PERUSTELUT

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY, jäljempänä 'alv-direktiivi', 395 artiklan 1 kohdan mukaan neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan soveltaa kyseisestä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisen verovilpin tai veron kiertämisen estämiseksi.

Italian tasavalta haki komissiossa 30. maaliskuuta 2016 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä lupaa jatkaa tietyntyyppisistä kuljetusvälineistä kannettavan arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevan poikkeustoimenpiteen soveltamista. Komissio antoi alv-direktiivin 395 artiklan 2 kohdan mukaisesti Italian tasavallan hakemuksen tiedoksi muille jäsenvaltioille 22. kesäkuuta 2016 päivätyllä kirjeellä. Komissio ilmoitti 23. kesäkuuta 2016 päivätyllä kirjeellä Italian tasavallalle, että sillä oli kaikki hakemuksen arviointia varten tarvittavat tiedot.

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Alv-direktiivin 168 ja 168 a artiklassa säädetään, että verovelvollisella on oikeus vähentää arvonlisävero, joka kannetaan verovelvollisen verollisia liiketoimia varten tehdyistä hankinnoista. Alv-direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään kuitenkin, että yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen yksityiseen käyttöön katsotaan vastikkeelliseksi palveluksi, jos näistä tavaroista kannettava arvonlisävero voidaan vähentää kokonaan tai osittain. Järjestelmällä varmistetaan siten, että lopullinen kulutus verotetaan silloin, kun tuotantopanoksista kertyvä arvonlisävero alun perin vähennettiin.

Moottoriajoneuvojen yritys- ja yksityiskäytön välisen eron tunnistaminen ja kirjaaminen tuottaa toisinaan vaikeuksia ja lisätyötä verovelvollisille. Verohallinnolla puolestaan voi olla vaikeuksia tarkastaa, että kyseiset käyttötarkoitukset pidetään tosiasiallisesti erossa toisistaan. Tämä pätee siinäkin tapauksessa, että Italia käyttäisi hyväkseen alv-direktiivin 168 a artiklan 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta rajoittaa työsuhdeautoihin liittyvien kustannusten vähennysoikeus osuuteen, jossa auto on verovelvollisen tosiasiallisessa yrityskäytössä. Lisäksi yhdistetyssä käytössä olevien ajoneuvojen lukumäärän vuoksi veropetokset voivat yleistyä huomattavasti.

Yksinkertaistaakseen arvonlisäveron kantoa ja estääkseen veropetoksia Italian tasavalta haki ja sai vuonna 2007 neuvostolta yksittäisen poikkeuksen, jonka mukaan sillä on lupa rajoittaa 31. joulukuuta 2010 asti arvonlisäveron vähennysoikeus 40 prosenttiin, kun arvonlisävero on kannettu moottorikäyttöisistä maantieajoneuvoista (maatalous- tai metsätraktoreita lukuun ottamatta kaikista moottoriajoneuvoista, joita käytetään yleensä henkilöiden tai tavaroiden kuljettamiseen maanteillä ja joiden suurin sallittu paino on enintään 3500 kilogrammaa ja joissa on enintään kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi). Olisi kuitenkin huomattava, että tietyt ajoneuvoluokat jätettiin nimenomaisesti rajoituksen ulkopuolelle. Näitä ovat esim. ajoneuvot, jotka ovat osa verovelvollisen elinkeinoa, joita autokoulut käyttävät opetuksessaan, joita vuokrataan tai liisataan, jotka ovat myyntiedustajien käytössä tai joita käytetään taksina. Samalla yritykset vapautettiin ajoneuvon yksityiskäytöstä verottamisesta. Kyseisen päätöksen voimassaoloa jatkettiin 31. joulukuuta 2013 saakka neuvoston päätöksellä 2010/748/EY ja 31. joulukuuta 2016 saakka neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2013/679/EU.

Italian tasavalta on antanut edellä mainitun päätöksen 6 artiklan mukaisesti päätöksen soveltamista koskevan kertomuksen, jossa myös tarkastellaan uudelleen prosenttimääräistä rajoitusta.

Italian tasavallan kertomuksessaan antamien tietojen perusteella näyttää siltä, että vähennysoikeuden rajoittaminen 40 prosenttiin vastaisi edelleen tosiasiallisia olosuhteita ja olisi sen vuoksi asianmukainen toimenpide. Syynä tähän on erityisesti se, että pienten yritysten lukumäärä on Italian tasavallassa erittäin suuri (99:ää prosenttia verovelvollisista eli 5,2:ta miljoonaa verovelvollista on pidettävä mikroyrityksinä, jotka koostuvat yksittäisistä henkilöistä tai joissa on ainoastaan yksi työntekijä).

Mahdollisen poikkeuksen voimassaoloa olisi kuitenkin jatkettava vain määräajaksi, jotta voidaan arvioida, ovatko poikkeuksen perusteena olevat edellytykset edelleen voimassa. Sen vuoksi ehdotetaan, että poikkeuksen voimassaoloa jatketaan vuoden 2019 loppuun ja että Italian tasavaltaa pyydetään antamaan uusi kertomus, jos se suunnittelee hakevansa poikkeuksen voimassaolon jatkamista vielä pidemmälle.

•Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

Direktiivin 2006/112/EY 176 artiklassa säädetään, että neuvosto päättää, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Siihen asti, kun tällainen päätös tulee voimaan, jäsenvaltiot saavat mainitun artiklan nojalla jatkaa 1. tammikuuta 1979 voimassa olleiden poikkeusten soveltamista. Sen vuoksi voimaan on jäänyt useita säännöksiä, joilla rajoitetaan moottoriajoneuvoihin liittyvää vähennysoikeutta.

Sen estämättä, mitä on esitetty vähennysoikeusrajoituksen piiriin kuuluvien menojen luokkia koskevien sääntöjen vahvistamisesta tehdyissä aiemmissa aloitteissa, tällainen poikkeus on asianmukainen siihen asti, kun nämä säännöt on yhdenmukaistettu EU:n tasolla.

2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

•Oikeusperusta

Alv-direktiivin 395 artikla.

•Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta)