KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE - Transatlanttisen kumppanuuden vahvistaminen: keskittyminen strategiaan ja tulosten saavuttamiseen

YHTEENVETO

Vuonna 1995 uusi transatlanttinen toimintaohjelma laajensi EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyön puhtaasti EY:n toimivaltaan kuuluvista asioista kaikkiin poliittisiin ja taloudellisiin aiheisiin, ja näin tunnustettiin unionin vahvistuva asema kansainvälisenä toimijana. Nyt Yhdysvaltojen uuden hallinnon aloittaessa työtään on sopiva hetki arvioida osapuolten kumppanuutta sekä pohtia niitä periaatteita ja aiheita, joiden mukaan kumppanuutta olisi kehitettävä jatkossa.

Uusi transatlanttinen toimintaohjelma on tarjonnut puitteet jäsennellylle ja laaja-alaiselle yhteistyölle EU:n ja Yhdysvaltojen välillä. Monet vuonna 1995 asetetuista tavoitteista on saavutettu, mutta uudessa transatlanttisessa toimintaohjelmassa ei ole onnistuttu asettamaan painopisteitä kohdennetun ja jatkuvan yhteistyön varmistamiseksi. Tämän vuoksi puolivuosittain järjestettävät EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokoukset ja ministerikokoukset eivät ole tuottaneet niin hyviä tuloksia kuin ne olisivat voineet.

Hyvin perusteellinenkaan strateginen suunnittelu ei voi taata syvempää yhteistyötä tai sitä, että riitojen määrä vähenisi. Vaikka EU:n ja Yhdysvaltojen kauppasuhteet ovat pääosin sopusointuiset, näiden maailman kahden suurimman talousmahdin välillä tulee aina olemaan kiistoja, mutta ne on opittava hallitsemaan ja suhteuttamaan kokonaisuuteen. Ulkopolitiikan alalla yhteyksiä on paljon ja tiheästi, mutta sitä mukaa kun EU:n profiili kansainvälisissä asioissa nousee, koordinaatiota tarvitaan aiempaa enemmän. EU:n laajentuminen tarjoaa uusia mahdollisuuksia myös sen yhteistyökumppaneille. EU:n ja Yhdysvaltojen johtajuus uusien kansainvälisten haasteiden kohtaamiseksi on tarpeen, jotta kansainvälisillä toimilla olisi mitään vaikutusta esimerkiksi järjestäytyneeseen rikollisuuteen sekä tarttuvien tautien ja joukkotuhoaseiden leviämiseen. Samoin Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikka ja euron käyttöönotto tuovat uusia haasteita.

Vaikka EU:n ja Yhdysvaltojen välillä nousee ajoittain poliittisiin toimintalinjoihin liittyviä tai niiden institutionaalisten rakenteiden ja hallinnollisten käytäntöjen erilaisuudesta johtuvia ongelmia, EU:n ja Yhdysvaltojen suhteet muodostavat kaikesta huolimatta tärkeimmän strategisen kumppanuuden maailmassa.

EU:n ja Yhdysvaltojen suhteiden vahvistamiseksi ei ole olemassa mitään ihmelääkettä. Jotta yhteistyöstä saataisiin enemmän toimintaan suuntautuvaa, EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokouksista pitäisi tehdä kohdennetumpia ja niissä pitäisi määritellä selvemmin painopisteet. Ponnistuksissa olisi keskityttävä tärkeimpiin EU:n ja Yhdysvaltojen tällä hetkellä kohtaamiin haasteisiin eli niin sanottuihin strategisiin aiheisiin. Näiden aiheiden joukosta olisi valittava erityisen huolen kohteena olevat asiat. Mahdollisia aiheita voisivat olla kehittymässä olevat turvallisuushaasteet, maailmanlaajuistuminen ja monenvälinen kauppajärjestelmä, järjestäytyneen rikollisuuden torjunta, energia-asiat, kuluttajansuoja, makrotaloudelliset asiat, köyhyyden lievittäminen kehitysmaissa ja digitaalitalous.

Puolivuosittaisia EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokouksia olisi kevennettävä ja ne olisi palautettava suppeiksi johtajien kokouksiksi kuten alkujaankin. Näiden kokousten perään voidaan halutessa järjestää täysistunto, johon osallistuvat kauppa- ja ulkoasiainministerit. Jotkut ovat kyseenalaistaneet EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokousten järjestämistiheyden huomauttaen, että kuusi kuukautta huippukokousten välillä ei riitä kokousten kunnolliseen valmisteluun ja seurantatoimiin. Maaliskuun 6. päivä järjestetyssä EU:n ja Yhdysvaltojen ministerikokouksessa Yhdysvallat otti virallisesti esiin tarpeen tarkastella huippukokousten muotoa ja järjestämistiheyttä. Huippukokousten määrän vähentäminen voisi vaikuttaa vastaavasti muihin korkean tason kokouksiin kolmansien maiden kanssa. Tällaisten kokousten määrä on lisääntynyt runsaasti viime vuosina. Voisi olla hyödyllisempää, jos näitä kokouksia vähennettäisiin mutta ne valmisteltaisiin paremmin. Neuvoston 29. kesäkuuta 2000 tekemät päätelmät ulkoisista sitoumuksista ovat samansuuntaisia (asiakirja 966000).

Tämän uuden transatlanttisen toimintaohjelman suppean tarkastelun tavoitteena on varmistaa, että poliittinen johto valvoo tarkkaan tätä prosessia, josta uhkaa tulla liian byrokraattinen ja raskas. Tarvitaan vahvaa poliittista johtajuutta yhteistyön asialistan määrittämiseksi ja transatlanttisten suhteiden koko potentiaalin hyödyntämiseksi. Nyt on sopiva aika ottaa asia keskusteltavaksi jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen uuden hallinnon kanssa. Tämä tiedonanto on tarkoitettu evääksi keskusteluun.

SISÄLLYSLUETTELO

I Poliittinen asiayhteys

II EU:n ja Yhdysvaltojen suhteiden laajuus

III Uuden transatlanttisen toimintaohjelman arviointi

IV Toimintaohjelman ydin: keskittyminen strategisiin aiheisiin

V Strategisten aiheiden määrittäminen

VI Tulosten saavuttaminen: painopisteiden määrittäminen aiheiden sisällä

VII Huippukokouksista tuloksellisia: suppeampi malli

VIII Parlamentaaristen yhteyksien luominen

IX Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen

Huippukokousten järjestäminen

Uuden transatlanttisen toimintaohjelman rakenteiden kehittäminen

I Poliittinen asiayhteys

1. Vuonna 1990 George Bushin hallinnon aikana Euroopan unioni ja Yhdysvallat kehittivät kylmän sodan jälkeistä poliittista suhdettaan transatlanttisella julistuksella. Vuonna 1995 presidentti Clintonin kaudella ne käynnistivät uuden transatlanttisen toimintaohjelman (New Transatlantic Agenda, NTA), jolla niiden kumppanuudelle luotiin uusi perusta niiden merkittävien muutosten ottamiseksi huomioon, joita Euroopan unionissa oli tapahtunut, esimerkkeinä yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen, Berliinin muurin sortuminen, Maastrichtin sopimus sekä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) luominen. Tavoitteena oli siirtyä EY:n toimivallan keskeisiä aloja painottavasta asialistasta tasavertaiseen ja kokonaisvaltaiseen kumppanuuteen, joka kattaa kaikki EU:n toimivaltaan kuuluvat asiat.

2. Uuden transatlanttisen toimintaohjelman luomisesta on kulunut viisi vuotta. Yhdysvalloissa uusi hallinto aloitti työnsä tämän vuoden alussa. Samaan aikaan geopoliittinen ympäristö on muuttunut ja on ilmaantunut uusia maailmanlaajuisia haasteita. Unionin institutionaalista ja poliittista toiminta-alaa ovat laajentaneet entisestään euron käyttöönotto, toimivallan lisäys oikeus- ja sisäasioissa ja erityisesti YUTP:n vahvistaminen sekä Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittyminen. Laajentuminen on unionin suurin yksittäinen haaste, joka tarjoaa samalla uusia mahdollisuuksia yhteistyökumppaneillemme. Olemme luomassa 500 miljoonan samanlaiset arvot jakavan kansalaisen alueen, jolla vallitsee rauha, vauraus ja vakaus.

3. Erityisesti nyt Yhdysvaltojen uuden hallinnon aloittaessa on ajankohtaista tarkastella, miten uuteen transatlanttiseen toimintaohjelmaan voitaisiin sisällyttää edellä mainitut uudet asiakokonaisuudet ja miten varmistettaisiin EU:n ja Yhdysvaltojen tehokas yhteistyö. Yhdysvaltojen uusi hallinto sekä nykyinen Euroopan parlamentti ja Euroopan komissio ovat vallassa vuoteen 2004, mikä edistää jatkuvuutta yhteisten poliittisten ja taloudellisten etujen ajamisessa.

4. Transatlanttiset suhteet muodostavat yhden tärkeimmistä ja monimutkaisimmista kumppanuuksista maailmassa. Toimiessaan yhdessä EU:lla ja Yhdysvalloilla on todella vaikutusta kansainvälistä kauppaa koskeviin asioihin, ulkopolitiikkaan kuten yhteistyö Länsi-Balkanilla osoitti sekä uusiin maailmanlaajuisiin haasteisiin, joita muodostavat esimerkiksi järjestäytynyt rikollisuus, tarttuvien tautien leviäminen ja uuden teknologian tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntäminen. Jos EU ja Yhdysvallat eivät pääse jostakin asiasta yhteisymmärrykseen, edistymismahdollisuudet kansainvälisellä tasolla ovat vähäiset. Lujittamalla kumppanuutemme perustaa pyrimme etenemään todelliseen, tasapainoiseen ja aiempaa tuloksellisempaan kumppanuuteen. Tätä varten EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokouksia pitäisi hyödyntää tehokkaammin korkean tason poliittisen sitoutumisen varmistamiseksi.

5. Tämä tiedonanto on tarkoitettu evääksi laajempaan keskusteluun transatlanttisista suhteista. Tavoitteena on edetä pelkästä neuvotteluyhteydestä enemmän käytännön toimintaan suuntautuvaan kumppanuuteen, jonka perustana ovat todelliset saavutukset. Jäljempänä esitettävillä ajatuksilla pyritään myötävaikuttamaan siihen, että EU:n ja Yhdysvaltojen suhteet kehittyisivät mahdollisuuksiensa mukaisesti, keskittymällä tiettyihin strategisiin aiheisiin. Unionin etujen perusteella ja ottaen huomioon tarpeen tehostaa EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyötä ja saada se vastaamaan paremmin yhteisiin huolenaiheisiin, komissio ehdottaa, että EU:n ja Yhdysvaltojen suhteissa keskityttäisiin tulevina vuosina jokapäiväisen asialistan lisäksi muutamaan seuraavista aiheista:

- kehittymässä olevat turvallisuushaasteet

- maailmanlaajuistuminen ja monenvälinen kauppajärjestelmä

- rikollisuuden torjunta, erityisesti järjestäytyneen rikollisuuden

- energia-asiat

- kuluttajansuoja, erityisesti elintarvikkeiden turvallisuus

- makrotaloudelliset asiat

- köyhyyden lievittäminen kehitysmaissa

- digitaalitalous.

II EU:n ja Yhdysvaltojen suhteiden laajuus

* Kauppasuhteet

6. Molemmat transatlanttiset taloudet yhdentyvät ennennäkemättömällä tavalla. EU ja Yhdysvallat ovat maailmankaupan johtavat osapuolet, ja niiden osuus tavaroiden ja palvelujen maailmanlaajuisesta kaupasta on yhteensä yli 40 prosenttia. Osapuolten kahdenväliset kauppa- ja investointisuhteet ovat paljon merkittävämmät kuin mitkään muut vastaavat suhteet, ja ne ovat kumpikin toisensa tärkein kauppa- ja investointikumppani (vuotuiset kauppa- ja investointivirrat ovat arvoltaan lähes 1 triljoona euroa). EU ja Yhdysvallat eivät kuitenkaan ole pelkästään kauppakumppaneita vaan samalla myös kilpailijoita sekä toistensa että kolmansien maiden markkinoilla.

7. Sekä kahden- että monenvälisen kauppa- ja investointiyhteistyön kulmakivenä on edelleen transatlanttinen talouskumppanuus (Transatlantic Economic Partnership, TEP). Viime vuonna komissio teki yhdessä jäsenvaltioiden kanssa arvioinnin transatlanttisesta talouskumppanuudesta. Vastoinkäymisistä huolimatta transatlanttiseen talouskumppanuuteen liittyvän toimintasuunnitelman nopean täytäntöönpanon varmistamisessa päätelmänä oli, että transatlanttinen talouskumppanuus oli osoittautunut hyödylliseksi välineeksi yhteistyön kehittämisessä kaupan ja investointien alalla ja että sitä pitäisi vahvistaa ja antaa sille lisäsysäys. Keskustelut tästä asiasta voitaisiin aloittaa pian Yhdysvaltojen uuden hallinnon kanssa.

8. Kahdenvälisellä tasolla EU:n ja Yhdysvaltojen välillä on vuoropuhelua useimmista transatlanttiseen talouskumppanuuteen liittyvän toimintasuunnitelman kattamista asioista. Joistakin ongelmista huolimatta vuoropuhelu on ollut tyydyttävää ja edistystä on tapahtunut, erityisesti kaupan teknisten esteiden, sääntelyyn liittyvän yhteistyön, kulutustavaroiden turvallisuuden, elintarvikkeiden turvallisuuden, bioteknologian ja kilpailun aloilla. Palvelujen osalta tulokset ovat ristiriitaisia.

9. Transatlanttiseen talouskumppanuuteen liittyvissä monenvälisissä asioissa on molempien osapuolten etujen mukaista kehittää sääntöihin perustuvaa kansainvälistä kauppajärjestelmää. Päätavoitteena on ollut uuden WTO-kierroksen käynnistäminen. Kattavaa yhteisymmärrystä EU:n ja Yhdysvaltojen välillä ei ole vielä saavutettu, mutta näkemystenvaihto on ollut myönteistä ja se jatkuu tavoitteena yhteisen kannan aikaansaaminen aina kun mahdollista. Muut asiat kuten Kiinan liittyminen WTO:hon ovat osoittaneet yhteistyön hyödyllisyyden molemmille osapuolille. Yhdessä työskenteleminen on ensisijaista, erityisesti monenvälisen kauppajärjestelmän kehittämiseksi ja liiallisen kahdenvälisiin tai alueellisiin neuvotteluihin keskittymisen välttämiseksi.

10. Kauppaan liittyvien riitojen osalta voidaan todeta, että kiistanalaisia asioita tulee aina olemaankin, koska nämä kaksi maailman suurinta kauppablokkia ovat niin suuria kilpailijoita toistensa markkinoilla. Käytännössä kulloinkin ratkaistavana olevien riitojen määrä on varsin vähäinen. Keskeistä on näiden erimielisyyksien hallinta ja niiden suhteuttaminen kokonaisuuteen, sillä ne vaikuttavat enintään 1-2 prosenttiin kauppa- ja investointivirroista. Tällaiset asiat kuitenkin keräävät tiedotusvälineiden huomiota taloudellista merkitystään paljon suuremmassa määrin. Näin ollen kauppaan liittyvien erimielisyyksien väitetään toisinaan heijastuvan muillekin Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen suhteiden osa-alueille. Todellisuudessa vaara on hyvin pieni, että yksittäiset riidat heikentäisivät osapuolten erinomaista kokonaispoliittista suhdetta, joka on laaja-alaisempi ja syvempi kuin koskaan ennen. Itse asiassa molemmat osapuolet tekevät kaikkensa riitojen rajoittamiseksi ja niiden kärjistymisen välttämiseksi.

11. Kauppariitojen ennalta ehkäiseminen on ensisijainen tavoite ja kansainvälisesti sovittujen sääntöjen noudattaminen ensiarvoisen tärkeää mahdollisten konfliktien ratkaisemiseksi. Ponnistuksia olisi lisättävä nopeiden ratkaisujen löytämiseksi osapuolten välisiin kiistoihin, ja tässä suhteessa kauppa- ja investointiasioita koskeva ennakkovaroitusjärjestelmä transatlanttisen talouskumppanuuden yhteydessä toimii tyydyttävästi puhkeamassa olevien riidanaiheiden havaitsemiseksi. Järjestelmän kehittäminen edelleen on pohdittavana; seuranta- ja jatkotoimet voitaisiin saattaa järjestelmällisemmiksi. Paraskaan ennakkovaroitusjärjestelmä ei kuitenkaan toimi kaikissa tapauksissa, vaan siihen on liityttävä yhteistyön parantaminen ja yhteinen johtajuus.

* Laaja-alaiset EU:n ja Yhdysvaltojen suhteet

12. Vaikka kauppaan liittyvät erimielisyydet pääsevät helposti lehtiotsikoihin, EU:n ja Yhdysvaltojen suhde on monitahoinen, ja muut kuin kauppaan liittyvät tekijät ovat nousseet yhä tärkeämmiksi ja niiden merkitys kasvanee edelleen. Menestystarinoitakin on monia, niistä päällimmäisenä tehokas politiikan koordinointi ja toiminta Länsi-Balkaneilla. On kuitenkin kohtuullista todeta, ettei kumppanuus ole täysin tasavertainen. Institutionaalisten rakenteiden ja hallinnollisten käytäntöjen erot ovat haitanneet yhteistyötä, ja poliittisen yhtenäisyyden puute on ajoittain heikentänyt Euroopan vaikutusta Washingtonissa. Lisäksi Yhdysvaltojen taipumus katsoa suhteita Eurooppaan lähinnä Naton ja turvallisuuden kannalta, eikä niinkään EU:n ja Yhdysvaltojen suhteiden kannalta, saattaa vaikuttaa tulevaan kehitykseen.

13. Yhdysvallat on jossain määrin taipuvainen pitämään Euroopan unionia lähinnä alueellisena kumppanina ja tarkastelemaan Eurooppaan liittyviä asioita laaja-alaisesti. Unionin päätavoitteita on luonnollisesti suhteiden tehokkaampi hoitaminen lähimpiin naapureihin. Osallistumme toimiin Länsi-Balkanilla, Venäjällä, Ukrainassa, Kaukasuksella, Keski-Aasiassa ja Välimeren alueella / Lähi-idässä. Samaan aikaan EU ajaa kunnianhimoista laajentumisprosessia itäisessä Keski-Euroopassa. Kaiken lisäksi unioni on myös maailman suurin kehitysavun antaja ja toimii maailmanlaajuisesti edistääkseen kehitysmaiden integroitumista maailmantalouteen.

14. Maantieteellisistä syistä Eurooppa ei voi Yhdysvaltojen tapaan luottaa samassa määrin sotilaallisiin ja teknologisiin ratkaisuihin asemansa turvaamiseksi, vaan meidän on toimittava rakentavasti naapureidemme kanssa. Euroopan unioni on ollut merkittävä vakauttava tekijä mantereella, jossa miljoonia ihmisiä kuoli vajaat 60 vuotta sitten. Se jatkaa tätä tehtäväänsä edistämällä laajentumista ja entisen Neuvostoliiton maiden integroitumista kansainväliseen järjestelmään sekä toimimalla keskeisessä asemassa rauhan ja sovinnon saavuttamiseksi Länsi-Balkanilla. On tärkeää korostaa tätä EU:n laaja-alaista vaikutusta vakauteen ja turvallisuuteen kaikissa transatlanttisissa keskusteluissa taakan jakamisesta.

15. Monissa osissa maailmaa Euroopan unioni ja Yhdysvallat toimivat läheisesti esittääkseen yhtenäisemmän ja johdonmukaisemman ulkopolitiikan toimintalinjan. Eri puolilla maailmaa on monia politiikkaan, turvallisuuteen ja talouteen liittyviä yhteisiä huolenaiheita, joihin voidaan puuttua parhaiten yhdessä. Myös yhteisten etujen kohdalla on kuitenkin hyvä muistaa, että EU ja Yhdysvallat turvautuvat usein erilaisiin keinoihin ja toimintatapoihin samanlaisten tavoitteiden saavuttamiseksi.

16. Euroopan mantereen ulkopuolella alueet kuten Lähi-itä, Afrikka ja Korean niemimaa tarjoavat esimerkkejä yhteistyöhön perustuvasta lähestymistavasta. On joka tapauksessa epätodennäköistä, että EU sitoutuisi toimimaan maailmanlaajuisesti samassa määrin kuin Yhdysvallat. Olemme kuitenkin sitoutuneet tiukasti monenvälisiin järjestelyihin ja tuemme Yhdysvaltojen sitoutumista kansainvälisiin prosesseihin jatkossakin, olkoon kyse sitten YK:sta, WTO:sta tai kansainvälisistä rahoituslaitoksista.

17. Eroja amerikkalaisiin kumppaneihimme verrattuna tulee aina olemaan. Euroopan unioni suosii yhteyksien luomista huolta aiheuttaviin maihin, kun taas Yhdysvallat on tietyissä tapauksissa (Iran, Kuuba) turvautunut eristämiseen tai talouspakotteisiin politiikkansa tavoitteiden ajamiseksi. Muita sellaisia asioita, joissa EU eroaa Yhdysvalloista, on esimerkiksi suhtautuminen nykyisten asevalvontajärjestelyiden kuten täydellisestä ydinkoekiellosta tehdyn sopimuksen säilyttämiseen, suhtautuminen huolta aiheuttaviin maihin, ympäristönmuutos sekä suhtautuminen YK:hon ja monenvälisiin järjestelyihin, kansainväliseen rikostuomioistuimeen, kuolemanrangaistukseen ja ekstraterritoriaalisiin valtuuksiin ulkopolitiikan tavoitteiden ajamisessa.

* Uudet kansainväliset haasteet

18. Ulkopoliittisen yhteistyön käsite on laajentumassa kattamaan maailmanlaajuisia haasteita kuten järjestäytyneen rikollisuuden, rahanpesun, tietoverkkorikollisuuden ja muunlaisen Internetin laittoman käytön sekä siirtolaisuuteen liittyvät asiat, aseiden leviämisen ehkäisyn ja terrorismin sekä "pehmeät" turvallisuusuhat kuten tarttuvien tautien leviämisen, ympäristön tilan huonontumisen ja ilmaston lämpenemisen. Näihin yhä lisääntyviin ongelmiin puuttuminen on molempien osapuolten etujen mukaista, sillä yksittäiset maat eivät pysty niitä ratkaisemaan. Näiden uusien, valtioiden rajat ylittävien toimien käynnistäminen edellyttää yhä tiiviimpää yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa.

19. Jos tällaisissa asioissa ei vallitse EU:n ja Yhdysvaltojen johtajuutta tai yhteistyötä, tilanne saattaa jähmettyä paikoilleen, jolloin maailman kaksi suurinta taloudellista ja poliittista mahtia saattaisivat olla toisilleen yhä suuremmassa määrin haitaksi eivätkä avuksi. Euroopan ja Yhdysvaltojen on selvästi vahvistettava nykyistä suhdettaan, ja etujamme palvelee parhaiten läheinen yhteistyö, jonka perustana ovat yhteiset demokratian, oikeusvaltioperiaatteen ja markkinatalouden arvot. Vaarana ei ole Yhdysvaltojen eristäytyminen vaan sen yksipuolinen toiminta. Sellaiseen suuntaukseen on helpompi reagoida, jos Euroopan unioni esiintyy yhtenäisempänä ja puhuu yhdellä äänellä.

* Yhteistyöhön perustuva toimintaohjelma

20. On syytä mainita pitkäaikainen yhteistyö monilla muillakin aloilla. Molempien osapuolten virkamiehet työskentelevät yhdessä esimerkiksi tulliasioiden, tieteen ja teknologian, koulutusvaihdon, kilpailuasioiden, tietoyhteiskunnan ja meriturvallisuuden aloilla.

Liikenne ansaitsee erityisen maininnan, koska se on niin tärkeässä asemassa transatlanttisissa kauppasuhteissa. Vuoropuhelua on vahvistettava sekä ongelmien analysoinnin että sääntelykehyksen osalta, tavoitteena edistää lentoliikennemarkkinoiden vapauttamista.

III Uuden transatlanttisen toimintaohjelman arviointi

21. Uusi transatlanttinen toimintaohjelma sai alkunsa 1990-luvun puolivälissä Atlantin molemmin puolin vallinneesta vakaumuksesta, että EU:n ja Yhdysvaltojen suhteille oli luotava laaja-alaisempi perusta kuin marraskuussa 1990 annetussa transatlanttisessa julistuksessa.

22. EU:n ja Yhdysvaltojen korkeat päättäjät näkivät EU-Yhdysvallat-ulottuvuuden vahvistamisen keinona lujittaa entisestään laajempaa transatlanttista suhdetta ajankohtana, jolloin turvallisuuspoliittisen suhteen korostus oli hiukan vähentynyt kylmän sodan päättymisen myötä. Samaan aikaan Yhdysvaltojen ulkopoliittiset aloitteet taloudellisten suhteiden vahvistamiseksi sen naapurimaihin (NAFTA), Tyynenmeren reunavaltioihin (APEC) ja Latinalaiseen Amerikkaan (Amerikkojen vapaakauppa-alue) merkitsivät tarvetta vahvistaa vastaavasti myös suhteita Eurooppaan.

23. Lopulta Madridissa joulukuussa 1995 järjestetyssä EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokouksessa allekirjoitettiin kunnianhimoinen poliittinen toimintaohjelma (uusi transatlanttinen toimintaohjelma). Siihen liittyi yksityiskohtainen toimintasuunnitelma (EU:n ja Yhdysvaltojen yhteinen toimintasuunnitelma), jolla yhteistyö ulotettiin uuden Maastrichtin sopimuksen kaikkien kolmen pilarin alalle.

24. Uusi transatlanttinen toimintaohjelma perustuu sekä poliittisella että virallisella tasolla lähinnä niihin rakenteisiin, jotka luotiin vuonna 1990 annetulla transatlanttisella julistuksella. Huomattavin poikkeus oli perustettu laaja-alainen seurantaelin, korkean tason ryhmä (Senior Level Group, SLG), jossa on jäseninä EU:n puolelta puheenjohtajavaltion korkeita virkamiehiä (joita avustaa neuvoston sihteeristö) ja komission korkeita virkamiehiä. Korkean tason ryhmä seuraa uuden transatlanttisen toimintaohjelman toteutusta ja laatii kahdesti vuodessa järjestettävää EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokousta varten kertomuksen (korkean tason ryhmän kertomus) saavutuksista ja toiminnan uusista painopisteistä seuraavalla puheenjohtajakaudella. Korkean tason ryhmää avustaa valmisteleva erityisryhmä, josta käytetään nimitystä "NTA Task Force".

25. Uuden transatlanttisen toimintaohjelman ja siihen liittyvän toimintasuunnitelman täytäntöönpano on johtanut uusien, yksityiskohtaisempien välineiden kehittämiseen kahdenvälisen yhteistyön edistämiseksi esimerkiksi tullin, koulutuksen, tieteen ja teknologian aloilla. Vuonna 1998 käynnistettiin myös transatlanttinen talouskumppanuus, jolla pyritään tehostamaan ja laajentamaan sekä monen- että kahdenvälistä yhteistyötä ja yhteisiä toimia kaupan ja investointien alalla. Tätä varten uuden transatlanttisen toimintaohjelman rakenteisiin luotiin virallinen talouskumppanuutta käsittelevä johtoryhmä ja useita erityistyöryhmiä.

26. Uusi transatlanttinen toimintaohjelma on epäilemättä edistänyt laaja-alaisemman ja jäsennellymmän suhteen syntymistä. Monet vuonna 1995 asetetuista tavoitteista on joko saavutettu tai saavutetaan lähiaikoina. Näin on saatu aikaan konkreettisia tuloksia. Kaikissa tapauksissa nämä saavutukset eivät kuitenkaan ole uuden transatlanttisen toimintaohjelman ansiota.

27. On ollut aina selvää, että uusi transatlanttinen toimintaohjelma ja sen seuraajat eivät itsessään voi ratkaista tiettyjä ongelmia, jotka ovat monien kahdenvälisen suhteen vaikeuksien taustalla, esimerkkeinä seuraavat:

- Yhdysvaltojen hallinnon toimeenpanovaltaa rajoittaa maan kongressin lähinnä sisäpoliittisesti suuntautunut lainsäädäntöprosessi;

- perustamissopimuksista johtuvat institutionaaliset rajoitteet EU:ssa ja EU:n päätöksentekoprosessin rakenteelliset rajoitteet;

- osapuolten halukkuus tehdä taloudellisia uhrauksia kansainvälisten ympäristönormien edistämiseksi on eri luokkaa;

- kuluttajien suhtautuminen esimerkiksi geneettisesti muunnettujen organismien käyttöön on erilaista;

- Yhdysvaltojen liittovaltion hallinto ei pysty maan perustuslain vuoksi velvoittamaan sääntelyelimiä ja osavaltioita suhteissa EU:hun, ja

- molemmilla osapuolilla on vaikeuksia varmistaa WTO:n tuomioiden nopea ja täysimääräinen täytäntöönpano.

28. Vaikka institutionaaliset ja poliittiset rajoitteet ovatkin merkittäviä, korkean tason poliittinen johtajuus ja sitoutuminen molemmin puolin voivat auttaa näiden vaikeuksien yli ja varmistaa, että EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyö on menestyksekästä ja että viriävät kiistat saadaan hallittua.

Uuden transatlanttisen toimintaohjelman on oltava ennen kaikkea joustava ja mukautuva. Nyt kun EU:ssa on meneillään myönteisiä muutoksia, EU:n valmiudet ulkopolitiikan toimijana ovat parantuneet ja Yhdysvalloissa on hallinto vaihtunut, on mitä sopivin hetki tarkastella transatlanttista toimintaohjelmaa.

IV Toimintaohjelman ydin: keskittyminen strategisiin aiheisiin

29. Uuden transatlanttisen toimintaohjelman suurin saavutus on ollut vuoropuhelun ja yhteistyön alan laajentaminen. Seuraavana vaiheena pitäisi olla, että uudesta transatlanttisesta toimintaohjelmasta tehtäisiin kohdennetumpi ja että sille määritettäisiin selkeämmät painopisteet. Vaikka uudessa transatlanttisessa toimintaohjelmassa korostetaan toimintaan suuntautuvaa yhteistyötä, EU:n ja Yhdysvaltojen vuoropuhelun virallisia rakenteita on hallinnut suureksi osaksi asiakohtainen tiedonvaihto, ja konkreettiset yhteistyötoimet ovat jääneet vähäisiksi.

30. Osapuolilla on taipumuksena valita lyhyen aikavälin painopisteitä ja laiminlyödä usein aiempien aloitteiden jatkotoimet. Useimmiten asialista määräytyy viimeisimmän kriisin, EU:n puheenjohtajuuden vaihtumisen tai Yhdysvaltojen uusimpien ja yllättäen ilmenevien huolenaiheiden perusteella. Tämän vuoksi monet aloitteet vaipuvat unohduksiin sen jälkeen, kun ne ovat palvelleet tarkoitustaan huippukokouksen aiheina. Aloitteiden ja asialistan kohtien pelkkä lukumäärä jo heikentää pyrkimyksiä painopisteiden asettamiseen ja kohdennetun, tuloksiin suuntautuvan asialistan laatimiseen.

31. Ensiksikin molempien osapuolten olisi määritettävä neljä tai viisi yhteistä haastetta (strategista aihetta). Näiden aiheiden valinnan ansiosta huippukokouksessa kokoontuvat johtajat voisivat luoda pitkän aikavälin poliittiset suuntaviivat, joiden puitteissa voitaisiin asettaa yhteistyön painopisteet. Tukemalla joukko strategisia aiheita EU parantaisi kykyään määritellä oma pitkän aikavälin asialistansa EU:n ja Yhdysvaltojen suhteissa.

32. Näiden strategisten aiheiden lisäksi, joista johtajat keskustelisivat huippukokouksissa transatlanttisten suhteiden yleissuunnan viitoittamiseksi, huippukokousten asialistat olisi pidettävä riittävän joustavina ajankohtaisten aiheiden ottamiseksi huomioon. Strategisiin aiheisiin keskittyminen tekisi asialistan laatimisesta kuitenkin kurinalaisempaa. Johtajat keskustelevat todennäköisesti aina kulloisestakin kriisiaiheesta kuten Länsi-Balkanin tai Lähi-idän tilanteesta, mutta heidän ei tarvitsisi sotkeutua liiaksi asioihin, joissa edistymismahdollisuudet ovat hyvin vähäiset.

V Strategisten aiheiden määrittäminen

33. Jäljempänä oleva luettelo tarjoaa hahmotelman strategisista aiheista, joista on luonnollisesti sovittava Yhdysvaltojen kanssa, ja ne kuvastavat EU:n kasvavaa kansainvälistä asemaa. Niiden yhteydessä esitetään maailmanlaajuiset haasteet ja uudet kansainvälisen toiminnan muodot, joita voidaan toteuttaa parhaiten yhteisesti. Ne ovat myös johdonmukaisia komission EU:lle asettamien sisäisten toiminnan painopisteiden kanssa. Kunkin strategisen aiheen keskuudesta huippukokouksessa kokoontuvat johtajat voisivat valita yhden tai kaksi painopistettä virkamiestason jatkotoimia varten (ks. VI kohta).

* Kehittymässä olevat turvallisuushaasteet: Turvallisuus on jo nykyisin etusijalla EU:n ja Yhdysvaltojen suhteissa, kuten viimeaikaiset huippukokoukset osoittavat. Turvallisuus on tietenkin luonnostaan strateginen aihe, joka pysyy transatlanttisen vuoropuhelun olennaisena osana. Keskustelun ytimen muodostavat väistämättä Natoon sekä Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaan liittyvä yhteistyö ja kokonaisvaltaisen strategisen puolustuspolitiikan tarkastelun yhteydessä kaavailtu ohjuspuolustusjärjestelmä samoin kuin ponnistukset ehkäistä ja hallita poliittisesti epävakaissa kohteissa ilmeneviä konflikteja, alueellisia kriisejä, joilla on laajempia turvallisuusvaikutuksia, ja joukkotuhoaseiden leviämistä.

* Maailmanlaajuistuminen ja monenvälinen kauppajärjestelmä: Keskeisin lyhyen aikavälin tavoite on uuden WTO-kierroksen käynnistäminen. Sekä EU:lla että Yhdysvalloilla on tavoitteena vahvistaa WTO:ta monenvälisen kauppajärjestelmän kulmakivenä ja välttää liiallista turvautumista kahdenvälisiin tai alueellisiin kauppasopimuksiin. Kyse on WTO:n uskottavuudesta ja kyvystä mukautua monenvälisen kauppajärjestelmän uusiin haasteisiin: Miten otamme huomioon kehitysmaiden tarpeet- Miten kauppapolitiikan avulla voidaan lievittää köyhyyttä, nälänhätää ja sairauksia- Miten vastaamme kansalaisyhteiskunnan huoliin sosiaali-, ympäristö- ja kuluttajansuoja-asioissa-

* Kansainvälisen rikollisuuden ja erityisesti järjestäytyneen rikollisuuden torjuminen: Rikollisuudesta on tullut suuremmassa määrin maailmanlaajuista, ja rikolliset ryhmät voivat viestintäteknologian avulla toimia helpommin yli rajojen. Tämä kehitys on lisännyt rahanpesua, lapsipornografian levitystä Internetissä ja tietoverkkorikollisuutta yleensäkin, terrorismia sekä aseiden, huumeiden ja ihmisten kauppaa. Tilanteen korjaaminen edellyttää yhteistyön tehostamista lainvalvonnassa. Tämä saattaa tarkoittaa keskustelemista Yhdysvaltojen kanssa siitä, miten poliisiyhteistyötä voitaisiin parantaa Europolin avulla (tähän sisältyisi tietojenvaihto lainvalvontatarkoituksissa) - kunnioittaen kuitenkin yksilön perusoikeuksia ja erityisesti oikeutta yksityisyyden suojaan, tiiviimpiä yhteyksiä EU:n ja Yhdysvaltojen yleisten syyttäjien ja maistraattien välillä sekä oikeudellisen yhteistyön tehostamista rikoksesta epäiltyjen luovuttamisen, keskinäisen avunannon ja karkotusmenettelyjen alalla. Myös ihmisten salakuljetus on nostanut kysymyksiä, joissa EU ja Yhdysvallat voisivat hyötyä kokemustensa vertailemisesta, erityisesti äskettäin allekirjoitetun, kansainvälistä järjestäytynyttä rikollisuutta koskevan YK:n yleissopimuksen ja sen kahden pöytäkirjan puitteissa.

* Energia - valmistautuminen tulevaisuuteen: Energia-alalla tapahtuneen kansainvälisen kehityksen perusteella yhteistyömahdollisuuksia saattaa olla joissakin energia-asioissa. On molempien osapuolten etujen mukaista saada öljyn maailmanmarkkinahinnat vakaammiksi turvautumalla myös tuottajien ja kuluttajien väliseen vuoropuheluun. Meidän olisi keskusteltava myös toimintalinjoistamme toimitusvarmuuden parantamiseksi ja energialähteiden monipuolistamiseksi sekä nykyisistä suuntauksista kaasu- ja sähkömarkkinoilla. Asialistan kärkipäässä ovat myös monet energiaan liittyvät ympäristöasiat kuten energiatehokkuus ja uusiutuvat energialähteet samoin kuin tutkimusyhteistyö.

* Kuluttajansuoja-asiat, erityisesti elintarvikkeiden turvallisuus: Sekä EU:n että Yhdysvaltojen tavoitteena on varmistaa korkeatasoinen kuluttajansuoja. Elämän laatuun liittyvät asiat ovat yhä tärkeämpiä kansalaisille, ja niihin liittyy tae turvallisista ja korkealuokkaisista elintarvikkeista. Maailmanlaajuisessa kauppajärjestelmässä on keskeistä ottaa huomioon kuluttajansuojan kansainvälinen ulottuvuus. Erityisesti elintarvikkeiden turvallisuuden ja sähköisen kaupankäynnin aloilla on varmistettava kuluttajansuojan korkea taso riippumatta tuotteen alkuperästä tai siitä, miten tuotteen ostaminen tapahtuu. Muita painopisteitä voisivat olla yhteistyön jatkaminen EU:n ja Yhdysvaltojen eläinlääkinnästä tekemän sopimuksen ja bioteknologian aloilla sekä vuoropuhelun kehittäminen ennalta varautumisen periaatteen käytöstä, tuotemerkintöihin liittyvistä asioista sekä tieteeseen ja teknologiaan liittyvistä asioista.

* Makrotaloudelliset asiat: Uusi transatlanttinen toimintaohjelma kattaa myös makrotalouteen liittyvät asiat, ja niitä koskevaa näkemystenvaihtoa kaavailtiinkin uuden transatlanttisen toimintaohjelman alusta alkaen, mutta asiassa alkuun pääseminen on ollut hidasta. Tätä aihetta on syytä tarkastella uudestaan talous- ja rahaliiton vuoden 1995 jälkeisen kehityksen valossa. Olisi määriteltävä EU:n ja Yhdysvaltojen vuoropuhelun kannalta sopivia aiheita ottaen huomioon G7/G8-prosessi ja muilla kansainvälisillä talousfoorumeilla tapahtuva yhteydenpito. EU ja Yhdysvallat voisivat selvittää edelleen työllisyys- ja sosiaalipolitiikan osuutta talouden toiminnassa, erityisesti Lissabonissa toukokuussa 2000 järjestetyn huippukokouksen päätelmien valossa.

* Köyhyyden lievittäminen kehitysmaissa: EU:lla ja Yhdysvalloilla on molemmilla tavoitteinaan kestävä kehitys ja köyhyyden lievittäminen kehitysmaissa, vaikkakaan emme ole aina samaa mieltä tehokkaimmasta tavasta saavuttaa nämä tavoitteet. Toimintamme tarttuvien tautien leviämisen pysäyttämiseksi Afrikassa on hyvä esimerkki puuttumisesta maailmanlaajuiseen uhkaan yhdessä, ja se tulee pysymään asialistan kärjessä, kun pidetään mielessä kansainvälisten järjestöjen puitteissa toteutettavat kehitysstrategiat. Meidän olisi edistettävä kestävää talouskasvua ja kaupan vapauttamista kehitysmaiden hyväksi, eikä pelkästään kehitysapuriippuvuuden välttämiseksi. Lisäksi olisi keskusteltava maailmanlaajuistumisen vaikutuksista kehitysmaihin ja siitä, miten ne voitaisiin saada osallistumaan aktiivisesti WTO-kierrokseen, miten alueellisia talouskumppanuuksia voitaisiin tukea kannustinjärjestelmän avulla ja miten voitaisiin koordinoida voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita koskevaan velkahuojennusaloitteeseen (HIPC-aloite) liittyviä toimia. Muita keskeisiä aiheita ovat teknisen avun parantaminen, naisten työllistäminen pienhankkeissa, jotta heidän nouseminen köyhyydestä helpottuisi, sekä humanitaarisen avun ja katastrofiavun vielä parempi koordinoiminen.

* Digitaalitalous: 1990-luvulla Yhdysvaltojen talous kasvoi ennennäkemättömällä tavalla, minkä katsotaan johtuneen siitä, että tuottavuus nousi monessa suhteessa, muun muassa tietoteknologiaan liittyvien tuotteiden ja palvelujen lisääntyneen käytön ansiosta. Tämän kehityksen näkyvin ilmentymä on yritysten ja kuluttajien Internetin käyttö Atlantin molemmin puolin. Tieto-, viestintä- ja tietokonepohjaisten teollisuudenalojen kasvulla on ollut vastaavanlainen vaikutus Euroopassa vuodesta 1998, jolloin useimmat EU-maat vapauttivat viestintäpalvelujen markkinat kilpailulle kokonaan. Muutosprosessilla on kauaskantoinen taloudellinen ja yhteiskunnallinen vaikutus sekä kotimaisella että maailmanlaajuisella tasolla. Sillä on myös poliittisia seurauksia, kuten eEurooppa-aloite osoittaa. Transatlanttisella yhteistyöllä pyritään edistämään Internetin ja sen hallinnon kansainvälistymistä. Samanaikaisesti kuluttajien ja yritysten luottamuksen puute voi rajoittaa sähköisen kaupankäynnin nopeaa yleistymistä. Tätä varten on luotava asianmukaiset olosuhteet muun muassa lainkäyttövallan, sähköisessä kaupankäynnissä ilmenevien riitojen ratkaisemisen ja tietoverkkorikollisuuden torjumisen aloilla. EU:n ja Yhdysvaltojen johtajuus voisi lisätä luottamusta sähköistä kaupankäyntiä kohtaan ja antaa myönteisen esimerkin muulle maailmalle. Tieto- ja viestintäteollisuuden rakenneuudistukseen liittyvät yhteiset näkökohdat, kuten sääntelykehyksen tarkistaminen, ovat edelleen keskeisiä tietoyhteiskuntaa koskevassa EU:n ja Yhdysvaltojen vuoropuhelussa.

34. Ympäristö on hyvin merkittävä aihe, joka pysyy ensisijaisessa asemassa EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyössä. Moniin ympäristökysymyksiin voidaan kuitenkin puuttua parhaiten muiden strategisten aiheiden yhteydessä sen sijaan, että niitä käsiteltäisiin erillisinä aiheina. Ympäristö liittyy olennaisesti turvallisuusaiheeseen (veden puutteen tai ilmastonmuutoksen aiheuttamat turvallisuusongelmat), kansainväliseen rikollisuuteen (uhanalaisten lajien tai vaarallisten aineiden laiton kauppa) sekä kestävään kehitykseen ja kuluttajansuojaan. Lisäksi koko maapallon tasolla on joitakin keskeisiä ympäristöön liittyviä haasteita, jotka itsessään edellyttävät toimenpiteitä, esimerkkinä ilmastonmuutos.

VI Tulosten saavuttaminen: painopisteiden määrittäminen aiheiden sisällä

35. Sitten kun laajat strategiset aiheet on vahvistettu huippukokouksessa, prosessin asianmukaisen hallinnoinnin kannalta on olennaisen tärkeää määrittää kunkin aiheen sisältä yksi tai kaksi painopistettä. Sekä aiheiden valinta että painopisteiden suuntaaminen on tehtävä poliittisella tasolla. Jatkuvuuden ja näkyvien tulosten varmistamiseksi uudessa transatlanttisessa toimintaohjelmassa tulisi huippukokousten välillä tai jopa useamman vuoden ajan keskittyä lähinnä näihin tiettyihin asioihin.

* Jatkuva työohjelma

36. Sen jälkeen kun painopisteet on valittu yhteisymmärryksessä Yhdysvaltojen kanssa, johtajat antavat virkamiesten tehtäväksi vuoropuhelun syventämisen ja ideoiden kehittämisen yhteistyötä varten sovituissa rajoissa ja pääasiassa useiden vuosien ajaksi. Kun vireillä on vain rajallinen määrä hankkeita, pitäisi olla mahdollista valmistella huippukokouksia varten tuloksia ja kiinnostavia keskusteluja muutamista eri aiheista. Samalla kunkin painopisteen seurantaan jäisi enemmän aikaa.

37. Aikataulu voisi olla sellainen, että johtajat pyytäisivät virkamiehiä raportoimaan asiasta joko seuraavassa tai sitä seuraavassa huippukokouksessa tai jopa myöhemmin aiheesta riippuen. Jatkuvaan työohjelmaan perustuvaa järjestelmää voidaan joutua tarkistamaan, jos huippukokousten järjestämistiheys muuttuu. Kuten liitteessä II esitetään, johtajat voisivat tarkistaa painopisteitä korkean tason ryhmän ehdotuksen perusteella, mutta niiden lukumäärä ei saisi kasvaa ajan myötä. Uusia painopisteitä tulisi ottaa mukaan ainoastaan, jos aiemmat painopisteet on hylätty tai tavoitteet on saavutettu.

38. Tällainen jatkuva työohjelma varmistaisi ylhäältä alas suuntautuvan toimintalinjan, jossa keskityttäisiin saavutuksiin ja tuloksiin. Johtajat voisivat esimerkiksi antaa virkamiehille tehtäväksi keksiä mahdollisia ratkaisuja tiettyyn ongelmaan, yhteistyötä koskevia ehdotuksia tai laatia EU:n ja Yhdysvaltojen kanta ennen kansainvälisiä neuvotteluja, ja nämä tietyn määräajan kuluessa.

VII Huippukokouksista tuloksellisia: suppeampi malli

39. Nykyisten järjestelyiden kankeuden välttämiseksi huippukokousten pitäisi muodostua suppeasta johtajien kokouksesta ja sen jälkeen mahdollisesti järjestettävästä laajemmasta kokouksesta, jossa olisivat mukana ulkoasiain- ja kauppaministerit. Johtajien kokousta edeltävät kolme erillistä ministerikokousta olisi poistettava ohjelmasta (yksityiskohdat liitteessä I). Olisi lisäksi hyödyllistä, että EU sopisi keskuudessaan huippukokouksiin osallistumista koskevista perussäännöistä.

Jotkut ovat kyseenalaistaneet EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokousten järjestämistiheyden huomauttaen, että kuusi kuukautta huippukokousten välillä ei riitä kokousten kunnolliseen valmisteluun ja seurantatoimiin. Maaliskuun 6. päivä järjestetyssä EU:n ja Yhdysvaltojen ministerikokouksessa Yhdysvallat otti virallisesti esiin tarpeen tarkastella huippukokousten muotoa ja järjestämistiheyttä. Huippukokousten määrän vähentäminen voisi vaikuttaa vastaavasti muihin korkean tason kokouksiin kolmansien maiden kanssa. Tällaisten kokousten määrä on lisääntynyt runsaasti viime vuosina. Voisi olla hyödyllisempää, jos näitä kokouksia vähennettäisiin mutta ne valmisteltaisiin paremmin.

VIII Parlamentaaristen yhteyksien luominen

40. Transatlanttisten suhteiden tarkastelu edellyttää väistämättä myös parlamentaaristen yhteyksien pohtimista. Yhdysvaltojen kongressin asema EU:ta kiinnostavissa ulkopolitiikkaan, sääntelyyn ja kauppaan liittyvissä asioissa on otettava huomioon. Kongressilla on usein oma ohjelmansa, mistä osoituksena oli muun muassa kysymys yksipuolisista sanktioista ulkopolitiikan tavoitteiden ajamiseksi tai rahoituksesta Länsi-Balkaneille. EU:n ja Yhdysvaltojen yhteyksien merkittävä lujittaminen edellyttää EU:lta suuria ponnistuksia sekä senaatin että edustajainhuoneen suhteen, sillä näissä molemmissa EU-asioiden tuntemus on vähäistä.

41. Euroopan parlamentti on luonut yhteyksiä Yhdysvaltojen lainsäätäjiin EP:n ja Yhdysvaltojen kongressin välisen yhteistyöelimen (EP/US Interparliamentary Assembly) avulla. Yhteyksiä on äskettäin vahvistettu perustamalla transatlanttinen lainsäätäjien vuoropuhelu (Transatlantic Legislators' Dialogue). Tiiviimpiä yhteyksiä Euroopan parlamentin ja kongressin molempien huoneiden välillä olisi rohkaistava yhteisymmärryksen luomiseksi sekä kahdenvälisten ongelmien taustalla usein olevien sääntelyyn liittyvien erojen ja väärinkäsitysten tasoittamiseksi.

42. Jäsenvaltioiden ja komission olisi pyrittävä koordinoidusti myös kehittämään tapoja, joilla EU ajaa etujaan Washingtonissa. Molemmilla on tärkeä tehtävä yhteyksien hoitamisessa kongressiin Euroopalle tärkeiden asioiden ajamiseksi. Tämä on erityisen tärkeää Yhdysvaltojen uuden hallinnon ja kongressin kanssa, ei vähiten sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot ja komissio toimivat Washingtonissa yhdessä ja puhuvat yhdellä äänellä.

IX Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen

43. Diplomatian ohella on tarpeen edistää transatlanttista vuoropuhelua myös eri eturyhmien välillä, jotta eurooppalaiset näkemykset saisivat laajempaa vastakaikua. Lukuisat yhteydet asemaltaan vakiintuneiden eturyhmien välillä ovat osoittautuneet erityisen hyödyllisiksi silloin, kun EU:n kanta eroaa huomattavasti Yhdysvaltojen kannasta. Nykyisten eri alojen (liike-elämä, ympäristö, kuluttajat ja työntekijät) vuoropuheluja voitaisiin vahvistaa edelleen niiden poliittiselle prosessille antaman panoksen vuoksi - riippuen niiden toiminnan arvioinnista - tietoisuuden lisäämiseksi Atlantin molemmin puolin perustavista sääntelyyn liittyvistä ja kulttuurieroista. Tuki ihmisten välisten yhteyksien luomiselle ja laajentamiselle, muun muassa koulutusalan yhteistyön muodossa, auttaa saamaan transatlanttiset suhteet lähemmäksi kansalaisia.

LIITE I

Huippukokousten järjestäminen

EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokoukset: strategisen prosessin luominen

* Uuden transatlanttisen toimintaohjelman ensimmäisten vuosien aikana huippukokoukset olivat varsin yksinkertaisia tilaisuuksia: johtajien suppea kokous ja sen jälkeen täysistunto, jossa olivat mukana kauppa- ja ulkoasiainministerit. Lukuisten valmistelevien ministerikokousten (kauppa- ja ulkoasiainministerien erilliset kokoukset sekä yhteinen ministerikokous) järjestäminen on tuore ilmiö, joka sai alkunsa Lontoon huippukokouksessa toukokuussa 1998.

* Viimeaikaisten kokemusten perusteella tavoitteena pitäisi olla paluu alkuperäiseen kokouskäytäntöön - joko kauppa- ja ulkoasiainministerien kanssa tai heitä ilman - osittain siksi, että kannustettaisiin huippukokouksia keskittymään strategisiin aiheisiin ilman liian monia muita huomiota vieviä asioita, ja osittain laajaksi paisuneen ja vain vähäistä hyötyä tuottavan byrokratian keventämiseksi. Huippukokousten pitäisi olla yksittäisiä tapahtumia. Ministerikokouksissa tapahtuu hyvin vähän sellaista, mitä ei voitaisi saavuttaa muiden ministeritason yhteyksien tai korkean tason ryhmän välityksellä.

Poliittiset suhteet

* Uuden transatlanttisen toimintaohjelman osana järjestettävillä kokouksilla (huippukokoukset, ministerikokoukset, korkean tason ryhmä, erityisryhmä) on eri aloille ulottuva valtuutus, joka kattaa myös ulkopolitiikan. Tämä johtaa usein jonkinasteiseen päällekkäisyyteen ulkopolitiikan alalla puolivuosittain järjestettävien EU:n ja Yhdysvaltojen poliittisten osastojen päälliköiden troikan sekä EU:n ja Yhdysvaltojen ulkoasiainministerien troikan kokousten välillä. Tämä YUTP:n erillinen ja uuden transatlanttisen toimintaohjelman kanssa rinnakkainen yhteistyön muoto on jäänne vuoden 1990 transatlanttisesta julistuksesta.

* Koska erityisryhmän ja korkean tason ryhmän on keskityttävä strategisten aiheiden ja painopisteiden hallinnointiin, YUTP-kokousten pitäisi tarjota tilaisuus syvällisempään keskusteluun ajankohtaisista ulkopolitiikan asioista. Tällainen lähestymistapa palauttaisi erillisen YUTP-prosessin oman arvon, etenkin jos luovutaan ulkoasiainministerien kokouksesta juuri ennen huippukokousta.

* Samalla EU:n ja Yhdysvaltojen troikan työryhmien toiminnasta pitäisi tehdä operatiivisempaa. Ne voisivat ensinnäkin tarjota ideoita poliittisten osastojen päälliköiden ja ministerien kokouksiin, ja toisaalta niiden pitäisi paneutua strategisiin aiheisiin kuuluviin painopisteisiin.

Kauppasuhteet

* Kauppasuhteet soveltuvat huonommin hoidettaviksi ennalta sovittuina ajankohtina järjestettävin kokouksin. EU:n kauppapolitiikasta vastaavan komissaarin ja Yhdysvaltojen kauppavaltuutetun ja/tai osapuolten virkamiesten välisiä sekä säännöllisiä että lyhyellä varoitusajalla järjestettäviä kokouksia olisi jatkettava.

* Lisäksi ulkoasiain- ja kauppaministerien olisi pidettävä videokonferensseja, joissa tarkasteltaisiin edistymistä painopisteasioissa, ja valvoa yleisestikin asialistan laatimista ennen huippukokouksia.

LIITE II

Uuden transatlanttisen toimintaohjelman rakenteiden kehittäminen

Strategisten aiheiden ja niihin liittyvien painopisteiden määrittäminen huippukokousten yhteydessä vaikuttaisi suoraan EU:n ja Yhdysvaltojen korkean tason ryhmän ja erityisryhmän toiminnan järjestämiseen. Huippukokousten modernisoimista pitäisi tukea tarkastelemalla niiden työskentelymenetelmiä. Jäljempänä esitetään joitakin tämänsuuntaisia ajatuksia.

Puuttumatta sen tarkemmin yksityiskohtiin voidaan todeta, että korkean tason ryhmä (pääjohtajien / poliittisten osastojen päälliköiden tasolla) ja erityisryhmä (linjanjohtajien tasolla) ovat olleet hyödyllisiä "huoltojoukkoja" uudessa transatlanttisessa toimintaohjelmassa, mutta ne ovat vain harvoin onnistuneet tavoitteessaan edistää enemmän toimintaan ja tuloksiin suuntautuvaa yhteistyötä. Yksi suurimmista näitä elimiä kohtaan osoitetuista kritiikinaiheista on niiden epäselvä työnjako, joka on johtanut huomattavaan päällekkäisyyteen ja toisinaan samoja asioita toistaviin kokouksiin.

Kuinka saada uuden transatlanttisen toimintaohjelman rakenteet toimiviksi-

Lähtökohtana on tarve säilyttää sekä korkean tason ryhmä että erityisryhmä samoin kuin transatlanttinen talouskumppanuus. EU:n ja Yhdysvaltojen suhteet ovat hyvin monisäikeiset, minkä lisäksi strategisiin aiheisiin liittyvien painopisteiden hallinnoiminen ja niitä koskevien toimenpiteiden toteuttaminen edellyttää virkamiehiltä läheistä seurantaa. Sekä korkean tason ryhmän että erityisryhmän on otettava enemmän vastuuta EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyön edistämisen hallinnoinnissa.

Korkean tason ryhmä (yleinen johtaminen)

Uuden transatlanttisen toimintaohjelman mukaan korkean tason ryhmän tehtävänä on "valvoa tämän toimintaohjelman ja erityisesti määrittämiemme ensisijaisten toimien toteuttamista". Painopisteiden osalta korkean tason ryhmän pitäisi tuoda työskentelyyn näkemystä ja tarmokkuutta, kun taas erityisryhmä vastaa työskentelyn seuraamisesta ja jatkotoimien varmistamisesta.

Jotta korkean tason ryhmä pystyisi ohjaamaan toimintaa hyödyllisellä tavalla, sen pitäisi:

* avustaa johtajia huippukokouksessa keskusteltavien painopisteiden valinnassa ja tarkastella edistymistä määritetyissä asioissa;

* kokoontua muutamaa viikkoa ennen huippukokousta tarkastelemaan edistymistä sekä varmistamaan, että tavoitteet ollaan saavuttamassa ja että johtajilla on riittävästi tausta-aineistoa perusteellista keskustelua varten heidän määrittämistään painopisteistä;

* kokoontua pian varsinaisen huippukokouksen jälkeen arvioimaan lisätoimien vaikutusta sekä saattamaan ajan tasalle erityisryhmälle ja transatlanttisen talouskumppanuuden johtoryhmälle annettavat ohjeet.

Lisäksi korkean tason ryhmän virkamiehet voisivat järjestää yksittäisiä kokouksia tietystä aiheesta perusteellisen näkemystenvaihdon varmistamiseksi. Muitakin ajatuksia korkean tason ryhmän tulevaisuudesta on esitetty, esimerkiksi sen lakkauttamista kokonaan tai sen korvaamista niin sanotulla sherpa-mallilla. Kummassakin tapauksessa yhteysverkostoon muodostuisi poliittinen tyhjiö, jota EU:n voisi olla vaikea hallita sekä institutionaalisesti että käytännössä.

Erityisryhmä (operatiivinen vastuu)

Erityisryhmän pitäisi olla uuden transatlanttisen toimintaohjelman operatiivinen moottori, joka vastaa päivittäisestä hallinnosta sekä organisaation että asiasisällön osalta.

* Erityisryhmä valvoisi painopisteisiin liittyvien toimien toteutusta johtajien ja korkean tason ryhmän määrittämien suuntaviivojen perusteella. Erityisryhmä olisi näin ollen vastuussa eri painopisteitä koskevien tulosten saavuttamisesta johtajien asettaman aikataulun mukaisesti. Koska erityisryhmä vastaa työskentelyn järjestämisestä, se voisi pyytää asiantuntijoita molemmin puolin viemään tiettyä asiaa eteenpäin (tämä menetelmä on toiminut hyvin tarttuvien tautien ja uuden talouden yhteydessä) ja seuraamaan tilanteen kehitystä säännöllisesti.

* Samanaikaisesti erityisryhmän pitäisi säilyttää asemansa kaikkien uuteen transatlanttiseen toimintaohjelmaan liittyvien asioiden "selvityspisteenä" varmistamalla asioiden yleinen koordinointi. Koska uusi transatlanttinen toimintaohjelma ulottuu pelkkiä strategisia aiheita paljon laajemmalle, on tarpeen jatkaa laaja-alaista toiminnan seurantaa muilla erityisryhmän tehtäväpiiriin kuuluvilla aloilla. Kyllästymisen välttämiseksi tämä voidaan tehdä kiertoperiaatteella tai kirjallisten vastausten avulla. Monilla aloilla komission yksiköt toimivat Yhdysvaltojen hallinnon kanssa tehokkaasti omia kanaviaan, eikä tavoitteena ole toistaa niiden tekemää työtä vaan säilyttää toiminnan johdonmukaisuus.

Transatlanttisen talouskumppanuuden johtoryhmä

Transatlanttisen talouskumppanuuden johtoryhmän ja siihen liittyvien työryhmien olisi jatkettava työtään transatlanttista talouskumppanuutta koskevassa toimintasuunnitelmassa esitetyn voimassa olevan toimeksiannon mukaisesti. Tähän kuuluu transatlanttista talouskumppanuutta koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanon valvominen ja laaja-alaisen foorumin tarjoaminen kahdenvälisiä neuvotteluja, ennakkovaroituksiin liittyviä ja muitakin asioita varten. Transatlanttisen talouskumppanuuden johtoryhmä raportoi toiminnastaan korkean tason ryhmälle.

Toiminnan supistaminen

Virkamiestasolla on kuluneen vuoden aikana jo tehty joitakin mukautuksia uutta transatlanttista toimintaohjelmaa koskevan prosessin keventämiseksi menettelyjä yksinkertaistamalla ja byrokraattisuutta vähentämällä. Näihin toimenpiteisiin kuuluu

- erityisryhmän ja korkean tason ryhmän kokousten vähentäminen (laadun korostaminen määrän sijasta);

- näiden kokousten asialistojen lyhentäminen ja parempi kohdentaminen;

- videokonferenssien laajempi käyttö;

- korkean tason ryhmän huippukokoukselle toimittaman kertomuksen lyhentäminen ja uudelleenjärjestäminen, ja

- pyrkimys rajoittaa huippukokouksessa annettavien julkilausumien ja muiden asiakirjojen määrää, jotta huippukokousten aikaansaannokset eivät kärsisi inflaatiota.