Ehdotus neuvoston puitepäätökseksi laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjen ja seuraamusten vähimmäissäännöksistä /* KOM/2001/0259 lopull. - CNS 2001/0114 */



Virallinen lehti nro 304 E , 30/10/2001 s. 0172 - 0175



Ehdotus NEUVOSTON PUITEPÄÄTÖKSEKSI laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjen ja seuraamusten vähimmäissäännöksistä (Komission esittämä) PERUSTELUT JOHDANTO Huumausaineiden vaikutukset ulottuvat laajalle yhteiskunnan sosiaalisiin, taloudellisiin ja organisatorisiin rakenteisiin. Ne muodostavat uhkan, joka vaikuttaa joko suoraan tai epäsuorasti sekä yksilöiden että koko väestön terveyteen ja turvallisuuteen ja kansalaisten elämänlaatuun. Huumausainekysymys on Euroopan kansalaisten suurimpia huolenaiheita. Euroopan unioni on jo vuodesta 1990 vaatinut, että huumausaineiden torjunnan alalla olisi toteutettava kokonaisvaltaisia, monialaisia ja integroituja toimia, jotka perustuvat neljään keskeiseen näkökohtaan: i) kysynnän vähentäminen, ii) tarjonnan rajoittaminen ja huumausaineiden laittoman kaupan ehkäiseminen, iii) kansainvälinen yhteistyö ja iv) toimien yhteensovittaminen kansallisella ja Euroopan unionin tasolla. Tämä huumausaineiden torjuntaa koskeva komission aloite liittyy siten kiinteästi laajempaan huumausaineiden torjuntastrategiaan, jossa pyritään vähentämään tasapuolisesti sekä kysyntää että tarjontaa ja ehkäisemään huumausaineiden laitonta kauppaa. Esitetyn puitepäätöksen tarkoituksena on puuttua laittomaan kaupankäyntiin, jonka tuloksena huumausaineet ja psykotrooppiset aineet päätyvät yhteisöön. Jäsenvaltioilla on keskeinen vastuu laittoman huumausainekaupan torjunnassa. Huumausainekauppaa käydään usein eri jäsenvaltioiden välillä, minkä vuoksi Euroopan unionin osallistuminen on omiaan tuomaan todellista lisäarvoa kansallisiin toimiin. Komissio katsoo, että laittoman huumausainekaupan torjuntaan liittyvien haasteiden ratkaisemisessa tarvitaan jäsenvaltioiden oikeus-, poliisi- ja tulliviranomaisten tiivistä yhteistyötä. Ollakseen tehokasta tällaisen yhteistyön on perustuttava yhteisiin periaatteisiin ja tavoitteisiin, joilla pyritään siihen, että huumausaineiden laiton kauppa tunnustetaan kaikissa jäsenvaltioissa rikokseksi, josta määrätään tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset. Selkeän yhteisen lähestymistavan tarvetta on syytä tarkastella myös Euroopan unionin tulevaa laajentumista silmällä pitäen. Sekä Wienin toimintasuunnitelmassa parhaista tavoista panna täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta [1] että Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä kehotetaan jatkamaan lainsäädäntötoimia huumausaineiden laittoman kaupan torjumiseksi. [1] EYVL C 19, 23.1.1999. Myös Euroopan parlamentti on kehottanut neuvostoa ja jäsenvaltioita esittämään laittoman huumausainekaupan torjuntaan tähtääviä lainsäädäntöaloitteita. Euroopan unionin huumausainestrategiassa (2000-2004) vaaditaan, että on toteutettava toimenpiteitä, joiden avulla voidaan vähitellen laatia huumausaineiden laitonta kauppaa koskevia rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevat vähimmäissäännöt. Huumausaineiden torjuntaa koskevassa Euroopan unionin toimintasuunnitelmassa (2000-2004) vaaditaankin komissiota esittämään toimenpiteitä huumausainekauppaa koskevia rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevien vähimmäissääntöjen laatimiseksi. Komissio on näin ollen päättänyt esittää tämän ehdotuksen puitepäätökseksi laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjen ja seuraamuksien vähimmäissäännöksistä. Tämä lainsäädäntöaloite mainitaan myös komission työohjelmassa vuodeksi 2001 [2] sekä tulostaulussa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi Euroopan unionissa [3]. [2] KOM(2001) 28 lopullinen. [3] KOM(2000) 167 lopullinen, 24.3.2000. Komissio on valmistellut tätä aloitetta laatimalla selvityksen laittomaa huumausainekauppaa koskevista määritelmistä ja siihen liittyvistä seuraamuksista niiden vastausten pohjalta, joita jäsenvaltiot ovat antaneet niille heinäkuussa 2000 lähetettyyn kyselyyn. Selvitys on julkaistu. Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän puitepäätöksen tavoitteita, jotka näiden rikosten kansainvälisyyden vuoksi voidaan näin ollen toteuttaa paremmin Euroopan unionin tasolla toissijaisuusperiaatteen ja oikeasuhteisuuden periaatteen mukaisesti. Tässä puitepäätöksessä rajoitutaan näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeellisiin vähimmäis-vaatimuksiin eikä siten ylitetä sitä, mikä tarvitaan tähän tarkoitukseen. Viittaus Euroopan unionin perusoikeuskirjaan ja erityisesti sen VI lukuun, jossa vahvistetaan lainkäyttöä koskevat periaatteet, on aiheellinen, koska ehdotus puitepäätökseksi on täysin näiden periaatteiden mukainen. 1. OIKEUDELLINEN KEHYS Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 29 artiklan tavoitteena on korkean turvallisuuden tason varmistaminen kansalaisille "vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella". Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää muun muassa laittoman huumausainekaupan ehkäisemistä ja torjuntaa. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 31 artiklan e alakohdassa määrätään toimenpiteiden toteuttamisesta asteittain muun ohessa laitonta huumausainekauppaa koskevia rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevien vähimmäissääntöjen vahvistamiseksi. Artiklasta annetun julistuksen [4] mukaan nämä määräykset eivät velvoita jäsenvaltiota, jonka oikeusjärjestelmässä ei säädetä vähimmäisseuraamuksista, hyväksymään niitä. [4] Julistus N:o 8 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 31 artiklan (ent. K.3 artikla) e alakohdasta. Puitepäätös on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan säädös, jonka tavoitteena on jäsenvaltioiden lakien ja asetusten lähentäminen. Puitepäätös antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden edetä tiettyjen rikoslain ja oikeudellisen yhteistyön osa-alueilla pidemmälle kuin ennen. 2. NYKYISET VÄLINEET LAITTOMAN HUUMAUSAINEKAUPAN TORJUMISEKSI Ajatus joidenkin jäsenvaltioiden virallisesta yhteistyöstä muun muassa laittoman huumausainekaupan torjumiseksi esitettiin ensimmäisen kerran yleissopimuksessa, joka koskee Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamista. Sopimuksen 6 luvun 71 artiklan 2 kohdan [5] mukaan sopimuspuolet sitoutuvat "hallinnollisin ja rikosoikeudellisin keinoin estämään kaikenlaisten huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden mukaan lukien kannabiksen laittoman viennin sekä tällaisten tuotteiden ja aineiden myynnin, hankkimisen ja välittämisen". Tämä yhteistyökehys on tietysti edelleen tärkeä, etenkin kun siihen kuuluu myös laittoman huumausainekaupan ehkäiseminen ja hallinnollisten toimenpiteiden hyväksyminen; näitä kahta näkökohtaa ei käsitellä tässä puitepäätöksessä. [5] EYVL L 239, 22.9.2000. Tämä ehdotus liittyy Schengenin säännöstön kehittämiseen lainvalvontatoimien osalta. Koska Schengenin sopimuksen 71 artikla kuuluu Euroopan unionin neuvoston sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välillä tehdyn sopimuksen liitteen A soveltamisalaan, ehdotusta puitepäätökseksi on käsiteltävä jälkimmäisessä sopimuksessa määrättyjen menettelyjen mukaisesti. Neuvosto on antanut 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyllä päätöksellä 2000/365/EY [6] Yhdistyneelle kuningaskunnalle luvan osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin. Mainitun päätöksen 8 artiklan 2 kohdan nojalla Yhdistyneen kuningaskunnan katsotaan peruuttamattomasti ilmoittaneen neuvoston puheenjohtajalle Schengen-pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti, että se haluaa osallistua kaikkiin niihin Schengenin säännöstöön perustuviin ehdotuksiin ja aloitteisiin, joihin sillä on lupa osallistua. [6] EYVL 131, 1.6.2000, s. 43. Neuvosto hyväksyi 17 päivänä joulukuuta 1996 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella yhteisen toiminnan 96/750/YOS Euroopan unionin jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen ja käytäntöjen lähentämisestä huumeiden väärinkäytön torjumiseksi sekä laittoman huumausainekaupan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi [7]. Tämän yhteisen toiminnan 1 artiklan mukaan jäsenvaltiot "pyrkivät lähentämään lainsäädäntöjään saadakseen ne keskenään yhteensopiviksi siinä määrin kuin se on tarpeellista laittoman huumausainekaupan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi Euroopan unionissa". Lisäksi jäsenvaltioiden on 4 artiklan mukaan "varmistettava, että niiden oikeusjärjestelmissä rangaistukset, joita sovelletaan huumausainekauppaa käsittäviin törkeisiin rikoksiin, kuuluvat ankaruudeltaan vastaavan vakavuusasteen rikoksista määrättävien ankarimpien rangaistuksien joukkoon". Tämä puitepäätös on täysin edellä mainitussa yhteisessä toiminnassa esitettyjen periaatteiden mukainen ja merkitsee siten huomattavaa edistysaskelta laittoman huumausainekaupan torjunnassa. Tämä aloite perustuu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 31 artiklan e alakohdan ja 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan määräyksiin, ja sen perusteella voidaan määritellä huumausainekaupan kaupan rikostunnusmerkistöjen ja seuraamusten vähimmäissäännökset. Komissio katsoo, että puitepäätöksen hyväksyminen ei vaikuta mainitun yhteisen toiminnan sovellettavuuteen, koska yhteisessä toiminnassa käsitellään myös useita muita kysymyksiä, jotka liittyvät esimerkiksi poliisi-, tulli- ja oikeusviranomaisten yhteistyön kehittämiseen laittoman huumausainekaupan torjunnan tehostamiseksi. [7] EYVL L 342, 31.12.1996. Neuvosto antoi vuonna 1996 myös toisen asiaan liittyvän säädöksen: 20 päivänä joulukuuta 1996 annetun päätöslauselman törkeästä huumausainekaupasta säädettävistä rangaistuksista [8]. Päätöslauselmassa vaaditaan jäsenvaltioita huolehtimaan siitä, että "niiden kansallisessa lainsäädännössä annetaan mahdollisuus tuomita törkeästä laittomasta huumausainekaupasta sellaisiin vankeusrangaistuksiin, jotka kuuluvat kunkin jäsenvaltion rikoslain mukaisesti vastaavan vakavuusasteen rikoksista määrättävien ankarimpien vankeusrangaistusten joukkoon". Tämä komission ehdotus puitepäätökseksi on oikeudellisena välineenä merkittävämpi kuin neuvoston päätöslauselma, jonka arvo on poliittinen. Komissio katsoo, että 20 päivänä joulukuuta 1996 annettu päätöslauselma menettää merkityksensä kun tämä puitepäätös on vahvistettu. [8] EYVL C 10, 11.1.1997. Neuvosto on pyrkinyt tehostamaan laittomasta huumausainekaupasta saatavien varojen pesun torjuntaa hyväksymällä 10 päivänä kesäkuuta 1991 direktiivin rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä. [9] Direktiiviä pyritään nyt laajentamaan ja saattamaan se ajan tasalle. Lisäksi on haluttu tehostaa tällä alalla tehtävää yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä yhteisellä toiminnalla 3 päivältä joulukuuta 1998, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella rahanpesusta, rikoksentekovälineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamisesta, jäljittämisestä, jäädyttämisestä, takavarikosta ja menetetyksi tuomitsemisesta. [10] Tämä yhteinen toiminta kattaa muun muassa laittomaan huumausainekauppaan liittyvät toimet. [9] EYVL L 166, 28.6.1991. [10] EYVL L 333, 9.12.1998. 3. ARTIKLAKOHTAISET PERUSTELUT 1 artikla - Määritelmät 1 artiklassa määritellään puitepäätöksessä käytetyt termit. 1. Huumausaineiden laiton kauppa määritellään artiklan 1 kohdassa siten, että se kattaa seuraavat teot: huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden luvaton myynti ja kaupaksi tarjoaminen sekä voiton tavoittelemiseksi tapahtuva viljeleminen, tuotanto, valmistus, maahantuonti, maastavienti, jakelu, tarjoaminen, kuljettaminen ja lähettäminen, tai luovuttamista varten voiton tavoittelemiseksi tapahtuva huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden vastaanottaminen, hankkiminen ja hallussapito. Määritelmä on keskeisiltä osin sama kuin huumausainekaupan määritelmä vuonna 1988 tehdyssä Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan. Määritelmässä on otettu huomioon myös laittomaan huumausainekauppaan liittyvien rikosten määritelmiä koskevat kansalliset säännökset, joita komissio analysoi tätä puitepäätöstä koskevan ehdotuksen valmistelun yhteydessä. Säännökset koskevat laittoman huumausainekaupan määritelmiä ja siihen liittyviä rangaistuksia sekä laitonta huumausainekauppaa koskevien lakien soveltamista jäsenvaltioissa. Selvitys osoittaa, että yhdenkään jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä ei ole nimenomaisesti määritelty huumausainekauppaa rikokseksi. Tietyt teot on kuitenkin kansallisissa lainsäädännöissä kielletty. Kansallisten lainsäädäntöjen mukaan on säädetty rangaistaviksi teoiksi lähinnä seuraavat teot: huumausaineiden tuotanto, viljeleminen, uuttaminen, valmistus, hankinta, hallussapito, maahantuonti, maastavienti, kuljettaminen, myyminen, tarjoaminen ja laiton luovuttaminen. Selvityksessä tuli esiin myös se, että kansallisen lainsäädännön ja sen soveltamisen välillä on useimmissa jäsenvaltioissa suuri ero: huumausaineiden väärinkäyttäjää, joka myös myy huumeita, pidetään lainsäädännössä huumausainekauppiaana samalla tavoin kuin muita huumausainekauppiaita. Käytännössä kuitenkin väärinkäyttäjää rangaistaan huumausainekaupan harjoittamisesta lievemmin, jos hän on tehnyt sitä huumeriippuvuutensa vuoksi. Komissio haluaa korostaa, että sen ehdotus on yhteinen määritelmä, joka kattaa sellaisen toiminnan, joka on kriminalisoitu kaikissa jäsenvaltioissa. Määritelmän keskeisiä kriteerejä ovat voiton tavoittelu ja toiminnan luvattomuus. Komissio esittää, että kaikkien jäsenvaltioiden oikeuskäytännön mukaisesti tämän puitepäätöksen soveltamisalan ulkopuolelle suljetaan (i) huumausaineiden väärinkäyttäjät, jotka valmistavat, hankkivat ja/tai pitävät laittomasti hallussaan huumausaineita omaa käyttöä varten, ja (ii) käyttäjät, jotka hankkivat huumausaineita muille, mutta ilman voiton tavoittelemisen tarkoitusta (esimerkiksi käyttäjät, jotka antavat huumausaineita läheisilleen saamatta siitä taloudellista hyötyä). Sen sijaan määritelmä kattaa (i) jälleenmyyjät, jotka myyvät huumausaineita laittomasti voiton tavoittelemiseksi; tällä tarkoitetaan henkilöä, joka levittää huumausaineita paikallisella tasolla suppeassa lähipiirissä, (ii) alueellisen tason huumausainekauppiaat, joilla on periaatteessa alaisinaan paikallistason jälleenmyyjiä tai jotka myyvät huumausaineita jälleenmyyjille ja (iii) kansainvälisen tason huumausainekauppiaat, jotka osallistuvat laittomaan huumausaineiden ekauppaan tai organisoivat ja johtavat sitä kansainvälisellä tasolla tai harjoittavat laajamittaista huumausaineiden tuontia ja vientiä. Puitepäätöksessä käytetyn määritelmän avulla pyritään puuttumaan laittomaan huumausainekauppaan ja erityisesti kansainväliseen huumausainekauppaan ja taloudelliseen hyötyyn tähtäävään luovuttamiseen. Määritelmässä ei täsmennetä, mitä viestintävälineitä laittomassaa huumausainekaupassa käytetään (esimerkiksi puhelin, telekopio, Internet), joten se kattaa myös tietotekniikan avulla ja erityisesti Internetin välityksellä toteutettavan huumausainekaupan. On tärkeää varustautua torjumaan myös sellaisia huumausainerikoksia, joilla on yhtymäkohtia tietokonerikollisuuteen; tätä korostetaan myös komission tiedonannossa "Turvallisempaan tietoyhteiskuntaan tietojärjestelmien turvallisuutta parantamalla ja tietokonerikollisuutta ehkäisemällä - eEurope 2002" [11]. [11] KOM(2000) 890 lopullinen. 2. Huumausaineet määritellään 2 kohdassa. Määritelmä kattaa kaikki vuosina 1961 (sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1972 pöytäkirjalla), 1971 ja 1988 tehdyissä Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksissa tarkoitetut aineet. Määritelmä kattaa näin ollen myös kemialliset esiasteet. Lisäksi siinä tarkoitetaan aineita, joiden valvonnan perusteena on yhteinen toiminta 97/396/YOS, 16 päivältä kesäkuuta 1997, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella uusia synteettisiä huumausaineita koskevasta tiedonvaihdosta, riskien arvioinnista ja valvonnasta [12] tai kansallinen lainsäädäntö. [12] EYVL L 167, 25.6.1997. 3. Oikeushenkilö määritellään 3 kohdassa. Samaa sanamuotoa on käytetty jo aiemmin useissa Euroopan unionin tasolla hyväksytyissä välineissä, esimerkiksi Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevaan yleissopimukseen liittyvästä toisen pöytäkirjan tekemisestä 19 päivänä kesäkuuta 1997 annettu neuvoston säädös [13] ja erityisesti sen 1 artiklan d alakohta. [13] EYVL C 221, 19.7.1997. 2 artikla - Rangaistavaksi säätäminen Jäsenvaltiot velvoitetaan 2 artiklassa säätämään 1 artiklassa määritelty huumausaineiden laiton kauppa rikokseksi. 3 artikla - Yllytys, avunanto ja yritys Puitepäätöksen 3 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot säätämään rikolliseksi teoksi yllyttäminen 2 artiklassa tarkoitettuun rikokseen, avunanto tällaisessa rikoksessa ja tällaisen rikoksen yritys. Sanamuoto on sama kuin useissa yhteisön tasolla jo hyväksytyissä välineissä. 4 artikla - Seuraamukset 1. Jäsenvaltiot velvoitetaan 1 kohdassa toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että 2 tai 3 artiklassa määritellyistä rikoksista voidaan tuomita tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia [14], mukaan lukien vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on vakavissa tapauksissa vähintään viisi vuotta. [14] lmaisu on peräisin yhteisöjen tuomioistuimen 21.9.1989 antamasta tuomiosta (asia 68/88, Kok. 1989, s. 2965). Tämän kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamuksista, joissa otetaan huomioon rikoksen vakavuus siten, että vakavista rikoksista määrätään vapausrangaistus. Koska puitepäätökset velvoittavat jäsenvaltioita saavutettavaan tulokseen nähden, mutta jättävät niiden valittavaksi tähän tarvittavan muodon ja keinot, jäsenvaltioilla säilyy tietty liikkumavapaus niiden mukauttaessa lainsäädäntöään näihin sääntöihin ja määrittäessä tässä puitepäätöksessä määritellyissä rajoissa sovellettavien seuraamusten luonnetta ja ankaruutta. Komissio haluaa korostaa, että jäsenvaltiot voivat itse päättää oikeusjärjestelmiensä mukaisesti, millaisin perustein rikoksen vakavuus määräytyy. Rikoksen vakavuutta on arvioitava eri seikkojen perusteella, joita ovat muun muassa laittoman huumausainekaupan laajuus ja säännöllisyys, huumausaineiden luonne ja kaupasta saatujen tulojen määrä. Seuraamukseen ei aina tarvitse liittyä vapausrangaistusta. Vain vakaviksi katsotuista rikoksista, joihin kuuluu esimerkiksi laajamittainen kansainvälinen huumausainekauppa, on määrättävä vapausrangaistus, jonka enimmäiskeston on oltava vähintään viisi vuotta. Näin voidaan varmistaa, että tuomioistuin voi määrätä vakavista rikoksista riittävän ankaran rangaistuksen. Useiden jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä säädettävät vapausrangaistukset kattavat tämänpituiset rangaistukset. Lisäksi on huomattava, että rahanpesusta määrättävän vapausrangaistuksen enimmäiskestoksi esitetään yhteisössä vähintään neljä vuotta. Koska laittomasta huumausainekaupasta saatujen varojen pesu perustuu laittomaan huumausainekauppaan, joka on tässä pääasiallinen rikos, tuntuisi kohtuulliselta säätää tässä puitepäätöksessä ankarammasta rangaistuksesta kuin pelkän rahanpesun yhteydessä. 2. Artiklan 2 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot säätämään, että laittoman kaupan kohteena olevat aineet, laittomassa kaupassa käytetyt välineet ja omaisuus sekä kyseisestä kaupasta suoraan tai välillisesti saatu tuotto ja hyöty tuomitaan menetetyiksi. Ilmaisuja 'menetetyksi tuomitseminen', 'omaisuus' ja 'tuotto' käytetään samassa merkityksessä kuin rikoksesta koituvan hyödyn pesua, etsintää, takavarikkoa ja konfiskointia koskevan, vuonna 1990 tehdyn Euroopan neuvoston yleissopimuksen 1 artiklassa. Komissio katsoo, että huumausaineiden laittomasta kaupasta saatujen tulojen menetetyksi tuomitsemista voitaisiin täydentää kohdentamalla näin saadut varat kansallisella tasolla ainakin osittain sellaisten ohjelmien rahoittamiseen, joiden tarkoituksena on ehkäistä laitonta huumausainekauppaa ja/tai huumausaineiden väärinkäyttöä, auttaa entisiä huumausaineiden käyttäjiä sopeutumaan yhteiskuntaan ja tukea heidän perheitään. Myös Euroopan parlamentti on useaan otteeseen tukenut tätä näkemystä, muun ohessa 19 päivänä marraskuuta 1999 antamassaan päätöslauselmassa [15], joka koskee komission tiedonantoa huumausaineiden torjuntaa koskevasta Euroopan unionin toimintasuunnitelmasta vuosiksi (2000-2004). [15] A5-0063/1999. Artiklan 3 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat määrätä vapausrangaistusten ohella tai niiden vaihtoehtona myös sakkoja omien perinteidensä ja oikeusjärjestelmiensä mukaisesti. 5 artikla - Rangaistusten koventamisperusteet Tässä artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että 4 artiklassa määritellyt seuraamukset määrätään tietyissä olosuhteissa ankarampina. Kun jokin luetelluista edellytyksistä täyttyy, vapausrangaistuksen enimmäiskeston on oltava vähintään seitsemän vuotta. Komissio haluaa korostaa, että artiklaan sisältyvä luettelo raskauttavista seikoista ei estä jäsenvaltioita sisällyttämästä lainsäädäntöönsä muita raskauttavina pidettyjä seikkoja. Luetteloa laadittaessa on otettu huomioon ne kansallisiin säännöksiin sisältyvät raskauttavat seikat, joista jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet vastauksessaan kyselyyn, jonka komissio lähetti niille valmistellessaan tätä puitepäätöstä koskevaa ehdotusta. Luetteloon on myös otettu pääkohdat joulukuun 20 päivänä 1996 annetusta neuvoston päätöslauselmasta, joka koskee törkeästä huumausainekaupasta säädettäviä rangaistuksia [16]. Päätöslauselmassa neuvosto "katsoo, että harkittaessa vapausrangaistuksia, joita voidaan määrätä törkeästä huumausainekaupasta, voitaisiin muiden näkökohtien ohella ottaa huomioon esimerkiksi seuraavat tekijät: i) kaupan laajuus, ii) asianomaisen henkilön laittomasta kaupasta saama hyöty, iii) sellaisen järjestäytyneen rikollisryhmän osallisuus rikokseen, johon rikoksentekijä kuuluu, iv) missä määrin rikoksentekijällä on mahdollisuus valvoa huumausainekauppaa käyvän järjestön toimintaa, sekä v) alaikäisiin kohdistuva kauppa tai heidän hyväksikäyttämisensä". [16] EYVL C 10, 11.1.1997. Jäsenvaltiot voivat itse päättää oman oikeusjärjestelmänsä mukaisesti, millaisin perustein raskauttavien seikkojen luonne ja vakavuus määräytyvät. Vain silloin kun 2 ja 3 artiklassa määriteltyjä rikoksia pidetään vakavina ja kun niihin todetaan liittyvän vähintään yksi luettelossa mainittu raskauttava seikka, vapausrangaistuksen enimmäiskeston on oltava vähintään seitsemän vuotta. On siis määriteltävä vapausrangaistuksen enimmäiskeston alaraja. Vapausrangaistuksen vähimmäiskestoa lisätään kahdella vuodella verrattuna rangaistukseen, joka määrätään 4 artiklassa tarkoitetuista vakavista rikoksista. Näin voidaan varmistaa, että tuomioistuin voi määrätä riittävän ankaran rangaistuksen, kun kyseessä on raskauttavien seikkojen vallitessa tehty vakava rikos. Kahden vuoden erotus tuntuisi tältä osin oikeasuhteiselta. Jäsenvaltioiden mukaan laissa määrättyyn rangaistukseen sovelletaan raskauttavien seikkojen vallitessa kerrointa, joka vaihtelee kolmasosasta kaksinkertaiseen. Raskauttavina seikkoina on otettava huomioon seuraavat olosuhteet: 1. Puitepäätöksen 2 tai 3 artiklassa tarkoitetun rikoksen tekijällä on huumausainekauppaorganisaatiossa merkittävä asema hänen joko välittömästi tai välillisesti harjoittamansa vallan tai kaupasta saadun taloudellisen hyödyn perusteella. Tällä tarkoitetaan myös tekijän kuulumista rikollisjärjestöön. Rikollisjärjestön käsite määritellään yhteisen toiminnan 21 päivältä joulukuuta 1998, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella, rikollisjärjestöön osallistumisen kriminalisoinnista Euroopan unionin jäsenvaltioissa [17] 1 artiklassa. [17] EYVL L 351, 29.12.1998. 2. Rikokseen liittyy väkivallan tai aseiden käyttöä. Näiden käsitteiden täsmällisempi määrittely kuuluu jäsenvaltioille. 3. Alaikäiset tai henkilöit, jotka eivät pysty hallitseman omaa tahtoaan, ovat myötävaikuttaneet rikokseen. Jäsenvaltiot voivat itse päättää omien oikeusjärjestelmiensä mukaisesti, miten alaikäinen määritellään. Henkilöillä, jotka eivät pysty hallitsemaan omaa tahtoaan, tarkoitetaan erityisesti kehitysvammaisia. 4. Rikos on tehty oppilaitoksessa, nuorten yhteisössä, nuorisolle tarkoitetussa vapaa-ajan keskuksessa tai huumausaineiden väärinkäyttäjien hoito- ja kuntoutuslaitoksessa tai niiden läheisyydessä. 5. Rikoksentekijä on lääkäri tai apteekkari tai työskentelee virkamiehenä oikeus- tai sosiaalialalla tai poliisissa, tullissa tai vankilassa tai hän on opettaja tai kasvattaja tai työskentelee muuten koululaitoksen piirissä ja on tehnyt rikoksen virka-asemaansa hyväksi käyttäen. On selvää, että tämän puitepäätöksen 1 artiklassa esitetty huumausaineiden laittoman kaupan määritelmä kattaa erityisesti kaikenlaisen luvattoman toiminnan ja ettei näitä säännöksiä tämän vuoksi sovelleta henkilöihin, joilla on lupa harjoittaa tällaista toimintaa. 6. Rikoksentekijälle on langetettu jossakin Euroopan unionin jäsenvaltiossa lainvoimainen tuomio yhdestä tai useammasta vastaavasta rikoksesta. Tässä on kyseessä rikoksen uusimisperiaate, jonka soveltamisessa otetaan huomioon mahdolliset muissa jäsenvaltioissa kärsityt tuomiot. 6 artikla - Rangaistusten lieventämisperusteet Tässä artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän puitepäätöksen 4 artiklassa säädettyjä seuraamuksia voidaan lieventää, jos jäljempänä mainittu edellytys täyttyy, jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä määriteltyjen muiden lieventävien seikkojen soveltamista estämättä. Rikoksentekijä on antanut toimivaltaisille viranomaisille asian tutkinnan tai todisteiden keräämisen kannalta hyödyllisiä tietoja muiden tekijöiden henkilöllisyydestä tai hän on avustanut huumausainekauppaverkoston paljastamisessa. Komissio viittaa tässä yhteistyön periaatteeseen, joka määritellään henkilöistä, jotka tekevät yhteistyötä oikeusviranomaisten kanssa kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa 20 päivänä joulukuuta 1996 annetussa neuvoston päätöslauselmassa [18]. Toimivaltaisten viranomaisten tehtävänä on määritellä, millä perusteella 'hyödylliset tiedot' määritellään ja säätää siitä, missä suhteessa rangaistusta lievennetään tai millä edellytyksin tekijä voidaan joissakin tapauksissa mahdollisesti kokonaan vapauttaa rangaistuksesta. Tällaisia säännöksiä on olemassa useimmissa jäsenvaltioissa. [18] EYVL C 10, 11.1.1997. Ei vaikuta tarpeelliselta antaa 6 artiklassa tarkoitetuista lieventävistä seikoista erillistä säännöstä, kuten 5 artiklassa säädetään enimmäisrangaistuksen vähimmäiskeston lyhentämisestä. 7 artikla - Oikeushenkilöiden vastuu On myös tarpeen säätää tapauksista, jossa oikeushenkilöt ovat osallistuneet huumausaineiden, psykotrooppisten aineiden tai kemiallisten lähtöaineiden laittomaan kauppaan. Tämän vuoksi 7 artiklassa säädetään oikeushenkilön saattamisesta vastuuseen 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka luonnollinen henkilö on tehnyt asianomaisen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen jäsenenä. Tällaisia säännöksiä on useimpien jäsenvaltioiden lainsäädännössä. Tämän lisäksi 2 kohdassa säädetään, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen, jos sen puolesta tai hyväksi on ollut mahdollista tehdä rikoksia siksi, että henkilö, jolla on valtuudet tehdä päätöksiä, on harjoittanut ohjausta tai valvontaa puutteellisesti. Artiklan 3 kohdassa säädetään, ettei oikeushenkilöön kohdistuva oikeustutkinta sulje pois rinnakkaista oikeustutkintaa, joka kohdistuu siihen luonnolliseen henkilöön, joka on osallistunut oikeushenkilön vastuulla olevan rikoksen tekemiseen. 8 artikla - Oikeushenkilöihin kohdistuvat seuraamukset Päätöksen 8 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus säätää oikeushenkilöihin kohdistuvista seuraamuksista. Siinä vaaditaan, että seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia ja että niihin on sisällyttävä sakkoja. Artiklassa säädetään myös muista oikeushenkilöihin mahdollisesti sovellettavista seuraamuksista. 9 artikla - Tuomiovalta ja syytteeseen asettaminen Koska huumausaineiden laittomaan kauppaan liittyvät rikokset ovat luonteeltaan kansainvälisiä, niiden tehokas torjunta lainsäädännön keinoin edellyttää, että toimivaltaa ja rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevat menettelysäännökset muodostavat Euroopan unionin tasolla johdonmukaisen järjestelmän, niin että rikoksesta epäilty henkilö ei voi välttää syytteeseenpanoa. Artiklan 1 kohdassa esitetään edellytykset, joiden perusteella kansallisille oikeusviranomaisille voidaan antaa toimivalta tämän puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluviin rikoksiin liittyvässä syytteeseenpanossa. Jäsenvaltio käyttää toimivaltaansa seuraavissa kolmessa tapauksessa: a) Rikos on osittain tai kokonaan tehty sen alueella, riippumatta rikoksesta epäillyn oikeushenkilön asemasta tai luonnollisen henkilön kansalaisuudesta (alueperiaate). b) Rikoksentekijä on jäsenvaltion kansalainen (aktiivinen henkilöllisyysperiaate). Silloin kun jäsenvaltiot eivät lainsäädäntönsä nojalla luovuta omia kansalaisiaan, niiden on huolehdittava itse näiden syytteeseenpanosta ulkomailla tehtyjen rikosten yhteydessä. c) Rikos on tehty kyseisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi. Koska kaikkien jäsenvaltioiden oikeusperinne ei tunne ekstraterritoriaalisuutta kaikkien rikoslajien osalta, 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että ne voivat olla soveltamatta tuomiovaltaa koskevia 1 kohdan sääntöjä 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettuihin tapauksiin, joissa rikos on tehty kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella. Artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on ilmoitettava neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle, jos ne aikovat soveltaa 2 kohtaa. Artiklan 3 kohdassa otetaan huomioon se, etteivät tietyt jäsenvaltiot luovuta omia kansalaisiaan, sekä pyritään varmistamaan, että huumausaineiden aineiden laittomasta kaupasta epäillyt henkilöt voidaan panna syytteeseen niissäkin tapauksissa, joissa jäsenvaltio kieltäytyy luovuttamasta omia kansalaisiaan. Jäsenvaltion, joka ei luovuta omia kansalaisiaan, on 3 kohdan mukaisesti toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen tuomiovaltansa oman maansa kansalaisiin, jotka ovat syyllistyneet rikokseen kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella, ja asettaakseen heidät tarvittaessa syytteeseen. 10 artikla - Jäsenvaltioiden yhteistyö Puitepäätöksen 10 artiklan tarkoituksena on hyödyntää niitä monia kansainvälisiä oikeudellisen yhteistyön välineitä, joiden osapuolena jäsenvaltiot ovat ja joita olisi sovellettava tämän puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluviin kysymyksiin. Useisiin kahdenvälisiin ja monenvälisiin sopimuksiin sekä Euroopan unionin yleissopimuksiin sisältyy esimerkiksi keskinäistä oikeusapua ja rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevia järjestelyjä. Tämän artiklan tarkoituksena on myös edistää tietojen vaihtoa. Tämän artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan toisilleen mahdollisimman laajaa keskinäistä oikeusapua huumausaineiden laitonta kauppaa koskevissa oikeudellisissa menettelyissä. Jos useampi kuin yksi jäsenvaltio on asiassa toimivaltainen, niiden on 2 kohdan mukaan neuvoteltava keskenään toiminnan yhteensovittamisesta syytetoimien tehokkuuden varmistamiseksi. Kohdassa todetaan myös, että olisi hyödynnettävä mahdollisuuksien mukaan olemassa olevia oikeudellisia ym. yhteistyöjärjestelyjä kuten Europolia [19], yhteystuomareiden vaihtojärjestelmää [20], Euroopan oikeudellista verkostoa [21] ja väliaikaista oikeudellisen yhteistyön yksikköä [22]. [19] EYVL C 316, 27.11.1995. [20] EYVL L 105, 27.4.1996. [21] EYVL L 191, 7.7.1998. [22] EYVL L 324, 21.12.2000. 11 artikla - Täytäntöönpano ja kertomukset Puitepäätöksen 11 artiklassa tämän puitepäätöksen täytäntöönpanoa ja seurantaa. Artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet tämän puitepäätöksen noudattamiseksi 30 päivään kesäkuuta 2003 mennessä. Lisäksi säädetään, että jäsenvaltioiden on ilmoitettava välittömästi neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle täytäntöönpanosäädökset, joilla ne saattavat tässä puitepäätöksessä määrätyt velvoitteet osaksi kansallista lainsäädäntöään. Komissio valvoo, että tässä puitepäätöksessä ehdotettujen säännösten vaikutusten seurannassa ja analysoinnissa noudatetaan ns. "laillista tietojärjestelmää", jonka Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen hallintoneuvosto hyväksyi vuonna 1998. Artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ensimmäisen kerran 31 päivään joulukuuta 2006 mennessä ja sen jälkeen viiden vuoden välein kertomus tämän puitepäätöksen täytäntöönpanon pääkohdista, jotta säädöstä voidaan arvioida kokonaisvaltaisesti ja tarvittaessa esittää siihen muutoksia. Komissio antaa kertomuksen neuvostolle tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen perusteella tämän puitepäätöksen säännösten täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa ensimmäisen kerran 30 päivään kesäkuuta 2007 mennessä ja sen jälkeen viiden vuoden välein. 12 artikla - Voimaantulo Puitepäätöksen 12 artiklassa säädetään, että puitepäätös tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 2001/0114 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON PUITEPÄÄTÖKSEKSI laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjen ja seuraamusten vähimmäissäännöksistä EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 31 artiklan e alakohdan sekä 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [23], [23] EYVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [24], [24] EYVL C [...], [...], s. [...]. sekä katsoo seuraavaa: (1) Huumausaineiden laiton kauppa muodostaa uhkan, joka vaikuttaa Euroopan unionin kansalaisten terveyteen, turvallisuuteen ja elämänlaatuun sekä jäsenvaltioiden lailliseen talouteen, vakauteen ja turvallisuuteen. (2) Lainsäädäntötoimien tarve laittoman huumausainekaupan torjumiseksi on todettu erityisesti neuvoston ja komission toimintasuunnitelmassa parhaista tavoista panna täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta [25], jonka neuvosto (oikeus- ja sisäasiat) hyväksyi Wienissä 3 päivänä joulukuuta 1998, Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä ja erityisesti niiden 48 kohdassa, Helsingissä 10 ja 12 päivänä joulukuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston hyväksymässä Euroopan unionin huumausainestrategiassa (2000-2004) sekä Santa Maria da Feirassa 19 ja 20 päivänä kesäkuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston vahvistamassa Euroopan unionin huumausaineita koskevassa toimintasuunnitelmassa (2000-2004). [25] EYVL C 19, 23.1.1999, s. 1. (3) On tarpeen hyväksyä laittomalle huumausainekaupalle yhteinen määritelmä, jonka avulla unionin tasolla voidaan torjua yhteisin toimin sekä tätä kauppaa että erityisesti kansainvälistä huumausainekauppaa ja taloudelliseen hyötyyn tähtäävää luovuttamista. Sen vuoksi olisi käytettävä kansallisten säännösten ja kansainvälisten sopimusten päätekijöitä. (4) On tarpeen myös omaksua yhteinen lähestymistapa laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistön tekijöihin. (5) Jäsenvaltioiden säätämien seuraamusten laittomasta huumausainekaupasta olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamusten langettamisesta, mukaan lukien vapausrangaistus. Rikoksen vakavuuden arvioimiseksi eri tekijät, joita ovat muun muassa laittoman huumausainekaupan laajuus ja säännöllisyys, huumausaineiden luonne ja kaupasta saatujen tulojen määrä, olisi otettava huomioon. Rikoksista, joita pidetään jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien mukaan vakavina ja joihin kuuluu esimerkiksi kansainvälinen laiton huumausainekauppa, olisi määrättävä vähintään viiden vuoden vapausrangaistus. Tällä varmistetaan, että tuomioistuin voi määrätä vakavista rikoksista riittävän ankaran seuraamuksen. (6) On tarpeen yhtäältä säätää seuraamusten koventamisesta silloin kun laittomaan huumausainekauppaan liittyy tiettyjä seikkoja, jotka tekevät siitä yhteiskunnalle erityisen uhkaavaa, esimerkiksi kun laitonta huumausainekauppaa harjoitetaan osana rikollisjärjestön toimintaa. Toisaalta on tarpeen säätää rangaistusten lieventämisestä silloin rikoksentekijä on antanut toimivaltaisille viranomaisille käyttökelpoisia tietoja erityisesti osallistumalla huumausainekauppaverkoston paljastamiseen. (7) On tarpeen toteuttaa toimenpiteet sen mahdollistamiseksi, että tässä puitepäätöksessä tarkoitettujen rikosten tuotto voidaan tuomita menetetyksi. (8) Olisi toteutettava toimenpiteet sen mahdollistamiseksi, että oikeushenkilöitä olisi pidettävä vastuussa tässä säädöksessä tarkoitetuista teoista, jotka on tehty heidän hyväksi. (9) Olisi myös toteutettava toimenpiteet jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä varten laittoman huumausainekaupan vastaisten tehokkaiden toimien varmistamiseksi. (10) Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan kannalta tämä puitepäätös koskee Schengenin säännöstön kehittämistä siinä merkityksessä kuin siitä määrätään Euroopan unionin neuvoston ja näiden kahden valtion välillä 17 päivänä toukokuuta 1999 tehdyssä sopimuksessa [26]. [26] EYVL 176, 10.7.1999, s. 36. (11) Laittoman huumausainekaupan torjunnan tehokkuus riippuu olennaisesti tämän puitepäätöksen kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden yhdenmukaistamisesta. (12) Tässä puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet ja erityisesti sen VI luku, lainkäyttö, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: 1 artikla Määritelmät Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan: 1) 'laittomalla huumausainekaupalla' toimintaa, joka kattaa seuraavat teot: huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden luvaton myynti ja kaupaksi tarjoaminen sekä voiton tavoittelemiseksi tapahtuva viljeleminen, tuotanto, valmistus, maahantuonti, maastavienti, jakelu, tarjoaminen, kuljettaminen ja lähettäminen, tai luovuttamista varten voiton tavoittelemiseksi tapahtuva huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden vastaanottaminen, hankkiminen ja hallussapito. 2) 'huumausaineilla' kaikkia seuraavissa Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksissa tarkoitettuja aineita: a) narkoottisia aineita koskeva yleissopimus vuodelta 1961, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1972 pöytäkirjalla; b) psykotrooppisia aineita koskeva Wienin yleissopimus vuodelta 1971; c) vuonna 1988 tehty Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan. Lisäksi siinä tarkoitetaan aineita, joiden valvonnan perusteena on yhteinen toiminta 97/396/YOS, 16 päivältä kesäkuuta 1997, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella uusia synteettisiä huumausaineita koskevasta tiedonvaihdosta, riskien arvioinnista ja valvonnasta [27] tai kansallinen lainsäädäntö. [27] EYVL L 167, 25.6.1997, s. 1. 3) 'oikeushenkilöllä' jokaista yksikköä, jolla on oikeushenkilön asema sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan, lukuun ottamatta valtioita tai muita julkisia elimiä niiden käyttäessä julkiseen valtaan liittyviä oikeuksiaan sekä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä. 2 artikla Laittoman huumausainekaupan rangaistavaksi säätäminen Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että rangaistavaksi teoksi säädetään laiton huumausainekauppa, sellaisena kuin se määritellään 1 artiklassa. 3 artikla Yllytys, avunanto ja yritys Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että rangaistavaksi säädetään 2 artiklassa tarkoitettuun rikokseen yllytys ja avunanto sekä tällaisen rikoksen yritys. 4 artikla Seuraamukset 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että 2 tai 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan tuomita tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, mukaan lukien vapausrangaistus, jonka enimmäismäärä on vakavissa tapauksissa vähintään viisi vuotta. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että laittoman huumausainekaupan kohteena olevat aineet, laittomassa kaupassa käytetyt välineet ja omaisuus sekä kyseisestä kaupasta välittömästi tai välillisesti saatu tuotto ja hyöty tuomitaan menetetyiksi. 3. Jäsenvaltioiden on säädettävä mahdollisuudesta määrätä vapausrangaistusten ohella tai niiden vaihtoehtona sakkoja. 5 artikla Rangaistusten koventamisperusteet 1. Rajoittamatta jäsenvaltioiden kansallisissa lainsäädännöissä määriteltyjen muiden koventamisperusteiden soveltamista jäsenvaltioiden on säädettävä, että 2 tai 3 artiklassa tarkoitettujen rikosten yhteydessä sovelletaan seuraavia rangaistusten koventamisperusteita: a) rikoksentekijällä on merkittävä asema huumausainekaupan organisaatiossa tai rikos on tehty osana rikollisjärjestön toimintaa; b) väkivaltaa tai aseita on käytetty rikoksessa; c) alaikäiset tai henkilöt, jotka eivät pysty hallitsemaan omaa tahtoaan, ovat myötävaikuttaneet rikokseen; d) rikos on tehty oppilaitoksessa, nuorten yhteisössä, nuorisolle tarkoitetussa vapaa-ajan keskuksessa tai huumausaineiden väärinkäyttäjien hoito- ja kuntoutuslaitoksessa tai niiden läheisyydessä; e) rikoksentekijä on lääkäri tai apteekkari taikka työskentelee virkamiehenä oikeus- tai sosiaalialalla tai poliisissa, tullissa tai vankilassa taikka hän on opettaja tai kasvattaja tai työskentelee muuten koululaitoksen piirissä ja on tehnyt rikoksen tätä asemaansa hyväksi käyttäen; f) rikoksentekijä on tuomittu lainvoimaisesti yhdestä tai useammasta vastaavasta rikoksesta jossakin Euroopan unionin jäsenvaltiossa. 2. Jos jokin 1 kohdassa luetelluista edellytyksistä täyttyy, vapausrangaistuksen enimmäiskeston on oltava vähintään seitsemän vuotta. 6 artikla Rangaistusten lieventämisperusteet Rajoittamatta jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä määriteltyjen muiden lieventävien seikkojen soveltamista jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että 4 artiklassa tarkoitettuja seuraamuksia voidaan lieventää, jos rikoksentekijä on antanut toimivaltaisille viranomaisille asian tutkinnan tai todisteiden keräämisen kannalta hyödyllisiä tietoja muiden tekijöiden henkilöllisyydestä taikka hän on avustanut huumausainekaupan reittien tunnistamisessa. 7 artikla Oikeushenkilöiden vastuu 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen 2 tai 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on oikeushenkilön puolesta tai hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen jäsenenä henkilö, jolla on: a) valta edustaa oikeushenkilöä, b) oikeus tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta, c) oikeus harjoittaa valvontaa oikeushenkilössä. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen, jos ohjauksen tai valvonnan puutteellisuus on mahdollistanut sen, että oikeushenkilön toimeksiannosta tai alaisena toimiva henkilö on voinut tehdä kyseisen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi 2 tai 3 artiklassa tarkoitetun rikoksen. 3. Oikeushenkilön vastuu 1 ja 2 kohdan mukaisesti ei estä rikosoikeudellisia menettelyjä niitä luonnollisia henkilöitä vastaan, jotka ovat 2 tai 3 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekijöitä, yllyttäjiä tai osallisia. 8 artikla Oikeushenkilöihin kohdistuvat seuraamukset Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että 7 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti vastuussa olevalle oikeushenkilölle voidaan langettaa tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, joihin kuuluu sakkoja ja joihin voi kuulua myös muita seuraamuksia, kuten: a) oikeuden menettäminen verohelpotuksiin tai muihin julkisiin etuuksiin taikka tukiin, b) väliaikainen tai pysyvä liiketoimintakielto, c) oikeudelliseen valvontaan asettaminen, d) oikeudellinen määräys purkaa oikeushenkilö, e) rikoksen toteuttamiseen käytettyjen laitosten sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi, f) rikoksen kohteena olleen omaisuuden ja rikoksesta välittömästi tai välillisesti saadun tuoton ja hyödyn tuomitseminen menetetyiksi. 9 artikla Tuomiovalta ja syytteeseen asettaminen 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen tuomiovaltansa 2 tai 3 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, jos: a) rikos on kokonaan tai osittain tehty jäsenvaltion alueella, b) rikoksentekijä on jäsenvaltion kansalainen, c) rikos on tehty kyseisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi. 2. Jäsenvaltio voi päättää, ettei se sovella tuomiovaltaa koskevia 1 kohdan b ja c alakohdan sääntöjä tai että se soveltaa niitä ainoastaan erityisissä olosuhteissa tai tilanteissa, jos rikos on tehty sen alueen ulkopuolella. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle päätöksestään soveltaa 1 kohtaa sekä mainittava tarvittaessa ne erityiset olosuhteet tai tilanteet, joissa päätöstä sovelletaan. 3. Jäsenvaltioiden, jotka eivät lainsäädäntönsä mukaan luovuta omia kansalaisiaan, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen tuomiovaltansa oman maansa kansalaisiin, jotka ovat syyllistyneet 2 tai 3 artiklassa tarkoitettuun rikokseen kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella. 10 artikla Jäsenvaltioiden yhteistyö 1. Jäsenvaltiot antavat toisilleen voimassa olevien yleissopimusten sekä monen- ja kahdenvälisten sopimusten ja järjestelyjen mukaisesti mahdollisimman laajalti keskinäistä apua 2 ja 3 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin liittyvissä oikeudenkäyntimenettelyissä. 2. Jos jokin 2 tai 3 artiklassa tarkoitettu rikos kuuluu usean jäsenvaltion toimivaltaan, näiden valtioiden on neuvoteltava keskenään toiminnan yhteensovittamisesta ja aloitettava tarvittaessa syytetoimet. Niiden on hyödynnettävä mahdollisuuksien mukaan muun muassa oikeudellisen yhteistyön järjestelyjä. 11 artikla Täytäntöönpano ja kertomukset 1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän puitepäätöksen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2003. Niiden on ilmoitettava välittömästi neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle täytäntöönpanosäädökset, joilla ne saattavat tässä puitepäätöksessä määrätyt velvollisuudet osaksi kansallista lainsäädäntöään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ensimmäisen kerran viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2006 ja sen jälkeen joka viides vuosi yhteenvetokertomus tämän puitepäätöksen täytäntöönpanosta. 3. Komissio esittää neuvostolle 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen perusteella ensimmäisen kerran viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2007 ja sen jälkeen joka viides vuosi arviointikertomuksen tämän puitepäätöksen säännösten täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa. Kertomus toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle sekä tarvittaessa ehdotukset tämän puitepäätöksen muuttamisesta. 12 artikla Voimaantulo Tämä puitepäätös tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja