Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI haitallisista aineista ja tuotteista eläinten ruokinnassa annetun neuvoston direktiivin 1999/29/EY muuttamisesta

(komission esittämä)

PERUSTELUT

Tämä direktiiviehdotus on osa yleisstrategiaa, jolla pyritään vähentämään dioksiinien, furaanien ja PCB-yhdisteiden esiintymistä ympäristössä, elintarvikkeissa ja rehuissa. Tavoitteena on vahvistaa dioksiineille ja furaaneille enimmäismäärät useissa rehuissa.

Elintarvikkeitten ja rehujen saastuminen dioksiinien, furaanien ja polyklooribifenylien (PCB-yhdisteitten) vaikutuksesta aiheuttaa riskin kansanterveydelle. Sen vuoksi tarvitaan toimenpiteitä, joilla saastumistasoja lasketaan. Komissio totesi jo elintarvikkeitten turvallisuudesta antamassaan valkoisessa kirjassa (KOM(1999)719, 12.1.2000), että dioksiineille olisi vahvistettava enimmäismäärät koko ketjussa rehusta elintarvikkeeksi. Feirassa kesäkuussa 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota ehdottamaan yhtenäisiä sääntöjä vierasaineille, erityisesti dioksiineille. Euroopan parlamentti kehotti täysistunnossaan 4. lokakuuta 2000 komissiota vahvistamaan enimmäismäärät dioksiineille ja PCB-yhdisteille kaikissa rehuissa.

Tasojen vahvistamisen tieteelliseen perustaan on paneuduttu ensisijaisena aiheena. Komissio pyysi elintarvikealan tiedekomiteaa ja eläinten ravitsemusta käsittelevää tiedekomiteaa arvioimaan ne riskit, joita dioksiinien ja PCB-yhdisteiden esiintyminen elintarvikkeissa ja rehuissa aiheuttaa kansanterveydelle. Niinikään arvioitiin, minkä verran EU:n väestö saa dioksiineja ja PCB-yhdisteitä ravinnon kautta, ja selvitettiin aineiden päälähteet. Elintarvikealan tiedekomitea antoi lausuntonsa 22. marraskuuta 2000 ja eläinten ravitsemusta käsittelevä tiedekomitea omansa 6. marraskuuta 2000. Elintarvikealan tiedekomitea antoi 30. toukokuuta 2001 ajantasaistetun lausunnon, joka perustui uuteen, tiedekomitean alkuperäisen lausunnon jälkeen saatuun tieteelliseen tietoon.

Elintarvikealan tiedekomitea on vahvistanut kyseisten aineiden siedettäväksi viikkosaanniksi (TWI) 14 pikogrammaa painokiloa kohti. Taso on samansuuntainen kuin väliaikainen siedettävä viikkosaanti (70 pg painokiloa kohti kuukaudessa), jonka FAO:n ja WHO:n yhteinen elintarvikelisäaineita käsittelevä asiantuntijakomitea määritteli kokouksessaan kesäkuun 2001 alussa. Tiedekomitean mukaan dioksiinien ja PCB-yhdisteiden keskimääräisen päiväsaannin on arvioitu olevan Euroopan maiden asukkailla 1,2-3,0 pg painokiloa kohti. Määrä olisi siis huomattavalla osalla Euroopan väestöstä suurempi kuin mitä pidetään toksikologiselta kannalta siedettävänä. Tiedekomitea on todennut, ettei tämä välttämättä merkitse sitä, että ihmisten terveyteen kohdistuisi olennainen riski, sillä siedettävän viikkosaannin arvo sisältää turvatekijän. Arvon ylittyminen vähentää kuitenkin turvatekijän suojavaikutusta.

Ympäristöön leviävien dioksiinien, furaanien ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteitten aiheuttama taustakuormitus kohdistuu kaikkiin maakasveihin, joita laidunnetaan suoraan tai käytetään eläinten rehuissa, samoin kuin vesiravintoketjuun. Tämä koskee myös maaperää, joka saattaa saastuttaa rehuaineita tai jota voi joutua suoraan eläinten ruuansulatukseen. Taustakuormituksen lisäksi saattaa esiintyä rehuaineiden satunnaista suoraa saastumista, kun teollisuustoiminnan yhteydessä syntyy paikallisia dioksiinipäästöjä tai rehuaineet saattavat saastua valmistuksen, jalostuksen ja kuljetuksen aikana taikka lainvastaisten käytäntöjen tai käsittelyyn liittyvien laiminlyöntien vuoksi rehun valmistuksen aikana.

Eläinten ravitsemusta käsittelevä tiedekomitean mukaan kalajauhot ja kalaöljyt ovat saastuneimpia rehuaineita ja eurooppalaista alkuperää olevat tuotteet saastumisasteeltaan suurempia. Eläinrasva luokiteltiin saastuneiden aineiden joukossa seuraavalle sijalle. Kaikissa muissa eläin- ja kasvikunnasta peräisin olevissa rehuaineissa dioksiinisaastuminen oli suhteellisen vähäistä. Karkearehun dioksiinisaastuminen vaihteli suuresti sijainnin, maaperän saastumisen ja ilmansaasteille altistumisen mukaan. Tiedekomitea suositteli toimenpiteitä, joilla pyritään vähentämään dioksiinien esiintymistä ympäristössä ja niiden pääsyä ympäristöön, jotta voidaan vähentää ympäristön saastumisen vaikutuksia rehuaineiden saastumiseen. Lisäksi komitea suositteli muun muassa, että pääpaino olisi asetettava pyrkimyksiin vähentää saastuneimpien rehuaineiden vaikutusta ruokavalion kautta saatavien vierasaineiden kokonaismäärään.

Ihmiset altistuvat puheena oleville aineille pääasiassa ruoan kautta (yli 90 %). Tavanomaisessa ruokavaliossa eläinperäisten elintarvikkeiden osuus ruoan kautta tapahtuvasta altistuksesta on noin 90 % (eli noin 80 % ihmisen dioksiinialtistuksen kokonaismäärästä). Eläinperäisissä elintarvikkeissa oleva dioksiini on peräisin rehuista, ja rehut ja elintarvikkeet taas voivat saastua ympäristön saastumisen kautta. Sen vuoksi on kattavalla strategialla vähennettävä dioksiinia ympäristössä, rehuissa ja elintarvikkeissa.

Yleisen dioksiinisaastumisen vähentämisessä ovat erittäin tärkeitä suoraan lähteisiin kohdistuvat toimenpiteet, joilla rajoitetaan dioksiinien pääsyä ympäristöön tai torjutaan se kokonaan. Näitä toimenpiteitä käsitellään komission tulevassa tiedonannossa dioksiineja, furaaneja ja PCB-yhdisteitä koskevasta yhteisön strategiasta. Komissio on aikeissa esittää tämän neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle suunnattavan tiedonannon syksyllä 2001.

Strategiassa keskitytään seuraaviin kahteen näkökulmaan:

* Ympäristön kannalta strategiassa keskitytään nykyisiin ja tuleviin toimenpiteisiin, joilla rajoitetaan dioksiinien pääsyä ympäristöön;

* Rehujen ja elintarvikkeiden turvallisuuden kannalta strategiassa käsitellään ennen kaikkea keinoja, joilla voitaisiin vähentää rehujen nykyisiä dioksiinipitoisuuksia. Tätä kautta pyrittäisiin saavuttamaan tavoitetasot ja vähentämään ihmisten dioksiinialtistus elintarvikealan tiedekomitean vahvistaman siedettävän viikkosaannin alapuolelle.

Jotta elintarvikkeiden ja rehujen dioksiinipitoisuuksia voitaisiin rajoittaa, on ryhdyttävä toimenpiteisiin myös jo elintarvike- ja rehuketjun tasolla.

Ehdotettavat rehuihin liittyvät toimenpiteet rakentuvat kolmen pilarin varaan:

- Ensinnäkin vahvistetaan enimmäismäärät taustakuormitus huomioon ottaen tiukalle mutta saavutettavissa olevalle tasolle;

- Toiseksi vahvistetaan varhaisessa vaiheessa varoittamista varten toimintarajat, joiden ylittyessä toimivaltaiset viranomaiset ja toimijat ryhtyvät ennakoiviin toimiin saastumislähteiden ja -reittien paikantamiseksi ja eliminoivat ne;

- Kolmanneksi vahvistetaan tavoitetasot, jotka on saavutettava, jotta Euroopan väestön valtaosan altistus saataisiin laskettua alle elintarvikealan tiedekomitean määrittämän siedettävän viikkosaannin.

Ensimmäiseen pilariin liittyvästi komissio ehdottaa, että vahvistetaan rehujen osalta enimmäismäärät taustakuormitus huomioon ottaen. Yhdenmukaisia enimmäismääriä tarvitaan hallintoon ja varmistamaan, että soveltaminen on yhtenäistä koko EU:ssa.

Turvalausekkeella, jonka mukaan tasoja laskettaisiin vuoteen 2006 mennessä, pyritään varmistamaan, että elintarvike- ja rehuketjun toimijat jatkavat ponnistelujaan ja pyrkivät kaikin tarvittavin toimin vähentämään dioksiinien esiintymistä rehuissa ja elintarvikkeissa.

Toksikologisesta näkökulmasta katsottuna enimmäismäärät olisi asetettava sekä dioksiineille että dioksiinin kaltaisille PCB-yhdisteille. Koska dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden esiintymisestä on edelleen hyvin vähän tietoja, voitaisiin kuitenkin päätyä epärealistisiin enimmäismääriin. Dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden osuus kokonaiskuormituksesta nimittäin vaihtelee käytettävissä olevien vähäisten tietojen mukaan. Niinpä ehdotettavien toimenpiteitten kohteena ovat dioksiinit ja furaanit; dioksiinin kaltaisista PCB-yhdisteistä odotetaan kattavampia tietoja, ja niiden saamiseksi toimitaan aktiivisesti.

Toisen pilarin mukaisesti asetetaan toimintarajat, joiden ylittyessä toimivaltaiset viranomaiset ja toimijat ryhtyvät ennakoiviin toimiin saastumislähteiden ja -reittien paikantamiseksi ja eliminoivat ne. Dioksiinien ja PCB-yhdisteiden esiintymistä rehuissa ja elintarvikkeissa onkin seurattava jatkuvasti koko EU:ssa. Jos aineiden pitoisuudet kasvavat tavallisuudesta poikkeavasti, saastumislähteet tai -reitit on paikannettava. Sen jälkeen on selvitettävä, millä toimilla saastuminen vastaavista lähteistä voitaisiin tulevaisuudessa estää, ja toteutettava nämä toimet.

Kolmas toimenpidepilari on tavoitetasojen vahvistaminen. Nämä tavoitetasot on saavutettava, jotta Euroopan väestön valtaosan altistus saataisiin laskettua alle elintarvikealan tiedekomitean määrittämän siedettävän viikkosaannin. Tavoitetasot antavat pontta toimenpiteille, joita tarvitaan, jotta ympäristöpäästöjä voidaan vähentää entisestään. Kun päästöjen vähentyminen lisääntyy, pitoisuudet eri rehuaineissa pienenevät ja lähestyvät tavoitetasoja. Vielä on kuitenkin vaikea ennakoida tarkasti ympäristötoimien vaikutusta pitoisuuksiin eri rehuaineissa. Tieteellisesti kohtuullisen varmoja numeerisia tavoitetasoja ei siis vielä voida asettaa.

Samaan aikaan tämän direktiivin kanssa annetaan komission suositus jäsenvaltioille toimintarajoista ja tavoitetasoista elintarvikkeissa ja rehuissa.

Komission hyväksyttäviksi ehdotetaan piakkoin toimenpiteitä, joilla vahvistetaan vaatimukset analyysimenetelmille.

Haitallisista aineista ja tuotteista eläinten ruokinnassa 22. huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/29/EY [1] 13 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti tämän komission ehdotuksen sisältämistä toimenpiteistä pyydettiin 20. heinäkuuta 2001 lausuntoa pysyvältä rehukomitealta.

[1] EYVL L 115, 4.5.1999, s. 32.

Komissio ei ole saanut ehdottamistaan toimenpiteistä puoltavaa lausuntoa, joten sen on edellä mainitun direktiivin säännösten mukaisesti viipymättä tehtävä toimenpiteistä ehdotus neuvostolle.

Ehdotuksella ei ole taloudellisia vaikutuksia Euroopan yhteisön talousarvioon.

Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI haitallisista aineista ja tuotteista eläinten ruokinnassa annetun neuvoston direktiivin 1999/29/EY muuttamisesta

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon haitallisista aineista ja tuotteista eläinten ruokinnassa 22 päivänä huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/29/EY [2] ja erityisesti sen 10 artiklan a alakohdan,

[2] EYVL L 115, 4.5.1999, s. 32.

ottaa huomioon komission ehdotuksen [3]

[3] EYVL C ...

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Direktiivissä 1999/29/EY säädetään, että rehuaineet saa laskea liikkeelle yhteisössä ainoastaan, jos ne ovat laadultaan virheettömiä, aitoja ja kauppakelpoisia.

(2) Ilmaisu 'dioksiinit' käsittää yhdisteryhmän, jossa on 75 polykloorattua dibentso-para-dioksiinia ('PCDD') ja 135 polykloorattua dibentsofuraania ('PCDF'), joista 17 on myrkyllistä. Kansainvälinen syöväntutkimuskeskus ja muut tunnetut kansainväliset järjestöt ovat luokitelleet 2,3,7,8-tetraklooridibentso-p-dioksiinin (TCDD) ihmiselle syöpää aiheuttavaksi aineeksi. Elintarvikealan tiedekomitea on todennut Maailman terveysjärjestön (WHO) tavoin, että dioksiinien syöpää aiheuttavat vaikutukset eivät ilmene tietyn kynnysarvon alapuolella. Muut haitalliset vaikutukset, kuten endometrioosi, hermostolliset käyttäytymisoireet ja immunosupressiiviset vaikutukset, ilmenevät paljon alemmilla pitoisuuksilla, ja siksi niitä olisi pidettävä relevantteina määritettäessä hyväksyttävää annosta.

(3) Polyklooribifenyylit ('PCB:t') muodostavat 209 yhdisteen ryhmän, joka voidaan jakaa kahteen ryhmään toksikologisten ominaisuuksien mukaan: 12 yhdisteen toksikologiset ominaisuudet vastaavat dioksiinien ominaisuuksia, ja siksi niistä käytetään usein ilmaisua 'dioksiinin kaltaiset PCB:t'. Muissa PCB:issä ei ole dioksiinin kaltaista toksisuutta, sillä niiden toksikologiset ominaisuudet ovat erilaiset.

(4) Kullakin dioksiiniyhdisteellä tai dioksiinin kaltaisella PCB:llä on erilainen toksisuustaso. Jotta näiden eri yhdisteiden toksisuutta voidaan verrata, on otettu käyttöön toksisuusekvivalenssikertoimien ('TEF') käsite riskinarvioinnin ja säännösten mukaisen valvonnan helpottamiseksi. Tämä tarkoittaa, että 17 eri dioksiiniyhdisteen ja 12 dioksiinin kaltaisen PCB-yhdisteen analyysitulokset ilmaistaan yhtenä määrällisenä TEQ-yksikkönä ('TCDD toxic equivalent concentration', toksisuus-ekvivalenttipitoisuus).

(5) Dioksiinien ja PCB:iden kemiallinen ja biologinen hajoaminen on hidasta, ja siksi ne säilyvät ympäristössä ja kertyvät rehu- ja ravintoketjuun.

(6) Dioksiinien, PCB:iden ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden leviäminen ympäristöön aiheuttaa taustakuormitusta, joka vaikuttaa suoraan laiduntamiseen tai eläinten rehuissa rehuaineina käytettyihin maakasveihin samoin kuin vesiravintoketjuun. Tämä koskee myös maaperää, joka saattaa saastuttaa rehuaineita tai jota voi joutua suoraan eläinten ruuansulatukseen. Taustakuormituksen lisäksi saattaa esiintyä rehuaineiden satunnaista suoraa saastumista, kun teollisuustoiminnan yhteydessä aiheutuu paikallisia dioksiinipäästöjä, tai rehuaineet saattavat saastua valmistuksen, jalostuksen ja kuljetuksen aikana tai lainvastaisten käytäntöjen tai käsittelyyn liittyvien laiminlyöntien vuoksi rehun valmistuksen aikana.

(7) Yli 90 prosenttia ihmisten dioksiinialtistuksesta on peräisin elintarvikkeista. Eläinkunnasta peräisin olevien elintarvikkeiden osuus kokonaisaltistuksesta on yleensä noin 80 prosenttia. Eläimet saavat dioksiinia lähinnä rehuista. Siksi rehut ja joissakin tapauksissa maaperä aiheuttavat huolta mahdollisina dioksiininlähteinä.

(8) Elintarvikealan tiedekomitea antoi 30 päivänä toukokuuta 2001 lausunnon, joka käsittelee elintarvikkeissa esiintyvien dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden riskinarviointia; lausunto perustuu uuteen tieteelliseen tietoon, jota on saatu käyttöön sen jälkeen, kun kyseinen komitea antoi asiaa koskevan edellisen lausunnon 22 päivänä marraskuuta 2000. Tiedekomitea vahvisti dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden siedettäväksi viikkosaanniksi (TWI) 14 pg WHO-TEQ painokiloa kohti. Altistusarvioiden mukaan huomattavalla osalla yhteisön väestöstä ravinnon kautta tapahtuva saanti ylittää siedettävän saannin.

(9) Ravinnon kautta tapahtuvan ihmisten dioksiinialtistuksen vähentäminen on tämän vuoksi tärkeää ja välttämätöntä kuluttajien suojelun varmistamiseksi. Elintarvikkeiden saastuminen on suorassa yhteydessä rehun saastumiseen, ja siksi on otettava käyttöön yhtenäinen toimintamalli, jotta vähennettäisiin dioksiinin esiintymistä koko ravintoketjussa eli ketjussa, joka ulottuu rehuaineista elintarviketuotantoon käytettävien eläinten kautta ihmisiin. Rehuaineisiin ja rehuihin liittyvien toimenpiteiden käyttöönotto on siten ratkaisevan tärkeää pyrittäessä vähentämään ihmisten dioksiinin saantia.

(10) Eläinten ravitsemusta käsittelevältä tiedekomitealta on pyydetty lausunto dioksiinien ja PCB:iden aiheuttaman rehujen saastumisen lähteistä, mukaan lukien dioksiinin kaltaiset PCB:t, elintarviketuotantoon käytettävien eläinten altistuminen dioksiineille ja PCB:ille, näiden yhdisteiden siirtyminen eläinperäisiin elintarvikkeisiin ja rehuissa esiintyvien dioksiinien ja PCB:iden mahdolliset vaikutukset eläinten terveyteen. Tiedekomitea antoi lausunnon 6 päivänä marraskuuta 2000. Komitean mukaan kalajauhot ja kalaöljyt ovat saastuneimpia rehuaineita ja eurooppalaista alkuperää olevat tuotteet saastumisasteeltaan suurempia. Eläinrasva luokiteltiin saastuneiden aineiden joukossa seuraavalle sijalle. Kaikissa muissa eläin- ja kasvikunnasta peräisin olevissa rehuaineissa dioksiinisaastuminen oli suhteellisen vähäistä. Karkearehun dioksiinisaastuminen vaihteli suuresti sijainnin, maaperän saastumisen ja ilmansaasteille altistumisen mukaan.

(11) Olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla pyritään vähentämään dioksiinien esiintymistä ympäristössä ja niiden pääsyä ympäristöön, jotta voidaan vähentää ympäristön saastumisen vaikutuksia rehuaineiden saastumiseen. Eläinten ravitsemusta käsittelevä tiedekomitea suositteli muun muassa, että pääpaino olisi asetettava pyrkimyksiin vähentää saastuneimpien rehuaineiden vaikutusta ruokavalion kautta saatavien vierasaineiden kokonaismäärään.

(12) Dioksiineille ja dioksiinin kaltaisille PCB:ille vahvistettavat enimmäismäärät ovat kuitenkin tarkoituksenmukaisia keinoja, kun halutaan välttää eläinten liika-altistus ja estää sellaisten rehujen levittäminen, jotka ovat liian saastuneita esimerkiksi satunnaisen saastumisen tai altistumisen vuoksi. Lisäksi enimmäistasojen asettaminen on välttämätöntä, jotta voidaan panna täytäntöön säännöksiin perustuva valvontajärjestelmä ja taata sen yhtenäinen käytännön soveltaminen.

(13) Ihmisten dioksiinialtistuksen vähentämiseen tähtäävät toimet, jotka perustuvat yksinomaan dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden enimmäismäärien asettamiseen rehujen osalta, olisivat riittävän tehokkaita ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseiset määrät asetettaisiin niin alhaisiksi, että suuri osa rehuista olisi todettava eläinten ravinnoksi kelpaamattomiksi. Yleisesti tunnustetaan, että dioksiinien aktiivinen vähentäminen rehuissa edellyttää enimmäismäärien tueksi toimenpiteitä, joilla edistetään aktiivista toimintamallia, johon kuuluvat toimintarajojen ja tavoitetasojen asettaminen rehujen osalta sekä päästöjen rajoittamistoimenpiteet. Tavoitetasot osoittavat ne pitoisuustasot, joihin on päästävä, jotta suurimmalle osalle väestöä aiheutuva altistus saadaan laskemaan elintarvikealan tiedekomitean asettamaan siedettävään viikkosaantiin. Toimintarajat on toimivaltaisille viranomaisille ja toimijoille tarkoitettu väline niiden tapausten kartoittamiseksi, joissa on asianmukaista määrittää saastumisen lähde ja toteuttaa toimenpiteitä sen vähentämiseksi tai poistamiseksi tilanteissa, joissa tämän direktiivin säännöksiä ei ole noudatettu, sekä silloin, kun havaitaan tavanomaista taustakuormitusta korkeampia huomattavia dioksiinimääriä. Tällä tavoin rehujen dioksiinimääriä voidaan asteittain vähentää ja lopulta saavuttaa tavoitetasot. Jäsenvaltioille ollaan toimittamassa komission suositusta tästä aiheesta.

(14) Vaikka toksikologisesta näkökulmasta kynnysarvoja olisi sovellettava dioksiineihin, furaaneihin ja dioksiinin kaltaisiin PCB-yhdisteisiin, toistaiseksi enimmäismäärät on asetettu ainoastaan dioksiineille ja furaaneille eikä dioksiinien kaltaisille PCB:ille, koska viimeksi mainittujen esiintyvyydestä on saatavilla hyvin vähän tietoja. Seurantaa kuitenkin jatketaan varsinkin dioksiinin kaltaisten PCB:iden osalta, ja tarkoituksena on sisällyttää nämä aineet enimmäismääriin.

(15) Dioksiinipitoisuuden liiallisuus rehuissa olisi arvioitava nykyisen taustakuormituksen perusteella, joka vaihtelee rehuaineesta toiseen. Enimmäistaso on taustakuormitus huomioon ottaen asetettava tiukasti mutta siten, että sitä voidaan noudattaa.

(16) Sovellettavia enimmäismääriä olisi tarkistettava määritellyn ajanjakson kuluessa enimmäismäärien laskemiseksi, jotta taataan, että kaikki elintarvike- ja rehuketjun toimijat tekevät kaikkensa ja kaiken välttämättömän dioksiinien esiintymisen rajoittamiseksi elintarvikkeissa ja rehuissa. Vuoteen 2006 mennessä olisi ihmisten altistusta dioksiineille vähennettävä kaiken kaikkiaan vähintään 25 prosenttia.

(17) Kasviperäisissä rehuseoksissa ja rehuaineissa ei yleensä ole suuria dioksiinipitoisuuksia. Myös näille rehuaineille on asianmukaista asettaa enimmäismäärä, koska niitä on monien eläinlajien ravinnossa selvästi eniten. Mitä tarkempaa analyysimenetelmää käytetään, sitä kalliimpaa ja hitaampaa dioksiinin testaus on. On tärkeää analysoida mahdollisimman monia näytteitä, ja siksi ehdotetut enimmäismäärät ovat hieman tavanomaisia taustapitoisuuksia suurempia, koska ne muodostavat yläraja-arvot.

(18) Joidenkin sidonta-, paakkuuntumisenesto- ja sakeuttamisaineena käytettäväksi hyväksyttyjen savilajien on todettu sisältävän dioksiineja, ja joissakin tapauksissa ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että ne saattavat sisältää dioksiineja. Myös hivenaineiden kuten sinkkioksidin ja kuparioksidin on havaittu sisältävän dioksiineja. Kyseisille lisäaineille on asianmukaista vahvistaa enimmäismäärät, jotka ovat kivennäisaineille vahvistettujen enimmäismäärien mukaiset. Haitallisten aineiden enimmäismäärät eivät kuitenkaan kuulu neuvoston direktiivin 1999/29/EY soveltamisalaan, ja siksi enimmäismäärä olisi asetettava 23 päivänä marraskuuta 1970 rehujen lisäaineista annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY [4] puitteissa.

[4] EYVL L 270, 14.12.1970, s. 1.

(19) On hyvin tärkeää, että rehujen kokonaisdioksiinipitoisuuksia vähennetään. Tämän vuoksi on ehdottomasti kiellettävä enimmäismäärien mukaisten rehuaineiden ja rehujen sekä kyseiset määrät ylittävien rehuaineiden ja rehujen sekoittaminen.

(20) Tämän vuoksi direktiiviä 1999/29/EY olisi muutettava.

(21) Pysyvä rehukomitea ei ole antanut puoltavaa lausuntoa, joten komissio ei ole voinut päättää suunnitelluista toimenpiteistä 22. huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/29/EY 13 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti,

ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

1 artikla

Muutetaan direktiivin 1999/29/EY liite I ja liite II tämän direktiivin liitteen mukaisesti.

Näitä säännöksiä tarkistetaan ensimmäisen kerran viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2004 dioksiinien ja dioksiinien kaltaisten PCB:iden esiintymisestä saatujen uusien tietojen perusteella erityisesti, jotta pystyttäisiin vahvistamaan enimmäismäärät myös dioksiinien kaltaisille PCB:ille.

Säännöksiä tarkistetaan uudelleen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2006 pyrkimyksenä vähentää enimmäismääriä huomattavasti.

2 artikla

1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ennen 1 päivää tammikuuta 2002. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näitä säännöksiä on sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2002.

2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

3. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

3 artikla

Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

4 artikla

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

LIITE

Muutetaan direktiivin 1999/29/EY liite I ja liite II seuraavasti:

1) Korvataan liitteessä I oleva kohdan B. Tuotteet 21 kohta seuraavalla:

>TAULUKON PAIKKA>

5) Suurimmat pitoisuudet: suurimmat pitoisuudet lasketaan antamalla kaikille toteamisrajan alapuolelle jääville yhdisteille toteamisrajaa vastaava arvo. 6) Enimmäismääriä tarkistetaan ensimmäisen kerran 31 päivään joulukuuta 2004 mennessä dioksiinien ja dioksiinien kaltaisten PCB:iden esiintymisestä saatujen uusien tietojen perusteella erityisesti, jotta pystyttäisiin vahvistamaan enimmäismäärät myös dioksiinien kaltaisille PCB:ille. Niitä tarkistetaan uudelleen 31 päivään joulukuuta 2006 mennessä pyrkimyksenä vähentää enimmäismääriä huomattavasti. 7) Enimmäismäärää ei sovelleta tuoreeseen kalaan, joka toimitetaan ja käytetään ilman välijalostusta turkiseläinten rehuksi jalostettavaksi. Näistä turkiseläimistä tuotetut tuotteet ja eläinperäinen proteiini eivät saa päästä elintarvikeketjuun, eikä niitä siksi saa käyttää sellaisten tuotantoeläinten ruokintaan, joita pidetään, lihotetaan tai kasvatetaan elintarvikkeiden tuotantoa varten."

2) Korvataan liitteessä II olevan A osan 4 kohta seuraavasti:

>TAULUKON PAIKKA>

2) Suurimmat pitoisuudet: suurimmat pitoisuudet lasketaan antamalla kaikille toteamisrajan alapuolelle jääville yhdisteille toteamisrajaa vastaava arvo. 3) Enimmäismääriä tarkistetaan ensimmäisen kerran 31 päivään joulukuuta 2004 mennessä dioksiinien ja dioksiinien kaltaisten PCB:iden esiintymisestä saatujen uusien tietojen perusteella erityisesti, jotta pystyttäisiin vahvistamaan enimmäismäärät myös dioksiinien kaltaisille PCB:ille. Niitä tarkistetaan uudelleen 31 päivään joulukuuta 2006 mennessä pyrkimyksenä vähentää enimmäismääriä huomattavasti. 4) Enimmäismäärää ei sovelleta tuoreeseen kalaan, joka toimitetaan ja käytetään ilman välijalostusta turkiseläinten rehuksi jalostettavaksi. Näistä turkiseläimistä tuotetut tuotteet ja eläinperäinen proteiini eivät saa päästä elintarvikeketjuun, eikä niitä siksi saa käyttää sellaisten tuotantoeläinten ruokintaan, joita pidetään, lihotetaan tai kasvatetaan elintarvikkeiden tuotantoa varten."