(...PICT...)

EU:N YLEINEN TULLIETUUSJÄRJESTELMÄ (GSP)

Euroopan unionin yleinen tullietuusjärjestelmä (jäljempänä ’GSP-järjestelmä’) on kaupankäyntijärjestelyjä koskeva yleinen, ei-vastavuoroinen ja syrjimätön etuusjärjestelmä, jonka kautta EU myöntää kehitysmaille etuuskohteluun perustuvan pääsyn markkinoilleen. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 208 artiklan ja EU:n yleisenä pitkän aikavälin tavoitteena olevan kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti GSP-järjestelmän yleisenä tavoitteena on auttaa kehitysmaita vähentämään köyhyyttä myöntämällä niille etuuskohteluun perustuva pääsy EU:n markkinoille ja edistää kestävää kehitystä.

GSP-järjestelmällä pyritään edistämään kehitysmaiden vientiä EU:hun tullietuuksien avulla. Järjestelmässä keskitytään eniten apua tarvitseviin maihin ja kannustetaan kehitysmaita kasvattamaan nykyisten tuotteidensa vientiä tai monipuolistamaan tuotantoaan uusiin tuotteisiin. Tavoitteena on antaa maille mahdollisuus kehittää teollisuudenalojaan, mikä lisää tuottavuutta ja kilpailukykyä, sekä kannustaa mahdollisesti niiden tuotannon monipuolistamista ja investointeja. GSP-järjestelmällä pyritään kestävää kehitystä koskevan EU:n politiikan mukaisesti lisäksi tarjoamaan kehitysmaille kannustimia, jotta ne sitoutuisivat ratifioimaan ja panemaan tosiasiallisesti täytäntöön keskeiset kansainväliset ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia, ympäristönsuojelua ja hyvää hallintoa koskevat yleissopimukset.

EU on hyväksynyt yleisen tullietuusjärjestelmän YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin (UNCTAD) vuonna 1968 antaman suosituksen johdosta; sen mukaan olisi luotava yleinen tullietuusjärjestelmä, jossa kehittyneet maat myöntäisivät kauppaetuuksia kaikille kehitysmaille. WTO/GATT-järjestelmässä yleistä tullietuusjärjestelmää koskee päätös erityis- ja suosituimmuuskohtelusta, vastavuoroisuudesta ja kehitysmaiden täydellisemmästä osallistumisesta (ns. ”oikeuttamislauseke”).

Euroopan yhteisö otti ensimmäisenä käyttöön GSP-järjestelmän vuonna 1971. Järjestelmä on tämän jälkeen muuttunut huomattavasti. Järjestelmän mukauttamiseksi säännöllisesti monenvälisen kauppajärjestelmän muutoksiin päätettiin, että GSP-järjestelmää olisi toteutettava kymmenvuotiskausittain. Nykyinen toteutuskausi alkoi vuonna 2006 ja päättyy vuonna 2015. Järjestelmää toteutetaan perättäisten, kolmen vuoden ajan sovellettavien asetusten avulla. Näin varmistetaan, että GSP-järjestelmä voidaan saattaa säännöllisesti ajan tasalle sen kannalta merkittävissä kauppatiedoissa tapahtuvan kehityksen ottamiseksi huomioon. Nykyinen GSP-järjestelmä perustettiin neuvoston asetuksella (EY) N:o 732/2008 [1] (jäljempänä ’GSP-asetus’), joka tuli voimaan 1. tammikuuta 2009 ja jonka voimassaolo päättyy 31. joulukuuta 2011. Komissio hyväksyi 26. toukokuuta 2010 ehdotuksen mainitun asetuksen voimassaolon jatkamisesta 31. joulukuuta 2013 saakka, jotta GSP-järjestelmän tarkistamisen valmisteluun olisi riittävästi aikaa. Ehdotus toimitettiin neuvostolle ja Euroopan parlamentille [2] samana päivänä.

GSP-järjestelmässä on edunsaajille kolmentyyppisiä menettelyjä: yleinen menettely, kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskeva erityinen kannustusmenettely (jäljempänä ’GSP+’) sekä EBA-menettely (kaikki paitsi aseet).

GSP+-MENETTELY

GSP+-menettelyssä tarjotaan yleisen GSP-menettelyn nojalla myönnettävien etuuksien lisäksi ylimääräisiä tullinalennuksia valikoiduille kehitysmaille, jotka ovat muita heikommassa asemassa – koska niiden kauppatavaroiden valikoima on liian yksipuolinen ja koska ne eivät ole riittävästi yhdentyneet kansainväliseen kauppajärjestelmään. Päästäkseen mukaan GSP+-menettelyyn niiden on ratifioitava ja pantava täytäntöön ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia, ympäristönsuojelua ja hyvää hallintoa koskevat tietyt keskeiset kansainväliset yleissopimukset. GSP+-menettelyn tarkoituksena on edistää talouskasvua ja myötävaikuttaa näin kestävän kehityksen tarpeen huomioon ottamiseen.

GSP+-menettelyn kelpoisuuskriteerien mukaisesti, sellaisina kuin ne esitetään GSP-asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa, etuudet, jotka kuuluvat kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevaan erityiseen kannustusmenettelyyn, voidaan myöntää maalle, joka

– on ratifioinut ja pannut tosiasiallisesti täytäntöön kaikki liitteessä III luetellut yleissopimukset,

– sitoutuu pitämään voimassa yleissopimusten ratifioinnin ja niiden täytäntöönpanoa koskevan lainsäädännön ja toimenpiteet sekä hyväksyy, että sen täytäntöönpanotoimia valvotaan ja tarkastellaan säännöllisesti niiden yleissopimusten täytäntöönpanosäännösten ja -määräysten mukaisesti, jotka se on ratifioinut, ja

– katsotaan muita heikommassa asemassa olevaksi maaksi.

Muita heikompaa asemaa koskevat kriteerit esitetään GSP-asetuksen 8 artiklan 2 kohdassa. Muita heikommassa asemassa oleva maa on maa

– jota Maailmanpankki ei kolmena peräkkäisenä vuotena ole luokitellut korkean tulotason maaksi ja josta EU:hun suuntautuvan GSP-tuonnin viiden suurimman tariffijakson osuus on yli 75 prosenttia sieltä EU:hun tulevan koko GSP-tuonnin arvosta, ja

– josta EU:hun suuntautuvan GSP-tuonnin osuus on alle yksi prosentti koko EU:hun suuntautuvan GSP-tuonnin arvosta.

GSP+-menettely myönnettiin, jos maa tai alue esitti sitä koskevan pyynnön joko 31. lokakuuta 2008 tai 30. huhtikuuta 2010 mennessä ja pyynnön tarkastelu osoitti, että pyynnön esittänyt maa tai alue täytti edellytykset.

TILANNEKATSAUS

Komissio antaa GSP-asetuksen 8 artiklan 3 kohdan nojalla ennen mainitun asetuksen soveltamiskauden päättymistä ja hyvissä ajoin ennen seuraavasta asetuksesta käytävää keskustelua neuvostolle liitteessä III lueteltujen yleissopimusten ratifiointitilannetta koskevan kertomuksen ja saatavilla olevat asianomaisten valvontaelinten suositukset.

Käsillä olevassa kertomuksessa tuodaan esiin liitteessä III lueteltujen yleissopimusten ratifioinnin ja tosiasiallisen täytäntöönpanon tämänhetkinen tilanne GSP+-menettelyn 16 edunsaajamaassa. Nämä maat ovat Armenia, Azerbaidžan, Bolivia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Georgia, Guatemala, Honduras, Kolumbia, Mongolia, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru ja Sri Lanka.

Komissio hyväksyi 9. joulukuuta 2008 päätöksen [3] GSP+-menettelyn edunsaajamaiden luettelosta. GSP+-menettely myönnettiin niille maille, jotka täyttivät GSP-asetuksessa esitetyt vaatimukset. Luetteloon kuuluivat seuraavat 16 maata: Armenia, Azerbaidžan, Bolivia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Georgia, Guatemala, Honduras, Kolumbia, Mongolia, Nicaragua, Paraguay, Peru, Sri Lanka ja Venezuela.

Vuosina 2006–2008 sovellettuun edelliseen GSP+-menettelyyn [4] verrattuna mukaan tuli kolme uutta GSP+-etuuksia saavaa maata: Armenia, Azerbaidžan ja Paraguay. Moldova ja Venezuela eivät enää lukeutuneet edunsaajamaihin. Moldova poistettiin edunsaajamaiden luettelosta maaliskuussa 2008, kun sille myönnettiin yksipuoliset tullietuudet erillisellä EU:n säädöksellä. Venezuela poistettiin edunsaajamaiden luettelosta elokuussa 2009, [5] koska se ei ratifioinut korruption vastaista Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimusta.

Panama ei jättänyt GSP+-menettelyyn pääsemistä koskevaa hakemusta määräajassa eli 31. lokakuuta 2008 mennessä, joten se ei kuulunut GSP+-menettelyn piiriin 1. tammikuuta 2009 ja 30. kesäkuuta 2010 välisenä aikana. [6]

GSP+-menettely on 16. elokuuta 2010 alkaen väliaikaisesti peruutettu Sri Lankan osalta (ks. yksityiskohtaiset tiedot ihmisoikeuksia koskevia yleissopimuksia käsittelevästä osasta).

A. Tilannekatsaus – ratifiointi

Kaikki edunsaajamaat ovat ratifioineet kaikki GSP-asetuksen liitteessä III luetellut yleissopimukset.

B. Tilannekatsaus – tosiasiallinen täytäntöönpano

Komissio valvoo GSP-asetuksen 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti GSP+-yleissopimusten ratifiointia ja tosiallista täytäntöönpanoa tarkastelemalla asianomaisilta valvontaelimiltä saatuja tietoja. Komission odotetaan seuraavan kansainvälisten yleissopimusten tosiasiallista täytäntöönpanoa kunkin yleissopimuksen täytäntöönpanomekanismin mukaisesti. Näin ollen järjestelmän vaatimusten noudattamisen valvonta perustuu kunkin asianomaisen kansainvälisen organisaation valvontaelimiltä saatuihin kertomuksiin ja havaintoihin.

Tässä kertomuksessa esitetään yleiskatsaus kyseisten valvontaelinten havaintoihin. YK:n ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) valvontaelinten ja muiden noudattamista/täytäntöönpanoa käsittelevien komiteoiden yksityiskohtaiset suositukset esitetään GSP+-kertomuksen saateasiakirjan liitteessä IV. Valvonnassa on erityisesti keskitytty siihen, miten tilanne on muuttunut edellisen kertomuksen jälkeen.

Ihmisoikeuksia koskevat yleissopimukset

Edunsaajamaat noudattavat yleisesti ottaen ihmisoikeuksia koskevien yleissopimusten tosiasiallista täytäntöönpanoa koskevia vaatimuksia. Raportoinnissa YK:n valvontaelimille on kuitenkin useimpien maiden kohdalla esiintynyt viivästyksiä. Valvontaelimet havaitsivat kuitenkin paljon myönteistä kehitystä, johon kuuluu muun muassa lainsäädännöllisten ja poliittisten toimenpiteiden hyväksyminen yleissopimusten panemiseksi täytäntöön. Valvontaelimet olivat tyytyväisiä tähän myönteiseen kehitykseen mutta suosittelivat tiukempia toimia, jotta maiden sisäinen lainsäädäntö saataisiin täysin yleissopimusten mukaiseksi.

Valvontaelimet kiinnittivät samalla huomiota tiettyihin puutteisiin siinä, miten lainsäädäntö on yhdenmukaistettu yleissopimusten kanssa, ja yleissopimusten täytäntöönpanoon käytännössä. Valvontaelimet esittivät tältä pohjalta suosituksia niiksi jatkotoimiksi, joihin edunsaajamaiden tulisi ryhtyä. Komissio hyödyntää kahdenvälistä vuoropuhelua (ks. yksityiskohtaiset tiedot GSP+-vuoropuhelua koskevasta osasta) seuratakseen tiiviisti sitä, miten edunsaajamaat edistyvät yleissopimusten vaatimusten täyttämisessä, ja saadakseen aikaan lisäedistystä. Perustelluissa tapauksissa ryhdytään toimiin, kuten tehtiin Sri Lankan tapauksessa.

Euroopan komissio sai vuonna 2008 tietoja, muun muassa yleisesti saatavilla olevia YK:n raportteja ja lausumia, sekä muista asian kannalta merkityksellisistä julkisista lähteistä, kansalaisjärjestöt mukaan luettuina, saatavilla olevia tietoja, joiden mukaan Sri Lankan kansallista lainsäädäntöä, joka sisältää kansainvälisiä ihmisoikeussopimuksia, erityisesti kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen, kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vastaisen yleissopimuksen sekä lapsen oikeuksien yleissopimuksen, ei ole pantu tosiasiallisesti täytäntöön. Komissio käynnisti lokakuussa 2008 tutkimuksen. [7] Tutkimuksessa hyödynnettiin ulkopuolisten asiantuntijoiden lausuntoja ja todettiin, ettei Sri Lanka pannut tosiasiallisesti täytäntöön näitä kolmea yleissopimusta. Euroopan unionin neuvosto päätti 15. helmikuuta 2010 väliaikaisesti peruuttaa GSP+-menettelyn mukaiset tullietuudet Sri Lankalta. [8] Sri Lankalta peräisin oleviin tuotteisiin sovellettava erityinen kannustusmenettely olisi otettava käyttöön uudelleen, jos väliaikaiselle peruuttamiselle ei ole enää perusteita. EU on edelleen sitoutunut käyttämään GSP+-menettelyä kannustimena parannusten tukemiseksi Sri Lankan ihmisoikeustilanteessa. Väliaikainen peruuttaminen tuli voimaan 16. elokuuta 2010.

Työntekijöiden oikeuksia koskevat yleissopimukset

Edunsaajamaat täyttävät yleisesti ottaen ILO:n perusyleissopimuksissa esitettyjen perustyönormien tosiasiallista täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset. ILO:n valvontaelimet ovat kuitenkin ilmoittaneet puutteista joidenkin yleissopimusten täytäntöönpanossa – tämä koskee erityisesti yleissopimusten nro 87 ja 98 mutta myös yleissopimusten nro 100, 111, 138 ja 182 täytäntöönpanoa. Näistä näkökohdista huolimatta valvontaelimet tunnustavat edunsaajamaiden olevan rakentavasti mukana valvontaprosessissa ja näiden maiden toimet tilanteen korjaamiseksi. Komissio hyödyntää kahdenvälistä vuoropuhelua (ks. yksityiskohtaiset tiedot GSP+-vuoropuhelua koskevasta osasta) seuratakseen tiiviisti sitä, miten edunsaajamaat edistyvät yleissopimusten vaatimusten täyttämisessä, ja vuoropuhelut voivat saada aikaan lisäedistystä. Perustelluissa tapauksissa ryhdytään toimiin.

Komissio käynnisti 31. maaliskuuta 2008 tutkimuksen [9] selvittääkseen, sisältyykö ILO:n yleissopimus nro 87 edelleen El Salvadorin kansalliseen lainsäädäntöön ja onko kyseistä lainsäädäntöä pantu tosiasiallisesti täytäntöön. Komissio päätti GSP-asetuksen 19 artiklan 2 kohdan nojalla ja kyseisen asetuksen 27 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti, että tutkimuksen päätelmät eivät oikeuttaneet erityisen kannustusmenettelyn väliaikaista peruuttamista. Tutkimus päätettiin tämän vuoksi.

Ympäristönsuojelua ja hyvää hallintoa koskevat yleissopimukset

Valvontaelinten antamien kertomusten mukaan ympäristönsuojelua ja hyvää hallintoa koskevia yleissopimuksia noudatetaan yleisesti ottaen tyydyttävästi. Valvontaelimet ovat raportoineet lukuisista edistysaskelista raportointijaksolla, mukaan luettuna edistymisestä joidenkin yleissopimusten täytäntöönpanon valvonnassa. Raportointivelvoitteisiin liittyy kuitenkin edelleen joitakin puutteita. Komissio hyödyntää tältäkin osin kahdenvälistä vuoropuhelua (ks. yksityiskohtaiset tiedot seuraavasta osasta) seuratakseen tiiviisti sitä, miten edunsaajamaat edistyvät yleissopimusten vaatimusten täyttämisessä, ja saadakseen aikaan lisäedistystä. Perustelluissa tapauksissa ryhdytään toimiin.

GSP+-vuoropuhelu

Koska GSP+-järjestelmällä pyritään kannustamaan edunsaajamaita panemaan tosiasiallisesti täytäntöön tietyt yleissopimukset, komissio otti vuonna 2009 tältä osin käyttöön kahdenväliset vuoropuhelujärjestelyt yksittäisten GSP+-edunsaajamaiden kanssa erityisesti niistä osa-alueista, joilla on kansainvälisessä valvonnassa todettu olevan aihetta huoleen ja joilla tämänkaltainen vuoropuhelu voisi käyttökelpoisimmin tuoda parannuksia GSP+-yleissopimusten tosiasialliseen täytäntöönpanoon. Kaikki GSP+-edunsaajamaiden hallitukset suhtautuivat myönteisesti tähän prosessiin ja arvostivat erityisesti sen epävirallista, rakentavaa ja tavoitehakuista luonnetta.

Komissio aikoo pitää yllä ja tarvittaessa tehostaa kahdenvälistä vuoropuheluaan yksittäisten GSP+-maiden kanssa kannustaakseen meneillään olevaa asteittaista edistymistä GSP+-yleissopimusten täytäntöönpanossa.

[1] Neuvoston asetus (EY) N:o 732/2008, annettu 22 päivänä heinäkuuta 2008, yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen 31 päivään joulukuuta 2011 (EUVL L 211, 6.8.2008, s. 1).

[2] Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 207 artiklan 2 kohdan nojalla Euroopan parlamentti ja neuvosto säätävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen annetuilla asetuksilla toimenpiteistä, joilla määritellään puitteet yhteisen kauppapolitiikan toteuttamiseksi. Aiemmat GSP-asetukset ovat yksinomaan neuvoston antamia asetuksia.

[3] Komission päätös 2008/938/EY, tehty 9 päivänä joulukuuta 2008, yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen 31 päivään joulukuuta 2011 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 732/2008 säädetystä kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevan erityisen kannustusmenettelyn edunsaajamaiden luettelosta (EUVL L 334, 12.12.2008, s. 90).

[4] Komission päätös 2005/924/EY, tehty 21 päivänä joulukuuta 2005, yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 26 artiklan e alakohdassa säädetystä kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevan erityisen kannustusmenettelyn edunsaajamaiden luettelosta (EUVL L 337, 22.12.2005, s. 50).

[5] Komission päätös 2009/454/EY, tehty 11 päivänä kesäkuuta 2009, yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen 31 päivään joulukuuta 2011 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 732/2008 säädetystä kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevan erityisen kannustusmenettelyn edunsaajamaiden luettelosta tehdyn päätöksen 2008/938/EY muuttamisesta (EUVL L 149, 12.6.2009, s. 78).

[6] Panama pääsi jälleen GSP+-menettelyn piiriin 1. heinäkuuta 2010 alkaen seuraavan säädöksen mukaisesti: komission päätös 2010/318/EU, annettu 9 päivänä kesäkuuta 2010, edunsaajamaista, joilla on oikeus neuvoston asetuksessa (EY) N:o 732/2008 säädettyyn kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevaan erityiseen kannustusmenettelyyn 1 päivän heinäkuuta 2010 ja 31 päivän joulukuuta 2011 välisenä aikana (EUVL L 142, 10.6.2010, s. 10).

[7] Komission päätös 2008/803/EY, tehty 14 päivänä lokakuuta 2008, tiettyjen ihmisoikeussopimusten tosiasiallista täytäntöönpanoa Sri Lankassa koskevan tutkimuksen vireille panemisesta neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 18 artiklan 2 kohdan nojalla (EUVL L 277, 18.10.2008, s. 34).

[8] Neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 143/2010, annettu 15 päivänä helmikuuta 2010, asetuksessa (EY) N:o 732/2008 Sri Lankan demokraattisen sosialistisen tasavallan osalta säädetyn kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevan erityisen kannustusmenettelyn väliaikaisesta peruuttamisesta (EUVL L 45, 20.2.2010, s. 1).

[9] Komission päätös 2008/316/EY, tehty 31 päivänä maaliskuuta 2008, ammatillisen järjestäytymisvapauden ja -oikeuden suojelua El Salvadorissa koskevan tutkimuksen vireille panemisesta neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 18 artiklan 2 kohdan nojalla (EUVL L 108, 18.4.2008, s. 29).

--------------------------------------------------