KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Kehitysmaille annettavan EU:n kehitysrahoitustuen lisääminen Vuoden 2012 kehitysrahoitusta koskevaan EU:n vastuuraporttiin perustuvat suositukset /* COM/2012/0366 final */





SISÄLLYSLUETTELO 1........... Johdanto........................................................................................................................ 2 2........... EU:n tuki kehitysmaiden vahvemmalle julkiselle taloudelle................................................. 3 2.1........ Omien tulojen käyttöönoton lisääminen............................................................................ 3 2.2........ Kestävän velkatason ylläpitäminen................................................................................... 4 3........... Kansainvälisten yksityisten kehitykseen tarkoitettujen rahoitusvirtojen edistäminen............ 4 3.1........ Kauppa kehityksen moottorina........................................................................................ 4 3.2........ Rahalähetysten vaikutus kehitykseen................................................................................ 5 4........... Maailmanlaajuisten tavoitteiden virallinen rahoitus............................................................. 6 4.1........ Virallisen kehitysavun lisääminen...................................................................................... 6 4.2........ Kaiken virallisen kehitysavun huomioon ottaminen............................................................ 6 4.3........ Lisätään rahoitusta ilmastonmuutoksen torjumiseksi ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi kestävän kehityksen tavoitteen laajemmassa yhteydessä................................................................. 7 5........... Kehitysrahoituksen vipuvaikutus ja synergian luominen..................................................... 8 5.1........ Innovatiiviset rahoituslähteet............................................................................................ 8 5.2........ Innovatiiviset rahoitusmekanismit ja yksityiseltä sektorilta saatava rahoitus........................ 8 5.3........ Eri rahoituslähteiden välisen synergian vahvistaminen........................................................ 9 6........... EU:n toimien tuloksellisuuden lisääminen: Busanin kokouksen mukaisten sitoumusten maakohtainen täytäntöönpano.................................................................................................................................... 10 6.1........ Maakohtaiset tuloskehykset.......................................................................................... 10 6.2........ Molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden puitteet............................................................. 10 6.3........ Pirstaloitumisen vähentäminen........................................................................................ 11 7........... Päätelmät..................................................................................................................... 11 KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Kehitysmaille annettavan EU:n kehitysrahoitustuen lisääminen Vuoden 2012 kehitysrahoitusta koskevaan EU:n vastuuraporttiin perustuvat suositukset 1. Johdanto EU on jatkuvasti ollut liikkeellepaneva voima kansainvälisen kehitystuen aktivoimisessa. Se on suurin avunantaja ja johtoasemassa myös avun vaikuttavuuden suhteen, se on kehitysmaiden suurin ja avoimin markkina-alue ja eturintamassa kestävän kehityksen kolmen ulottuvuuden edistämisessä. Tämä asema on saavutettu useiden EU:n antamien kehitysmaita tukevien erityissitoumusten kautta. Monet kyseisistä sitoumuksista on tarkoitettu auttamaan kehitysmaita ottamaan käyttöön kaikki kehitysrahoituslähteet kehitystavoitteidensa saavuttamiseksi. Kehityksen rahoittamista koskeva kansainvälinen toimintaohjelma, joka vahvistettiin vuonna 2002 Monterreyn konferenssissa[1] ja jota kehitettiin Dohan konferenssissa vuonna 2008, on keskeisessä osassa kaikissa tärkeimmissä kansainvälisissä keskusteluissa kysymyksistä, jotka edellyttävät maailmanlaajuista yhteistyötä. Vuosituhattavoitteet, kansainväliset ilmastotoimet, kestävä kehitys, kansainväliset kauppaneuvottelut – ne kaikki liittyvät siihen, miten rahoittaa edistymistä asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa. Tämä on aivan oikein, sillä käytettävissä olevien keinojen huomioon ottaminen on olennaista realististen tavoitteiden asettamisen kannalta. Mitkä ovat kyseiset keinot kehitysyhteistyön osalta? Ylivoimaisesti suurin kehitysrahoituksen lähde ovat kehitysmaiden omat tulot. Tämä selittää myös sen, miksi ensisijainen vastuu kehityksestä on kehitysmailla itsellään. Kehitysyhteistyökumppaneiden antama apu täydentää tätä ja se voi edistää muita rahoitusvirtoja, mutta se ei itsessään ole tärkein tekijä monille kehitysmaille. Kansainvälinen kauppa, investoinnit ja maahanmuuttajien rahalähetykset kotimaahansa voivat virkistää reaalitaloutta oikeissa olosuhteissa. Kehitysmaista katoaa myös rahavaroja, jotka on otettava huomioon. Avunantajilla on kuitenkin edelleen tärkeä rooli kehityksessä ja virallista kehitysapua (ODA) koskevissa asioissa. Ensinnäkin avunantajat voivat ryhtyä toimiin, joilla tuetaan muuta kehitysrahoitusta tai jotka luovat vipuvaikutusta muulle rahoitukselle. Toiseksi virallinen kehitysapu on tärkeämpää köyhimmille maille, joilla on rajoitetut mahdollisuudet saada rahoitusta muista lähteistä. EU:n muutossuunnitelma perustuu näihin kahteen näkökohtaan. Samaan aikaan meidän on tarkasteltava kaikkea kehitysrahoitusta – kotimaassa käyttöön otettua rahoitusta, kansainvälisiä rahavirtoja maahan ja myös rahavirtoja maasta ulos –, koska todellisuudessa kehitysmaiden on suunniteltava ja toteutettava kehityspolitiikkansa ottaen huomioon kaikki käytettävissä olevat resurssit yhdessä. EU ja jäsenvaltiot ovat, toisin kuin muut avunantajat, tehneet useita sitoumuksia kaikilla kehitysrahoituksen aloilla ja seuranneet vuosittain EU:n edistymistä kyseisten tavoitteiden saavuttamisessa. Tämä tiedonanto pohjautuu aiempaan edistykseen sekä muutossuunnitelmassa esitettyihin uusiin periaatteisiin, ja siinä ehdotetaan EU:n kehitysrahoitustuen lisäämistä. Nämä ehdotukset perustuvat tietoihin, jotka esitetään tähän tiedonantoon liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa ja vuodesta 2003 julkaistuissa aiemmissa kertomuksissa. 2. EU:n tuki kehitysmaiden vahvemmalle julkiselle taloudelle 2.1. Omien tulojen käyttöönoton lisääminen Omat tulot ovat yleensä tärkein valtioiden suoraan saatavilla oleva kehitysrahoituksen lähde. Ottaen huomioon, että veronkannon taso[2] kehitysmaissa ja etenkin alhaisen tulotason maissa on selvästi maailmanlaajuisen keskiarvon alapuolella, kyseisellä alalla tarvitaan merkittäviä lisätoimia. Julkisten tulojen kasvu voidaan käyttää suoraan ensisijaisiin kehitystavoitteisiin tehtäviin investointeihin, jolloin varojen vastuullinen käyttö korostuu. Kumppanimaan hallituksen on toimittava ja ylläpidettävä asianmukaisia sääntelytoimia ja -politiikkoja sen varmistamiseksi, että kannetut verot käytetään kehitysrahoitukseen, mikä edistää kehitystä, mikä puolestaan lisää veronkantoa. Avunantajat voivat auttaa tässä prosessissa ainoastaan, jos kumppanimaan hallitus on siihen valmis ja asiaan sitoutunut. Tässä hengessä EU:n olisi jatkossakin lisättävä tukeaan verojärjestelmien valmiuksien vahvistamiseksi kolmen hyvää hallintotapaa verotuksen alalla koskevan periaatteen (avoimuus, tietojenvaihto ja oikeudenmukainen verokilpailu) mukaisesti ja julkisen varainhoidon tehostamiseksi. Toimet: EU:n ja sen jäsenvaltioiden tulisi sisällyttää verohallinto ja oikeudenmukainen veronkanto, verokannustimien järkeistäminen ja verotusalan hyvä hallintotapa mukaan luettuna, osaksi kumppanimaiden kanssa käytävää poliittista vuoropuhelua. Lisäksi avunantajat voivat tukea kehitysmaita omien tulojen käyttöönotossa sääntelytoimin. Kehitysmaista tulevien laittomien pääomavirtojen torjumiseksi EU edistää kansainvälisten rahoitusvirtojen avoimuuden lisäämistä esimerkiksi tukemalla valmiuksia tunnistaa siirtohinnoittelun väärinkäyttö. Näitä toimia täydennetään yhteistyöaloitteilla, joita ovat esimerkiksi kaivannaisteollisuuden avoimuutta koskevan aloitteen vahvistaminen ja monikansallisten yritysten maakohtaista raportointia koskevan lainsäädännön hyväksyminen[3]. EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi jatkettava kyseisiä toimia. 2.2. Kestävän velkatason ylläpitäminen Velkatason kestävyyden varmistaminen on erottamaton osa hyvää julkisen talouden hoitoa, johon kuuluu myös asianmukainen makrotalouspolitiikka vakauden varmistamiseksi. Pitkittynyt talouskriisi on vähentänyt monien kehitysmaiden kykyä vastata mahdollisiin lisähäiriöihin[4] ja huonontanut myös teollisuusmaiden mahdollisuuksia lisätä tukeaan. Kehitysmaiden velanhoitovalmiuksia ja niiden kykyä selviytyä taloudellisista häiriöistä olisi lujitettava entisestään. EU ja sen jäsenvaltiot ovat noudattaneet velkahelpotuksia koskevia sitoumuksiaan ja lisänneet osallistumistaan. Lisäksi EU seuraa kehitysmaiden taloudenhoitoa yhteistyössä kansainvälisen valuuttarahaston kanssa ja tukee julkisen taloudenhoidon, mukaan luettuna velanhoidon, uudistuksia. Ottaen huomioon kehitysmaille tarkoitettujen luotonantomekanismien lisääntyneen käytön ja Pariisin klubin ulkopuolisten lainojen kasvaneen osuuden kehitysmaiden lainoista EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi edelleen pyrittävä edistämään vastuullisia lainananto- ja lainanottokäytäntöjä ja kannustamaan kaikkien lainanantajien osallistumista velanhoitosuunnitelmiin. Viisi jäsenvaltiota on myös toteuttanut erityisiä toimia estääkseen velkarahastojen perintätoimet kehitysmaita kohtaan, ja tällaisia toimia olisi laajennettava. Toimet: EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi i) jatkettava vastuullisia luotonantokäytäntöjä muun muassa rahoituksen yhdistelyssä ja vientiluottotoimissa, ii) kannustettava Pariisin klubiin kuulumattomien osallistumista velanhoitosuunnitelmiin ja iii) toteutettava kansallisia toimia estääkseen velkarahastojen perintätoimet kehitysmaita kohtaan. 3. Kansainvälisten yksityisten kehitykseen tarkoitettujen rahoitusvirtojen edistäminen 3.1. Kauppa kehityksen moottorina Kansainvälinen kauppa on kehitysmaiden tärkein ulkoinen rahoituslähde. Kuitenkin nousevan talouden maat ja yleisemmin keskitulotason maat ovat voineet hyötyä kansainvälisestä kaupasta paremmin kuin vähiten kehittyneet maat. Lisätoimia tarvitaan vähiten kehittyneiden maiden ja muiden eniten tukea tarvitsevien maiden integroimiseksi paremmin monenväliseen kauppajärjestelmään. EU on kaiken kaikkiaan kehitysmaiden suurin kauppakumppani, ja se muodostaa kehitysmaiden avoimimman markkina-alueen, jonka osuus niiden kokonaiskaupasta on 16 prosenttia. EU pyrkii johdonmukaisesti parantamaan kauppa- ja kehitysyhteistyöpolitiikkojensa välistä yhteensopivuutta ja täydentävyyttä[5]. Lisäksi äskettäin julkaistussa tiedonannossa ”Kauppa, kasvu ja kehitys”[6] vahvistetaan seuraavalle vuosikymmenelle uudet suuntaviivat siitä, miten voidaan parantaa EU:n kauppa- ja investointipolitiikan vaikutusta osallistavaan kasvuun ja kestävään kehitykseen. EU:n uusi kauppa- ja kehitysyhteistyöpolitiikka perustuu muutossuunnitelman tapaan kehitysmaiden suurempaan eriyttämiseen ja vähiten kehittyneiden maiden ja muiden tukea eniten tarvitsevien maiden etusijalle asettamiseen. Merkittävän poliittisen tuen lisäksi myös EU:n kehitysavussa otetaan tämä sitoumus huomioon. EU ja jäsenvaltiot sitoutuivat vuonna 2010 myöntämään kauppaa tukevaa apua varten tarkoitettuja varoja yhteensä 10,7 miljardia euroa. EU ja sen jäsenvaltiot ylittivät jo vuonna 2008 erityistavoitteen kauppaan liittyvän avun lisäämisestä 2 miljardiin euroon vuodessa vuoteen 2010 mennessä. Afrikka on edelleen EU:n ensisijainen kauppaa tukevan avun kohde (38 %), mutta vähiten kehittyneiden maiden osuus laski 23 prosentista 16 prosenttiin vuonna 2009. Tämä johtuu osittain suhdanteista ja ohjelmasuunnitteluun liittyvistä tekijöistä, mutta se osoittaa myös, että on tärkeää panna täytäntöön tiedonannon ”Kauppa, kasvu ja kehitys” suuntaviivat. EU:n kauppaa tukevan avun strategiassa sitoudutaan lisäämään kauppaa tukevaa apua yhdenmukaisesti EU:n kokonaisavun asteittaisen lisäämisen kanssa. 3.2. Rahalähetysten vaikutus kehitykseen Maailmanlaajuiset rahalähetysvirrat kehitysmaihin olivat vuonna 2011 arviolta 267,5 miljardia euroa, ja niiden odotetaan kasvavan vuosittain 7–8 prosenttia[7]. EU:sta tulevat rahalähetykset ovat kuitenkin pysyneet vakaina vuodesta 2008 lähtien[8]. Nämä luvut koskevat yksityisiä rahavirtoja, ja ne heijastavat rahalähetysten mahdollisia vaikutuksia kehitykseen; G8-maiden asettama tavoite vähentää rahalähetysten kustannuksia 5 prosenttiin lisäisi kehitysmaiden saamia varoja noin 11 miljardilla eurolla[9]. EU:n tasolla on rahalähetyspalvelujen osalta saavutettu merkittävää edistystä tekemällä niistä halvempia, avoimempia, kilpailukykyisempiä ja luotettavampia. Tämä on toteutettu esimerkiksi saattamalla vuoden 2007 maksupalveludirektiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä suurimmassa osassa EU:n jäsenvaltioita, perustamalla rahalähetysten hintavertailusivustoja useisiin EU:n jäsenvaltioihin ja tukemalla kehitysmaiden valmiuksia maksimoida rahalähetysten vaikutus kehitykseen. Tätä kysymystä, kuten myös kauppapolitiikkaa, analysoidaan yksityiskohtaisemmin kehityspolitiikan johdonmukaisuutta koskevassa EU:n kertomuksessa. EU on esittänyt tarvittavat toimet tiedonannossa ”Maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskeva kokonaisvaltainen lähestymistapa”[10] sekä siihen liittyvässä valmisteluasiakirjassa[11]. EU:n ja sen jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön 29. toukokuuta 2012 neuvoston päätelmissä[12] vahvistetut sitoumukset maksimoidakseen maahanmuuton ja liikkuvuuden vaikutuksen kehitykseen. 4. Maailmanlaajuisten tavoitteiden virallinen rahoitus 4.1. Virallisen kehitysavun lisääminen Virallisen kehitysavun vaikutus kehitykseen on huomattava erityisesti köyhimmissä maissa. EU:n yhteenlaskettu virallinen kehitysapu valitettavasti laski 53,5 miljardista eurosta vuonna 2010 53,1 miljardiin euroon vuonna 2011. Tämä vähäinen lasku yhdessä meneillään olevasta talouskriisistä johtuvien budjettileikkausten kanssa vähentää EU:n virallisen kehitysavun tason 0,42 prosenttiin BKTL:stä verrattuna 0,44 prosenttiin vuonna 2010. Tästä huolimatta EU on selvästi suurin maailmanlaajuisen virallisen kehitysavun antaja, sillä sen osuus kehitysmaille annettavan virallisen kehitysavun kokonaismäärästä on yli puolet. EU:n ulkoasiain neuvosto hyväksyi 14. toukokuuta 2012 ”EU:n kehitysaputavoitteita koskevan vuoden 2012 vuosikertomuksen Eurooppa-neuvostolle”[13], jossa se ilmaisi vakavan huolensa siitä, että virallisen kehitysavun lisäämistä 0,7 prosenttiin BKTL:stä vuoteen 2015 mennessä koskevan kunnianhimoisen tavoitteen saavuttamisessa on edistytty hitaasti. EU on sitoutunut vahvasti auttamaan köyhimpiä maita, ja EU ja sen jäsenvaltiot ovat myös antaneet erityissitoumuksia avun lisäämisestä Afrikalle ja vähiten kehittyneille maille. Sen jälkeen, kun EU vuonna 2005 sitoutui antamaan 50 prosenttia lisäavusta Afrikalle, EU:n Afrikalle antama apu on kasvanut yhteensä noin 6,2 miljardilla eurolla käypinä hintoina, joten 28 prosenttia kaikesta EU:n virallisen kehitysavun kasvusta vuosina 2004–2011 suuntautui Afrikkaan. Vaikka useimmat EU:n jäsenvaltiot eivät ole saavuttaneet tavoitetta, ne ovat ryhtyneet toimiin lisätäkseen Afrikkaan suunnattua virallista kehitysapua ja korostavat Afrikan osuutta niiden virallisen kehitysavun kokonaismäärästä. Vuonna 2011 EU:n virallinen kehitysapu Afrikalle oli 25,3 miljardia euroa, joka on 43 prosenttia koko EU:n virallisesta kehitysavusta. Vuonna 2011 EU täytti ensimmäisen kerran sitoumuksensa antaa yhteisesti vähintään 0,15 prosenttia BKTL:stä vähiten kehittyneille maille. Vähiten kehittyneiden maiden osuus EU:n virallisesta kehitysavusta on kasvanut, ja vuonna 2011 se oli 35 prosenttia eli 18,8 miljardia euroa tai 0,15 prosenttia BKTL:stä. 4.2. Kaiken virallisen kehitysavun huomioon ottaminen Avunantajat soveltavat kehitysyhteistyöhön enemmän eriytettyä lähestymistapaa ja pyrkivät lisäämään rahoituksen vaikutusta, minkä vuoksi ne käyttävät kehitysyhteistyön välineenä enemmän lainoja erityisesti edistyneempien kehitysmaiden osalta. Tämä edellyttää selkeämpää käsitystä siitä, miten viralliseksi kehitysavuksi laskettavien lainojen edulliset myöntämisehdot määritetään, jotta vältyttäisiin virallista kehitysapua koskevien lukujen keinotekoiselta kasvattamiselta tai pienentämiseltä ja varmistettaisiin avunantajia koskevat vertailukelpoiset tiedot. Toimi: Tätä varten EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi oltava yhtä mieltä siitä, että OECD:n kehitysapukomitean on selkeästi määritettävä menetelmä lainojen ja pääoman edullisten ehtojen määrittämiseksi virallista kehitysapua koskevassa raportoinnissa, ja siten varmistettava kaikkien avunantajien yhdenvertainen kohtelu. 4.3. Lisätään rahoitusta ilmastonmuutoksen torjumiseksi ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi kestävän kehityksen tavoitteen laajemmassa yhteydessä Kestävä kehitys, mukaan luettuina sosiaalinen kehitys, talouden kasvu ja ympäristön suojelu, on maailmanlaajuisesti merkittävä haaste. EU auttaa kehitysmaita laatimaan kokonaisvaltaisen lähestymistavan kestävän kehityksen kaikkien osien, mukaan luettuina ihmisarvoinen työ, työnormit ja ympäristönsuojelu, huomioon ottamiseksi useiden erityistoimien sekä valtavirtaistamisen kautta samalla kun edistetään yhtenäistä lähestymistapaa tuen antamiseen. Riossa äskettäin pidetyssä Yhdistyneiden kansakuntien kestävän kehityksen konferenssissa EU uudisti sitoumuksensa tukea kestävän kehityksen kaikkia näkökohtia. Joillakin aloilla EU on antanut erityisiä taloudellisia sitoumuksia. Ilmastorahoituksen osalta EU ja sen jäsenvaltiot ovat ylivoimaisesti suurin rahoittaja, joiden osuus vuonna 2010 oli yli 70 prosenttia maailmanlaajuisen virallisen kehitysavun piiriin kuuluvasta ilmastonmuutokseen hillitsemiseen liittyvästä tuesta sekä ilmastonmuutokseen sopeutumiseen liittyvästä tuesta. EU pyrkii edelleen tavoitteeseen tarjota nopeasti saatavaa ilmastorahoitusta 7,2 miljardia euroa vuosina 2010–2012; vuonna 2011 EU myönsi kyseistä rahoitusta 2,33 miljardia euroa. Tiedot EU:n edistymisestä vuotta 2011 koskevan rahoituksen osalta esitettiin jo toukokuussa[14]. EU toisti jälleen sitoumuksensa kantaa oman osuutensa pitkän aikavälin maailmanlaajuisesta rahoituslupauksesta, jolla ilmastorahoitukseen myönnetään 100 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa vuoteen 2020 mennessä, ja vahvisti edistymistä koskevan avoimen raportoinnin jatkuvan merkityksen. Lisäksi EU on hyväksynyt biologisen monimuotoisuuden strategian vuoteen 2020, jossa vahvistetaan sitoumus tukea kehitysmaita niiden pannessa täytäntöön biologista monimuotoisuutta koskevia kansainvälisiä sopimuksia muun muassa lisäämällä merkittävästi voimavarojen käyttöä tätä tarkoitusta varten. Vuonna 2010 EU:n biologiseen monimuotoisuuteen liittyvä virallinen kehitysapu oli kokonaisuudessaan 3 miljardia euroa. Kaikkiin näihin haasteisiin vastaaminen edellyttää huomattavia resursseja kaikilta mahdollisilta kehitysrahoituksen aloilta. Mutta se tarkoittaa myös sitä, että näiden politiikanalojen rahoitusta ei voida tarkastella erillään kumppanimaan sisäpolitiikasta. Esimerkkinä voidaan mainita nopeasti kehittyvän talouden maiden ja kehitysmaiden myöntämät fossiilisten polttoaineiden tuet, jotka olivat 309 miljardia euroa vuonna 2010[15] ja jotka kumosivat reilusti kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärän vähentämiseksi myönnetyn rahoituksen vaikutukset. Tämä osoittaa myös, että EU:n olisi jatkossakin edistettävä toisiaan tukevia politiikkoja sekä avunantaja- että kumppanimaissa parhaiden mahdollisten kehitystulosten saavuttamiseksi. 5. Kehitysrahoituksen vipuvaikutus ja synergian luominen 5.1. Innovatiiviset rahoituslähteet Innovatiivista rahoitusta pidetään useimpien globaalien julkishyödykkeiden tärkeänä rahoituslähteenä. Se on myös merkittävä rahoituslähde vastattaessa maailmanlaajuisiin kehityshaasteisiin. Samanaikaisesti on lähteiden innovatiivisen luonteen vuoksi mahdotonta laatia täydellistä luetteloa lähteistä ja mekanismeista, joita kyseisellä ilmaisulla tarkoitetaan. Tämän vuoksi innovatiivisten lähteiden arvioitu rahoituspotentiaali uusien varojen käyttöön ottamiseksi vaihtelee suuresti. Komissio on ehdottanut EU:n laajuista finanssitransaktioveroa, jota Euroopan parlamentti tukee voimakkaasti[16] ja joka edistäisi EU:n talousarvion kautta myös maailmanlaajuisten haasteiden ratkaisemista. Vaikka veroa ei ole nimenomaisesti suunnattu kehitysrahoitukseen, se vähentäisi muiden varojen osuutta EU:n talousarviosta 54 miljardia euroa vuoteen 2020 mennessä[17]. Tämä puolestaan tekisi jäsenvaltioille helpommaksi hankkia tukitavoitteiden saavuttamiseksi ja muiden maailmanlaajuisten haasteiden ratkaisemiseksi tarvittavaa rahoitusta. Toinen mahdollinen lähde, jolla on kasvava merkitys, on päästökauppajärjestelmästä saatavat tulot, jotka jotkut jäsenvaltiot suuntaavat jo osittain suoraan kehitysmaiden tukemiseen. Toimi: Neuvoston olisi hyväksyttävä ehdotettu EU:n tason finanssitransaktiovero. 5.2. Innovatiiviset rahoitusmekanismit ja yksityiseltä sektorilta saatava rahoitus On olemassa yhä enemmän erilaisia tapoja kerätä ja yhdistää tuloja, käyttää perinteistä kehitysrahoitusta ja antaa tukea. Yksityiseltä sektorilta saatava kehitysrahoitus on eräs innovatiivinen tapa hankkia uusia varoja. Monissa kehitysmaissa yksityisen sektorin laajeneminen edistää merkittävästi talouskasvua ja luo eniten työpaikkoja. Ulkomaisilla investoinneilla on myös tärkeä rooli muun muassa kotimaisten yritysten kansainvälisten yhteyksien ja investointien kautta. Yksi kehitysmaiden hallitusten tärkeimmistä haasteista on varmistaa ympäristö, joka tukee yksityisen sektorin kehitystä. Tämä edellyttää usein kauaskantoisia taloudellisia uudistuksia, joilla pyritään parantamaan investointi-ilmapiiriä ja helpottamaan rahoituksen saantia. Kuten EU:n muutossuunnitelmassa[18] esitettiin, EU:n pitäisi tukea edelleen kumppanimaiden pyrkimyksiä liiketoimintaympäristönsä parantamiseksi, jotta osallistavaa kasvua voitaisiin edistää. EU edistää aktiivisesti yritysten yhteiskunnallisen vastuun periaatteita sekä ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia, ihmisarvoisen työn parametreja sekä paikallisten ympäristöolosuhteiden huomioon ottamista. Komission hiljattain antamassa tiedonannossa yritysten yhteiskunnallisesta vastuusta[19] edellä sanottu esitetään yksityiskohtaisesti, ja neuvosto antoi erityissitoumuksia teollisuuspolitiikan vahvistamisesta EU:ssa antamissaan päätelmissä[20]. EU:n olisi myös käytettävä avustuksiaan strategisemmin ja tehokkaammin julkisen ja yksityisen sektorin resurssien hyödyntämiseksi. Puolet jäsenvaltioista on jo aktiivisesti mukana useissa innovatiivisissa mekanismeissa. EU ja sen jäsenvaltiot yhdessä eurooppalaisten ja kansainvälisten julkisten rahoituslaitosten kanssa tekevät aktiivista yhteistyötä monien alueellisten rahoituksen yhdistelymekanismien kautta. Kyseisiä mekanismeja aiotaan tulevaisuudessa tehostaa avustusvarojen lisäämiseksi. Tähän sisältyy mahdollisuus hyödyntää paremmin takausjärjestelmiä, oman pääoman ehtoisia sijoituksia ja muuta innovatiivista rahoitusta. Tässä yhteydessä EU tarkastelee parhaillaan jäsenvaltioiden ja rahoituslaitosten kanssa ulkoista yhteistyötä ja kehitystä koskevan EU-foorumin perustamista varojen vaikutuksen maksimoimiseksi tiiviimmän yhteistyön, johdonmukaisuuden, seurannan ja uusien innovatiivisten rahoitusmekanismien kautta. Toimi: EU:n, jäsenvaltioiden ja julkisten rahoituslaitosten olisi tehostettava pyrkimyksiään innovatiivisten rahoitusmekanismien käytön lisäämiseksi yhtenäiseltä, koordinoidulta ja strategiselta pohjalta. EU:n olisi hyödynnettävä lisää yksityisiä resursseja ja valmiuksia rahoituksen yhdistelymekanismien kautta, jotka voivat tuoda lisää yksityistä ja julkista rahoitusta: i) alueellisiin rahoituksen yhdistelymekanismeihin olisi luotava yksityistä sektoria koskeva osa, ii) olisi hyödynnettävä paremmin riskinjakomekanismeja, kuten takauksia, jotka voivat vapauttaa investointeja ja iii) investointeja olisi edistettävä välineiden kautta, jotka parantavat riskienhallintaa ja lisäävät pääomaosakkuutta strukturoiduissa rahastoissa. 5.3. Eri rahoituslähteiden välisen synergian vahvistaminen Edellisissä luvuissa kuvatut varat ovat luontaisesti sidoksissa toisiinsa, kuten ovat myös ne maailmanlaajuiset haasteet, joiden ratkaisemiseksi varat on tarkoitettu. Viime kädessä kunkin maan on löydettävä tasapaino ensisijaisten kansallisten tavoitteiden välillä parhaan kokonaistuoton saavuttamiseksi kaikilla rintamilla. Kuitenkin eri politiikanalojen pyrkimys kilpailla varoista lisää osaltaan avun pirstaloitumista ja sen kehitysvaikutuksen vähenemistä. Tämä voidaan havaita haasteiden ratkaisemiseen käytettävissä olevien rahoituslähteiden päällekkäisyydestä, kun kaikki osapuolet kilpailevat kotimaisista resursseista ja kansainvälisestä rahoituksesta, yksityisen sektorin osuuden lisäämisestä ja innovatiivisten mekanismien käytöstä. Sen vuoksi kaikkien näiden politiikkojen välillä on mahdollista saavuttaa synergioita. Tämän perusteella taipumus asettaa rajoja politiikanalojen ja välineiden välille voi osoittautua haitalliseksi. Vaikka teoriassa keinotekoisella luokittelulla menot suunnataan tietyille politiikanaloille, käytännössä luokittelu rajoittaa maiden poliittista liikkumavaraa resurssien kohdentamiseksi sen mukaan, mikä tuo parhaita tuloksia kansallisella tasolla. On olemassa merkkejä kehittyvästä kansainvälisestä yksimielisyydestä sen osalta, että tarvitaan yhtenäistetty lähestymistapa maailmanlaajuisten haasteiden ratkaisemiseksi. Tämä edellyttää kuitenkin lisäanalyysejä ja monialaista lähestymistapaa, jotta vältetään poliittisten tavoitteiden heikkeneminen. Toimi: EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi tuettava kehitysrahoitusta koskevaa yhdennettyä lähestymistapaa ja sen eri osatekijöiden seurantaa mahdollisesti osana keskusteluja vuoden 2015 jälkeisestä kehitysyhteistyötä koskevasta kehyksestä, ja niiden olisi vahvistettava asiaa koskeva EU:n yhteinen kanta. 6. EU:n toimien tuloksellisuuden lisääminen: Busanin kokouksen mukaisten sitoumusten maakohtainen täytäntöönpano Toteuttaessaan avun tuloksellisuutta koskevassa Busanin korkean tason foorumissa saavutettujen tulosten mukaisia toimia EU:n olisi keskityttävä avun ja kehitysyhteistyön tehokkuutta koskevien sitoumusten maakohtaiseen täytäntöönpanoon, erityisesti tukemalla kumppanimaan valmiuksia ja johtavaa asemaa ensisijaisten tavoitteiden asettamisessa ja tulosten saavuttamisessa. EU:lla on käytössä monenlaisia ohjeita tätä tarkoitusta varten: EU:n Busania koskeva yhteinen kanta, avun tuloksellisuutta koskeva toimintakehys ja EU:n menettelysäännöt täydentävyydestä ja työnjaosta. Ne ovat edelleen voimassa, mutta joitakin keskeisiä kysymyksiä olisi asetettava etusijalle EU:n yhteisissä maakohtaisissa toimissa Busanin kokouksessa saatujen tulosten ja muutossuunnitelmaa koskevien neuvoston päätelmien mukaisesti. 6.1. Maakohtaiset tuloskehykset Tuloksiin keskittyminen todettiin ensisijaiseksi tavoitteeksi Busanin kokouksessa. Busanin päätösasiakirjassa todetaan, että kaikkien kehitysyhteistyökumppanien olisi tukeuduttava niin pitkälle kuin mahdollista maajohtoisiin ja maakohtaisiin tuloskehyksiin yhteisenä työkaluna, jonka avulla voidaan seurata kumppanimaiden kehitystavoitteiden saavuttamisessa saatuja tuotoksia ja tuloksia. Maakohtaisten tuloskehysten laatimiseksi ja niiden käyttämiseksi tarvitaan kuitenkin vielä paljon työtä. EU:n olisi kumppanimaiden johtoaseman tunnustamisen ohella osallistuttava aktiivisesti tähän prosessiin yhteensovittamalla toimensa jo olemassa olevien aloitteiden kanssa. EU:n yhteinen toiminta olisi toteutettava EU:n toimintakehyksessä vahvistettujen molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden puitteiden mukaisesti eli EU:n edustustot käynnistävät keskusteluja, joilla tuetaan olemassa olevia puitteita ja kehitetään uusia yhdessä jäsenvaltioiden, kumppanimaiden ja muiden sidosryhmien kanssa. 6.2. Molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden puitteet Maakohtaiset molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden puitteet ovat keskeisiä välineitä avun ja kehitysyhteistyön tehokkuutta koskevien sitoumusten täytäntöönpanemiseksi kentällä. Ne ovat todennäköisesti myös tärkeitä missä tahansa kehitysyhteistyön tehostamista koskevan globaalin kumppanuuden mukaisissa seurantatoimissa. Molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden puitteiden potentiaali on kokonaisuudessaan vielä hyödyntämättä, joten EU:n yhteinen tuki kyseisten puitteiden vahvistamiseksi tai niiden laatimiseksi on ajankohtainen. Tämä tuki olisi annettava kumppanimaan johdolla ja se olisi sovitettava yhteen muiden prosessien ja toimijoiden kanssa. Lisäksi huomioon olisi otettava odotettavissa oleva tuki, jota Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman paikallistoimistot voivat antaa. EU:n olisi erityisesti korostettava sitä, miten kyseisissä puitteissa voidaan käsitellä kumppanimaiden ensisijaisia painopistealueita suhteessa Busanin sitoumuksiin, ja myös maakohtaisten järjestelmien käyttöä ja valmiuksien kehittämistä. 6.3. Pirstaloitumisen vähentäminen Kehitysyhteistyökumppanit sitoutuivat Busanissa lisäämään maajohtoisten koordinointijärjestelyjen käyttöä sirpaloitumisen vähentämiseksi. EU:n yhteiset toimet kentällä ovat erityisen hyödyllisiä, koska täydentävyyttä ja työnjakoa koskeva nopean toiminnan aloite on vahvistanut EU:n kokemusta kyseisellä alalla. Sitä olisi jatkettava perustan valmistelemiseksi muille yhteisille ohjelmille. Avunantajien kartoitus on yksi niistä toimista, joilla voidaan parantaa maan sisäistä työnjakoa. Busanin painopisteiden mukaisesti EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi laajennettava maakohtaista kartoitusta siten, että se kattaa nopean toiminnan aloitteita koskevaan menetelmään ja OECD:n Rion pisteytysjärjestelmään perustuville ilmastotoimille annettavan tuen. Se täydentäisi EU:n ja sen jäsenvaltioiden mahdollisia toimenpiteitä kansallisten ilmastonmuutoksen torjuntaa koskevien strategioiden tukemiseksi ja ilmastonmuutoksen riskien huomioimisen edistämiseksi kehitysstrategioissa. Toimi: EU:n toimintakehykseen perustuvat EU:n yhteiset toimet avun ja kehitysyhteistyön tehokkuutta koskevien sitoumusten täytäntöönpanemiseksi maakohtaisesti. Toimet toteutetaan i) tukemalla maakohtaisia tuloksia ja molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden puitteita ja ii) jatkamalla työnjakoa sekä kartoittamalla EU:n tukea kansallisen tason ilmastotoimille, mikä johtaa yhteisten ohjelmien osalta suotuisaan toimintaympäristöön. 7. Päätelmät Seuraavien kolmen vuoden aikana tulee tapahtumaan merkittävää kehitystä. EU:n on noudatettava sitoumuksiaan ja laadittava yhteinen ja johdonmukainen lähestymistapa myös keinoista, joilla uudet tavoitteet voidaan saavuttaa. Myös muuttuvassa globaalissa toimintaympäristössä EU:n on keskityttävä edelleen olennaiseen tavoitteeseen: parhaan mahdollisen tuen antamiseen kehitysmaille kaikkien käytettävissä olevien resurssien suuntaamiseksi kehitysapuun. [1] Kansainvälinen kehitysrahoituskonferenssi. [2] Ilmaistaan yleensä verojen suhteena BKT:hen. [3] KOM(2011) 637 lopullinen http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0637:FIN:FI:PDF. [4] http://www.imf.org/external/pp/longres.aspx?id=4611 [5] Ks. Vuoden 2011 EU:n kertomus kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuudesta, SEC (2011) 1627 lopullinen. [6] KOM (2012) 22 lopullinen, 27.1.2012, http://ec.europa.eu/trade/wider-agenda/development/. [7] Migration and Development Brief No 17, Maailmanpankin maahanmuuttoa ja rahalähetyksiä käsittelevä yksikkö, joulukuu 2011. [8] Eurostat Statistic Focus 4/2012. [9] ”Innovation With Impact: Financing 21st Century Development”, Bill Gatesin raportti G20-maiden johtajille Cannesin huippukokouksessa marraskuussa 2011. [10] KOM(2011) 743 lopullinen. [11] SEC (2011) 1353. [12] 9417/12. [13] 9372/12; http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st09/st09372.en12.pdf. [14] 10029/12, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st10/st10029.en12.pdf. [15] Esim. OECD (2011), Tackling Climate Change and Growing the Economy. http://www.oecd.org/dataoecd/28/18/44287948.pdf. [16] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=MEMO/12/375&format=HTML&aged=0&language=en&guiLanguage=en [17] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/12/300&format=PDF&aged=0&language=EN&guiLanguage=fr [18] http://ec.europa.eu/europeaid/what/development-policies/documents/agenda_for_change_fi.pdf [19] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sustainable-business/files/csr/new-csr/act_en.pdf [20] http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/intm/126548.pdf