8)

Korvataan 8 artikla seuraavasti: ”8 artikla Äitiysloma 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen 2 artiklassa mainituille työntekijöille oikeuden vähintään 20 viikon pituiseen yhtämittaiseen äitiyslomaan, joka ajoittuu ennen ja/tai jälkeen synnytyksen. 2. Kun on kyse 1 kohdassa tarkoitetun ajanjakson neljästä viimeisestä viikosta, kansallisella tasolla käytettävissä oleva perhevapaa voidaan katsoa tässä direktiivissä tarkoitetuksi äitiyslomaksi edellyttäen, että se tarjoaa 2 artiklassa tarkoitetuille työntekijöille yleisen suojelutason, joka vastaa tässä direktiivissä säädettyä tasoa. Tässä tapauksessa myönnetyn vapaan kokonaiskeston on ylitettävä UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä vanhempainlomaa koskevasta puitesopimuksesta 3 päivänä kesäkuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/34/EY (9) säädetty vanhempainloman kesto. Näistä äitiysloman neljästä viimeisestä viikosta maksettava palkka ei saa olla pienempi kuin 11 artiklan 5 kohdassa säädetty korvaus tai vaihtoehtoisesti palkka voi olla samansuuruinen kuin 20 viikon äitiysloman ajan maksettava keskimääräinen korvaus, joka on vähintään 75 prosenttia viimeisimmästä kuukausipalkasta tai kansallisessa lainsäädännössä vahvistetusta keskikuukausipalkasta, ja kansallisessa lainsäädännössä voidaan säätää sille enimmäismäärä. Jäsenvaltiot voivat säätää ajanjaksosta, jonka perusteella keskikuukausipalkka lasketaan. Jos jäsenvaltiossa on säädetty vähintään 18 viikon äitiyslomasta, kyseinen jäsenvaltio voi päättää, että kaksi viimeistä viikkoa käytetään kansallisella tasolla käytettävissä olevana isyysvapaana, jonka ajalta maksetaan sama palkka. 3. Edellä 1 kohdassa säädettyyn äitiyslomaan , jonka ajalta maksetaan täyttä palkkaa, on sisällyttävä vähintään kuuden viikon pakollinen äitiysloma synnytyksen jälkeen , sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamista, jossa säädetään pidemmästä pakollisesta äitiyslomasta ennen synnytystä . Kuuden viikon pakollista äitiyslomaa sovelletaan kaikkiin työntekijöihin ennen lapsen syntymää tehtyjen työpäivien määrästä riippumatta. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen, että 2 artiklassa tarkoitetuilla työntekijöillä on oikeus valita vapaasti, pitävätkö he äitiysloman ei-pakollisen osuuden ennen synnytystä vai sen jälkeen , sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisen kansallisen lainsäädännön ja/tai käytänteiden soveltamista, joka koskee synnytystä edeltävien viikkojen enimmäismäärää . 4. Tämä jakso voidaan vanhempien suostumuksella ja pyynnöstä jakaa isän kanssa asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. 5. Jäsenvaltioiden on äidin ja lapsen terveyden suojelemiseksi toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen, että työntekijät voivat vapaasti ja kenenkään pakottamatta päättää, pitävätkö he äitiysloman ei-pakollisen osuuden ennen synnytystä vai eivät. 6. Työntekijän on ilmoitettava valitsemastaan äitiysloman ei-pakollisesta osuudesta vähintään kuukausi ennen sen alkamisaikaa. 7. Jos lapsia syntyy useampia, 3 kohdassa tarkoitettua äitiysloman pakollista osuutta pidennetään kutakin ensimmäisen lapsen jälkeen syntynyttä lasta kohti kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 8. Äitiysloman synnytystä edeltävää osuutta on jatkettava lasketusta ajankohdasta synnytyksen ajankohtaan lyhentämättä loman jäljelle jäävää osaa. 9. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen, että myönnetään lisälomaa, jonka ajalta maksetaan täyttä palkkaa, jos lapsi syntyy ennenaikaisesti, vastasyntynyt joutuu jäämään sairaalahoitoon, lapsi on vammainen , äiti on vammainen tai jos lapsia syntyy useampia. Lisäloman on oltava kestoltaan oikeasuhteinen äidin ja lapsen/lasten erityistarpeiden ottamiseksi huomioon. Äitiysloman kokonaiskestoa on pidennettävä vähintään kahdeksan viikkoa synnytyksen jälkeen, jos lapsi syntyy vammaisena. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava kuuden viikon lisäloma, jos lapsi syntyy kuolleena. 10. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että neljä viikkoa tai aiemmin ennen synnytystä myönnettävä sairausloma, jonka syynä on raskaudesta aiheutuva sairaus tai komplikaatio, ei vaikuta äitiysloman kestoon. 11. Jäsenvaltioiden on suojattava äidin ja isän oikeudet varmistamalla erityistyöehdot, jotka mahdollistavat vammaisten lasten vanhempien auttamisen. 12. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että synnytyksen jälkeinen masennus tunnustetaan vakavaksi sairaudeksi, ja tuettava valistuskampanjoita, joiden tarkoituksena on levittää tätä sairautta koskevaa paikkansapitävää tietoa sekä torjua siihen yhä liittyvää ennakkoluuloa ja leimautumista.