Ehdotus: neuvoston asetus yhteisön valvontajärjestelmästä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi {SEK(2008) 2760} {SEK(2008) 2761} /* KOM/2008/0721 lopull. - CNS 2008/0216 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 14.11.2008 KOM(2008) 721 lopullinen 2008/0216 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS yhteisön valvontajärjestelmästä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi {SEK(2008) 2760} {SEK(2008) 2761} (komission esittämä) PERUSTELUT I. Ehdotuksen tausta Yleinen tausta Yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) lähtökohtana on rajoittaa ja valvoa saalismääriä vahvistamalla suurimpia sallittuja saaliita (TACeja) ja kansallisia kiintiöitä, joihin liittyy teknisiä sääntöjä ja pyyntiponnistuksen rajoittamisohjelmia. EU:n kalastuksenvalvontapolitiikka on YKP:n keskeinen osatekijä, koska YKP:n uskottavuus riippuu valvontapolitiikan tehokkaasta soveltamisesta. Vaikka jonkin verran edistystä onkin saavutettu, valvontajärjestelmässä on edelleen merkittäviä puutteita, joihin sekä Euroopan komissio[1] että Euroopan tilintarkastustuomioistuin[2] ovat kiinnittäneet huomiota. Nykyinen valvontajärjestelmä on tehoton, kallis ja monimutkainen, eikä se tuota toivottuja tuloksia. Valvontapolitiikan jatkuvat puutteet vaikuttavat huomattavasti tulevaisuuden kalavaroihin, kalastusalaan ja kalastuksesta riippuvaisiin alueisiin. Komissio ehdottaa sen vuoksi YKP:n perustana olevan valvontajärjestelmän merkittävää uudistusta. Tämä aloite on yksi komission keskeisistä kalastusalan tavoitteista vuonna 2008. Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Koska valvontapolitiikan uudistuksessa noudatetaan kaikki YKP:n näkökohdat huomioon ottavaa kokonaisvaltaista ja yhdennettyä lähestymistapaa, sen pitäisi parantaa valvontavalmiuksia ja kalavarojen hoitoa ja luoda tasavertaiset toimintaedellytykset. Lisäksi sen odotetaan vaikuttavan myönteisesti kalastusalan ja markkinoiden rakenteisiin. Näin sen avulla voidaan torjua sääntöjen noudattamatta jättämisestä aiheutuvia ympäristöön, talouteen ja yhteiskuntaan kohdistuvia vaikutuksia. Tarkemmin eriteltynä ehdotuksella pyritään saavuttamaan seuraavat tavoitteet: Uusi yhteinen lähestymistapa valvontaan ja tarkastuksiin Yhtenäisten tarkastusmenettelyjen ja tiukempien vaatimusten käyttöönoton pitäisi taata valvontapolitiikan yhdenmukainen täytäntöönpano jäsenvaltioissa ottaen samalla huomioon eri laivastojen moninaisuus ja omaleimaisuus. Toimintakulttuuri, jossa sääntöjä noudatetaan yleisesti Tavoitteena on vaikuttaa kaikkiin kalastusalan toimintoihin (pyynti, jalostus, jakelu ja kaupan pitäminen) osallistuvien sidosryhmien käyttäytymiseen siten, että YKP:n toimintaperiaatteiden ja säännösten noudattaminen saavutetaan paitsi seuranta- ja valvontatoimien avulla myös sääntöjen yleisellä noudattamisella, johon investoidaan kaikissa kalastusalan osissa, jotta YKP:n sääntöjen legitiimiys saadaan palautettua. YKP:n sääntöjen tehokas soveltaminen Tavoitteena on lujittaa komission hallinnointivaltuuksia ja valmiuksia toteuttaa toimenpiteitä suhteessa jäsenvaltioiden sääntöjen noudattamatta jättämisen tasoon. Komission ja jäsenvaltioiden vastuualat määritellään selvästi päällekkäisyyksien välttämiseksi ja sen varmistamiseksi, että komissio pitäytyy päätehtävissään eli valvoo ja todentaa YKP:n sääntöjen täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa. Nykyinen mikrotason päätösten järjestelmä olisi vähitellen korvattava makrotason hallinnointiin perustuvalla järjestelmällä. Voimassa olevat aiemmat säännökset Valvontapolitiikan perusta luodaan neuvoston päätöksessä (ETY) N:o 2847/93[3] (valvonta-asetus) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002[4] V luvussa (perusasetus). Valvonta-asetusta on muutettu 12 kertaa, ja useista muutoksista johtuvaa monimutkaisuutta pahentaa vielä se, että myös monet muut erilliset asetukset sisältävät valvontasäännöksiä. Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ehdotuksella edistetään YKP:n yleistä tavoitetta, joka on elollisten vesiluonnonvarojen kestävä hyödyntäminen. Lisäksi se edistää Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 2006 hyväksymää kestävän kehityksen strategiaa keskittymällä luonnonvarojen suojeluun. Se on yhdenmukainen myös kestävän kehityksen huippukokouksessa vuonna 2002 asetettujen kalavarojen hoitoa koskevien tavoitteiden kanssa[5] ja noudattaa yhteisön tulevasta meripolitiikasta parhaillaan käytäviä keskusteluja ohjaavaa periaatetta, jonka mukaan on pyrittävä valtamerten parempaan hallinnointiin. Valvontauudistuksen kokonaistavoite kuuluu niiden komission määrittelemien neljän pääalueen soveltamisalaan, joilla on parannettavaa yhteisön oikeuden soveltamisen suhteen[6]. II. Kuulemiset ja vaikutusten arviointi Intressitahojen kuuleminen Kuulemismenettely, tärkeimmät kohderyhmät ja yleiskuvaus vastaajista Ehdotusta valmisteltaessa käytiin useita keskusteltuja jäsenvaltioiden kanssa (ministeri- ja asiantuntijatasolla) sekä kalastusalan edustajien, neuvoa-antavien elinten ja kaikkien muiden intressitahojen kanssa. Ehdotuksen valmistelu vauhdittui, kun perustettiin yksiköiden välinen ohjausryhmä, jonka tehtävänä oli analysoida yleistä lähestymistapaa eri aiheisiin keskittyvien työryhmien kanssa. 1. Jäsenvaltiot - Komissio laati epävirallisen asiakirjan, jossa esitetään uudistusehdotukseen liittyvät tärkeimmät näkökohdat. Siitä keskusteltiin kalastusministerien epävirallisessa kokouksessa 18. helmikuuta 2008. Jäsenvaltioiden kalastusviranomaisten kanssa oli pidetty kokous aiemmin 15. tammikuuta 2008. Kansallisten kalastuksenvalvonnan asiantuntijoiden kanssa järjestettiin 1. helmikuuta 2008 kokous uudistuksen tavoitteiden esittelemiseksi. - Meri- ja kalastusasioiden pääosasto (DG MARE) perusti jäsenvaltioiden asiantuntijoista koostuvan työryhmän, jonka tehtävänä on määritellä yhtenäiset tarkastusmenettelyt ja valvontavaatimukset. - Sähköisen raportointijärjestelmän alalla järjestettiin kolme teknisten asiantuntijoiden kokousta Lontoossa, Madridissa ja Kööpenhaminassa. Nämä edistävät puolestaan uudenaikaisen tekniikan parempaa hyödyntämistä uuden valvonta-asetuksen mukaisesti. - Jäsenvaltioiden (Kreikka, Italia, Puola, Espanja ja Ruotsi) kanssa on allekirjoitettu uudistukseen liittyviä yhteisymmärryspöytäkirjoja. Ne merkitsevät lähestymistavan muutosta, sillä ne sisältävät selkeästi määriteltyjä viitearvoja kyseisten jäsenvaltioiden kalastuksenvalvontajärjestelmiin tehtäville parannuksille. 2. Sidosryhmien neuvoa-antavat elimet ja suuri yleisö - Alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien ja neuvoa-antavan kalatalous- ja vesiviljelykomitean edustajien kanssa järjestettiin 10. huhtikuuta 2008 yksipäiväinen seminaari, jonka tarkoituksena oli selvittää kyseisten elinten näkemyksiä YKP:n valvontapolitiikan suunnitellusta uudistuksesta. - DG MARE osallistui myös seminaareihin, joissa käsiteltiin uudistuksen olennaisen osan muodostavaa jäljitettävyyttä ja joita järjestettiin kalakantojen jäljitettävyyttä koskevan hankkeen ja DTU Aquan puitteissa. DG MARE järjesti yhteisen tutkimuskeskuksen kanssa aiheesta seminaarin Brysselissä 17. kesäkuuta 2008. - Uudistus esiteltiin hallinnolliseen rasitukseen liittyviä kysymyksiä käsittelevälle riippumattomien sidosryhmien korkean tason ryhmälle sen 18. syyskuuta 2008 pidetyssä kokouksessa. Puheenjohtaja totesi ryhmän arvostaneen suuresti DG MARE:n laatimaa hahmotelmaa ja tukeneen ehdotettua uudistusta täysipainoisesti ottaen huomioon alan toimijoille aiheutuvan hallinnollisen rasituksen suunniteltu keveneminen. - Vuoden 2008 helmikuusta toukokuuhun järjestettiin laajoja julkisia kuulemisia, jotka perustuivat komission verkkosivustolla julkaistuun komission valmisteluasiakirjaan. Keskustelun ohjaamiseksi DG MARE:ssa laaditussa asiakirjassa esitetään lyhyt analyysi ongelmasta, ja se rakentuu yhdeksän mahdollisen toiminta-alan varaan. Tiivistelmä vastauksista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Kuulemiseen osallistuneet antoivat hyvin positiivista palautetta komission toiminnasta. Lähes kaikki painottivat, että yhteisön toimia tällä alalla oli aiheellista vahvistaa. Kuulemismenettelyssä saatiin 25 kannanottoa monilta erilaisilta sidosryhmiltä. Kaikki saadut kannanotot julkaistiin komission virallisilla verkkosivuilla ja ilmoitettiin niiden laatijat ja alkuperä[7]. Komission aloite ja sen päätavoitteet saivat laajaa tukea kuulemiseen osallistuneilta. Kaikki olivat yhtä mieltä valvontajärjestelmän uudistamistarpeesta. Monet osallistujista korostivat, että uudistuksen päätavoitteena pitäisi olla toimintakulttuuri, jossa sääntöjä noudatetaan yleisesti. Kaikki sidosryhmät tukivat myös yhdenmukaistettujen hallinnollisten seuraamusten käyttöönottoa, sääntöjen yksinkertaistamista ja keventämistä sekä yhteistyön ja avunannon vahvistamista. Uudistus sai erityistä kannatusta kansalaisjärjestöiltä ja viranomaisilta, jotka pitivät sitä tehokkaana välineenä ympäristön kannalta kestävän kalastuksen näkökulmasta. Kaikki olivat samaa mieltä siitä, että EY:n tasolla on tarpeen kehittää valvontaan ja tarkastuksiin uusi lähestymistapa, joka tarjoaa tasavertaiset toimintaedellytykset ja parantaa yhteistyötä komission, jäsenvaltioiden kalastuksenvalvontaviranomaisten ja kaikkien tuotanto- ja markkinointiketjun toimijoiden välillä. Sidosryhmät olivat yhtä mieltä myös siitä, että kalastuksenvalvontavirastolla olisi oltava koordinointi- ja koulutusasioissa entistä suurempi ja rakentavampi rooli. Kansalaisjärjestöt katsoivat, että komissiolle olisi annettava lisää välineitä, jotka mahdollistaisivat asioihin puuttumisen hyvissä ajoin, kun taas alan toimijat huolehtivat siitä, joutuisivatko ne kantamaan jäsenvaltioiden sijasta kustannukset, joita aiheutuu jäsenvaltioita vastaan toteutetuista toimenpiteistä ja EY:n tuen keskeyttämisestä. Asiantuntijatiedon käyttö Lähteenä olleet tieteenalat ja asiantuntemuksen alat Komissio hyödynsi ulkopuolista asiantuntemusta joidenkin tässä raportissa esitettyjen väitteiden tueksi. Asiantuntijoita pyydettiin määrittelemään ehdotettujen toimintavaihtoehtojen todennäköiset positiiviset ja negatiiviset vaikutukset, mukaan luettuina vaihtoehtoisten tavoitteiden vaatimat myönnytykset, jotta voitaisiin tehdä tietoon perustuvia poliittisia päätöksiä. Tärkeimmät organisaatiot ja asiantuntijat, joita on kuultu Komission ja ulkopuolisen konsulttiyrityksen MRAG:n välillä tehtiin erityinen sopimus (puitesopimus FISH/2006/08 – Tutkimukset YKP:n ja meriasioiden alalla – Erä 4: YKP:hen liittyvät vaikutustenarviointitutkimukset). Tiivistelmä saaduista ja huomioon otetuista asiantuntijalausunnoista - Alustavat laadulliset ja määrälliset analyysit osoittavat, että vaikka toiset ehdotetuista toimenpiteistä ovat merkityksellisempiä kuin toiset, säännösten laaja-alainen noudattaminen saavutetaan todennäköisesti tehokkaimmin, kun koko paketti pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön pikemminkin sitovana kuin esimerkiksi FAO:n vastuullisen kalastuksen toimintasääntöjen kaltaisena vapaaehtoisena välineenä. - Jos ehdotetut toimenpiteet pannaan täytäntöön velvoittavalla asetuksella ja jos jäsenvaltiot soveltavat sitä ja voimassa olevia monivuotisia elvyttämissuunnitelmia, elpyneiden ja paremmin suojeltujen kantojen tuloksena aiheutuva inkrementaalinen nettohyöty kalastusalalle voisi 10 vuodessa olla 10 miljardin euron luokkaa. Tällaiseen taloudelliseen hyötyyn liittyy todennäköisesti työpaikkojen nettolisäyksiä, jolloin kaikilla osa-aloilla saattaa syntyä yhteensä jopa 4 000 uutta työpaikkaa. Merkittävää on, miten kalojen tuotannon lisääntyminen stimuloi uusia työpaikkoja asianomaisilla aloilla ja alueilla. - Näiden etujen saaminen uuden asetuksen täytäntöönpanon avulla riippuu siitä, siirtyykö painopiste merellä tehtävistä tarkastuksista kustannustehokkaampiin maalla toteuttaviin tarkastustoimiin, jotka vaativat aluksi suurempia investointeja toimintamenettelyihin kuin valvontakeinoihin. Nettohyötyä pitäisi kuitenkin syntyä nopeasti, sillä suhteellisten kustannusten odotetaan laskevan vähitellen kahden tai kolmen vuoden kuluttua täytäntöönpanosta, kun sääntöjä aletaan yleisesti noudattaa. - Kun valvontatoimet tehostuvat ja niiden vaikuttavuus lisääntyy, tehokkuusedut voidaan siirtää toimijoille kalastuksen paremman kannattavuuden sekä miehistön ja muiden työntekijöiden käytettävissä olevan osuuden muodossa. Asiantuntijalausuntojen julkistaminen Tutkimus julkaistaan DG MARE:n verkkosivuilla. Vaikutusten arviointi Komissio laati ehdotuksesta vaikutusten arvioinnin, jota koskeva raportti on saatavilla DG MARE:n verkkosivulla. Raportissa tarkasteltiin seuraavia vaihtoehtoja: - Vaihtoehto 1: Ei muutosta nykyiseen. Jatketaan nykyistä toimintalinjaa ja keskitytään olemassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanoon ja soveltamiseen. Muunnelma 1: Ei toimintalinjan muutosta, nykyinen tilanne jatkuu ennallaan Tämän muunnelman pääolettamus on, että nykyinen valvontapolitiikka riittää varmistamaan YKP:n tavoitteita tukevan sääntöjenmukaisen toiminnan ja että suurin ongelma on voimassa olevien lainsäädäntöön perustuvien vaatimusten heikko täytäntöönpano jäsenvaltioissa. Voimassa olevan lainsäädännön parempaa täytäntöönpanoa voitaisiin korostaa. Muunnelma 2: Voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpano ja soveltaminen täytäntöönpanoasetusten avulla Sen sijasta, että nykyinen tilanne säilytettäisiin ennallaan, tässä muunnelmassa voitaisiin harkita vielä keskeneräisen täytäntöönpanolainsäädännön hyväksymistä, jotta voitaisiin tarjota kattavalle valvontajärjestelmälle täydelliset tekniset säännöt. Tämä ”business as usual” -lähestymistapa tarkoittaa, että nykyiseen monimutkaiseen sääntöverkkoon lisätään epäsystemaattisella tavalla uusia sääntöjä kehittämättä valvontaan ja tarkastuksiin uutta lähestymistapaa. Komission toimintakyvyttömyyden vastineena olisi edelleenkin kansallisten oikeusjärjestelmien salliva suhtautuminen rikkomisiin, oikeudellisista tai menettelyllisistä syistä johtuva epätyydyttävä seuranta sekä puutteellinen tiedotus seuraamuksista ja aiemmista sääntöjen noudattamatta jättämisistä. - Vaihtoehto 2: Valvonta-asetuksen uudelleen laatiminen yhdistettynä käytännesääntöihin Lähestymistapa, jossa yhtenäinen lainsäädäntökehys yhdistetään käytännesääntöjen kaltaiseen ohjausvälineeseen, voisi jossain määrin auttaa parantamaan nykyistä valvontajärjestelmää. Jotkut kalastukset voisivat elpyä yhteen tai useampaan laivastonosaan kohdistettujen yksipuolisten toimien ansiosta, mutta tällaisen lähestymistavan myötä nykyisten säännösten sisältö ei muuttuisi eikä käyttöön otettaisi uusia säädöksiä. Tämä lähestymistapa olisi myös liian riippuvainen jäsenvaltioiden vapaaehtoisesta täytäntöönpanosta. - Vaihtoehto 3: Sääntelyväline uuden velvoittavan asetuksen muodossa Kolmas arvioitavaksi esitetty vaihtoehto oli uudistuspaketin täytäntöönpano säädöstekstillä, joka olisi yhteisön tasolla velvoittava. Tämä lähestymistapa perustuu tasavertaisten toimintaedellytysten luomiseen EU:ssa. Se varmistaisi YKP:n sääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen koko EU:ssa sekä kaikkien kalastajien syrjimättömän kohtelun. Komission tarkastajien parempien toimintavalmiuksien ansiosta jäsenvaltioiden olisi vaikeampi piilottaa YKP:n sääntöjen täytäntöönpanoon liittyviä puutteita. - Vaihtoehto 4: YKP:n valvontapolitiikan keskittäminen EU:n tasolla lisäämällä komission ja kalastuksenvalvontaviraston toimintavalmiuksia Tässä vaihtoehdossa komissio ja kalastuksenvalvontavirasto yhdistäisivät jäsenvaltioiden tarkastusresurssit ja kehittäisivät yleisesti hyväksyttyjä standardeja, ja niiden pitkän aikavälin tavoitteena olisi perustaa eräänlainen yhteisön rannikkovalvontajärjestelmä. Tämä vaihtoehto oli kuitenkin hylättävä jo aikaisessa vaiheessa, sillä komission ja jäsenvaltioiden välinen tehtävien uudelleenjako ylittäisi perustamissopimuksessa sallitut rajat. Poliittisesti on mahdotonta ajatella, että jäsenvaltiot suostuisivat yhtäkkiä luovuttamaan valtuuksiaan ylikansalliselle elimelle. Tällainen vaihtoehto edellyttäisi lisäksi merkittäviä määrärahojen korotuksia, joihin komissiolla ei ole varaa. III. Ehdotukseen liittyvät oikeudelliset näkökohdat Ehdotuksen sisältö Ehdotuksen perusajatus on, että tehokkaan valvontapolitiikan olisi oltava kokonaisvaltaista ja yhdennettyä, ja sen olisi katettava ongelman kaikki osa-alueet mereltä kuluttajan ruokapöytään. Uusi yhteinen lähestymistapa valvontaan ja tarkastuksiin Vaikka ei pitäisi jättää valvomatta sitä, missä määrin kalastusalukset noudattavat teknisiä toimenpiteitä, aiempaa suurempaa huomiota olisi kiinnitettävä saaliiden kokonaisvaltaiseen valvontaan. Tässä yhteydessä on erityisesti tarpeen saada aikaan seuraavaa: - yhdenmukaistetut ja koordinoidut tarkastustoimet ja -menettelyt kaikissa tuotanto- ja markkinointiketjun vaiheissa (merellä, satamassa, kuljetuksen ja kaupan pitämisen aikana); - elvyttämis- ja monivuotissuunnitelmiin sekä suojeltuihin merialueisiin ja pois heitettäviin määriin sovellettavia erityisiä valvontatoimenpiteitä koskevat yleiset standardit; - kattavan jäljitysjärjestelmän käyttöönotto; - uudenaikaisen tekniikan ja tehokkaiden tiedonvarmentamisjärjestelmien täysipainoinen käyttö, jotta kaikille merkityksellisille tiedoille voidaan tehdä systemaattisia ja kattavia ristiintarkastuksia; - strateginen suunnittelu, taktinen tavoitteenasettelu ja pistekoestrategia; ja - tiedonkäyttö, joka mahdollistaa riskien määrittelyn ja valvonnan rationalisoinnin. Toimintakulttuuri, jossa sääntöjä noudatetaan yleisesti Tässä yhteydessä on tarpeen keskittyä seuraaviin seikkoihin: - lainsäädäntökehyksen yksinkertaistaminen ja keventäminen; - yhdenmukaisten varoittavien seuraamusten käyttöönotto; - alusten päälliköiden tai käyttäjien tai kalastuslisenssin edunsaajaomistajien tekemiin rikkomisiin sovellettavan pisteytysjärjestelmän käyttöönotto; - täytäntöönpanotoimenpiteet ja niihin liittyvät seuraamukset; - parannettu yhteistyö jäsenvaltioiden ja komission välillä, mukaan luettuna yhteisön kalastuksenvalvontaviraston toimeksiannon laajentaminen; - nykyaikainen lähestymistapa sekä jäsenvaltioiden kesken että komission tai kalastuksenvalvontaviraston kanssa toteutettavaan tiedonsiirtoon ja tietojen vaihtoon suojattujen verkkosivujen välityksellä. YKP:n sääntöjen tehokas soveltaminen YKP:n sääntöjen tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi olisi lujitettava komission valmiuksia toteuttaa toimenpiteitä suhteessa jäsenvaltioiden sääntöjen noudattamatta jättämisen tasoon. Samalla olisi lisättävä komission hallinnointivalmiuksia. Ehdotuksiin sisältyy seuraavia seikkoja: - komission tarkastajien valtuuksien uudelleenmäärittely, - jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmat sääntöjen täytäntöönpanon parantamiseksi tarvittaessa, - komission valtuudet korjata jäsenvaltioiden saalistietoja, - kalastuskiellot komission aloitteesta, - komission suurempi joustovara päättää kiintiöiden vähennyksistä tapauksissa, joissa kiintiöiden hallinnointi on puutteellista, ja - huonon hallinnon tapauksissa toteuttavat taloudelliset toimenpiteet. Oikeusperusta EY:n perustamissopimuksen 37 artikla. Toissijaisuusperiaate Ehdotus kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Tämän vuoksi toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta. Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: YKP:n valvontajärjestelmän nykyisten puutteiden ratkaiseminen vaatii toimenpiteitä, jotka on suhteutettu asianomaisten toimien laajuuteen ja mukautettu niiden laatuun. Elollisten vesiluonnonvarojen kestävä hyödyntäminen on määritelmänsä mukaisesti ala, jota on säänneltävä yhteisön tasolla ja jota ei voida hallinnoida yksittäisillä kansallisen tason toimenpiteillä. Ehdottaessaan YKP:n toimille uusia valvontapuitteita komissio vastaa sidosryhmien ja jäsenvaltioiden pyyntöihin EU-tason tasavertaisten toimintaedellytysten luomiseksi. Yhdenmukaisten tarkastus- ja valvontamenettelyjen määrittely on perusluonteeltaan kysymys, joka on ratkaistava EU:n tasolla. Sääntelytavan valinta Ehdotettu sääntelytapa: asetus. Muut vaihtoehdot eivät soveltuisi seuraavista syistä: Yhteinen kalastuspolitiikka kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Yhteisön tasolla vahvistettujen sääntöjen olisi oltava yhdenmukaisia ja sitovia, jotta vältetään erilaiset standardit jäsenvaltioissa. Tästä syystä on perusteltua, että toimenpiteet vahvistetaan asetuksessa. IV. Talousarviovaikutukset Ehdotuksella ei ole vaikutuksia yhteisön talousarvioon. V. Lisätiedot Yksinkertaistaminen Ehdotus johtaa asian kannalta merkityksellisen lainsäädännön yksinkertaistumiseen ja parantaa valvontajärjestelmää. Nykyisessä YKP:n valvontapolitiikassa on vuosien mittaan otettu käyttöön uusia säännöksiä, jotka ovat hajallaan eri asetuksissa ja joista osa on päällekkäisiä. Yksi ehdotuksen tavoitteista on selventää sovellettavia valvontasääntöjä. Valvonta on kuitenkin edelleen monimutkainen kysymys, ja ne tarpeelliset velvollisuudet, jotka on säilytettävä, on saatettava tasapainoon selkeyttämistä sekä viranomaisten ja yksityisen sektorin hallinnollisen kuormituksen vähentämistä koskevan tarpeen kanssa. Tältä osin yksinkertaistamiseen liittyy eri osa-alueita: - Järjestelmällä luodaan kunnianhimoiset yhteiset puitteet, joissa vahvistetaan kaikkia valvontaseikkoja sääntelevät periaatteet mutta jätetään yksityiskohtaisten teknisten sääntöjen vahvistaminen soveltamisasetuksille. - Järjestelmällä luodaan yhteisön toimijoihin ja viranomaisiin sovellettavat yhteiset puitteet yhdenmukaistamalla tarkastus- ja valvontasäännöt (sekä ottamalla käyttöön yhdenmukaiset seuraamukset) ja edistämällä tällä tavoin tasavertaisten toimintaedellytysten luomista EU:ssa. Lainsäädännön kumoaminen Ehdotuksen hyväksymisestä seuraa, että aiempaa lainsäädäntöä kumotaan. Uudelleentarkastelu-, tarkistus- tai raukeamislauseke Ehdotus sisältää uudelleentarkastelulausekkeen. 2008/0216 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS yhteisön valvontajärjestelmästä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon, on kuullut Euroopan tietosuojavaltuutettua, sekä katsoo seuraavaa: (1) Yhteisen kalastuspolitiikan tavoite, sellaisena kuin se vahvistetaan elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2371/2002[8], on varmistaa elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntäminen niin, että luodaan talouden, ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden kannalta kestävät olosuhteet. (2) Koska yhteisen kalastuspolitiikan onnistuminen edellyttää tehokkaan valvontajärjestelmän täytäntöönpanoa, tässä asetuksessa säädetyillä toimenpiteillä pyritään luomaan kokonaisvaltaista ja yhdennettyä lähestymistapaa noudattava yhteisön järjestelmä tarkastuksia, seurantaa, valvontaa, tarkkailua ja sääntöjen noudattamisen valvontaa varten, jotta voidaan elollisten vesiluonnonvarojen kestävää hyödyntämistä varten varmistaa kaikkien yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen ottamalla huomioon kyseisen politiikan kaikki osa-alueet. (3) Yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93[9] soveltamisesta saatu kokemus on osoittanut, että nykyinen valvontajärjestelmä ei enää riitä varmistamaan yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamista. (4) Valvontasäännökset ovat nykyisin hajallaan monissa päällekkäisissä ja monimutkaisissa säädöksissä. Joidenkin valvontajärjestelmän osien täytäntöönpano on jäsenvaltioissa puutteellista, minkä vuoksi yhteisen kalastuspolitiikan säännösten rikkomisten johdosta sovellettavat toimenpiteet ovat riittämättömiä ja toisistaan eroavia. Tämä uhkaa koko yhteisön kalastajille tasavertaisten toimintaedellytysten luomista. Nykyistä järjestelmää ja kaikkia siihen liittyviä velvoitteita olisi sen vuoksi lujitettava, järkeistettävä ja yksinkertaistettava erityisesti kaksinkertaista sääntelyä ja hallinnollisia rasitteita vähentämällä. (5) Meren luonnonvarojen ehtymisen laajuus huomioon ottaen Euroopan yhteisön on välttämätöntä toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, joilla saadaan aikaan yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen, kestävän kehityksen huippukokouksessa vuonna 2002 asetettujen tavoitteiden sekä Eurooppa-neuvoston kestävän kehityksen strategian yleinen noudattaminen kaikkien toimijoiden keskuudessa. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä, rakenteellisia toimenpiteitä ja yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyviä toimenpiteitä koskevia tarkastus-, seuranta-, valvonta- ja tarkkailusääntöjä sekä täytäntöönpanon valvontaa koskevia sääntöjä olisi lujitettava, yhdenmukaistettava ja vahvistettava. Sen lisäksi tietyistä vakavista rikkomisista määrättäville seuraamuksille olisi vahvistettava vähimmäistaso ja luotava pisteytysjärjestelmä, jota sovelletaan sääntöjen noudattamatta jättämiseen. (6) Vastuun jakautumista jäsenvaltioiden, komission ja yhteisön kalastuksenvalvontaviraston kesken olisi vielä selkeytettävä. Yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamisen valvonnan olisi oltava ensisijaisesti jäsenvaltioiden vastuulla. Komission olisi puolestaan varmistettava, että jäsenvaltiot panevat yhteisen kalastuspolitiikan säännöt täytäntöön johdonmukaisella tavalla kaikkialla yhteisössä. Tätä varten nykyinen mikrotason päätösten järjestelmä olisi vähitellen korvattava makrotason hallinnointiin perustuvalla järjestelmällä. (7) Yhteisön tasolla toteutettava kalavarojen hoito perustuu erityisesti suurimpiin sallittuihin saaliisiin (TACeihin), kiintiöihin, pyyntiponnistuksen rajoittamisohjelmiin ja teknisiin toimenpiteisiin. Olisi ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet näiden hoitotoimenpiteiden täytäntöönpanemiseksi tehokkaalla tavalla. (8) Jäsenvaltioiden viranomaisten pitäisi voida valvoa saaliiden purkamista satamissaan. Tätä varten kalastusaluksia olisi vaadittava ilmoittamaan kyseisille viranomaisille ennakolta aikomuksestaan purkaa saaliita näiden satamissa. (9) Kalastusalusten kalastuspäiväkirjoissa olevat tiedot olisi tarkistettava purkamisen yhteydessä. Kalojen ja kalastustuotteiden purkamista ja kaupan pitämistä harjoittavia toimijoita olisi näin ollen vaadittava ilmoittamaan puretut, jälleenlaivatut, myyntiin tarjotut ja ostetut määrät. (10) Kalastuspäiväkirjan tai ilmoituksen täyttämisvelvollisuus muodostaisi pienille alle 10 metrin aluksille suhteettoman rasitteen niiden kalastuskapasiteettiin nähden. Jotta tällaisten alusten suhteen varmistettaisiin riittävä valvonnan taso, jäsenvaltioiden olisi valvottava niiden toimintaa toteuttamalla pistokoesuunnitelma. (11) Yhteisön säilyttämistoimenpiteisiin ja kaupallisiin toimenpiteisiin liittyvien edellytysten noudattamisen varmistamiseksi olisi vaadittava, että kaikkien yhteisössä kuljetettavien kalastustuotteiden mukana on oltava kuljetusasiakirja, josta ilmenee niiden luonne, alkuperä ja paino. (12) Jäsenvaltioiden olisi valvottava alustensa toimintaa yhteisön vesillä ja niiden ulkopuolella. Tehokkaan valvonnan helpottamiseksi yhteisön kalastusalusten päälliköt olisi velvoitettava pitämään kalastuspäiväkirjaa ja toimittamaan purkamis- ja jälleenlaivausilmoituksia. (13) Merellä tapahtuvalla jälleenlaivauksella vältetään lippu- tai rannikkovaltion toteuttama asianmukainen valvonta, minkä vuoksi se tarjoaa toimijoille mahdollisuuden pitää aluksella laittomia saaliita. Yhteisön vesillä toteutettavat jälleenlaivaustoimet olisi tarkastusten parantamiseksi sallittava ainoastaan nimetyissä satamissa. (14) Kun TACien ja kiintiöiden hallinnointia täydennetään pyyntiponnistuksen rajoittamisohjelmalla, olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, joilla varmistetaan kyseisen ohjelman asianmukainen toteutus. (15) Jotta valvontajärjestelmä olisi kattava, tuotanto- ja markkinointiketjun olisi kuuluttava sen piiriin kokonaisuudessaan. Siinä olisi säädettävä johdonmukaisesta jäljitysjärjestelmästä, joka täydentäisi elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002[10] säännöksiä, sekä tuottajajärjestöjen tehostetusta valvonnasta. Sen olisi myös suojeltava kuluttajien etua ja edellytettävä tätä varten, että kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa annetaan tiedot kauppanimestä, tuotantomenetelmästä ja pyyntialueesta, kuten neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden alalla kuluttajille annettavien tietojen osalta 22 päivänä lokakuuta 2001 annetussa asetuksessa (EY) N:o 2065/2001[11] säädetään. Sen avulla on varmistettava tuottajajärjestöjen valvonta neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä kalatalousalan toimintaohjelmien osalta 15 päivänä marraskuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2508/2000[12] mukaisesti. (16) Ottaen huomioon yhteisön kalastuslaivaston kapasiteettia koskevat vaatimukset, joista säädetään asetuksen (EY) N:o 2371/2002 13 artiklassa, yhteisön syrjäisimmille alueille rekisteröityjen kalastuslaivastojen hallinnoinnista 30 päivänä maaliskuuta 2004 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 639/2004[13], neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 III luvussa määritellyn yhteisön laivastopolitiikan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 12 päivänä elokuuta 2003 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1438/2003[14] ja yhteisön syrjäisimmille alueille rekisteröityjen kalastuslaivastojen hallinnoinnista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 639/2004 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9 päivänä joulukuuta 2004 annetussa komission asetuksessa 2104/2004[15], olisi otettava käyttöön laivastokapasiteetin valvontavälineitä, joihin olisi kuuluttava konetehon ja pyydysten käytön seuranta. (17) Monivuotisiin suunnitelmiin, suojeltuihin merialueisiin ja pois heitettäviin määriin olisi sovellettava selkeitä ja yksilöllisiä erityisiä valvontatoimenpiteitä erityisjärjestelyissä. Olisi selvennettävä menettelyä reaaliaikaisten kalastuskieltojen vahvistamiseksi ja peruuttamiseksi. (18) Olisi otettava käyttöön valvontaan sovellettava uusi yhteinen lähestymistapa, johon kuuluu saaliiden kattava seuranta, jotta varmistetaan kalastusalan tasapuoliset toimintaedellytykset ottaen huomioon laivastonosien väliset erot. Tätä varten olisi vahvistettava kalastuksenvalvonnan toteuttamista koskevat yhteiset perusteet ja erityisesti yhdenmukaistetut ja koordinoidut tarkastusmenettelyt merellä, maissa ja markkinointiketjun kaikissa vaiheissa. Osana uutta lähestymistapaa jäsenvaltioiden, komission ja yhteisön kalastuksenvalvontaviraston välistä vastuunjakoa olisi selkeytettävä. (19) Valvontatoimien ja -menetelmien olisi perustuttava riskinhallintaan, johon liittyy systemaattisten ja kattavien ristiintarkastusmenettelyjen käyttö. (20) Jotta rikkomiset johtaisivat yhdenmukaisiin ja tehokkaisiin syytetoimiin, olisi säädettävä mahdollisuudesta käyttää komission tarkastajien, yhteisön tarkastajien ja jäsenvaltioiden viranomaisten laatimia tarkastus- ja valvontaraportteja kansallisten raporttien tavoin. (21) Yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamiseksi olisi lujitettava jäsenvaltioiden keskinäistä samoin kuin jäsenvaltioiden ja komission sekä yhteisön kalastuksenvalvontaviraston välistä yhteistyötä ja koordinointia erityisesti toteuttamalla tarkastajavaihtoa jäsenvaltioiden välillä ja vahvistamalla yhteisön tarkastajien asemaa ja valtuuksia. (22) Alusten satelliittiseurantajärjestelmästä saatavat tiedot tarjoavat arvokasta tukea tieteellisille lausunnoille. Yksilöimättömät ja aggregoidut tiedot olisi sen vuoksi asetettava kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista yhteisön puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta 25 päivänä helmikuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 199/2008[16] 2 artiklan i alakohdassa määriteltyjen loppukäyttäjien saataville. (23) Uudenaikaista tekniikkaa olisi hyödynnettävä täysipainoisesti, sillä se mahdollistaa tehokkaan valvonnan sekä nopeasti ja edullisesti suoritettavat systemaattiset ja automaattiset ristiintarkastukset ja helpottaa niin kansallisten viranomaisten kuin alan toimijoiden hallinnollisia menettelyjä, minkä ansiosta kaikille merkityksellisille valvontatiedoille voidaan tehdä hyvissä ajoin riskianalyysit ja yleisarvioinnit. Valvontajärjestelmässä olisi sen vuoksi tarjottava jäsenvaltioille mahdollisuus yhdistellä eri valvontavälineiden käyttöä tehokkaimman valvontamenetelmän varmistamiseksi. (24) Yhdennetty merivalvontaverkosto olisi perustettava sellaisten tarkkailu-, seuranta-, tunnistus- ja jäljitysjärjestelmien välille, joiden tavoitteena on meriturvallisuus, merellisen ympäristön suojelu, kalastuksenvalvonta, rajavalvonta, yleinen lainvalvonta ja kaupan helpottaminen. Verkosto pystyy jatkuvasti tarjoamaan tietoa merialan toimista oikea-aikaisen päätöksentekomenettelyn tueksi. Valvontatoimintaa harjoittavat viranomaiset voisivat sen ansiosta tarjota vaikuttavampia ja kustannustehokkaampia palveluja. Tätä varten automaattisten tunnistusjärjestelmien, alusten satelliittiseurantajärjestelmää koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 18 päivänä joulukuuta 2003 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2244/2003[17] tarkoitettujen alusten satelliittiseurantajärjestelmien ja alusten paikantamisjärjestelmien tiedot, jotka kerätään tämän asetuksen mukaisesti, olisi toimitettava muiden, edellä mainittuja valvontatoimia harjoittavien viranomaisten käyttöön. (25) EU:n kansalaisten syyllistymistä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen rikkomisiin olisi ehkäistävä. Koska kyseisten sääntöjen rikkomisten johdosta toteutettavat toimet eroavat suuresti jäsenvaltioittain, mikä johtaa syrjintään ja kilpailusääntöjen vääristymiseen kalastajien keskuudessa, ja koska suhteutettujen, varoittavien ja tehokkaiden seuraamusten puuttuminen eräistä jäsenvaltioista vähentää tarkastusten tehokkuutta, on aiheellista ottaa käyttöön yhdenmukaistetut hallinnolliset seuraamukset sekä pisteytysjärjestelmä todellisen pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi. (26) Se, että yhteisön vesillä rikotaan tai yhteisön toimijat rikkovat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä vakavasti ja usein, johtuu suurelta osin siitä, että näiden sääntöjen vakavista rikkomisista jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädettyjen sakkojen tasolla ei ole riittävän varoittavaa vaikutusta. Tätä heikkoutta lisää vielä se, että seuraamusten taso eri jäsenvaltioissa vaihtelee suuresti, mikä kannustaa laittomia toimijoita toimimaan niiden jäsenvaltioiden vesillä tai alueella, joissa seuraamukset ovat pienimmät. Sen vuoksi on aiheellista yhdenmukaistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen vakavista rikkomuksista määrättävien sakkojen vähimmäis- ja enimmäistasot ottaen huomioon niiden kalastustuotteiden arvo, jotka on saatu vakavaan rikkomiseen syyllistymällä, rikkomisen mahdollinen toistuminen sekä kyseisiin kalavaroihin ja meriympäristöön kohdistunut vahinko. Olisi vahvistettava myös välittömiä täytäntöönpanotoimenpiteitä ja täydentäviä toimenpiteitä. (27) Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamisen varmistamiseksi komission olisi voitava toteuttaa tehokkaita korjaavia toimenpiteitä; tätä varten komission hallinnointivalmiuksia sekä sen valmiuksia toteuttaa toimenpiteitä suhteessa jäsenvaltioiden sääntöjen noudattamatta jättämisen tasoon olisi vahvistettava. Komissiolla olisi oltava valtuudet suorittaa tarkastuksia ilman ennakkoilmoitusta ja riippumattomalla tavalla varmentaakseen jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten toteuttamat tarkastustoimet. (28) Olisi säädettävä asianmukaisista keinoista käsitellä tapauksia, joissa jäsenvaltio laiminlyö sille lippu-, satama-, rannikko- tai markkinavaltiona EY:n ja kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvia velvollisuuksia, sekä varmistettava, että jäsenvaltiot toteuttavat asianmukaisia toimenpiteitä taatakseen, että niiden kalastusalukset tai kansalaiset noudattavat YKP:n sääntöjä ja valvontasääntöjä. Näihin keinoihin pitäisi kuulua mahdollisuus lykätä tai pienentää Euroopan kalatalousrahastosta 27 päivänä heinäkuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1198/2006[18] ja yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanoa ja kansainvälisen merioikeuden alaa koskevista yhteisön rahoitustoimenpiteistä 22 päivänä toukokuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 861/2006[19] mukaista rahoitustukea tapauksissa, joissa jäsenvaltiot ovat soveltaneet YKP:n sääntöjä puutteellisesti. (29) Komissiolle olisi annettava valtuudet kieltää kalastus, kun jäsenvaltion kiintiö tai TAC tulee täyteen. Lisäksi komissiolla olisi oltava valtuudet alentaa kiintiöitä ja kieltää kiintiöiden siirrot tai vaihdot varmistaakseen yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamisen jäsenvaltioissa. (30) Komissiolla tai sen nimeämällä elimellä olisi oltava välittömästi käytettävissään jäsenvaltioiden kalastusta koskevat tiedot, jotta se pystyy varmistamaan, että jäsenvaltiot noudattavat velvollisuuksiaan, sekä puuttumaan havaittuihin epäjohdonmukaisuuksiin. (31) Yhteisön kalastuksenvalvontaviraston toimeksiantoa olisi mukautettava ja laajennettava koskemaan kansallisten valvontajärjestelmien tarkastuksia ja tutkimuksia, operatiivisen yhteistyön organisointia, jäsenvaltioille annettavaa apua ja mahdollisuutta perustaa hätäyksiköitä, jos havaitaan jokin yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyvä vakava riski. (32) Tämän asetuksen ei pitäisi vaikuttaa sellaisiin kansallisiin valvontasäännöksiin, jotka kuuluvat sen soveltamisalaan mutta ovat sen vähimmäisvaatimuksia tiukempia, jos kyseiset kansalliset säännökset ovat yhteisön oikeuden mukaisia. (33) Koska laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä 29 päivänä syyskuuta 2008 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1005/2008[20] velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan asiaankuuluvia toimenpiteitä kaikenlaisen laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastukseen (LIS-kalastuksen) ja siihen liittyvän toiminnan tehokkaan torjunnan varmistamiseksi ja koska yhteisön kalastusaluksille myönnettävistä luvista kalastustoiminnan harjoittamiseksi yhteisön vesien ulkopuolella ja kolmansien maiden alusten pääsystä yhteisön vesille xx xx xx annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o …/2008[21] vahvistetaan säännökset, jotka koskevat yhteisön kalastusaluksille myönnettäviä lupia harjoittaa kalastustoimintaa yhteisön vesien ulkopuolella ja kolmansien maiden kalastusaluksille myönnettäviä lupia harjoittaa kalastustoimintaa yhteisön vesillä, tämän asetuksen olisi täydennettävä kyseisiä asetuksia ja varmistettava, ettei yhteisön ja kolmansien maiden kansalaisten välillä ole syrjintää. (34) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[22] mukaisesti. Kaikki toimenpiteet, jotka komissio hyväksyy tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi, ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisia. (35) Neuvoston tehtävänä olisi kuitenkin päättää velvollisuudesta käyttää sähköisiä seurantalaitteita ja jäljitysvälineitä, kuten geneettistä analyysiä ja muita kalastuksenvalvonnassa käytettäviä tekniikoita. Koska kyseisistä tekniikoista aiheutuu kansallisille valvontaviranomaisille ja kalastusalalle kustannuksia, neuvoston on aiheellista varata itselleen oikeus käyttää tässä erityisessä tapauksessa välitöntä täytäntöönpanovaltaa. Koska neuvosto päättää monivuotisten suunnitelmien käyttöönotosta, on asianmukaista, että neuvosto päättää tässä yhteydessä myös näiden monivuotisten suunnitelmien kattamien lajien elopainoon sovellettavasta kynnysarvosta, jonka ylittyessä aluksen edellytetään purkavan saaliinsa nimetyssä satamassa. Koska neuvosto antaa vuotuisen TAC- ja kiintiöasetuksen, on aiheellista, että se määrittelee tässä yhteydessä myös sivusaaliiden kynnystasot reaaliaikaisten kalastuskieltojen vahvistamiseksi. (36) Tämän asetuksen mukaisesti koottujen ja vaihdettujen tietojen luottamuksellisuus olisi turvattava. Tällaiset tiedot ovat joskus henkilötietoja, sellaisina kuin niistä säädetään yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY ja yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 45/2001. Henkilötietojen käsittely edellyttää selkeitä sääntöjä oikeusvarmuuteen ja avoimuuteen liittyvistä syistä sekä perusoikeuksien suojelun ja erityisesti henkilöiden yksityiselämän suojelua koskevan oikeuden takaamiseksi. (37) Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY tarkoituksena on varmistaa henkilötietojen vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla. Sitä sovelletaan jäsenvaltioiden tämän asetuksen mukaisesti suorittamiin henkilötietojen käsittelytoimiin. (38) Komission tämän asetuksen mukaisesti suorittamaa henkilötietojen käsittelyä säännellään yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 45/2001. (39) Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti on välttämätöntä ja tarkoituksenmukaista perustaa kattava ja yhtenäinen valvontajärjestelmä, jotta saavutetaan yhteisen kalastuspolitiikan tehokasta täytäntöönpanoa koskeva perustavoite. Tässä asetuksessa ei perustamissopimuksen 5 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti ylitetä sitä, mikä on tarpeen aiottujen tavoitteiden saavuttamiseksi. (40) Jotta yhteisön lainsäädäntö saatettaisiin yhdenmukaiseksi tämän asetuksen kanssa, seuraavia asetuksia olisi muutettava: - neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002, annettu 20 päivänä joulukuuta 2002, - neuvoston asetus (EY) N:o 768/2005[23], annettu 26 päivänä huhtikuuta 2005, yhteisön kalastuksenvalvontaviraston perustamisesta ja yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetun asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta, - neuvoston asetus (EY) N:o 423/2004[24], annettu 26 päivänä helmikuuta 2004, turskakantojen elvytystoimenpiteistä, - neuvoston asetus (EY) N:o 811/2004[25], annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, pohjoisen kummeliturskakannan elvytystoimenpiteistä, - neuvoston asetus (EY) N:o 2166/2005[26] etelänkummeliturska- ja keisarihummerikantojen elvytystoimenpiteistä Cantabrian merellä ja Iberian niemimaan länsipuolella sekä kalavarojen säilyttämisestä nuorten meren eliöiden suojelemiseksi toteutettavien teknisten toimenpiteiden avulla annetun asetuksen (EY) N:o 850/98 muuttamisesta, - neuvoston asetus (EY) N:o 2115/2005[27], annettu 20 päivänä joulukuuta 2005, grönlanninpallasta koskevan elvytyssuunnitelman vahvistamisesta Luoteis-Atlantin kalastusjärjestössä, - neuvoston asetus (EY) N:o 388/2006[28], annettu 23 päivänä helmikuuta 2006, monivuotisen suunnitelman vahvistamisesta kielikampelakannan kestäväksi hyödyntämiseksi Biskajanlahdella, - neuvoston asetus (EY) N:o 509/2007[29], annettu 7 päivänä toukokuuta 2007, monivuotisen suunnitelman vahvistamisesta kielikampelakannan kestäväksi hyödyntämiseksi Englannin kanaalin länsiosassa, - neuvoston asetus (EY) N:o 676/2007[30], annettu 11 päivänä kesäkuuta 2007, punakampela- ja meriantura(kielikampela)kantoja hyödyntävää kalastusta koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta Pohjanmerellä, - neuvoston asetus (EY) N:o 1098/2007[31], annettu 18 päivänä syyskuuta 2007, Itämeren turskakantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 779/97 kumoamisesta, - neuvoston asetus (EY) N:o 847/96[32], annettu 6 päivänä toukokuuta 1996, TACien ja kiintiöiden vuosittaiseen hallinnoimiseen liittyvien lisäedellytysten käyttöönottamisesta. (41) Koska tällä asetuksella perustetaan uusi kattava valvontajärjestelmä, yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annettu asetus (ETY) N:o 2847/93 ja erityiskalastuslupia koskevista yleisistä säännöistä 27 päivänä kesäkuuta 1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1627/94 olisi kumottava, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: I OSASTOYLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artikla Kohde Tällä asetuksella perustetaan yhteisön järjestelmä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen valvontaa, seurantaa, tarkkailua, tarkastamista ja täytäntöönpanon valvontaa varten, jäljempänä ’yhteisön valvontajärjestelmä’. 2 artikla Soveltamisala Tätä asetusta sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioiden alueella tai yhteisön vesillä toteutettuihin taikka yhteisön kalastusalusten tai, lippuvaltion ensisijaista vastuuta rajoittamatta, jäsenvaltioiden kansalaisten toteuttamiin toimiin, jotka liittyvät a) elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiseen, hoitoon ja hyödyntämiseen; b) vesiviljelyyn; c) kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostukseen, kuljetukseen ja kaupan pitämiseen. 3 artikla Suhde kansainvälisiin ja kansallisiin säännöksiin 1. Tätä asetusta sovelletaan rajoittamatta niiden erityismääräysten soveltamista, jotka sisältyvät yhteisön ja kolmansien maiden välillä tehtyihin kalastussopimuksiin tai joita sovelletaan sellaisten alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen tai vastaavien järjestelyjen puitteissa, joiden sopimuspuoli yhteisö on tai joiden kanssa yhteisö tekee yhteistyötä vaikka ei ole sopimuspuoli. 2. Tätä asetusta sovelletaan rajoittamatta siinä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia tiukempien kansallisten valvontatoimenpiteiden soveltamista, jos ne ovat yhteisön lainsäädännön ja yhteisen kalastuspolitiikan mukaisia. Jäsenvaltioiden on komission pyynnöstä annettava kyseiset valvontatoimenpiteet tiedoksi. 4 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EY) N:o 2371/2002 määritelmiä. Lisäksi sovelletaan seuraavia määritelmiä: (1) ’ kalastustoiminnalla ’ tarkoitetaan kalojen etsimistä, pyydysten laskemista, asettamista ja nostamista, saaliin ottamista alukselle, jälleenlaivausta, aluksella pitämistä, aluksella jalostamista sekä kalojen ja kalastustuotteiden siirtämistä ja altaaseen panemista; (2) ’ yhteisen kalastuspolitiikan säännöillä ’ tarkoitetaan elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiseen, hoitoon ja hyödyntämiseen, vesiviljelyyn sekä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostukseen, kuljetukseen ja kaupan pitämiseen liittyvää yhteisön lainsäädäntöä; (3) ’ yhteisen kalastuspolitiikan kattamilla toimilla ’ tarkoitetaan elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämistä, hoitoa ja hyödyntämistä, vesiviljelyä sekä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostusta, kuljetusta ja kaupan pitämistä; (4) ’ valvonnalla ’ tarkoitetaan seurantaa, tarkkailua, tarkastamista ja täytäntöönpanon valvontaa; (5) ’ tarkastuksella ’ tarkoitetaan tarkastajien paikalla tekemää tarkastusta, joka koskee yhteisen kalastuspolitiikan alalla sovellettavien säännösten noudattamista ja joka kirjataan tarkastusraporttiin; (6) ’ virkamiehellä ’ tarkoitetaan henkilöä, jonka kansallinen viranomainen, komissio tai yhteisön kalastuksenvalvontavirasto on valtuuttanut tekemään tarkastuksen; (7) ’ kalastuslisenssillä ’ tarkoitetaan virallista asiakirjaa, joka antaa haltijalleen kansallisissa säännöissä määritellyn oikeuden käyttää tiettyä kalastuskapasiteettia elävien vesiluonnonvarojen kaupalliseen hyödyntämiseen. Se sisältää yhteisön kalastusaluksen tunnisteita, teknisiä ominaisuuksia ja varustusta koskevat vähimmäisvaatimukset; (8) ’ kalastusluvalla ’ tarkoitetaan yhteisön kalastusalukselle kalastuslisenssin lisäksi myönnettyä kalastuslupaa, joka antaa alukselle oikeuden harjoittaa kalastustoimintaa yhteisön vesillä yleensä ja/tai erityistä kalastustoimintaa määrätyllä kaudella tietyllä alueella tai erityisedellytysten alaisen kalastuksen osalta; (9) ’ automaattisella tunnistusjärjestelmällä ’ tarkoitetaan autonomista ja jatkuvaa meriturvallisuus- ja alusliikennealan viestintäjärjestelmää, joka tarjoaa aluksille keinon vaihtaa toisten lähistöllä olevien alusten ja maissa olevien viranomaisten kanssa sähköisesti aluksia koskevia tietoja, mukaan luettuina tiedot aluksen tunnisteista, sijainnista, kurssista ja nopeudesta; (10) ’ suojellulla merialueella ’ tarkoitetaan aluetta, joka on rajattu lain, kansainvälisesti hyväksytyn toimenpiteen tai muun tehokkaan toimenpiteen nojalla kyseisen määritellyn alueen suojelemiseksi osittain tai kokonaan; (11) ’ kalastuksenseurantakeskuksella ’ tarkoitetaan lippujäsenvaltion perustamaa toimintakeskusta, jolla on tekniset valmiudet harjoittaa kalastusalusten etäseurantaa, kerätä, tallentaa, validoida ja ristiintarkastaa eri viestintäjärjestelmien kautta saamiaan tietoja ja antaa nämä tiedot tarvittaessa lippujäsenvaltion tarkastusviranomaisten tai rannikkovaltion käyttöön; (12) ’ jälleenlaivauksella ’ tarkoitetaan kaikkien tai joidenkin aluksella olevien kalastus- tai vesiviljelytuotteiden purkamista toiseen alukseen; (13) ’ riskillä ’ tarkoitetaan sellaisen tapahtuman toteutumisen todennäköisyyttä, joka rikkoisi yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä; (14) 'riskinhallinnalla' tarkoitetaan riskien järjestelmällistä tunnistamista ja kaikkien kyseisten riskien toteutumisen rajoittamiseksi tarvittavien toimenpiteiden toteuttamista. Tämä sisältää tietojen keräämisen, riskien analysoinnin ja arvioinnin, toimien valmistelun ja toteuttamisen sekä prosessin ja sen tulosten säännöllisen seurannan ja tarkastelun kansainvälisten, yhteisön ja kansallisten lähteiden ja strategioiden perusteella; (15) ’ toimijalla ’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka hoitaa tai pitää hallinnassaan mitä tahansa yritystä, joka toteuttaa mitä tahansa toimia, jotka liittyvät mihin tahansa kalastus- ja vesiviljelytuotteiden tuotannon, jalostuksen, kaupan pitämisen, jakelun ja vähittäiskaupan vaiheisiin; (16) ’ erällä ’ tarkoitetaan tiettyyn lajiin kuuluvien kalastustuotteiden määrää, jolle on tehty sama käsittely ja joka on peräisin samoilta kalavesiltä ja samalta alukselta tai samoista vesiviljelytoiminnoista; (17) ’ jalostuksella ’ tarkoitetaan tarjontamuodon valmisteluprosessia. Siihen kuuluu puhdistaminen, fileointi, pakkaaminen jäihin, pakkaaminen, purkittaminen, jäädyttäminen, savustus, suolaus, kypsennys, suola- tai etikkaliemeen säilöminen, kuivaaminen tai millä tahansa muulla tavalla toteutettu kalan kauppakunnostus; (18) ’vähittäiskaupalla’ tarkoitetaan elollisten vesiluonnonvarojen käsittelyä ja/tai jalostusta, säilytystä myyntipaikassa ja jakelua lopulliselle kuluttajalle, ja siihen kuuluvat jakelukeskukset, ateriapalvelutoimet, tehdasruokalat, laitosruokalat, ravintolat sekä muut samankaltaiset elintarvikepalvelutoimet ja -kaupat, markettien jakelukeskukset ja tukkuliikkeet; (19) ’ virastolla ’ tarkoitetaan 26 päivänä huhtikuuta 2005 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 768/2005 tarkoitettua yhteisön kalastuksenvalvontavirastoa; (20) ’ yhdennetyllä merivalvontaverkostolla ’ tarkoitetaan sellaisten tarkkailu-, seuranta-, tunnistus- ja jäljitysjärjestelmien verkostoa, joiden tavoitteena on meriturvallisuus, merellisen ympäristön suojelu, kalastuksenvalvonta, rajavalvonta, kaupan helpottaminen ja yleinen lainvalvonta. (21) ’satelliittiseurantajärjestelmän tiedoilla’ tarkoitetaan kalastusaluksille asennettujen satelliittiseurantalaitteiden välityksellä lippuvaltion kalastuksenseurantakeskukselle toimitettavia tietoja, jotka liittyvät kalastusalusten tunnisteisiin, maantieteelliseen sijaintiin, päivämäärään, kellonaikaan, kurssiin ja nopeuteen; (22) ’ alusten paikantamisjärjestelmän tiedoilla ’ tarkoitetaan kaukohavaintokuviin perustuvia ja kalastuksenseurantakeskusten kokoamia tietoja, jotka antavat yleiskuvan alusten läsnäolosta tietyllä merialueella; (23) ’ monivuotisilla suunnitelmilla ’ tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 2371/2002 5 artiklassa tarkoitettuja elvytyssuunnitelmia ja 6 artiklassa tarkoitettuja hoitosuunnitelmia sekä muita EY:n perustamissopimuksen 37 artiklan perusteella annettuja yhteisön säännöksiä, joissa säädetään tiettyjä kalakantoja koskevista, usean vuoden ajan sovellettavista erityisistä hoitotoimenpiteistä; (24) ’ rannikkovaltiolla ’ tarkoitetaan valtiota, jonka suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä tai jonka satamissa toimia toteutetaan. II OSASTOYLEISET PERIAATTEET 5 artikla Yleiset periaatteet 1. Jäsenvaltioiden on valvottava luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön niiden alueella tai niiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä toteuttamia yhteiseen kalastuspolitiikkaan kuuluvia toimia, erityisesti kalastusta, jälleenlaivausta, kalojen siirtämistä altaisiin tai vesiviljelylaitoksiin, lihotuslaitokset mukaan luettuina, ja kalastustuotteiden purkamista, tuontia, kuljetusta, kaupan pitämistä ja varastointia. 2. Jäsenvaltioiden on myös valvottava lippunsa alla purjehtivien yhteisön kalastusalusten ja, lippujäsenvaltion ensisijaista vastuuta rajoittamatta, kansalaistensa vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöä sekä kalastustoimia yhteisön vesien ulkopuolella. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarkoituksenmukaiset toimenpiteet, myönnettävä riittävät taloudelliset, tekniset ja henkilöresurssit sekä luotava kaikki hallinnolliset ja tekniset rakenteet, jotka ovat tarpeen yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisalalla toteutettavien toimien tarkastamisen, seurannan, tarkkailun ja täytäntöönpanon varmistamiseksi. Niiden on annettava toimivaltaisten viranomaistensa ja virkamiestensä käyttöön kaikki riittävät keinot, jotta nämä voivat suorittaa tehtävänsä. 4. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että valvonta, tarkastus, seuranta, tarkkailu ja täytäntöönpanon valvonta toteutetaan tarkastukseen valittuja aloja, aluksia tai henkilöitä syrjimättä ja riskinhallinnan pohjalta. 5. Kussakin jäsenvaltiossa yksi viranomainen koordinoi kaikkien kansallisten valvontaviranomaisten valvontatoimia. Mainittu viranomainen on vastuussa myös kalastustoimintaa koskevien tietojen keräämisen ja tarkistamisen yhteensovittamisesta, tietojen toimittamisesta komissiolle sekä yhteistyöstä komission, muiden jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kanssa. 6. Euroopan kalatalousrahastosta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1198/2006 mukaisesti maksettavien tukien ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 861/2006 8 artiklan a alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin myönnettävän yhteisön rahoitustuen edellytyksenä on, että jäsenvaltiot täyttävät velvoitteensa, jonka mukaan niiden on varmistettava yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyvien säilyttämistä, valvontaa, tarkastuksia ja täytäntöönpanon valvontaa koskevien sellaisten sääntöjen noudattaminen ja täytäntöönpanon valvonta, jotka liittyvät rahoitettaviin toimenpiteisiin tai vaikuttavat niiden tehokkuuteen, ja hallinnoitava ja ylläpidettävä tätä varten tehokasta järjestelmää sääntöjen tarkastamista, seurantaa, tarkkailua ja täytäntöönpanon valvontaa varten. 7. Komissio ja jäsenvaltiot varmistavat kukin oman vastuualueensa mukaisesti, että yhteisön rahoitustuen hallinnoinnissa ja valvonnassa noudatetaan tämän asetuksen tavoitteita. III OSASTO VESIALUEILLE PÄÄSYÄ JA VESILUONNONVAROJEN KÄYTTÖÄ KOSKEVAT YLEISET VAATIMUKSET 6 artikla Kalastuslisenssi 1. Yhteisön kalastusalusta voidaan käyttää elollisten vesiluonnonvarojen kaupalliseen hyödyntämiseen vain, jos sillä on voimassa oleva kalastuslisenssi. 2. Lippujäsenvaltion on myönnettävä yhteisön kalastusalusten kalastuslisenssit ja hallinnoitava niitä. Sen on varmistettava, että kalastuslisenssin sisältämät tiedot ovat paikkansapitäviä ja yhdenmukaisia asetuksen (EY) N:o 2371/2002 15 artiklassa tarkoitetussa yhteisön kalastusalusrekisterissä tarkoitettujen tietojen kanssa. 3. Lippujäsenvaltion on keskeytettävä tilapäisesti sellaisen aluksen kalastuslisenssin voimassaolo, joka on tilapäisesti poistettu käytöstä jäsenvaltion päätöksellä ja jonka kalastuslupa on keskeytetty asetuksen (EY) N:o 1005/2008 45 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti. 4. Lippujäsenvaltion on peruutettava lopullisesti sellaisen aluksen kalastuslisenssi, johon sovelletaan asetuksen (EY) N:o 2371/2002 11 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua kalastuskapasiteetin mukauttamistoimenpidettä tai jonka kalastuslupa on peruutettu asetuksen (EY) N:o 1005/2008 45 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti. 7 artikla Kalastuslupa 1. Yhteisön vesillä toimivan yhteisön kalastusaluksen sallitaan harjoittavan kalastustoimintaa ainoastaan, jos sillä on lippujäsenvaltionsa toimivaltaisten viranomaisten myöntämä voimassaoleva kalastuslupa. Yhteisön vesillä toimivan yhteisön kalastusaluksen sallitaan harjoittavan erityistä kalastustoimintaa ainoastaan, jos se mainitaan aluksen voimassaolevassa kalastusluvassa silloin, kun kalastukseen tai kalastusalueisiin liittyy seuraavia edellytyksiä: a) pyyntiponnistuksen rajoittamisohjelma; b) monivuotinen suunnitelma; c) suojeltu merialue; d) pois heitettävien määrien asteittaista vähentämistä koskeva järjestely; e) koekalastus; f) pohjapyydyksillä kalastaminen alueilla, jotka eivät kuulu alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen vastuulle; g) muut tapaukset, joista säädetään yhteisön lainsäädännössä. 2. Jos jäsenvaltiolla on erityinen kansallinen kalastuslupajärjestelmä, sen on lähetettävä komissiolle tämän pyynnöstä yhteenveto lupahakemuksissa olevista tiedoista ja niihin liittyvistä pyyntiponnistuksen kokonaismääristä. 3. Jos lippujäsenvaltio on antanut kansallisen kalastuslupajärjestelmän muodossa kansallisia säännöksiä käytettävissään olevien kalastusmahdollisuuksien jakamiseksi yksittäisille aluksille, sen on lähetettävä komissiolle tämän pyynnöstä tiedot aluksista, joilla on lupa harjoittaa kalastustoimintaa tietyn kalastuksen alalla. 4. Kalastuslupaa ei saa myöntää, jos kyseisellä aluksella ei ole 6 artiklan mukaisesti saatua kalastuslisenssiä tai jos sen kalastuslisenssi on keskeytetty tai peruutettu. Kalastuslupa raukeaa ilman eri toimenpiteitä silloin, kun aluksen kalastuslisenssi on peruutettu lopullisesti. Sen voimassaolo on keskeytettävä silloin, kun kalastuslisenssi on peruutettu väliaikaisesti. 5. Kalastuslisenssien ja kalastuslupien myöntämisessä noudatettava muoto ja menettely vahvistetaan 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 8 artikla Pyydysten merkintä 1. Aluksen päällikön on noudatettava alusten ja niiden pyydysten merkintää ja tunnistamista koskevia edellytyksiä ja rajoituksia. 2. Yksityiskohtaiset säännöt pyydysten merkitsemisestä ja tunnistamisesta vahvistetaan 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 9 artikla Alusten satelliittiseurantajärjestelmä 1. Jäsenvaltioilla on oltava käytössään alusten satelliittiseurantajärjestelmä, jonka avulla ne voivat tehokkaasti seurata lippunsa alla purjehtivien kalastusalusten kalastustoimintaa näiden sijainnista riippumatta sekä vesillään harjoitettavaa kalastustoimintaa. Jäsenvaltioiden on varmistettava näiden tietojen paikkansapitävyyden säännöllinen seuranta ja toimittava viipymättä, kun tietojen havaitaan olevan virheellisiä. 2. Kokonaispituudeltaan yli 10 metriä pitkillä kalastusaluksilla on oltava asennettuna täysin toimiva laite, jonka säännöllisesti lähettämien paikkatietojen ansiosta kyseinen alus voidaan paikantaa ja tunnistaa automaattisesti satelliittiseurantajärjestelmää käyttäen. Sen ansiosta myös lippujäsenvaltion kalastuksenseurantakeskuksella on oltava mahdollisuus määrittää kalastusaluksen sijainti. Kokonaispituudeltaan yli 10 metriä pitkien mutta enintään 15 metriä pitkien alusten osalta tätä kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2012. 3. Kun kalastusalus on jonkin toisen jäsenvaltion vesillä, lippujäsenvaltion on toimitettava automaattisesti kyseisen aluksen satelliittiseurantajärjestelmän tiedot rannikkojäsenvaltioiden kalastuksenseurantakeskusten käyttöön. Satelliittiseurantajärjestelmän tiedot on pyynnöstä annettava myös sen jäsenvaltion käyttöön, jonka satamissa kalastusalus todennäköisesti purkaa saaliinsa tai jonka vesillä kalastusalus todennäköisesti jatkaa kalastustoimintaansa. 4. Jos yhteisön kalastusalus harjoittaa toimintaansa kolmannen maan vesillä tai avomerialueilla, joiden kalavaroja hoitaa kansainvälinen organisaatio, ja jos kyseisen kolmannen maan kanssa tehdyssä sopimuksessa tai kyseisen kansainvälisen organisaation säännöissä niin määrätään, kyseiset tiedot on annettava myös asianomaisen maan tai organisaation käyttöön. 5. Jäsenvaltioiden on asetettava yksilöimättömät ja aggregoidut tiedot neuvoston asetuksen (EY) N:o 199/2008[33] 2 artiklan i alakohdassa tarkoitettujen loppukäyttäjien saataville tieteellisten analyysien tueksi kyseisen asetuksen 18 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti. 6. Kokonaispituudeltaan enintään 15 metriä olevat yhteisön alukset voidaan vapauttaa satelliittiseurantajärjestelmän asentamista koskevasta vaatimuksesta, jos ne a) harjoittavat toimintaansa yksinomaan lippujäsenvaltion aluemerillä; tai b) eivät ole merellä koskaan pidempään kuin 24 tuntia laskettuna lähtöhetkestä satamaan paluuseen. 7. Yhteisön vesillä toimintaa harjoittavilla kolmannen maan kalastusaluksilla on oltava asennettuna täysin toimiva järjestelmä, jonka säännöllisesti lähettämien paikkatietojen ansiosta kyseinen alus voidaan paikantaa ja tunnistaa automaattisesti satelliittiseurantajärjestelmää käyttäen yhteisön kalastusalusten tavoin. 8. Jäsenvaltioiden on perustettava ja ylläpidettävä kalastuksenseurantakeskuksia, joiden tehtävänä on kalastustoimien ja pyyntiponnistuksen seuranta. Jäsenvaltion kalastuksenseurantakeskuksen on seurattava kyseisen jäsenvaltion lipun alla purjehtivia kalastusaluksia riippumatta siitä, millä vesillä alukset toimivat tai missä satamassa ne ovat, sekä kyseisen jäsenvaltion suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä toimivia muiden jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivia yhteisön kalastusaluksia ja alusten satelliittiseurantajärjestelmää soveltavia kolmansien maiden kalastusaluksia. 9. Kunkin lippujäsenvaltion on nimettävä kalastuksenseurantakeskuksista vastuussa olevat toimivaltaiset viranomaiset ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen kalastuksenseurantakeskuksissa on käytettävissä riittävä määrä henkilöstöä ja että siellä on käytössä tietokonelaitteistot ja -ohjelmistot automaattista tietojenkäsittelyä ja sähköistä tiedonsiirtoa varten. Jäsenvaltioilla on oltava varmuuskopio- ja palautusjärjestelmät järjestelmähäiriöiden varalta. Jäsenvaltiolla voi olla käytössään yhteinen kalastuksenseurantakeskus. 10. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 10 artikla Automaattinen tunnistusjärjestelmä 1. Kokonaispituudeltaan yli 15 metriä pitkillä kalastusaluksilla on oltava asennettuna ja pidettävä toiminnassa automaattinen tunnistusjärjestelmä, joka vastaa kansainvälisen merenkulkujärjestön vuoden 1974 SOLAS-yleissopimuksen, sellaisena kuin se on ajan tasalle saatettuna, V luvun 19 säännön 2.4.5 kohdan mukaisesti asettamia vaatimuksia. 2. Jäsenvaltioiden on käytettävä automaattisen tunnistusjärjestelmän tietoja ristiintarkastuksiin muiden, 102 ja 103 artiklan mukaisesti käytettävissä olevien tietojen kanssa. Tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että automaattisesta tunnistusjärjestelmästä saatavat, niiden lipun alla purjehtivia kalastusaluksia koskevat tiedot ovat niiden kansallisten kalastuksenvalvontaviranomaisten käytettävissä. Jäsenvaltioiden on varmistettava kyseisten tietojen paikkansapitävyyden säännöllinen seuranta ja toimittava viipymättä, kun tietojen havaitaan olevan virheellisiä. 11 artikla Alusten paikantamisjärjestelmä 1. Jäsenvaltioiden on käytettävä alusten paikantamisjärjestelmää, jonka ansiosta ne voivat vertailla satelliitin tai muiden vastaavien järjestelmien maahan lähettämiin kaukohavaintokuviin perustuvaa aluksen sijaintia ja alusten satelliittiseurantajärjestelmän tai automaattisen tunnistusjärjestelmän vastaanottamia tietoja keskenään sen arvioimiseksi, onko jollakin tietyllä alueella kalastusaluksia. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden kalastuksenseurantakeskuksilla on tekniset valmiudet käyttää alusten paikantamisjärjestelmää. 2. Komissio voi vaatia jäsenvaltiota käyttämään alusten paikantamisjärjestelmää tietyn kalastuksen osalta ja tiettynä aikana. 12 artikla Tietojen toimittaminen seurantatoimia varten Alusten satelliittiseurantajärjestelmästä, automaattisesta tunnistusjärjestelmästä ja alusten paikantamisjärjestelmästä tämän asetuksen mukaisesti kerättyjä tietoja voidaan toimittaa komission erillisvirastoille ja jäsenvaltioiden muille viranomaisille, jotka harjoittavat valvontatoimintaa meriturvallisuutta, rajavalvontaa, merellisen ympäristön suojelua ja yleistä lainvalvontaa varten. 13 artikla Uudet tekniikat 1. Neuvosto voi perustamissopimuksen 37 artiklan perusteella päättää velvollisuudesta käyttää sähköisiä seurantalaitteita ja jäljitysvälineitä, kuten geneettistä analyysiä. Neuvosto toteuttaa ennen 1 päivää kesäkuuta 2013 yhteistyössä komission tai tämän nimeämän elimen kanssa jäljitysvälineisiin, kuten geneettiseen analyysiin, liittyviä pilottihankkeita. 2. Neuvosto päättää perustamissopimuksen 37 artiklan perusteella kalastuksenvalvonnassa käytettävien uusien tekniikoiden käyttöönotosta, jos kyseiset tekniikat johtavat kustannustehokkaalla tavalla yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen parempaan noudattamiseen. IV OSASTO KALASTUKSEN SEURANTA I lukuKalastusmahdollisuuksien käytön seuranta 1 JaksoYleiset säännökset 14 artikla Kalastuspäiväkirja 1. Kokonaispituudeltaan yli 10 metriä pitkien yhteisön kalastusalusten päälliköiden on pidettävä toiminnastaan kalastuspäiväkirjaa, josta ilmenee erityisesti kaikki pyydettyjen ja aluksella olevien lajien määrät, jotka elopainona ilmaistuna ovat yli 15 kilogrammaa, pyyntipäivä ja asianomainen maantieteellinen alue, joka ilmoitetaan viittaamalla suuralueeseen ja alueeseen, osa-alueeseen tai tarvittaessa tilastoruutuun, jolla yhteisön lainsäädännön mukaisesti sovelletaan saalisrajoituksia, sekä käytetty pyydyslaji, sanotun kuitenkaan rajoittamatta erityissääntöjen soveltamista. Kalastuspäiväkirjaan on merkittävä myös kunkin lajin merellä pois heitetyt määrät. Päällikkö vastaa kalastuspäiväkirjaan merkittyjen tietojen paikkansapitävyydestä. 2. Kalastuksissa, joihin sovelletaan jotain pyyntiponnistuksen rajoittamisohjelmaa, yhteisön kalastusalusten päälliköiden tehtävä merkinnät ja selvitys kalastuspäiväkirjoihinsa alueella vietetystä ajasta seuraavasti: a) Hinattavien pyydysten osalta: i) satamaan saapuminen ja sieltä poistuminen; ii) jokainen sellaiselle merialueelle saapuminen ja sellaiselta merialueelta poistuminen, jolla sovelletaan vesialueille pääsyä ja kalavarojen käyttöä koskevia erityissääntöjä; iii) aluksella pidetty saalis lajeittain ilmaistuna kilogrammoina elopainoa aluksen poistuessa kyseiseltä alueelta tai saapuessa kyseisellä alueella sijaitsevaan satamaan. b) Seisovien pyydysten osalta: i) satamaan saapuminen ja sieltä poistuminen; ii) jokainen sellaiselle merialueelle saapuminen ja sellaiselta merialueelta poistuminen, jolla sovelletaan vesialueille pääsyä ja kalavarojen käyttöä koskevia erityissääntöjä; iii) päivä ja kellonaika, jolloin seisovat pyydykset on laskettu tai uudestaanlaskettu kyseisille alueille; iv) sellaisten kalastustoimien päättymispäivä ja -aika, joissa on käytetty seisovia pyydyksiä; v) aluksella pidetty saalis lajeittain ilmaistuna kilogrammoina elopainoa aluksen poistuessa kyseiseltä alueelta tai saapuessa kyseisellä alueella sijaitsevaan satamaan. 3. Kalastuspäiväkirjaan merkittyjen aluksella pidettyjen kalojen määrää kilogrammoina arvioitaessa sallittu poikkeama on 5 prosenttia. 4. Muuntaakseen varastoitujen tai jalostettujen kalojen painon elopainoksi yhteisön kalastusalusten päälliköiden on sovellettava 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettua muuntokerrointa. 5. Yhteisön vesillä toimivien kolmansien maiden kalastusalusten päälliköiden on kirjattava tässä artiklassa tarkoitetut tiedot samalla tavoin kuin yhteisön kalastusalusten päälliköiden. 6. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 15 artikla Kalastuspäiväkirjan tietojen sähköinen kirjaaminen ja toimittaminen 1. Kokonaispituudeltaan yli 10 metriä pitkien yhteisön kalastusalusten päälliköiden on kirjattava kalastuspäiväkirjan tiedot sähköisesti ja lähetettävä ne sähköisessä muodossa lippujäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään kerran päivässä. 2. Edellä 1 kohtaa sovelletaan kokonaispituudeltaan yli 15 metriä mutta enintään 24 metriä pitkiin yhteisön kalastusaluksiin 1 päivästä heinäkuuta 2011 sekä kokonaispituudeltaan yli 10 metriä mutta enintään 15 metriä pitkiin yhteisön kalastusaluksiin 1 päivästä tammikuuta 2012. Kokonaispituudeltaan enintään 15 metriä olevat yhteisön alukset voidaan vapauttaa 1 kohdan säännöksistä, jos ne a) harjoittavat toimintaansa yksinomaan lippujäsenvaltion aluemerillä; tai b) eivät ole merellä koskaan pidempään kuin 24 tuntia laskettuna lähtöhetkestä satamaan paluuseen. 16 artikla Kalastuspäiväkirjaa koskevista vaatimuksista vapautetut alukset 1. Kunkin jäsenvaltion on seurattava pistokokein sellaisten kalastusalusten toimintaa, jotka on vapautettu 14 artiklassa tarkoitetuista vaatimuksista, sen varmistamiseksi, että kyseiset alukset noudattavat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä. 2. Tätä varten kunkin jäsenvaltion on laadittava pistokoesuunnitelma, joka perustuu komission 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistamaan menetelmään, ja toimitettava se vuosittain ennen 31 päivää tammikuuta komissiolle ilmoittaen kyseisen suunnitelman laadinnassa käytetyt menetelmät. Pistokoesuunnitelmien on oltava mahdollisuuksien mukaan ajallisesti pysyviä ja vakiomuotoisia alueiden sisällä. 17 artikla Ennakkoilmoitus 1. Monivuotisiin suunnitelmiin sisältyvien erityissäännösten soveltamista rajoittamatta yhteisön kalastusalusten päälliköiden tai heidän edustajiensa on ilmoitettava vähintään neljä tuntia ennen arvioitua satamaantuloaikaa seuraavat tiedot sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonka satamia he haluavat käyttää, elleivät toimivaltaiset viranomaiset ole antaneet lupaa aikaisemmalle saapumiselle: a) aluksen tunnistetiedot; b) nimetyn määräsataman nimi ja tulon syy, kuten saaliin purkaminen, jälleenlaivaus, palvelujen käyttö; c) kalastuslupa tai tapauksen mukaan lupa kalastustoimien tukemiseen tai kalojen jälleenlaivaukseen; d) kalastusmatkan päivämäärät ja alueet, joilta saaliit pyydettiin; e) arvioitu satamaan saapumispäivä ja -aika; f) kunkin aluksella pidetyn saalislajin määrät ja myös se, jos saalista ei ole; g) kunkin aluksesta purettavan tai jälleenlaivattavan saalislajin määrät. 2. Yhteisön kalastusaluksen päällikön tai hänen edustajansa, joka kirjaa kalastuspäiväkirjan tiedot sähköisesti 15 artiklan mukaisesti, on toimitettava 1 kohdassa tarkoitettu ennakkoilmoitus sähköisesti lippujäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Edellä 14 artiklassa tarkoitetut kalastuspäiväkirjan tiedot ja tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ennakkoilmoitus voidaan lähettää yhtenä toimituksena, jos kyseinen toimitus sisältää niiden kummankin osalta vaaditut tiedot. 3. Kun yhteisön kalastusalus aikoo saapua muun jäsenvaltion kuin lippujäsenvaltion satamaan ja on toimittanut 1 kohdassa tarkoitetun ennakkoilmoituksen sähköisessä muodossa, lippujäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on heti 1 kohdassa tarkoitetun ennakkoilmoituksen vastaanotettuaan toimitettava se sähköisessä muodossa kyseisen rannikkojäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 4. Komissio voi 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vapauttaa tietyt kalastusalusluokat 1 kohdassa säädetystä velvollisuudesta rajoitetuksi ajaksi, jota voidaan jatkaa, tai asettaa toisen määräajan ilmoituksen tekemiselle ottaen huomioon muun muassa kalastustuotteiden lajin sekä kalavesien, purkamispaikkojen ja niiden satamien välisen välimatkan, joissa kyseiset alukset on rekisteröity. 18 artikla Jälleenlaivaus Merellä tehtävät jälleenlaivaukset kielletään yhteisön vesillä. Ne sallitaan luvan perusteella ainoastaan tähän tarkoitukseen nimetyissä jäsenvaltioiden satamissa ja tässä asetuksessa vahvistetuin edellytyksin. 19 artikla Jälleenlaivausilmoitus 1. Sekä jälleenlaivaavan että vastaanottavan aluksen päälliköiden tai heidän edustajiensa on mahdollisimman pian ja viimeistään 24 tuntia jälleenlaivauksen jälkeen toimitettava jälleenlaivausilmoitus a) lippujäsenvaltiolleen; ja b) jos jälleenlaivaus on suoritettu toisen jäsenvaltion satamassa, kyseisen satamajäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 2. Jälleenlaivausilmoitus on toimitettava mahdollisuuksien mukaan sähköisessä muodossa. Jos jälleenlaivausilmoitus toimitetaan sähköisessä muodossa, se on toimitettava ainoastaan lippujäsenvaltiolle, vaikka jälleenlaivaus suoritettaisiinkin jonkin toisen jäsenvaltion satamassa. Lippujäsenvaltion on heti jälleenlaivausilmoituksen vastaanotettuaan toimitettava se asianomaiselle satamajäsenvaltiolle. 3. Jälleenlaivausilmoituksessa on ilmoitettava jälleenlaivattujen kalastustuotteiden määrä lajeittain, jokaisen saaliin pyyntipäivä ja -paikka, asiaan liittyvien alusten nimet sekä jälleenlaivaus- ja määräsatamat. Molempien asianomaisten alusten päälliköt vastaavat kyseisten ilmoitusten paikkansapitävyydestä. 4. Komissio voi 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vapauttaa tietyt kalastusalusluokat 1 kohdassa säädetystä velvollisuudesta rajoitetuksi ajaksi, jota voidaan jatkaa, tai asettaa toisen määräajan ilmoituksen tekemiselle ottaen huomioon muun muassa kalastustuotteiden lajin sekä kalavesien, purkamispaikkojen ja niiden satamien välisen välimatkan, joissa kyseiset alukset on rekisteröity. 5. Jälleenlaivausmenettelyt ja -lomakkeet vahvistetaan 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 20 artikla Lupa purkaa aluksesta ja jälleenlaivata 1. Yhteisön kalastusaluksille annetaan lupa purkaa aluksesta tai jälleenlaivata ainoastaan, jos 17 artiklassa tarkoitetut tiedot ovat täydellisiä. 2. Purkaminen ei saa alkaa ennen kuin kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet siihen luvan. 3. Lupa purkamis- tai jälleenlaivaustoimien aloittamiseen edellyttää sen tarkistamista, ovatko 1 kohdan mukaisesti toimitetut tiedot täydellisiä, ja tarvittaessa tarkastuksen loppuun saattamista. 4. Purkamislupaa myöntäessään toimivaltaisten viranomaisten on annettava purkamistoimelle yksilöllinen purkamisnumero ja ilmoitettava se aluksen päällikölle. Jos purkaminen keskeytyy, sen jatkamiseksi vaaditaan lupa. 21 artikla Purkamisilmoitus 1. Aluksen päällikkö vastaa purkamisilmoituksen paikkansapitävyydestä, ja siitä on käytävä ilmi ainakin kunkin 14 artiklassa tarkoitetun lajin aluksesta puretut määrät sekä pyyntialue ja -päivä. 2. Monivuotisiin suunnitelmiin sisältyvien erityissäännösten soveltamista rajoittamatta kokonaispituudeltaan yli 10 metriä pitkän yhteisön kalastusaluksen päällikön tai hänen edustajansa on kahden tunnin kuluessa purkamisen loppuun saattamisesta toimitettava purkamisilmoituksen tiedot sähköisessä muodossa lippujäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 3. Kun yhteisön kalastusalus purkaa saaliinsa muussa jäsenvaltiossa kuin lippujäsenvaltiossa, lippujäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on heti purkamisilmoituksen tiedot vastaanotettuaan toimitettava ne sähköisessä muodossa sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa saalis purettiin. 4. Edellä 2 kohtaa sovelletaan kokonaispituudeltaan yli 15 metriä mutta enintään 24 metriä pitkiin yhteisön kalastusaluksiin 1 päivästä heinäkuuta 2011 sekä kokonaispituudeltaan yli 10 metriä mutta enintään 15 metriä pitkiin yhteisön kalastusaluksiin 1 päivästä tammikuuta 2012. Kokonaispituudeltaan enintään 15 metriä olevat yhteisön alukset voidaan vapauttaa 2 kohdan soveltamisesta, jos ne a) harjoittavat toimintaansa yksinomaan lippujäsenvaltion aluemerillä; tai b) eivät ole merellä koskaan pidempään kuin 24 tuntia laskettuna lähtöhetkestä satamaan paluuseen. 5. Edellä 2 kohdassa säädetystä vaatimuksesta vapautettujen alusten päällikön tai hänen edustajansa on purkamisen yhteydessä kirjattava ja toimitettava mahdollisimman pian ja viimeistään 24 tuntia purkamisen jälkeen purkamisilmoitus sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa saalis on purettu aluksesta. 6. Purkamisilmoituksiin liittyvät menettelyt ja lomakkeet vahvistetaan 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 22 artikla Purkamisilmoitusta koskevista vaatimuksista vapautetut alukset 1. Kunkin jäsenvaltion on seurattava pistokokein sellaisten kalastusalusten toimintaa, jotka on vapautettu 21 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuista purkamisilmoitusta koskevista vaatimuksista, sen varmistamiseksi, että kyseiset alukset noudattavat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä. 2. Tätä varten kunkin jäsenvaltion on laadittava pistokoesuunnitelma, joka perustuu komission 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistamaan menetelmään, ja toimitettava se vuosittain ennen 31 päivää tammikuuta komissiolle ilmoittaen kyseisen suunnitelman laadinnassa käytetyt menetelmät. Pistokoesuunnitelmien on oltava mahdollisuuksien mukaan ajallisesti pysyviä ja vakiomuotoisia alueiden sisällä. 2 JaksoTietojen kirjaaminen ja vaihto jäsenvaltioissa 23 artikla Saaliiden ja pyyntiponnistuksen kirjaaminen 1. Kunkin jäsenvaltion on kirjattava kaikki tässä luvussa tarkoitettuja kalastusmahdollisuuksia koskevat olennaiset tiedot, jotka ilmoitetaan sekä saaliina että pyyntiponnistuksena, ja säilytettävä alkuperäisasiakirjat kansallisten sääntöjen mukaisesti vähintään kolmen vuoden ajan. 2. Kunkin jäsenvaltion on ennen kunkin kuukauden 15 päivää toimitettava komissiolle tai sen nimeämälle elimelle sähköistä tiedonsiirtoa käyttäen kaikki 1 kohdassa tarkoitetut, edellisen kuukauden aikana kirjatut päivitetyt tiedot. 3. Kaikki yhteisön kalastusalusten tietystä kiintiöidystä kalakannasta tai kalakantaryhmästä saamat saaliit on luettava osaksi lippujäsenvaltioon kyseisen kalakannan tai kalakantaryhmän osalta sovellettavaa kiintiötä purkamispaikasta riippumatta. 24 artikla Tietojen vaihto 1. Jäsenvaltioiden, joissa saalis puretaan aluksesta, on toisen jäsenvaltion pyynnöstä toimitettava sähköisessä muodossa tiedot, jotka koskevat tietoja pyytävän jäsenvaltion lipun alla purjehtivien kalastusalusten purkamisjäsenvaltion satamissa tai sen suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä toteuttamia kalastustuotteiden purkamisia, myyntejä, jälleenlaivauksia tai kuljettamisia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 23 artiklan soveltamista. 2. Näihin tietoihin on sisällyttävä vähintään kyseessä olevan aluksen nimi ja ulkoiset tunnisteet, kyseisestä aluksesta purettujen, myyntiin saatettujen tai jälleenlaivattujen kalojen määrät kalakannan tai kalakantaryhmän mukaan sekä aluksesta purkamisen, myyntiin saattamisen, jälleenlaivauksen tai kuljetuksen päivämäärä ja paikka. Nämä tiedot on toimitettava neljän työpäivän kuluessa jäsenvaltion esittämän pyynnön päivämäärästä, jollei kyseisten jäsenvaltioiden kesken ole toisin sovittu. 3. Jäsenvaltion, jossa saalis puretaan aluksesta, saatetaan myyntiin, jälleenlaivataan tai kuljetetaan, on komission pyynnöstä toimitettava nämä tiedot sähköisessä muodossa komissiolle samaan aikaan kuin aluksen lippujäsenvaltiolle. 25 artikla Tiedot kalastusmahdollisuuksien käyttämisestä loppuun 1. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä, kun se toteaa, että a) sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten tietystä kiintiöidystä kalakannasta tai kalakantaryhmästä pyytämien saaliiden katsotaan täyttäneen kyseisen kiintiön 80-prosenttisesti; tai b) kaikkiin sen lipun alla purjehtiviin kalastusaluksiin tai joihinkin niistä sovellettavasta pyyntiponnistuksen enimmäistasosta katsotaan saavutetun 80 prosenttia tietyllä kalastusalueella. 2. Tällaisessa tilanteessa jäsenvaltion on toimitettava komissiolle sen pyynnöstä 23 artiklassa säädettyä yksityiskohtaisempia tietoja säädettyä useammin. 3 JaksoKalastuksen kieltäminen 26 artikla Kalastuksen kieltäminen jäsenvaltioiden päätöksellä 1. Kunkin jäsenvaltion on vahvistettava päivämäärä, josta alkaen a) sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten tietystä kiintiöidystä kalakannasta tai kalakantaryhmästä kalastamien saaliiden on katsottava täyttäneen kyseisen kiintiön; b) pyyntiponnistuksen enimmäistaso, jota sovelletaan tietyllä kalastusalueella kaikkiin sen lipun alla purjehtiviin kalastusaluksiin tai joihinkin niistä, on katsottava saavutetuksi. 2. Kyseisen jäsenvaltion on kiellettävä lippunsa alla purjehtivilta aluksilta 1 kohdassa tarkoitetusta päivämäärästä alkaen asianomaiseen kalakantaan tai kalakantaryhmään kuuluvien kalojen pyynti sekä kyseisen päivämäärän jälkeen pyydettyjen kalojen pitäminen aluksella, jälleenlaivaus ja purkaminen aluksesta, ja niiden on vahvistettava päivämäärä, johon saakka saaliiden jälleenlaivaus ja aluksesta purkaminen tai lopullisten saalisilmoitusten tekeminen on sallittua. 3. Kyseisen jäsenvaltion on julkistettava 2 kohdassa tarkoitettu päätös ja ilmoitettava siitä viipymättä komissiolle ja muille jäsenvaltioille. Se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarja). Siitä päivästä alkaen, jona kyseinen jäsenvaltio on julkistanut päätöksen, jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei niiden vesillä tai alueella olevilla, kyseisen jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla aluksilla pidetä asianomaisten kalojen saaliita eikä toteuteta saaliiden purkamisia, altaaseen siirtämisiä tai jälleenlaivauksia. 4. Komission on huolehdittava siitä, että sen tämän artiklan perusteella saamat ilmoitukset ovat jäsenvaltioiden saatavilla sähköisessä muodossa. 27 artikla Kalastuksen kieltäminen komission päätöksellä 1. Kun komissio toteaa, että jokin jäsenvaltio ei ole noudattanut 23 artiklan 2 kohdassa säädettyä velvollisuutta toimittaa kalastusmahdollisuuksia koskevat kuukausittaiset tiedot, se voi vahvistaa päivämäärän, jona kyseisen jäsenvaltion kalastusmahdollisuuksista katsotaan käytetyn 80 prosenttia, ja se voi vahvistaa arvioidun päivämäärän, jona kalastusmahdollisuudet katsotaan käytetyn kokonaisuudessaan. 2. Kun komissio toteaa, että yhteisön tai jonkin jäsenvaltion käytettävissä olevat kalastusmahdollisuudet katsotaan käytetyiksi kokonaan, se ilmoittaa asiasta 26 artiklan mukaisten tietojen perusteella tai omasta aloitteestaan asianomaisille jäsenvaltioille ja kieltää kalastustoiminnan tietyn alueen, pyydyksen, kannan, kantaryhmän tai kyseistä kalastustoimintaa harjoittavan laivaston osalta. 28 artikla Korjaavat toimenpiteet 1. Jos komissio on keskeyttänyt kalastustoiminnan jonkin jäsenvaltion, jäsenvaltioiden ryhmän tai yhteisön käytettävissä olevien kalastusmahdollisuuksien oletetun loppuun käyttämisen vuoksi, ja käy ilmi, että jokin jäsenvaltio ei tosiasiallisesti olekaan käyttänyt kokonaan kalastusmahdollisuuksiaan, sovelletaan seuraavia kohtia. 2. Jos sen jäsenvaltion kärsimää vahinkoa, jolta kalastus on kielletty ennen sen kalastusmahdollisuuksien käyttämistä loppuun, ei ole hyvitetty, on toteutettava toimenpiteitä aiheutuneen vahingon korvaamiseksi riittävällä tavalla 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Nämä toimenpiteet voivat johtaa liikaa kalastaneiden jäsenvaltioiden kalastusmahdollisuuksien vähennyksiin, jolloin vähennetyt määrät jaetaan asianmukaisella tavalla jäsenvaltioille, joiden kalastustoiminta on keskeytetty ennen niiden kalastusmahdollisuuksien käyttämistä loppuun. 3. Vähennykset ja niiden seurauksena tehtävät jaot on tehtävä ottaen huomioon ensisijaisesti ne lajit ja alueet, joille kalastusmahdollisuudet on vahvistettu. Ne voidaan tehdä sinä vuonna, jona vahinko on syntynyt, taikka sitä seuraavana vuonna tai seuraavina vuosina. 4. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja erityisesti kyseessä olevien määrien arviointitavasta, vahvistetaan 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. II lukuLaivastojen hallinnoinnin seuranta 1 JaksoKalastuskapasiteetti 29 artikla Kalastuskapasiteetti 1. Jäsenvaltioilla on vastuu toteuttaa tarvittavat tarkastukset varmistaakseen, ettei jäsenvaltion myöntämiä kalastuslisenssejä vastaava, bruttotonneina (GT) ja kilowatteina (kW) ilmoitettu kokonaiskapasiteetti ylitä minään ajankohtana enimmäiskapasiteettitasoja, jotka on vahvistettu kyseiselle jäsenvaltioille seuraavien säännösten mukaisesti: a) neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 13 artikla; ja b) 30 päivänä maaliskuuta 2004 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 639/2004[34]; ja c) 12 päivänä elokuuta 2003 annettu komission asetus (EY) N:o 1438/2003[35]; ja d) 9 päivänä joulukuuta 2004 annettu komission asetus (EY) N:o 2104/2004[36]. 2. Tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt voidaan vahvistaa 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen erityisesti seuraavien seikkojen osalta: a) kalastusalusten rekisteröinti; b) kalastusalusten konetehon tarkistus; c) kalastusalusten vetoisuuden tarkistus; d) pyydyksen tyypin, numeron ja ominaisuuksien tarkistus. 3. Jäsenvaltioiden on 110 artiklassa tarkoitetun raportin osana ilmoitettava komissiolle käytetyt tarkastusmenetelmät sekä 2 kohdassa tarkoitettujen tarkistusten suorittamisesta vastaavien elinten nimet ja osoitteet. 2 jakso: Koneteho 30 artikla Konetehon seuranta 1. Kalastus on sallittua ainoastaan kalastusaluksilla, joiden koneteho ei ylitä moottoritodistuksessa ilmoitettua konetehoa. 2. On kiellettyä käsitellä moottoria sen tehon lisäämiseksi yli moottoritodistuksen mukaisen enimmäistehon. 3. On kiellettyä käyttää uusia tai vaihtomoottoreita, joita asianomainen jäsenvaltio ei ole virallisesti hyväksynyt. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei varmennettu koneteho ylity. Jäsenvaltioiden on 110 artiklassa tarkoitetun raportin osana ilmoitettava komissiolle valvontatoimenpiteet, jotka ne ovat toteuttaneet varmistaakseen, ettei koneteho ylity. 31 artikla Konetehon varmentaminen 1. Uusien moottorien, vaihtomoottorien ja teknisesti muokattujen moottorien on saatava jäsenvaltioiden viranomaisilta virallinen hyväksyntä siitä, ettei niiden teho ole moottoritodistuksessa ilmoitettua suurempi. Tällaiset hyväksynnät annetaan vain, jos moottorin teho ei ole ilmoitettua konetehoa suurempi. 2. Jäsenvaltioiden viranomaiset voivat antaa konetehon varmentamisen luokituslaitosten, polttomoottorien valmistajien tai muiden sellaisten toimijoiden tehtäväksi, joilla on tarvittava asiantuntemus konetehon tekniseen tutkimukseen. Kyseiset luokituslaitokset, valmistajat tai muut toimijat voivat varmentaa, että moottorien teho ei ole virallisesti ilmoitettua konetehoa suurempi vain, jos moottorin suorituskykyä ei ole mahdollista lisätä yli varmennetun konetehon. 32 artikla Konetehon ristiintarkastus 1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tietojen ristiintarkastuksia tarkastaakseen, että koneteho on yhdenmukainen kaikkien viranomaisten käytettävissä olevien, aluksen teknisiä ominaisuuksia koskevien tietojen kanssa. Niiden on erityisesti tarkastettava tiedot, jotka sisältyvät a) satelliittiseurantajärjestelmään liittyviin asiakirjoihin; b) kalastuspäiväkirjaan; c) moottoria koskevaan kansainväliseen ilmansuojelutodistuskirjaan (IAPP-todistukseen), joka on annettu MARPOL 73/78 -yleissopimuksessa olevan pöytäkirjan VI liitteen määräysten mukaisesti; d) neuvoston direktiivissä 94/57/EY tarkoitettuihin alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen hyväksytyn laitoksen myöntämiin luokitustodistuksiin; e) todistukseen merellä tehdystä testauksesta; f) yhteisön kalastuslaivastorekisteriin; ja g) muihin mahdollisiin asiakirjoihin, joissa annetaan tietoja aluksen tehosta tai muista asiaan liittyvistä teknisistä ominaisuuksista. 2. Jos ilmenee viitteitä siitä, että aluksen koneteho ylittää kalastuslisenssissä mainitun, jäsenvaltioiden on tehtävä konetehoa koskeva fyysinen tarkastus. III luku Monivuotisten suunnitelmien seuranta 33 artikla Jälleenlaivaus satamassa Yhteisön alukset, jotka harjoittavat kalastustoimintaa monivuotisen suunnitelman alaisissa kalastuksissa, eivät saa siirtää aluksella olevia saaliitaan mihinkään toiseen alukseen tai kulkuneuvoon, elleivät ne ensin pura saaliitaan punnittaviksi huutokauppakeskuksessa tai muussa jäsenvaltioiden hyväksymässä elimessä. 34 artikla Nimetyt satamat 1. Neuvosto voi monivuotista suunnitelmaa hyväksyessään päättää kynnysarvosta, jota sovelletaan monivuotisen suunnitelman kattamien lajien elopainoon ja jonka ylittyessä alusta vaaditaan purkamaan saaliinsa nimetyssä satamassa. 2. Kun purettavana on 1 kohdassa tarkoitetun kynnysarvon ylittävä määrä kaloja, yhteisön kalastusaluksen päällikön on varmistettava, että tällaiset saaliit puretaan ainoastaan jossakin yhteisön nimetyssä satamassa. Kun monivuotista suunnitelmaa sovelletaan jonkin alueellisen kalastuksenhoitojärjestön puitteissa, saaliit voidaan purkaa kyseisen järjestön jonkin sopimuspuolen satamassa. 3. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä satamat, joissa 2 kohdassa tarkoitetut purkamiset on tehtävä. 4. Jotta satama voidaan määritellä nimetyksi satamaksi, seuraavien edellytysten on täytyttävä: a) rajoitetut purkamisajat; b) rajoitetut purkamispaikat; c) täysin kattavat tarkastukset purkamisaikoina kaikissa purkamispaikoissa; d) monivuotisen suunnitelman kattaman lajin purettu, painona ilmaistu määrä vastaa keskimäärin vähintään 5:tä prosenttia kyseisessä satamassa puretuista kokonaismääristä. Tämän keskiarvon laskennassa käytettävä viitekausi on kolme edellistä vuotta. 35 artikla Elvytettävien lajien erillissäilytys 1. Yhteisön kalastusaluksella on kiellettyä pitää missään laatikossa minkäänlaista määrää monivuotisen suunnitelman kattamia lajeja sekaisin muiden kalastustuotteiden kanssa. 2. Monivuotisen suunnitelman kattamia lajeja sisältävät laatikot on merkittävä asianmukaisesti etiketillä, jossa ilmoitetaan monivuotisen suunnitelman kattaman lajin FAO-koodi, ja ne on lastattava ruumaan siten, että ne ovat erillään muista laatikoista. 36 artikla Kansalliset valvontaohjelmat 1. Jäsenvaltioiden on määriteltävä kuhunkin monivuotiseen suunnitelmaan sovellettava kansallinen valvontaohjelma. 2. Jäsenvaltioiden on vahvistettava tarkastuksille erityiset vertailuarvot liitteen I mukaisesti. Näitä vertailuarvoja on ajoittain tarkistettava saavutettujen tulosten tarkastelun perusteella. Tarkastusten vertailuarvojen on kehityttävä asteittain, kunnes liitteessä I määritetyt vertailuarvot on saavutettu. IV luku Teknisten toimenpiteiden seuranta 1 JaksoPyydysten käyttö 37 artikla Pyydykset 1. Kaikkien kalastuksessa käytettävien pyydysten on oltava yhteisen kalastuspolitiikan säännöissä kyseisen kalastuksen osalta vahvistettujen teknisten eritelmien mukaisia. 2. Kalastuksissa, joissa aluksella on sallittua pitää useampaa kuin kahta pyydystyyppiä, pyydys, jota ei käytetä, on säilytettävä siten, ettei se ole käyttövalmiina, mikä edellyttää seuraavaa: a) verkot, painot ja vastaavat osat on irrotettava niiden trooliovista, veto- tai hinausköysistä tai -vaijereista; b) kannella tai kannen yläpuolella olevat verkot on kiinnitettävä tukevasti; ja c) pitkätsiimat on säilytettävä alemmilla kansilla. 38 artikla Saaliin koostumus 1. Jos yhteisön kalastusaluksella säilytetyt saaliit on pyydetty käyttäen saman pyyntimatkan aikana pienimmältä silmäkooltaan erisuuruisia verkkoja, lajikoostumus on määritettävä erikseen kunkin erilaisissa olosuhteissa pyydetyn saaliin osalta. Tätä varten kaikki muutokset aiemmin käytettyihin silmäkokoihin sekä aluksella olevien saaliiden koostumus muutoshetkellä on kirjattava kalastuspäiväkirjaan ja purkamisilmoitukseen. 3. Määrätyissä tapauksissa voidaan vahvistaa 111 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen yksityiskohtaiset säännöt jalostettujen tuotteiden aluksella säilyttämistä koskevasta varastointisuunnitelmasta, joka on laadittu lajikohtaisesti ja josta ilmenee tuotteiden sijoittelu ruumassa. 2 jaksoSuojeltujen merialueiden seuranta 39 artikla Alusten satelliittiseurantajärjestelmä 1. Suojeltua merialuetta määritettäessä maantieteellistä polygonia rajaavat sijaintipisteet ja vastaavat loksodromit sekä alusten sijainnit on mitattava sovellettavan standardin mukaisesti. 2. Rannikkovaltion kalastuksenseurantakeskusten on seurattava yhteisön kalastusalusten kalastustoimintaa kalastusalueilla, joille on määritetty suojeltu merialue; näillä seurantakeskuksilla on oltava järjestelmä, jonka avulla havaitaan ja kirjataan alusten saapuminen suojellulle merialueelle, kulku tällaisen alueen kautta ja poistuminen alueelta. 3. Rannikkovaltion kalastuksenseurantakeskuksella on oltava käytössään hälytysjärjestelmä, joka kykenee automaattisesti havaitsemaan suojellulle merialueelle saapuvat alukset. Myös aluksella on oltava hälytysjärjestelmä, joka ilmoittaa aluksen päällikölle, että alus on saapumassa suojellulle merialueelle. 4. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön hälytysjärjestelmä, kun alus saapuu suojeltavia alueita ympäröivälle suojavyöhykkeelle. 5. Poiketen siitä, mitä 18 päivänä joulukuuta 2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2244/2003 8 artiklan 2 kohdassa säädetään, tiedot on toimitettava vähintään kerran 15 minuutissa, kun alus saapuu suojavyöhykkeelle, ja kun alus saapuu suojellulle merialueelle, tiedot on toimitettava reaaliaikaisesti. 40 artikla Kulku suojellun merialueen kautta 1. Kulku suojellun merialueen kautta sallitaan kaikille kalastusaluksille seuraavin edellytyksin: a) kaikki aluksella olevat pyydykset ovat kauttakulun aikana kiinnitettyinä ja varastoituina; ja b) nopeus kauttakulun aikana on vähintään kuusi solmua. 2. Yhteisön kalastusalusten päälliköiden, jotka aikovat kulkea suojellun merialueen kautta, lippujäsenvaltion ja rannikkojäsenvaltion viranomaisille on toimitettava kauttakulkuraportin muodossa seuraavat tiedot : a) aluksen nimi, ulkoiset tunnisteet, radiokutsutunnus ja aluksen päällikön nimi; b) ilmoituksessa tarkoitetun aluksen maantieteellisen sijainnin koordinaatit; c) kunkin suojellulle merialueelle saapumisen päivämäärä ja kellonaika; ja d) kunkin suojellulta merialueelta poistumisen päivämäärä ja kellonaika. 3 Jakso Pois heitettävien määrien vähentämisen seuranta 41 artikla Pois heitettyjen määrien kirjaaminen 1. Kalastusaluksen päällikön on kirjattava kaikki pois heitetyt määrät, jotka ylittävät elopainona ilmaistuna 15 kilogrammaa, ja toimitettava nämä tiedot viipymättä toimivaltaisille viranomaisilleen mahdollisuuksien mukaan sähköisesti. 2. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön erityinen järjestely sellaisten lippunsa alla purjehtivien kalastusalusten seuraamiseksi, joilla on pois heitettävien määrien asteittaista vähentämistä koskevan järjestelyn mukainen kalastuslupa. 42 artikla Kalastuspäiväkirjan tarkastukset Satelliittiseurantajärjestelmällä varustettujen alusten osalta jäsenvaltioiden on systemaattisesti tarkistettava, että kalastuksenseurantakeskuksen saamat tiedot vastaavat kalastuspäiväkirjaan kalastuksesta satelliittiseurantajärjestelmän tietoja käyttäen kirjattuja tietoja ja tapauksen mukaan tarkkailijoilta saatuja tietoja. Nämä ristiintarkastukset on säilytettävä atk-tiedostona kolmen vuoden ajan. 4 JaksoReaaliaikainen kalastuskielto 43 artikla Yleiset säännökset 1. Kun sivusaaliiden kynnystaso on saavutettu, kalastus on väliaikaisesti kiellettävä asianomaisella alueella tämän jakson säännösten mukaisesti. Tällainen reaaliaikainen kalastuskielto on vahvistettava määrätyksi ajaksi, joka on enintään 10 päivää. 2. Sivusaaliiden kynnystaso on laskettava kunkin lajin elopainon prosenttiosuutena kyseisen nostokerran kokonaissaaliista tai, kun reaaliaikaisen kalastuskiellon tavoitteena on tietyn lajin nuorten yksilöiden suojelu, tietyn lajin nuorten yksilöiden määrän prosenttiosuutena tuon lajin kyseisellä nostokerralla saadusta kokonaismäärästä. 44 artikla Jäsenvaltioiden määräämä reaaliaikainen kalastuskielto 1. Kun rannikkojäsenvaltion kalastuksenvalvonta-alus tai yhteiskäyttösuunnitelman mukaiseen yhteiseen toimintaan osallistuva alus on havainnut, että sivusaaliiden kynnystaso on saavutettu, sen on ilmoitettava asiasta viipymättä rannikkojäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 2. Jos sivusaaliiden määrä ylittää jollakin nostokerralla sivusaaliiden kynnystason, kalastusaluksen on ennen kalastuksen jatkamista siirryttävä vähintään viiden meripeninkulman päähän edellisen noston sijainnista ja ilmoitettava asiasta viipymättä rannikkojäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Jos vähintään kolme kalastusalutta on joutunut poistumaan kalastusalueelta sivusaaliiden kynnystason ylittymisen vuoksi, rannikkojäsenvaltion on käytettävä kyseisiltä aluksilta saamiaan tietoja reaaliaikaisen kalastuskiellon vahvistamiseksi. 3. Rannikkojäsenvaltion on 1 ja 2 kohdan mukaisesti saamiensa tietojen perusteella päätettävä kyseiselle alueella määrättävästä reaaliaikaisesta kalastuskiellosta. Sen on ilmoitettava viipymättä komissiolle, kaikille jäsenvaltioille ja kolmansille maille, joiden aluksilla on lupa kalastaa kyseisellä alueella, että sille on vahvistettu reaaliaikainen kalastuskielto. Kalastustoiminta kyseisellä alueella kielletään reaaliaikaisesta kalastuskiellosta tehdyssä päätöksessä määritellyllä tavalla. 45 artikla Komission määräämä reaaliaikainen kalastuskielto 1. Komissio voi saatujen, sivusaaliiden kynnystason saavuttamisesta todistavien tietojen perusteella määrätä alueelle väliaikaisen kalastuskiellon, ellei rannikkojäsenvaltio ole itse vahvistanut kieltoa. 2. Komissio ilmoittaa asiasta viipymättä kaikille jäsenvaltioille ja kolmansille maille, joiden alukset harjoittavat kalastusta kyseisellä alueella, ja julkaisee virallisella verkkosivustollaan kartan, jossa esitetään väliaikaisen kalastuskiellon kohteena olevan alueen koordinaatit, sekä ilmoittaa kalastuskiellon keston ja kalastusta koskevat edellytykset kieltoalueella. 46 artikla Väliaikaisesti kalastukselta suljetun alueen uudelleen avaaminen 1. Pieni määrä aluksia, joilla on mukanaan tieteellinen tarkkailija, aloittaa vähintään 60 tunnin kuluttua alueen sulkemisesta rannikkojäsenvaltion tarkastusviranomaisten valvonnassa koekalastustoimet sivusaaliiden tason määrittämiseksi. 2. Jos 1 kohdassa tarkoitetuissa toimissa ei saavuteta yli 60:ta prosenttia sivusaaliiden kynnystasosta, rannikkojäsenvaltion on peruutettava vahvistamansa reaaliaikaiset kalastuskiellot. Rannikkojäsenvaltion on ilmoitettava viipymättä komissiolle, kaikille asianomaisille jäsenvaltioille ja kolmansille maille, joiden aluksilla on lupa kalastaa kyseisellä alueella, että reaaliaikainen kalastuskielto on peruutettu. 3. Jos reaaliaikainen kalastuskielto on 45 artiklan mukaisesti komission vahvistama, rannikkojäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä 1 kohdassa tarkoitettujen koekalastustoimien tulokset. Jos 1 kohdassa tarkoitetuissa toimissa ei saavuteta yli 60:ta prosenttia sivusaaliiden kynnystasosta, komissio peruuttaa reaaliaikaisen kalastuskiellon tarvittaessa tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean tietoja tarkasteltuaan. Se ilmoittaa viipymättä kaikille asianomaisille jäsenvaltioille ja kolmansille maille, joiden aluksilla on lupa kalastaa kyseisellä alueella, että reaaliaikainen kalastuskielto on peruutettu. V lukuVirkistyskalastuksen seuranta 47 artikla Virkistyskalastus 1. Yhteisön vesillä olevalla aluksella harjoitettava, johonkin monivuotisen suunnitelman kattamaan kantaan kohdistuva virkistyskalastus edellyttää lippujäsenvaltion kyseiselle alukselle myöntämää lupaa. 2. Lippujäsenvaltion on kirjattava monivuotisen suunnitelman kattamiin kantoihin kohdistuvassa virkistyskalastuksessa saadut saaliit. 3. Virkistyskalastuksessa saatujen mon