvoston päätöksen 2 artiklan mukaan tuen myöntämisen edellytyksenä on, että Italia ilmoittaa asianomaisia ajanjaksoja koskevan lisämaksun kokonaismäärän Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastolle (EMOTR) ja vähentää maksamattoman velan kolmena samansuuruisena vuosittaisena eränä EMOTR:sta marraskuun 2003, marraskuun 2004 ja marraskuun 2005 osalta rahoitettavista menoista. Italia ilmoitti asianomaisia markkinointivuosia koskevan lisämaksun kokonaismäärän asianmukaisesti 26. elokuuta 2003 päivätyllä kirjeellä. Maksamattomat velat vähennettiin asianmukaisesti EMOTR:sta marraskuun 2003, marraskuun 2004 ja marraskuun 2005 osalta rahoitettavista menoista. Neuvoston päätöksen 3 artiklassa velvoitetaan Italian toimivaltaiset viranomaiset raportoimaan vuosittain neuvostolle ja komissiolle edistymisestään sen määrän takaisinperimisessä, jonka tuottajat ovat velkaa markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevan lisämaksun perusteella. Italian viranomaiset esittivät edellä mainittuun säännökseen perustuvan kymmenennen kertomuksensa komissiolle vuoden 2014 maksuerää koskevalla, 27. marraskuuta 2015 päivätyllä AGEAn (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) kirjeellä. Tässä kertomuksessa esitetään komission arvio Italian viranomaisten vuoden 2014 osalta raportoimasta edistymisestä lisämaksun takaisinperinnässä neuvoston päätöksen soveltamisalaan kuuluvien seitsemän markkinointivuoden ja mainitun päätöksen soveltamisalaan kuulumattomien markkinointivuosien osalta. Lisämaksun suorittaminen vuoden 2003 maksueräjärjestelmässä Neuvoston päätös, jolla sallitaan Italian maksaa itse maidontuottajien maksettavaksi kuuluva lisämaksu Euroopan unionin talousarvioon, koski 25 123:a tuottajaa vuonna 2005, jolloin ensimmäinen kertomus neuvostolle laadittiin. Vuotta 2014 koskeva luku on laskenut 21 657:ään. Kaikista niistä tuottajista, joita kertomus ja neuvoston päätöksessä tarkoitettu seitsemää markkinointivuotta koskeva lisämaksu koskee, alun perin 15 431 tuottajaa valitsi vuoden 2003 maksueräjärjestelmän. Maksueräjärjestelmään osallistuneiden 15 431 tuottajan velka oli vuonna 2004 ennen ensimmäisen erän maksua yhteensä 345 miljoonaa euroa eli noin neljännes siitä kokonaisvelasta, joka maksamatta olevasta lisämaksusta aiheutui niille tuottajille, jotka eivät osallistuneet maksueräjärjestelmään. Näyttää siis siltä, että järjestelmän valitsi enemmistö tuottajista, jotka ovat kuitenkin vastuussa vähäisemmistä määristä tilakohtaisia liikatoimituksia. Sitä vastoin tuottajat, joiden tilakohtaiset liikatoimitukset olivat merkittävämmät (noin 8 000 tuottajaa, joiden velka seitsemää markkinointivuotta koskevan lisämaksun perusteella on noin 1 miljardi euroa), eivät halunneet osallistua maksueräjärjestelmään. On kuitenkin pantava merkille, että Italian viranomaiset vastaanottavat joka vuosi uusia hakemuksia maksueräjärjestelmään liittymiseksi. Vuonna 2014 esitettiin 154 uutta hakemusta, yhteensä 14,9 miljoonan euron edestä. Vuoden 2003 maksueräjärjestelmän kattama kokonaismäärä on 373,80 miljoonaa euroa. Yhdennessätoista maksuerässä 10 686 tuottajan maksettavana oli yhteensä 25 348 650,96 euroa ennen 31. joulukuuta 2014. Italian viranomaisten tekemissä tarkastuksissa ilmeni, että 10 418 tuottajaa oli asianmukaisesti maksanut yhteensä 24 312 190 euroa vuonna 2014. Näin ollen 97,5 prosenttia tuottajista oli maksanut 95,9 prosenttia maksuista määräajassa yhdennessätoista erässä. Aiemmin oli kymmenessä maksuerässä kirjattu maksetuiksi määräaikaan mennessä 99,6 prosenttia, 97,9 prosenttia, 99,5 prosenttia, 99,7 prosenttia, 96,4 prosenttia, 96,2 prosenttia, 90,5 prosenttia, 98,3 prosenttia, 96,9 prosenttia ja 98,2 prosenttia maksettaviksi kuuluvista määristä. Ensimmäisissä yhdessätoista maksuerässä kerättiin näin ollen yhteensä noin 294 051 830 euroa (noin 97,2 prosenttia maksuerinä maksettavasta kokonaismäärästä). Vaikka edellä mainitut prosenttiosuudet osoittavat maksueräjärjestelmään osallistuvien tuottajien olevan sitoutuneita täyttämään velvollisuutensa, komissio katsoo, että niiden tapausten seuranta, joissa maksua ei ole kirjattu määräajassa, on tärkeä indikaattori, joka osoittaa, miten sitoutuneita Italian viranomaiset ovat varmistamaan järjestelmän edellytysten asianmukaisen noudattamisen ja sitä myötä velan perimisen kokonaisuudessaan. Yhdennentoista maksuerän osalta ei ole käytettävissä tietoja maksamatta olevista määristä (268 tuottajaa ja 1 035 351,12 euroa).

Kymmenennen maksuerän osalta edellisessä kertomuksessa todettiin, että maksuja oli 31. joulukuuta 2013 edelleen maksamatta 199 tuottajalla 500 948 euron edestä. Italian viranomaisilta saatujen tietojen mukaan keskusviranomaiset ilmoittivat kaikista näistä tapauksista asianomaisille alueellisille toimivaltaisille viranomaisille koko velkasumman perimiseksi takaisin. Samalla peritään maksueräjärjestelmän ulkopuolinen korko. Niiden 199 tuottajan osalta, joiden luultiin aluksi jättäneen maksamatta, ilmeni että 101 tuottajaa oli todellisuudessa maksanut. Sitä vastoin 98 tuottajan, jotka eivät olleet maksaneet kymmenettä maksuerää, oli luovuttava osallistumisestaan maksueräjärjestelmään, ja heidän osaltaan käynnistettiin pakkoperintämenettelyjä. Tilat, joiden mahdollisuus suorittaa maksut erissä on poistettu Jos tuottaja jättää maksamatta jonkin vuotuisen maksuerän, hänet suljetaan maksueräjärjestelmän ulkopuolelle, ja häneltä peritään koko velkasumma korkoineen. Maksueräjärjestelmän käyttöönotosta vuonna 2003 kuluneiden yhdentoista vuoden aikana yhteensä 718 tilan oikeus suorittaa maksut erissä oli poistettu. Maksueriin jaetun velan kokonaismäärä oli 24 890 674,25 euroa. Tästä määrästä oli ennen oikeuden poistamista kuitenkin maksettu 8 532 777,28 euroa ja oikeuden poistamisen jälkeen on peritty takaisin 3 745 496,41 euroa, joten 223 tilan velka on kokonaan suoritettu. Siten 495 tilan osalta maksamatta olevan velan määrä on yhteensä 12 588 110,95 euroa. Luvut osoittavat, etteivät Italian viranomaiset ole noudattaneet huolellisuutta maksun keräämisessä maksueräjärjestelmän ulkopuolelle joutuneilta tuottajilta läheskään tyydyttävällä tavalla. Maidontuottajien on sitä paitsi täytynyt luopua oikeustoimenpiteistään Italian tuomioistuimissa voidakseen osallistua maksueräjärjestelmään. Näin ollen näyttää siltä, ettei takaisinperinnän riittämättömyys johdu niinkään tuomioistuinkäsittelyjen kestosta vaan pikemminkin siitä, että takaisinperintä Italian viranomaisten toimesta on ollut tehotonta. Maksun lykkääminen kuudella kuukaudella ja sen seuraukset valtiontukien kannalta Italia salli 29. joulukuuta 2010 antamansa asetuksen nro 225, josta muutosten jälkeen tuli 26. helmikuuta 2011 annettu laki nro 10, 2 §:n 12 momentin k kohdan nojalla sen, että vuoden 2003 maksueräjärjestelmän, sellaisena kuin se on hyväksyttynä neuvoston päätöksellä 2003/530/EY, mukaisesti periaatteessa 31. joulukuuta 2010 maksettavaksi erääntyvä vuoden 2010 maksuerä lykättiin 30. kesäkuuta 2011 asti. Komissio ilmoitti 17. heinäkuuta 2013 annetulla päätöksellä C(2013) 4046 final, että 31. joulukuuta 2010 erääntyneen maidon lisämaksuerän lykkääminen oli sisämarkkinoille soveltumatonta tukea. Lisäksi komissio katsoi, että tuki oli neuvoston päätöksessä 2003/530/EY vahvistettujen edellytysten vastaista ja sinällään tuensaajille, jotka näin ollen jäivät neuvoston vahvistaman kehyksen ulkopuolelle, uutta valtiontukea, joka on sääntöjenvastaista asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f alakohdan mukaisesti. Tuki on myös sisämarkkinoille soveltumatonta. Komissio määräsi päätöksellä C(2013) 4046 final, että Italian on perittävä soveltumattomat tuet korkoineen takaisin tuottajilta, joita maksun lykkääminen koski. Italian viranomaiset käynnistivät tarvittavat hallinnolliset menettelyt tukien takaisinperimiseksi. Italia haki kuitenkin unionin yleiseltä tuomioistuimelta 8. marraskuuta 2013 muutosta komission päätökseen (asia T-527/13). Tuomioistuin antoi 24. kesäkuuta 2015 tuomion, jolla kumotaan komission päätös osittain: tuomioistuin vahvisti komission näkemyksen tuesta, joka sisältyi 31. joulukuuta 2010 erääntyneen maidon lisämaksuerän lykkäämiseen, mutta hylkäsi komission päätelmät uudesta tuesta niille, jotka tästä lykkäyksestä hyötyivät ja jäivät siis neuvoston päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle. Komissio vei unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen unionin tuomioistuimeen, joka ei ole vielä antanut ratkaisua. Markkinointivuotta 2002/2003 koskeva lisämaksu Italia maksoi Euroopan unionin talousarvioon markkinointivuosina 1995–2002 tuottajien puolesta lisämaksun neuvoston päätöksen 2003/530/EY nojalla. Jäsenvaltiot ovat maksaneet vuodesta 2004 alkaen lisämaksun suoraan unionin talousarvioon 29. syyskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1788/2003 nojalla. Neuvoston antama päätös ja vuonna 2004 käyttöön otettu uusi järjestelmä eivät kuitenkaan koske markkinointivuotta 2002/2003. Kun otetaan huomioon Italialle myönnetyn kansallisen kiintiön ylitys, kiintiön ylittäneille maidontuottajille unionin talousarvioon maksettavaksi kuuluva määrä oli 227,77 miljoonaa euroa markkinointivuodelta 2002/2003. Tästä määrästä – 40,46 miljoonaa euroa on kumottu tuomioistuimen päätöksellä,

– 9,97 miljoonaa euroa kuuluu vuoden 2009 takaisinmaksujärjestelmään (ja siitä on jo maksettu 2 miljoonaa euroa) ja – 59,18 miljoonaa euroa on kerätty maksueräjärjestelmän ulkopuolella. Lisämaksua on siis markkinointivuoden 2002/2003 osalta vielä maksamatta Euroopan unionin talousarvioon 118,15 miljoonaa euroa sellaisten maidontuottajien osalta, jotka eivät ole liittyneet vuoden 2009 maksueräjärjestelmään. Markkinointivuosien 1995/1996–2008/2009 lisämaksu, jota ei ole sisällytetty vuoden 2003 maksueräjärjestelmään eikä vuoden 2009 takaisinmaksujärjestelmään Jo aiemmissa kertomuksissa on korostettu, että vuoden 2003 maksueräjärjestelmä ja vuoden 2009 takaisinmaksujärjestelmä (jossa korkokanta vastaa unionin viitekorkoa lisättynä usealla prosenttiyksiköllä) kattavat todellisuudessa vain pienen osan takaisinperittävästä maksusta. Markkinointivuosilta 1995/1996–2008/2009 takaisin perittävä kokonaismäärä on Italian ilmoituksen mukaan itse asiassa 2,305 miljardia euroa. Italia on perinyt tästä määrästä takaisin vuosina 2003–2014 613,54 miljoonaa euroa, josta 294,05 miljoonaa euroa vuoden 2003 maksueräjärjestelmän mukaisesti, 6,65 miljoonaa euroa vuoden 2009 takaisinmaksujärjestelmän mukaisesti ja 312,84 miljoonaa euroa maksueräjärjestelmien ulkopuolella. Jäljellä olevasta 1,691 miljardista eurosta – vain pieni osa (142,28 miljoonaa euroa) kuuluu Italian vuosina 2003 ja 2009 käyttöön ottamiin maksueräjärjestelmiin, joihin eräät maksuvelvolliset maidontuottajat liittyivät, – 211,18 miljoonan euron osalta ilmoitettiin, ettei määrää voida periä takaisin joko tuottajan konkurssin tai tuomioistuimen päättämän maksun kumoamisen vuoksi, – tuottajien, jotka eivät halunneet liittyä maksueräjärjestelmiin ja joista suurin osa on riitauttanut lisämaksun Italian tuomioistuimissa, maksettavana on edelleen 1,338 miljardia euroa. Näin ollen noin 90 prosenttia ajanjaksolla 1995/1996–2008/2009 maksettavaksi kuuluvista lisämaksun kokonaismääristä (1,48 miljardia euroa) ei kuulu mihinkään maksueräjärjestelmään. Maksueräjärjestelmien ulkopuolella kerätty lisämaksun kokonaismäärä on tällä hetkellä ainoastaan 312,84 miljoonaa euroa. Italian viranomaisten kertomuksen mukaan kyseiset erittäin alhaiset luvut johtuivat siitä, että monet maksuvelvolliset tuottajat olivat riitauttaneet asian, ja heidän osaltaan takaisinperintä on keskeytetty. Komissio pitää myönteisenä tietoja, jotka Italian viranomaiset toimittivat yhdettätoista maksuerää koskevassa kertomuksessaan lisämaksun takaisinperinnän tämänhetkisestä kokonaistilanteesta vuonna 2003 käyttöön otetussa maksueräjärjestelmässä. Italian viranomaisten toimittamat luvut osoittavat sitä vastoin, ettei maksueräjärjestelmien ulkopuolisten määrien keräämisessä ollut juurikaan edistytty. Edistymistä ei ole tapahtunut varsinkaan sellaisten täytäntöönpanokelpoisten määrien takaisinperinnässä, joita ei ole riitautettu tai jotka on riitautettu, mutta jotka tuomioistuin on vahvistanut, tai joiden osalta menettelyt ovat kesken, mutta päätöstä perinnän keskeyttämiseksi ei ole vielä tehty. Täytäntöönpanokelpoisia määriä oli kerätty 31. joulukuuta 2014 mennessä 262,18 miljoonaa euroa ja täytäntöönpanokelpoinen keräämättä oleva määrä on 871,76 miljoonaa euroa. Komissio toteaa vielä, että ajanjaksolta 1995/1996–2008/2009 maksettavaksi kuuluvasta 1,48 miljardista eurosta 466 miljoonaa euroa ei ole vielä täytäntöönpanokelpoista, koska ne on riitautettu ja takaisinperintä on keskeytetty tuomioistuimen määräyksestä. Määrä on kuitenkin perittävä takaisin, kun hallinto on saanut tuomioistuimelta myönteiset päätökset. Neuvoston päätöksen kattamalta ajanjaksolta (1995/1996–2001/2002) on nähtävissä, että täytäntöönpanokelpoisista määristä on nykyhetkellä kerätty 31 prosenttia. Ajanjaksolta 1995/1996–2008/2009 maksettaviksi kuuluvista täytäntöönpanokelpoisista määristä on kerätty tosiasiallisesti vain 23 prosenttia. Koko ajanjakson täytäntöönpanokelpoisissa määrissä on tehtävä ero seuraavien määrien välillä: – määrät, joita ei ole riitautettu: täytäntöönpanokelpoisista 174,18 miljoonasta eurosta on peritty takaisin 96,05 miljoonaa euroa, mikä vastaa 55 prosentin takaisin perittyä määrää, – määrät, joiden riita-asia on käsiteltävänä, mutta joista ei ole annettu määräystä takaisinperinnän keskeyttämiseksi: täytäntöönpanokelpoisista 191,74 miljoonasta eurosta ainoastaan 19,86 miljoonaa euroa (eli 10,35 %) on peritty takaisin,