Alueiden komitean lausunto aiheesta "Alue- ja paikallistason yhteistyö lasten ja nuorten suojelemiseksi hyväksikäytöltä ja laiminlyömiseltä Euroopan unionissa"

(2000/C 57/07)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokuntansa 2. kesäkuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan viidennen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen laatia lausunto aiheesta "Alue- ja paikallistason yhteistyö lasten ja nuorten suojelemiseksi hyväksikäytöltä ja laiminlyömiseltä Euroopan unionissa" ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 7:n "Koulutus - Ammattikoulutus - Kulttuuri - Nuoriso - Urheilu - Kansalaisten oikeudet" tehtäväksi,

ottaa huomioon antamansa lausunnon aiheesta "Paikallisyhteisöjen rajanylittävä ja ylikansallinen yhteistyö" (CdR 145/98 fin)(1),

ottaa huomioon antamansa lausunnon aiheista "Komission tiedonanto lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvasta väkivallasta" ja "Muutettu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntatoimenpiteitä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta (DAPHNE-ohjelma) (vuosille 2000-2004)" (CdR 300/98 fin)(2),

ottaa huomioon valiokunta 7:n lokakuun 1. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 225/99 rev. 2, jonka esittelijä oli Ruth Henig (UK, PSE),

hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Euroopan unioni pyrkii lisäämään Euroopan kansalaisten liikkuvuutta, mutta toisaalta se on aivan viime aikoihin asti ponnistellut vain vähän juuri lasten hyvinvointia edistävien käytänteiden ja ratkaisujen koordinoimiseksi. Unioni ei ole myöskään pohtinut kovin aktiivisesti keinoja lasten suojelemiseksi hyväksikäytöltä.

1.2. Alueiden komitea on tyytyväinen ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntatoimenpiteitä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta (Daphne-ohjelma) (vuosiksi 2000-2004), kuten sen kyseisestä aiheesta antamassa lausunnossa todetaan. Ehdotus on merkittävä edistysaskel väkivallan ja hyväksikäytön ehkäisemisessä. Se tuo eurooppalaista lisäarvoa alan yhteistyön, koordinoinnin ja tietojen vaihdon vakiinnuttamiseen ja vahvistamiseen paikallis- ja aluetasolla.

1.3. Daphne-aloite on jo antanut panoksen käytänteiden kehittämiseen ja tietojen vaihtoon lasten hyvinvoinnin ja oikeuksien suojelun alalla Euroopan unionissa. Alueiden komitea on kehittänyt Daphne-aloitteen pohjalta, yhdessä valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden kanssa, paikallistason yhteistyötä lasten suojelemiseksi hyväksikäytöltä.

1.4. Euroopan unionissa on yli 120 miljoonaa lasta ja nuorta, ja heillä on oikeus lapsuuteen ilman julmuuksia ja väärinkäytöksiä. Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen, valtiolliset rajat ylittävän liikkuvuuden lisääntyminen sekä Euroopan unionin kansalaisuuden (joka mahdollistaa asumisen ja työskentelyn missä tahansa jäsenvaltiossa) luominen korostavat lasten suojelua hyväksikäytöltä ja laiminlyönneiltä koskevan yhteisönlaajuisen strategian tarvetta.

1.5. Daphne-ohjelma antaa tärkeän panoksen, mutta AK ilmaisee aiheesta antamassaan lausunnossa huolensa määrärahojen vähäisyydestä (alkuperäisessä ehdotuksessa 25 miljoonaa ecua vuosiksi 2000-2004 ja 26. heinäkuuta 1999 päivätyssä neuvoston yhteisessä kannassa 20 miljoonaa ecua vuosiksi 2000-2003) ja ehdotetusta oikeusperustasta (129 artikla, kansanterveys), joka ei sovellu ihmisoikeuksien suojelua koskeviin toimiin. On tärkeää, että Euroopan komissio varmistaa kansanterveyden käsitteen laajan tulkinnan siten, että ohjelma kattaa toimet kaikenlaisen väkivallan ehkäisemiseksi, kuten lausunnossa korostetaan.

1.6. Lasten hyväksikäyttöä tapahtuu kaikenlaisissa ympäristöissä: perheessä, kouluissa, lastenkodeissa ja vapaa-ajan ympäristöissä. Hyväksikäyttäjät voivat olla aikuisia tai nuoria, he voivat olla lasten hoitajia tai muita lasten kanssa työskenteleviä. Lasten hyväksikäyttö on yleistä kaikissa Euroopan maissa. Huomiota tulisi kiinnittää niihin lasten hyväksikäytön muotoihin, joihin liittyy lapsityövoiman käyttöä, kerjäämiseen tai prostituutioon pakottamista sekä perheiden tai muiden tahojen tekemiä väärinkäytöksiä. Tämä ilmiö koskee monissa Euroopan maissa olevia talouspakolaisia ja vähemmistöjä sekä yleensä ryhmiä, jotka ovat sosiaalisesti syrjäytyneitä ja köyhiä. Kyseiset olot johtavat hyvin pienten lasten hyväksikäyttöön ja altistavat esikoulu- ja kouluiässä olevat lapset lukuisille vaaroille, jotka riistävät lapsilta perusoikeuden normaaliin kehitykseen ja edistävät heidän syrjäytymistään aikuisina.

2. Yleistä

2.1. Lasten hyväksikäyttö

2.1.1. AK on jo todennut Daphne-ohjelmaa käsittelevässä lausunnossaan, että lapsiin ja nuoriin kohdistuva väkivalta on koko Euroopassa vakava yhteiskunnallinen ongelma, joka on levinnyt kaikkiin yhteiskuntaluokkiin riippumatta niiden yhteiskunnallis-taloudellisesta ja kulttuurisesta kehitystasosta.

2.1.2. Lapset ovat haavoittuvia riippuvuutensa tähden. Sen vuoksi he ovat alttiita monille riskeille ja vaaroille. Lapsille annetaan kuitenkin vain vähän sananvaltaa sekä mahdollisuuksia kertoa, miten he kokevat asioita, selviytyvät ja toimivat päivittäin - ja ilman aikuisten apua - tällaisten kokemusten jälkeen.

2.1.3. Lasten hyväksikäyttö ei ole ehdoton käsite. Tietyntyyppistä seksuaalista hyväksikäyttöä lukuun ottamatta tulisi olla selvää, että pahoinpitely on harvoin ainutkertainen tapahtuma, yksittäinen tapaus, joka sellaisenaan edellyttää toimintaa lapsen suojelemiseksi. Hyväksikäytön eri muodot ovat päällekkäisiä siten, että ruumiillisesti pahoinpidelty lapsi on melkein varmasti kärsinyt henkisesti, ja seksuaaliseen hyväksikäyttöön voi liittyä fyysistä pakottamista tai rangaistuksella uhkaamista.

2.1.4. Valtaosa käyttäytymisestä on nähtävä laajemmassa yhteydessä ennen kuin sitä voidaan pitää pahoinpitelynä. Kuitenkin päätökset siitä, milloin asiaan puututaan, tehdään kuulematta lapsia tai ottamatta heitä mukaan päätöksentekoon. Esimerkiksi pitkäaikainen perheväkivalta, jossa lapset näkevät säännöllisesti äitiään lyötävän, voi vaikuttaa lapsiin yhtä paljon kuin jos heitä olisi pahoinpidelty usein ja vakavasti. Tällainen tilanne kuitenkin harvoin luonnehditaan hyväksikäytöksi.

2.1.5. Lisäksi hyväksikäyttö ajaa hyvin usein nuoria lähtemään kodeistaan ja mahdollisiin vaaratilanteisiin. Myös kodin ulkopuolella hoidettavien lasten kiusaaminen, pahoinpiteleminen ja hyväksikäyttö saa lapsia karkaamaan.

2.2. Kansalaisuus

2.2.1. Viime aikoihin asti Euroopan unionilla ei ole ollut toimivaltaa lapsia koskevissa kysymyksissä, vaikka yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen ja rajatylittävän vapaan liikkuvuuden lisääntyminen vaikutti lapsiin ja nuoriin ja aiheutti uusia ongelmia lastensuojelusta huolehtiville elimille. Yhteisön perussopimuksissa ei mainittu unionin alueen lapsia eikä heitä kuultu yhteisön toimielimissä; aivan kuin Euroopan unionin alueella asuvat 120 miljoonaa lasta ja nuorta olisivat olleet näkymättömiä eikä heistä olisi välitetty.

2.2.2. Perustamissopimuksessa kehotetaan unionia kiinnittämään erityishuomiota politiikan muotoiluun sellaisilla aloilla kuin miesten ja naisten tasavertaiset mahdollisuudet, ikääntyneet, etniset vähemmistöt ja vammaiset. Lapsia ei kuitenkaan mainita. Siis vaikka jo aiemmin oltiin yleisesti yhtä mieltä siitä, että Euroopan unionista tehty sopimus kattaa lapset ja nuoret, heidän asemansa Euroopan unionin kansalaisina ei ollut lainkaan selvä.

2.2.3. Tämä viittauksien puute on vaikeuttanut lasten ja nuorten edun mukaisen lainsäädännön antamista sekä varojen myöntämistä rakennerahastoista heidän tasavertaisten mahdollisuuksiensa edistämiseen.

2.2.4. Lokakuussa 1997 allekirjoitettuun Amsterdamin sopimukseen otettiin uusi syrjinnän kieltävä lauseke, 13 artikla. Siihen sisältyy ikäsyrjintä, mikä korostaa tarvetta sisällyttää lapset perustamissopimuksen määräyksiin. Tämä edistys saattaa olla vähäistä, mutta se on merkittävä askel kohti sen tunnustamista, että myös lapset ovat Euroopan unionin kansalaisia ja heitä täytyy arvostaa, heille täytyy antaa mahdollisuus kehittää kykyjään ja heitä on suojeltava julmuudelta.

2.2.5. YK:n yleissopimuksen 3 artiklassa korostetaan, että "[K]aikissa julkisen tai yksityisen sosiaalihuollon, tuomioistuinten, hallintoviranomaisten tai lainsäädäntöelimien toimissa, jotka koskevat lapsia, on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu." Tämä periaate toimii kokeena, jonka nojalla aikuisten on arvioitava lapsiin liittyvät päätöksensä ja toimensa.

2.2.6. Lapset on otettava mukaan heidän elämäänsä koskevien päätösten tekemiseen. Lasten kuunteleminen on lähtökohta kehitettäessä tehokasta ihmisoikeussuojaa lapsille. Tässä prosessissa arvostetaan lasten näkemyksiä, mutta siihen ei päästä helposti eikä sitä hyväksytä maailmanlaajuisesti.

2.2.7. Lapsille on annettava mahdollisuus vaikuttaa, tulla kuulluiksi niin että he tietävät miten ja mistä hakea apua. Näin ehkäistään hyväksikäyttöä. Paikallistason poliitikot voivat edistää merkittävästi lasten vaikutusmahdollisuuksia kannustamalla heitä osallistumaan paikallisten palvelujen suunnitteluun ja kehittämiseen sekä ottamalla huomioon heidän näkemyksensä eri ongelmista ja kysymyksistä. Lasten ja nuorten tulisi tuntea oikeutensa, ja heidän käytettävissään tulisi olla valitusjärjestelmä ja riippumattomia asianajajia. Alue- ja paikallisviranomaiset voivat tukea lasten ja nuorten oikeuksia monin eri tavoin riippuen siitä, miten lasten ja nuorten auttaminen ja tukeminen on suunniteltu ja järjestetty kussakin jäsenvaltiossa. Alue- ja paikallisviranomaiset voivat tukea lapsia ja nuoria esimerkiksi nimittämällä riippumattomia lapsiasiavaltuutettuja tai -asiamiehiä.

2.2.8. Alue- ja paikallisviranomaisten tulee kehittää lapsia ja nuoria koskevia yhtenäisiä ja kattavia suunnitelmia, joihin kootaan kaikki heidän oikeuksiaan tukevat ja ongelmia ehkäisevät toimet ja joissa varmistetaan suunnitelmien koordinointi ja valvonta. Läheisyysperiaatteen sisällyttäminen yhteisön perussopimuksiin on antanut paikallis- ja alueviranomaisille lisävastuuta. "Kansalaisten Eurooppa" voidaan saavuttaa hallintokoneiston hajauttamisen avulla. Prosessi antaa uuden ulottuvuuden rajatylittävään ja kansainväliseen yhteistyöhön sekä on osoitus tärkeästä "alhaalta ylöspäin" -toimintatavasta Euroopan yhdentymisessä. Järjestelmien hajauttaminen tuo hallinnon lähemmäksi kansalaisia ja edistää demokraattista vastuunottoa. Lapsia ja nuoria ei saisi jättää huomiotta tässä prosessissa, ja EU:n tulisi kannustaa alue- ja paikallisviranomaisia tukemaan lasten ja nuorten oikeuksia kullekin jäsenvaltiolle tarkoituksenmukaisella tavalla. Voitaisiin esimerkiksi nimittää paikallisia lapsiasiamiehiä jakamaan tietoa ja tekemään tunnetuksi käytäntöjä aiheista, jotka koko Euroopassa koskevat lapsia ja nuoria sekä vaikuttavat heihin.

2.3. Paikallis- ja aluehallinnon rooli

2.3.1. Koska paikallis- ja aluehallinto on lähellä Euroopan paikallisyhteisöjä ja edustaa niitä, se on ainutlaatuisessa asemassa, jonka ansiosta se voi ryhtyä myönteiseen toimintaan lasten hyväksi, tukea lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen pääperiaatteita ja toimia varmistaakseen, että lapsia suojellaan hyväksikäytöltä ja laiminlyömiseltä.

2.3.2. Paikallis- ja aluehallinto tarjoaa lukuisia palveluja lapsille ja nuorille esimerkiksi sosiaalihuollon, koulutuksen ja vapaa-ajanviettomahdollisuuksien alalla. Sen täytyy varmistaa, että näitä palveluja käyttävät lapset ja nuoret ovat turvassa. Lisäksi sillä on vastuu varmistaa, että kaikista sen hallintopiiriin kuuluvista hyväksikäytöstä ja laiminlyömisestä kärsivistä lapsista ja nuorista välitetään ja heistä huolehditaan ymmärtämyksellä.

2.3.3. Alueiden komitean 4. joulukuuta 1998 aiheesta "Lasten suojeleminen hyväksikäytöltä ja alueellinen yhteistyö" pidetyssä seminaarissa annettiin suositukset paikallis- ja alueviranomaisten toiminnasta koko EU:ssa lasten hyväksikäytön torjumiseksi (liitteenä). Suositukset ovat osoitus sitoumuksesta rajatylittävään yhteistyöhön ja viranomaiskäytäntöjen tekemiseen tunnetuksi Euroopassa, jossa yhteisön perussopimuksiin sisällytetty läheisyysperiaate on tuonut paikallis- ja alueviranomaisille lisävastuuta. Nämä suositukset tulisi ottaa huomioon sekä paikallisella että Euroopan unionin tasolla.

2.3.4. Koska eri maissa on käytössä eri järjestelmiä ja erityyppiset elimet ovat vastuussa lapsista, viranomaisten välinen tehokas yhteistyö ja tiedotus on elintärkeää. Molemminpuoliseksi hyödyksi ja lasten hyvinvoinnin edistämiseksi tehtävään yhteistyöhön kuuluu kokemusten vaihto ja milloin mahdollista hyvien käytäntöjen omaksuminen.

2.3.5. Koko EU:ssa on vahvistettava hyväksikäytön vastaista paikallis- ja alueyhteistyötä. Tällaiseen yhteistyöhön tulee kutsua mukaan EU:n jäsenyyttä hakeneet valtiot, erityisesti Itä- ja Keski-Euroopan assosioituneet maat, joille tällainen yhteistyö olisi erityisesti hyödyksi niiden pyrkiessä parantamaan ihmisoikeuksien suojelua jäsenyyttä edeltävän strategian puitteissa.

2.3.6. EU:n tulee tukea yhteistyössä valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden kanssa paikallis- ja alueviranomaisten välistä yhteistoimintaa koko yhteisön alueella ja EU:n jäsenehdokasmaissa. Näin voidaan parhaiden käytäntöjen levittämisen, tietojen vaihdon sekä valistuskampanjoiden avulla ja erityisesti ehdotetun Daphne-ohjelman keinoin estää lasten hyväksikäyttö.

2.3.7. Koska hyvin monet lapset ovat aikuisten taloudellisesti ja seksuaalisesti hyväksikäyttämiä, kokevat äärimmäistä väkivaltaa tai elävät täydellisessä köyhyydessä (vrt. Kohta 1.6), alueiden komitea on sitä mieltä, että tämä seikka on erityisesti otettava huomioon sekä Daphne-ohjelmassa että asianomaisissa säännöksissä. Alue- ja paikallisviranomaiset soveltuvat parhaiten hoitamaan asiaa, ja niitä on tuettava, jotta ne voivat luoda koulutuksen ja sosiaaliturvan ulkopuolelle jääneiden lasten paikallistamis-, neuvonta- ja tukimekanismeja.

3. Erityistä

3.1. Tiedon tarve ja ongelman laajuus

3.1.1. Lasten hyväksikäyttö on huomattava ongelma Euroopan unionissa. Lasten hyväksikäyttö ei tunne rajoja, ja siksi tarvitaan yhteisiä ponnistuksia kaikilla tasoilla kaikkialla EU:n alueella, alue- ja paikallishallinto mukaan luettuna, jotta ongelmaa voidaan käsitellä tehokkaasti.

3.1.2. Tietoa Euroopan unionissa tapahtuvan lasten hyväksikäytön laajuudesta ei ole saatavilla, ja siksi tietoja tulisi kerätä ja seurata. Kaikissa maissa lasten hyväksikäyttöä koskevaa tietoa luokitellaan ja talletetaan eri tavoin. EU:n tulisi tiedottaa nykyisestä tiedonkeruusta, jotta voidaan määrittää, millainen tieto on merkittävää lasten hyväksikäytön hahmottamiseksi Euroopan laajuisesti. Paikallis- ja alueviranomaisten kanssa yhteistyötä tehden Eurostat voisi tukea tätä prosessia.

3.1.3. Lapset voivat karata huoltajiensa luota hyväksikäytön vuoksi. Tulisi perustaa kadonneiden lasten eurooppalainen rekisteri, jotta varmistetaan, että näitä lapsia ei unohdeta ja jotta autetaan eri maiden toimivaltaisia viranomaisia löytämään heidät. Toinen hyödyllinen keino olisi selvittää, miten poliisi voisi käyttää Internetiä rajoituksetta koko Euroopassa saadakseen käsiinsä valokuvia ja muuta yksityiskohtaista tietoa vaarassa olevista kadonneista lapsista.

3.1.4. Yhdistyneessä kuningaskunnassa hallitus on ottanut käyttöön seksuaalirikoksista tuomittujen kirjaamisjärjestelmän. Tässä lähestymistavassa tunnustetaan, että seksuaalirikollisten uusimisriski on suuri tuomion tai vankilasta vapautumisen jälkeen. Rekisteri on toiminut hyvin seksuaalirikollisten liikkeiden seuraamisessa ja heidän sijaintinsa määrittämisessä. Jäsenvaltioita kehotetaan harkitsemaan, voitaisiinko tämä järjestelmä ottaa käyttöön koko unionin puitteissa - ja miten laajalti - mahdollisesti muutetussa muodossa.

3.1.5. Poliisi tallettaa nykyään ihmisistä tietoja, jotka liittyvät pedofiilisesta toiminnasta annettuihin rikostuomioihin, lapsipornoon, lapsiprostituutioon sekä nais- ja lapsikauppaan. Tietojen vaihtoa varten ei kuitenkaan ole olemassa yleiseurooppalaista järjestelmää ja toimintasääntöjä eli muodollista sopimusta Euroopan unionissa poliisivoimien välillä talletettavasta ja vaihdettavasta tiedosta. Tällainen järjestelmä parantaisi lastensuojelua. Europol voisi johtaa tällaisten toimintasääntöjen kehittämistä, Europoliin tulisi perustaa lastensuojelun erityisyksikkö.

3.1.6. On tunnustettu tosiasia, että paikallisviranomaisten tietokannat eivät tällä hetkellä ilmaise lasten hyväksikäyttötapauksia tai ilmiön yleisyyttä, sillä niissä sovelletaan hyvin erilaisia määritelmiä ja ne saattavat sisältää sekä epäillyt että todennetut tapaukset. Niiden käyttökelpoisuus kuitenkin paranee, kun määritelmät yhtenäistetään ja tietokantoihin tallennetaan vain todennetut tapaukset.

3.1.7. Nykyisessä tilanteessa Euroopan laajuinen tutkimus väestön edustavasta otoksesta olisi keino saada asianmukaista, tarkkaa ja todenmukaista tietoa hyväksikäytön laajuudesta.

3.2. Lasten auttaminen hyväksikäytön ilmoittamisessa

3.2.1. Vuonna 1996 Yhdistyneessä kuningaskunnassa julkaistiin valtakunnallisen tutkimuskomitean raportti hyväksikäytön ehkäisemisestä. Yli 10000 ihmistä, joukossa monia lapsuudessa hyväksikäytettyjä, ilmaisi kantansa kirjeitse, vetoomuksen avulla tai henkilökohtaisesti. Komitea päätteli, että "kaikessa lasten hyväksikäyttöä koskevassa punnitussa tutkimuksessa on hyväksyttävä myös epämiellyttäviä totuuksia". Erityisesti on hyväksyttävä, että "yli puolet hyväksikäytöstä, joka kestää joskus pitkänkin ajan lapsen elämästä, ei paljastu hyväksikäytön kestäessä. Lisäksi vain vähemmistö lapsista kertoo asiasta".

3.2.2. Tutkimuskomitea päätteli, että on painotettava asiasta kertomisen hyödyllisyyttä. Se ilmoitti, että neljäsosassa tapauksista, joista komitea on saanut tietoa, asiasta kertominen keskeytti hyväksikäytön. Asiasta kertominen nähdään prosessin ensimmäisenä askeleena, ja se voi olla omiaan lopettamaan hyväksikäytön. Komitea havaitsi, että vaikka asiasta kertoneet olivat todennäköisimmin nuorehkoja, pelko, lasten tietämättömyys ja tiedon puute vahvistivat toisiaan ja estivät kertomasta asiasta.

3.2.3. Lastensuojelujärjestelmien haasteena koko Euroopassa on luoda järjestelmät, joilla autetaan lapsia puhumaan heihin kohdistuvasta hyväksikäytöstä avoimesti ja luottamaan tuen saamiseen. Suuren yleisön on luotettava järjestelmiin, jotta kaikista epäillyistä tapauksista ilmoitetaan. Uusia mahdollisuuksia avaavat tämänhetkisten käytäntöjen selvittäminen koko Euroopassa sekä lasten ja nuorten kuuleminen siitä, mitä he pitävät "parhaina käytäntöinä". Paikallis- ja alueviranomaisilla on oivat mahdollisuudet tähän työhön, ja EU:n tulisi kannustaa niitä ilmoittamaan havaitsemastaan hyväksikäytöstä. Alueiden komitea voisi koordinoida tällaista toimintaa.

3.3. Lapset kertovat ja saavat apua

3.3.1. Eri-ikäisillä lapsilla on erilaiset tarpeet. Esimerkiksi yli 12-vuotiaat lapset ja keskiasteen koulutuksessa olevat ovat nuorempiaan liikkuvaisempia, itsenäisempiä ja kykenevämpiä hakemaan ja käyttämään paikallisviranomaisten nuorisotoimen ja sosiaaliasiain osastojen sekä muiden organisaatioiden tarjoamia lukuisia palveluja.

3.3.2. Perusopetusta saavilla lapsilla, eli 4-5-vuotiaista keskiasteen koulutuksessa oleviin, on vähemmän omaehtoisia mahdollisuuksia, ja he ansaitsevat erityishuomiota. Tässä iässä lapset ovat valtaosan ajasta koulussa, minkä vuoksi koulun ja opettajan rooli on hyvin merkittävä. Opettajat voivat auttaa tunnistamaan hyväksikäytön kohteena olevat lapset ja luoda ympäristöjä, joissa lapset voivat kertoa huolistaan jo varhaisessa vaiheessa. Lasten hyväksikäytön ilmoittamista voidaan helposti myös tehostaa lasten käsillä olevien tiedotusvälineiden avulla. Tästä esimerkkinä on televisio, jolla heidät voidaan saavuttaa suoraan kotoa. Lapset tulee kuitenkin ohjata ottamaan yhteyttä heille tuttuihin rakenteisiin eli kouluun.

3.3.3. Tutkimusraporteissa on lasten kuvauksia siitä, millaista vastakaikua he odottavat alan ammattilaisilta: tarkkaavaa kuuntelemista, käytettävissä oloa sekä asennetta, johon ei kuulu tuomitseminen eikä ohjeiden antaminen. Tämä on otettava huomioon opettajankoulutuksessa, jotta varmistetaan kuuntelemiskyvyn kehittäminen. Opettajankoulutuslaitoksissa on koko Euroopassa mahdollisuuksia kehittää ja omaksua hyvien käytäntöjen mukaisia lähestymistapoja.

3.3.4. Koulun tärkeä tehtävä on lisätä myös nuorten tietoja aikuisten maailmasta ja ihmissuhteista, päätöksistä hankkia lapsia, omista oikeuksistaan, hyväksikäytöstä ihmissuhteissa ja vastuusta sekä siitä, mistä voi saada apua, kun on murheita tai huolia. Perheiden ja kulttuurien moninaisuutta Euroopassa tulisi kunnioittaa, mutta erojen ymmärtäminen voi auttaa oppimaan aikuisten elämästä ja päätöksenteosta.

3.3.5. Useissa jäsenvaltioissa tarjotaan hyvinvointipalveluja kaikille lapsiperheille, joissa on alle kouluikäisiä lapsia. Varsinkin erikoiskoulutuksen saaneilla nuorisotyöntekijöillä, terveydenhoitajilla ja kotisairaanhoitajilla on tärkeä tehtävä henkisesti rasittuneiden perheiden tukemisessa, sellaisten olojen toteamisessa, joissa mahdollisesti esiintyy hyväksikäyttöä, sekä kehitykseen liittyvien ongelmien ja mielisairauksien havaitsemisessa ja hoitamisessa. Näiden palvelujen arvoa hyväksikäytön ehkäisemisessä ei voi kyllin korostaa.

3.3.6. Lapsilla on usein myös mahdollisuus käyttää tietokonetta - usein ilman valvontaa. Internet on tärkeä tietolähde, johon pääsee koko ajan helpommin, mutta sen käyttäjiä on myös valistettava siitä, että sitä voidaan käyttää väärin oikeudenvastaisen materiaalin levittämiseen.

3.3.7. Lapsia voidaan käyttää hyväksi esittämällä kuvamateriaalia erityisesti lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Lapset voivat saada käsiinsä "aikuisten" aineistoa tahattomasti ja vastaanottaa sähköpostiviestejä, joissa heitä kutsutaan pornoa sisältäville sivuille. He eivät ehkä myös tiedä, että aikuiset esiintyvät lapsina lasten keskustelufoorumeilla. Lasten ja nuorten suojelemiseksi tällaiselta hyväksikäytöltä tulisi laatia koko EU:ssa voimassa olevat lainsäädännölliset puitteet, joilla mahdollistettaisiin rikosoikeudelliset seuraamukset sellaisille tuottajille ja palvelun tarjoajille, jotka sallivat lapsipornoa sisältävän aineiston tallennuksen ja haun asiakkaan käyttöön asettamansa viestimen avulla.

3.3.8. Paikallis- ja alueviranomaisilla on tärkeä rooli valistustyössä, etenkin koska niillä on vastuuta koulutuspalveluista. Niiden tehtäviin kuuluu myös perehdyttää opettajat uuteen tietotekniikkaan, jotta nämä voivat kehittää sopivat Internetin käyttöoikeutta koskevat järjestelyt kouluihin ja koteihin, sekä tutustuttaa heidät tapoihin, joilla lapsia ja nuoria voidaan kasvattaa mainitun välineen vastuulliseen käyttöön.

3.4. Vastuullisten aikuisten rooli

3.4.1. On tärkeää, että on olemassa hyvin koordinoitujen paikallispalvelujen tehokas verkosto. Siinä on otettava huomioon huolet hyväksikäytöstä ja varmistettava, että epäilyt tutkitaan kunnolla ja että toimiin ryhdytään, mikäli se on lasten suojelemiseksi tarpeen.

3.4.2. Lasten tai aikuisten kertomat huolet on otettava vakavasti. Huolista voidaan kertoa opettajille, terveydenhoidon ammattilaisille, sosiaalityöntekijöille, vapaa-ajan toiminnassa työskenteleville ja poliisille. Lapset kääntyvät niiden puoleen, joihin he uskovat voivansa luottaa. Heidän luottamustaan ei saisi pettää.

3.4.3. Mainitut ammattilaiset tarvitsevat koulutusta ymmärtääkseen lasten hyväksikäytön luonnetta, ollakseen tietoisia siitä, että huolet tulisi ottaa vakavasti ja tietääkseen, miten reagoida. Paikalliset toimintasäännöt tai menettelyt huolien huomioon ottamiseksi auttavat alan ammattilaisia ymmärtämään, mitä on tehtävä. Ammattihenkilökunnan kouluttaminen on tärkeää.

3.4.4. Lasten kanssa kouluissa, päiväkodeissa, lastenkodeissa tai terveydenhoitolaitoksissa työskentelevät tulee kouluttaa tunnistamaan hyväksikäytön merkit, ja heidän tulee kyetä ryhtymään toimiin huolestuttavissa tapauksissa. Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi vaihtaa keskenään alalla vallitsevia käytäntöjä ja yksilöidä sekä omaksua hyvien käytäntöjen mukaisia lähestymistapoja.

3.4.5. Paikallis- ja aluehallinnon henkilöstö- ja koulutusosastot voivat edistää eri yksiköiden ja organisaatioiden henkilöstölle annettavaa koulutusta, jotta kaikki työntekijät kykenevät tunnistamaan hyväksikäytön.

3.5. "Parhaat käytännöt" lasten ja perheiden apuna

3.5.1. Hyväksikäytön ilmettyä lapset ja perheet tarvitsevat palveluja, jotka eivät leimaa autettavaa. Lapsen tarpeiden arviointia ja niihin vastaamista tulisi suunnitella ja seurata. Lapsen turvallisuuden tulee olla etusijalla, mutta useimpia perheitä voidaan auttaa ja tukea vapaaehtoispohjalta. Perhetyöhön on myönnettävä resursseja ja sitä tulee tukea, jos hyväksikäytön jatkuminen halutaan ehkäistä. Lapsi otetaan huostaan vain äärimmäisissä tapauksissa. Ei tule kuitenkaan aliarvioida lievempiä tapauksia, joissa lapsen suojelemiseksi on usein ratkaistava ongelman alkulähde eli korjattava perheen sisäisen kommunikaation puutteet, joiden seurauksena on valitettavasti usein lopulta henkinen tai ruumiillinen väkivalta.

3.5.2. Hyvien ammattikäytäntöjen käsikirjat, joissa hyödynnettäisiin ja tehtäisiin tunnetuksi eri valtioissa noudatettavia käytänteitä, olisivat erittäin hyödyllisiä alalla toimiville. Niitä tulisi edistää ja kehittää. Samoin on tärkeää oppia "huonoista käytännöistä" eli kaihtaa oloja, joissa lapsia on surmattu. Tällaisen tiedon avulla voitaisiin kehittää ja vakiinnuttaa yleisesti tunnustettuja standardeja ja laadunvarmistusohjelmia.

3.5.3. On esimerkkejä siitä, että lapsiasiamiehellä on rooli sekä "hyviä" että "huonoja" käytäntöjä koskevan tiedon kokoamisessa ja levittämisessä. Se on lisäperuste tämän roolin vakiinnuttamiselle Euroopan unionin, valtioiden ja paikallis- tai alueviranomaisten tasolla.

3.6. Huolelliset valinnat: henkilöstön työhönotto ja valitseminen

3.6.1. Huolellisuusvelvoite lastensuojelun varmistamiseksi työhönotossa ja valittaessa henkilöstöä palvelutehtäviin lasten- tai päiväkodeissa tai kunnallisissa palveluissa jää palvelun toimittajalle, paikallis- tai alueviranomaiselle tai muulle organisaatiolle. On hyödyllistä miettiä esteitä: mitä enemmän esteitä asetetaan, sitä vaikeampi pedofiilien on ylittää ne ja sitä paremmin suojellaan lapsia ja nuoria.

3.6.2. Keskeinen vaatimus on, että tehokkaiden ja tiukkojen työhönottomenettelyjen avulla varmistetaan niin hyvin kuin mahdollista soveltuvien ihmisten valitseminen työskentelemään lasten kanssa ja väärien ihmisten torjuminen tai hylkääminen.

3.6.3. Muodollisessa valintaprosessissa tulisi yhdistellä eri arviointimenetelmiä: kirjallisia tehtäviä, suullisia esityksiä, ryhmätöitä, psykometrista testausta, henkilökohtaisia haastatteluja tai muita olosuhteisiin sopivia menetelmiä. Pätevyyteen perustuvissa lähestymistavoissa yksilöidään muodollinen pätevyys, taidot, tiedot, käyttäytyminen sekä työtehtävien menestyksekkääksi hoitamiseksi vaadittavat arvot. Näitä kykyjä voidaan kuvailla ja arvioida valintaprosessissa.

3.6.4. Seksuaaliset hyväksikäyttäjät ottavat kohteikseen puolustuskyvyttömimpiä lapsia, minkä vuoksi he myös hakeutuvat sellaisiin työpaikkoihin, joissa heillä on mahdollisuus säännölliseen kanssakäymiseen lasten kanssa ja joissa heillä on mahdollisuus luoda hyväksikäytettäviä ihmissuhteita.

3.6.5. Lasten kannalta tärkeä turvatae on varmistaa, että mainitunkaltaisista rikoksista tuomitut eivät työskentele lasten parissa missään yhteisössä, päivä- tai lastenkodissa. Tämä on paikallis- ja alueviranomaisten tärkeä vastuu, mutta sitä on vaikea toteuttaa luotettavasti, koska muissa maissa tehdyistä rikoksista ei todennäköisesti saada tietoa. Kun joku on elänyt ja työskennellyt muualla Euroopassa, hän voi esittää "todistuksen hyvästä käytöksestä", ja Europolin tulisi voida osallistua kyseisten todistusten oikeellisuuden varmistamiseen.

3.6.6. On tärkeää huomata, että tällaisilla prosesseilla on rajoituksensa. Monet lasten parissa työskentelevät ja samalla lapsia hyväksikäyttävät aikuiset eivät koskaan tule työnantajien tietoon, ja vaikka tulisivatkin, heistä ei ehkä silti ilmoiteta poliisille. Tämän vuoksi viranomaisten täytyy varmistaa, että lähivalvonta toimii hyvin, jotta todetaan kaikki tapaukset, joissa henkilökuntaan kuuluvia epäillään asemansa väärinkäytöstä. Paikallis- ja alueviranomaisilla on tilaisuuksia vaihtaa tietoa "hyvistä käytännöistä" ja edistää tietojen vaihtoa viranomaisyksiköissä.

3.7. Valistuskampanjoita lasten hyväksikäytöstä

3.7.1. Alue- ja paikallisviranomaiset ovat lähellä paikallisyhteisöjä ja toimivat niiden edustajina. Sen vuoksi ne ovat ainutlaatuisessa asemassa ryhtyäkseen lapsia suojelevaan positiiviseen toimintaan ja erityisesti edistääkseen omissa yhteisöissään valistuskampanjoita lasten hyväksikäytöstä ja lapsia uhkaavista vaaroista sekä rikkoakseen perhe-elämän loukkaamattomuuden tabun. Suuri yleisö tarvitsee tietoa, ja sitä tulee kannustaa ilmoittamaan lasten hyväksikäytöstä. Yleisön on tiedettävä, kenen puoleen kääntyä; ihmisten on voitava olla varmoja, että heidän huolestuneisuuteensa suhtaudutaan vakavasti.

3.7.2. Paikallis- ja alueviranomaiset voivat käynnistää hyväksikäytön vastaisia kampanjoita, joilla esimerkiksi korostetaan kaikenlaisen lapsiin kohdistuvan väkivallan täydellistä tuomittavuutta, sekä järjestää tarpeen mukaan Euroopan laajuisia kampanjoita yhteistyössä valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden kanssa tarkoituksenmukaisella tavalla.

3.8. Yleiseurooppalaiset lainsäädäntövaatimukset

3.8.1. Euroopassa on tällä hetkellä eroja lastensuojelua koskevassa lainsäädännössä sekä paikallis- ja alueviranomaisten ja poliisin valtuuksissa. Eroja on myös tuomioistuinjärjestelmien ja -menettelyjen lapsikeskeisyydessä ja -ystävällisyydessä: esimerkiksi lasten toimittaman videolle nauhoitetun todistusaineiston käytössä tai erikoistuneiden tuomareiden saatavuudessa. EU:n tulisi analysoida nykyistä lainsäädäntöä, eritellä lapsille koituvat edut ja suosittaa kunkin maan harkittavaksi toimia, joilla voidaan edistää yhteisönlaajuista lainsäädäntökehystä lasten suojelemiseksi.

4. Päätelmät

4.1. Euroopan unioni pyrkii helpottamaan kansalaisten liikkuvuuden lisäämistä Euroopassa, mutta se on tehnyt vain vähän lasten hyvinvointia edistävien käytänteiden ja ratkaisujen koordinoimiseksi. Unioni ei ole myöskään pohtinut kovin aktiivisesti keinoja lasten suojelemiseksi hyväksikäytöltä.

4.2. Paikallis- ja aluehallinto on ratkaisevassa asemassa ryhtyäkseen myönteiseen toimintaan lasten puolesta ja tukeakseen lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen pääperiaatteita. Se voi ryhtyä toimiin varmistaakseen, että lapsia suojellaan hyväksikäytöltä ja laiminlyömiseltä. Tämä rooli tulisi tunnustaa selkeästi ja toimia asian edellyttämällä tavalla.

4.3. "Kansalaisten Eurooppa" vaatii rakenteiden hajauttamista ja koordinoinnin sekä rajatylittävän ja valtioidenvälisen yhteistyön lisäämistä. Lapsia ja nuoria ei saisi jättää huomiotta tässä prosessissa, ja EU:n tulisi miettiä, miten lasten ja nuorten oikeuksia voidaan edistää jäsenvaltioissa ja muualla Euroopassa. Kyseeseen voisi tulla paikallisten lapsiasiamiesten nimittäminen. Lapsiasiamiehet jakaisivat tietoa ja tekisivät tunnetuksi käytäntöjä, jotka liittyvät koko Euroopassa lapsia ja nuoria koskeviin sekä heihin vaikuttaviin kysymyksiin. Koska alue- ja paikallisyhteisöt ovat lähellä kansalaisia ja toimivaltaisia sosiaalialalla, ne voivat käynnistää lapsia koskevia erityistoimia. Euroopan unioni kannattaa tällaisia aloitteita, ja alueiden komitea toivoo, että se sitoutuu tukemaan näiden yhteisöjen toteuttamia toimia tai rajatylittävää kokemustenvaihtoa uuteen Daphne-ohjelmaan kuuluvan rahoituksen rinnalla.

4.4. Alueiden komitealla on tehtävä koordinoitaessa koko Euroopan viranomaisten ja organisaatioiden puitteissa hyvien käytäntöjen mukaisten toimintamallien kehittämistä sekä saatettaessa ne paikallisviranomaisten huomioon. Alueiden komitea esitti suositukset paikallis- ja alueviranomaisten toiminnaksi koko EU:ssa lasten hyväksikäytön torjumiseksi (lausunnon liitteenä) seminaarissa aiheesta "Lasten suojeleminen hyväksikäytöltä ja alueellinen yhteistyö". Suositukset ovat osoitus sitoutumisesta rajatylittävään yhteistyöhön ja viranomaisten käytäntöjen tekemiseen tunnetuksi sekä todistus alueiden komitean aktiivisesta roolista toiminnan koordinoinnissa.

4.5. Lapsia koskevien viittausten puuttuminen yhteisön perussopimuksista on aiemmin vaikeuttanut toimien kohdentamista suoraan lasten ja nuorten tarpeisiin ja hankaloittanut rakennerahastovarojen osoittamista heidän hyvinvointinsa edistämiseksi tarkoitettuihin toimiin. Amsterdamin sopimukseen sisällytettiin syrjinnän kieltävä lauseke. Tämä korostaa tarvetta sisällyttää lapset perustamissopimuksen määräyksiin tunnustaen, että myös lapset ovat Euroopan unionin kansalaisia. Näkemystä voitaisiin vahvistaa lainsäädännössä, ja tulisi tunnustaa kiireellinen tarve laatia, jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten tehtävät säilyttäen, Euroopan unionin laajuinen lasten hyväksikäytön ja laiminlyönnin ehkäisyä koskeva toimintasuunnitelma sekä toimia sen mukaisesti.

4.6. Alueiden komitea on tyytyväinen Daphne-ohjelman tarjoamiin mahdollisuuksiin vahvistaa paikallis- ja alueviranomaisten ja valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden välistä yhteistyötä koko EU:ssa. AK on hyvillään, että Euroopan parlamentti (ensimmäisessä käsittelyssä), komissio (muutetussa ehdotuksessa) ja neuvosto (yhteisessä kannassa) ovat hiljattain omaksuneet AK:n lausunnossaan(3) esittämän kehotuksen edistää valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden ja alue- ja paikallisviranomaisten yhteistyötä ohjelman ja tietoverkkojen toteuttamisessa. Alue- ja paikallisviranomaisten ja valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden välisen yhteistyön lisäksi on tärkeää, että alue- ja paikallisyhteisöt muodostaisivat verkkoja kussakin jäsenvaltiossa toteuttavien toimien kehittämiseksi.

4.7. Alueiden komitean mielestä käytettävissä olevia varoja on lisättävä, jotta alue- ja paikallisviranomaiset voivat perustaa pahoinpideltyjen, hyväksikäytettyjen tai perheidensä hylkäämien lasten paikallistamis-, neuvonta- ja tukimekanismeja. Näiden mekanismien tehtävä on

- varmistaa, että työhön, kerjäämiseen tai prostituutioon pakotetut tai köyhyydessä elävät lapset pääsevät osallisiksi sosiaaliturvasta, terveydenhoidosta ja koulutuksesta

- taata lasten ruumiillinen, henkinen ja älyllinen kehitys

- tuoda palvelut kaikkien niiden lasten ulottuville, jotka oleskelevat (laillisesti tai laittomasti, väliaikaisesti tai pysyvästi) kulloisenkin paikallisyhteisön alueella

- tehdä yhteistyötä sellaisten vastaavien mekanismien tai laitosten kanssa, jotka huolehtivat lapsista jatkossakin näiden uusissa asuinpaikoissa

4.8. Alueiden komitea on myös sitä mieltä, että saman valtion sisällä tai EU:n jäsenvaltiosta toiseen muuttavien väestöryhmien (talouspakolaiset, vaeltavaa elämää viettävät ryhmät, kuten romanit jne.) lasten erityisongelmia varten tulisi laatia sekä jäsenvaltiotason että Euroopan yhteisön tason säännöksiä.

4.9. Lasten hyväksikäytön laajuutta koskevia tietoja tulisi kerätä olemassa olevista tietolähteistä ottaen huomioon, että tällä hetkellä lasten hyväksikäyttöä koskevaa tietoa luokitellaan ja talletetaan eri tavoin. EU:n tulisi selvittää nykyistä tiedonkeruuta, jotta voidaan määrittää, millainen tieto on merkittävää lasten hyväksikäytön hahmottamiseksi Euroopan laajuisesti.

4.10. Muut Euroopan laajuiset tietokannat tukisivat lastensuojelua: eurooppalainen kadonneiden lasten rekisteri, EU:n kattava järjestelmä seksuaalirikoksista tuomittujen kirjaamiseksi ja jäljittämiseksi sekä poliisivoimien välisen tiedonvaihdon toimintasäännöt, joilla myös parannettaisiin henkilöstön seulontaa.

4.11. Monilla toiminta-aloilla hyvien ammattikäytäntöjen käsikirjat, joissa hyödynnettäisiin ja tehtäisiin tunnetuksi eri valtioiden käytäntöjä, olisivat erittäin hyödyllisiä kyseisellä alalla toimiville. Niitä tulisi edistää ja kehittää. Nykyisten käytäntöjen tutkiminen esimerkiksi palveluntarjonnassa, henkilöstön työhönotossa ja valinnassa sekä peruskoulutuksessa koko Euroopassa parhaiden käytäntöjen määrittämiseksi tarjoavat tulevaisuuden mahdollisuuksia. Paikallis- ja alueviranomaisilla on oivat mahdollisuudet tähän työhön, ja EU:n tulisi kannustaa niitä siihen. Alueiden komitea voisi koordinoida tällaista toimintaa.

4.12. Koulujen tärkeä rooli hyväksikäytön ehkäisemisessä, lasten tarpeiden kuuntelemisessa ja täyttämisessä tulisi tunnustaa ja sitä tulisi tukea. Koulut vahvistavat nuorten tietoa aikuisten maailmasta, suhteista ja mahdollisista vaaroista, ja ne voivat myös antaa nuorille tietoa avun lähteistä ja rohkaista heitä käyttämään niitä. Ennen muuta tulisi varmistaa, että opettajat ovat asianmukaisesti koulutettuja, heillä on käytössään riittävät resurssit ja heitä tuetaan parhaista käytänteistä annettavalla ohjauksella, jotta he pystyvät tarjoamaan henkilökohtaista ja sosiaalista kasvatusta. Jotta koulun perustava rooli olisi todella tehokas, koulun ja sosiaalisten tukipalvelujen välistä viestintää ja tietojen vaihtoa tulee tiivistää erityisesti näiden kahden tahon toimijoiden ammatillisessa yhteistyössä, sillä toimintalinjat ovat usein rinnakkaisia, mutteivät valitettavasti yhteisiä.

4.13. Koska paikallis- ja alueviranomaiset ovat lähellä paikallisyhteisöjä, ne ovat ainutlaatuisessa asemassa ryhtyäkseen myönteiseen toimintaan lasten parhaaksi ja erityisesti edistääkseen yhteisöissään valistuskampanjoja lasten hyväksikäytöstä. Paikallis- ja alueviranomaiset voivat käynnistää hyväksikäytön vastaisia kampanjoita, joilla esimerkiksi korostetaan kaikenlaisen lapsiin kohdistuvan väkivallan täydellistä tuomittavuutta, sekä järjestää tarpeen mukaan Euroopan laajuisia kampanjoita yhteistyössä valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden kanssa.

4.14. Lastensuojelun lainsäädännölliset kehykset Euroopassa tulisi tarkistaa. Tulisi myös antaa nykyiset kansainväliset sopimukset sekä jäsenvaltioiden ja alue- ja paikallisviranomaisten vastuualueet ja mahdollisuudet huomioiden suosituksia, jotka tukisivat yhteistä EU-strategiaa lasten hyvinvoinnin ja oikeuksien suojelemiseksi sekä hyväksikäytön ehkäisemiseksi.

Bryssel 18. marraskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) EYVL C 51, 22.2.1999, s. 21.

(2) EYVL C 198, 14.7.1999, s. 61.

(3) CdR 300/98 fin - EYVL C 198, 14.7.1999, s. 61.

LIITE

alueiden komitean lausuntoon

Yhteenveto suosituksista

AK:n valiokuntien 3, 5 ja 7 jäsenet kokoontuivat 7. syyskuuta ja 4. joulukuuta 1998 pohtimaan keinoja edistää sellaista alueiden Eurooppaa, jossa lapset ovat turvassa julmuudelta. Seminaarin järjestivät yhteistyössä Yhdistyneen kuningaskunnan valtakunnallinen lastensuojelujärjestö "National Society for the Prevention of Cruelty to Children", Irlannin valtakunnallinen lastensuojelujärjestö "The Irish Society for the Prevention of Cruelty to Children" ja alueiden komitea, ja se sai rahoitusta komission Daphne-aloitteesta.

Seminaareissa käytyjen keskustelujen tuloksena sovittiin seuraavasta paikallis- ja alueviranomaisten toimintasuunnitelmasta lasten hyväksikäytön torjumiseksi.

Suositukset paikallis- ja aluehallinnolle

1. Euroopan unionissa on luotava yhteinen määritelmä lasten hyväksikäytöstä sekä kerättävä, seurattava ja vaihdettava tietoja lasten hyväksikäytön laajuudesta

Toimet:

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi yhdessä edistää alaa koskevien tietokantojen kehittämistä yhteistyössä Eurostatin kanssa.

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi yhdessä poliisiviranomaisten ja Europolin kanssa kehittää pedofiliaan sekä lapsipornoon, -prostituutioon ja -kauppaan liittyvistä rikoksista langetettuja tuomioita sekä kadonneita lapsia koskevia tietokantoja.

2. Tulee varmistaa, että Euroopan unionin lainsäädäntö kykenee suojelemaan vaarassa olevia lapsia

Toimet:

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi tukea YK:n lasten oikeuksien julistuksen suosituksiin perustuvan EU-tason lastensuojelulainsäädännön kehittämistä. Tällaisella lainsäädännöllä voitaisiin varmistaa, että koko Euroopassa noudatetaan yhdenmukaista lähestymistapaa.

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi edistää yhteisten EU-tason ohjeiden kehittämistä lasten hyväksikäyttötapausten parissa työskenteleviä varten.

3. Työhönottomenettelyjä tulee kehittää sen varmistamiseksi, että Euroopan lapset ovat turvassa hoito- ja palvelutyöntekijöiden harjoittamalta hyväksikäytöltä

Toimet:

- Euroopan paikallis- ja alueviranomaisten tulisi vaihtaa tietoja työhönotto- ja valintaperusteista ja kehittää parhaita käytäntöjä edelleen harkittavaksi ja sovellettavaksi.

- Poliisivoimien tulisi kehittää yhteinen tapa lapsiin liittyvistä rikoksista annettujen tuomioiden kirjaamiseksi sekä menetelmät näiden tietojen vaihtamiseksi.

4. Tulee varmistaa, että lasten kanssa työskentelevät koulutetaan tunnistamaan hyväksikäytön oireet ja toimimaan oikein huolestuttavissa tapauksissa

Toimet:

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulee edistää alan edellyttämiin taitoihin ja tietoihin liittyviä pätevyyden tärkeimpiä osa-alueita. Kun pätevyystaso on riittävä, se voitaisiin standardoida koko unionissa siten, että parhaita käytäntöjä vaihdetaan ja kootaan yhteen.

- Paikallis- ja alueviranomaisten henkilöstö- ja koulutusyksiköt voivat edistää eri osastoilla ja organisaatioissa toimivan henkilöstön koulutusta ja siten varmistaa, että koko henkilöstö osaa tunnistaa hyväksikäytön ja saa työnopastuksen yhteydessä tietoa lasten hyväksikäytöstä.

5. On varmistettava, että lasten hyväksikäyttötapausten varalle on paikalliset toimintalinjat ja menettelyohjeet, joissa määritellään kaikkien ammattiryhmien ja organisaatioiden työntekijöiden rooli

Toimenpide:

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi edistää yhteisten ohjeiden, yhdenmukaisten menettelytapojen, roolien ja vastuunjaon kehittämistä niitä varten, jotka työskentelevät lasten hyväksikäyttötapausten parissa terveydenhuollon ja koulu-, poliisi- tai sosiaalitoimen piirissä.

6. On varmistettava, että lapsille ja heidän huoltajilleen on tarjolla jälkihoitopalveluja

Toimet:

- Jotta viranomaiset voivat oppia toisiltaan, tulee paikallis- ja alueviranomaisten kaikkialla unionissa vaihtaa tietoja siitä, miten tuetaan tehokkaasti perheitä, joissa hyväksikäyttöä on tapahtunut ja miten autetaan lapsia selviytymään hyväksikäytön vaikutuksista.

7. Tulee perustaa hyväksikäyttöä ehkäiseviä ohjelmia

Toimet:

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulee aloittaa toiminta sen varmistamiseksi, että jokaiselle lapselle kerrotaan perhe-elämästä, ihmissuhteista, lasten oikeuksista ja siitä, mitä tulee tehdä ja kenen puoleen kääntyä, jos on ongelmia.

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulee vaihtaa keskenään tietoja nykyisistä käytännöistä ja kehittää opettajille keinoja valistaa lapsia sekä kehittää lasten taitoja ja vanhemmuuteen liittyvien asioiden ymmärtämistä.

- Euroopan paikallis- ja alueviranomaisten voivat yhteistyössä kehittää ohjelmia, joilla varmistetaan, että kouluissa ja kirjastonhoitajilla on tehokkaat Internetin käyttöön liittyvät turvaohjeet. Viranomaiset voivat kehittää Internetiin liittyviä turvallisuuskampanjoita ja järjestää vihjenumeroita, joihin epäilyistään voi ilmoittaa.

8. Lapsille on annettava aktiivinen rooli lasten oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen mukaisesti

Toimet:

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi tarjota lapsille neuvontapalveluja, jotka vastaavat heitä huolestuttaviin ongelmiin tai muihin asioihin sekä rohkaista lapsia osallistumaan paikallisten palvelujen suunnitteluun ja kehittämiseen.

- Paikallis- ja alueviranomaisten tulisi tukea lapsia ja nuoria parantamalla heidän tietoisuuttaan omista oikeuksistaan, järjestämällä valitusmahdollisuus ja oikeustapauksissa riippumaton puolustus, esimerkiksi nimittämällä riippumaton lapsivaltuutettu tai -asiamies.

9. Valistuskampanjoita tulee edistää

Toimenpide:

- Paikallis- ja alueviranomaisen tulee tehdä yhteistyötä, jakaa tietoja ajanmukaisista käytännöistä ja panna alulle Euroopan laajuisia hyväksikäytön torjuntakampanjoita.

10. Hyväksikäytön vastaista paikallis- ja alueyhteistyötä tulee vahvistaa koko EU:ssa

Toimenpide:

- Lasten hyväksikäyttöä tulee torjua yleistämällä parhaita käytäntöjä ja vaihtamalla tietoja sekä tukemalla väestölle suunnattuja valistuskampanjoita. Tähän tähdättäessä tulee yhdessä valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden kanssa osallistua jäsenvaltioiden ja jäsenehdokasmaiden paikallis- ja alueviranomaisten yhteistyön vahvistamiseen.