Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto koskien Euroopan unionin ydinteollisuutta (Euratomin perustamissopimuksen 40 artiklan mukainen ohjeellinen ydinohjelma)"

(97/C 206/17)

Komissio päätti 27. syyskuuta 1996 Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 40 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta.

Asian valmistelusta vastannut energia-, ydinvoima- ja tutkimusjaosto antoi lausuntonsa 2. huhtikuuta 1997. Esittelijänä oli John Lyons.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 345. täysistunnossaan seuraavan lausunnon äänin 101 puolesta, 18 vastaan, 11:n pidättyessä äänestyksestä.

1. Johdanto

1.1. Euratomin perustamissopimuksen 40 artiklan mukaan komissio "julkaisee määräajoin ohjeellisia ohjelmia erityisesti ydinenergian tuotantotavoitteista ja kaikista tavoitteiden toteuttamisen edellyttämistä investoinneista" pyydettyään niistä ensin talous- ja sosiaalikomitean lausunnon.

1.2. Euratomin perustamissopimuksen hyväksymisen jälkeen komissio on julkaissut kolme ohjeellista ohjelmaa, vuosina 1966, 1972 ja 1985 (ajantasaistettu 1990). Ajantasaistamisen yhteydessä komissio katsoi, että vuoden 1985 ohjelmassa esitetyt ydinteollisuuden kehityksen suuntaviivat ovat pääpiirteiltään edelleen perusteltuja, mutta niitä tulee tarkistaa vastaamaan yhtenäismarkkinoiden tälle alalle tarjoamia mahdollisuuksia ja haasteita ottamalla erityisesti huomioon ydinenergiamarkkinoiden ominaispiirteet ja alan yritysten ongelmat.

1.3. Nämä ensisijaistoimet koskivat laite- ja osatarvikemarkkinoita, joilla komission mukaan todellisten yhteismarkkinoiden aikaansaaminen oli tarpeellista, jotta voitaisiin vähentää investointikustannuksia ja lisätä ydinteollisuuden kilpailukykyä.

1.4. Mutta vasta yksitoista vuotta myöhemmin komissio on jälleen valkoisen kirjansa "Euroopan unionin energiapolitiikka" () yhteydessä arvioinut perinpohjaisesti ydinvoiman roolin EU:n suuresti muuttuneessa energiatilanteessa ja yhteisön energiamarkkinoilla, joiden rakenne on muuttunut huomattavasti. Asiakirjassaan komissio tarkastelee ydinenergian roolia kolmen valkoisessa kirjassa asettamansa tavoitteen kannalta. Ne ovat: yleinen kilpailukyky, energian toimitusvarmuus ja ympäristönsuojelu.

2. Komission tiedonanto

2.1. Komission tiedonannossa tarkastellaan ydinteollisuuden tilaa Euroopan unionissa 1990-luvun puolivälissä. Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimii yli 140 ydinreaktoria. Ydinvoimalat tuottavat arviolta kolmasosan Euroopan unionissa tuotetusta sähköstä. Ne ovat osa vakiintunutta ydinteollisuutta, joka kattaa polttoainekierron kokonaisuudessaan, jolla on oma teknologiaperusta ja jonka palveluksessa on teollisuuden oman ilmoituksen mukaan yli 400 000 yleensä korkealle koulutettua henkilöä.

2.2. Tästä huolimatta ydinvoimalla tuotettu energia on merkittävä yleisen huolen aihe. On siis olemassa hyväksyttävyysongelma, jonka taustalla on erityisesti huolestuneisuus ydinturvallisuudesta, ydinjätteen kuljettamisesta ja hävittämisestä sekä ydinaseiden leviämisestä.

2.3. Komission tiedonannossa tarkastellaan ydinteollisuuden toiminnan kaikkia osa-alueita. Huomion kohteena ovat tuotantokustannukset, mukaan luettuna käytöstäpoiston kustannukset, polttoaine-, ydinjätteen käsittely- ja varastointikustannukset, ja tiedonannossa esitetään arvio ydinenergian kilpailukyvystä muihin sähköenergian lähteisiin verrattuna. Siinä tuodaan esille ydinteollisuuden merkitys vientitulojen lähteenä, pätevän eurooppalaisen henkilökunnan työllistäjänä, samoin kuin sen panos innovatiivisuudessa ja teknologian kehittämisessä. Tiedonannossa huomautetaan, että ydinteollisuuden investoinnit tehdään pitkällä aikavälillä.

2.4. Seuraavaksi käsitellään ydinvoimaa suhteessa energian toimitusvarmuuteen. Tarkastelun kohteena on myös väestön ja ympäristön suojelu. Ydinturvaongelmille Keski- ja Itä-Euroopan maissa ja Itsenäisten valtioiden yhteisössä on varattu oma jaksonsa. Komissio ei kuitenkaan halua arvioida ydinenergian osuutta tuotetusta sähköenergiasta vuoden 2000 jälkeen.

2.5. Komission tiedonannossa otetaan seuraavaksi esille jäsenvaltioiden ydinteollisuuden liiketoimintamahdollisuudet, ydinpolttoaineen tuotantoedellytykset, ydinturvallisuutta koskevat tekniset haasteet, käytettyyn polttoaineeseen liittyvät kysymykset, ydinjäte ja ydinvoimaloiden käytöstä poistaminen, radioaktiivisten aineiden kuljetus, plutoniumin käyttö sekä tulevaisuuden ydinteknologia, tutkimus ja kehitys.

2.6. Loppupäätelminään komissio katsoo, että kehyksen luomiseksi ydinenergian jatkuvalle käytölle sähköenergian tuotannossa Euroopan unionin olisi noudatettava seuraavia periaatteita:

oikeus kehittää tai olla kehittämättä ydinenergian rauhanomaista käyttöä kuuluu jäsenvaltioille itselleen,

kunkin jäsenvaltion tässä asiassa tekemää valintaa on kunnioitettava,

jäsenvaltioiden, jotka ovat päättäneet käyttää ydinenergiaa, on varmistettava, että ydinturvallisuuden taso on korkea, noudatettava samalla asiaankuuluvissa kansainvälisissä sopimuksissa asetettuja, ydinaseiden leviämisen estämistä koskevia vaatimuksia sekä varmistettava ihmisten terveyden suojelun korkea taso,

vaikka kukin jäsenvaltio huolehtiikin omien turvallisuusstandardien laatimisesta ja ydinvoimalaitostensa luvituksesta ja kansalliset ohjaajat näiden voimalaitosten toiminnan turvallisuudesta, ne yhdessä jakavat vastuun ydinturvallisuuden varmistamisesta Euroopan kansalaisille.

3. Huomioita komission asiakirjasta

3.1. TSK on tyytyväinen sen johdosta, että komissio on julkaissut ohjeellisen ydinohjelman (). Useiden vuosien ajan komissiolla on ollut niukasti sanottavaa ydinvoiman tarjoamista mahdollisuuksista samoin kuin siihen liittyvistä ongelmista, vaikka ydinvoimalla tuotetaan kolmannes EU:n sähköenergiasta ja vältetään näin 700 miljoonan tonnien hiilidioksidipäästöt ilmakehään. Kyseinen asiakirja avaa jo pitkään odotetun keskustelun ydinteollisuuden tulevaisuudesta. TSK toivoo, että nyt käsillä oleva lausunto antaa lisäaineksia tähän keskusteluun.

3.2. Kun otetaan huomioon, että jäsenvaltioiden näkemykset ydinvoimalla tuotetusta sähköenergiasta poikkeavat huomattavasti toisistaan, TSK on tyytyväinen siihen, että komissio on onnistunut laatimaan tasapainoisen ja pätevän asiakirjan, joka tekee oikeutta aiheen monisäikeisyydelle. Mainittakoon tässä erityisesti kaksi komission asiakirjan piirrettä. Ensinnäkin, siinä punnitaan ydinenergian käytön etuja ja haittoja eri näkökulmista asettamatta mitään niistä muiden edelle ja sävyssä, joka ei ole ydinenergiaa kohtaan vihamielinen. Toiseksi, komission lähtökohtana on, että kullakin jäsenvaltiolla on vapaus valita, mitä polttoaineita sähköntuotannossa sen alueella käytetään.

3.3. Komission valitseman lähestymistavan yhtenä seurauksena voi hyvinkin olla asiantuntevamman ja vähemmän ideologisväritteisen keskustelun rohkaiseminen yhteisön kansalaisten keskuudessa ydinenergian eduista ja haitoista. Tämä olisi arvokas tulos.

3.4. Vuonna 1957 allekirjoitetun Euratomin perustamissopimuksen 1 artiklassa todetaan seuraavaa:

"Yhteisön päämääränä on toteuttamalla ydinteollisuuden nopeaa rakentamista ja kasvua varten tarvittavat edellytykset myötävaikuttaa elintason nousuun jäsenvaltioissa ja yhteyksien kehittämiseen muiden maiden kanssa."

3.4.1. Komission asiakirjan kielenkäyttö poikkeaa yllä lainatusta, mikä kuvastaa talous- ja ympäristöpolitiikassa vuodesta 1957 tähän päivään tapahtunutta suurta muutosta. Niinpä ydinenergiaa pitää nyt arvioida "yleisen taloudellisen kilpailukyvyn, toimitusvarmuuden ja ympäristönsuojelun" tavoitteiden valossa (toinen luku, s. 4). Kuten myös: " ydinenergia joutuu kilpailemaan samoissa rajoissa ja samoilla edellytyksillä kuin muutkin energialähteet" (toinen luku, kohta 1 b, s. 7) Ja edelleen: " unionin nykyisenä tavoitteena on antaa markkinatalouden sääntöjen tehdä tehtävänsä" neljäs luku, kohta 2, s. 17). Toisin sanoen tilanne, jossa ydinenergiaa pitää tarkastella vuonna 1997, poikkeaa tyystin neljäkymmentä vuotta sitten vallinneesta.

3.5. Siirryttäessä komission asiakirjan yksityiskohtaiseen tarkasteluun täytyy ydinenergian kustannustekijöiden selvittelyä (toisen luvun 1 a kohdassa, s. 5 ja 6) pitää pettymyksenä. Komission työtä on selvästi haitannut viimeisimpien julkaistujen tietojen puute. Komission asiakirjassa käytetyt luvut juontuvat jälkijättöisesti vuosilta 1990 1993. Polttoaineiden hinnat ovat muuttuneet kuluneina vuosina sekä absoluuttisesti että suhteellisesti, ja myös valuuttakurssit ovat vaihdelleet. On valitettavaa, ettei taulukko 3 jossa esitetään yleisvertailuna sähkön tuotantokustannukset hiiltä, kaasua ja ydinvoimaa käytettäessä tarjoa eri investointimahdollisuuksia harkitseville sähköntuottajille käyttökelpoista suuntaviittaa nykyhetken todellisista taloudellisista vaihtoehdoista.

3.6. Komission olisi ollut syytä joissakin asiakirjan kohdissa tarjota lukijalle enemmän tietoa. Esimerkiksi toisessa luvussa (kohdassa 1 d, s. 12) luetellaan tavoitteet, joista sovittiin vuoden 1992 "uuden kumppanuusperiaatteen" seurauksena, mutta ei mainita yhtään saavutettua kouriintuntuvaa parannusta. Komissio käsittelee ydinturvallisuuden teknisiä ongelmia toisessa luvussa (kohdassa 3 e, s. 15) ja viidennessä luvussa (kohta 3, s. 19 20). Ko. jaksoissa toistetaan aikaisemmin tehtyjen sopimusten aikomukset, mutta ei kerrota, onko näissä kysymyksissä edistytty havaittavasti.

3.7. Lukija olisi erityisesti hyötynyt radioaktiivisen jätteen käsittelyyn viittaavista lisätiedoista, koska suurella yleisöllä on yhä tätä aihetta koskevia epäilyksiä. Komissio viittaa myönteisesti vuonna 1994 hyväksymäänsä strategiaan ja mainitsee tärkeimmät kysymykset, joiden se uskoo eniten kiinnostavan suurta yleisöä (toinen luku, kohta 3 d, s. 14 15). Komissio jättää kuitenkin sanomatta, mitä on tapahtumassa tai odotettavissa strategian hyväksymisen osalta. Toisaalta komissio nostaa aiheellisesti esiin edellistä läheisesti sivuavan kysymyksen, radioaktiivisten aineiden kuljetuksen jatkuvasti hyvänä säilyneestä turvallisuudesta (viides luku, kohta 5, s. 21).

3.8. Toisaalla asiakirjassa komissio on selväsanaisempi. Esimerkiksi Keski- ja Itä-Euroopan maille ja Itsenäisten valtioiden yhteisön maille tarjottua apua käsitellessään (kolmas luku, s. 16) komissio antaa sentään edes viitteen toimista, joihin ollaan ryhtymässä EU:n näiden maiden ydinteollisuuksille antaman taloudellisen avun seurauksena. Esitys olisi kuitenkin ollut merkittävästi parempi, jos hoidettavien ongelmien suuruutta olisi selostettu jotta EU:n antamaa taloudellista tukea voidaan verrata niihin.

3.9. Yleishuomiona todettakoon, että on tärkeää selvittää EU:n asukkaille sen ohella, että kerrotaan hyväksytyistä asianmukaisista päätöksistä, sopimuksista ja perustamissopimuksista ydinenergiatoiminnan avainalueilla että on kehitetty ja otettu käyttöön selkeästi tunnistettavia menettelytapoja, ja esimerkkejä näistä kyllä löytyy. Antaessaan vaikutelman, ettei merkittävillä sopimuksilla periaatteessa ole todennettavia käytännön vaikutuksia, komissio ei todellakaan tee oikeutta omalle toiminnalleen.

3.10. Viides luku on ehkä komission asiakirjan myönteisin. Siinä komissio kehottaa ydinteollisuutta hakeutumaan kolmansien maiden markkinoille osallistumalla rauhanomaisiin ydinenergiahankkeisiin ja korostaa samalla, miten tärkeää on levittää yhteisössä vakiintunutta turvallisuuskulttuuria tällaisen yhteistyön osana.

3.11. Mitä tulee turvallisuuteen joka on avainkysymys komissio on tyytyväinen kansainvälisen ydinturvasopimuksen laatimiseen Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA: International Atomic Energy Agency) puitteissa. Tarpeeksi moni allekirjoittajamaista on nyt vahvistanut sopimuksen, ja se voi saada kansainvälisen lain voiman (). Komissio tukee IAEA:ssa aloitettua, radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevan kansainvälisen sopimuksen luonnostelua. Jälkimmäiseen liittyen komissio kirjaa myös tukensa yhteistyöohjelmille, joiden tavoitteena on puretuista ydinaseista kertyvien halkeamiskelpoisten aineiden turvallinen varastointi, rauhanomainen käyttö sekä turvallinen ja varma kuljetus. Komissio huomauttaa varanneensa 555 miljoonaa ecua KIE-maissa ja IVY:ssä vuosina 1991 1995 toteutettaviin hankkeisiin ja aikovansa kohdistaa samantyyppisiin tarkoituksiin samanlaiset keskimääräiset vuosibudjetit myös vuosina 1996 1999. Komissio ansaitsee tunnustusta asettaessaan arvovaltansa näiden turvallisuuteen liittyvien ja muiden, tässä yhteydessä yksilöimättömien hankkeiden tueksi.

3.12. TSK:n mielestä komission tulisi käsitellä vielä kahta lisäkysymystä ohjeellisen ydinohjelman lopullisessa laitoksessa. Tietoja tarvitaan ensinnäkin siitä, miten vastuu jakautuu EU:n ja jäsenvaltioiden välillä ydinvoiman tuotannossa ja siihen liittyvissä eri kysymyksissä sekä toiseksi kaikista viime vuosien merkittävistä uusista kehityskuluista ydinjätteen käsittelyn ja loppusijoituksen organisoinnissa ja tekniikassa.

3.13. Tiedonantonsa viimeisessä, kuudennessa luvussa komissio vihjaa, että keskustelun piiriin voisi kuulua muitakin kysymyksiä. Kuten komissio toteaa, tulevaisuudessa "voi olla tarpeen tarkastella uudelleen ydinenergian asemaa muiden vaihtoehtojen rinnalla" ja että tuleviin keskusteluihin vaikuttaa, "muodostuvatko olosuhteet sellaisiksi, että yhteisö käy yhä riippuvaisemmaksi fossiilisten polttoaineiden tuonnista". Tällaiset ajatelmat pakottavat kysymään, miksei näitä asioita ole asianmukaisesti pohdittu käsillä olevassa selvityksessä, koska siihen tarvittavat tiedot ovat jo nyt komission saatavilla sen omista lähteistä. Luvun lopuksi esitellyissä periaatteissa otetaan huomioon nykyinen tilanne, ja niihin lienee kirjattu kaikki, mistä tällä hetkellä voidaan olla yleisesti samaa mieltä. TSK tukee näitä periaatteita.

4. Onko ydinvoimalla tulevaisuutta EU:ssa?

4.1. Komission asiakirjassa otetaan esille koko joukko kysymyksiä, joilla on laajaa tai suorastaan ratkaisevaa merkitystä Euroopan unionin tulevalle energiahuollolle. Mitä itse ydinteollisuuteen tulee, pääkysymyksenä ovat sen toimintamahdollisuudet unionin alueella heti nykyisten laitosten elinkaaren päätyttyä. Ei voi olla sattuma, että komission hahmotelmat ydinvoiman tulevaisuudennäkymistä pysähtyvät vuoteen 2000.4.2. Tämän epäilyksen esittäminen saattaa vaikuttaa oudolta. Komissio toistaa teollisuuden oman arvion, jonka mukaan se työllistää suoraan ja epäsuorasti 400 000 yleensä korkealle koulutettua henkilöä. Ydinvoimateollisuus tuottaa taloudellisesti kannattavasti 33 % EU:n sähköenergiasta () (). Tähän tarvittavalla polttoaineella ei ole muita rauhanomaisia käyttömahdollisuuksia, joten ydinvoimateollisuus säästää sellaisia polttoaineita, joilla on arvoa nykyisten tai mahdollisten tulevien vaihtoehtoisten käyttötapojen kannalta (). Ydinenergia säästää vuosittain koko Euroopan noin 700 miljoonan tonnin hiilidioksidipäästöiltä verrattuna yhtä suureen sähköntuotantoon erityyppisten fossiilisten polttoaineiden avulla (). Jos nopeaneutronireaktoreihin perustuva tekniikka voidaan tulevaisuudessa valjastaa kaupalliseen käyttöön, ydinpolttoainetta pystytään käyttämään itseään täydentävänä voimanlähteenä yhteiskunnan palveluksessa kaukaiseen tulevaisuuteen.

4.3. Näistä näkymistä huolimatta ydinteollisuuden tulevaisuus yhteisössä on kuitenkin epävarma. Tähän on kolme pääsyytä.

4.4. Ensinnäkin, ydinteollisuus joutuu kärsimään suuren yleisön keskuudessa laajalle levinneen levottomuuden ja myös suoranaisen vihamielisyyden vuoksi. Tämän tilanteen taustalla on lähes varmasti syynä pelko T Osernobylin laajuisen reaktorituhon toistumisesta. Katastrofissa purkautui ilmakehään suuri määrä säteilyä, ja tämä on saattanut herättää uudelleen monien ihmisten mielissä piilleen sitkeän pelon säteilyn luonteesta. Mutta huolestuneisuutta aiheuttaa myös ydinteollisuuden kyvyttömyys ratkaista -erityisesti korkea-aktiivisen ydinjätteen käsittely- ja loppusijoitusongelma tavalla, jonka väestö voisi hyväksyä. Tämä yleinen levottomuus vaikuttaa taustalla, lyö leimansa kaikkeen energiakentän päätöksentekoon ja vaikuttaa suoraan tai epäsuorasti ydinvoimateollisuuden, toisinaan hyvinkin lamauttavasti.

4.5. Toinen ja kolmas syy epäillä ydinteollisuuden tulevaisuudennäkymiä ovat ensinnäkin Euroopan parlamentin ja neuvoston hyväksymä direktiivi (), jossa säädetään, että sähköenergian tuottaminen pitää tästä lähin saattaa markkinavoimien täyden vaikutuksen piiriin, ja toiseksi se, että markkinoille on muutaman viime vuoden aikana tullut yhä suurempia määriä kilpailukykyisesti tuotettua maakaasua.

4.6. Tärkein uusi kehityskulku on sähköntuotannon avaaminen markkinavoimille. Suurimmassa osassa Euroopan unionia sähköä on tähän asti tuotettu tilanteessa, jossa tuottajalle on taattu pääsy tietyille kansallisille ja/tai alueellisille markkinoille (). Tämä on helpottanut pääomavaltaisia ja näin ollen pitkän aikavälin investointeja. Sähkömarkkinoiden täydellinen avaaminen vie vielä useita vuosia () mutta tästä lähin yksikään sähköntuotantoyhtiö ei voi rakentaa suunnitelmiaan uutta tuotantoyksikköä harkitessaan sen oletuksen varaan, että se voi myydä tuotantonsa pitkälle tulevaisuuteen varmoilla, suojatuilla markkinoilla. Energiayhtiöiden kilpailukyky ei saa perustua minkäänlaiseen suojattuun asemaan markkinoilla eikä suoraan tai epäsuoraan tukeen.

4.7. Tämä tilanteen voimakas muuttuminen tulee väistämättä vaikuttamaan suhtautumiseen eri energiantuotantotapoihin ja tietenkin myös kivihiileen suunnattuihin investointeihin. Markkinoiden uusi luonne vaikuttaa kuitenkin kaikkein kouriintuntuvimmin ydinvoimateollisuuteen, koska se on tärkeimmistä sähköntuotantotavoista melko selvästi pääomavaltaisin ().

4.8. Laajenevat markkinat tulee tietenkin pystyä perimmältään hahmottamaan tarjoutuvana tilaisuutena eikä rajoituksena. Mutta ennen kuin yhteisönlaajuisten vapaiden suurjännitemarkkinoiden eduista päästään täysin nauttimaan on tarpeen lisätä siirtokytkentöjä useimpien jäsenvaltioiden välillä, samoin kuin kehittää todellinen EU:n suurjänniteverkosto, johon sähköntuottajat voivat myydä suuria määriä pitkäjaksoisesti. On kuitenkin odotettavissa, että aluksi tulee huomattavan pitkä siirtymäjakso ehkä pikemmin vuosikymmenien kuin vuosien mittainen.

4.9. Kolmas syy on ei ole pelkästään se, että viime vuosina myyntiin on tarjottu yhä suurempia määriä luonnonkaasua, jonka hinta on yleisesti ottaen ollut laskussa, vaan mikä tärkeintä, esiin on astunut myös nykyaikainen CCGT-kaasuturbiinitekniikka (). OECD:n julkaisemassa selvityksessä selostetaan hyvin CCGT-tekniikan etuja, seuraavasti: "CCGT-tekniikka tarjoaa alhaiset pääomakustannukset ja lyhyet rakennusajat, sen maankäyttötarpeet ovat rajoitetut ja sen modulaarisuus on korkea toisin sanoen suurtuotannon edut eivät tietyn rajan jälkeen ole merkittävät, ja sähköntuotantokapasiteettia voidaan laajentaa suhteellisen pieninä erinä (4).

(4) Projected Costs of Generating Electricity (OECD Nuclear Energy Agency/International Energy Agency; update 1993, s. 143)."4.10. Ei tiedetä tarkkaan, tuleeko CCGT-kaasutekniikalla tuotettu sähkö käyttäjille ydinvoimalla tuotettua halvemmaksi, joskin yleisesti otaksutaan näin tapahtuvan lähimpien vuosien aikana. Tähän tietenkin vaikuttavat lukuisat tekijät, jotka ovat erilaiset eri maissa eri aikoina. Mutta punnittaessa investointeja markkinatilanteessa maakaasulla siellä missä sitä on saatavilla pysyvästi kilpailukykyiseen hintaan () tulee edellämainituista syistä olemaan ratkaiseva etulyöntiasema ydinvoimaan ja luultavasti myös kaikkiin muihin polttoaineisiin ja/tai tuotantotekniikoihin verrattuna (). Yleinen mielipide asettaa kaasun valinnan ydinvoiman ja myös muiden vaihtoehtojen edelle ().

4.10.1. Ei ole mahdollista ennustaa, miten kauan tämä asetelma saattaisi säilyä. On perusteltua olettaa, että tämä malli tulee vallitsemaan seuraavat 10 tai 15 vuotta, mutta on vaikeaa ennakoida tilannetta siitä eteenpäin. Tässä on tietenkin pääsyy siihen, miksi EU haluaa tutkia eri vaihtoehtoja polttoaineen saatavuuden suhteen ja miksi se on laatinut toimitusvarmuutta koskevan politiikan.

4.11. Ydinteollisuuden kannalta tilanne tulee ratkaisuvaiheeseen jo muutamien vuosien kuluttua, kun sähköyhtiöiden vastuuhenkilöiden ja julkisten viranomaisten pitää alkaa harkita, ja sitten suunnitella, miten korvata tuotantoyksiköt, jotka poistuvat käytöstä noin vuosien 2005 2010 jälkeen. On vaikeaa uskoa, että vanhat voimalat korvattaisiin uusilla ydinvoimaloilla muualla kuin Ranskassa ja mahdollisesti Suomessa. Jopa Ranskassa on esitetty epäilyksiä siitä, kohdistuuko valinta vuoden 2010 jälkeen ydinvoimaan ().

4.12. Jos ainoastaan markkinahinnat saavat tästä lähin ratkaista, ja hinnat eivät merkittävästi muutu suhteessa toisiinsa, tai jos ydinvoiman rakentamiskustannukset tai yleinen mielipide tai mahdollisesti kaikki kolme yhdessä eivät muutu, vastaus tämän luvun alussa esitettyyn kysymykseen on, että nykytietämyksen valossa "ydinvoiman tulevaisuus on hyvin epävarma" ().

4.13. Vaikuttaa siltä, että komissio on tullut samaan johtopäätökseen. Siksi se ei esitä yli vuoden 2000 meneviä arvioita, ja siksi se kehottaa ydinteollisuutta markkinointiponnistuksiin, mutta kolmansissa maissa. Tämän varovaisen rohkaisun merkitys on kuitenkin vähäinen. Jos kotimarkkinat eivät vedä, pyrkimykset viennin kasvattamiseen kantavat tuskin nekään hedelmää.

4.14. Näin merkittävällä sähköntuotannon polttoaineiden keskinäisen asetelman muutoksella on vaikutuksensa laajalti sähköteollisuuden ulkopuolellakin. Herää erityisesti kysymyksiä EU:n polttoainesaatavuuden turvaamisesta ja unionin ympäristöpolitiikasta, joihin lienee turhaa odottaa päteviä vastauksia yksinomaan markkinavoimilta. Nämä ovat strategisia kysymyksiä ja niitä käsitellään seuraavaksi.

5. Strategisia kysymyksiä

5.1. "Yhä suurempi riippuvuusko?"

5.1.1. Yllä esitetty kysymys sisältyy komission asiakirjan päätelmäjaksoon (kuudes luku, s. 24):

"Tulevaisuudessa ydinenergian asemasta käytäviin keskusteluihin vaikuttaa se, muodostuvatko olosuhteet sellaisiksi, että yhteisö käy yhä riippuvaisemmaksi fossiilisten polttoaineiden tuonnista voidakseen turvata tulevan energiahuoltonsa."

5.1.2. Kysymys on outo, koska on jo ennalta selvää, että vastaus siihen on "kyllä". Tarvitsee vain viitata komission omaan lausumaan asiakirjan toisessa luvussa (kohdassa 2 a, s. 9): "Eurooppa tulee huomattavasti entistä riippuvaisemmaksi tuontienergiasta". Toisessa luvussa (kohdassa 2 b, s. 10) esitetty kuvaus maailmanlaajuisesta energiankysynnästä tukee niin ikään tässä esitettyä arviota.

5.1.3. Tulevaisuuden energiamarkkinoita arvioidaan paljon laajemmin toisessa komission julkaisussa, European Energy to 2020 (jäljempänä EE 2020), joka ilmestyi vuonna 1996. Nyt käsillä olevan lausunnon liitteessä esitetään otteita mainitun julkaisun päätelmistä, jotka koskevat tulevaa riippuvuutta fossiilisista polttoaineista. Polttoaineiden tuonti on keskeinen kysymys, ja EE 2020:n analyysi kiteytyy toteamuksessa, että kaasuntuonti, joka nykyisin vastaa 40:ää prosenttia EU:n kulutuksesta, saattaa nousta 75 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä, ja että kivihiilentuonti, joka tällä hetkellä on 37 % EU:n kulutuksesta, voisi lähestyä 80:tä prosenttia vuoteen 2020 mennessä ().

5.1.4. Ylläkuvatun kaltainen tapahtumamalli saa epäilemättä komission painottamaan polttoainehuollon monipuolistamista energiapolitiikkaa käsittelevässä valkoisessa kirjassaan. Komission näkemys on, että " alakohtaisella tasolla energiavalikoiman monipuolistumista voidaan auttaa varmistamalla se, että etenkin sähköntuottajien käytössä on laaja kirjo kotimaisia polttoaineita". Komissio huomauttaa, että " yhteisön kasvavan tuontiriippuvuuden takia toimitusvarmuuden nimissä kaikkien mahdollisten taloudellisten energiavaihtoehtojen avoimina pitäminen on vahvasti perusteltua" ().

5.1.5. Edellä, kohdassa 5.1.1., lainattu komission mielipide, jonka mukaan jatkuvasti kasvavaa riippuvuutta tuontipolttoaineista ja ydinvoimalla tuotetun sähkön suhdetta tähän ongelmaan voidaan huoletta harkita vasta tuonnempana, on ristiriidassa komission itsensä esittämän todistusmateriaalin samoin kuin komission uusiutuvia energialähteitä käsittelevässä vihreässä kirjassaan julkituomien näkemysten kanssa, joista on esimerkki edellä alaviitteessä 3, s. 93.5.2. Toimitusvarmuus ()

5.2.1. On tärkeää ymmärtää, että EU:n kasvava riippuvuus tuontipolttoaineista sähköntuotannossaan on aiheuttanut koko yhteisölle tulevaisuudessa uhkaavan toimitusvarmuusongelman. (Tilanne vaihtelee jäsenvaltioiden välillä). Ongelma ei edellytä välitöntä toimintaa, mutta on selvästi nähtävissä. Sitä on lähestyttävä positiivisessa hengessä nyt puheena olevassa ydinvoimaan perustuvan sähköntuotannon asemaa käsittelevässä katsauksessa.

5.2.2. Kun ajatellaan tulevaa polttoaineiden tuonnin kasvua, kivihiili ja kaasu ovat avainasemassa. EE 2020:n arviot kummankin tuontimäärien kasvusta on esitetty edellä. Mutta näiden ennusteiden merkitys tulevan polttoaineen toimitusvarmuuden kannalta vaihtelee jyrkästi. Komissio toteaa valkoisessa kirjassaan hiilentuonnista, että "maailman hiilimarkkinoiden luonne ja monipuolinen tuottajakirjo takaavat, että pitkäaikainen toimitusten keskeytyminen on pitkälläkin aikavälillä erittäin epätodennäköistä" ().

5.2.3. Kaasuntuonnin suhteen asiat ovat toisin. Euroopassa kaasua siirretään putkistojen avulla, mikä on erityisen arka toimitustapa. Lisäksi kasvava osuus EU:n tulevasta kaasuntuonnista on peräisin yhä kaukaisemmilta alueilta. EU saa toimituksia Pohjanmeren, Alankomaiden ja Norjan kaasuvaroista vielä useiden vuosien ajan, mutta, kuten EE 2020:ssa huomautetaan: "Lisätoimitukset tulevat pääosin entisen Neuvostoliiton ja Pohjois-Afrikan alueilta, vaikka on mahdollista, että vuoteen 2020 mennessä kaasua tarjotaan Nigeriasta, Iranista ja muualta Lähi-Idästä joko putkiston kautta tai nesteytettynä" ().

5.2.4. Yhä suurempi osuus EU:n energiantoimituksista tulee väistämättä sellaisilta maantieteellisiltä alueilta, jotka ovat poliittisesti epävakaita tai voivat sellaisiksi muuttua, ja tämä saattaa tulevaisuudessa merkitä ongelmaa toimitusvarmuuden turvaamisen kannalta.

5.2.5. Mainitulla seikalla on merkitystä kolmestakin syystä kun tarkastellaan komission ohjeellista ydinohjelmaa. Ensinnäkin sähköä tuotettaneen jäsenvaltioissa laajalti kaasun avulla vuoden 2005 jälkeen juuri niinä vuosina, jolloin merkittävä osa nyt käytössä olevasta ydinvoimakapasiteetista poistuu käytöstä. Toiseksi ydinvoiman polttoainehuollossa ei esiinny vastaavia ongelmia () ja kolmanneksi, koska ydinvoimalla tuotetaan 33 % EU:n sähköenergiasta, se voi toimia merkittävänä strategista vakautta luovana tekijänä, eikä tämä asema ole nykynäkymin uhattuna.

5.2.6. Jos esiin ei nouse uusia teknisiä tai taloudellisia tekijöitä, osa ydinvoimasta korvataan edelleen kaasulla sähköntuotannossa vuosien 2005 2010 jälkeenkin, ja tällöin toimitusvarmuuden turvaamisesta saattaa tulla huomattava ongelma, jolla saattaa olla vaikutuksia sekä yleiseen taloudelliseen tilanteeseen että jopa ulkosuhteisiin.

5.3. Hiilidioksidipäästöt

5.3.1. Hiilidioksidipäästöt ovat ensinnäkin ympäristökysymys, mutta energiantuotantolaitosten osalta kyseessä on myös strateginen kysymys, sillä niistä eräiden päästöt ovat hyvin suuret. Ydinvoimaa samoin kuin uusiutuvia polttoaineita käytettäessä hiilidioksidipäästöt ovat hyvin pienet. Tässä suhteessa tilanne muuttuisi ratkaisevasti, mikäli ydinvoimaa ei enää käytettäisi sähköntuotannossa.

5.3.2. Komission asiakirjan toisessa luvussa (kohta 3 b, s. 13), todetaan, että hiilidioksidisaaste on "vakava uhka". Äskettäin julkaisemassaan uusiutuvia energialähteitä käsittelevässä vihreässä kirjassa komissio toteaa: "Tarvitaan fossiilisten polttoaineiden käytön merkittävää rajoittamista sen varmistamiseksi, että yhteisö voi saavuttaa ilmastonmuutoksia koskevassa yleissopimuksessa asetetut hiilidioksiditavoitteet (1).

(1) COM(96) 576 final." Komissio ehdottaa vihreässä kirjassaan uusiutuvien energialähteiden osuuden kaksinkertaistamista vuoteen 2010 mennessä (kuudesta kahteentoista prosenttiin) ().

5.3.3. Vihreässä kirjassa ennustetaan, että CO2-päästöt vähenevät 386 miljoonalla tonnilla vuoteen 2010 mennessä, mikäli edellämainittu tavoite saavutetaan, joskin 300 miljoonaa tonnia lienee osuvampi arvio (). Jälkimmäinen luku merkitsisi jo sinällään hyvin huomattavaa hiilidioksidipäästötöntä energiantuotantoa, mutta on kyseenalaista, miten paljon tavanomaisten polttoaineiden, kivihiilen ja kaasun, hiilidioksidipäästöt todella vähenisivät tämän ansiosta. Epäilykseen on kaksi syytä. Suurin osa ehdotetusta, uusiutuvia polttoaineita käyttävästä energiatuotannosta merkitsisi lisäkapasiteettia eikä nykyisen korvaamista (). Huomattava osa tästä lisätuotannosta ei sovellu verkkoon syötettäväksi ().

5.3.4. Yllämainitut luvut todistavat ydinvoiman merkityksestä energiantuotannossa ponnisteltaessa hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi. Itse asiassa jo noin 30 %:n vähennys nykyisestä ydinvoimatuotannosta esimerkiksi vuoteen 2015 mennessä (mikä on hyvin mahdollista) tekisi tyhjäksi komission vihreässä kirjassa esittämän ohjelman uusiutuvien energialähteiden käytöstä hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi (siinä tapauksessa että ohjelman tavoitteet toteutuisivat täysin) (). Ei tunnu liioitellulta sanoa, että jos energiantuotanto ydinvoimalla suurelta osin lakkaa, kuten edellä on esitetty, EU:n on mahdotonta vähentää hiilidioksidipäästöjä kansainvälisten sopimusten edellyttämiä määriä nyt enempää kuin lähitulevaisuudessakaan.

5.4. Komission vastuualueet

5.4.1. Edellisten kohtien valossa on ilmeistä, että EU:n tulee varautua energian toimitusvarmuuden turvaamisesta aiheutuvaan ongelmaan seuraavan vuosisadan ensimmäisellä vuosikymmenellä. Hiilidioksidipäästöt ovat jo nyt ongelma EU:lle. EU:n koko ydinvoimakapasiteetin korvaaminen kaasuun perustuvalla energiantuotannolla vuosien 2005 2010 jälkeen pahentaisi väistämättä jo nyt tuolle ajalle ennakoitavaa toimitusten epävarmuutta. Tässä tilanteessa EU:n mahdollisuudet vähentää hiilidioksidipäästöjään olisivat hyvin rajoitetut. Komission tulisi kiireellisesti virittää keskustelu kuvatun kehitysmallin vaihtoehdoista ja saada asianomaiset taloudelliset toimijat sekä jäsenvaltiot osallistumaan siihen.

5.4.2. Komission asiakirjassa tilannetta ei selvitetä kunnolla, vaikka niin olisi pitänyt tehdä. Aihetta käsitellään eri puolilta toimitusvarmuutta toisen luvun kohdassa 2 a ja päätelmissä, ja hiilidioksidipäästöjä toisen luvun kohdassa 3 b ja ydinvoiman merkitykseen viitataan kussakin kohdissa, mutta sen keskeisestä merkityksestä kyseisten ongelmien samoin kuin EU:n energiapolitiikan kannalta ei puhuta.

5.4.3. Otettakoon esimerkki. Huomautettuaan toisen luvun kohdassa 2 a (s. 9), että "Eurooppa tulee huomattavasti entistä riippuvaisemmaksi tuontienergiasta", komissio toteaa pelkästään, että ydinenergiasta olisi "hyötyä erityisesti siinä tapauksessa, että energiavaihtoehtojen monipuolinen tarjonta yksipuolistuu". Kyseisessä kohdassa ei edes vihjata tulevaisuudessa odottavan ongelman laajuuteen eikä puhuta ydinvoimaan perustuvan energiatuotannon merkityksestä ongelman ratkaisemiseksi enempää kielteisessä kuin myönteisessäkään mielessä.

5.4.4. Komissio käsittelee kysymystä hiilidioksidipäästöistä samaan tyyliin. Harva pystyy saamaan pelkästään toisen luvun 3 b kohdan niukasta muotoilusta käsitystä siitä, mitä hiilidioksidipäästöjen vähentämisohjelmalle tapahtuu sitten, kun EU:ssa ei enää ole huomattavaa ydinvoimaan perustuvaa energiantuotantokapasiteettia.

5.4.5. Komission epämääräisyys näissä kahdessa avainkysymyksessä johtuu melko varmasti tavasta, jolla se suhtautuu ydinteollisuuden hyväksyntään julkisuudessa, ja myös pyrkimyksestä yksituumaisuuteen. Mutta komission kyvyttömyys tarttua näkyvästi näihin kysymyksiin on tästä huolimatta vakava puute.

5.4.6. On totta, että komission ja jopa koko EU:n voimat ovat rajoitetut pyrittäessä toimitusvarmuuden turvaamiseen. Mutta jäsenvaltioilla on tähän paremmat mahdollisuudet. Ne voivat nykyisin käynnistää toimenpiteitä uuden direktiivin puitteissa, joka koskee sähkön sisämarkkinoiden yhteisiä sääntöjä (kts. alaviite 5, s. 91 edellä). Direktiivin päätarkoitus ja -vaikutus on sähkömarkkinoiden avaaminen kilpailulle. Tämän lisäksi direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa lausutaan muun muassa seuraavaa:

"Jäsenvaltiot voivat yleisesti julkisen edun nimissä asettaa sähkölaitosalalla toimiville yrityksille julkisiin palveluihin liittyviä velvollisuuksia, jotka voivat koskea turvallisuutta, toimitusvarmuus mukaan luettuna, säännöllisyyttä, toimitusten laatua ja hintaa sekä ympäristönsuojelua."

5.4.7. Näiden julkisten palveluvelvoitteiden "on oltava selkeästi määriteltyjä, avoimia, syrjimättömiä ja todennettavia" ja ne on julkaistava. Tämän lisäksi "julkisiin palveluihin liittyvien velvollisuuksien täyttämiseksi jäsenvaltiot voivat halutessaan panna täytäntöön pitkän aikavälin suunnittelun". Tämän seurauksena jäsenvaltioilla on nyt (muun muassa) oikeus suojata toimitusvarmuus, jos ne katsovat tämän tarpeelliseksi, tietenkin asianmukaisia menettelytapoja noudattaen. Komissiolla on mahdollisuus tarjota neuvojaan, ja strategisissa energiapoliittisissa kysymyksissä se tulee epäilemättä tekemään niin.

5.4.8. Mitä tulee hiilidioksidipäästöihin, komissiolla on esitys- ja neuvostolla toimivalta, jos niiden käsityksen mukaan tähän on tarvetta esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen 130 s artiklan pohjalta ().

5.4.9. Ohjeellista ydinohjelmaa muokatessaan komission tulee kohta kohdalta ilmoittaa selkeä kantansa siihen, ovatko toimitusvarmuuden takaaminen ja hiilidioksidipäästöjen vähentäminen edelleen näiltä osin politiikan päämääriä. Jos komissio päättää näin olevan (kuten se on tähän asti julkisesti ilmoittanut), sen tulee jokaista aihetta käsitellessään ilmoittaa mitä kyseisessä tapauksessa edellytetään politiikan menestyksen takaamiseksi ensinnäkin, jos ydinvoima on edelleen merkittävä osa unionin energiantuotantoa, toiseksi myös siinä tapauksessa, että ydinvoimasta luovutaan.

5.4.10. Kun johtopäätökset mitkä ne sitten ovatkin on tehty komissio voi antaa selkeät ohjeet energiakentän tärkeimmille toimijoille ja, mikä tärkeää, myös suurelle yleisölle, kaikesta valintoihin liittyvästä ja siitä, missä määrin on toivottavaa yrittää vaikuttaa asioiden kulkuun niiden kehityksestä sillä hetkellä käytössä olevien tietojen pohjalta.

6. Ydinturvallisuusongelmat Keski- ja Itä-Euroopan maissa (KIE) ja entisen Neuvostoliiton valtioissa (IVY)

6.1. Komissio tarkastelee KIE- ja IVY-valtioiden ydinteollisuuksien mahdollisia vaaratekijöitä asiakirjansa kolmannessa ja viidennessä luvussa. Komissio kuvaa lyhyesti, millaista teknistä apua länsimaat ovat antaneet, osittain Phare- ja Tacis-ohjelmien puitteissa.

6.2. On täysin selvää, että jos tapahtuisi vielä yksi suuri ydinvoimalaonnettomuus, se vaikuttaisi hyvin vahingollisesti julkiseen mielipiteeseen ja EU:n ydinteollisuuteen. Saattaisi jopa syntyä poliittinen päätös EU:n oman ydinteollisuuden alasajosta niin pian kuin se on käytännössä mahdollista muista näkökohdista, aiheutuvista kustannuksista ja talouden sekasorrosta piittaamatta. Yksikkö neljän, "Sargofaguksen", epävakaa tila T Osernobylissä on erityisen polttava ongelma, johon tulee puuttua mitä pikimmin; niin hälyttäviä ovat asiasta saatavat tiedot.

6.3. Vaara ei koske ainoastaan kyseisten maiden siviiliydinteollisuutta. Yleistä levottomuutta synnyttäisi yhtä helposti onnettomuus ydinasevarastossa jossakin entiseen Neuvostoliittoon kuuluneessa valtiossa yleisesti kerrotaan, että tarkastuksen ja huollon taso on eräissä niistä laskenut jyrkästi.

Tacis- ja Phare-ohjelmat on tarkistettava mitä pikimmin.

6.4. Phare- ja Tacis-ohjelmissa ei käsitellä viimeksimainittuja kysymyksiä, ja vaikka tavanomaisiin ydinturvatarpeisiin käytetyt varat vaikuttavat yhteydestään irrallaan tarkasteltuina suurilta; todelliseen tarpeeseen verrattuna kyseiset rahasummat ovat kuitenkin pieniä. Meneillään olevat ohjelmat ovat epäilemättä tuottaneet tulosta, mutta tällä hetkellä niiden todellista tehoa arvostellaan yhä enemmän. Ne ovat olleet nimensä mukaisesti ennen kaikkea teknistä apua tarjoavia ohjelmia. Niiden alaan kuuluu etupäässä tekninen neuvonta, koulutus, käsikirjojen laatiminen, järjestelmien perustamisneuvonta, jne. Ohjelmien puitteissa ei juurikaan ole toimitettu laitteita.

6.5. Laitetoimitusten vähäisyyteen on ollut täysin ymmärrettävät syynsä, mutta tätä täytyy silti pitää puutteena, jota toivottavasti aletaan mahdollisuuksien mukaan korjata. On otettava huomioon, että useissa näistä maista talouden tila on niin heikko, ettei riittävää ulkoista tukea kyetä edes vastaanottamaan.

6.6. Erityyppisiin teknisen avun ohjelmiin kohdistettu arvostelu johtuu TSK:n näkemyksen mukaan suurelta osin siitä, ettei komissio ole arvioinut ohjelmien toteutumista perinpohjaisesti. Mitä on saavutettu, miten paljon turvallisuus on todella parantanut, miten hyvin poliittiset, taloudelliset ja hallinnolliset järjestelyt ovat toimineet ja mille alueille olisi tulevaisuudessa pantava pääpaino? Tämäntyyppisiä kysymyksiä on asetettava.

6.7. Epäilemättä on vaikeaa tehdä ylläkuvatun kaltainen arviointi objektiivisesti. Tästä huolimatta TSK uskoo, että teknisen avun ohjelmien julkinen uskottavuus ei parane ennen kuin niiden tehokkuutta tutkitaan vakavasti. TSK kehottaa voimakkaasti komissiota tekemään tällaisen tutkimuksen niin nopeasti kuin mahdollista ja julkaisemaan sen tulokset.

6.8. TSK pyytää komissiota myös harkitsemaan, eikö apua voitaisi kohdentaa myös eräille sotilaskäytössä oleville, vaarallisiksi todetuille laitoksille, koska niissä sattuvalla vakavalla ydinonnettomuudella olisi yhtä tuhoisat seuraukset jäsenvaltioille ja EU:n kansalaisille kuin missä tahansa muualla sattuvalla ydintuholla.

6.9. TSK kiinnittää komission huomiota siihen, että EU:lle on erityisen tärkeätä toimia Keski- ja Itä-Euroopassa ja Itsenäisten valtioiden liiton jäsenmaiden alueella olevien ydinvoimaloiden turvallisuuden kohentamiseksi. Tehtävä kuuluu kansainväliselle yhteisölle kokonaisuutena, mutta muistettakoon, että eräiden EU:n jäsenvaltioiden välittömään läheisyyteen on rakennettu lukuisia ydinvoimaloita. Eräistä kyseisistä ydinvoimaloista tulee EU:n voimaloita, kun ensimmäiset Keski- ja Itä-Euroopan valtiot liittyvät EU:iin ensi vuosisadan alussa.

6.10. Kehityksen merkitystä tulee tarkastella kahdenvälisten liittymisneuvottelujen yhteydessä. On viipymättä käynnistettävä neuvottelut näiden voimaloiden turvatason kohentamiseksi EU:n standardien mukaiseksi.

6.10.1. Myös seuraava seikka on huomattava. Lähentymiskehitykseen voisi liittyä standardien luominen uusien jäsenvaltioiden alueella olevia neuvostovalmisteisia voimaloita varten. Tämä voisi vaikuttaa yleiseen mielipiteeseen tällaisten voimaloiden turvallisuudesta ja tasosta niissäkin maissa, joista ei odoteta EU:n jäseniä ja jotka eivät ehkä pidä tarpeellisena ottaa käyttöön EU:ssa hyväksyttyjä standardeja.

6.11. Lopuksi todettakoon, että TSK:n mielestä Keski- ja Itä-Euroopan maiden ja Itsenäisten valtioiden yhteisön maiden ydinlaitosten turvallisuudesta huolehtiminen on niin tärkeä tehtävä, että se tulisi sopivassa sanamuodossa liittää periaatteisiin, jotka mainitaan komission ohjeellisen ydinohjelman lopullisen version tavoitteissa.

7. Seuraavat toimenpiteet

7.1. Komission tulee päättää suhteellisen pian, aikooko se suositella ydinvoimalla tuotetun energian strategisia ohjaustoimia, jos tarkoitus on pitää kiinni EU:n toimintalinjasta, jolla tähdätään toimitusvarmuuteen ja hiilidioksidipäästöjen vähentämiseen. Komissio harkitsee jo nyt uusiutuvia energialähteitä koskevia strategisia toimia näistä kahdesta lähtökohdasta (), joten mikään periaate ei näyttäisi olevan tällaisten suositusten esteenä.

7.2. Komissio tulee epäilemättä miettimään, olisiko jonkin rahoitus- tai muunlaisen järjestelyn avulla mahdollista tehdä pitkän aikavälin investointeja voimalakapasiteettiin markkinatilanne huomioon ottaen. Komissio myöntää ongelman olemassaolon todetessaan asiakirjansa toisen luvun kohdassa 1 d (s. 8), että " jäsenvaltiot voivat sähkön sisämarkkinoiden toteuttamisessa ottaa asianmukaisesti huomioon ydinteollisuuden tarpeen pitkän aikavälin suunnitteluun ."

7.3. Mutta näiden toimenpiteiden tulokset voivat olla vähäisiä, jos suuren yleisön pelko ydinteollisuuden turvallisuudesta pysyy ennallaan. T Osernobylin katastrofi teki asiasta merkittävän poliittisen voimatekijän. Tähän liittyy nykyisin myös maakaasun ydinteollisuudelle asettama kilpailuhaaste vakavin ydinteollisuuden tähän mennessä kohtaamista.

7.4. Ydinteollisuuden tehokkuutta ja tuotantokustannuksia tulee arvioida perinpohjin uudelleen: edellistä on lisättävä ja jälkimmäisiä pienennettävä. Pienehköjen, 200 500 MW:n ydinreaktorien tekniset ja taloudelliset mahdollisuudet tulee mitä kiireimmin arvioida uudelleen. Varsinkin turvallisuuskysymyksiä koskevaan tutkimukseen saatetaan tarvita lisävoimavaroja.

7.5. Tässä yhteydessä valinta, joka tiettyjen jäsenvaltioiden olisi tehtävä vanhentuneiden voimaloiden korvaamisesta uusilla, edellyttää ydinteollisuudelta voimakkaita ponnistuksia tutkia ja suunnitella entistä varmempi ja kilpailukykyisempi uusi reaktorisukupolvi. Komitean mielestä Euroopan unionin tulee edistää ja tukea näitä tutkimusponnisteluja ydinfissioalan tutkimusohjelmien kautta. Tarpeellisten sijoitusten suuren merkityksen vuoksi varsinkin kansallisten ja yhteisön ohjelmien välinen koordinointi on tässä yhteydessä erityisen tärkeää.

7.6. Turvallisuusstandardeista tulee pitää tinkimättä kiinni kuten ennenkin. EU:n jäsenvaltioiden ydinteollisuuden turvallisuus on useiden vuosikymmenien ajan ollut erinomainen. Ydinteollisuus ja toimivaltaiset viranomaiset ansaitsevat tästä kiitosta. Ydinteollisuutta ei kuitenkaan pidä pelkästään onnitella tämän johdosta. Turvallisuuteen liittyviä toimia tulee arvioida huolellisesti: on taattava, ettei turvallisuustaso laske toimintojen rutinoituessa ja ettei turvatoimia laiminlyödä. On äärimmäisen tärkeää, että suuri yleisö saa kaikki tiedot ydinteollisuuden turvakäytänteistä, niiden ylläpidosta ja kehittämisestä.

7.7. Radioaktiivisen jätteen huolto ja loppusijoitus

7.7.1. Ydinteollisuuden pitää huolehtia hyväksynnästään yleisön silmissä. T Osernobylin tuhon vaikutus yleiseen mielipiteeseen on ja pysyy, mutta auttaisi paljon, jos suuri yleisö voitaisiin saada vakuuttuneeksi radioaktiivisen jätteen kuljetusten ja pitkäjaksoisen varastoinnin asianmukaisuudesta. On opettavaista huomata, että vaikka käytettyä polttoainetta ja muita radioaktiivisia aineita on vuosien ajan kuljetettu EU:n alueella sekä maanteitse että rautateitse, monet ihmiset ovat tästä toiminnasta yhtä paljon huolissaan kuin aikaisemminkin.

7.7.2. Ydinteollisuuden pitää ehkä kertoa radioaktiivisuudesta uudella tavalla. Näyttää siltä, että teollisuuden edustajat ottavat radioaktiivisuuden puheeksi ainoastaan mahdollisten vaaratilanteiden yhteydessä. Ydinteollisuuden pitäisi harkita sen omasta toiminnasta riippumattoman, nykyaikaisten tiedotusvälineiden avulla käytävän julkisen keskustelun kehittämistä suuren yleisön kanssa, aiheena radioaktiivisuuden luonne: sen vaarallisuus ja turvallinen hallinta sekä sen tuottama hyöty.

7.7.3. Ehkä vaikeaselkoisin ongelma, joka ydinteollisuuden on kohdattava, liittyy keski- ja korkea-aktiivisen ydinjätteen loppusijoitukseen, koska jätteen säteilytaso pysyy vaarallisen korkeana poikkeuksellisen pitkiä aikoja. Ydinteollisuus on tiedemiesten tukemana jo pitkään kannattanut loppusijoitusta syvälle kiinteään kallioperään, jossa jäte voidaan säilyttää luotettavasti ja ulottumattomissa äärettömän kauas tulevaisuuteen. Julkinen mielipide vastustaa johdonmukaisesti tätä ratkaisumallia, koska ei voida olla täysin varma siitä, ettei jokin voi mennä vikaan. Suuri yleisö vaatii, että pitkään radioaktiivisina pysyvät aineet (ja itse asiassa kaikki radioaktiiviset aineet) paitsi loppusijoitetaan turvallisesti, myös sitä, että ko. aineisiin voidaan päästä myöhemmin käsiksi ja niitä voidaan mahdollisuuksien mukaan tarkkailla loppusijoituspaikassaan.

7.7.4. Komission mielestä paras tapa, jolla ydinteollisuus voi lieventää ihmisten tuntemaa levottomuutta, olisi myöntyä pitkään aktiivisena säilyvän ydinjätteen huoltoa koskeviin vaatimuksiin, mikä on mahdollista sekä käytännössä että taloudellisesti. Komission tulisi avustaa ydinteollisuutta sen pyrkimyksissä tähän päämäärään. Komission tulisi lisäksi kehittää kattava toimintasuunnitelma ydinjätteen loppusijoituksesta koko EU:n alueella.

7.8. Ydinteollisuuden panos ydinturvallisuuteen KIE-maissa ja IVY:n alueella

7.8.1. Lopuksi ydinteollisuuden tulisi lisätä teknistä, taloudellista ja poliittista tukeaan toimille, jotka tähtäävät KIE-maissa ja IVY:n alueella olevien ydinlaitosten turvallisuuden takaamiseen (sotilaallisessa käytössä olevat laitokset mukaanluettuina). Ydinteollisuuden tulisi näkyä paljon nykyistä selkeämmin tällaisissa toimissa, tapahtuipa tämä Tacis-, Phare- tai muiden ohjelmien yhteydessä taikka niiden ulkopuolella. Suuri yleisö tukee tämäntyyppisiä toimia, kunhan se saa tietää niistä. Yleisö on erittäin hyvin perillä vaaroista, joita huonosti suunnitellut ja puutteellisesti huolletut ydinlaitokset aiheuttavat, ja odottaa "oman" ydinteollisuutensa avustavan tilanteen korjaamisessa. Ydinteollisuudella on tässä oiva mahdollisuus tappaa kaksi kärpästä yhdellä iskulla. Sen tulisi ottaa tilaisuudesta vaarin.

8. Yhteenveto

8.1. Ohjeellisen ydinohjelman luonnoksen julkaiseminen on tervetullut asia. Ohjelman perusteella voidaan aloittaa laaja keskustelu EU:ssa, mutta tarvitaan enemmän yksityiskohtaista tietoa. Ehdotetut periaatteet ovat kannatettavia.

8.2. Ydinvoiman avulla tuotetaan nykyisin kolmannes EU:n sähköstä ja se tarjoaa sähköntuotannossa fossiilisiin polttoaineisiin verrattuna eräitä tärkeitä ympäristöetuja, kuten hiilidioksidipäästöjen välttämisen. Ydinvoima edellyttää kuitenkin huomattavia järjestelyjä käyttöturvallisuuden takaamiseksi. EU:n ydinteollisuuden erinomaisesta turvallisuushistoriasta huolimatta ei suuren yleisön luottamus näihin järjestelyihin ole kovin korkealla. Sen lisäksi, että T Osernobylin katastrofi herätti uudelleen säteilyä koskevat sitkeät pelot, yleinen huolestuneisuus tavasta, jolla ydinteollisuus hoitaa ja loppusijoittaa ydinjätteen, on muutenkin yhä voimakasta.

8.3. Suuren yleisön huoli, näihin päiviin asti suojattujen pitkäjaksoisiin pääomainvestointeihin houkutelleiden markkinoiden vapautuminen useimmissa jäsenvaltioissa, ja samalla kilpailukykyistä maakaasua käyttävien, tehokkaiden sekä perustamiskustannuksiltaan aiempaa halvempien maakaasuvoimaloiden tulo markkinoille ovat keskeisiä syitä siihen, miksi on nykytietämyksen valossa hyvin epätodennäköistä, että ydinenergiatuotantoa jatketaan valtaosassa jäsenvaltioista, kun nykyiset voimalat poistuvat käytöstä vuosina 2005 2010 ja niiden jälkeen.

8.4. Edellä kuvattu kehitys nostaa väistämättä esiin vakavia strategisia kysymyksiä EU:n energiapolitiikan kannalta. Jos pääosa yhteisön ydinvoimakapasiteetista häviää, EU:n kyky taata tyydyttävä toimitusvarmuus heikkenee muistettakoon sähköenergian tuotantoon tarvittavat tuontipolttoaineet ja EU:n ponnistukset vähentää hiilidioksidipäästöjään vaikeutuvat myös merkittävästi.

8.5. On vakava puute, ettei komission asiakirjassa tuoda julki kuvattujen strategisten kysymysten merkitystä eikä arvioida pätevästi niiden todennäköistä vaikutusta EU:n energiapolitiikkaan. Komission tulee kiinnittää huomiota näihin kysymyksiin erityisesti ohjeellisen ydinohjelmansa lopullisessa versiossa, tehdä selkeät johtopäätökset sekä antaa tulevasta tilanteesta neuvoja asianosaisille tahoille ja suurelle yleisölle.

8.6. Mitä tulee vaaroihin, joita ydinlaitokset KIE-maissa ja IVY:n alueella voivat aiheuttaa, on täysin selvää, että jos tapahtuisi vielä yksi suuri ydinonnettomuus, se vaikuttaisi mitä kielteisimmin suuren yleisön asenteisiin. Phare- ja Tacis-ohjelmien panos on ollut arvokas, mutta niihin kohdistettava arvostelu on kasvussa. Siinä määrin kun ydinturvallisuus kuuluu näiden ohjelmien piiriin, komissiota kehotetaan arvioimaan niitä uudelleen mahdollisimman pian, ja julkaisemaan sitten arvioinnin tulokset. Komission huomiota kiinnitetään seurauksiin siitä, että laajentumisen tuloksena EU:n reuna-alueilla tulee olemaan neuvostovalmisteisia ydinreaktoreita. Komissiota kehotetaan myös harkitsemaan, tulisiko sen ryhtyä toimiin sotilaallisessa käytössä olevien ydinlaitosten aiheuttamien vaarojen suhteen.

8.7. Komission tulisi liittää ehdotuksiinsa myös Euroopan itäosien ydinturvallisuudesta vallitsevien pelkojen lievittämiseen tähtäävät toimet.

8.8. Energiantuotanto ydinvoiman avulla EU:ssa on suurten haasteiden edessä. Kysymys on sen tulevaisuudesta. Ydinteollisuuden pitää paitsi arvioida uudelleen tehokkuutensa, reaktorityyppinsä ja valppaasti ylläpitää ja parantaa nykyistä korkeaa turvallisuustasoaan, myös kiinnittää huomiota hyväksyttävyyteensä suuren yleisön parissa. Ydinteollisuuden tulee ennen kaikkea pystyä vakuuttamaan suuri yleisö radioaktiivisen jätteen kuljetuksen, hoidon ja loppusijoituksen asianmukaisuudesta. Julkinen mielipide torjuu ydinteollisuuden ratkaisumallin loppusijoitustavaksi. Suuri yleisö vaatii, että ydinjäte on loppusijoitettava niin, että siihen voidaan päästä myöhemmin käsiksi ja että sitä voidaan tarkkailla, ja ydinteollisuuden olisi parasta myöntyä yleisön toiveisiin tässä avainkysymyksessä. Komission tulisi avustaa jäsenvaltioita ja ydinteollisuutta pyrkimyksissä tähän päämäärään.

Bryssel, 24. huhtikuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() KOM(95) 682 lopull., 13.12.1995

() Jäljempänä tästä julkaisusta käytetään ilmausta "komission asiakirja".

() TSK huomautti IAEA:n yleissopimuksesta lausunnossaan energiaa koskevasta peruskirjasopimuksesta, joka allekirjoitettiin 26.10.1995 (Opinion on the Energy Charter Treaty, EYVL N:o C 18, 22.1.1996, s. 146 [mainittua julkaisua ei ollut saatavissa suomenkielisenä laitoksena maaliskuussa 1997]) ettei kyseinen sopimus koske ydinaseiden leviämisen estämistä (tai tähän liittyvä ydinmateriaalien saatavuuden rajoittamista) tai ydinmateriaalin suojausta käytännössä tai yksityisoikeudellista vastuuta ydinvahingoista, joilla on kansainväliset mittasuhteet, eikä myöskään radioaktiivisten materiaalien ja jätteen kuljetusten turvallisuutta. Energiaa koskevan peruskirjasopimuksen laatijoiden tarkoitus oli ollut määrätä sitovasti myös edellämainituista kysymyksistä itse sopimuksessa, mutta kun tämä osoittautui käytännössä mahdottomaksi, TSK korosti painokkaasti, että määräykset näistä kysymyksistä tulisi aikanaan liittää IAEA-sopimukseen (kts. TSK:n lausunnon kohta 2.2.5.5). TSK odottaa komissiolta aktiivista tukea tälle ehdotukselle.

() Tämä vastaa noin 14 % EU:n koko energiankysynnästä (ks. komission vihreä kirja, joka käsittelee Euroopan unionin energiapolitiikkaa COM(94) 659 final, kohta 104, s. 51).

() Ydinvoimalla tuotetaan kolmannes EU:n sähköstä, mutta vain kahdeksassa sen viidestätoista jäsenvaltiossa, eli (alenevassa järjestyksessä megawatteina ilmaistun tuotantokapasiteetin mukaan) Ranskassa, Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ruotsissa, Espanjassa, Belgiassa, Suomessa ja Alankomaissa. Sitä toimitetaan kuitenkin kaikkiin jäsenvaltioihin niiden välisten suurjännitelinjojen kautta.

() Kilolla polttopuuta voidaan tuottaa noin 1 kWh sähköä, kilolla hiiltä noin 3 kWh, kilolla öljyä noin 4 kWh, kilolla rikastamatonta uraania noin 50 000 kWh, ja kilolla plutoniumia on mahdollista tuottaa noin 6 000 000 kWh sähköä. Esimerkin mainitsi Kansainvälisen atomienergiajärjestön pääjohtaja Hans Blix puhuessaan toisessa Filippiineillä järjestetyssä ydinvoimakonferenssissa Manilassa 10. joulukuuta 1996.

() Ks. komission asiakirjan toinen luku, kohta 3 b, s. 13. Vuonna 1995 energiantuotantoon liittyvien hiilidioksidipäästöjen kokonaismäärä EU:ssa oli 2 950 miljoonaa tonnia, josta kiinteiden polttoaineiden osuus oli 874 miljoonaa tonnia, öljyn 1 455 miljoonaa tonnia, ja maakaasun osuus 621 miljoonaa tonnia (lähde: Energy in Europe: 1996 Annual Energy Review, jonka komissio julkaisi syyskuussa 1996). Pienehköt epätarkkuudet johtuvat julkaistujen lukujen pyöristämisestä lähimpään miljoonaan tonniin.

() Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/92/EY, annettu 19. päivänä joulukuuta 1996, sähkön sisämarkkinoita koskevista yleisistä säännöistä (EYVL N:o L 27, 30.12.1997, s. 20 29).

() Näin ei ole asianlaita Suomessa, jossa ydinvoimalaitokset on rakennettu ja tuotantoa harjoitettu avoimessa markkinatilanteessa. Tätä ovat helpottaneet sähköntuottajien ja prosessiteollisuuden solmimat pitkät toimitussopimukset. Yhdistyneessä kuningaskunnassa alettiin avata sähkömarkkinoita kilpailulle vuonna 1991 ja tämä muutosprosessi on tarkoitus saattaa päätökseen vuonna 1998.

() Edellä alaviitteessä n:o 5, s. 91 mainitussa direktiivissä 96/92/EY todetaan, että ensiksi avataan kilpailulle se markkinoiden osa, jonka yksittäiset kuluttajat käyttävät vuosittain enemmän kuin 40 gigawattituntia (GWh) sähköä. Kuuden vuoden jakson kuluessa kilpailulle avattavaa markkinoiden osaa laajennetaan siten, että se tulee käsittämään myös ne kuluttajat, jotka käyttävät vuosittain 9 GWh tai enemmän. Aikanaan tullaan harkitsemaan mahdollisuutta avata markkinat vieläkin laajemmalti. Tällainen markkinakilpailun laajentaminen tapahtuisi yhdeksän vuotta sen jälkeen kun yllämainittu direktiivi astui voimaan..

() Kts. taulukkoa 3 komission asiakirjan liitteessä. Uusiutuviin energialähteisiin perustuvat tuotantotekniikat ovat suurimmaksi osaksi myös hyvin pääomavaltaisia, mutta eivät ole vielä sähkövoimaa lukuunottamatta vakiinnuttaneet asemaansa vallitsevien tuotantotapojen joukossa.

() Lyhenne CCGT viittaa kombiturbiineihin (Combined Cycle Gas Turbines). Kaasua käyttävän sähköntuotannon tehokkuus (lämpöyksiköllä tuotettuna sähkömääränä ilmaistuna) on näiden laitteiden ansiosta noussut 60 prosenttiin aiemmasta runsaasta 30:sta prosentista, mikä on edelleenkin nykyisin käytössä olevien kivihiili- ja ydinvoimaloiden keskimääräinen tehokkuus.

() Maakaasua on saatavilla joko runsaasti tai kohtuullisia määriä Saksassa, Italiassa, Alankomaissa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, vaikka kaasunjakelujärjestelmien laajuus vaihteleekin huomattavasti näiden maiden välillä. Jonkin verran kaasua on saatavilla Itävallassa, Belgiassa, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Irlannissa ja Luxemburgissa. Kreikka, Portugali ja Ruotsi ovat toistaiseksi vailla kaasua.

() Tilanne on äskettäin kiteytetty seuraavasti: "1 000 megawatin ydinvoimalan rakentaminen maksaisi noin 3 miljardia puntaa ja aikaa kuluisi jopa 80 kuukautta. Samankokoinen kaasuvoimala maksaisi noin 400 miljoonaa puntaa ja se valmistuisi alle 24:ssä kuukaudessa. Jos hintasuhteet eivät ratkaisevasti muutu, ydinvoima ei ole vakavasti otettava vaihtoehto" (Simon Holberton, Financial Times, Lontoo, 2.12.1996). Pitää kuitenkin lisätä, että yllämainittu summa, 3 miljardia puntaa, viittaa Sizewell B -voimalan rakentamiskustannuksiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja tässä oli kyseessä ainutkertainen suunnittelu- ja rakennushanke. Vaikka Simon Holbertonin päättely säilyttääkin vakuuttavuutensa, tulee huomata, että muualla sarjatuotantona rakennetut ydinlaitokset tulisivat huomattavasti joissakin tapauksissa jopa puolet halvemmaksi (kts. taulukko 8 julkaisussa Projected Costs of Generating Electricity, 1992 update, OECD).

() Kaasun saattamiseksi yleisön käyttöön tarvitaan riittävän peruslähteen ohella nykyaikainen perusrakenne kaasun jakelua varten eivätkä eräät jäsenmaat vielä ole investoineet tähän.

() EDF:n ydinvoimalatoiminnan apulaisjohtaja Laurent Stricker totesi Pariisissa järjestetyssä ydinvoimaloiden hallintaa pitkällä jaksolla koskeneessa koferenssissa, että Euroopassa tätä nykyä hahmottuvassa energiatilanteessa tuotantokapasiteettiin investoija ei valitsisi ydinvoimalaa, sillä se ei olisi kilpailukykyinen kaasukäyttöisen yhdistelmäturbiinitekniikkaan perustuvan voimalan kanssa perusenergian tuotannossa. Stricker tähdensi kuitenkin, ettei tämä koskenut nykyisiä ydinvoimaloita. Ne ovat kilpailukykyisiä, koska niissä todelliset tuotantokustannukset koostuvat käyttö- ja polttoainekuluista sekä varauksista käytetyn polttoaineen huoltoa ja reaktorin purkamista varten ("Nucleonics Week", 19. joulukuuta 1996).

() Yhdistyneessä kuningaskunnassa, missä liberalisointi ja markkinoiden vapauttaminen pantiin alulle vuosina 1990/1991, kaikki siitä lähtien rakennetut uudet voimalat ovat olleet yhdistettyjä kaasu-CCGT-tyyppisiä, ja hiiliteollisuus on taantunut edelleen. Ydinteollisuus on vielä toistaiseksi pitänyt pintansa, osittain siksi, että vanhempien voimaloiden pääomakustannukset on jo kuoletettu. Uudet ydinvoimahankkeet, joita vielä äskettäin harkittiin, on peruutettu, eikä niiden jatkaminen ole näköpiirissä. Energiaselvityksessä n:o 65 (Energy Projections for the UK, 1995 2020, Her Majesty's Stationery Office, 1995) esitetään mahdollisuus, että Yhdistyneen kuningaskunnan sähköenergiasta tuotetaan 38 55 % yhdistetyllä CCGT-kaasu-tekniikalla vuoteen 2020 mennessä, riippuen siitä, mikä lukuisista esitetyistä tapahtumamalleista osoittautuu realistisimmaksi.

() Vrt. myös komission lausuntoa kohdassa 4.2. (s. 20) vihreässä kirjassa Tulevaisuuden energia: Uusiutuvat energialähteet (KOM(96) 576 lopull., julk. 20.11.1996), joka julkaistiin hieman Ohjeellisen ydinohjelman jälkeen. Huomautettuaan, että " uusiutuvien energialähteiden tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntäminen saattaa myötävaikuttaa huomattavasti energiahuollon varmuuden parantamiseen", komissio jatkaa:

"Lisäksi on tärkeää katsoa pidemmälle kuin vain yhteisön energiatarpeita ajatellen. Kaikki ennusteet osoittavat, että kehittyvän maailmanosan energiatarve kasvaa tulevaisuudessa varsinkin Aasiassa. Tämä saattaa todennäköisesti vaikuttaa energian maailmanmarkkinoihin eikä energiahuollon rajoitteita ja hinnankorotuksia voida sulkea pois laskuista. Uusiutuvilla energiavaroilla voidaan osittain vähentää polttoaineiden tuonnin tarvetta."

() Komission esittämä Valkoinen kirja: Euroopan unionin energiapolitiikka (KOM(95) 682 lopull., jakso 81, s. 20).

() Ilmausta "toimitusvarmuus" käytetään tässä asiakirjassa sanan strategisessa merkityksessä, toisin sanoen suhteessa ulkoiseen riippuvuuteen energialähteistä ja siihen, missä määrin näihin lähteisiin voidaan luottaa.

() Euroopan unionin energiapolitiikka (jakso 78, s. 20).

() European Energy to 2020 A scenario approach ilmestyi Euroopan komission julkaiseman sarjajulkaisun Energy in Europe erikoisnumerona keväällä 1996 ja se on saatavana vain englanninkielisenä laitoksena. Kts. käsillä olevan lausunnon liite. Toisaalla, EE 2020-selvityksen sivulla 80, huomautetaan seuraavaa: "Luonnonkaasun kasvavalla merkityksellä on erityisiä geopoliittisia vaikutuksia. Euroopan energiatarpeet tullaan yhä suuremmassa määrin tyydyttämään kaasun avulla. Laadittujen selvitysten mukaan joudutaan tämä lisääntyvä kaasumäärä tuomaan yhä kauempaa Euroopan markkinoille, ja on tarpeen varmistaa niiden maiden myötämielisyys, joiden alueen kautta kaasu johdetaan."

() Ks. viides luku, kohta 2 komission asiakirjassa.

() Edellä mainitun julkaisun tiivistelmäjakso (s. 4).

() Mainitun julkaisun kohta 6.1, s. 30. Komission vihreässä kirjassa mainittu hiilidioksidipäästöjen 386 miljoonan tonnin väheneminen tuloksena uusiutuvien energialähteiden käytöstä, joka vastaisi 6 %:n osuutta bruttomääräisestä primaarienergiankulutuksesta (g.p.e.c., gross primary energy consumption) on kuitenkin lukuna ilmeisessä ristiriidassa ohjeellisessa ydinohjelmassa ilmoitettujen lukujen kanssa. Jälkimmäisessä asiakirjassa ilmoitettu hiilidioksidipäästöjen 700 miljoonan tonnin vähennys on johdettu ydinvoimaan pohjaavan energiantuotannon 14 % osuudesta g.p.e.c.:issa. Jos oletetaan, että ilmoitettu 700 miljoonaa tonnia pitää paikkansa ydinvoiman kohdalla, niin uusiutuvien energialähteiden hiilidioksidipäästöjä vähentävä vaikutus niiden 6 % osuuteen g.p.e.c.:ista suhteutettuna on 300 eikä 386 miljoonaa tonnia. Nyt käsillä olevan lausunnon kohdassa 5.3.4. esitetyt huomautukset perustuvat tähän pienempään lukuun.

() Mainitun julkaisun jakso 3, s.19.

() "Useiden näiden (uusiutuvien) lähteiden saatavuus on luultavasti noin 2000 tuntia vuodessa, eli 25 % kokonaisajasta" (EE 2020, jakso 3, kohta 2.2.3, s. 82).

() Jos 30 % nykyisestä ydinvoimakapasiteetista poistettaisiin, hiilidioksidipäästöjen vähentäminen hidastuisi noin 210:llä miljoonalla tonnilla vuodessa. Jos oletetaan varovaisesti, että tämä kapasiteetti korvattaisiin kaasuun perustuvalla kombiturbiinitekniikalla (CCGT), jolloin fossiilisten polttoaineiden hiilidioksidipäästöt ovat pienimmillään, hiilidioksidipäästöt lisääntyisivät noin 95 miljoonaa tonnia vuodessa. Jälkimmäinen luku perustuu Fells Associates -konsulttiyrityksen (Consultants in Energy and Environment Policy) esittelijälle antamaan selvitykseen, jossa todetaan, että jos EU:n koko ydinvoimakapasiteetti korvattaisiin kaasukäyttöisillä kombiturbiinilaitoksilla, joiden normitehokkuus on 52 %, CO2-päästöt kasvaisivat noin 323:lla miljoonalla tonnilla vuodessa.

() EY:n perustamissopimuksen 130 s artiklan 2 kohdassa sekä sen kolmannessa luetelmakohdassa määrätään, että neuvosto toteuttaa " komission ehdotuksesta sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan toimenpiteet, jotka vaikuttavat merkittävästi jäsenvaltion valintaan eri energialähteiden välillä ja jäsenvaltion energiahuollon yhteiseen rakenteeseen".

() Äskettäin julkaisemassaan vihreässä kirjassa ks. esimerkiksi käsillä olevan lausunnon alaviite 3, s. 93.

LIITE I

Otteita julkaisusta European Energy to 2020 A scenario approach ()

1. Julkaisussa European Energy to 2020 (EE 2020) tarkastellaan erityyppisten polttoaineiden tarvetta ja alkuperää EU:ssa seuraavien 23:n vuoden aikana. Seuraavassa tehdään yhteenveto EE 2020:n tärkeimmistä päätelmistä EU:n sähköntarpeen suhteen.

2. EE 2020:ssa otetaan kanta, että EU:n omavarainen energiantuotanto, jos uusiutuvia energianlähteitä ei lasketa mukaan, laskee "ehkä jopa viidenneksellä vuoteen 2020 mennessä". Riippuvuus energian tuonnista tule "väistämättä" kasvamaan. Sen osuus bruttokulutuksesta on tällä hetkellä 48 %, mutta se "saattaa vuoteen 2020 mennessä kasvaa suuruusluokkaan 53 69 %".

3. "Polttoaineista maakaasun tuontitarve kasvaa eniten. Muualta tuodun maakaasun osuus kulutuksesta on tällä hetkellä 40 %, mutta se saattaa kasvaa 75 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Lisätoimitukset tulevat valtaosin entisen Neuvostoliiton alueelta ja Pohjois-Afrikasta, vaikkakin on mahdollista, että vuoteen 2020 mennessä uusia kaasuvaroja on saatavissa Nigeriasta, Iranista ja Lähi-Idästä joko putkistojen kautta tai nesteytettynä". Huomattavia toimituksia saadaan edelleen Euroopasta (Pohjanmerestä ja Alankomaista), Norja mukaan luettuna.

4. Arvioidessaan erityisesti maakaasun asemaa sähköntuotannon polttoaineena, komissio toteaa selvityksessään, että "sähköntarve jatkaa kasvuaan, ja se tyydytetään yhä enemmän maakaasua polttoaineena käyttäen" ja että "maakaasuun pohjaavien kombiturbiinilaitosten osuus lämpösisällöstä noussee 30 prosenttiin". Yhdessä neljästä mallista tämän osuuden arvioidaan nousevan 50 prosenttiin.

5. Mitä tulee kivihiileen (jonka, avulla kehitetään ydinvoiman tavoin kolmannes EU:n sähköntuotannosta), EE 2020:ssä todetaan, että riippuvuus hiilentuonnista "tulee kasvamaan nopeasti seurauksena oman tuotannon romahtamisesta. Riippuvuus kivihiilen tuonnista oli 29 prosenttia vuonna 1990 mutta tänään jo 37 %, ja sen odotetaan nousevan 80 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä".

() Teksti ilmestyi Euroopan komission julkaisemana keväällä 1996 energia-asioista vastaavan pääosaston julkaisun Energy in Europe erikoisnumerona ja se on saatavana ainoastaan englanninkielisenä. Lainausmerkkien ulkopuolella oleva tekstiosuus on esittelijän. Lainaukset ovat EE 2020 -julkaisun sivuilta 10 23.

LIITE II talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon (Työjärjestyksen 47 artikla)

Seuraavat muutosehdotukset hylättiin käsittelyssä:

Gustav Zöhrerin muutosehdotukset

Kohta 3.1

Muutetaan kohta kuulumaan seuraavasti:

"TSK on tyytyväinen sen johdosta, että komissio on julkaissut ohjeellisen ydinohjelman. Kuten komissio itsekin toteaa, ydinvoima on erittäin kiistanalainen keskustelunaihe Euroopan unionissa. Kuitenkin ydinvoimalla tyydytetään huomattava osa noin kolmannes EU:n sähköntarpeesta. Komissio ei kuitenkaan viime vuosina ole juurikaan ottanut kantaa ydinvoimateollisuuteen, ei sen ongelmiin enempää kuin mahdollisuuksiinkaan. Kyseinen asiakirja avaa jo pitkään odotetun keskustelun ydinteollisuuden tulevaisuudesta. TSK toivoo, että nyt käsillä oleva lausunto antaa lisäaineksia tähän keskusteluun."

Perustelu

Tämä muotoilu tuo esiin aiheesta käydyn laajan keskustelun paremmin kuin puuttuminen pelkästään ongelman yhteen puoleen (hiilidioksidipäästöt).

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 18, ei-ääniä: 62, tyhjiä: 6.

Kohta 4.2

Poistetaan ensimmäinen virke.

Perustelu

Komissio ei esitä tällaista epäilystä. Komissio toteaa ainoastaan, ettei tiettyjä kehityskulkuja vielä voi ennustaa pidemmälle kuin vuoteen 2000 saakka, joten määrällisiä tuotanto- ja investointitavoitteita ei voida määrittää.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 16, ei-ääniä: 65, tyhjiä: 6.

Kohta 4.10

Poistetaan viimeinen virke.

Perustelu

Väite ei pidä paikkaansa. Tästä ei ole olemassa mitään empiirisiä tutkimuksia.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 24, ei-ääniä: 62, tyhjiä: 4.

Kohta 5.2.1

Muutetaan ensimmäinen virke kuulumaan seuraavasti:

"Mahdollinen kasvava riippuvuus tuontipolttoaineista sähköntuotannossa voi aiheuttaa EU:lle ongelmia pitkäaikaisen toimitusvarmuuden suhteen, sekä myös vaihtelevassa määrin ongelmia yksittäisille jäsenvaltioille."

Perustelu

Toimitusvarmuusongelmat eivät ole väistämättä ennalta määrättyjä.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 20, ei-ääniä: 75, tyhjiä: 10.

Kohta 5.2.5

Muutetaan kohta kuulumaan seuraavasti:

"Toimitusvarmuuskysymys on siksi komission ohjeellista ydinohjelmaa arvioitaessa merkityksellinen. Ennen kaikkea niissä jäsenmaissa, jotka tuottavat suuren osan sähköntuotannostaan ydinvoimalla, tämä voi vaikuttaa strategisena vakaustekijänä, eikä tätä tekijää voi lähitulevaisuudessa olla ottamatta huomioon kyseisissä maissa."

Perustelu

Jäsenvaltiot päättävät itse ydinvoiman käytöstään. Yksittäisillä jäsenvaltioilla on omat erilaiset energiapoliittiset strategiansa, joten ei voida esittää lausumia (tulevaisuuden) toimitusvarmuudesta yleensä.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 21, ei-ääniä: 82, tyhjiä: 6.

Kohta 5.2.6

Poistetaan kohta.

Perustelu

Katso kohdan 5.2.5 perustelu.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 25, ei-ääniä: 80, tyhjiä: 7.

Kohta 5.3.1

Muutetaan kohta kuulumaan seuraavasti:

"Hiilidioksidipäästöt ovat ensinnäkin ympäristökysymys, mutta energiantuotantolaitosten osalta kyseessä on strateginen kysymys, sillä niistä eräiden päästöt ovat hyvin suuret. Siksi on edelleen vahvistettava pyrkimyksiä energian säästöön ja uusiutuvien energialähteiden käyttöön. Ydinvoiman vähäiset hiilidioksidipäästöt lienevät yksi syy siihen, että eräät jäsenvaltiot suosivat ydinenergiaa tai eivät halua luopua sen käytöstä niin nopeasti kuin aiemmin suunniteltiin. Nopealla muutoksella ydinvoimasta fossiilisiin polttoaineisiin (jotka tällä hetkellä ovat ainoa vaihtoehto) olisi tässä suhteessa ratkaisevia vaikutuksia."

Perustelu

Käy ilmi muutosehdotuksen tekstistä.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 25, ei-ääniä: 73, tyhjiä: 10.

Poistetaan kohdat 5.4.3, 5.4.4 ja 5.4.5.

Perustelu

Koska komissio ei voi vaikuttaa yksittäisten jäsenvaltioiden ratkaisuun ydinenergiankäytöstä, on myös oikein, ettei se tee tällaisia vertailuja.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 21, ei-ääniä: 82, tyhjiä: 4.

Kohta 7.1

Lisätään kohdan loppuun seuraavaa:

"Komitea muistuttaa kuitenkin siitä periaatteesta, että päätös ydinvoiman rauhanomaisesta käytöstä kuuluu jäsenvaltioille."

Perustelu

Käy ilmi muutosehdotuksen tekstistä.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 25, ei-ääniä: 67, tyhjiä: 12.

Kohta 7.2

Lisätään seuraava virke:

"Jos tällaisia mahdollisuuksia harkitaan, on taattava, että ne koskevat myös muita pääomavaltaisia voimalainvestointeja (esim. vesivoimaloita). Tällaisia tapauksia varten on määriteltävä puolueettomat myöntöperusteet, jotka eivät ole sidoksissa johonkin tiettyyn teknologiaan."

Perustelu

Mitään yksittäistä energiamuotoa ei saa suosia.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 23, ei-ääniä: 86, tyhjiä: 7.

Henri Malossen, Ulla Sirkeisen ja Rudolf Gauderin muutosehdotus

Kohta 8.3

Muutetaan teksti kuulumaan seuraavasti:

" maakaasuvoimaloiden tulo markkinoille ovat keskeisiä syitä siihen, että nykytietojen perusteella ja mikäli myöhempi kehitys ei muuta tätä ennustetta, on hyvin epätodennäköistä "

Perustelu

Itsestään selvä.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 36, ei-ääniä: 51, tyhjiä: 22.