FI Euroopan unionin virallinen lehti C 10/106

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Eurooppalaista teollisuusstrategiaa edistävät talouspolitiikat”

(2008/C 10/24)

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 17. tammikuuta 2007 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta Euroopan teollisuusstrategiaa edistävät talouspolitiikat.

Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 4. syyskuuta 2007. Esittelijä oli Susanna Florio.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26.–27. syyskuuta 2007 pitämässään 438. täysistunnossa (syyskuun 26 päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 129 ääntä puolesta ja 2 vastaan 5:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johtopäätökset ja suositukset

1.1 Keväällä 2000 hyväksytyssä Lissabonin ohjelmassa uudelleen keskeiseen asemaan nostetut kasvua, innovointia ja työllisyyttä koskevat tavoitteet liittyvät kiinteästi Euroopan teollisuuspolitiikan uudelleenarviointiin ja uuteen arvostamiseen. Samalla kun noudatetaan vakaus- ja kasvusopimusta ja vahvistetaan yhtenäismarkkinoita, on toteutettava koordinointitoimia, joiden avulla Euroopan teollisuus voi olla keskeisessä asemassa vastattaessa maailmanlaajuistumisen haasteisiin. Strategisiksi tavoitteiksi on määritettävä yhteisön tai kansainvälisten intressien mukaiset ensisijaiset alat, ja niitä on tuettava asianmukaisilla taloudellisilla välineillä. Vastuu keskipitkän ja pitkän aikavälin teollisuusstrategioista on pääasiassa EU:lla, mutta niiden käytännön soveltaminen ja toteuttaminen kuuluvat jäsenvaltioille. Yhtenäisvaluutta ja sisämarkkinat ovat erinomaisia välineitä, mutta eivät sinällään päämääriä. Tavoitteina säilyvät EY:n perustamissopimuksessa määritetyt taloudellinen ja sosiaalinen kehitys sekä korkea työllisyys. Edellä mainittujen edellytysten sekä Euroopan teollisuusstrategiaa edistävän talouspolitiikan valossa ETSK katsoo, että tulisi keskittyä seuraaviin aloihin:

1.2 Talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja Lissabonin ohjelma. Vaikka talouspolitiikan laajat suuntaviivat ovat talouspolitiikan ohjaus- ja koordinointiväline, ne on nivottava nykyistä tiiviimmin Lissabonin ohjelman aloitteisiin. Niillä on edistettävä investointeja innovointiin ja uusiin tekniikoihin teollisuusalalla ja samalla otettava huomioon kunkin jäsenvaltion taloudellinen tila.

1.3 Euroopan keskuspankin rooli ja politiikka. EKP:n tekemien päätösten tärkeimpänä tavoitteena on pitää inflaatio kurissa ja valvoa hintavakautta. Toisinaan näiden tavoitteiden saavuttaminen saattaa jarruttaa investointeja. Ensisijaisia tavoitteitaan unohtamatta EKP voisi mahdollisuuksien mukaan toteuttaa rahapolitiikkaa, joka soveltuisi nykyistä paremmin investointien edistämiseen.

1.4 Euroopan investointipankin rooli. Euroopan investointipankin on annettava huomattava panos taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon sekä tuettava teollisuuden kehitystä kannustamalla tutkimus- ja kehittämistoimintaa. Samalla komissiolla on oltava käytössään uusia makrotalouspoliittisia välineitä teollisuuden kasvun ja laajentumisen edistämiseksi.

1.5 Veropolitiikan parantamisen tärkeys. Veropolitiikassa on vähennettävä etenkin pk-yritysten hallinnollista taakkaa. Lisäksi yrityksiä on verotuksellisin toimin kannustettava investoimaan tutkimukseen ja kehittämiseen.

1.6 Riskit, jotka aiheutuvat yritysten liiallisesta keskittymisestä rahoitustoimintaan ja sitä koskevan sääntelyn puuttumisesta (1). Yritysten liiallinen keskittyminen rahoitustoimintaan sekä yhä useammin selkeästi keinottelutarkoituksessa tehdyt investoinnit teollisuuteen vaarantavat teollisuusrakenteen sekä haittaavat usein tuotantoa, työllisyyttä ja sosiaalista koheesiota. Onkin hyväksyttävä välineitä, joilla säädellään tehokkaasti rahoitusalan osallistumista yritysten toimintaan.

1.7 Eurooppalaisen teollisuusmallin käyttöönotto. Tuotantoteollisuuden heikkenemistä ja yritysten siirtymistä muihin maihin voitaisiin torjua muun muassa ottamalla uudelleen käyttöön eurooppalainen teollisuusmalli, jolle ovat tyypillisiä taloudellisesti menestyvät alueet ja alat. Teollisuus edellyttää joka tapauksessa sekä kovaa että pehmeää infrastruktuuria. On kaiken kaikkiaan EU:n intressien mukaista rahoittaa infrastruktuurihankkeita. Koska palvelut ovat keskeisessä asemassa EU:n taloudessa, niiden pitää olla vuorovaikutuksessa yritysmaailman kanssa, sillä yritykset ovat etenkin tuotannon tukemiseen suuntautuneiden palvelujen elinehto. Tällaiset yrityksille suunnatut palvelut häviäisivät ilman dynaamista ja elinvoimaista teollisuutta.

1.8 Tutkimus, kehitys sekä teollis- ja tekijänoikeudet. On selvää, että tutkimus- ja kehittämistoiminnan tuloksia ja tutkimukseen ja kehittämiseen tehtäviä investointeja on parannettava, sillä kyseisillä aloilla ei tähän mennessä ole läheskään saavutettu Lissabonin strategian tavoitteita. EU:n on näin ollen tehostettava taloudellista sitoutumistaan asiaan. Uuden teollisuusstrategian mukaisissa tutkimukseen tehtävissä investoinneissa olisi otettava huomioon hiilidioksidipäästöjä koskevat EU:n uudet tavoitteet. Teollis- ja tekijänoikeuksien suoja on myös tärkeä Euroopan teollisuuden kilpailukyvyn ja innovointikyvyn kannalta, ja se on varmistettava asianmukaisin yhteisön välinein.

1.9 Koulutus ja teollisuus. Yritysten ja oppilaitosten välisten riippuvuussuhteiden ja yhteyksien merkitys on perusluonteisen tärkeä. Oppilaitosten, korkeakoulujen ja jatkokoulutuslaitosten on oltava tietoisia siitä, että niiden on annettava opiskelijoille yritysmaailman kannalta olennainen koulutus. Yritysten on puolestaan esitettävä tarpeensa kaikille näille oppilaitoksille. Yksi tapa parantaa yhteyksiä on perustaa yrityspuistoja korkeakoulujen alueelle. Lisäksi voidaan hyödyntää eurooppalaisia huippuosaamiskeskuksia sekä Euroopan teknologiainstituuttia.

1.10 Sosiaalidialogi — Kartoittamalla yhteisvaikutukset ja kutsumalla kaikki rakennemuutosten onnistumiseen vaikuttavat sidosryhmät mukaan toimintaan teollisuuden muutokset ovat sosiaalisesti hyväksyttävissä, kunhan varmistetaan, että työmarkkinatoimijat ovat järjestelmällisesti mukana prosessissa muutoksia ennakoitaessa ja hallittaessa, ja samalla tähdätään johdonmukaisesti kahteen tavoitteeseen: yritysten kilpailukykyyn ja kielteisten sosiaalisten vaikutusten vähentämiseen. Rajaseuduilla teollisuuden muutoksia voitaisiin helpottaa luomalla työmarkkinaneuvotteluille mahdollisimman hyvä konkreettinen valtioidenvälinen kehys, kuten vuosiksi 2005–2010 laaditussa sosiaaliohjelmassa mainitaan. Eurooppalaiset yritysneuvostot voivat niin ikään antaa dialogiin oman panoksensa: on pidettävä huoli siitä, että neuvostojen toimintaan osallistuvien henkilöiden valmiuksia vahvistetaan siten, että eurooppalaiset yritysneuvostot voivat hoitaa tehtäväänsä kuulemis- ja dialogiprosessin olennaisena toimijana (2).

2. Tausta

2.1 Yhteisön teollisuuspolitiikan täytäntöönpanon oikeusperusta on vahvistettu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 157 artiklassa (3) ja se toistetaan muutamissa tärkeissä asiakirjoissa. Muutama vuosi sitten julkaistu Euroopan komission tiedonanto Teollisuuspolitiikka avoimessa kilpailuympäristössä — Yhteisön lähestymistavan suuntaviivat (4) on merkkipaalu Euroopan teollisuuspolitiikan historiassa. Myöhemmin on annettu myös muita asiakirjoja (5), kuten komission tiedonanto Teollisuuspolitiikka laajentuneessa unionissa (6). Siinä tarkastellaan Euroopan unionin suunnitellun laajenemisen mahdollisuuksia ja seurauksia. Myöhemmin annettuihin mainitsemisen arvoisiin asiakirjoihin kuuluvat komission tiedonannot Eräitä Euroopan kilpailukyvyn avainkysymyksiä (7) ja Rakennemuutosten myötäily: laajentuneen Euroopan teollisuuspolitiikka (8). Äskettäin komissio julkaisi tiedonannon Yhteisön Lissabon-ohjelman täytäntöönpano — EU:n valmistusteollisuutta vahvistavat toimintapuitteet — Yhtenäisempi lähestymistapa teollisuuspolitiikkaan (9). Sen jälkeen on annettu tiedonanto Teollisuuspolitiikan väliarviointi (10).

2.2 Euroalueeseen kuuluvien maiden välinen vakaus- ja kasvusopimus perustuu yhtenäisvaluutta euron käyttöönottoon ja edellyttää kansallisten talouspolitiikkojen koordinoinnin parantamista etenkin finanssipolitiikassa. Unionin laajentuminen uusiin Keski- ja Itä-Euroopan maihin on myös merkittävä tulevaisuuden haaste unionille. Erilaisten talous-, yhteiskunta- ja tuotantorakenteiden väliset vielä olemassa olevat erot on ylitettävä. Yhteisön politiikoilla on saavutettu merkittäviä tavoitteita etenkin sisämarkkinoiden vakiinnuttamisen ja äskettäin palvelujen vapaan liikkuvuuden yhteydessä. Kyseisiin painopisteisiin kiinnitetty huomio (Maastrichtin kriteerien noudattaminen, sisämarkkinoiden sääntely, hyvin erilaiset talouden ja teollisuuden rakenteet) on johtanut EU:n teollisuuspotentiaalia tukevien politiikkojen laiminlyöntiin.

2.3 Teollisuuspolitiikalle on näin ollen kasvu- ja työllisyysstrategiassa pantu vähemmän painoa. Tämä johtuu siitä, että jäsenvaltioille on annettu lähes täysi päätösvalta kyseisellä alalla, joten ylikansallisista sopimuksista ei ole juurikaan ollut hyötyä ja EU:n koordinointialoitteet ovat olleet harvinaisia. Huolimatta kuluneiden 25 vuoden aikana tehdyistä sitoumuksista ja laadituista asiakirjoista, joiden tarkoituksena on ollut luoda EU:lle teollisuuspolitiikka, jonka avulla se voi pysyä kehityksessä maailman muiden talousmahtien tahdissa, vaikuttaa yleisesti ottaen siltä, että kansalliset intressit ovat olleet etusijalla. On toteutettu useita toimia, joilla on haluttu nopeuttaa talouskasvun tehokkaimmiksi kannusteiksi katsottuja yksityistämistä ja vapauttamista, ja laiminlyöty teollisuusalaa ja tuotantoteollisuutta tukevaa unionin politiikkaa.

2.4 Nykyisessä globalisoituneessa maailmassa on entistä tärkeämpää määritellä EU:lle teollisuusstrategiat, joilla voidaan parhaiten vastata Yhdysvaltojen ja Japanin kaltaisten talousmahtien sekä Kiinan ja Intian kaltaisten aasialaisten nopean kasvun maiden taholta tulevaan maailmanlaajuiseen kilpailuun. Tämän takia tarvitaan yhteisön välineitä, jotta voidaan vastata tehokkaasti muun maailman esittämiin haasteisiin ja jotta EU voisi olla strategisilla aloilla johtoasemassa eikä vain myötäilijä.

2.5 Muutaman viime vuoden aikana Euroopassa on kuitenkin ollut suuntauksena kansallistaa teollisuuspolitiikkaa uudelleen etenkin tietyillä strategisilla aloilla, kuten energia-alalla. Riskinä on usein se, että taipumus suosia kansallisia menestyjiä muiden eurooppalaisten asemesta etenkin laajempia markkinoita ja suurempia investointeja edellyttävillä aloilla ei itse asiassa vastaa jäsenvaltioiden kansallisia etuja.

2.6 Keskipitkän ja pitkän aikavälin teollisuusstrategiat ja niitä tukeva talouspolitiikka ovat eurooppalaisia kysymyksiä, mutta jäsenvaltiot ovat yksin vastuussa kyseisen politiikan täytäntöönpanosta ja sen muokkaamisesta kansalliselle tasolle sopiviksi päätöksiksi.

2.7 Koska maailmanmarkkinoilla toimivat uudet talousmahdit ovat työvoimavaltaisessa tuotannossa EU:ta kilpailukykyisempiä, on EU:n teollisuusstrategiassa keskityttävä laatuun. On ennakoitava, mitkä alat ovat johtoasemassa laatuun ja innovointiin painottuvassa tuotannossa, sekä valittava soveltuvimmat taloudelliset välineet, jotka voidaan asettaa teollisuuden ja tuotantosektorin käyttöön ja jotka hyödyttävät koko Euroopan unionia.

3. Uusi alku EU:n talouspolitiikalle

3.1 EU:n sisämarkkinat ovat luomisestaan lähtien edistäneet EU:n integraatiota ja talouskasvua. Euron käyttöönotto yhtenäisvaluuttana on tehostanut yhtenäismarkkinoiden toimintaa tekemällä kaupankäynnistä nykyistä nopeampaa ja turvallisempaa sekä parantamalla kilpailukykyä. Sisämarkkinat ja euro ovat kuitenkin vain välineitä eivätkä tavoitteita sinällään. Tavoitteet on asetettu EY:n perustamissopimuksessa ja vahvistettu 21.–22. kesäkuuta 2007 pidetyn huippukokouksen päätelmissä. Tavoitteet ovat taloudellinen kehitys, sosiaalinen koheesio ja korkea työllisyys.

3.2 Vuoden 2003 toisen puoliskon rohkaisevien tulosten jälkeen EU:n talous kärsi vuoden 2004 toisella puoliskolla laskusuhdanteesta, mikä johtui osittain ulkoisista tekijöistä, kuten öljyn hinnasta, johon vaikutti kansainvälinen kriisi, sekä kansainvälisen kaupan kehityksestä. Kehityskulku vuonna 2005, lievä kasvu vuonna 2006 sekä rohkaiseva kehitys vuoden 2007 ensimmäisellä vuosineljänneksellä (11) osoittavat kuitenkin, että EU:n talouden vahvistuminen riippuu yhä enemmän viennistä ja yhä vähemmän sisäisestä kysynnästä (12).

3.3 Talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa vuosiksi 2005–2008 (13) neuvosto mainitsee välineet, painopisteet ja makrotalouspolitiikan, joihin jäsenvaltioiden on sitouduttava, sekä kestävän teollisuusstrategian edellyttämät asianomaiset uudistukset.

3.4 Makrotalouspolitiikalla, jota neuvosto esittää talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa, tähdätään talouskasvun ja työllisyyden parantamiseen ja korostetaan samalla talouspolitiikan merkitystä hintavakaudelle. Ehdotetuilla toimenpiteillä pyritään — varmistamaan talouden vakaus ja saavuttamaan samalla keskipitkän aikavälin tavoitteet — varmistamaan järkevä talous- ja finanssipolitiikka, vähentämään julkista velkaa ja vahvistamaan eläke- ja vakuutusjärjestelmiä — edistämään resurssien tehokasta jakamista, suosimaan talouskasvua edistävää kulutusta ja edistämään talouden vakautta lisääviä palkkasuuntauksia — yhdenmukaistamaan nykyistä enemmän makrotalous-, rakenne- ja työllisyyspolitiikkoja.

3.5 Vakaus- ja kasvusopimuksen makrotalouspoliittiset linjaukset olisi koordinoitava nykyistä tehokkaammin Lissabonin strategian tavoitteiden kanssa, jotta Euroopan unionille ja euroalueelle voitaisiin luoda yhteinen talouspolitiikka. EU:n talousarviota tulisi uudistaa teollisuusstrategisten valintojen yhtenäisen tuen varmistamiseksi ja varojen osoittamiseksi sellaisiin uudelleeninvestointeihin, jotka edistävät tehokkaimmin kasvua (14).

4. Panostus Lissabonin strategiaan

4.1 Kasvua lisäävien ja teollisuuden kannalta tärkeimpien uudistusten osalta neuvosto viittaa seuraaviin painopisteisiin: — Tutkimukseen ja kehittämiseen tehtävien investointien parantaminen ja niihin kannustaminen sekä Lissabonissa asetettu tavoite kolmen prosentin bkt-osuudesta — Euroopan teollisuuden kilpailuetujen hyödyntäminen muotoilemalla nykyaikainen ja aktiivinen teollisuuspolitiikka, kehittämällä uusia teknologioita, luomalla teollisuudelle suotuisa ympäristö, moninkertaistamalla kilpailukykyä edistävät tekijät maailmanlaajuistumiseen vastaamiseksi sekä edistämällä EU:ssa korkealaatuisia yrityskeskittymiä — Sisämarkkinoiden laajentaminen ja vahvistaminen sekä kilpailupolitiikan tehostaminen myös valtiontukea vähentämällä — Liiketoimintakulttuurin edistäminen ja pk-yritysten tukeminen — Eurooppalaisen infrastruktuurin kehittäminen ja siihen investoiminen, sillä kyseessä on keskeinen tekijä EU:n teollisuuden moitteettoman toiminnan kannalta.

4.2 Useita näistä tavoitteista on jo käsitelty vuonna 2003 julkaistussa Sapirin raportissa (15), jossa korostetaan tarvetta säilyttää vakaus- ja kasvusopimus. Rahapolitiikan osalta raportissa todetaan, että ainoa keino luoda parhaat mahdolliset olosuhteet teollisuusstrategialle on toteuttaa toimenpiteitä, joilla rahan hinta voidaan pitää kurissa ja joilla voidaan varmistaa pitkän aikavälin makrotaloudellinen vakaus.

4.3 ETSK kehottaa talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista antamassaan lausunnossa yhdistämään talouspolitiikan laajat suuntaviivat entistä tiiviimmin muihin Lissabonin strategian tavoitteisiin (16).

4.4 Makrotaloudelliset poliittiset päätökset ovat kuitenkin edelleen huomattavan epätasapainoisia. Huomiota kiinnitetään etenkin inflaation torjuntaan ja hintavakauteen. Euroopan keskuspankki pyrkii puuttumaan korkotasoon liiallisesti mutta ei tee sitä riittävän joustavasti ja toimii toisinaan tavalla, jota on vaikea ymmärtää. Vahvan talouskasvun aikana (1999–2000) EKP käytännössä kaksinkertaisti korkotason, mutta laski sitä erittäin hitaasti vuosia kestäneen hitaan talouskasvun aikana. Joustava rahapolitiikka yhdistettynä kohdennettuun finanssipolitiikkaan (tiukka valvonta ja julkiset investoinnit) voisi olla ratkaiseva tekijä taattaessa eurooppalaisessa järjestelmässä kestävää kasvua pitkällä aikavälillä.

4.5 EKP on vastuussa rahataloudellisen vakauden säilyttämisestä ja inflaation pitämisestä kurissa. Nämä toimintatavat voivat kuitenkin haitata talouskasvua euroalueen maissa ja näin ollen hidastaa kehitystä viidessätoista muussa, lähentymisvaiheessa olevassa valtiossa. Tämän takia EKP:n toimia on koordinoitava nykyistä tehokkaammin EU:n makrotalouspolitiikan kanssa. EKP:n päätöksissä on ilman muuta otettava huomioon, että vaikka vahva valuutta vaikuttaa myönteisesti tuontiin alentamalla tuontituotteiden hintaa, se vaikuttaa samalla kielteisesti vientiin.

4.6 EU:n talouskasvu on ollut viime kuukausien ajan lievästi rohkaisevaa. Kasvua on edistänyt vienti muille markkinoille. Tämä on epäilemättä myönteinen suuntaus, mutta jos sisämarkkinoiden kasvun halutaan olevan kestävää ja tasaista, on ennen kaikkea tuettava kysyntää niillä. Myös palkkapolitiikka edistää ja lisää sisäistä kysyntää, sillä sen avulla varmistetaan entistä dynaamisempi talous ja parannetaan sen suorituskykyä samalla kun vältetään liian alhainen inflaatio tai hintojen aleneminen.

5. Yhteensovitettu ja entistä parempi veropolitiikka

5.1 Koordinoidulla veropoliittisella strategialla voitaisiin varmistaa teollisuuden kehittämistä tukevat toimet ja yleisesti ottaen Euroopan talouden vahvistuminen. Yhtäältä tulisi vähentää etenkin pk-yrityksiä rasittavaa liiallista byrokratiaa ja toisaalta parantaa sääntelyä yksinkertaistamalla ja muuttamalla sitä entistä avoimemmaksi mutta nykyistä tiukemmin valvotuksi. Tasapuolinen, kasvusuuntauksen mukaiseen jakoon perustuva ja yhteenkuuluvuutta edistävä verojärjestelmä on tärkeä kasvun, työllisyyden ja tuottavuuden kannustin.

5.2 Yritysten keskittyminen yhä enemmän rahoitukseen (17) saattaa vaikuttaa kielteisesti teollisuus- ja tuotantosektoriin Vaikutukset tuntuvat sekä tulojen ja varallisuuden jakautumisessa että talouden ja työllisyyden kehityksessä.

5.3 Nykyistä suurempaa avoimuutta ja entistä parempaa yhteisön sääntelyä tarvitaan etenkin seuraavista syistä: 1) spekuloivat rahastot ovat rahoitusmarkkinoilla hyvin riskialtis väline 2) yksittäisiin sijoittajiin ei vielä kiinnitetä riittävästi huomiota eikä niillä ole riittävää suojaa 3) tehokkaat säännöt suojaisivat niin yrityksiä ja rahoitusmarkkinoita kuin investoijia ja säästäjiä. Näistä syistä unionitasolla tarvitaan avointa ja tehokasta sääntelyä, jotta varmistetaan, että sijoittajat saavat asianmukaista ja monipuolista tietoa. Rahoitusvälineiden markkinoita koskevan direktiivin antaminen edistää lisäksi merkittävästi sekä investointeja tekevien yritysten että luonnollisten henkilöiden suojaa.

5.4 EU:n ja jäsenvaltioiden on siis otettava käyttöön tehokkaita välineitä talouksiensa suojaamiseksi teollisuus- ja talousryhmittymien keinottelulta ja liialliselta keskittymiseltä rahoitustoimintaan. Kyseiset ilmiöt eivät edistä valtioiden varallisuutta ja hyvinvointia vaan ovat todellinen uhka sosiaaliselle koheesiolle ja työllisyydelle.

6. Investoiminen keskeisiin aloihin

6.1 Tulevaisuudessa keskeisessä asemassa ovat mitä todennäköisimmin yritykset, joiden toiminta liittyy huipputeknologiaan, kuten vaihtoehtoisiin energianlähteisiin, nano- ja bioteknologiaan, avaruus- ja ilmailualaan, multimedia-alaan ja televiestintään. Kyseiset alat eivät ole työvoima- vaan pääomavaltaisia, ja niillä tarvitaan ammattitaitoista työvoimaa.

6.2 Euroopan teollisuuden perinteisesti vahvat alat (ajoneuvot, kodinkoneet jne.) on turvattava korkeatasoisella tuotannolla. Unionin talouspolitiikassa on näin ollen käytettävä sekä suoria että välillisiä välineitä tärkeimpien eurooppalaisten hankkeiden kannustamiseksi kyseisillä aloilla.

6.3 Euroopan investointipankin pääjohtaja Philippe Maystadt korosti ETSK:ssa pitämässään puheessa: ”Euroopan investointipankin keskeinen tehtävä on taloudellisen ja sosiaalisen koheesion tukeminen. Näin ollen etusijalla ovat investoinnit, jotka tehdään uusiutuviin energialähteisiin, energiatehokkuuteen, tutkimus- ja kehittämistoimintaan, huoltovarmuuteen sekä energialähteiden monipuolistamiseen.” Samaan aikaan Jaspers-ohjelman kaltaisilla aloitteilla pyritään valmistelemaan hankkeita, jotka toteutetaan liikenneverkkojen, ympäristökysymysten ja terveydensuojelun aloilla.

6.4 Eräillä paljon energiaa kuluttavilla yhtiöillä on perusluonteinen asema Euroopan teollisuusrakenteessa. Näitä ensisijaisesti eurooppalaisia tuotantoaloja olisi tuettava yhteisön tasolla pyrkimällä koordinoimaan jäsenvaltioiden teollisuuspolitiikkaa siten, että mahdollistetaan siirtymäkaudella toteutettavat toimenpiteet — pitkällä aikavälillä — myös alakohtaisesti. On kuitenkin kiinnitettävä huomiota myös hiilidioksidipäästöjen vähentämistä koskeviin EU:n perustavoitteisiin ilmastonmuutoksen torjumiseksi. Tässä yhteydessä on mahdollista yhdistää sisämarkkinoiden kasvutarve ilmastonmuutosta koskeviin nykyisin huolenaiheisiin. Kyseisten tavoitteiden mukaisesti EU:n on omaksuttava päärooli Kioton sopimuksen noudattamista koskevissa kansainvälisissä neuvotteluissa sekä turvattava äskettäin annettu Reach-asetus.

6.5 Tuotannon siirtyminen on jo antanut oikeutetusti huolenaihetta. On toteutettava kaikki mahdolliset toimet sen varmistamiseksi, että tuotantoyksiköiden sulkeminen vaikuttaa mahdollisimman vähän työntekijöihin ja kyseisten alueiden hyvinvointiin. Tähän haasteeseen ei kuitenkaan voida vastata vain torjuntatoimin. On pyrittävä pysyvästi siihen, että yrityksille annetaan mahdollisuus sopeutua tilanteeseen ja että työntekijöille tarjotaan jatkokoulutusta, jotta he voivat pysyä työmarkkinoilla oman ammattitaitonsa ansiosta.

7. Aluepolitiikka

7.1 Jotta kehitys olisi tasaista koko yhteisön alueella, yrityksiä on myös unionin näkökulmasta kannustettava tekemään vaihtoehtoisten investointien ohella myös lisäinvestointeja. Näin ne voisivat laajentaa tuotteidensa käyttäjäkuntaa sekä hyötyä käytännössä myös uusiin EU:n jäsenvaltioihin nykyisin laajentuneiden sisämarkkinoiden eduista. Menestyvistä teollisuusalueista ja taloudellisen toiminnan aloista koostuva Euroopan teollisuusrakenne on edelleen erittäin asianmukainen malli, ja se kykenee kohtaamaan kilpailukykyisenä myös tulevaisuuden haasteet etenkin tietyillä tuotantoteollisuuden aloilla.

7.2 Komissio on itse korostanut (18) nykysuuntausta, jolla on ominaista teollisuustoiminnan väheneminen ja siirtyminen ulkomaille. Kyseiset ilmiöt ovat osittain yhteydessä toisiinsa. Euroopan talous on epäilemättä kokenut kuluneina vuosikymmeninä valtavan muutoksen: tuotantoteollisuuden osuus EU:n kokonaistuotannosta laski vuosina 1970–2001 30 prosentista 18 prosenttiin, ja samanaikaisesti palvelualan osuus kasvoi räjähdysmäisesti 52 prosentista 71 prosenttiin. Toiminnan siirtyminen ulkomaille vaikuttaa lähinnä työvoimavaltaisiin alhaisen teknologian aloihin, mutta todellisena vaarana on, että Euroopan rajojen ulkopuolelle siirretään myös tutkimus- ja kehittämistoimintaa (kuten toisaalta jo tapahtuu). Eurostatin huhtikuun 2007 lopussa julkaisemat tuoreimmat tilastot teollisuuden uusista tilauksista (19) antavat myös aihetta huoleen.

7.3 Tuotantoteollisuus on aina ollut ja on edelleen Euroopan talouden selkäranka. Monet alat, palvelut mukaan luettuina, ovat riippuvaisia vakaasta teollisesta perustasta: siitä luopuminen olisi haitallista, sillä alalla on huomattavaa kehityspotentiaalia ja monenlaista huippuosaamista (20). Koska tietyt työvoimaintensiiviset teollisuudenalat ovat siirtyneet Euroopan unionin ulkopuolelle, on tärkeää, että teollisuustuotannon kova ydin, joka antaa unionin taloudelle huomattavaa lisäarvoa, säilyy Euroopassa.

7.4 Liikevaihdoltaan suurimpien maailmanlaajuisten yritysten tarkastelu osoittaakin, että tuotantoteollisuudella on pysyvästi tärkeä asema nykytaloudessa. Jopa jatkuvasti kasvavan kolmannen sektorin dynaamisin ja innovatiivisin ala ovat sen teollisuudelle tarjoamat palvelut (21).

7.5 Euroopan komissio on viime vuosina toteuttanut erilaisia toimia teollisuuden eri alojen tukemiseksi: mainittakoon tässä niistä kaksi. Komissio on äskettäin kiinnittänyt huomiota Euroopan teollisuuden perinteisesti vahvaan alaan autoteollisuuteen, joka osuus unionin bkt:sta on kolme prosenttia ja tuotantoteollisuuden työpaikoista seitsemän prosenttia. CARS 21 -hankkeesta antamallaan tiedonannolla (22) komissio haluaa käynnistää Euroopan autoteollisuutta koskevan kattavan strategian, jotta autotuotanto voitaisiin pitkällä aikavälillä säilyttää ja varmistaa kuluttajien kannalta parhaat hinnat. Asiakirjassa käsitellään useita eri näkökohtia, kuten hallintokustannusten leikkaamista, ympäristön kestävää kehitystä, tieliikenneturvallisuutta, myös kansainvälisillä markkinoilla käytävää kauppaa sekä tutkimustoimintaa. Komissio näyttää ymmärtäneen, että autoteollisuus ja siihen liittyvät alat ovat keskeisessä asemassa Euroopan taloudessa ja että näin ollen niiden kehityksen ohjaaminen edellyttää unionitason koordinointivälineitä.

7.6 EU:n toimielimet ovat toteuttaneet tilapäisiä aloitteita myös tekstiilialalla. Ala on erityisen herkkä, sillä se on huomattavan altis kansainvälisen kilpailun vaikutuksille. Kilpailukykyneuvosto korosti jo 27. marraskuuta 2003 pitämässään kokouksessa yhteisön politiikanalojen tehokkaan vuorovaikutuksen varmistamisen merkitystä etenkin tutkimuksen, innovoinnin, koulutustoimien sekä teollis- ja tekijänoikeuksien suojaamisen avulla. Vuoden 2004 alussa komissio perusti tekstiili- ja vaatetusalaa käsittelevän korkean tason työryhmän, jonka tehtävänä on antaa suosituksia useista alue-, jäsenvaltio- ja unionitasolla toteutettavista käytännön toimista (23).

7.7 Komissio käynnisti marraskuussa 2003 Euroopan kasvualoitteen edistääkseen EU:n talouden elpymistä. Aloite sisältää muun muassa infrastruktuuriin, verkostoihin ja tietoon liittyville julkisille ja yksityisille investointihankkeille suunnatun ”pikakäynnistysohjelman” jonka tarkoituksena on yhteistyössä Euroopan investointipankin kanssa kannustaa yksityisen ja julkisen sektorin yhteistyökumppanuuksien luomista. Kyseistä hanketta olisi tuettava, etenkin kun otetaan huomioon Euroopan unionin äskettäin asettamat taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristönsuojelua koskevat tavoitteet.

7.8 Euroopan sosiaalirahasto voidaan määritellä yhdeksi välineistä, joilla helpotetaan siirtymävaihetta rakennemuutoksista kärsivillä aloilla ja alueilla. Sen avulla edistetään etenkin aktiivista työpolitiikkaa, koulutusta ja työmarkkinoille pääsyä. Euroopan aluekehitysrahastoista tuetaan kilpailukykyä ja erityisesti tutkimusta, innovointia, koulutusta ja perusrakenteita. Rakennerahastotoimin voidaan saavuttaa niille asetetut tavoitteet vain, jos yhteiskunta- ja talouselämän toimijat osallistuvat asianmukaisesti ohjelmasuunnitteluun kumppanuusperiaatteen mukaisesti.

8. Tutkimus- ja kehittämistoiminta

8.1 On osoitettu, että tutkimus- ja kehittämistoiminta on talouskasvun ja teollisuusstrategioiden välttämätön edellytys. EU:n toimielimet ovat useaan otteeseen pyrkineet edistämään ja kehittämään innovointityön tuloksia ja innovointiin tehtäviä investointeja sekä kannustaneet niihin ja korostaneet niiden merkitystä.

8.2 Lissabonin strategiassa kaikkien jäsenvaltioiden osalta tavoitteena on, että ne investoisivat tutkimukseen ja kehittämiseen kolme prosenttia bkt:sta. Tavoite näyttää olevan vielä kaukana, ja viime vuosina on pantu merkille, että investointeihin perinteisesti panostaneet valtiot ovat jatkaneet kyseistä toimintaa, mutta muut valtiot eivät ole lisänneet investointejaan odotetulla tavalla (24). Tutkimus- ja kehittämistoimintaan tehtäviin investointeihin voidaan kannustaa myös tilapäisin verovälinein.

8.3 Kuten Sapirin raportissa painokkaasti korostetaan, Euroopan unioni joutuu kärsimään seuraukset siitä, että tutkimukseen ja kehittämiseen tehdyt investoinnit ovat unionissa huomattavasti Yhdysvalloissa tehtyjä investointeja alhaisemmat. Erona ei ole pelkästään yksityisen ja julkisen sektorin tutkimus- ja kehittämistoimintaan osoitettujen varojen määrä, vaan Euroopassa on myös vähemmän tutkijoita ja tieteellisiä julkaisuja, sieltä tulee harvemmin huipputeknologian tuotteita kansainvälisille markkinoille eikä siellä rekisteröidä uusia patentteja tai perusteta uusia menestyksekkäitä yrityksiä yhtä usein kuin Yhdysvalloissa (25).

8.4 Komissio ehdottaa vihreässä kirjassa ”Eurooppalainen tutkimusalue: uudet näköalat” (26) strategiaa yhteisöpatentin kohtaamien esteiden ylittämiseksi. Parhaillaan valmistellaan aloitteita ”edelläkävijämarkkinoiden” kehittämisen tukemiseksi lupaavilla huipputeknologian aloilla.

8.5 Yhteisessä tutkimusohjelmassa sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmassa on nykyisin selvempää kuin koskaan aiemmin, että niissä tarvitaan vahva koordinointielin, joka keskittyy entistä enemmän teollisuusstrategioihin.

8.6 Tutkimukseen annettava tuki riippuu edelleen pääosin kansallisesta politiikasta, mutta on olemassa myös myönteisiä vastakkaissuuntaisia esimerkkejä, joiden lähestymistapa on osoittanut onnistuneeksi: enemmistö taloustieteilijöistä nimeää Airbus-konsortion ja STMicroelectronics -yhteisyrityksen esimerkkeinä eurooppalaisista menestystarinoista ja harvoina todisteina maailmanlaajuisesti todella kilpailukykyisestä ylikansallisesta koordinoinnista teknologisesti monimutkaisilla aloilla. Innovointirahasto voisi auttaa perustamaan eurooppalaisia teollisuuskonsortioita ja helpottaa ylikansallisista toimista saatujen myönteisten kokemusten moninkertaistamista.

8.7 Tavoiteltava teollisuusrakenne edellyttää asianmukaista infrastruktuuria, ennen kaikkea Euroopan laajuisia perusrakenteita. Näin ollen on pyrittävä parantamaan ja vahvistamaan kovaa infrastruktuuria, kuten liikennettä, tietoteknisiä verkostoja, satamia, liikennekäytäviä ja kuljetusvälineitä, sekä etenkin pitkän aikavälin haasteita ajatellen myös hyvin tärkeää pehmeää infrastruktuuria keskittymällä koulutukseen sekä korkeakoulujen ja tutkimuskeskusten toiminnan koordinointiin.

8.8 Tätä varten korkeakoulujen, tutkimuslaitosten ja yritysten välillä on oltava vahva side. Tarvitaan strategista lähestymistapaa, jolla varmistetaan, että opiskelijat saavat tarvittavat valmiudet aloittaakseen työelämän. Lisäksi tarvitaan julkisia ja yksityisiä investointeja, jotta korkeakouluihin yhteydessä olevia huippuosaamiskeskuksia perustetaan yhä enemmän, sillä ne tarjoavat hedelmällisen maaperän uusille yrityksille.

8.9 Muistettakoon myös, että EU:n seitsemännessä tutkimuksen puiteohjelmassa vuosiksi 2007–2013 (27) on lisätty pienille ja keskisuurille yrityksille kohdennettuja määrärahoja. Ohjelmasta myönnettävillä 1,3 miljardilla eurolla on tarkoitus — tukea innovatiivisten yritysten muodostamia pieniä ryhmittymiä teknologiaan liittyvien yhteisten ongelmien ratkaisemiseksi — varmistaa 75 prosentin rahoitusosuus pk-yritysten tutkimus- ja kehittämistoimista (toisin kuin kuudennessa puiteohjelmassa, jossa rahoitusosuus oli 50 prosenttia) — kehittää ja koordinoida pk-yrityksille kansallisella tasolla annettavaa tukea.

Bryssel 26. syyskuuta 2007 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Dimitris DIMITRIADIS

(1) Liiallinen keskittyminen rahoitustoimintaan: ”Rahoitusalan lisääntyvä valta-asema kaikessa taloudellisessa toiminnassa. Tämä koskee yrityshallinnon varainhoidon valvojia, rahoitusomaisuutta kaikesta omaisuudesta, rahoitusinvestointeihin kuuluvia arvopapereita ja etenkin osakkeita, osakemarkkinoita yritysten valvonnan markkinoina yritysstrategioita määritettäessä sekä osakemarkkinoiden vaihteluita taloussyklien määrittäjinä” (Financialisation: the increasing dominance of the finance industry in the total of economic activity, of financial controllers in the management of corporations, of financial assets among total assets, of marketised securities and particularly equities among financial assets, of the stock market as a market for corporate control in determining corporate strategies, and of fluctuations in the stock market as a determinant of business cycles, lainaus Wikipediasta.

http://en.wikipedia.org/wiki/Financialisation).

(2) EUVL C 24, 31.1.2006”Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu ja työntekijöiden osallistuminen — avaintekijät teollisuuden muutosten ennakoinnissa ja hallinnassa” ja ”Yhteisön Lissabon-ohjelman täytäntöönpano: EU:n valmistusteollisuutta vahvistavat toimintapuitteet — Yhtenäisempi lähestymistapa teollisuuspolitiikkaan” sekä EUVL C 185, 8.8.2006”Koheesiopolitiikan strategiset suuntaviivat kaudeksi 2007–2013”.

(3) Etenkin 157 artiklan 2 kohdassa todetaan: ”Jäsenvaltiot neuvottelevat keskenään yhteydessä komission kanssa ja sovittavat tarvittaessa yhteen toimintansa. Komissio voi tehdä aiheellisia aloitteita tämän yhteensovittamisen edistämiseksi”.

(4) COM(1990) 556 final.

(5) Ks. Euroopan komission 1990-luvulla antamia tiedonantoja ”Euroopan unionin teollisuuden kilpailukykyä koskeva politiikka”, COM(1994) 319, ja ”Euroopan yritysten kilpailukyky ja maailmanlaajuistumisen haaste — kannustuskeinot,” KOM(1998) 718 lopullinen.

(6) KOM(2002) 714 lopullinen.

(7) KOM(2003) 704 lopullinen.

(8) KOM(2004) 274 lopullinen.

(9) KOM(2005) 474 lopullinen.

(10) KOM(2007) 374 lopullinen.

(11) Ks. Eurostatin lehdistötiedote (Eurostat News Release) 64/2007 (15. toukokuuta 2007).

(12) Ks. Eurostatin lehdistötiedote (Eurostat News Release) 50/2007 (12. huhtikuuta 2007).

(13) Neuvoston suositus 2005/601/EY, annettu 12 päivänä heinäkuuta 2005, jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (vuosiksi 2005–2008), EUVL L 205, 6.8.2005, s. 28.

(14) Ks. Lissabonin ohjelmaa käsitellyt työryhmä — Workshop on developing the Lisbon Agenda at European Level, Bryssel, 17. marraskuuta 2006, Maria Jõao Rodriguesin laatima yhteenveto.

(15) An Agenda for a Growing Europe — Making the EU Economic System Deliver, André Sapir ja muut, heinäkuu 2003.

(16) Ks. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto ”Talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja talouspolitiikan ohjausjärjestelmä,”EUVL C 324, 30.12.2006, s. 49.

(17) Ks. alaviite 1.

(18) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Eräitä Euroopan kilpailukyvyn avainkysymyksiä — tavoitteena kokonaisvaltainen lähestymistapa, KOM(2003)704 lopullinen.

(19) Eurostatin lehdistötiedote (Eurostat News Release) 56/2007, 24. huhtikuuta 2007.

(20) Komissio korostaa jälleen kerran vahvan ja elinvoimaisen teollisuuden perustavanlaatuista merkitystä tiedonannossaan ”Yhteisön Lissabon-ohjelman täytäntöönpano — EU:n valmistusteollisuutta vahvistavat toimintapuitteet — Yhtenäisempi lähestymistapa teollisuuspolitiikkaan,” KOM(2005) 474 lopullinen, 5. lokakuuta 2005. Lisäksi merkitystä korostetaan ETSK:n lausunnossa kyseisestä tiedonannosta, EUVL C 185, 8.8.2006, s. 80.

(21) Palvelujen merkityksestä tuotannolle ja palvelujen ja Euroopan tuotantoteollisuuden välisestä vuorovaikutuksesta ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”Palvelut ja tuotantoteollisuus Euroopassa: alojen vuorovaikutus ja vaikutukset työllisyyteen, kilpailukykyyn ja tuottavuuteen,”EUVL C 318, 23.12.2006, s. 26.

(22) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle: kilpailukykyisen autoteollisuuden sääntelykehyksestä 2000-lukua varten — Komission kanta korkean tason CARS 21 -työryhmän loppuraporttiin — EU:n kasvu- ja työllisyysstrategiaan liittyvä tiedonanto, KOM(2007) 22 lopullinen.

(23) Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle — Tekstiili- ja vaatetusala vuoden 2005 jälkeen — Tekstiili- ja vaatetusalaa käsittelevän korkean tason työnryhmän suositukset, KOM(2004) 668 lopullinen.

(24) Ks. ETSK:n Lissabon-ryhmän työ, erityisesti 15. helmikuuta 2007 annettu päätöslauselma aiheesta ”Uudistetun Lissabonin strategian täytäntöönpano,” CESE 298/2007.

(25) KOM(2006) 728 lopullinen.

(26) KOM(2007) 161 lopullinen.

(27) Ks. ETSK:n lausunto ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (2007–2013) perustamisesta,”EUVL C 65, 17.3.2006, s. 22.