Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhtenäismarkkinat ja ympäristönsuojelu: johdonmukaisuutta vai ristiriitaa (Sisämarkkinoiden tarkkailuelin)"



Virallinen lehti nro C 019 , 21/01/1998 s. 0095



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhtenäismarkkinat ja ympäristönsuojelu: johdonmukaisuutta vai ristiriitaa (Sisämarkkinoiden tarkkailuelin)" (98/C 19/26) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 9. heinäkuuta 1996 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Yhtenäismarkkinat ja ympäristönsuojelu: johdonmukaisuutta vai ristiriitaa (Sisämarkkinoiden tarkkailuelin)". Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 8. lokakuuta 1997. Esittelijänä oli José Ignacio Gafo Fernández. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. 30. lokakuuta 1997 pitämässään 349. täysistunnossa (lokakuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 72 puolesta, 8 vastaan yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Tilanteen oikeusperustat 1.1. Useat Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen artiklat ilmentävät ympäristönsuojelun ja sisämarkkinoiden toteuttamisessa piilevää ristiriitaa. Tällaisia artikloja ovat esimerkiksi ympäristönsuojelua koskeva 130 r, 130 s ja 130 t artikla, sisämarkkinoita koskeva 100 a ja 102 artikla, kuluttajansuojaa koskeva 129 a artikla, valtion tukea koskeva 92 ja 93 artikla, verotuksen yhdenmukaistamista koskeva 99 artikla, kaupankäynnin muita kuin tulliesteitä koskeva 30 artikla sekä yleisiin turvallisuusnäkökohtiin pohjautuva vapaan liikkuvuuden poikkeuksia koskeva 36 artikla. 1.2. Perustamissopimuksen 130 r artiklan mukaisesti pyritään toisaalta "suojelun korkeaan tasoon yhteisön eri alueiden tilanteiden erilaisuus huomioon ottaen", kun taas 130 s artikla mahdollistaa väliaikaiset poikkeukset tai koheesiorahastosta myönnettävän taloudellisen tuen, mikäli yhteisten toimenpiteiden täytäntöönpanosta koituu jollekin jäsenvaltiolle tai alueelle suhteettomia kustannuksia. Sopimuksen 130 t artikla oikeuttaa puolestaan "jäsenvaltiot pitämään voimassa tai toteuttamaan tiukempia suojatoimenpiteitä". 1.3. Jäsenvaltio voi 100 a artiklan 4 kohdan nojalla samanaikaisesti määrätä tiukempia suojatoimenpiteitä suojellakseen ympäristöä, joskin komission on vahvistettava toimenpiteet todettuaan, että ne ovat suhteellisia eivätkä keino jäsenvaltioiden välisen vapaan tavaranvaihdon peiteltyyn rajoittamiseen. Samantapainen kuluttajansuojaa koskeva määräys sisältyy 129 a artiklan 3 kohtaan. 1.4. Kyseisten artiklojen täytäntöönpanossa yhdenmukaistaminen ja epäyhdenmukaistaminen sekoittuvat väistämättä keskenään. Ympäristöstandardien on toki aina oltava tiukkoja, ja niiden suojelutason määrittelee kulloinkin tai aika ajoin se jäsenvaltio, joka "epäyhdenmukaistaa" standardit ottamalla käyttöön tiukempia ympäristönsuojelutoimia. Mutta samalla liikutaan välimaastossa, jossa kaupalle asetetaan teknisiä esteitä siitäkin huolimatta, että rajoitukset saattavat olla suhteellisia haluttaessa varmistaa vaativamman tavoitetason eli ympäristönsuojelun huomioon ottaminen. 1.5. Verotusta koskevia määräyksiä ja varsinkin 99 artiklaa ja epäsuorasti 102 artiklaa tulisi tarkastella samasta näkökohdasta. Perustamissopimuksen 99 artiklan nojalla sellaisten verojen kuin ALV:n, erityisten kulutusverojen ja muiden välillisten verojen yhdenmukaistaminen edellyttää yksimielisyyttä. Sisämarkkinoita toteutettaessa on kuitenkin mahdollista ryhtyä 102 artiklan nojalla tiettyihin hallinnollisiin toimenpiteisiin, joiden yhteensopivuuden komissio on tutkinut ennen niiden käyttöönottoa. 1.6. Kyseisten määräysten puitteissa jäsenvaltiot voivat myöntää verohelpotuksia tai -kannustimia nopeuttamaan sellaisten ympäristönsuojelutoimenpiteiden käyttöönottoa, joiden määräaika tai vaatimustaso ovat tiukempia kuin yhteisön yhdenmukaistettu verotus. Komission määrittelemien perusteiden mukaisesti verohelpotusten kustannukset eivät saa ylittää yhteisötoimien käyttöönotosta koituvia kokonaiskustannuksia, niitä on sovellettava syrjimättä kaikkien jäsenvaltioiden tuotteisiin ja helpotusten maksaminen on lopetettava ennen kuin yhteisten säännösten soveltaminen on pakollista. 1.7. Samantapaisia perusteita sovelletaan jäsenvaltioiden kansallisella tasolla myöntämiin valtion tukiin. Komission äskettäin julkaisemassa tiedonannossa jäsenvaltioille annetaan tavanomaisten kriteerien perusteella myönnettävien tukien lisäksi kehityksestä jälkeenjääneiden tai taantuvien teollisuusalueiden tuki, tietyt alakohtaiset tuet jne. mahdollisuus tukea sellaisia yrityksiä, jotka ryhtyvät yhteistä lainsäädäntöä tiukempiin ympäristönsuojelutoimiin. Tuet on luonnollisesti suhteutettava korkeampiin kustannuksiin eivätkä ne saa vääristää vapaata kilpailua. 1.8. Lopuksi 30 artikla kieltää "jäsenvaltioiden väliset tuonnin määrälliset rajoitukset ja kaikki vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet", toisin sanoen varsinkin keinotekoiset hallinnolliset esteet tai teknisluonteiset suojeluspesifikaatiot, kun taas 36 artiklan nojalla vapaan liikkuvuuden periaatteet voidaan kumota, mikäli tämä on perusteltua esimerkiksi yleisen turvallisuuden ja järjestyksen kannalta, ihmisten tai kasvien terveyden suojelemiseksi taikka taiteellisten tai historiallisten kansallisaarteiden suojelemiseksi. Monet edellä mainituista perusteluista liittyvät suoraan tai välillisesti ympäristöön. 1.9. Periaatteiden soveltaminen käytäntöön on luonnollisesti aiheuttanut huomattavia ristiriitoja, joiden ratkaiseminen on kuulunut Euroopan unionin perustamisesta asti tuomioistuimelle. Tuomioistuimen päätökset asettavat yhteisön tavoitteet etusijalle, ja ne ovat valaisseet merkittävällä tavalla kyseistä potentiaalista etu- ja säännösristiriitaa, joskin asiassa on edelleen lukuisia hämäriä kohtia. 1.10. Viitteellisille periaatteille, joita Euroopan komissio ja tuomioistuin noudattavat tulkitessaan yhteisöoikeudellisten määräysten tai kansallisten säännösten yhteensopivuutta perustamissopimuksen artikloiden kanssa, voidaan määritellä seuraavat perusteet: 1.10.1. Kaikkien luonteeltaan lakiin tai muihin säädöksiin perustuvien toimien on oltava julkisia, toteuttivat niitä sitten julkiset viranomaiset tai yksityinen yhteisö, mikäli julkinen valta ohjaa huomattavassa määrin kyseistä toimintaa. 1.10.2. Kutakin erillistä tapausta tulee tarkastella oikeudellisesti ainoastaan yhden perustamissopimuksen artiklan nojalla, eikä arviointi kansallisen toimen yhteensopivuudesta yhteisön säännöstön kanssa saa perustua kahteen tai useampaan artiklaan. 1.10.3. Mikäli kyseisestä tuotteesta on annettu yhtenäistämisdirektiivi (tai mahdollisesti yhtenäistämisasetus), oikeusperustana arvioitaessa kansallisen säännöksen yhteensopivuutta yhteisöoikeuden kanssa on käytettävä pääsääntöisesti 100 a artiklaa. 1.10.4. Verotukseen liittyviä määräyksiä tulee arvioida 95 artiklan nojalla vain kansallisen valmisteveron piiriin kuuluvien tuotteiden osalta. 1.10.5. Poikkeuksena edellä esitettyihin perusteisiin 30 artiklaa sovelletaan arvioitaessa sellaisten tuotteiden yhteensopivuutta, joiden verotusta ei ole yhdenmukaistettu yhteisötasolla tai mikäli verotusmääräykset koskevat ainoastaan tuontituotteita eikä jäsenvaltio itse valmista kyseistä tuotetta. 2. Yhteisön tuomioistuimen tärkeimmät päätökset 2.1. Tapaus Cassis de Dijon (C 120/78) on epäilemättä uraauurtava ja asiassa annettu päätös omaleimainen. Päätöksen mukaan jäsenvaltiot ovat toimivaltaisia oman valtionsa alueella tuotteiden valmistusta, myyntiä ja pakkausmerkintöjä koskevassa lainsäädännössä edellyttäen, että säädöksiä sovelletaan samanlaisina kotimaisiin ja tuontituotteisiin eivätkä ne käytännössä haittaa peitellystikään yhteisön sisäistä kaupankäyntiä. 2.2. Toinen äskettäin annettu merkittävä päätös koskee tapausta p-kloorifenoli (C-41/93). Vaikka kanne sai alkunsa Saksan yksipuolisesta päätöksestä kieltää kyseisen aineen käyttö 100 a artiklan 4 kohdan nojalla, tuomioistuimen päätöksessä korostettiin, ettei komissiolla ollut ennen riita-asian vireillepanoa eikä asian käsittelyvaiheessa riittävää perustetta pitää Saksan toimenpidettä kyseisen artiklan vastaisena. Tuomioistuin katsoi, että komission on perusteltava vallitsevaan tilanteeseen ja lakiin perustuvat syyt, joiden nojalla se katsoo jäsenvaltion toimenpiteen olevan ristiriidassa 100 a artiklan kanssa. 2.3. Tapaukset Sandoz, Van Beenekom, oluen puhtaus Saksassa (C-178/84) ja Centrafarm (C-104/75). Oikeuden päätöksissä pyritään löytämään ratkaisu toisaalta kansanterveyden ja kuluttajansuojan, toisaalta tavaroiden vapaan liikkuvuuden vaatimusten väliseen ristiriitaan. Vaikka jäsenvaltion tehtävänä on päättää, miten tiukasti se haluaa suojella kansalaistensa terveyttä, se ei kuitenkaan voi asettaa "muutoin kuin varovaisuutta edellyttävissä poikkeustapauksissa" toisessa jäsenvaltiossa laillisesti myytäville tuotteille tiukempia vaatimuksia esimerkiksi lisäaineiden ja säilöntäaineiden käytön osalta; toimien on lisäksi oltava suhteutettuja suojelun kohteeseen, ts. kansanterveyteen. 2.4. Tanskan pakkauksia koskeva päätös (C-302/86). Tässä tapauksessa tuomioistuin perusteli päätöstään sillä, että ympäristönsuojelu on riittävä peruste perustamissopimuksien tarkoittaman tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittamiseksi. Tämän vuoksi tuomioistuin antoi luvan pakkausten palauttamisen takaavan pantin käyttöön, mutta samalla se päätteli, että eräät ehdotetuista toimenpiteistä ylittivät suhteellisuuden vaatimuksen ja olivat näin ollen tavaroiden vapaan liikkuvuuden vastaisia. Eräs tällainen toimenpide oli vaatia maahantuojia käyttämään ainoastaan tanskalaisten viranomaisten hyväksymiä pakkauksia tai rajoittaa määrällisesti sellaisten tavaroiden myyntiä, joita ei ollut pakattu maassa sallitulla tavalla. 2.5. Tapaukset titaanidioksidi (C-300/89) ja jätteet: komissio vastaan neuvosto (C-155/91). Molemmissa tapauksissa oli kyse siitä, sovelletaanko tapaukseen ensisijaisesti EY:n perustamissopimuksen 100 a artiklaa sopimuksen 130 r artiklan sijaan. Päätökset ovat tietyllä tavoin kaksiselitteisiä. Ensimmäisessä päätöksessä todettiin, että mikäli on kyse samalla sekä sisämarkkinoiden toteutumisen edellyttämästä yhdenmukaistamisesta että ympäristönsuojelusta, toimenpide tulisi toteuttaa 100 a artiklan nojalla, koska artiklan 3 kohdan mukaisesti direktiivin oikeusperustana voi olla vaihtoehtoisesti ympäristönsuojelun korkea taso. Jälkimmäisessä tapauksessa tuomioistuin kuitenkin katsoi 130 r artiklan olevan asianmukainen oikeusperusta, koska jätteiden vapaa kauppa on päätavoitteeseen eli ympäristönsuojeluun nähden ainoastaan toissijainen tarkoitus. 2.6. Saksan jätteitä koskeva päätös (C-422/92). Päätöksessä todetaan, että jätekäsite sisältää myös kaupalliseen uusiokäyttöön tarkoitetut jätteet ja että velvollisuus hankkia jätteidenkuljetukselle ennakkolupa ei kuulu yhteisölainsäädännön mukaisen valvontajärjestelmän vaatimusten piiriin. 2.7. Vallonian jätteitä koskeva päätös (C-2/90). Päätös koskee Vallonian viranomaisten kieltoa tuoda alueelle ulkopuolisia jätteitä tai varastoida niitä Valloniaan. Päätöksessä tarkastellaan EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan suhdetta toisiinsa. Tässä tapauksessa tuomioistuin hyväksyi kyseisen kiellon ja perusteli päätöstään tarpeella ratkaista ongelma sen syntypaikalla ja vähentää jätteentuotto minimiin. Kumpikin periaate sisältyy yhteisön ympäristöpolitiikkaan ja Baselin yleissopimukseen, jolla on säädetty jätteiden rajanylittävistä kuljetuksista. 2.8. Tapaukset Inter-Huiles (C-172/82) ja Lesage (C-37/92). Päätökset koskevat hallintoviranomaisten luvan myöntämistä jäteöljyjen keruulle. Päätösten mukaisesti jäsenvaltion hallintoviranomaisten samassa jäsenvaltiossa toimivalle yritykselle myöntämä lupa tai kielto viedä jäteöljyjä käsiteltäväksi toiseen jäsenvaltioon on ristiriidassa perustamissopimuksen kanssa. 2.9. Tapaukset Italian dieselautot (C-200/85), Italian banaanit (C-184/85 ja Ranskan viinit (C-196/85). Päätökset koskevat syrjivää sisäistä verotuskäytäntöä, jolla suositaan tuontituotteita. Tarkemmin ottaen päätöksissä vaaditaan neutraalia verotusta samantapaisille tuotteille, jollaisiksi katsotaan samat ominaispiirteet omaavat tuotteet, joiden käyttötarkoitus on sama. Ensimmäiseksi tehdyn päätöksen nojalla objektiivisesti määrätty vero (tietyn sylinteritilavuuden ylittävien ajoneuvojen raskaampi verotus) on perustamissopimuksen mukainen siitä huolimatta, että vero kohdistuu käytännössä ankarammin ja lähes yksinomaisesti tuontiautoihin. 2.10. Tapaus Lornoy en Zonen (C-17/91). Päätöksen mukaan sellainen veronluonteinen maksu, joka kohdistuu niin kotimaisiin kuin tuontituotteisiin, mutta jonka tuotto käytetään ainoastaan kotimaisten tuotteiden hyväksi, on 12 artiklan vastainen tullimaksu, mikäli kotimaisilta tuotteilta kerättävät maksut korvataan kokonaisuudessaan, tai 95 artiklan vastainen valtion tuki, mikäli kotimaisilta tuotteilta kerättävät maksut korvataan vain osittain. 2.11. Tapaus VAG Sverige (C-3289/95). Päätös koskee Ruotsin viranomaisten henkilöautojen maahantuojilta vaatimaa (valtion elimen myöntämää) ajoneuvojen pakokaasutodistusta, joka on esitettävä yhdessä toisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämän hyväksyntätodistuksen kanssa. Tuomioistuin julisti tällaisen kaksinkertaisen todistusmenettelyn perustamissopimuksen vastaiseksi ja katsoi toisen jäsenvaltion myöntämän hyväksyntätodistuksen olevan voimassa koko unionin alueella. 3. Euroopan komissiolle ilmoitettuja, tavaroiden vapaata liikkuvuutta mahdollisesti rajoittavia rikkomuksia, joita on perusteltu terveydellisin tai ympäristönsuojelullisin tekijöin ja joita komissio tutkii parhaillaan 3.1. Komission eri yksiköille on tehty valitus eräistä terveyden- tai ympäristönsuojelumääräysten mahdollisesti suoraan tai välillisesti aiheuttamista sisämarkkinoiden vääristymistä. Yksiköt tutkivat parhaillaan tehtyjä valituksia, mutta useimmissa tapauksissa asianomaisia jäsenvaltioita vastaan ei ole nostettu kannetta rikkomuksesta. Tutkittavat tapaukset voidaan kuitenkin luokitella järjestelmällisesti, jolloin saadaan tietoa aloista, joilla potentiaaliset ristiriidat ovat merkittävimpiä tai yleisimpiä. Tällaisia aloja ovat: 3.2. Kasvinsuojeluaineiden rinnakkainen tuonti. Erilaisista kasvinsuojeluaineista ja torjunta-aineista tehdyt valitukset koskevat useita jäsenvaltioita. Valituksissa on yleensä kyse ennen kaikkea siitä, että maahantuojan on yksinkertaistetusta lupamenettelystä huolimatta toimitettava tuotteesta näyte joka kerta erikseen (hyväksymisestä koituvine kustannuksineen ja viivytyksineen), jolloin kauppasalaisuus vaarantuu. Komissio pitää vaatimuksia alustavissa arvioissaan suhteettomina, sillä Primacrownin päätöksen (tapaus 201/94) nojalla jäsenvaltio ei voi vaatia toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevalta ja kyseisessä jäsenvaltiossa hyväksymistodistuksen saaneelta tuotteelta täyttä samankaltaisuutta vastaavan kotimaisen tuotteen kanssa. Päätöksen mukaan järjestelmälliset tunnistamistarkastukset ovat perusteltuja ainoastaan ensimmäisen tuontierän osalta, mutta eivät enää myöhemmin, jolloin voidaan tyytyä vähemmän kustannuksia aiheuttaviin pistokokeisiin. Mainittakoon, että Luxemburgin tuomioistuin käsittelee parhaillaan tapausta koskevaa ennakkopäätöspyyntöä. Toisessa jäsenvaltiossa laillisesti myytävien liuottimien ja juomavesisuodattimien vastavuoroinen tunnustaminen on niin ikään ollut ongelmallista jäsenvaltioiden turvautuessa terveyden- ja ympäristönsuojelunäkökohtiin. 3.3. Kertakäyttögrillien myyntikielto. Tapaus on mielenkiintoinen esimerkki suhteellisuusperiaatteesta. Eräs jäsenvaltio asetti kyseisille tuotteille kertakaikkisen tuontikiellon, koska grillit tai niiden vääränlainen käyttö saattavat sytyttää maastopaloja. Ratkaisuun näytetään päästävän parantamalla grillien turvallisuutta (josta vastaanottajamaan tarkastusviranomainen antaa todistuksen) ja harkitsemalla myyntirajoituksia tai -kieltoa vain maastopaloherkillä alueilla. 3.4. Kertakäyttöisten parranajokoneiden ympäristövero. Tämä yhtä jäsenvaltiota koskeva tapaus juontaa juurensa kertakäyttötuotteille säädetystä verolaista. Kertakäyttöisten parranajokoneiden tapauksessa laki määräsi tuotteille niin ankaran veron, että käytännössä tuote oli poistettava markkinoilta. Vastauksena komissiolle kyseisen jäsenvaltion hallitus muuttaa parhaillaan asiaa koskevaa verolakia. Samasta jäsenvaltiosta on tehty kysely, jolla selvitetään, voidaanko ympäristö- ja verovalvonnan vuoksi asetettujen kertakäyttötuotteiden pakkausvaatimusten katsoa olevan suhteettomia tavoitteena olevan ympäristönsuojelun kannalta. 3.5. Julkishankintojen tarjouskilpailujen ympäristömääräykset. Rajoitukset koskevat sellaisten suhteettomien tai perusteettomien ympäristövaatimusten asettamista, jotka joko tarkoituksellisesti tai käytännössä rajoittavat muiden jäsenvaltioiden yritysten osallistumista kilpailuun. Kuten komitean aiemmin antamissa lausunnoissa () on todettu, suurin osa jäsenvaltioista asettaa tällaisia esteitä. 3.6. Edellä olevan tarkastelun pohjalta voidaan tehdä alustavasti seuraavanlaisia johtopäätöksiä: 3.6.1. Valituksen tekemisestä "perustellun lausunnon" lähettämiseen saattaa kulua kahdesta kolmeen vuotta tavanomaisin menettelytavoin, joita ovat tiedonanto komissiolle, komission alustava ilmoitus, asianomaisen jäsenvaltion viranomaisten kanssa käytävät neuvottelut, mahdollinen "tiedoksisaantikirje", jota seuraa EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen "perusteltu lausunto" ja viime kädessä asian vieminen Luxemburgin tuomioistuimeen ja tuomioistuimen päätös. Tuomioistuimen päätöksen tekeminen kestää puolestaan toiset kaksi vuotta. Käsittelyyn ja päätökseen kuluu mitä ilmeisimmin hyvin pitkä aika. 3.6.2. Euroopan komissiolle on valitettu hämmästyttävän harvoin, vaikka useat sisämarkkinoiden toimintaa käsittelevät jäsenvaltioiden laatimat julkaisut ja TSK:n yhtenäismarkkinoiden tarkkailuelimen tekemät huomiot osoittavat, että ongelma on sisämarkkinoiden toiminnan kannalta merkittävä. Tämä saattaa olla merkki siitä, ettei tiedetä, miten komissiolle voi valittaa, tai sitten komission kykyyn ratkaista ongelmat suhtaudutaan välinpitämättömästi. 3.6.3. Euroopan komissio on ratkaissut lukuisia tapauksia ilman, että niitä on tarvinnut riitauttaa, mikä osoittaa komission mainiota neuvottelukykyä sekä yleisesti ottaen jäsenvaltioiden halukkuutta etsiä suhteellisuusperiaatteeseen perustuvia ratkaisuja. 4. Talous- ja sosiaalikomitean järjestämissä kuulemistilaisuuksissa esitettyjä huomioita 4.1. Talous- ja sosiaalikomitean valmisteluryhmä järjesti kuulemistilaisuuden toukokuussa 1997 Ruotsin Malmössä ja kesäkuussa 1997 Espanjan Sevillassa. Tilaisuuksiin oli kutsuttu sekä pohjoista että eteläistä Euroopan unionia edustavia yhteiskunnallis-ammatillisia järjestöjä. Osallistujille jaettiin ennen tilaisuuden alkua kyselylomake, johon tuli runsaasti vastauksia. Kysely sai järjestöt pohtimaan kuulemistilaisuuksien merkitystä ja pohjusti käytyjä keskusteluja. Kyselyn ja kuulemistilaisuuksien tulokset ovat olleet arvokkaana apuna tämän lausunnon valmistelussa, ja ne on sen vuoksi liitetty lausuntoon. 4.2. Kuulemistilaisuuksissa osanottajat, jotka edustavat laajasti työnantajia, ammattiliittoja, pk-yrityksiä, kuluttajia sekä ympäristönsuojelujärjestöjä, ovat esittäneet seuraavanlaisia huomioita sekä suullisesti että vastauksissaan kyselylomakkeisiin: Ympäristönsuojelun ja yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toteutumisen välillä ei saa olla periaatteellista ristiriitaa. Suurimmat vaikeudet syntyvät yhteisölainsäädännön hitaasta ja vääränlaisesta siirtämisestä kansalliseen lainsäädäntöön, minkä lisäksi määräysten tulkinta on toisinaan hankalaa niin yhteisö- kuin jäsenvaltiotasolla. Molemmat tavoitteet sisämarkkinat ja ympäristönsuojelu on sovitettava yhteen yhdenmukaistamalla tuotteiden ominaisuuksia unionitasolla (ja mikäli mahdollista maailmanlaajuisesti) ja tiukentamalla säädösten noudattamisen valvontaa. Tuotanto-olosuhteiden osalta ei ole päästy yhteisymmärrykseen siitä, tulisiko tuotanto-olojen olla koko Euroopan unionin alueella yhtenäiset vai pitäisikö niissä ottaa huomioon yksittäisten alueiden erityisolot (ilma, vesi, maaperä). Joka tapauksessa ollaan yksimielisiä siitä, että eräillä alueilla on perusteltua tiukentaa suojelutasoa alueen erityisolosuhteiden tätä vaatiessa ja milloin erityisolosuhteiden huomioon ottamiselle on asianmukaiset perustelut. Ympäristöpolitiikasta on tehtävä Euroopan unionin ulkomaankauppapolitiikan osa-alue. Yhtenäismarkkina- ja ympäristönsuojelulainsäädännön soveltaminen on helpompaa suuryrityksille, kun taas pk-yritysten on vaikeampi saada tietoa kyseisestä lainsäädännöstä ja tulkita sitä. Jäsenvaltioiden erilaiset kierrätysjärjestelmät ja jätekäsitteen tulkintaerot ovat merkittävä este yhtenäismarkkinoiden toteutumiselle. Valtioiden välisten sopimusten ympäristöehdoille on määriteltävä tarkemmat säännöt, joilla estetään ehtojen liiallinen asettaminen ja niiden perusteella mahdollisesti harjoitettava syrjintä. Jäsenvaltioiden välillä on erittäin huomattavia eroja ympäristönsuojeluun kohdistettavien valtiontukien myöntämisessä ja valvonnassa, ja tämä saattaa johtaa kilpailuvääristymiin. Ympäristöverojen käyttö voi olla paikallaan, mikäli ne ovat perusteltuja eivätkä vääristä Euroopan unionin sisäistä tai ulkopuolista kauppaa. Tuotteen elinkaarianalyysin (Ecobilan) käyttöä on edistettävä niin julkisella kuin yksityisellä sektorilla (samaan aikaan kun ISO 14000 -standardien käyttöä laajennetaan ja yhtenäistetään) erityisesti osallistumalla yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (Eco-Audit). 4.3. Kuulemistilaisuuksissa on korostettu tarvetta parantaa samanaikaisesti sekä tulevan ympäristönsuojelun tasoa että turvata yhtenäismarkkinat. 4.4. Kuulemistilaisuuksissa TSK:n lausunnon työstämisestä vastannut valmisteluryhmä sai tietoonsa konkreettisia esimerkkejä tapauksista, jotka saattavat johtaa ristiriitaan ympäristönsuojelun ja yhtenäismarkkinoiden toteutumisen välillä. Seuraavassa mielenkiinnon vuoksi kolme tällaista tapausta. 4.4.1. Palautuspakkauksissa myytävien juomien vienti Tanskasta Saksaan. Velvollisuus kerätä Saksaan viedyt pakkaukset, pakkausten lajittelu ja palauttaminen Tanskaan ovat käytännössä ylitsepääsemätön taloudellinen este Tanskan viejille. Huomattakoon, että juuri Tanskan kuningaskunnassa säädetyn pakkauslain johdosta Luxemburgin tuomioistuin antoi päätöksen, jossa pakkausten kierrätysvaatimuksen katsottiin olevan sopusoinnussa ympäristönsuojelun kanssa suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. 4.4.2. Portugalissa valmistettujen huonekalujen vienti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Tässä tapauksessa jotkut Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset vaativat Portugalin huonekaluvalmistajilta takeet siitä, että valmistuksessa käytetty puu on sertifioitu (että metsä, jossa puu on tuotettu, täyttää kestävän metsänkäytön ehdot). Koska yhteisö ei ole yhdenmukaistanut asiaa koskevaa käytäntöä, tapaus saattaa kuulua EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan. 4.4.3. Tanskan kielto käyttää puhdistamolietettä maatalouslannoitteena. Tanskan ympäristönsuojeluvirasto on asettanut jätevesipuhdistamolietteen käytölle erittäin tiukat rajat, joiden mukaiset sallitut LAS-pitoisuudet (homosykliset alkyylibentseenisulfonaatit) ovat huomattavasti alhaisemmat kuin muissa jäsenvaltioissa. LAS:ta käytetään paljon kotitalouspesuaineiden valmistuksessa, ja Tanskan alhaiset raja-arvot rajoittavat tehokkaasti pesuaineiden kauppaa estämällä lukuisten pesuaineiden myynnin. Näin yhdyskunta- ja teollisuusjätevesien puhdistuksessa ja käsittelyssä talteen otettujen, primaarikäsittelyssä ympäristöön hajoamattomien aineiden kierrätystä on mahdotonta valvoa. Lukuisten komission käyttöönsä saamien tieteellisten tutkimusten mukaan Euroopan unioni tai kansainvälinen yhteisö eivät ole luokitelleet LAS:ta myrkylliseksi tai vaaralliseksi yhdisteeksi, eivätkä puhdistamolietteiden sisältämät LAS-määrät, jotka vaihtelevat 0,1 grammasta 0,5 grammaan tuotekilolta, oikeuta Tanskan ympäristönsuojeluvirastoa ryhtymään mainittuun toimenpiteeseen. Tapauksen tultua esiin kuulemistilaisuudessa Euroopan komissio on käynnistänyt asiaa koskevan tutkimuksen selvittääkseen, onko toimenpide sopusoinnussa yhteisön lainsäädännön kanssa. 5. Päätelmät 5.1. Ympäristönsuojelu ja yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen ovat yhteisölle kumpikin yhtä tärkeitä. Molemmat periaatteet on valjastettava palvelemaan EY:n perustamissopimuksen 2 artiklan mukaista yhdenmukaista ja tasapainoista kehitystä sekä kestävää kehitystä. 5.2. On olemassa lukuisia esimerkkejä sisämarkkinoiden ja ympäristönsuojelun yhtymäkohdista ja myönteisestä yhteisvaikutuksesta. Sellaisissa tapauksissa, joissa yhteistyö saattaa mahdollisesti aiheuttaa ristiriitatilanteita, yhteisön toiminnassa on kuitenkin noudatettava seuraavia periaatteita: etusijalle on asetettava selkeät ja kiistämättömät kansanterveyttä ja yleistä turvallisuutta koskevat kriteerit sellaisina kuin ne on määritelty 36 artiklassa; toimien on perustuttava varovaisuuteen; suhteellisuusperuste; toimenpiteet on perusteltava objektiivisesti ennaltaehkäisyperiaatteen mukaisesti. Euroopan komission on perustamissopimusten vartijana valvottava edellä lueteltujen periaatteiden noudattamista. Sama koskee Luxemburgin tuomioistuimen työskentelyä: tuomioistuimen päätösten on luotava vähitellen selkeä ja terävä "oikeuskokoelma", joka helpottaa samantapaisten asioiden myöhempää tulkintaa. 5.3. Yhteisönlaajuisten yhtenäismarkkinoiden ja enenevässä määrin valtakunnallisten ja jopa paikallisten ympäristönsuojelumääräysten väliset lisääntyvät ristiriidat saattavat johtua läheisyysperiaatteen lisääntyvästä käytöstä ja sen aiheuttamasta yhtenäistävän yhteisövaikutuksen vähenemisestä. 5.4. Jäsenvaltioiden alue- ja kunnallisviranomaisilla ei näytä olevan tarkkaa tietoa siitä, miten kehittää ympäristölainsäädäntöä ja samalla turvata varsinkin vuoden 1985 jälkeinen edistys yhtenäismarkkinoilla. 5.5. Varsinkaan pk-yrityksillä sekä työntekijöillä, kuluttajilla ja yhteiskunnallis-ammatillisilla järjestöillä ei näytä olevan riittävästi tietoa Euroopan komission tiedotusmenetelmistä tai mahdollisuuksista valittaa asiasta komissiolle. 5.6. Komission yksiköiden kyky vastata valituksiin niin ympäristönsuojelua koskevien asioiden kuin etenkin menettelytapojen ja määräaikojen osalta saattaa osoittautua riittämättömäksi varsinkin tavoitteiden välisten ristiriitojen mahdollisesti lisääntyessä. 6. Suositukset 6.1. Näyttää siltä, että Euroopan komission on alettava valmistella pikimmiten vihreän kirjan, valkoisen kirjan ja tiedonannon sarjaa yhtenäismarkkinoiden ja ympäristönsuojelun tilanteesta sekä yhteistyömahdollisuuksista ja mahdollisista ristiriidoista. Julkaisusarja antaisi kaikille asianomaisille järjestöille ja aloille mahdollisuuden osallistua toimintaan, ja komissio voisi laatia asiasta tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille, mikä puolestaan saattaisi johtaa yhtenäismarkkinoista ja ympäristönsuojelusta vastaavien ministerineuvostojen asiassa antamaan viralliseen päätöslausumaan. Komission tiedonanto ja neuvoston päätöslauselma olisi nivottava viidennen ympäristönsuojelua koskevan toimintaohjelman tarkistukseen. 6.2. Tiedonannon tavoitteena olisi asettaa kaikille jäsenvaltioille selkeät perusteet, joita tulee noudattaa yhtenäismarkkina- ja ympäristönsuojeluperiaatteiden yhteensovittamisessa, ja samalla yhdistää Luxemburgin tuomioistuimen oikeuskäytäntö ja Euroopan komission oman erityisen toimivaltansa puitteissa toteuttamat toimet. Neuvoston päätöslauselmassaan ilmaisema poliittinen sitoutuminen vahvistaisi tiedonannon opettavaisuutta. 6.3. Euroopan komissiolla tulisi välttämättä olla apunaan ympäristönsuojeluun ja yhtenäismarkkinoihin erikoistunut asiantuntijakomitea, jossa olisi edustajia kaikista jäsenvaltioista. Komitea avustaisi komissiota ristiriitojen tulkinnassa. Komitea laatii yhdessä komission kanssa itselleen työjärjestyksen, jonka tulee taata, että komitean jäsenten erilaiset näkemykset otetaan huomioon. 6.4. Jäsenvaltiot tulisi velvoittaa ilmoittamaan komissiolle sisämarkkinoiden toimintaan mahdollisesti vaikuttavista aikeistaan viimeistään kolme kuukautta ennen kuin ne tekevät päätöksensä ja liittämään ilmoitukseen niin pian kuin mahdollista tuotteen elinkaaritutkimus (Ecobilan) tai tutkimus hankkeen myönteisistä ympäristövaikutuksista ja ehdotettujen toimien suhteellisuudesta. Näin komissio voi ryhtyä toimiin EY:n perustamissopimuksen puitteissa. 6.5. Jos komissio katsoo, että kyseinen ehdotus vääristää perusteettomasti yhtenäismarkkinoita, se voisi kuulla asiassa neuvoa-antavaa komiteaa. Komitean lausunnon ollessa komission kannan mukainen komissiolla olisi lupa kehottaa jäsenvaltiota vapaaehtoisesti keskeyttämään tilapäisesti lainsäädäntöehdotuksen valmistelu. Komissio voi saattaa asian käsiteltäväksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen saadakseen lopullisen selvyyden. 6.6. Perustamissopimusten määräysten mukaisesti mikään jäsenvaltio ei saa estää toisessa jäsenvaltiossa laillisesti myytävän tuotteen myyntiä. Ehdotettu menettely ei vaikuta tavaroiden vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla koskeviin yhteisösäännöksiin. Komissio voi myös tähän liittyen pyytää neuvoa-antavan komitean apua (kohta 6.3). 6.7. Euroopan unionin jäsenvaltioissa ja ETA-maissa oleviin edustustoihin olisi perustettava erityinen toimisto, joka tiedottaisi yhtenäismarkkinoista sekä kartoittaisi jäsenvaltioiden ympäristölainsäädännön tai muunlaisten julkisten tai yksityisten toimien mahdollisesti aiheuttamat esteet. Europalvelupisteet olisi saatava mukaan vahvistamaan olemassaolevia mahdollisuuksia. 6.8. Euroopan komission olisi järjestettävä kaikissa jäsenvaltioissa ja Euroopan unionin jäsenyyttä hakevissa maissa tiedotus- ja valistusseminaareja, joiden kohderyhmänä olisivat ensisijaisesti asianomaiset virkamiehet sekä kaikki yhteiskunnallis-ammatilliset etujärjestöt. Euroopan parlamentti, alueiden komitea ja luonnollisesti talous- ja sosiaalikomitea tulisi saada mukaan toimintaan. 6.9. Euroopan komission asiaa käsitteleville yksiköille on annettava tehtävän tärkeyden edellyttämät inhimilliset, aineelliset ja taloudelliset voimavarat. Bryssel, 30. lokakuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 212, 22.7.1996 LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Täysistunnossa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, joita kannatettiin kuitenkin yli neljäsosaa annetuista äänistä. Kohta 3.5 Poistetaan. Perustelu Ei pidä paikkaansa, että ympäristövaatimuksilla haluttaisiin rajoittaa yritysten mahdollisuuksia osallistua kilpailuun. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 24, ei-ääniä: 34, tyhjiä: 6. Kohdat 4.4, 4.4.1, 4.4.2 ja 4.4.3 Poistetaan. Perustelu Täysistunnon ei tule odottaa yhtyvän valmisteluryhmässä pidetyssä kuulemistilaisuudessa esitettyihin väitteisiin, etenkään jos ne sisältävät suoranaisia virheitä. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 24, ei-ääniä: 44, tyhjiä: 2.