EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 19.4.2011 
KOM(2011) 218 lopullinen 
  
KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, 
EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN 
KOMITEALLE 
Kehitysrahoitusta koskevan vastuuvelvollisuuden lisääminen EU:ssa 
julkisen kehitysavun vertaisarviointia silmällä pitäen 
{SEK(2011) 500 lopullinen} 
{SEK(2011) 501 lopullinen} {SEK(2011) 502 lopullinen} {SEK(2011) 503 lopullinen} {SEK(2011) 504 lopullinen} {SEK(2011) 505 lopullinen} 
 
 
FI 1   FI KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN  PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, 
EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAAL IKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN 
KOMITEALLE 
Kehitysrahoitusta koskevan vastu uvelvollisuuden lisääminen EU:ssa 
julkisen kehitysavun vertaisa rviointia silmällä pitäen 
 
FI 2   FI SISÄLLYSLUETTELO 
1. Johdanto .................................................................................................................... ... 3 
2. EU:n kehitysrahoitus gl obaalissa kontekstissa ............................................................ 3 
3. EU:n saavutukset vuonna 2010.................................................................................... 5 3.1. Lisää resursseja kehitykseen ja globaaleihin haasteisiin.............................................. 5 
3.1.1. Tuki kehitykseen osoitettujen kotimai sten resurssien kasvattamiselle ........................ 5 
3.1.2. EU antaa eniten apua, mutta jä i jälkeen vuoden 2010 tavoitteista............................... 6 
3.1.3. EU:n rahoitus ilmastonmuutoksen torjunnalle  ja biodiversiteetin  säilyttämiselle....... 9 
3.1.4. Kehityksen innovatiiviset raho ituslähteet ja -mekanismit ........................................... 9 
3.1.5. Julkisen kehitysavun hyödyntäminen yks ityisen rahoituksen houkuttelussa............. 10 
3.1.6. Kauppaa tukeva apu: kehitysmaiden kaupankäyntivalmiuksien tukeminen.............. 10 3.1.7. Tarve ehkäistä uusia velkakriisejä kehitysmaissa...................................................... 11 3.2. EU:n avun vaikutus.................................................................................................... 11 3.2.1. Avun tehostaminen .................................................................................................... 11 3.2.2. Globaali finanssihallinta ja kehity smaiden vaikutusvallan lisääminen...................... 11 
4. Päätelmät................................................................................................................... . 12 
 
FI 3   FI 1. JOHDANTO  
Tässä tiedonannossa ja siihen liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa1 
analysoidaan sitä, miten EU ja sen jäsenvaltiot ovat onnistuneet lunastamaan yhteiset sitoumuksensa, jotka koskevat kehitystä tukevi en kotimaisten (verotuksen hyvä hallintotapa) 
ja kansainvälisten varojen kasvat tamista, kaupankäyntivalmiuksien ja investointien lisäämistä, 
julkista kehitysapua, innovatiivisia raho ituslähteitä ja -mekanismeja, avun tuloksellisuutta, 
velkaa, ilmastorahoitusta sekä kehitysm aiden edustusta ja vaikutusmahdollisuuksia 
kansainvälisissä rahoitu slaitoksissa. Taustalla vaikuttava t globaalit kriisit ja viime vuonna 
uudistettu sitoumus tukea keh itysmaita vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisessa. 
Asiakirjoissa tarkastellaan edistymistä edellä mainituilla osa-alueilla ja osoitetaan, missä EU on onnistunut ja minkä eteen on tehtävä lisää tö itä. Niissä tarkastellaan  myös avoimuuden ja 
vastuuvelvollisuuden kehitystä kansainvälise ssä yhteistyössä; vuotuiseen kyselyyn 
osallistuneiden jäsenvaltioiden ja komission va staukset julkaistaan nyt ensimmäisen kerran. 
Tiedonantoa on tarkoitus käyttää myös Istanbu lissa järjestettävässä vähiten kehittyneisiin 
maihin keskittyvässä YK:n konferenssissa
2 sekä Busanissa kokoontuvassa avun 
tuloksellisuutta käsittelevässä  korkean tason foorumissa IV3.  
Tiedonannossa esitetään yhteenveto ehdotuksi sta EU:n tavoitteiden saavuttamiseksi, 
pohditaan keinoja julkisen kehitysavun nykytas ojen ja vuoden 2015 tavoitteen välillä 
vallitsevan arviolta 50 miljardi n euron vajeen kattamiseksi se kä luodaan runko kertomukselle, 
jonka neuvosto toimittaa Eurooppa-neuvostolle julk isesta kehitysavusta vuosittain käytävää 
vertaisarviointikeskustelua varten. Keskustelua käydään siitä, miten EU:n julkisen kehitysavun tavoitteet voitaisiin saavuttaa vuoteen 2015 mennessä.
4 
2. EU: N KEHITYSRAHOITUS GLOBAALISSA KONTEKSTISSA  
EU on ollut eturintamassa pyrittäessä kohentamaan kehitysmaiden elinolosuhteita. 
Vuosituhattavoitteista New Yorkissa viime syksynä järjestetyssä YK:n huippukokouksessa se 
kehotti maailman johtajia yhtymään maa ilmanlaajuiseen konsensukseen yhteisestä 
toiminnasta. Köyhyyden torjumisen kannalta on e hdottoman tärkeää lisätä  kehitysrahoituksen 
määrää ja lähteitä. Pelkkä rahan määrän lisääminen ei kuitenkaan johda kehitykseen. 
Kehitysmailla on ensisijainen vastuu omasta ke hityksestään samoin kuin politiikkojensa ja 
hallintotapansa parantamisesta. Sen lisäksi, e ttä EU on kehitysavun merk ittävä rahoittaja, se 
toteuttaa monenlaisia toimia kehitysmaiden kest ävän kehityksen tukemiseksi: se suunnittelee 
avustuspolitiikat yhteistyössä kumppanimaiden kanssa, huolehtii EU:n sisäpolitiikkojen ja 
kehitystavoitteiden yhdenmukaisuude sta ja auttaa kehitysmaita m aailmanlaajuisten haasteiden 
ratkomisessa. Toisin kuin avunantajien valtao sa, EU on asettanut itselleen määrälliset ja 
laadulliset tavoitteet, joita vasten sen saavutuksia voidaan mitata.  
EU:n sitoumukset perustuvat eri rahoituslähteet kattaviin kehitysrahoituksen kansainvälisiin 
asiakirjoihin5, joissa ei tosin oteta riittävästi huo mioon globaalissa toimintaympäristössä 
                                                 
1 EU Accountability Report 2011 on Financing for Development , SEC(2011) 500 final. 
2 Neljäs vähiten kehittyneitä maita käsittelevä  konferenssi Istanbulissa toukokuussa 2011. 
3 Neljäs korkean tason foorumi marraskuussa 2011. 
4 Eurooppa-neuvoston päätelmät, 17.6.2010, 20. kohta. 
5 Monterreyn konsensus vuodelta 2002 ja kehitysrahoitusta koskeva Dohan julistus vuodelta 2008. 
 
FI 4   FI tapahtuvia muutoksia, kuten uusia julkis en kehitysavun antaji a ja sijoittajia, 
hyväntekeväisyysjärjestöjä, etelän maiden kesk inäistä yhteistyötä ja yks ityissektorin panosta. 
Julkinen kehitysapu ei ole ainoa kehitysrahoitu ksen lähde, mutta kylläki n tunnetuin julkisten 
avunantajien toiminnan indikaattori ja siksi tämän tiedonannon keskipisteessä.  
Vuosina 2004–2010 EU:n ja sen jäsenvaltioiden osuus kaikkien OECD:n kehitysapukomitean 
(DAC) ja EU:n avunantajien ne ttomääräisestä julkis esta kehitysavusta oli 57 prosenttia. 
Julkisen kehitysavun 25,7 miljardin euron lisäykses tä samalla ajanjaksolla niiden osuus oli 65 
prosenttia. Vuonna 2010 OECD:n kehitysapuko mitean ja EU:n avunantajien julkisen 
kehitysavun nimellisarvo nousi 97,2 miljardiin euroon. EU:n ja sen jäsenvaltioiden osuus 
tästä potista on 58 prosenttia. Se n lisäksi, että EU ja sen jä senvaltiot ovat yhdessä maailman 
suurin avunantaja, ne ovat l uvanneet lisätä ju lkisen kehitysavun määrää 0,7 prosenttiin niiden 
yhteenlasketusta bruttokansantulosta vuoteen  2015 mennessä. Näin avun määrä kasvaisi 
nykyisestä 53,8 miljardista eurosta vielä 50 miljardilla eurolla. 
 
FI 5   FI Kaavio: EU:n ja sen jäsenvaltioiden sekä EU:hun kuulumattomien G8-maiden julkinen 
kehitysapu  
2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010
EU 36775 47083 48367 45617 50032 50152 53458
Canada 2477 3228 2889 2937 3324 3000 3382
Japan 6225 9443 8547 6018 6656 5925 6624
USA 15315 21010 17140 15428 18610 19737 204360100002000030000400005000060000EUR million at 2008  pricesNet ODA Volumes by Donor 
(Disbursements, EUR million at 2008 prices)
 
Lähde: OECD:n kehitysapukomitean taulukko 1  
Kehitysmaille on tarjolla julkisen kehitysavun lisäksi muitakin merkittäviä rahoituslähteitä. 
Esimerkiksi maastamuuttajien rahalähetysten  määräksi arvioidaan vuoden 2010 osalta 245 
miljardia euroa ja yksityisiä hyväntekeväisyysvaroja kertyy joidenkin laskelmien mukaan vuosittain noin 35 miljardia euroa.
6 Lisäksi suorat ulkomaiset sijoitukset ovat määrältään 
julkisen kehitysavun luokkaa, ja uudet talousma hdit, kuten Brasilia, Venäjä, Intia ja Kiina, 
käyttävät enenevässä määrin va roja kehitysmaiden tukemiseen. Vaikka nämä rahoituslähteet 
eroavat luonteeltaan ja hallinnoi ntitavaltaan julkises ta kehitysavusta, yhdessä niillä voitaisiin 
paremmin tukea kehitystä ja rat koa maailmanlaajuisia haasteita.  
3. EU: N SAAVUTUKSET VUONNA 2010 
Tässä tiedonannossa ja siihen liittyvässä valmis teluasiakirjassa kerrotaan, miten EU ja sen 
jäsenvaltiot ovat edistyneet sitoumustensa tä yttämisessä. Tiedonannosta käy ilmi, että 
kokonaisuutena tarkasteltuna EU on edistynyt tasaisesti, tosin sitoumus- ja jäsenvaltiokohtaisesti on suuria eroja.  
3.1. Lisää resursseja kehitykseen ja globaaleihin haasteisiin 
3.1.1.  Tuki kehitykseen osoitettujen kotimaisten resurssien kasvattamiselle 
Kotimaisten varojen lisääminen nähdään yleensä  ensisijaisena keinona tehdä kehityksestä 
kestävää ja päästä ajan mittaan irti a puriippuvuudesta. Kehitysmaiden valtionbudjetit ovat 
ylivoimaisesti suurin kehitysrahoituksen lä hde. Riippumattomuus ulkoisesta tuesta luo 
                                                
 
6 http://www.hudson.org/files/pdf_ upload/Index_of_Global_Philanthropy_and_Remittances_2010.pdf .  
 
FI 6   FI julkiseen talouteen liikkumavaraa, joka on välttämätöntä vuosituhattavoitteiden 
rahoittamiseksi, ja vahvistaa valtion ja kansalaisten välistä yhteyttä.  
EU ja sen jäsenvaltiot jatkoivat vuonna 2010 n iiden menetelmien kehittämistä, joita ne 
käyttävät työskennellessään kumppanimaiden ka nssa näiden kysymysten parissa. Tavoitteena 
on lisätä tukea kotimaisten tulojen kasvatta miselle kehitysmaissa muun muassa niiden 
valmiuksia kehittämällä. Toiminnassa nouda tetaan hyvän verohallinnon periaatteita 
(läpinäkyvyys, tiedonvaihto ja oikeudenmukainen  verokilpailu), ja se nivoutuu osaksi 
yleisempiä pyrkimyksiä vahvistaa hyvää hallinto tapaa ja julkista vara inhoitoa. EU jatkaa 
näiden periaatteiden edistämistä ja kehitysm aiden tukemista veronkierron ja haitallisten 
verotuskäytäntöjen torjumisessa. Tavoitteena on  luoda kansainvälinen ve rotusympäristö, joka 
on läpinäkyvä ja yhteistyökykyinen. 
EU on jo lisännyt tukeaan kaivos teollisuuden avoimuutta ajava lle aloitteelle (EITI), jota 
pidetään esimerkkinä valti on tulojen läpinäkyvyy ttä ja vastuuvelvol lisuutta koskevasta 
maailmanlaajuisesta normista. Aloite tukee ke hitysmaiden pyrkimyksiä parantaa maassaan 
toimivan kaivosteollisuuden hallintotapaa.  EU pyrkii myös parantamaan kehitykseen 
vaikuttavien politiikkojen j ohdonmukaisuutta esimerkiksi ka nnustamalla monikansallisia 
yrityksiä julkaisemaan maakohtaiset rahoi tustiedot avoimuuden ja yritysten hyvän 
hallintotavan nimissä. Komissio harkitsee an tavansa asiasta lainsäädäntöä syksylle 
suunnitteilla olevan avoimuusdirektiivin tark istuksen yhteydessä. Vähimmäistavoitteena on 
säännellä pörssiyhtiöiden toim intaa kaivosteollisuuden alalla . Avoimuuden lisääminen ja 
yritysten hallintotavan parantaminen ovat keinoja auttaa kehitysmaita tehostamaan 
tulonkeruuta ja maksimoimaan verotulot ja  siten turvaamaan julkisten hyödykkeiden ja 
palvelujen tarjonta. 
3.1.2.  EU antaa eniten apua, mutta jäi jälk een vuoden 2010 tavoitteista  
EU on maailman kunnianhimoisin avunantajaryh mä, joka on YK:n pitkäaikaisen tavoitteen 
mukaisesti sitoutunut osoittamaan 0,7 prosen ttia yhteenlasketusta bruttokansantulostaan 
julkiseen kehitysapuun vuoteen 2015 mennessä. EU:n  johtajat sopivat tästä jäsenvaltioiden 
yksilöllisiin tavoitteisiin perustuvasta kollektiivisesta tavoitteesta vuonna 2005.  
Sopimukseen sisältyi myös välit avoite, jonka mukaan julkis een kehitysapuun osoitetaan 
vuoteen 2010 mennessä 0,56 prosentt ia bruttokansantulosta. Jä senvaltiot eivät onnistuneet 
välitavoitteessa, vaikka julkisen kehitysavun määrä nousikin ennätykselliseen 53,8 miljardiin 
euroon. Määrä vastaa 0,43:a prosenttia bru ttokansantulosta, ja  siinä oli talouden 
laskusuhdanteesta huolimatta kasvua yli 4,5 milja rdia euroa. Tavoitteesta jäi puuttumaan 15 
miljardia euroa. 
Jäsenvaltioiden välillä on edel leen suuria eroja: osa pyrk ii tekemään osuutensa yhteisen 
sopimuksen täytäntöönpanosta, ku n taas osa ei pidä kiinni yksilöllisistä sitoumuksistaan, 
joista EU:n tavoite muodostuu. Tämä rapauttaa taakan tasapuolista ja kamista EU:n sisällä 
koskevan periaatteen toteutumista ja on saa ttanut johtaa avun lei kkauksiin sellaisissa 
jäsenvaltioissa, joiden julkisen kehitysavun  osuus bruttokansantu losta on jo ollut 0,7 
prosenttia tai enemmän. Jos EU:n  jäsenvaltiot eivät tee sovittua  osuuttaan, EU ei yllä vuoteen 
2015 ulottuvaan kollektiiviseen tavoitteeseensa.  Tässä yhteydessä on er ityisen huolestuttavaa, 
että eräät jäsenvaltiot ovat il moittaneet vähentävänsä julkista kehitysapuaan vuonna 2011 ja 
sen jälkeen, mikä hankaloittaa EU:n yhtei siä pyrkimyksiä. Eur oopan komission mukaan 
julkisen kehitysavun nettomaksut olivat 14,95 miljardia euroa vuonna 2010. Määrään sisältyy 
 
FI 7   FI 5,15 miljardia euroa Euroopan investointipankin (E IP) edullisia lainoja, jotka on rahoitettu 
pääosin EIP:n omista varoista ja loput Euroopa n kehitysrahastosta ja EU:n talousarviosta. 
 
FI 8   FI Kaavio: Jäsenvaltioiden julkisen kehitysavun kehit ys vuonna 2010 (prosentteina 
bruttokansantulosta)  
Gap between 2010 ODA levels and agreed individual targets of the 27 EU Member States 
and direction of change from 2009 to 2010
1.09
0.560.550.53
0.200.7
0.330.97
0.90
0.81
0.64
0.50
0.43
0.38
0.320.29
0.170.150.13 0.120.11 0.10 0.10 0.09 0.09 0.09 0.08 0.070.060.51
0.17
0.000.200.400.600.801.001.20
Luxembourg
Sweden
Denmark
The Netherlands
Belgium
UK
Finland
Ireland
France
Spain
Germany
Austria
Portugal
Greece
Italy
Cyprus
Slovenia
Czech Republic
Malta
Lithuania
Estonia
Hungary
Bulgaria
Slovak Republic
Poland
Romania
LatviaODA as % of GNI
2010 level (preliminary) 2010 individual commitment 2015 individual commitmentDirection of change of ODA as % of GNI
          increase          no change          decrease
 
Lähde: OECD:n kehitysapukomitean ja EU:n vuotuinen kehitysrahoituskysely  
Julkinen kehitysapu Afrikalle.  EU jäsenvaltioineen on edelleen  Afrikan suurin avunantaja: 
vuonna 2009 ne avustivat maanosaa 20,5 miljardilla eurolla. Vuonna 2005 annettu sitoumus lisätä julkista kehitysapua Saharan eteläpuolis elle Afrikalle ja kanavoida vähintään puolet 
kaikesta niiden antamasta avusta Afrikalle on kuitenkin toteutunut vain osittain. Vaikka 
julkinen kehitysapu Saharan eteläpuoliselle Afrikalle on kasvanut 2,7 miljardilla eurolla 
vuodesta 2004, vain 26 prosenttia julkisen kehitysavun reaalikas vusta on päätynyt Afrikkaan. 
Julkinen kehitysapu vähite n kehittyneille maille.  Julkisen kehitysa vun kokonaistavoitteen 
mukaisesti EU jäsenvaltioineen sitoutui  vuonna 2008 käyttämään vuoteen 2010 mennessä 
vähintään 0,15 prosenttia yhteen lasketusta bruttokansantulo staan julkiseen kehitysapuun 
vähiten kehittyneille maille. Tavoitteesta jä ätiin hiuksenhienosti: käytettävissä olevien 
alustavien tietojen mukaan EU:n julkinen kehitysapu vähiten kehittyneille maille oli 0,13 
prosenttia bruttokansantulosta vuonna 2010. Vuonna 2009 kahdeksan jäsenvaltiota ylsi 
yksilölliseen tavoitteeseensa ja kolme muuta jäsenvaltiota an toi vähintään kolmanneksen koko 
julkisesta kehitysavustaan vähiten kehittyneille maille ja osoitti siten päättäväisyytensä auttaa köyhimpiä maita.   
 
FI 9   FI 3.1.3.  EU:n rahoitus ilmastonmuutoksen torjunnalle  ja biodiversiteetin säilyttämiselle 
Kehitysmaat tarvitsevat lisää tukea sopeutua kseen ilmastonmuutokseen ja lievittääkseen sen 
vaikutuksia. YK:n ilmastonmuutossopimuksen  osapuolten Kööpenhaminassa vuonna 2009 
pitämän konferenssin alla EU sitout ui 7,2 miljardin euron panoksella7 tukemaan 
kehitysmaiden ilmastorahoit uksen nopeaa käyttöönottoa  vuosina 2010–2012. Vuonna 
2010 EU jäsenvaltioineen antoi 2,34 miljard ia euroa vuosien 2010–2012 kokonaistavoitteensa 
mukaisesti.8 EU pohtii myös keinoja lunastaa Cancúni n sopimuksiin perustuva kehittyneiden 
maiden sitoumus saada yhteistuumin vuoteen 2020 mennessä käyttöön 100 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuosittain eri lähteistä (j ulkisista, yksityisistä, monenvälisistä ja 
innovatiivista).
9 Haasteena on kehittää vertailuke lpoisia ja avoimia menetelmiä 
ilmastorahoituksen mittaamiseen, todentamiseen ja  siitä raportoimiseen. Vaikka EU ja sen 
jäsenvaltiot ovat edistyneet hyvin nopean  rahoituksen täytäntöönpanon avoimessa 
raportoinnissa, lisäedistystä tarv itaan varsinkin pidemmän aikavä lin rahoituksen suhteen, jotta 
luottamus kansainväliseen prosessiin säilyy. 
Biodiversiteetin suojeleminen on sekin EU :n asialistan kärkipäässä. Nagoyassa vuonna 2010 
järjestetyssä biodiversiteettisopimuksen osap uolten konferenssissa EU sitoutui lisäämään 
rahoitusta huomattavasti vuoteen 2020 mennessä. Tavoitteena on tehostaa vuodet 2011–2020 
kattavan strategisen suunnitelman  täytäntöönpanoa sekä toteut taa tehokkaita ja  kiireellisiä 
toimia biodiversiteetin köyhtymisen pysäyttämi seksi ja sitä kautta ihmisten hyvinvoinnin 
edistämiseksi ja köyhyyden poistamiseksi. Monet jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet kasvattavansa 
biodiversiteetin säilyttämistä kehitysmaissa koskevia sitoumuksiaan merkittävillä summilla. 
3.1.4.  Kehityksen innovatiiviset r ahoituslähteet ja -mekanismit 
Apu yksinään ei tule koskaan ka ttamaan kaikkia niitä rahoitustarpeita, joita kehitysmailla on 
niiden pyrkiessä saavuttam aan vuosituhattavoitteet ja muut  kansainvälisesti sovitut 
kehitystavoitteet. Tästä syystä EU harkitsee vakavasti innovatiivisia rahoitusmekanismeja, 
joiden potentiaali tuottaa tuloja on huomattava.10 Tavoitteena on varmistaa kestävää kehitystä 
tukevan rahoituksen ennustettavuus. Monet jä senvaltiot käyttävät jo innovatiivisia 
rahoituslähteitä ja -mekanisme ja, joilla on toistaiseksi saat u kokoon noin 13 miljardia euroa 
kehitysrahoitusta. Vaikka osa jäsenvaltioista  harkitseekin uusien rahoituslähteiden ja 
-mekanismien käyttöä, EU:lla ei toistaisek si ole yhteistä lähest ymistapaa mahdollisimman 
suuria tuloja tuottaville innovatiivisille lähtei lle ja mekanismeille. Innovatiivista lähteistä 
peräisin olevien tulojen käyttömekanismien on o ltava avun tuloksellisuud esta kansainvälisesti 
sovittujen periaatteiden mukaisia, minkä lisäksi on vältettävä rinnakkaisten varainkäyttökanavien luomista.  
                                                
 
7 EU:n osuus kehittyneiden maiden lähes 30 miljardin Yhdysvaltain dollarin kollektiivisesta 
sitoumuksesta tarjota uutta ja täydentävää rahoitusta kyseisellä ajanjaksolla.  
8 Jäsenvaltioiden komission vuotuiseen kehitysrahoituskyselyyn antamien vastausten perusteella, ks. 
asiakirjan SEC(2011) 501 final liitteessä 4 oleva II osa. Jäsenvaltioiden ilmoittamia lukuja on hieman 
tarkistettu niistä alustavista tiedoista, jotka toimitettiin Cancúnin kokoukseen laadittua ja neuvoston 6. 
joulukuuta 2010 antamaa nopean rahoituksen kertomusta varten. 
9 Ks. komission yksiköiden valmisteluasiakirja Scaling up international climate finance after 2012 , 
SEC(2011) 487, 8.4.2011. 
10 Vuosituhattavoitteita koskevat neuvoston päätelmät, 15.6.2010. 
 
FI 10   FI 3.1.5.  Julkisen kehitysavun hyödyntäminen yks ityisen rahoituksen houkuttelussa 
EU on jo pitkään ollut sitä mieltä, että yksityissektorin  kanssa tehtävällä yhteistyöllä on 
hyvät mahdollisuudet edistää osallistavaa kasvua ja kestävää kehitystä. EU ja jäsenvaltiot 
käyttävät erilaisia kannustimia (investointitakauksia, erityisrahastoja, edullisia lainoja, tukia yhteisyrityksille jne.) tukeaks een yksityisiä pääomavirtoja kehitysmaihin ja vahvempaa 
kansainvälistä kehystä yritysten vastuulliselle toiminnalle. EU ja jäsenvaltiot voisivat käyttää enemmän lainojen ja avustusten yhdistelmää, oman pääoman ehtoisia instrumentteja tai 
riskinjakovälineitä, jotta kumppanimaiden investoint itarpeisiin saataisiin lisärahoitusta, myös 
yksityissektorilta. Tätä on tarkoi tus käsitellä EU:n kehityspo litiikan tulevaisuudesta piakkoin 
tehtävissä ehdotuksissa. 
Maastamuuttajien rahalähetykset  ovat nekin tärkeä kehitysmaiden kehitystä tukeva 
rahoituslähde. EU kuitenkin korostaa niiden yksityistä luonnetta. Raha lähetykset EU:sta 
kehitysmaihin ovat varovaistenkin arvioiden
11 mukaan samaa suurusl uokkaa EU:n julkisen 
kehitysavun kokonaismäärän kanssa. Näiden ra havirtojen vaihteluilla voi olla suurta 
vaikutusta vastaanottajien eli noloihin kehitysmaissa. EU on l uvannut alentaa rahalähetysten 
kustannuksia ja helpottaa niiden tekemistä.12 Lupauksensa mukaisesti EU ja jäsenvaltiot 
jatkoivat vuoden 2010 aikana ponnisteluja mone lla rintamalla, esimerkiksi parantamalla 
tietojen laatua, lisäämällä maksupalvelumarkkinoi den avoimuutta ja kilpailua, rahoittamalla 
rahalähetyksiin liittyviä hankkeit a, tukemalla kehitysmaiden raho ituspalveluja ja kehittämällä 
maastamuuttajien finanssiosaamista. Joissakin jäsenvaltioissa rahalä hetysten kustannukset 
laskivat, toisissa ne nousivat.13 Haasteita rii ttää: i) tärkeimmistä reiteistä, 
lähetyskustannuksista ja epävir allisista rahavirroista EU:n ulkopuolelle tarvitaan tarkkoja 
tietoja, ii) kustannusten laskeminen myös  vastaanottajapuolella kehitysmaissa, 
iii) mahdollistavan toimintaympäristön luom inen, ja iv) rahoitusmahdollisuuksien ja 
finanssiosaamisen kehittäminen. 
3.1.6.  Kauppaa tukeva apu: kehitysmaiden kaupank äyntivalmiuksien tukeminen 
Kaupankäynti alueellisilla ja kansainvälisi llä markkinoilla on merkittävä keino tukea 
osallistavaa kasvua, ja se on toiminut monien esimerkillisten kehitystarinoiden moottorina. EU on tukenut kehitysmaita valjastamalla kaupankäynnin systemaattisesti kehityksen 
välineeksi. EU jäsenval tioineen on sopinut toim ista kauppaa tukevan avun lisäämiseksi ja sen 
vaikutusten tehostamiseksi osana kauppaa tuke van avun yhteistä strategiaa. Vuonna 2009 
EU:n yhteenlaskettu kauppaa tukeva apu oli 10,5 miljardia euroa eli saman verran kuin 
edellisvuonna saavutettu ennätysmäärä.
14 EU:n ja jäsenvaltioiden antaman kauppaan liittyvän 
tuen (yksi kauppaa tukevan avun osatekijä) m äärä lisääntyi huomattavas ti vuonna 2009 ja ylsi 
3 miljardiin euroon, mikä on reilusti enemmän kuin vuodeksi 2010 ja siitä eteenpäin asetettu 
2 miljardin euron vuositavoite.  
Afrikasta tuli vuonna 2009 EU:n kauppaan liittyvän tuen ja kauppaa tukevan avun suurin 
saaja.  Vuotta 2009 koskevien tietojen perusteella myös Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren 
valtioille myönnetty kauppaa tukeva apu kasvoi huomattavasti ja oli määrältään 3,6 miljardia 
euroa. EU:n ja sen jäsenvaltioiden osuus vähiten kehittyneille maille myönnetystä kauppaa 
tukevasta avusta pysyi entise llä tasolla (22 prosenttia). 
                                                 
11 http://data.worldbank.org/data-catalog/world-development-indicators . 
12 Neuvoston päätelmät, 11.11.2008, EU:n yhteinen kanta Dohan kehitysrahoituskonferenssia varten. 
13 http://remittanceprices.worldbank.org/. 
14 Vuoden 2010 tiedot eivät ole vielä saatavilla. 
 
FI 11   FI EU:n paikallistoimistojen rapor ttien perusteella sekä kaup paa tukevan avun määrää että 
tuloksellisuutta tukevissa pros esseissa on tapahtunut hienoista kehitystä. Esimerkkejä tästä 
kehityksestä ovat kauppakysymysten käsittely EU :n avunantajien ja ku mppaneiden välisessä 
poliittisessa vuoropuhelussa, kauppaa tuke van avun kysynnän kasvu kumppanimaissa, 
kauppastrategioiden laatimisen ja täytäntöönpa non koordinointi, kaupan alan tarvearvioinnit, 
yhteiset operaatiot ja yhdenmukaistaminen se kä aluetason taloudel lista yhdentymistä 
koskevien strategisten painopi steiden sisällyttäminen kansallisiin kehityssuunnitelmiin ja 
kauppastrategioihin. Kaikki nämä osa-alueet on pidettävä jatkuvan ja huolellisen tarkastelun 
kohteena. Kauppaan liittyvän tuen tehostettu in tegroitu toimintakehys on oiva keino auttaa 
vähiten kehittyneitä maita kiinnittämään enem män huomiota kauppaan liittyviin kysymyksiin 
ja tehostamaan kauppaa tukevaa apua. 
3.1.7.  Tarve ehkäistä uusia velkakriisejä kehitysmaissa  
EU ja sen jäsenvaltiot tekevät oman os uutensa varmistaaks een kansainvälisen 
velkahelpotusaloitteen ja voimakkaasti velk aantuneita köyhiä maita koskevan aloitteen 
täysimääräisen täytäntöönpanon. Matalan tulotas on ja keskitulotason maiden velanhoitokyky 
ja velkakierteen riski on otettava huomi oon lisättäessä lainojen ja avustusten 
yhdistelmäkäyttöä kehitysmaiden tukemiseen. Uus ilta velkakriiseiltä vält tymiseksi on tuettava 
moitteettomaan velanhoitoon liittyvien valmiuksie n kehittämistä sekä vastuullisia anto- ja 
ottolainauskäytäntöjä.  
3.2. EU:n avun vaikutus 
3.2.1.  Avun tehostaminen 
EU on johtanut kansainvälisiä ponnisteluja avun tuloksellisuude n parantamiseksi. Pariisin 
julistuksessa ja Accran toim intasuunnitelmassa vahvistetut avun tuloksellisuutta koskevat 
periaatteet on sisällytetty avun tuloksel lisuutta koskevaan EU:n toimintakehykseen15. Kehys 
sisältää sitoumuksia ja välitavoi tteita, joiden avulla EU ja jäsenvaltiot voivat mitata 
edistymistään julkisen kehitysavun tehostamisessa.  Vaikka monien indik aattoreiden osalta on 
tapahtunut jonkinasteista kehityst ä, ”rahalle vastine tta” –tavoitteen tote utuminen edellyttää 
lisätoimia. Tavoitteena on oltava EU:n avun va ikuttavuuden lisääntyminen kautta linjan. 
Asiaan paneudutaan myöhemmin tänä vuonna a nnettavissa tiedonann oissa, jotka koskevat 
EU:n yhteistä avun ohjelmasuunnittelua ja EU:n  yhteistä kantaa Busanin konferenssia varten. 
Busanissa avun tuloksellisuutta koskevien pe riaatteiden täytäntöö npanoa on tarkoitus 
tarkastella laajemmassa kehityskontekstissa. Uu tena haasteena on ymmärtää, mikä sija avun 
tuloksellisuutta koskevilla periaatteilla on laajavaikutteisessa avussa, ja tehostaa niiden täytäntöönpanoa maatasolla. 
3.2.2.  Globaali finanssihallinta ja kehitys maiden vaikutusvallan lisääminen 
EU on systemaattisesti kannattanut kehitysmai den vaikutusvallan lisäämistä kansainvälisissä 
rahoituslaitoksissa. Kansai nvälinen valuuttarahasto ja  Maailmanpankki hyväksyivät 
molemmat vuonna 2010 merkittäviä hallintotapojen uudistuksia, joilla muun muassa lisätään kehitysmaiden ja siirtymätalousmaiden ään imäärää ja kiintiöosuuksia . EU:n on osaltaan 
varmistettava, että nämä uudistukset pannaan ri peästi täytäntöön. Maailmanpankin seuraavaa, 
vuonna 2015 järjestettävää osakkuuskatselmusta silmällä pitäen EU  katsoo, että pankin 
                                                
 
15 Neuvoston pääsihteeristön konsolidoitu teksti 18239/10, 11.1.2011. 
 
FI 12   FI edullisista lainoista vastaavall e Kansainväliselle kehitysjärjest ölle suoritettavat maksuosuudet 
olisi jatkossa otettava aina huomioon äänioikeuksia määritettäe ssä. Näin kaikille osakkaille 
luotaisiin oikeanlaiset kannustimet huolehti a pankin rahoituksen kestävyydestä pitkällä 
aikavälillä. EU:n olisi myös lisättävä koordinoin tia kansainvälissä rahoitu slaitoksissa, jotta se 
puhuisi yhdellä äänellä tärkei tä kysymyksiä käsiteltäessä.  
4. PÄÄTELMÄT  
Valmisteluasiakirjan havaintojen perusteella komissio suosittaa seuraavien toimien 
toteuttamista.  
(1) EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi annett ava enemmän tukea kehitysmaille niiden 
pyrkiessä lisäämään kehitykseen käytettävi ssä olevien kotimaisten varojen 
määrää verotuksen hyvää hallintotapaa koskevia periaatteita noudattaen .  
(2) Koska jäsenvaltiot eivät yltä neet vuoteen 201 0 asetettuun välitavoitteeseen , jonka 
mukaan 0,56 prosenttia bruttokansantulost a käytetään julkiseen kehitysapuun, niiden 
olisi vuonna 2005 antamansa sitoumuksen mukaisesti  
(a) vahvistettava EU:n kollekt iivinen sitoumus nostaa julkisen kehitysavun määrä 
0,7 prosenttiin niiden yhteenlasketusta bruttokansantulosta vuoteen 2015 mennessä. Koska EU:n kehityspolitiikan  huomattavasta lisäarvosta on selvää 
näyttöä, EU:n julkisen kehitysavun määrän olisi osaltaan tuettava tätä 
tavoitetta
16; 
(b) vahvistettava saavuttavansa yksilöllis et julkisen kehitysavun tavoitteensa, 
koska jokainen jäsenvaltio, joka ei hoida  omaa osuuttaan sovituista tavoitteista, 
heikentää EU:n 0,7 prosentin kollektiiv isen tavoitteen toteutumista:  
– EU-15:n on päästävä vähintään 0,51 pr osenttiin (julkisen kehitysavun 
osuus bruttokansantulosta) mahdollisimman pian ja 0,7 prosenttiin vuoteen 2015 mennessä, ja ne maat, jotk a ovat jo ylittä neet tavoiterajan, 
sitoutuvat tasonsa säilyttämiseen; 
– EU-12:n on pyrittävä julkisessa ke hitysavussaan mahdollisimman pian 
vähintään 0,17 prosenttiin bruttoka nsantulosta ja 0,33 prosenttiin 
vuoteen 2015 mennessä; 
(b) toteuttava konkreet tisia toimia tavoitteiden sa avuttamiseksi muun muassa 
laatimalla monivuotiset toimintasuunn itelmat ja kirjaam alla julkisen 
kehitysavun tavoitteet kansalliseen lainsäädäntöön; 
(c) julkaistava tulevia toimia koskevia tietoj a, joista käy ilmi julkisen kehitysavun 
määrärahojen kehitys vuositasolla vuot een 2015 asti, ja toimitettava tiedot 
neuvostolle, joka laatii n iiden pohjalta julk isen kehitysavun vuosikertomuksen 
Eurooppa-neuvostolle. 
                                                
 
16 EU:n talousarvion kokonaistarkastelu , KOM(2010) 700, 19.10.2010. 
 
FI 13   FI (2) Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava ja l unastettava kollektiivinen sitoumuksensa 
lisätä julkista kehitysapua Afrikalle . EU:n julkinen kehitysapu Afrikalle ei ole 
lisääntynyt samaan tahtiin kuin sen julkinen kehitysapu kokonaisuutena. 
Jäsenvaltioiden olisi tehostettava toimintaan sa, jotta vähintään puolet niiden julkisen 
kehitysavun kasvusta päätyisi Afrikkaan. EU :n ja jäsenvaltioiden olisi koordinoitava 
toimintaansa, jotta suurimmassa avuntarpeessa  olevat Afrikan maat saisivat enemmän 
julkista kehitysapua.  
(3) Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava ja luna stettava sitoumuksensa lisätä julkista 
kehitysapua vähiten kehittyneille maille . Niiden olisi koordi noitava avun lisäämistä 
niin, että painopiste on köyhyyden torjunna ssa, ja päästävä tavoitteeseen eli 
myönnettävä vähintään 0,15 prosenttia brutto kansantulostaan väh iten kehittyneille 
maille. Kaikkien EU:n jäsenvaltioiden on tehtävä osansa tavoitteen saavuttamiseksi. 
(4) EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi harkittava avun tuloksellisuutta  koskevien 
sitoumusten täytäntöönpanon tehostamista pano stamalla siihen, että kumppanimailla 
on valmiudet ohjata täysipaino isesti omaa kehitystään ja ha llinnoida apua. Mahdollisia 
keinoja ovat  
(a) EU:n avun yhteisen ohjelmasuunnittelun  kehittäminen edelleen; komissio 
esittää asiasta ehdotuksen vuoden 2011 aikana; 
(b) työnjakoa koskevan EU:n nopean toiminnan aloitteen vahvistaminen  
tekemällä siitä laajempi tukiverkosto  avun tuloksellisuut ta koskevan EU:n 
toimintakehyksen täytäntöönpanolle; 
(c) yhdessä toimiminen – avun tuloksel lisuutta koskevien sitoumusten 
täytäntöönpanosta EU:ssa saatujen kokemusten perust eella – sen eteen, että 
Busanin foorumissa onnistuttaisiin  määrittelemään keinot maksimoida avun 
tuloksellisuutta painottavien tekijöiden  vaikutus kumppanimaiden kehitykseen. 
Komissio tekee myöhemmin tänä vuonna e hdotuksen Busanissa esitettävästä 
EU:n yhteisestä kannasta. 
(2) EU:n ja sen jäsenvaltioiden on kauppaa tukevan avun  puitteissa 
(a) tehostettava vähiten kehittyneille maille myönnettävää  kauppaa tukevaa 
apua  esimerkiksi kiinnittämällä en emmän huomiota kyseisten maiden 
valmiuksiin laatia ja panna täytäntöön osallistavaa ja kestävää kasvua tukevia kaupan alan kehitysstrategioita; erityistä huomiota on kiinnitettävä siihen, miten vähiten kehittyneille maille myönnettävän kauppaan liittyvän tuen 
tehostettua integroitua toimintakehy stä voitaisiin hyödyn tää sidosryhmien 
toiminnan koordinoinnissa ja st rategioiden laatimisessa;  
(b) parannettava kauppaa tukeva n avun tuloksellisuutta  maatasolla 
esimerkiksi hyödyntämällä kaupan tarv earviointeja paremmin, tehostamalla 
kauppaan liittyviä strategioita tukevien  foorumien toimintaa ja tarttumalla 
tilaisuuksiin lisätä yht eisiä operaatioita; 
(c) 
lisättävä tukea alueelli selle yhdentymiselle , myös kansallisella tasolla;  
 
FI 14   FI (d) tuettava kumppanimaiden omaa seuran taa, joka kohdistuu kauppaa tukevan 
avun tuloksiin ja vaikutuksiin sekä maiden omien kaupan alan kehitysstrategioiden edistymiseen.  
(2) Innovatiiviset rahoituslähteet  ovat oivallinen keino täyt tää kehitysra hoituksessa 
olevia aukkoja. Jäsenvalti oiden olisi keskitettävä pon nistelunsa innovatiivisiin, 
runsaasti tuloja tuottaviin rahoitusmekanisme ihin ja varmistettava, että merkittävä osa 
näin saaduista tuloista käytetään kehitysmaiden hyväksi.  
(3) Julkinen kehitysapu ja ilmastorahoitus  täydentävät toisiaan. Molempien tarkoituksena 
on tukea kehitysmaita ”ilmastonkestävän” tulevaisuuden rakentamisessa.  
(a) Niin EU:n avunantajilla kuin kehitysmailla on oltava yksi ilmastoystävällinen 
kehitysstrategia, joka kattaa sekä ilm astonmuutokseen sopeutumisen että sen 
vaikutusten lieventämisen.  
(b) EU:n avunantajien olisi kannustettava mu ita toimijoita ilmastorahoitustoimiin 
avun tuloksellisuutta koske via periaatteita noudattaen. 
(c) Cancúnin sopimusten mukaisesti ilmas torahoituksen on oltava uutta ja 
täydentävää, mistä vallits ee varsin kirjavia näke myksiä. Eurooppa-neuvosto 
sopi vuonna 2009, että on jatkettava ponni steluja sellaisen lähestymistavan 
löytämiseksi, jolla voidaan varmistaa, ettei ilmastorahoitus vaaranna 
köyhyyden torjuntaa eikä vuosituhattavoitteiden toteutumista.