EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 15.04.1998 
KOM(1998)2301opull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, 
TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE 
JA ALUEIDEN KOMITEALLE 
kansanterveyspolitiikan kehittämisestä Euroopan yhteisössä 
Yhteenveto 
Komissio laati 24. marraskuuta antamassaan tiedonannossa toimintakehyksen 
kansanterveyden alalla tapahtuvalle työlle. Tiedonannossa kuvattiin komission noudattama 
strategia ja EY:n perustamissopimuksen 129 artiklan täytäntöönpanemiseksi toteutettavat 
toimenpiteet. Tämän kehyksen yhteydessä on annettu ehdotukset kahdeksasta 
kansanterveysohjelmasta. Viittä toteutetaan parhaillaan, ja muut ovat Euroopan 
parlamentin ja neuvoston tarkasteltavina yhteispäätösmenettelyn mukaisesti. Nyt on 
tarpeen pohtia, missä määrin nykyinen kehys on edelleen tyydyttävä ja pystyy vastaamaan 
lukuisiin merkittäviin muutoksiin, kuten uusien terveysuhkien esiintuloon ja 
terveydenhuoltojärjestelmiin kohdistuvien paineiden kasvuun sekä yhteisön laajenemiseen 
ja Amsterdamin sopimuksen uusiin kansanterveyttä koskeviin määräyksiin. Tällaista 
katsausta tarvitaan erityisen kiireellisesti myös sen vuoksi, että useimmat nykyisistä 
ohjelmista päättyvät vuoden 2000 tienoilla ja uusia ehdotuksia on tehtävä 
lähitulevai suudessa. 
Tässä tiedonannossa käsitellään yhteisön terveystilanteessa ja 
terveydenhuoltojärjestelmissä tapahtunutta kehitystä sekä yhteisön tasolla toteutettavien 
kansanterveystoimien periaatteita ja edellytyksiä. Tässä tarkastelussa esiin tulevat seikat 
johtavat siihen päätelmään, että toiminnan painopisteet, rakenteet ja menetelmät kaipaavat 
perusteellista tarkistusta ja uudelleenmuotoilua, vaikka vuonna 1993 annetun 
kansanterveyden alan toimintakehystä koskevan tiedonannon periaatteet ja sen taustalla 
vaikuttavat näkemykset ovat edelleen päteviä. Lopuksi tiedonannossa hahmotellaan 
yhteisön mahdollista uutta kansanterveyspolitiikkaa, joka perustuisi kolmeen seuraavaan 
toimintalinjaan: 
• kansanterveyden kehitystä tukevan tiedon lisääminen 
• nopea reagoiminen terveyttä vaarantaviin tekijöihin 
• terveyttä määrittäviin tekijöihin vaikuttaminen terveyden edistämisen ja sairauksien 
ennaltaehkäisyn kautta. 
Yhteisön laajentumiseen liittyvät kysymykset sekä terveysvaatimusten sisällyttäminen 
kaikkeen yhteisön politiikkaan sisältyisivät kaikkiin kolmeen toimintalinjaan. 
Komissio aikoo esittää konkreettisia ehdotuksia uudesta politiikasta, kunhan Amsterdamin 
sopimus on ensin ratifioitu. Sitä odotellessa toivomme, että tässä tiedonannossa esitetyt 
ajatukset herättävät laajaa keskustelua yhteisön tulevasta kansanterveyspolitiikasta. 
-i <?v 
Sisällys 
1. Johdanto - päämäärä ja soveltamisala 
2. Terveystilanne Euroopan yhteisössä 
3. Jäsenvaltioita kohtaavat kansanterveyden alan haasteet 
3.1 Terveydenhuollon kustannukset 
3.2 Väestölliset kehitysnäkymät 
3.3 Teknologinen ja muu tarjontalähtöinen kehitys 
3.4 Muutokset terveydenhuoltojärjestelmissä 
3.5 Kansalaisten odotukset ja huolenaiheet 
3.6 Työllisyys 
4. Laajentumisen haasteet ja kansainvälinen ulottuvuus 
4.1 Laajentuminen 
4.2 Kansainvälinen ulottuvuus 
5. Yhteisön tehtävä kansanterveyden alalla 
5.1 Nykyinen oikeusperusta 
5.2 Yhteisön tehtävä 
5.3 Yhteisön kansanterveystoiminnan kehitys Maastrichtin jälkeen 
5.4 Vuoden 1993 toimintakehyksen toteuttamisesta saadut kokemukset 
5.5 Uusia kehityssuuntauksia yhteisön tasolla 
6. Yhteisön tuleva kansanterveyspolitiikka 
6.1 Kansanterveyden kehitystä tukevan tiedon lisääminen 
6.2 Nopea reagoiminen terveyttä vaarantaviin tekijöihin 
6.3 Terveyttä määrittäviin tekijöihin vaikuttaminen terveyden edistämisen ja sairauksien 
ennaltaehkäisyn kautta 
6.4 Yhteisön politiikan vaikutukset terveyteen 
7. Tästä eteenpäin 
8. Päätelmät 
-< \> 
1. Johdanto - päämäärä ja soveltamisala 
1. Yhteisöllä on ollut kansanterveyden alan monipuolinen strategia vuoden 1993 
marraskuusta lähtien. Strategian laatiminen oli seurausta Maastrichtin sopimuksen 
ratifioinnista, sillä sopimus antoi yhteisölle selkeän toimivallan kansanterveyden alalla. 
Strategiaa on kuitenkin tarkistettava perusteellisesti seuraavien syiden vuoksi: 
• 
• 
• 
• ensiksi - kansanterveysalan voimassa olevan strategian toteuttamisesta saatu 
kokemus on osoittanut, että tämänhetkisessä lähestymistavassa on haittapuolia 
toiseksi - terveydentilassa ja terveydenhuoltojärjestelmissä on tapahtunut muutoksia, 
joita ei osattu ennakoida vuonna 1993 
kolmanneksi - sekä neuvosto että Euroopan parlamentti ja terveydenhuoltoalan 
tärkeät tahot ovat pyytäneet komissiota laatimaan ehdotuksen kansanterveysalan 
uudesta politiikasta, joka kykenisi vastaamaan uusiin haasteisiin 
neljänneksi - komissio on itse sitoutunut antamaan terveyspolitiikalle tärkeämmän 
aseman 
viidenneksi - laajentumisprosessi luo uusia terveydenhuoltoalan haasteita 
viimeiseksi - kansanterveyttä koskevat määräykset saivat lisää merkitystä 
Amsterdamin sopimuksessa. 
2. Uuden politiikan luomisella on kova kiire. Nyt on tarpeen sopia ohjeista politiikan 
yleisestä suuntaamisesta käytävää keskustelua varten, jotta uusia toimenpiteitä 
koskevat konkreettiset ehdotukset voitaisiin esittää mahdollisimman nopeasti 
Amsterdamin sopimuksen ratifioinnin jälkeen. Lisäksi useimmat nykyisistä 
kansanterveysalan ohjelmista päättyvät vuoden 2000 tienoilla. Uusien ehdotusten on 
siis oltava ajoissa valmiita, jotta yhteisön politiikkaan ei synny tyhjiötä tällä 
merkittävällä alalla. 
3. Tässä tiedonannossa esitellään nykyisiä puitteita koskevan tarkastelun tulokset ja 
kansanterveysalan politiikan uusi suuntautuminen, jotta keskustelu saataisiin alkuun. 
Politiikan uusi suuntautuminen korostaa terveydentilan parantamisen merkitystä ja 
tarvetta keskittyä rajoitettuun määrään tavoitteita. Politiikan on lisäksi samalla 
pysyttävä riittävän joustavana, jotta se voisi reagoida terveyteen kohdistuviin uusin 
uhkiin ja terveyden kehitykseen. 
•i C 
2. Terveystilanne Euroopan unionissa 
Euroopan unionin asukkaat elävät nykyään pitempään ja heidän elämäntapansa on 
terveellisempi kuin koskaan aikaisemmin. Monet eri indikaattorit kuten elinajanodote, 
imeväiskuolevuus ja äitiyskuolevuus tukevat tätä suuntausta. Omahyväisyyteen ei 
kuitenkaan ole syytä, sillä joka viides unionin kansalainen kuolee ennenaikaisesti, ja 
usein kuoleman aiheuttaa sairaus, joka olisi voitu välttää. Lisäksi ilmenee uusia 
terveysriskejä, erityisesti tarttuvia tauteja. Eri yhteiskuntaluokkien terveydentilassa 
ilmenee huomattavia eroja. Myös pitkä elinajanodote luo omat ongelmansa, joita ovat 
mm. ikääntymiseen liittyvien sairauksien kuten Alzheimerin taudin voimakas 
lisääntyminen. 
4. Yleisesti ottaen yhteisön väestön terveys on parempi kuin koskaan aikaisemmin. 
Vuosi vuodelta yhteisön kansalaiset elävät yhä pidempään. Vuodesta 1970 yhteisön 
naisten elinajanodote syntymähetkellä on noussut 5 1/2 vuodella ja miesten lähes 
viidellä vuodella. Vuonna 1995 syntynyt tyttö voi odottaa elävänsä reilusti yli 
80-vuotiaaksi ja poika lähes 74-vuotiaaksi. Yhteisön imeväiskuolevuusluku laski 
vuosina 1970-1992 alle puoleen entisestä. Nykyään luku on alle kymmenen jokaista 
tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden, ja erot jäsenvaltioiden välillä ovat 
pienentyneet. Samaan aikaan äitiyskuolevuus laski jyrkästi seitsemään jokaista 
100 000:ta elävänä syntynyttä lasta kohden. 
5. Viime vuosisadan pahimmat tappavat taudit, kuten isorokko, kolera ja tuhkarokko 
eivät enää ole sellainen uhka kuin aikaisemmin. Rokotteiden ja antibioottien kehitys ja 
laaja käyttö ovat osaltaan vaikuttaneet tähän menestykseen, ja osansa on myös 
parantuneella hygienialla, ympäröivistä olosuhteista johtuvilla syillä ja sosiaalisilla 
oloilla. Näistä saavutuksista olisi kuitenkin virheellistä päätellä, että yhteisössä ei enää 
ole vakavia terveysongelmia. 
6. Ensinnäkin ennenaikainen kuolevuus, eli alle 65-vuotiaiden kuolevuus, on 
edelleenkin korkea: noin viidennes kaikista kuolemantapauksista. Vuosittain kuolee yli 
600 000 35-64-vuotiasta henkilöä erityisesti elämäntavoista johtuviin sairauksiin: neljä 
kymmenestä kuolee syöpään, kolme kymmenestä sydän- ja verisuonitauteihin ja lähes 
kymmenesosa onnettomuuksiin ja itsemurhiin. Lapsuudessa ja nuoruudessa omaksutut 
käyttäytymismallit, kuten tupakointi, vähäinen liikunta, huono ravinto jne. ovat näiden 
sairauksien tärkeimpiä riskitekijöitä aikuisena. Lisäksi arviolta 22 miljoonaa 16-
vuotiaista tai sitä vanhemmista ilmoittaa päivittäisten toimiensa vaikeutuvan 
merkittävästi kroonisen fyysisen tai psyykkisen sairauden takia. 
7. Toiseksi esiin on nousemassa uusia terveysriskejä, jotka aiheutuvat esimerkiksi 
uusista sairauksista, kuten Creutzfeldt-Jacobin taudin (CJD) uudesta 
esiintymismuodosta, lintuinfluenssasta ja Ebola-viruksen aiheuttamasta 
verenvuototaudista, ruokaperäisten tartuntojen leviämisestä, vanhojen tartuntatautien, 
erityisesti tuberkuloosin, .uudesta esiintulosta sekä kasvavia ongelmia aiheuttavasta 
antibioottiresistenssistä. AIDS on jatkuva huolenaihe. Matkustelun lisääntyminen ja 
väestön liikkuvuus pahentavat näitä ongelmia. 
8. Kolmanneksi terveystilanteessa on suuria vaihteluita ja eriarvoisuutta sekä eri 
jäsenvaltioiden väestöjen kesken että kunkin maan eri väestöryhmien välillä. 
Silmiinpistävä esimerkki ikä- ja sukupuolisidonnaisista eroista on se, että 15—34-
vuotiaiden ikäryhmässä liikenneonnettomuuksien aiheuttama kuolevuus on miehillä 
kolme kertaa korkeampi kuin naisilla. Ehkä merkittävin terveydellinen eriarvoisuus 
liittyy sosioekonomiseen asemaan. Alempiin sosioekonomisiin ryhmiin kuuluvilla 
ihmisillä on merkittävästi korkeammat terveysriskit koko elämänsä ajan. Seurauksena 
on, että alimpiin sosioekonomisiin ryhmiin kuuluvien kuolevuus- ja sairastuvuusluvut 
ovat huomattavasti muita korkeammat. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
ylempiin sosioekonomisiin ryhmiin kuuluville vanhemmille nyt syntyvän lapsen voidaan 
odottaa elävän viisi vuotta pidempään kuin alempaan ryhmään syntyvän lapsen. 
9. Neljänneksi, yksi seuraus odotettavissa olevan eliniän pidentymisestä yhteisössä on 
vanhuusiän sairauksista ja vaivoista, esimerkiksi syövästä, sydän-ja verisuonitaudeista, 
liikuntaelinten sairauksista ja psyykkisistä häiriöistä kuten Alzheimerin taudista ja 
muista hermoston degeneratiivisista sairauksista, kärsivien määrän lisääntyminen. On 
arvioitu, että vuoteen 2000 mennessä 8 miljoonaa henkilöä sairastaa Alzheimerin tautia 
yhteisössä. Tällaisella sairauksista kärsivien lukumäärän kasvulla on merkittävä 
vaikutus sosiaali-ja terveydenhuoltopalveluihin. 
3. Jäsenvaltioita kohtaavat kansanterveysalan haasteet 
Jäsenvaltioiden terveydenhuoltojärjestelmiin kohdistuu vastakkaisia paineita. 
Väestötieteelliset tekijät, uudet teknologiat ja väestön kasvavat odotukset lisäävät 
kustannuksia. Järjestelmien uudistuksilla, suuremmalla suorituskyvyllä ja lisääntyneellä 
kilpailulla puolestaan on päinvastainen vaikutus. Jäsenvaltioiden täytyy suoriutua näistä 
vastakkaisista paineista ja muistaa se, että terveydellä on suuri merkitys väestön 
hyvinvoinnin kannalta ja että terveydenhuoltojärjestelmät ovat taloudellisesti tärkeitä. 
3.1 Terveydenhuollon kustannukset 
10. Viimeksi kuluneiden kolmenkymmenen vuoden aikana yhteisössä 
terveydenhuoltoon käytetty rahamäärä suhteessa bruttokansantuotteeseen on lähes 
kaksinkertaistunut, ja nykyään sen osuus vaihtelee viidestä kymmeneen prosenttiin eri 
jäsenvaltioissa. Tämä on huomattavasti vähemmän kuin esimerkiksi Yhdysvalloissa (yli 
14 %). Vastauksena tähän jäsenvaltiot ovat toteuttaneet laajalti erilaisia rakenteellisia 
uudistuksia ja säästötoimenpiteitä parantaakseen terveydenhuoltojärjestelmiensä 
suorituskykyä ja tehokkuutta. Tarve hillitä kasvavia terveysmenoja ja optimoida 
kustannustehokkuus on korostunut tällä alalla entisestään julkisiin menoihin 
kohdistuneiden yleisten leikkausten myötä. Useat sekä terveyspalveluiden tarjontaan 
että niiden kysyntään vaikuttavat tekijät ovat osaltaan johtaneet terveydenhuollon 
menojen kasvuun. Jäljempänä käsitellään niistä tärkeimpiä. 
3.2 Väestölliset kehitysnäkymät 
11. Laskevan syntyvyyden ja pidentyvän elinajanodotteen seurauksena yhteisön väestö 
ikääntyy. Vuoteen 2020 mennessä yli 75-vuotiaita on 40 prosenttia enemmän kuin 
vuonna 1990. Tämä on omiaan lisäämään terveyspalvelujen kysyntää ja vaatii myös 
muutoksia niiden organisaatiossa ja rakenteessa. 
12. Kun yhä useammat ihmiset elävät 80- ja 90-vuotiaiksi, terveydenhuoltoon ja 
erityisesti sosiaalipalveluihin kohdistuvat paineet kasvavat. On arvioitu, että 
terveydenhuoltokustannukset kasvavat seuraavan 30 vuoden aikana vähintään yhdestä 
kolmeen prosenttia BKT:stä yksinomaan väestöllisten muutosten seurauksena1. 
Ongelmaa pahentaa vielä perhekoon pieneneminen sekä pien- ja yksinhuoltajaperheiden 
määrän kasvu, mikä todennäköisesti pienentää sitä osuutta, joka perheenjäsenillä on 
perinteisesti ollut vanhusten hoidossa. Terveys- ja sosiaalipalveluiden on pystyttävä 
vastaamaan näihin muutoksiin. Kysymys siitä, kuinka kasvavat kustannukset pystytään 
maksamaan, vaikeutuu entisestään sen vuoksi, että kokonaishuoltosuhde (huollettavien 
suhde työssäkäyviin) todennäköisesti nousee nykyiseltä tasoltaan. 
3.3 Teknologinen ja muu tarjontalähtöinen kehitys 
13. Tarjonnan hallintaan liittyvät tekijät ovat terveydenhuollon kokonaiskustannusten 
määräytymisessä vähintään yhtä tärkeitä kuin kysyntätekijätkin. Viime vuosikymmeninä 
uusia lääketieteellisiä keksintöjä on esitelty ennennäkemätöntä vauhtia ja niiden 
vaikutus on merkittävä syy kustannusten nousuun. Esimerkiksi uudet lääketuotteet 
maksavat yleensä huomattavasti enemmän kuin vanhat lääkkeet. Monia nykyisistä 
hoitomuodoista ei ole voitu osoittaa terveyttä edistäviksi ja kustannustehokkaiksi. 
Tämä tuo esiin tarpeen kiinnittää entistä enemmän huomiota terveydenhuollon 
toimenpiteiden arviointiin. Tietokoneistuminen, verkostoituminen sekä 
terveydenhuoltoon liittyvän telematiikan käyttö voivat osaltaan vähentää 
terveydenhuoltokustannuksia erityisesti terveydenhuollon hallinnon osalta. 
3.4 Terveydenhuoltojärjestelmien muutokset 
14. Jäsenvaltioilla on monia yhteisiä ongelmia terveydenhuoltojärjestelmien 
rahoituksen, organisoinnin ja hallinnon suhteen. Terveydenhuollon yleistä tasoa ollaan 
halukkaita nostamaan, mutta terveyskustannukset halutaan kuitenkin samalla pitää 
kurissa. Lisäksi halutaan varmistaa paras mahdollinen vastine rahoille. Samanaikaisesti 
terveydenhuoltojärjestelmiin, kuten muihinkin talouden aloihin, vaikuttavat kaupan ja 
teollisuuden globalisoituminen ja kilpailupaineet sekä yhteisön sisämarkkinoiden 
kehitys. Erilaiset ohjatun hoitotyön alalla tehdyt aloitteet sekä empiirisen lääketieteen, 
laadunvarmistuksen ja terveysteknologian arvioinnin lisääntyminen ovat kaikki 
vastauksia tähän kehitykseen. 
3.5 Kansalaisten odotukset ja huolenaiheet 
15. Terveyspalvelujen on heijastettava nykyisiä ja odotettavissa olevia kansallisia ja 
paikallisia tarpeita ja vastattava julkiseen kysyntään, ensisijaisiin tarpeisiin ja 
huolenaiheisiin. Tässä mielessä on rohkaisevaa, että jäsenvaltioissa on palvelujen 
suunnittelussa ja tarjonnassa alettu kiinnittää yhä enemmän huomiota kansalaisten 
mielipiteisiin. Sen lisäksi, että kansalaisille on annettu mahdollisuus ilmaista 
D. Franco, T. Munzi, Ageing and fiscal policies in the EU, European Economy 1997:4. 
mielipiteisiin. Sen lisäksi, että kansalaisille on annettu mahdollisuus ilmaista 
mielipiteensä palvelujen kehittämisestä, heidät on myös yhä enemmän otettu mukaan 
tärkeysjärjestyksen määrittelyyn. 
16. Vaikka hallitusten ja terveysviranomaisten onkin kunnioitettava ja kuunneltava 
kansalaisten oikeutettuja pyrkimyksiä, kansalaisten aktiivisuuden lisääntyminen voi 
myös aiheuttaa lisäpaineita palveluille ja talousarvioille, sillä ihmiset ovat haluttomia 
hyväksymään minkäänlaista palvelujen säännöstelyä tai niiden tason leikkaamista. 
Äskettäin laadittu Eurobarometri osoitti, että vain viisi prosenttia yhteisön kansalaisista 
on valmiita terveydenhuoltoon käytettävän julkisen rahoituksen alentamiseen. Sitä 
vastoin 50 prosenttia halusi lisätä rahankäyttöä2. Kansalaisten tyytyväisyys 
terveydenhuoltojärjestelmiin onkin yleensä sidoksissa käytettyihin rahamääriin. 
17. Lisäksi yksi merkittävä kehityssuuntaus, joka politiikassa on otettava huomioon, on 
nykyaikaisten ruoanvalmistus- ja viljelykäytäntöjen vaikutus. Uusien tekniikoiden, 
kuten geneettisesti muunneltujen elintarvikkeiden ja elintarvikkeiden säteilytyksen 
käyttöönotto, 'luonnonmukaisiin' elintarvikkeisiin liittyvät ongelmat sekä 
'einesruokien' lisääntynyt saatavuus antavat aihetta yleiseen huoleen ja vaativat 
toimenpiteitä. 
3.6 Työllisyys 
18. Työn ja terveyden välinen suhde ei rajoitu ainoastaan työttömyyden vaikutukseen 
terveystilanteeseen. Terveysala on tärkeä työllistäjä, tavaroiden kuluttaja sekä johtava 
tekijä tutkimus- ja kehitystyössä. Siten sillä on ratkaiseva vaikutus sosioekonomiseen 
kehitykseen. Vuonna 1996 tehdyn työvoimatutkimuksen mukaan yli 10 prosenttia 
työssäkäyvistä työskenteli terveydenhuoltoalalla. Terveyspalvelut on yksi 1990-luvun 
nopeimmin kasvavista aloista; sen kasvuvauhti on keskimäärin hieman alle kolme 
prosenttia vuodessa. Lisäksi on syytä huomata, että työttömyys pienentää 
terveydenhuoltoon käytettävissä olevia kokonaisvaroja. Tämä johtuu siitä, että monissa 
maissa merkittävä osa terveydenhuolto- ja sosiaalijärjestelmien rahoituksesta on 
sidoksissa tulosidonnaisiin sosiaaliturva- ja sairausvakuutusmaksuihin. Tämän vuoksi 
terveydenhuoltojärjestelmien uudistuksia ja säästötoimenpiteitä tarkasteltaessa on 
tärkeää ottaa huomioon niiden mahdolliset vaikutukset terveys- ja 
turvallisuuskysymyksiin sekä talouteen laajemminkin. 
2 Vuoden 1996 alussa toteutettu eurobarometri 44.3. 
4. Laajentumisen haasteet ja kansainvälinen ulottuvuus 
Keski- ja Itä-Euroopan maiden terveydellistä tilannetta on vaikea verrata nykyisen 
EU:n tilanteeseen. Näissä maissa elinajanodote on yleensä matalampi ja terveydentila 
huonompi kuin EU:ssa, ja voimavaroja tilanteen kohentamiseen on vähemmän. 
Laajentumisella on etenkin vapaan liikkuvuuden vuoksi vaikutuksensa myös 
tämänhetkisten jäsenvaltioiden terveydenhuoltojärjestelmiin. Jäsenyyttä hakevat maat 
tarvitsevat apua sopeutuakseen yhteisön kansanterveysalan politiikkaan. Terveysalan 
yhteistyö WHO:n kaltaisten kansainvälisten järjestöjen kanssa on välttämätöntä, jotta 
maailmanlaajuisia terveyttä uhkaavia ongelmia saadaan ratkaistua. 
4.1 Laajentuminen 
19. Kansanterveyspolitiikan kehittämisessä on otettava huomioon yhteisön 
laajeneminen Keski- ja Itä-Euroopan suuntaan. Näiden maiden terveysongelmat ovat 
oleellisesti erilaisia ja usein hankalampia kuin nykyisten jäsenvaltioiden vastaavat 
ongelmat. Niiden terveystilannetta kuvaavia tärkeimpiä indikaattoreita on vaikea 
verrata jäsenvaltioiden indikaattoreihin. Kuten monilla muillakin matalan tulotason 
mailla, joilla ei ole pitkälle kehittynyttä terveydenhuoltojärjestelmää, niillä on lisäksi 
mahdollisesti vakavia tartuntatauteihin liittyviä ongelmia. Hakijamailla on myös, 
Kyprosta lukuun ottamatta, käytettävissään entistä vähemmän resursseja 
terveydenhuoltoon. Niiden terveydenhuoltojärjestelmiä on uudistettava voimakkaasti 
niiden yleisen tehokkuuden parantamiseksi. Järjestelmiin on tehtävä myös erityisiä 
muutoksia, jotta ne saatettaisiin sovellettavan yhteisön lainsäädännön mukaisiksi. 
Tulevaisuuden politiikan on puututtava hakijamaiden ongelmiin ja ensisijaisiin tarpeisiin 
sekä löydettävä keinot yhteisön tuen antamiseen. 
20. Toinen kysymys on laajentumisen mahdolliset vaikutukset nykyisten jäsenvaltioiden 
terveystilanteeseen ja -järjestelmiin. Tuotteiden, nimenomaan tiettyjen lääke- ja 
verituotteiden ja lääkintälaitteiden, vapaa liikkuvuus aiheuttaa turvallisuuteen ja 
laadunvalvontaan sekä hinnoitteluun liittyviä seurauksia. 
21. Komissio tukee hakijamaita jo tällä hetkellä varmistautuakseen siitä, että ne 
pystyvät toteuttamaan Euroopan yhteisön terveyslainsäädännön (acquis). Tukeminen 
tapahtuu erilaisten järjestelmien, kuten PHARE-ohjelman ja rakennerahastojen avulla. 
Lisäksi hakijamaat voivat alkaa osallistua komission kansanterveysohjelmiin, joiden 
yhteydessä hakijamaita autetaan sopeutumaan yhteisön politiikkaan tällä alalla. Tietoa 
tarvitaan hakijamaiden terveyskehityksestä ja terveyttä määrittävistä tekijöistä sekä 
yhteisöön liittymisen mahdollisista vaikutuksista sekä niiden että nykyisten 
jäsenvaltioiden terveydenhuoltojärjestelmiin. 
4.2 Kansainvälinen ulottuvuus 
22. Kansanterveyspolitiikan ja -toimien on vastattava kansainvälisellä tasolla 
tapahtuviin muutoksiin. Terveyskysymyksillä on merkittävä asema komission suhteissa 
kolmansiin maihin, sen kehitysyhteistyössä sekä humanitaarisessa avussa. Kolmannen 
maailman terveysongelmilla voi olla vaikutusta yhteisön väestön terveyteen. Tämän 
vuoksi maailmanlaajuiseen epidemiologiseen seurantaan tähtääviä aloitteita ja nopeita 
terveysuhkien torjuntamekanismeja on vahvistettava ja kehitysmaita on autettava 
kehittämään terveydenhuoltojärjestelmiään. Tällä hetkellä käynnissä on useita 
terveyteen liittyviä toimia esimerkiksi Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, 
Euro-Välimeri-yhteistyön ja G7-maiden puitteissa. Lisäksi Euroopan unionin ja 
Yhdysvaltojen yhteinen asiantuntijaryhmä pohtii mahdollisuuksia yhteistyöhön 
tartuntatautien maailmanlaajuisen seurannan ja torjunnan alalla. Asiantuntijaryhmän 
tulokset sisällytetään yhteisön kansanterveyspolitiikkaan. 
23. Lisäksi monilla tässä käsiteltävillä aloilla kansainväliset elimet, erityisesti Maailman 
terveysjärjestö WHO, Maailmanpankki, YK:n väestörahasto (UNFPA), Euroopan 
neuvostoja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) toimivat aktiivisesti 
omilla toimialueillaan. WHO:n kanssa tehdään yhteistyötä useilla tärkeillä aloilla, 
esimerkiksi terveystieto- ja terveydenseurantajärjestelmien sekä tartuntatautien alalla. 
WHO on parhaillaan saattamassa ajantasalle kansainvälisiä terveysmääräyksiään sekä 
Terveyttä kaikille -tavoitteitaan, joiden pitäisi olla valmiit vuoteen 2000 mennessä. Ne 
vaikuttavat todennäköisesti terveysagendoihin jäsenvaltioissa ja ne otetaan huomioon 
myös yhteisön politiikassa. Maailmanpankilla on merkittävä rooli terveyspalvelujen 
kehittämisen tukemisessa Keski- ja Itä-Euroopassa. Myös UNFPA:n kanssa tehdään 
enemmän yhteistyötä väestökehitystä käsitelleessä kansainvälisessä konferenssissa 
(Kairo 1994) sovitun toimintaohjelman toteuttamisen yhteydessä. OECD on tuottanut 
aineistoa ja tietokannan, jotka käsittelevät terveydenhuoltoa ja sen kustannuksia. 
Euroopan neuvosto työskentelee useilla kansanterveyteen liittyvillä alueilla, joita ovat 
esimerkiksi farmaseuttiset tuotteet, lääkkeet ja bioeettiset kysymykset. 
5. Yhteisön tehtävä kansanterveyden alalla 
Yhteisön rooli kansanterveyden alalla on tullut merkittävämmäksi ajan myötä ja 
erityisesti Maastrichtin sopimuksen ratifioinnin jälkeen. Yhteisö sai Maastrichtin 
sopimuksen myötä erityisen tehtävän edistää terveydensuojelua ja sairauksien ehkäisyä. 
Tätä tarkoitusta varten on laadittu kahdeksan erillistä terveyspoliittista ohjelmaa ja 
lukuisia muita toimia, joihin kuuluu mm. syöpään, AIDSiin ja huumeriippuvuuden 
vastustamiseen liittyviä ohjelmia, raportteja EU:n väestön terveydentilasta ja 
verensiirtojen turvallisuuteen liittyviä suosituksia. Lisäksi monilla muilla yhteisön 
politiikoilla on terveyteen liittyviä vaikutuksia. Viimeksi kuluneen kahden vuoden 
aikana tapahtuneet muutokset, kuten uusien tartuntatautien ilmeneminen, ovat lisänneet 
tietoisuutta terveyspolitiikan merkityksestä yhteisön tasolla. 
5.1 Nykyinen oikeusperusta 
24. Euroopan yhteisö on ollut mukana terveysasioissa jo neljäkymmentä vuotta. Sekä 
Euroopan hiili-ja teräsyhteisön että Euratomin perustamissopimuksissa viitattiin terveyteen, 
ja niihin sisältyi useita säännöksiä, jotka liittyivät esimerkiksi tavaroiden vapaan 
liikkuvuuden rajoittamiseen terveydellisin perustein sekä työntekijöiden terveyteen ja 
turvallisuuteen. Euroopan yhtenäisasiakirjan myötä aloitettiin uusia terveyteen liittyvän työn 
osa-alueita, kuten laaja-alainen tutkimusohjelma sekä työterveyttä ja -turvallisuutta 
säätelevän lainsäädännön kehittäminen. Kuitenkin vasta Maastrichtin sopimuksen ja sen 
uusien kansanterveysmääräysten myötä yhteisölle tuli mahdollisuus kehittää yhtenäinen 
kansanterveysstrategia. Sopimuksen 3 artiklan o kohta antaa yhteisölle uudeksi tavoitteeksi 
'myötävaikuttamisen korkean terveyden suojelun tason saavuttamiseen', mitä sovelletaan 
kaikkeen yhteisön politiikkaan. Sopimuksen 129 artiklassa luodaan kehys yhteisön 
kansanterveyden alan toimille tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 
25. Artiklan tärkeimmät määräykset ovat seuraavat: 
• Yhteisö myötävaikuttaa ihmisten terveyden korkeatasoisen suojelun toteuttamiseen 
rohkaisemalla jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä sekä tarvittaessa tukemalla niiden 
toimintaa. 
• 
• Terveyden suojeluun tähtäävä yhteisön toiminta keskittyy sairauksien 
ennaltaehkäisyn. 
Kansanterveyden alalla yhteisön toiminta keskittyy erityisesti pahimpiin 
terveydellisiin 'vitsauksiin', huumausaineiden väärinkäyttö mukaan lukien. 
• Näillä alueilla yhteisö tekee yhteistyötä muiden alalla toimivien järjestöjen kanssa. 
26. Artiklassa säädetään sellaisten edistämistoimien käyttöönotosta, jotka eivät merkitse 
jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen yhdenmukaistamista, sekä suositusten antamisesta. Lopuksi 
siinä määrätään, että terveyden suojelua koskevat vaatimukset ovat kiinteä osa yhteisön 
muita politiikkoja. 
27. Perustamissopimuksessa on 129 artiklan lisäksi muitakin terveyteen liittyviä kohtia 
(esim. 39 ja 43 artikla - maatalouspolitiikka, 75 artiklan c kohta - liikenneturvallisuus, 
100 ja 100 a artikla - yhteismarkkinoihin liittyvän lainsäädännön lähentäminen, 129 a 
artikla - kuluttajansuoja, 130 f artikla - tutkimus, 130 r artikla - ympäristö jne.). 
Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut3, että perustamissopimuksen 3 artiklan o 
kohdassa yhteisölle määrätty tavoite myötävaikuttaa ihmisten terveyden korkeatasoisen 
suojelun toteuttamiseen pätee kaikkiin niihin yhteisön politiikan alueisiin, joilla on 
vaikutusta terveyteen. 
28. Heti Maastrichtin sopimuksen voimaantulon jälkeen komissio antoi tiedonannon 
kansanterveyden alan toimintakehyksestä. Siinä kuvattiin ajankohtaisia 
terveyshaasteita, terveystilannetta ja terveyden alan kehityssuuntia jäsenvaltioissa. Siinä 
korostettiin vaikuttamista terveyttä määrittäviin tekijöihin ja sairauksien taustalla 
oleviin syihin sekä hahmoteltiin arviointiperusteet yhteisön toiminnan painopistealueita 
koskevaa päätöksentekoa varten. Tämän tiedonannon perusnäkemykset ja siinä esitetyt 
perustelut pätevät edelleen. 
5.2 Yhteisön tehtävä 
29. Vuoden 1993 tiedonannossa määriteltiin joitakin arviointiperusteita, joiden avulla 
oli tarkoitus varmistaa, että yhteisön toimissa kansanterveyden alalla noudatetaan 
täysimääräisesti toissijaisuus-, suhteellisuus- ja avoimuusperiaatteita ja että tehtävä työ 
Ks. Asia C-180/96R, Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio, Kok. 1996, s. 1-3903. 
5.3 Yhteisön kansanterveystoiminnan kehitys Maastrichtin jälkeen 
Toimintaohjelmat 
30. Vuoden 1993 tiedonannossa esitetyn analyysin perusteella komissio ehdotti 
kahdeksan kansanterveyden toimintaohjelman kehittämistä. Näistä viisi on hyväksytty. 
AIDSia ja muita tartuntatauteja, syöpää, huumausaineiden väärinkäyttöä ja terveyden 
edistämistä koskevat toimintaohjelmat4 ovat olleet käynnissä vuodesta 1996 lähtien; 
viides, terveystilanteen seurantaa koskeva ohjelma hyväksyttiin kesäkuussa 19975. 
Huumausaineiden väärinkäyttöä käsittelevä ohjelma on yhteydessä muihin poliittisiin ja 
lainsäädännöllisiin toimenpiteisiin, joihin kuuluu myös Euroopan huumausaineiden ja 
niiden väärinkäytön seurantakeskuksen perustaminen. Yhtenäisestä lähestymistavasta 
huumeiden kysynnän ja tarjonnan ehkäisemiseen on sovittu jäsenvaltioiden kanssa, ja se 
on kirjattu Euroopan unionin huumeiden vastaiseen toimintaohjelmaan6. Lopuista 
kolmesta ohjelmasta, joiden kohteena ovat saasteista aiheutuvat sairaudet, tapaturmien 
ennaltaehkäisy ja harvinaiset sairaudet7, komissio antoi vuoden 1997 aikana 
ehdotuksensa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksiä varten. Nämä ehdotukset 
ovat vielä käsiteltävinä. 
31. Näillä ohjelmilla tuetaan erilaisia hankkeita, jotka kattavat muun muassa seuraavat 
alueet: tietojen ja henkilöstön vaihto, koulutus, pilottihankkeet, tiedotuskampanjat, 
organisaatioiden ja asiantuntijoiden verkostoituminen. Lisäksi työtä tehdään 
suuntaviivojen ja käytännön suositusten kehittämiseksi useilla aloilla, joihin kuuluu 
mm. syöpäseulonta, osteoporoosi, terveellinen ruokavalio ja nuorten alkoholinkäyttö. 
Ohjelmien tarkoituksena on tuoda yhteisön lisäarvoa toteuttamalla sellaisia toimia, joita 
yksittäiset jäsenvaltiot eivät voisi tyydyttävästi toteuttaa tai joissa yhteinen toteutus tuo 
mukanaan etuja tai jotka täydentävät jäsenvaltioiden toimia. 
Muiden alojen aloitteet 
32. Toimintaohjelmien lisäksi työtä on tehty muillakin vuoden 1993 tiedonantoon 
liittyvillä aloilla. Ensinnäkin komissio on ehdottanut Euroopan yhteisön kattavan 
verkoston perustamista tartuntatautien valvontaa ja seurantaa varten8. Toiseksi on 
tehty uusia tupakkaan liittyviä aloitteita, kuten yhteisön nykyistä ja ehdotettua 
toimintaa tupakankulutuksen vähentämiseksi koskeva tiedonanto9 ja neuvoston 
4 EYVL L 95, 16.4.1996, s. 16, EYVL L 95, 16.4.1996, s. 9, EYVL L 19, 22.1.1997, s. 25, 
EYVLL95, 16.4.1996, s. 1. 
5 EYVL L 193, 22.7.1997, s. 1. 
6 KOM (94) 234 lopullinen 23.6.1994. 
7 KOM (97) 266 lopullinen 4.6.1997, KOM(97) 178 lopullinen 14.5.1997, KOM(97) 225 
lopullinen 26.5.1997. 
8 KOM (96) 78 lopullinen 7.3.1996. 
9 KOM (96) 609 lopullinen 18.12.1996. 
toimintaa tupakankulutuksen vähentämiseksi koskeva tiedonanto9 ja neuvoston 
yhteinen kanta tupakan mainonnasta. Kolmanneksi on hyväksytty verituotteiden 
turvallisuutta ja omavaraisuutta koskeva strategia, joka sisältää komission ehdotuksen 
neuvoston suositukseksi veren ja veriplasman luovuttajien kelpoisuusehdoista sekä 
luovutettujen verituotteiden testaamisesta10. Neljänneksi ionisoimattomasta säteilystä 
on tehty laaja katsaus, ja komission ehdotuksia neuvoston suosituksiksi valmistellaan 
parhaillaan. Viidenneksi lukuisia kertomuksia laaditaan säännöllisesti, erityisesti 
yhteisön terveystilanteesta11 ja TSE-taudeista (tarttuvat spongiformiset enkefalopatiat), 
myös yhteisössä ilmoitetuista CJD-tapauksista. Muiden politiikkojen 
terveysvaatimuksia koskevia vuosiraportteja laaditaan parhaillaan12. Monilla yhteisön 
politiikoilla on terveysvaikutuksia, ja myös perustamissopimuksessa on terveyteen 
liittyvä tavoite. Näissä kertomuksissa annetaan yleiskatsaus käynnissä oleviin toimiin 
näiden politiikkojen yhteydessä. Komissio on esimerkiksi antanut toisen muutetun 
ehdotuksen tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidenneksi puiteohjelmaksi 
(1998-2002). Yksi tämän ehdotuksen painopistealueista on yhteisön tutkimuspolitiikan 
keskittäminen erityiskysymyksiin, kuten terveyteen, terveyden, ympäristön ja 
elintarvikkeiden suhteeseen, virustautien valvontaan ja ikääntyvään väestöön. Myös 
komission yhteinen tutkimuskeskus osallistuu syövän torjuntaan. 
5.4 Vuoden 1993 toimintakehyksen toteuttamisesta saadut kokemukset 
33. Komissio piti alusta alkaen mielessä, että kansanterveyden toimintakehystä olisi 
tarkasteltava saadun kokemuksen ja yhteisön terveyskehityksen valossa. Tässä 
tarkastelussa ei pitäisi keskittyä ainoastaan siihen, kuinka hyvin toimintaohjelmat ovat 
toimineet, vaan olisi myös pohdittava, missä määrin ne ovat myötävaikuttaneet 
perustamissopimuksessa annetun tavoitteen saavuttamiseen. Lisäksi on arvioitava 
ovatko toimintakehyksen painopistealueet, rakenne ja tasapaino osoittautuneet 
tehokkaiksi ja ovatko ne tarkoituksenmukaisia tulevaisuutta ajatellen. 
34. Vuonna 1993 komissio päätti olla ehdottamatta yhtä kaiken kattavaa 
kansanterveysohjelmaa. Yksi syy tähän oli huoli siitä, että se saattaisi aiheuttaa vakavia 
viivytyksiä uusien säännösten täytäntöönpanossa jäsenvaltioiden välisten 
painotuserimielisyyksien vuoksi. Sen sijaan komissio päätti tehdä ehdotukset 
kahdeksasta erillisestä toimintaohjelmasta. Vaikka tämän lähestymistavan avulla onkin 
voitu välttää joitakin ilmeisiä vaaroja, joita yhtenäisestä kokonaisohjelmasta olisi 
väistämättä syntynyt, se on toisaalta tuonut mukanaan ennalta arvaamattomia 
ongelmia: 
• Se on aiheuttanut huomattavaa hallinnollista taakkaa, mikä johtuu siitä, että 
jokaisella ohjelmalla on oma 'sekakomiteansa'ja monimutkaiset säännöt ja rakenne. 
9 KOM (96) 609 lopullinen 18.12.1996. 
10 KOM (97) 605 lopullinen 17.11.1997. 
11 KOM (95) 357 lopullinen 19.7.1995 ja KOM (97) 224 lopullinen 22.5.1997. 
12 KOM (95) 196 lopullinen 29.5.1995, KOM (96) 407 lopullinen 4.9.1996 ja KOM (98) 34 
lopullinen 27.1.1998. 
10 
• 
• Sen joustavuus on rajallinen, mikä vaikeuttaa reagoimista sellaiseen kehitykseen, 
jota ei ole otettu huomioon nykyisissä ohjelmissa, tai muutoksiin yhteisön tai 
jäsenvaltioiden painotuksissa. 
Kuhunkin ohjelmaan käytettävissä oleva talousarvio on suhteellisen pieni, mikä 
herättää epäilyksen, tuleeko mahdollinen yhteisön tuoma lisäarvo käytettyä 
täysimääräisesti hyväksi. 
Koska jokaista ohjelmaa varten kehitetään oma itsenäinen strategiansa ja 
työsuunnitelmansa, ohjelmien yhteensovittamista on hankala toteuttaa käytännössä 
ja kaksinkertaisten tai päällekkäisten toimien vaara on aina olemassa. 
35. Toinen ohjelmien toteutukseen liittyvä ongelma on niiden keskittyminen alalla 
toimivien järjestöjen ehdottamiin hankkeisiin. Tästä on kaksi seurausta: ensinnäkin 
varat on jaettava lukuisten eri hankkeiden kesken, joista kaikki eivät ole kaikkien 
jäsenvaltioiden kannalta oleellisia. Suurempia vaikutuksia olisi saatettu saavuttaa, jos 
olisi tuettu harvempilukuisia, laajempia ja kestävämpiä toimia. Toiseksi riippuvuus 
järjestöistä, jotka esittävät omia pyrkimyksiään heijastelevia hankkeita, hankaloittaa 
mahdollisuuksia varmistaa, että ohjelmien ja kansallisten strategioiden tavoitteet tulevat 
saavutettua. 
5.5 Uusia kehityssuuntauksia yhteisön tasolla 
36. Viimeksi kuluneiden kahden vuoden aikana useat muutokset ovat vaikuttaneet 
siihen, että yhteisön tasolla on alettu uudella tavalla tiedostaa terveyspolitiikan tärkeys 
ja pohtia uudelleen yhteisön toimintaa terveyden alalla. Tänä aikana jäsenvaltioissa on 
herännyt kasvavaa kiinnostusta yhteisten toimien kehittämiseen yhteisötasolla 
jäsenvaltioiden auttamiseksi selviytymään kohtaamistaan uusista haasteista, joita 
tarkasteltiin edellä. 
37. BSE-taudin aiheuttama kriisi on osoittanut, että terveyspolitiikkan tarvitaan entistä 
yhtenäisempää lähestymistapaa. Jotta komissio voisi parantaa kykyään vastata kriisin 
herättämiin erilaisiin kysymyksiin, se päätti organisoida uudelleen ja vahvistaa 
kuluttajapolitiikkaa ja kuluttajien terveyden suojelua käsitteleviä yksiköitään sekä luoda 
uuden tieteellisten komiteoiden järjestelmän. Yksi rakenneuudistuksen keskeisistä 
tavoitteista oli erottaa tieteellisten neuvojen toimittaminen ja tarkastustehtävät 
lainsäädännön valmistelutyöstä13. Osana toimivaltuuksiaan uudet komiteat pystyvät nyt 
antamaan asiantuntijaneuvoja kansanterveyteen liittyvissä kysymyksissä. 
38. Yhteisön kansanterveystoimien oikeusperustan laajentaminen Amsterdamin 
sopimuksessa heijastelee kehittymässä olevaa yksimielisyyttä yhteisön toiminnan 
tärkeydestä tällä alalla. Vaikka uutta perussopimusta ei vielä ole ratifioitu, on kuitenkin 
syytä viitata lyhyesti sen kansanterveyttä koskeviin määräyksiin, sillä ne muuttavat 129 
artiklaa (josta uudessa perussopimuksessa tulee 152 artikla). Komission tarkoituksena 
on käyttää uuden perussopimuksen tarjoamat mahdollisuudet mahdollisimman hyvin 
13 ks. Kuluttajien terveyttä ja elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva komission tiedonanto, 
KOM(97)183, 30.4.1997. 
11 
hyödyksi. Niiden täsmälliset vaikutukset vaativat kuitenkin yksityiskohtaista 
tarkastelua. 
39. Tärkeimmät muutokset ovat seuraavanlaisia: 
• Määräykset muiden politiikkojen terveysvaikutuksista on siirretty artiklan alkuun ja 
niissä korostetaan, että yhteisön politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja 
toteuttamisessa varmistetaan ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. 
• Yhteisön toiminnan tavoitteita käsittelevään jaksoon on tehty joitakin muutoksia. 
Uudet määräykset kattavat toiminnan, joka "suuntautuu kansanterveyden 
parantamiseen" sekä toimet, jotka suuntautuvat "ihmisten sairauksien ja tautien 
ehkäisemiseen" ja "ihmisten terveyttä vaarantavien tekijöiden torjuntaan". 
• Huumeisiin liittyvässä toiminnassa keskitytään "huumausaineiden aiheuttamien 
terveyshaittojen vähentämiseen". 
• Päätöksentekoa koskevaan 4 kohtaan on tehty kaksi lisäystä: 
- Edellä mainitun 4 kohdan a alakohdassa sanotaan, että yhteisö voi toteuttaa 
"toimenpiteitä, joilla asetetaan ihmisestä peräisin oleville elimille ja aineille sekä 
verelle ja verituotteille korkeat laatu- ja turvallisuusvaatimukset". Tämä on 
syytä lukea yhdessä 5 kohdan toiseen lauseen kanssa, jossa määrätään, että 
nämä toimenpiteet "eivät vaikuta elinten ja veren luovuttamista tai 
lääketieteellistä käyttöä koskeviin kansallisiin säännöksiin ja määräyksiin". 
Artiklan 4 kohdan a alakohdassa korostetaan myös, että jäsenvaltiot voivat 
halutessaan ottaa käyttöön tai säilyttää tiukempia suojatoimenpiteitä. 
- Mainitun 4 kohdan b alakohta tuo mukaan artiklan sovellusalaan (ja näin ollen 
yhteispäätösmenettelyn piiriin) "eläinlääkintä- ja kasvinsuojelualalla 
toimenpiteitä, joiden välittömänä tarkoituksena on kansanterveyden 
suojeleminen". 
• Artiklan 4 kohdan c alakohdassa säilytetään edistämistoimista puhuttaessa nykyinen 
sanamuoto, eli siinä nimenomaisesti rajataan ulkopuolelle "jäsenvaltioiden 
lainsäädännön ja asetusten yhdenmukaistaminen". 
12 
6. Yhteisön tuleva kansanterveyspolitiikka 
Yhteisön roolin kansanterveyden alalla on kehityttävä, jotta voitaisiin kohdata uudet 
haasteet, muuttuvat olosuhteet ja luonnoksessa Amsterdamin sopimukseksi esitetty 
kansanterveyden entistä merkittävämpi asema. Näiden tekijöiden ja nykyisistä puitteista 
saatujen kokemusten perusteella komissio katsoo, että tulevaan politiikkaan pitäisi 
sisältyä kolme toimintalinjaa: 
• kansanterveyden kehitystä tukevan tiedon lisääminen 
nopea reagoiminen terveyttä vaarantaviin tekijöihin 
terveyttä määrittäviin tekijöihin vaikuttaminen terveyden edistämisen ja sairauksien 
ennaltaehkäisyn kautta. 
Näiden kolmen toimintalinjan avulla komissio voi vastata tehokkaasti laajentumisen 
asettamiin haasteisiin ja muiden alojen politiikan terveyteen liittyviin vaatimuksiin. • 
• 
40. Monet tapahtumat, kuten tartuntatautien epidemiat, ovat nostaneet 
kansanterveyden profiilia yhteisön tasolla. Uutta kansanterveyspolitiikkaa ei kuitenkaan 
voida perustaa lyhyellä aikavälillä esiin tulleisiin näkökohtiin ja kertaluontoisiin 
tapahtumiin, vaikka ne olisivat kuinka merkittäviä, vaan politiikan näkökulman tulisi 
olla kauaskantoisempi ja siinä tulisi olla selkeästi määritellyt painopistealueet sekä 
asianmukaiset välineet toteuttamista varten. 
41. Virallisia toimenpide-ehdotuksia ei voida tehdä ennen uuden perussopimuksen 
ratifioimista, mutta tässä vaiheessa on tarkoituksenmukaista pohtia, mitkä voisivat olla 
yhteisön terveyspolitiikan päälinjat ja kuinka ne voisivat rakentua yhteisön nykyiselle 
toiminnalle. Näin tehdessään komissio on tietoinen tarpeesta saada aikaan laajaa 
keskustelua, johon yhteisön muut toimielimet ja muut asiasta kiinnostuneet osapuolet 
voisivat osallistua, ja se aikoo esittää tämän keskustelun tuloksiin pohjautuvat 
ehdotuksensa mahdollisimman pian Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen. 
42. Kuten edellä korostettiin, vuonna 1993 annetun kansanterveyttä koskevan 
tiedonannon periaatteet ja perusnäkemykset ovat edelleen ajankohtaisia. Edellä 
hahmotellut kehityssuuntaukset vaativat kuitenkin nykyisen lähestymistavan 
perusteellista uudelleen muotoilua. Yhteisön kansanterveyspolitiikalla pitäisi olla 
tiettyjä ominaisuuksia. Sen pitäisi käyttää parhaalla mahdollisella tavalla hyväksi 
yhteisön tasolla käytettävissä olevia rajallisia voimavaroja. Sen pitäisi korostaa 
terveyden edistämistä ja terveyshyötyjä ja keskittyä rajattuihin painopistealueisiin, 
mutta oltava kuitenkin samalla riittävän joustava pystyäkseen vastaamaan nopeasti 
uusiin terveyttä vaarantaviin tekijöihin ja kehitykseen. Ja mikä tärkeintä, politiikan olisi 
tartuttava yhteisön kansalaisten huolenaiheisiin ja oltava uskottavaa ja vakuuttavaa, 
jotta kansalaiset voivat olla varmoja siitä, että yhteisön tasolla on olemassa tehokkaita 
järjestelyjä terveyden suojelun korkean tason saavuttamiseksi. 
43. Edellä esitetyn analyysin pohjalta komissio katsoo, että tulevan politiikan tulisi 
sisältää seuraavat kolme toiminnan päälinjaa: 
13 
• Kansanterveyden kehitystä tukevan tiedon lisääminen 
• Nopea reagoiminen terveyttä vaarantaviin tekijöihin 
• Terveyttä määrittäviin tekijöihin vaikuttaminen terveyden edistämisen ja sairauksien 
ennaltaehkäisyn kautta. 
Nämä toimintalinjat takaisivat yhteisölle mahdollisuuden vastata tehokkaasti 
laajentumisen tuomiin haasteisiin sekä terveysvaatimuksiin liittyviin kysymyksiin muilla 
politiikan alueilla. 
6.1: Toimintalinja 1: Kansanterveyden kehitystä tukevan tiedon lisääminen 
44. Jotta pystyttäisiin parantamaan yhteisön kykyä toteuttaa tehokkaita ja kestäviä 
toimia kansanterveyden alalla, tarvitaan luotettava terveyttä koskevien tietojen 
järjestelmä politiikan analysointia ja kehittämistä varten. Terveysseurantaan keskittyvä 
yhteisön toimintaohjelma muodostaa tässä ensimmäisen askeleen määrittämällä yhteiset 
terveysindikaattorit, keräämällä ja vaihtamalla tietoja hallintojen välisen telemaattisen 
yhteistyön14 puitteissa kehitettyjen elektronisten viestintäyhteyksien avulla ja antamalla 
valmiudet tutkimusten ja analyysien tekemiseen. Tämä johtaa myös paremmin 
todennettuun tietopohjaan ja parantuneisiin analysointimahdollisuuksiin, joilla taataan 
tiedonsaanti kansanterveyspolitiikan kehittämisen tarpeisiin sekä yhteisön että 
jäsenvaltioiden tasolla. 
45. Tämän ohjelman toiminnan ja tulosten pohjalta olisi kehitettävä hyvin organisoituja 
kattava yhteisötason järjestelmä tiedon keräämistä, analysointia ja levittämistä varten. 
Järjestelmää voitaisiin käyttää myös arvosteluun ja arviointiin, jäsenvaltioiden välisiin 
sekä toisaalta uusien hakijamaiden ja muiden maiden välisiin vertailuihin sekä 
tulevaisuudenskenaarioiden ja ennusteiden kehittämiseen. Tällä toimintalinjalla olisi 
kaksi toisiaan täydentävää painopistealuetta: ensinnäkin terveystilanteen ja terveyttä 
määrittävien tekijöiden kehityssuuntaukset ja toiseksi terveydenhuoltojärjestelmiä 
koskeva kehitys. 
Terveystilanne 
46. Käsiteltäväksi tulevia alueita voisivat olla seuraavat: 
• Väestölliset kehityssuuntaukset ja -mallit, sairastuvuus ja kuolevuus sekä 
tärkeimpien terveyttä määrittävien tekijöiden kehitys. Analyysit voisivat kattaa eri 
sairauksia (sekä fyysiset että psyykkiset sairaudet), tiettyjä väestöryhmiä, kuten 
lapset tai vanhukset, terveyteen liittyvien tietojen, asenteiden ja käyttäytymismallien 
kehityssuuntauksia ja sukupuolisidonnaisia kysymyksiä. 
Terveydellinen eriarvoisuus, mikä kattaa eri väestöryhmien väliset erot terveyttä 
määrittävissä tekijöissä, sairastuvuudessa ja kuolevuudessa, sekä erojen 
pienentämiseen tähtäävien keinojen arviointi. Analyysit voisivat myös kattaa 
14 Neuvoston päätös 95/468/EY; EYVLL 269, 11.11.1995, s.23. 
14 
terveyspalveluiden saatavuuteen ja käyttöön sekä terveysvaikutuksiin liittyviä 
kysymyksiä. 
• Muita aiheita olisivat terveystilanteen ja sosioekonomisten tekijöiden, kuten 
sosiaalisen syrjäytymisen, siirtolaisuuden ja työllisyyden, sekä terveystilanteen ja 
ympäristön välinen vuorovaikutus. 
Terveydenhuoltojärjestelmät 
47. Seuraavat alueet voisivat tulla käsiteltäviksi: 
• Terveystilanteen ja terveyttä määrittävien tekijöiden kehityssuuntausten vaikutus 
terveyspalveluihin ja terveydenhuollon toimenpiteisiin sekä terveyskustannuksiin, 
esimerkiksi muutokset lääkkeiden määräämiskäytännössä, ja väestöllisten 
kehityssuuntausten, erityisesti väestön ikääntymisen, vaikutukset. 
• Terveydenhuoltojärjestelmissä tapahtuvat muutokset, joihin kuuluvat muun muassa 
uudistukset, resurssien jakaminen ja säästötoimenpiteet sekä niiden seuraukset, 
mukaan lukien vaikutukset terveystilanteeseen. 
• Terveydenhuoltojärjestelmien kustannuksissa ja rahoituksessa tapahtuva kehitys, 
valtion ja yksityisten sairausvakuutusten osuus mukaan lukien. 
• Terveydenhuoltoala tuotannontekijänä yhteiskunnassa, myös sen tehtävä tärkeänä 
työllistäjänä. Tutkimuksia voitaisiin tehdä esimerkiksi markkinamekanismien 
vaikutuksista tai palvelujen tarpeen mittaamisesta; kustannusten ja menojen 
laskennasta ja kurissa pitämisestä; yksityisen ja julkisen palvelutarjonnan välisestä 
kilpailusta ja ohjatussa hoitotyössä tapahtuvasta kehityksestä. 
• Terveydenhuollon painopistealueet, joihin sisältyvät tärkeysjärjestyksen 
määrittämisessä käytettävät mekanismit, sekä kansalaisten terveyttä ja 
terveydenhuoltojärjestelmien tehokkuutta koskevat asenteet ja huolenaiheet. 
48. Sekä terveystilanteen että terveydenhuollon järjestelmät kattavassa tiedon 
lisäämisen ja levittämisen toimintalinjassa pääpaino olisi terveydenhuollon 
vakiokäytänteiden levittämisessä, toisin sanoen tällä hetkellä parhaissa tuloksissa, joita 
on saavutettu terveyden edistämisen, sairauksien ennaltaehkäisyn, diagnosoinnin ja 
hoidon eri lähestymistapojen turvallisuuden, suorituskyvyn, tehokkuuden ja 
kustannustehokkuuden suhteen; esimerkiksi seulontaohjelmien, terveyskasvatus-
ohjelmien, ensiapupalvelujen ja uusien lääketuotteiden kustannustehokkuudessa. Työn 
päämääränä olisi edistää ja saattaa yhteen jäsenvaltioiden toimia empiirisen 
lääketieteen, laadunvarmistuksen ja laadun parantamisen sekä terveydenhuollon 
toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuuden ja terveysteknologian arvioinnin aloilla. Näillä 
aloilla tehtävän työn yhteensovittamista tuettaisiin ja virallistettaisiin, tarkoituksena 
koota yhteen jäsenvaltioissa sijaitsevien keskusten asiantuntemus, kerätä ja vaihtaa 
tietoja, virkistää kansainvälistä tutkimusta sekä edistää tutkimustulosten levittämistä. 
49. Toinen kattava teema olisi yhteisössä tapahtuvien muutosten sekä yhteisön 
politiikan ja toimien vaikutukset. Tähän kuuluisi muun muassa siirtotyöläisten ja 
yhteisön sisällä liikkuvien henkilöiden sosiaalinen suojelu; tutkimustulosten 
15 
hyväksikäyttö; teknologian soveltaminen, rakennerahastojen hyväksikäyttö, 
yhteismarkkinoiden loppuunsaattaminen ja yhteisvaluutan käyttöönotto sekä muun 
yhteisölainsäädännön täytäntöönpanon seuraukset esimerkiksi terveyden ja 
turvallisuuden, lääketuotteiden ja lääkintälaitteiden, terveydenhuollon ammattilaisten 
vapaan liikkuvuuden ja kilpailun aloilla. Lisäksi olisi kiinnitettävä erityistä huomiota 
tiedon saamiseen sekä analyysien laatimiseen ja ohjauksen tarjoamiseen 
laajentumisprosessin yhteydessä. 
50. Jotta tällainen yhteisötason järjestelmä voisi olla täysin tehokas, sille ja sen osille 
olisi viime kädessä luotava lainsäädännöllinen perusta, jossa jäsenvaltiot sitoutuisivat 
tiettyihin velvoitteisiin tietojen keräämisen, prosessoimisen ja välittämisen suhteen sekä 
suhteessa analyysien ja arviointien lopputuloksiin. Lisäksi olisi välttämätöntä laatia 
kertomuksia kaikkien mahdollisesti hyväksyttävien suositusten seurannasta. 
51. Tämän kaltainen yhteisön järjestelmä tarjoaisi useita tärkeitä etuja: kerätty aineisto 
olisi vertailukelpoista, kattavaa, ajankohtaista ja korkealaatuista; tiedot olisi 
mahdollista validoida; järjestelmän tuottamilla tuloksilla olisi yhteys politiikan 
kehittämiseen ja toteuttamiseen. Näin ollen se eroaisi erilaisista jo olemassa olevista 
tiedonvaihto- ja raportointijärjestelmistä, joita esimerkiksi WHO ja OECD ovat 
luoneet. 
6.2: Toimintalinja 2: Nopea reagoiminen terveyttä vaarantaviin tekijöihin 
52. Toisena toimintalinjana pitäisi olla yhteisötason valvonnan, varhaisten varoitusten 
järjestelmän ja nopean reagointikyvyn luominen. Viime aikoina on ollut useita 
esimerkkejä erilaisista tautiepidemioista, joista esimerkkeinä voidaan mainita rutto, 
verenvuototaudit ja lintuinfluenssa, jotka ovat vaatineet kiireellisiä neuvotteluja ja 
toimia yhteisön tasolla. Tämä toimintalinja pitäisi sisällään valmiuksien luomisen tulevia 
epidemiatapauksia silmällä pitäen. Se mahdollistaisi nopean ja tarkoituksenmukaisen 
reagoimisen terveydelle aiheutuviin uhkiin, joita saattaa syntyä milloin tahansa. Siihen 
sisältyisi yhteisön tason yhteensovittamismekanismeja. Toteutettaviin toimiin kuuluisi 
valvonta, erityisongelmien tai -kysymysten ripeä analysointi ja tutkinta, sekä 
tarvittaessa paikan päällä suoritettavia tarkastuskäyntejä. Tavoitteena olisi ensinnäkin 
tunnistaa vaaratekijät, sekä arvioida niiden todennäköiset vaikutukset terveyden ja 
muun politiikan kannalta ja toiseksi ratkaista tarvitaanko toimenpiteitä ja millaisia 
toimenpiteitä tarvitaan terveysriskien saamiseksi hallintaan, sekä tiedottaa tilanteesta 
terveysviranomaisille ja tarvittaessa laajemminkin. 
53. Vuonna 1996 komissio teki ehdotuksen eurooppalaisen verkoston perustamisesta 
tartuntatautien seurantaa ja valvontaa varten15. Se muodostaa puitteet, jotka antavat 
yhteisölle ja jäsenvaltioille mahdollisuuden noudattaa yhtenäistä lähestymistapaa 
tautitapausten seurannassa ja valvonnassa. Jotta verkosto voisi toimia tehokkaasti, se 
edellyttää jäsenvaltioiden sitoutumista siihen, että valvonnasta ja vastatoimista 
vastuussa olevat organisaatiot ja viranomaiset kussakin maassa osallistuvat 
täysimääräisesti verkoston toimintaan. Ehdotus on parhaillaan neuvoston ja Euroopan 
15 Ks. alaviite 11. 
16 
parlamentin käsiteltävänä, ja toiveena on, että se hyväksytään lähitulevaisuudessa. 
Tällainen verkosto voisi toimia mallina uusille yhteisötason järjestelyille. 
Lisäksi parhaillaan käsiteltävänä oleva komission ehdotus harvinaisia sairauksia 
koskevaksi ohjelmaksi16 sisältää harvinaisten sairauksien useiden samanaikaisten 
ilmenemistapausten hoitamiseen tähtääviä toimia, joita olisi mahdollista toteuttaa näissä 
laajemmissa puitteissa. 
54. Tämän toimintalinjan aihepiiriä voitaisiin edelleen laajentaa kattamaan tarttuvien ja 
harvinaisten sairauksien lisäksi elintarviketurvallisuuteen liittyvät terveysvaatimukset, 
kasvien ja eläinten terveyteen liittyvät asiat, zoonoosit, veren ja elinten 
luovutusturvallisuus, ympäristöriskit, kemiallisista aineista aiheutuvat terveysriskit ja 
myrkytykset sekä lääketuotteiden ja lääkintälaitteiden haittavaikutukset. Lisäksi se 
voisi auttaa vastaamaan nopeasti uusien tuotteiden tai menetelmien terveysvaikutuksia 
koskeviin epäilyihin. Tämä toimintalinja antaisi myös mahdollisuuden vastata tarpeen 
mukaan uusien jäsenvaltioiden kohtaamiin haasteisiin. 
55. Monilla näistä aloista, kuten elintarviketurvallisuuteen liittyvissä kysymyksissä ja 
eläinlääkintäasioissa, yhteisö on jo perustanut ennakkovaroituksen ja nopean toiminnan 
järjestelmiä. Lisäksi kaikki tähän toimintalinjaan liittyvillä aloilla mahdollisesti tehtävä 
jatkotyö on liitettävä näihin järjestelmiin ja ne on otettava täysimittaisesti huomioon. 
56. Tehtävässä työssä olisi pyrittävä hyödyntämään parasta asiantuntemusta, joka 
käsittää sekä yhteisön neuvoa-antavien tieteellisten komiteoiden järjestelmässä 
työskentelevät asiantuntijat että kansainvälisissä järjestöissä ja kolmansissa maissa 
olevan asiantuntemuksen. Tehtävänä on antaa tietoa ja neuvoja hyvin lyhyessä ajassa. 
Mikä tärkeintä, näillä toimilla on oltava takanaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten 
viranomaisten täysi tuki ja yhteistyö. 
6.3: Toimintalinja 3: Terveyttä määrittäviin tekijöihin vaikuttaminen terveyden 
edistämisen ja sairauksien ennaltaehkäisyn kautta 
57. Maastrichtin sopimuksen 129 artiklassa korostetaan tautien ja erityisesti laajalle 
levinneiden vaarallisten sairauksien ehkäisemistä, kun taas Amsterdamin sopimuksessa 
painotetaan kansanterveyden parantamista ja ihmisten terveyttä vaarantavien tekijöiden 
torjuntaa sekä tautien ja sairauksien ehkäisemistä. Tämän perusteella toimintalinjan 
politiikalla olisi pyrittävä terveyttä määrittävien tekijöiden parantamiseen terveyttä 
edistävillä toimilla sekä tehokkailla toimilla sairauksien ennaltaehkäisemiseksi. 
58. Terveyden edistämisen tavoitteena on antaa ihmisille lisää mahdollisuuksia 
vaikuttaa terveyteensä vaikuttaviin tekijöihin ja sitä kautta parantaa terveyttään. Siihen 
liittyy yksilöiden kykyjen ja valmiuksien vahvistamiseen tähtääviä toimia sekä toimia, 
jotka tähtäävät sosiaalisten, taloudellisten ja ympäristöolosuhteiden muuttamiseen 
siten, että ne edistävät yksilöiden terveyttä ja kansanterveyttä. Sairauksien 
ennaltaehkäisy on aivan yhtä tärkeää. Ennaltaehkäisyyn kuuluu monia erilaisia toimia, 
16 KOM(97)225 lopullinen 26.5.1997. 
17 
kuten rokotukset, turvallisuutta koskevat ohjeet ja säännöt sekä laajojen kohderyhmien 
seulonnat ja testit. 
59. Ennaltaehkäisylle 129 artiklan määräyksissä annettua painoarvoa heijastellen 
esitetyistä kahdeksasta kansanterveyden toimintaohjelmasta kuusi keskittyy sairauksien 
ja tapaturmien ehkäisemiseen. 
60. Uuden politiikan on sisällettävä toimenpiteitä, joilla vaikutetaan terveyttä 
määrittäviin tekijöihin sekä laajojen terveydenedistämistoimien että erityisten 
sairauksien ennaltaehkäisytoimien keinoin, ja sen olisi pohjauduttava monialaiseen 
toimintaan ja perustamissopimuksen tarjoamiin välineisiin sekä terveys- että muilla 
aloilla. Tämän toimintalinjan tarkka sisältö, esimerkiksi toimenpiteiden kohteena olevat 
terveyttä määrittävät tekijät, toteutettavat tautikohtaiset toimet sekä terveyden 
edistämisen painopistealueet, kaipaavat vielä lisäpohdintaa. Peruskysymys on, kuinka 
pitkälti nykyiset toimet vastaavat terveyskehitystä ja sairauksien esiintymismallien 
muutoksia. 
61. Pohdittavaksi jääviä kysymyksiä ovat muun muassa seuraavat: 
• Miten voidaan entistä paremmin hoitaa sairauksia, jotka yleistyvät väestön 
ikääntymisen myötä, erityisesti Alzheimerin tautia ja muita mielenterveysongelmia? 
• Miten ravitsemukseen ja liikalihavuuteen liittyvää työtä voitaisiin tehostaa? 
• Pitäisikö sydän- ja verisuonitauteja korostaa entistä enemmän? 
• Kuinka uuden perussopimuksen sisältämä määräys huumausaineiden aiheuttamien 
terveyshaittojen vähentämisestä pitäisi toteuttaa? 
• Pitäisikö keskittyä enemmän tiettyjen väestöryhmien, kuten sosiaalisesti 
syrjäytyneiden, nuorten ja lasten tai naisten terveyteen? 
• Kuinka terveyttä koskevan tiedon ja terveysneuvonnan saatavuus voidaan taata 
yhteisön kansalaisille heidän siirtyessään jäsenvaltiosta toiseen työhön, opiskelemaan 
tai vapaa-ajan viettoon ja kuinka voitaisiin vahvistaa yhteistyökumppanuutta 
koulutusalan kanssa? 
• Kuinka strategioita olisi mukautettava ottamaan huomioon uusien jäsenvaltioiden 
erityisongelmat? 
62. Keskittymättä enempää tämän toimintalinjan yksityiskohtaiseen sisältöön sen 
rakenteesta ja tavoitteista voidaan kuitenkin tehdä kaksi päätelmää. Ensinnäkin 
edistämis-ja ennaltaehkäisytoimien jakamisesta jatkossakin useiksi erillisiksi ohjelmiksi 
ei näytä olevan juurikaan hyötyä. Toimien yhdistäminen johdonmukaisella tavalla ja 
niiden perinpohjainen arviointi yhtenäisen kehyksen puitteissa takaisi voimavarojen 
järkevämmän käytön. Toiseksi nykyinen sairauksien ennaltaehkäisyyn ja terveyden 
edistämiseen tähtäävien toimien välinen tasapaino sekä niihin käytetyt voimavarat 
kaipaavat muuttamista. 
18 
63. Huomiota on myös kiinnitettävä useisiin kysymyksiin, jotka ovat nousseet esiin 
nykypuitteiden toteuttamisesta saatujen käytännön kokemusten muodossa: 
• Olisiko toimet kohdistettava ensisijaisesti suureen yleisöön, tiettyihin kohderyhmiin, 
terveydenhuollon ammattilaisiin vai asiantuntijaorganisaatioihin? 
• Pitäisikö hanke-ehdotuksia pyrkiä saamaan pääasiassa avointen ehdotuspyyntöjen 
kautta vai käyttämällä yksityiskohtaisia tarjouspyyntöjä, jotka vastaisivat erityisesti 
politiikan tavoitteita? 
• Pitäisikö pääpaino olla kaikki jäsenvaltiot kattavissa laaja-alaisissa toimissa vai 
pienissä alue- tai paikkakuntakohtaisissa toimissa? 
• Pitäisikö korostaa enemmän pitkäaikaisia, kestäviä hankkeita, jotka todennäköisesti 
johtavat kestävien rakenteiden perustamiseen? 
64. Yksi jo esiin tullut päätelmä on, että enemmän painoarvoa pitäisi antaa sellaisille 
toimille, jotka tukevat politiikan kehittämistä ja toteuttamista, strategioiden ja 
toimintamenetelmien laatimiseen ja testaamiseen liittyvät toimet mukaan lukien. 
Tämänkaltaiseen työhön olisi saatava tietoja yhteisön terveystietojärjestelmästä 
tulevista tuloksista. Tutkimustulokset esimerkiksi vakiokäytänteistä ja toimenpiteiden 
tehokkuudesta, sairauksien syistä ja terveyttä määrittävien tekijöiden vaikutuksista on 
levitettävä nopeasti, jotta ne voivat tukea alalla tehtävää työtä. Tämän vuoksi tarvitaan 
terveystutkimushankkeiden ja edistämis- ja ennaltaehkäisytoimien välistä 
yhteensovittamista. Samoin on tarpeen analysoida muiden politiikan alueiden 
vaikutuksia terveyskäyttäytymiseen ja terveyttä koskeviin asenteisiin. 
6.4 Yhteisön politiikan vaikutukset terveyteen 
65. Komissio on kehitellyt joukon menettelytapoja vastauksena perussopimuksen 
asettamaan velvoitteeseen, jonka mukaan 'terveyden suojelua koskevat vaatimukset 
kuuluvat osana yhteisön muuhun politiikkaan'. Niihin kuuluu toimenpiteitä, joilla 
varmistetaan, että kansanterveysasioista vastaavia komission yksiköitä kuullaan 
kaikkien terveyteen liittyvien ehdotusten yhteydessä. Lisäksi toimiin sisältyy komission 
yksiköiden välisen terveystyöryhmän perustaminen pääosastojen väliseksi foorumiksi 
tärkeistä terveyteen liittyvistä kysymyksistä käytäville keskusteluille sekä 
vuosikertomusten laatiminen terveysvaatimusten sisällyttämisestä yhteisön politiikkaan. 
66. Perussopimuksen asettaman velvoitteen täyttäminen terveysasioiden huomioon 
ottamisessa kaikilla yhteisön politiikan alueilla ei kuitenkaan ole osoittautunut helpoksi, 
eikä myöskään sopivien menetelmien kehittäminen ja soveltaminen. Uusi 
sopimusartikla korostaa, että ihmisten terveyden suojelun korkea taso varmistetaan 
kaikkien yhteisön politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa. Kuvatut 
toimintalinjat antaisivat mahdollisuuden täyttää perussopimuksen vaatimukset 
tehokkaammin usealla toisiaan täydentävällä tavalla. 
• Yhteisön politiikoissa ja laajoissa, monivuotisissa ohjelmissa (kuten tutkimus, 
rakennerahastot, koulutus ja nuoriso, liikennepolitiikka, elintarvikepolitiikka, 
maatalouspolitiikka, kilpailu- ja teollisuuspolitiikka, joilla voi olla merkittäviä pitkän 
aikavälin vaikutuksia terveyttä määrittäviin tekijöihin, terveystilanteeseen ja 
19 
• terveydenhuoltojärjestelmiin) voitaisiin hyödyntää tiedotusjärjestelmän puitteissa 
kehitettyä tietokantaa. Tähän voisi kuulua politiikkojen tai toimien arviointi ennen 
niiden käyttöönottoa. Toteutusvaiheessa politiikkoja tai toimia voitaisiin seurata 
tarkasti ja jälkikäteen niiden vaikutukset voitaisiin arvioida tarkoin, tarvittaessa 
ulkopuolisessa arvioinnissa. 
Nopeasti ilmeneviin terveysriskeihin liittyvät erityistoimenpiteet tai toimet 
kuuluisivat nopeiden reaktiomekanismien alaan. Tämän alan piiriin voisi kuulua 
oikeudellisia välineitä, jotka kattaisivat elintarviketurvallisuuteen liittyviä 
kansanterveydellisiä seikkoja, eläinlääkintä-ja kasvinsuojelutoimenpiteitä jne. 
• Erityisesti ihmisten tietoihin, asenteisiin ja käyttäytymiseen vaikuttavat toimenpiteet 
ja toimet, esimerkiksi tupakkaan, alkoholiin, huumeisiin, ravitsemukseen ja 
mainontaan liittyvä kehitys, tutkittaisiin ja arvioitaisiin terveyttä määrittäviin 
tekijöihin kohdistuvan toimintalinjan puitteissa. 
67. Erilaisten tässä esille tuotujen toimien toteuttamista varten luotavat täsmälliset 
välineet vaativat vielä lisäkäsittelyä. Saattaa esimerkiksi olla tarpeen kehittää erilaisia 
arviointiperusteita ja menetelmiä, kuten arviointiohjeita ja tarkistuslistoja, joiden avulla 
terveyteen vaikuttavissa politiikoissa tapahtuvia muutoksia voidaan mitata. Tällaisia 
välineitä voitaisiin myös käyttää kansanterveystoimien itsensä vaikutusten arvioimiseen. 
7. Tästä eteenpäin 
68. Komissio katsoo, että tarvitaan keskustelua sekä tässä asiakirjassa esitetyistä 
tulevaisuuden politiikkaa koskevista ajatuksista että siitä, kuinka tämä politiikka tulisi 
panna käytäntöön. Keskeinen kysymys on, millaisia oikeudellisia mekanismeja tulisi 
käyttää varmistamaan, että politiikassa yhdistyisivät tehokkaasti kannustimet ja uudessa 
perussopimuksessa säädetyt lainsäädännölliset velvoitteet. Nykyisistä ohjelmista ja 
oikeudellisista välineistä uuteen politiikkaan siirtyminen edellyttää sääntelyä. Monet 
tekijät yhdessä tekevät tästä erityisen monimutkaisen kysymyksen: nykyisillä 
kansanterveysohjelmilla on kullakin taustalla omat oikeudelliset päätöksensä ja niiden 
voimassaolo päättyy eri aikoihin; kolmea toimintaohjelmaluonnosta ei ole vielä 
hyväksytty; kansanterveystoimiin käytettävissä olevat yhteisön varat ovat sidoksissa 
olemassa oleviin toimintaohjelmiin; nykyiset ja ehdotetut uudet ohjelmat, jotka 
jatkuisivat uuden politiikan mukaisesti, olisi ryhmiteltävä uudestaan ja niille olisi 
myönnettävä niiden merkitystä vastaava rahoitus; ehdotetulla epidemiologisten 
sairauksien valvonta-ja tarkkailuverkostolla tulee olemaan oma oikeusperustansa. 
69. Uuden politiikan viralliseen muotoiluun on kaksi mahdollisuutta. Yksi mahdollisuus 
olisi ottaa käyttöön yhtenäinen "puiteasiakirja", jossa määrättäisiin erillisten säännösten 
hyväksymisestä myöhemmin kutakin toimintalinjaa varten. Tällä olisi se etu, että se 
loisi yhtenäisen rahoituskehyksen ja helpottaisi rahoituksen jakamista toimintalinjojen 
kesken, mutta haittapuolena olisi sen vaatima kaksinkertainen päätöksenteko- ja 
hallintorakenne. Toinen vaihtoehto olisi hyväksyä erilliset säännökset kutakin 
toimintalinjaa varten ilman mitään kokonaissäännöksiä. Tämä edellyttäisi sanatonta 
yksimielisyyttä kullekin toimintalinjalle myönnettävistä varoista. 
70. Valitaanpa kumpi vaihtoehto tahansa, toimintalinjojen sisällä on oltava jonkin 
verran joustavuutta ennalta arvaamattomien ongelmien ratkaisussa ja resurssien 
20 
jakamisessa. Lisäksi pitäisi olla mahdollisuus ottaa käyttöön sitovia määräyksiä, jotka 
kattaisivat esimerkiksi aineiston keruun sen jälkeen, kun verkostot ja muut suunnitellut 
rakenteet on luotuja ne ovat täysin toiminnassa. Lisäksi 152 artiklassa ja Amsterdamin 
sopimuksen muissa terveyttä koskevissa artikloissa yhteensovitettavaksi nimetyillä 
alueilla yhteisö pystyisi säätämään sitovia määräyksiä ohjelman rakenteesta tai 
rahoitusmekanismista riippumatta. 
71. Eri toimintalinjoille sovitut työohjelmat voivat tarvittaessa vaihdella vuosittain. 
Tällainen lähestymistapa antaisi mahdollisuuden määritellä selkeästi ja tätä varten 
säädetyissä rajoissa yhteisön ohjelmien yleistavoitteet, sovellusalan ja rakenteen sekä 
toisi samalla jonkin verran joustavuutta ohjelmien sisällön suhteen. 
8. Päätelmät 
72. Tässä tiedonannossa ei tehdä virallisia ehdotuksia yhteisön uudeksi 
kansanterveyspolitiikaksi. Sen sijaan tiedonannon tarkoituksena on antaa yleiskuva 
kysymyksistä, jotka on otettava huomioon politiikan tulevaa suuntaa määriteltäessä. 
Komissio on päätynyt siihen, että jotta pystyttäisiin rakentamaan sille, mitä jo on 
saavutettu, ottaen kuitenkin samalla riittävästi huomioon terveyskehitys ja yhteisön 
muuttuva tilanne, tarvitaan kokonaan uusi kansanterveyspolitiikka. Komissio aikoo 
esittää säädetyssä järjestyksessä konkreettisia ehdotuksia uudesta politiikasta, kunhan 
Amsterdamin sopimus on ensin ratifioitu. Sitä odotellessa toivomme, että tässä 
tiedonannossa esitetyt ajatukset herättävät laajaa keskustelua yhteisön 
kansanterveyspolitiikan suunnasta ensi vuosituhannella. 
21 
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 230 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 05 15 04 10 
Luettelonumero : CB-CO-98-262-FI-C 
ISBN 92-78-35247-0 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
Xk