KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI kasvien lisäysaineiston tuottamisesta ja asettamisesta saataville markkinoilla (asetus kasvien lisäysaineistosta) /* SWD/2013/0163 final */





KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI kasvien lisäysaineiston tuottamisesta ja asettamisesta saataville markkinoilla (asetus kasvien lisäysaineistosta) 1. Ongelman määrittely Tausta EU:n kauppasiemenmarkkinoiden arvo on nykyisin noin 6,8 miljardia euroa, mikä on enemmän kuin 20 prosenttia kauppasiementen maailmanlaajuisista kokonaismarkkinoista. Vuosina 2002/2003 EU:sta tuli kylvösiementen nettoviejä. Tätä nykyä EU:n kasvinlisäysaineistoala on maailmanlaajuisesti erittäin kilpailukykyinen. Se on merkittävin viejä, jonka viennin arvo on 4,4 miljardia euroa eli yli 60 prosenttia maailmanlaajuisesta viennistä. Ala on hyvin keskittynyt (10 suurimman yrityksen osuus siementen maailmamarkkinoista on liki 67 prosenttia), mutta pk- ja mikroyrityksillä on merkittävä rooli sisämarkkinoilla etenkin pienillä erikoismarkkinoilla, kuten luonnonmukaisten viljelykasvien markkinoilla. Kasvien lisäysaineisto on kasvien ja elintarvikkeiden tuottavuuden, monimuotoisuuden ja laadun kannalta olennainen tuotantopanos. Se on otettu huomioon niin kansallisessa lainsäädännössä 1800-luvun lopusta alkaen kuin EU:n lainsäädännössä. EU:n nykyisen kasvien lisäysaineistoon sovellettavan lainsäädännön kehittäminen alkoi 1960-luvulla. Nykyiset säädöspuitteet koostuvat 12:sta neuvoston perusdirektiivistä. Niissä säädetään lajikkeiden luetteloinnista edellytyksenä niiden kaupan pitämiselle sekä eri lajien (rehukasvien siemenet, viljakasvien siemenet, juurikkaiden siemenet, öljy- ja kuitukasvien ja vihannesten siemenet, viiniköynnöksen lisäysaineisto, siemenperunat, vihannesten lisäysaineisto lukuun ottamatta siemeniä, hedelmäkasvien lisäysaineisto, koristekasvit, metsänviljelyaineisto) kaupan pitämistä koskevista erityisistä säännöistä. Muuntogeenisiä organismeja käsitellään erillisissä säädöksissä (direktiivi 2001/18/EY, asetus (EY) N:o 1829/2003 ja asetus (EY) N:o 1830/2003), joten ne eivät kuulu tämän hankkeen piiriin. Ongelman määrittely Nykyinen kasvien lisäysaineistoa koskeva EU:n lainsäädäntö on ollut hyödyllinen, sillä sen avulla on päästy alkuperäisiin tavoitteisiin eli varmistettu aineiston vapaa kaupan pitäminen ja saatu laadukasta ja tervettä kasvien lisäysaineistoa. Siten on voitu osaltaan parantaa maatalous-, puutarhaviljely- ja metsäalan tuotavuutta. Ongelmia ilmaantuu kuitenkin jatkuvasti lisää: · Lainsäädännön monimutkaisuus ja pirstaleisuus, puutteellinen johdonmukaisuus suhteessa muihin politiikanaloihin, kustannusten kattamista koskevien EU:n sääntöjen puuttuminen, nykyisten direktiivien yhdenmukaistamaton saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja täytäntöönpano sekä siitä johtuvat erot esimerkiksi teknisissä vaatimuksissa ovat esteenä kaikkien toimijoiden kannalta tasavertaisten toimintaedellytysten toteutumiselle. On myös tarpeen yksinkertaistaa säännöstöä huomattavasti ja tehdä politiikasta entistä johdonmukaisempaa. Sen vuoksi kasvien lisäysaineistoa koskevan lainsäädännön tarkistaminen on osa neljän tarkistuksen pakettia, joka kattaa kasvien terveyden, eläinten terveyden, kasvien lisäysaineiston kaupan pitämisen sekä elintarvikkeiden ja rehujen virallisen valvonnan. · Nykyisen lainsäädännön tiukka tehtävänjako aiheuttaa paljon hallinnollista rasitetta viranomaisille ja vähentää yritystoimijoiden joustavuutta (niiden on esimerkiksi mahdotonta suorittaa tiettyjä tehtäviä). · Horisontaalista koordinaatiota EU:n muun politiikan ja strategioiden kanssa ei ole, mikä on este EU:n nykyisen lainsäädännön, politiikan ja strategioiden (kestävä maa- ja metsätalous, luonnon monimuotoisuuden suojelu, ilmastonmuutos, biotalous) tehokkaammalle täytäntöönpanolle. Näitä ongelmia käsitellään tarkemmin raportin jaksossa 2.3. Kun otetaan huomioon älykkääseen, kestävään ja osallistavaan kasvuun tähtäävä Eurooppa 2020 ‑strategia sekä tarve edistää eurooppalaisten yritysten ja etenkin pk-yritysten kilpailukykyä samoin kuin järkevää sääntelyä koskevat komission periaatteet ja kasvien lisäysaineistoon liittyvän sektorin taloudellisen ja tieteellis-teknisen toimintaympäristön muuttuminen, pelkkä nykylainsäädännön muuttaminen ja sen parempi täytäntöönpano ei riitä. Tehty arviointi ja analyysi sekä jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kattavat kuulemiset osoittivatkin, että järjestelmää on tarpeen uudistaa. Se voidaan tehdä yhdistelemällä (jäljempänä esiteltyihin) kolmeen päätavoitteeseen liittyviä toimia. Niiden pohjalta päädyttiin harkittavana olleisiin toimintavaihtoehtoihin. (1) Yksinkertaistaminen: oikeudellisia puitteita on yksinkertaistettava merkittävästi laatimalla asetus, joka varmistaa yhdenmukaisen täytäntöönpanon kaikissa jäsenvaltioissa ja tasavertaiset toimintaedellytykset kaikille toimijoille. (2) Joustavuus ja vastuunjako: toimijoille on tarjottava lisää joustavuutta lajikkeiden rekisteröintiin ja sertifiointiin liittyvien tehtävien suorittamiseksi, ja toimivaltaisten viranomaisten työ on kohdistettava enemmän EU:ssa tapahtuvan kasvien lisäysaineiston tuotannon valvontaan (tuotetarkastuksista siirrytään prosessien auditointiin). Sitä varten viranomaispalvelut on turvattava taloudellisesti. Kasvien lisäysaineiston lajikkeiden kaupan pitäminen edellyttää yleensä, että ne on luetteloitu yhdellä ja samalla nimellä kansalliseen ja EU:n rekisteriin. Luetteloinnin on perustuttava lajikkeen tunnistettavuuteen (erottuvuus, yhtenäisyys ja pysyvyys – DUS) ja ominaispiirteisiin (viljely- ja käyttöarvo). Lisäksi kasvien lisäysaineiston yksittäisiin eriin sovelletaan laadunvalvontajärjestelmää. Valvontatoimia voisivat suorittaa toimivaltaiset viranomaiset tai toimijat virallisen valvonnan alaisina tai (kasvien lisäysaineiston tiettyjen luokkien osalta) niistä voisivat vastata toimijat. Vastuun jakaminen ja parempi joustavuus pienentäisivät kokonaiskustannuksia töiden tehokkaamman organisoinnin ja oikean ajoituksen ansiosta. Se nopeuttaisi uusien, innovatiivisten lajikkeiden pääsyä sisämarkkinoille. (3) Johdonmukaisuus ja horisontaaliset kytkökset: tuottavuuden ja kasvien lisäysaineiston laadun lisäksi on otettava huomioon kestävyys, luonnon monimuotoisuuden suojelu ja ilmastonmuutos. Miten tilanne kehittyisi, jos mitään toimia ei toteutettaisi? Nykyisen lainsäädännön mukaan ainoastaan toimivaltaiset viranomaiset voivat suorittaa lajiketutkimuksia. Toimijat voivat tietyssä määrin suorittaa sertifiointitehtäviä virallisen valvonnan alaisina. On kuitenkin rajoituksia, joiden vuoksi sertifiointi valvonnan alaisena ei ole mahdollista tiettyjen lajien (esim. perunat) ja kasvien lisäysaineiston tiettyjen luokkien kohdalla. Tällä on vaikutusta yrityksiin, joiden toimintamahdollisuudet ovat rajalliset etenkin kehittyvissä kansainvälisissä yhteyksissä. Jos mihinkään toimiin ei ryhdytä, järjestelmän puutteet pahenevat ja muodostuvat yhä suuremmaksi rasitteeksi sekä viranomaisille että yrityksille. Sen seurauksena kilpailukyky, mukautuminen markkinoiden kysyntään ja vientikapasiteetti heikkenisivät EU:n ulkopuolisiin kilpailijoihin verrattuna. Säännöksistä voisi tulla ongelmallisempia, koska niistä aiheutuisi suurempia paineita kansallisiin talousarvioihin. Lisäksi kasvien lisäysaineistoa koskevien teknisten vaatimusten ristiriitaisuus haittaa yritysten tasavertaisten toimintaedellytysten toteutumista sisämarkkinoilla. Lainsäädännön monimutkaisuus ja pirstaleisuus pahentaisi sen täytäntöönpanoon liittyvää nykyistä epävarmuutta. Uusia kysymyksiä, kuten luonnon monimuotoisuutta, ilmastonmuutosta ja biotaloutta, käsiteltäisiin nykylainsäädännön mukaan edelleen marginaaliaiheina. Ei olisi myöskään mahdollista saavuttaa synergiaetua kasvinterveyttä koskevan lainsäädännön kanssa kasvien lisäysaineiston sertifiointiprosessiin kuuluvien kasvien terveystarkastusten osalta tai asetukseen (EY) N:o 882/2004 sisällytettyjen virallista valvontaa koskevien yleisten periaatteiden osalta. 2. Toissijaisuusanalyysi Kasvien lisäysaineistoa koskeva oikeudellinen kehys perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 43 artiklaan (yhteinen maatalouspolitiikka), jonka tavoitteina on parantaa maatalouden tuottavuutta, taata kohtuullinen elintaso maatalousväestölle, vakauttaa markkinoita ja varmistaa, että kuluttajille on tarjolla kohtuuhintaisia tuotteita. Lissabonin sopimuksen mukaan maatalous kuuluu jaetun toimivallan piiriin. Muun oikeusperustan EU:n toimille muodostavat sisämarkkinoita (SEUT-sopimuksen 114 artikla) ja luonnonsuojelua (SEUT-sopimuksen 191 artikla) koskevat säännöt. Kasvien lisäysaineiston kaupan pitämistä koskevan EU:n lainsäädännön käyttöönotto 1960-luvulla on edesauttanut kasvien lisäysaineiston sisämarkkinoiden syntymistä. Monet sidosryhmät vahvistavat, että kyseisillä EU:n säännöillä on ollut myönteinen vaikutus kasvien lisäysaineiston vapaaseen liikkuvuuteen, saatavuuteen ja laatuun ja että ne ovat helpottaneet kaupankäyntiä EU:n sisällä. Kansalliset viranomaiset myöntävät kasvien lisäysaineiston markkinoille saattamista varten tarvittavat ennakkoluvat, jotka ovat voimassa kaikissa jäsenvaltioissa. Lupajärjestelmä varmistaa avoimen kilpailun sisämarkkinoilla ja turvaa samalla toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden mahdollisuudet ottaa huomioon kansalliset tarpeensa (esim. viljely- ja käyttöarvon määrittäminen maatalous- ja ympäristöarvioinnin perusteella). Jos EU:n tason toimia ei toteutettaisi, olisi käytössä 27 eri järjestelmää yhden sijasta. Se hankaloittaisi kasvien lisäysaineiston liikkuvuutta sisämarkkinoilla ja lisäisi taloudellista rasitetta, joka aiheutuu kasvien lisäysaineiston osalta vaadittavista terveys- ja laatutarkastuksista. Kasvien lisäysaineistolle on asetettu niin laatua (EOCD, UNECE) kuin terveyttä (IPPC, WTO:n sopimus terveys- ja kasvinsuojelutoimista) koskevia kansainvälisiä vaatimuksia, joiden perusteella EU:n toimet tasavertaisten toimintaedellytysten luomiseksi ja täytäntöönpanon yhtenäisyyden varmistamiseksi ovat oikeutettuja. Toimenpiteiden oikeasuhtaisuuden varmistamiseksi ja etenkin sidosryhmien hallinnollisen rasitteen vähentämiseksi järjestelmässä on otettava huomioon sidosryhmien sekä pk- ja mikroyritysten toimintavapaus ja taloudellinen kannattavuus. Suojeltavia ja harrastajalajikkeita koskevien toimenpiteiden avulla voidaan varmistaa, että kasvattajilla – myös harrastelijapuutarhureilla – on mahdollisuus hankkia laajalti erilaista kasvien lisäysaineistoa ja osallistua käytännön tasolla maataloustuotannon kestävyyttä parantavien järjestelmien ja geneettisen monimuotoisuuden ylläpitämiseen. Älykästä kasvua tuetaan takaamalla tietyille lajikkeille helpotetut menettelyt niiden markkinoille pääsyä varten. 3. Politiikan tavoitteet 3.1. Yleiset tavoitteet · Varmistetaan kasvien lisäysaineiston terveys ja korkea laatu. · Luodaan yksi yhtenäinen sääntelykehys, joka tukee innovointia ja kilpailukykyä. · Tuetaan kestävää tuotantoa, luonnon monimuotoisuutta ja sopeutumista ilmastonmuutokseen, ja edistetään ruokaturvaa ja köyhyyden torjuntaa. 3.2. Erityistavoitteet · Taataan tasavertaiset toimintaedellytykset yksinkertaistamalla ja yhdenmukaistamalla sääntöjä. · Vähennetään tarpeettomia kustannuksia ja hallinnollista rasitetta ja lisätään joustavuutta. · Sovitetaan kasvien lisäysaineistoa koskeva lainsäädäntö yhteen muiden unionin viimeaikaisten strategioiden kanssa. · Helpotetaan kasvinjalostusalan innovaatioiden pääsyä markkinoille. 3.3. Toiminnalliset tavoitteet · Laaditaan yksi yhteinen kasvien lisäysaineistoa koskeva säädös, johon sisältyvät menettelyt ovat joustavia ja oikeasuhtaisia. · Edistetään säännösten yhdenmukaista täytäntöönpanoa auditointien ja koulutuksen avulla. · Tuetaan innovointia parantamalla EU:n rekisterin ajantasaisuutta ja lisäämällä siihen toimitettavia tietoja. · Lisätään markkinoiden avoimuutta sekä jäljitettävyyttä rekisteröimällä toimijat. 4. Toimintavaihtoehdot Ongelman määrittelyn yhteydessä tultiin siihen tulokseen, että soveltuakseen muuttuviin taloudellisiin, yhteiskunnallisiin, tieteellisiin ja ympäristöolosuhteisiin järjestelmän on muututtava seuraavien päälinjojen suuntaisesti: i) perussäädösten yksinkertaistaminen (12 direktiivin sijaan yksi asetus), ii) kustannusten kattaminen ja järjestelmän vaikuttavuuden ja tehokkuuden parantaminen ja iii) horisontaalinen koordinointi hiljattain hyväksyttyjen EU:n politiikkojen kanssa. Erilaisia tapoja järjestelmän tehokkuuden parantamiseksi – joustavuuden lisääminen, sääntelyn purkaminen tai keskittäminen – tarkastellaan, mutta samalla halutaan säilyttää takeet kasvinlisäysaineiston korkeasta laadusta ja kilpailukyvystä ja löytää vastauksia esimerkiksi luonnon monimuotoisuuteen liittyviin uusiin haasteisiin. Kolmen päälinjan perusteella määritettiin ensiksi viisi toimintavaihtoehtoa, joihin kaikkiin sisältyy säännösten yksinkertaistaminen ja kustannusten kattaminen. Eri vaihtoehdoissa on otettu kauttaaltaan huomioon pk-yrityksiä ja mikroyrityksiä koskevat kysymykset etenkin sen varmistamiseksi, että niillä on mahdollisuus käyttää julkisia palveluja tiettyjen sellaisten tehtävien hoitamiseen, joita ne eivät voi itse suorittaa, sekä niiden joustavuuden tukemiseksi ja lisäämiseksi, jotta ne voivat saada suuremman jalansijan kasvien lisäysaineiston markkinoilla. Lähtötilanne ja viisi toimintavaihtoehtoa ovat seuraavat: – Vaihtoehto 0 – nykytilanteen säilyttäminen: Ei muutosta nykytilanteeseen (12 direktiiviä, ei sääntöjä kustannusten kattamisesta). – Vaihtoehto 1 – kustannusten kattaminen: Tähän vaihtoehtoon ei sisälly muutoksia nykylainsäädännön teknisiin säännöksiin tai toimijoiden ja toimivaltaisten viranomaisten väliseen vastuun jakamiseen. Ainoa muutos on se, että toimivaltaiset viranomaiset perivät niille aiheutuneet kustannukset kokonaisuudessaan sidosryhmiltä kaikissa jäsenvaltioissa, kuten useimmissa tehdään jo nyt. – Vaihtoehto 2 – yhteistyöjärjestelmä: Toimijat saavat jonkin verran lisää joustavuutta. Lajikkeiden rekisteröinti on edelleen pakollista EU:n lainsäädännön (DUS, viljely- ja käyttöarvo) piiriin kuuluvien luetteloitujen viljelykasvien osalta, mutta toimijat voivat suorittaa teknisiä tutkimuksia virallisen valvonnan alaisina. Kasvien lisäysaineiston eriä koskevat sertifiointivaatimukset säilyvät ennallaan, mutta toimijat voivat kaikissa tapauksissa suorittaa sertifioinnin toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa. Nykyisiä erityissäännöksiä sovelletaan suojeltaviin ja harrastajalajikkeisiin jatkossakin. – Vaihtoehto 3 – sääntelyn purkaminen: Joustavuutta lisätään purkamalla sääntelyä. DUS-testaus kuuluu edelleen pakollisena osana lajikkeiden rekisteröintiin, mutta maatalouskasvien viljely- ja käyttöarvotestausta ei enää vaadita lainsäädännössä. Virallista sertifiointia ei ole. Sen sijaan kasvien lisäysaineiston kaikkien erien kaupan pitäminen perustuu ainoastaan toimijan etikettiin ja vähimmäiskriteereihin. Nykyisiä erityissäännöksiä sovelletaan suojeltaviin ja harrastajalajikkeisiin jatkossakin. – Vaihtoehto 4 – järjestelmän joustavuuden lisääminen: Perustetaan kaksiosainen järjestelmä, joka antaa toimijoille huomattavasti enemmän joustavuutta, sillä ne voivat valita kahden järjestelmän välillä: toinen niistä on virallisesti testatuille lajikkeille (DUS, viljely- ja käyttöarvo sekä kestävyyskriteerit) ja toinen ei-virallisesti testatuille lajikkeille, joiden kuvauksen hakija toimittaa viranomaisille. Vain virallisesti testattuihin lajikkeisiin kuuluva kasvien lisäysaineisto sertifioidaan. Esimerkiksi suojeltavien tai tietyille pienille erikoismarkkinoille tarkoitettujen lajikkeiden kaupan pitäminen muuttuu vapaammaksi, sillä kyseisten lajikkeiden tekniset tutkimukset eivät ole pakollisia eikä kasvien lisäysaineistoa ole pakollista sertifioida, eli niitä voidaan pitää kaupan testaamattomina lajikkeina. – Vaihtoehto 5 – keskittäminen: Yhteisön kasvilajikevirastolle (CPVO) annetaan tehtäväksi koordinoida lajikkeiden rekisteröintiä ja tehdä rekisteröintipäätökset. Tehtävänkuvaan sisältyy sekä tekninen tutkinta (DUS ja viljely- ja käyttöarvo) että lajikkeiden nimeäminen. Kasvien lisäysaineistoerien sertifiointivaatimukset pysyvät muuttumattomina, mutta sertifiointi voidaan suorittaa virallisessa valvonnassa. Lisäksi perustetaan ”sertifioinnin vertailukeskuksia”, joiden tehtävänä on kehittää hyviä käytäntöjä, suorittaa vertailevia testejä, kokeita ja tutkimuksia politiikan laadinnan tueksi ja levittää tietoa kasvien lisäysaineiston sertifioinnista. Nykyisiä erityissäännöksiä sovelletaan suojeltaviin ja harrastajalajikkeisiin jatkossakin. 5. Vaikutusten arviointi Lajikkeiden rekisteröintivaatimuksista annettujen säännösten täytäntöönpanokustannukset EU:ssa ovat nykyisin noin 55–60 miljoonaa euroa vuodessa. DUS-testauksen osuus kustannuksista on 45 prosenttia ja viljely- ja käyttöarvotestauksen 55 prosenttia. Kasvien lisäysaineiston sertifiointikustannukset ovat 73–79 miljoonan euron luokkaa. Suurin osa jäsenvaltioista perii jo nykyisin maksuja kustannusten kattamiseksi osittain tai kokonaan; vain pieni määrä jäsenvaltioita ei sitä tee. Toimivaltaiset viranomaiset kaikissa jäsenvaltioissa perivät maksuina vähintään 60 prosenttia kyseisistä kustannuksista. Rekisteröinti- ja sertifiointikustannukset yhteensä ovat vuosittain noin 3 prosenttia (josta toimijat kustantavat jo nykyisin vähintään 60 prosenttia) viljelykasvien siementen markkina-arvosta. Vaikutukset pk- ja mikroyrityksiin on tutkittu huolellisesti. Vaihtoehdolla 1 vaikutetaan ainoastaan kustannusten kattamiseen. Sillä luodaan tasavertaiset toimintaedellytykset toimijoille, vähennetään jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille aiheutuvia kustannuksia ja turvataan niiden toiminta tulevaisuudessa. Tällä vaihtoehdolla ei ole vaikutuksia kilpailukykyyn eikä se tue innovointia eikä ympäristö- tai kestävyystavoitteiden saavuttamista. Teknisten tutkimusten ja tarkastusten suorittamista koskevien julkisten palvelujen saatavuuden takaavat edelleen toimivaltaiset viranomaiset. Tästä takuusta hyötyvät eniten pk- ja mikroyritykset, joilla ei ole resursseja hoitaa itse kyseisiä tehtäviä. Kustannusten kattamisen periaate ei merkittävästi vaikuta pk- ja mikroyrityksiin, koska periaatetta noudatetaan jo useimmissa jäsenvaltioissa ja kyseiset yritykset hyötyvät siitä, sillä se varmistaa kaupan pitämiseen tarvittavien viranomaispalvelujen saannin myös jatkossa. Myös vaihtoehdolla 2 luodaan tasavertaisemmat toimintaedellytykset kilpailijoille sisämarkkinoilla, kun kaikissa jäsenvaltioissa katetaan kustannukset kokonaisuudessaan. Hallinnollinen rasite vähenee, kun toimijat voivat virallisen valvonnan alaisina suorittaa useita tehtäviä (sertifiointia, rekisteröintiin liittyvää testausta). Se antaa toimijoille huomattavasti lisää joustavuutta uusien lajikkeiden markkinoille saattamiseksi. Joitakin työpaikkoja siirtyy todennäköisesti julkiselta sektorilta yksityiselle. Tavoitteena on antaa kaikille toimijoille joustava mahdollisuus suorittaa halutessaan joitakin tehtäviä itse, mutta samalla taataan myös jatkossa julkisten palvelujen saatavuus, niin että pk- ja mikroyrityksillä on mahdollisuus teettää tekniset tutkimukset ja tarkastukset toimivaltaisilla viranomaisilla. Tämäkään vaihtoehto ei selkeästi tue ympäristö- tai kestävyystavoitteiden toteutumista. Vaihtoehdosta 3 seuraa riski kasvien lisäysaineiston terveydelle ja laadulle, koska pakollinen sertifiointi poistuu. Toimivaltaisten viranomaisten ja toimijoiden on mahdollista saada suuria kustannussäästöjä, mutta sertifioinnin poistaminen johtaa siihen, että myös vaatimukset EU:n sääntöjä vastaavien sääntöjen soveltamisesta siementen tuonnissa kolmansista maista on poistettava. On myös todennäköistä, että siementen lisäyksen kaltaista taloudellista toimintaa siirretään suuremmalta osin EU:n ulkopuolisiin maihin. Pk-yritysten asema heikkenee, kun viljely- ja käyttöarvoa ei enää tutkita. Viljely- ja käyttöarvosta käyttäjät saavat puolueetonta tietoa, johon ei vaikuta myyjän markkinavoima. Viljely- ja käyttöarvosta luopuminen vaarantaa myös ympäristötavoitteiden toteutumista, sillä kasvinjalostusta ei ole mahdollista ohjata kyseisten tavoitteiden suuntaisesti. Vaihtoehto 4 tuo vaihtoehdon 3 tavoin lisää kustannussäästöjä toimivaltaisille viranomaisille ja toimijoille, mutta lisäksi se antaa hieman enemmän varmuutta kasvien lisäysaineiston ominaispiirteiden kuvausta varten (virallisesti testattujen lajikkeiden viljely- ja käyttöarvo). Ei-pakollisesta sertifioinnista ja lajikkeiden rekisteröinnistä johtuvat riskit kuitenkin säilyvät. Monet erilaiset toimijat ja etenkin pienillä erikoismarkkinoilla toimivat pk- ja mikroyritykset hyötyvät varmasti entistä suuremmasta toimintavapaudesta. Lisäksi tämä vaihtoehto antaa hyviä mahdollisuuksia kestävän maatalouden ja maatalouden biologisen monimuotoisuuden tukemiseen, sillä suojeltavien ja harrastajalajikkeiden rekisteröintiin liittyviä hallinnollisia menettelyjä helpotetaan, minkä pitäisi tukea kyseisten tuotteiden pääsyä markkinoille. Vaihtoehdolla 5 pystytään tehokkaasti varmistamaan kasvien lisäysaineiston laatu ja terveys keskittämällä lajikkeiden rekisteröinti EU:ssa, ja samalla toimijat saavat tasavertaiset toimintaedellytykset. Näin luodaan tehokas ja avoin järjestelmä, jossa sovelletaan yhtenäisiä teknisiä vaatimuksia. Uudet, parannellut lajikkeet pääsevät nopeammin markkinoille, mikä voi pitkällä aikavälillä tuoda uusia työpaikkoja. Kaikille toimijoille tarjotaan mahdollisuus hakea kasvilajikkeen rekisteröintiä ja/tai kasvinjalostajanoikeuksia yhdellä CPVO:lle esitettävällä hakemuksella, mikä helpottaa erityisesti pk-yritysten työtä. Vaihtoehto ei kuitenkaan tarjoa selkeitä keinoja kasvinjalostuksen ohjaamiseen kestävyyttä ja maatalouden biologisen monimuotoisuuden suojelua koskevien tavoitteiden mukaisesti, vaan se suuntautuu enemmänkin perinteisen kasvinjalostuksen tarpeisiin. 6. Vaihtoehtojen vertailu Jäljempänä olevassa yhteenvetotaulukossa esitetään yleinen vertailu siitä, miten eri vaihtoehdoilla saavutettaisiin tarkistuksen tavoitteet verrattuna nykytilanteeseen. || || Vaihto­ehto 1 || Vaihto­ehto 2 || Vaihto­ehto 3 || Vaihto­ehto 4 || Vaihto­ehto 5 || Parhaaksi arvioitu vaihtoehto Yleiset tavoitteet || Varmistetaan kasvien lisäysaineiston terveys ja korkea laatu || 0 || 0 || −− || −− || 0 || 0 Luodaan yksi yhtenäinen sääntelykehys, joka tukee innovointia ja kilpailukykyä eurooppalaisessa kasvien lisäysaineiston tuotannossa || + || + || + || ++ || ++ || ++ Tuetaan kestävää tuotantoa, luonnon monimuotoisuuden säilyttämistä ja sopeutumista ilmastonmuutokseen, ja edistetään ruokaturvaa ja köyhyyden torjuntaa || 0 || 0 || − || ++ || 0 || ++ Erityistavoitteet || Taataan tasavertaiset toimintaedellytykset EU:n koko alueella yksinkertaistamalla, selkeyttämällä ja yhdenmukaistamalla perusperiaatteita koskevia olennaisia sääntöjä, jotka esitetään aikaisempaa paremmassa oikeudellisessa muodossa || + || + || + || + || ++ || ++ Vähennetään viranomaisille aiheutuvia tarpeettomia kustannuksia ja hallinnollista rasitetta ja annetaan toimijoille lisää joustoa vaarantamatta kuitenkaan politiikan yleisten tavoitteiden toteutumista || + || ++ || + || ++ || ++ || ++ Tuetaan erityisesti pk-yritysten innovointitoimintaa kasvinjalostuksessa, jotta kasvien lisäysaineiston käyttäjillä olisi helpommin saatavilla suurempi valikoima Euroopan olosuhteisiin sopeutuneita kasvilajikkeita || 0 || + || 0 || ++ || ++ || ++ Sovitetaan kasvien lisäysaineistoa koskeva lainsäädäntö yhteen muiden unionin viimeaikaisten strategioiden kanssa (maatalous, luonnon monimuotoisuus, ruokaturva, ilmastonmuutos, biotalous) || 0 || 0 || − || + || 0 || + Toiminnalliset tavoitteet || Laaditaan yksinkertaistettu kasvien lisäysaineiston kaupan pitämistä koskeva säädös, johon sisältyvät menettelyt ovat aiempaa yksinkertaisempia, joustavampia ja oikeasuhtaisempia || 0 || ++ || ++ || ++ || ++ || ++ Edistetään säännösten yhdenmukaista täytäntöönpanoa auditointien ja koulutuksen avulla || 0 || 0 || 0 || 0 || ++ || ++ Tuetaan innovointia parantamalla EU:n rekisterin ajantasaisuutta ja lisäämällä siihen toimitettavia tietoja || 0 || 0 || 0 || 0 || ++ || ++ Lisätään markkinoiden avoimuutta sekä parannetaan jäljitettävyyttä rekisteröimällä toimijat || 0 || ++ || ++ || + || ++ || ++ Selitykset: 0: ei muutosta lähtötilanteeseen +: lievä myönteinen vaikutus ++: huomattava myönteinen vaikutus −: lievä kielteinen vaikutus −−: huomattava kielteinen vaikutus Parhaaksi arvioitu vaihtoehto Koska mikään edellä esitellyistä vaihtoehdoista ei tarjoa optimaalista tasapainoa järjestelmän tehokkuuden, kasvien lisäysaineiston laadun varmistamisen, kilpailukyvyn ylläpitämisen ja luonnon monimuotoisuuden häviämisen pysäyttämisen välillä, laadittiin ja valittiin parhaaksi vaihtoehto, johon yhdistetään kaikkien viiden alkuperäisen vaihtoehdon hyvät puolet ja jossa säilytetään samalla toimijoiden mahdollisimman suuri valinnanvara ja joustavuus. Tähän parhaaksi arvioituun vaihtoehtoon otetaan osia vaihtoehdoista 2, 4 ja 5. Yhdistelmällä on tarkoitus ottaa tasapainoisesti huomioon joustavuus toimijoiden kannalta ja luonnon monimuotoisuus (vaihtoehdot 2 ja 4) sekä terveys- ja laatuvaatimusten tarvittava tiukkuus (vaihtoehdot 2 ja 5). Näin voidaan varmistaa sekä markkinoiden tasapuolinen toiminta että tuotteiden laadun ja terveyden ylläpitäminen. Siihen sisältyy kaksi läpäisyperiaatetta eli kasvien lisäysaineistoa koskevien oikeuspuitteiden yksinkertaistaminen ja kustannusten kattaminen. Yleiset periaatteet: Toimivaltaisten viranomaisten toteuttamien palvelujen kustannusten kattaminen. Poikkeukset ovat mahdollisia riippuen siitä, miten tärkeää kunkin kasvien lisäysaineiston kaupan pitäminen on yleisen edun kannalta, taikka asetuksen (EY) N:o 882/2004 tarkistuksessa suunniteltuja poikkeuksia vastaavasti. Toimijat voivat toimivaltaisen viranomaisen virallisessa valvonnassa suorittaa rekisteröintiin ja sertifiointiin liittyviä monia eri toimia. Kasvien lisäysaineiston jäljitettävyyden varmistamiseksi kaikki toimijat on rekisteröitävä. Tiettyjen EU:n markkinoiden kannalta tärkeiden lajien, joista on laadittu luettelo, rekisteröintiin ja sertifiointiin sovelletaan tiukkoja velvollisuuksia. Kaikkeen muuhun kasvien lisäysaineistoon (luetteloimattomat lajit) sovelletaan kaupanpito- ja merkintävelvollisuuksia sekä käyttökelpoisuutta koskevia yleisiä vähimmäisvaatimuksia. CPVO:n tehtävänkuvaa laajennetaan siten, että sille keskitetään kaikki tieto jäsenvaltioissa tai Euroopan tasolla rekisteröidyistä kasvien lisäysaineiston lajikkeista. CPVO yhdenmukaistaa tekniset vaatimukset ja auditoi kansalliset tutkimuslaitokset, jotka puolestaan antavat yksityisen sektorin testausasemille luvan teknisten tutkimusten suorittamiseen. CPVO:lla tulee olemaan merkittävämpi rooli sisämarkkinoilla kaupan pitämistä varten luvan saaneita lajikkeita koskevien tietojen järjestämisessä (verkkotietokanta) ja kaikkiin hakemuksiin liittyvien lajikenimien tarkastamisessa. Niiden lajikkeiden osalta, joista ei vaadita viljely- ja käyttöarvon arviointia (esim. vihannekset), tarjotaan kansallisen rekisteröinnin vaihtoehdoksi CPVO:n toteuttamaa keskitettyä rekisteröintiä. Ei-virallisesti testattujen lajikkeiden, joilla on virallisesti tunnustettu kuvaus, rekisteröinti kansallisella ja Euroopan tasolla on vaihtoehto, joka on yleiseen etuun liittyvistä syistä annettava suojeltaville ja harrastajalajikkeille. Suojeltavien lajikkeiden kaupan pitämistä koskevia nykyisiä rajoituksia löysätään. Viljely- ja käyttöarvo säilytetään, ja se päätetään lajikohtaisesti, mutta sitä koskevat kriteerit määritetään yleisen edun perusteella ja siitä tehdään ”kestävyyttä ja terveyttä koskeva viljely- ja käyttöarvo”. Viljely- ja käyttöarvo yhdenmukaistetaan mahdollisimman pitkälle maatalous- ja ympäristöoloiltaan erilaisten alueiden välillä, ja sitä parannetaan jatkuvasti niin paljon kuin mahdollista, jotta voidaan ottaa huomioon julkisten ja yksityisten tahojen tarpeiden sekä lainsäädäntövaatimusten kehittyminen. Tiettyjen viljelykasvien erien pakollinen sertifiointi pidetään voimassa. Luettelo lajeista, joiden on kuuluttava tämän velvollisuuden piiriin, on määritettävä kunkin viljelykasvin osalta, niin että esimerkiksi terveysriskeissä tai taloudellisessa merkityksessä tapahtuvat tulevat muutokset voidaan ottaa huomioon. Tutkimusten suorittaminen virallisessa valvonnassa laajennetaan koskemaan kaikkia lajeja ja kaikkia luokkia (toisin sanoen perus- ja esiperusaineistoa). Erityisesti otetaan huomioon pk- ja mikroyritysten tarpeet: Kyseisten yritysten kehittämien lajikkeiden tasavertainen pääsy sisämarkkinoille varmistetaan pitämällä voimassa rekisteröintisäännöt (viljely- ja käyttöarvon säilyttäminen), jotka eivät perustu myyjän markkinavoimaan. Lisäksi pk- ja mikroyritysten kannalta erityisen tärkeitä (esim. suojeltavien lajikkeiden) erikoismarkkinoita varten syntyy enemmän mahdollisuuksia, kun lajikekuvauksen (virallisesti tunnustetun kuvauksen) voi toimittaa toimija. Toimivaltaisten viranomaisten on aina tarjottava virallisia tarkastuspalveluja niiden toimien toteuttamiseen, joita pk- ja mikroyritykset eivät itse pysty toteuttamaan. Parhaaksi arvioidulla vaihtoehdolla voidaan näin tavoittaa viisi keskeistä tavoitetta seuraavasti: (1) yksinkertaistaminen korvaamalla 12 direktiiviä yhdellä asetuksella; (2) hallinnollisen rasitteen vähentäminen ottamalla käyttöön kustannusten kattamisen periaate ja siirtämällä tehtäviä toimijoille; (3) innovoinnin edistäminen lisäämällä toimijoiden toiminnan joustavuutta; (4) kestävyyden, luonnon monimuotoisuuden ja ilmastonmuutokseen sopeutumisen tukeminen ”kestävän viljely- ja käyttöarvon” ja suojeltavia lajikkeita koskevien helpotettujen menettelyjen avulla; (5) avoimuuden ja jäljitettävyyden parantaminen rekisteröimällä kaikki toimijat ja asettamalla vähimmäisvaatimukset luetteloimattomille lajikkeille. 7. Seuranta ja arviointi Valittujen toimenpiteiden toimivuuden arviointia varten ehdotetaan useita indikaattoreita: (1) Lainsäädännön yhdenmukaistaminen ja täytäntöönpano jäsenvaltioissa – Saatujen selvennyspyyntöjen ja valitusten lukumäärä. – Lainsäädännön täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa koskevien, elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston ja CPVO:n tekemien auditointien tulokset. – Jäsenvaltioilta saatujen kansallisia toimenpiteitä koskevien ilmoitusten lukumäärä. – Toimiva toimijarekisteri. (2) Hallinnollisen rasitteen ja kustannusten vähentäminen ja joustavuuden lisääminen – Lajikkeiden rekisteröinti – Hakemukset: lukumäärä, käsittelyaika, kustannusten kattaminen. – Hakemuksia esittävät kasvien lisäysaineistoa tuottavat yritykset, erityishuomio pk-yrityksissä: lukumäärä, tyyppi, kehitys. – Niiden lajikkeiden lukumäärä, jotka rekisteröidään virallisesti tunnustetulla kuvauksella. – Suoraan CPVO:lle esitettyjen lajikerekisteröintihakemusten lukumäärä. – Kasvien lisäysaineiston laadun valvonta – Virallisessa valvonnassa suoritetun sertifioinnin prosenttiosuus verrattuna viralliseen sertifiointiin jäsenvaltioissa. – Kasvien lisäysaineiston laadun valvonnan kustannukset. (3) Oikeasuhtaisten sääntöjen vahvistaminen ja mukauttaminen EU:n muuhun politiikkaan ja strategioihin – Rekisteröityjen ja kaupan pidettävien suojeltavien ja harrastajalajikkeiden lukumäärä. – Tämän säännön piiriin kuuluvien lajien lukumäärä. – Lajikerekisteröintiä koskevat yhdenmukaiset kriteerit (esim. kestävä viljely- ja käyttöarvo).