Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle, alueiden komitealle ja Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneille maille 'Ympäristöpoliittiset liittymisstrategiat: Laajentumiseen liittyvien haasteiden kohtaaminen yhdessä Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneiden maiden kanssa'"

(1999/C 40/07)

Euroopan komissio päätti 28. toukokuuta 1998 pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta.

Asian valmistelusta vastannut "ulkosuhteet" -jaosto antoi lausuntonsa 17. marraskuuta 1998. Esittelijä oli José Ignacio Gafo Fernández.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 2. 3. joulukuuta 1998 pitämässään 359. täysistunnossa (joulukuun 2. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 97 ääntä puolesta ja yksi vastaan, kolmen pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Komission tiedonannossa pyritään määrittelemään tärkeimmät ympäristöalaa koskevat haasteet Keski- ja Itä-Euroopan maiden EU:hun liittymisen yhteydessä sekä kehittämään mahdollinen strategia näihin haasteisiin vastaamiseksi.

1.2. Komission tiedonannossa nimetään kaksi tärkeää horisontaalista haastetta (lainsäädännölliset ja institutionaaliset) ja viisi alakohtaista haastetta (ilman laatuun, jätteisiin, veden laatuun, teollisuuden saastevalvontaan ja riskinhallintaan sekä ydinturvallisuuteen ja säteilysuojaan liittyvät kysymykset). Lopuksi tiedonannossa muistutetaan niihin vastaamisen aiheuttamista valtavista kustannuksista.

1.2.1. Lainsäädännön mukauttamista haittaa tarkoituksenmukaisen ja kokonaisvaltaisen strategian sekä järjestelmällisen, lainsäädäntöjä vertailevan analyysin puuttuminen. Puutetta on mahdollisesti myös alan oikeudellisesta asiantuntemuksesta.

1.2.2. Jäsenyyttä hakevien valtioiden tulee samalla kehittää ja täydentää hallintorakenteitaan voidakseen valmistella ja panna täytäntöön tarvittava lainsäädäntö sekä valvoa jälkeenpäin sen asianmukaista soveltamista. Prosessi edellyttää usean keskushallinnon ministeriön osallistumista, ja lisäksi on otettava huomioon, että alue- ja paikallisviranomaiset vastaavat tietyistä ympäristöalan tehtävistä. Nämä seikat vaikeuttavat muutostyötä.

1.2.3. Ilmansaasteiden ja niiden valvonnan osalta haasteiksi muodostuvat sekä suurten laitosten päästöt että kaupunkikeskusten päästöasteiden valvonta.

1.2.4. Jätteiden osalta valmistelutyössä näyttäisi tapahtuneen edistystä, vaikka merkittäviä vaikeuksia esiintyy edelleen mm. yhdyskunta- ja teollisuusjätteen käsittelyssä ja polttamisessa.

1.2.5. Veden pilaantumisen osalta suurimmat haasteet liittyvät maataloudessa käytettävien lannoitteiden aiheuttamiin nitraattipäästöihin. Ihmisten käyttöön tarkoitetun veden laadussa on kuitenkin tapahtunut merkittävää edistystä.

1.2.6. Teollisuuden saastevalvonnassa ja Seveso-direktiivin toimeenpanossa on tapahtunut suhteellisen vähän edistystä. Ongelmaan liittyy tiettyjen erityisen saastuneiden teollisuusalueiden esiintyminen kaikissa hakijamaissa. Sen vuoksi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä annetun direktiivin täytäntöönpano on näissä maissa erittäin tärkeää.

1.2.7. Ydinturvallisuuden ja säteilysuojan alalla on saavutettu lainsäädännöllistä edistystä. On kuitenkin luotava kiireesti tarvittavat mekanismit sekä hallinto- ja henkilöstörakenteet alaa koskevan säännöstön täytäntöönpanemiseksi ja valvomiseksi.

1.3. Komission tiedonannossa ehdotetaan, että näihin haasteisiin vastataan neljän konkreettisen toimen avulla:

Määritellään tärkeimmät painopistealueet.

Asetetaan tavoitteet, joihin on pyrittävä ennen liittymistä.

Asetetaan aikataulu säännöstön täydelliselle noudattamiselle.

Määrätään, että kaikissa uusissa investoinneissa on noudatettava yhteisön säännöstöä.

1.4. Painopistealueet tulee määritellä laatimalla kustakin maasta erityinen selvitys, jossa tarkastellaan lainsäädäntövaatimusten lisäksi myös niiden täytäntöönpanon vaatimia hallinnollisia edellytyksiä. Komissio toteutti jo vuonna 1997 ensimmäisen selvityksen hakijamaiden lainsäädännöstä ja sen sovitettavuudesta yhteen yhteisön lainsäädännön kanssa. Tätä selvitystä täydennetään arvioimalla tapauskohtaisesti yhteisölainsäädännön täytäntöönpanon aiheuttamia taloudellisia seurauksia sekä sisällyttämällä yhä enenevässä määrin ympäristöseikat jäsenyyttä hakeneiden maiden tulevaisuuden politiikkoihin.

1.5. Taloudellisen tehokkuuden kasvattamiseksi komissio suosittelee myös nykyisen yhteisölainsäädännön soveltamista kaikkiin kyseisissä valtioissa tehtäviin uusiin investointeihin sekä riippumattomien ja teknisesti pätevien ydinvoima-alaa valvovien kansallisten sääntelyelinten luomista.

1.6. Kaiken tämän tuloksena tulee olla maakohtainen ohjelma ympäristöalan yhteisölainsäädännön toimeenpanemiseksi. Ohjelmassa tulee asettaa tarkat painopistealueet ja toteuttamismääräajat.

1.7. Yhteisötukea on tähän mennessä annettu seuraavien kanavien välityksellä ():

Phare-ohjelma ja erityisesti siihen sisältyvä suurten infrastruktuurien investointimenetelmä (LSIF);

yhteisöohjelmat Life, Altener, Save, viides TTK-puiteohjelma sekä liittymistä edeltävä taloudellinen avustusohjelma, joihin hakijamaat ovat osallistuneet;

Euroopan investointipankin ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin myöntämät lainat.

1.8. Tulevaisuuden tavoitteena on näiden välineiden kehittäminen, joka tapahtuu hyödyntämällä mm. suurten infrastruktuurien investointimenetelmää (LSIF) vuosina 1998 ja 1999, LVRV:tä (liittymistä valmisteleva rakennepolitiikan väline) tai esim. interreg-ohjelman tapaisia muita yhteisöaloitteita. Yhtenä keinona on myös lisätä jäsenyyttä hakevien maiden osallistumista viidennen TTK-puiteohjelman kestävän kehityksen ohjelmaan.

1.9. Tavoitteena on myös vahvistaa lainsäädännön valmistelun ja toimeenpanon hallinnollisia edellytyksiä. Tämä tapahtuu toteuttamalla toimia teknisen avun tietojenvaihtotoimiston (TAIEX) ja ympäristölainsäädännön voimaansaattamista ja täytäntöönpanoa edistävän verkoston (IMPEL) välityksellä sekä lisäämällä yhteistyötä Euroopan ympäristökeskuksen kanssa.

2. Yleishuomautukset

2.1. TSK kannattaa Euroopan komission esittämää maakohtaista lähestymistapaa yhteisölainsäädännön täytäntöönpanossa kunkin jäsenyyttä hakevan maan kohdalla. Tämä strategia perustuu Euroopan komission tekemään erinomaiseen selvitystyöhön ja huolelliseen valmisteluun.

2.2. Yksilöllisen liittymistä valmistelevan strategian avulla tulee voida määritellä maakohtaiset painopisteet kunkin maan olosuhteiden mukaan. Näin erityisesti rahoitus, mutta myös tekninen valmistelutyö voidaan sovittaa kunkin maan tarpeisiin.

2.3. Seuraavat seikat ovat tärkeitä yksilöllisen liittymistä valmistelevan ympäristöstrategian kannalta:

asianmukaisten määräaikojen puitteissa tapahtuva yhteisölainsäädännön siirtäminen hakijavaltion lainsäädäntöön soveltaen kiireellisyysjärjestystä sen mukaan, kuinka pian asianmukainen lainsäädäntö on saatettava voimaan (katso lausunnon kohta 2.6, jossa käsitellään siirtymäkausia);

valtio- sekä alue- ja paikallistason viranomaisten kouluttaminen niiden toimivallan mukaan edellä mainittujen säädösten virheettömän toimeenpanon ja soveltamisen takaamiseksi;

ympäristön saastumista kuvaavien tietojen mittaus- ja rekisteröintijärjestelmien luominen sekä päästöjen että kertymien (immissioiden) osalta. Tarve on usein pakottava, minkä vuoksi tarvitaan tukea yhteisövaroista;

kyseisten mittausjärjestelmien luominen ja yhdistäminen yhdeksi, koko valtion kattavaksi verkoksi, jonka avulla tiedot voidaan siirtää yhtenäisesti Euroopan komissioon Brysseliin sekä Euroopan ympäristökeskukseen ja jonka avulla voidaan valvoa, että velvollisuudet tulevat täytetyiksi;

tehdyistä sopimuksista sekä niiden täytäntöönpanoaikataulusta tiedottaminen teollisuudelle, paikallisviranomaisille, maataloudelle sekä yleensä kaikille niille tahoille, jotka joutuvat käytännössä toteuttamaan kyseisiä toimia;

yhteiskunnan ja talouselämän eri alojen teknisille asiantuntijoille ja työntekijöille sekä paikallisyhteisöille suunnatut erityiset koulutusohjelmat yhteisön ympäristöpolitiikan vaikutuksista ja sen tehokkaasta harjoittamisesta niissä yrityksissä ja laitoksissa, joissa kyseiset henkilöt vaikuttavat;

suoran yhteisöavun sekä Euroopan investointipankin ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin lainojen sovittaminen sellaisiksi, että voidaan toteuttaa sovitut tavoitteet sekä noudattaa uusille teollisuus- ja infrastruktuuri-investoinneille asetettuja ympäristönormeja (jäljempänä kohdassa 2.8 sanotun mukaisesti).

2.4. TSK on tietoinen siitä, että yhteisölainsäädäntö ei ole ikuisesti pysyvä ja muuttumaton, vaan että sen kattama alue ja sen vaatimustaso päinvastoin muuttuvat jatkuvasti eri direktiivien ja asetusten mukaan. Esimerkkinä tästä muutoksesta on suuronnettomuuksien estämiseen tähtäävä Kansainvälisen työjärjestön ILO:n sopimus n:o 174, jota huomattavan moni jäsenvaltio ei ole vielä vahvistanut. Komitean tukeman ajatuksen mukaisesti () tämäntyyppinen sopimus voitaisiin varmasti sisällyttää yhteisön lainsäädäntöön jäsenyyttä hakevien maiden liittyessä unioniin.

2.5. TSK katsoo, että maakohtainen liittymistä edeltävä strategia tulisi mahdollisuuksien mukaan pyrkiä muuttamaan yhteisiksi, kaikkia jäsenyyttä hakevia maita koskeviksi liittymiskriteereiksi mm. siirtymäkauden ja yhteisölainsäädännön täydellisen täytäntöönpanon osalta. Vain näin voidaan välttää jäsenyyttä hakevien maiden väliset kilpailun vääristymät.

2.6. TSK katsoo siksi, että neuvotteluissa Euroopan unionin jäsenyydestä näille maille tulisi asettaa siirtymäajat, joissa on huomioitu seuraavat seikat:

Siirtymäaikojen tulisi olla niin lyhyet kuin on teknisesti ja taloudellisesti mahdollista, mutta niiden tulisi sallia yhteisölainsäädännön kivuton täytäntöönpano hakijamaissa.

Olisi pyrittävä siihen, että siirtymäajat olisivat samat kaikille hakijamaille, lukuun ottamatta tapauksia, joille on olemassa pakottavat perusteet.

Siirtymäkausien tulee siksi olla samat kaikille jäsenyyttä hakeville maille jokaisen yksittäisen direktiivin ja asetuksen osalta, ja niiden tulee olla yhdenmukaiset kaikilla aloilla (esimerkiksi ilmansaasteet, jätehuolto jne.), että voidaan välttää epäsuotava saasteiden siirtyminen ajan myötä ekosysteemistä toiseen.

Siirtymäaikaa voisi jonkin verran pidentää tapauksissa, joissa pidentäminen ei vaikuta suoraan vapaaseen kilpailuun sisämarkkinoilla. Tällaiseksi tapaukseksi voitaisiin laskea esimerkiksi kaupunkijätteiden käsittelylaitokset. Siirtymäaikojen tulisi siksi olla poikkeukselliset ja mahdollisimman lyhyet tapauksissa, joissa ne vaikuttavat vapaaseen kilpailuun yhteisössä toimivien yritysten kanssa tai hakijamaiden omien yritysten välillä.

2.7. Jäsenyyttä hakevia maita tiedotetaan jo nykyisellään säännöllisesti komission ympäristöalalla tekemistä uusista lainsäädäntöehdotuksista sekä neuvoston näistä ehdotuksista käymistä neuvotteluista. Hakijamaiden tulisi jakaa tietoa välittömästi edelleen yrityksilleen ja alue- ja paikalliselimilleen sekä kansalaisille yleensä, jotta nämä valmistautuisivat muutoksiin asiaankuuluvalla tavalla.

2.8. TSK katsoo, että tehokkuuden lisäämiseksi hakijamaissa toteuttavissa uusissa tuotantoinvestoinneissa tulisi noudattaa voimassa olevaa yhteisön ympäristölainsäädäntöä, vaikka se ei vielä olisikaan voimassa näissä maissa. Näin tulisi toimia sekä vanhanaikaisiksi käyneiden teollisuuslaitosten uudistamisessa että toimivien laitosten laajentamisessa tai uusien rakentamisessa. Nämä suositukset eivät voi olla sitovia, mutta niiden noudattaminen voisi olla pakollista kokonaan tai osittain yhteisövaroin rahoitettavien investointien kohdalla. Epäsuorasti niiden noudattaminen voisi olla pakollista siten, että erikseen määriteltävän ajankohdan jälkeen tehtäviin nykyaikaistamis-, laajentamis- tai rakentamisinvestointeihin ei sovelleta minkäänlaista siirtymäkautta.

2.9. TSK:n näkemyksen mukaan yhteisön ympäristölainsäädännön noudattaminen voi myös tarjota vaurastumis- ja työllistämismahdollisuuden jäsenyyttä hakevissa maissa edellyttäen, että tarvittavien laitteistojen tuottamiseen ja asentamiseen käytetään paikallista teollisuutta aina kun mahdollista. Komitea kehottaa siksi Euroopan komissiota toteuttamaan erityisen tutkimuksen, jossa selvitetään kunkin hakijamaan osalta niiden tekniset edellytykset, laitteiston tuotantomahdollisuudet sekä työntekijöiden ja teknisten asiantuntijoiden koulutustaso tehtävien suorittamiseksi. Tämän tutkimuksen perusteella ja liittymistä valmistelevan strategian puitteissa voitaisiin rahoittaa aluetason hankkeita, joiden avulla voidaan tasapainottaa kyseisille maille yhteisön ympäristölainsäädännön toimeenpanosta aiheutuvia kustannuksia (hankkeiden päämääränä olisi tuottaa kaikissa hakijamaissa laitteistoja muiden hakijamaiden ja jopa Euroopan unionin käyttöön).

2.10. Komitea on sitä mieltä, että ympäristönsuojelun asiantuntemus hakijamaissa voi tietyissä tapauksissa olla arvokasta Euroopan unionille ja muille jäsenyyttä hakeville maille, ja se kehottaa siksi komissiota selvittämään tätä asiantuntemusta.

2.11. Lopuksi TSK muistuttaa, että hakijamaiden välisiä aluetason valmistelutoimia on vahvistettava mm. sellaisilla aloilla kuin jokiverkostojen hallinta, rajatylittävä ilmansuojelu, riskinhallinta yhteisillä raja-alueilla sijaitsevilla teollisuusalueilla sekä yrittäjille, työntekijöille ja yleensä kansalaisille suunnatut koulutus- ja valistussuunnitelmat.

Bryssel 2. joulukuuta 1998.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

() Katso erityisesti TSK:n lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) liittymistä valmistelevasta rakennepolitiikan välineestä", EYVL C 407, 28.12.1998.

() EYVL C 102, 24.4.1995.