FI Euroopan unionin virallinen lehti C 317/54

15.—16. HEINÄKUUTA 2009 PIDETTY 455. TÄYSISTUNTO

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi kuluttajan oikeuksista”

KOM(2008) 614 lopullinen – 2008/0196 COD

(2009/C 317/09)

Esittelijä: Bernardo Hernández BATALLER

Apulaisesittelijä: Jarosław MULEWICZ

Neuvosto päätti 6. marraskuuta 2008 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi kuluttajan oikeuksista

KOM(2008) 614 lopullinen – 2008/0196 COD.

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 22. kesäkuuta 2009. Esittelijä oli Bernardo Hernández Bataller ja apulaisesittelijä Jarosław Mulewicz.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 15. ja 16. heinäkuuta 2009 pitämässään 455. täysistunnossa (heinäkuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 68 puolesta 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät

1.1 ETSK suosittaa, että komission esittämä ehdotus kuluttajien oikeuksista muotoillaan uudelleen käsillä olevassa lausunnossa esitetyllä tavalla. Täyden yhdenmukaistamisen sijaan ehdotuksessa tulisi näin ollen rajoittua yksinomaan muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa harjoitetun myynnin ja etämyynnin horisontaaliseen yhdenmukaistamiseen, koska rajatylittävä kaupankäynti vaikuttaa eniten edellä mainittuihin aloihin.

Kohtuuttomia ehtoja sekä tavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevat direktiiviehdotuksen kohdat tulisi poistaa, koska niissä käsitellään näkökohtia, joihin ei yhteisön oikeuden nykyisessä kehitysvaiheessa ole asianmukaista soveltaa täyttä yhdenmukaistamista.

1.2.1 Ehdotuksessa ei esitetä innovaatioita eräiden keskeisten näkökohtien osalta. Niistä esimerkkeinä mainittakoon myynnin jälkeiset palvelut ja varaosat sekä tuottajien ja jakeluverkostojen suora vastuu.

ETSK katsoo, että ”yhteiset” määritelmät saattavat lisätä kaupan alan toimijoiden ja kuluttajien oikeusturvaa ja -varmuutta. Näin ollen komission on poistettava ristiriitaisuudet, joita ehdotukseen nykyisin tältä osin sisältyy.

1.3.1 ETSK kehottaa komissiota oikeusturvan vuoksi selkiyttämään direktiiviehdotuksessa sitä, ovatko tarkastellut määritelmät täysin yhdenmukaistettuja vai onko jäsenvaltioilla tarvittaessa harkintavaltaa täydentää kyseisiä käsitteitä.

1.3.2 Eurooppalaista kuluttajaa ei voida tarkastella yksinomaan sisämarkkinoiden näkökulmasta tai pitää markkinoiden rationaalisena toimijana, joka on järkevä ja valistunut ja tekee päätöksensä pelkän kilpailun pohjalta, jolloin kuluttajansuoja voitaisiin kiteyttää siihen, että tarjotaan enemmän ja laadultaan entistä parempaa tietoa.

1.4 ETSK huomauttaa, että riitojen ratkaisuun ja vahinkojen korvaamiseen liittyvät vakavat puutteet ovat ratkaiseva ”ellei jopa merkittävin” syy siihen, että rajatylittävää kaupankäyntiä ei kyetä kehittämään toivotulla tavalla. Komission ehdotuksessa kyseinen seikka, joka käy ilmi Eurobarometri-kyselyssä, jää kuitenkin vaille huomiota.

2. Johdanto

2.1 Ehdotus perustuu yhteisön tasolla käytyyn laajaan keskusteluun mahdollisuuksista yhdenmukaistaa sopimuslainsäädäntöä ottamalla lähtökohdaksi sopimuksia koskeva yhteinen viitekehys, josta komissio on antanut Euroopan sopimusoikeutta käsittelevän tiedonannon (1). Kuluttajansuojapolitiikan alalla on myös käyty keskustelua kuluttaja-asioita koskevan yhteisön säännöstön, sekä laaja-alaiset (2) että erityiset näkökohdat (3) kattavasta tarkistamisesta sopimusasioita koskevien nykyisten kuluttajansuojadirektiivien osalta.

2.2 Kuluttajansuojaa koskevan yhteisön säännöstön tarkistamista käsittelevässä lausunnossa (4) ETSK toteaa, että ”kuluttajapolitiikka on paitsi kiinteä osa EU:n sisämarkkinastrategiaa myös merkittävä kansalaisuutta vahvistava tekijä”. Komitea katsoo lisäksi, että yhteisön tason yhdenmukaistamisessa johtavana periaatteena tulee olla, että hyväksytään paras ja korkein eri jäsenvaltioissa vallitsevista suojan tasoista.

3. Ehdotuksen pääsisältö

3.1 Komission esittämä ehdotus perustuu suoraan komission 8. helmikuuta 2007 antamaan, kuluttajansuojaa koskevan yhteisön säännöstön tarkistamista käsittelevään vihreään kirjaan (KOM(2006) 744 lopullinen), jonka perusteena ja tavoitteena on yksinkertaistaa ja täydentää voimassa olevaa lainsäädäntökehystä ja joka käsittää kahdeksan kuluttajansuojadirektiiviä (5). Vastauksia vihreään kirjaan analysoidaan Euroopan komission tilaamassa yksityiskohtaisessa selvityksessä. On aiheellista mainita, että puolet saaduista vastauksista oli peräisin eri toimialoilta(150), ja vastaavasti toinen puoli jakautui kuluttajasuojaelinten (53), oikeusalan ja muiden alojen ammattilaisten (33), viranomaisten (39) sekä tiedeyhteisöjen (32) kesken (6).

3.2 Ehdotuksessa on 50 artiklaa, jotka on jaettu seitsemään lukuun: I) Aihe, määritelmät ja soveltamisala (1–4 artikla), II) Kuluttajille annettavat tiedot (5–7 artikla), III) Kuluttajalle annettavat tiedot ja peruuttamisoikeus etäsopimusten ja muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyjen sopimusten yhteydessä (8–20 artikla), IV) Muut myyntisopimuksiin liittyvät kuluttajan oikeudet (21–29 artikla), V) Sopimusehtoja koskevat kuluttajan oikeudet (30–39 artikla), VI) Yleiset säännökset (40–46 artikla) ja VII) Loppumääräykset (47–50 artikla). Ehdotukseen sisältyy viisi liitettä, joista kahdessa käsitellään sopimusehtoja.

3.3 Komissio haluaa kumota kokonaisuudessaan (ks. 47 artikla) seuraavat yhteisön direktiivit: i) neuvoston direktiivi 85/577/ETY, annettu 20. joulukuuta 1985, muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta, ii) direktiivi 1993/13/ETY kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista, iii) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1997/7/EY, annettu 20. toukokuuta 1997, kuluttajansuojasta etäsopimuksissa sekä iv) direktiivi 1999/44/EY kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista.

4. Yleistä

Täysi yhdenmukaistaminen – Järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan eri toimijat ovat suhtautuneet komission ehdotukseen hyvin eri tavoin:

4.1.1 Yritysjärjestöt kannattavat ehdotusta, sillä ne katsovat, että ehdotuksella edistetään sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja saatetaan parantaa niiden kilpailukykyä vähentämällä haluttomuutta käydä kauppaa yli rajojen sekä vähentämällä elinkeinonharjoittajien hallinnollista rasitetta ja sääntöjen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Tämä näkökohta saattaa vaikuttaa erityisesti pk-yrityksiin.

4.1.2 Kuluttajajärjestöt katsovat, että ehdotus vaikuttaa jo saavutettuihin oikeuksiin, jotka muodostavat osan yhteisön säännöstöä, heikentäen näin kuluttajaoikeuksia, mitä ei voida hyväksyä. Yleisesti ottaen katsotaan, että ehdotus johtaisi kuluttajaoikeuksien heikkenemiseen, koska täyden yhdenmukaistamisen vaikutukset olisivat liiallisia ja suhteettomia ajatellen tavoitteita, jotka ehdotuksella pyritään saavuttamaan, ja koska ehdotus estäisi tulevan kehityksen.

4.1.3 Toisistaan eroavien eri kantojen lähentämiseksi komitea ehdottaa seuraavaa:

a) Rajoitetaan ehdotetun direktiivin soveltamisala yksinomaan muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa harjoitettuun myyntiin ja etämyyntiin, koska kyse on soveltamisaloista, jotka koskevat rajatylittävää kaupankäyntiä, jonka esteet ehdotuksella pyritään poistamaan ja jonka osalta täysi yhdenmukaistaminen vaikuttaa johdonmukaisemmalta. Kohtuuttomina pidettävät sopimusehdot ja myyntitakuut jätettäisiin täyden yhdenmukaistamisen ulkopuolelle.

b) Ehdotuksessa tulisi antaa yhteiset määritelmät poistaen kuitenkin nykyiset ristiriitaisuudet.

c) Tehdään muita muutoksia, kuten käsillä olevassa lausunnossa esitetään.

4.2 Ehdotuksen sisäisen johdonmukaisuuden puuttuminen

4.2.1 Kun otetaan huomioon odotukset, joita yli 20 viime vuoden aikana ovat luoneet lukuisat vihreää kirjaa huomattavasti edeltäneet tai siihen nähden samanaikaiset keskustelut, asiakirjat ja tutkimukset Euroopan sopimusoikeudesta sekä yhteisen viitekehyksen (7) rinnakkainen hanke, ETSK katsoo, että komission esittämä ehdotus ei täytä sille asetettuja odotuksia ja toiveita.

4.2.2 Yhteisön säännöstön tarkistusta koskevassa tavoitteessa yksilöidään kahdeksan direktiiviä, kun vastaavasti komissio rajoittuu tarkistamista ja yhdistämistä koskevassa ehdotuksessaan niistä neljään. Yhteisen viitekehyksen puitteissa toteutetuilla toimilla pyrittiin puolestaan poistamaan epäjohdonmukaisuudet sekä vahvistamaan Euroopan sopimusoikeuden sääntöjä siten, että siitä tulisi vaihtoehtoinen väline, joka olisi hyödyllinen työkalu elinkeinonharjoittajille, kuluttajille sekä lainkäyttäjille ja -säätäjille.

4.2.3 Tätä taustaa vasten nyt ehdotettava konkreettinen sisältö – vaikka siihen liittyykin eräitä myönteisiä seikkoja – ei ole loppujen lopuksi erityisen innovatiivinen eikä jäsennelty, koska siinä rajoitutaan kokoamaan neljän direktiivin säännökset yhteen ainoaan asiakirjaan. Asiakirjan alussa luetellaan joukko yhteisiä määritelmiä, kiinnittämättä huomiota vahvistamista, selkiyttämistä ja parantamista koskeviin näkökohtiin, joita kuluttajansuojan korkea taso – johon unioni on sitoutunut – edellyttää. Lisättäköön, että jättämällä muutettujen direktiivien säädösten keskeisiä näkökohtia jäsenvaltioiden lainsäädännön piiriin ja suosimalla direktiivin käyttämistä asetuksen sijasta ehdotus ei ole edes sopusoinnussa siinä esitetyn täyttä yhdenmukaistamista koskevan tavoitteen kanssa. Ehdotuksella ei saavuteta kyseistä tavoitetta asianmukaisella tavalla, vaan se johtaa ennemminkin uudenlaiseen epävarmuuteen ja erilaisiin sääntöihin jäsenvaltioissa.

4.2.4 ETSK on omaksunut aktiivisen roolin kuluttajansuojan alalla antamalla usein oma-aloitteisia lausuntoja, joissa se tuo esiin näkökantansa. Komitea tarkastelee nyt komission esittämää ehdotusta kyseisten asiakirjojen pohjalta.

4.2.5 Yrityksille ja kuluttajille tarkoitettujen yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen on tavoite, johon ETSK osaltaan pyrkii. Komitea myöntää, että kussakin jäsenvaltiossa on kuluttajansuojasääntöjen soveltamisesta johtuvia transaktiokustannuksia, jotka voivat olla esteenä kuluttajia hyödyttävien tavaroiden ja palveluiden monipuolisemmalle tarjonnalle sisämarkkinoilla. Kokemus kuitenkin osoittaa, että – niin kuin Eurobarometri-tutkimuksista (8) käy ilmi – on olemassa muita merkittävämpiä esteitä, kuten luottamuksen puute sähköiseen kauppaan.

4.3 Rajatylittävät esteet

Komissio näyttää pitävän sisämarkkinoiden toteutumisen ja etenkin rajatylittävien ostosten suurimpina esteinä kustannuksia ja elinkeinonharjoittajien varovaisuutta tarjontapuolella ja kuluttajien luottamuspulaa kysyntäpuolella. Sen mielestä havaittujen ongelmien syinä ovat vähimmäistason yhdenmukaistamisesta johtuva oikeuksien hajanaisuus ja erilaisuus.

4.3.1.1 Vaikka vähimmäistason yhdenmukaistamiseen tähtäävät direktiivit ovat olleet useimmin käytetty väline yhteisön kuluttajalainsäädännössä, sopimattomista kaupallisista menettelyistä annetun direktiivin 2005/29/EY esimerkki osoittaa, että täysi yhdenmukaistaminen saattaisi haitata kuluttajien jo saavutettuja oikeuksia, joita se ei kunnioittaisi selkeästi vastoin EY:n perustamissopimuksen 153 artiklaa (9).

4.4 Yhteisön tason toimivaltuudet

4.4.1 ETSK muistuttaa, että kuluttajansuojaan ja kilpailun turvaamiseen tähtäävien yhteisön politiikkojen lähtökohdat ovat hyvin erilaiset.

4.4.2 Vaikka Rooman sopimuksessa myönnetään yhteisölle yksinomainen toimivalta kilpailupolitiikan alalla, siinä ei aseteta kuluttajansuojaa erilliseksi poliittiseksi tavoitteeksi. Vaikka eräisiin toimenpiteisiin olikin jo ryhdytty (10), perustana kyseiselle yhteisön politiikalle oli itse asiassa vasta 14. huhtikuuta 1975 annettu neuvoston päätöslauselma Euroopan talousyhteisön alustavasta kuluttajansuojaa ja kuluttajavalistusta koskevasta ohjelmasta.

4.4.3 Yhteisön kuluttajansuojapolitiikan käyttöön ottaminen on näin ollen kuluttajajärjestöjen moninaisten ja järjestelmällisten aloitteiden tulos. Järjestöt painostivat omia jäsenvaltioitaan ryhtymään toteuttamaan kyseisenlaisia suojeluun tähtääviä politiikkoja, jotka myös EU lopulta omaksui.

4.4.4 Tästä syystä yhteisöä rajoittavat kuluttajansuojan alalla yhtäältä velvollisuus varmistaa kuluttajansuojan korkea taso ja toisaalta jäsenvaltioiden jaettu ja toissijainen toimivalta (11).

4.4.5 Jäsenvaltiot ovat harjoittaneet kuluttajansuojapolitiikkoja turvaamalla suojan yhä korkeamman tason sekä toimenpiteiden jatkamisen, tavoitteenaan toimia myös yhteiskuntaa vakauttavasti.

4.4.6 Eurooppalaista kuluttajaa ei voida siksi tarkastella yksinomaan sisämarkkinoiden näkökulmasta tai pitää markkinoiden rationaalisena toimijana, joka on järkevä ja valistunut ja tekee päätöksensä pelkän kilpailun pohjalta, jolloin kuluttajansuoja voitaisiin kiteyttää siihen, että tarjotaan enemmän ja laadultaan entistä parempaa tietoa.

4.4.7 Kuten ETSK on jo todennut aiemmin, kaikissa ehdotuksissa, joilla pyritään täysimääräiseen yhdenmukaistamiseen kuluttajansuojan alalla, on keskityttävä hyvin konkreettisiin näkökohtiin. Samalla on kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että kunnioitetaan perustamissopimuksessa taattua kuluttajansuojan korkeaa tasoa ja noudatetaan toissijaisuusperiaatetta, sillä muussa tapauksessa kuluttajien oikeuksien kehittäminen kussakin jäsenvaltiossa viivästyy tai pysähtyy.

4.5 Oikeusperusta

4.5.1 ETSK kyseenalaistaa niin ikään direktiiville ehdotettavan oikeusperustan: 95 artikla 153 artiklan sijasta.

4.5.2 ETSK on ilmoittanut useaan otteeseen kannattavansa oikeusperustana perustamissopimuksen 153 artiklan käyttämistä kuluttajansuojaa koskevissa säädösehdotuksissa sen sijaan, että käytettäisiin EY:n perustamissopimuksen 95 artiklaa, jossa määrätään sisämarkkinoista. Tästä huolimatta komissio käyttää kaikissa viimeisimmissä ehdotuksissaan EY:n perustamissopimuksen 95 artiklaa, jota se pitää tarkoituksenmukaisena, koska direktiiviehdotus liittyy luonteeltaan sisämarkkinoihin.

5. Erityistä

5.1 Ehdotuksen teksti on yleisesti ottaen vaikeaselkoinen, sillä siinä käytetään liikaa viittauksia (ks. esim. 3 artiklan 2 ja 4 kohta, 6 artiklan 9 kohdan a alakohta, 10 artikla, 21 artiklan 1 ja 3 kohta, 28 artikla, 32 artiklan 2 kohta ja 35 artikla), jotka vaikeuttavat ymmärtämistä ja lukemista, sekä epäselviä tai epämääräisiä ilmauksia, jotka aiheuttavat vaikeuksia, kun direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lisättäköön, että luokittelu ei ole aina ymmärrettävä (esim. 45 artikla toimituksista, joita ei ole tilattu, luvussa VI – Yleiset säännökset). Jos mainitut epäselvyydet jäävät direktiiviin, siihen sekä yksittäisten jäsenvaltioiden säädöksiin on sisällytettävä säännös, jonka mukaan monitulkintaisuudesta johtuvat kiistatapaukset tulkitaan heikomman osapuolen eli kuluttajan edun mukaisesti.

5.2 Lisäksi ehdotuksessa jätetään käytännössä käsittelemättä menettely- ja seuraamussäännöt, jotka mahdollisimman pitkälle viedyn yhdenmukaistamisen loogisena seurauksena jätetään jatkossakin jäsenvaltioiden vastuulle (ks. johdanto-osan 58. perustelukappale ja 42 artikla). Kyseinen seikka saattaa aiheuttaa merkittäviä epäjohdonmukaisuuksia yhdenmukaistamisessa. Mainittakoon esimerkkeinä seuraavat tapaukset: i) tietojen antamista koskevat vaatimukset (5 artikla), joiden kohdalla säännösten rikkomiseen liittyvistä seuraamuksista säätäminen jätetään jäsenvaltioiden vastuulle, mutta erikoisella viittauksella ”sopimusoikeudellisiin oikeussuojakeinoihin”, joka jättää epäselväksi sen, katsotaanko hallinnollisten tai rikosoikeudellisten seuraamusten määräämisen rikkovan direktiiviä, ii) sopimusehdon kohtuuttomaksi luokittelemisesta aiheutuvat seuraamukset, sillä ehdotuksessa todetaan yksinomaan, että kohtuuttomat sopimusehdot eivät sido kuluttajaa ja että jäsenvaltiot voivat käyttää mitä tahansa kansallisen sopimusoikeuden välinettä, joka täyttää vaatimukset (ks. johdanto-osan 54. perustelukappale ja 37 artikla), peruuttamisoikeuden järjestelmä.

5.3 Peruuttamisoikeuden järjestelmät ovat jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä erilaisia. Kyseinen oikeus näyttää sulkevan pois pacta sunt servanda -periaatteen (vastuu velvollisuutensa täyttämisestä) sopimusoikeudesta, ja sen oikeudellinen luonne vaihtelee jäsenvaltioittain yksipuolisesta peruuttamisesta sopimuksen purkamiseen ja irtisanomiseen, joilla kaikilla on erilaiset oikeusvaikutukset. Komission tulisi pohtia asiaa ja sisällyttää ehdotukseen kyseistä sopimusnäkökohtaa koskeva johdonmukainen järjestelmä.

5.4 Määritelmät ja soveltamisala

ETSK katsoo, että komission on selkiytettävä ehdotuksen tekstissä, voivatko jäsenvaltiot täydentää ehdotukseen sisältyviä määritelmiä.

5.4.1 Kuluttaja (2 artiklan 1 kohta) – Ehdotetussa määritelmässä, joka on sopusoinnussa EU:n asiakirjojen valtaosassa esitetyn määritelmän kanssa, ei oteta kantaa siihen, että käsite mahdollisesti ulotettaisiin tapauksiin, joissa luonnollisen henkilön toimintaa ohjaavat useat tavoitteet (12), mikä tunnustetaan useissa jäsenvaltioissa (13), tai tiettyihin oikeushenkilöihin. Tämä tiukka kuluttajan määritelmä, jota tulkitaan Euroopan yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön ja sopimattomista kaupallisista menettelyistä annetun direktiivin 2005/29/EY mukaisesti, yhdistettynä 4 artiklaan, jossa kielletään tiukemmat säännökset, joilla pyrittäisiin varmistamaan erilainen kuluttajansuojan taso, on esteenä heikossa asemassa olevien kuluttajien – ryhmä, johon ehdotuksen kattamat sopimukset saattavat vaikuttaa – suojelemiselle. On aiheellista panna merkille, että direktiivissä 2005/29/EY (5 artiklan 3 kohta) mainitaan alttiit kuluttajat, joita koskevasta poikkeuksesta olisi erittäin tärkeää säätää myös tässä yhteydessä.

5.4.2 Elinkeinonharjoittaja (2 artiklan 2 kohta) – Tehty ehdotus ei selkiytä voittoa tuottamattomien organisaatioiden eikä sellaisten julkisten elinten asemaa, jotka toimivat julkiseen valtaan liittyvien toimivaltuuksiensa ulkopuolella (iure imperium).

5.4.3 Tavara ja tuote (2 artiklan 4 ja 12 kohta) – Kahden erilaisen määritelmän soveltaminen tavaraan ja tuotteeseen (jälkimmäinen määritelmä on sopusoinnussa direktiivissä 2005/29/EY esitetyn määritelmän kanssa) synnyttää epäselvyyttä ja vaikeuttaa ymmärtämistä. Tämä koskee erityisesti sähköä, jota pidetään tavarana tai palveluna sen mukaan, luoko se sopimussuhteen ulkopuolisen tai siihen sisältyvän vastuun, mikä luonnollisesti ei edistä yhteisön oikeuden johdonmukaisuutta. On ristiriitaista, että sähkö on jätetty direktiivin ulkopuolelle, vaikka direktiiviä sovelletaan sähköä varastoiviin esineisiin, kuten paristoihin tai sähköakkuihin, kuten asian laita on useissa jäsenvaltioissa.

5.4.4 Etäsopimus (2 artiklan 6 kohta) – Kyseinen määritelmä on laajempi kuin nykyisessä etämyynnistä annetussa direktiivissä esitetty määritelmä. Tämä aiheuttaa ongelmia. Uudessa määritelmässä edellytetään, että etäviestintää käytetään yksinomaisesti myynti- tai palvelusopimuksen tekemiseksi. Näin ollen monet sopimukset, jotka ennen eivät olleet etäsopimuksia, ovat sitä nykyään. Mainittakoon kaksi esimerkkiä, joista ensimmäisessä kuluttaja astuu liikkeeseen ja puhuu mahdollisesta ostosta, palaa kotiinsa ja soittaa sitten liikkeeseen vahvistaakseen oston. On epäselvää, miksi määritelmää on laajennettava kattamaan edellä mainittu esimerkki. Toisessa esimerkissä kuluttaja ottaa myyjän vastaan kotonaan ja tekee käynnin aikana myyjälle tarjouksen ostaakseen tämän tuotteita. Tämän hän tekee suullisesti tai täyttämällä tilauslomakkeen. Myöhemmin myyjä ilmoittaa puhelimitse tai postitse kuluttajalle hyväksyneensä tämän tarjouksen. Toisessa esimerkissä sopimus näyttää olevan sekä etäsopimus että muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehty sopimus. Kumpi se näistä kahdesta on? Lasketaanko peruuttamista koskeva 14 päivän määräaika sopimuksen solmimispäivästä (muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa) vai toteutusajankohdasta (etäsopimus) lukien? ”Etäsopimuksen” ja ”muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyn sopimuksen” määritelmien ei pidä mennä päällekkäin.

5.4.5 Toimitilat (2 artiklan 9 kohta) – Kyseessä on toinen määritelmä, jonka todellinen kattavuus on vaikeasti ymmärrettävissä. Tulkittaessa määritelmää johdanto-osan 15. perustelukappaleen pohjalta herää seuraava epäilys: olisiko myynti lentokoneessa tai laivalla toimitiloissa vai niiden ulkopuolella harjoitettavaa myyntiä?

5.4.6 Kaupallinen takuu – Ehdotukseen on otettu takuita ja myynnin jälkeisiä palveluja käsittelevästä vihreästä kirjasta termi ”kaupallinen takuu” (ks. 2 artiklan 18 kohta), mutta nyt sitä eri eroteta lakisääteisestä takuusta, josta säädetään yksinomaan direktiivissä 99/44/EY (ks. 1 artiklan 2 kohdan e alakohta). Tämä korvaaminen voi saattaa kuluttajat ymmälleen edellä mainittujen kahden erityyppisen takuun todellisesta kattavuudesta. Olisi tehtävä selväksi, että kaupallinen takuu perustuu aina elinkeinonharjoittajan vapaaehtoisuuteen ja että ”lakisääteinen takuu” on vastaavasti luonteeltaan pakottava.

5.4.7 Välittäjä – Sekä välittäjän määritelmä (2 artiklan 19 kohta) että välittäjiä koskevat erityiset tiedonantovaatimukset (7 artikla) ovat vaikeaselkoisia. Kyse on toisin sanoen ammatinharjoittamisesta, johon direktiiviä sovelletaan, tai mikäli näin ei ole, direktiiviä ei sovelleta eikä sääntelyyn ole tarvetta, minkä johdosta ETSK esittää, että kohtaa selkiytettäisiin.

5.4.8 Kuluttajille annettavat tiedot (5 artikla) – Tietojen antamista koskevat yleiset vaatimukset, joita sovelletaan ennen sopimuksen solmimista, mahdollistavat selkeästi sen, ettei tietoja anneta (1 kohta: ”Elinkeinonharjoittajan on ennen sopimuksen tekemistä annettava kuluttajalle seuraavia seikkoja koskevat tiedot, elleivät ne ilmene muutoin asiayhteydestä.”). ETSK katsoo, että sanamuoto synnyttää paljon epäselvyyttä ja aiheuttaa suurta epävarmuutta, eikä näin ollen kannata sitä.

5.4.9 Kansainvälisen yksityisoikeuden kannalta ei ole myöskään selvää, tulisiko soveltaa Rooma I -asetusta (kuten esitetään 5 artiklan 3 kohdassa) vai tiedottamisvelvollisuuden rikkomisen tapauksessa Rooma II -asetuksen 12 artiklaa (Rooma II -asetuksen johdanto-osan 30. perustelukappale).

5.4.10 Ehdotetun direktiivin 6 artiklan 2 kohdan säännös, jonka mukaan tiedottamisvelvollisuuden rikkomiseen liittyvät seuraamukset määritetään voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ei vaikuta järkevältä ja johtaa toisistaan poikkeaviin ratkaisuihin. Asia tulisikin yhdenmukaistaa.

5.4.11 Huutokaupat – Olisi selkiytettävä, että viranomaisten järjestämät huutokaupat sekä pakkohuutokaupat suljetaan kaikissa tapauksissa ehdotetun direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. ”Huutokaupan” ja ”julkisen huutokaupan” käsitteet sisältyvät ehdotukseen, mutta vain silloin, kun kyse on elinkeinonharjoittajan vapaaehtoisesti järjestämästä myynnistä.

5.5 Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyt sopimukset ja etäsopimukset

Direktiivi 85/577/ETY on yksi yhteisön ensimmäisistä lainsäädäntöaloitteista kuluttajansuojan alalla, ja sen saattamisessa osaksi kansallisia lainsäädäntöjä ei ole merkittäviä vääristymiä. Vääristymät liittyvät etupäässä mahdollisuuksiin sulkea pois tietyntyyppisiä sopimuksia (jotka ovat alle tietyn arvon tai koskevat tietyntyyppistä tavaraa) tai kuluttajansuojan laajentamiseen, jonka yhdenmukaistamista koskeva vähimmäislauseke mahdollistaa (ks. 8 artikla). Näin ollen yleisesti toteutettu mahdollisimman pitkälle viety yhdenmukaistaminen ei ole ongelmallinen ja on osoittautunut tasapainoiseksi ja myönteiseksi. Direktiiviä 85/577/ETY sovelletaan ainoastaan silloin, kun elinkeinoharjoittajaa ei ole pyydetty tulemaan kuluttajan kotiin tai työpaikalle. Ehdotus valvonnan alan laajentamiseksi niin, että siihen sisällytettäisiin vierailut, joista on esitetty pyyntö, on hyväksyttävissä edellyttäen, että laajennetaan 19 artiklan 2 kohdassa mainittuja poikkeuksia. Sopimuksiin, joihin ei sovelleta peruuttamisoikeutta (kuten etäsopimuksiin), olisi sisällytettävä

a) palvelut, joiden suorittaminen on kuluttajan nimenomaisella suostumuksella alkanut ennen peruuttamisen määräajan päättymistä

b) sellaisten tavaroiden toimittaminen, jotka on valmistettu kuluttajan vaatimusten mukaisesti tai joita on selvästi muunneltu kuluttajan tarpeita vastaaviksi tai jotka voivat nopeasti pilaantua tai vanhentua.

5.5.1.1 Mikäli ensimmäistä edellä mainituista poikkeuksista ei sisällytetä 19 artiklan 2 kohtaan, palveluiden tarjoajat voivat pyytää kuluttajia, jotka haluavat, että työ (esimerkiksi keittiöremontti tai hiustenleikkuu kotona) suoritetaan nopeasti, odottamaan vähintään 14 päivää. Mikäli toiseksi mainittua poikkeusta ei oteta kyseisen soveltamisalan piiriin, tavaroita (esimerkiksi keittiökalusteita tai asusteita) mittatilaustyönä valmistava elinkeinonharjoittaja voi kieltäytyä aloittamasta sopimuksen alaista työtä ennen kuin on kulunut vähintään 14 päivää. Muussa tapauksessa kuluttaja voisi vetäytyä sopimuksesta ja jättää elinkeinonharjoittajalle tavarat, joita hän ei saa myytyä.

5.5.2 Vaikka vertailevassa tutkimuksessa (14) ei löydettykään etäsopimuksiin liittyen merkittäviä eroja direktiivin 1997/7/EY kansallisessa täytäntöönpanossa, voidaan myös havaita, että jäsenvaltiot ovat hyödyntäneet vaihtoehtoja ja vähimmäisvaatimuksia ottaakseen käyttöön kuluttajille suotuisampia järjestelmiä. Olisi hyödyllistä turvata mahdollisuudet kuluttajansuojaan EU:n ulkopuolisten maiden kanssa käytävän etäkaupan yhteydessä.

5.5.3 On kuitenkin mahdollista yksilöidä sisämarkkinoiden mahdolliset esteet, jotka johtuvat poikkeuksia koskevista erilaisista luetteloista tai elinkeinonharjoittajille asetetuista erilaisista tiedonantovaatimuksista.

5.5.4 ETSK hyväksyy sen, että sovellettavia poikkeuksia on mahdollista täydentää esimerkiksi sisällyttämällä mukaan tavarat (tai palvelut), joiden arvo on alhainen (15) tai jotka voidaan ottaa mukaan terveys-, hygienia- tai turvallisuussyistä. Tämä koskee erityisesti elintarviketurvallisuutta (ks. 20 artiklan 1 kohdan d alakohta), jonka kohdalla tulisi nimenomaisesti viitata asetuksen (EY) N:o 178/2002 (16) 2 artiklaan. Kun kyse on sellaisia tuotteita (ja palveluita) koskevista poikkeuksista, joiden arvo on alhainen, on mahdollista korottaa huomattavasti 60 euron rahamäärää (joka mainitaan direktiivissä 85/577/ETY).

5.5.5 Tarkasteltaessa edellä mainittuja sopimuksia koskevaa peruuttamisoikeutta, jota varten ehdotetussa direktiivissä säädetään yksi ainut yhdenmukainen 14 päivän määräaika, ETSK pitää myönteisenä sitä, että määräaikojen laskentatapaa on selkiytetty. Kuten jo todettiin, olisi kuitenkin aiheellista yhdenmukaistaa kyseisen oikeuden käsite ja vaikutukset.

5.5.6 ETSK pohtii myös, kuinka tarkoituksenmukaista on säätää kuluttajien vastuusta (17 artiklan 2 kohta: Kuluttaja on vastuussa vain sellaisesta tavaroiden arvon alenemisesta, joka johtuu muusta kuin tavaroiden luonteen ja toimivuuden toteamiseksi tarvittavasta käsittelystä), sillä komitea katsoo, että se synnyttää epäselvyyksiä ja saattaa aiheuttaa kuluttajille todistusongelmia.

5.5.7 ETSK (17) pitäisi mielenkiintoisena sitä, että ehdotettu täysi yhdenmukaistaminen rajoitettaisiin koskemaan yksinomaan edellä mainittuja kahta direktiiviä sääntelemällä myynnin menetelmiä siten, että rajatylittävän kaupankäynnin mahdollisuudet lisääntyvät. Tämä ei kuitenkaan estä parantamasta nyt ehdotettuja säännöksiä, mikä on välttämätöntä.

6. Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot

Näitä kysymyksiä, joista säädetään nykyisin direktiivissä 1993/13/ETY, käsitellään luvussa V sekä liitteissä II ja III. ETSK katsoo kuitenkin – komission omien tutkimusten mukaisesti – että aihetta ei tulisi käsitellä tarkasteltavana olevassa ehdotuksessa, vaan se tulisi sulkea ehdotuksen ulkopuolelle, koska täysi yhdenmukaistaminen kyseisellä alalla yhteisön oikeuden kehityksen nykytilanteessa aiheuttaa varmasti toimintahäiriöitä useiden jäsenvaltioiden kansallisissa oikeusjärjestelmissä.

Mikäli komissio ei kuitenkaan poista kaikilta osin kuluttajasopimusten kohtuuttomia sopimusehtoja koskevia säännöksiä, ETSK esittää seuraavat huomiot:

6.1.1.1 Kyse on, kuten tiedetään, sopimusoikeuden keskeisistä näkökohdista, joita jäsenvaltiot ennen direktiivin hyväksymistä sääntelivät osittain.

6.1.1.2 Vertaileva tutkimus kyseisen direktiivin täytäntöönpanosta osoittaa, että valtaosassa tapauksista jäsenvaltiot ovat hyödyntäneet yhdenmukaistamista koskevaa vähimmäislauseketta (8 artikla), ja nykyisin niissä sovellettavat järjestelmät ovat kuluttajien kannalta direktiivissä vahvistettua järjestelmää edullisemmat. Kyse on lisäksi nimenomaan alasta, jolla täysi yhdenmukaistaminen ei nykytilanteessa ole suositeltavaa (14).

6.1.1.3 Olisikin toivottavaa, että esitetty ehdotus, jolla tähdätään voimassa olevan direktiivin kumoamiseen, voisi saavuttaa mahdollisimman korkean täytäntöönpanon tason ja että siinä myös selkiytettäisiin useita epäselviä kohtia, joista oikeustieteen ja -käytännön välillä on erimielisyyksiä.

6.1.1.4 Tämä koskee luonnollisesti vilpittömässä mielessä toimimisen periaatteen sekä oikeuksien ja velvollisuuksien epätasapainoa koskevan kriteerin välistä suhdetta, josta säädetään nykyisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa ja joka on säilytetty lähes muuttamattomana ehdotetun direktiivin 32 artiklan 1 kohdassa, kun kyse on avoimuusvaatimusten rikkomisen seuraamuksista, joista säädetään nyt 31 artiklassa.

6.1.1.5 Soveltamisalan osalta on aiheellista panna merkille, että käyttöön otetaan erityinen kuluttajia haittaava rajoitus. Esitetyssä ehdotuksessa käsitellään itse asiassa yksinomaan kirjallisiin sopimuksiin sisältyviä ehtoja (jotka on laadittu ”ennakolta”, kuten 30 artiklan 1 kohdassa todetaan) ja säädetään, että ”jäsenvaltioiden on pidättäydyttävä asettamasta esitystapaa koskevia vaatimuksia sopimusehtojen esittämiselle ja asettamiselle kuluttajan saataville”. Nykyistä direktiiviä sovelletaan sitä vastoin myös suullisiin sopimuksiin (tämä käy ilmi direktiivin 93/13/ETY 5 artiklasta), kuten asian laita on osassa jäsenvaltioita.

6.1.1.6 ETSK katsookin, että säilyttämällä nykyinen järjestelmä sekä institutionalisoimalla kuluttajasopimusten kohtuuttomia ehtoja käsittelevä komitea ja kansallisten viranomaisten kohtuuttomiksi julistamien sopimusehtojen rekisteri otetaan riittävä askel kohti kohtuuttomista sopimusehdoista tiedottamista, joka hyödyttää merkittävällä tavalla elinkeinonharjoittajia – kun otetaan huomioon säännösten noudattamisesta aiheutuvien kustannusten pieneneminen – sekä lainkäyttäjiä ja kuluttajia.

6.1.1.7 Kohtuuttomia sopimusehtoja koskevia säännöksiä voidaan soveltaa horisontaalisesti kaikkiin kuluttajasopimuksiin ja monissa tapauksissa myös elinkeinonharjoittajien välisiin sopimuksiin. ETSK katsoo, että komission ehdotuksella on tältä osin hyvin merkittäviä kielteisiä vaikutuksia yleisesti sopimusoikeuteen ja erityisesti kuluttajansuojaan kaikissa jäsenvaltioissa.

7. Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevat tietyt seikat

7.1 ETSK katsoo, että kyseisen aihealueen sisällyttäminen direktiiviin ei ole tarkoituksenmukaista, ja esittää sen poistamista ehdotuksesta, sillä yhteisön toiminta alalla ei tuota minkäänlaista lisäarvoa eikä varmista kuluttajansuojan korkeaa tasoa.

7.2 Direktiivissä 1999/44/EY jätettiin jäsenvaltioille mahdollisuus ottaa käyttöön tai pitää voimassa kuluttajansuojan korkeamman tason varmistavia toimenpiteitä, mikä on johtanut toisistaan poikkeaviin kansallisiin säännöksiin.

7.3 Tämä osoittaa, ettei ole olemassa minkäänlaista merkittävää täytäntöönpanoon liittyvää suuntausta (18), sillä kaikilla jäsenvaltioilla poikkeuksetta oli jo käytössään direktiivin tarkoittamien kulutustavaroiden osto- ja myyntisopimuksia koskeviin näkökohtiin soveltavat säännökset.

7.4 Vaaranvastuun siirtymisen osalta (23 artikla) ehdotuksessa pyritään ratkaisemaan luovuttamisen käsitettä koskevien katsantokantojen väliset erot. Näin ollen elinkeinoharjoittaja on vastuussa kuluttajalle siitä hetkestä, kun vaaranvastuu siirtyy kuluttajalle (25 artikla), mikä voi olla myönteinen ja selkiyttävä parannus.

7.5 Yleisen määräajan asettaminen tavaroiden luovuttamiselle on epäjohdonmukaista, lukuun ottamatta tietyntyyppistä myyntiä (muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tapahtuva myynti tai etämyynti). On nimittäin suhteetonta, että ehdotetun direktiivin 22 artiklassa säädetään, että elinkeinonharjoittaja luovuttaa tavarat kolmenkymmenen päivän kuluessa sopimuksen tekemisestä.

7.6 Koska ehdotetussa direktiivissä on kuitenkin poistettu jäsenvaltioiden mahdollisuus määrätä oletusta koskevasta määräajasta nykyisen direktiivin säännösten mukaisesti ja asetetaan yksi ainut kuuden kuukauden määräaika, ehdotuksessa heikennetään kuluttajien oikeuksia siinä mielessä, että heillä on velvollisuus osoittaa myöhemmin ilmenneiden virheiden olemassaolo.

7.7 Vastaavasti kun kyse on määräajasta ja todistustaakasta virheellisten tavaroiden kohdalla ehdotetussa direktiivissä säädetty ilmoitusvelvollisuus johtaa käytännössä siihen, että takuuaika lyhenee vastaamaan kyseistä ilmoitusta koskevaa määräaikaa kaikissa jäsenvaltioissa, jotka eivät ole valinneet kyseistä mekanismia, kuten käy ilmi 28 artiklan 4 ja 5 kohdasta.

8. Menettelylliset puutteet

8.1 Ehdotettuun direktiiviin sisältyy joukko esimerkiksi todistustaakkaan tai kanneoikeuteen liittyviä menettelyllisiä säännöksiä, joita tulisi täsmentää johdonmukaisten menettelysääntöjen varmistamiseksi. Tarvitaan säännöksiä, jotka mahdollistavat varotoimenpiteisiin ryhtymisen, kieltokanteiden ja vahingonkorvauskanteiden yhdistämisen tai tuomioiden julkistamisen.

8.2 Joukkokanteiden osalta ETSK viittaa asiasta äskettäin esittämiinsä kannanottoihin (19).

Bryssel 16. heinäkuuta 2009 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) EYVL C 241, 7.10.2002.

(2) EUVL C 256, 27.10.2007.

(3) EUVL C 175, 27.7.2007 ja EUVL C 44, 16.2.2008.

(4) Sama kuin alaviite 2.

(5) Tarkistusprosessia kuvataan tiedonannossa ”Euroopan sopimusoikeus ja yhteisön säännöstön tarkistaminen: jatkotoimet”, KOM(2004) 651 lopullinen, EUVL C 14, 20.1.2005.

(6) Preparatory Impact Assessment on the review of the consumer acquis/GP analytical report, 6.11.2007, laatijana GHK/CIVIC Consulting/Bureau Van Dijk, saatavilla Euroopan komission internetsivuilla.

(7) Ks. Toinen yhteisen viitekehyksen edistymistä käsittelevä kertomus, KOM(2007) 447 lopullinen, 25. heinäkuuta 2007, sekä Euroopan parlamentin 3. syyskuuta 2008 antama päätöslauselma yhteisestä viitekehyksestä Euroopan sopimusoikeudelle. Neuvoston päätöslauselma 2863, 18. huhtikuuta 2008, s. 18.

(8) Ks. Special EB nro 298 (Consumer Protection in internal Market – 2008), Flash EB nro 224 (Business attitudes towards cross-border sales and consumer protection – 2008), Flash EB nro 250 (Confidence in Information Society – toukokuu 2009) sekä Report on cross-border e-commerce in the EU (raportti rajatylittävästä sähköisestä kaupankäynnistä EU:ssa), SEC(2009) 283 final, 5. maaliskuuta 2009.

(9) Kuten käy ilmi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 23. huhtikuuta 2009 antamasta tuomiosta (yhdistetyt asiat C-261/07 ja C-299/07).

(10) Esimerkiksi perustettiin kuluttajansuojayksikkö, joka vasta vuonna 1989 vapautettiin muista tehtäväalueista, sekä kuluttajien neuvoa-antava komitea.

(11) Jaettu toimivalta sopimuksessa Euroopan perustuslaista, kuten myös Lissabonin sopimuksen 169 artiklassa, ks. EUVL C 115, 9.5.2008, s. 51.

(12) A consumer means any natural person who is acting primarily for purposes which are nor related to his or her trade, business or profession. (Kuluttaja tarkoittaa kaikkia luonnollisia henkilöitä, jotka eivät toiminnassaan tähtää ensisijaisesti kauppaan, liiketoimintaan tai ammatinharjoittamiseen liittyviin tavoitteisiin.) Yhteisen viitekehysluonnoksen (Draft Common Frame of Reference, DCFR) väliversio (”Interim Outline Edition”), joulukuu 2008.

(13) Esimerkiksi Belgia, Espanja, Portugali, Itävalta, Kreikka, Ruotsi, Suomi ja Tanska ovat laajentaneet kuluttajan käsitettä.

(14) Ks. EC Consumer Law Compendium – Comparative Analysis, toim. prof. Hans Schulte-Nolke yhteistyössä Christian Twingg-Flesnerin ja Martin Ebersin kanssa, helmikuu 2008 (laadittu Euroopan komissiolle palvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen nro 17.020100/04/389299 nojalla: Annotated Compendium including a comparative analysis of the Community consumer acquis).

(15) Ks. direktiivin 85/577/EY 3 artiklan 1 kohta – mahdollisuus, jota 18 jäsenvaltiota on hyödyntänyt.

(16) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 178/2002, annettu 28 päivänä tammikuuta 2002, elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä, EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1.

(17) EUVL C 175, 27.7.2007 ja EUVL C 162, 25.6.2008.

(18) Ks. EC Consumer Law Compendium – Comparative Análisis, toim. prof. Hans Schulte-Nolke yhteistyössä Christian Twingg-Flesnerin ja Martin Ebersin kanssa, helmikuu 2008 (laadittu Euroopan komissiolle palvelujen tarjoamista koskevan sopimuksen nro 17.020100/04/389299 nojalla: Annotated Compendium including a comparative analysis of the Community consumer acquis).

(19) EUVL C 162, 25.6.2008.