FI Euroopan unionin virallinen lehti C 128/122

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Valkoinen kirja – Ilmastonmuutokseen sopeutuminen: kohti eurooppalaista toimintakehystä”

KOM(2009) 147 lopullinen

(2010/C 128/23)

Esittelijä: Frederic Adrian OSBORN

Euroopan komissio päätti 1. huhtikuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Valkoinen kirja – Ilmastonmuutokseen sopeutuminen: kohti eurooppalaista toimintakehystä

KOM(2009) 147 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. lokakuuta 2009.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 4.–5. marraskuuta 2009 pitämässään 457. täysistunnossa (marraskuun 5. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 183 puolesta ja 3 vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Ilmastonmuutos on yksi 2000-luvun suurimmista haasteista. Muutoksen rajoittaminen vähentämällä kasvihuonekaasupäästöjä on ensisijaisen tärkeää. On myös tärkeää suunnitella hyvissä ajoin ennakkoon sopeutumista muutoksiin, jotka ovat tulleet väistämättömiksi.

1.2 Komissio julkaisi vuonna 2007 ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan vihreän kirjan. Siihen liittyneen laajan kuulemisen ja lisäanalyysin jälkeen komissio on nyt julkaissut valkoisen kirjan ”Ilmastonmuutokseen sopeutuminen: kohti eurooppalaista toimintakehystä” ja pyytänyt siitä komitean lausunnon.

1.3 Aiemmin vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa (1) ETSK suosittaa, että on laadittava kattava eurooppalainen sopeutumisstrategia ohjaamaan unionilta, jäsenvaltioilta ja muilta toimijoilta vaadittavien toimenpiteiden suunnittelua. Valkoisessa kirjassa ehdotetaankin juuri tällaisen kehyksen laatimista, ja komitea suhtautuu myönteisesti sen yleiseen lähestymistapaan.

1.4 Komitea katsoo kuitenkin, että muutamat komission ehdottamista toimista eivät ole aikataulultaan riittävän ripeitä eivätkä riittävän yksityiskohtaisia. Komitea kehottaa erityisesti

— vahvistamaan eurooppalaisen koordinointistrategian roolia kansallisten sopeutumisstrategioiden yhteennivomisessa

— kiristämään strategian jatkokehittämisen aikataulua ja kiinnittämään erityishuomiota kysymyksiin tai alueisiin, jotka todennäköisesti edellyttävät kiireellisimpiä sopeutumistoimenpiteitä

— perustamaan riippumattoman korkean tason komitean tai elimen seuraamaan ilmastonmuutoksen hillitsemisen ja siihen sopeutumisen edistymistä Euroopassa ja kiinnittämään julkista huomiota edistymisen puutekohtiin

— pyrkimään alusta alkaen määrittämään Euroopan todennäköisten sopeutumiskulujen suuruusluokan (kuten komissio on ihailtavasti jo tehnyt kehitysmaiden sopeutumistarpeiden määrittämiseksi)

— tehostamaan yhteistyötä ainakin OECD:ssä ja parhaassa tapauksessa kansainvälisellä tasolla, koska sopeutumisen on oltava maailmanlaajuista

— tehostamaan toimia suuren yleisön ja kansalaisyhteiskunnan sitouttamiseksi kehittämissuunnitelmiin ja sopeutumistoimiin.

2. Valkoinen kirja ja sen taustat

2.1 Ilmastonmuutos on yksi 2000-luvun suurimmista haasteista. Muutoksen rajoittamisen kasvihuonekaasupäästöjä vähentämällä on oltava tärkein tavoite maailmanlaajuisesti ja ilmastonmuutosta koskevaa YK:n puitesopimusta käsittelevässä Kööpenhaminan kokouksessa. On myös tärkeää suunnitella hyvissä ajoin ennakkoon sopeutumista muutoksiin, jotka ovat tulleet väistämättömiksi.

2.2 Komissio julkaisi vuonna 2007 ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan vihreän kirjan. Siihen liittyneen laajan kuulemisen (jonka yhteydessä komitea antoi aiheesta lausunnon) ja lisäanalyysin jälkeen komissio on nyt julkaissut valkoisen kirjan ”Ilmastonmuutokseen sopeutuminen: kohti eurooppalaista toimintakehystä” ja pyytänyt siitä komitean lausunnon. Monet komitean aiemmassa lausunnossaan esittämät seikat näkyvät huomattavan suurelta osin valkoisessa kirjassa.

2.3 Valkoisessa kirjassa todetaan aluksi, että ilmastonmuutosta tapahtuu maailmassa jo merkittävässä määrin ja että muutos voimistuu huomattavasti ja aiheuttaa monille aloille vakavia vaikutuksia, joihin pitää varautua nyt. Vaikutusten laajuudesta ja maantieteellisestä jakautumisesta on paljon epävarmuutta. Nämä riippuvat osittain siitä, miten maailman ponnistelut ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi kasvihuonekaasupäästöjä vähentämällä onnistuvat. Optimistisimmankin hillitsemisskenaarion mukaan joudutaan kuitenkin sopeutumaan suuriin muutoksiin, ja niihin on varauduttava nyt.

2.4 Valkoisen kirjan mukaan vaikutukset lienevät Euroopassa suurimmat seuraavilla aloilla:

— maa- ja metsätalous

— kalastus ja kalanviljely, rannikko- ja meriekosysteemit

— perusrakenteet ja niiden alttius äärimmäisille oloille ja merenpinnan nousulle

— matkailu

— ihmisten ja kasvien terveys

— vesivarat

— ekosysteemit ja biologinen monimuotoisuus.

2.5 Valkoisessa kirjassa arvellaan, että tehokkainta on hyödyntää luonnon kykyä absorboida vaikutukset tai rajoittaa niitä eikä keskittyä pelkästään fyysiseen infrastruktuuriin. Tässä viitataan vaikutusarvioinnissa esitettyyn lähestymistapaan, joka pohjautuu vihreään infrastruktuuriin.

2.6 Valkoisessa kirjassa väitetään, ettei kyseisten muutosten kanssa tekemisiin joutuvien yksilöiden ja yritysten autonomisella sopeutumisella todennäköisesti päästä optimaalisiin tuloksiin. Siinä pidetään selvästi perusteltuina toimenpiteitä, joilla pyritään ehkäisemään virheelliset toimet (sopeutumista heikentävät toimet, mal-adaptation) ja varmistamaan mieluummin ajoissa kuin myöhemmin tehtävien toimien taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöhyödyt.

2.7 Valkoisessa kirjassa todetaan, että useimmat sopeutumistoimenpiteet on toteutettava jäsenvaltio-, alue- tai paikallistasolla, mutta EU-tason toimille on selvä tilaus sellaisilla aloilla, joiden ongelmat eivät tunne valtiollisia rajoja ja joilla EU-tasolla on jo pitkälle kehittynyttä osaamista ja toimintaa, jotka voivat vaikuttaa huomattavasti sopeutumiseen.

2.8 Valkoisessa kirjassa esitetään kaksivaiheinen toimintakehys. Ensimmäiselle vaiheelle (2009–2012) esitetään neljää toimintapilaria sekä niihin liittyviä EU:n ja jäsenvaltioiden toimipaketteja:

— laajan tietopohjan muodostaminen

— sopeutumistoimien sisällyttäminen EU:n keskeisiin politiikkoihin

— erilaisten poliittisten keinojen käyttäminen sopeutumistoimien tehokkuuden varmistamiseksi

— sopeutumista koskevan kansainvälisen yhteistyön tehostaminen.

2.9 Vuonna 2013 käynnistettävässä toisessa vaiheessa on tarkoitus laatia kattavampi sopeutumisstrategia, mutta valkoisessa kirjassa ei vielä kerrota mitään yksityiskohtia sen mahdollisesta laajuudesta.

3. Yleistä

3.1 Aiemmin vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa (asiakokonaisuus NAT/368) ETSK suosittaa, että on laadittava kattava eurooppalainen sopeutumisstrategia ohjaamaan unionilta, jäsenvaltioilta ja muilta toimijoilta vaadittavien toimenpiteiden suunnittelua. Valkoisessa kirjassa ehdotetaan juuri tällaisen kehyksen laatimista, ja se sisältää monia komitean aiemmassa lausunnossa suosittamia seikkoja. Komitea suhtautuu tietenkin myönteisesti tähän sekä valkoisessa kirjassa esitettyyn yleiseen lähestymistapaan.

Ehdotetut toimet ovat monissa kohdissa kuitenkin muodoltaan varsin haparoivia. Monia ehdotetuista toimista kehotetaan tutkimaan, harkitsemaan, arvioimaan tai edistämään. Yhtäkään ei edellytetä tai vaadita, eikä alalle näytä lähiaikoina olevan tulossa lainsäädäntöä. Kun otetaan huomioon, että ilmastonmuutoksen vaikutukset ovat yhä huolestuttavampia ja että Euroopan on tärkeää toimia suunnannäyttäjänä, EU:n tulisi komitean mielestä pyrkiä saamaan nopeammin aikaan ohjausstrategia, johon sisältyy yksityiskohtaisempia tavoitteita. Seuraavaksi tässä lausunnossa esitetään keskeisiä elementtejä, joita voimakkaamman strategian – jollainen EU:n tulisi komitean mielestä pyrkiä saamaan aikaan – tulisi sisältää.

3.2.1 EU:n rooli ilmastonmuutokseen sopeutumisessa – Vaikka monet ilmastonmuutokseen sopeutumisen edellyttämät toimet on toteutettava jäsenvaltio-, alue- tai paikallistasolla, komitea yhtyy komission näkemykseen siitä, että myös merkittäviä EU-tason toimia tarvitaan. Tähän on monia syitä:

— Odotettavissa olevien muutosten ja vaikutusten analysointi edellyttää mittavia tutkimus- ja seurantatoimia, joita EU-tason koordinointi hyödyttäisi.

— Osa syntyvistä ongelmista ylittää valtiolliset rajat ja edellyttää yhteistä vastausta.

— Vaikutukset vaihtelevat huomattavasti Euroopan eri osissa ja saattavat olla vakavimpia eräillä köyhemmillä alueilla. Taakkaa on siis jaettava koheesiopolitiikan tai muiden mekanismien avulla.

— Useita komission keskeisiä politiikkoja ja ohjelmia, YMP ja rakennerahastot mukaan luettuina, joudutaan mukauttamaan ilmastonmuutoksen takia, jotta ne palvelisivat tarkoitustaan nykyistä paremmin.

— Kun huomioon otetaan myös Euroopan ulkopuoliset alueet, tarvitaan vahvoja kansainvälisiä toimia heikoimmin kehittyneiden eteläisten maiden auttamiseksi. Ne tulevat todennäköisesti kärsimään ilmastonmuutoksesta muita pahemmin, mutta niillä on heikommat mahdollisuudet asianmukaisiin sopeutumistoimiin. Euroopan maiden toimia kyseisellä alueella pystyttäisiin koordinoimaan parhaiten EU:n avulla.

— Ennen kaikkea: ilmaston tuleviin muutoksiin sopeutuminen asianmukaisesti ja hyvissä ajoin on vaikea tehtävä ja se edellyttää, että Euroopan poliittiset johtajat yhdistävät voimansa valtiollisten rajojen ylitse.

Kaiken tämän perusteella komitea yhtyy täysin näkemykseen siitä, että tarvitaan vahva eurooppalainen sopeutumisstrategia, ja kehottaa komissiota kehittämään strategiaa entistä päättäväisemmin ja tarkentamaan sen tavoitteita mahdollisimman pian.

Koska ilmastonmuutos on luonteeltaan globaalia, myös sopeutumisohjelmissa on noudatettava globaalia lähestymistapaa. Tämä on erityisen tärkeää siitä syystä, että kyseiset muutokset vaikuttavat kehittymättömimpiin ja siten haavoittuvimpiin maihin kaikkein eniten. OECD:lla on meneillään tähän liittyvä laaja hanke, ja myös EU:n toimintakehykset ja ohjelmat tulisi mahdollisuuksien mukaan sovittaa yhteen kyseisellä tasolla.

EU-tason toimia kehitettäessä on myös ratkaisevan tärkeää edistää jäsenvaltio-, alue- ja paikallistason toimien tehostamista. Valkoisen kirjan taustatiedoista ilmenee, että jäsenvaltiotason lähestymistavat vaihtelevat nykyään suuresti ja että osa jäsenvaltioista on edistynyt paljon muita pidemmälle tilanteensa analysoinnissa ja asianmukaisten sopeutumisstrategioiden laadinnassa. Jotta sopeutumisprosessiin saataisiin lisäpontta, komitea ehdottaa, että EU-tason aloitteessa olisi hyvä asettaa kansallisten sopeutumisstrategioiden laatimiselle yhteiset parametrit ja määräajat.

3.2.2 Tavoitteet ja aikataulut – Komissio esittää kaksivaiheista prosessia. Ensimmäisessä vaiheessa eli vuosina 2009–2012 on tarkoitus vahvistaa tietopohjaa, sisällyttää sopeutumistoimet EU:n keskeisiin politiikkoihin, kehittää toimenpiteitä ja tehostaa kansainvälistä yhteistyötä. Vasta toisessa vaiheessa, joka käynnistyy vuonna 2013, laadittaisiin kaikenkattava sopeutumisstrategia.

3.2.3 Komitea ymmärtää kaksivaiheisen lähestymistavan logiikan, mutta sen huolena on, että tällainen tahti saattaa olla ongelman polttavuuteen nähden liian verkkainen. Ilmastonmuutoksen seuraukset alkavat jo tuntua Euroopassa ja vielä selvemmin muualla maailmassa. Vaikka ympäri maailmaa saataisiin Kööpenhaminan kokouksen jälkeen käynnistettyä hillitsemistoimia, kasvihuonekaasujen pitoisuudet ilmakehässä jatkavat kasvuaan vielä useita vuosikymmeniä aiheuttaen yhä vakavampia ilmastovaikutuksia. Sopeutumistoimenpiteet on käynnistettävä heti eikä joskus tulevaisuudessa. Myös virheellisten kehityskulkujen ja investointien (sopeutumista heikentävien toimien) ehkäisy olisi suotavaa aloittaa heti eikä vasta myöhemmin.

3.2.4 Komitea kehottaakin komissiota kiinnittämään seuraavien kolmen vuoden analyyttisessä työssään erityishuomiota sellaisten menetelmien parantamiseen, joilla ennustetaan lähitulevaisuudessa (1–5 vuoden kuluessa) odotettavissa olevia vaikutuksia, jotka saattavat edellyttää sopeutumistoimenpiteitä ja toimia kiireellisimmin kyseisen ajan kuluessa. Mitkä rannikkoalueet ovat haavoittuvimpia ja edellyttävät suojelutoimenpiteitä kiireellisimmin? Millä alueilla on todennäköisimmin odotettavissa pahin vesipula, ja mitä sen helpottamiseksi voidaan tehdä? Millaisten terveysvaikutusten uhka on välitön, ja miten niihin voidaan parhaiten varautua?

3.2.5 Komission tulisi myös yrittää pian kartoittaa, missä virheinvestointien (sopeutumista heikentävien toimien) riski on suurin ja miten tällaisia virheitä voidaan parhaiten välttää. Yksi esimerkki virheinvestoinneista on sellaisten alueiden jatkuva kehittäminen, joilla pahojen tulvien todennäköisyys kasvaa tulevaisuudessa.

3.2.6 Keskeisten laitosten analysointi- ja ennakointikykyä tulee ripeästi parantaa, jotta ne kykenevät antamaan päättäjille tarkoituksenmukaisia neuvoja tällaisissa kriittisissä kysymyksissä. Lisäksi on hiilidioksidipitoisuuksia jatkuvasti valvottava erilaisissa edustavissa paikoissa sekä EU:ssa että maailmanlaajuisesti ja tarkkailtava ilmastonmuutosta sekä ilmakehän hiilidioksidipitoisuuksien vaikutusta ilmastoon.

3.2.7 Institutionaaliset järjestelyt – Valkoisessa kirjassa ehdotetaan kahden uuden yleiseurooppalaisen mekanismin perustamista: vaikutuksia ja sopeutumista käsittelevän ohjausryhmän, jonka on määrä tehostaa sopeutumiskysymyksiä koskevaa yhteistyötä, ja tietojenvaihtojärjestelmän, joka toimisi tietoteknisenä välineenä sekä ilmastonmuutoksen vaikutuksia, sille altistumista ja parhaita sopeutumiskäytänteitä koskevana tietokantana. Molemmat ehdotukset vaikuttavat sinänsä hyödyllisiltä, mutta komitean mielestä on epätodennäköistä, että ne yksin tuottaisivat sellaista huomioarvoa ja poliittista nostetta, jota sopeutumistoimenpiteiden käynnistäminen tarvittavassa laajuudessa ja tahdissa edellyttää.

3.2.8 Komitea toistaakin suosituksen, jonka se esitti kannanotossaan vihreään kirjaan: EU:n tulisi perustaa itsenäinen valvontaelin, jolla olisi riippumaton ja arvostettu puheenjohtaja ja jonka tehtävänä olisi tarkastella ilmastonmuutosstrategian (sekä sopeutumis- että hillitsemistoimien) edistymistä kokonaisuutena. Riippumaton valvontaelin raportoisi säännöllisesti ja julkisesti kaikkialla Euroopassa saavutetusta edistyksestä ja antaisi ennakkovaroituksia, jos toteutus näyttää jäävän jälkeen sovitusta, tai sopeutumistoimien avulla ei kyetä asianmukaisesti valmistautumaan uhkaaviin ilmastonmuutosvaikutuksiin.

3.2.9 Sen jälkeen kun komitea esitti tämän suosituksen ensi kertaa, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan perustettu riippumaton ilmastokomitea on esittänyt useita haastavia suosituksia, jotka ovat antaneet kimmokkeen lisätoimiin kyseisessä maassa, ja osoittanut tällaisen toimielimen arvon. Vastaavasta EU-tason elimestä voisi olla hyötyä paineen ylläpitämisessä unionitason toimien edistämiseksi.

3.2.10 Sopeutumistoimien rahoitus – Kööpenhaminassa käytävissä neuvotteluissa EU:n on pyrittävä saamaan pikaisesti selville kehitysmaissa toteutettavien sopeutumistoimien (ja hillitsemistoimien) tukemiseksi tarvittavan rahoituksen määrä sekä se, mikä on unionin osuus tästä rahoituksesta. Komissio arvioi toisessa tiedonannossaan (KOM(2009) 475/3), että ilmastonmuutoksen hillitsemisestä ja siihen sopeutumisesta johtuvat kehitysmaiden rahoitustarpeet nousevat vuoteen 2020 mennessä noin 100 miljardiin euroon vuodessa, ja esittää ehdotuksia siitä, kuinka suuri osa tästä saatetaan joutua rahoittamaan Euroopan julkisista varoista. Komitea on tyytyväinen näihin ripeästi julkaistuihin ehdotuksiin ja kehottaa toimielimiä pohtimaan niitä viipymättä, jotta ne voisivat edistää myönteisen tuloksen saavuttamista Kööpenhaminan neuvotteluissa.

3.2.11 Kööpenhaminan neuvottelut huomioon ottaen on ymmärrettävää, mutta yhtä kaikki valitettavaa, ettei Euroopan omista potentiaalisista sopeutumiskustannuksista ole läheskään samanlaista selvyyttä. Valkoisessa kirjassa on valitettavan vähän numerotietoja Euroopan sopeutumistoimien todennäköisistä kustannuksista, ja siinä viitataan vain politiikkojen mukauttamistoimenpiteiden kustannusten arvioimiseen sitten kun sen aika on. Komitea katsoo, että Euroopassa todennäköisesti tarvittavien resurssien määrä tulisi arvioida alustavasti ensi tilassa. Sen jälkeen kokonaisarvio tulisi jakaa niin, että tärkeimpiin menoja edellyttäviin toimiin ryhdytään ensimmäisten viiden vuoden aikana ja vähemmän kiireelliset menoerät jätetään myöhempään ajankohtaan. Arvioinnin yhteydessä tulisi pohtia, mitkä menot on järkevää jättää yksityisen sektorin kannettavaksi, minkä osan voidaan kohtuudella olettaa kuuluvan vakuutusturvan piiriin ja millaisia julkisia menoja todennäköisesti tarvitaan. Lisäksi tulisi harkita, kuinka julkiset menot on parasta jakaa jäsenvaltioiden ja EU:n talousarvioiden kesken.

3.2.12 Tällaisia arvioita ei ole tietenkään helppo tehdä. Jos niitä kuitenkin pystytään tekemään kehitysmaista, niitä voidaan varmasti tehdä myös Euroopasta. Komitean mielestä tähän asiaan tulee tarttua kiireemmin ja edessä olevien ongelmien mahdollinen laajuus paremmin tunnistaen kuin miltä valkoisen kirjan perusteella vaikuttaa. Maailma on liukumassa tuntemattomille vesille, eikä varo- ja sopeutumistoimien menosuunnitelmia voida perustaa aiempiin kokemuksiin tai sellaisiin vanhanaikaisiin vertailukohtiin kuin suojelun mitoittamiseen sen mukaan, että se riittää kaikilta muilta paitsi kerran sadassa vuodessa tapahtuvalta luonnonkatastrofilta suojautumiseen. Ennen vain kerran sadassa vuodessa tapahtuneita luonnonilmiötä tapahtuu tulevaisuudessa paljon useammin. Valmiussuunnittelun kriteerejä ja suuntaviivoja sekä niihin liittyviä varotoimimenoja on ajantasaistettava, ja ne on sisällytettävä asianomaisiin budjetteihin.

3.2.13 Kun ilmastonmuutoksen vaikutuksista tulee tulevina vuosina yhä vakavampia, sopeutumismenot kasvavat vääjäämättä ja vievät yhä suuremman osan julkisen ja yksityisen sektorin budjeteista. Lisäksi niiden osuus vakuutusmaksuista ja -korvauksista kasvaa. Kaikkien tähänastisten selvitysten mukaan sopeutumis- ja hillitsemistoimista on todennäköisesti enemmän hyötyä, jos asianmukaiset toimenpiteet toteutetaan viipymättä eikä vasta liian myöhään, kun vakavaa vahinkoa on jo tapahtunut.

3.2.14 Toisaalta jos toimiin ryhdytään hyvissä ajoin ja ne todella integroidaan muihin poliittisiin toimiin, ainakin joissain tapauksissa lienee mahdollisuus kaikkia hyödyttäviin toimenpiteisiin, jotka parantavat tietyn alan tai toiminnon kykyä sietää ilmastonmuutoksen vaikutuksia ja edistävät samalla muiden poliittisten tavoitteiden saavuttamista. Tällaisia mahdollisia yhteisvaikutuksia tulee alkaa etsiä mahdollisimman pian, ja sopeutumistoimien kokonaiskustannuksista tulee saada julki numerotietoja keskustelun pohjaksi ja toimien parantamiseksi.

3.2.15 Osallistuminen – Ilmastonmuutos vaikuttaa moniin eri taloudenaloihin sekä moniin erilaisiin yrityksiin ja yksilöihin. Kyseiset vaikutukset tulee tietää laajasti, ja kaikkien on tärkeää tuntea osallistuvansa vaikutuksiin vastaamisen edellyttämiin muutoksiin. Tätä nykyä ilmastonmuutoskysymysten julkisessa käsittelyssä kiinnitetään huomiota etupäässä siihen, mitä yksilöt, ryhmät ja organisaatiot voivat tehdä edistääkseen ilmastonmuutoksen hillitsemistä omassa elämässään ja yrityksessään tekemillään päätöksillä.

3.2.16 Suuren yleisön tulee kuitenkin pian ottaa huomioon myös mm. seuraavanlaisia sopeutumiskysymyksiä, joilla saattaa olla heille merkitystä:

— Missä on parasta asua, työskennellä ja lomailla, kun huomioon otetaan ilmaston muuttuminen?

— Millä tavoin pitkäikäisten puiden ja metsien hoito tulisi mukauttaa jatkuvasti muuttuviin sääoloihin?

— Mitkä kasvit ja puut menestyvät puutarhoissa muuttuvissa oloissa, ja miten perinnemaisemat voidaan säilyttää kaikkialla EU:ssa?

— Miten terveysriskien jakautuminen voi muuttua, ja miten tähän pitää varautua?

— Miten joudumme mahdollisesti muuttamaan ruokavaliotamme?

Suuri yleisö ja ne ryhmät, joihin ilmastonmuutos vaikuttaa eniten, tulee pitää täysin ajan tasalla tämäntyyppisten ilmastonmuutosvaikutusten analysoinnin tuoreimmasta tietämyksestä ja muista muutoksista, joita tulevaisuudessa ennakoidaan ehkä tapahtuvan. Suuri yleisö ja varsinkin ne, joihin ilmastonmuutos vaikuttaa eniten, tarvitsevat apua voidakseen harkita, millaisia sopeutumistoimenpiteitä he voivat itse toteuttaa. EU:lla voisi olla keskeinen rooli tällaisen julkisen vuoropuhelun edistämisessä ja tiedon levittämisessä. Komitea kehottaa komissiota kiinnittämään tähän seikkaan lisähuomiota.

Bryssel 5. marraskuuta 2009 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) EUVL C 120, 16.5.2008, s. 38.