[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 14.7.2010 KOM(2010) 382 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen – Petostentorjunta – Vuosikertomus 2009 SEK(2010) 897 SEK(2010) 898 SISÄLLYSLUETTELO KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen – Petostentorjunta – Vuosikertomus 2009 1 Johdanto 4 1. Petostentorjunnan tulokset: tilastotiedot petoksista ja muista sääntöjenvastaisuuksista 5 1.1. Petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet, joista jäsenvaltiot ja komission yksiköt ovat ilmoittaneet vuonna 2009 5 1.2. Tulot 6 1.2.1. Perinteiset omat varat 6 1.3. Menot – yleistarkastelu 8 1.3.1. Maatalousmenot 9 1.3.2. Koheesiopolitiikka 12 1.3.3. Liittymistä valmisteleva rahoitus 14 1.3.4. Komission suoraan hallinnoimia menoja koskevat tilastot 17 1.4. OLAFin toimintaa koskevat tilastotiedot 17 2. Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisen kansainvälinen ulottuvuus – yhteistyö kolmansien maiden ja kansainvälisten järjestöjen kanssa 19 2.1. Monenväliset lahjonnan vastaiset sopimukset 19 2.2. Petostentorjuntaa koskevien kahdenvälisten sopimusten neuvotteleminen 19 2.3. Neuvottelut petostentorjuntaa koskevien määräysten sisällyttämisestä assosiaatiosopimuksiin ja kumppanuus- ja yhteistyösopimuksiin 20 2.4. Savukkeiden kansainvälisen salakuljetuksen torjunta 21 2.5. Taloudellisten etujen suojaamisen välineiden (PFI) ratifiointiprosessi 21 3. Muut komission operatiiviset tukitoimet vuonna 2009: edistyminen tullin osa-alueella 22 3.1. Tulliviranomaisten yhteisoperaatio Diabolo II 22 3.2. Parannettujen tietokantojen käyttäminen — tullitutkintatietokanta (TTTK) 22 4. Paikalla toimitettavia tarkastuksia koskeva yhteistyö jäsenvaltioiden kanssa – kyselytutkimuksen tulokset 23 4.1. Tietojen luovuttamista koskevat kansalliset edellytykset 24 4.2. Paikalla tehtäviä tarkastuksia ja hallinnollisten tarkastusraporttien laatimista koskevat kansalliset menettelyvaatimukset 25 4.3. Kansallisilta viranomaisilta saatava apu taloudellisen toimijan vastustaessa tarkastusta 26 4.4. Kansalliset suojakeinot todisteiden katoamisen tai tuhoamisen estämiseksi 27 4.5. Yleiset päätelmät 27 5. Takaisinperintä 27 5.1. Toimenpiteet sääntöjenvastaisten määrien takaisinperinnän turvaamiseksi 27 5.1.1. EU:n varojen takaisinperintää koskeva kansallinen lainsäädäntö 28 5.1.2. Sääntöjenvastaisuuksien kirjaaminen ja velkojen perintä kansallisissa hallintoelimissä 28 5.1.3. Päätelmät 29 5.2. Sääntöjenvastaisten määrien takaisinperintä vuonna 2009 29 5.2.1. Perinteiset omat varat 29 5.2.2. Maatalous 30 5.2.3. Koheesiopolitiikka 31 5.2.4. Liittymistä valmisteleva rahoitus 32 5.2.5. Suorat menot 33 5.2.6. Takaisinperintä OLAFin tutkimusten jälkeen 33 JOHDANTO EU:n taloudellisten etujen suojaaminen ja petostentorjunta ovat Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden yhteistä vastuualuetta. Komissio laatii vuosittain yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa kertomuksen, jossa esitetään tilastot ja kerrotaan, mitä uusia toimia näiden SEUT-sopimuksen 325 artiklan 5 kohdan mukaisten velvollisuuksien täyttämiseksi on toteutettu. Kertomus on osoitettu Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ja se julkaistaan[1]. Tämän vuoden kertomuksessa on tarkasteltavana kaksi uutta aihetta, joista komissio ja jäsenvaltiot sopivat vuonna 2009 ja joiden tarkastelua varten jäsenvaltiot ovat toimittaneet tietoja kyselylomakkeella[2]. Ne ovat ”Komission ja jäsenvaltioiden välinen yhteistyö paikalla toimitettavissa tarkastuksissa” sekä ”jäsenvaltioiden toimenpiteet sääntöjenvastaisten määrien takaisinperinnän turvaamiseksi”. Molemmat aiheet ovat erittäin tähdellisiä niin EU:n toimielimille[3] kuin toimivaltaisille kansallisille viranomaisillekin. Kertomuksen luvussa 1 esitetään tilastotiedot sääntöjenvastaisuuksista , joista jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet osa-alueilla, joilla jäsenvaltiot toteuttavat talousarviota (maatalouspolitiikka, rakennerahastot ja liittymistä valmisteleva rahoitus eli noin 80 prosenttia talousarviosta), ja yhteisön omien varojen keräämisestä. Lisäksi esitetään arvio sääntöjenvastaisuuksista niillä osa-alueilla, joiden varoja komissio hallinnoi suoraan, ja luodaan katsaus Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) operatiiviseen toimintaan. Tilastoihin on suhtauduttava hyvin varovaisesti. Ilmoitettu sääntöjenvastaisuus ei useimmissa tapauksissa ole petos (joka on tehty tarkoituksellisesti). Ilmoitettu petosepäily ei ole välttämättä tuomioistuimen päätöksellä vahvistettu petos. Kaikkia esitettyjä sääntöjenvastaisuuksia käsitellään parhaillaan, ja niihin sovelletaan erilaisia jatkotoimenpiteitä, kuten 1 ja 5 luvussa kuvaillaan. Kertomuksen luvussa 2 keskitytään EU:n taloudellisten etujen suojaamisen kansainväliseen ulottuvuuteen ja tarkastellaan, miten pitkälle taloudellisten etujen suojaamisen välineiden (PFI-välineiden) ratifiointiprosessi on edennyt. Luvun 3 aiheena ovat hallinnolliset toimenpiteet, joita komissio on toteuttanut petosten ja sääntöjenvastaisuuksien estämiseksi tullin osa-alueella. Luvussa 4 luodaan yleiskatsaus kyselyvastauksiin, jotka koskevat komission (OLAF) ja jäsenvaltioiden yhteistyötä paikalla toimitettavissa tarkastuksissa [4]. Kertomuksen viimeisessä luvussa esitetään vuonna 2009 takaisinperityt määrät kaikilla talousarvion osa-alueilla. Lisäksi tarkastellaan toimenpiteitä, joihin jäsenvaltiot ovat ryhtyneet sääntöjenvastaisten määrien takaisinperimiseksi. Kertomukseen liittyy kaksi komission valmisteluasiakirjaa[5]. PETOSTENTORJUNNAN TULOKSET: TILASTOTIEDOT PETOKSISTA JA MUISTA SÄÄNTÖJENVASTAISUUKSISTA Petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet, joista jäsenvaltiot ja komission yksiköt ovat ilmoittaneet vuonna 2009 Jäsenvaltiot velvoitetaan EU:n lainsäädännössä ilmoittamaan kaikista EU:n taloudellisiin etuihin vaikuttavista epäillyistä petoksista ja muista sääntöjenvastaisuuksista, joita ne ovat havainneet niillä osa-alueilla, joilla ne toteuttavat talousarviota, sekä EU:n omien varojen keräämisessä. On tärkeää erottaa toisistaan petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet. Sääntöjenvastaisuudella tarkoitetaan sellaista EU:n oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkomista, jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko EU:n taloudellisille eduille[6]. Petos on sääntöjenvastaisuus, joka on tehty tahallisesti ja on rikoksena rangaistava[7]. Jäsenvaltiot ilmoittavat, mitkä niiden ilmoittamista sääntöjenvastaisuuksista ovat petosepäilyjä. Petoksen todellinen taloudellinen vaikutus voidaan mitata vasta oikeudenkäyntimenettelyn päätteeksi. Perusteellinen analyysi jäsenvaltioiden ilmoittamista tiedoista esitetään komission valmisteluasiakirjassa Sääntöjenvastaisuuksien tilastollinen arviointi [8], jossa tarkastellaan myös tilastotietoja komission yksiköiden havaitsemista petoksista ja muista sääntöjenvastaisuuksista niillä talousarvion osa-alueilla, jotka toteutetaan suoraan ja keskitetysti. Taulukko 1: Sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä ja arvo – vuosi 2009 Osa-alue | Ilmoitetut sääntöjenvastaisuudet | Sääntöjenvastaisuuksien, ml. petosepäilyt, arvioitu taloudellinen vaikutus (miljoonaa euroa) | Petosepäilyjen arvioitu taloudellinen vaikutus (miljoonaa euroa) | 2008[9] | 2009 | 2008[10] | 2009 | 2008 | 2009 | Maatalous | 1 133 | 1 621 | 102,3 (0,24 % osoitetuista varoista) | 125 (0,24 % osoitetuista varoista) | 4 (0,01 % osoitetuista varoista) | 13,3 (0,03 % osoitetuista varoista | Koheesio-politiikka | 4 007 | 4 931 | 585,2 (~0,11 % osoitetuista varoista) | 1 223 (2,53 % osoitetuista varoista) | 57 (~0,11 % osoitetuista varoista) | 109 (~0,23 % osoitetuista varoista) | Liittymistä valmisteleva rahoitus | 523 | 706 | 61(~0,9 % osoitetuista varoista) | 117 (~ 0,78 % osoitetuista varoista | 13 (~0,9 % osoitetuista varoista) | 57 (~0,38 % osoitetuista varoista) | Suorat menot | 932 | 705 | 34,7 (~0,17 % osoitetuista varoista) | 27,5 (~0,17 % osoitetuista varoista) | 3.2 (~0,02 % osoitetuista varoista) | 1,5 (~ 0,01 % osoitetuista varoista) | Kaikki menot | 6 595 | 7 963 | 783,2 (~ 0,07 % varoista näillä neljällä osa-alueella) | 1 492,5 (1,13 % varoista näillä neljällä osa-alueella) | 77,2 (~ 0,07 % varoista näillä neljällä osa-alueella) | 180,8 (0,13 % varoista näillä neljällä osa-alueella) | Omat varat[11] | 6 075 | 4 648 | 375 (~0,46 % omien varojen kokonais-määrästä)[12]) | 343 (~0,23 % omien varojen kokonais-määrästä) | 75 (~0,46 % omien varojen kokonais-määrästä) | 99 (~0,68 % omien varojen kokonais-määrästä) | Tulot Perinteiset omat varat Ilmoitettuja sääntöjenvastaisuustapauksia oli vuonna 2009 noin 23 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2008 (4 648 vuonna 2009 ja 6 075 vuonna 2008), ja niihin liittyvä arvioitu rahamäärä pieneni 8,5 prosenttia (375 miljoonasta eurosta vuonna 2008 noin 343 miljoonaan euroon vuonna 2009). Kymmenen uuden jäsenvaltion lähettämien ilmoitusten lukumäärä jatkoi kasvuaan liittymisvuodesta 2004 lähtien aina vuoteen 2007. Vuonna 2008 kasvu pysähtyi, ja ilmoitettuja tapauksia oli vuonna 2009 noin 2 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2008, vaikka omien varojen kokonaismäärä kasvoi 20 prosenttia vuodesta 2008. Petosepäilyjen osuus ilmoitetuista sääntöjenvastaisuustapauksista oli noin 19 prosenttia, ja niiden arvioitu taloudellinen vaikutus noin 99 miljoonaa euroa. Sääntöjenvastaisuuksien havaitsemiseksi käytettävät menetelmät vaihtelevat jäsenvaltioittain. Vuonna 2009 suurin osa (75 prosenttia) tapauksista kuitenkin havaittiin suorissa kansallisissa tarkastuksissa tai tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn jälkeisissä kansallisissa tarkastuksissa. Monet jäsenvaltiot[13] käyttävät sääntöjenvastaisuuksien havaitsemiseksi enimmäkseen ”jälkitarkastuksia”. Suoria tarkastuksia käytetään erityisesti Tanskassa, Sloveniassa, Romaniassa, Maltalla ja Kreikassa. Kuvassa 1 esitetään, mitä menetelmiä jäsenvaltiot sovelsivat – määrällisesti – OWNRES[14]-tapausten havaitsemisessa vuonna 2009. Yksinkertaisuuden vuoksi termin ”jälkitarkastus” katsotaan käsittävän kaikki seuraavat menetelmät: tilintarkastukset, komission tarkastukset, petostentorjuntaviranomaisten tarkastukset, tarkastuskäynnit, tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn jälkeiset kansalliset tarkastukset sekä verotarkastukset. [pic] Kuva 1: Sääntöjenvastaisuuksien havaitseminen vuonna 2009 — menetelmät Jäsenvaltioiden havaitsemat petokset ja sääntöjenvastaisuudet voivat liittyä hyvin monenlaisiin tuotteisiin. Yleisimmät tuoteryhmät vuonna 2009 olivat edelleen televisiot ja monitorit, vaatteet sekä tietenkin tupakka, ja edellisten vuosien tapaan niistä ilmoitettiin eniten sääntöjenvastaisuuksia tai petoksia. Myös tavaroiden alkuperä vaihteli, tosin tietyt maat ovat jatkuvasti tilastojen yläpäässä (Kiina, Yhdysvallat, Japani). Menot – yleistarkastelu Kertomuksessa tarkastellaan EU:n talousarvion menopuolen neljää keskeistä osa-aluetta: maataloutta, koheesiopolitiikkaa, liittymistä valmistelevaa tukea ja suoria menoja, joihin liittyy monia eri politiikkoja lähtien tutkimuksesta ja kehittämisestä aina humanitaariseen apuun asti. [pic] Kuva 2: Neljän talousarvion osa-alueen osuudet ilmoitetuista sääntöjenvastaisuuksista ja petosepäilyistä (sisäympyrä) sekä niihin liittyvät rahoitusmäärät (ulkoympyrä) vuonna 2009. Koheesiopolitiikan ja liittymistä valmistelevan tuen osuudet sääntöjenvastaisuuksista ovat suhteettoman suuret verrattuna niiden osuuksiin kokonaisbudjetista. Se osoittaa, että näiden kahden alan hallinnointi- ja valvontajärjestelmissä on edelleen parannettavaa. Vuotta 2009 voidaan pitää siirtymävuotena EU:n talousarvion menopuoleen liittyvien sääntöjenvastaisuuksien ilmoittamisessa, sillä silloin otettiin käyttöön uusi Internet-pohjainen raportointijärjestelmä sääntöjenvastaisuuksien hallintaa varten (IMS, Irregularity Management System). Sen sisäänajovaiheessa jäsenvaltioilla on saattanut ilmetä ongelmia sääntöjenvastaisuuksien ilmoittamisessa, kirjaamisessa ja siirtämisessä uuteen järjestelmään. Uusi raportointijärjestelmä on kuitenkin parantanut yleisesti toimintaympäristöä, jossa sääntöjenvastaisuuksista ilmoitetaan. Useimmat jäsenvaltiot suhtautuivatkin siihen myönteisesti ja käyttivät sitä jo raportointivuonna 2009. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi otettava IMS täysimittaisesti käyttöön ja oltava valmiita käyttämään järjestelmää tietojen ilmoittamisessa vuonna 2010. Maatalousmenot Jäsenvaltioista ilmoitettiin vuonna 2009 kaikkiaan 1 621 uutta sääntöjenvastaisuustapausta, joiden rahallinen arvo oli yhteensä noin 125 miljoonaa euroa. Ilmoitettujen tapausten lukumäärä kasvoi 43 prosenttia ja ilmoitetut sääntöjenvastaiset määrät 23 prosenttia vuoteen 2008 verrattuna. Syy tähän on IMS-järjestelmän käyttöönotto, sillä sen jälkeen paljon useammat käyttäjät ovat voineet käsitellä ilmoituksia järjestelmässä. Käyttäjämäärän kasvu on myös vaikuttanut suoraan ilmoitettujen tapausten lukumäärään. Lukumääräisesti eniten tapauksia ilmoitti Espanja (404 tapausta), ja suurin osa sääntöjenvastaisista maksuista ilmoitettiin Italiasta (54 miljoonaa euroa). Uusi Internet-pohjainen raportointijärjestelmä on parantanut ilmoitusvelvollisuuden noudattamista jäsenvaltioissa, mutta oikea-aikaisessa raportoinnissa, henkilötietojen käsittelyssä ja sääntöjenvastaisissa toimissa on edelleen joitakin ongelmia, joihin tulisi kiinnittää huomiota. Komissio kehottaakin jäsenvaltioita parantamaan vaatimusten noudattamista erityisesti viimeksi mainittujen ongelmien osalta käyttämällä äskettäin perustettua Internet-raportointijärjestelmää. Varainhoitovuosien 2006–2009 menojen osalta jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tähän mennessä kaikkiaan 2 086 sääntöjenvastaisuustapausta, joiden rahallinen arvo oli yhteensä 97 miljoonaa euroa. Eniten tapauksia ilmoitti Espanja (377), ja suurin osa sääntöjenvastaisista maksuista ilmoitettiin Italiasta (14 miljoonaa euroa). Ranskalla oli kaikkein suurimmat maatalousmenot (20 prosenttia), mutta niihin verrattuna Ranskan ilmoittamien sääntöjenvastaisuustapausten lukumäärä (127) ja niihin liittyvät sääntöjenvastaiset rahamäärät (9 miljoonaa euroa eli 0,09 prosenttia menoista) olivat melko vaatimattomia. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet varainhoitovuosilta 2006–2009 yhteensä 288 petosepäilyä, joiden rahallinen arvo on yhteensä 12 miljoonaa euroa. ”Sokeriala”, ”sianliha-, muna- ja siipikarjanliha-ala”, ”vilja-ala”, ”maaseudun kehittäminen” sekä ”hedelmä- ja vihannesala” olivat niitä, joilla sääntöjenvastaisuuksien osuus oli melko suuri. Näitä lukuja olisi kuitenkin pidettävä pelkkinä välituloksina, sillä vuosien 2006–2009 menoja koskevien sääntöjenvastaisuustapausten ilmoittaminen jatkuu tulevina vuosina. Lopulliset luvut voidaan määrittää vain niiltä varainhoitovuosilta, jotka katsotaan ”päätetyiksi”. Viimeisin päätetyksi katsottu varainhoitovuosi on vuosi 2004. Tilintarkastussuunnitelmat on pantu täytäntöön, takaisinperintämenettelyt on aloitettu ja sääntöjenvastaisuuksista on ilmoitettu. Kokonaismenot vuonna 2004 olivat noin 43 miljardia euroa. Jäsenvaltioista ilmoitettiin yhteensä 2 216 tapausta, joiden rahallinen arvo oli yhteensä 99 miljoonaa euroa. Sääntöjenvastaisuuksien osuudeksi tuli näin 0,23 prosenttia. Kuvassa 3 on yleiskatsaus sääntöjenvastaisuuksien osuuksista jäsenvaltioittain[15] vuonna 2004. Sääntöjenvastaisuuksien osuuksissa on merkittäviä eroja jäsenvaltioiden välillä. Se saattaa olla osoitus käytössä olevien valvontajärjestelmien tehokkuudesta, ja tätä kysymystä onkin ryhdyttävä seuraamaan entistä tarkemmin. Jäsenvaltiot luokittelivat petosepäilyiksi kaikkiaan 37 tapausta, joista 23 (62 prosenttia) ilmoitettiin Italiasta. [pic] Kuva 3: Sääntöjenvastaisuuksien osuudet jäsenvaltioittain (EU-25) vuonna 2004 Koheesiopolitiikka Vuonna 2009 ilmoitettiin kaikkiaan 4 931 sääntöjenvastaisuustapausta, joiden rahallinen arvo oli yhteensä 1,22 miljardia euroa. Ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä ja niihin liittyvät rahamäärät ovat kasvaneet vuodesta 2008. Kasvu on ollut varsin merkittävää sekä ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien lukumäärän (+23 prosenttia) että sääntöjenvastaisten määrien osalta (+109 prosenttia). Sitä voivat selittää useat eri tekijät: ilmoitetut sääntöjenvastaisuudet koskevat kolmea eri ohjelmakautta (kausia 1994–1999, 2000–2006 ja 2007–2013), Romania ja Bulgaria ovat kumpikin ilmoittaneet sääntöjenvastaisuuksia, ja ohjelmakausi 2000–2006 lähenee loppuaan, mikä tietää aina lisää tarkastuksia ja todennuksia. Näistä viimeksi mainittu selitys vaikuttaa kaikkein järkeenkäyvimmältä etenkin, kun otetaan huomioon, että ohjelmakautta 1994–1999 päätettäessä oli edessä sama tilanne (ja erot edellisiin vuosiin verrattuna vielä suurempia). Koska koheesiopolitiikkaan liittyvät ohjelmat ovat monivuotisia, ohjelmakausittainen tarkastelu ilmaisee kuitenkin paljon enemmän kuin vuotuisiin talousarvioihin perustuva tarkastelu. Loppuaan lähenevältä (vuonna 2010 päättyvältä) ohjelmakaudelta 2000–2006 ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien yhteenlaskettu osuus on liki 1,6 prosenttia ja petosepäilyjen osuus sääntöjenvastaisuuksista noin 0,25 prosenttia. Nämä osuudet osoittavat ainoastaan sen, miten yhtäältä sääntöjenvastaisuudet (epäillyt ja todetut petokset mukaan luettuina) ja toisaalta petosepäilyt (sellaisinaan) ovat vaikuttaneet komission jäsenvaltioille suorittamiin maksuihin. Ne eivät siten kummassakaan tapauksessa ilmaise petosten ja sääntöjenvastaisuuksien todellista laajuutta. Kyseiset luvut edustavat toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tarkastusten ja todennusten tuloksia, eikä niitä voida ekstrapoloida tietämättä tarkastetun ja todennetun otoksen kokoa. Sääntöjenvastaisuuksien osuus oli suurin Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR)[16] hankkeissa ja tavoite 2 -ohjelmissa (rakenneongelmista kärsivien alueiden vahvistaminen). EAKR:n tapauksessa tämä johtuu todennäköisesti siitä, että EAKR:sta rahoitetaan melko hinnakkaita hankkeita, joten myös sääntöjenvastaisuuksiin liittyvät summat ovat yleensä suuria. Tavoite 2 -ohjelmien tapauksessa kokonaistulokseen ovat saattaneet vaikuttaa sääntöjenvastaisuuksien erittäin suuri osuus Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa, jotka ovat tärkeimmät tämäntyyppisistä ohjelmista tuetut valtiot. Petosepäilyjen osuudessa tilastoa johtaa edelleen EAKR (0,29 prosenttia). Kaikkein suurin (0,30 prosenttia) tämä osuus on tavoite 1 -ohjelmissa (vähemmän vauraiden alueiden kehittämisen tukeminen) ja sen jälkeen tavoite 3 -ohjelmissa (koulutukseen, ammatilliseen koulutukseen ja työllisyyteen liittyvien politiikkojen ja järjestelmien mukauttamisen ja nykyaikaistamisen tukeminen muualla kuin tavoite 1 -alueilla), joissa se on 0,17 prosenttia[17]. Petosepäilyjen osuus oli suurin Italiassa, Puolassa, Virossa ja Slovakiassa, kuten kuva 4 osoittaa: [pic] Kuva 4: Petosten osuudet jäsenvaltioittain (EU-25) ohjelmakaudella 2000–2006 Petosepäilyjen suuri osuus ei välttämättä tarkoita sitä, että jossakin tietyssä jäsenvaltiossa olisi tavallista enemmän EU:n taloudellisia etuja vahingoittavaa petollista toimintaa. Pikemminkin se on osoitus siitä, että käytössä olevat petostentorjuntajärjestelmät toimivat tehokkaasti (petokset kyetään havaitsemaan ja niistä halutaan ilmoittaa), jolloin tuloksena on aina suurempia lukuja. Komissio seuraa vastaisuudessa tarkemmin näitä tuloksia ja analysoi maiden käyttämien petostentorjuntajärjestelmien suhdetta petosepäilyjen osuuteen. Jäsenvaltioiden joukosta erottuvat Espanja ja Ranska, joilla petosepäilyjen osuus on epäilyttävän pieni (etenkin verrattuna maiden kokoon ja niille myönnetyn rahoitustuen määrään). Tällaiset tulokset voivat kertoa vain joko heikosta petosten havaitsemiskyvystä tai siitä, että osa havaituista petoksista on jäänyt ilmoittamatta. Koheesiorahastoon liittyvät tiedot ovat liian hajanaisia, jotta niistä voitaisiin muodostaa luotettavaa kokonaiskuvaa. Komissio aikookin ottaa IMS-järjestelmän täysimittaisesti käyttöön myös koheesiorahastossa, ja sen odotetaan parantavan tilannetta tulevina vuosina. Jäsenvaltioita[18], jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön uutta raportointijärjestelmää, kehotetaan toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen täytäntöönpanemiseksi. Komission asetusta (EY) N:o 1828/2006[19] muutettiin[20] 1. syyskuuta 2009 sääntöjenvastaisuuksien ilmoitusmenettelyn yksinkertaistamiseksi. Muutosten tärkeimpänä tavoitteena oli selkeyttää nykyisiä säännöksiä komission ja jäsenvaltioiden rakennepolitiikan rahoituksen epäsäännönmukaisuuksista ja aiheettomasti maksettujen summien takaisinperinnästä sekä tätä alaa koskevan tiedotusjärjestelmän perustamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1681/94[21] soveltamisesta saamien kokemusten perusteella helpottamalla raportointia ja samalla varmistamalla, ettei tässä yhteydessä menetetä riskianalyysin kannalta tärkeitä tietoja. Toisena tavoitteena oli rakennerahastoja koskevien raportointisäännösten yhtenäistäminen suurelta osin maatalousalalla sovellettavien säännösten kanssa. Liittymistä valmisteleva rahoitus Vuonna 2009 kansalliset viranomaiset 14 maasta ilmoittivat 706 äskettäin havaittua sääntöjenvastaisuustapausta, joiden rahallinen arvo oli noin 117 miljoonaa euroa. Ilmoitettujen tapausten määrä kasvoi 35 prosenttia. Tämä osoittaa, että liittymistä valmistelevan rahoituksen alalla havaitut ongelmat eivät suinkaan ole asteittain poistumassa vaan pikemminkin siirtymässä pienempien maaryhmien eli kahden EU-maan ja ehdokasmaiden vaivoiksi. Vuonna 2009 ilmoitetuista sääntöjenvastaisuustapauksista noin 81 prosenttia ja sääntöjenvastaisista rahamääristä 93 prosenttia koskee Bulgariaa ja Romaniaa. Suuntaus on kuitenkin nouseva ainoastaan Bulgariassa, jossa ilmoitettujen tapausten lukumäärä kasvoi 134 prosenttia. Maiden ilmoitusaste vaikuttaakin voimakkaasti suuntauksiin ja rajaa tarkastelun kohdetta pienemmäksi. Sääntöjenvastaiset määrät kasvavat jatkuvasti ja kasaantuvat koko ohjelmakaudelta, kun kohdennetut määrärahat pysyvät sen ajan muuttumattomina ja maksut vähitellen pienenevät. Sääntöjenvastaisuudet ja petosepäilyjen osuus kasvaa siten jatkuvasti. Viisi jäsenvaltiota (Bulgaria, Unkari, Puola, Romania, Slovakia) sekä Turkki ilmoittivat petosepäilyistä vuonna 2009. Petosepäilytapauksia oli 262, ja niiden rahoitusvaikutus oli yhteensä 57 miljoonaa euroa. Eniten petosepäilyjä ilmoitettiin Bulgariasta. Tapauksista valtaosa ilmeni SAPARD-ohjelmassa[22]. SAPARD-tapausten osuus oli 67 prosenttia Bulgariasta ilmoitettujen tapausten kokonaismäärästä. Itse asiassa 92 prosenttia OLAFille SAPARD-ohjelmasta vuonna 2009 ilmoitetuista petosepäilyistä koski Bulgariaa. Komissio pyysi Bulgarian viranomaisia parantamaan valvontajärjestelmiään ja tekemään lisätarkastuksia, ja tämä on sittemmin näkynyt havaittujen ja ilmoitettujen petostapausten määrän kasvuna. Petosepäilyjen määrän voimakas kasvu todennäköisesti tasoittuu tulevina vuosina sen jälkeen, kun oikeudelliset menettelyt on saatu päätökseen ja tapauksista saadaan päivitetyt ilmoitukset. Petosepäilyjen osuus SAPARDin ohjelmakaudelta ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien kokonaismäärästä oli noin 2,8 prosenttia. Bulgariassa petosepäilyjen osuus oli 20 prosenttia, mutta Tšekistä, Virosta, Latviasta ja Slovakiasta ei ilmoitettu lainkaan petosepäilyjä, mikä kyseenalaistaa ilmoitettujen tietojen luotettavuuden tai viranomaisten kyvyn havaita petoksia SAPARD-ohjelmassa. Kuvassa 5 esitetään petosepäilyjen osuudet SAPARD-ohjelmassa maittain. [pic] Kuva 5: Petosepäilyjen osuudet SAPARD-ohjelmassa jäsenvaltioittain ja ehdokasmaittain vuonna 2009. Tarkastusten jakauma näyttää melko tasaiselta. Vuonna 2009 yleisimmät sääntöjenvastaisuuksien havaitsemiseksi käytetyt menetelmät olivat asiakirjojen tarkastus ja tilintarkastus. Bulgariassa suurin osa epäillyistä petostapauksista tuli ilmi tilintarkastuksissa. Se on varsin poikkeuksellista ja viittaa siihen, että Bulgarian petostentorjuntajärjestelmässä on puutteita. Kaikkia jäsenvaltioita ja ehdokasmaita pyydetään ilmoittamaan sääntöjenvastaisuudet IMS-järjestelmään sisällytettävän uuden liittymistä valmistelevaa tukea koskevan moduulin avulla heti, kun se alkaa toimia[23]. Komission suoraan hallinnoimia menoja koskevat tilastot Tämänvuotinen sääntöjenvastaisuuksia koskeva analyysi perustuu komission kirjanpitojärjestelmän (ABAC) lukuihin. ABAC on poikittainen tapahtumatietojärjestelmä, jossa komissio voi toteuttaa ja seurata kaikenlaisia talousarvioon ja tilinpitoon liittyviä tapahtumia. Yksi ABAC-järjestelmän toiminnoista on ”perintätilanteen kirjaus” (Recovery Context), johon kootaan yksityiskohtaisia tietoja komission yksiköiden antamista ja ABAC-järjestelmään kirjatuista perintämääräyksistä. Se on verrattain uusi toiminto järjestelmässä. Tietojen keruu komission yksiköistä on aloitettu vasta hiljattain, ja ABAC-järjestelmässä nykyisin saatavilla olevat tiedot koskevat vuodesta 2008 lähtien annettuja perintämääräyksiä. Esitettyihin tietoihin on siten suhtauduttava hyvin varovasti, eikä niitä voida tulkita empiiriseksi näytöksi petosten ja sääntöjenvastaisuuksien laajuudesta. Sääntöjenvastaisuuksien ja petosepäilyjen perusteella annettiin tällä osa-alueella kaikkiaan 705 perintämääräystä. Niiden oletettu taloudellinen vaikutus oli 27,5 miljoonaa euroa, josta 1,5 miljoonaa euroa koski 15:ttä ilmoitettua petosepäilyä. Ulkoisten toimien alalla sääntöjenvastaisuuksien arvo oli 4,4 miljoonaa euroa ja sisäisten politiikkojen alalla 23,1 miljoonaa euroa. OLAFin toimintaa koskevat tilastotiedot Saamiensa tietojen alustavan arvioinnin perusteella OLAF voi päättää aloittaa jonkin seuraavista viidestä menettelystä: sisäisen tutkimuksen, ulkoisen tutkimuksen, koordinoinnin, rikosoikeudellisen avunannon tai vastavuoroisen avunannon. Vuosittain käynnistettävien menettelyjen määrä on pysynyt vakaana (220 vuonna 2009, 204 vuonna 2008 ja 201 vuonna 2007). OLAFin käynnistämien omien tutkimusten (sisäiset ja ulkoiset tutkimukset) määrä on vuodesta 2004 lähtien ollut yhtä suuri tai suurempi kuin niiden tapausten määrä, joissa OLAF tarjoaa apua ja koordinointia kansallisille viranomaisille (koordinointi ja rikosoikeudellinen avunanto). Vuodesta 2005 alkaen OLAFin omien tutkimusten määrä on ollut noin 75 prosenttia käynnistettyjen menettelyjen kokonaismäärästä. Vireillä olevien menettelyjen määrä on kasvanut (vuoden 2009 lopussa 455 ja vuoden 2008 lopussa 425). Seuraavassa taulukossa esitetään tilannekatsaus vuoden 2009 lopussa. Vireillä olevien tutkimusten määrän hienoinen kasvu vuodesta 2008 johtuu osittain de minimis -säännöstä, jonka mukaan OLAF keskittää operatiiviset resurssinsa monimutkaisimpiin petostapauksiin, joiden tutkinta kestää jo lähtökohtaisesti kauemmin. Taulukko 2: 31. joulukuuta 2009 tutkittavana olleet tapaukset ja niiden arvioitu taloudellinen vaikutus Toimintalohko | 31. joulukuuta 2009 tutkittavana olleet tapaukset | Arvioitu taloudellinen vaikutus (miljoonaa euroa) | Maatalous | 79 | 106,48 | Savukkeet | 32 | 65,31 | Tulli | 36 | 245,23 | Suorat menot | 47 | 65,41 | EU:n toimielimet ja elimet | 133 | 25,07 | Ulkoinen apu | 86 | 153,31 | Rakennerahastot | 43 | 658,19 | Kauppa | 1 | 0,29 | Yhteensä | 457 | 1 319,29 | Lisätietoja ja aikaisempien vuosien tiedot on esitetty OLAFin kertomuksessa.[24] EUROOPAN UNIONIN TALOUDELLISTEN ETUJEN SUOJAAMISEN KANSAINVÄLINEN ULOTTUVUUS – YHTEISTYÖ KOLMANSIEN MAIDEN JA KANSAINVÄLISTEN JÄRJESTÖJEN KANSSA Taloudellisten etujen suojaaminen ja petosten ja korruption torjunta ovat Euroopan unionille kuuluvia tehtäviä, jotka ulottuvat sen rajojen ulkopuolelle. Sen vuoksi ne on otettava huomioon myös kolmansien maiden kanssa tehtävissä kansainvälisissä sopimuksissa ja niissä monenvälisissä yleissopimuksissa, joissa unioni on osapuolena. Petosten, lahjonnan, savukkeiden salakuljetuksen ja unionin taloudellisia etuja vahingoittavan muun laittoman toiminnan tehokkaan torjunnan varmistamiseksi EU neuvottelee omasta puolestaan ja jäsenvaltioidensa puolesta petostentorjuntaa koskevia sopimuksia kolmansien maiden kanssa sekä osallistuu monenvälisiin sopimuksiin tai yleissopimuksiin. Monenväliset lahjonnan vastaiset sopimukset Euro opan komissio osallistui korruption vastaisen YK:n yleissopimuksen (UNCAC) sopimuspuolten kolmanteen kokoukseen, jossa se neuvotteli Euroopan unionin puolesta yleissopimuksen täytäntöönpanon edellytyksistä. Myös Euroopan unioni on jäsenvaltioiden rinnalla yksi yleissopimuksen osapuolista kaikilla toimivaltaansa kuuluvilla aloilla (julkisella ja yksityisellä sektorilla toteutettavat ennalta ehkäisevät toimenpiteet, kuten lahjonnan torjunnasta vastaavien elinten perustaminen, sekä avoimuus ja tilintekovelvollisuus julkiseen talouteen liittyvissä asioissa, varojen tehokas takaisinperintä ja kansainvälinen yhteistyö). Sopimuspuolilta edellytetään muun muassa toimenpiteitä, jotka tukevat lahjonnan tuottaman hyödyn jäljittämistä, jäädyttämistä, takavarikointia ja menetetyksi tuomitsemista. Kokouksessa hyväksyttiin myös yleissopimuksen tarkistamiseen liittyvät tehtävät. Niiden mukaan Euroopan unionin on arvioitava, miten se on noudattanut UNCAC:n standardeja, ja valmistauduttava yleissopimuksen tarkistukseen tulevina vuosina. Lisäksi komissio osallistuu neuvoston vuonna 2008 perustaman Euroopan korruptiontorjuntaverkoston toimintaan[25]. Se aloitti virallisesti toimintansa marraskuussa 2009 Sloveniassa pidetyssä korruption torjunnan eurooppalaisten kumppanien (European Partners against Corruption, EPAC) kokouksessa, jossa hyväksyttiin myös organisaation työjärjestys ja hallintoelimet. Komissio (OLAF) on EPAC:n virallinen jäsen. Petostentorjuntaa koskevien kahdenvälisten sopimusten neuvotteleminen EU ja G20-maiden vahvistettua sitoumuksensa veroyhteistyötä koskevat OECD:n vaatimukset täyttävään, korkean tason kansainväliseen yhteistyöhön kolmansien maiden finanssikeskusten ja verokeitaiden kanssa ja helmikuussa 2009 pidetyn Ecofin-neuvoston kokouksen jälkeen komissio tarkisti 10. joulukuuta 2008 hyväksymäänsä ehdotusta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Liechtensteinin ruhtinaskunnan välisen yhteistyösopimuksen allekirjoittamisesta Euroopan yhteisön puolesta niiden taloudellisten etujen vastaisten petosten ja muun laittoman toiminnan torjumiseksi. Tarkistetut ehdotukset[26] hyväksyttiin marraskuussa 2009, ja niihin on sisällytetty uudet veroalan tietojenvaihtojärjestelyjä koskevat vaatimukset sekä Lissabonin sopimuksen voimaantulon aiheuttamat muutokset. Tällainen yhteistyösopimus toisi merkittävästi lisäarvoa, sillä sen soveltamisalaan kuuluisivat veronkierron, veropetosten ja sopimuspuolten taloudellisia etuja vahingoittavan muun laittoman toiminnan ohella OECD:n normien mukainen tietojenvaihto veroasioissa. Sen perusteella toimijat eivät voisi vedota pankkisalaisuuteen poikkeuksena, joka estää tietojenvaihdon. Lisäksi sopimukseen sisältyy hallinnollista avunantoa, etenkin pyynnöstä annettavaa apua koskevia määräyksiä (tietopyynnöt, seurantapyynnöt ja tutkintapyynnöt) sekä määräyksiä tietyistä yhteistyön ja takaisinperinnän muodoista. Siinä kuitenkin sallitaan vastavuoroinen oikeudellinen avunanto kaikissa verorikoksiin liittyvissä asioissa. Yhteistyösopimus on erittäin tärkeä, koska sitä on tarkoitus käyttää mallina petostentorjuntaa koskevissa sopimuksissa muiden kolmansien maiden kanssa (Andorra, Monaco, San Marino ja Sveitsin valaliitto) komission kesäkuussa 2009 antamien suositusten mukaisesti. Sen vuoksi sopimus olisikin allekirjoitettava viipymättä ja neuvoston olisi annettava sille hyväksyntänsä. Neuvottelut petostentorjuntaa koskevien määräysten sisällyttämisestä assosiaatiosopimuksiin ja kumppanuus- ja yhteistyösopimuksiin Uuden tehostetun Euroopan naapuruuspolitiikan mukaisesti Euroopan komissio käy parhaillaan neuvotteluja uuden kattavan sopimuksen tekemiseksi Ukrainan kanssa, joka on yksi naapuruuspolitiikan ensisijaisista kumppanimaista. EU:n ja Ukrainan väliset suhteet ovat vuodesta 1998 lähtien perustuneet kumppanuus- ja yhteistyösopimukseen, jossa määritettiin kokonaisvaltainen kehys sopimuspuolten väliselle yhteistyölle. Pariisissa syyskuussa 2008 pidetyssä EU:n ja Ukrainan huippukokouksessa päästiin yksimielisyyteen EU:n ja Ukrainan välistä assosiaatiosopimusta koskevien neuvottelujen aloittamisesta jatkoksi kumppanuus- ja yhteistyösopimukselle. Assosiaatiosopimuksella uudistetaan EU:n ja Ukrainan yhteinen institutionaalinen kehys, joka helpottaa suhteiden syventämistä kaikilla aloilla, myös EU:n taloudellisten etujen suojaamisen ja EU:n varoihin kohdistuvien petosten ja lahjonnan torjunnan alalla. Ukrainan sopimusneuvottelijoiden kanssa muotoillut rahoitusyhteistyötä koskevan osaston määräykset edustavat tähän asti kattavinta ja laajinta komission toimivallan alaista petostentorjunta- ja valvontasäännöstöä. Osastoon on sisällytetty lukuisia määräyksiä tietojenvaihdosta ja operatiivisesta yhteistyöstä, sääntöjenvastaisuuksien, petosten ja lahjonnan ennalta ehkäisemisestä aina sääntöjenvastaisuuksien ilmoittamiseen, paikalla tehtäviin tarkastuksiin, hallinnollisiin toimiin ja seuraamuksiin asti. Komissio johtaa parhaillaan OLAFin välityksellä useita kumppanuus- ja yhteistyösopimuksia ja assosiaatiosopimuksia koskevia neuvotteluprosesseja[27] rahoitusyhteistyön sekä EU:n ja sen kumppanimaiden taloudellisten etujen suojaamisen alalla. EU:n ja Ukrainan assosiaatiosopimuksen rahoitusyhteistyötä koskevan osaston määräykset muodostaisivat vankan perustan tuleville neuvotteluille. Savukkeiden kansainvälisen salakuljetuksen torjunta Tupakkatuotteiden laiton kauppa on rikos, jolla on monia haitallisia seurauksia. Komissio paitsi avustaa ja tukee OLAFin kautta EU:n jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisia tapausten tutkinnassa myös koordinoi jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kanssa tehtäviä merkittäviä vero- ja rikostutkintoja. Lisäksi OLAF järjestää ja koordinoi Euroopan ja maailman laajuisia tulliviranomaisten yhteisoperaatioita, joiden kohteena on jokin tietty erityisongelma. Niihin kuuluvat vuonna 2007 toteutettu operaatio Diabolo (Kiinasta EU:hun tavarakonteissa salakuljetettujen väärennettyjen tuotteiden takavarikoiminen), vuonna 2008 toteutettu operaatio Mudan (postitse tapahtuvan savukkeiden salakuljetuksen yleistyvän ongelman kitkeminen) sekä syyskuussa 2009 toteutettu Diabolo II (sama tavoite kuin ensimmäisessä operaatio Diabolossa). Vuonna 2009 komissio vei edelleen eteenpäin tupakkatuotteiden laittoman kaupan torjuntaa koskevasta pöytäkirjasta käytäviä neuvotteluja. Pöytäkirja liittyy tupakoinnin torjuntaa koskevaan WHO:n puitesopimukseen. Tässä kansainvälisessä sopimuksessa on nykyisin 168 osapuolta. Komissio (jota OLAF ja PO SANCO edustavat) on tehnyt tiivistä ja tehokasta yhteistyötä jäsenvaltioiden ja neuvoston kanssa neuvoston tulliliittotyöryhmässä (tullilainsäädäntö ja -politiikka) EU:n kannan koordinoimiseksi näissä hallitusten välisissä neuvotteluissa. Tärkein säännös, josta on muodostettava koordinoitu kanta, on pöytäkirjan 7 artikla (seuranta ja jäljitys). Komissio pitää sitä koko pöytäkirjan keskeisenä sisältönä ja laittoman kaupan torjunnan kannalta keskeisenä välineenä. Komissio kehottaa jäsenvaltioita jatkamaan ponnistelujaan neuvottelujen onnistumiseksi. Taloudellisten etujen suojaamisen välineiden (PFI) ratifiointiprosessi Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen toinen pöytäkirja[28], jossa annetaan erityisesti oikeushenkilöiden vahingonkorvausvastuuta, menetetyksi tuomitsemista ja rahanpesua koskevia säännöksiä, tuli voimaan 19. toukokuuta 2009 sen jälkeen, kun kyseiset jäsenvaltiot olivat ilmoittaneet ratifioineensa sen[29]. Unkari ratifioi yleissopimuksen ja sen pöytäkirjat[30] 18. tammikuuta 2010 yhdellä julkilausumalla, joka koski pöytäkirjaa yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen tulkinnasta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamilla ennakkoratkaisuilla . Virolta tämä jälkimmäinen pöytäkirja on yhä ratifioimatta. Tšekki ja Malta ovat ainoat jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ratifioineet Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevaa yleissopimusta eivätkä sen pöytäkirjoja . N äiden välineiden täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa koskevan toisen kertomuksen[31] seurantatoimena komissio on ryhtynyt tarkastelemaan kansallisten säännösten vaatimustenmukaisuutta etenkin Itävallan, Belgian, Ranskan, Saksan, Irlannin, Italian ja Luxemburgin kohdalla. Jäsenvaltioita kehotetaan viipymättä ratifioimaan nämä lainsäädäntövälineet. MUUT KOMISSION OPERATIIVISET TUKITOIMET VUONNA 2009: EDISTYMINEN TULLIN OSA-ALUEELLA Tullin osa-alueella tärkeimmät edistysaskeleet vuonna 2009 olivat uuden tullitietokannan perustaminen asetuksen N:o 766/2008[32] perusteella sekä tulliviranomaisten yhteisoperaatio Diabolo II. Tulliviranomaisten yhteisoperaatio Diabolo II Tässä tulliviranomaisten yhteisoperaatiossa takavarikoitiin yli 65 miljoonaa väärennettyä savuketta ja 369 000 muuta väärennettyä tuotetta (kenkiä, leluja, kameroita, kuulokkeita, hattuja, lakkeja, käsineitä, käsilaukkuja jne.), jotka edustivat yli 20:ta eri tavaramerkkiä. Operaatio johti myös rikollisen toiminnan kansainvälisiin jatkotutkimuksiin. Tämä komission Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) välityksellä koordinoima operaatio nimettiin Diabolo II:ksi tulliviranomaisten yhteistyönä vuonna 2007 toteutetun menestyksekkään operaatio Diabolo I:n mukaan. Yhteisen operaation onnistuminen osoittaa, että kaikkien kumppanimaiden on tärkeää jatkaa tiivistä yhteistyötä väärennettyjen tuotteiden maailmanlaajuisen kaupan torjumiseksi ja aitojen tuotteiden kaupan suojelemiseksi. Operaatio tarjoaa erinomaisen mallin tulevalle, keskinäiseen luottamukseen perustuvalle operatiiviselle yhteistyölle, johon kaikki ASEM-huippukokouksen (Asia–Europe meeting)[33] kumppanit voivat osallistua. ASEM, jossa on kaikkiaan 45 jäsentä Euroopasta ja Aasiasta, osoittautui jälleen kerran tehokkaaksi tullihallintojen välisen yhteistyön foorumiksi. Operaatio Diabolo II:n kohteeksi otettiin väärennettyjen savukkeiden ja muiden väärennettyjen tavaroiden salakuljetus ASEMin puitteissa. Operaatio toteutettiin syys- ja lokakuussa 2009, ja sitä koordinoi OLAF Europolin ja Interpolin tuella. Operaation onnistuminen perustui yhteistyöhön ja tehokkaaseen työskentelyyn, johon osallistui tulliviranomaisia 13:sta Aasian maasta ja EU:n 27 jäsenvaltiosta. Siitä saadut kokemukset kannustavat järjestämään lisää yhteisiä operaatioita. Parannettujen tietokantojen käyttäminen — tullitutkintatietokanta (TTTK) TTTK on uusi jäsenvaltioiden tulliviranomaisten käyttöön tarkoitettu tietokanta, jonka avulla pyritään ehkäisemään EU:n tullialueelle saapuviin tai EU:n tullialueelta poistuviin tavaroihin sovellettavan tulli- ja maatalouslainsäädännön vastaisia toimia sekä helpottamaan ja nopeuttamaan niiden havaitsemista ja niitä koskevia syytetoimia. Neuvosto teki 30. marraskuuta 2009 päätöksen, jolla korvattiin tietotekniikan käytöstä tullialalla tehty yleissopimus ja sen tullitutkintatietokantaa koskeva pöytäkirja[34]. TTTK:n avulla tullitutkinnasta vastaavat kansalliset viranomaiset voivat aloittaessaan yhtä tai useampaa henkilöä tai yritystä koskevan tutkinnan tai suorittaessaan sellaista selvittää, mitkä muiden jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset suorittavat tai ovat suorittaneet kyseisiä henkilöitä tai yrityksiä koskevaa tutkintaa, ja koordinoida tutkimuksensa sen mukaan. TTTK toimii tutkinnan alaisten henkilöiden ja yritysten rekisterinä, joka ei kuitenkaan sisällä yksityiskohtaisia tietoja tutkinnasta. Jäsenvaltioita, jotka eivät vielä käytä TTTK:ta, kehotetaan ottamaan se käyttöön voidakseen koordinoida tutkimuksensa entistä paremmin. PAIKALLA TOIMITETTAVIA TARKASTUKSIA KOSKEVA YHTEISTYÖ JÄSENVALTIOIDEN KANSSA – KYSELYTUTKIMUKSEN TULOKSET Paikalla toimitettavat tarkastukset ja todennukset ovat yksi komission tehokkaimmista keinoista EU:n toimielinten ja elinten ulkopuolella suorittaa hallinnollista tutkintaa petosten ja muun lainvastaisen toiminnan estämiseksi. Paikalla toimitettavalla tarkastuksella tarkoitetaan taloudellisen toimijan tiloissa tehtävää tutkintaa. Komissiolle annettiin aikoinaan valtuudet tällaisiin tarkastuksiin asetuksella N:o 2185/1996[35]. EU:n lainsäätäjä on sittemmin vahvistanut tämän vastuutehtävän perustamalla OLAFin, joka käyttää komissiolle asetuksen N:o 2185/1996 nojalla myönnettyjä tutkintavaltuuksia[36]. Tämän asetuksen täytäntöönpano perustuu OLAFin ja toimivaltaisten kansallisten viranomaisten läheiseen vastavuoroiseen yhteistyöhön[37]. Jäsenvaltioiden tutkintaviranomaisten osallistuminen on toivottavaa, koska se helpottaa tarkastuksen toimittamista ja tehostaa sitä. Näin on erityisesti siinä tapauksessa, että taloudellinen toimija vastustaa tarkastusta, jolloin voidaan kenties turvautua kansallisen lainsäädännön sitoviin säännöksiin ja mahdollisiin kiireellisiin menettelyihin. Yhteistyö on olennaisen tärkeää, ja se alkaa jo ennen tarkastuksen operatiivista vaihetta, kun OLAF ilmoittaa toimivaltaiselle kansalliselle viranomaiselle suunnittelemansa tarkastuksen kohteen, tarkoituksen ja oikeusperustan. Ilmoitusta varten OLAFin on saatava yhteys oikeaan toimivaltaiseen kansalliseen viranomaiseen, ja tämä on ajoittain osoittautunut vaikeaksi etenkin suorien menojen alalla. Tämän ongelman ratkaisemiseksi jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet OLAFille kaikilla menoaloilla – myös suorien menojen alalla – toimivaltaisten kansallisten viranomaisten täydelliset yhteystiedot täyttämällä kyselylomakkeen[38]. Näin OLAFin tarkastajat voivat hakea käsiinsä oikean toimivaltaisen viranomaisen ja ottaa siihen yhteyttä hyvissä ajoin ennen tarkastusta. OLAF pitää tiiviisti yhteyttä jäsenvaltioihin tietojen jatkuvaa päivitystä varten. Suorien menojen alalla toimivaltaisen kansallisen hallinto- ja oikeusviranomaisen nimeämistä suositellaan vahvasti kaikille jäsenvaltioille. Tarkastuksen valmisteluvaiheen jälkeen on erittäin tärkeää, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset osallistuvat itse tarkastukseen ja avustavat paikan päällä OLAFin tutkijoita silloin, jos taloudellinen toimija vastustaa tarkastusta, jotta varmistetaan tutkinnan onnistuminen. Paikalla toimitettavan tarkastuksen aikana ja sikäli kuin EU:n lainsäädännöstä ei muuta johdu, OLAFin tarkastajien on noudatettava kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä vahvistettuja menettelysääntöjä. Sen vuoksi komission on tärkeää perehtyä nykyistä paremmin kansallisiin lakeihin ja käytäntöihin sekä hallinnollisiin menettelyihin, joita tällaisten tarkastusten toimittamisessa sovelletaan. Jäsenvaltioilta pyydettiinkin toimittamaan kyselylomakkeella tietoja näistä seikoista. Jäsenvaltioiden täydelliset vastaukset on sisällytetty tämän kertomuksen liitteenä olevaan työasiakirjaan[39], ja niissä on OLAFin tarkastajille hyödyllisiä taustatietoja, joiden avulla he voivat perehtyä kansallisiin vaatimuksiin ja käytäntöihin valmistellessaan jäsenvaltioissa toimitettavia tarkastuksia paikalla. Tietojen luovuttamista koskevat kansalliset edellytykset Asetuksen N:o 2185/1996 7 artiklan mukaan komission tarkastajilla on samoin edellytyksin kuin kansallisilla hallinnollisilla tarkastajilla oikeus saada käyttöönsä kaikki kyseisiin toimiin liittyvät tiedot ja asiakirjat. Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että tarkastajilla on niiden kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus tutkia kaikki tarkastukseen liittyvät tiedot ja asiakirjat. Jos toimijalle on myönnetty EU:n tukea, velvollisuus luovuttaa asiakirjat ja tiedot viranomaisten tutkittavaksi on kirjattava myös tukisopimukseen[40], ja se onkin tärkeä suojakeino. Täytäntöönpanotoimiin, kuten kotietsintöihin ja takavarikointiin, sovelletaan erityisehtoja, sillä niihin on haettava oikeusviranomaisen lupa[41]. Pääsääntöisesti kansallisilla tutkijoilla on oikeus tutkia myös muualla kuin taloudellisen toimijan tiloissa säilytetyt tiedot, ja ne voivat tarkastaa myös kyseiset tilat; yksityisasuntoja ei kuitenkaan Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen ja perusoikeuksia ja -vapauksia koskevien perustuslaillisten määräysten[42] mukaan saa tarkastaa ilman viranomaisen kotietsintälupaa. Tietyissä jäsenvaltioissa[43] tärkeimmät lakisääteiset rajoitukset paikalla tehtävään tarkastukseen liittyvien tietojen (asiakirjat, sähköiset tietolähteet tai haastattelut) luovuttamiselle ovat tietosuojavaatimukset sekä pankki- ja ammattisalaisuutta koskevat säännöt. Paikalla toimitetun tarkastuksen aikana valittujen asiakirjojen hallussapitoketjun ja jatkuvan hallussaolon turvaamiseksi kansalliset tarkastajat voivat ottaa (paperisista tai sähköisistä) asiakirjoista kopioita sekä valokuvata ja kuvata esineitä. Monissa jäsenvaltioissa tarkastajilla on oikeus takavarikoida ja ottaa haltuunsa tarkastuksessa tarvittavat alkuperäiset asiakirjat silloin, kun on perusteltu syy katsoa, että todisteita saatetaan kätkeä tai hävittää tai kun alkuperäiskappaleille on tehtävä lisätutkimuksia[44]. Kansalliseen lainsäädäntöön ei tavallisesti sisälly säännöksiä asianajajan läsnäolosta hallinnollisen tarkastuksen aikana. Toimijalla ei näin ollen ole oikeutta viivyttää tietojen luovuttamista siihen asti, kunnes hän on kysynyt neuvoa asianajajaltaan. Useimmissa kansallisissa lainsäädännöissä[45] kuitenkin tunnustetaan asianajajan ja asiakkaan välisen luottamussuhteen koskevan myös hallinnollisia tarkastuksia, mutta jäsenvaltioittain vaihtelevin edellytyksin[46]. Kansallisilla tarkastajilla on kaikissa jäsenvaltioissa oikeus tutkia paikalla toimitettavaan tarkastukseen liittyvät tiedot ja asiakirjat ja ottaa haltuunsa alkuperäiset asiakirjat tai niiden kopiot. Tiettyjä rajoituksia voi aiheuttaa se, että etsintään ja takavarikointiin vaaditaan viranomaisen lupa. OLAF on äskettäin laatinut taloudellisille toimijoille suunnatun tietokoneiden rikosteknistä tutkintaa koskevan tietolehtisen. Siinä kerrotaan taloudellisten toimijoiden oikeuksista ja selvitetään yksityiskohtaisesti tietokoneiden rikosteknisen tutkinnan vaiheet OLAFin paikalla toimittamien tarkastusten aikana. Lehtinen on erityisen tähdellinen niille jäsenvaltioille, joilla ei ole voimassa tällaisia menettelyjä koskevia nimenomaisia säännöksiä. Jos paikalla toimitettavan tarkastuksen kohteena oleva taloudellinen toimija on saanut EU:n tukea, tukisopimukseen olisi pääsääntöisesti sisällytettävä maininta siitä, että taloudellisella toimijalla on velvollisuus luovuttaa tiedot OLAFin tarkastajille tutkinnan helpottamiseksi. Paikalla tehtäviä tarkastuksia ja hallinnollisten tarkastusraporttien laatimista koskevat kansalliset menettelyvaatimukset Asetuksen N:o 2185/1996 6 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että komission tarkastajat noudattavat asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisia menettelysääntöjä toimittaessaan tarkastuksia paikalla. Kyselyyn vastanneet jäsenvaltiot ilmoittivat näiden menettelysääntöjen sisältyvän yleensä kansallisille tarkastajille laadittuihin käsikirjoihin ja ohjesääntöihin. Vastauksissa mainittiin esimerkiksi seuraavat menettelysäännöt: tarkastuksista ei ilmoiteta ennakolta, ellei se ole aivan välttämätöntä, yksityisasuntojen tutkinnalle on olemassa tietyt rajoitukset (ks. edellä) ja tarkastuksissa on noudatettava säännöksiä, jotka koskevat kielten käyttöä[47]. Tarkastajien on esitettävä kirjallinen lupa tai tarkastusmääräys, ja heillä on oltava mukanaan erityinen henkilökortti[48]. Tarkastus on toimitettava taloudellisen toimijan läsnä ollessa[49] ja tiettyinä vuorokaudenaikoina, jotka määritellään kansallisessa lainsäädännössä[50]. Tarkastuksesta on laadittava tarkastusraportti, ja tietyissä tapauksissa vahingonaiheuttajan kanssa on käytävä loppukeskustelu ennen raportin laatimista[51]. Hallinnollisiin raportteihin sovelletaan tiettyjä menettelyvaatimuksia: useimmissa jäsenvaltioissa kansalliset tarkastajat käyttävät kaavaketta, jossa tavallisesti kuvaillaan havaitut sääntöjenvastaisuudet, säännökset, joita ne rikkovat, sekä tarkastuksen tulokset. Raportissa on aina oltava tarkastuksen toimittaneiden kansallisten tarkastajien ja joissakin tapauksissa myös taloudellisen toimijan allekirjoitukset. Jos taloudellinen toimija kieltäytyy allekirjoittamasta, tästä mainitaan raportissa. Yleensä raportin hyväksyy tarkastuksen toimittanutta tarkastajaa ylempi tarkastusviranomainen. Jäsenvaltioiden lainsäädännössä ei yleensä rajoiteta hallinnollisten tarkastusraporttien ottamista tutkittavaksi hallinnollisissa menettelyissä tai oikeudenkäynneissä. Poikkeuksen muodostavat tilanteet, joissa sääntöjenvastaisuus on tapahtunut kerättäessä tietoja raporttiin[52] ja joissa hallinnollisen menettelyn aikana kerätyt tiedot eivät kansallisen lainsäädännön mukaan kelpaa todisteeksi rikosoikeudenkäynnissä[53]. Jotta paikalla toimitetuista tarkastuksista laaditut hallinnolliset raportit voitaisiin ottaa tutkittavaksi hallinnollisessa menettelyssä tai oikeudenkäynnissä, niiden on täytettävä tietyt muotovaatimukset, joihin kuuluu esimerkiksi kansallisten tarkastajien allekirjoitus. OLAFin kokemuksen mukaan kansallisen tarkastajan allekirjoituksen saaminen raporttiin on toisinaan viivästynyt tai siitä on kieltäydytty syytä ilmoittamatta yhteisten tarkastusten aikana. Onkin erittäin tärkeää, että OLAFin paikalla toimittamiin tarkastuksiin osallistuva kansallinen tarkastaja allekirjoittaa viipymättä OLAFin raportin, jottei sitä jätettäisi tutkimatta tai jottei se menettäisi todistusarvoaan hallinnollisessa menettelyssä tai oikeudenkäynnissä. Kansallisilta viranomaisilta saatava apu taloudellisen toimijan vastustaessa tarkastusta Kansallisilta viranomaisilta saatava apu on keskeistä, eikä se edellytä kansallisen viranomaisen osallistumista tarkastukseen. Erityisen tarpeellista apu on silloin, kun taloudellinen toimija vastustaa komission tutkijoiden tarkastusta. Kansallisilta viranomaisilta on yleensäkin erittäin tärkeää saada apua ja tukea, olipa kyse minkätyyppisistä EU:n menoista hyvänsä (suorat menot tai EU:n varojen yhteinen hallinnointi). Samanlaista tukea on tarjottava erityisesti todisteiden suojaamiseksi suoriin menoihin liittyvissä tarkastuksissa, jotta turvataan EU:n varoille samantasoinen suoja kaikilla menoaloilla. Jos taloudellinen toimija vastustaa tarkastusta, komission tarkastajat voivat tietyissä jäsenvaltioissa[54] toimittaa tarkastuksen taloudellisen toimijan tiloissa jopa ilman tämän ennakkosuostumusta. Jos taloudellinen toimija estää tarkastuksen, jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat auttaa komission tarkastajia hakemalla oikeus- tai hallintoviranomaiselta etsintäluvan[55] tai tarvittaessa auttaa heitä tunkeutumaan taloudellisen toimijan tiloihin kohtuullista voimaa käyttäen. Tällaisissa tapauksissa poliisi tai kansalliset tarkastajat voivat puuttua tilanteeseen ja tulla komission tarkastajien avuksi[56]. Muita jäsenvaltioiden käytettävissä olevia apukeinoja ovat maksujen keskeyttäminen tai lopettaminen tuensaajilta taikka sakkojen määrääminen. Jos toimija kieltäytyy luovuttamasta tietoja, tarkastajat voivat sulkea tilat[57] ja ottaa haltuunsa sekä tilikirjat että muut paperimuotoiset tai sähköiset asiakirjat esittämällä oikeus- tai hallintoviranomaisen määräyksen[58]. Taloudellisen toimijan edustajia voidaan kuulustella virallisessa menettelyssä[59]. EU:n tukea saaneelle taloudelliselle toimijalle voidaan määrätä rikosoikeudellisia seuraamuksia, kuten sakkoja, tai tukien maksaminen voidaan keskeyttää, jollei toimija suostu luovuttamaan tietoja. Jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet lainsäädäntöönsä joitakin sitovia toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että tarkastuksia paikalla toimittavat OLAFin tutkijat saavat apua toimivaltaisilta kansallisilta viranomaisilta silloin, kun taloudellinen toimija vastustaa tarkastusta. Jotkin näistä toimenpiteistä, kuten oikeus- tai hallintoviranomaisen määräyksen antaminen, asiakirjojen takavarikointi tai kuulustelumenettelyt, tuottavat välittömiä tuloksia, ja niitä tulisikin suosia kansallisessa lainsäädännössä. Kansallisten viranomaisten aktiivisesta osallistumisesta voi olla suuresti hyötyä operaation onnistumiselle. Siksi kansallisten tarkastajien olisi osallistuttava tarkastukseen aktiivisesti eikä ainoastaan tarkkailijoina, johon asemaan tietyt kansalliset viranomaiset ovat joissakin OLAFin tutkimissa tapauksissa tunnustautuneet paikalla toimitettujen tarkastusten aikana. OLAFin tarkastajille tulisi tarjota EU:n varojen yhteisen hallinnoinnin alalla samanlaista apua kuin suorien menojen alalla. Kansalliset suojakeinot todisteiden katoamisen tai tuhoamisen estämiseksi Kiireelliset toimenpiteet, kuten liiketilojen sulkeminen ja laitteistojen, piirien ja muiden esineiden valokuvaaminen tai kuvaaminen ovat sallittuja useimmissa kansallisissa lainsäädännöissä. Toisinaan näihin toimenpiteisiin voidaan ryhtyä vain sillä edellytyksellä, että vireillä on oikeudenkäynti[60]. Muita suojakeinoja ovat näytteenotto oikeuden määräyksellä, asiakirjojen takavarikointi tai tarvittaessa poliisin kutsuminen apuun. Näihin toimenpiteisiin voidaan ryhtyä tilanteissa, joissa asiakirjoja saatettaisiin muuten hävittää, kätkeä tai muuttaa tai joissa epäillään rikosta[61]. Kiireellisten toimenpiteiden syyt on perusteltava kirjallisesti. Useimmissa jäsenvaltioissa tällaisista toimenpiteistä voi valittaa. Yleiset päätelmät Kyselyn perusteella voidaan todeta, että jäsenvaltiot ovat ryhtyneet asianmukaisiin toimenpiteisiin asetuksen N:o 2185/1996 täytäntöönpanon lujittamiseksi; käytännössä tällä alalla, myös OLAFin ja kansallisten viranomaisten yhteistyössä, on kuitenkin vielä jonkin verran parannettavaa. Komissio jatkaa näiden suositusten täytäntöönpanon seurantaa tulevissa kertomuksissaan. TAKAISINPERINTÄ Toimenpiteet sääntöjenvastaisten määrien takaisinperinnän turvaamiseksi Jäsenvaltioilta tiedusteltiin sääntöjenvastaisten määrien takaisinperintää koskevista kansallisista säännöksistä, etenkin taloudellisia tappioita tai vahinkoja koskevista lainsäädäntövälineistä ja toimenpiteistä sekä järjestelyistä, jotka koskevat sääntöjenvastaisuuksien kirjaamista ja velkojen perintää. Euroopan parlamentti pahoitteli 24. huhtikuuta 2009 antamassaan päätöslauselmassa ”Yhteisöjen taloudellisten etujen suojaaminen – Petostentorjunta – Vuosikertomus 2007” (2008/2242(INI)), että takaisinperinnän taso on edelleen hyvin matala, eritoten aloilla, joilla jäsenvaltiot hoitavat takaisinperinnän. Euroopan parlamentti katsoi, että tarvitaan nopeampaa ja asianmukaisempaa takaisinperintämenettelyä, ja kehotti tämän vuoksi sisällyttämään yhteistä hallinnointia koskevaan tulevaan lainsäädäntöön sitovia ja ehkäiseviä elementtejä niin, että sääntöjenvastaiset maksut saadaan takaisin takaisinperintämenettelyn päätteeksi. Tällä tavoin veronmaksajien rahat saadaan perittyä takaisin entistä tehokkaammin. EU:n varojen takaisinperintää koskeva kansallinen lainsäädäntö Jäsenvaltioilta saadut vastaukset osoittavat, että kaikissa jäsenvaltioissa on annettu kansallisia säännöksiä sääntöjenvastaisten määrien takaisinperinnän turvaamiseksi EU:n talousarvion niillä tulo- ja menopuolen aloilla, joilla EU:n lainsäädännössä ei ole annettu takaisinperintää koskevia säännöksiä. Kansalliset säännökset koskevat velkojen kuittausta, suojaustoimeenpanoa, takavarikointia ja pakkoperintää. Menojen alalla useimmat jäsenvaltiot[62] käyttävät EU:n varojen maksusopimuksiin liittyvien sääntöjenvastaisten maksujen takaisinperinnän turvaamisessa erilaisia oikeudellisia välineitä, kuten erityyppisiä takuita, nimivelkakirjoja, käteispantteja, omavelkaistakauksia tai takauskumppaneita, kuittausta, pankkitakauksia, kiinnityksiä tai vakuutuksia. Kaksi kolmasosaa jäsenvaltioista[63] käyttää sääntöjenvastaisesti maksettujen määrien takaisinperinnän nopeuttamiseksi oikeudellisia välineitä ja toimenpiteitä, joita ovat vaadittaessa maksettavat takuut, velkojen kuittaus ja maksujen keskeyttäminen. Useimpien jäsenvaltioiden kansalliseen lainsäädäntöön[64] sisältyy säännöksiä sellaisista suoja- ja varotoimenpiteistä, joihin voidaan ryhtyä sen jälkeen, kun on havaittu mahdollisia sääntöjenvastaisia määriä (tuloja tai menoja). Näitä toimenpiteitä ovat takavarikointi, hallinnollinen haltuunotto, veronalaisten tavaroiden pidättäminen, rahasakot, maksujen keskeyttäminen, epääminen tai tarkistaminen, hankkeen rahoituksen lopettaminen ja maksettujen määrien takaisinperintä sekä rahoituksen alentaminen. Jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että kansallisilla hallintoviranomaisilla on mahdollisuus (mutta ei nimenomaista velvollisuutta) esiintyä EU:n talousarvioon kohdistuneita petoksia koskevissa rikosoikeudenkäynneissä vahinkoa kärsineenä osapuolena. Sääntöjenvastaisuuksien kirjaaminen ja velkojen perintä kansallisissa hallintoelimissä Vaikka yksittäisten kirjausvirheiden mahdollisuutta ei tietenkään voida kokonaan sulkea pois, kyselyvastausten mukaan jäsenvaltiot voivat periaatteessa taata sääntöjenvastaisuuksien täydellisen kirjausketjun. Takaisinperintää käsittelevälle kirjanpidolle toimitetaan tilintarkastus kaikissa jäsenvaltioissa sen jälkeen, kun määrät on saatu kokonaisuudessaan perittyä takaisin. Tarkastuksista ja todentamisista vastaavat ensisijaisesti eri kansalliset viranomaiset, kuten asianomaisten elinten sisäisen tarkastuksen yksiköt (hallintoviranomainen, todentamisviranomainen, välittäjänä toimivat elimet, täytäntöönpanoelimet), tulliviranomaiset sekä kansallinen tarkastusvirasto. EU:n tulojen ja menojen osalta noin kahdessa kolmasosassa jäsenvaltioista[65] on voimassa lakisääteinen yläraja, jota pienemmistä summista ei anneta perintämääräystä. Yläraja vaihtelee 3:sta 100 euroon, ja toisinaan saman jäsenvaltion eri menoluokilla tai politiikanaloilla (maatalous, rakennerahastot ja tulli) voi olla eri ylärajat. Joissakin jäsenvaltioissa[66] perintämääräystä ei pidetä täytäntöönpanokelpoisena. Vain muutamat jäsenvaltiot[67] voisivat ainakin jossain määrin käyttää tuloennustetta menetelmänä alustavan arvion tekemisessä takaisin perittävistä sääntöjenvastaisista määristä ennen varsinaisen perinnän aloittamista. Sikäli kuin tällaisia ennusteita laadittaisiin, ne toimitettaisiin yleensä EU:n varojen hallinnoinnissa käytettävien seuranta- ja kirjanpitojärjestelmien puitteissa. Päätelmät Pääsääntöisesti kansallisiin lainsäädäntöihin on sisällytetty sääntöjenvastaisten määrien takaisinperintää helpottavia oikeudellisia välineitä ja toimenpiteitä, joilla estetään taloudellisia tappioita tai vahinkoja sekä varmistetaan sääntöjenvastaisuuksien kirjaaminen ja velkojen perintä. Jäsenvaltiot ovat siten osoittaneet ottaneensa käyttöön suojakeinoja, mutta tiettyjä parannuksia voitaisiin vielä tehdä. Lainsäädännössä jäsenvaltioiden olisi otettava ensisijaiseksi tavoitteeksi perintämääräysten täytäntöönpanokelpoisuus, sillä perintämääräys nopeuttaa takaisinperintämenettelyn kulkua. EU:n varoja koskeviin sopimuksiin sisältyvien sääntöjenvastaisten maksujen takaisinperinnän takeeksi kaikkien jäsenvaltioiden on syytä sisällyttää sopimuksiin tiettyjä oikeudellisia välineitä, joita ovat esimerkiksi erityyppiset takuut, nimivelkakirjat, käteispantit, omavelkaistakaukset tai takauskumppanit, velkojen kuittaus, pankkitakaukset, kiinnitykset tai vakuutukset. Lisäksi olisi harkittava, voitaisiinko varojen yhteistä hallinnointia koskevaan tulevaan EU:n lainsäädäntöön lisätä sitovia ja ehkäiseviä säännöksiä, jotka tukisivat takaisinperintämenettelyjen nopeuttamista. Sääntöjenvastaisten määrien takaisinperintä vuonna 2009 Perinteiset omat varat Jäsenvaltioiden on perittävä takaisin todetut määrät, mukaan lukien yhteiseen OWNRES-tietokantaan kirjatut määrät. Vuonna 2009 todettujen sääntöjenvastaisuuksien seurauksena on perittävä takaisin noin 343 miljoonaa euroa. On mahdollista, että todettua määrää ei voida periä takaisin kokonaisuudessaan jäsenvaltioiden ponnisteluista huolimatta. Todetut määrät voivat muuttua lisätietojen tai oikeudellisten menettelyjen vuoksi, tai velan perintä voidaan todeta mahdottomaksi velallisen taloudellisten ongelmien vuoksi. Tällä hetkellä vuonna 2009 tapahtuneiden sääntöjenvastaisuuksien takaisinperintäaste on 44 prosenttia (noin 152 miljoonaa euroa). Tämä on kohtalainen alku, joskin alempi kuin viimevuotinen 38 prosenttia. Vuosina 1989–2009 takaisinperintäaste on ollut 45,1 prosenttia. Kun todetun velan perimättä jättäminen ei johdu jäsenvaltiosta, jäsenvaltio voi vaatia perimättä jääneen määrän poistamista tileistä. Vuonna 2009 komissio kieltäytyi jäsenvaltioiden vaatimien määrien poistamisesta 61 tapauksessa, joissa oli kyse noin 11,5 miljoonasta eurosta. Syynä kieltäytymiseen oli se, että komissio katsoi perimättä jäämisen johtuneen jäsenvaltioista. Lisäksi jotkin jäsenvaltiot maksoivat komissiolle taloudellisen vastuun periaatteen mukaisesti yli 9 miljoonaa euroa, koska ne eivät olleet todenneet asianmukaisia tullivelkoja. Maatalous Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 32 artiklalla otetaan käyttöön uusi järjestelmä aiheettomasti maksettujen määrien selvittämiseksi. Jos jäsenvaltio ei peri tuensaajalta takaisin aiheettomasti maksettua määrää neljän vuoden kuluessa ensimmäisen asteen hallinnollisen tai oikeudellisen päätöksen tekemisestä (tai kahdeksan vuoden kuluessa, jos takaisinperintää käsitellään kansallisessa tuomioistuimessa), kyseinen jäsenvaltio maksaa talousarviostaan automaattisesti 50 prosenttia perimättä olevasta määrästä EMTR:n ja maaseuturahaston tilien vuotuisen tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä. Jäsenvaltioiden on jatkettava perintämenettelyjään vielä tämän mekanismin soveltamisen jälkeenkin ja hyvitettävä yhteisön talousarvioon 50 prosenttia tosiasiallisesti takaisin perityistä määristä. Tietyissä tapauksissa, joissa on kyse jäsenvaltion laiminlyönnistä, jäsenvaltio voi joutua vastaamaan koko summasta. Jos aiheettomasti maksetut määrät johtuvat kansallisten viranomaisten tekemistä hallinnollisista virheistä, ne vähennetään kokonaisuudessaan kyseisen maksajaviraston vuotuisista tileistä, ja ne jäävät siten EU:n rahoituksen ulkopuolelle. Vuonna 2009 50–50-prosentin sääntöä sovellettiin varainhoitovuodelta 2008 tehdyssä tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevassa päätöksessä[68], jossa selvitettiin kaikki vuosia 2004 tai 2000 edeltävältä ajalta olevat (neljä tai kahdeksan vuotta vanhat) tapaukset, joissa takaisinperintää ei ollut toteutettu. Jäsenvaltioilta veloitettiin kaikkiaan 31,4 miljoonaa euroa, ja EU:n talousarviosta katettiin 20,1 miljoonaa euroa perimiskelvottomiksi todettuja määriä. Jäsenvaltioilta veloitettiin toiset 0,8 miljoonaa euroa myöhemmällä päätöksellä[69], jolla tarkastettiin ja hyväksyttiin varainhoitovuoden 2008 tilien tarkastamis- ja hyväksymispäätöksen ulkopuolelle huhtikuussa 2009 jätettyjen maksajavirastojen tilit. Jäsenvaltiot perivät varainhoitovuona 2009 takaisin 167,3 miljoonaa euroa, ja vielä perimättä oleva määrä oli varainhoitovuoden lopussa 1 136,2 miljoonaa euroa. Taloudelliset seuraamukset takaisinperinnän toteuttamatta jättämisestä tapauksissa vuodelta 2005 tai 2001 määritettiin edellä mainitun 50–50-prosentin säännön mukaisesti. Kyseisiltä jäsenvaltioilta veloitettiin tämän seurauksena 22,8 miljoonaa euroa[70]. Lisäksi EU:n talousarvioon otettiin 20,3 miljoonaa euroa sellaisten tapausten osalta, joiden takaisinperintä oli todettu mahdottomaksi varainhoitovuoden 2009 aikana. Toiset 11,9 miljoonaa euroa veloitetaan myöhemmällä komission päätöksellä niiltä maksajavirastoilta, joiden varainhoitovuoden 2009 tilit jätettiin tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevan päätöksen ulkopuolelle. Tällä 50–50-prosentin järjestelmällä, jota on sovellettu vuodesta 2006 alkaen, EU:n talousarvioon takaisin maksettavaa, vielä perimättä olevaa määrää saatiin supistettua noin 830 miljoonaan euroon[71]. Vuosina 2007–2009 komissio tarkasti uuden tarkastamis- ja hyväksymisjärjestelmän moitteettoman soveltamisen toimittamalla paikan päällä 15 tarkastusta kaikkiaan 14 maksuvirastossa 11 jäsenvaltiossa. Jäsenvaltioiden viranomaiset ovat yleensä ottaneet käyttöön riittävät menettelyt Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi. Paikalla toimitetuissa tarkastuksissa havaittuja puutteita seurataan sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyjen yhteydessä. Koheesiopolitiikka Rakennerahastojen alalla sääntöjenvastaisuuksien tai petosten vuoksi aiheettomasti maksettujen määrien takaisinperiminen tuensaajilta on pääasiallisesti jäsenvaltioiden tehtävä. Jäsenvaltioiden on vähennettävä tulevista maksupyynnöistään kaikki EU:n talousarviosta aiheettomasti maksattamansa summat. Rakennerahastoista osarahoitusta saavat ohjelmat ovat monivuotisia ja toimivat välimaksujen perusteella. Aiheettomasti maksetut määrät voidaan periä takaisin joko ennen ohjelman saattamista päätökseen tai sen jälkeen. Ohjelmakaudella 1994–1999 loppumaksut oli esitettävä komissiolle viimeistään 31. maaliskuuta 2003. Kyseisellä kaudella EU myönsi yhteensä noin 159 miljardia euroa rahoitusta noin tuhannelle ohjelmalle[72]. Ohjelmien loppuunsaattamisen edellyttämistä hallinnollisista ja taloudellisista seurantatoimista huolehtivat tulojen ja menojen hyväksynnästä sekä ohjelmien hallinnoinnista vastaavat komission yksiköt OLAFin avustuksella. Ohjelmakaudelta 1994–1999 jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet 11 046 sääntöjenvastaisuustapausta (21 vuonna 2009), joiden taloudellinen vaikutus EU:n rahoitusosuuteen on arvioitu 1,51 miljardiksi euroksi[73] (1,84 miljoonaa euroa vuonna 2009). Näistä tapauksista 7 049 on käsitelty loppuun komissiossa, ja niitä vastaava rahamäärä, 742 miljoonaa euroa, on otettu huomioon loppumaksuissa, tai määrärahat on peruutettu ohjelman päättämisen jälkeen tai maksettu takaisin EU:n talousarvioon. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että hallinnolliset ja oikeudelliset menettelyt on saatettu päätökseen kansallisella tasolla 566 tapauksessa, joiden taloudellinen vaikutus on 52 miljoonaa euroa saman ajanjakson aikana. Komission yksiköt ovat aloittaneet sovittelutoimet tapausten saattamiseksi päätökseen. Komissio teki vuonna 2009 seitsemän päätöstä 241 sääntöjenvastaisuustapauksesta, joissa jäsenvaltiot olivat vaatineet perintäkelvottomien määrien kattamista EU:n talousarviosta. Kolme päätöksistä koski 217:ää EAKR-ohjelmassa ilmoitettua tapausta, joiden arvo oli yhteensä 1 773 541 euroa, ja loput neljä yhteensä 130 785 euron arvoisia ESR-tukia, jotka maksettiin EU:n talousarviosta. Ohjelmakauden 2000–2006 osalta jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tähän mennessä 20 991 sääntöjenvastaisuustapausta (4 679 vuonna 2009), joiden taloudellinen vaikutus EU:n rahoitusosuuden osalta on arvioitu 3,49 miljardiksi euroksi (1,12 miljardia euroa vuonna 2009). Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komissiolle, että hallinnollisia ja/tai oikeudellisia menettelyjä on toteutettu kansallisella tasolla 10 655 tapauksessa ja että noin 1,73 miljardia euroa on peritty takaisin. Takaisinperintäaste on ollut tyydyttävä koko ohjelmakauden 2000–2006 (yli 50 prosenttia eli lähes yhtä hyvä kuin ohjelmakauden 1994–1999 53 prosenttia), mutta siihen voi vaikuttaa voimakkaasti se, että sääntöjenvastaisiksi havaitut hankkeet poistetaan komissiolle tehtävästä menoilmoituksesta. Tämä käytäntö mahdollistaa sen, että EU:n varat voidaan kohdentaa uudelleen muiden tukikelpoisten hankkeiden rahoittamiseen, ja takaisinperinnästä aiheutuva rasite siirtyy kansallisten talousarvioiden kannettavaksi. Jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä lisätoimiin sääntöjenvastaisten määrien takaisinperimiseksi. Vuoden 2009 lopussa ohjelmakautta 1994–1999 koskevien rahoitusoikaisujen kokonaismäärä oli 2 510 miljoonaa euroa (515 miljoonaa euroa vuonna 2009) ja ohjelmakautta 2000–2006 koskevien rahoitusoikaisujen kokonaismäärä 5 119 miljoonaa euroa (1 806 miljoonaa euroa vuonna 2009). Rahoitusoikaisut johtuvat komission ja tilintarkastustuomioistuimen tilintarkastuksista sekä OLAFin tutkimuksista ja kummankin ohjelmakauden ohjelmien päättämismenettelyistä. Niihin kuuluvat menot, joihin liittyy sääntöjenvastaisuuksia ja joita ei tästä syystä voida rahoittaa EU:n talousarviosta. Sen lisäksi jäsenvaltiot suorittavat rahoitusoikaisuja omien tilintarkastustensa tai komission ja tilintarkastustuomioistuimen tilintarkastusten jälkeen. Niitä ei kirjata komission kirjanpitojärjestelmään, mutta jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle vuosittain niitä koskevat tiedot. Liittymistä valmisteleva rahoitus Takaisin perittäviksi ilmoitetut määrät kasvoivat 135 prosenttia vuonna 2009. Suurin takaisin perittävä määrä veloitetaan SAPARD-ohjelmasta (61,6 miljoonaa euroa, josta 41 miljoonaa euroa on perittävä Bulgariassa). PHARE-ohjelmassa on perittävä takaisin 7 miljoonaa euroa ja ISPA-ohjelmassa 4 miljoonaa euroa. Takaisinperintäaste laski vuodesta 2008 noin 27,2 prosenttiin vuonna 2009. Petosepäilyjen kohdalla takaisinperintäaste on koko ohjelmakaudelta vain 4,6 prosenttia. Tapauksen edettyä syytevaiheeseen takaisinperintäprosessi on erittäin pitkällinen ja monimutkainen. Takaisinperintäasteeseen vaikuttaa sekin, etteivät hallinnolliset menettelyt ja rikostutkinta useimmissa maissa kulje käsi kädessä. Koska takaisinperintäasteet ovat varsin alhaiset, petosepäilyjen tapauksessa olisi sovellettava suojakeinoja (omaisuuden takavarikointi, maksujen keskeyttäminen, pankkitakaukset jne. — ks. edellä 5.1.3 kohta), jotta varat saadaan varmasti perittyä takaisin tuomioistuimen annettua lopullisen päätöksensä. Asianomaisten jäsenvaltioiden tulisi kiinnittää erityistä huomiota liittymistä valmistelevan rahoituksen takaisinperintään. Suorat menot Niillä aloilla, joilla toimielimet hallinnoivat varoja suoraan, toimielimet perivät suoraan takaisin aiheettomasti maksetut määrät ilman jäsenvaltioiden osallistumista. Varainhoitoasetuksessa ja sen soveltamissäännöissä vahvistetaan takaisinperintämenettelyn eri vaiheet: – Ensin tulojen ja menojen hyväksyjä arvioi ja toteaa saatavan (ja varmistaa, että saatava on selvä, rahassa määritelty ja erääntyvä); – Seuraavaksi laaditaan perintämääräys (jolla tulojen ja menojen hyväksyjä antaa tilinpitäjälle ohjeet edetä perinnässä), jonka jälkeen velalliselle osoitetaan veloitusilmoitus; – Tilinpitäjä suorittaa perinnän. Mahdollisuuksien mukaan perintä suoritetaan kuittaamalla, jos velallisella on itsellään selvä, rahassa määritelty ja erääntyvä saaminen yhteisöiltä. Jos velallinen ei ole muistutuskirjeiden ja virallisen ilmoituksen jälkeenkään maksanut velkaa eikä tilinpitäjä ole pystynyt perimään velkaa kuittaamalla tai velallisen hankkiman pankkitakauksen kautta, tulojen ja menojen hyväksyjä määrää saatavan viipymättä pakkoperintään. On olemassa kaksi toisensa poissulkevaa mahdollisuutta hankkia täytäntöönpanomääräys: – EY:n perustamissopimuksen 256 artiklassa tarkoitetun täytäntöönpanokelpoisen päätöksen tekeminen (saatavan vahvistaminen muodollisesti täytäntöönpanokelpoisessa päätöksessä); – määräyksen hankkiminen oikeusteitse kansallisissa tai EU:n tuomioistuimissa. Tähän sisältyy myös siviilikanteen nostaminen rikosoikeudellisessa menettelyssä niissä maissa, joissa se on mahdollista. Niiden tapausten osalta, joissa varainhoitovuoden 2009 aikana annettiin sääntöjenvastaisuuksiin tai petoksiin liittyviä perintämääräyksiä, täydellisestä tai osittaisesta takaisinperinnästä on jo ilmoitettu 478 tapauksessa. Komission yksiköt ovat perineet takaisin 15,5 miljoonaa euroa. Koko sääntöjenvastainen määrä on peritty takaisin 463 tapauksessa. Perimättä on vielä 12 miljoonaa euroa, joka koskee 242:ta tapausta. Komissio jatkaa menettelyjä näiden määrien perimiseksi takaisin kokonaisuudessaan. Takaisinperintä OLAFin tutkimusten jälkeen Kun OLAFin tutkimaa tapausta koskevassa loppukertomuksessa todetaan, että joitakin määriä on todennäköisesti maksettu tuensaajalle sääntöjenvastaisesti tai että määriä ei ole peritty, vaikka ne olisi pitänyt periä, asiasta vastaavien viranomaisten, jotka ovat yleensä jäsenvaltioiden tai asianosaisten kolmansien maiden viranomaisia, on perittävä takaisin kyseiset määrät. OLAF seuraa näiden takaisinperintämenettelyjen edistymistä. Vuonna 2009 OLAF päätti muodolliset taloudelliset seurantatoimet, jotka koskivat yli 249,2:ta miljoonaa euroa. Maatalousalalla perittiin takaisin yhteensä 137,2 miljoonaa euroa ja rakennerahastojen alalla 49,1 miljoonaa euroa. OLAF jatkaa yhdessä tulojen ja menojen hyväksynnästä kyseisillä talousarvion aloilla vastaavien yksiköiden kanssa työtä OLAFin tutkimusten jälkeen toimitettavan takaisinperinnän parantamiseksi. [pic][pic][pic] [1] Edellisten vuosien kertomukset: http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/anti-fraud_en.html. [2] Kyselyvastaukset esitetään kokonaisuudessaan asiakirjassa ”SEUT-sopimuksen 325 artiklan täytäntöönpano jäsenvaltioissa vuonna 2009” (tämän kertomuksen liiteasiakirja 1). [3] Ks. myös 24. huhtikuuta 2009 annettu Euroopan parlamentin päätöslauselma ”Yhteisöjen taloudellisten etujen suojaaminen – Petostentorjunta — Vuosikertomus 2007” (2008/2242(INI)). [4] Ks. liiteasiakirja 1 ”SEUT-sopimuksen 325 artiklan täytäntöönpano jäsenvaltioissa vuonna 2009”. [5] Ks. viitetiedot tämän kertomuksen kansilehdeltä. [6] Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetun asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohta (EYVL L 312, 23.12.1995). [7] Yhteisön taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehdyn yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohta (EYVL C 316, 27.11.1995). [8] Tämän kertomuksen toinen liiteasiakirja. [9] Vuoden 2008 kertomuksen lukuja on joillakin aloilla päivitetty. [10] Kuten edellä. [11] Tulli- ja maatalousmaksut. [12] Prosenttiluku lasketaan vuoden 2009 yleisen talousarvion perinteisten omien varojen arvioinnin eikä kirjanpidon perusteella. [13] Bulgaria, Kypros, Itävalta, Ruotsi, Unkari, Slovakia, Belgia, Viro, Liettua, Saksa, Espanja, Portugali, Ranska, Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta. [14] OWNRES on lyhenne englanninkielisistä sanoista Own Resources. OWNRES-tietokanta on keskeinen perinteisiin omiin varoihin kohdistuvien petosten ja sääntöjenvastaisuuksien kokonaistarkastelussa käytettävä tiedonlähde. [15] CY ja MT puuttuvat kartasta, koska niillä ei ollut menoja tällä osa-alueella vuonna 2004. [16] EAKR:sta rahoitetaan seuraaviin toimiin myönnettäviä suoria tukia: yritysten (erityisesti pk-yritysten) tuottavat investoinnit, joilla luodaan pysyviä työpaikkoja, tutkimukseen ja innovointiin, tietoliikenteeseen, ympäristöön, energiaan ja liikenteeseen liittyvät infrastruktuuri-investoinnit, rahoitusvälineet (riskipääomarahastot, paikalliset kehitysrahastot jne.), joilla tuetaan alueellista ja paikallista kehitystä ja edistetään kaupunkien ja alueiden välistä yhteistyötä, sekä tekninen apu. [17] Kun otetaan huomioon, että tavoite 1 -ohjelmiin osallistuvat alueet ovat kaikkein köyhimpiä ja tavoite 3 -ohjelmaan osallistuvat alueet puolestaan kaikkein rikkaimpia, petosten pääasiallisina vaikuttimina näyttävät olleen puute ja ahneus . [18] Espanja ja Ranska eivät käyttäneet IMS-järjestelmää vuonna 2009, ja Ruotsin ja Irlannin on vielä otettava se täysimittaisesti käyttöön. [19] EUVL L 371, 27.12.2006. [20] EUVL L 250, 23.9.2009. [21] EYVL L 172, 7.7.1994. [22] Ohjelmasta tuetaan maatalouden ja maaseudun kehittämistä ehdokasmaissa. [23] Kunhan moduuli on täysin toiminnassa, se tuottaa monenlaisia etuja, kuten parantaa vaatimusten noudattamista, vähentää teknisiä virheitä sekä mahdollistaa sen, että eri hallintotasojen raportointiviranomaiset voivat tarkastella kaikkia ilmoitettuja (vireillä olevia) sääntöjenvastaisuustapauksia koskevia tietoja. [24] http://ec.europa.eu/comm/anti_fraud/reports/index_en.html. [25] Korruption vastaisesta yhteyspisteiden verkostosta 24 päivänä lokakuuta 2008 tehty neuvoston päätös 2008/852/YOS (EUVL L 301, 12.11.2008). [26] KOM(2009) 644 lopullinen, 23.11.2009 ja KOM(2009) 648 lopullinen, 2.12.2009. [27] Armenia, Azerbaidzan, Brunei, Kiina, Georgia, Irak, Libya, Malesia, Moldova, Mongolia, Filippiinit, Venäjä, Ukraina ja Vietnam. [28] EYVL C 316, 27.11.1995. [29] Ks. myös komission tiedonanto – Taloudellisten etujen suojaamista koskevaan yleissopimukseen liittyvän toisen pöytäkirjan voimaantulosta 19. toukokuuta 2009 (EUVL C 219, 12.9.2009). [30] Ensimmäinen pöytäkirja, 27. syyskuuta 1996 (EYVL C 313, 23.10.1996). Pöytäkirja Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen tulkinnasta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamilla ennakkoratkaisuilla, 29.11.1996 (EYVL C 151, 20.5.1997). Toinen pöytäkirja, 19.6.1997 (EYVL C 221, 19.7.1997). [31] KOM(2008) 77 lopullinen, 14.2.2008. [32] EUVL L 218, 13.8.2008. [33].7.1997). [34] KOM(2008) 77 lopullinen, 14.2.2008. [35] EUVL L 218, 13.8.2008. [36] ASEMin jäsenet: Brunei, Kambodža, Kiina, Intia, Indonesia, Japani, Korea, Laos, Malesia, Mongolia, Myanmar, Pakistan, Filippiinit, Singapore, Thaimaa, Vietnam, ASEANin sihteeristö, kaikki EU:n jäsenvaltiot sekä Euroopan komissio. [37] Päätös 2009/917/YOS, EUVL L 323, 10.12.2009. [38] Komission paikan päällä suorittamista tarkastuksista ja todentamisista Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten ja muiden väärinkäytösten estämiseksi annettu asetus (Euratom, EY) N:o 2185/1996 (EYVL L 292, 15.11.1996). [39] Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista annettujen asetusten N:n 1073/1999 ja N:o 1074/1999 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti. [40] Ks. asetuksen N:o 2185/1996 4 artikla. [41] Kaikki jäsenvaltiot eivät ole nimenneet suorista menoista vastaavaa keskusviranomaista, mutta Saksaa, Espanjaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta useimmat niistä ovat ilmoittaneet, että niillä on suorista menoista vastaava tutkintayksikkö. [42] Ks. liiteasiakirja 1 ”SEUT-sopimuksen 325 artiklan täytäntöönpano jäsenvaltioissa”. [43] Liettua, Yhdistynyt kuningaskunta ja Itävalta. [44] Saksa ja Luxemburg. [45] Kuten erityisesti Saksa on korostanut. [46] Belgia, Tšekki, Saksa, Viro, Irlanti, Kreikka, Italia, Kypros, Unkari, Puola, Romania, Slovakia, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. [47] Belgia, Irlanti, Kreikka, Ranska, Kypros, Unkari, Malta, Itävalta, Portugali, Romania, Luxemburg, Slovenia, Slovakia, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta. [48] Poikkeukset: Espanja, Latvia, Liettua ja Puola. [49] Ks. asiakirja ”SEUT-sopimuksen 325 artiklan täytäntöönpano jäsenvaltioissa” (tämän kertomuksen liiteasiakirja 1). [50] Kuten erityisesti Belgia on korostanut. [51] Kypros ja Irlanti. [52] Puola. [53] Puola ja Unkari. [54] Slovenia. [55] Unkari, Belgia ja Yhdistynyt kuningaskunta. [56] Viro. [57] Belgia, Tšekki, Italia, Kypros, Liettua ja Malta. [58] Belgia, Bulgaria, Tšekki, Saksa, Ranska, Kypros, Latvia, Luxemburg, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta. [59] Tanska, Romania, Puola ja Yhdistynyt kuningaskunta. [60] Belgia, Bulgaria, Tšekki, Irlanti, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Kypros, Liettua ja Itävalta. [61] Belgia, Bulgaria, Tšekki, Tanska, Irlanti, Kreikka, Espanja, Ranska, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Itävalta, Slovenia ja Yhdistynyt kuningaskunta. [62] Tšekki, Irlanti, Kreikka, Ranska, Malta, Espanja, Kypros, Liettua ja Itävalta. [63] Belgia. [64] Saksa, Latvia, Itävalta ja Slovakia. [65] Belgia, Bulgaria, Tšekki, Tanska, Saksa, Viro, Irlanti, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Latvia, Unkari, Puola, Portugali, Romania, Slovenia, Slovakia, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta. [66] Belgia, Bulgaria, Tšekki, Viro, Kreikka, Espanja, Ranska, Irlanti, Latvia, Liettua, Luxemburg, Unkari, Alankomaat, Itävalta, Puola, Portugali, Romania, Slovenia ja Yhdistynyt kuningaskunta. [67] Belgia, Bulgaria, Tšekki, Tanska, Viro, Irlanti, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Kypros, Latvia, Liettua, Unkari, Malta, Itävalta, Puola, Portugali, Romania, Slovenia, Slovakia ja Yhdistynyt kuningaskunta. [68] Belgia, Tanska, Saksa, Viro, Espanja, Ranska, Italia, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Malta, Alankomaat, Itävalta, Puola, Portugali, Slovenia, Slovakia ja Suomi. [69] Bulgaria, Saksa, Kypros, Malta, Itävalta, Puola, Slovenia ja Ruotsi. [70] Belgia, Tšekki, Itävalta, Portugali ja Slovakia. [71] Komission päätös 2009/367/EY (EUVL L 111, 5.5.2009). [72] Komission päätös 2010/56/EU (EUVL L 32, 4.2.2010). [73] Komission päätös 2010/258/EU (EUVL L 112, 5.5.2010). [74] Määrään sisältyvät jäsenvaltioiden varainhoitovuodelta 2009 toimittamat päivitetyt rahoitustiedot. [75] Ohjelmat ovat monivuotisia. Lukumäärään eivät sisälly rakennerahastoista ja koheesiorahastosta suoraan rahoitetut hankkeet. [76] Tilanne ECR-tietokannan mukaan 15.4.2009.