FI Euroopan unionin virallinen lehti C 68/39

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista”

KOM(2011) 452 lopullinen – 2011/0202 COD

2012/C 68/07

Esittelijä: Peter MORGAN

Neuvosto päätti 30. marraskuuta 2011 ja Euroopan parlamentti 17. marraskuuta 2011 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista

KOM(2011) 452 lopullinen – 2011/0202 COD.

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 19. joulukuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 18.–19. tammikuuta 2012 pitämässään 477. täysistunnossa (tammikuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin ääniä 179 puolesta ja 2 vastaan 7:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 ETSK suhtautuu myönteisesti neljännen vakavaraisuusdirektiivin (1) (CRD IV) ja sen pohjana olevan Basel III -sopimuksen päälinjauksiin. CRD IV kuitenkin kasvattaa pankkikuluja, ja tämä on merkittävä näkökohta EU:n yritysten ja erityisesti pk-yritysten kannalta. Basel-kehys on suunniteltu kansainvälisesti toimivia pankkeja varten ja niiden kaikkien tulee noudattaa sitä.

1.2 EU:n vakavaraisuusdirektiivejä on aina sovellettu kaikkiin pankkeihin. Tämä on huomionarvoista, kun ajatellaan alueellisten pankkien ja muiden kuin osakeyhtiömuotoisten pankkien roolia talouden tukemisessa. Pk-yritykset ovat hyvin riippuvaisia pankkirahoituksesta. Olisikin huolehdittava siitä, ettei EU:n pk-yrityksille aiheudu kustannushaittoja kansainvälisiin kilpailijoihin verrattuna. ETSK kehottaa tähän liittyen komissiota helpottamaan eettisen ja osallistavan pankkitoiminnan kehittämistä. (2)

1.3 Komission tekemän vaikutustenarvioinnin mukaan pk-yritykset eivät kärsisi erityisemmin uusista vakavaraisuusvaatimuksista, mutta komitea suhtautuu tähän varauksellisesti ja pyytää komissiota seuraamaan tarkasti pk-yrityksille suunnattujen pankkilainojen ja niiltä veloitettavien pankkikulujen kehitystä. ETSK kannattaa myös komission aikomusta tarkistaa pk-yrityksille suunnatun luotonannon riskiluokitusta.

1.4 Uuteen kehykseen sisältyy sekä mikro- että makrotason vakauteen liittyviä osatekijöitä. Mikrotason vakautta pyritään parantamaan varaamalla enemmän ja laadukkaampaa pääomaa, kattamalla riskit laajemmin, ottamalla käyttöön vähimmäisomavaraisuusaste riskiperusteisen järjestelmän turvaverkoksi ja omaksumalla uusi lähestymistapa maksuvalmiuteen. Makrotason vakauden parantamiseksi CRD IV:ssä velvoitetaan rakentamaan hyvinä aikoina pääomapuskureita, joihin voidaan turvautua stressikausina, ja säädetään muista toimenpiteistä järjestelmäriskeihin ja keskinäiseen riippuvuuteen puuttumiseksi. Ehdotuksessa käsitellään ainakin käsitetasolla kaikkia pankkikriisin paljastamia ongelmia, jotka ETSK nosti esiin aiemmassa, CRD III -direktiiviä käsitelleessä lausunnossaan (3).

1.5 Lainsäädännön vaikutus riippuu viime kädessä sen täytäntöönpanosta ja tähän osallistuvista toimijoista. Pankkikriisiin ei ollut mitään yksittäistä syytä, vaan kaikki toimijat olivat syypäitä. Monien pankkien hallintojohtajat olivat kiistatta tehneet virheitä, mutta virheisiin syyllistyivät myös lakisääteiset tilintarkastajat, luottoluokituslaitokset, yhteisösijoittajat ja analyytikot, jäsenvaltioiden sääntely- ja valvontaviranomaiset, keskuspankkien edustajat, valtiovarainministerit ja poliitikot. Myöskään taloustieteilijät tai tiedotusvälineiden kommentaattorit eivät osanneet ennakoida tapahtumia. ETSK haluaisi uskoa, että toimijat ovat ottaneet opiksi edellisestä kriisistä, mutta julkisen talouden velkakriisin hoitotapa viittaa muuhun. Eräissä tapauksissa pankkien pääomapohjan vahvistamiseen ei ole puututtu, stressitestit ovat osoittautuneet epäluotettaviksi (Dexia) eivätkä tilintarkastajat ole vaatineet tiukasti varausten muodostamista julkisen talouden velkojen alaskirjausten varalta. Poliitikot, jotka ovat tarjonneet poliittisia korjauskeinoja taloudellisiin ongelmiin, ovat vastuussa kriisin leviämisestä hallitsemattomaksi.

1.6 Uuden asetuksen vastapainoksi tulee toteuttaa elvytys- ja kriisinratkaisutoimia, jotka perustuvat likvidaatiosuunnitelmien kaltaisiin välineisiin. Valtioiden tulee edelleen taata pienet talletukset, mutta moraalisesti kyseenalainen riskinotto, jota edustaa valtioiden rajaton tuki konkurssiin ajautuneille pankeille, on lopetettava. Jos tilanne on riittävän selkeä, sijoittajat, velkojat ja johtajat joutuvat ottamaan suoraan vastuun jokaisen luottolaitoksen tulevasta vakavaraisuudesta.

1.7 Markkinoiden vakauden ja luottamuksen palauttamiseksi EU:n valtion- ja hallitusten päämiehet sopivat 26. lokakuuta 2011 julkaistussa kriisinratkaisusuunnitelmassa, että tietyiltä pankeilta vaaditaan kesäkuuhun 2012 mennessä 9 prosentin vakavaraisuussuhde, joka perustuu korkealaatuisimpaan pääomaan ja joka käsittää myös poikkeuksellisen, väliaikaisen pääomapuskurin valtionvelkaan liittyvien positioiden varalta. Tämä katsottiin tarpeelliseksi, koska siirtyminen uusiin pääomavaatimuksiin kestäisi asetusehdotuksen mukaan useita vuosia. Tämän ratkaisun seurauksena uuden pääoman hankkiminen on osalle pankeista tulevaisuudessa hyvin vaikeaa muun muassa siksi, että niiden on myös rahoitettava nykyinen velka, mikä sekin on jo kriittinen ongelma, koska rahoituksen saanti tyrehtyi jo vuoden 2011 jälkipuoliskolla. Komitea ymmärtää, että toimenpiteet ovat poikkeuksellisia. Niiden vaikutukset tuntuvat kuitenkin välittömästi riippumatta siitä, millaista hyötyä niistä lopulta saadaan.

1.7.1 Jos pääomavaatimuksia sovelletaan tällaisenaan, niillä voi olla erittäin voimakas vaikutus pieniin pankkeihin ja paikallispankkeihin, jotka suhtautuvat pk- ja mikroyrityksiin yleensä myönteisemmin kuin kansainväliset pankit. Jos tällaisten pankkien on vaikea hankkia pääomaa, pk-yritysten rahoituksensaanti hankaloituu.

1.8 Tähän ratkaisuun liittyy kaksi suurta huolenaihetta, mikäli nykyinen rahoituskriisi jatkuu. Jos pankit eivät voi tai halua hankkia uusia ensisijaisia omia varoja lyhyellä aikavälillä, koska tämä laimentaisi niiden nykyisen osakekannan, vaihtoehtona on taseen supistaminen siten, että lainasalkut pienennetään vastaamaan omia varoja. Aikana, jona kaikki jäsenvaltiot pyrkivät piristämään talouttaan, pankkien luotonannon tyrehtyminen olisi tuhoisaa. Jotta tällaiseen lopputulokseen ei päädyttäisi, jäsenvaltioiden ja EU:n viranomaisten on jatkuvan vastakkainasettelun sijaan pyrittävä tekemään yhteistyötä pankkisektorin kanssa. Olisi myös pyrittävä toteuttamaan kokonaisvaltaisia toimenpiteitä, joilla kannustetaan vaihtoehtoisiin rahoitusratkaisuihin. Tällainen on esimerkiksi osallistava pankkitoiminta, jota käsitellään myös aiemmin annetussa ETSK:n lausunnossa. (4)

1.9 Toinen huoli liittyy pankkeihin, jotka päättävät hankkia lisää omia varoja markkinoilta. Pääomaa on tällä hetkellä saatavilla lähinnä valtioiden omistamista sijoitusyhtiöistä ja Aasian ja Lähi-idän pankeista. On olemassa todellinen vaara, että EU:n pankkijärjestelmän omistus siirtyy tahoille, jotka eivät ole EU:n jäsenvaltioiden hallittavissa.

1.10 Valtionvelkakriisiin liittyen on erityiseksi ongelmaksi ilmennyt selvin viittein se, että – vastoin sekä sopimuksen että peräkkäisten vakavaraisuusdirektiivien suuntaviivoja – valtionvelka ei epäilemättä olekaan riskitöntä. Kyseessä on merkittävä laadullinen puute asetuksen pääomasäännöksissä. Sillä on syvällekäyvät vaikutukset pankkeihin, jotka ovat sääntöjen pakottamina sitoutuneet mittavasti valtionvelkaan. Sääntelyviranomaisten on harkittava uudelleen riskittömyysluokitelman mekaanisen soveltamisen asianmukaisuutta, ja pankkien tulee tarkistaa riskejä koskevat sisäiset menettelytapansa.

1.11 Toisen, kolmannen ja neljännen vakavaraisuusdirektiivin yhteisvaikutukset pääomaan, maksuvalmiuteen ja velkaantumiseen, tulevat kriisinratkaisutoimet, kasvava kiinnostus Volckerin ehdotusten kaltaisiin ratkaisuihin, joissa rajoitetaan pankkien kaupankäyntiä omilla varoilla, ja ajatukseen vähittäis- ja investointipankkien erottamisesta toisistaan merkinnevät sitä, että suurten pankkien viime vuosikymmenellä erittäin kannattavasti soveltama liiketoimintamalli on mukautettava kuluvan vuosikymmenen olosuhteisiin, joita hallitsevat säästötoimet ja pääoman niukkuus. On kaikkien sidosryhmien – lainanottajien ja lainanantajien, työntekijöiden ja sijoittajien – sekä koko yhteiskunnan etujen mukaista, että pankit pystyvät rakentamaan tulevia vuosia varten uuden liiketoimintamallin, joka ei varmastikaan ole yhtä kannattava mutta on toivottavasti kestävämpi.

1.12 ETSK:n mielestä uusien liiketoimintamallien on oltava eettisiä ja kestäväpohjaisia. Asiakassuhteita on parannettava, on varmistettava liiketoimintakäytäntöjen tiukka eettisyys ja palkkiorakenteet on tarkistettava perusteellisesti. Kaikki toimijat olivat syyllisiä kriisin kärjistymiseen. Niiden kaikkien onkin nyt yhdistettävä voimansa sellaisten luottolaitosten luomiseksi, jotka kykenevät tukemaan EU:n taloutta tulevalla vaikealla vuosikymmenellä.

2. Johdanto

2.1 EU:n vakavaraisuusdirektiivit on suunniteltu pankkialan sisämarkkinoiden kehykseksi. Niillä saatetaan Baselin sopimukset osaksi EU:n lainsäädäntöä. Baselin pankkivalvontakomitea perustettiin vuonna 1975. Komitea päätti vuonna 1988 ottaa käyttöön omien varojen mittausjärjestelmän, joka tunnetaan pääomavaatimuksia koskevana Baselin sopimuksena. Järjestelmä sisälsi luottoriskien mittaamismenetelmän. EU saattoi sopimuksen osaksi lainsäädäntöään antamalla maaliskuussa 1993 ensimmäisen vakavaraisuusdirektiivin (5) sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä.

2.2 Toinen Baselin sopimus (Basel II) julkaistiin vuonna 2004. EU sisällytti sen uuteen vakavaraisuusdirektiiviin, joka annettiin kesäkuussa 2006 ja jonka oli määrä tulla voimaan joulukuussa 2006. ETSK:n täysistunto hyväksyi direktiiviehdotusta käsittelevän lausunnon (6) maaliskuussa 2005.

2.3 Komissio esitti lokakuussa 2008 ehdotuksen, joka sisälsi keskeisiä muutoksia toiseen vakavaraisuusdirektiiviin. Direktiivin tarkistaminen perustui osin G7-maiden vakausfoorumin suosituksiin ja markkinoiden kriisiin. Teksti julkaistiin heinäkuussa 2009, ja se oli määrä panna täytäntöön joulukuussa 2010.

2.4 Komissio järjesti samanaikaisesti ja yhdensuuntaisesti Baselin komitean tekemän työn kanssa kuulemistilaisuuksia ja esitti ehdotuksia (heinäkuussa 2009) muutoksiksi, jotka tehtäisiin kaupankäyntivarastoihin, uudelleenarvopaperistamiseen ja pankkiirien palkkaukseen kolmatta vakavaraisuusdirektiiviä koskevan paketin yhteydessä. ETSK hyväksyi lausuntonsa (7) tammikuun 2010 täysistunnossa.

2.5 Kolmas Baselin sopimus julkaistiin joulukuussa 2010 finanssikriisiin seurauksena. Ehdotetut pääoma- ja maksuvalmiuspuskurit ovat moninkertaiset entisiin verrattuna. Basel III -sopimuksen mukaan pankkien riskipainotetuista varoista on oltava 4,5 prosenttia rajoituksettomia omia varoja (Basel II -sopimuksen mukaan 2 prosenttia) ja 6 prosenttia ensisijaisia omia varoja (Basel II:n mukaan 4 prosenttia). Basel III -sopimukseen sisältyy myös uusia pääomapuskureita, nimittäin 2,5 prosentin pakollinen yleinen pääomapuskuri ja harkinnanvarainen vastasyklinen puskuri, jonka perusteella kansalliset sääntelyviranomaiset voivat edellyttää vielä 2,5 prosentin lisäpääomaa luotonannon voimakkaan kasvun kausina. Lisäksi Basel III:ssa otetaan käyttöön 3 prosentin vähimmäisomavaraisuusaste ja kaksi maksuvalmiutta koskevaa vaatimusta. Maksuvalmiusvaatimuksen (Liquidity Coverage Ratio, LCR) mukaan pankilla on oltava niin paljon laadukkaita likvidejä varoja, että ne riittävät kattamaan sen kokonaiskassavirran 30 päivän ajan. Pysyvän varainhankinnan vaatimuksen (Net Stable Funding Ratio) mukaan pysyvistä rahoituslähteistä saatavilla olevan summan on oltava suurempi kuin pysyvän rahoituksen tarve vuoden mittaisen stressikauden aikana. Tässä lausunnossa käsitellään heinäkuussa 2011 julkaistuja ehdotuksia, jotka koskevat Basel III:n sisällyttämistä neljänteen vakavaraisuusdirektiiviin.

3. Ehdotusten pääkohdat

3.1 Euroopan komissio on esittänyt ehdotuksia, joiden tarkoituksena on muuttaa Euroopassa toimivien 8 000 pankin käyttäytymistä. Käsillä olevan ehdotuksen päätavoitteena on vahvistaa EU:n pankkisektorin kriisinsietokykyä ja varmistaa, että pankit rahoittavat edelleen taloudellista toimintaa ja kasvua. Komission ehdotuksilla on kolme konkreettista tavoitetta.

— Pankkien hallussa on oltava enemmän ja laadukkaampia omia varoja, jotta ne selviävät tulevista kriiseistä omin voimin. Viimeisimmän kriisin puhjetessa laitoksilla ei ollut riittävästi eikä tarpeeksi laadukasta pääomaa, minkä vuoksi kansalliset viranomaiset antoivat pankkialalle ennennäkemättömän laajaa tukea. Komission ehdotuksella saatetaan G20-maiden sopimat pankkien pääomaa koskevat kansainväliset vaatimukset (tunnetaan Basel III -sopimuksena) koskemaan EU:ta. Eurooppa on tässä asiassa kärkiasemassa, sillä sääntöjä sovelletaan yli 8 000 pankkiin, joiden osuus koko maailman varoista on 53 prosenttia.

— Komissio haluaa myös perustaa uuden hallintokehyksen, jossa valvontaviranomaiset saavat uusia valtuuksia valvoa pankkeja tarkemmin sekä ryhtyä toimiin havaitessaan riskejä. Ne voivat esimerkiksi vaatia luotonannon vähentämistä, jos se näyttää kasvavan kuplaksi.

— Komissio yhdistää ehdotukseensa kaikki asiaan sovellettavat säädökset ja pyrkii näin luomaan pankkisääntelyn ”yhteisen sääntökirjan”. Tämä lisää avoimuutta ja helpottaa täytäntöönpanoa.

3.2 Ehdotuksessa on kaksi osaa: direktiivi, joka koskee oikeutta harjoittaa talletusten vastaanottotoimintaa, ja asetus luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten toiminnan harjoittamisesta. Nämä kaksi säädöstä muodostavat paketin, jota on tarkasteltava yhdessä. Ehdotukseen liittyy vaikutustenarviointi, joka osoittaa, että uudistus vähentää pankkialan järjestelmäkriisin todennäköisyyttä huomattavasti.

3.3 Asetus sisältää luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin sovellettavat yksityiskohtaiset vakavaraisuusvaatimukset. Se kattaa seuraavat osa-alueet:

— Pääoma: Komission ehdotuksessa vaaditaan, että pankeilla on enemmän ja laadukkaampia omia varoja. Siinä myös yhdenmukaistetaan omista varoista tehtävät vähennykset, jotta voidaan määrittää sellainen lakisääteisen pääoman nettomäärä, joka katsotaan asianmukaiseksi sääntelytarkoituksia varten.

— Likviditeetti: Jotta voidaan lujittaa finanssilaitosten maksuvalmiutta koskevaa lyhyen aikavälin riskiprofiilia, komissio ehdottaa, että otetaan käyttöön maksuvalmiusvaatimus, jonka täsmällisestä sisällöstä ja kalibroinnista päätetään tarkastelu- ja tarkistusjakson jälkeen vuonna 2015.

— Vähimmäisomavaraisuusaste: Komissio ehdottaa myös vähimmäisomavaraisuusasteen arvioimista osana vakavaraisuuden kokonaisarviota, jotta voidaan rajoittaa velkaantuneisuuden lisääntymistä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten taseissa. Vähimmäisomavaraisuusasteen vaikutuksia seurataan tarkasti ennen sen mahdollista muuttamista sitovaksi vaatimukseksi 1. tammikuuta 2018.

— Vastapuoliriski: Pankkeja kannustetaan komission OTC-johdannaisia (pörssin ulkopuoliset johdannaiset) koskevan politiikan mukaisesti siirtämään OTC-johdannaissopimukset selvitykseen, joka tapahtuu keskusvastapuolten välityksellä.

— Yhteinen sääntökirja: Finanssikriisi nosti esiin erilaisista kansallisista säännöistä aiheutuvan vaaran. Yhteismarkkinoilla tarvitaan yhteistä sääntökirjaa. Asetusta sovelletaan suoraan, ilman kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä, joten yksi erilaisuuteen johtava tekijä on poistettu. Asetuksessa myös vahvistetaan yhteiset pääomasäännöt.

3.4 Direktiivi kattaa sellaisia nykyisen vakavaraisuusdirektiivin osa-alueita, joilla jäsenvaltioiden on saatettava EU:n säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöään omiin olosuhteisiinsa sopivalla tavalla. Tällaisia ovat esimerkiksi pankkien liiketoiminnan aloittamista ja harjoittamista koskevat vaatimukset, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käytön edellytykset sekä toimivaltaisten viranomaisten ja vakavaraisuusvalvontaan sovellettavien periaatteiden määrittely. Direktiivin uusia säännöksiä ovat seuraavat:

— Tehostettu hallinnointi: Ehdotuksessa tiukennetaan hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää ja -prosesseja koskevia vaatimuksia ja asetetaan uusia sääntöjä, joiden tarkoituksena on tehostaa riskientarkkailua johtokunnissa, parantaa riskinhallintatoiminnan asemaa ja varmistaa, että valvontaviranomaiset valvovat myös riskinhallintaa.

— Seuraamukset: Jos laitokset rikkovat EU:n vaatimuksia, kaikki valvontaviranomaiset voivat ehdotuksen nojalla määrätä aidosti varoittavia mutta myös tehokkaita ja oikeasuhtaisia seuraamuksia. Tällaisia ovat esimerkiksi hallinnolliset sakot, joiden määrä voi olla enimmillään 10 prosenttia laitoksen vuosiliikevaihdosta, tai laitoksen ylimmän hallintoelimen jäsenten väliaikaiset toimintakiellot.

— Pääomapuskurit: Ehdotus sisältää vähimmäispääomaa koskevien vaatimusten lisäksi kaksi pääomapuskuria: yleinen pääomapuskuri, joka on sama kaikille EU:n pankeille, ja kansallisella tasolla määriteltävä vastasyklinen pääomapuskuri.

— Valvonnan tehostaminen: Komissio ehdottaa, että valvontajärjestelmää lujitetaan vaatimuksilla, joiden mukaan jokaista valvottavaa laitosta varten on laadittava vuosittain valvontaohjelma riskienarvioinnin pohjalta, paikalla suoritettavia valvontatarkastuksia on tehtävä enemmän ja järjestelmällisemmin, standardien on oltava tiukempia ja valvontaan liittyvän arvioinnin on oltava perusteellisempaa ja ennakoivampaa.

3.5 Ehdotuksella pyritään myös vähentämään mahdollisuuksien mukaan ulkoisten luottoluokitusten käyttöä luottolaitoksissa vaatimalla, että kaikki pankkien investointipäätökset perustuvat luokitusten lisäksi myös omaan sisäiseen luottoarvioon ja että pankit, joilla on merkittävä määrä vastuita tietyssä salkussa, kehittävät kyseiselle salkulle sisäisiä luokituksia sen sijaan, että ne luottaisivat ulkoisiin luokituksiin pääomavaatimusten laskennassa.

3.6 Komission arvion mukaan

— ehdotus lisää suurten luottolaitosten riskipainotettuja varoja 24,5 prosentilla ja pienten luottolaitosten 4,1 prosentilla

— uuden vaatimuksen ja yleisen pääomapuskurin vuoksi uusia omia varoja on hankittava arviolta 84 miljardia euroa vuoteen 2015 mennessä ja 460 miljardia euroa vuoteen 2019 mennessä.

4. ETSK:n näkökulma

4.1 Direktiivistä ei ole pyydetty lausuntoa ETSK:lta. Komitean lausunnossa käsitellään tästä syystä pelkästään asetusta kahta poikkeusta lukuun ottamatta.

4.2 CRD IV -lainsäädäntö on tärkeä edistysaskel pääoman sääntelyn alalla. Se tiukentaa vakavaraisuusvaatimuksia tuntuvasti, varmistaa lakisääteisen pääoman aidosti tappioita kattavan luonteen ja hillitsee eräitä riskitoimintoja, joiden varalta vaadittiin aivan liian vähän pääomaa kriisiä edeltäneessä järjestelmässä. Sekä nykyinen kriisi että edelliset kriisit ovat yleisesti osoittaneet, että laadukkaan pääoman ja likviditeetin riittämättömyys aiheuttaa yhteiskunnalle suuria taloudellisia kustannuksia, kun pankit joutuvat ongelmiin. On tärkeää, että tämä korjataan. ETSK tukee asetuksen yleislinjaa, mutta suhtautuu varauksellisesti eräisiin seikkoihin, jotka tuodaan esiin tässä lausunnossa.

4.3 Pankeilla on oltava riittävästi likvidejä varoja, jotta ne selviävät mahdollisista likviditeettiongelmistaan turvautumatta julkiseen tukeen. Keskuspankin tulisi harkita lainanantoa viimeisenä keinona vain poikkeuksellisissa olosuhteissa. Maksuvalmiusvaatimus täyttää siksi hyödyllisen tehtävän. Pankkien on myös rajoitettava maturiteettieroja taseissaan. Hyvin pitkäaikaisten saamisten rahoittaminen lyhytaikaisilla veloilla aiheuttaa riskejä paitsi pankille itselleen myös taloudelle laajemmin. ETSK kannattaakin ehdotusta pysyvän varainhankinnan vaatimuksen kehittelemisestä ja ottamisesta aikanaan käyttöön.

4.4 Tällöinkin likviditeettivaatimukset on kalibroitava hyvin huolellisesti, jotta ne eivät aiheuta vakavia sekaannuksia pankkitoimintaan. ETSK on tyytyväinen siihen, että ehdotukset ovat riittävän joustavia ja mahdollistavat varainhankinnan vaatimusten ja maksuvalmiusvaatimuksen muuttamisen, kun valvontaviranomaiset ovat saaneet kokemuksia niiden vaikutuksista. Pankkien perinteisenä liiketoimintana on ollut matureettitransformaatio eli lyhytaikaisten lainojen ottaminen ja pitkäaikaisten lainojen antaminen. Jos tätä rajoitetaan liikaa, koko talous kärsii. ETSK suhtautuu varauksellisesti ajatukseen maturiteettierojen tasaamisesta kokonaan pankkien taseissa.

4.5 Rahoitusjärjestelmän toimintatapaan kuuluu luonnostaan tietynlainen myötäsyklisyys. Riskit yleensä aliarvioidaan talouden kasvuvaiheessa ja yliarvioidaan kriisiaikoina. Lehmanin konkurssia seurannut kriisi kuitenkin osoitti, miten äärimmäisiksi vaihtelut voivat yltyä. Asetukseen sisältyvien pääoma- ja likviditeettivaatimusten lisäksi direktiivillä otetaan käyttöön yleinen pääomapuskuri ja vastasyklinen pääomapuskuri. Komitea kannattaa tätä. Se parantaisi pitkän aikavälin rahoitusvakautta, mikä puolestaan antanee tukea talouskasvulle.

4.5.1 Baselin sääntöjen soveltaminen kaikkiin pankkeihin, muihinkin kuin systeemisesti merkittäviin, saattaa silti rasittaa erityisesti pieniä, yhteisöllisiä pankkeja. Komitea kehottaa komissiota, Euroopan pankkiviranomaista ja jäsenvaltioiden valvontaviranomaisia varmistamaan, että pienten pankkien pääomapuskurit ovat sopusoinnussa niiden liiketoimintamallien kanssa.

4.6 Omien varojen vaatimusten laskenta riippuu käytetyistä kirjanpitosäännöistä. Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin ylähuone tutki lakisääteisten tilintarkastajien roolia finanssikriisin aikana ja totesi, että IFRS-standardien soveltaminen esti käytännössä pankkien taseiden oikeellisuuden. Viime kuukausina on käynyt ilmi, että yhden tai useamman jäsenvaltion pankit eivät ole kirjanneet julkisen talouden markkinavelkoja osakkeenomistajille suunnattuihin raportteihin, minkä seurauksena IFRS-standardeja on sovellettu epäjohdonmukaisesti. Kun otetaan huomioon, että IFRS-järjestelmä pohjautuu periaatteisiin, ETSK kehottaa komissiota tekemään työtä tilinpäätösstandardeista vastaavien viranomaisten, tilintarkastajien ammattikunnan ja jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten kanssa sen varmistamiseksi, että omien varojen riittävyyttä koskevia yhdenmukaisia sääntöjä tuetaan yhdenmukaisin ja täsmällisin kirjanpitokäytännöin. Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisella tulisi olla merkittävä koordinointirooli tässä prosessissa. Tämä on välttämätön ennakkoedellytys sille, että uusi vakavaraisuuskehys pannaan täytäntöön yhdenmukaisesti.

4.7 Komissio odottaa luonnollisesti, että CRD IV -lainsäädännön onnistumista mitataan sen perusteella, miten uudet pääoma- ja likviditeettijärjestelmät reagoivat tuleviin finanssikriiseihin. ETSK, joka tiedostaa EU:ta nyt piinaavan talouskriisin laajuuden, pitää tärkeänä, että uudessa järjestelmässä ei millään lailla rajoiteta talouden luotonsaantia taikka vientiluottoja tai ulkomaankaupan rahoitusta. Jos pankit pystyvät noudattamaan pääoma- ja likviditeettiosuutta koskevia vaatimuksia vain supistamalla taseitaan ja rajoittamalla luotonantoa, asetus on epäonnistunut. Sitä ei voida hyväksyä. Komitea ei ole vakuuttunut tehdystä vaikutustenarvioinnista, vaan vaatii yksityiskohtaisempaa arviointia. ETSK ehdottaa, että luoton saatavuutta tulee seurata jatkuvasti (mahdollisesti perustamalla seurantakeskus, jossa ETSK on osallisena) siihen asti, kunnes CRD IV -lainsäädännön aikataulu on päättynyt (2019) ja EU 2020 -strategia (jossa on voitava nojautua pankkialan tukeen) saatu päätökseen.

4.8 Vastaavasti vaikka mahdollisimman pitkälle menevän yhdenmukaistamisen perustelut ovat täysin ymmärrettäviä, talouskriisi ja luotonsaanti saattavat edellyttää vaadittujen prosenttiosuuksien ja aikataulujen muuttamista merkittävästi, jos kunkin yksittäisen jäsenvaltion talouden suorituskyky ja elpymisvauhti halutaan optimoida tulevien vuosien aikana.

4.9 Asetuksessa ehdotettu vaadittava kokonaispääoma on 8 prosenttia. Tästä vaadittu rajoituksettomien omien varojen osuus on 4,5 prosenttia, rajoituksenalaiset ensisijaiset omat varat 1,5 prosenttia ja toissijaiset omat varat 2 prosenttia. Lisäksi yleinen pääomapuskuri on 2,5 prosenttia rajoituksettomista ensisijaisista omista varoista. Kun kaikki muutokset on vuoteen 2019 mennessä toteutettu, vaadittu kokonaispääoma ja yleinen puskuri yhteen laskettuina ovat 10,5 prosenttia. Asetuksessa vaaditaan mahdollisimman pitkälle menevää yhdenmukaistamista eli samoja vakavaraisuuspääomavaatimuksia ottamalla käyttöön koko Euroopan unionin alueella todellinen yhteinen sääntökirja. Perusteluna on, että jos yksittäiset jäsenvaltiot asettavat tiukempia vaatimuksia epätarkoituksenmukaisella ja koordinoimattomalla tavalla, tämä saattaa johtaa siihen, että suojattavat vastuut ja riskit siirtyvät varjopankkialalle tai yhdestä EU:n jäsenvaltiosta toiseen. On mahdollista, että eräät jäsenvaltiot, jotka aikovat ehdottaa korkeampia osuuksia, haastavat tämän näkemyksen ennen asetuksen hyväksymistä. ETSK vastustaa tällaista aloitetta, jos se vaikuttaa kielteisesti pieniin pankkeihin ja/tai pk-yritysten luotonsaantiin.

4.10 Basel-kehys on suunniteltu kansainvälisesti toimivia pankkeja varten. EU:n vakavaraisuusdirektiivejä sovelletaan kaikkiin EU:n luottolaitoksiin. Basel-kehys rajoittaa jossain määrin rajoituksettomien ensisijaisten omien varojen määritelmää, sillä siihen luetaan vain osakkeet ja kertyneet voittovarat. Tämä voi olla Euroopassa ongelma muille yhteisöille kuin osakeyhtiöille, kuten osuuspankeille, sijoitusrahastoille ja säästöpankeille. Kolmannen vakavaraisuusdirektiivin 25 artiklassa tunnustetaan, että näiden laitosten ensisijaisia omia varoja on lähestyttävä eri tavalla. On olennaisen tärkeää, että asetuksen lopullisissa säännöksissä otetaan huomioon näiden laitosten vaihtoehtoiset liiketoimintamallit.

4.11 Vaikka tässä lausunnossa ei varsinaisesti käsitellä direktiiviä, ETSK katsoo tarpeelliseksi kommentoida ehdotusta vähentää luottoluokituksiin tukeutumista luottolaitoksissa (edellä kohta 3.5). Luottoluokituslaitoksia koskevasta asetuksesta toukokuussa 2009 antamassaan lausunnossa (8) ETSK kehotti EU:n lainsäätäjiä olemaan tukeutumatta liikaa luokituksiin, erityisesti kun ajatellaan tiettyjä asuntolainavakuudellisten arvopaperien luokituksia, jotka ovat osoittautuneet arvottomiksi. ETSK kannattaakin käsiteltävänä olevaa ehdotusta, vaikka siinä sallitaan edelleen ulkoisten luottoluokitusten käyttö, sillä siinä vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, etteivät niiden sääntelyn alaiset laitokset tukeudu ainoastaan tai mekaanisesti ulkoisiin luokituksiin, vaan niillä on sisäisiä luottokelpoisuuden arviointimenetelmiä. Tämä merkitsee myös, että jos laitoksen sisäisellä menetelmällä päädytään suurempaan pääomaosuuteen kuin mitä ulkoinen luokitus edellyttää, on sovellettava sisäistä menetelmää.

4.12 Valtionvelkakriisiin liittyen on erityiseksi ongelmaksi ilmennyt selvin viittein se, että – vastoin sekä sopimuksen että peräkkäisten vakavaraisuusdirektiivien suuntaviivoja – valtionvelka ei epäilemättä olekaan riskitöntä. Kyseessä on merkittävä laadullinen puute asetuksen pääomasäännöksissä. Sillä on syvällekäyvät vaikutukset pankkeihin, jotka ovat sääntöjen pakottamina sitoutuneet mittavasti valtionvelkaan. Sääntelyviranomaisten on harkittava uudelleen riskittömyysluokitelman mekaanisen soveltamisen asianmukaisuutta, ja pankkien tulee tarkistaa riskejä koskevat sisäiset menettelytapansa.

4.13 ETSK hyväksyy sen, että pk-yrityksille myönnettäviin lainoihin sovellettavat pääomavaatimukset ovat asetuksen mukaan edelleen 75 prosenttia tavanomaisesta tasosta, mutta epäilee tämän riittävyyttä nykyolosuhteissa. Komitea katsoo, että pankkien riskinottohalu on ratkaiseva tekijä pk-yritysten kannalta. Pankit ovat perinteisesti olleet valmiita lähtemään lupaavien pk-yritysten kumppaneiksi ja tukemaan niiden kasvua. Finanssikriisin aiheuttama maksukyvyttömyys ja pankkien taseiden yleinen heikkous on saanut pankit yhä useammin karttamaan riskejä. Riskinottohalukkuuden lisäämiseksi ETSK suosittaakin, että prosenttiosuus laskettaisiin 50:een pk-yritysten osalta. Komitea on käsittänyt, että komissio aikoo tutkia tätä asiaa tarkemmin.

4.14 ETSK kehottaa tähän liittyen komissiota helpottamaan eettisen ja osallistavan pankkitoiminnan kehittämistä. Tällainen pankkitoiminta on selvinnyt finanssikriisin asettamasta testistä, ja vaikka se ei ole ollut immuuni kriisin seurauksille, se on kiistatta osoittanut kriisinsietokykynsä ja arvonsa. Se voi tarjota arvokkaan täydentävän luottolähteen pk-yrityksille, kun ajatellaan pankkijärjestelmään kohdistuvia paineita. Komitea kehottaakin komissiota esittämään direktiiviehdotuksen eettisestä ja osallistavasta pankkitoiminnasta, kuten ETSK on jo aiemmassa lausunnossaan (9) ehdottanut.

4.15 Toinen, kolmas ja neljäs vakavaraisuusdirektiivi ovat yhdessä tarkasteltuina valtava taakka pankkitoiminnalle. Ne lisäävät sääntelyrasitetta ja vaatimusten noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia sekä heikentävät pääoman tuottoa ja pitkän aikavälin kannattavuutta. Useimmat eurooppalaiset katsovat, että se on pankkiireille aivan oikein, kun ajatellaan pankkiirien roolia viimeisimmässä kriisissä ja pankkien käsittämättömiä palkkiojärjestelmiä. ETSK on tästä eri mieltä. Jotta EU menestyisi, pankkien on menestyttävä. Jos niiden halutaan tarjoavan lainaa, niiden on oltava kannattavia. EU:n pankit eivät nyt valitettavasti ole hyvässä kunnossa. On vaikeaa arvioida, kuinka paljon vahinkoa julkisen talouden velkakriisi vielä aiheuttaa EU:n pankkien taseisiin ja pitkän aikavälin kannattavuuteen.

4.16 Tässä tilanteessa CRD IV -lainsäädäntöpaketin lopullinen muotoilu ja täytäntöönpano ovat ratkaisevassa asemassa sen kannalta, miten hanke onnistuu ja erityisesti pystyvätkö pankit samanaikaisesti tekemään vaaditut muutokset ja palauttamaan vakautensa. EU:n eri alueiden pankit eivät julkisen talouden velkakriisin kurimuksessa ehkä pysty edistymään samaan tahtiin. Lainsäätäjien ja valvontaviranomaisten tulee varautua tähän, vaikka täytäntöönpanoaikataulu ulottuukin vuoteen 2019.

Bryssel 18. tammikuuta 2012 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) EUVL L 329, 14.12.2010, s. 3–35, ETSK:n lausunto: EUVL C 339, 14.12.2010, s. 24–28.

(2) EUVL C 48, 15.2.2011, s. 33.

(3) EUVL C 228, 22.9.2009, s. 62–65.

(4) EUVL C 48, 15.2.2011, s. 33.

(5) EYVL L 141, 11.6.1993, s. 1–26.

(6) EUVL C 234, 22.9.2005, s. 8–13.

(7) EUVL C 339, 14.12.2010, s. 24–28.

(8) EUVL C 54, 19.2.2011, s. 37–41.

(9) EUVL C 48, 15.2.2011, s. 33.