Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi pakkauksista ja pakkausjätteestä annetun direktiivin 94/62/EY muuttamisesta"

(KOM(2001) 729 lopullinen - 2001/0291 COD)

(2002/C 221/09)

Neuvosto päätti 31. tammikuuta 2002 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Lausunnon valmistelusta vastannut "maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö" -jaosto antoi lausuntonsa 6. toukokuuta 2002. Esittelijä oli Richard Adams.

Komitea hyväksyi 29. ja 30. toukokuuta 2002 pitämässään 391. täysistunnossa (toukokuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 100 ääntä puolesta 3:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Komission ehdotus koskee pakkausjätteen hyödyntämis- ja kierrätystavoitteita. Sillä on tarkoitus yhdenmukaistaa kansalliset toimenpiteet pakkauksista ja pakkausjätteistä aiheutuvien ympäristövaikutusten vähentämiseksi ja sisämarkkinoiden toiminnan varmistamiseksi. Tätä koskevia säännöksiä annettiin ensimmäisen kerran vuonna 1985. Tämän jälkeen taloustoimijat ja jäsenvaltiot totesivat, että pakkauksia ja pakkausjätettä varten on saatava aikaan kattava lainsäädäntö. Laajan kuulemismenettelyn jälkeen direktiivi 94/62/EY hyväksyttiin (24. maaliskuuta 1993 annetussa lausunnossa(1) komitea antoi sille laajan tukensa). Toimi osoittautui oikeaksi valinnaksi. Useimmissa jäsenvaltioissa direktiivin täytäntöönpano toteutettiin onnistuneesti, vaikka se aiheuttikin kestävän kehityksen periaatteen vastaisiin jätteenkäsittelymenetelmiin liittyvien kustannusten laajamittaisen määrittelyn ja siirtämisen tuottajien ja kuluttajien maksettaviksi. Niissäkin maissa, joissa täytäntöönpano ei ole sujunut yhtä hyvin, se aloitti myönteisen suuntauksen. Käsillä olevalla ehdotuksella pyritään täyttämään vaatimus ensimmäiselle jaksolle asetettujen tavoitteiden (jotka piti saavuttaa 30. kesäkuuta 2001 mennessä) korottamisesta. Uudet tavoitteet on saavutettava 30:een kesäkuuta 2006 mennessä. Kullekin jätemateriaalilajille ehdotetaan elinkaariarviointeihin ja kustannus-hyötyanalyysiin perustuvia uusia tavoitteita. Ehdotetussa direktiivissä säädetään myös, että arviointi- ja tarkistusprosessi toistetaan viiden vuoden välein.

1.2. Ehdotuksessa ei tarkastella pakkausjätteen vähentämisen, kierrätyksen ja hyödyntämisen perustaa ja tarvetta, sillä näitä seikkoja käsiteltiin tyhjentävästi aiemmassa direktiivissä, ja niitä pidetään yleisesti tärkeinä ympäristötavoitteina, joilla on yleisön laaja kannatus koko EU:ssa. Ehdotuksessa todetaan myös, että asiaan liittyviä kysymyksiä käsitellään useissa muissa tämänhetkisissä aloitteissa, esim. kokonaisvaltaista tuotepolitiikkaa koskevassa tiedonannossa tai valkoisessa kirjassa, kierrätystä koskevassa teemakohtaisessa strategiassa, luonnonvarojen kestävää käyttöä koskevassa teemakohtaisessa strategiassa ja sähkö- ja elektroniikkalaitteita koskevassa direktiivissä. Käsillä olevassa ehdotuksessa tutkitaan kuitenkin nykyisten ja ehdotettujen tavoitteiden tarkoituksenmukaisuutta ja saavutettavuutta.

1.3. Tässä lausunnossa sovelletaan samanlaista lähestymistapaa, mutta todetaan samalla komission tavoin, että vuoden 1994 direktiivin muita näkökohtia, kuten jätteiden syntymisen ehkäisemistä, uudelleenkäyttöä ja pakkausten aiheuttamien ympäristöhaittojen vähentämisestä johtuvien kustannusten siirtämistä edelleen tuotteiden hintaan, on käsiteltävä pikaisesti lähitulevaisuudessa. Komitea on itse asiassa jo antanut merkittävän panoksen tähän tulevaan keskusteluun Paul Verhaeghen laatimalla oma-aloitteisella lausunnolla aiheesta "Elintarvikkeiden ja muiden tuotteiden pakkausjätemarkkinoiden kehittyminen"(2), joka hyväksyttiin joulukuussa 1999. Kyseinen lausunto on edelleen hyvin ajankohtainen, sillä siinä käsitellään monia käsillä olevaan aiheeseen liittyviä seikkoja ja se tarjoaa täydentävän näkökulman pakkausjätehuollon ja jätteen kierrätysmateriaaliksi muuttamisen teknisiin, taloudellisiin ja ympäristökysymyksiin. Näin ollen tämän lausunnon päätelmissä toistetaan tärkeimmät ETSK:n joulukuussa 1999 hyväksymät näkemykset.

1.4. Direktiivi on vaikuttanut yhteiskunnan kaikkiin aloihin. Se on ollut menestys niin komission kuin kaikkien sen laatimiseen ja täytäntöönpanoon osallistuneiden kannalta. Direktiivi on vaikuttanut osaltaan ympäristötietoisuuden yleiseen kohentumiseen Euroopassa ja aktivoinut etenkin niitä jäsenvaltioita, joissa kierrätysaste on alhainen. Sen seurauksena kuluttajat ja tuottajat - vaikka myöntävätkin pakkausten edut - ymmärtävät yhä paremmin vastuunsa kulutuksen ja tuotannon sivutuotteiden hävittämisestä ympäristöä säästävästi. Kun liike-elämä, kuluttajat sekä paikallis- ja keskushallinto ovat työskennelleet yhteisen suunnitelman mukaan, kierrätyksessä on saavutettu merkittävää, jopa vaikuttavaa lisäystä.

1.5. Komitea myöntää, että asianmukaiset pakkaukset tarjoavat lukuisia suojeluun, terveyteen, turvallisuuteen, tiedotukseen, varmuuteen ja käyttöikään liittyviä etuja, ja siksi aiemmin tuotannon ulkoisena tekijänä pidetyt pakkausjätteet tulisi sisällyttää kustannuslaskelmiin. Siksi ETSK:n lausunnossa keskitytään siihen, ovatko direktiiviin sisältyvät nykyiset tavoitteet edistäneet tehokkaasti jätteiden kierrätystä ja hyödyntämistä ja voidaanko ehdotetut uudet tavoitteet saavuttaa vuoteen 2006 mennessä

2. Määritelmät (ehdotuksessa ja lausunnossa käytettyjen termien ja määritelmien suppea opas.)

2.1. Hyödyntämisen kokonaistavoite: Pakkausjätteen hyödyntäminen käsittää materiaalien kierrätyksen sekä polttamalla tai muin menetelmin niistä tuotetun energian tai niistä saadun polttoaineen hyödyntämisen.

2.2. Materiaalikohtaiset tavoitteet: Lasille, paperille tai kartongille, metalleille ja muoville on asetettu erilliset kierrätyksen vähimmäistavoitteet. Muoviselle pakkausjätteelle asetettu 20 prosentin kierrätystavoite on määrä saavuttaa vain mekaanisen tai kemiallisen kierrätyksen avulla. Muille kierrätyskelpoisille materiaaleille, kuten puulle, tekstiileille ja yhdistelmämateriaaleille, ei ole asetettu tavoitteita, vaikka myönnetäänkin, että niiden kierrätys voisi muodostaa osan (7 prosenttia) kierrätyksen kokonaistavoitteesta.

2.3. Yhdistelmämateriaalit: Pakkaukset, jotka sisältävät useita eri materiaaleja. Eri materiaalien erotteluvaikeudet saattavat aiheuttaa ongelmia kierrätyksessä. Suurin osa yhdistelmämateriaaleista luokitellaan sen materiaalin mukaan, jota niiden valmistuksessa on käytetty eniten.

2.4. Enimmäistavoite: Kierrätyksen ja hyödyntämisen enimmäistavoitteilla oli tarkoitus varmistaa, ettei sisämarkkinoilla synny vääristymiä, kun kierrätettäviä jätteitä kerätään suuria määriä, mutta jäsenvaltioilla ei ole niitä varten asianmukaisia käsittelylaitoksia. Enimmäistavoitteet voidaan ylittää eri sopimuksella, mikäli tällaiset laitokset ovat olemassa tai suunnitteilla. Monet jäsenvaltiot ylittävät jo nyt nykyiset tavoitteet, ja kyseisten maiden kierrätyksen lisääntymistä koskevien ennusteiden mukaan myös ehdotetut enimmäistavoitteet tulevat käytännössä ylittymään edelleen. Enimmäistavoitteilla joko otettiin huomioon kierrätyksen tekniset rajoitukset tai pyrittiin suojaamaan jäsenvaltioiden materiaalinkeräyksen ja lajitteluohjelmien kehittäminen muista valtioista peräisin olevan materiaalin ylitarjonnan vaikutuksilta.

3. Ehdotuksen pääsisältö

3.1. Seuraavassa taulukossa esitetään direktiivin ensimmäisen jakson tavoitteet sekä toisen jakson ehdotetut tavoitteet.

Ensimmäisen ja toisen vaiheen (ehdotetut) tavoitteet (painoprosentteina)

>TAULUKON PAIKKA>

3.2. Hyödyntämisen ja kierrätyksen vähimmäistavoitteiden välisen eron kaventuminen heijastaa sitä tosiseikkaa, että valtaosalle erikseen kerätystä pakkausjätteestä kierrätys on ympäristön kannalta parempi ja kustannustehokkuuden vuoksi perusteltu vaihtoehto. Ehdotetulla direktiivillä velvoitetaan kuitenkin jäsenvaltiot edistämään tietyissä olosuhteissa jätteen hyödyntämistä energiantuotannossa. Tämän syynä on se, että tietyn tyyppisen pakkausjätteen hyödyntäminen energiantuotannossa voi parantaa pakkausjätehuollon ympäristötasetta ja mahdollistaa kaikkien jätevirtojen ekologisen ja ekonomisen kokonaisoptimoinnin, edellyttäen että kyseisissä laitoksissa on asianmukaiset ilmansaasteiden vähentämislaitteet ja että laitosten energiankäyttö on tehokasta. On kuitenkin pidettävä jatkuvasti mielessä suuren yleisön ja varsinkin ympäristöjärjestöjen huoli jätteenpolton mahdollisista terveys- ja ympäristövaikutuksista, varsinkin jos jätteitä poltetaan sellaisissa laitoksissa, joita ei ole vielä muutettu IPPC-standardin mukaisiksi tai joiden päästöarvot ovat huonommat kuin jätteenpolttolaitosten. Lisäksi jätteenpolttolaitoksen rakentaminen aiheuttaa suuria pääomakustannuksia, ja sillä on taipumus kiinnittää jätehuolto tiettyyn kiinteään malliin ja vähentää näin joustavuutta. Näistä syistä hyödyntämistavoitteita ei ehdoteta korotettavaksi yli 75 prosentin.

3.3. Jäsenvaltioita kannustetaan taas kerran käyttämään kierrättämällä tuotettuja materiaaleja uudelleen pakkauksissa ja muissa tuotteissa.

3.4. Kreikka, Irlanti ja Portugali voivat lykätä tarkistettujen päämäärien saavuttamista kolmella vuodella eli kesäkuun 30. päivään 2009 saakka.

3.5. Mekaaniselle ja kemialliselle kierrätykselle sekä kierrätykselle syöttöaineeksi annetaan määritelmät.

3.6. Liitteessä määritellään lisäksi pakkausmateriaalit vastauksena kysymyksiin, joita on noussut esiin alkuperäisen direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä.

4. Yleistä

4.1. Ehdotetut tavoitteet on asetettu laajan kuulemisprosessin perusteella. Prosessissa kuultiin Euroopan pakkaus- sekä kierrätys-, hyödyntämis- ja jätteenkäsittelyalojen, valtiovallasta riippumattomien ympäristö- ja kuluttajaorganisaatioiden sekä muiden asiasta kiinnostuneiden tahojen edustajia. Nykyiset tavoitteet ovat matalammat kuin ensimmäisellä kuulemiskierroksella alun perin ehdotettiin, ja niitä on siis siirretty lähemmäs tasoa, jonka määräävät kuluttajien käyttäytyminen, teollisuuden suorituskyky sekä niiden maiden paikallisviranomaisten osallistuminen, joissa kierrätys on kehittymättömämpää. Monet kuulemisprosessiin osallistuneet kuluttaja-, ympäristö- ja kansalaisjärjestöt kannattivat korkeampia kierrätystavoitteita, uudelleenkäyttökiintiöitä, panttijärjestelmiä ja pakkausveroja. Näitä näkemyksiä ei ole otettu huomioon ehdotetussa direktiivissä. Komitea katsoo, että jos pakkausten tuotanto- ja markkinointikustannukset sekä niiden yhteiskunnalle ja ympäristölle aiheuttamat kustannukset sisällytettäisiin täysimittaisina hintoihin, ylimääräisten pakkausverojen tarve vähenisi tai poistuisi kokonaan. Toistaiseksi ei ole kuitenkaan päästy sopimukseen siitä, miten tällaiset yhteiskunnalliset ja ympäristökustannukset voidaan yksilöidä ja mitata määrällisesti.

4.2. Komitea korostaa, että kestävämmän pakkauspolitiikan päätavoite saavutetaan vain tukeutumalla poliittisen tahdon, yleisövalistuksen, yritysten sitoutumisen ja kunnallisviranomaisten aktiivisen tuen muodostamaan yhtenäiseen perustaan. Tämän on havaittu olevan yhteistä kaikille korkeammat kierrätys- ja hyödyntämistavoitteet saavuttaneissa maille.

4.3. Komission ehdotuksen tietopohjana on käytetty lukuisia riippumattomia tutkimuksia ja etenkin RDC/Piralta tilattua tutkimusta eri tavoitteiden kustannuksista ja hyödyistä. Vaikka kyseinen tutkimus on vielä luonnosvaiheessa, se on julkaistu, ja sen tulokset tukevat pitkälti direktiivin ehdotuksia. Kustannus-hyötyanalyysiin liittyvien kysymysten monisyisyys on aiheuttanut huomattavia viivästyksiä alkuperäiseen aikatauluun, mutta komissio katsoo, että vielä on riittävästi aikaa sisällyttää tarvittaessa uudet tavoitteet jäsenvaltioiden lainsäädäntöön.

4.4. Komissio katsoo myös, että aikaa on tarpeeksi, jotta eri sektorit ehtivät perustaa tai laajentaa tarvittavia perusrakenteita uusien tavoitteiden saavuttamiseksi. Eräiden sellaisten maiden teollisuuden edustajat, joiden tavoitteita ehdotettu direktiivi kiristäisi, kiistävät tämän. Komitea katsoo, että valtaosassa jäsenvaltioista pakkausteollisuus on osoittanut olevansa joustava ja mukautumiskykyinen saavuttamalla ensimmäisen jakson tavoitteet - ja jopa direktiivissä ehdotettuja korkeammat kansalliset tavoitteet - ja että tämän rohkaisevan suorituksen avulla ne kykenevät vastaamaan asianmukaisesti myös uusiin tavoitteisiin. Komitean näkemyksen mukaan tämä onnistuu vain, jos kaikki sektorit - keskus- ja kunnallishallinnon viranomaiset, yritykset ja kuluttajat - osallistuvat aktiivisesti kierrätys- ja hyödyntämisohjelmiin ja tukevat niitä.

4.5. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden kokemus on merkittävä tekijä. Kuusi jäsenvaltiota oli saavuttanut komission nyt vuodeksi 2006 ehdottamaa vastaavan yleisen kierrätystason jo vuonna 1998 - kahdeksan vuotta etuajassa. Kahdeksan jäsenvaltiota oli myös saavuttanut vuonna 1998 komission vuodeksi 2006 ehdottaman lasin ja paperin kierrätysasteen. Lisäksi neljä jäsenvaltiota oli saavuttanut muoville ja kolme metalleille ehdotetun kierrätysasteen.

Kierrätyskyky

>TAULUKON PAIKKA>

4.6. ETSK toteaa, että kun alkuperäinen direktiivi hyväksyttiin, jäsenvaltiot jakautuivat kolmeen ryhmään:

- niihin, joiden kierrätyskyky oli selvästi muita kehittymättömämpi kuluttajien tietoisuuden, keräyksen ja uudelleenkäsittelyn suhteen

- niihin, joilla oli sisäiset resurssit ja mahdollisuudet kehittää nopeasti keräys- ja käsittelykapasiteettia, mutta joissa perinteisesti käytettiin laajalti kestävän kehityksen periaatteen vastaisia menetelmiä jätteenkäsittelyyn ja joissa kuluttajien tietoisuutta kierrätyksestä ei ollut aktiivisesti pyritty lisäämään

- niihin, joissa oli suhteellisen hyvän kuluttajatietoisuuden tukema vakiintunut keräys- ja uudelleenkäsittelykapasiteetti.

4.7. Alkuperäisillä samoin kuin direktiiviin nyt esitetyillä muutoksilla ehdotetuilla tavoitteilla on tarkoitus ottaa huomioon kaikki kolme ryhmää ja kannustaa niitä pyrkimään jatkuvasti kohti ekotehokkaita kierrätystavoitteita sekä mahdollistaa kapasiteetin rakentaminen, keräysjärjestelmät ja kuluttajavalistus. Koska direktiivillä asetetaan eriytetyt tavoitteet, sillä on epäilemättä edistetty kierrätys- ja hyödyntämisaloitteita jäsenvaltioissa kaikilla tasoilla. Valtiot, joissa tietoisuustaso on alhainen, ovat ponnistelleet tilanteen parantamiseksi, ja ne, joilla on jo vakiintuneita ohjelmia, ovat laajentaneet ja parantaneet niitä.

4.8. Komissio myöntää, että ehdotetuilla uusilla tavoitteilla on häviävän pienet suorat vaikutukset sellaisiin jäsenvaltioihin, jotka jo täyttävät ehdotetut tavoitteet. Se väittää kuitenkin, että uusien tavoitteiden tuloksena vuoteen 2006 mennessä kierrätys lisääntyy 4,7 miljoonaa pakkausmateriaalitonnia, kun maat, joiden kierrätysohjelmat ovat muita kehittymättömämmät, täyttävät vaatimukset.

4.9. Pakkausten aiheuttamien ympäristöhaittojen vähentämistä tulee pitää ensisijaisena painopistealana. Sitä tulisi kuitenkin aina tarkastella "reilusti" ja tasapainoisesti ottaen yhtä lailla huomioon kuluttajien muut pakkauksille asettamat olennaiset odotukset: elintarviketurvallisuus, säilyvyys, tuotteiden suojelu, tiedotus ja helppokäyttöisyys. Yhtenäismarkkinoiden toiminnan vuoksi EU:n tulee toimia erotuomarina tämän tasapainon määrittelyssä.

5. Erityishuomioita

5.1. Komitea toteaa, että teknisillä seikoilla on yhä tärkeämpi osa kierrätys- ja hyödyntämisohjelmissa, ja kehottaa tukemaan edelleen etenkin muovin ja polymeerien kierrätyksen ja uudelleenkäytön sekä teollisuuden kapasiteetin kehittämisen tutkimusta.

5.2. Pakkausten kierrätysasteen lisäämisen edellyttämien keräyksen, lajittelun ja käsittelyn rajakustannusten korkeus muodostaa rahoituksellisia ja kapasiteettiongelmia, vaikka niitä voidaankin osittain tasapainottaa parantamalla kuluttajien tietoisuutta. Tästä huolimatta kierrätystavoitteiden korottaminen aiheuttaa kustannuksia, ja on pyrittävä kaikin tavoin säilyttämään kuluttajien aktiivinen tuki ja osallistuminen, sillä heitä pyydetään näiden kustannuksien maksajiksi.

5.3. Monissa jäsenvaltioissa on kierrätyksen ja uudelleenkäytön eri näkökohtien pohjalta kehittynyt merkittävä osuus- ja yhteisötalouden sektori. Komitea kehottaa komissiota pitämään mielessä, että hyödyntämis-, kierrätys- ja uudelleenkäyttöprosessien lisääntyvä ammattimaistuminen ja teollistuminen saattaa uhata jo syntyneitä työpaikkoja, jotka ovat heikossa asemassa olevien väestöryhmien ulottuvilla. Erityisesti eräitä muoveja varten kehitetyt kemialliset prosessit (joita käytetään mekaanisten prosessien rinnalla tai niiden sijasta) suosivat teknisesti kehittynyttä teollisuutta mahdollisesti työvaltaisten prosessien kustannuksella.

5.4. Puuta ei ole alkuperäisessä direktiivissä eikä nyt ehdotetussa tarkistuksessa määritelty erilliseksi materiaaliryhmäksi omine tavoitteineen, vaikka puun osuus syntyvän jätteen tilavuudesta ja painosta on merkittävä. Komitea ehdottaa, että tarkistetussa direktiivissä käsitellään puun erityisasemaa pakkausmateriaalina ja tästä johtuvia jätteenkäsittelyyn liittyviä kysymyksiä.

5.5. Tarkistus on osa jatkuvaa prosessia, jolla lisätään teollisuuden, kaupan ja kuluttajien tietoisuutta pakkausjätteen ympäristövaikutuksista. Teollisuuden ja kaupan alojen pakkausjätelähteet ovat usein jäsenvaltioiden omien tavoitteiden ja lainsäädännön kannustamina jo reagoineet myönteisesti jätteen vähentämis-, kierrätys ja uudelleenkäyttöohjelmiin. Pakkausten elinkaari rajoittuu usein vain tiettyihin selvästi yksilöitäviin käyttäjiin, mikä mahdollistaa suoraan hallittavat kustannussäästöt.

5.6. RDC/Pira-tutkimuksen mukaan optimaaliset kierrätysasteet vaihtelevat huomattavasti, jopa 31 prosenttia. Tämä johtuu jossain määrin (noin 10 prosenttia) maantieteellisten olojen eroista. Muita tärkeitä tekijöitä ovat osallistumisaste, vaihtoehtoiset jätteenkäsittelymenetelmät, kuljetusmatkat jne. Eräiden ehdotettujen tavoitteiden saavuttaminen muodostaa suuren haasteen eräille jäsenvaltioille, varsinkin niille, joissa on menneisyydessä painotettu muita vähemmän kuluttajien tietoisuutta uudelleenkäytöstä ja kierrätyksestä ja näin ollen luotu vähemmän kierrätyskapasiteettia. Tiettyjen materiaalien kohdalla nämä ongelmat voivat olla varsin vakavia (esim. vihreän lasin kierrätys Yhdistyneessä kuningaskunnassa viinin valtavan nettotuonnin vuoksi). Komitea katsoo kuitenkin, että kannustamalla ympäristöystävällisten pakkausten käyttöä on jo saavutettu merkittäviä yhteiskunnallisia ja ympäristöetuja ja että lisäedistystä ei tulisi vaarantaa asettamalla tavoitteita, jotka jopa tehokkaita ja koordinoituja ohjelmia hitaimmin käyttöön ottavat jäsenvaltiot saavuttaisivat helposti. Tästä on seurauksena, että joidenkin jäsenvaltioiden täytyy ehkä tarkistaa sisäiset täytäntöönpanojärjestelmänsä saavuttaakseen direktiivin tavoitteet ja luoda lisäkannustimia tai tukea tiettyjä materiaaleja varten.

5.7. Kotitaloudet tuottavat suurimman osan lasijätteestä, noin puolet metalli- ja muovijätteestä sekä kolmanneksen paperi- ja kartonkijätteestä. Yhä enemmän keskitytään kulutustavaroiden pakkausten vähentämiseen ja yhdyskuntajätteen hyödyntämisasteen lisäämiseen, sillä yhdyskuntajätettä on vaikeampi valvoa kuin teollisuudesta ja kaupasta peräisin olevaa jätettä ja se on koostumukseltaan sekalaisempaa. Siksi tässä lausunnossa korostetaan, että valtiollisille, alueellisille ja kunnallisille aloitteille, joilla pyritään hyödyntämään kotitalouksista peräisin olevaa pakkausjätettä, tulee antaa enemmän tukea. Kanta tukee komitean aiemmin esittämää toivetta, että pakkauksia ja pakkausjätettä koskevaa ympäristöpolitiikkaa kehitettäisiin kohti kunnianhimoista ja ennaltaehkäisevää toimintatapaa, jossa keskitytään pakkausjätteen syntymisen välttämiseen ja sen hyödyntämiseen.

6. Päätelmät

6.1. Komitea kannattaa vilpittömästi direktiiviä 94/62/EY ja pitää sitä merkittävänä eteenpäin vievänä voimana, jolla kannustetaan jäsenvaltioiden lainsäätäjiä ottamaan käyttöön valikoivia pakkausjätteen keräys-, lajittelu- ja hyödyntämisjärjestelmiä ja lisätään tietoisuutta pakkausten roolista niin tärkeänä ja tarpeellisena tuotteiden elinkaareen vaikuttavana tekijänä kuin huomattavana jätelähteenä. Se suhtautuu myönteisesti myös sitoumukseen korottaa asteittain kierrätys- ja hyödyntämistavoitteita ja kasvattaa huomattavasti kyseisiä tavoitteita nyt ehdotetulla direktiivin muutoksella.

6.2. Nyt ehdotettuja tarkistettuja tavoitteita asetettaessa on erityisesti ajateltu niitä jäsenvaltioita, joissa kierrätysaste on alhainen. Niille tavoitteet ovat vaativat, mutta komitean näkemyksen mukaan saavutettavissa ennakoivalla ja koordinoidulla työllä. Näkemyksensä tueksi komitea toteaa, että viiden viime vuoden aikana on tapahtunut huomattavaa edistystä sekä materiaalikohtaisten edistyksellisten kansallisten lakien säätämisessä että pakkaus-, kierrätys-, hyödyntämis- ja jätteenkäsittelyalojen suhtautumisessa asiaan. Komitea huomauttaa kuitenkin, että useissa jäsenvaltioissa kuluttajien tietoisuus omasta roolistaan kierrätyksen lisäämisessä on edelleen heikko, ja kehottaa EU:ta ja jäsenvaltioita toteuttamaan erityisiä kuluttajavalistus- ja tiedotusaloitteita, joilla edistetään kierrätystä, uudelleenkäyttöä ja mahdollisimman vähän materiaalia vaativien, terveys- ja turvallisuusmääräysten mukaisten pakkausten käyttöönoton hyväksyntää. Kun kulutusyhteiskunta kehittyi viime vuosisadan jälkipuoliskolla, uudelleenkäytön ja kierrätyksen perinteet omaksuttiin eräissä valtioissa, toisissa taas ei. Tällä on edelleen voimakas vaikutus. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että kunnallisviranomaiset osoittavat konkreettisin toimin tukevansa pakkausjätteen kierrätystä.

6.3. Pakkausjätteen kierrätyksessä on yhä monia ongelmia, ja komitea kehottaa edelleen luomaan osallistumiseen perustuvan ennakoivan toimintatavan, joka kattaa kaikki pakkausten tuotantoketjuun, käyttöön ja hävittämiseen osallistuvat toimijat ja jossa otetaan erityisesti huomioon näiden toimijoiden taloudelliset rajoitteet. Komitea toistaa näkemyksensä, että tulisi laatia erityinen toimintaohjelma, jonka tavoitteena on kehittää kierrätysmateriaalimarkkinoita ja joka käsittää seuraavat osat:

- tehostettu tuki pakkausjätteiden uusien hyödyntämistekniikoiden keksimiselle ja kehittämiselle

- uusien kierrätysmateriaalimarkkinoiden löytäminen ja kehittäminen

- Euroopan standardointikomitean (CEN) kierrätysmateriaalinormien laatiminen

- eri pakkausmateriaalialojen selkeä vastuullistaminen

- kuluttajien ja kansalaisten kanssa käytävän rakentavan vuoropuhelun kehittäminen

- EU:n tilastonvalvontajärjestelmän jatkuva kehittäminen.

6.4. Komitea toteaa hieman huolestuneena, että käsillä olevassa tarkistusehdotuksessa ei käsitellä pakkausten vähentämistä, uudelleenkäyttöä eikä pakkausten tuottajien vastuuta. Viivästykset vertailutietojen keräämisessä ja järjestelmien arvioinnissa eivät saisi estää uusien ehdotusten laatimista, ja komitea harkitsee oma-aloitteisen lausunnon antamista näistä aiheista. Erityisesti komitea kehottaa ryhtymään toimiin tietojen keräämiseksi jäsenvaltioiden toteuttamista, direktiivissä 94/62/EG vaadituista ennaltaehkäisevistä toimista, puuttumaan vaikeasti kierrätettäviin yhdistelmämateriaaleista koostuviin pakkauksiin, harkitsemaan uudelleen hyödyntämisen ja kierrätyksen taloudellisten kannustimien käyttöönottoa ja lisäämään vapaaehtoisiin toimiin annettavaa tukea.

6.5. Komitea kehottaa jatkamaan ja laajentamaan parhaillaan tehtävää laaja-alaista työtä talouden ja ympäristön kannalta optimaalisen pakkausjätteiden kierrätys- ja hyödyntämistason määrittämiseksi. Se katsoo, että tällaisessa kustannustehokkuutta tutkivassa työssä tulisi erityisesti ottaa huomioon

- yksilöityjen materiaalien keräys- ja kierrätysasteen kasvun aiheuttama rajakustannusten lisääntyminen

- ympäristötekijät, joita on vaikea mitata rahana, kuten roskaantumisen aiheuttamien maisemahaittojen korjauskustannukset

- raskasmetalleja tai muita, kierrätysprosesseja haittaavia aineita sisältävien yhdistelmä-materiaalien tai etikettien käytöstä mahdollisesti syntyvät ongelmat.

6.6. Pakkaustuotantoa ja jätteitä koskevien tietojen keräämisestä ja tulkinnasta vallitsee vielä jonkin verran epäselvyyttä, sillä valtioiden välillä on eroja. Komission tulisi laatia selkeämmät yhteiset ohjeet ja ryhtyä toimiin yhtenäisen täytäntöönpanon varmistamiseksi koko EU:ssa. Jäsenvaltioiden välinen ja yhteisön ulkopuolelle suuntautuva kierrätettävien materiaalien kauppa on myös yksi tärkeä asiaan liittyvä kysymys.

6.7. Komitea toteaa lopuksi, että EU:n laajentumisen myötä yhtenäismarkkinat laajenevat maihin, jotka pyrkivät saavuttamaan sellaisen talouden suorituskyvyn tason, jonka tuloksena nykyisissä jäsenvaltioissa syntyy suuria määriä pakkausjätettä. Uusilla jäsenvaltioilla on merkittäviä kokemuksia luovasta suhtautumisesta jätteiden kierrätykseen ja uudelleenkäyttöön, ja olisikin erittäin myönteistä, jos nämä taidot voitaisiin säilyttää ja ottaa käyttöön koko unionin alueella. Tällä tavalla voitaisiin kehittää koko pakkausalaa kestävämpään suuntaan.

Bryssel, 29. toukokuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) ETSK:n lausunto CES 345/93; EYVL C 129, 10.5.1993.

(2) ETSK:n lausunto CES 1119/99; EYVL C 51, 23.2.2000, s. 17-23.