EHTY:n neuvoa-antavan komitean lausunto komission tiedonannosta "Kestävää kehitystä koskeva Euroopan unionin strategia"

(hyväksytty yksimielisesti 359. istunnossa 25 päivänä tammikuuta 2002)

(2002/C 54/03)

EHTY:n neuvoa-antava komitea:

1. YLEISTÄ

1. Pitää myönteisenä sitä, että komissio käynnisti laajan keskustelun kestävän kehityksen konseptista(1). Komitea on täysin samaa mieltä siitä, että EU:ssa ja jäsenvaltioissa on laadittava kestävää kehitystä koskevia pitkän aikavälin politiikkoja, joilla voidaan tasapainottaa seuraavat kolme tavoitetta: ympäristön parantaminen, sosiaalinen kehitys ja talouskasvu. Komitea ottaa kiinnostuneena huomioon komission aloitteen lainsäädännön parantamista koskevan toimintasuunnitelman esittämiseksi Laekenin huippukokouksessa. Toimintasuunnitelmalla varmistetaan, että tulevaisuudessa kaikki tärkeät lainsäädäntöehdotukset sisältävät arvion niiden mahdollisista vaikutuksista talouteen, ympäristöön ja sosiaaliasioihin EU:ssa ja sen ulkopuolella.

2. Tukee erityisesti näkemystä, jonka mukaan "pienten erityisryhmien etuja ei voida asettaa laajempien yhteiskunnallisten näkökohtien edelle" ja toteaa, että talouskasvu on ratkaisevan tärkeä edellytys sille, että laajemmat yhteiskunnalliset näkökohdat voidaan ottaa huomioon. Komitea kannattaa lisäksi näkemystä, jonka mukaan EU:n politiikan suunnittelussa kiinnitetään nykyään "liian vähän huomiota pitkän aikavälin mahdollisuuksiin, jotka hyödyttävät kaikkia osapuolia". Tämä on erittäin selkeästi huomattavissa ympäristöpolitiikkojen nykyisessä kehityksessä.

3. On kuitenkin syvästi huolestunut siitä, että tiedonannossa esitetyt yksityiskohtaiset ehdotukset eivät yllä näiden alkuperäisten tavoitteiden tasolle. Tiedonannossa käsitellyt pitkän aikavälin tavoitteet rajoittuvat liiaksi ympäristöalaan (kuten ilmastonmuutoksen rajoittamiseen ja puhtaan energian käytön lisäämiseen, kansanterveyteen kohdistuvien uhkien torjumiseen, luonnonvarojen vastuullisempaan hallintaan sekä liikennejärjestelmän ja maankäytön parantamiseen). Lisäksi tiedonannon liitteessä I luetellaan Lissabonin strategian tavoitteet sosiaalipolitiikan alalla (köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuminen sekä väestön ikääntymisestä johtuvien taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten käsittely). Tiedonannossa itsessään ei käsitellä talouskasvuun tai sosiaaliasioihin liittyviä tavoitteita.

4. Korostaa, että talouskasvu on ympäristö- ja sosiaalipoliittisten tavoitteiden saavuttamisen välttämätön edellytys. Jos tätä yhtä kestävän kehityksen komponenttia ei oteta täysimääräisesti ja yhtäläisesti huomioon EU:n politiikkaa suunniteltaessa, eivät myöskään kaksi muuta komponenttia ole menestyksekkäitä. Lisäksi on muistettava, että juuri yritykset - ja erityisesti teollinen tuotanto - ylläpitävät talouskasvua.

5. Korostaa, että EU pystyy tavoittelemaan kestävän kehityksen edellyttämää talouskasvua vain, jos EU:n yritykset säilyttävät kilpailukykynsä. Tiedonannossa ei oteta lainkaan huomioon sitä, että EU:n yritykset toimivat maailmanlaajuisessa ympäristössä ja että niihin kohdistuu yhä kovempia kilpailupaineita. Lisäksi on mainittava ympäristölainsäädännön osalta, että muilla alueilla ja muissa maissa noudatettavat erilaiset ympäristökonseptit ovat oleellinen osa näitä kilpailupaineita.

6. Vaatii tästä syystä, että yritysten kilpailukykyyn kohdistuvia vaikutuksia on arvioitava kaikilla politiikan aloilla, jos EU todella haluaa kehittää johdonmukaisen lähestymistavan kestävään kehitykseen. Kestävän kehityksen politiikassa tavoitteet saavutetaan niin, että samalla vältetään mahdollisimman pitkälle kilpailukykyyn kohdistuvat haittavaikutukset.

7. Korostaa, että sosiaalisen ulottuvuuden olisi oltava kestävää kehitystä koskevan kokonaisstrategian ydinasia. Tästä syystä on saavutettava hyvä elämänlaatu, sitä on parannettava edelleen ja se on taattava myös jatkossa. Hyvään elämänlaatuun kuuluvat työsuhteen turvaaminen, työterveyden ja työturvallisuuden kehittäminen, riittävät tulot, asianmukaiset asuinolosuhteet, henkilökohtaisen kehityksen mahdollisuudet ja erityisesti terveys. Hyvä koulutus ja ammattikoulutus (jotka voitaisiin määritellä elinikäiseksi oppimiseksi) ovat perusedellytykset, kun tavoitteena on luoda vakaa sosiaalinen perusta työntekijöille ja heidän perheilleen. Jatkuvalla työmarkkinaosapuolten välisellä vuoropuhelulla olisi varmistettava yksimielisyys kaikilla tasoilla, ja sen avulla olisi voitava selittää kestävän kehityksen prosessia. EHTY:n sosiaaliasioita ja tekniikkaa koskevan tutkimuksen myötä on voitu tehdä huomattavia parannuksia tärkeällä työterveyden ja työturvallisuuden alalla. Tätä tutkimusta on vahvistettava ja jatkettava.

8. Toteaa lisäksi, että tekninen kehitys on suuressa määrin parantanut yhteiskunnan aineellista hyvinvointia ja elämänlaatua ja että se voi auttaa myös tulevaisuudessa löytämään ratkaisuja ympäristöongelmiin. Kestävää kehitystä koskevat strategiat on siksi laadittava niin, että ne tukevat yritysten innovaatiokykyä. Lisäksi EU:n TTK-puiteohjelmien olisi oltava yhdenmukaisia tällaisten strategioiden kanssa. Yritykset pystyvät kuitenkin investoimaan innovaatioihin vain, jos ne säilyttävät kilpailukykynsä, kuten edellä on jo mainittu.

9. Korostaa, että komission aikomus asettaa edelleen etusijalle hintakannustimia luovat markkinalähtöiset lähestymistavat aina, kun näillä voidaan todennäköisesti saavuttaa sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä tavoitteita joustavalla ja kustannustehokkaalla tavalla, on ristiriidassa komission nykyisen lähestymistavan kanssa. Hintakannustimia esitetään usein lisäverojen muodossa. Verot ovat kuitenkin harvoin kustannustehokkaita, ja ne huonontavat lähes aina yritysten kilpailukykyä. Lisäksi hintamekanismit eivät edes yleensä ole kaikkein tehokkain väline toivottujen ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi. Hinnoittelutoimet ovat tavallisesti paras mahdollinen ratkaisu vain silloin, kun kuluttajilla on todellisia vaihtoehtoja.

2. ILMASTONMUUTOS JA PUHDAS ENERGIA

10. Pahoittelee komission aikomusta saada hyväksytyksi energiatuotteiden verotusta koskeva direktiivi. Jos komissio soveltaisi asianmukaisesti edellä mainitussa 9 kohdassa käsiteltyjä periaatteita, se luopuisi tästä tavoitteesta. Energiaveron käyttöönotto vaikuttaa erittäin haitallisesti EU:n teollisen tuotannon kilpailukykyyn, jos sitä ei oteta käyttöön myös kaikissa muissa kilpailevissa maissa. Tästä syystä energiaverotus ei ole kestävän kehityksen politiikan mukainen. On olemassa muita kustannustehokkaampia poliittisia toimia, joilla voidaan edistää teollisen tuotannon energiatehokkuutta. Erityisesti energiaintensiivisillä aloilla, kuten terästeollisuudessa, on mahdollista tehdä sopimuksia, joilla voidaan saavuttaa vastaavia energiasäästöjä pienemmillä kustannuksilla. Todennäköisesti energiaverotuksen käyttöönotto EU:ssa alentaa energiankulutusta varsinkin siksi, että teollinen tuotanto siirtyy sellaisiin maihin, joissa sille ei ole asetettu tällaista taakkaa. Näin voisi käydä myös silloin, jos tiettyihin aloihin rajoitettu päästökauppa ulotettaisiin koskemaan yrityksiä. Tähän viitaten EHTY:n neuvoa-antava komitea muistuttaa mieliin 5. huhtikuuta 2001 antamansa lausunnon ilmastonmuutosta ja päästökauppoja koskevasta EU:n ohjelmasta(2).

11. Korostaa, että hiilentuotannolla on tärkeä asema kestävän kehityksen politiikassa. On rakennettava uusia puhdasta hiiliteknologiaa käyttäviä voimalaitoksia, jotka saastuttavat vähemmän ja ovat tehokkaampia, jotta kasvihuonekaasupäästöjä voidaan vähentää ja jotta päästään lähemmäksi Kiotossa esitettyjä tavoitteita. Erityisesti näillä voimalaitoksilla voidaan taata sähköntuotannon varmuus ja luotettavuus, jotka ovat pitkän aikavälin kestävän talouskasvun välttämätön edellytys. Tämän teknologian aiheuttamat kustannukset ovat kohtuulliset. Arvioiden mukaan sähkön tuottaminen IGCC-laitoksissa(3) maksaa vain hieman yli 50 euroa/MWh. Uusiutuvien energialähteiden(4) alalla nämä kustannukset ovat suuremmat; ne ovat merialueille sijoitettavien tuulivoimaloiden osalta 80 euroa/MWh, biomassan osalta yli 130 euroa/MWh ja aurinkoenergian osalta noin 250 euroa/MWh. Tästä syystä on otettava käyttöön mekanismeja, joiden avulla voidaan edistää puhdasta hiiliteknologiaa käyttävien voimalaitosten rakentamista sekä puhtaaseen hiiliteknologiaan liittyvää tutkimusta ja esittelyä.

12. Kannattaa sellaisen asianmukaisen toimintaohjelman rahoittamista, jonka tavoitteena on selvittää hiilikäyttöisten voimalaitosten aiheuttamissa savukaasuissa olevan hiilidioksidin sitomisesta aiheutuvat kustannukset ja tämän menetelmän toimivuus käytännössä. Jos tämä menetelmä osoittautuisi kustannustehokkaaksi, olisivat sen edut selkeästi sekä ympäristön että hiiliteollisuuden kannalta merkittäviä. Komission ja jäsenvaltioiden olisi edistettävä biomassan ja hiilen yhteiskäyttöä, joka mahdollistaisi sen, että yhtä aikaa uusiutuvien energialähteiden kanssa voitaisiin edelleen käyttää hiiltä.

13. Pyytää komissiota esittämään eurooppalaiselle hiiliteollisuudelle tulevaisuudennäkymiä, jotta voidaan varmistaa pääsy varantoihin ja lisätä energiahuollon varmuutta. Näin voidaan välttää eurooppalaisen hiiliteollisuuden leimautuminen kuolevaksi teollisuuden haaraksi.

14. Muistuttaa tässä yhteydessä mieliin komission näkemyksen, jonka mukaan yhteisön omia primaarienergianlähteitä olisi kehitettävä. Komissio katsoo myös, että rajoitetun hiilentuotannon jatkamiselle on olemassa hyviä syitä, koska sen lisäksi, että se lisää energiahuollon varmuutta, se voisi edistää työllisyyttä EU:ssa ja puhtaan hiiliteknologian kehittämistä.

3. LUONNONVARAT

15. Tunnustaa, että yritysten on tuotava selkeästi esille esimerkillinen tapansa käsitellä luonnonvaroja. Koska luonnonvarat ovat rajalliset, kaikkien yhteiskunnan toimijoiden - ei vaan teollisuuden - on harkittava uudelleen näkökantojaan. Hiili- ja terästeollisuus ovat tietoisia, että niiden on kannettava kaupallisten ja pääomamarkkinoihin liittyvien vastuidensa lisäksi myös ympäristöä ja yhteiskuntaa koskevat vastuunsa.

16. Korostaa, että yritysten on lisäksi huolehdittava siitä, että yritystoiminnan sosiaaliset ja ympäristöä koskevat näkökohdat otetaan asianmukaisesti huomioon kaupallisten prosessien parantamiseksi myös jatkossa. Voimassa olevien sääntöjen noudattaminen on kaupallisen toiminnan edellytys.

17. Painottaa, että ympäristönsuojelun parantaminen on jatkuva prosessi. Esimerkiksi muutama vuosi sitten terästeollisuudessa otettiin käyttöön tuotteita, tuotantoa ja ympäristön osa-alueita koskevaan lähestymistapaan perustuvia uusia aloitteita. Tämän materiaalivirtoja kokonaisvaltaisesti tarkastelevan strategian tavoite on estää päästöjen syntyminen tuotantoprosessin kaikissa vaiheissa. Eurooppalaiset terästehtaat suunnitellaan ja rakennetaan nykyään niin, että ne aiheuttavat mahdollisimman vähän ympäristövahinkoja ja säästävät mahdollisimman paljon luonnonvaroja. Investoidun pääoman tehokkaan käytön varmistamiseksi käytössä ovat parhaat saatavilla olevat tekniikat. Lisäksi hiilenpolton ja terästuotannon sivutuotteita käytetään rakennusalan raaka-aineina, mikä myös säästää luonnonvaroja.

18. Korostaa, että energiaverkkojen yhteenliitännät, veden kierrättäminen ja tuotannon synnyttämien jätteiden määrän vähentäminen (tai niiden kierrättäminen) osoittavat selkeästi, että terästeollisuus käyttää luonnonvaroja säästeliäästi. Nykyään Euroopan terästuotannon raaka-aineesta yli 40 prosenttia on malmin sijaan kierrätettyä teräsromua. Teräsromu sulatetaan osittain tai kokonaan valokaariuunissa. Arvioiden mukaan teräsromun käyttö korvaa rautamalmin louhimisen 600 miljoonan tonnin edestä ja koksin kulutuksen 140 miljoonan tonnin edestä maailmanlaajuisesti.

4. KULJETUSPOLITIIKKA

19. Korostaa, että hiili ja teräs ovat turvallisia raaka-aineita. Hiiltä voidaan varastoida helposti ja turvallisesti, eikä sen kuljettamiseen liity samoja ympäristöriskejä kuin maaöljyn ja -kaasun kuljettamiseen.

20. Kannattaa sitä, että hiilen ja teräksen kuljetuksessa käytetään maantieliikenteen sijaan enemmän kestävän kehityksen periaatteen mukaisia liikennemuotoja, kuten rautatie- ja vesiliikennettä.

21. Toteaa, että EU:n teräs- ja hiiliteollisuus ovat jo nykyään yksi suurimmista rautatie- ja vesiliikenteen käyttäjistä yhteisössä. Ne kuljettavat tuotteitaan kuitenkin vielä usein maanteitse, koska se on edullisempaa, mutta myös siksi, että maantiekuljetuksille ei ole olemassa sopivia vaihtoehtoja. Jos julkiseen liikenneinfrastruktuuriin tehtävin lisäinvestoinnein voidaan tarjota houkuttelevia vaihtoehtoja, näitä vaihtoehtoja myös käytetään enemmän. Lisäksi maantieliikennettä koskevien hintojen nostaminen vain lisäisi teollisen tuotannon kustannuksia, mistä syystä sitä ei voi pitää kestävän kehityksen mukaisena politiikkana.

22. Toteaa, että EU:n teollinen tuotanto kärsii jo nykyään kuljetuskustannuksista, jotka ovat korkeammat kuin sen suurimmilla kilpailijoilla. Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE:n) mukaan logistiikan kokonaiskustannukset ovat Euroopassa 12 prosenttia BKT:stä, kun vastaava luku on Yhdysvalloissa 10 prosenttia.

23. Pahoittelee tästä syystä, että komissio ehdottaa jälleen kerran hintamekanismien käyttöä tavoitteidensa saavuttamiseksi. Selkeän esimerkin siitä, että hinnoittelu ei sovellu poliittiseksi välineeksi, joka edistäisi siirtymistä kestävän kehityksen mukaisiin liikennemuotoihin, tarjoaa Yhdistynyt kuningaskunta, jossa komission tietojen(5) mukaan on EU:n korkein moottoripolttoaineverotus ja jossa yksityisautoilu on siitä huolimatta suurinta.

(1) KOM(2001) 264 lopullinen.

(2) EYVL C 170, 14.6.2001, s. 8.

(3) Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriön vuonna 2002 antama raportti puhtaasta hiiliteknologiasta ("Clean Coal Review 2002").

(4) Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriön maaliskuussa 1999 antama raportti, jossa analysoidaan Yhdistyneen kuningaskunnan näkymiä uusien ja uusiutuvien energialähteiden alalla kuluvalla vuosisadalla ("New and renewable energy - Prospects in the UK for the 21st century - Supporting analysis").

(5) Ks. "EU energy and transport in figures 2001.htm".