Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Naisten ja miesten väliset palkkaerot"

(2001/C 155/12)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 21. syyskuuta 2000 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Naisten ja miesten väliset palkkaerot".

Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 7. maaliskuuta 2001. Esittelijä oli Susanna Florio.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28.-29. maaliskuuta 2001 pitämässään 380. täysistunnossa (maaliskuun 28. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 65 ääntä puolesta ja 8 vastaan 14:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Oikeus samaan palkkaan on sisältynyt yhteisön lainsäädäntöön yhteisön perustamisesta lähtien. Vuonna 1957 tehdyn Rooman sopimuksen 119 artiklassa määrätään, että jäsenvaltioiden tulee varmistaa sen periaatteen noudattaminen, jonka mukaan miehille ja naisille maksetaan "samasta tai samanarvoisesta työstä sama palkka".

1.1.1. Miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetussa direktiivissä 75/117/ETY todetaan, että samasta tai samanarvoisesta työstä on maksettava sama palkka.

1.1.2. Amsterdamin sopimuksen 141 artiklassa, jolla muutetaan 119 artiklaa ja korvataan se, annetaan neuvostolle oikeusperusta, joka antaa sille mahdollisuuden hyväksyä toimenpiteitä tasa-arvoisen kohtelun periaatteen varmistamiseksi.

1.1.3. Myös muilla direktiiveillä(1) on välillisesti lujitettu tätä oikeutta Euroopan unionissa.

1.2. Komitea toivoo, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan hyväksyminen edistää kehitystä kohti todellista unionin kansalaisuutta ja levittää näitä demokraattisen perustuslain pohjana olevia periaatteita ylikansalliselle tasolle. Perusoikeuskirjan 23 artikla koskee naisten ja miesten välistä tasa-arvoa, joka "on varmistettava kaikilla aloilla työelämä ja palkkaus mukaan lukien".

1.3. Tasa-arvoisen kohtelun periaate otetaan huomioon myös Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmässä, erityisesti ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa (1948)(2), kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevassa yleissopimuksessa (1979)(3), Pekingin julistuksessa ja toimintaohjelmassa (1995) sekä New Yorkissa kesäkuussa 2000 pidetyn YK:n yleiskokouksen Peking+5 -erityisistunnon päätösasiakirjassa.

1.3.1. Kansainvälinen työjärjestö on antanut aiheesta useita sääntöjä, joista voidaan mainita erityisesti yleissopimus n:o 100 samapalkkaisuudesta (1951), jonka kaikki 15 jäsenvaltiota ovat ratifioineet.

1.4. Yhtäläistä kohtelua palkkauksessa voidaan siis pitää niin yhteisön kuin kansainväliseen lainsäädäntöön kuuluvana todellisena perusoikeutena.

2. Palkkatilanne

2.1. Vaikka naisten palkkauksessa on pyritty todelliseen tasa-arvoon miesten kanssa erilaisin toimenpitein ja määräyksin, eroja on edelleenkin, ja tietyillä aloilla ne tuntuvat jopa kasvaneen entisestään. Tuoreiden tutkimusten mukaan naisten ja miesten palkkauksessa on keskimäärin 27 prosentin ero Euroopan unionin jäsenvaltioissa, ja tietyissä maissa ero on jopa yli 30 prosenttia(4). Kun otetaan huomioon sellaiset työmarkkinoilla vaikuttavat rakenteelliset erot (ikä, ammatti ja toimiala), joita ei voi pitää syrjintänä, naisten ja miesten palkkaero on edelleen 15 prosenttia.

2.2. Naisten ja miesten palkkaerot ovat korostuneet EU:n jäsenvaltioissa maittain vaihtelevan taloudellisen ja yhteiskunnallisen tilanteen myötä. Kun palkkaeroja analysoidaan huolellisesti kolmen rakenteellisen tekijän perusteella (ikä, ammatti, työnantajan toimiala), ero pysyy samana. Lisäksi on muistettava, että tilanne on vielä huonompi hierarkian korkeimmilla tasoilla, joissa naisten palkka on keskimäärin 2/3 miesten palkasta(5).

2.3. Eurostatin vuodelta 1995 peräisin olevien viimeisimpien tietojen mukaan naisten keskipalkka on noin 72 prosenttia miesten palkasta. Tiedot perustuvat kokopäivätyöhön kaikilla tuotantoaloilla maataloutta, opetusalaa, terveydenhuoltoalaa sekä henkilökohtaisia ja hallintopalveluja lukuun ottamatta.

2.4. Tiedot ovat riittämättömiä ja puutteellisia ja niitä on vaikea verrata toisiinsa, sillä naisten ja miesten työtehtävät ovat erilaisia. Lähes kolmannes kokopäivätyötä tekevistä naisista työskenteli vuonna 1995 toimistotehtävissä, kun miehistä vastaavissa töissä oli vain 10 prosenttia. Miehistä 47 prosenttia oli ammattityöntekijöitä, ja naisista heitä oli 18 prosenttia. Tehdastyötä tekevien naisten palkkaus on yleisesti ottaen tasa-arvoisempaa kuin toimistotyöntekijöiden (määrätyt tehtävät), vaikka eri teollisuudenalojen välillä on eroja. Esimerkiksi tilanne sellaisella naisvaltaisella alalla kuin tekstiiliteollisuus on erilainen kuin metalliteollisuudessa.

2.5. Lisäksi aika on ajanut Eurostatin tietojen ohi, sillä työelämässä on tapahtunut viime vuosina paljon kehitystä, eikä tiedoissa oteta huomioon esimerkiksi uuteen teknologiaan eikä uusiin toimenkuviin liittyviä uusia aloja, epätyypillisiä työsuhteita, tilapäistyötä, osa-aikatyötä, etätyötä jne.

2.6. Jäsenvaltioiden keskimääräistä tilannetta kuvaavien Eurostatin tietojen mukaan työelämässä olevat naiset ovat keskimäärin miehiä nuorempia: naisista 44 prosenttia on alle 30-vuotiaita, kun miehistä heitä on 32 prosenttia. Tämä ero supistuu asteittain, ja yli 30-vuotiaiden kohdalla se muuttuu käänteiseksi. Kyseisessä iässä monet naiset poistuvat työelämästä joko väliaikaisesti tai lopullisesti erityisesti siksi, että he hankkivat ja hoitavat lapsia. Nämä valinnat vaikuttavat naisten mahdolliseen työelämään paluuseen, urakehitykseen sekä naisten osuuteen johtoportaassa. Tämä kaikki vaikuttaa suoraan keskimääräiseen palkkatasoon ja voi tietyissä tapauksissa olla epäsuoraa palkkasyrjintää.

2.7. Merkittävä tekijä on myös sukupuolten välinen palkkarakenne. Kuten komissio on useissa asiakirjoissaan maininnut, useat palkkarakenteesta johtuvat tekijät voivat olla syynä sukupuolten välisiin palkkaeroihin. Tällaisia tekijöitä ovat toimiala, uratyyppi ja palkanmaksuperusteet (tasot, ikälisät, koulutus jne.). Palkkarakenteeseen vaikuttavat myös työtyyppi ja työtunnit, etenkin ylityötunnit.

2.8. Erot ovat erityisen selviä tehdastyöntekijöillä, joille ylityötunneista tulee tuntuva lisä palkkaan ja joista suurin osa on miehiä. Sama pätee myös kaupan alalla, etenkin vähittäiskaupassa, joka on naisvaltainen ala ja jossa palkat ovat selvästi alhaisempia.

2.9. Pienipalkkaistenkaan(6) joukossa naisten asema ei ole parempi. Noin kolme neljäsosaa näistä työntekijöistä on naisia. Ilmiötä voidaan selittää vain osin naisten suurella osuudella osa-aikatyöntekijöistä (43 prosenttia). Tärkeä selittävä tekijä jäljelle jäävän prosenttiosuuden suhteen on alhainen palkkataso, josta kärsivät erityisesti naiset.

2.10. Näiden rakenteellisten tekijöiden vuoksi sekä yksityiskohtaisten ja ajantasaisten tietojen puuttuessa analysointi on erityisen vaikeaa, mikä hankaloittaa myös palkkatason tasapainottamiseen tähtäävien konkreettisten toimien toteuttamista. Yksi askel analyysien parantamiseksi olisi jäsenvaltioiden vero-, tuki-, sosiaalivakuutus, päivähoito- ja hoivajärjestelmien vertailu.

3. Vertikaaliset ja horisontaaliset erot

3.1. Erilaisten palkkarakenteiden analyysi osoittaa, että palkkajärjestelmät, eri alojen tehtävien ja urakehityksen määrittely, työn organisointi sekä ammattikoulutus ja -pätevyys ovat tiiviissä yhteydessä toisiinsa.

3.2. Naistyöntekijöihin kohdistuva palkkasyrjintä on sekä vertikaalista että horisontaalista. Horisontaalista palkkasyrjintä on silloin, kun samanarvoisesta työstä maksetaan naistyöntekijöille pienempää palkkaa, mikä johtuu ennen kaikkea erilaisesta arvostuksesta ja siten tehtävien ja pätevyyden erilaisesta määrittelystä. Vertikaalinen palkkasyrjintä ilmenee naisten vaikeuksina edetä uralla. On myös muistettava, että hyvin usein ja etenkin tietyissä maissa lasten- tai vanhustenhoito koskevia sosiaalipalveluja ei ole mitoitettu työmarkkinoiden tarpeisiin siten, että naiset voisivat yhä useammin osallistua esteettömästi työmarkkinoille. Myös koulutusjärjestelmä voisi olla merkittävä väline naistyöntekijöiden aseman parantamiseksi.

3.3. Voimakkaasti naisvaltaiset alat, kuten julkissektori, vanhusten- ja lastenhoito tai kaupan alat, ovat pienipalkkaisia. Miesvaltaisille aloille ovat sitä vastoin tyypillisiä palkkaeroja kasvattavat taloudelliset edut, palkkiot ja kannustimet. Siksi naisia täytyy rohkaista hakeutumaan miesvaltaisille aloille, jotka mahdollistavat myönteisen palkkakehityksen.

3.4. Työmarkkinoiden kehittyminen kohti entistä joustavampia työmuotoja ei ole sinällään kielteistä, sikäli kun naiset ja miehet eivät ole sen vuoksi vaarassa joutua entistä enemmän häviölle palkan suhteen.

4. Palkkaerot unionin jäsenyyttä hakeneissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa

4.1. Naisten ja miesten välillä on palkkaeroja myös Keski- ja Itä-Euroopan maissa, joissa naisten palkat ovat 20-25 prosenttia miesten palkkoja alhaisemmat. Kyseisissä maissa palkkaerojen on myös havaittu kasvaneen viime vuosina, mikä johtuu ennen kaikkea työmarkkinoiden voimakkaasta eriytymisestä. Markkinatalouteen siirtyminen on ollut välttämätöntä ja toivottavaa, mutta se on heikentänyt tietyillä aloilla naisten sosiaalista ja taloudellista tilannetta. Tämä johtuu ennen kaikkea siitä, että naisilla oli aiemmin mahdollisuus saada korkeatasoista yleissivistävää ja ammattikoulutusta, ja he kykenivät hyödyntämään usein työpaikan lähistöllä tarjolla olevia lastenhoitopalveluja. Jo aiemmin alipalkatulla ja naisvaltaisella pankkialalla naiset ovat joutuneet yhä enemmän syrjään samalla kun alan palkat ovat huomattavasti nousseet. Julkissektorilla työskentelevien naisten prosentuaalinen osuus on edelleen korkea etenkin opetus- ja terveydenhuoltoaloilla(7).

5. Yhteisön toimet

5.1. Luxemburgissa vuonna 1997 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti sukupuolten tasa-arvo sisällytetään kaikkiin pilareihin vuoden 2000 työllisyyden suuntaviivoissa. Lisäksi vahvistetaan naisten ja miesten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskevan pilarin aktiivista roolia työllisyyden kehittämisen avaintekijänä. Neljännen pilarin suuntaviivoissa nimenomaan kehotetaan jäsenvaltioita toteuttamaan toimia, joilla edistetään naisten ja miesten samapalkkaisuutta ja estetään palkkaeroja.

5.2. Euroopan sosiaalirahaston yhtenä tavoitteena on parantaa naisten asemaa työmarkkinoilla ottamalla huomioon urakehitys, uudet ammatinvalintamahdollisuudet ja yrittäjyys sekä palkkaeroihin ratkaisevasti vaikuttava vertikaalinen ja alakohtainen erottelu.

5.3. Komissio julkaisi lokakuussa 1998 palkkarakennetta koskevan kyselyn tulokset, jotka vahvistavat naisten ja miesten palkkaerot ja joissa eritellään ilmiön syitä. Kysely perustuu vuoden 1995 (Ranskan osalta vuoden 1994) tietoihin, jotka ovat epätäydellisiä ja joista puuttuvat Irlantia, Itävaltaa ja Portugalia koskevat tiedot. On luonnollisesti otettava huomioon perustamissopimuksen 128 artiklassa mainitut työllisyyspolitiikan toimenpiteet (työllisyyttä koskevat suuntaviivat, neuvoston suositukset jäsenvaltioille sekä jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmat), joiden mukaan naisten ja miesten tasa-arvo on yksi neljästä pilarista ja joiden yhteydessä jäsenvaltiot sitoutuvat toteuttamaan konkreettisia toimia sukupuolten välisen tasa-arvon edistämiseksi.

5.4. Komissio hyväksyi vuonna 1996 menettelysäännöt naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi, jotta voitaisiin tunnistaa mahdollinen syrjiminen etenkin silloin, kun se perustuu epäoikeudenmukaisiin työn arviointi- tai pätevyyden luokittelujärjestelmiin. Menettelysäännöt, jotka eivät ole tyhjentäviä tai oikeudellisesti sitovia, suunnattiin työmarkkinaosapuolille, julkis- ja yksityissektorin työnantajille sekä yksityishenkilöille(8). Tässä yhteydessä on myös mainittava naisten ja miesten tasa-arvoon liittyvää yhteisön strategiaa koskeva toimintaohjelma (2000-2005)(9).

5.5. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on käsitellyt lukuisia samapalkkaisuutta koskevia asioita, mikä osoittaa yhtäältä, että naistyöntekijät ovat entistä tietoisempia palkkaoikeuksistaan. Toisaalta se merkitsee, että asiaa koskevaa lainsäädäntöä tulisi ajanmukaistaa ja muuttaa nykyistä avoimemmaksi ja yhtenäisemmäksi mukauttamalla sitä työmarkkinaosapuolten avustuksella työelämän uusiin muutoksiin(10). Komitea toivoo, että työmarkkinaosapuolet työskentelevät jatkuvasti tasa-arvon puolesta ja syrjintää vastaan.

6. Suositukset

6.1. Komitea katsoo aiheelliseksi osaltaan estää kaikenlaisia sukupuolesta johtuvia epätasa-arvon, syrjinnän ja syrjäytymisen muotoja, joita mahdollisesti esiintyy työelämässä ja joilla rikotaan naisten ja miesten tasa-arvoisten mahdollisuuksien periaatetta.

6.2. Yhteisön lainsäädännössä turvataan teoriassa naisten ja miesten samapalkkaisuuden periaate, mutta sukupuolten väliset palkkaerot ovat edelleen huomattavat. Komitea onkin useissa lausunnoissaan maininnut, että tasa-arvoisten mahdollisuuksien politiikkaa on vahvistettava(11).

6.3. Komitean mielestä unionin ja jäsenvaltioiden hallitusten on käynnistettävä uusia aloitteita, joissa käsitellään avoimuutta naisten ja miesten palkkaerojen suhteen. Ne nojautuvat Amsterdamin sopimukseen, etenkin sen 141 artiklaan, sekä direktiiviin 2000/78/EY(12), joka käsittelee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevia yleisiä puitteita. Näin todettiin myös Helsingissä vuonna 1999 pidetyssä ministeritason konferenssissa aiheesta "Sukupuolten tasa-arvo ja työllisyyspolitiikka".

6.4. Komitea pitää palkkaeroja koskevien ajanmukaisten tietojen puuttumista erityisen huolestuttavana seikkana. Komitea kehottaakin EU:n ja jäsenvaltioiden toimielimiä keräämään asiasta luotettavia tietoja. Kyseisten tietojen tulisi olla sukupuolen mukaan eriteltyjä sekä aloittain vertailukelpoisia unioni-, jäsenvaltio- ja aluetasolla, jotta käytettävissä olisi ajanmukainen kehys erityispolitiikkoja sekä mahdollisia mukauttamis- ja yhdenmukaistamistoimia varten. Yhtä tärkeää on edistää tutkimuksia sukupuolten välisistä palkkaeroista.

6.5. Komitean mielestä on toivottavaa laatia analyysejä miesvaltaisten alojen yksilöimiseksi sekä luoda koulutusohjelmia, joiden avulla helpotetaan naisten sijoittautumista kyseisille aloille. Myös naisvaltaiset alat tulisi yksilöidä ja helpottaa miesten sijoittautumista niille sekä asennemuokkauksen että lainsäädännön avulla silloin, kun lakia ei ole pantu täytäntöön.

6.6. Komitean mielestä komission tulisi selvittää, miten vuonna 1975 annettua direktiiviä ja yhteisöjen tuomioistuimen antamia tuomioita on pantu täytäntöön jäsenvaltiossa. Selvityksen perusteella tulisi avata keskustelu voimassaolevan EU:n lainsäädännön tarkistamisen tarpeellisuudesta ottaen huomioon työmarkkinoiden uusi tilanne.

6.7. Komitea on sitä mieltä, että komission tulisi perustaa pysyvä seurantaelin työllisyyden ja sosiaaliasiain pääosastoon. Seurantaelin käsittelisi mm. naisten ja miesten tasa-arvoiseen kohteluun liittyviä palkkakysymyksiä sekä seuraisi ja tutkisi EU:n jäsenmaiden tilannetta ja vertailisi niitä koskevia tietoja (EAY, UNICE, Eurostat). Lisäksi seurantaelin laatisi yhteiset kriteerit palkan eri osatekijät käsittävää luetteloa varten sekä analysoisi työelämän muutoksia etenkin uusien teknologia-alojen, epätyypillisten työsuhteiden jne. osalta. Puheenjohtajamaa Ruotsi valmistelee myös parhaillaan erityishanketta naisten ja miesten palkkaerojen tasoittamiseksi.

6.8. On tärkeää levittää saatuja tietoja ja etenkin hyviä käytänteitä EU:n jäsenmaihin.

6.9. Jotta yhteisön uusi lainsäädäntö olisi selkeä ja toteutettavat toimet vastaisivat työmarkkinoiden uusia tarpeita, komitean mielestä on välttämätöntä, että komissio neuvottelee etukäteen työmarkkinaosapuolten kanssa.

6.10. Kuten vuoden 2001 työllisyyden suuntaviivoissa mainitaan, jäsenvaltioiden tulisi harkita sellaisten erityistoimien sisällyttämistä jäsenvaltiokohtaisiin toimintasuunnitelmiinsa, joilla edistetään naisten osallistumista työmarkkinoille. Jäsenvaltioiden tulisi myös ottaa kantaa toimiin, joita tarvitaan palkkasyrjinnän torjumiseksi.

6.11. Komitea toivoo, että menettelysääntöjä naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi levitetään nykyistä enemmän työmarkkinaosapuolten sekä kaikilla tasoilla toimivien asiaankuluvien elinten keskuudessa ja että työmarkkinaosapuolet laativat komission kanssa ajanmukaisen arvion uusista työmuodoista sekä työmarkkinoiden organisaatiosta yleensä.

6.12. Komitea on sitä mieltä, että on välttämätöntä ottaa huomioon naisten asemaa edistävä politiikka, kun yhteisön säännöstöä siirretään osaksi unionin jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden lainsäädäntöä.

Bryssel 28. maaliskuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Näistä tärkeimpiä ovat direktiivi 76/207/ETY (mahdollisuudet työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työolot) sekä direktiivi 79/7/ETY, direktiivi 86/378/ETY ja direktiivi 96/97/EY (sosiaaliturva).

(2) Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 23 artikla.

(3) Kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen 11 artikla.

(4) YK:n Euroopan talouskomissio 1999, Women and economy in the ECE region (E/ECE/RW.2/2000/2).

(5) Employment in Europe, 1998.

(6) Ryhmään kuuluvat työntekijät, joiden palkka on alle 60 prosenttia keskipalkasta kyseisessä valtiossa. Huomioon on otettu vähintään 15 tuntia viikossa työskentelevät (Eurostat 1996).

(7) YK:n Euroopan talouskomissio 1999, Women and economy in the ECE region (E/ECE/RW.2/2000/2).

(8) KOM(96) 336 lopull., 17.7.1996.

(9) EYVL L 17, 19.1.2001, s. 22-29.

(10) Luettelo merkittävimmistä tuomioista liitteenä (ks. "Viitteet" lausunnon lopussa).

(11) EYVL C 116, 20.4.2001 - EYVL C 123, 25.4.2001.

(12) Neuvoston direktiivi 2000/78/EY, annettu 27 päivänä marraskuuta 2000, yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista, EYVL L 303, 2.12.2000, s. 16-22.

Viitteet

>TAULUKON PAIKKA>

LIITE

talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Hylätty muutosehdotus

Seuraava muutosehdotus sai yli neljänneksen annetuista äänistä, mutta se hylättiin keskustelussa.

Kohta 6.7

Korvataan seuraavalla:

"Sekä komissio että Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö käyttävät huomattavasti voimavaroja samapalkkaisuuskehityksen seurantaan ja sitä koskevan lainsäädännön täytäntöönpanoon. Niiden tuleekin jatkaa samapalkkaisuuden edistämistä. Lisäksi on hyvä muistaa, että Ruotsi on sitoutunut puheenjohtajakaudellaan miesten ja naisten samapalkkaisuutta koskevaan hankkeeseen."

Perustelu

Itsestään selvä.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 37, ei-ääniä: 46, tyhjiä: 2.