Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja Energiahuoltostrategia Euroopalle"



Virallinen lehti nro C 221 , 07/08/2001 s. 0045 - 0053



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja Energiahuoltostrategia Euroopalle" (2001/C 221/06) Komissio päätti 4. joulukuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 162 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Vihreä kirja - Energiahuoltostrategia Euroopalle". Asian valmistelusta vastannut "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaosto antoi lausuntonsa 8. toukokuuta 2001. Esittelijä oli Ulla Sirkeinen. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 30. ja 31. toukokuuta 2001 pitämässään 382. täysistunnossa (toukokuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 112 ääntä puolesta 3:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Energia on jokaiselle välttämätön perushyödyke. Nyky-yhteiskunta on energian saatavuuden ja hinnan osalta hyvin haavoittuva. Suhteellisen vähäisillä häiriöillä voi olla taloudellisesti, sosiaalisesti ja kilpailukyvyn kannalta ongelmallisia vaikutuksia. Energian tuotannolla ja käytöllä voi olla toisaalta merkittäviä ympäristö- ja terveysvaikutuksia. 1.2. Euroopan unionissa on energiapolitiikalla kolme rinnakkaista tavoitetta: Kilpailukyvyn turvaaminen, saatavuus ja ympäristönsuojelu. Vaikka markkinat ja monet ympäröivät olosuhteet ovat muuttuneet, nämä päätavoitteet ovat edelleen täysin ajankohtaiset. 1.3. Energiamarkkinoiden avaaminen kilpailulle jäsenmaissa ja tarkoitus toteuttaa sähkön ja kaasun sisämarkkinat muuttavat energiapolitiikan toteuttamisen lähtökohtia(1). 1.3.1. Energiayhtiöitä ei voi enää tapauskohtaisesti velvoittaa tekemään tiettyjä investointeja tai muita toimenpiteitä, kuten voitiin valtion monopolien aikana. Mitä tahansa kustannuksia ei myöskään voi kilpailutilanteessa siirtää kuluttajille. 1.3.2. Kilpailu tehostaa yleensä resurssien käyttöä ja laskee hintoja avoimilla sähkö- ja kaasumarkkinoilla, minkä pelätään vähentävän motivaatiota energian tehokkaaseen käyttöön ja säästöön ja keskittävän huomion lyhyen aikavälin tuottoihin, jolloin pidemmän aikavälin tarpeet ja vaikutukset saattavat jäädä liian vähälle huomiolle. 1.3.3. Energian sisämarkkinat parantavat sinänsä saatavuutta, kun monen maan resurssit tulevat ainakin teoriassa yhteiseen käyttöön. Tämä kuitenkin edellyttää todellisia, täysin avoimia sisämarkkinoita, joilla rajat ylittävälle kaupalle on toimivat ja tasapuoliset mahdollisuudet ja siirtoyhteyksien kapasiteetti on riittävä. 1.4. Energian maailmanmarkkinoille on luonteenomaista se, että ne vain osittain toimivat vapaan kilpailun periaatteiden mukaisesti. Öljystä suuri osa on kartellin käsissä. Maakaasumarkkinoilla on harvoja toimijoita, kallis infrastruktuuri rajaa vapausasteita ja hinnoittelu on edelleen öljysidonnainen. Sekä öljy- että kaasuvaroista suuri osa on poliittisesti epävakailla alueilla. Sähkö puolestaan on tuote, jota ei voi varastoida ja joka siirtyy hyvin huonosti pitkiä etäisyyksiä. Nämä tekniset rajoitukset rajoittavat sähkön markkinapiirteitä. 1.5. Jäsenvaltiot ovat uuden tilanteen edessä, kun markkinat ovat avautuneet. Miten voidaan toimia, jotta voimayhtiöt investoivat riittävästi energian tuotantoon ja jakeluun oikea-aikaisesti ja ympäristön kannalta suotavasti, jottei syntyisi pulatilanteita hankaline seurauksineen? Vakava esimerkki tästä on Kaliforniassa syntynyt tilanne. Tapa, jolla markkinat on avattu, on ollut ilmeisen epäonnistunut, koska tukkuhinnat vapautettiin mutta loppukuluttajan hintaa säännösteltiin keinotekoisen alhaiselle tasolle. Sähköpulan varsinainen syy on kuitenkin se, että osavaltiossa ei ole rakennettu lisää sähkön tuotantokapasiteettia yli kymmeneen vuoteen eikä siirtoverkkoa ole vahvistettu. Sähkön kysyntä on samalla kasvanut nopeasti. Tästä on Euroopassa otettava oppia. 1.6. Hallitusten tehtävänä avoimilla energiamarkkinoilla on luoda toimintakehykset, jotka turvaavat markkinoiden tehokkaan toiminnan ja samalla muiden yhteiskunnallisten tavoitteiden saavuttamisen. Hallitusten, tai joissakin maissa osin osavaltioiden tai aluehallintojen vastuulle kuuluu: - tehokkaan ja tasapuolisen kilpailun turvaaminen markkinoilla, joka myös turvaa uusien toimijoiden pääsyn markkinoille - julkisen palvelun turvaaminen, mihin sisältyy riittävä kapasiteetti normaalioloissa - tarpeellinen verotus - tutkimus- ja kehitystoiminnan edistäminen - suhteet muihin valtioihin ja Euroopan unioniin, sekä - ympäristö- ja huoltovarmuusnäkökohtien edistäminen energia-alalla, erityisesti - energiahuollon monipuolisuuden edistäminen - uusiutuvien energiavarojen käytön edistäminen - energian tehokkaan tuotannon ja käytön sekä säästön edistäminen - riittävä strateginen varmuusvarastointi ja varakapasiteetti. Jäsenmailla on edelleenkin oikeus ja velvollisuus päättää itsenäisesti omista valinnoistaan koskien käytettäviä energiamuotoja. 1.7. EU:n vastuulla on ollut tarpeellisen yhteisen toimintakehyksen luominen soveltaen erityisesti kilpailu-, sisämarkkina- ja tutkimusyhteistyön artikloja. Tärkeimmät toimet ovat: - öljyn ja öljytuotteiden varmuusvarastointi - öljytuotteiden verotuksen vähimmäistasot - sähkön sisämarkkinadirektiivi ja sen toteutumisen valvonta - maakaasun sisämarkkinadirektiivi ja sen toteutumisen valvonta - energian sisämarkkinoiden pelisäännöt liittyen edellä mainittuihin direktiiveihin - yhteiset toimet uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämiseksi, kuten Altener-ohjelmat - yhteiset toimet energiatehokkuuden lisäämiseksi, kuten SAVE-ohjelmat - kansainvälisen yhteistyön edistäminen (Synergy-ohjelmat) - energia-alan tutkimusyhteistyö kehysohjelmien puitteissa - Euratom-sopimuksen sisältämät yhteiset toimet ydinenergian alalla. EU:n ympäristösäädöksistä suuri osa koskee energian tuotantoa ja käyttöä suorasti tai epäsuorasti. 1.8. TSK on lukuisissa lausunnoissaan tukenut energiapolitiikan edellä mainittuja tavoitteita(2). Toistamatta komitean kantoja eri yhteyksissä muistutetaan tässä yhteydessä vain keskeisimmistä viesteistä. Markkinoiden avaamista on tuettu kilpailukyvyn varmistamiseksi, mutta vaadittu sosiaalisten ja muiden seurausvaikutusten huomioon ottamista. Julkinen palvelu on turvattava syrjäytymisen välttämiseksi ja sosiaalisen koheesion turvaamiseksi. Ympäristönsuojelulta on edellytetty korkeaa tasoa unionin ympäristön toimintaohjelmien mukaisesti, kestävän kehityksen periaatetta noudattaen. Komitea on myös tukenut vahvaa panostusta uusiutuviin energialähteisiin ja energian tehokkaaseen tuotantoon ja käyttöön. 2. Komission asiakirjan pääsisältö 2.1. Vihreän kirjan johtoajatuksena on toteamus siitä, että Euroopan riippuvuus energiasta kasvaa. On pakko todeta, että Euroopan unioni on varsin riippuvainen unionin ulkopuolelta tuotavasta energiasta. Puolet unionin kuluttamasta energiasta tuodaan nykyään muualta, ja vuonna 2030 vastaava luku on lähes 70 prosenttia. Riippuvuus hiilivedyistä kasvaa, jos nykysuuntaus pysyy ennallaan. 2.2. Nykyisin energiankulutuksesta 41 % saadaan öljystä, 22 % maakaasusta, 16 % kiinteistä polttoaineista (kivihiili, ruskohiili, turve), 15 % ydinvoimasta ja 6 % uusiutuvista energialähteistä. Vuonna 2030 energiatase tulee muodostumaan perusoletusten mukaan edelleen fossiilisista polttoaineista: öljyn osuus on 38 %, maakaasun 29 %, kiinteiden polttoaineiden 19 %, ydinvoiman 6 %(3) ja uusiutuvien energialähteiden hädin tuskin 8 %. 2.3. Unioni ei pysty vapautumaan kasvavasta energiariippuvuudestaan, ellei se luo itselleen aktiivista energiapolitiikkaa. Amsterdamin sopimuksessa energia-ala mainitaan kuitenkin ainoastaan johdanto-osassa. Vihreän kirjan mukaan unionin on tasapainotettava tarjontaan liittyvää politiikkaa selkeillä kysyntään liittyvää politiikkaa edistävillä toimilla. 2.4. Vihreän kirjan analyysissä osoitetaan, että energiastrategian onkin kohdistuttava nimenomaan energian kysynnän suuntaamiseen siten, että Kioton pöytäkirjan sitoumukset ja toimitusten varmuus otetaan huomioon. Toimitusvarmuudella ei pyritä maksimoimaan energiaomavaraisuutta tai minimoimaan riippuvuutta, vaan pienentämään riippuvuuteen mahdollisesti liittyviä riskejä. 2.5. Vihreässä kirjassa laaditaan pitkän aikavälin energiastrategiasuunnitelma: - Unionin on tasapainotettava tarjontaan liittyvää politiikkaa selkeillä kysyntään liittyvää politiikkaa edistävillä toimilla (etenkin edistämällä energian säästämistä rakennuksissa ja liikenteessä). - Jotta Euroopan unioni voisi täyttää Kioton pöytäkirjassa sille asetetut velvoitteet, tarvitaan kehityskulkua muuttavia toimia. - Verotuksen avulla voidaan kysyntää suunnata hallitumpaan ja ympäristöä säästävämpään kulutukseen. - Muutoksen avainkohta on uusien ja uusiutuvien energiamuotojen, biopolttoaineet mukaan luettuina, kehittäminen. Niiden osuus energiataseessa on kasvatettava 6 prosentista 12 prosenttiin ja sähköntuotannossa 14 prosentista 22 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä. - Myös ydinvoiman osuutta keskipitkällä aikavälillä on tarkasteltava kaikista näkökohdista, kuten jätehuollon, ilmastonmuutoksen, toimitusvarmuuden sekä kestävän kehityksen kannalta. - On tutkittava aktiivisesti jätehuoltotekniikoita ja niiden käytännön toteutusta parhaissa mahdollisissa turvallisuusolosuhteissa. - Hiilivedyille, joiden tuonti tulee kasvamaan, on otettava käyttöön väline, jolla vahvistetaan strategisia varastoja, lisäksi on vahvistettava ja monipuolistettava toimitusverkkoja. 2.6. Vihreällä kirjallaan komissio ei tarjoa valmista strategiaa, vaan tarkoituksena on käynnistää keskustelu energia-alan valintoja koskevista perustavanlaatuisista kysymyksistä EU:ssa. 3. Yleisiä kommentteja 3.1. TSK pitää komission vihreää kirjaa tervetulleena ja ansiokkaana. Osatarkastelut ovat viitanneet siihen, että unionin ulkoinen riippuvuus energian osalta on suuri ja kasvava, ja kun öljyn ja sen seurauksena myös kaasun hintakehitys taas on muistuttanut riippuvuuden kielteisistä seurauksista, on hyvin perusteltua pyrkiä luomaan kokonaiskuva tulevasta kehityksestä. Ympäristöä, etenkään ilmastonmuutoksen torjunnan näkökohtia ei voi sivuuttaa energiasta puhuttaessa, ei myöskään tässä. 3.2. Tilanne näyttää 30 vuoden tähtäyksellä, nykypolitiikan vallitessa, hyvin ongelmalliselta. Ulkoinen riippuvuus kasvaa merkittävästi ja samoin kasvihuonekaasujen päästöt. Olettamuksia tai laskentaa ei ole syytä epäillä virheellisiksi. Syntyvään kuvaan on suhtauduttava vakavasti ja se on otettava kaikissa asiaan liittyvissä toimissa huomioon. 3.3. Komission tarkastelu on kuitenkin hyvin EU-keskeinen. Asiaa on välttämätöntä tarkastella myös globaalisti. Fossiilisia energiavaroja, jotka muodostavat maapallon energiahuollosta valtaosan vielä pitkälle tulevaisuuteen, on maapallolla rajatusti. Valtaosa kulutuksesta tapahtuu nykyään Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa, mutta elintason noustessa muualla maailmassa polttoaineiden kulutus kasvaa siellä nopeasti. Kilpailu energiavaroista kovenee, kriisialttius lisääntyy ja jotkut puhuvat jo tulevista energiasodista. Tätä taustaa vastaan komission pitäisi olla paljon huolestuneempi EU:n ulkoisesta riippuvuudesta. 3.4. Myös tarkastelun aikajänteen tulisi olla pidempi. Tietyt perusasiat eivät energiataloudessa muutu paljon 30 vuodessa, suuremmat muutokset esimerkiksi fossiilisten polttoaineiden saatavuudessa vaikuttavat vasta tämän jälkeen. Toisaalta aivan uudet teknologiset ratkaisut saavat todennäköisesti suurta merkitystä vasta pidemmällä aikajänteellä. On selvää, että nykyisen analyysin tarkkuudella aikajännettä ei voi pidentää. Tiettyjen peruspiirteiden, kuten fossiilisten polttoaineiden varannot ja demografiset muutokset ym., näkymiä olisi kuitenkin voinut hahmottaa pidemmälle. On myös pidemmän aikavälin arvioita uusien teknologioiden läpimurroista. 3.5. Ensisijainen toimenpide saatavuuteen liittyvien ja muiden riskien vähentämisessä on mahdollisimman monipuolinen ja tasapainoinen eri energialajien ja -muotojen käyttö. Lisäksi on pyrittävä jokaisen taloudellisesti ja ekologisesti käyttökelpoisen energialähteen optimaaliseen käyttöön. Tältä kannalta komission ennakoima maakaasun käytön nopea kasvu ja ydinvoiman osuuden voimakas pieneneminen näyttävät ongelmallisilta. Tämä kehitys myös lisää merkittävästi sekä tuontiriippuvuutta että kasvihuonekaasujen päästöjä. 3.6. Energian merkitystä kansantaloudelle ja energiapoliittisten päätösten taloudellisia vaikutuksia pitäisi tutkia tarkemmin. Vaikka energiakustannukset nyt vastaavat vain muutamaa prosenttia kansantulosta, talouskasvu ja kilpailukyky reagoivat herkästi energiahintojen korotuksiin. Energian käytön kasvu on nykyään talouskasvua hitaampaa, mutta EU:ssa käytetään edelleen jokaista kansantuotteen euroa kohden keskimäärin kaksi kilowattituntia energiaa. Öljyn hinnan muutokset vaikuttavat vielä suoraan maakaasun ja hiilen hintoihin, ja primaarienergian hinnan muutoksilla on laajat kerrannaisvaikutukset taloudessa. Lisäksi dollarin ja euron välisellä vaihtokurssilla on ratkaiseva vaikutus, koska ainakin toistaiseksi öljyn hinta määritellään dollareissa. On pyrittävä siihen, että energiakauppaa käytäisiin euroissa. 3.7. Asiakirjasta nousee vahva kysymys: Voivatko todella komission hahmottelevat toimet, eli pääasiassa energian käytön tehostaminen ja uusiutuvien energiavarojen käytön lisääminen kääntää ulkoisen riippuvuuden ja kasvihuonekaasujen päästöjen kasvutrendit laskuun ko. aikajänteellä vaarantamatta talous- ja työllisyystavoitteita? Komissio ei esitä tästä minkäänlaista laskelmaa. 3.8. Vihreän kirjan esille nostamiin vakaviin haasteisiin vastaamiseksi on komission syytä kehittää edelleen yhteistä harmonisoitua toimintakehystä, jonka tavoitteita ovat kansalaisten hyvinvoinnin ja talouskehityksen varmistaminen, turvattu energian saanti kohtuuhintaan kotitalouksille ja teollisuudelle ympäristöä säästäen ja kestävän kehityksen periaatetta noudattaen. Lähtökohtana on pidettävä jäsenmaiden oikeutta päättää riippumattomasti energiapolitiikastaan, erityisesti energian tuotantomuodoistaan, sekä tässä lausunnossa esitettyjä muita näkemyksiä. Tästä huolimatta komissio voisi, kuten se teki vuosina 1973 ja 1979, määritellä suuntaa-antavat unionin tavoitteet, jotka voisivat toimia viitearvoina jäsenmaille näiden laatiessa omia energiasuunnitelmiaan tarkoituksella pyrkiä kollektiivisesti saavuttamaan nämä EU:n tavoitteet. 3.9. Ottaen huomioon energian saatavuuden maailmanlaajuisen ulottuvuuden olisi syytä lisätä komission esittämiin kysymyksiin seuraava: Myös muiden teollisuusmaiden suuri energian kulutus ja kehitysmaiden kasvava energian tarve lisäävät edelleen voimakkaasti fossiilisten polttoaineiden käyttöä. Mihin toimenpiteisiin EU voisi ryhtyä tukeakseen kolmansien maiden pyrkimyksiä kestävään energiakehitykseen? Tulisiko uusiutuvia energialähteitä, erityisesti aurinkovoimaa, ja energian säästöä koskevan teknologian ja osaamisen siirtoa kehitysmaihin edistää? 4. Vastauksia komission kysymyksiin 4.1. Voiko Euroopan unioni hyväksyä, että sen riippuvuus energian tuonnista kasvaa, vaarantamatta toimitusvarmuutta ja Euroopan kilpailukykyä? Minkä energialähteiden tuonti vaatisi tarvittaessa poliittisia toimenpiteitä? Olisiko tässä yhteydessä asetettava etusijalle talouskysymykset, kuten energian hinta, vai geopoliittiset tekijät, kuten saannin keskeytymisen vaara? 4.1.1. Tällä hetkellä EU ei voi välttää ulkoisen energiariippuvuuden lisääntymistä, vaikka siitä seuraakin riskejä huoltovarmuudelle ja kilpailukyvylle. Riippuvuutta ei voi estää, mutta riskejä voi ja pitää pienentää. 4.1.2. Jotkut EU:n jäsenmaat ja alueet ovat erityisen haavoittuvia, niiden ulkoinen riippuvuus on yli 50 %. Näiden maiden tulee kiinnittää erityistä huomiota saatavuuteen energiapolitiikassaan. Erityisesti näiden maiden ja alueiden näkökulmasta on syytä tarkastella, mitkä yhteiset toimet EU-tasolla voisivat ehkäistä haavoittuvuutta. EU:n syrjäisimpien alueiden ongelmat on otettava erityisesti huomioon. 4.1.3. Energiantuonnin kehyspolitiikan luominen jollekin tai joillekin polttoaineille tuskin on sellaisenaan mahdollista nykymarkkinoilla. Sen sijaan yritysten mahdollisuudet käydä kauppaa vapaasti ja vastavuoroisin ehdoin on otettava esille kaikissa relevanteissa EU:n kahden- ja monenvälisissä ulkosuhteissa. Tuottajamaiden ja EU:n yhteistyötä olisi vahvistettava, jotta otolliset kaupankäynnin olosuhteet voidaan luoda. Perimmäisenä pyrkimyksenä on oltava mahdollisimman toimivat ja avoimet markkinat kaikille energialajeille ja WTO:n sääntöjen noudattaminen myös energia-alalla. 4.2. Entistä yhtenäisemmillä sisämarkkinoilla yhdessä jäsenvaltiossa tehdyt päätökset vaikuttavat muihin jäsenvaltioihin. Eikö sisämarkkinoiden toteuttaminen edellytä johdonmukaista ja yhteisön tasolla yhteensovitettua politiikkaa? Mitä tällaisen politiikan pitäisi sisältää ja millaiset pitäisi kilpailusääntöjen olla? 4.2.1. Energian sisämarkkinoiden tulisi toimia mahdollisimman pitkälle yleisten sisämarkkinoiden pelisääntöjen mukaisesti, mukaan lukien kilpailusäännöt. Koska osa energia-alasta on luonteeltaan julkista palvelua ja perustuu siirto- ja jakeluverkkoihin, tarvitaan lisäksi tästä johtuvia erityissäädöksiä. 4.2.2. Tarkasteltaessa kysymystä EU:n yhteisestä energiapolitiikasta on otettava huomioon seuraavat näkökohdat: - Missä asioissa ja mitä toimenpiteitä katsotaan tarpeellisiksi tehdä EU-tasolla, joka toimisi paremmin kuin kansallinen taso (subsidiariteetti)? - Mitkä näistä asioista ja toimenpiteistä ovat sellaisia, joita ei pystytä EU-tasolla tekemään nykyisin valtuuksin? - Edellyttääkö nimenomaan energiapolitiikan kolmen pilarin, saatavuuden, kilpailukyvyn ja ympäristövaatimusten, tasapainoinen huomioon ottaminen omaa politiikkaa? 4.2.3. TSK:n näkemystä jäsenmaiden hallitusten ja EU:n vastuusta energiapolitiikassa on käsitelty kohdassa 1.6 ja 1.7 EU-tason toiminta on välttämätöntä ainakin energian sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan varmistamiseksi sekä EU:n ulkoisten suhteiden hoitajana erityisesti tuottajamaiden ja WTO:n suuntaan. 4.2.4. Energiapolitiikan tulee EU:ssa kytkeytyä nykyistä vahvemmin muihin EU-politiikan lohkoihin, esimerkiksi ilmasto-, tutkimus- ja maatalouspolitiikkaan. 4.3. Haittaavatko energia-alan vero- ja valtiontukipolitiikka Euroopan unionin kilpailumarkkinoita? Yritykset yhdenmukaistaa välillistä verotusta ovat epäonnistuneet. Olisiko syytä toteuttaa perinpohjainen uudistus energia-alalla ja ottaa siinä huomioon energia- ja ympäristöpoliittiset tavoitteet? 4.3.1. Energiaveroja ja valtion tukia käytetään usein ohjauskeinoina yleisesti hyväksyttyjen tavoitteiden saavuttamiseksi, kuten ympäristön suojelu, uusiutuvien energiavarojen käytön edistäminen jne. Jotta tuet tai verot eivät vinouttaisi kilpailua EU-maiden kesken, pyritään harmonisointiin. Jos energiaverot harmonisoidaan vain EU-maiden kesken, se heikentäisi edelleen kilpailukykyä muihin maihin, etenkin muihin OECD-maihin nähden. 4.3.2. Energiaverot voivat oikein asetettuina ohjata valintoja kohti ympäristön kannalta edullisempia vaihtoehtoja, jos vaihtoehtoja on tarjolla. Tämä vastaa ajatusta eri energiamuotojen ulkoisten kustannusten sisäistämisestä, mutta ulkoisia kustannuksia on vaikea selkeästi määritellä ja ne ovat hyvin tapauskohtaisia. Hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi voisi olla järkevää ottaa käyttöön hiilidioksidivero, mutta tämä on sisämarkkinoiden toimivuuden vuoksi mahdollista vain täysin harmonisoidusti. 4.3.3. Energian käytön verottaminen johtaa ainakin pitkällä tähtäyksellä energian säästöön. Kulutusveroilla on kuitenkin muitakin vaikutuksia. Ne heikentävät teollisuuden kilpailukykyä, jos verot eivät ole kansainvälisesti harmonisoituja ja, vähentävät kotitalouksien kulutuskysyntää, mikä vaikuttaa talouskasvuun. Energiaveroja suunniteltaessa on nämä vaikutukset otettava huomioon ja mahdollisuuksien mukaan kompensoitava. 4.3.4. Myönteisten ympäristövaikutusten aikaansaamiseksi pitäisi ainakin mahdollisten energiaverojen tuotot suunnata ympäristöä parantavien hankkeiden tukemiseen. 4.3.5. Energiaveroilta olisi edellytettävä ympäristöohjaavaa vaikutusta, mutta olisi vältettävä niiden kielteiset vaikutukset mm. kilpailukykyyn ja sosiaaliselta kannalta. Vuoden 1992 ja 1997 ehdotukset eivät kaikilta osin täytä näitä vaatimuksia. Komission tulisi tutkia, millaisella mallilla nämä ehdot olisi toteuttavissa. 4.3.6. Useissa tapauksissa on mahdollista ja kokonaistaloudellisesti edullista käyttää kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämiseksi vapaaehtoisia sopimuksia verojen sijasta. Oikein muotoillut sopimukset ovat usein myös varmempi tapa saavuttaa asetetut tavoitteet. 4.4. Mitä tuottajamaiden kanssa käytävän jatkuvan vuoropuhelun yhteydessä tehtävien, toimitusta tai investointien edistämistä koskevien sopimusten pitäisi sisältää? Entä miten taataan määrien, hintojen ja investointien vakaus, kun otetaan huomioon esimerkiksi Venäjän kanssa harjoitettavan kumppanuuden merkitys? 4.4.1. Unionin tulee pyrkiä luomaan tuottajamaihin normaalit, toimivat liike- ja investointiolosuhteet esimerkiksi tukemalla energiamarkkinoiden rakenteen ja kaupallisten olosuhteiden kehittämistä. Tärkeänä keinona EU:n energian saatavuuden turvaamiseksi olisi harkittava mahdollisuutta strategiseen kumppanuuteen ja pitkän aikavälin yhteistyöhön EU:n ja tiettyjen tuottajamaiden kanssa. 4.4.2. EU-Venäjä -energiayhteistyötä tulee edistää ja Venäjää tulisi kannustaa allekirjoittamaan Energy Charter -sopimus. 4.4.3. Energiakauppaa tulisi pyrkiä käymään euroissa. 4.5. Olisiko öljyn varmuusvarastojen perustamista tehostettava sekä otettava samaan tapaan käyttöön myös muiden energiavarojen, kuten maakaasun tai hiilen varastoja? Voitaisiinko varastojen hallinnointia siirtää enemmän yhteisön tasolle? Mitkä olisivat silloin tavoitteet ja miten hallinnointi toteutettaisiin? Pitäisikö energiatuotteiden toimitusten konkreettisen keskeytymisvaaran avulla voida perustella kalliimpien varantojen käyttöönotto? 4.5.1. Hiilen saannin turvaaminen varmuusvarastoin kaikissa EU-maissa tai ainakaan EU-tasolla ei ole tarpeen, koska EU:ssa on omaa hiilituotantoa ja komissio esittää sen turvaamista tarvittavalla huoltovarmuuden tasolla. 4.5.2. Maakaasun käytön lisääntymisestä syntyvään huoltovarmuusongelmaan tulee jäsenmaiden varautua. Tulee tutkia edellytyksiä ottaa käyttöön yhteiset varastointitavoitteet. Tällöin pitää harkita sopivaa varmuusvarastointijärjestelmää joko kaasulle tai korvaavalle polttoaineelle. Yhtenäistä mallia voi tuskin luoda, koska maakaasun käyttötavat, -määrät ja lähteet sekä geologiset olosuhteet ovat niin erilaiset samoin kuin korvaamis- ym. mahdollisuudet. 4.5.3. IEA:n toiminnassa EU:n tulee toimia yhtenä osapuolena. 4.6. Miten voitaisiin varmistaa unionin ja sen naapurivaltioiden energian kuljetusverkkojen kehittäminen ja niiden toiminnan parantaminen siten, että samalla otetaan huomioon sekä sisämarkkinoiden moitteeton toiminta että toimitusvarmuuden edellytykset? 4.6.1. Ensisijaisesti siirtoverkkojen vahvistamisen, rakentamisen ja käytön tulee perustua markkinoihin, niillä toimiviin yrityksiin ja niiden riittävään tulorahoitukseen. Komission tulee tehokkaasti toteuttaa suunnitelmaansa siirtoyhteyksien vahvistamiseksi. Verkkoon pääsyn ja verkon käytön säännöt on luotava nopeasti. 4.6.2. Naapurimaiden ja muiden tärkeiden alueiden suuntaan on tarvittaessa edistettävä investointeja unionin erityisrahoituksella sekä EJKP:n ja EIP:n lainoilla. Balkanin alue on tältä kannalta tärkeä. 4.6.3. Hahmoteltaessa mahdollisuuksia rakentaa lisää infrastruktuuria maakaasun siirtoon ei ole lainkaan mainittu pohjoista vaihtoehtoa, vaikka se tarjoaisi täydennyksenä useita etuja ja olisi EU:n pohjoisen ulottuvuuden politiikan mukainen. Pohjoisen ulottuvuuden tavoitteena on, kuten Välimeren alueen yhteistyölläkin, kaventaa alueen elintasoeroja, edistää taloudellista kasvua ja kehittää monenkeskistä yhteistyötä alueen tasapainoisen kehityksen turvaamiseksi. Pohjoisen ulottuvuuden yhteistyön painopisteitä ovat ympäristö ja energia. Alueen energiavarat ovat mittavat ja monipuoliset. 4.7. Joidenkin uusiutuvien energialähteiden kehittäminen edellyttää merkittävää panostusta tutkimus- ja kehittämistyöhön sekä huomattavia investointi- tai toimintatukia. Eikö erittäin suurista tuista alkuvaiheessa hyötyneiden ja nykyään varsin kannattavien alojen (kuten kaasu-, öljy- ja ydinvoima-alan) pitäisi osallistua näiden tukien rahoitukseen? 4.7.1. Muiden toimialojen ei odoteta maksavan takaisin T& K-tukia. Myös annetut tukitasot, vastaanottajat ja nykyinen kannattavuus vaihtelevat hyvin paljon maittain ja yrityksittäin, joten oikeudenmukaisuutta olisi lähes mahdoton saavuttaa. 4.7.2. Verotuksen kautta ja sen kehittyessä, sekä joissakin tukimalleissa (takuuhinta ja pakko-osto) perinteisten energiamuotojen liiketoiminta jo, ainakin osin, osallistuu uusiutuvien rahoittamiseen. 4.7.3. Uusiutuvien energiamuotojen tarjoaman potentiaalin käyttöön saaminen edellyttää tukitoimia. Kansallisille tukitoimille olisi kuitenkin mahdollisimman pian luotava yhteiset säännöt siten, että yritysten toimintaedellytykset olisivat tasapuoliset ja sisämarkkinoiden kehitys ei häiriinny(4). 4.8. Ydinvoima kuuluu keskusteluun, jota käydään ilmastonmuutoksen torjumisesta ja energiaomavaraisuuden turvaamisesta. Miten Euroopan unioni voi tarjota ratkaisun ydinjäteongelmaan ja ydinturvallisuuden parantamiseen sekä tulevaisuuden reaktorien, erityisesti fuusioreaktorien tutkimiseen? 4.8.1. Komitea on yleisissä kommenteissaan painottanut tarvetta kehittää ja pitää käytettävissä kaikki energiavaihtoehdot. Tämä koskee myös ydinvoimaa ja hiiltä. 4.8.2. Ydinvoiman ongelmana on sen poliittinen hyväksyttävyys osassa jäsenmaita, mikä edellyttää täysin avointa tiedottamista ydinvoimaan liittyvistä asioista. 4.8.3. EU:ssa ydinvoiman turvallisuus on huipputasoa ja reaktoriturvallisuutta kehitetään edelleen. Radioaktiivisten jätteiden varastointiin ja loppusijoitukseen on olemassa teknisiä ratkaisuja, joista päätökset on tehtävä poliittisella tasolla. Samalla on jatkettava tutkimuksia mahdollisten vaihtoehtoisten ratkaisujen kehittämiseksi. Ydinvoiman käyttö ja käytetyn ydinpolttoaineen hallinta ovat jäsenmaiden vastuulla ja päätösvallassa. Unioni voi tukea jäsenmaitaan tutkimustoiminnan alueella ja tietojen vaihdossa. Unionin on EU:n laajentumisen yhteydessä varmistettava, että ydinvoiman turvallisuus on korkeatasoista tulevissa jäsenmaissa. On myös edistettävä EU-maiden korkeatasoisen turvallisuusosaamisen siirtoa vähemmän kehittyneisiin, ydinvoimaa käyttäviin maihin. 4.8.4. Sähkön tuotannosta ydinvoimalla ei synny kasvihuonekaasujen päästöjä. Komissio toteaa nykyisen EU:n ydinvoimatuotannon, joka on 35 % käytetystä sähköstä, merkitsevän samaa päästöjen vähenemää kuin 75 miljoonan auton poistaminen maanteiltä. Ydinvoima ei myöskään lisää ulkoista riippuvuutta. Koska pääosa ydinvoiman kustannuksista koostuu pääomakustannuksista, sen hintakehitys on hyvinkin vakaa ja ennakoitavissa. 4.8.5. Ydinvoiman käytöstä päättävät jäsenmaat, ja riippumatonta päätöksentekoa on jatkossakin kunnioitettava. On kuitenkin vaikea ymmärtää, miten EU jatkossa voi vastata energian saatavuuden, kohtuullisen hinnan ja ilmastonmuutoksen haasteisiin ilman ainakin nykyistä osuutta ydinvoimaa sähkön tuotannossa. Ydinvoima tukee myös mahdollisesti tulevaisuudessa kehittyvää vetytaloutta, joka edellyttää joko turvattua sähkön tai maakaasun saatavuutta. 4.8.6. Ydinvoiman, mukaan lukien erityisesti fuusiovoiman, tutkimukseen laajana kansainvälisenä yhteistyönä on edelleen panostettava EU:n tutkimustoiminnan kehysohjelmissa. Panostus on tärkeä sekä tulevaisuuden teknologioiden kehittämiseksi että välttämättömän osaamistason säilyttämiseksi. 4.9. Millaisen politiikan avulla Euroopan unioni voisi täyttää Kioton pöytäkirjassa sille asetetut velvoitteet? Miten voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti energiansäästömahdollisuudet, joiden avulla voisimme vähentää sekä tuontiriippuvuuttamme että hiilidioksidipäästöjä? 4.9.1. EU:n tulee määrätietoisesti jatkaa toimintaa ilmastomuutoksen torjumiseksi Kioton pöytäkirjan pohjalta. 4.9.2. Komissio ja jäsenmaiden hallitukset valmistelevat toimintaohjelmiaan, jotkut maat ovat jo julkistaneet omansa. Koska taakka on jaettu jäsenmaille, on toimeenpanon vastuu näillä. Sektorikohtaiset toimet EU-tasolla vaikeuttaisivat vastuullista ja kustannustehokasta toimintaa. 4.9.3. Komissio on esittänyt energiatehokkuuden toimenpideohjelman, josta esitetään erikseen kannanottoja ja jonka pohjalta on sitten syytä toimia. Energian tuotannon ja käytön tehostamisessa on runsaasti mahdollisuuksia kehittää ja ottaa käyttöön uutta tekniikkaa. Periaatteena tulee olla, että tuotetaan mahdollisimman paljon mahdollisimman vähästä. 4.9.4. Mihin energian säästön potentiaali todella riittää, kun samalla on turvattava talouskasvu ja sosiaalinen koheesio? 4.10. Kunnianhimoisella ohjelmalla pyritään korvaamaan 20 prosenttia nykyisin kulutetusta polttoaineen kokonaismäärästä biopolttoaineilla ja muilla korvaavilla polttoaineilla, kuten vedyllä, vuoteen 2020 mennessä. Voidaanko ohjelmaa jatkossakin toteuttaa jäsenvaltioiden ohjelmin vai vaatisiko sen toteuttaminen yhteensovitettuja päätöksiä verotuksen, öljyn jakelun ja maataloustuotannon näkymien alalla? 4.10.1. Bio-liikennepolttonesteiden kehittämistä ja käyttöönottoa saattaa edistää yhteinen edistämisohjelma EU-tasolla, jolla tuki- ym. toimet harmonisoidaan ja asia otetaan asianmukaisesti mukaan yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Päävastuun on kuitenkin oltava jäsenmailla. 4.11. Olisiko julkisten tai yksityisten, uusien tai kunnostettavien rakennusten energian (40 prosenttia kokonaiskulutuksesta) säästämistä tuettava esimerkiksi verokannustimilla vai olisiko otettava käyttöön myös sääntelytoimia samaan tapaan kuin suurten teollisuuslaitosten kohdalla? 4.11.1. Rakennusten energiansäästö lienee ensi sijassa jäsenmaiden asia, koska olosuhteet vaihtelevat niin paljon. Rakennusnormit ovat tässä todennäköisesti hyvin toimiva ohjauskeino. Yhtenäiset, EU-laajuiset rakennusnormit tuskin kuitenkaan voivat tulla kysymykseen. 4.11.2. On kuitenkin tutkittava, mitä EU voisi tehdä vauhdittaakseen jäsenmaiden toimia esim. standardisoinnin ja kulutusnormien alueella. Komitea käsittelee asiaa tarkemmin laatiessaan lausuntoa asiaa koskevasta tulevasta direktiiviehdotuksesta. 4.12. Liikennealalla (32 prosenttia energiankulutuksesta) saavutettavat energiansäästöt edellyttävät, että eri liikennemuotojen välinen kasvava epätasapaino (maantiekuljetusten suuri osuus rautatiekuljetuksiin nähden) korjataan. Onko tätä epätasapainoa pidettävä väistämättömänä vai edellyttäisikö se esimerkiksi kaupunkiautoilun järkeistämiseen tähtääviä korjaavia toimenpiteitä - suhtauduttiinpa näihin toimenpiteisiin miten vastahakoisesti tahansa? Miten markkinoiden avaaminen kilpailulle, intermodaalisuus ja pullonkaulojen poistamisen mahdollistavat perusrakenneinvestoinnit voitaisiin sovittaa yhteen? 4.12.1. TSK odottaa, että komissio esittäisi ehdotuksiaan energian säästämiseksi liikenteessä pian valmistuvassa liikennepolitiikan valkoisessa kirjassa, ja esittää sitä koskevassa lausunnossaan näkemyksensä asiasta. 4.12.2. Rautatieliikenteen tehostaminen liberalisoimalla, mutta harkiten, on tarpeen. 4.12.3. Asutuskeskusten liikennekysymykset ovat selkeästi kansallisia, jopa paikallisia. EU voisi harjoittaa valistusta ja kehitystyötä. 4.13. Miten kehitettäisiin yhtenäisempiä näkemyksiä ja saataisiin sisällytetyksi pitkän aikavälin suunnittelu julkisen vallan ja toiminnanharjoittajien pohdintaan ja toimintaan, jotta voitaisiin kehittää kestävän kehityksen periaatteiden mukainen energiahuoltojärjestelmä? Miten pitäisi valmistautua tulevaisuuden energiavalintoihin? 4.13.1. T& K-toiminta ja siinä 6:s puiteohjelma ovat avainasemassa. 4.13.2. Energiahuollossa mitään vaihtoehtoja ei tule jättää kehittämistyön ulkopuolelle. 4.13.3. Yhteistyöhön kansallisten viranomaisten kanssa on löydettävä sopivat muodot. 5. Yhteenveto 5.1. TSK pitää komission vihreää kirjaa tervetulleena ja ansiokkaana. Se osoittaa, että laajentuneen EU:n energian turvatun saatavuuden ja hiilidioksidipäästöjen kehitys seuraavien 30 vuoden aikana olisi nykypolitiikan vallitessa hyvin ongelmallinen. 5.2. Komission tarkastelun tulisi kuitenkin olla globaalimpi. Maapallolla on hyvin rajatusti fossiilisia polttoaineita, joiden käytöstä kilpailevat teollisuusmaat ja jatkossa lisääntyvästi kehitysmaat. Tätä taustaa vasten ulkoiseen riippuvuuteen liittyvä riskialttius korostuu. Myös tarkastelun aikajänteen tulisi olla pidempi, koska muutokset energiataloudessa ovat hitaita ja ongelmat kärjistyvät vasta vuosisadan toisella puoliskolla. 5.3. Ensisijainen toimenpide energian saatavuuteen liittyvien ja muiden riskien vähentämisessä on mahdollisimman monipuolinen ja tasapainoinen eri energialajien ja -muotojen käyttö. 5.4. Vihreästä kirjasta nousee vahva kysymys: Voivatko komission hahmottelemat toimet, eli pääasiassa energian käytön tehostaminen ja uusiutuvien energiavarojen käytön lisääminen todella kääntää ulkoisen riippuvuuden ja kasvihuonekaasujen päästöjen kasvutrendit laskuun ko. aikajänteellä vaarantamatta talous- ja työllisyystavoitteita? 5.5. Vakaviin haasteisiin vastaamiseksi on komission syytä kehittää edelleen yhteistä toimintakehystä ja määritellä unionin laajuiset viitteelliset tavoitteet. Lähtökohtana on pidettävä jäsenmaiden oikeutta päättää riippumattomasti energiapolitiikastaan, erityisesti energian tuotantomuodoistaan. 5.6. Komission esittämiin kysymyksiin TSK katsoo aiheelliseksi lisätä seuraavan: Mihin toimenpiteisiin EU voisi ryhtyä tukeakseen kolmansien maiden pyrkimyksiä kestävään kehitykseen? 5.7. Komission esittämiin kysymyksiin komitean pääasialliset vastaukset ovat seuraavat: 5.7.1. EU ei voi välttää ulkoisen energiariippuvuuden lisääntymistä, mutta riskejä voi ja pitää pienentää. 5.7.2. EU:n on ulkosuhteissaan otettava tavoitteekseen turvata yritysten mahdollisuudet käydä kauppaa energia-alalla vapaasti ja vastavuoroisin ehdoin. Pitkäaikaisia suhteita tuottajamaihin on kehitettävä. 5.7.3. Energiapolitiikassa on kunnioitettava subsidiariteettia. EU-tason toiminta on välttämätöntä energian sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan varmistamiseksi sekä EU:n ulkosuhteiden hoitajana erityisesti tuottajamaiden ja WTO:n suuntaan. 5.7.4. Energiaveroilta on edellytettävä selkeää ympäristöohjaavaa vaikutusta mutta olisi vältettävä niiden kielteiset vaikutukset mm. kilpailukykyyn ja sosiaaliselta kannalta. 5.7.5. Hiilen saannin turvaaminen varmuusvarastoin ei kaikissa maissa ole tarpeen. Maakaasun lisääntyvän käytön huoltovarmuuden turvaamiseen on jäsenmaiden varauduttava omien olosuhteidensa mukaisesti. Tulee selvittää edellytyksiä ottaa käyttöön yhteiset varastointitavoitteet. 5.7.6. Siirtoverkkojen vahvistamisen, rakentamisen ja käytön tulee perustua markkinoihin. EU:n tulee tukea siirtoyhteyksien vahvistamista ja toteuttaa yhteiset pelisäännöt. Naapurimaiden ja muiden tärkeiden alueiden, ml. Pohjois-Venäjän suuntaan on tarvittaessa edistettävä verkkoinvestointeja EU:n erityisrahoituksella. 5.7.7. Uusiutuvien energiamuotojen tarjoaman potentiaalin käyttöön saaminen edellyttää tukitoimia ja yhteisiä sääntöjä näille mahdollisimman pian. Perinteiset energiamuodot osallistuvat jo nyt esim. rahoitukseen, mutta rahoitukselle ei löydy objektiivisia perusteita eikä malleja. 5.7.8. Ydinvoimaan liittyy ongelmia, mutta myös selkeitä etuja. Ydinvoiman käytöstä päättävät jäsenmaat. On kuitenkin vaikea ymmärtää, miten EU jatkossa voi vastata energian saatavuuden, kohtuullisen hinnan ja ilmastonmuutoksen haasteisiin ilman ainakin nykyistä osuutta ydinvoimaa sähkön tuotannossa. 5.7.9. Energian tuotannon ja käytön tehostamisessa on runsaasti mahdollisuuksia kehittää ja ottaa käyttöön uutta tekniikkaa. 5.7.10. Liikenteen osalta TSK odottaa komission valkoista kirjaa ottaakseen kantaa sitä koskeviin kysymyksiin. 5.7.11. Rakennusten energiansäästössä rakennusnormit ovat tärkeä ohjauskeino, mutta EU-tason yhtenäiset normit eivät voi tulla kysymykseen ilmasto- ja muiden olosuhteiden erilaisuuden vuoksi. Komitea käsittelee asiaa tarkemmin laatiessaan lausuntoa asiaa koskevasta tulevasta direktiiviehdotuksesta. 5.7.12. Tulevaisuuden energiavalintoihin ja kestävään kehitykseen valmistautumisessa on avainasemassa tutkimus- ja kehitystoiminta ja siinä 6:s puiteohjelma. Bryssel 30. toukokuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi sähkön ja maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annettujen direktiivien 96/92/EY ja 98/30/EY muuttamisesta. KOM(2001) 125 lopullinen. (2) TSK:n lausunto yhteisön energiapolitiikasta (oma-aloitteinen lausunto) 14.9.1994. EYVL C 393, 31.12.1994. TSK:n lausunto vihreästä kirjasta "Euroopan unionin energiapolitiikkaa varten" (COM(94) 659 final) 5.7.1995; EYVL C 256, 2.10.1995. (3) Mikäli jäsenvaltiot tai EU eivät tee mitään vähintäänkin nykyisten laitosten korvaamiseksi niiden saavuttaessa käyttöikänsä lopun. (4) Katso TSK:n lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä sähkön sisämarkkinoilla". EYVL C 387, 20.12.2000.