(...PICT...) PERUSTELUT 1. Ehdotuksen tausta Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/48/EY sisältää säännöksiä, jotka liittyvät läheisesti sellaisten kansallisten säännösten yhteensovittamiseen, jotka koskevat oikeutta harjoittaa luottolaitostoimintaa sekä tämän toiminnan valvontakehystä (esimerkiksi liiketoimintaan tarvittavan toimiluvan myöntämistä, sijoittautumisvapauden käyttöä, kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten valtuuksia tässä yhteydessä sekä luottolaitosten valvontatarkastuksia). Kyseisessä direktiivissä, direktiivissä 2006/49/EY ja erityisesti niiden liitteissä vahvistetaan myös vakavaraisuussäännöt. Tällaisista säännöistä annetaan nyt asetusehdotus [julkaisutoimisto lisää viitteen], joka muodostaa yhdessä tämän ehdotuksen kanssa lainsäädäntöpaketin. Tavoitteena on jatkaa niiden säännösten lähentämistä, joilla direktiivit 2006/48/EY ja 2006/49/EY on saatettu osaksi kansallisia lainsäädäntöjä, sekä varmistaa, että luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin sovelletaan samoja vakavaraisuussääntöjä. Tällä on sisämarkkinoiden toiminnan kannalta olennainen merkitys. Tämä ehdotus sisältää uudet säännökset seuraamuksista, tehokkaista hallinnointi- ja ohjausjärjestelmistä sekä siitä, miten estetään liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista. Näissä perusteluissa käsitellään ainoastaan näitä uusia säännöksiä. Direktiivin muut osat koostuvat jo voimassa olevista säännöksistä tai asetusehdotuksen edellyttämistä mukautuksista. Lisäksi tässä ehdotuksessa yhdistetään selkeyden vuoksi luottolaitoksia ja direktiivissä 2006/49/EY käsiteltyjä sijoituspalveluyrityksiä koskevat säännökset. Asiaa käsitellään tarkemmin jäljempänä luvussa 5. Basel III -sopimukseen liittyviä muutoksia käsitellään asetusehdotuksessa lukuun ottamatta kuitenkaan pääomapuskureita koskevia säännöksiä, jotka sisältyvät tähän direktiiviehdotukseen. Näin ollen näissä perusteluissa käsitellään ainoastaan pääomapuskureiden tavoitteita ja niihin liittyviä oikeudellisia näkökohtia. Basel III -sopimuksen yleistä taustaa sekä vaikutustenarvioinnin ja julkisten kuulemisten tuloksia selostetaan yksityiskohtaisemmin asetusehdotuksessa. 1.1. Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet 1.1.1. Seuraamukset Tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamusjärjestelmät ovat avainasemassa pyrittäessä turvaamaan EU:n pankkisääntöjen noudattaminen, suojaamaan pankkipalvelujen käyttäjiä sekä varmistamaan pankkimarkkinoiden turvallisuus, vakaus ja eheys. Analysoitaessa ehdotetun direktiivin ja ehdotetun asetuksen soveltamisalaan kuuluvia kansallisia seuraamusjärjestelmiä on todettu, että kansallisten viranomaisten käytettävissä olevien seuraamus- ja tutkintavaltuuksien oikeudellisessa kehyksessä on eroja ja heikkouksia. Vaarana on, että keskenään erilaiset ja liian heikot seuraamukset eivät riitä ehkäisemään tämän direktiivin ja uuden asetuksen rikkomista, koska niillä ei voida varmistaa tehokasta valvontaa eikä myöskään tasapuolisten toimintaedellytysten kehittymistä. Sen vuoksi komissio ehdottaa, että jäsenvaltioiden hallinnollisten seuraamusten ja toimenpiteiden oikeudellisia kehyksiä lujitetaan ja lähennetään säätämällä riittävän varoittavista hallinnollisista seuraamuksista, joita sovelletaan direktiivin ja asetuksen tärkeimpiin rikkomisiin. Lisäksi olisi säädettävä hallinnollisten seuraamusten asianmukaisesta henkilöllisestä soveltamisalasta, seuraamusten julkistamisesta sekä mekanismeista, jotka kannustavat ilmoittamaan säännösten rikkomisesta. 1.1.2. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät Finanssimarkkinoiden romahtaminen syksyllä 2008 ja sen jälkeinen luottokriisi johtuivat monista, usein toisiinsa liittyneistä makro- ja mikrotaloudellisista tekijöistä, kuten 25. helmikuuta 2009 julkaistussa EU:n finanssivalvontaa käsitelleen korkean tason ryhmän raportissa todetaan. Erityisenä tekijänä oli liiallisten riskien kasautuminen rahoitusjärjestelmään. Tämä liiallinen kasautuminen johtui osittain finanssilaitosten, erityisesti pankkien hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien heikkouksista. Vaikka kaikki pankit eivät kärsineetkään hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien systeemisistä heikkouksista, Baselin pankkivalvontakomitea (BCBS) viittasi kuitenkin ”useisiin hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien puutteisiin ja virheisiin”. Muutoksen tarve tällä alalla on tunnustettu laajalti. Yritykset, toimivaltaiset viranomaiset ja kansainväliset elimet (OECD, finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä (FSB) ja Baselin pankkivalvontakomitea (BCBS) ovat jo tarkistaneet nykyisiä käytäntöjään ja suuntaviivojaan tai tekevät sitä parhaillaan. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien lujittaminen on komission ensisijainen tavoite erityisesti sen finanssimarkkinauudistus- ja kriisienehkäisyohjelman osana. 1.1.3. Liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista Riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista on liiallista, jos finanssilaitokset ja institutionaaliset sijoittajat luottavat pelkästään tai mekaanisesti luottoluokituslaitosten antamiin luokituksiin ja laiminlyövät omat asianmukaisuutta huolellisuutta ja sisäistä riskienhallintaa koskevat velvollisuutensa. Liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista voi johtaa finanssialan toimijoiden laumakäyttäytymiseen, esimerkiksi velkainstrumenttien samanaikaiseen myytiin sen jälkeen, kun tietyn velkainstrumentin luokitus on laskenut alle investointiluokan. Tämä voi vaikuttaa rahoitusvakauteen varsinkin, jos muutamat suuret luottoluokituslaitokset erehtyvät kollektiivisesti arvioinneissaan. 1.1.4. Laitosten luotonannon myötäsyklisyys Myötäsyklisillä vaikutuksilla tarkoitetaan vaikutuksia, jotka noudattelevat suhdanteita ja vahvistavat niitä. Nykyisten riskiperusteisten pääomavaatimusten yhtenä piirteenä on, että ne vaihtelevat suhdannekierron aikana. Jos luottolaitokset voivat täyttää nämä vaatimukset, ei ole olemassa nimenomaisia lakisääteisiä rajoituksia, joilla rajoitettaisiin niiden ottaman riskin määrää ja näin ollen niiden velkaantumista. 1.2. Yleinen tausta 1.2.1. Seuraamukset Vuonna 2010 antamassaan tiedonannossa ”Seuraamusjärjestelmien lujittaminen finanssipalvelujen alalla” [1] komissio on suunnitellut EU:n lainsäädäntötoimea, jolla asetettaisiin joitakin seuraamusjärjestelmiin liittyviä keskeisiä kysymyksiä koskevat yhteiset vähimmäisvaatimukset, jotka mukautettaisiin kunkin alan erityispiirteisiin. Seuraamukset, joita määrätään vakavaraisuusdirektiivien keskeisten säännösten, kuten toimilupavaatimusten, vakavaraisuusvelvoitteiden ja raportointivelvoitteiden rikkomisesta, vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen eivätkä näytä aina ole riittävän tehokkaita, oikeasuhteisia tai varoittavia. Eroja esiintyy jonkin verran myös siinä, miten paljon eri jäsenvaltiot määräävät seuraamuksia, mikä pätee myös sellaisiin jäsenvaltioihin, joiden pankkialat ovat samansuuruiset. Joissakin jäsenvaltioissa seuraamuksia ei ole määrätty yli vuoden pituisena ajanjaksona lainkaan, mikä voi olla merkki EU:n sääntöjen heikosta täytäntöönpanosta. 1.2.2. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät Komissio ilmoitti 4. maaliskuuta 2009 antamassaan tiedonannossa [2], että se aikoi i) tarkastella finanssilaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmiä koskevia sääntöjä ja käytäntöjä finanssikriisin valossa ja ii) antaa tarvittaessa suosituksia tai ehdottaa sääntelytoimia tämän talouden avainsektorin hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien mahdollisten heikkouksien korjaamiseksi. Kesäkuussa 2010 komissio julkaisi rahoituslaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmiä sekä palkka- ja palkkiokäytäntöjä käsittelevän vihreän kirjan [3] ja siihen liittyvän komission yksiköiden valmisteluasiakirjan [4], joissa analysoitiin hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien puutteita finanssipalvelujen alalla ja ehdotettiin mahdollisia jatkotoimia. Vihreällä kirjalla käynnistetyn julkisen kuulemisen tulokset ovat osoittaneet, että havaituista puutteista ollaan laajalti yksimielisiä, ja vihreä kirja on saanut tukea eri viranomaisilta ja jäsenvaltioilta. Myös Euroopan parlamentti on todennut julkisesti noteerattujen yhtiöiden hallinto- tai valvontaelinten jäsenten palkoista ja palkkioista sekä rahoituspalvelualan palkka- ja palkkiopolitiikasta antamassaan mietinnössä [5], että finanssilaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmiä koskevien normien ja käytäntöjen lujittaminen on tärkeää. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on suhtautunut rahoituslaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmiä sekä palkka- ja palkkiokäytäntöjä käsittelevästä vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa [6] myönteisesti komission vihreään kirjaan ja tukee ehdotettua toimea. 1.2.3. Liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista Kansainvälisellä tasolla finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä (FSB) on hiljattain laatinut periaatteet, joiden tavoitteena on vähentää viranomaisten ja finanssilaitosten riippuvuutta ulkoisista luottoluokituksista [7]. Periaatteiden mukaan lainsäädännöstä olisi poistettava tai siinä olisi korvattava viittaukset tällaisiin luokituksiin, jos käytettävissä on sopiva vaihtoehtoisia luottokelpoisuusstandardeja, ja pankkeja kehotetaan tekemään omat luottoluokituksensa. Tässä ehdotetut säännökset ovat FSB:n periaatteiden mukaisia. 1.2.4. Pääomapuskurit Yleinen pääomapuskuri ja etenkin vastasyklinen pääomapuskuri on tarkoitettu lieventämään edellä 1.1.4 kohdassa tarkoitettua myötäsyklisyyden riskiä ja ylivelkaantumisriskiä. 1.3. Alalla voimassa olevat unionin säännökset Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta annetussa direktiivissä 2006/48/EY edellytetään, että luottolaitoksilla on toimivat hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät. Siinä ei kuitenkaan täsmennetä, millaisia tällaisten järjestelmien on tarkkaan ottaen oltava. Ulkoisten luokitusten käytön vähentämiseksi direktiivissä 2006/48/EY asetetaan pankeille velvollisuus noudattaa itse asianmukaista huolellisuutta arvopaperistettujen vastuiden kohde-etuutena olevien omaisuuserien yhteydessä. 1.4. Johdonmukaisuus suhteessa muuhun politiikkaan Ehdotettu luottolaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien uudistus on erottamaton osa finanssipalvelualan yleistä uudistusta eurooppalaisen valvontarakenteen, pääomavaatimusten tiukentamisen sekä kriisinhallinnan ja -ratkaisun yhteydessä. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien uudistusta tarkasteltaessa on otettava huomioon myös hiljattain annettu komission tiedonanto seuraamusjärjestelmien lujittamisesta finanssipalvelujen alalla. Komissio on käynnistänyt horisontaalisen aloitteen, jonka tavoitteena on kannustaa toimialaa lisäämään naisten edustusta yhtiöiden hallituksissa. Se arvioi vuoden kuluttua, onko itsesääntelyaloitteilla ollut toivottua vaikutusta, ja jos tällaista vaikutusta ei ole ollut, se harkitsee säädösehdotusten antamista. Koska vaikutustenarviointi on osoittanut tämän olevan relevantti ongelma pankkialalla, tässä vaiheessa noudatetaan alhaalta ylös -lähestymistapaa. Lähestymistapaa on kuitenkin mukautettava, jos vuoden kuluttua tehtävä laajempi arviointi osoittaa, että lainsäädännön antaminen on tarpeen. 2. Kuulemisten ja vaikutustenarviointien tulokset 2.1. Intressitahojen kuuleminen 2.1.1. Seuraamukset Komissio järjesti julkisen kuulemisen [8] toimenpiteistä, joita on kaavailtu finanssialan seuraamusjärjestelmien lujittamiseksi ja lähentämiseksi, sekä pankkialan kannalta olennaisista kysymyksistä. Se käytti lähtökohtanaan Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean pankkialan kansallisista seuraamusjärjestelmistä tekemää tutkimusta [9]. Kuuleminen päättyi 19. helmikuuta 2011. Komissio sai vastauksia monilta eri tahoilta, muun muassa useilta pankkialan sidosryhmiltä (valvontaviranomaisilta, keskuspankeilta, muilta pankeilta ja pankkiiriyhdistyksiltä), jotka kommentoivat EU-toimien tarpeellisuutta tällä alalla, yhdenmukaistamisen asianmukaista laajuutta sekä ehdotettuja toimia ja niiden mahdollisia etuja tai haittoja. Seuraamusjärjestelmiä lähentävistä ja lujittavista toimista keskusteltiin myös jäsenvaltioiden kanssa 17. tammikuuta 2011 pidetyssä rahoituspalvelukomitean kokouksessa. 2.1.2. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät Tämä aloite ja vaikutustenarviointi perustuvat laajaan ja jatkuvaan vuoropuheluun ja konsultointiin, joihin ovat osallistuneet kaikki tärkeimmät sidosryhmät, kuten arvopaperimarkkinavalvojat, markkinatoimijat (liikkeeseenlaskijat, välittäjät ja sijoittajat) sekä kuluttajat. EU:hun sijoittautuneista pörssinoteeratuista pankeista ja vakuutusyhtiöistä valittiin edustava kymmenen yrityksen otos, ja näille yrityksille lähetettiin kysely niiden hallinnointi- ja ohjausjärjestelmistä. Kyselyä täydennettiin 30 haastattelulla, jotka tehtiin hallitusten jäsenten, hallintojohtajien, talousjohtajien, riskienhallintajohtajien ja sisäisten tarkastajien kanssa. Toinen kysely lähetettiin eurooppalaisille pankkivalvontaviranomaisille, joilta tiedusteltiin niiden näkemyksiä finanssilaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmistä sekä niiden omaa roolia tässä yhteydessä. Kolmas kysely lähetettiin valikoiduille suurille eurooppalaisille institutionaalisille sijoittajille ja osakkeenomistajien yhdistyksille, joilta tiedusteltiin niiden käytäntöjä ja odotuksia finanssilaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien suhteen. Helmikuun 2. päivänä 2010 pidettiin seurantakokous noin 30 sijoittajan kanssa. Lopulta julkaistiin vihreä kirja, jolla käynnistettiin julkinen kuuleminen keinoista, joilla voitaisiin korjata finanssilaitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien puutteita. Kuuleminen kesti 2. kesäkuuta ja 1. syyskuuta 2010 välisen ajan. Kannanottoihin ja niiden analysointiin voi tutustua komission verkkosivustolla [10]. 2.1.3. Liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista Komissio järjesti julkisen kuulemisen ulkoisiin luottoluokituksiin liittyvistä kysymyksistä, joiden yhtenä aiheena oli liiallinen riippuvuus tällaisista luokituksista. Kuuleminen päättyi 7. tammikuuta 2011, ja siihen saatiin 93 kannanottoa. Niissä ehdotettiin useita vaihtoehtoja, muun muassa sisäisten mallien käytön edistämistä sekä yritysten velvoittamista hoitamaan oman riskienhallintansa siten, että ne eivät turvaudu pelkästään ulkoisiin luokituksiin tai käytä niitä mekaanisella tavalla. Kannanottoihin ja niiden analysointiin voi tutustua komission verkkosivustolla [11]. 2.1.4. Pääomapuskurit Pääomapuskurit ovat osa Baselin pankkivalvontakomitean sopimusta vuodelta 2010, minkä vuoksi niistä kuultiin laajasti sidosryhmiä sekä Basel-kehyksessä että komission erityisissä sidosryhmäkuulemisissa. 2.2. Asiantuntijatiedon käyttö 2.2.1. Seuraamukset Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean vuonna 2008 tekemästä tutkimuksesta [12] saatiin tietoa kansallisissa lainsäädännöissä vahvistetuista hallinnollisista seuraamuksista sekä siitä, miten pankkivalvontaviranomaiset tosiasiallisesti käyttävät seuraamuksia. Komissio on vuonna 2011 kerännyt lisätietoa kansallisissa lainsäädännöissä säädetyistä seuraamuksista, joita voidaan määrätä vakavaraisuusdirektiivien tärkeimmistä rikkomisista. Ehdotetut toimenpiteet perustuvat näihin tietoihin sekä julkisessa kuulemisessa esitettyihin kannanottoihin. 2.2.2. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät Valmistellessaan vihreää kirjaa komission yksiköt järjestivät kuulemismenettelyn yhteydessä 12. lokakuuta 2009 julkisen konferenssin, johon osallistui useita sidosryhmiä. Keskusteluissa keskityttiin yhtiön hallituksen rooliin ja toimivaltaan, sisäistä tarkastusta ja riskienhallintaa koskeviin hallintokysymyksiin sekä osakkeenomistajien, valvontaviranomaisten ja lakisääteisten tilintarkastajien rooleihin. Vihreä kirja perustuu myös analyyseihin ja tutkimuksiin, joita julkiset ja yksityiset organisaatiot ovat tehneet tai tekevät parhaillaan kansainvälisellä tasolla sekä Euroopan ja jäsenvaltioiden tasolla. Työssään komission henkilöstö on saanut neuvoja yritysten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää käsittelevältä eurooppalaiselta foorumilta (ECGF) sekä samaa asiaa käsittelevältä tilapäiseltä neuvoa-antavalta työryhmältä, johon kuuluu joitakin ECGF:n jäseniä ja muita tunnettuja hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien asiantuntijoita. 2.2.3. Liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista Komissio osallistuu aktiivisesti edellä mainittuun FSB:n työhön. Lisäksi se osallistuu Baselin pankkivalvontakomiteaan, joka työskentelee myös luokitusten liiallisen käytön vähentämiseksi likviditeettiä, luokituksia ja arvopaperistamista käsittelevissä työryhmissään. 2.2.4. Pääomapuskurit Pääomapuskureihin liittyvää teknistä työtä on tehty myös vakavaraisuusdirektiivejä käsittelevän työryhmän alaryhmissä. Työryhmän jäsenet nimittää Euroopan pankkikomitea. 2.3. Vaikutustenarviointi 2.3.1. Seuraamukset Tiedonantoon ”Seuraamusjärjestelmien lujittaminen finanssipalvelujen alalla” liittyi vaikutustenarviointi, jossa tarkasteltiin tärkeimpiä toimintavaihtoehtoja, joilla finanssipalvelusääntöjen rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia voitaisiin lähentää ja lujittaa muun muassa pankkialalla. Tähän ehdotukseen liittyy toinen vaikutustenarviointi, jossa tarkastellaan lähemmin pääomavaatimuksiin liittyviä erityisongelmia. Ehdotettujen toimenpiteiden päätavoitteena on varmistaa EU:n pankkisääntöjen parempi noudattaminen lisäämällä kansallisten seuraamusjärjestelmien tehokkuutta ja varoittavuutta. Tämä edellyttää seuraavien toimintatavoitteiden saavuttamista: · Seuraamusten oikeudellisia kehyksiä on lujitettava ja lähennettävä varmistamalla – asianmukaisten hallinnollisten seuraamusten määrääminen vakavaraisuusdirektiivien tärkeimmistä rikkomisista – hallinnollisten seuraamusten asianmukainen henkilöllinen soveltamisala – Seuraamusten julkistaminen. · Rikkomistapausten havaitsemista helpottavia mekanismeja on lujitettava ja lähennettävä varmistamalla, että – väärinkäytösten ilmoittamista kannustetaan tehokkailla mekanismeilla. 2.3.2. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät Tämän aloitteen yleisenä tavoitteena on varmistaa eurooppalaisten luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten riskienhallintajärjestelmien tehostuminen. Suunnitelluilla toimenpiteillä tulisi estää se, että yksittäiset luottolaitokset ottavat liiallisia riskejä, ja viime kädessä liiallisten riskien kasautuminen rahoitusjärjestelmään. Tämän päämäärän saavuttamiseksi tässä aloitteessa keskitytään seuraaviin toimintatavoitteisiin: – yhtiöiden hallitusten harjoittaman riskienvalvonnan tehostaminen – riskienhallintatoiminnon aseman parantaminen ja – sen varmistaminen, että valvontaviranomaiset seuraavat tehokkaasti riskien hallintaa. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi komissio on päättänyt parantaa nykyistä oikeudellista kehystä. Yhtiön hallituksen kokoonpanoa ja jäsenten valintaa koskevilla vaatimuksilla varmistetaan jäsenten asianmukaisempi päätöskäyttäytyminen, pätevyys, ajankäyttö ja suurempi vastuuvelvollisuus. Hyvin asioista perillä olevat ja pätevät hallitukset sekä vahva riskienhallintatoiminto antavat luottolaitoksille paremmat mahdollisuudet tunnistaa ja hallita uusia riskejä, mikä vähentää liiallista riskinottoa. Julkistamisvaatimusten avulla lisätään avoimuutta, jolloin markkinatoimijat saavat enemmän tietoa ja markkinakuri paranee. Monipuolistamalla hallitusten jäsenten ehdokasvalikoimaa mahdollistetaan sellaisten henkilöiden pääseminen hallitukseen, jotka ovat aiemmin jääneet sen ulkopuolelle. Näin voidaan lisätä hallituksen jäseniksi sopivien ehdokkaiden määrää ja parantaa asiantuntemusta. Näin ollen ehdotuksella ei pitäisi olla merkittävää kielteistä vaikutusta sopivien ehdokkaiden saantiin. Vaatimusten tiukentaminen Euroopan tasolla voi vaikuttaa kielteisesti eurooppalaisten luottolaitosten kilpailukykyyn kansainvälisellä tasolla. Vaikka tiukemmat vaatimukset voivat heikentää kilpailukykyä, tätä vaikutusta lieventävät sijoittajiin, tallettajiin ja muihin sidosryhmiin kohdistuvat myönteiset vaikutukset. Parempi riskienhallintajärjestelmä vahvistaisi myös pankkialan sopeutumiskykyä. Ehdotuksesta ei koituisi suuria kustannuksia luottolaitoksille, eikä sillä olisi merkittävää vaikutusta luotonantoon. 2.3.3. Liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista Luottolaitoksia koskevasta uudesta aloitteesta laaditaan (todennäköisesti heinäkuun 2011 alussa) vaikutustenarviointi, johon sisältyvässä yleisessä osassa käsitellään myös ulkoisten luokitusten liiallista käyttöä ja tähän liittyviä ehdotuksia. 2.3.4. Pääomapuskurit Koska pääomapuskurit ovat osa Basel-sopimusta, niitä koskeva vaikutusarviointi tehdään yhdessä kaikkien muiden toimenpiteiden kanssa ja eritellään tähän direktiiviin liittyvässä asetuksessa. 3. Talousarviovaikutukset Ehdotuksella ei ole vaikutuksia EU:n talousarvioon. 4. Ehdotuksen oikeudellinen sisältö 4.1. Oikeusperusta Tämän ehdotuksen oikeusperustana on SEUT-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta. Direktiivit 2006/48/EY ja 2006/49/EY, jotka on tarkoitus korvata tällä direktiivillä ja ehdotetulla asetuksella [julkaisutoimisto lisää viitteen], ovat olennainen väline sisämarkkinoiden toteuttamisessa sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden kannalta luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten alalla. Tällä ehdotuksella on tarkoitus korvata direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY säännökset ja sovittaa yhteen kansalliset säännökset, joilla säännellään liiketoimintaan tarvittavan toimiluvan myöntämistä, määräosuuksien hankkimista, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käyttöä, kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten valtuuksia tässä yhteydessä sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten perustamispääomaa ja valvontatarkastuksia. Tämän ehdotuksen päätavoitteena ja kohteena on sovittaa yhteen kansalliset säännökset, jotka koskevat oikeutta harjoittaa luottolaitos- ja sijoituspalveluyritystoimintaa, sen hallintoa koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ja sen valvontakehystä. Näin ollen ehdotus perustuu SEUT-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan. Tällä ehdotuksella täydennetään ehdotettua asetusta [julkaisutoimisto lisää viitteen], jossa asetetaan luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin suoraan sovellettavat yhdenmukaiset vakavaraisuusvaatimukset, koska tällaiset vaatimukset liittyvät läheisesti finanssimarkkinoiden toimintaan monien sellaisten varojen osalta, joita luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset pitävät hallussaan. Asetuksen oikeusperustana on SEUT-sopimuksen 114 artikla. 4.2. Toissijaisuusperiaate SEUT-sopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa ehdotetun toimen tavoitteita, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin EU:n tasolla. Ehdotetuissa säännöksissä ei mennä pidemmälle kuin asetettujen tavoitteiden saavuttaminen edellyttää. Ainoastaan EU:n toimilla voidaan varmistaa, että useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa toimiviin luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin sovelletaan samoja vaatimuksia. Näin voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset, yksinkertaistaa sääntelyä, välttää sääntöjen noudattamiseen liittyvät tarpeettomat kustannukset rajatylittävässä toiminnassa, edistää EU:n markkinoiden yhdentymistä ja rajoittaa sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöä. EU:n toimilla varmistetaan myös rahoitusjärjestelmän vakaus EU:ssa. 4.3. SEUT-sopimuksen 290 ja 291 artiklan noudattaminen Komissio hyväksyi 23. syyskuuta 2009 ehdotukset EPV:n, EVLEV:n ja EAMV:n perustamisasetuksiksi [13]. Komissio haluaa tältä osin palauttaa mieliin SEUT-sopimuksen 290 ja 291 artiklaan liittyvät lausumat, jotka se esitti hyväksyessään Euroopan valvontaviranomaisten perustamista koskevat asetukset. Lausumissa todetaan seuraavaa: ”Sääntelystandardien hyväksymisprosessin osalta komissio korostaa finanssipalvelualan ainutlaatuista luonnetta, joka johtuu Lamfalussy-rakenteesta ja joka on nimenomaisesti tunnustettu SEUT-sopimukseen liitetyssä julistuksessa 39. Komissio epäilee kuitenkin vahvasti, ovatko rajoitukset, jotka koskevat sen asemaa delegoituja säädöksiä ja täytäntöönpanotoimenpiteitä hyväksyttäessä, SEUT 290 ja 291 artiklan mukaisia.” 5. Ehdotuksen yksityiskohtainen kuvaus 5.1. Lainsäädäntöpaketin eri osien välinen vuorovaikutus ja yhtenäisyys Tämä direktiivi muodostaa lainsäädäntöpaketin yhdessä ehdotetun asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] kanssa. Paketilla on tarkoitus korvata direktiivit 2006/48/EY ja 2006/49/EY. Se merkitsee sitä, että direktiivissä ja asetuksessa käsitellään kummassakin sekä luottolaitoksia että sijoituspalveluyrityksiä. Nykyään jälkimmäiset on ainoastaan ”liitetty” direktiiviin 2006/48/EY direktiivillä 2006/49/EY. Jälkimmäisestä direktiivistä suuri osa sisältää pelkkiä viittauksia direktiiviin 2006/48/EY. Kumpaankin yritystyyppiin sovellettavien säännösten yhdistäminen samaan pakettiin parantaisi näiden säännösten luettavuutta. Lisäksi molempien direktiivien laajat liitteet sisällytettäisiin artiklaosaan, mikä yksinkertaistaisi entisestään niiden soveltamista. Pankkeihin ja sijoituspalveluyrityksiin suoraan sovellettavat vakavaraisuussäännökset esitetään asetusehdotuksessa. Direktiiviehdotukseen jäävät säännökset, jotka koskevat toimilupien myöntämistä luottolaitoksille sekä sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden käyttöä. Ne eivät koskisi sijoituspalveluyrityksiä, koska vastaavia oikeuksia ja velvollisuuksia säännellään direktiivillä 2004/39/EY (”rahoitusmarkkinadirektiivillä”). Direktiiviin jäisivät myös luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten valvontaa koskevat yleiset periaatteet, jotka on osoitettu jäsenvaltioille ja niiden toimivaltaisille viranomaisille. Ne käsittävät erityisesti tietojenvaihdon, kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomaisten välisen tehtävienjaon sekä seuraamusvaltuuksien käytön (jota koskevat säännökset olisivat uusia). Direktiivi sisältäisi yhä säännökset valvontatarkastuksista, jollaisia jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset tekevät luottolaitoksista ja sijoituspalveluyrityksistä. Kyseiset säännökset täydentävät asetuksessa vahvistettavia, luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä koskevia yleisiä vakavaraisuusvaatimuksia säätämällä yksittäisistä järjestelyistä, joista toimivaltaiset viranomaiset päättäisivät jokaisesta yksittäisestä luottolaitoksesta ja sijoituspalveluyrityksestä tekemänsä jatkuvan valvontatarkastuksen perusteella. Direktiivissä vahvistettaisiin, millaisia valvontajärjestelyjä voitaisiin käyttää, ja toimivaltaiset viranomaiset voisivat niiden puitteissa päättää määrättävistä järjestelyistä oman harkintansa mukaisesti. Näihin kuuluisivat myös luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen sisäiset prosessit, erityisesti mitä tulee uusiin riskienhallintaa sekä hallinnointi- ja ohjausjärjestelmiä koskeviin vaatimuksiin. 5.2. Seuraamukset Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että pankkilainsäädännön rikkomiseen voidaan soveltaa asianmukaisia hallinnollisia seuraamuksia ja toimenpiteitä. Tätä varten direktiivissä edellytetään, että ne noudattavat seuraavia vähimmäissääntöjä. Ensiksikin hallinnollisia seuraamuksia ja toimenpiteitä olisi sovellettava säännösten rikkomisesta vastuussa oleviin luonnollisiin ja oikeushenkilöihin. Tämä käsittäisi tapauksen mukaan luottolaitokset, sijoituspalveluyritykset ja yksityishenkilöt. Toiseksi toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava käytettävissään hallinnollisten seuraamusten ja toimenpiteiden vähimmäisvalikoima sellaisia tapauksia varten, joissa rikotaan tämän direktiivin ja asetuksen keskeisiä säännöksiä. Tähän sisältyisivät toimiluvan peruuttaminen, lopettamismääräykset, julkiset ilmoitukset, johdon irtisanominen ja hallinnolliset taloudelliset seuraamukset. Kolmanneksi kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen hallinnollisten taloudellisten seuraamusten enimmäissuuruuden olisi ylitettävä säännösten rikkomisesta saatava hyöty, jos se voidaan määrittää, eivätkä ne saisi missään tapauksessa olla alle direktiivissä säädetyn tason (oikeushenkilön tapauksessa 10 prosenttia laitoksen vuotuisesta kokonaisliikevaihdosta ja luonnollisten henkilöiden tapauksessa 5 miljoonaa euroa tai 10 prosenttia asianomaisten henkilöiden vuosiansioista). Neljänneksi niihin perusteisiin, jotka toimivaltaiset viranomaiset ottavat huomioon määrittäessään tiettyyn tapaukseen sovellettavan seuraamuksen tyyppiä ja ankaruutta, olisi kuuluttava ainakin direktiivissä esitetyt perusteet (kuten säännösten rikkomisesta saatu taloudellinen hyöty tai kolmansille osapuolille aiheutuneet tappiot sekä rikkomuksen tekijän yhteistyöhalukkuus). Viidenneksi seuraamukset ja toimenpiteet olisi aina julkistettava siten kuin tässä direktiivissä säädetään. Lisäksi olisi otettava käyttöön asianmukainen mekanismi, jolla kannustetaan ilmoittamaan luottolaitoksissa ja sijoituspalveluyrityksissä havaituista rikkomuksista. Tässä ehdotuksessa ei käsitellä rikosoikeudellisia seuraamuksia. 5.3. Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät Koko luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen hallintoelimen on varattava aina kyseistä laitosta tai yritystä varten riittävästi aikaa, ja sillä on oltava riittävästi tietoja, taitoja ja kokemusta, jotta se kykenee ymmärtämään kyseisen laitoksen tai yrityksen liiketoimintaa ja tärkeimpiä riskejä. Kaikkien hallintoelimen jäsenten on oltava riittävän hyvämaineisia, ja heillä on oltava sellaisia ominaisuuksia ja sellaista mielen riippumattomuutta, että he voivat rakentavasti kyseenalaistaa ja valvoa johdon päätöksiä. Jotta vältyttäisiin ryhmäajattelulta ja helpotettaisiin kriittistä kyseenalaistamista, luottolaitosten hallintoneuvostojen olisi oltava riittävän heterogeenisiä jäsentensä iän, sukupuolen, maantieteellisen jakautumisen sekä koulutus- ja ammattitaustan suhteen edustaakseen erilaisia mielipiteitä ja kokemuksia. Tasapainoinen sukupuolijakauma on erityisen tärkeää, jotta hallintoelin edustaisi demografista todellisuutta. Jotta riskien valvonta ja hallinta olisi tehokasta, hallintoelimen tulisi olla vastuu- ja tilivelvollinen luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen yleisestä riskistrategiasta sekä riskienhallintajärjestelmien asianmukaisuudesta, minkä yhteydessä olisi otettava huomioon luottolaitoksen riskiprofiili. Koska luottolaitosten moitteettomalla riskienhallinnalla on suuri merkitys, valvontatoimintoaan hoitavan hallintoelimen olisi perustettava erillinen riskikomitea käsittelemään erityisesti riskeihin liittyviä asioita ja valmistelemaan niitä koskevia hallintoelimen päätöksiä. Riskikomitean olisi avustettava hallintoelintä tämän riskienvalvontatehtävässä, mutta hallintoelimen tulisi olla viime kädessä vastuussa riskistrategiasta. Jotta luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen ylemmälle johdolle tai hallintoelimelle voitaisiin antaa kokonaiskäsitys kaikista riskeistä, laitoksella tai yrityksellä olisi oltava riippumaton riskienhallintatoiminto, jonka olisi pystyttävä muodostamaan toimiva ja kokonaisvaltainen näkemys sen kaikista riskeistä. Riskienhallintatoiminnolla olisi oltava riittävästi painoarvoa ja auktoriteettia, jotta se pystyisi vaikuttamaan strategisiin riskienhallintapäätöksiin, ja sillä olisi oltava suora yhteys hallintoelimeen. 5.4. Liiallinen riippuvuus ulkoisista luottoluokituksista Luottolaitoksilla ja sijoituspalveluyrityksillä edellytetään olevan omat moitteettomat luotonantoperusteensa ja luottopäätösprosessinsa. Tämä pätee riippumatta siitä, myöntävätkö ne lainoja asiakkaille vai ottavatko ne arvopaperistettuja vastuita. Tässä prosessissa voidaan käyttää ulkoisia luottoluokituksia yhtenä tekijänä muiden joukossa, mutta ne eivät saa olla ratkaisevassa asemassa. Erityisesti sisäisissä menetelmissä ei saa tukeutua yksinomaan tai mekaanisesti ulkoisiin luokituksiin. Erityisesti, kun lasketaan pankkien lakisääteisiä pääomavaatimuksia, luottoluokituslaitosten arviointeja käytetään joissakin tapauksissa perustana eriytettäessä pääomavaatimuksia riskien mukaan eikä määritettäessä itse vähimmäispääoman suuruutta. Koko vakavaraisuusdirektiivien muodostama kehys tarjoaa pankeille kannustimen käyttää ulkoisten luokitusten sijasta sisäisiä luokituksia myös lakisääteisten pääomavaatimusten laskemiseen. Ehdotetun säännöksen mukaan luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten, joihin kohdistuu merkittävä luottoriski tai joilla on huomattava määrä vastapuolia, on kehitettävä ja käytettävä sisäisiä malleja sen sijaan, että ne käyttäisivät täysin ulkoisiin luokituksiin tukeutuvaa standardimenetelmää. Lisäksi ehdotetaan, että EPV julkistaa vuosittain tiedot toimista, joihin laitokset ja valvontaviranomaiset ovat ryhtyneet vähentääkseen ulkoisten luokitusten liiallista käyttöä, sekä raportoi siitä, missä määrin valvontakäytännöt ovat lähentyneet tältä osin. 5.5. Pääomapuskurit Tässä ehdotuksessa otetaan muiden vaatimusten lisäksi käyttöön kaksi pääomapuskuria Basel III -säännösten pohjalta. Nämä puskurit ovat yleinen pääomapuskuri ja vastasyklinen pääomapuskuri. Yleinen pääomapuskurivaatimus on 2,5 prosenttia riskipainotetuista varoista, se on voimassa koko ajan ja se on täytettävä kaikkein korkealaatuisimmalla pääomalla. Yleisen pääomapuskurin tavoitteena on varmistaa laitosten kyky kattaa tappiot taloudellisesti kireinä aikoina, jotka voivat kestää useampia vuosia. Laitosten odotetaan keräävän tällaista pääomaa hyvinä aikoina. Luottolaitoksille, jotka eivät täytä puskuritavoitetta, asetetaan harkinnanvaraisia voitonjakoja koskevia rajoitteita, jotka ovat voimassa kunnes tavoite on saavutettu. Vastasyklisellä pääomapuskurilla pyritään laajemman makrotaloudellisen tavoitteen mukaisesti suojaamaan pankkialaa ja reaalitaloutta koko järjestelmän laajuisilta riskeiltä, jotka johtuvat voimakkaasta suhdannekehityksestä luotonannon kasvaessa yleisesti, sekä yleisemmin muilta rakenteellisilta muuttujilta ja pankkialan altistumiselta mahdollisille muille, rahoitusvakauteen kohdistuviin riskeihin liittyville riskitekijöille. Sitä sovelletaan lisäämällä yleisellä puskurilla luotua puskurivaatimusta enintään 2,5 prosentilla. Kansalliset viranomaiset asettavat vastasyklisen puskurivaatimuksen lainoille, joita myönnetään luonnollisille henkilöille ja oikeushenkilöille kyseisessä jäsenvaltiossa. Puskurivaatimus voi olla 0–2,5 prosenttia riskipainotetuista varoista, ja tämäkin vaatimus on täytettävä kaikkein korkealaatuisimmalla pääomalla. Viranomaiset voivat asettaa myös suuremman vaatimuksen kuin 2,5 prosenttia, jos sitä pidetään tarpeellisena. Vastasyklinen pääomapuskuri vaaditaan aikoina, joina luotonanto kasvaa liikaa, ja se puretaan laskusuhdanteen aikana. Euroopan järjestelmäriskikomitea voisi antaa suosituksia kansallisten viranomaisten asettamista puskurivaatimuksista ja niiden valvonnasta myös sellaisissa tapauksissa, joissa puskuri on yli 2,5 prosenttia. Niin kauan kuin vastasyklinen pääomapuskuri on alle 2,5 prosenttia, jäsenvaltioiden on vastavuoroisesti tunnustettava kyseinen pääomavaatimus ja sovellettava sitä pankkeihin omalla alueellaan. Siltä osin kuin puskuri ylittää 2,5 prosentin rajan viranomaiset voivat valita, hyväksyvätkö ne kollegojensa arvioinnin ja soveltavat suurempaa prosenttilukua vai soveltavatko ne pelkästään 2,5 prosentin puskuria laitoksiin, joille on myönnetty toimiluvat kyseisten viranomaisten omassa jäsenvaltiossa. Luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille, joiden pääoma jää vaadittuja puskureja pienemmäksi, asetetaan rajoituksia, jotka koskevat voitonjakoa, rajoituksenalaisiin ensisijaisiin omiin varoihin kuuluviin instrumentteihin liittyviä maksuja sekä muuttuvien palkkioiden ja lisäeläke-etuuksien myöntämistä. Lisäksi tällaisten laitosten on toimitettava valvontaviranomaisille pääoman säilyttämissuunnitelmat sen varmistamiseksi, että puskurit kerrytetään nopeasti uudelleen. 2011/xxxx (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta ja finanssiryhmittymään kuuluvien luottolaitosten, vakuutusyritysten ja sijoituspalveluyritysten lisävalvonnasta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, JOTKA ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 53 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon [14], ottavat huomioon Euroopan tietosuojavaltuutetun lausunnon [15], noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2006/48/EY [16] sekä sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten (jäljempänä ’laitokset’) omien varojen riittävyydestä 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2006/49/EY [17] on muutettu useita kertoja huomattavilta osin. Monia direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY säännöksiä sovelletaan sekä luottolaitoksiin että sijoituspalveluyrityksiin. Selkeyden vuoksi ja kyseisten säännösten yhtenäisen soveltamisen varmistamiseksi olisi suotavaa yhdistää kyseiset säännökset uudeksi lainsäädännöksi, jota sovellettaisiin sekä luottolaitoksiin että sijoituspalveluyrityksiin. Luettavuuden parantamiseksi direktiivien liitteiden säännökset olisi yhdistettävä tämän uuden lainsäädännön artiklaosaan. (2) Uuden lainsäädännön tulisi koostua kahdesta eri säädöksestä. Tämän direktiivin tulisi sisältää säännökset, joilla säännellään liiketoimintaan tarvittavan toimiluvan myöntämistä, määräosuuksien hankkimista, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käyttöä, kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten valtuuksia tässä yhteydessä sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten perustamispääomaa ja valvontatarkastuksia. Tämän direktiivin päätavoitteena ja kohteena on sovittaa yhteen kansalliset säännökset, jotka koskevat oikeutta harjoittaa luottolaitos- ja sijoituspalveluyritystoimintaa, sen hallintoa koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ja sen valvontakehystä. Näiden säännösten lisäksi direktiivit 2006/48/EY ja 2006/49/EY ovat sisältäneet myös luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä koskevia vakavaraisuusvaatimuksia. Näistä vaatimuksista olisi säädettävä asetuksessa, jossa vahvistetaan luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin suoraan sovellettavat yhdenmukaiset vakavaraisuusvaatimukset, koska tällaiset vaatimukset liittyvät läheisesti rahoitusmarkkinoiden toimintaan monien sellaisten varojen osalta, joita luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset pitävät hallussaan. Sen vuoksi tätä direktiiviä olisi luettava yhdessä kyseisen asetuksen kanssa. Molempien säädösten olisi muodostettava yhdessä oikeudellinen kehys, jolla säännellään pankkitoimintaa sekä luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä koskevia vakavaraisuussääntöjä. (3) Asetuksessa [julkaisutoimisto lisää viitteen] vahvistettuja yleisiä vakavaraisuusvaatimuksia täydennetään yksittäisillä järjestelyillä, joista toimivaltaiset viranomaiset päättävät jokaisesta yksittäisestä luottolaitoksesta ja sijoituspalveluyrityksestä tekemänsä jatkuvan valvontatarkastuksen perusteella. Tässä direktiivissä olisi vahvistettava, millaisia valvontajärjestelyjä voidaan käyttää, ja toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava päättää määrättävistä järjestelyistä oman harkintansa mukaisesti. Maksuvalmiutta koskevissa yksittäisissä järjestelyissä toimivaltaisten viranomaisten olisi otettava huomioon periaatteet, jotka on vahvistettu Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean julkaisemissa maksuvalmiutta koskevissa ohjeissa [18]. (4) Rahoitusvälineiden markkinoista 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/39/EY [19] sallitaan sellaisten sijoituspalveluyritysten, joilla on niiden kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten antama toimilupa ja joita nämä valvovat, perustaa sivuliikkeitä ja tarjota palvelujaan vapaasti muissa jäsenvaltiossa. Mainitussa direktiivissä säädetään näin ollen niiden sääntöjen yhteensovittamisesta, jotka koskevat sijoituspalveluyritysten toimiluvan myöntämistä ja sijoituspalveluyritystoiminnan harjoittamista. Siinä ei kuitenkaan vahvisteta tällaisten yritysten perustamispääoman määrää eikä yhteistä kehystä niihin kohdistuvien riskien valvomiseksi, mistä olisi säädettävä tässä direktiivissä. (5) Tämän direktiivin tulisi olla olennainen väline sisämarkkinoiden toteuttamisessa sekä sijoittautumisvapauden että palvelujen tarjoamisen vapauden kannalta luottolaitosten alalla. (6) Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi tarvitaan paitsi oikeudellisia sääntöjä myös jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välistä tiivistä ja säännöllistä yhteistyötä sekä kyseisten viranomaisten soveltamien sääntely- ja valvontamenettelyjen merkittävää lähentämistä. (7) EPV on perustettu Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomainen) perustamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1093/2010 [20]. Tässä direktiivissä olisi otettava huomioon mainitussa asetuksessa vahvistettu EPV:n asema ja tehtävä sekä menettelyt, joita on noudatettava annettaessa EPV:lle toimeksiantoja. (8) Talletusten suojaamiseksi ja tasavertaisten kilpailuolojen luomiseksi luottolaitosten kesken valvonnan yhteensovittamistoimien olisi koskettava kaikkia luottolaitoksia. Kansalliseen lainsäädäntöön perustuvat objektiiviset, luottolaitosten yhtiöjärjestyksessä ja toiminnan tarkoituksessa ilmenevät erot olisi kuitenkin otettava huomioon. (9) Yhteensovittamistoimia olisi sen vuoksi sovellettava mahdollisimman laajalla alalla, joka käsittää kaikki laitokset, joiden toimintaan kuuluu vastaanottaa yleisöltä takaisin maksettavia varoja joko talletuksina tai muussa muodossa kuten laskemalla jatkuvasti liikkeeseen joukkovelkakirjoja tai muita vastaavia arvopapereita sekä myöntämällä luottoja omaan lukuunsa. Olisi säädettävä poikkeuksista tiettyjen luottolaitosten osalta, joihin tätä direktiiviä ei sovelleta. Tämän direktiivin säännökset eivät saisi vaikuttaa sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiseen, jossa säädetään erityisistä lisätoimiluvista, joilla luottolaitokset voivat harjoittaa erityistä liiketoimintaa tai suorittaa tietyntyyppisiä liiketapahtumia. (10) On asianmukaista toteuttaa yhdenmukaistaminen, joka on tarpeellinen ja riittävä varmistamaan toimilupien ja vakavaraisuuteen kohdistuvien valvontajärjestelmien vastavuoroisen tunnustamisen toimilupien myöntämiseksi siten, että on mahdollista myöntää yksi koko unionin alueella tunnustettu toimilupa ja soveltaa kotijäsenvaltion vakavaraisuusvalvonnan periaatetta. (11) Vastavuoroisen tunnustamisen ja kotijäsenvaltion valvonnan periaatteet edellyttävät, että minkään jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät myönnä toimilupaa tai että ne peruuttavat toimiluvan, jos esimerkiksi toimintasuunnitelman, toiminnan alueellisen sijoittamisen tai tosiasiassa harjoitetun toiminnan perusteella on ilmeistä, että luottolaitos on valinnut yhden jäsenvaltion oikeusjärjestelmän kiertääkseen ankarammat vaatimukset, jotka ovat voimassa siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella se pääasiallisesti harjoittaa tai aikoo harjoittaa toimintaansa. Jos tällaisia selviä viitteitä ei ole, mutta suurin osa johonkin pankkiryhmään kuuluvien yhtiöiden varoista sijaitsee sellaisen toisen jäsenvaltion alueella, jonka toimivaltaiset viranomaiset ovat vastuussa konsolidoidusta valvonnasta, vastuuta konsolidoidusta valvonnasta saisi muuttaa vain kyseisten toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella. (12) Toimivaltaisten viranomaisten ei tulisi myöntää eikä pitää voimassa luottolaitoksen toimilupaa, jos kyseisen laitoksen ja muiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden väliset läheiset sidokset ovat sellaisia, että ne estävät viranomaisia hoitamasta valvontatehtäväänsä tehokkaasti. Toimiluvan jo saaneiden luottolaitosten pitäisi myös täyttää toimivaltaisten viranomaisten vaatimukset, jotka koskevat tällaisia läheisiä sidoksia. (13) Viittauksella valvontaviranomaisten valvontatehtävien tehokkaaseen hoitamiseen tarkoitetaan myös luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen konsolidoitua valvontaa, jota olisi harjoitettava silloin, kun unionin oikeudessa niin säädetään. Tällaisissa tapauksessa niiden viranomaisten, joilta toimilupaa haetaan, olisi pystyttävä nimeämään toimivaltaiset viranomaiset kyseisen luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen konsolidoitua valvontaa varten. (14) Kotijäsenvaltiossaan toimiluvan saaneille luottolaitoksille olisi annettava mahdollisuus harjoittaa kaikkia tai joitain tämän direktiivin liitteessä I lueteltuja toimia koko unionissa siten, että ne perustavat sivukonttoreita tai tarjoavat palveluja. (15) On asianmukaista ulottaa vastavuoroinen tunnustaminen koskemaan tämän direktiivin liitteessä I lueteltuja toimia, kun niitä harjoittavat rahoituslaitokset, jotka ovat luottolaitosten tytäryrityksiä, edellyttäen, että tällaiset tytäryritykset kuuluvat emoyritystensä konsolidoidun valvonnan piiriin ja täyttävät tietyt tiukat edellytykset. (16) Vastaanottavan jäsenvaltion olisi voitava vaatia, että käytettäessä sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta laitokset, joille ei ole myönnetty toimilupaa toimia luottolaitoksina niiden kotijäsenvaltioissa, noudattavat tiettyjä vastaanottavan jäsenvaltion kansallisten lakien tai asetusten erityisiä säännöksiä sellaisen toiminnan suhteen, jota ei ole mainittu tämän direktiivin liitteessä I, edellyttäen, että asetukseen [julkaisutoimisto lisää viitteen] ei sisälly jo vastaavia säännöksiä, että kyseiset säännökset ovat unionin lainsäädännön mukaisia ja niiden tarkoituksena on yleisen edun suojaaminen ja ettei laitoksiin tai toimintaan sovelleta kyseisten laitosten kotijäsenvaltioiden vastaavanlaisia lakeja tai asetuksia. (17) Luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin suoraan sovellettavien vakavaraisuussääntöjen ohella, jotka vahvistetaan asetuksessa [julkaisutoimisto lisää viitteen], jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, ettei ole esteitä harjoittaa vastavuoroisesti tunnustettua toimintaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa samalla tavoin kuin kotijäsenvaltiossa, sikäli kuin toiminta ei ole ristiriidassa sellaisen lainsäädännön kanssa, jolla suojataan yleistä etua vastaanottavassa jäsenvaltiossa. (18) Sääntöjen, jotka koskevat sellaisten luottolaitosten sivukonttoreita, joiden pääkonttori on unionin ulkopuolella, tulisi olla yhdenmukaisia kaikissa jäsenvaltioissa. On tärkeää huolehtia siitä, että nämä säännöt eivät ole edullisempia kuin toisesta jäsenvaltiosta olevien luottolaitosten sivukonttoreita koskevat säännöt. Unionin olisi voitava tehdä kolmansien maiden kanssa sopimuksia sellaisten sääntöjen soveltamisesta, joilla taataan tällaisten sivukonttoreiden samanlainen kohtelu kaikkialla sen alueella. Kolmansissa maissa toimiluvan saaneiden luottolaitosten sivukonttoreilla tulisi olla palvelujen tarjoamisen vapaus tai sijoittautumisvapaus ainoastaan niissä jäsenvaltioissa, joihin ne jo ovat sijoittautuneet. (19) Unionin ja kolmansien maiden väliset sopimukset olisi tehtävä siten, että konsolidoitua valvontaa voidaan toteuttaa käytännössä mahdollisimman laajalla maantieteellisellä alueella. (20) Laitoksen kotijäsenvaltion olisi oltava vastuussa luottolaitoksen talouden vakauden valvonnasta ja erityisesti sen vakavaraisuuden valvonnasta. Kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi valvottava markkinariskiä tiiviissä yhteistyössä. (21) Vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten olisi saatava tietoa niiden alueella harjoitetusta toiminnasta. Kotijäsenvaltion viranomaisten olisi toteutettava valvontatoimenpiteet, jollei vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten ole toteutettava kiireellisiä varotoimenpiteitä. (22) Pankkialan sisämarkkinoiden häiriöttömän toiminnan edellytyksenä on lainsäädännön lisäksi se, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset tekevät tiivistä ja säännöllistä yhteistyötä ja lähentävät tuntuvasti sääntely- ja valvontakäytäntöjään. Tätä varten yksittäisten luottolaitosten ongelmien tarkastelun ja vastavuoroisen tietojenvaihdon olisi tapahduttava EPV:ssä. Keskinäisen tietojenvaihdon ei missään tapauksessa pitäisi korvata kahdenvälistä yhteistyötä. Vastaanottavien jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi aina voitava omasta aloitteestaan tai kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen aloitteesta tarkastaa kiireellisissä tapauksissa, että niiden alueella olevien luottolaitosten toiminnassa noudatetaan lakeja sekä hyvien hallinto- ja kirjanpitomenetelmien ja riittävän sisäisen tarkastuksen periaatteita. (23) On asianmukaista sallia tietojenvaihto toimivaltaisten viranomaisten ja sellaisten viranomaisten tai elinten välillä, joiden tehtävänä on lujittaa rahoitusjärjestelmän vakautta. Toimitettavien tietojen luottamuksellisuuden säilyttämiseksi tietojen vastaanottajien määrän olisi pysyttävä hyvin rajoitettuna. (24) Tietynlainen vilpillinen käyttäytyminen, esimerkiksi petos tai sisäpiirikauppaan liittyvät rikkomukset, saattavat vaikuttaa rahoitusjärjestelmän vakauteen ja eheyteen. On tarpeen täsmentää, millä edellytyksillä tietojenvaihto sallitaan tällaisissa tilanteissa. (25) Kun on säädetty, että tietoja saa antaa ainoastaan toimivaltaisten viranomaisten erityisellä luvalla, kyseisten viranomaisten olisi voitava asettaa suostumukselleen tiukkoja ehtoja. (26) Olisi myös sallittava tietojenvaihto toimivaltaisten viranomaisten, keskuspankkien ja muiden elinten, joilla on samanlainen tehtävä rahapoliittisina viranomaisina, sekä tarvittaessa maksujärjestelmien valvonnasta vastaavien muiden viranomaisten ja keskushallinnon muiden viranomaisten ja laitosten välillä. (27) Laitosten vakavaraisuusvalvonnan tehostamiseksi ja luottolaitosten asiakkaiden suojaamiseksi tilintarkastajien tulisi viipymättä ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille, kun he saavat tehtäväänsä suorittaessaan tietoonsa seikkoja, joilla saattaa olla vakava vaikutus laitoksen taloudelliseen asemaan tai sen hallinto- ja kirjanpitojärjestelmään. Samasta syystä jäsenvaltioiden olisi säädettävä myös, että tämä velvollisuus koskee kaikkia tapauksia, joissa tilintarkastaja saa tietoonsa tällaisia seikkoja suorittaessaan tehtäväänsä yrityksessä, jolla on läheiset sidokset luottolaitokseen. Tilintarkastajien velvollisuuden ilmoittaa tarvittaessa toimivaltaisille viranomaisille laitosta koskevista seikoista ja päätöksistä, jotka tulevat heidän tietoonsa heidän suorittaessaan tehtäviään muussa yrityksessä kuin luottolaitoksessa, ei sinänsä tulisi vaikuttaa heidän tehtäviensä luonteeseen kyseisessä yrityksessä eikä tapaan, jolla heidän olisi tehtävänsä hoidettava tällaisessa yrityksessä. (28) Sen varmistamiseksi, että laitokset, niiden liikkeenjohdosta vastaavat johtajat ja niiden hallintoelinten jäsenet noudattavat tästä direktiivistä ja asetuksesta [julkaisutoimisto lisää viitteen] johtuvia velvoitteita ja että niitä kohdellaan samalla tavoin koko unionissa, jäsenvaltiot olisi velvoitettava säätämään hallinnollisista seuraamuksista ja toimenpiteistä, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Sen vuoksi jäsenvaltioiden vahvistamien hallinnollisten seuraamusten ja toimenpiteiden olisi täytettävä tietyt keskeiset vaatimukset, jotka koskevat tällaisten seuraamusten ja toimenpiteiden osoittamista niiden kohteena oleville, niiden soveltamisessa huomioon otettavia kriteerejä, niiden julkistamista sekä keskeisiä seuraamusvaltuuksia ja hallinnollisten taloudellisten seuraamusten suuruutta. (29) Toimivaltaisille viranomaisille olisi erityisesti annettava valtuudet määrätä taloudellisia seuraamuksia, jotka ovat riittävän suuria ylittääkseen todennäköiset hyödyt ja joilla on varoittava vaikutus myös suurempiin laitoksiin ja niiden johtajiin. (30) Sen varmistamiseksi, että seuraamuksia sovelletaan jäsenvaltioissa yhdenmukaisesti, kun niissä päätetään hallinnollisten seuraamusten tai toimenpiteiden tyypistä ja hallinnollisten taloudellisten seuraamusten suuruudesta, jäsenvaltioita olisi vaadittava varmistamaan, että toimivaltaiset viranomaiset ottavat huomioon kaikki olennaiset olosuhteet. (31) Sen varmistamiseksi, että seuraamuksilla on varoittava vaikutus suureen yleisöön, seuraamukset olisi tavallisesti julkistettava, paitsi tietyissä tarkoin määritellyissä olosuhteissa. (32) Mahdollisten rikkomusten havaitsemiseksi toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava tarvittavat tutkintavaltuudet, ja niiden olisi luotava tehokkaat mekanismit, joilla kannustetaan ilmoittamaan mahdollisista tai tosiasiallisista rikkomuksista. Nämä mekanismit eivät saisi rajoittaa riittävän suojan takaamista syytetyille. (33) Tässä direktiivissä olisi käsiteltävä sekä hallinnollisia seuraamuksia että hallinnollisia toimenpiteitä, jotta sen soveltamisalaan kuuluisivat kaikki toimet, joita sovelletaan rikkomuksen jälkeen ja joilla pyritään estämään uudet rikkomukset, riippumatta siitä, pidetäänkö niitä kansallisessa lainsäädännössä seuraamuksina vai toimenpiteinä. (34) Tämä direktiivi ei saisi rajoittaa mahdollisia rikosoikeudellisiin seuraamuksiin liittyviä jäsenvaltioiden lainsäädännön säännöksiä. (35) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten pääoma riittää määränsä, laatunsa ja jakautumisensa puolesta kattamaan riskit, joille kyseiset laitokset altistuvat tai voivat altistua. Näin ollen jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että luottolaitoksilla ja sijoituspalveluyrityksillä on käytössään strategioita ja prosesseja pääomansa riittävyyden arvioimiseksi ja ylläpitämiseksi. (36) Toimivaltaisille viranomaisille olisi annettava tehtäväksi varmistaa, että laitoksilla on asianmukainen organisaatiorakenne ja riittävästi omia varoja ottaen huomioon riskit, joille laitokset altistuvat tai voivat altistua. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat riittävien omien varojen määrittämiseksi myös ottaa huomioon riskit, jotka kohdistuvat osaan laitosten taseesta. (37) Sen varmistamiseksi, että useammassa jäsenvaltiossa toimiville luottolaitoksille ei aiheudu toimilupien ja valvonnan osalta kohtuutonta rasitusta yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten jatkuvista velvoitteista, on olennaisen tärkeää tehostaa tuntuvasti toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä. Tässä yhteydessä olisi vahvistettava konsolidointiryhmän valvojan asemaa. EPV:n olisi tuettava ja edistettävä tällaista yhteistyötä. (38) Yleisen markkinakurin varmistamiseksi koko unionissa on asianmukaista, että toimivaltaiset viranomaiset julkistavat luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten liiketoiminnan harjoittamista koskevia tietoja. Tietoja olisi annettava riittävästi, jotta niiden perusteella voitaisiin verrata eri kansallisten toimivaltaisten viranomaisten lähestymistapoja, ja tiedoilla olisi täydennettävä asetuksessa esitettyjä vaatimuksia, jotka koskevat laitosten antamia teknisiä tietoja. (39) Laitosten konsolidoidun valvonnan tavoitteena on laitosten tallettajien ja sijoittajien etujen suojaaminen ja rahoitusjärjestelmän vakauden varmistaminen. Jotta konsolidoitu valvonta olisi tehokasta, sitä olisi sovellettava kaikkiin pankkiryhmiin, myös niihin, joiden emoyritykset eivät ole luottolaitoksia tai sijoituspalveluyrityksiä. Jäsenvaltioiden olisi annettava toimivaltaisille viranomaisille tarpeelliset oikeudelliset keinot, joilla nämä voivat toteuttaa tällaista valvontaa. (40) Niiden ryhmien osalta, jotka toimivat usealla alalla ja joiden emoyrityksellä on ainakin yhdessä tytäryrityksessä määräysvalta, toimivaltaisten viranomaisten olisi kyettävä arvioimaan luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen taloudellinen asema tällaisessa ryhmässä. Toimivaltaisilla viranomaisilla olisi ainakin oltava käytettävissään keinot, jotka antavat mahdollisuuden saada tehtävän hoitamiseksi tarpeelliset tiedot kaikista ryhmän yrityksistä. Olisi järjestettävä eri rahoitusalojen valvonnasta vastuussa olevien viranomaisten välinen yhteistyö niiden yritysryhmien osalta, jotka harjoittavat monia rahoitustoiminnan muotoja. (41) Jäsenvaltioiden olisi voitava kieltäytyä myöntämästä pankkitoimilupaa tai peruuttaa myöntämänsä pankkitoimilupa, kun on kyse rakenteeltaan tietynlaisista ryhmistä, jotka ne arvioivat sopimattomiksi pankkitoiminnan harjoittamiseen, koska kyseisiä rakenteita ei voida valvoa tyydyttävästi. Tältä osin toimivaltaisilla viranomaisilla pitäisi olla tarvittava toimivalta, jotta taataan luottolaitosten järkevä ja vakaa hoito. (42) Toimivaltaisten viranomaisten valtuuksissa olisi otettava tarkoituksenmukaisesti huomioon unioniulottuvuus. Toimivaltaisten viranomaisten olisi sen vuoksi harkittava asianmukaisesti tekemiensä päätösten merkitystä rahoitusjärjestelmän vakaudelle kaikissa muissa asianomaisissa jäsenvaltioissa. Jollei kansallisesta lainsäädännöstä muuta johdu, tällä periaatteella olisi edistettävä rahoitusjärjestelmän vakautta koko unionissa, eikä sen tulisi oikeudellisesti sitoa toimivaltaisia viranomaisia saavutettavaan tulokseen nähden. (43) Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien heikkoudet monissa laitoksissa ovat omalta osaltaan lisänneet pankkialalla liiallista ja varomatonta riskinottoa, mikä on johtanut yksittäisten laitosten konkursseihin sekä järjestelmäongelmiin jäsenvaltioissa ja muualla maailmassa. Koska laitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmiä koskevat säännöt ovat olleet hyvin yleisiä ja merkittävä osa hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien kehystä ei ole ollut velvoittavaa vaan on perustunut pääasiassa vapaaehtoisiin käytännesääntöihin, nämä säännöt ja kehys eivät ole edistäneet moitteettomien hallinnointi- ja ohjauskäytäntöjen tehokasta täytäntöönpanoa laitoksissa. Tehokkaiden valvontajärjestelmien puuttuminen laitoksista on johtanut siihen, että johdon päätöksentekoa ei ole valvottu tehokkaasti, minkä vuoksi johtamisstrategiat ovat olleet lyhytnäköisiä ja liian riskialttiita. Koska toimivaltaisten viranomaisten tehtävää valvoa laitosten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmiä ei ole määritetty selkeästi, sisäisten hallintoprosessien tehokkuutta ei ole voitu valvoa riittävän hyvin. (44) Sen estämiseksi, että huonosti suunnitellut hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät vaikuttavat haitallisesti moitteettomaan riskienhallintaan, jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön periaatteet ja standardit, joilla varmistetaan hallintoelimen harjoittama tehokas valvonta, edistetään moitteetonta riskikulttuuria luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten kaikilla tasoilla ja annetaan toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus valvoa sisäisten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien riittävyyttä. Näitä periaatteita ja standardeja olisi sovellettava ottaen huomioon laitosten toiminnan luonne, laajuus ja monimuotoisuus. (45) Jotta hallinnointitoimia ja -päätöksiä voitaisiin valvoa tuloksekkaasti, laitoksen hallintoelimen olisi varattava riittävästi aikaa tehtäviensä hoitamiseksi ja kyettävä olemaan perillä laitoksen liiketoiminnasta, tärkeimmistä riskeistä sekä liiketoiminnan ja riskistrategian vaikutuksista. Liian monen jäsenyyden hoitaminen samaan aikaan estäisi hallintoelimen jäsentä käyttämästä riittävästi aikaa valvontatehtävänsä hoitamiseen. Sen vuoksi on tarpeen rajoittaa niiden toimeksiantojen määrää, jotka laitoksen hallintoelimen jäsenellä voi olla samaan aikaan eri yhteisöissä. (46) Hallitusten puutteellinen liikkeenjohdollisten päätösten valvonta johtuu osittain ryhmäajatteluilmiöstä. Tämän ilmiön yhtenä syynä on hallitusten yksipuolinen kokoonpano. Jotta helpotettaisiin itsenäisten lausuntojen antamista ja kriittistä kyseenalaistamista, laitosten hallintoelinten olisi siksi oltava riittävän heterogeenisia jäsentensä iän, sukupuolen, maantieteellisen jakautumisen sekä koulutus- ja ammattitaustan suhteen edustaakseen erilaisia mielipiteitä ja kokemuksia. Tasapainoinen sukupuolijakauma on erityisen tärkeää, jotta hallintoelin olisi demografisesti riittävän edustava. Heterogeenisempien hallitusten pitäisi kyetä valvomaan hallintoa tehokkaammin ja sitä kautta parantamaan laitosten riskienvalvontaa ja sopeutumiskykyä. Heterogeenisyyden tulisi sen vuoksi olla yksi peruste hallitusten kokoonpanossa. (47) Palkka- ja palkkiopolitiikka, jolla kannustetaan liialliseen riskinottoon, voi heikentää luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten moitteetonta ja tehokasta riskienhallintaa. G20-maat ovat sitoutuneet panemaan täytäntöön finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän (FSB) periaatteet moitteettomista palkitsemiskäytännöistä ja täytäntöönpanostandardit (FSB:n periaatteet ja standardit), joiden tavoitteena on estää se, että huonosti suunnitellut palkka- ja palkkiorakenteet vaikuttavat haitallisesti moitteettomaan riskienhallintaan ja yksittäisten henkilöiden riskinoton valvontaan. Tämän direktiivin tavoitteena on panna kansainväliset periaatteet ja standardit täytäntöön Euroopan tasolla asettamalla luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille nimenomainen velvollisuus luoda niitä henkilöstöryhmiä varten, joiden ammatillisella toiminnalla on olennainen vaikutus kyseisen laitoksen tai yrityksen riskiprofiiliin, palkka- ja palkkiopolitiikka ja -käytännöt, jotka ovat sopusoinnussa tehokkaan riskienhallinnan kanssa, ja pitää niitä yllä. (48) Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten moitteettoman palkka- ja palkkiopolitiikan varmistamiseksi on asianmukaista määritellä palkka- ja palkkiopolitiikan hallinnointia ja rakennetta koskevat selkeät periaatteet. Palkka- ja palkkiopolitiikka olisi erityisesti sovitettava luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen riskinottohalukkuuden, arvojen ja pitkän aikavälin etujen mukaiseksi. Tätä varten palkka- ja palkkiojärjestelmän tulosperusteisten osatekijöiden arvioinnin olisi perustuttava pidemmän aikavälin tulokseen, ja siinä olisi otettava huomioon asianomaiseen tulokseen liittyvät nykyiset ja tulevat riskit. Sen varmistamiseksi, että palkka- ja palkkiopolitiikan suunnittelu integroidaan luottolaitoksen riskienhallintaan, kunkin luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen hallintoelimen olisi valvontatoimintoaan hoitaessaan vahvistettava käyttöön otettu palkka- ja palkkiopolitiikka ja tarkistettava sitä säännöllisesti. Erityyppisten luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten erot otetaan huomioon suhteuttamalla palkkoja ja palkkioita koskevat säännökset kyseisten laitosten kokoon, sisäiseen organisaatioon sekä toiminnan luonteeseen, laajuuteen ja monimutkaisuuteen. Kaikkien periaatteiden noudattaminen ei voi olla oikeasuhteista erityisesti tietyntyyppisten sijoituspalveluyritysten kannalta. (49) Koska huonosti suunnitellut palkka- ja palkkiopolitiikat ja kannustinjärjestelmät ovat omiaan lisäämään luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin kohdistuvia riskejä sellaiselle tasolle, jota ei voida pitää hyväksyttävänä, olisi toteutettava pikaisia korjaavia toimia ja tarvittaessa asianmukaisia oikaisutoimenpiteitä. Näin ollen on aiheellista varmistaa, että toimivaltaisilla viranomaisilla on valtuudet määrätä asianomaisten yhteisöjen tehtäväksi laadullisia tai määrällisiä toimenpiteitä, joiden tavoitteena on puuttua ongelmiin, joita on havaittu palkka- ja palkkiopolitiikoissa valvontatarkastuksessa. (50) Palkkoja ja palkkioita koskevat säännökset eivät saisi vaikuttaa SEUT-sopimuksen 153 artiklan 5 kohdalla turvattujen perusoikeuksien täysimittaiseen toteutumiseen, kansallisen sopimus- ja työoikeuden yleisten periaatteiden ja osakkeenomistajien oikeuksia ja osallistumista koskevan lainsäädännön soveltamiseen, asianomaisen laitoksen hallintoelinten yleisiin velvollisuuksiin eikä työmarkkinaosapuolten mahdolliseen oikeuteen tehdä ja panna täytäntöön työehtosopimuksia kansallisten lakien ja käytäntöjen mukaisesti. (51) Luottoriskiin ja markkinariskiin liittyvien pääomavaatimusten olisi perustuttava ulkoisiin luottoluokituksiin vain siinä määrin kuin se on tarpeen. Sen vuoksi laitosten olisi pyrittävä käyttämään sisäisten luottoluokitusten menetelmiä tai sisäisiä malleja, jos luottoriski on olennainen. Ulkoisiin luokituksiin perustuvia standardimenetelmiä voitaisiin kuitenkin käyttää, jos luottoriski ei ole olennainen, mikä pätee yleensä silloin, kun on kyse vähemmän kehittyneistä laitoksista, epäolennaisista vastuuryhmistä tai tilanteista, joissa sisäisten menetelmien käyttö olisi kohtuuttoman raskasta. (52) Kotijäsenvaltioiden olisi oltava vastuussa myös maksuvalmiuden valvonnasta niin pian kuin maksuvalmiusvaatimusta koskevat yksityiskohtaiset kriteerit ovat sovellettavissa. Sen vuoksi on tarpeen toteuttaa valvonnan koordinointi tällä alalla, jotta kotijäsenvaltio voisi käynnistää valvonnan kyseisenä ajankohtana. Tehokkaan valvonnan varmistamiseksi kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten olisi tehtävä myös maksuvalmiuteen liittyvää yhteistyötä. (53) Jos samassa ryhmässä yhden laitoksen likvidit varat vastaavat stressitilanteessa ryhmän toisen jäsenen maksuvalmiustarpeita, toimivaltaisten viranomaisten olisi vapautettava laitos maksuvalmiusvaatimuksista ja sovellettava kyseisiä vaatimuksia konsolidoidusti. (54) Luottolaitosten tervehdyttämisestä ja likvidaatiosta 4 päivänä huhtikuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/24/EY [21] mukaisesti toteutettavat toimenpiteet eivät saisi olla ristiriidassa tämän direktiivin perusteella toteutettavien toimenpiteiden kanssa. Valvontatoimenpiteet eivät saisi johtaa syrjintään eri jäsenvaltioista olevien velkojien keskuudessa. (55) Finanssikriisin ja niiden myötäsyklisten mekanismien vuoksi, jotka myötävaikuttivat kriisin syntymiseen ja pahensivat sen vaikutuksia, finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä (FSB), Baselin pankkivalvontakomitea (BCBS) ja G20-maat antoivat suosituksia finanssialan sääntelyn myötäsyklisten vaikutusten lieventämiseksi. BCBS antoi joulukuussa 2010 uudet maailmanlaajuiset sääntelystandardit pankkien omien varojen riittävyydestä, mukaan luettuina säännöt, joissa edellytettiin yleisen pääomapuskurin ja vastasyklisen pääomapuskurin ylläpitämistä. (56) Sen vuoksi on asianmukaista edellyttää, että luottolaitoksilla ja sijoituspalveluyrityksillä on yleinen pääomapuskuri ja vastasyklinen pääomapuskuri sen lisäksi, että niiden on täytettävä muut omia varoja koskevat vaatimukset. Näin voidaan varmistaa, että luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset keräävät talouskasvun aikana pääomapohjan, joka riittää tappioiden kattamiseen taloudellisesti kireinä aikoina. Vastasyklistä pääomapuskuria kerrytettäisiin silloin, kun luotonannon kokonaiskasvuun katsotaan liittyvän koko järjestelmän laajuisen riskin kehittyminen, ja purettaisiin taloudellisesti kireinä aikoina. (57) Sen varmistamiseksi, että vastasykliset puskurit vastaavat asianmukaisesti riskiä, joka kohdistuu pankkialaan luotonannon liiallisen kasvun vuoksi, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten olisi laskettava laitoskohtaiset puskurinsa niissä maissa sovellettavien vastasyklisten puskurikantojen painotettuna keskiarvona, joissa niiden luottovastuut sijaitsevat. Sen vuoksi kunkin jäsenvaltion olisi nimettävä viranomainen, jonka tehtävänä on vahvistaa neljännesvuosittain vastasyklisen pääomapuskurin taso kyseisessä jäsenvaltiossa olevia vastuita varten. Tässä puskurikannassa olisi otettava huomioon luottomäärien kasvu ja muutokset kyseisessä jäsenvaltioissa myönnettyjen luottojen suhteessa BKT:hen sekä mahdolliset muut rahoitusvakauteen kohdistuvien riskien kannalta relevantit muuttujat. (58) Edistääkseen kansainvälistä yhdenmukaisuutta vastasyklisten puskurikantojen vahvistamisessa BCBS on kehittänyt menetelmän luottojen ja BKT:n välisen suhteen pohjalta. Kyseistä menetelmää olisi pidettävä yhteisenä lähtökohtana puskurikantoja koskevissa kansallisten viranomaisten päätöksissä, mutta sen ei tulisi johtaa automaattiseen puskurinkannan vahvistamiseen tai sitoa nimettyä viranomaista. Nimetyt viranomaiset voivat erityisesti ottaa huomioon myös rakenteelliset muuttujat ja pankkialan altistumisen mahdollisille muille rahoitusvakauteen kohdistuviin riskeihin liittyville riskitekijöille. (59) Jotta päästäisiin yhdenmukaiseen soveltamiseen ja varmistettaisiin makrotason vakauden valvonta koko unionissa, on asianmukaista, että Euroopan järjestelmäriskikomitea (EJRK) laatii räätälöidyt periaatteet unionin taloutta varten ja vastaa niiden soveltamisen valvonnasta. Tällä direktiivillä ei tulisi estää EJRK:ta toteuttamasta sen tarpeellisiksi katsomia toimia finanssijärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta Euroopan unionissa ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1092/2010 [22] nojalla. (60) Vastasyklisiä puskurikantoja koskevia jäsenvaltioiden päätöksiä olisi koordinoitava mahdollisuuksien mukaan. Tässä yhteydessä EJRK voisi kansallisten viranomaisten pyynnöstä helpottaa niiden ehdottamia puskurikantoja koskevia neuvotteluja, joita ne käyvät toistensa kanssa. Jotta edistettäisiin yhdenmukaista lähestymistapaa niihin tekijöihin, joiden pohjalta nimetyt viranomaiset tekevät kyseiset päätökset, ja jotta varmistettaisiin sisämarkkinoiden perusperiaatteiden noudattaminen vastasyklisiä puskurikantoja vahvistettaessa, nimettyjä viranomaisia tulisi myös vaatia ilmoittamaan EJRK:lle ja EPV:lle kaikista tapauksista, joissa ne ottavat huomioon muita tekijöitä kuin luotot/BKT-suhteen poikkeaman sen pitkäaikaisesta trendistä ja tähän liityvät EJRK:n ohjeet ja sen vuoksi vahvistavat korkeamman puskurikannan kuin jos kyseisiä muuttujia ei olisi otettu huomioon. Tällaisen ilmoittamisen tarkoituksena on, että EJRK ja EPV voivat arvioida kyseisten muuttujien luonteen ja sen, onko puskurikannan vahvistaminen sopusoinnussa sisämarkkinaperiaatteiden kanssa. (61) Jos luottolaitos tai sijoituspalveluyritys ei täytä yleistä pääomapuskuria ja mahdollista vastasyklistä pääomapuskuria koskevia vaatimuksia kokonaan, laitokseen tai yritykseen olisi kohdistettava toimenpiteitä, joilla pyritään varmistamaan, että sen omat varat saadaan mahdollisimman nopeasti vaadituille tasoille. Pääoman säilyttämiseksi olisi asianmukaista määrätä oikeasuhteisia rajoituksia harkinnanvaraisille voitonjaoille, osinkojen ja muuttuvien palkkioiden maksaminen mukaan luettuna. Sen varmistamiseksi, että tällaisilla laitoksilla tai yrityksillä on uskottava strategia omien varojen palauttamiseksi vaadituille tasoille, niitä olisi vaadittava laatimaan ja sopimaan toimivaltaisten viranomaisten kanssa pääoman säilyttämissuunnitelma, jossa ilmoitetaan, miten voitonjakoja koskevia rajoituksia sovelletaan, ja esitetään muut toimenpiteet, joita kyseinen laitos tai yritys aikoo toteuttaa varmistaakseen kaikkien puskurivaatimusten noudattamisen. (62) Finanssipalveluja koskevilla teknisillä standardeilla olisi varmistettava johdonmukainen yhdenmukaistaminen sekä tallettajien, sijoittajien ja kuluttajien asianmukainen suoja koko unionissa. Koska EPV:llä on pitkälle menevää erityisasiantuntemusta, olisi tehokasta ja asianmukaista antaa sen tehtäväksi laatia komissiolle toimitettavat luonnokset sääntelystandardeiksi ja teknisiksi täytäntöönpanostandardeiksi, joihin ei liity poliittisia valintoja. (63) Komission tulisi hyväksyä SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisilla delegoiduilla säädöksillä sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–14 artiklan mukaisesti EPV:n laatimat teknisten sääntelystandardien luonnokset, jotka koskevat luottolaitoksista olevien merkittävien omistusosuuksien hyväksymistä ja hankkimista, toimivaltaisten viranomaisten välistä tietojenvaihtoa, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käyttöä, valvontayhteistyötä, hallintoa, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten palkka- ja palkkiopolitiikkaa ja sisäisiä valvontamenetelmiä, rahoitusalan sekaholdingyhtiöiden valvontaa sekä valvontatarkastusta. (64) Komissiolle olisi myös siirrettävä valta hyväksyä SEUT-sopimuksen 291 artiklan mukaisilla täytäntöönpanosäädöksillä sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 15 artiklan mukaisesti teknisiä täytäntöönpanostandardeja, jotka koskevat luottolaitoksista olevien merkittävien omistusosuuksien hyväksymistä ja hankkimista, toimivaltaisten viranomaisten välistä tietojenvaihtoa, valvontayhteistyötä, erityisiä vakavaraisuusvaatimuksia sekä valvontaviranomaisten julkistamia tietoja. EPV:lle olisi annettava tehtäväksi laatia komissiolle toimitettavat teknisten täytäntöönpanostandardien luonnokset. (65) Jotta voidaan varmistaa tämän direktiivin yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 [23] mukaisesti. (66) Tässä direktiivissä vahvistettujen vaatimusten tarkentamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädöksiä, joissa selvennetään tässä direktiivissä käytettyjä määritelmiä ja terminologiaa, laajennetaan liitteessä olevaa vastavuoroisesti tunnustettavien toimien luetteloa, parannetaan luottolaitosten sivukonttoreita koskevaa tietojenvaihtoa sekä mukautetaan niiden sisäisiä järjestelyjä, prosesseja ja mekanismeja koskevia säännöksiä. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset myös asiantuntijatasolla. (67) Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asiaankuuluvat asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle samanaikaisesti, ajoissa ja asianmukaisesti. (68) Hankittaessa määräosuuksia luottolaitoksesta olisi otettava huomioon vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (Solvenssi II) 25 päivänä marraskuuta 2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/138/EY [24]. (69) Voimassa olevissa kansallisissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä olevia viitteitä tällä direktiivillä kumottuihin direktiiveihin olisi pidettävä viittauksina tähän direktiiviin. (70) Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 97/7/EY, 2002/65/EY, 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta ja direktiivin 97/5/EY kumoamisesta 13 päivänä marraskuuta 2007 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2007/64/EY [25], siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2009/65/EY [26], sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta, direktiivien 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta sekä direktiivin 2000/46/EY kumoamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2009/110/EY [27], finanssiryhmittymään kuuluvien luottolaitosten, vakuutusyritysten ja sijoituspalveluyritysten lisävalvonnasta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/87/EY [28] sekä vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajista ja direktiivien 2003/41/EY ja 2009/65/EY muuttamisesta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä [AIFMD] viitataan direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY säännöksiin, joissa käsitellään omia varoja koskevia vaatimuksia ja jotka sisältyvät nyt asetukseen [julkaisutoimisto lisää viitteen]. Mainituissa direktiiveissä olevia viittauksia direktiiveihin 2006/48/EY ja 2006/49/EY olisi näin ollen pidettävä viittauksina kyseisen asetuksen säännöksiin, joilla säännellään omia varoja koskevia vaatimuksia. (71) Jotta voidaan laatia teknisiä standardeja sen varmistamiseksi, että finanssiryhmittymään kuuluvat laitokset soveltavat asianmukaisia laskentamenetelmiä määrittääkseen vaaditun konsolidoidun pääoman, direktiiviä 2002/87/EY on muutettava vastaavasti. (72) Jotta pankkialan sisämarkkinat toimisivat yhä tehokkaammin ja unionin kansalaiset voisivat hyötyä asianmukaisesta läpinäkyvyydestä, toimivaltaisten viranomaisten olisi julkistettava riittävän vertailukelpoisesti tapa, jolla tämä direktiivi pannaan täytäntöön. (73) Maksuvalmiuden valvonnan osalta olisi oltava käytössä ajanjakso, jonka kuluessa jäsenvaltiot siirtyvät sääntelyjärjestelmään, jossa maksuvalmiusvaatimusta koskevia yksityiskohtaisia kriteerejä sovelletaan. (74) Tässä direktiivissä tarkoitettuun henkilötietojen käsittelyyn olisi täysimittaisesti sovellettava yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY [29] ja yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) No 45/2001 [30]. (75) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän direktiivin tavoitteita, joita ovat niiden sääntöjen vahvistaminen, jotka koskevat oikeutta harjoittaa luottolaitostoimintaa sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuuden valvontaa, vaan ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin Euroopan unionin, jäljempänä ’unioni’, tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen. (76) Velvollisuus saattaa tämä direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä olisi rajoitettava koskemaan ainoastaan niitä säännöksiä, joilla muutetaan aikaisemman direktiivin sisältöä. (77) Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/48/EY ja 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/49/EY olisi sen vuoksi kumottava, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: SISÄLLYSLUETTELO I osasto Kohde, soveltamisala ja määritelmät (...)30 II osasto Toimivaltaiset viranomaiset (...)33 III osasto Luottolaitosten liiketoiminnan harjoittamista koskevat vaatimukset (...)35 1 luku Luottolaitosten liiketoiminnan harjoittamista koskevat yleiset vaatimukset (...)35 2 luku Määräosuus luottolaitoksesta (...)41 IV osasto Sijoituspalveluyritysten perustamispääoma (...)46 V osasto Sijoittautumisvapauteen ja palvelujen tarjoamisen vapauteen liittyvät säännökset (...)49 1 luku Yleiset periaatteet (...)49 2 luku Luottolaitosten sijoittautumisoikeus (...)50 3 luku Palvelujen tarjoamisen vapauden käyttö (...)53 4 luku Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten valtuudet (...)54 VI osasto Suhteet kolmansiin maihin (...)57 VII osasto Vakavaraisuusvalvonta (...)59 1 luku Vakavaraisuusvalvonnan periaatteet (...)59 I jakso Kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivalta (...)59 II jakso Tietojenvaihto ja salassapitovelvollisuus (...)64 III jakso Tilinpäätöksen ja konsolidoidun tilinpäätöksen lakisääteisestä tarkastuksesta vastuussa olevien henkilöiden velvollisuudet (...)69 IV jakso Valvontavaltuudet, seuraamusvaltuudet ja muutoksenhakuoikeus (...)70 2 luku Tarkasteluprosessit (...)76 I jakso Sisäisen pääoman riittävyyden arviointiprosessi (...)76 II jakso Laitosten järjestelmät, prosessit ja menetelmät (...)77 1 alajakso Yleiset periaatteet (...)77 2 alajakso Riskien luokittelua ja käsittelyä koskevat tekniset vaatimukset (...)78 3 alajakso Hallinto (...)85 III jakso Valvontatarkastus- ja arviointiprosessi (...)92 IV jakso Valvontatoimenpiteet (...)97 V jakso Soveltamistaso (...)99 3 luku Konsolidoitu valvonta (...)101 I jakso Konsolidoidun valvonnan toteuttamisperiaatteet (...)101 II jakso Rahoitusalan holdingyhtiöt ja rahoitusalan sekaholdinyhtiöt (...)111 4 luku Pääomapuskurit (...)116 I jakso Yleinen pääomapuskuri ja vastasyklinen pääomapuskuri (...)116 II jakso Vastasyklisten pääomapuskureiden vahvistaminen ja laskeminen (...)117 III jakso Pääoman säilyttämistoimenpiteet (...)124 VIII osasto Toimivaltaisten viranomaisten tiedonantovelvollisuus (...)129 IX osasto Delegoidut säädökset ja täytäntöönpanosäädökset (...)132 X osasto Direktiivin 2002/87/EY muutokset (...)134 XI osasto Siirtymä- ja loppusäännökset (...)135 1 luku Siirtymäsäännökset sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta käyttävien luottolaitosten valvonnasta (...)135 2 luku Pääomapuskureita koskeva siirtymäsäännös (...)139 3 luku Loppusäännökset (...)140 LIITE I Luettelo vastavuoroisesti tunnustettavista liiketoimista (...)143 LIITE II Vastaavuustaulukko (...)145 I osasto Kohde, soveltamisala ja määritelmät 1 artikla Kohde Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, joiden mukaan jäsenvaltioiden on saavutettava yhteisiä tavoitteita seuraavilla aloilla: a) oikeus harjoittaa toimintaa luottolaitoksina ja sijoituspalveluyrityksinä, jäljempänä ’laitokset’; b) valvontavaltuudet ja -välineet toimivaltaisten viranomaisten harjoittamaa laitosten vakavaraisuusvalvontaa varten; c) toimivaltaisten viranomaisten harjoittama laitosten vakavaraisuusvalvonta niiden riskien osalta, joita ei käsitellä asetuksessa [julkaisutoimisto lisää viitteen] vahvistetuissa yhdenmukaisissa säännöissä; d) toimivaltaisia viranomaisia koskevat julkistamisvaatimukset laitosten vakavaraisuuden sääntelyn ja valvonnan alalla. 2 artikla Soveltamisala 1. Rahoitusalan holdingyhtiöihin, rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin ja monialan holdingyhtiöihin, joiden pääkonttorit ovat unionissa, sovelletaan 34 artiklaa ja VII osaston 3 lukua. 2. Laitoksia, jotka tämän artiklan 3 kohdan mukaan jäävät tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, lukuun ottamatta kuitenkaan keskuspankkeja, pidetään 34 artiklaa ja VII osaston 3 lukua sovellettaessa rahoituslaitoksina. 3. Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin: (1) oikeuteen harjoittaa sijoituspalveluyritystoimintaa siltä osin kuin sitä säännellään direktiivillä 2004/39/EY; (2) keskuspankkeihin, (3) postisiirtoa hoitaviin laitoksiin, (4) Belgiassa seuraavaan laitokseen: ”Institut de Réescompte et de Garantie / Herdiscontering- en Waarborginstituut”, (5) Tanskassa seuraaviin laitoksiin: ”Dansk Eksportfinansieringsfond”, ”Danmarks Skibskredit A/S” ja ” KommuneKredit”, (6) Saksassa seuraavaan laitokseen: ”Kreditanstalt für Wiederaufbau”, yrityksiin, joita ”Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz”-lain nojalla pidetään osana valtion asuntopolitiikkaa ja jotka eivät pääasiallisesti harjoita pankkitoimintaa, sekä yrityksiin, joita kyseisen lain nojalla pidetään voittoa tavoittelemattomina asuntoalan yrityksinä, (7) Kreikassa seuraavaan laitokseen: ”Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων” (Tamio Parakatathikon kai Danion), (8) Espanjassa seuraavaan laitokseen: ”Instituto de Crédito Oficial”, (9) Ranskassa seuraavaan laitokseen: ”Caisse des dépôts et consignations”, (10) Irlannissa ”credit unions”- ja ”friendly societes” -luotto-osuuskuntiin, (11) Italiassa seuraavaan laitokseen: ”Cassa Depositi e Prestiti”, (12) Latviassa ”krājaizdevu sabiedrības” -laitoksiin, joita ”kriājaizdevu sabiedrību likums” -lain nojalla pidetään rahoituspalveluja ainoastaan jäsenilleen tarjoavina osuustoiminnallisina yrityksinä, (13) Liettuassa ”kredito unijos” -laitoksiin, muihin kuin ”Centrinė kredito unija”, (14) Unkarissa seuraaviin laitoksiin: ”Magyar Fejlesztési Bank Rt.” ja ”Magyar Export-Import Bank Rt.”, (15) Alankomaissa seuraaviin laitoksiin: ”Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV”, ”NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij”, ”NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering” ja ”Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV”, (16) Itävallassa yrityksiin, joita pidetään voittoa tavoittelemattomina rakennusalan yrityksinä, sekä ”Österreichische Kontrollbank AG” -pankkiin, (17) Puolassa seuraaviin laitoksiin: ”Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo — Kredytowe” ja ”Bank Gospodarstwa Krajowego”, (18) Portugalissa ”Caixas Económicas” -laitoksiin, jotka olivat olemassa 1 päivänä tammikuuta 1986 ja jotka eivät ole osakeyhtiömuotoisia, ja lukuun ottamatta ”Caixa Económica Montepio Geral” -laitosta, (19) Suomessa seuraaviin laitoksiin: ”Teollisen yhteistyön rahasto Oy / Fonden för industriellt samarbete Ab” ja ”Finnvera Oyj / Finnvera Abp”, (20) Ruotsissa seuraavaan laitokseen: ”Svenska Skeppshypotekskassan”, (21) Yhdistyneessä kuningaskunnassa seuraaviin laitoksiin: ”National Savings Bank”, ”Commonwealth Development Finance Company Ltd”, ”Agricultural Mortgage Corporation Ltd”, ”Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd”, ”Crown Agents for Overseas Governments and Administrations”, ”credit unions” ja ”municipal banks”, (22) Sloveniassa seuraavaan laitokseen: ”SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana”. 3 artikla Muita yrityksiä kuin luottolaitoksia koskeva kielto vastaanottaa yleisöltä talletuksia tai muita takaisin maksettavia varoja 1. Jäsenvaltioiden on kiellettävä henkilöitä tai yrityksiä, jotka eivät ole luottolaitoksia, harjoittamasta liiketoimintaa, johon kuuluu talletusten tai muiden takaisin maksettavien varojen vastaanottaminen yleisöltä. 2. Edellä 1 kohtaa ei sovelleta talletusten tai muiden takaisin maksettavien varojen vastaanottamiseen jäsenvaltiolta tai jäsenvaltion alueellisilta tai paikallisilta viranomaisilta tai julkisilta kansainvälisiltä elimiltä, joissa yksi tai useampi jäsenvaltio on jäsenenä, eikä kansallisessa tai unionin oikeudessa nimenomaisesti säänneltyihin tapauksiin edellyttäen, että kyseiseen toimintaan sovelletaan tallettajien ja sijoittajien suojaamiseksi tarkoitettuja säännöksiä ja valvontaa ja että ne ovat sovellettavissa näihin tapauksiin. 4 artikla Määritelmät 1. Sovelletaan asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] 4 artiklassa tarkoitettuja määritelmiä. 2. Tässä direktiivissä tarkoitetaan a) ’avustavia palveluja tuottavalla yrityksellä’ yritystä, jonka pääasiallisessa liiketoiminnassa on kyse kiinteistöjen hallinnasta tai hoidosta, tietopalvelujen hoidosta tai kaikesta muusta vastaavasta toiminnasta, jonka ominaispiirteenä on, että se on yhden tai useamman luottolaitoksen toimintaa avustavaa; b) ’ylivelkaantumisriskillä’ riskiä, joka aiheutuu velkaantuneisuusasteen tai ehdollisen velkaantuneisuusasteen aiheuttamasta laitoksen haavoittuvuudesta ja joka voi edellyttää ennakoimattomien oikaisutoimenpiteiden sisällyttämistä laitoksen liiketoimintasuunnitelmaan, mukaan luettuina varojen kiireellinen myynti, joka voi johtaa tappioihin tai laitoksen jäljellä olevien varojen arvonoikaisuihin; c) ’sisäisillä menetelmillä’ asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] 138 artiklan 1 kohdassa, 216 artiklassa, 220 artiklassa, 301 artiklan 2 kohdassa, 277 artiklassa, 352 artiklassa ja 254 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja menetelmiä. II osasto Toimivaltaiset viranomaiset 5 artikla Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen ja niiden valtuudet 1. Jäsenvaltioiden on nimettävä toimivaltaiset viranomaiset, jotka hoitavat tässä direktiivissä säädettyjä tehtäviä. Niiden on ilmoitettava tästä sekä mahdollisesta tehtävienjaosta komissiolle ja EPV:lle. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset valvovat laitosten toimintaa sen arvioimiseksi, noudatetaanko tämän direktiivin ja asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] vaatimuksia. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianmukaiset toimenpiteet toteutetaan, jotta toimivaltaiset viranomaiset saavat tarpeelliset tiedot sen arvioimiseksi, noudattavatko laitokset kyseisiä velvollisuuksia. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on tässä direktiivissä ja asetuksessa [julkaisutoimisto lisää viitteen] vahvistettujen valvonta- ja tutkintatehtävien hoitamiseen tarvittava asiantuntemus, voimavarat, toimintavalmiudet ja riippumattomuus. Toimivaltaisille viranomaisille on annettava kaikki valvonta- ja tutkintavaltuudet, jotka ovat tarpeen niiden tehtävien hoitamiseksi. 5. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että laitokset antavat kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille kaikki tarpeelliset tiedot sen todentamiseksi, että laitokset noudattavat tämän direktiivin ja asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] mukaisesti annettuja sääntöjä. Lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että laitosten sisäiset valvontamenetelmät sekä hallinnolliset ja kirjanpitomenettelyt mahdollistavat kaikkina aikoina sen todentamisen, että laitokset noudattavat näitä sääntöjä. 6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että laitokset rekisteröivät kaikki transaktionsa ja dokumentoivat kaikki järjestelmänsä ja prosessinsa, jotka kuuluvat tämän direktiivin ja asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] soveltamisalaan, siten, että toimivaltaiset viranomaiset voivat kaikkina aikoina todentaa tämän direktiivin ja asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] vaatimusten noudattamisen. 6 artikla Koordinointi jäsenvaltioissa Jos jäsenvaltioissa on enemmän kuin yksi luottolaitosten, sijoituspalveluyritysten ja finanssilaitosten vakavaraisuutta valvova toimivaltainen viranomainen, jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet järjestääkseen näiden viranomaisten välisen koordinoinnin. 7 artikla Yhteistyö EPV:n kanssa Hoitaessaan tehtäviään toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon valvontavälineiden ja -käytäntöjen lähentäminen tämän direktiivin nojalla annettujen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten soveltamisessa. Tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että a) toimivaltaiset viranomaiset osallistuvat EPV:n toimintaan; b) toimivaltaiset viranomaiset pyrkivät kaikin tavoin noudattamaan EPV:n asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan mukaisesti antamia ohjeita ja suosituksia; c) toimivaltaisille viranomaisille annetut kansalliset valtuudet eivät estä niitä hoitamasta tehtäviään EPV:n jäseninä tai tämän direktiivin ja asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] mukaisesti. 8 artikla Valvonnan eurooppalainen ulottuvuus Jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on yleisten tehtäviensä hoitamisen yhteydessä otettava asianmukaisesti huomioon tekemiensä päätösten mahdollinen vaikutus rahoitusjärjestelmän vakauteen kaikissa muissa asianomaisissa jäsenvaltioissa ja erityisesti kriisitilanteissa kyseisenä ajankohtana saatavissa olevien tietojen perusteella. III osasto Luottolaitosten liiketoiminnan harjoittamista koskevat vaatimukset 1 luku Luottolaitosten liiketoiminnan harjoittamista koskevat yleiset vaatimukset 9 artikla Toimilupa 1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että luottolaitokset hankkivat toimiluvan ennen toimintansa aloittamista. Niiden on säädettävä toimilupaa koskevista vaatimuksista ja ilmoitettava ne EPV:lle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10–14 artiklan soveltamista. 2. EPV laatii teknisten sääntelystandardien luonnokset, joissa määritetään a) toimivaltaisille viranomaisille luottolaitosten toimilupahakemuksissa toimitettavat tiedot, mukaan luettuna 10 artiklassa tarkoitettu toimintasuunnitelma; b) edellytykset, joilla 13 artiklassa asetettu vaatimus täyttyy; c) vaatimukset, jotka koskevat määräosuuksia omistavia osakkaita ja jäseniä; d) seikat, jotka voivat estää toimivaltaista viranomaista hoitamasta tehokkaasti 14 artiklan mukaisia valvontatehtäviään. Siirretään komissiolle valta hyväksyä ensimmäisen alakohdan a–d alakohdassa tarkoitetut tekniset sääntelystandardit asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–14 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. 3. EPV laatii teknisten täytäntöönpanostandardien luonnokset vakiomuotoisten lomakkeiden, mallien ja menettelyjen laatimiseksi tietojen toimittamista varten. Siirretään komissiolle valta hyväksyä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tekniset täytäntöönpanostandardit asetuksen (EU) N:o 1093/2010 15 artiklan mukaisesti. 4. EPV toimittaa 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut teknisten standardien luonnokset komissiolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015. 10 artikla Toimintasuunnitelma ja organisaatiorakenne Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että toimilupahakemuksiin liitetään toimintasuunnitelma, josta ilmenee, minkä tyyppistä liiketoimintaa on tarkoitus harjoittaa, sekä luottolaitoksen organisaatiorakenne. 11 artikla Taloudelliset tarpeet Jäsenvaltiot eivät saa edellyttää, että toimilupahakemuksen käsittelyssä perusteena pidetään markkinoilla vallitsevia taloudellisia tarpeita. 12 artikla Perustamispääoma 1. Rajoittamatta kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen muiden yleisten ehtojen soveltamista toimivaltaiset viranomaiset eivät saa myöntää toimilupaa, jos luottolaitoksella ei ole erillisiä omia varoja tai perustamispääoma on pienempi kuin 5 miljoonaa euroa. 2. Perustamispääoma muodostuu asetuksen [julkaisutoimisto lisää viitteen] 24 artiklan a–e alakohdassa tarkoitetusta pääomasta ja rahastoista. 3. Jäsenvaltiot voivat päättää, että luottolaitokset, jotka eivät täytä erillisiä omia varoja koskevaa vaatimusta ja jotka olivat olemassa 15 päivänä joulukuuta 1979, voivat jatkaa liiketoimintaansa. Ne voivat vapauttaa tällaiset luottolaitokset 13 artiklan 1 kohdan ensimmäiseen alakohtaan sisältyvän vaatimuksen täyttämisestä. 4. Jäsenvaltiot voivat seuraavin edellytyksin myöntää toimiluvan tietyille luottolaitosryhmille, joiden perustamispääoma on 1 kohdassa täsmennettyä pienempi: a) perustamispääoman on oltava vähintään 1 miljoona euroa; b) asianomaisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja EPV:lle perusteet, joilla ne käyttävät tätä mahdollisuutta. 13 artikla Liiketoiminnan tosiasiallinen hoitaminen ja pääkonttorin sijaintipaikka 1. Toimivaltaiset viranomaiset saavat myöntää luottolaitokselle toimiluvan ainoastaan sillä edellytyksellä, että luottolaitoksen toimintaa hoitaa tosiasiallisesti ainakin kaksi henkilöä. Viranomaiset eivät saa myöntää toimilupaa, jos kyseisten henkilöiden maine ei ole riittävän hyvä tai heillä ei ole riittävästi tietämystä, taitoja ja kokemusta tällaisten tehtävien hoitamiseksi. 2. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että a) luottolaitoksella, joka on oikeushenkilö ja jolla on siihen sovellettavan kansallisen lain mukaisesti sääntömääräinen kotipaikka, on pääkonttori samassa jäsenvaltiossa kuin sen sääntömääräinen kotipaikka; b) muulla luottolaitoksella on pääkonttori siinä jäsenvaltiossa, joka on myöntänyt sen toimiluvan ja jossa se tosiasiassa harjoittaa liiketoimintaansa. 14 artikla Osakkeenomistajat ja jäsenet 1. Toimivaltaiset viranomaiset eivät saa myöntää toimilupaa luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen, jollei niille ole ilmoitettu niiden suoraan tai välillisesti omistajina tai jäseninä olevien luonnollisten tai oikeushenkilöiden nimiä, joilla on määräosuudet luottolaitoksesta, ja näiden osuuksien määriä. Määritettäessä, täyttääkö hankinta määräosuutta koskevat arviointiperusteet, otetaan huomioon direktiivin 2004/109/EY [31] 9 ja 10 artiklassa tarkoitetut äänioikeudet sekä mainitun direktiivin 12 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetyt äänioikeuksien yhteenlaskemista koskevat ehdot. Jäsenvaltiot eivät saa ottaa huomioon sellaisia äänioikeuksia tai osakkeita, joita sijoituspalveluyrityksillä tai luottolaitoksilla voi olla sen vuoksi, että ne ovat antaneet merkintäsitoumuksen rahoitusvälineiden liikkeeseenlaskuun tai rahoitusvälineiden liikkeeseenlasku on järjestetty direktiivin 2004/39/EY liitteessä I olevan A osan 6 kohdassa tarkoitetun merkintätakauksen perusteella, jos kyseisiä oikeuksia ei käytetä eikä niillä muuten vaikuteta liikkeeseenlaskijan johtamiseen ja jos ne luovutetaan vuoden kuluessa hankkimisesta. 2. Toimivaltaiset viranomaiset eivät saa myöntää toimilupaa, jos ne eivät ole vakuuttuneita osakkeenomistajien tai jäsenten sopivuudesta luottolaitoksen omistajiksi, kun otetaan huomioon tarve varmistaa luottolaitoksen järkevä ja vakaa hoito. 3. Jos luottolaitoksen ja muiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden välillä vallitsee läheisiä sidoksia, toimivaltaiset viranomaiset voivat myöntää toimiluvan ainoastaan, jos kyseiset sidokset eivät estä niitä hoitamasta tehokkaasti valvontatehtäviään. Toimivaltaiset viranomaiset eivät saa myöntää toimilupaa myöskään, jos luottolaitokseen läheisesti sidoksissa olevaan yhteen tai useampaan luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön sovellettavat kolmannen maan lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset tai niiden täytäntöönpanoon liittyvät vaikeudet estävät kyseisiä viranomaisia hoitamasta tehokkaasti valvontatehtäviään. Toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava luottolaitoksia toimittamaan niille tiedot, jotka ne tarvitsevat valvoakseen, että tässä kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä noudatetaan jatkuvasti. 15 artikla Toimiluvan epääminen Jos toimivaltainen viranomainen päättää olla myöntämättä toimilupaa, sen on ilmoitettava päätös ja sen perusteet hakijalle kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta tai, jos hakemus on puutteellinen, kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun hakija on lähettänyt päätöstä varten tarvittavat tiedot. Päätös on aina tehtävä 12 kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta. 16 artikla Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kuuleminen ennakolta 1. Ennen kuin toimivaltainen viranomainen voi myöntää luottolaitokselle toimiluvan, sen on kuultava asianomaisen toisen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia seuraavissa tapauksissa: a) kyseinen luottolaitos on toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolaitoksen tytäryritys; b) kyseinen luottolaitos on toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolaitoksen emoyrityksen tytäryritys; c) määräysvalta kyseisessä luottolaitoksessa on samoilla luonnollisilla henkilöillä tai oikeushenkilöillä kuin toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneessa luottolaitoksessa. 2. Ennen kuin toimivaltainen viranomainen voi myöntää luottolaitokselle toimiluvan, sen on kuultava vakuutusyritysten tai sijoituspalveluyritysten valvonnasta vastaavaa asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista seuraavissa tapauksissa: a) kyseinen luottolaitos on unionissa toimiluvan saaneen vakuutusyrityksen tai sijoituspalveluyrityksen tytäryritys; b) kyseinen luottolaitos on unionissa toimiluvan saaneen vakuutusyrityksen tai sijoituspalveluyrityksen emoyrityksen tytäryritys; c) määräysvalta kyseisessä luottolaitoksessa on samalla luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä kuin unionissa toimiluvan saaneessa vakuutusyrityksessä tai sijoituspalveluyrityksessä. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimivaltaisten viranomaisten on kuultava toisiaan erityisesti arvioidessaan osakkeenomistajien sopivuutta sekä saman ryhmän toisen yrityksen johtamiseen osallistuvien hallintoelimen jäsenten mainetta ja kokemusta. Viranomaisten on vaihdettava keskenään kaikki osakkeenomistajien sopivuutta sekä hallintoelimen jäsenten mainetta ja kokemusta koskevat tiedot, jotka ovat merkityksellisiä toimiluvan myöntämisen sekä toimintaehtojen noudattamisen jatkuvan arvioinnin kannalta. 17 artikla Toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneiden luottolaitosten sivukonttorit Vastaanottavat jäsenvaltiot eivät saa vaatia toimilupaa tai perustamispääomaa muussa jäsenvaltiossa toimiluvan jo saaneen luottolaitosten sivukonttoreilta. Tällaisten sivukonttoreiden perustamiseen ja valvontaan sovelletaan 35 artiklaa, 36 artiklan 1–3 kohtaa, 37 artiklaa, 40–46 artiklaa sekä 49, 73 ja 74 artiklaa. 18 artikla Toimiluvan peruuttaminen Toimivaltaiset viranomaiset voivat peruuttaa luottolaitokselle myönnetyn toimiluvan ainoastaan seuraavissa tapauksissa, joissa laitos a) ei ryhdy käyttämään toimilupaa 12 kuukauden kuluessa, nimenomaisesti luopuu toimiluvasta tai on lopettanut liiketoiminnan yli kuudeksi kuukaudeksi, jos kyseinen jäsenvaltio ei ole säätänyt toimiluvan raukeamisesta tällaisissa tapauksissa; b) on saanut toimiluvan antamalla virheellisiä tietoja tai muutoin säännösten vastaisella tavalla; c) ei enää täytä toimiluvan myöntämisen edellytyksiä; d) ei enää omista riittävästi omia varoja tai sen ei uskota täyttävän velvoitteitaan velkojilleen eikä se varsinkaan kykene enää turvaamaan sille us