FI Euroopan unionin virallinen lehti C 335/1

Komission tiedonanto – Käsikirja eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta ja täytäntöönpanosta

(2017/C 335/01)

SISÄLLYS

Lyhenneluettelo 5

ESIPUHE 9

JOHDANTO 10

1. Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva yleiskatsaus 10

1.1 Tausta 10

1.2 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja pääpiirteet 10

1.3 Eurooppalainen pidätysmääräyslomake 11

I OSA: EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN ANTAMINEN 12

2. Edellytykset 12

2.1 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisala 12

2.1.1 Syytetoimet 12

2.1.2 Vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpano 12

2.1.3 Oikeudellisen päätöksen täytäntöönpanokelpoisuutta koskeva edellytys 13

2.2 Luettelo 32 rikoksesta, joiden vuoksi tekijä voidaan luovuttaa teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta 13

2.3 Liitännäisrikokset 14

2.4 Oikeasuhteisuus 14

2.5 Muut käytettavissä olevat toimenpiteet, jotka perustuvat unionin rikosasioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskeviin oikeudellisiin välineisiin 15

2.5.1 Eurooppalainen tutkintamääräys 16

2.5.2 Vankien siirtäminen 16

2.5.3 Eurooppalainen valvontamääräys 17

2.5.4 Valvontapäätösten ja vaihtoehtoisten seuraamusten siirtäminen 17

2.5.5 Taloudelliset seuraamukset 18

2.5.6 Rikosoikeudenkäynnin siirtäminen 18

2.6 Erityissääntö – mahdollinen syytteeseenpano muista rikoksista 18

3. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaminen 19

3.1 Muut samaa henkilöä koskevat vireillä olevat rikosoikeudenkäyntimenettelyt ja eurooppalaiset pidätysmääräykset 19

3.1.1 Määräyksen antaneessa jäsenvaltiossa 19

3.1.2 Toisessa jäsenvaltiossa 20

3.2 Eurooppalaisen pidätysmääräyslomakkeen täyttäminen 20

3.2.1 Tiedot, jotka tarvitaan aina 20

3.2.2 Pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen toimittamat hyödylliset lisätiedot 20

3.3 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimittaminen 21

3.3.1 Etsityn henkilön olinpaikka ei ole tiedossa 21

3.3.2 Etsityn henkilön olinpaikka on tiedossa 22

3.3.3 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimittaminen jäsenvaltioille, jotka eivät käytä SIS-järjestelmää 22

3.4 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen kääntäminen 22

3.5 Yhteistyö ja yhteydenpito täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa sen jälkeen kun etsitty henkilö on otettu kiinni: 22

II OSA: EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO 23

4. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettely 23

4.1 Määräajat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevan päätöksen tekemiselle 23

4.2 Määräajat etsityn henkilön luovuttamiselle (sen jälkeen kun päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on tehty) 23

4.3 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen kääntäminen 24

4.4 Yhteydenpito jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä ennen luovuttamispäätöksen tekemistä 24

4.4.1 Tilanteet, jolloin yhteydenpito on tarpeen 24

4.4.2 Yhteydenpidon toteuttaminen 25

4.5 Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ilmoitusvelvollisuus eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle luovutuspäätöksen tekemisen jälkeen 26

4.5.1 Luovuttamispäätöksestä ilmoittaminen 26

4.5.2 Säilöönoton keston ilmoittaminen 26

4.6 Etsityn henkilön pitäminen säilössä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa 27

5. Luovuttamispäätös 28

5.1 Yleinen velvollisuus panna eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön 28

5.2 Luettelo 32 rikoksesta, joiden vuoksi tekijä voidaan luovuttaa teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta 28

5.3 Liitännäisrikokset 28

5.4 Täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet 29

5.4.1 Ehdottomat kieltäytymisperusteet 29

5.4.2 Harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet 30

5.5 Poissaolotuomiot 31

5.6 Perusoikeuksien huomioon ottaminen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen toimesta 33

5.7 Oikeasuhteisuus – täytäntöönpanojäsenvaltion rooli 34

5.8 Täytäntöönpanojäsenvaltion vaatimat takuut 34

5.8.1 Elinkautisen vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tarkistaminen 35

5.8.2 Täytäntöönpanojäsenvaltion kansalaisten tai siellä vakinaisesti asuvien palauttaminen 35

5.9 Täytäntöönpanon lykkääminen tai väliaikainen luovuttaminen 35

5.9.1 Vakavat humanitaariset syyt 35

5.9.2 Vireillä oleva rikosoikeudenkäynti tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpano 36

5.9.3 Väliaikainen luovuttaminen lykkäämisen sijasta 36

5.9.4 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon lykkääminen sill perusteella, että etsittyä henkilöä koskee todellinen vaara epäinhimillisestä tai halventavasta kohtelusta 36

5.10 Samaa henkilöä koskevat useat eurooppalaiset pidätysmääräykset 36

5.10.1 Täytäntöönpantavan eurooppalaisen pidätysmääräyksen valinta 36

5.10.2 ’Rinnakkaiset menettelyt’ 37

6. Täytäntöönpanojäsenvaltiossa säilöön otettuna vietetyn ajan vähentäminen 37

7. Edelleen luovuttaminen 38

7.1 Toiseen jäsenvaltioon 38

7.2 Kolmanteen maahan 39

8. Velvoitteet kolmansia valtioita kohtaan 39

8.1 Samaa henkilöä koskevat samanaikaiset eurooppalaiset pidätysmääräykset ja rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevat pyynnöt 39

8.1.1 Kolmansien valtioiden esittämät pyynnöt 39

8.1.2 Kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICC) esittämät pyynnöt 40

8.2 Aiempi luovutus kolmannesta valtiosta ja erityissääntö 40

9. Kauttakuljetus 40

9.1 Kauttakuljetus toisen jäsenvaltion kautta 40

9.2 Kauttakulkujäsenvaltion kansalaiset ja siellä vakinaisesti asuvat henkilöt 41

9.3 Luovuttaminen kolmannesta valtiosta jäsenvaltioon 41

10. Kieltäytyminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta 41

10.1 Sen varmistaminen, että henkilöä ei pidätetä uudelleen samassa jäsenvaltiossa 41

10.2 Kieltäytymisestä ilmoittaminen pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle 41

10.3 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen harkinta pidätysmääräyksen voimassa pitämisestä 41

10.4 SIS-järjestelmässä pitkään olleiden eurooppalaisten pidätysmääräysten tarkistaminen 41

11. Etsityn henkilön menettelylliset oikeudet 42

11.1 Oikeus tulkkaukseen ja käännöksiin 42

11.2 Tiedonsaantioikeus 42

11.3 Oikeus käyttää oikeudellista avustajaa 43

11.4 Oikeus saada tieto vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi kolmannelle henkilölle 43

11.5 Oikeus pitää yhteyttä kolmansiin henkilöihin 43

11.6 Oikeus pitää yhteyttä konsuliviranomaisiin 43

11.7 Lasten erityiset oikeudet 44

11.8 Oikeus oikeusapuun 44

LIITE I – Puitepäätös eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä, epävirallinen konsolidointi 45

LIITE II – Eurooppalainen PIDÄTYSMÄÄRÄYSLOMAKE, sisältyy EPM-puitepäätöksen liitteeseen 60

LIITE III – OHJEET EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYSLOMAKKEEN TÄYTTÄMISEKSI 65

LIITE IV – KIELET, JOTKA JÄSENVALTIOT OVAT HYVÄKSYNEET EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN VASTAANOTTAMISTA VARTEN 74

LIITE V – LUETTELO YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN/UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIOISTA, JOTKA KOSKEVAT EUROOPPALAISESTA PIDÄTYSMÄÄRÄYKSESTÄ TEHTYÄ PUITEPÄÄTÖSTÄ 76

LIITE VI – UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIOT, JOTKA KOSKEVAT NE BIS IN IDEM -PERIAATETTA 77

LIITE VII – VAKIOLOMAKE EUROOPPALAISESTA PIDÄTYSMÄÄRÄYKSESTÄ TEHTÄVÄÄ PÄÄTÖSTÄ VARTEN 80

LIITE VIII – LUETTELO JÄSENVALTIOISTA, JOIDEN OIKEUSJÄRJESTELMÄN MUKAAN LUOVUTTAMINEN VOIDAAN HYVÄKSYÄ MYÖS SELLAISTEN RIKOSTEN PERUSTEELLA, JOISTA MÄÄRÄTTÄVÄ RANGAISTUS ON PUITEPÄÄTÖKSEN 2 ARTIKLAN 1 KOHDASSA VAADITTUA LIEVEMPI, KUN KYSEESSÄ ON EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN PERUSTEENA OLEVAN PÄÄRIKOKSEN LIITÄNNÄISRIKOS 82

LIITE IX – EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN NOJALLA PIDÄTETYILLE HENKILÖILLE ANNETTAVAN OIKEUKSIA KOSKEVAN ILMOITUKSEN SUUNTAA ANTAVA MALLI 83

Lyhenneluettelo

EJN Euroopan oikeudellinen verkosto EPM Eurooppalainen pidätysmääräys EPM-puitepäätös Neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS, tehty 13 päivänä kesäkuuta 2002, eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä Puitepäätös 2008/909/YOS Neuvoston puitepäätös 2008/909/YOS, tehty 27 päivänä marraskuuta 2008, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa (”vankien siirtäminen”) Schengenin yleissopimus Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus SEUT-sopimus Euroopan unionin toiminnasta tehty sopimus SIRENE Supplementary Information Request at the National Entries (kansallisella tasolla esitetyt lisätietopyynnöt) SIS-järjestelmä Schengenin tietojärjestelmä

Vastuuvapauslauseke Tämä käsikirja ei ole oikeudellisesti sitova eikä tyhjentävä. Se ei vaikuta voimassa olevaan unionin oikeuteen eikä sen myöhempään kehittämiseen. Se ei myöskään rajoita Euroopan unionin tuomioistuimen sitovaa tulkintaa unionin oikeudesta.

EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN ANTAMINEN

Tärkeimmät vaiheet

(OV = oikeusviranomainen)

EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO

Tärkeimmät vaiheet

(OV = oikeusviranomainen)

ESIPUHE

Tämä on tarkistettu versio Eurooppalaisesta käsikirjasta eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseksi. Neuvosto julkaisi käsikirjan alun perin vuonna 2008 (1) ja tarkisti sitä edellisen kerran vuonna 2010 (2). Käsikirjan päivittäminen ja tarkistaminen on siirtynyt komission tehtäväksi Lissabonin sopimukseen perustuvan viiden vuoden siirtymäajan päätyttyä. Siirtymäaika koski niin kutsutun kolmannen pilarin säädöksiä (3) eli muun muassa eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13 päivänä kesäkuuta 2002 tehtyä neuvoston puitepäätöstä 2002/584/YOS (4), jäljempänä ’EPM-puitepäätös’.

Tässä käsikirjassa otetaan huomioon kokemukset, joita eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisesta unionissa on saatu 13 vuoden aikana. Tarkistuksen yhteydessä käsikirja on saatettu ajan tasalle, ja samalla siitä on pyritty tekemään entistä selkeämpi ja helppokäyttöisempi. Komissio on kuullut käsikirjan uusimman version laatimista varten eri sidosryhmiä ja asiantuntijoita, muun muassa Eurojustia ja Euroopan oikeudellisen verkoston (EJN) sihteeristöä sekä jäsenvaltioiden hallitusten asiantuntijoita ja lainkäyttöviranomaisia.

Käsikirja on saatavilla internetissä osoitteessa https://e-justice.europa.eu kaikilla unionin virallisilla kielillä.

JOHDANTO

1. EUROOPPALAISTA PIDÄTYSMÄÄRÄYSTÄ KOSKEVA YLEISKATSAUS

1.1 Tausta

Neuvosto hyväksyi EPM-puitepäätöksen 13.6.2002, ja jäsenvaltioiden oli toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen noudattamiseksi viimeistään 31.12.2003. Uusi luovuttamisjärjestelmä on 1.1.2004 alkaen korvannut aiemmat luovuttamisjärjestelyt, joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta. Sillä on korvattu seuraavissa yleissopimuksissa olevat jäsenvaltioiden välistä luovuttamista koskevat määräykset:

a) rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehty eurooppalainen yleissopimus (ETS N:o 024), sen 15 päivänä lokakuuta 1975 tehty lisäpöytäkirja (ETS N:o 086) sekä sen 17 päivänä maaliskuuta 1978 tehty toinen lisäpöytäkirja (ETS N:o 098) ja terrorismin vastustamisesta 27 päivänä tammikuuta 1977 tehty eurooppalainen yleissopimus (ETS N:o 090) rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen osalta;

b) Euroopan yhteisöjen kahdentoista jäsenvaltion välillä luovuttamispyyntöjen lähettämismenetelmien yksinkertaistamisesta ja nykyaikaistamisesta 26 päivänä toukokuuta 1989 tehty sopimus;

c) yksinkertaistetusta menettelystä Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä rikoksen johdosta tapahtuvassa luovuttamisessa 10 päivänä maaliskuuta 1995 tehty yleissopimus (5);

d) rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä 27 päivänä syyskuuta 1996 tehty yleissopimus (6);

e) tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta 19 päivänä kesäkuuta 1990 tehdyn yleissopimuksen (7) III osasto, 4 luku.

1.2 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja pääpiirteet

Eurooppalainen pidätysmääräys on unionissa täytäntöönpanokelpoinen oikeudellinen päätös. Se annetaan yhdessä jäsenvaltiossa ja pannaan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti.

Kuten unionin tuomioistuin on katsonut asiassa C-452/16 PPU, Poltorak (8), ja asiassa C-477/16 PPU, Kovalkovas (9), antamissaan tuomioissa, EPM-puitepäätöksen 1 artiklan 1 kohdasta seuraa, että eurooppalainen pidätysmääräys on ’oikeudellinen päätös’, jonka on antanut puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ’oikeusviranomainen’. Tuomioistuin katsoi, että EPM-puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohtaan sisältyvällä ilmaisulla ’oikeusviranomainen’ ei viitata ainoastaan jäsenvaltion tuomareihin tai tuomioistuimiin, vaan se voi kattaa laajemmin asianomaisessa oikeusjärjestyksessä oikeudenkäyttöön osallistuvat viranomaiset. Tuomioistuimen mukaan kyseisessä säännöksessä tarkoitettua oikeusviranomaisen käsitettä ei kuitenkaan voida tulkita siten, että se voisi kattaa myös jäsenvaltion poliisiviranomaiset tai täytäntöönpanovaltaa käyttävät elimet, kuten ministeriön. Siten tällaisten viranomaisten antamia määräyksiä ei voida pitää ’oikeudellisina päätöksinä’.

Eurooppalainen pidätysmääräys korvaa perinteisen luovuttamisjärjestelmän yksinkertaisemmalla ja nopeammalla järjestelyllä, jossa etsitty henkilö voidaan luovuttaa syytetoimia tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten. Pidätysmääräys voidaan antaa

a) sellaisiin tekoihin liittyviä syytetoimia varten, joista voi kansallisen lainsäädännön mukaan seurata vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, jonka enimmäiskesto on vähintään 12 kuukautta (tutkinnan, kuulustelun ja oikeudenkäynnin aikana, kunnes tuomio saa lainvoiman);

b) sellaisten tuomioiden tai turvaamistoimenpiteiden täytäntöönpanoa varten, joiden kesto on vähintään neljä kuukautta.

Kohdat a) ja b) eivät ole kumulatiivisia.

Pyyntöjen esittämistä ja niihin vastaamista on pyritty yksinkertaistamaan ja helpottamaan siten, että ne tehdään yhdenmukaisella tavalla täyttämällä eurooppalainen pidätysmääräyslomake. Ennen eurooppalaista pidätysmääräystä ja erillään siitä on kuitenkin annettava täytäntöönpanokelpoinen kansallinen tuomio tai kansallinen pidätysmääräys tai muu oikeudellinen päätös (katso kohta 2.13.).

Keskusviranomaiset, joilla oli luovutusmenettelyissä merkittävä asema, on jätetty eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien päätöksentekomenettelyjen ulkopuolelle. EPM-puitepäätöksen 7 artiklassa kuitenkin säädetään, että jäsenvaltiot voivat nimetä keskusviranomaisia avustamaan oikeusviranomaisia erityisesti eurooppalaisten pidätysmääräysten vastaanottamisessa ja toimittamisessa.

Niissä jäsenvaltioissa, joissa on käytössä Schengenin tietojärjestelmä (’SIS-järjestelmä’) (tämän käsikirjan laatimishetkellä kaikki jäsenvaltiot paitsi Irlanti ja Kypros), kansallisilla SIRENE-toimistoilla on tärkeä tehtävä eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä kun SIS-järjestelmässä on tehty pidätysmääräystä vastaava kuulutus. Säännöt ja menettelyt, jotka koskevat jäsenvaltioiden yhteistyötä eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella tehtävää kiinniottoa varten tehtävien kuulutusten yhteydessä, vahvistetaan toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän (SIS II) perustamisesta, toiminnasta ja käytöstä 12 päivänä kesäkuuta 2007 annetun neuvoston päätöksen 2007/533/YOS (10) (’SIS II –päätös’) 24–31 artiklassa ja SIRENE-käsikirjan (11) kohdassa 3.

EPM-puitepäätöksen taustalla on ajatus jäsenvaltioiden yhdentymisestä yhteiseksi oikeudenkäyttöalueeksi. Se on ensimmäinen oikeudellinen väline, joka edellyttää vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen perustuvaa yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä rikosoikeudellisissa asioissa. Pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion päätös on tunnustettava ilman muita muodollisuuksia ja yksinomaan oikeudellisten kriteerien perusteella.

Omien kansalaisten luovuttaminen on periaate ja pääsääntö, josta on harvoja poikkeuksia. Poikkeukset koskevat vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa tuomitun kotimaassa, ja niitä sovelletaan myös maassa vakinaisesti asuviin henkilöihin. Käytäntö on osoittanut, että noin yksi viidesosa kaikista unionin alueella tapahtuvista luovutuksista kohdistuu jäsenvaltioiden omiin kansalaisiin.

Täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteita on rajoitettu, ja ne luetellaan tyhjentävästi EPM-puitepäätöksen 3, 4 ja 4 a artiklassa. Tiettyjen rikosten yhteydessä ei tutkita, muodostaako kaksoisrangaistavuuden puuttuminen perusteen kieltäytyä täytäntöönpanosta ja luovuttamisesta. Kaksoisrangaistavuusvaatimusta ei tarkisteta, kun rikos kuuluu pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti EPM-puitepäätöksen 2 artiklan 2 kohdan 32 rikosta käsittävään luetteloon ja siitä voi pidätysmääräyksen antavassa jäsenvaltiossa seurata vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, jonka enimmäisaika on vähintään kolme vuotta.

Jos pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei katso kyseisten rikosten kuuluvan EPM-puitepäätöksen 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan, kaksoisrangaistavuutta voidaan edelleen soveltaa. Unionin tuomioistuin on katsonut asiassa C-289/15 Grundza (12) antamassaan tuomiossa, että kaksoisrangaistavuutta arvioitaessa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tutkittava, voiko rikoksen perustana olevista tosiseikoista itsessään määrätä täytäntöönpanojäsenvaltiossa rikosoikeudellisia seuraamuksia siinä tapauksessa, että tosiseikat olisivat tapahtuneet kyseisen jäsenvaltion alueella (katso kohta 5.2.).

EPM-puitepäätöstä on muutettu 28. maaliskuuta 2011 alkaen neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (13). Tässä yhteydessä poistettiin 5 artiklan 1 kohta ja lisättiin uusi 4 a artikla, joka koskee poissaolotuomioita.

1.3 Eurooppalainen pidätysmääräyslomake

Eurooppalainen pidätysmääräys on oikeudellinen päätös, joka annetaan puitepäätöksen liitteenä olevalla lomakkeella. Lomake on saatavana kaikilla unionin virallisilla kielillä. Pidätysmääräys on annettava vain tätä lomaketta käyttäen. Lomakkeeseen ei saa tehdä muutoksia. Neuvoston tavoitteena on ollut tehdä lomakkeesta apuväline, joka pidätysmääräyksen antavien viranomaisten on helppo täyttää ja täytäntöönpanoviranomaisten helppo tunnustaa.

Lomakkeen ansiosta voidaan välttää aikaa vievä ja kallis kääntäminen ja helpottaa tiedonsaantia. Koska lomake on periaatteessa ainoa peruste etsityn henkilön pidättämiselle ja luovuttamiselle, se on täytettävä erityisen huolellisesti, jotta voidaan välttää tarpeeton lisätietojen pyytäminen.

Lomake voidaan täyttää joko suoraan verkossa Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla olevan Compendium-välineen avulla tai Word-muodossa lataamalla lomake Euroopan oikeudellisen verkoston oikeudellisesta kirjastosta (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Sähköisen Compendium-välineen käyttö on yhtä helppoa kuin Word-lomakkeen täyttäminen, mutta lisäksi sillä on useita nykyaikaisia, hyödyllisiä ja käyttäjäystävällisiä ominaisuuksia. Sen avulla voi esimerkiksi:

a) hakea toimivaltaisen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen suoraan Euroopan oikeudellisen verkoston oikeudellisesta kartastosta;

b) täyttää lomakkeen kielellä, jonka täytäntöönpanojäsenvaltio hyväksyy;

c) tallentaa ja lähettää lomakkeen sähköpostitse.

I OSA: EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN ANTAMINEN

2. EDELLYTYKSET

2.1 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisala

Oikeusviranomainen voi antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen kahta eri tarkoitusta varten (EPM-puitepäätöksen 1 artiklan 1 kohta):

a) syytetoimet; tai

b) vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpano.

Kohta a) koskee rikosoikeudellisia menettelyitä, joissa etsitty henkilö voi joutua syytetyksi. Kohta b) koskee tuomioistuimen rikoksen vuoksi antamaa täytäntöönpanokelpoista vapausrangaistusta tai turvaamistoimenpidettä. Eurooppalaista pidätysmääräystä ei voida antaa minkä tahansa rikoksen perusteella, vaan sen antaminen edellyttää tiettyä vakavuusastetta. Tätä käsitellään lähemmin jäljempänä.

Joidenkin jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmän mukaan eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa vapausrangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, vaikka tuomio ei olisi vielä lainvoimainen siksi, että muutoksenhaku on edelleen käynnissä. Toisten jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmän mukaan tällainen eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa vasta kun vapausrangaistus tai turvaamistoimenpide on saanut lainvoiman. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on suositeltavaa tunnustaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten luokitus, jonka pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen on sille antanut, vaikka se ei tältä osin vastaisikaan täytäntöönpanojäsenvaltion oikeudellista järjestelmää.

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen olisi tällaisessa tapauksessa harkittava, onko pidätysmääräyksen antaminen oikeasuhteista (katso kohta 2.4) vai olisiko mahdollista päästä tyydyttävään tulokseen käyttäen jotakin lievempää unionin toimenpidettä (katso kohta 2.5).

2.1.1 Syytetoimet

Eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa sellaisiin tekoihin liittyviä syytetoimia varten, joista kotimaan lainsäädännön mukaan voi seurata vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, jonka enimmäiskesto on vähintään 12 kuukautta (EPM-puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohta).

Tällä tarkoitetaan enimmäisrangaistusta, joka rikoksesta voidaan määrätä pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan. Tässä ei oteta huomioon täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaista enimmäisrangaistusta.

Unionin tuomioistuimen määräys asiassa C-463/15 PPU, A. (14):

”[…] puitepäätöksen 2002/584 […] 2 artiklan 4 kohtaa ja 4 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella tapahtuvan luovuttamisen edellytyksenä on täytäntöönpanojäsenvaltiossa sen lisäksi, että teko, josta tämä pidätysmääräys on annettu, on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikos, myös se, että teosta voi seurata kyseisen lainsäädännön mukaan vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus, jonka enimmäispituus on vähintään 12 kuukautta.”

Syytetoimet sisältävät myös rikosoikeudenkäyntiä edeltävän vaiheen. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen tarkoituksena ei kuitenkaan ole siirtää henkilöitä jäsenvaltiosta toiseen pelkästään siksi, että heitä voitaisiin kuulla epäiltyinä. Sitä varten on olemassa muita toimenpiteitä, kuten eurooppalainen tutkintamääräys. Muita oikeudellisen yhteistyön välineitä esitellään lyhyesti kohdassa 2.5.

2.1.2 Vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpano

Eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa vähintään neljä kuukautta kestävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten (puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohta). Jos rangaistuksesta on jäljellä enää lyhyt aika, toimivaltaisen oikeusviranomaisen olisi kuitenkin harkittava, onko pidätysmääräyksen antaminen oikeasuhteinen toimenpide (katso kohdat 2.4 ja 2.5).

Neljän kuukauden vähimmäisajan määrittämisessä ei oteta huomioon ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista tai valvontarangaistusta koskevia kansallisia sääntöjä tai muita vastaavia sääntöjä, jotka lyhentävät todellista vankeusaikaa ja joita voidaan soveltaa myös sen jälkeen kun henkilö on luovutettu pidätysmääräyksen antavaan jäsenvaltioon.

Todellisen ja mahdollisen rangaistuksen kesto eivät ole sidoksissa toisiinsa. Tämä tarkoittaa sitä, että jos henkilölle on jo määrätty useamman rikoksen vuoksi yhdistetty vapausrangaistus, jonka kesto on vähintään neljä kuukautta, eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa riippumatta siitä, mikä on kunkin rikoksen mahdollinen enimmäisrangaistus.

Kun henkilön tiedetään asuvan toisessa jäsenvaltiossa, eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia kehotetaan harkitsemaan, olisiko eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen sijasta mahdollista siirtää täytäntöönpanokelpoinen tuomio henkilön asuinjäsenvaltioon. Näin voitaisiin ottaa huomioon henkilön sosiaaliset suhteet ja paremmat mahdollisuudet sosiaaliseen kuntoutukseen kyseisessä jäsenvaltiossa sekä muut vaatimukset, joista säädetään puitepäätöksessä 2008/909/YOS (neuvoston puitepäätös 2008/909/YOS, annettu 27 päivänä marraskuuta 2008, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa) (15) (katso kohta 2.5.2).

2.1.3 Oikeudellisen päätöksen täytäntöönpanokelpoisuutta koskeva edellytys

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen on aina varmistettava ennen sen antamista, että asiassa on annettu kansallisen lainsäädännön mukaan täytäntöönpanokelpoinen oikeudellinen päätös. Tarvittavan päätöksen tyyppi riippuu siitä, mitä tarkoitusta varten eurooppalainen pidätysmääräys halutaan antaa. Kun tarkoituksena on syytetoimien toteuttaminen, ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista tarvitaan pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion toimivaltaisen oikeusviranomaisen antama kansallinen pidätysmääräys tai muu vastaava täytäntöönpanokelpoinen oikeudellinen päätös (EPM-puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohta). Unionin tuomioistuin on vahvistanut asiassa C-241/15, Bob-Dogi, antamassaan tuomiossa (16), että kansallinen pidätysmääräys tai muu oikeudellinen päätös on eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä erillinen määräys. Kun eurooppalainen pidätysmääräys annetaan vankeusrangaistuksen tai turvaamismääräyksen täytäntöönpanoa varten, tarvitaan vastaava kansallisen lainsäädännön mukaan annettu täytäntöönpanokelpoinen tuomio.

Kuten unionin tuomioistuin toteaa edellä mainitussa asiassa, ”eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva järjestelmä sisältää menettelyllisten oikeuksien ja perusoikeuksien kahdentasoisen suojan, jota etsityn henkilön on saatava, koska sen oikeudellisen suojan lisäksi, jota on annettava ensimmäisellä tasolla annettaessa kansallisen pidätysmääräyksen kaltainen kansallinen oikeudellinen päätös, suoja on varmistettava toisella tasolla annettaessa eurooppalainen pidätysmääräys”. Tämä kahdentasoinen oikeudellinen suoja periaatteessa puuttuisi, jos kansallinen oikeusviranomainen ei olisi ennen eurooppalaista pidätysmääräystä antanut päätöstä, johon EPM perustuu.

Unionin tuomioistuimen tuomio asiassa C-241/15, Bob-Dogi

”[…] puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että kun tässä säännöksessä tarkoitetun ”pidätysmääräyksen” olemassaoloon perustuva eurooppalainen pidätysmääräys ei sisällä mainintaa kansallisen pidätysmääräyksen olemassaolosta, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei saa panna sitä täytäntöön, jos se toteaa puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimitettujen tietojen ja kaikkien muiden käytettävissään olevien tietojen perusteella, ettei eurooppalainen pidätysmääräys ole pätevä, koska se on annettu antamatta tosiasiallisesti eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä erillistä kansallista pidätysmääräystä.”

Unionin tuomioistuin on myöhemmin tarkentanut käsitettä ’oikeudellinen päätös’ (joka on itse eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä erillinen) asiassa C-453/16 PPU, Özçelik, antamassaan tuomiossa (17), jossa se katsoi, että virallisen syyttäjän antama vahvistus poliisiviranomaisen aiemmin antamalle pidätysmääräykselle, johon eurooppalainen pidätysmääräys perustuu, on puitepäätöksessä tarkoitettu ’oikeudellinen päätös’.

Tuomio asiassa C-453/16 PPU, Özçelik

”[…] puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vahvistus, jonka virallinen syyttäjä antaa poliisiviranomaisen aiemmin syytetoimia varten antamalle pidätysmääräykselle, on tässä säännöksessä tarkoitettu ”oikeudellinen päätös”.”

Kansallisen oikeudellisen päätöksen tai pidätysmääräyksen olemassaolo on mainittava lomakkeessa, jolla eurooppalainen pidätysmääräys annetaan (EPM-puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohta, katso myös tämän käsikirjan kohta 3.2). Päätöstä tai pidätysmääräystä ei tarvitse liittää eurooppalaiseen pidätysmääräykseen.

2.2 Luettelo 32 rikoksesta, joiden vuoksi tekijä voidaan luovuttaa teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta

Toimivaltaisen oikeusviranomaisen olisi ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista määritettävä, kuuluuko rikoksista yksi tai useampi johonkin niistä 32 rikostyypistä, joiden osalta teon kaksoisrangaistavuutta ei tarvitse tutkia. Luettelo rikoksista on EPM-puitepäätöksen 2 artiklan 2 kohdassa sekä eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa lomakkeessa, johon rikokset merkitään rastittamalla.

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion lainsäädäntö ratkaisee. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän asiassa C-303/05, Advocaten voor de Wereld, antamassaan tuomiossa (18), jossa se katsoi, että puitepäätöksen 2 artiklan 2 kohta ei ole rikoksia ja rangaistuksia koskevan laillisuusperiaatteen vastainen eikä loukkaa yhdenvertaisuutta ja syrjintäkieltoa koskevaa periaatetta.

Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tutkia teon kaksoisrangaistavuuden vain sellaisten rikosten osalta, joita ei mainita 32 rikoksen luettelossa (katso kohta 5.2).

2.3 Liitännäisrikokset

Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehdyssä vuoden 1957 yleissopimuksessa on liitännäisrikoksia koskeva määräys:

”2 artikla – Rikokset joista luovutetaan 1. Luovuttamispyyntöön on suostuttava kysymyksen ollessa sellaisista rikoksista, joista saattaa pyynnön esittäneen osapuolen ja sen osapuolen, jolle pyyntö on esitetty, lain mukaan seurata yhden vuoden vapausrangaistus tai vapaudenmenetyksen käsittävä turvaamistoimenpide tahi sitä ankarampi rangaistus. Milloin rangaistustuomio tai turvaamistoimenpidettä koskeva päätös on annettu pyynnön esittäneen osapuolen alueella, määrätyn seuraamuksen kestoajan on oltava vähintään neljä kuukautta. 2. Jos luovuttamispyyntöön sisältyy useita erillisiä rikoksia, joista kustakin saattaa seurata sekä pyynnön esittäneen osapuolen että sen osapuolen, jolle pyyntö on esitetty, lain mukaan vapausrangaistus tai vapaudenmenetyksen käsittävä turvaamistoimenpide, mutta joista jotkut eivät täytä rangaistuksen määrään liittyvää edellytystä, sillä osapuolella, jolle pyyntö on esitetty, on oikeus luovuttaa myös jälkimmäisistä rikoksista.”

EPM-puitepäätöksessä ei ole vastaavaa säännöstä. Siinä ei säädetä luovuttamisesta sellaisten rikosten vuoksi, joista määrättävä rangaistus on lievempi kuin puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetty kynnysarvo, silloin kun kyseessä on tämän edellytyksen täyttävän päärikoksen liitännäisrikos. Käytännössä eräät jäsenvaltiot ovat kuitenkin päättäneet sallia luovuttamisen myös tällä perusteella, toiset taas eivät.

Liitteessä VIII on luettelo jäsenvaltioista, joiden oikeudellisessa järjestelmässä sallitaan luovuttaminen liitännäisrikoksen perusteella.

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antava oikeusviranomainen voi mainita tällaiset liitännäisrikokset pidätysmääräystä koskevassa lomakkeessa saadakseen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion suostumuksen niitä koskeviin syytetoimiin. Eurooppalainen pidätysmääräys voidaan kuitenkin antaa vain jos perusteena on vähintään yksi rikos, joka täyttää puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn kynnysarvon.

Jos täytäntöönpanosta vastaava jäsenvaltio ei luovuta liitännäisrikosten perusteella, (puitepäätöksen 27 artiklassa säädetty) erityissääntö voi estää niitä koskevat syytetoimet pidätysmääräyksen antavassa jäsenvaltiossa (katso tämän käsikirjan kohta 2.6).

2.4 Oikeasuhteisuus

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen olisi aina oltava oikeassa suhteessa tarkoitukseensa nähden. Myös silloin kun tapauksen olosuhteet kuuluvat EPM-puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavaa oikeusviranomaista kehotetaan harkitsemaan, onko pidätysmääräyksen antaminen kyseisessä tapauksessa perusteltua.

Koska eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano aiheuttaa vakavat seuraukset etsityn henkilön vapaudelle ja rajoittaa tämän vapaata liikkuvuutta, oikeusviranomaisen olisi harkittava sen oikeasuhteisuutta arvioimalla useita eri tekijöitä.

Tätä varten olisi otettava huomioon erityisesti seuraavat seikat:

a) rikoksen vakavuus (esimerkiksi siitä aiheutunut vahinko tai vaara);

b) todennäköisesti määrättävä seuraamus, jos etsitty henkilö todetaan syylliseksi väitettyyn rikokseen (esimerkiksi se, olisiko kyseessä vapausrangaistus);

c) todennäköisyys, että henkilö menettää vapautensa sen jälkeen kun hänet on luovutettu pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon;

d) rikoksen uhrien etu.

Lisäksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen olisi pohdittava, voitaisiinko eurooppalaisen pidätysmääräyksen sijasta käyttää jotakin muuta oikeudellisen yhteistyön piiriin kuuluvaa toimenpidettä. Rikosasioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskevissa unionin välineissä säädetään muista toimenpiteistä, jotka ovat monissa tilanteissa tehokkaita, mutta eivät yhtä pakottavia kuin eurooppalainen pidätysmääräys (katso kohta 2.5).

Yleensäkin oikeasuhteisuuden tarkistaminen ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista voi vahvistaa jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäistä luottamusta. Näin voidaan merkittävästi edistää eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimivuutta koko unionissa.

2.5 Muut käytettavissä olevat toimenpiteet, jotka perustuvat unionin rikosasioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskeviin oikeudellisiin välineisiin

Ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista sen antavan oikeusviranomaisen olisi harkittava perusteellisesti, mitä muita toimenpiteitä voitaisiin käyttää.

Käytettävissä on useita toimenpiteitä, jotka perustuvat rikosasioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskeviin unionin oikeudellisiin välineisiin, ja jotka perustuvat vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen ja täydentävät eurooppalaista pidätysmääräystä. Nämä toimenpiteet voivat soveltua joihinkin tilanteisiin paremmin kuin eurooppalainen pidätysmääräys. Näitä toimenpiteitä ovat erityisesti

a) eurooppalainen tutkintamääräys;

b) vankien siirtäminen;

c) valvontamääräysten ja vaihtoehtoisten seuraamusten siirtäminen;

d) eurooppalainen tutkintamääräys;

e) taloudellisten seuraamusten täytäntöönpano.

Näiden toimenpiteiden soveltamisalaa tarkastellaan lyhyesti kohdissa 2.5.1–2.5.5. Lisäksi toimivaltaiset viranomaiset voivat hyödyntää muihin kansainvälisiin oikeudellisiin välineisiin perustuvia mahdollisuuksia. Näihin kuuluu muun muassa Euroopan neuvoston piirissä 15 päivänä toukokuuta 1972 tehty eurooppalainen yleissopimus rikosoikeudenkäynnin siirtämisestä (ETS No 073), jota käsitellään lyhyesti kohdassa 2.5.6.

Lisätietoja rikosasioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskevien unionin toimenpiteiden soveltamisesta käytännössä on Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla osoitteessa www.ejn-crimjust.europa.eu.

Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla olevaan oikeudelliseen kirjastoon on koottu kattavasti käytännön tietoa eri välineistä, muun muassa niiden Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistut tekstit, muutossäädökset, täytäntöönpanotilanne, Word-lomakkeet, ilmoitukset, lausumat, kertomukset ja käsikirjat. Euroopan oikeudellisen verkoston kotisivulla olevien linkkien kautta pääsee nopeasti tutustumaan oikeudellista yhteistyötä koskeviin unionin oikeudellisiin välineisiin ja niiden täytäntöönpanotilanteeseen.

Rikosoikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa voitaisiin harkita erityisesti seuraavia toimenpiteitä:

a) eurooppalaisen tutkintamääräyksen nojalla voitaisiin kuulla toisessa jäsenvaltiossa olevaa epäiltyä videoyhteyden välityksellä;

b) eurooppalaisen tutkintamääräyksen avulla voitaisiin kuulla toisessa jäsenvaltiossa olevaa epäiltyä kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten välityksellä;

c) eurooppalaisen valvontamääräyksen avulla voitaisiin epäillyn asuinjäsenvaltiossa panna täytäntöön oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa ilman vapaudenmenetystä toteutettava valvontatoimi;

d) SIS-kuulutuksen avulla voitaisiin selvittää epäillyn asuin- tai kotipaikka (SIS II -päätöksen 34 artikla). Tällaiset kuulutukset ovat erilaisia kuin kiinniottoa varten tehtävät kuulutukset, joita käsitellään tarkemmin kohdassa 3.3.1. Heti kun kuulutuksen tehnyt oikeusviranomainen saa tiedon epäillyn asuin- tai kotipaikasta, sen on toteutettava tarvittavat jatkotoimet (esimerkiksi haastettava epäilty vastaajaksi rikosoikeudenkäyntiin) ja poistettava kuulutus SIS-järjestelmästä SIRENE-käsikirjan 6.5 kohdan mukaisesti;

e) täytäntöönpanojäsenvaltiosta tavattu epäilty voidaan haastaa rikosoikeudenkäyntimenettelyyn, joka käydään pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa;

f) epäiltyä voidaan kehottaa osallistumaan rikosoikeudenkäyntimenettelyyn vapaaehtoisesti.

Rikosoikeudenkäynnin jälkeen, kun tuomio on jo annettu, voitaisiin harkita erityisesti seuraavia toimenpiteitä:

a) vapausrangaistuksen siirtäminen tuomitun asuinjäsenvaltion täytäntöön pantavaksi;

b) vaihtoehtoisen rangaistuksen (esimerkiksi yhdyskuntapalvelun) tai valvontamääräyksen siirtäminen tuomitun asuinjäsenvaltion täytäntöön pantavaksi.

2.5.1 Eurooppalainen tutkintamääräys

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/41/EU, annettu 3 päivänä huhtikuuta 2014, rikosasioita koskevasta eurooppalaisesta tutkintamääräyksestä (19)

Eurooppalaisen tutkintamääräyksen avulla voidaan hankkia todisteita toisesta jäsenvaltiosta. Eurooppalainen tutkintamääräys kattaa kaikki tutkintatoimet, yhteisten tutkintaryhmien perustamista lukuun ottamatta. Sen ansiosta jäsenvaltiot voivat pyytää toista jäsenvaltiota toteuttamaan tutkintatoimia vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen pohjalta. Jos eurooppalainen tutkintamääräys koskee sellaista tutkintatoimenpidettä, joka ei ole käytössä tai jota ei voida soveltaa täytäntöönpanojäsenvaltiossa, se voidaan panna täytäntöön vaihtoehtoisen tutkintatoimenpiteen avulla.

Eurooppalaisella tutkintamääräyksellä on korvattu vuonna 2000 tehty yleissopimus keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä (20) ja tällä alalla aiemmin sovelletut monet eri säännökset. Oikeudellista yhteistyötä pyritään nopeuttamaan ja tehostamaan sisällyttämällä voimassa olevat toimenpiteet yhteen uuteen välineeseen. Eurooppalaista tutkintamääräystä voidaan soveltaa sekä rikosoikeudenkäyntimenettelyissä että hallintoviranomaisten käynnistämissä menettelyissä, jotka vahvistetaan tuomioistuimessa, kun niihin liittyy rikosoikeudellinen ulottuvuus. Jäsenvaltioiden on tehtävä päätös eurooppalaisen tutkintamääräyksen soveltamisesta 30 päivän kuluessa ja toteutettava tutkintatoimenpiteet 90 päivän kuluessa kyseisen päätöksen tekemisestä.

Joissain tilanteissa voitaisiin antaa eurooppalainen tutkintamääräys ja kuulla epäiltyä videoyhteyden välityksellä sen selvittämiseksi, olisiko annettava eurooppalainen pidätysmääräys syytteen nostamiseksi häntä vastaan.

Esimerkki 1: Pierre on äskettäin muuttanut jäsenvaltiosta A jäsenvaltioon B. On näyttöä siitä, että hän on ollut osallisena vakavassa rikoksessa jäsenvaltiossa A. Jäsenvaltion A viranomaisten on kuitenkin kuulusteltava häntä ennen kuin syytetoimet voidaan käynnistää. Jäsenvaltion A oikeusviranomainen voi antaa eurooppalaisen tutkintamääräyksen, jonka nojalla Pierre kutsutaan kuultavaksi videoyhteyden välityksellä jäsenvaltiossa B.

Esimerkki 2: Vaihtoehtoisesti esimerkin 1 tilanteessa jäsenvaltion A oikeusviranomainen voisi antaa eurooppalaisen tutkintamääräyksen, jonka nojalla jäsenvaltion B toimivaltaiset viranomaiset kuulustelisivat Pierreä ja laatisivat kuulemisesta kirjallisen kuulustelupöytäkirjan.

2.5.2 Vankien siirtäminen

Neuvoston puitepäätös 2008/909/YOS, tehty 27 päivänä marraskuuta 2008, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa

Puitepäätöksessä 2008/909/YOS säädetyn järjestelmän mukaan tuomitut vangit voidaan siirtää siihen jäsenvaltioon, joka on heidän kansalaisuus- tai asuinvaltionsa tai johon heillä on muutoin läheiset siteet. Puitepäätöstä 2008/909/YOS sovelletaan myös silloin kun tuomittu on jo kyseisessä jäsenvaltiossa. Siirto ei enää edellytä kaikissa tapauksissa tuomitun suostumusta. Puitepäätös 2008/909/YOS korvaa jäsenvaltioiden välisissä suhteissa tuomittujen siirtämisestä 21 päivänä maaliskuuta 1983 tehdyn Euroopan neuvoston yleissopimuksen (ETS N:o 112) ja sen 18 päivänä joulukuuta 1997 tehdyn lisäpöytäkirjan (ETS N:o 167).

Sen sijaan että annettaisiin eurooppalaisen pidätysmääräys, jonka nojalla henkilö luovutettaisiin suorittamaan rangaistustaan valtioon, jossa tuomio on annettu, tuomio voitaisiin tietyissä tilanteissa panna täytäntöön puitepäätöksen 2008/909/YOS nojalla tuomitun asuinvaltiossa, missä hänellä voisi olla paremmat mahdollisuudet sosiaaliseen kuntoutukseen.

Puitepäätöksen 2008/909/YOS 25 artiklassa on myös erityissäännös, joka koskee vapausrangaistusten täytäntöönpanoa täytäntöönpanojäsenvaltiossa eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 kohdassa ja 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa (katso tämän käsikirjan kohdat 5.4.2 ja 5.8.2). Tapauksissa, joissa sovelletaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 kohtaa tai 5 artiklan 3 kohtaa, on sovellettava myös puitepäätöstä 2008/909/YOS rangaistuksen siirtämiseksi täytäntöönpanovaltioon.

Esimerkki 1

Jerzy on jäsenvaltion B kansalainen ja myös asuu siellä. Vieraillessaan jäsenvaltiossa A hän tekee siellä rikoksen. Hänet tuomitaan jäsenvaltiossa A kahdeksi vuodeksi vankilaan.

Jäsenvaltion A viranomaiset voivat siirtää tuomion täytäntöönpantavaksi jäsenvaltiossa B ilman Jerzyn suostumusta, jos tämä parantaa hänen mahdollisuuksiaan sosiaaliseen kuntoutukseen ja muut puitepäätöksessä 2008/909/YOS asetetut edellytykset täyttyvät.

Esimerkki 2

Gustav on jäsenvaltion B kansalainen, mutta hän asuu jäsenvaltiossa A, missä hänellä on vakituinen työpaikka ja perhe. Hänelle määrätään jäsenvaltiossa B verorikoksen takia vapausrangaistus. Sen sijaan että jäsenvaltion B viranomaiset antaisivat eurooppalaisen pidätysmääräyksen tuomion täytäntöönpanoa varten, vapausrangaistus voidaan siirtää täytäntöönpantavaksi jäsenvaltiossa A.

2.5.3 Eurooppalainen valvontamääräys

Neuvoston puitepäätös 2009/829/YOS, tehty 23 päivänä lokakuuta 2009, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta valvontatoimia koskeviin päätöksiin Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä tutkintavankeuden vaihtoehtona (21)

Neuvoston puitepäätöksessä 2009/829/YOS säädetään mahdollisuudesta siirtää ilman vapaudenmenetystä toteutettava valvontatoimi jäsenvaltiosta, jossa henkilöä epäillään rikoksesta mutta jossa hänellä ei ole kotipaikkaa, sovellettavaksi jäsenvaltioon, jossa hän asuu. Näin epäiltyä voitaisiin valvoa hänen omassa ympäristössään toisessa jäsenvaltiossa pidettävään oikeudenkäyntiin asti. Eurooppalaista valvontamääräystä voidaan soveltaa kaikkiin esitutkintavaiheessa ilman vapaudenmenetystä toteutettaviin valvontatoimiin, kuten matkustuskieltoon ja ilmoittautumisvelvollisuuteen.

Valvontamääräyksen siirtämisestä päättää syytetoimista vastaava jäsenvaltio. Soveltuvat valvontatoimien tyypit luetellaan puitepäätöksessä 2009/829/YOS ja kunkin jäsenvaltion myöhemmin antamissa julistuksissa (luettelo saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla). Valvontatoimen siirtäminen edellyttää valvontaan asetetun henkilön suostumusta.

Esimerkki: Sonia asuu ja työskentelee jäsenvaltiossa B. Hän oleskelee tilapäisesti jäsenvaltiossa A, missä häntä epäillään petoksesta. Jäsenvaltion A oikeusviranomainen tietää, missä Sonia asuu jäsenvaltiossa B, ja katsoo, että riski, että tämä pakenee oikeudenkäyntiä, on vähäinen. Sen sijaan että Sonia pidettäisiin tutkintavankeudessa jäsenvaltiossa A, jäsenvaltion A oikeusviranomainen voi antaa määräyksen, jolla hänet velvoitetaan ilmoittautumaan säännöllisesti poliisille jäsenvaltiossa B. Jotta Sonia voi palata jäsenvaltioon B siihen asti, että oikeudenkäynti pidetään jäsenvaltiossa A, jäsenvaltion A toimivaltainen viranomainen voi Sonian suostumuksella antaa eurooppalaisen valvontamääräyksen, jonka perusteella ilmoittautumisvelvollisuus tunnustetaan ja pannaan täytäntöön jäsenvaltiossa B.

2.5.4 Valvontapäätösten ja vaihtoehtoisten seuraamusten siirtäminen

Neuvoston puitepäätös 2008/947/YOS, tehty 27 päivänä marraskuuta 2008, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi (22)

Puitepäätöksessä 2008/947/YOS sovelletaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta seuraamuksiin, joita voidaan toteuttaa vaihtoehtona vapaudenmenetykselle. Päätös kattaa myös ennenaikaista vapauttamista helpottavat toimenpiteet. Puitepäätös liittyy rikosoikeudenkäynnin jälkeiseen vaiheeseen.

Sen mukaan valvontapäätös tai muu vaihtoehtoinen seuraamus voidaan panna täytäntöön muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa henkilö on tuomittu, kunhan tuomittu suostuu tähän.

Esimerkki: Anna, jäsenvaltion A kansalainen, viettää lomaa jäsenvaltiossa B. Hänet tuomitaan siellä rikoksesta suorittamaan yhdyskuntapalvelua vapaudenmenetyksen sijasta. Anna voi palata jäsenvaltioon A, minkä jälkeen jäsenvaltion A viranomaisten on tunnustettava yhdyskuntapalvelumääräys ja valvottava, että Anna suorittaa sen loppuun.

2.5.5 Taloudelliset seuraamukset

Neuvoston puitepäätös 2005/214/YOS, tehty 24 päivänä helmikuuta 2005, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin (23)

Puitepäätöksen 2005/214/YOS nojalla vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta sovelletaan oikeus- tai hallintoviranomaisten määräämiin taloudellisiin seuraamuksiin. Tarkoituksena on helpottaa tällaisten seuraamusten täytäntöönpanoa muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa seuraamukset on määrätty. Puitepäätöksen 2005/214/YOS nojalla oikeus- tai hallintoviranomainen voi siirtää taloudellisen seuraamuksen suoraan toiseen unionin jäsenvaltioon, missä se tunnustetaan ja pannaan täytäntöön ilman muita muodollisuuksia.

Puitepäätöksen 2005/214/YOS soveltamisalaan kuuluvat kaikki rikokset (1 artiklan a alakohdan i ja ii luetelmakohta) sekä ’lainrikkomuksina rangaistavat teot’, edellyttäen että asianomaisella on ollut tilaisuus saattaa asia ”sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” (unionin tuomioistuin on tulkinnut viimeksi mainittua käsitettä muun muassa asiassa C-60/12, Baláž (24), antamansa tuomion 39 ja 40 kohdassa).

Menettelyä sovelletaan rajatylittävissä tilanteissa, kun yhdessä jäsenvaltiossa asetettu taloudellinen seuraamus olisi pantava täytäntöön jäsenvaltiossa, jossa rikoksentekijä asuu tai jossa hänellä on omaisuutta tai tuloja.

Joidenkin jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmässä taloudellinen seuraamus, jota ei ole maksettu, voidaan muuntaa vapausrangaistukseksi. Tällaisissa tilanteissa voidaan antaa eurooppalainen pidätysmääräys vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten. Mahdollisuuksien mukaan olisi harkittava puitepäätöksen 2005/214/YOS soveltamista, koska sen avulla maksu voitaisiin panna täytäntöön ennen taloudellisen seuraamuksen muuntamista vapausrangaistukseksi, jolloin voitaisiin välttyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiselta.

2.5.6 Rikosoikeudenkäynnin siirtäminen

Soveltuvissa tapauksissa olisi harkittava myös rikosoikeudenkäynnin siirtämistä siihen jäsenvaltioon, jossa epäilty asuu. Oikeusperusta tällaisille siirroille on vuonna 1972 tehty eurooppalainen yleissopimus rikosoikeudenkäynnin siirtämisestä. Jäsenvaltioissa, jotka eivät ole ratifioineet kyseistä yleissopimusta, siirron perusteena voi olla vastaanottavan jäsenvaltion yleinen toimivalta käynnistää rikostutkinta. Viimeksi mainitussa tapauksessa pyyntö esitetään yleensä 20 päivänä huhtikuuta 1959 tehdyn keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen (ETS 30, 1959) 21 artiklan nojalla.

2.6 Erityissääntö – mahdollinen syytteeseenpano muista rikoksista

Yleensä luovutettua henkilöä ei saa syyttää tai tuomita eikä hänen vapauttaan muuten riistää ennen kyseistä luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta. Tämä erityissääntö vahvistetaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 27 artiklassa.

Tästä erityissäännöstä on joitakin poikkeuksia. EPM-puitepäätöksen nojalla jäsenvaltiot voivat ilmoittaa, että ne suhteissa muihin saman ilmoituksen antaneisiin jäsenvaltioihin luopuvat vetoamasta erityissääntöön, mikäli täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei jossain erityistapauksessa päätä luovuttamisesta tekemässään päätöksessä toisin (katso 27 artiklan 1 kohta). Komission saatavilla olevien tietojen mukaan tällaisen ilmoituksen ovat antaneet vain Itävalta, Romania ja Viro.

Lisäksi EPM-puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdassa luetellaan muita tilanteita, joissa erityissääntöä ei sovelleta:

”a) jos henkilö, jolla on ollut tilaisuus poistua sen jäsenvaltion alueelta, johon hänet on luovutettu, ei ole poistunut sieltä 45 päivän kuluessa lopullisesta vapauttamisestaan tai on palannut alueelle sieltä poistuttuaan;

b) rikoksesta ei voi seurata vapaudenmenetystä käsittävää rangaistusta tai turvaamistoimenpidettä;

c) rikosoikeudenkäynti ei johda henkilön henkilökohtaisen vapauden rajoitusta koskevaan toimenpiteeseen;

d) henkilö joutuu muun kuin vapaudenriiston käsittävän rangaistuksen tai toimenpiteen kohteeksi, mukaan lukien taloudellinen rangaistus tai sellaisen sijasta määrätty toimenpide, vaikka se voisikin rajoittaa hänen henkilökohtaista vapauttaan;

e) henkilö on suostunut luovuttamiseensa sekä mahdollisesti luopunut vetoamasta erityissääntöön 13 artiklan mukaisesti;

f) henkilö on luovuttamisensa jälkeen nimenomaisesti luopunut vetoamasta erityissääntöön tiettyjen luovuttamista edeltäneiden tekojen osalta. Luopumisilmoitus annetaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisille oikeusviranomaisille ja se kirjataan tämän valtion kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Luopumisilmoitus annetaan tavalla, josta ilmenee kyseisen henkilön antaneen sen vapaaehtoisesti ja täysin tietoisena seurauksista, joita tästä aiheutuu. Tätä varten henkilöllä on oikeus käyttää oikeudellista avustajaa.”

Muissa tapauksissa on pyydettävä alkuperäisen täytäntöönpanojäsenvaltion suostumus muita rikoksia koskeviin syyte- tai täytäntöönpanotoimiin (EPM-puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohta). Suostumus on annettava, jos rikoksesta, jonka perusteella sitä pyydetään, voitaisiin luovuttaa EPM-puitepäätöksen mukaisesti, paitsi jos sovelletaan jotakin ehdotonta tai harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta.

Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi soveltuvissa tapauksissa asettaa suostumuksensa ehdoksi jonkin EPM-puitepäätöksen 5 artiklassa säädetyistä edellytyksistä, jotka koskevat elinkautista vapaudenmenetystä ja omien kansalaisten ja maassa vakinaisesti asuvien henkilöiden palauttamista täytäntöönpanojäsenvaltioon (katso tämän käsikirjan kohta 5.8). Tällaisissa tilanteissa pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion on annettava asianmukaiset takuut (EPM-puitepäätöksen 27 artiklan 4 kohta).

Menettely, jolla erityissääntöön vetoamisesta luovutaan täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen suostumuksella

Suostumusta on pyydettävä noudattaen samaa menettelyä ja siinä on esitettävä samat tiedot kuin tavallisessa eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa pyynnössä. Näin toimivaltainen oikeusviranomainen pyytää suostumusta suoraan siltä täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta, joka luovutti henkilön. Pyynnössä esitetyt tiedot, joista säädetään EPM-puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdassa, on käännettävä samojen sääntöjen mukaisesti kuin eurooppalainen pidätysmääräys. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tehtävä päätös viimeistään 30 päivän kuluttua pyynnön vastaanottamisesta (EPM-puitepäätöksen 27 artiklan 4 kohta).

Unionin tuomioistuin tutki asiassa C-388/08 PPU, Leymann ja Pustovarov (25), antamassaan tuomiossa, miten selvitetään, onko kyseessä oleva rikos eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 27 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu ”muu rikos” kuin se, joka oli luovuttamisen perusteena, kun tällainen muu rikos edellyttää puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa ja 4 kohdassa tarkoitetun suostumusmenettelyn toteuttamista. Tuomioistuin katsoi seuraavaa:

”[…] on tarkistettava, ovatko rikoksen keskeiset osatekijät, sellaisena kuin ne ilmenevät pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tehdystä kyseisen rikoksen oikeudellisesta kuvauksesta, ne osatekijät, joiden perusteella henkilö on luovutettu, ja vastaavatko pidätysmääräyksessä olevat tiedot ja myöhemmässä oikeudenkäyntiasiakirjassa mainitut tiedot riittävästi toisiaan. Ajankohtaa ja paikkaa koskevat muutokset ovat sallittuja, kunhan ne perustuvat tietoihin, jotka on pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa pidetyn menettelyn aikana kerätty pidätysmääräyksessä kuvatuista teoista, kunhan ne eivät muuta rikoksen luonnetta ja kunhan niistä ei aiheudu kieltäytymisperusteita, joista säädetään kyseisen puitepäätöksen 3 ja 4 artiklassa.”

3. EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN ANTAMINEN

3.1 Muut samaa henkilöä koskevat vireillä olevat rikosoikeudenkäyntimenettelyt ja eurooppalaiset pidätysmääräykset

3.1.1 Määräyksen antaneessa jäsenvaltiossa

Ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista toimivaltaisen oikeusviranomaisen olisi tarkistettava, onko pidätysmääräyksen antavassa jäsenvaltiossa jo vireillä muita etsittyä henkilöä koskevia rikosoikeudenkäyntimenettelyjä tai onko hänestä annettu muita eurooppalaisia pidätysmääräyksiä.

Jos pidätysmääräyksen antavassa jäsenvaltiossa on jo vireillä muita etsittyä henkilöä koskevia täytäntöönpanokelpoisia rikosoikeudenkäyntimenettelyjä tai hänelle on määrätty siellä täytäntöönpanokelpoisia vapausrangaistuksia, on suositeltavaa olla yhteydessä muihin kansallisiin viranomaisiin ja koordinoida toimia näiden kanssa ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista. On tärkeää varmistaa, että eurooppalainen pidätysmääräys kattaa kaikki rikokset, joista etsittyä henkilöä syytetään tai joista hänet on tuomittu pidätysmääräyksen antavassa jäsenvaltiossa. Tämä on suositeltavaa ennen muuta siksi, että erityissääntö voi estää syytetoimet tai tuomitsemisen muiden kuin niiden rikosten vuoksi, joiden perusteella etsitty on luovutettu pidätysmääräyksen täytäntöönpanevasta jäsenvaltiosta (katso kohta 2.6). Vaikka luovuttamisen jälkeen on mahdollista pyytää etsityn tai täytäntöönpanojäsenvaltion suostumusta syyte- tai täytäntöönpanotoimiin tällaisten rikosten perusteella (katso EPM-puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan f ja g alakohta), käytäntö on osoittanut, että tällaisen suostumuksen saaminen voi olla hidasta tai vaikeaa.

Mahdollisuuksien mukaan kaikki rikokset olisi sisällytettävä samaan eurooppalaiseen pidätysmääräykseen, sillä tämä nopeuttaisi ja tehostaisi menettelyjä täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Jos samasta henkilöstä on jo annettu eurooppalainen pidätysmääräys, se voitaisiin mahdollisuuksien mukaan korvata uudella eurooppalaisella pidätysmääräyksellä, joka kattaisi myös aiemmassa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainitut rikokset. Jos henkilöstä on jo tehty kuulutus kiinniottoa varten, se olisi päivitettävä niin, että se kattaa myös uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Kiinniottoa koskevassa kuulutuksessa voidaan mainita useampia eurooppalaisia pidätysmääräyksiä (katso SIRENE-käsikirjan 3.1 kohta).

3.1.2 Toisessa jäsenvaltiossa

Jos on tiedossa, että yhdessä tai useammassa muussa jäsenvaltiossa on jo vireillä muita etsittyä henkilöä koskevia täytäntöönpanokelpoisia rikosoikeudenkäyntimenettelyjä tai että hänelle on määrätty täytäntöönpanokelpoisia vapausrangaistuksia, saattaa olla suositeltavaa olla yhteydessä näiden muiden jäsenvaltioiden kansallisiin viranomaisiin ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista. Näin eri jäsenvaltioiden viranomaiset voisivat selvittää, olisiko toimia mahdollista koordinoida ja päättää, mikä jäsenvaltio antaisi (ensimmäisen) eurooppalaisen pidätysmääräyksen, ja voitaisiinko rikosoikeudenkäyntimenettelyt siirtää yhteen jäsenvaltioon tai ainakin keskittää ne muutamaan jäsenvaltioon.

Toimivaltaisten viranomaisten olisi tarkistettava SIS-järjestelmästä, onko jossakin toisessa jäsenvaltiossa tehty kuulutus saman henkilön kiinniottoa varten. On mahdollista, että useat jäsenvaltiot syöttävät kuulutuksen samasta henkilöstä. Jos kiinniotto tehdään, täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion SIRENE-toimisto ilmoittaa siitä samanaikaisesti kaikille jäsenvaltioille, joita asia koskee (katso SIRENE-käsikirjan 3.2 kohta).

Toimivaltaiset viranomaiset voivat ottaa yhteyttä myös Eurojustiin tai Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaisiin, tai näihin molempiin, tai suoraan toisen jäsenvaltion toimivaltaisiin viranomaisiin (26).

On huomattava, että mikäli täytäntöönpanojäsenvaltio saa useita samaa henkilöä koskevia eurooppalaisia pidätysmääräyksiä, sen on joka tapauksessa päätettävä, minne tämä luovutetaan ensimmäiseksi (katso kohta 5.10). Siksi voisi olla tehokkaampaa, jos eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavat oikeusviranomaiset yrittäisivät ensin sopia keskenään, mihin jäsenvaltioon etsitty olisi luovutettava ensimmäiseksi, ennen kuin annetaan useita eurooppalaisia pidätysmääräyksiä. Tällainen samaa henkilöä koskevien eurooppalaisten pidätysmääräysten antaneiden oikeusviranomaisten sopimus ei sido täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista, mutta sen on olisi suositeltavaa ottaa päätös huomioon.

Tätä varten on suositeltavaa ilmoittaa tällaisista sopimuksista eurooppalaisen pidätysmääräyslomakkeen kohdassa f (muut tapaukseen liittyvät seikat), jotta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen saa niistä tiedon välittömästi.

3.2 Eurooppalaisen pidätysmääräyslomakkeen täyttäminen

Yksityiskohtaiset ohjeet eurooppalaisen pidätysmääräyslomakkeen täyttämistä varten esitetään liitteessä III.

3.2.1 Tiedot, jotka tarvitaan aina

Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen olisi aina saatava vähimmäistiedot, jotka tarvitaan luovutuspäätöksen tekemiseen (katso 15 artiklan 2 kohta). Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on erityisesti kyettävä varmistamaan henkilön henkilöllisyys ja arvioimaan, olisiko sovellettava jotakin kieltäytymisperustetta. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen olisi sen vuoksi kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, miten rikos(rikokset) kuvataan pidätysmääräyslomakkeessa.

Se, mitä tietoja tarvitaan, määräytyy tapauskohtaisesti. On kuitenkin hyvä pitää mielessä, että täytäntöönpaneva oikeusviranomainen ei välttämättä tunne pidätysmääräyksen perusteena olevaa tapausta tai pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion oikeudellista järjestelmää kovin hyvin, tai kenties ei lainkaan. Siksi pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen on olennaisen tärkeää varmistaa, että lomakkeessa esitetyt tiedot ovat selkeitä, totuudenmukaisia ja kattavia. Kun eurooppalainen pidätysmääräyslomake on täytetty asianmukaisesti, muita asiakirjoja ei tarvita.

Kokemus on osoittanut, että juuri lisätietopyynnöt pidätysmääräyksen antavan ja sen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen välillä ovat yksi suurimpia syitä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon viivästymiseen. Tämä johtaa usein puitepäätöksessä asetettujen määräaikojen ylittymiseen (katso määräaikoja koskeva kohta 4.1).

3.2.2 Pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen toimittamat hyödylliset lisätiedot

SIS-kuulutukseen on lisättävä etsityn henkilön valokuva ja sormenjäljet, jos ne ovat saatavilla. Lisäksi olisi aina ilmoitettava päivystävän viranomaisen ja vastuuhenkilön yhteystiedot ja matkapuhelinnumero, jotta etsityn henkilön löytymisestä voidaan ilmoittaa välittömästi mihin aikaan vuorokaudesta tahansa.

Jos on todennäköistä, että täytäntöönpanojäsenvaltio vaatii pidätysmääräyksen antaneelta jäsenvaltiolta puitepäätöksen 5 artiklassa tarkoitetut takuut, on suositeltavaa lisätä asianomaiset tiedot pidätysmääräykseen. Pidätysmääräyksen antava oikeusviranomainen voi esimerkiksi jo tässä vaiheessa ilmoittaa suostuvansa siihen, että etsitty henkilö palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon, jos määrätyt edellytykset täyttyvät (katso kohta 5.8).

3.3 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimittaminen

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimitustapa määräytyy sen mukaan, tietääkö sen antava oikeusviranomainen, missä etsitty henkilö oleskelee (EPM-puitepäätöksen 9 artikla). Useimmissa tapauksissa olinpaikka ei ole tiedossa tai tieto on epävarma. Silloin EPM olisi toimitettava kaikille jäsenvaltioille SIS-järjestelmän kautta. Myös silloin kun olinpaikka on tiedossa, pidätysmääräyksen antava viranomainen voi päättää tehdä SIS-kuulutuksen (EPM-puitepäätöksen 9 artiklan 2 kohta).

3.3.1 Etsityn henkilön olinpaikka ei ole tiedossa

Jos etsityn henkilön olinpaikka ei ole tiedossa, eurooppalainen pidätysmääräys olisi toimitettava kaikille jäsenvaltioille. Tätä varten olisi tehtävä SIS-järjestelmässä kuulutus kiinniottoa tai luovuttamista varten SIS II–päätöksen 26 artiklan mukaisesti. On korostettava, että oikeusviranomaisen on annettava eurooppalainen pidätysmääräys ensin, ja SIS-kuulutus voidaan tehdä vasta tämän jälkeen.

Pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen olisi tarvittaessa lähetettävä eurooppalaisen pidätysmääräyksen jäljennös ja muut tarvittavat tiedot etsitystä henkilöstä kansalliselle SIRENE-toimistolle, toimivaltaisen poliisiviranomaisen välityksellä.

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion SIRENE-toimisto tarkistaa, että tiedot ovat täydelliset (esimerkiksi sen, että saatavilla on valokuva ja sormenjäljet, jotka voidaan liittää kuulutukseen), ja liittää kuulutukseen alkuperäisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen jäljennöksen ja mahdollisesti sen käännöksen, jos sellainen on saatavilla. Lopuksi se validoi kuulutuksen SIS-järjestelmässä. Lisäksi SIRENE-toimisto ilmoittaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen sisällön kaikille muille SIRENE-toimistoille lisätietojen vaihtoon tarkoitetulla lomakkeella A. Kyseinen A-lomake täytetään englanniksi. A-lomakkeessa on tärkeää ilmoittaa (kohdassa 311), jos henkilön etsintä rajoittuu pelkästään tiettyjen jäsenvaltioiden alueelle (maantieteellinen etsintä).

A-lomakkeen saatuaan kaikki SIRENE-toimistot tarkistavat, että siinä ja eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä annetut tiedot ovat täydelliset. SIS II -päätöksen 25 artiklan mukaisesti SIRENE-toimistot voivat oikeusviranomaisen valvonnassa myös tarkistaa, onko selvää, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä. Jos näin on, ne lisäävät kuulutukseen liputuksen, joka osoittaa, että kiinniottoa ei saa tehdä. Tämän tarkistuksen aikana kuulutuksen olisi oltava käyttäjien saatavilla. Jos jäsenvaltio ei pane eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön ja lisää sen merkiksi kuulutukseen liputuksen, kuulutus jää käyttäjien näkyville. Tällöin etsittyä henkilöä ei oteta kiinni, vaan selvitetään hänen olinpaikkansa (SIRENE-käsikirjan kohta 3.6).

Vastaanottavat SIRENE-toimistot tarkistavat myös kansalliset tietokannat, kuten poliisin ja vankilajärjestelmän tietokannat, sen selvittämiseksi, onko etsitty henkilö jo kirjattu niihin tai onko hänet kenties jo otettu kiinni jonkin muun rikoksen vuoksi. Jos henkilö voidaan paikantaa tällaisen tarkistuksen avulla, asianomainen SIRENE-toimisto ilmoittaa A-lomakkeessa olevat tiedot toimivaltaiselle viranomaiselle, joka panee eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön.

Kiinniottoa varten tehty kuulutus on kaikkien jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten nähtävissä (yleensä nämä ovat lainvalvonta- ja oikeusviranomaisia). Jos etsitty henkilö löydetään ja otetaan kiinni SIS-kuulutuksen perusteella toisessa jäsenvaltiossa, siitä ilmoitetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle kansallisen SIRENE-toimiston kautta.

Kiinniottoa varten tehdyllä SIS-kuulutuksella, jossa on alkuperäisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen jäljennös, on sama vaikutus kuin eurooppalaisella pidätysmääräyksellä (SIS II -päätöksen 31 artiklan 1 kohta). Sen jälkeen kun toisen sukupolven SIS-tietojärjestelmä otettiin käyttöön, alkuperäisestä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ei ole enää tarvinnut toimittaa paperikopiota, koska sen jäljennös on jo liitetty suoraan kuulutukseen. Koska alkuperäinen eurooppalainen pidätysmääräys on laadittu sen antavan jäsenvaltion kielellä ja A-lomake englanniksi, pidätysmääräyksen antava oikeusviranomainen voi kuitenkin joutua lähettämään täytäntöönpanojäsenvaltiolle eurooppalaisen pidätysmääräyksen käännöksen sen jälkeen kun etsitty henkilö on otettu kiinni. On myös mahdollista liittää jo kuulutukseen jäljennös eurooppalaisen pidätysmääräyksen käännöksestä yhdelle tai useammalle EU:n viralliselle kielelle.

Luettelo jäsenvaltioiden hyväksymistä kielistä (katso kohta 3.4.) on saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla (http://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen olisi varmistettava, että SIS-järjestelmässä tehty kuulutus säilytetään vain niin kauan kuin on tarpeen sitä tarkoitusta varten, johon se on tehty (SIS II -päätöksen 44 artiklan 1 kohta). Tämä tarkoittaa, että kuulutus on poistettava heti kun eurooppalainen pidätysmääräys vedetään pois (katso tämän käsikirjan kohta 10.4) tai luovutus on tapahtunut (SIRENE-käsikirjan kohta 3.11).

3.3.2 Etsityn henkilön olinpaikka on tiedossa

Jos etsityn henkilön olinpaikka on tiedossa, eurooppalaisen pidätysmääräyksen antava oikeusviranomainen voi toimittaa pidätysmääräyksen suoraan täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle täytäntöönpanoa varten (EPM-puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohta).

Jos toimivaltainen täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei ole eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneen viranomaisen tiedossa, pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen tekee tarvittavat tiedustelut, erityisesti Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaisten avulla, saadakseen tämän tiedon täytäntöönpanojäsenvaltiosta (EPM-puitepäätöksen 10 artiklan 1 kohta). Tiedot kunkin jäsenvaltion toimivaltaisista viranomaisista ja niiden yhteystiedot ovat saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) olevassa oikeudellisessa kartastossa.

Jotta voitaisiin vähentää etsityn henkilön pakenemisen riskiä, eurooppalaisen pidätysmääräyksen antava oikeusviranomainen voi toimittaa pidätysmääräyksen myös kansalliselle SIRENE-toimistolle, jotta se toimittaisi sen edelleen muille jäsenvaltioille (ks. Kohta 3.3.1). SIS-kuulutuksen ansiosta jäsenvaltioiden poliisiviranomaiset tietävät, että henkilöä etsitään kiinniottoa varten. Kaikille SIRENE-toimistoille olisi kuitenkin ilmoitettava selkeästi, että henkilön olinpaikka on tiedossa, jotta nämä eivät ryhdy turhaan selvittämään, onko henkilö tunnettu tai oleskeleeko tämä niiden alueella.

3.3.3 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimittaminen jäsenvaltioille, jotka eivät käytä SIS-järjestelmää

SIS-järjestelmä ei ole tällä hetkellä käytössä seuraavissa unionin jäsenvaltioissa: Irlanti ja Kypros. Näihin jäsenvaltioihin eurooppalainen pidätysmääräys voidaan toimittaa joko suoraan tai Interpolin kansallisen toimiston välityksellä. Toimittamisesta Interpolin välityksellä säädetään puitepäätöksen 10 artiklan 3 kohdassa.

On kuitenkin huomattava, että joissakin jäsenvaltioissa Interpol-kuulutus ei riitä kiinnioton perusteeksi. Sen vuoksi on tärkeää mainita kuulutuksessa selvästi eurooppalainen pidätysmääräys, koska siihen liittyy aina velvollisuus ottaa etsitty henkilö kiinni.

3.4 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen kääntäminen

Eurooppalainen pidätysmääräyslomake on täytettävä täytäntöönpanojäsenvaltion virallisella kielellä tai käännettävä jollekin sen virallisista kielistä. Kuitenkin, jos täytäntöönpanojäsenvaltio on antanut lausuman, jossa se hyväksyy myös eurooppalaisen pidätysmääräyksen käännettynä yhdelle tai useammalle unionin toimielinten viralliselle kielelle, eurooppalainen pidätysmääräys voidaan vaihtoehtoisesti kääntää yhdelle unionin toimielinten virallisista kielistä, (EPM-puitepäätöksen 8 artiklan 2 kohta).

Luettelo jäsenvaltioiden hyväksymistä kielistä on saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla (http://www.ejn-crimjust.europa.eu – Fiches belges).

Kun eurooppalainen pidätysmääräys toimitetaan SIS-järjestelmän kautta, määräyksen antava jäsenvaltio voi liittää kuulutukseen jäljennöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen käännöksestä yhdelle tai useammalle unionin toimielinten viralliselle kielelle SIS II -päätöksen 27 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Näiden käännösten ja A-lomakkeiden avulla pitäisi kyetä tekemään tämän käsikirjan 3.3.1 kohdassa tarkoitetut tarkistukset. On huomattava, että tämä ei vaikuta velvollisuuteen kääntää eurooppalainen pidätysmääräys kielelle, jonka täytäntöönpanojäsenvaltio hyväksyy.

Jos voidaan ennalta arvioida, missä etsitty henkilö otetaan kiinni, voi olla parasta kääntää eurooppalainen pidätysmääräys jo valmiiksi kyseisen jäsenvaltion kielelle. Tämä helpottaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle asetettujen tiukkojen määräaikojen kunnioittamista.

Kun eurooppalainen pidätysmääräys toimitetaan suoraan täytäntöönpanosta vastaavalle oikeus- tai keskusviranomaiselle, siihen on liitettävä käännös. Koska eurooppalainen pidätysmääräys on käsiteltävä ja pantava täytäntöön kiireellisesti (EPM-puitepäätöksen 17 artiklan 1 kohta), sen antavan jäsenvaltion olisi toimitettava käännös mahdollisimman nopeasti ja joka tapauksessa määräajassa, jonka vastaanottava jäsenvaltio asettaa käännöksen vastaanottamiselle (katso tämän käsikirjan kohta 4.3).

Käännökset on tehtävä käyttäen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseksi laadittua vakiolomaketta, joka on saatavilla kaikilla unionin 24 virallisella kielellä. Lomakkeen eri kieliversiot ovat saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla (oikeudellinen kirjasto ja Compendium, pdf- ja word-muodossa).

3.5 Yhteistyö ja yhteydenpito täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa sen jälkeen kun etsitty henkilö on otettu kiinni:

Kun etsitty henkilö on otettu kiinni toisessa jäsenvaltiossa, pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi vastattava nopeasti täytäntöönpanojäsenvaltion viranomaisten esittämiin tietopyyntöihin ja muihin pyyntöihin. Pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten tulisi tutustua tämän käsikirjan II osassa oleviin ohjeisiin, jotka koskevat hyvää yhteistyötä ja yhteydenpitoa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Jos yhteydenpidossa ilmenee ongelmia, Euroopan oikeudellinen verkosto ja Eurojust voivat avustaa. Myös SIRENE-toimistot auttavat usein yhteydenpidossa silloin kun kiinniotto on tehty SIS-kuulutuksen perusteella.

Jos pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen päättää vetää määräyksen takaisin, sen olisi ilmoitettava tästä viipymättä täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle erityisesti siinä tapauksessa, että etsitty henkilö on otettu säilöön. Viranomaisen on huolehdittava myös siitä, että SIS-kuulutus poistetaan.

Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen voi milloin tahansa toimittaa täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle tarvittavia lisätietoja (EPM-puitepäätöksen 15 artiklan 3 kohta).

II OSA: EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO

4. EUROOPPALAISEN PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANOMENETTELY

4.1 Määräajat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevan päätöksen tekemiselle

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten on asetettu tiukat määräajat. Määräajat vaihtelevat sen mukaan, suostuuko etsitty henkilö luovuttamiseen vai ei. On syytä korostaa, että määräajoista riippumatta kaikki eurooppalaiset pidätysmääräykset on käsiteltävä ja pantava täytäntöön kiireellisesti (EPM-puitepäätöksen 17 artiklan 1 kohta).

Jos etsitty henkilö suostuu luovuttamiseen, lopullinen päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta olisi tehtävä 10 päivän kuluessa suostumuksen antamisesta (EPM-puitepäätöksen 17 artiklan 2 kohta).

Jos etsitty henkilö ei suostu luovuttamiseen, lopullinen päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta olisi tehtävä 60 päivän kuluessa suostumuksen antamisesta (EPM-puitepäätöksen 17 artiklan 3 kohta).

Puitepäätöksen mukaan suostumusta ei periaatteessa voi peruuttaa. Jokainen jäsenvaltio voi kuitenkin säätää, että suostumus ja tarvittaessa myös luopuminen oikeudesta erityissäännön soveltamiseen (katso kohta 2.6) voidaan peruuttaa kansallisessa lainsäädännössä sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Jos etsitty henkilö peruuttaa suostumuksensa, sovelletaan 10 päivän määräajan sijaan 60 päivän määräaikaa kiinniottopäivästä alkaen (EPM-puitepäätöksen 13 artiklan 4 kohta). Tämän määräajan laskemisessa ei oteta huomioon suostumuksen antamispäivän ja sen peruuttamispäivän välistä aikaa.

Jos eurooppalaista pidätysmääräystä ei jossakin erityistapauksessa voida poikkeuksellisesti panna täytäntöön sovellettavissa määräajoissa, määräaikoja voidaan jatkaa 30 päivällä. Tällöin täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on välittömästi ilmoitettava määräajan jatkamisesta ja viivästyksen syystä pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle (EPM-puitepäätöksen 17 artiklan 4 kohta).

Unionin tuomioistuin on katsonut asiassa C-168/13 PPU, Jeremy F. (27), että kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevaan päätökseen haetaan muutosta ja muutoksenhaulla on jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti lykkäävä vaikutus, on joka tapauksessa noudatettava määräaikoja, jotka eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyssä puitepäätöksessä on asetettu lopullisen päätöksen tekemiselle.

Asiassa C-237/15 PPU, Lanigan (28), antamassaan tuomiossa unionin tuomioistuin katsoi, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevan päätöksen tekemiselle asetetun määräajan päättyminen ei vapauta toimivaltaista tuomioistuinta velvollisuudesta tehdä kyseinen päätös eikä myöskään sinänsä estä etsityn henkilön säilöönoton jatkamista. Jos säilöönoton kesto on liiallinen, henkilö on kuitenkin vapautettava, ja on määrättävä tarvittavat toimenpiteet hänen pakenemisensa estämiseksi.

Velvollisuus ilmoittaa viivästyksistä Eurojustille

Jos jäsenvaltio ei pysty noudattamaan asetettuja määräaikoja, sen on ilmoitettava tilanteesta ja viivästyksen syistä Eurojustille (EPM-puitepäätöksen 17 artiklan 7 kohta). Koska määräaikojen noudattaminen on eurooppalaisen pidätysmääräyksen toiminnan kannalta olennaista, Eurojust seuraa tapauksia, joissa määräaikoja ei ole voitu noudattaa, jos sille ilmoitetaan niistä. Näin Eurojust voi auttaa selvittämään viivästysten syitä. Eurojust voi myös monissa tilanteissa auttaa toimivaltaisia viranomaisia kunnioittamaan määräaikoja, esimerkiksi helpottamalla tietojenvaihtoa toimivaltaisten viranomaisten välillä.

4.2 Määräajat etsityn henkilön luovuttamiselle (sen jälkeen kun päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on tehty)

Määräaika etsityn henkilön luovuttamiselle alkaa kulua heti kun lopullinen päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on tehty. Viranomaisten olisi sovittava henkilön luovuttamisesta ja järjestettävä se mahdollisimman pian (EPM-puitepäätöksen 23 artiklan 1 kohta). Luovutuksen on tapahduttava joka tapauksessa viimeistään 10 päivän kuluttua siitä kun lopullinen päätös täytäntöönpanosta on tehty (EPM-puitepäätöksen 23 artiklan 2 kohta). Tätä varten on tarpeellista sopia luovuttamiseen liittyvistä käytännön järjestelyistä viipymättä.

Jos etsittyä henkilöä ei voida luovuttaa 10 päivän määräajassa jäsenvaltiossa ilmenevän ylivoimaisen esteen vuoksi, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ja pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on välittömästi otettava yhteyttä toisiinsa ja sovittava uudesta luovuttamispäivästä. Tällöin luovuttamisen on tapahduttava 10 päivän kuluessa sovitusta uudesta määräpäivästä (EPM-puitepäätöksen 23 artiklan 3 kohta).

Unionin tuomioistuin katsoi asiassa C-640/15, Vilkas (29), että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ja pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen voivat sopia uudesta luovuttamispäivästä, vaikka kaksi aiempaa luovutusyritystä olivat epäonnistuneet etsityn henkilön toistuvan vastustelun vuoksi, siltä osin kuin kyseiset viranomaiset eivät poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi voineet ennakoida tätä vastustelua ja kun sen seurauksia luovuttamiselle ei voitu välttää kaikesta näiden viranomaisten noudattamasta huolellisuudesta huolimatta, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava. Nämä viranomaiset ovat edelleen velvollisia sopimaan uudesta luovuttamispäivästä, jos 23 artiklassa määrätyt määräajat ovat päättyneet.

Luovuttamisen lykkäämisestä vakavien humanitaaristen syiden, kuten etsityn henkilön vakavan sairauden, perusteella, katso kohta 5.9.1.

4.3 Eurooppalaisen pidätysmääräyksen kääntäminen

Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi asettaa määräajan, johon mennessä sille on toimitettava eurooppalaisen pidätysmääräyksen käännös. Eurooppalainen pidätysmääräys on käännettävä jollekin täytäntöönpanevan jäsenvaltion virallisista kielistä tai muulle kielelle, jonka kyseinen jäsenvaltio on ilmoittanut hyväksyvänsä. Täytäntöönpanosta vastaaville oikeusviranomaisille suositellaan vahvasti, että tämä määräaika olisi 6–10 kalenteripäivää.

Kokemus on osoittanut, että alle 6 päivän määräaika on usein liian lyhyt riittävän laadukkaan käännöksen toimittamiselle. Yli 10 päivän määräaika voi sen sijaan viivyttää menettelyä tarpeettomasti etenkin jos etsitty henkilö on otettu säilöön.

4.4 Yhteydenpito jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä ennen luovuttamispäätöksen tekemistä

4.4.1 Tilanteet, jolloin yhteydenpito on tarpeen

Lisätietoja tarvitaan luovuttamispäätöksen tekemistä varten

Lisätietoja olisi pyydettävä vain poikkeustilanteissa. Nämä yhteydenotot olisi toteutettava SIRENE-toimistojen kautta käyttäen tätä varten laadittuja M-lomakkeita. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen toiminta perustuu siihen olettamukseen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi päättää luovuttamisesta pidätysmääräyksessä annettujen tietojen perusteella. Tämä olettamus perustuu vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen ja tarpeeseen päättää luovuttamisesta nopeasti. Joissakin tilanteissa on kuitenkin tarpeen pyytää lisätietoja, jotta voidaan noudattaa velvollisuutta panna eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön.

Jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamat tiedot eivät ole riittävät, jotta se voisi tehdä luovuttamispäätöksen, sen on pyydettävä pidätysmääräyksen antanutta oikeusviranomaista toimittamaan tarvittavat lisätiedot. On syytä panna merkille, että EPM-puitepäätöksen mukaan tämä on täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen velvollisuus (15 artiklan 2 kohta).

Yhteydenpidossa pidätysmääräyksen antaneen ja sen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen välillä ennen luovutuspäätöstä olisi keskityttävä sellaisiin lisätietoihin, jotka ovat tarpeen luovuttamispäätöksen tekemisen kannalta (katso kohta 5.6). Näin ollen lisätietopyyntöjen tulisi koskea ennen muuta niitä eurooppalaisessa pidätysmääräyslomakkeessa olevia tietoja, joiden perusteella arvioidaan, voidaanko eurooppalainen pidätysmääräys panna täytäntöön, ja mahdollisten kieltäytymisperusteiden soveltamista.

Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi kyseenalaistaa pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomaisten päätösten sisältöä.

Yhteydenpito olisi aina toteutettava mahdollisimman nopeasti ja joka tapauksessa EPM-puitepäätöksen 17 artiklassa säädettyjä eurooppalaista pidätysmääräystä koskevia määräaikoja noudattaen.

Tyypillisiä tilanteita, joissa lisätietoja pyydetään:

a) jokin eurooppalaisen pidätysmääräyslomakkeen olennainen kohta on jäänyt täyttämättä;

b) eurooppalaisen pidätysmääräyksen sisältö on epäselvä;

c) eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä on ilmeinen virhe;

d) on epäselvää, onko eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla otettu kiinni oikea henkilö.

Ennen kieltäytymisperusteeseen vetoamista

Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voisi monissa tilanteissa ottaa yhteyttä pidätysmääräyksen antaneeseen oikeusviranomaiseen ennen kuin se päättää soveltaa jotakin kieltäytymisperustetta. Tästä voi olla hyötyä esimerkiksi sen selvittämiseksi, voitaisiinko soveltaa jotakin muuta oikeudellisen yhteistyön välinettä siinä tapauksessa, että eurooppalaista pidätysmääräystä ei voida panna täytäntöön.

Muita syitä yhteydenpitoon

Yhteydenpito voi olla tarpeen myös esimerkiksi seuraavista syistä:

a) jotta pidätysmääräyksen antaneelta jäsenvaltiolta voidaan saada takeet, jotka koskevat elinkautisrangaistuksia tai omien kansalaisten tai vakinaisten asukkaiden palauttamista täytäntöönpanojäsenvaltioon vapausrangaistuksen suorittamista varten (katso kohta 5.8); ja

b) jos samasta henkilöstä on annettu useita eurooppalaisia pidätysmääräyksiä (katso kohta 5.10).

4.4.2 Yhteydenpidon toteuttaminen

Eurooppalainen pidätysmääräys perustuu periaatteeseen, jonka mukaan toimivaltaiset viranomaiset ovat suoraan yhteydessä toisiinsa. Hyöty on siinä, että suora yhteydenpito pidätysmääräyksen antaneen ja sen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen välillä on nopeaa ja luotettavaa.

Yhteydenpito on kuitenkin hoidettava keskusviranomaisten välityksellä, jos asianomainen jäsenvaltio on EPM-puitepäätöksen 7 artiklan mukaisestinimennyt keskusviranomaisen hoitamaan viestintää. Tiedot siitä, mitkä jäsenvaltiot ovat käyttäneet tätä mahdollisuutta, ovat saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Euroopan oikeudellinen kartasto (yhteystiedot)

Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten yhteystiedot ovat saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla olevassa oikeudellisessa kartastossa (https://www.ejn-crimjust.europa.eu). Kartaston avulla selvitetään, mikä viranomainen on paikallisesti toimivaltainen vastaanottamaan täytäntöönpantavan päätöksen. Sen avulla löytyy myös yhteyshenkilö, jonka kanssa voidaan neuvotella eurooppalaiseen pidätysmääräykseen ja muihin vastavuoroisen tunnustamisen välineisiin liittyvistä käytännön järjestelyistä.

Yhteydenpitomenetelmät

Puitepäätöksessä ei säädetä, mitä keinoja tai menettelyjä yhteydenpidossa olisi käytettävä eurooppalaisen pidätysmääräyksen vastaanottamisen jälkeen. Yhteydenpidossa voidaan käyttää mitä tahansa saatavilla olevia ja riittävän turvallisia välineitä (esimerkiksi puhelinta tai sähköpostia). Tehokkainta on ottaa yhteyttä suoraan mahdollisimman epämuodollisesti ja käyttää mahdollisuuksien mukaan yhteistä kieltä.

Kirjallisissa yhteydenotoissa on suositeltavaa käyttää mahdollisimman yksinkertaista kieltä. Olisi pyrittävä välttämään sellaisia termejä ja käsitteitä, jotka voidaan ymmärtää eri oikeudellisissa järjestelmissä eri tavoin. Näin voidaan välttää väärinymmärryksiä ja käännösongelmia.

Sujuvan yhteydenpidon avulla menettely voidaan toteuttaa nopeasti, väärinymmärryksiä välttäen ja EPM-puitepäätöksen 17 artiklassa säädettyjä tiukkoja määräaikoja noudattaen (katso tämän käsikirjan määräaikoja koskevat kohdat 4.1 ja 4.2).

Lisätietopyyntöjen kiirellisyys

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen on käsiteltävä lisätietopyynnöt kiireellisesti. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi asettaa näiden tietojen saamiselle (kohtuullisen) määräajan, ottaen huomioon tarpeen noudattaa EPM-puitepäätöksen 17 artiklassa säädettyjä määräaikoja (puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohta).

Toimivaltaisten viranomaisten olisi otettava huomioon myös lisätietopyynnöistä mahdollisesti aiheutuvat viivästykset ja pyrittävä pitämään ne mahdollisimman vähäisinä.

Eurojust ja Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaiset voivat helpottaa yhteydenpitoa

Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaiset ja Eurojustin kansalliset jäsenet voivat helpottaa yhteydenpitoa muiden jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa. Sekä Euroopan oikeudellinen verkosto että Eurojust voivat tarjota nopean ja epämuodollisen viestintäkanavan kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien välille.

Euroopan oikeudellisen verkoston tai Eurojustin erityisaseman hyödyntäminen on erityisen suositeltavaa kiireellisissä tilanteissa ja silloin kun oikean viranomaisen tavoittaminen on vaikeaa.

Esimerkiksi Euroopan oikeudellisen verkoston sivustolla saatavilla olevat välineet (oikeudellinen kartasto, Fiches belges -sivut) ja Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaiset voivat auttaa löytämään täytäntöönpanosta vastaavan toimivaltaisen oikeusviranomaisen ja tietoja täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion erityisvaatimuksista. Eurojustin kansalliset jäsenet voivat puolestaan auttaa siinä tapauksessa, että täytäntöönpanoon liittyy toistuvia viivästyksiä tai täytäntöönpanosta kieltäytymistä tai että on annettu useita päällekkäisiä eurooppalaisia pidätysmääräyksiä. Lisäksi eurooppalaisia pidätysmääräyksiä voidaan toimittaa Euroopan oikeudellisen verkoston suojatun televiestintäjärjestelmän kautta, kuten puitepäätöksen 10 artiklan 2 kohdassa säädetään. Eurooppalaisessa pidätysmääräyslomakkeessa olisi hyvä mainita, jos pidätysmääräyksen laatimisessa on ollut mukana Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaisia tai Eurojustin kansallisia jäseniä tai muita tietystä tapauksesta vastaavia henkilöitä (30).

SIRENE-toimistojen rooli

SIRENE-toimistot vastaavat SIS-järjestelmässä kiinniottoa varten tehtyjen kuulutusten osalta tietojenvaihdosta siitä alkaen kun henkilö on löydetty (”osuma”) ainakin siihen asti kun muodollinen luovuttamismenettely alkaa. Oikeusviranomaisten olisi pidettävä SIRENE-toimistot ajan tasalla siitä, mitä tapahtuu osuman jälkeen siihen asti kun lopullinen päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta tehdään.

4.5 Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ilmoitusvelvollisuus eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle luovutuspäätöksen tekemisen jälkeen

Kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on tehnyt päätöksen siitä, luovutetaanko etsitty henkilö vai ei, päätöksestä on ilmoitettava pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle. Samalla ilmoitetaan, kuinka kauan henkilö on ollut säilöön otettuna.

4.5.1 Luovuttamispäätöksestä ilmoittaminen

Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on ilmoitettava luovuttamispäätöksestä pidätysmääräyksen antaneelle viranomaiselle. Riippumatta siitä, luovutetaanko etsitty henkilö vai ei, päätöksestä on ilmoitettava heti kun se on tehty, jotta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaiset voivat toteuttaa tarvittavat toimet. Velvollisuus ilmoittaa pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle perustuu EPM-puitepäätöksen 22 artiklaan.

Ilmoittaminen on suositeltavaa tehdä tämän käsikirjan liitteessä VII olevalla vakiolomakkeella. On myös suositeltavaa, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ilmoittaa päätöksestä suoraan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, jotta tiedonkulku olisi mahdollisimman nopeaa ja selkeää (katso kohta 4.4.2).

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen on perusteltava (puitepäätöksen 17 artiklan 6 kohta).

Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tärkeää ilmoittaa selkeästi, mihin rikokseen tai rikoksiin luovuttamista koskeva päätös perustuu. Tällä on merkitystä puitepäätöksen 27 artiklassa vahvistetun erityissäännön soveltamisen kannalta (katso tämän käsikirjan kohta 2.6). Erityissääntö saattaa estää pidätysmääräyksen antanutta jäsenvaltiota nostamasta syytettä ennen luovuttamista tehtyjen rikosten osalta, jos niitä ei mainita luovuttamisen perusteeksi.

Jos eurooppalainen pidätysmääräys on tallennettu SIS-järjestelmään, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen olisi ilmoitettava luovuttamispäätöksestä myös jäsenvaltionsa SIRENE-toimistolle.

4.5.2 Säilöönoton keston ilmoittaminen

Pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle on ilmoitettava myös se, kuinka kauan etsitty henkilö on ollut säilöön otettuna pidätysmääräyksen perusteella. Puitepäätöksen mukaan tiedot vapaudenmenetyksen kestosta on ilmoitettava luovuttamisen yhteydessä (puitepäätöksen 26 artiklan 2 kohta). Nämä tiedot toimittaa joko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tai asianomainen keskusviranomainen.

Pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaisten on tärkeää saada tarkat tiedot pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta johtuvan säilöönoton kestosta, sillä tämä aika vähennetään vapaudenmenetyksen käsittävän lopullisen rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen kestosta (EPM-puitepäätöksen 26 artiklan 1 kohta).

Liitteessä VII olevassa vakiolomakkeessa on kohta säilöönottoajan ilmoittamista varten.

Unionin tuomioistuin on katsonut asiassa C-294/16 PPU, JZ (31), antamassaan tuomiossa seuraavaa:

”47. […] puitepäätöksen 2002/584 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua säilöönoton käsitettä on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan vankeuden lisäksi kyseiselle henkilölle määrättyjä kaikkia sellaisia toimenpiteitä tai sellaisten toimenpiteiden kokonaisuutta, jotka luonteensa, kestonsa, vaikutustensa ja toteuttamistapansa vuoksi merkitsevät sitä, että kyseinen henkilö menettää vankeuteen rinnastettavalla tavalla vapautensa. (…) 53. Pannessaan täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 26 artiklan 1 kohdan eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomaisen on tutkittava, onko henkilöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa kohdistetut toimenpiteet rinnastettava edellä 47 kohdassa tarkoitetun kaltaiseen vapaudenmenetykseen ja onko niitä näin ollen pidettävä kyseisen 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna säilöönottona. Jos kyseinen oikeusviranomainen päätyy tässä tutkinnassaan siihen, että asianlaita on näin, mainitun 26 artiklan 1 kohdan mukaan on olemassa velvollisuus vähentää eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa suoritettavan vapaudenmenetyksen kokonaiskestosta koko se ajanjakso, jonka ajan näitä toimenpiteitä on sovellettu. (…) 55. Koska kyseisessä 26 artiklan 1 kohdassa kuitenkin säädetään ainoastaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön perusoikeuksien suojan vähimmäistasosta, sitä ei voida tulkita – kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 72 kohdassa – siten, että se estäisi kyseisen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomaista vähentämästä tässä jäsenvaltiossa suoritettavan vapaudenmenetyksen kokonaiskestosta koko sitä ajanjaksoa, jonka ajan tähän henkilöön sovelletaan täytäntöönpanojäsenvaltiossa toimenpiteitä, jotka eivät merkitse vapaudenmenetystä vaan vapauden rajoitusta, tai osaa tästä ajanjaksosta. 56. Lopuksi on muistutettava, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomainen voi edellä 53 kohdassa tarkoitetussa tutkinnassa puitepäätöksen 2002/584 26 artiklan 2 kohdan nojalla pyytää täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta kaikki tiedot, joiden toimittaminen katsotaan tarpeelliseksi.”

4.6 Etsityn henkilön pitäminen säilössä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa

Kun etsitty henkilö on otettu kiinni eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on päätettävä, onko hänet pidettävä säilössä vai voidaanko hänet vapauttaa siihen asti, että päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta tehdään. Säilöönottoa ei siis välttämättä vaadita, vaan väliaikainen vapauttaminen on mahdollista milloin hyvänsä täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti (EPM-puitepäätöksen 12 artikla).

Jos säilöönottoa ei jatketa, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on toteutettava kaikki tarpeelliseksi katsomansa toimenpiteet etsityn henkilön pakenemisen estämiseksi (EPM-puitepäätöksen 12 artikla). Tällaisia toimenpiteitä voivat olla esimerkiksi matkustuskielto, velvollisuus ilmoittautua säännöllisesti ja sähköinen valvonta.

Päätös säilöönoton jatkamisesta tehdään kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja noudattaen Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 artiklaa, jonka mukaan jokaisella on oikeus vapauteen ja henkilökohtaiseen turvallisuuteen.

Unionin tuomioistuin on katsonut asiassa C-237/15 PPU, Lanigan, antamassaan tuomiossa seuraavaa:

”[…] puitepäätöksen 15 artiklan 1 kohtaa ja 17 artiklaa on tulkittava siten, että täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on edelleen 17 artiklassa asetettujen määräaikojen päätyttyä velvollisuus tehdä päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta. Toiseksi puitepäätöksen 12 artiklaa, luettuna yhdessä sen 17 artiklan kanssa ja perusoikeuskirjan 6 artiklan valossa, on tulkittava siten, ettei se ole tällaisessa tilanteessa esteenä sille, että etsittyä henkilöä pidetään säilössä täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, vaikka tämän henkilön pidättämisen kokonaiskesto ylittää nämä määräajat, jos tämä kesto ei ole liiallinen, kun otetaan huomioon pääasiassa kyseessä olevan menettelyn ominaispiirteet, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava. Jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen päättää lopettaa etsityn henkilön säilössä pitämisen, sen täytyy liittää tämän henkilön väliaikaiseen vapauttamiseen kaikki tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet hänen pakenemisensa estämiseksi ja sen varmistamiseksi, että tarvittavat aineelliset edellytykset hänen tosiasialliselle luovuttamiselleen täyttyvät edelleen niin kauan kuin lopullista päätöstä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta ei ole tehty.”

5. LUOVUTTAMISPÄÄTÖS

5.1 Yleinen velvollisuus panna eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön

Täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on yleinen velvollisuus panna eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen säännösten mukaisesti (EPM-puitepäätöksen 1 artikla). Näitä säännöksiä tarkastellaan tämän käsikirjan kohdissa 5–8. Luovuttamispäätös on pantava täytäntöön kohdassa 4 mainittujen määräaikojen puitteissa.

Lisäksi toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että noudatetaan etsityn henkilön menettelyllisiä vähimmäisoikeuksia, jotka käydään läpi kohdassa 11.

5.2 Luettelo 32 rikoksesta, joiden vuoksi tekijä voidaan luovuttaa teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta

Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen olisi tarkistettava, katsooko pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen jonkin rikoksista kuuluvan puitepäätöksen 2 artiklan 2 kohdassa olevaan 32 rikoksen luetteloon. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tutkia teon kaksoisrangaistavuuden vain sellaisten rikosten osalta, joita ei mainita 32 rikoksen luettelossa.

On syytä korostaa, että ainoastaan pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaiseen teon määritelmä ja siitä määrättäväenimmäisrangaistus ovat huomioon otettavia. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tunnustettava, mitä pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen on ilmoittanut pidätysmääräyksessä.

Asiassa C-289/15, Grundza, antamassaan tuomiossa unionin tuomioistuin tulkitsi puitepäätöksen 2008/909/YOS 7 artiklan 3 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa (eli sitä, miten kaksoisrangaistavuuden vaatimusta olisi tulkittava). Tuomioistuin katsoi seuraavaa:

”38. […] kaksoisrangaistavuutta arvioitaessa täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on tutkittava, voiko rikoksen perustana olevista tosiseikoista itsessään, sellaisina kuin ne käyvät ilmi tuomion antaneessa valtiossa toimivaltaisen viranomaisen julistamasta tuomiosta, määrätä täytäntöönpanovaltiossa rikosoikeudellisia seuraamuksia siinä tapauksessa, että tosiseikat olisivat tapahtuneet kyseisen valtion alueella. (…) 49. […] kaksoisrangaistavuutta koskevassa arvioinnissa täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen ei kuitenkaan pidä tutkia sitä, onko tuomion antaneessa valtiossa suojattua etua loukattu, vaan se, olisiko samankaltainen kansallisessa lainsäädännössä suojattu etu siinä tapauksessa, että rikos olisi tapahtunut viranomaisen sijaintijäsenvaltion alueella, katsottu loukatuksi.”

Jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että tässä suhteessa on tapahtunut ilmeinen virhe, sen olisi pyydettävä pidätysmääräyksen antaneelta viranomaiselta lisäselvityksiä (katso yhteydenpitoa koskeva kohta 4.4).

5.3 Liitännäisrikokset

Liitännäisrikoksilla tarkoitetaan yhtä tai useampaa rikosta, josta tai joista määrättävä seuraamus on lievempi kuin puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdassa määrätty alaraja. Kyseiset rikokset voidaan mainita eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä liitännäisrikoksina. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antava viranomainen voi mainita kyseiset rikokset pidätysmääräyslomakkeessa, vaikka ne eivät kuulu pidätysmääräyksen soveltamisalaan (katso kohta 2.3).

Eurooppalainen pidätysmääräys voidaan kuitenkin antaa vain jos perusteena on vähintään yksi rikos, joka täyttää EPM-puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdassa vahvistetun kynnysarvon.

Itse EPM-puitepäätöksessä ei nimenomaisesti säädetä siitä, miten liitännäisrikoksiin perustuvaa luovuttamista olisi käsiteltävä. Jotkut jäsenvaltiot ovat päättäneet sallia sen, toiset eivät. Jos täytäntöönpanosta vastaava jäsenvaltio ei luovuta liitännäisrikosten perusteella, erityissääntö voi estää tällaisiin rikoksiin perustuvat syytetoimet pidätysmääräyksen antavassa jäsenvaltiossa (katso erityissääntöä koskeva kohta 2.6).

Jos eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainitaan liitännäisrikoksia, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on suositeltavaa ilmoittaa luovuttamispäätöksessä selkeästi, perustuuko luovuttaminen myös liitännäisrikoksiin. Jos luovuttaminen perustuu myös liitännäisrikoksiin, pidätysmääräyksen antavalla jäsenvaltiolla on toimivalta toteuttaa syytetoimia tai panna täytäntöön vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus näiden rikosten perusteella.

Liitteessä VIII on luettelo jäsenvaltioista, joiden oikeusjärjestelmässä sallitaan luovuttaminen liitännäisrikoksen perusteella.

5.4 Täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevaa yleistä velvollisuutta (josta säädetään EPM-puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa) rajoittavat ehdottomat ja harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet (EPM-puitepäätöksen 3, 4 ja 4 a artikla). On tärkeää huomata, että EPM-puitepäätöksen mukaisesti nämä ovat ainoat perusteet, joiden nojalla täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta. Harkinnanvaraisten kieltäytymisperusteiden osalta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi vedota ainoastaan kansallisen lainsäädäntönsä mukaisiin kieltäytymisperusteisiin. Unionin tuomioistuin on selventänyt, että kieltäytymisperusteiden luettelo on tyhjentävä (katso erityisesti asia C-123/08, Wolzenburg, 57 kohta, ja yhdistetyt asiat C-404/15 ja C-659/15 PPU, Aranyosi ja Căldăraru, 80 kohta (32)).

Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi ottaa yhteyttä pidätysmääräyksen antaneeseen viranomaiseen ennen kuin kieltäytyy luovuttamisesta. Tämä on suotavaa, jos jonkin kieltäytymisperusteen soveltamisen suhteen on epäselvyyttä. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi myös tiedustella mahdollisuutta soveltaa jotakin toista toimenpidettä, kuten vankien siirtoa, ennen kuin päättää kieltäytyä täytäntöönpanosta (katso yhteydenpitoa koskeva kohta 4.4. ja unionin muita oikeudellista yhteistyötä koskevia välineitä koskeva kohta 2.5).

Sen jälkeen kun päätös kieltäytyä luovuttamisesta on tehty, etsittyä henkilöä ei voida enää pitää säilössä eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla.

5.4.1 Ehdottomat kieltäytymisperusteet

Jos yksi tai useampi ehdoton kieltäytymisperuste täyttyy, täytäntöön