Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2002

(komission esittämä)

PERUSTELUT

Johdanto

Ehdotus työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi on osa työllisyyspakettia, jonka komissio tekee joka vuosi ja toimittaa syksyllä pidettävään Eurooppa-neuvoston kokoukseen lopullista hyväksyntää varten. Pakettiin kuuluu luonnos vuoden 2001 yhteiseksi työllisyysraportiksi sekä ehdotukset työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi ja maakohtaisiksi suosituksiksi vuodeksi 2002. Työllisyyden suuntaviivoissa pyritään antamaan yhteiset evästykset jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikalle, ja niitä täydentävät uudet maakohtaiset suositukset. Sekä työllisyyden suuntaviivat että suositukset perustuvat yhteisen työllisyysraportin tekemään arviointiin siitä, miten jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön vuoden 2001 suuntaviivat ja suositukset.

Perustamissopimus

Tämä ehdotus työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi on viides Luxemburgissa vuoden 1997 lopulla järjestelyn ylimääräisen työllisyyttä käsittelevän Eurooppa-neuvoston jälkeen ja kolmas, joka esitetään perustamissopimuksen 128 artiklan mukaisesti. Komission on toimitettava ehdotus suuntaviivoiksi Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle, alueiden komitealle ja työllisyyskomitealle lausuntoa varten. Ennen kuin neuvosto voi hyväksyä vuoden 2002 suuntaviivat virallisesti, Eurooppa-neuvoston on tarkasteltava vuoden 2001 yhteistä työllisyysraporttia, jossa esitetään komission ja neuvoston yhteinen arvio edellisten suuntaviivojen täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa ja selvitetään tosiasiat, joihin uudet suuntaviivat perustuvat.

Jäsenvaltioiden on otettava suuntaviivat huomioon muotoillessaan työllisyyspolitiikkaansa ja ilmoitettava niiden täytäntöönpanosta vuoden 2002 aikana, jotta voidaan valmistautua seuraavaan Luxemburgin prosessin mukaiseen vuosittaiseen kierrokseen. Jotta saavutettaisiin vaadittavaa lisäedistystä, tarvitaan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaista vakaata makrotalouspolitiikkaa, hallittua palkkakehitystä ja rakenneuudistuksia sekä työllisyyden suuntaviivojen määrätietoista täytäntöönpanoa työllistettävyyttä, yrittäjyyttä, sopeutumiskykyä ja yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevien neljän pilarin perusteella. Laatiessaan ehdotusta työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi komissio on pyrkinyt varmistamaan niiden johdonmukaisuuden talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen kanssa perustamissopimuksen 128 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Vuoden 2002 suuntaviivojen tärkeimmät piirteet

Koska vuoden 2001 työllisyyden suuntaviivoissa oli huomattavia muutoksia edelliseen vuoteen verrattuna ja koska Euroopan työllisyysstrategian vaikutusten arviointi jatkuu ja sen tulokset otetaan huomioon vuoden 2003 työllisyyspolitiikan suuntaviivoissa, komissio ehdottaa vain vähäisiä tarkistuksia suuntaviivoihin ja rajoittaa muutokset uusiin poliittisiin painotuksiin, jotka juontavat juurensa viimeaikaisista komission tiedonannoista, Eurooppa-neuvoston kokouksista ja vuoden 2001 yhteisestä työllisyysraportista. [1]

[1] Tämän lisäksi johdanto-osan kappaleet on saatettu ajan tasalle ja vähäisiä muutoksia on tehty, jotta otettaisiin huomioon käynnissä oleva strategian vaikutusten arviointi (laaja-alainen tavoite F), epäsuotuisammat talousnäkymät (johdanto) sekä toimialoilla tapahtuvat uudelleenjärjestelyt (suuntaviiva 13).

Tukholman Eurooppa-neuvostossa sovittiin, että vuodeksi 2010 asetettuja Lissabonin tavoitteita täydennetään yleiselle työllisyysasteelle (67 prosenttia) ja naisten työllisyysasteelle (57 prosenttia) vuodeksi 2005 asetettavilla välitavoitteilla sekä tavoitteella saavuttaa ikääntyneiden (55-64-vuotiaiden) 50 prosentin työllisyysaste vuoteen 2010 mennessä. Tavoitteet on otettu osaksi laaja-alaista tavoitetta A.

Tukholman Eurooppa-neuvosto päätti myös, että neuvoston olisi otettava työn laatu vuoden 2002 työllisyyspolitiikan suuntaviivojen yleiseksi tavoitteeksi. Tämä näkyy nyt uudessa laaja-alaisessa tavoitteessa B, johon on kirjattu työn laatuun liittyvät keskeiset näkökohdat 20.6.2001 annetun komission tiedonannon KOM(2001) 313 ("Työllisyys- ja sosiaalipolitiikka: investoiminen laatuun") pohjalta. Tämän lisäksi uusia viittauksia laatuun on sisällytetty joihinkin asiaan liittyviin aihekohtaisiin suuntaviivoihin (3, 7, 10, 11 ja 13).

Liikkuvuutta koskevassa suuntaviivassa 6 painotetaan aiempaa voimakkaammin tarvetta edistää työvoiman liikkuvuutta uusilla eurooppalaisilla työmarkkinoilla, kuten korostettiin Tukholman huippukokousta varten 28.2.2001 annetussa komission tiedonannossa KOM(2001) 116 sekä tutkijoiden liikkuvuuden osalta eurooppalaista tutkimusaluetta käsittelevässä tiedonannossa. [2]

[2] KOM(2000) 6, 18.1.2000.

Kehotus asettaa Lissabonin huippukokouksen päätelmien mukaisesti kansalliset tavoitteet työllisyysasteelle on saanut vain vähäistä vastakaikua jäsenvaltioissa, ja siksi laaja-alaisen tavoitteen A sanamuoto on muutettu aiempaa sitovammaksi.

Naisten ja miesten välinen huomattava palkkaero on todettu tekijäksi, joka mahdollisesti estää naisia aloittamasta tai jatkamasta työntekoa. Tukholman Eurooppa-neuvoston antama kehotus asiaan liittyvien indikaattoreiden kehittämisestä korostaa myös kysymyksen merkitystä. Alaa koskevat suositukset on uusittava toimien riittämättömyyden vuoksi, ja lisäksi sukupuolten eriarvoisuutta koskevaa suuntaviivaa 17 on vahvistettava.

2001/0208 (CNS)

Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2002

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 128 artiklan 2 kohdan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen, [3]

[3] EYVL C ..., ..., s. .

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, [4]

[4] EYVL C ..., ..., s. .

ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, [5]

[5] EYVL C ..., ..., s. .

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon, [6]

[6] EYVL C ..., ..., s. .

ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Luxemburgin prosessi, joka perustuu Euroopan yhteensovitetun työllisyysstrategian täytäntöönpanoon, käynnistettiin 20 ja 21 päivänä marraskuuta 1997 pidetyssä työllisyyttä käsitelleessä ylimääräisessä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Vuoden 1998 työllisyyden suuntaviivoista 15 päivänä joulukuuta 1997 annetulla neuvoston päätöslauselmalla [7] käynnistettiin näkyvä prosessi, johon on sitouduttu poliittisesti hyvin vahvasti ja jolla on kaikkien osapuolten laaja hyväksyntä.

[7] EYVL C 30, 28.1.1998, s. 1.

(2) Lissabonissa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto asetti Euroopan unionille uuden strategisen päämäärän, jonka mukaan siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Saavuttamalla tämän päämäärän unioni voi saavuttaa täystyöllisyyden edellytykset.

(3) Nizzassa 7-9 päivänä joulukuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi Euroopan sosiaalisen toimintaohjelman, jossa todetaan, että täystyöllisyyteen palaaminen edellyttää kunnianhimoista politiikkaa työllisyysasteen nostamiseksi, alueellisten erojen pienentämiseksi, eriarvoisuuden vähentämiseksi sekä työllisyyden laadun parantamiseksi.

(4) Tukholmassa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti täydentää Lissabonin tavoitteita vuoteen 2010 mennessä saavutettavista työllisyysasteista asettamalla välitavoitteet työllisyysasteille vuodeksi 2005 ja uuden tavoitteen ikääntyneiden työllisyysasteen kohottamisesta vuoteen 2010 mennessä.

(5) Tukholman Eurooppa-neuvosto totesi myös, että täystyöllisyyden saavuttamiseen kuuluu uusien työpaikkojen luomisen lisäksi myös työpaikkojen laadun parantaminen. Tätä varten on määriteltävä yhteiset lähestymistavat työn laadun ylläpitämiseksi ja parantamiseksi, ja tämä tavoite olisi otettava yleistavoitteena työllisyyden suuntaviivoihin.

(6) Tukholman Eurooppa-neuvosto sopi lisäksi, että työmarkkinoiden uudistamista ja työvoiman liikkuvuutta on edistettävä poistamalla olemassa olevia esteitä, jotta voitaisiin paremmin mukautua muutoksiin.

(7) Göteborgissa 15 ja 16 päivänä kesäkuuta 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tunnusti, että perustamissopimusten mukainen olennainen tavoite kestävästä kehityksestä edellyttää työllisyyden, talousuudistusten sekä sosiaali- ja ympäristöpolitiikan käsittelemistä toisiaan vahvistavalla tavalla. Eurooppa-neuvosto kehotti myös jäsenvaltioita laatimaan omat kestävän kehityksen strategiansa; strategioihin olisi sisällyttävä työllisyyden edistäminen ympäristöalalla.

(8) Kun jäsenvaltiot panevat täytäntöön työllisyyden suuntaviivoja, niiden olisi pyrittävä olemaan johdonmukaisia kahden muun Lissabonissa sovitun avainalan kanssa. Näitä avainaloja ovat sosiaalisen suojelun uudenaikaistaminen sekä sosiaalisen osallisuuden edistäminen. Samalla on varmistettava, että työnteko on taloudellisesti kannattavaa ja että sosiaalisen suojelun järjestelmien kestävyys taataan pitkällä aikavälillä.

(9) Lissabonin Eurooppa-neuvosto korosti tarvetta mukauttaa Euroopan yleissivistävää ja ammatillista koulutusjärjestelmää niin, että se vastaa osaamisyhteiskunnan vaatimuksiin sekä tarpeeseen parantaa työllisyyden tasoa ja laatua. Se myös kehotti jäsenvaltioita, neuvostoa ja komissiota lisäämään merkittävästi vuosittain investointeja henkilöresursseihin. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti tehostettava ponnisteluitaan tieto- ja viestintätekniikan käyttämiseksi oppimisessa.

(10) Santa Maria da Feirassa 19 ja 20 päivänä kesäkuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti työmarkkinaosapuolia osallistumaan aktiivisemmin niitä koskevien työllisyyden suuntaviivojen laatimiseen, toteuttamiseen ja seurantaan. Niiden olisi keskityttävä erityisesti työn organisoinnin uudistamiseen, elinikäiseen oppimiseen ja varsinkin naisten työllisyysasteen kohottamiseen.

(11) Jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001 19 päivänä tammikuuta 2001 tehdyssä neuvoston päätöksessä [8] otetaan huomioon Lissabonin ja Santa Maria da Feiran Eurooppa-neuvostojen vahvistamat uudet poliittiset painotukset.

[8] EYVL L 22, 24.1.2001, s. 18.

(12) Neuvoston ja komission laatimassa vuoden 2001 yhteisessä työllisyysraportissa kuvataan työllisyystilannetta yhteisössä ja tarkastellaan toimia, joita jäsenvaltiot ovat toteuttaneet pannessaan täytäntöön työllisyyspolitiikkaansa vuoden 2001 työllisyyden suuntaviivojen mukaisesti ja jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta 19 päivänä tammikuuta 2001 annetun neuvoston suosituksen [9] mukaisesti.

[9] EYVL L 52, 25.2.2000, s. 32.

(13) Työllisyyden suuntaviivojen ja talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen välinen johdonmukaisuus ja yhteisvaikutus olisi varmistettava.

(14) Työllisyyskomitean lausunto on laadittu yhdessä talouspoliittisen komitean kanssa.

(15) Neuvosto antoi [...] lisäsuosituksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta.( [10])

[10] *) Katso tämän virallisen lehden sivu .

(16) Suuntaviivojen täytäntöönpano voi vaihdella suuntaviivojen luonteen, niiden kohteena olevien osapuolten ja jäsenvaltioiden eri tilanteiden mukaisesti. Niissä olisi noudatettava toissijaisuusperiaatetta ottaen huomioon jäsenvaltioiden vastuualueet työllisyysasioissa.

(17) Pannessaan täytäntöön työllisyyden suuntaviivoja jäsenvaltioiden olisi voitava ottaa huomioon alueelliset olot pyrkien samalla kuitenkin saavuttamaan kaikki kansalliset tavoitteensa ja noudattaen tasa-arvoisen kohtelun periaatetta.

(18) Luxemburgin prosessin tehokkuus edellyttää, että työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpano heijastuu myös muun muassa rahoitukseen. Siksi kansallisiin kertomuksiin olisi tarvittaessa sisällytettävä budjettitietoja, jotta olisi mahdollista tehokkaasti arvioida, miten kukin jäsenvaltio on edistynyt suuntaviivojen täytäntöönpanossa niiden vaikutukset ja kustannusvaikuttavuus huomioon ottaen.

(19) Olisi kannustettava kaikilla tasoilla toteuttavaa kumppanuutta muun muassa työmarkkinaosapuolten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten sekä kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa, jotta ne voivat omilla vastuualueillaan osaltaan edistää korkeaa työllisyyden tasoa.

(20) Edelleen on tarvetta vahvistaa ja kehittää vertailukelpoisia indikaattoreita, jotta olisi mahdollista arvioida tämän päätöksen liitteenä olevien suuntaviivojen täytäntöönpanoa ja vaikutusta ja jotta voitaisiin täsmentää niiden sisältämiä tavoitteita sekä helpottaa parhaiden käytäntöjen tunnistamista ja vaihtoa.

(21) Jäsenvaltioiden on pyrittävä voimakkaammin sisällyttämään tasa-arvonäkökohdat kaikkiin pilareihin ja tuomaan ne selvemmin esiin.

(22) Työn laatu on tärkeä tavoite Euroopan työllisyysstrategiassa. Se käsittää sekä työn ominaispiirteet että laajemman työmarkkinakontekstin, ja sitä pitäisi edistää kaikissa pilareissa toteutettavilla toimilla,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

Ainoa artikla

Hyväksytään tämän päätöksen liitteenä olevat jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivat vuodeksi 2002. Jäsenvaltioiden on otettava suuntaviivat huomioon työllisyyspolitiikassaan.

Tehty Brysselissä

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

LIITE

TYÖLLISYYDEN SUUNTAVIIVAT VUODEKSI 2002

LAAJA-ALAISET TAVOITTEET - TÄYSTYÖLLISYYDEN EDELLYTYSTEN LUOMINEN OSAAMISYHTEISKUNNASSA

Viime vuosikymmenen aikana huolellisesti rakennetut vakautta ja kasvua edistävät talouspuitteet, jatkuvat pyrkimykset uudistaa työ-, pääoma-, tavara- ja palvelumarkkinoita sekä työmarkkinoiden tilanteen koheneminen viime vuosina ovat tuoneet joidenkin työllisyysstrategian tärkeimpien tavoitteiden saavuttamisen näköpiiriin. Tämän vuoksi Eurooppa-neuvosto on ottanut täystyöllisyyden EU:n työllisyys- ja sosiaalipolitiikan kattavaksi tavoitteeksi. Eurooppa-neuvosto velvoitti jäsenvaltiot pyrkimään strategiseen päämäärään, jonka mukaan unionista on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta.

Näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää yhteisön ja jäsenvaltioiden yhtäaikaisia toimia. Se edellyttää myös kasvuun ja makrotalouden vakauteen tähtäävien monipuolisten poliittisten keinojen käytön jatkamista, eurooppalaisten työmarkkinoiden toimintaa parantavia sekä innovaatioita ja kilpailukykyä edistäviä uusia rakenneuudistuksia sekä aktiivista hyvinvointivaltiota, joka edistää henkilöresurssien kehittämistä, osallistumista, osallisuutta sekä solidaarisuutta. Jatkuva edistyminen ei kuitenkaan ole automaattista vaan edellyttää voimakkaampia ponnisteluita epäsuotuisampien talous- ja työllisyysnäkymien vuoksi.

Luxemburgin prosessin tärkeimpiä haasteita ovat valmistautuminen siirtymään osaamiseen perustuvaan yhteiskuntaan, tieto- ja viestintätekniikan etujen hyödyntäminen, eurooppalaisen yhteiskuntamallin uudistaminen investoimalla ihmisiin ja torjumalla sosiaalista syrjäytymistä sekä yhtäläisten mahdollisuuksien edistäminen. Lissabonissa asetetun täystyöllisyyspäämäärän saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on vastattava suuntaviivojen neljän pilarin mukaisiin vaatimuksiin johdonmukaisella kokonaisstrategialla, johon sisältyvät seuraavat laaja-alaiset tavoitteet:

A. Vahvistetaan työmahdollisuuksia ja tarjotaan riittäviä kannustimia kaikille, jotka ovat halukkaita ryhtymään ansiotyöhön, jotta saavutettaisiin tavoitteena oleva täystyöllisyys. Samalla tunnustetaan, että jäsenvaltioilla on erilaiset lähtökohdat ja että täystyöllisyys on yleisen kansallisen talouspolitiikan tavoite. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi asetettava kansalliset tavoitteet työllisyysasteen kohottamiselle, jotta tuettaisiin yleisiä yhteisön tavoitteita, jotka ovat:

- saavuttaa tammikuuhun 2005 mennessä 67 prosentin yleinen työllisyysaste ja 57 prosentin työllisyysaste naisten osalta

- saavuttaa vuoteen 2010 mennessä 70 prosentin yleinen työllisyysaste ja yli 60 prosentin työllisyysaste naisten osalta

- saavuttaa vuoteen 2010 mennessä 50 prosentin työllisyysaste ikääntyneiden (55-64-vuotiaiden) osalta.

B. Työllisyysasteiden kohottamiseksi sekä kilpailukyvyn, tuottavuuden ja työmarkkinoiden toiminnan parantamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että neljän pilarin alaan kuuluva politiikka tukee työn laadun parantamista. Toimissa olisi otettava huomioon sekä työn ominaispiirteet (kuten työn itsensä laatu, taidot, elinikäinen oppiminen ja urakehitys) sekä yleisempi työmarkkinakonteksti, joka käsittää sukupuolten tasa-arvon, työterveyden ja -turvallisuuden, joustot ja turvan, sosiaalisen osallisuuden ja työmarkkinoille pääsyn, työn organisoinnin ja työn ja perhe-elämän välisen tasapainon, työmarkkinajärjestöjen vuoropuhelun ja työntekijöiden osallistumisen, moniarvoisuuden sekä yleisen työsuorituksen ja tuottavuuden.

C. Jäsenvaltioiden on kehitettävä kattava ja yhtenäinen elinikäistä oppimista koskeva strategia, jolla autetaan ihmisiä hankkimaan taidot, joita he tarvitsevat taloudellisten ja yhteiskunnallisten muutosten hallintaan elinaikanaan. Strategiassa on otettava huomioon sellaisten nuorille ja aikuisille tarkoitettujen perus-, keski- ja korkea-asteen koulutuksen, täydennyskoulutuksen sekä ammatillisen koulutuksen järjestelmien kehittäminen, joilla parannetaan heidän työllistyvyyttään, sopeutumiskykyään ja ammattitaitoaan sekä heidän mahdollisuuksiaan osallistua osaamisyhteiskuntaan. Strategiassa olisi tuotava esiin viranomaisten, yritysten, työmarkkinaosapuolten ja yksittäisten ihmisten yhteinen vastuu ja kansalaisyhteiskunnan asianmukainen osuus osaamisyhteiskunnan toteutumisessa. Työmarkkinaosapuolten olisi neuvoteltava ja sovittava toimenpiteistä, joilla kehitetään täydennyskoulutusta ja aikuisten ammatillista koulutusta työntekijöiden sopeutumiskyvyn ja yritysten kilpailukyvyn lisäämiseksi. Jäsenvaltioiden olisi tätä varten asetettava kansallisia tavoitteita, jotka koskevat henkilöresursseihin tehtävien investointien sekä (viralliseen tai epämuodolliseen) yleissivistävään ja ammatilliseen täydennyskoulutukseen osallistumisen lisäämistä, ja seurattava säännöllisesti näiden tavoitteiden saavuttamista.

D. Jäsenvaltioiden on kehitettävä kattava yhteistyökumppanuus työmarkkinaosapuolten kanssa työllisyysstrategian täytäntöönpanoa, seuraamista ja jatkotoimia varten. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan tehostamaan kaikilla tasoilla toimintaansa Luxemburgin prosessin tukemiseksi. Suuntaviivoissa asetettujen yleisten puitteiden ja tavoitteiden mukaisesti työmarkkinaosapuolia kehotetaan kehittämään - kansallisten perinteidensä ja käytäntöjensä mukaisesti - niitä koskevien suuntaviivojen osalta oma täytäntöönpanoprosessinsa. Niitä kehotetaan myös määrittelemään ne kysymykset, joista ne neuvottelevat, ja raportoimaan säännöllisesti - halutessaan kansallisissa toimintasuunnitelmissa - edistymisestä ja toteuttamiensa toimien vaikutuksista työllisyyteen ja työmarkkinoiden toimintaan. Euroopan tason työmarkkinaosapuolia kehotetaan määrittelemään oma panoksensa sekä seuraamaan, edistämään ja tukemaan kansallisella tasolla toteutettavia toimia.

E. Siirrettäessä työllisyyden suuntaviivoja kansalliseen työllisyyspolitiikkaan jäsenvaltioiden on kiinnitettävä huomiota kaikkiin neljään pilariin ja laaja-alaisiin tavoitteisiin sekä tasapainotettava painopistealueensa niin, että niissä otetaan huomioon suuntaviivojen yhtenäisyys ja yhtäläinen arvo. Kansallisissa toimintasuunnitelmissa on työllisyysstrategiaa kehitettävä (valtavirtaistamalla sukupuolten tasa-arvo) siten, että määritetään kaikkiin pilareihin ja laaja-alaisiin tavoitteisiin perustuva toimintalinjojen yhdistelmä, jossa tuodaan selvästi esiin, miten eri suuntaviivoihin kuuluvat toiminta-aloitteet on jäsennetty pitkäaikaisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Alueellinen ulottuvuus ja alueelliset erot on otettava strategian toteuttamisessa huomioon erilaisina ratkaisuina tai tavoitteina. Samalla on pyrittävä saavuttamaan kansalliset tavoitteet ja noudatettava tasa-arvoisen kohtelun periaatetta. Jäsenvaltioiden on noudatettava yleisiä puitteita, mutta niiden on syytä myös keskittyä sellaisiin strategian kohtiin, joilla on merkitystä niiden oman työmarkkinatilanteen tarpeiden kannalta.

F. Jäsenvaltioiden ja komission on vahvistettava yhteisten indikaattoreiden kehittämistä, jotta voidaan arvioida riittävällä tavalla toimien edistymistä kaikissa neljässä pilarissa ja myös työn laadun osalta sekä tukea vertailuarvojen asettamista ja hyvien toimintatapojen kartoittamista. Työmarkkinaosapuolia pyydetään kehittämään asianmukaiset indikaattorit, vertailuarvot ja näitä tukevat tilastolliset tietokannat, joilla voidaan mitata niiden vastuulla olevien toimien edistymistä. Jäsenvaltioiden on erityisesti arvioitava toimiensa tehokkuus niiden tuottamana vaikutuksena työmarkkinoihin ja raportoitava tästä.

I TYÖLLISTYVYYDEN PARANTAMINEN

Nuorisotyöttömyyden torjuminen ja pitkäaikaistyöttömyyden ehkäiseminen

Nuorisotyöttömyyden ja pitkäaikaistyöttömyyden kasvun katkaisemiseksi jäsenvaltioiden on pyrittävä entistä tehokkaammin kehittämään ennaltaehkäiseviä ja työllistyvyyttä edistäviä strategioita, jotka perustuvat yksilöllisten tarpeiden varhaiseen tunnistamiseen. Vuoden kuluessa - vaikkakin tätä määräaikaa voidaan pidentää jäsenvaltioissa, joissa on erityisen korkea työttömyys, ja rajoittamatta vuonna 2002 tehtävää suuntaviivojen tarkistusta - jäsenvaltioiden on varmistettava seuraavat seikat:

1. Kaikille työttömille nuorille on annettava uusi tilaisuus ennen kuin he ovat olleet kuusi kuukautta työttöminä ja työttömille aikuisille ennen kuin he ovat olleet kaksitoista kuukautta työttöminä tarjoamalla heille koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikka tai muu työllistyvyyttä parantava toimenpide, kuten yksilöllistä ammatinvalinnanohjausta tai neuvontaa. Tällä pyritään siihen, että he integroituvat tehokkaasti työmarkkinoille. Nämä ennaltaehkäisevät ja työllistyvyyttä parantavat toimenpiteet olisi yhdistettävä toimiin, joilla pienennetään pitkäaikaistyöttömien määrää edistämällä heidän paluutaan työmarkkinoille. Jäsenvaltioiden olisi tässä yhteydessä edelleen nykyaikaistettava julkisia työvoimapalveluitaan varsinkin seuraamalla edistymistä, asettamalla selkeät määräajat ja antamalla työvoimapalveluiden henkilöstölle riittävää lisäkoulutusta. Jäsenvaltioiden olisi kannustettava työvoimapalveluiden tarjoajia yhteistyöhön muiden palveluiden tarjoajien kanssa ennaltaehkäisy- ja aktivointistrategian tehostamiseksi.

Työllisyyden edistäminen etuus-, verotus- ja koulutusjärjestelmillä

Etuus-, verotus- ja koulutusjärjestelmiä on tarvittaessa tarkistettava ja muutettava niin, että ne tukevat aktiivisesti työttömien työllistyvyyttä. Lisäksi järjestelmien olisi oltava vuorovaikutteisia siten, että ne kannustavat työelämän ulkopuolella olevia työhön haluavia ja kykeneviä henkilöitä palaamaan työmarkkinoille. Erityishuomiota olisi kiinnitettävä kannustimiin, joilla pyritään saamaan työttömät ja työelämän ulkopuolella olevat henkilöt hakemaan ja ottamaan vastaan työtä, sekä toimenpiteisiin, joilla pyritään saattamaan heidän ammattitaitonsa ajan tasalle ja lisäämään erityisesti niiden henkilöiden työnsaantimahdollisuuksia, joiden on vaikeinta saada työtä.

2. Kunkin jäsenvaltion on

- tarkistettava ja tarvittaessa muutettava etuus- ja verotusjärjestelmäänsä köyhyysloukkujen vähentämiseksi ja tarjottava kannustimia työttömille ja työelämän ulkopuolella oleville henkilöille, jotta he hakisivat ja ottaisivat vastaan työtä tai osallistuisivat työllistyvyyttä edistävään toimenpiteeseen, sekä tarjottava kannustimia työnantajille uusien työpaikkojen luomiseksi

- pyrittävä lisäämään merkittävästi niiden työttömien ja työelämän ulkopuolella olevien henkilöiden osuutta, jotka osallistuvat aktiivisiin työllistyvyyttä parantaviin toimiin, tarkoituksena tehostaa integroitumista työmarkkinoille; jäsenvaltioiden on myös pyrittävä parantamaan tällaisten toimenpiteiden tuloksia ja kustannusvaikuttavuutta

- toteutettava toimenpiteitä, joilla työttömät ja työelämän ulkopuolella olevat henkilöt voivat hankkia tai parantaa esimerkiksi sellaisia tietotekniikkaan tai viestintään liittyviä taitojaan, jotka helpottavat heidän pääsyään työmarkkinoille ja vähentävät ammattitaidossa olevia puutteita. Kunkin jäsenvaltion on asetettava tavoite työttömille tarjottavien aktiivisten toimien, esimerkiksi yleissivistävän tai ammatillisen koulutuksen taikka vastaavien toimenpiteiden toteuttamiselle siten, että se pyrkii asteittain saavuttamaan kolmen parhaiten onnistuneen jäsenvaltion keskiarvon, kuitenkin vähintään 20 prosenttia.

Aktiivisena ikääntymistä koskevan politiikan kehittäminen

Tarvitaan syvällisiä muutoksia nykyisiin asenteisiin ikääntyneitä työntekijöitä kohtaan samoin kuin vero- ja etuusjärjestelmien uudistamista, jotta voidaan saavuttaa täystyöllisyys, varmistaa sosiaaliturvajärjestelmien oikeudenmukaisuus ja kestävyys pitkällä aikavälillä ja hyödyntää mahdollisimman hyvin ikääntyneiden työntekijöiden kokemusta. Työn laadun parantamista olisi myös pidettävä tärkeänä tekijänä, jolla ikääntyneet työntekijät saadaan pysymään työelämässä.

3. Jäsenvaltioiden on näin ollen tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa kehitettävä aktiivisena ikääntymistä koskevaa politiikkaa, jonka tavoitteena on parantaa ikääntyneiden työntekijöiden mahdollisuuksia pysyä pidempään työelämässä ja kannustaa heitä siihen. Tämän saavuttamiseksi on erityisesti

- toteutettava positiivisia toimenpiteitä, joilla pyritään säilyttämään ikääntyneiden työntekijöiden työkyky ja ammattitaito myös osaamiseen perustuvilla työmarkkinoilla erityisesti riittävän yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen avulla, ottamaan käyttöön joustavia työskentelyjärjestelyjä, kuten osa-aikatyö työntekijän niin halutessa, ja kiinnittämään työnantajien huomio ikääntyneiden työntekijöiden potentiaaliin, sekä

- tarkasteltava verotus- ja etuusjärjestelmiä niiden kielteisten vaikutusten vähentämiseksi ja jotta työmarkkinoilla pysyminen olisi ikääntyneiden työntekijöiden kannalta nykyistä houkuttelevampi vaihtoehto.

Taitojen kehittäminen uusille työmarkkinoille elinikäisen oppimisen yhteydessä

Työmarkkinoiden tarpeisiin vastaava tehokas ja toimiva koulutusjärjestelmä on avainasemassa kehitettäessä osaamistaloutta ja parannettaessa työllisyyden tasoa ja laatua. Se on olennaisen tärkeä myös elinikäisen oppimisen kannalta, koska sen avulla voidaan tarjota kitkaton siirtyminen koulusta työelämään, luoda perusta tuottaville perus- ja erityistaidoilla varustetuille henkilöresursseille sekä mahdollistaa ihmisten myönteinen suhtautuminen yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin muutoksiin. Työllistymiskykyisen työvoiman kehittämiseen kuuluu se, että ihmisille annetaan valmius päästä osalliseksi osaamisyhteiskunnasta ja käyttää hyväkseen sen tarjoamia etuja. Lisäksi on korjattava ammattitaidossa olevia puutteita ja kaikissa elämän vaiheissa estettävä työttömyydestä, työmarkkinoiden ulkopuolelle jäämisestä ja syrjäytymisestä aiheutuva taitojen rapistuminen.

4. Jäsenvaltioita kehotetaan näin ollen parantamaan yleissivistävien ja ammatillisten koulutusjärjestelmiensä ja opetussuunnitelmiensa laatua muun muassa tarjoamalla asianmukaista ohjausta sekä ammatillisen peruskoulutuksen että elinikäisen oppimisen yhteydessä ja nykyaikaistamalla ja tehostamalla oppisopimusjärjestelmää ja työssä tapahtuvaa koulutusta sekä edistämään paikallisten oppimisen monitoimikeskusten kehittämistä, jotta voidaan

- antaa nuorille perustaidot, jotka ovat työmarkkinoiden hyödynnettävissä ja joita tarvitaan elinikäiseen oppimiseen osallistumista varten

- vähentää nuorten ja aikuisten lukutaidottomuutta ja vähentää huomattavasti niiden nuorten määrää, jotka lopettavat varhain koulunkäyntinsä; erityistä huomiota olisi kiinnitettävä myös nuoriin, joilla on oppimisvaikeuksia ja koulutukseen liittyviä ongelmia; jäsenvaltioiden on tähän liittyen kehitettävä toimia, joiden tavoitteena on puolittaa vuoteen 2010 mennessä niiden 18-24-vuotiaiden määrä, jotka ovat käyneet vain peruskoulun eivätkä sen jälkeen jatka opiskelua tai osallistu koulutukseen

- edistää (myös epätyypillisissä työsuhteissa olevien) aikuisten edellytyksiä osallistua elinikäiseen oppimiseen, jotta voidaan lisätä koulutukseen osallistuvien työikäisten aikuisten (25-64-vuotiaat) osuutta; jäsenvaltioiden olisi asetettava tähän liittyviä tavoitteita.

Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä tutkintojen sekä hankittujen tietojen ja taitojen tunnustamista liikkuvuuden ja elinikäisen oppimisen kannustamiseksi.

5. Jäsenvaltioiden on pyrittävä kehittämään tietotekniikkaa hyödyntävää opetusta (e-learning), joka on suunnattu kaikille kansalaisille. Niiden on erityisesti jatkettava ponnisteluita sen varmistamiseksi, että kaikilla kouluilla on pääsy Internetiin ja multimediaresursseihin vuoden 2002 loppuun mennessä ja että tarpeellinen määrä opettajia osaa käyttää näitä välineitä vuoden 2002 loppuun mennessä, jotta kaikille oppilaille pystytään tarjoamaan hyvä digitaalinen lukutaito.

Aktiivinen politiikka, jolla kehitetään sopivien työpaikkojen löytämistä sekä ehkäistään ja poistetaan tulevia pullonkauloja uusilla eurooppalaisilla työmarkkinoilla

Kaikissa jäsenvaltioissa ilmenee yhtäaikaisesti työttömyyttä ja syrjäytymistä ja toisaalta taas työvoimapulaa tietyillä aloilla, tietyissä ammateissa ja tietyillä alueilla. Kun työllisyystilanne paranee ja teknologian kehitys nopeutuu, nämä pullonkaulat pahenevat. Tulevan työvoimapulan ehkäisemiseen ja torjuntaan tarkoitettujen aktiivisten linjausten riittämättömyys vahingoittaa kilpailukykyä, lisää inflaatiopaineita ja pitää rakenteellisen työttömyyden korkeana. Työntekijöiden liikkuvuutta on helpotettava ja kannustettava, jotta avoimien ja kansalaisten ulottuvilla olevien eurooppalaisten työmarkkinoiden potentiaali voidaan hyödyntää täysin.

6. Jäsenvaltioiden on - tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa - lisättävä ponnisteluitaan tulevien pullonkaulojen tunnistamiseksi ja ehkäisemiseksi erityisesti

- kehittämällä työvoimapalveluiden kykyä löytää sopivat työpaikat sopiville työnhakijoille

- kehittämällä politiikkaa, jolla ehkäistään ammattitaidon puutteita

- edistämällä ammatillista ja maantieteellistä liikkuvuutta

- lisäämällä työmarkkinoiden toimivuutta parantamalla avoimia työpaikkoja ja opiskelumahdollisuuksia käsitteleviä tietokantoja; nämä olisi liitettävä yhteen yhteisön tasolla hyödyntämällä uutta tietotekniikkaa ja yhteisön tasolla jo saatuja kokemuksia.

Syrjinnän torjuminen ja sosiaalisen osallisuuden edistäminen tarjoamalla työpaikkoja

Monilla ryhmillä ja yksittäisillä ihmisillä on suuria vaikeuksia hankkia asianmukaisia taitoja sekä päästä työmarkkinoille ja pysyä siellä. Tämä saattaa lisätä syrjäytymisvaaraa. Tarvitaan yhtenäistä politiikkaa, jolla edistetään sosiaalista osallisuutta tukemalla heikommassa asemassa olevien ryhmien ja ihmisten integroitumista työmarkkinoille ja parantamalla heidän työnsä laatua. Työnsaannissa ja työpaikoilla esiintyvää syrjintää on torjuttava.

7. Kunkin jäsenvaltion on

- tunnistettava ja torjuttava kaikki työmarkkinoille pääsyssä ja koulutuksen saatavuudessa esiintyvät syrjinnän muodot

- kehitettävä malleja, jotka sisältävät ehkäiseviä ja aktiivisia poliittisia toimenpiteitä riskialttiiden tai heikommassa asemassa olevien ryhmien ja henkilöiden integroimiseksi työmarkkinoille, jotta vältettäisiin syrjäytyminen ja "työssäkäyvien köyhälistön" muodostuminen

- toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä, jotka vastaavat vammaisten, etnisten vähemmistöjen ja siirtotyöläisten tarpeita heidän työmarkkinoille integroitumisensa osalta, ja asetettava tarvittaessa tätä varten kansalliset tavoitteet.

II YRITTÄJYYDEN KEHITTÄMINEN JA TYÖPAIKKOJEN LUOMINEN

Yrityksen perustamisen ja toiminnan helpottaminen

Yleisesti ottaen uusien yritysten kehittäminen ja varsinkin pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) kasvun tukeminen on olennaisen tärkeää työpaikkojen luomisen ja nuorten koulutusmahdollisuuksien laajentamisen kannalta. Prosessia on edistettävä lisäämällä tietoa yrittäjyydestä kaikkialla yhteiskunnassa ja oppilaitosten opetusohjelmissa asettamalla selkeät, vakaat ja johdonmukaiset säännöt sekä parantamalla riskipääomamarkkinoiden kehittämisedellytyksiä ja pääsyä niille. Jäsenvaltioiden olisi myös kevennettävä ja yksinkertaistettava pk-yritysten hallinnollisia ja verorasitteita. Tällaisen politiikan pitäisi tehostaa pimeän työn torjumista.

8. Jäsenvaltioiden on kiinnitettävä erityishuomiota yritysten yleiskustannusten vähentämiseen ja hallinnollisen taakan keventämiseen erityisesti yritystä perustettaessa ja lisätyövoimaa palkattaessa. Uusia säädöksiä laatiessaan jäsenvaltioiden olisi lisäksi arvioitava niiden mahdollinen vaikutus yritysten hallinnolliseen taakkaan ja yleiskustannuksiin.

9. Jäsenvaltioiden on kannustettava yrittäjäksi ryhtymistä

- tarkastelemalla varsinkin verotus- ja sosiaaliturvajärjestelmään liittyviä mahdollisia esteitä ja pyrittävä vähentämään niitä, jotta yrittäjäksi ryhtyminen ja pienyrityksen perustaminen helpottuisi

- edistämällä yrittäjyyttä ja itsenäistä ammatinharjoittamista koskevaa koulutusta, kohdennettuja tukipalveluita sekä nykyisten ja tulevien yrittäjien kouluttamista

- torjumalla pimeää työtä ja kannustamalla tällaisten työpaikkojen muuttamista laillisiksi työpaikoiksi hyödyntämällä kaikkia asiaan liittyviä toimia, myös sääntelytoimia, kannustimia sekä vero- ja etuusjärjestelmän uudistamista yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa.

Uudet työllistämismahdollisuudet osaamisyhteiskunnassa ja palvelualalla

Jos Euroopan unioni haluaa vastata menestyksekkäästi työllisyyskysymykseen, sen on hyödynnettävä tehokkaasti kaikkia mahdollisuuksia luoda uusia työpaikkoja ja käyttää uutta teknologiaa. Innovatiivisten yritysten on saatava tukea, koska niillä voi olla merkittävä asema osaamisyhteiskunnan työllistämismahdollisuuksien aktivoinnissa. Erityisesti palvelualalla on huomattavia mahdollisuuksia luoda työpaikkoja ja parantaa työn laatua. Varsinkin ympäristösektori voi avata vähäisellä ammattitaidolla varustetuille työntekijöille merkittäviä mahdollisuuksia päästä työmarkkinoille, ja lisäksi nykyaikaisen ympäristöteknologian nopealla käyttöönotolla on mahdollisuus saattaa työntekijöiden taidot ajan tasalle. Tätä varten:

10. Jäsenvaltioiden on poistettava palvelujen tarjontaa haittaavat esteet ja kehitettävä toimintaedellytyksiä palvelualan koko työllistämispotentiaalin hyödyntämiseksi useampien ja parempien työpaikkojen luomiseksi. Erityisesti olisi hyödynnettävä osaamisyhteiskunnan ja ympäristösektorin työllistämismahdollisuudet.

Työllisyyttä edistävä paikallinen ja alueellinen toiminta

Kaikki alue- ja paikallistason toimijat työmarkkinaosapuolet mukaan lukien on saatava mukaan Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpanoon. Tämä on tehtävä tunnistamalla mahdollisuudet luoda työpaikkoja paikallistasolla ja lujittamalla tähän tähtäävää kumppanuutta.

11. Jäsenvaltioiden on

- otettava aluekehityskysymykset tarvittaessa huomioon yleisessä työllisyyspolitiikassaan

- kannustettava paikallis- ja alueviranomaisia kehittämään työllisyysstrategioita, jotta voitaisiin täysimääräisesti hyödyntää mahdollisuuksia luoda uusia työpaikkoja paikallistasolla, ja edistettävä tätä varten kumppanuutta kaikkien asianomaisten toimijoiden kanssa kansalaisyhteiskunnan edustajat mukaan lukien

- edistettävä toimenpiteitä, joilla vahvistetaan osuus- ja yhteisötalouden kilpailukykyä ja kykyä luoda työpaikkoja, erityisesti tavaroiden ja palvelujen tarjoamista sellaisiin tarpeisiin, joita nykyiset markkinat eivät vielä pysty täyttämään, ja lisäksi olisi tutkittava tällaisten toimien tiellä olevia esteitä ja pyrittävä vähentämään niitä

- vahvistettava julkisten työnvoimapalveluiden asemaa kaikilla tasoilla paikallisten työllistämismahdollisuuksien tunnistamisessa ja paikallisten työmarkkinoiden toimivuuden parantamisessa.

Verouudistukset työllisyyden ja koulutuksen edistämiseksi

On tärkeää tutkia tarkemmin verotuksen vaikutuksia työllisyyteen ja tehdä verotusjärjestelmä työllisyyttä kannustavammaksi kääntämällä vastakkaiseksi pitkäaikainen suuntaus, jossa verot ja työvoimakustannukset kohoavat. Verouudistuksissa on otettava huomioon myös tarve lisätä yritysten, viranomaisten ja yksilöiden omia investointeja henkilöresursseihin, jotta saavutettaisiin pitkäaikainen vaikutus työllisyyteen ja kilpailukykyyn.

12. Kunkin jäsenvaltion on

- otettava tarvittaessa ja oman lähtökohtansa mukaisesti tavoitteekseen keventää asteittain kokonaisverorasitusta ja soveltuvin osin sekä työhön että välillisiin työvoimakustannuksiin, etenkin suhteellisen vähän ammattitaitoa vaativaan ja heikosti palkattuun työhön kohdistuvaa verorasitusta; tällaiset uudistukset on toteutettava niin, ettei vaaranneta julkista taloutta tai sosiaaliturvajärjestelmien kestävyyttä pitkällä aikavälillä

- tarjottava kannustimia ja poistettava verotukselliset esteet henkilöresursseihin tehtävien investointien edistämiseksi

- tutkittava vaihtoehtoisten verotuslähteiden, esimerkiksi energia- tai saastepäästöveron toteutettavuutta ja toteuttamisvaihtoehtoja ottaen huomioon ympäristöverouudistuksista saadut kokemukset jäsenvaltioissa.

III YRITYSTEN JA NIIDEN TYÖNTEKIJÖIDEN SOPEUTUMISKYVYN PARANTAMINEN

Osaamistalouden luomat mahdollisuudet ja näkymät työllisyyden paremmasta tasosta ja laadusta edellyttävät työn organisoinnin muuttamista ja kaikkien asiaan liittyvien tahojen, myös yritysten, osallistumista elinikäisen oppimisen strategian täytäntöönpanoon, jotta voidaan täyttää työntekijöiden ja työnantajien tarpeet.

Työn organisoinnin nykyaikaistaminen

Jotta työn organisointia ja työmuotoja voidaan nykyaikaistaa - mikä osaltaan parantaa mm. työn laatua - olisi saatava aikaan kiinteä kumppanuus kaikilla soveltuvilla tasoilla (yhteisön tasolla, kansallisella, alakohtaisella ja paikallisella tasolla sekä yrityksissä).

13. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan

- neuvottelemaan ja panemaan kaikilla asianmukaisilla tasoilla täytäntöön sopimuksia työn organisoinnin nykyaikaistamiseksi joustavat työjärjestelyt mukaan lukien; tavoitteena on tehdä yrityksistä tuottavia ja parantaa niiden kykyä sopeutua rakennemuutoksiin, saavuttaa tarvittava tasapaino joustavuuden ja turvan välillä ja kohottaa työpaikkojen laatua; käsiteltäviä aiheita voisivat olla esimerkiksi uuden teknologian käyttöönotto, uudet työskentelymuodot ja työaikakysymykset, kuten työajan ilmaiseminen vuotuisena työaikana, työajan lyhentäminen, ylityön vähentäminen, osa-aikatyön kehittäminen, mahdollisuus sapattivapaisiin ja asiaan liittyvät työsuhdeturvakysymykset

- Luxemburgin prosessin puitteissa raportoimaan vuosittain niistä työn organisoinnin uudistamisen näkökohdista, joita on käsitelty neuvotteluissa, samoin kuin niiden täytäntöönpanon tilasta sekä vaikutuksista työllisyyteen ja työmarkkinoiden toimintaan.

14. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa tai työmarkkinaosapuolten neuvottelemien sopimusten perusteella

- tarkasteltava nykyistä lainsäädäntöä ja tutkittava ehdotuksia uusista säännöksistä ja kannustimista sen varmistamiseksi, että niillä pyritään madaltamaan työllisyyden esteitä, helpottamaan uudenaikaistetun työn organisoinnin käyttöönottoa ja lisäämään työmarkkinoiden kykyä sopeutua talouden rakennemuutoksiin

- tutkittava mahdollisuutta säätää kansallisessa lainsäädännössään joustavammista sopimusmuodoista ottaen huomioon, että työn muodot ovat yhä moninaisempia; niiden on lisäksi varmistettava, että uusien, joustavampien työsopimusten mukaisesti työskentelevillä henkilöillä on kuitenkin riittävä turva ja parempi ammattiasema yrityksen tarpeiden ja työntekijöiden toiveiden kanssa yhteensopivalla tavalla

- pyrittävä varmistamaan nykyisen työterveys- ja työturvallisuuslainsäädännön parempi soveltaminen työpaikkatasolla vauhdittamalla täytäntöönpanoa ja tehostamalla sen valvontaa, antamalla neuvoja yrityksille, erityisesti pk-yrityksille, jotta niiden olisi helpompi noudattaa nykyistä lainsäädäntöä, kehittämällä työterveyttä ja työturvallisuutta koskevaa koulutusta sekä edistämällä toimenpiteitä työtapaturmien ja ammattitautien vähentämiseksi perinteisesti riskialttiilla aloilla.

Sopeutumiskyvyn tukeminen yrityksissä osana elinikäistä oppimista

Yritysten ammattiosaamisen pitäminen ajan tasalla on keskeinen tekijä elinikäisessä oppimisessa, ja sen toteuttamiseksi

15. työmarkkinaosapuolia kehotetaan kaikilla asiaankuuluvilla tasoilla tekemään tarvittaessa elinikäistä oppimista koskevia sopimuksia sopeutumiskyvyn ja innovaation helpottamiseksi erityisesti tieto- ja viestintätekniikan alalla. Tähän liittyen olisi määriteltävä edellytykset, joilla kaikille työntekijöille annetaan mahdollisuus hankkia tietoyhteiskunnassa tarvittavat taidot vuoteen 2003 mennessä.

IV YHTÄLÄISIÄ MAHDOLLISUUKSIA KOSKEVIEN TOIMINTALINJOJEN TUKEMINEN

Sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistaminen

Jotta jäsenvaltiot voisivat saavuttaa yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevan tavoitteen ja kohottaa naisten työllisyysastetta Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti, niiden olisi vahvistettava tasa-arvopolitiikkaansa ja käsiteltävä siinä kaikkia tekijöitä, jotka vaikuttavat naisten päätöksiin siirtyä työelämään.

Naisilla on edelleen erityisiä vaikeuksia päästä työelämään, edetä urallaan ja sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämä, ja heidän ansiotasonsa on edelleen alhaisempi kuin miehillä. Tämän vuoksi on tarpeen muun muassa

- varmistaa, että naisille suunnattuja aktiivisia työmarkkinatoimia toteutetaan suhteessa heidän osuuteensa työttömistä

- kiinnittää erityistä huomiota vero- ja etuusjärjestelmien vaikutukseen eri sukupuoliin; jos vero- ja etuusjärjestelmissä havaitaan tekijöitä, jotka jarruttavat naisten hakeutumista työmarkkinoille, niitä olisi tarkistettava

- kiinnittää erityistä huomiota siihen, että samasta tai samanarvoisesta työstä maksetaan sama palkka

- kiinnittää erityistä huomiota seikkoihin, jotka ovat esteenä yksityisyrittäjiksi tai itsenäisiksi ammatinharjoittajiksi aikoville naisille

- varmistaa, että naiset voivat vapaaehtoiselta pohjalta hyödyntää joustavia työn organisointimuotoja työn laadun kärsimättä

- varmistaa sellaisten edellytysten olemassaolo, jotka helpottavat naisten osallistumista elinikäiseen oppimiseen ja erityisesti tietotekniikkakoulutukseen.

16. Tätä varten jäsenvaltiot ottavat tasa-arvonäkökulman huomioon työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanossa kaikkien neljän pilarin osalta

- kehittämällä ja vahvistamalla kuulemismenettelyjä tasa-arvoelinten kanssa

- soveltamalla menettelyitä kunkin suuntaviivan tasa-arvoon kohdistuvien vaikutusten arvioimiseksi

- kehittämällä indikaattoreita, joilla voidaan mitata tasa-arvon edistymistä kunkin suuntaviivan alalla.

Jäsenvaltioiden on luotava asianmukaiset tiedonkeruujärjestelmät ja -menettelyt ja varmistettava työllisyystilastojen erittely sukupuolen mukaan, jotta kehitystä voidaan arvioida luotettavasti.

Eriarvoisuuden korjaaminen

Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten olisi kiinnitettävä huomiota naisten ja miesten määrän epätasapainoon tietyillä aloilla ja tietyissä ammateissa sekä naisten uramahdollisuuksien parantamiseen.

17. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa

- tehostettava pyrkimyksiään kaventaa naisten ja miesten työttömyysasteen välistä eroa tukemalla aktiivisesti naisten työllisyyden lisäämistä ja harkittava kansallisten tavoitteiden asettamista Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmissä asetettujen tavoitteiden mukaisesti

- toteutettava toimia, jotta naiset ja miehet olisivat tasapainoisesti edustettuina kaikilla aloilla ja kaikissa ammateissa

- omaksuttava moniosainen strategia, jonka avulla päästään yhtäläiseen palkkaukseen sukupuolten välillä sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, sekä harkittava tavoitteiden asettamista palkkaerojen poistamiseksi; strategiaan voisi sisältyä muun muassa töiden luokittelun ja palkkajärjestelmien tarkistaminen sukupuolierojen poistamiseksi, tilastointi- ja seurantajärjestelmien parantaminen sekä palkkaeroihin liittyvä tiedottaminen ja avoimuus

- tarkasteltava mahdollisuuksia käyttää naisten urakehitystä edistäviä toimia nykyistä laajemmin naisten ja miesten eriarvoisen aseman korjaamiseksi.

Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen

Politiikka, joka koskee sapattivapaita, vanhempainlomaa, osa-aikatyötä ja joustavia työjärjestelyitä, jotka ovat sekä työnantajien että työntekijöiden etujen mukaisia, on erittäin tärkeää sekä naisten että miesten kannalta. Alaa koskevat direktiivit ja työmarkkinaosapuolten sopimukset olisi pantava täytäntöön nopeammin ja niiden soveltamista olisi seurattava säännöllisesti. Käytettävissä on oltava riittävästi laadukkaita hoitopalveluita lapsille ja muille huollettaville, jotta tuetaan naisten ja miesten pääsyä työmarkkinoille ja pysymistä työelämässä. Perhevelvollisuuksien tasapuolinen jakaminen on tässä mielessä ratkaisevan tärkeää. Poissaolon jälkeen työmarkkinoille palaavien taidot ovat saattaneet vanhentua, ja heillä voi olla vaikeuksia päästä koulutukseen. Naisten ja miesten paluuta työmarkkinoille poissaolon jälkeen olisi helpotettava. Yhtäläisten mahdollisuuksien parantamiseksi.

18. jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten on

- laadittava, toteutettava ja edistettävä perhepolitiikkaa, johon kuuluvat kohtuuhintaiset, helposti saatavat ja laadukkaat lastenhoitopalvelut ja muut hoivapalvelut sekä vanhempainlomia ja muita vapaita koskevat järjestelmät

- harkittava kansallisten tavoitteiden asettamista kansallinen tilanne huomioon ottaen lastenhoidon ja muiden hoivapalveluiden saatavuuden lisäämiseksi

- kiinnitettävä erityistä huomiota niiden naisten ja miesten asemaan, jotka suunnittelevat paluuta ansiotyöhön oltuaan poissa työelämästä, ja tutkittava tätä varten keinoja poistaa asteittain työelämään paluun esteitä.