FI Euroopan unionin virallinen lehti C 244/27

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden rekisteröimisestä aidoiksi perinteisiksi tuotteiksi annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 509/2006 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hakemuksen julkaiseminen

(2008/C 244/10)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta neuvoston asetuksen (EY) N:o 509/2006 (1) 9 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Vastaväitteet on toimitettava komissiolle kuuden kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”OLEJ RYDZOWY”

EY-nro: PL-STG-007-0049-28.12.2006

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nimi: „SemCo” S.G.N.i P. Krystyna Just, Instytut Włókien Naturalnych — Tłocznia Oleju, Krzysztof Gałkowski — Zakład Wytłaczania Oleju i Wyrób Kitu, Zakład Doświadczalno-Dydaktyczny Uprawy Roli i Roślin w Gorzyniu Osoite: Śmiłowo 16 PL-64-500 Szamotuły Puhelin: (48-61) 292 04 02; (48-60) 313 75 17 Sähköposti: info@semco.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi: ”Olej rydzowy”

3.2 Nimi:

on itsessään erityinen on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

Olet rydzowy -öljy (Camelina-öljy) on peräisin ruistankio- eli kitupellava-nimisestä öljykasvista (Camelina sativa). Puolassa kasvista käytetään sen varsinaisen nimen lnianka siewna ohella kansanomaisia nimityksiä ”rydz”, ”rydzyk”, ”ryżyk” ja joskus harvoin myös nimitystä ”lennica”.

Eräillä Puolan alueilla käytössä on yksinomaan kansanomainen nimitys ”rydz”, joka viittaa kasvin siementen ruosteenpunaiseen väriin. Väri tuo mieleen koko Puolassa yleisen sienen, männynleppärouskun (Lactarius deliciosus), jonka nimi on puolaksi niin ikään ”rydz”. Ruistankion punaruskeiden siementen vuoksi kasvista saatavasta öljystä käytetään siis puolassa nimitystä ”olej rydzowy”.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen:

Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji: Luokka 1.5: Rasvat (voi, margariini, öljyt jne.)

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan: Ruistankioöljy on kirkasta, läpinäkyvää, öljymäistä nestettä, jonka pohjalle kertyy hieman sakkaa. Öljy on väriltään ruosteenpunaista, ja väri vaihtelee kullankeltaisesta punaruskeaan sen mukaan, onko se tehty kesä- vai talvilajista (Camelina sativa, Camelina silvestris). Öljyn väriin vaikuttaa myös se, minkä verran siemeniä kuumennetaan. Ruistankioöljyn jälkimaku muistuttaa sipulia ja sinappia, ja sen aromi on voimakas ja mehukas.

Ruistankioöljyn fysikaalis-kemialliset ominaisuudet:

happoluku, mg KOH/g — enintään 6,

peroksidiluku aktiivisen hapen milliekvivalentteina kilogrammaa kohti — enintään 6,

jodiluku 140–160,

öljyn jähmepiste: – 15 °C — – 18 °C.

Ruistankioöljy säilyy pitkään, toisin kuin muut koostumukseltaan vastaavat, tyydyttyneitä ja tyydyttymättömiä rasvahappoja sisältävät öljyt. Tämä johtuu siitä, että se sisältää runsaasti tokoferoleihin (E-vitamiini) kuuluvia luontaisia antioksidantteja: noin 550–1 100 mg/kg.

Tyydyttyneitä rasvahappoja ruistankioöljyssä on niukasti (10–11 %), tyydyttymättömiä rasvahappoja sen sijaan noin 90 %. Näistä kertatyydyttymättömiä (monoeenejä) on noin 36 % ja monityydyttymättömiä (polyeenejä) 50–60 %.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan:

1. vaihe

Siementen kerääminen:

Siemenet kerätään kesä- ja talviruistankion viljelmiltä. Ruistankio kylvetään joko syksyllä tai keväällä riippuen siitä, kummasta lajista on kyse.

Sato kerätään kerralla siementen kypsyttyä.

2. vaihe

Siementen kuivaaminen ja puhdistaminen:

Keräämisen jälkeen siemeniä kuivatetaan kuuden viikon ajan, kunnes kosteusprosentti on 7–12.

Tämän jälkeen ne puhdistetaan niin, että puhtaus on yli 98 prosenttia.

3. vaihe

Puristamisen valmistelu:

Siemenet valmistellaan puristamista varten murskaamalla ne sileäpintaisessa valssissa.

4. vaihe

Siementen esivalmistelu:

Murskatut siemenet kuumennetaan 38 ° C:seen joko vesihauteessa tai kuiviltaan.

5. vaihe

Öljyn puristaminen:

Jotta öljyllä olisi vaaditut fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, puristaminen on tehtävä prässissä, jossa murskattujen siementen lämpötila ei ylitä sallittua enimmäislämpötilaa (38 ° C).

6. vaihe

Öljyn puhdistaminen:

Öljy puhdistetaan antamalla sen sedimentoitua huoneenlämmössä 7–10 päivänä ajan, jolloin raskas sikunaöljy laskeutuu astian pohjalle. Tämän jälkeen pinnalle jäävä öljy soveltuu ravinnoksi.

Öljyä ei millään tavoin jalosteta.

7. vaihe

Öljyn säilytys:

Öljyä säilytetään kuivassa, auringonvalolta suojatussa tilassa, jonka lämpötila on enintään 20 °C ja vähintään 4 °C. Asianmukainen säilytys vaikuttaa öljyn laatuominaisuuksiin.

Kielletyt toimenpiteet:

Ruistankioöljyn erityisominaisuuksien säilyttämiseksi seuraavat toimenpiteet on kielletty tuotantoprosessin aikana:

— siementen kuumentaminen yli 38 °C:seen,

— sellaisen öljypuristimen käyttö, jossa siemenmassan lämpötila nousee merkittävästi yli sallitun enimmäislämpötilan (38 °C),

— yli 300 A:n puristuspaineen käyttö.

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne: Ruistankioöljyn erityisluonne johtuu eräistä tuotteen perusominaisuuksista:

poikkeuksellinen maku ja tuoksu,

väri,

fysikaalis-kemiallinen koostumus,

hyvä säilyvyys.

Maku ja tuoksu:

Ruistankioöljy poikkeaa muista samantyyppisistä tuotteista maultaan, jossa on tuntuva sipulin ja sinapin sävy. Aromi on miellyttävä, kohtuullisen voimakas ja puhdas ilman, että siihen on lisätty mitään vierasta tuoksua.

Väri:

Öljy on väriltään ruosteenpunaista.

Fysikaalis-kemiallinen koostumus:

Ruistankioöljyn koostumus on hyvin erityinen pääasiassa sen sisältämien ravintoaineiden ja rikkaan kemiallisen koostumuksen ansiosta. Öljy sisältää runsaasti arvokkaita ravintoaineita, erityisesti monityydyttymättömiä rasvahappoja.

Näitä happoja on ruistankioöljyssä 50–60 %, muun muassa omega-3-rasvahappoja 35–40 % ja omega-6-rasvahappoja 15–20 %. Ruistankioöljy onkin parhaita tunnettuja omega-3-rasvahappojen kasviperäisiä lähteitä.

Pitkä käyttöikä:

Vaikka ruistankioöljy sisältää runsaasti happoja, se kuitenkin säilyy pitkään. Se kelpaa ravinnoksi kuuden kuukauden ajan valmistuspäivämäärästä, kunhan sitä säilytetään suositusten mukaisesti. Hyvä säilyvyys johtuu öljyn sisältämistä tokoferoleihin kuuluvista antioksidanteista (E-vitamiinia noin 550–1 100 mg/kg). Tämä lisäominaisuus vahvistaa tuotteen erityisluonnetta.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne:

Perinteinen raaka-aine:

Ruistankioöljyn valmistuksessa käytettävä perusraaka-aine on ristikukkaiskasveihin (Cruciferae) kuuluva Camelina-suvun ruistankio, joka jakautuu useihin lajeihin. Ruistankioöljyä valmistetaan kahdesta lajista: kesäruistankiosta (Camelina sativa) ja talviruistankiosta (Camelina silvestris). Ruistankion kukinto on pitkänomainen terttu. Kukat ovat kellertävänvalkoiset. Kasvi on 30–100 cm korkea. Hedelmä on päärynänmuotoinen, usein puumainen ja kova litu (3–7 mm). Sen sisällä on kymmenkunta ruosteenpunaista tai punertavankeltaista siementä, joiden läpimitta on 0,6–2,6 mm. Ruistankiota voidaan viljellä keveämmillä viljelymailla ja hiekkamailla.

Kasvi on peräisin Lähi-idästä. Ruistankion (kitupellavan) viljelyhistoriaa ja sen käyttöä öljykasvina koskevien tutkimusten mukaan vanhimmat siemenlöydöt Puolan alueella on tehty Sleesiassa Strzegomin seudulla suoritetuissa kaivauksissa. Löydöt ajoittuvat pronssikaudelle, eli ruistankiota olisi viljelty Puolassa jo 3 000 vuoden ajan (tiedot perustuvat vuonna 1966 julkaistuun professori F. Dembińskin artikkeliin ”Rośliny oleiste” (Öljykasvit)). Myös kasvitieteen professori Marian Nowiński toteaa ruistankiota koskevissa tutkimuksissaan, että kasvin siemeniä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa. Löydöt liittyvät Lausitzin kulttuuriin kuuluneiden esislaavilaisten heimojen asutukseen Biskupinin alueella 800-luvulla ennen ajanlaskumme alkua (Keski-Euroopan tunnetuin arkeologinen suojelualue).

Satoja vuosia jatkuneesta ruistankion käytöstä kertovat myös kasvin lukuisat kansanomaiset nimitykset: ”rydz”, ”rydzyk”, ”ryżyk”, ”lennica” (professori Anatoli Listkowskin johdolla vuonna 1956 laadittu teos ”Szczegółowa uprawa roślin” (Kasvinviljely)).

Vielä nykyäänkin Puolassa tunnetaan sanonta ”lepszy rydz niż nic” (kitupellavakin on tyhjää parempi). Tämä tarkoittaa sitä, että on parempi, jos on edes sellaista ”jokapaikankasvia” kuin ruistankiota (eli kitupellavaa) kuin ei mitään. Tämä kertoo kasvin suuresta suosiosta yhteiskunnassa.

Ruistankion suosio johtuu myös siitä, että se menestyy vaatimattomassakin maaperässä ja antaa satoa nopeasti, 70–100 päivässä.

Professori Tadeusz Zającin mukaan ruistankiota viljeltiin 1800-luvulle asti huonommilla viljelysmailla, missä se oli erittäin suosittu öljykasvi, jonka siemenistä puristettiin öljyä (artikkeli Magazyn Farmerski -lehdessä heinäkuussa 2006).

Ruistankion yleisyyden vuoksi voidaan olettaa, että nykyisen Puolan alueella asuneet slaaviheimot osasivat puristaa sen siemenistä öljyä jo vuosisatoja sitten. Ruistankioöljyä on käytetty ravintona jo vuosisatoja, vaikka sen kemiallista koostumusta ei tunnettu.

Perinteinen valmistusmenetelmä:

Öljyn puristaminen ruistankion siemenistä perustuu hyvin vanhoihin perinteisiin. Arkeologisten löytöjen perusteella on havaittu, että jo muinaisen Biskupinin asukkaat osasivat puristaa öljyä ruistankion siemenistä. Kaivauksissa Biskupinista on löydetty ruistankion siementen lisäksi myös jäänteitä öljyn puristamisessa käytetyistä työvälineistä.

Muut arkeologiset löydöt vahvistavat, että ruistankion siemenistä on puristettu öljyä myös Lausitzin kulttuurin katoamisen jälkeen, kun slaaviheimot asettuivat asumaan nykyisen Puolan alueelle.

H. Samsonowicz kuvaa teoksessaan ”Olejarnia dworska z XVII w” (Kartanon öljynpuristamo 1600-luvulla) yksityiskohtaisesti sekä aikakauden kartanoiden että talonpoikaisväestön öljynpuristamoja ja niissä käytettyjä koneita, kuten kiilapuristamoja ja myös kiilojen takomista. Kirjan mukaan ruistankioöljy oli puolalaisen aateliston keskuudessa suosittua. Lisävahvistuksen näille tiedoille antaa Szreniawan maatalousmuseossa oleva kokoelma koneita ja laitteita, joita on käytetty öljyn puristamiseen puolalaisissa kartanoissa.

H. Olszański kirjoittaa teoksessa ”Tradycyjne olejarstwo w Polsce” (Perinteinen öljynpuristus Puolassa), että teknologian kehittyessä 1800-luvulla perinteiset öljynpuristuksessa käytetyt työvälineet kuten jauhinkivet, huhmar tai kiilapuristimet korvattiin sekoittimella varustetulla lämpökattilalla, siementen murskaamiseen käytetyillä laitteilla ja vipupuristimilla. Myöhemmin käyttöön otettiin rattaan avulla toimivia hydraulisia puristimia, höyrymoottoreita, polttomoottoreita ja nykyään sähkömoottoreita. Tällaisia koneita käytetään edelleen. Öljynpuristuksen perusperiaate sen sijaan on säilynyt muuttumattomana, eli murskattujen siementen lämpötila ei saa nousta yli 38 °C:seen.

Tämä on osoitus ruistankioöljyn perinteisestä luonteesta, sillä se kertoo tuotantomenetelmän säilyneen muuttumattomana ja on samalla merkki menetelmän erinomaisuudesta.

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt: Ruistankioöljyn erityisominaisuuksien varmistamiseksi valvonta koskee erityisesti seuraavia:

öljyn valmistuksessa käytettävän raaka-aineen laatu eli:

— siementen puhtauden tarkistaminen, ja

— siementen jauhaminen ja lämmittäminen, öljyn puristaminen,

valmiin tuotteen laatu eli:

— tuotteelle ominainen sipulin ja sinapin jälkimaku,

— miellyttävä, puhdas aromi, johon ei ole lisätty muita tuoksuja,

— nesteen kirkkaus ja kullankeltaisesta pronssinruskeaan vaihteleva väri; pohjalle voi kertyä hiukan sakkaa.

Valvonta on suoritettava vähintään kerran vuodessa.

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite:

Nimi: Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno-Spożywczych Osoite: ul. Wspólna 30 PL-00-930 Warszawa Puhelin: (48-22) 623 29 01 Faksi: (48-22) 623 20 99 Sähköposti: — Viranomainen Julkinen elin

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät: Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

(1) EUVL L 93, 31.3.2006, s. 1.