KOMISSION TIEDONANTO - Työn ja yhteiskunnan muutoksiin sopeutuminen: Yhteisön uusi työterveys- ja työturvallisuusstrategia vuosiksi 2002-2006

SISÄLLYSLUETTELO

Tiivistelmä

1. Johdanto

2. Työelämän muutosten tukeminen

2.1 Yhteiskunnalliset muutokset

2.1.1 Naiset osallistuvat yhteiskunnan toimintaan aiempaa enemmän

2.1.2 Aktiiviväestön ikääntyminen

2.2 Työmuotojen muuttuminen

2.3 Riskien muuttuminen

3. Yhteisön uusi työterveys- ja työturvallisuusstrategia

3.1 Kokonaisvaltainen lähestymistapaa työviihtyvyyteen

3.2 Ennaltaehkäisyajattelun vahvistaminen

3.2.1 Riskien tiedostamisen lisääminen kouluttamalla, valistamalla ja ennakoimalla

3.2.2 Nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanon tehostaminen

3.3 Välineiden yhdistäminen ja yhteistyökumppanuuksien luominen

3.3.1 Oikeudellisten ja institutionaalisten puitteiden mukauttaminen

3.3.2 Käytännön edistyksen tukeminen

3.3.3 Työterveyden ja työturvallisuuden huomioon ottaminen muussa yhteisön politiikassa

3.4 Valmistautuminen laajentumiseen

3.5 Kansainvälisen yhteistyön kehittäminen 17

Tiivistelmä

Työterveys ja työturvallisuus on nykyään yksi Euroopan unionin sosiaalipolitiikan tärkeimmistä aloista. Jo vuonna 1951 Euroopan hiili- ja teräsyhteisö ryhtyi parantamaan työntekijöiden turvallisuutta, ja Rooman sopimuksen myötä toiminta laajeni koskemaan kaikkia työntekijöitä. Työterveys- ja työturvallisuusnormien kohentamiseksi on laadittu merkittävää lainsäädäntöä 1970-luvun lopusta alkaen ja erityisesti vuonna 1987 hyväksytyn Euroopan yhtenäisasiakirjan jälkeen.

Koska unionilla on alalta niin paljon lainsäädäntöä, yhteisön strategian määrittely saa tärkeän aseman sosiaalisessa toimintaohjelmassa. Uusi strategia koskee vuosia 2002-2006, ja siinä on seuraavat kolme innovatiivista piirrettä:

- Strategiassa on omaksuttu kokonaisvaltainen lähestymistapa työviihtyvyyteen, ja siinä otetaan huomioon työympäristön muutokset ja uudet, muun muassa psykososiaaliset riskit. Lisäksi siinä pyritään parantamaan työn laatua, jonka keskeisenä osana on terveellinen ja turvallinen työympäristö.

- Strategian lähtökohtana on, että vahvistetaan riskien ehkäisyä, yhdistetään eri poliittisia välineitä (lainsäädäntö, sosiaalinen vuoropuhelu, edistämistoimet, hyvien toimintatapojen etsiminen, yritysten sosiaalinen vastuu ja taloudelliset kannustimet) ja luodaan yhteistyökumppanuuksia kaikkien työterveyden ja työturvallisuuden sidosryhmien kesken.

- Tällä tavoin strategia osoittaa, että kunnianhimoinen sosiaalipolitiikka on tärkeää kilpailukyvyn kannalta ja että alan politiikan puute aiheuttaa taloudelle ja yhteiskunnalle suuria kustannuksia

1. Johdanto

Maaliskuussa 2000 Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto asetti unionin tavoitteeksi luoda uusia laadukkaita työpaikkoja. Työterveys ja työturvallisuus on ilman muuta keskeinen osa työn laatua ja yksi niistä indikaattoreista, jotka hiljattain hyväksyttiin laatuun investoimista koskevan komission tiedonannon [1] myötä. Myönteinen suuntaus unionissa on se, että työtapaturmien esiintymisaste laski lähes 10 prosenttia vuosina 1994-1998 [2]. Työtapaturmien lukumäärä on kuitenkin edelleen suuri: lähes 5 500 kuolemantapausta ja 4,8 miljoonaa yli kolmen päivän työkyvyttömyyden aiheuttavaa tapaturmaa [3]. Vuodesta 1999 työtapaturmien on havaittu lisääntyneen huolestuttavasti joissakin jäsenvaltioissa ja joillakin aloilla. Ehdokasmaissa työtapaturmat ovat keskimäärin selvästi yleisempiä kuin Euroopan unionissa muun muassa sen vuoksi, että ne ovat erikoistuneet aloihin, joita pidetään riskialttiina.

[1] KOM(2001) 313 lopullinen, 20.6.2001.

[2] Työtapaturmien esiintymisaste ja lukumäärä 100 000:ta työssä käyvää henkeä kohti. Lähde: Eurostat, "Statistics in Focus", Population and social conditions n° 16/2001 "Accidents at work in the EU from 1998 to 1999" ja n° 17/2001 "Work-related health problems in the EU from 1998 to 1999".

[3] Vuonna 1998. Lähde kuten edellä.

Kyseiset numerotiedot ovat vaillinaisia mutta edellyttävät varotoimien lisäämistä, sillä ne osoittavat, etteivät toimijat ole vielä täysin ymmärtäneet yhteisön direktiiveissä määriteltyä ennaltaehkäisyn periaatetta eikä sitä sovelleta tehokkaasti käytännössä. Tämä pätee etenkin ehdokasmaihin. Kyseiset tiedot kannustavat myös kehittämään kokonaisvaltaisempaa toimintamallia työterveyden ja työturvallisuuden alalla, sillä työnlaatu riippuu erilaisista toisiinsa liittyvistä seikoista kuten työssä vaaditusta pätevyydestä, työntekijöiden koulutustasosta, työsuhteen luonteesta sekä työ- ja työaikajärjestelyistä. Työterveyttä on siis edistettävä sen mukaan, miten taloudellinen toiminta kehittyy (palvelujen lisääntyminen) ja työpaikat muuttuvat (monipuolistuminen). Lisäksi on otettava huomioon se, että aktiiviväestöön kuuluu entistä enemmän naisia ja ikääntyviä ja yhteiskunta on aiempaa monimuotoisempi sekä se, että yhteiskunnasta syrjäytyminen on yleisempää.

Terveelliset ja turvalliset työjärjestelyt ja työympäristö ovat talouden ja liikeyritysten tulostekijöitä. Työterveyden ja kilpailukyvyn välisessä suhteessa ei ole kyse pelkästään vaatimusten noudattamisen aiheuttamista kustannuksista (compliance costs). Työn laadun puuttuessa talouden tuotantokapasiteetti laskee. Vuonna 1999 menetettiin 500 miljoonaa työpäivää tapaturmien ja terveysongelmien takia. Lisäksi laadun puuttuminen aiheuttaa korvaus- ja etuuskustannuksia [4], joiden rahoituksesta vastaavat suurelta osin liikeyritykset. Lähes 350 000 henkeä joutui vaihtamaan työpaikkaa tai lyhentämään työaikaansa, ja eritasoista pysyvää työkyvyttömyyttä esiintyy lähes 300 000:lla, joista 15 000 on joutunut jäämään kokonaan pois työelämästä. Tämä aiheuttaa inhimillisiä tragedioita, mutta se on myös resurssien tuhlaamista tilanteessa, jossa aktiiviväestö vanhenee rakenteellisesti.

[4] OECD:n mukaan kyseiset menot olivat vuonna 1997 arviolta 122 miljardia dollaria (Données de Santé 2001). Luvussa eivät ole mukana Italian, Alankomaiden, Portugalin ja Espanjan tiedot. Pelkästään Ranskan ja Saksan menot olivat 92 miljardia dollaria (ostovoimapariteettina ilmaistuna).

Yrityksille laadun puute aiheuttaa yrityskuvan heikkenemistä työntekijöiden, asiakkaiden, kuluttajien ja turvallisuusasioita yhä enemmän tiedostavan yleisön silmissä. Terveellisen työympäristön avulla voidaan vahvistaa kuvaa laadukkaista tuotteista ja palveluista, ja työympäristön parantaminen kuuluu laajempaan laadunhallinnan ja sosiaalisen vastuun tehtävään, jolla edistetään tulosta ja kilpailukykyä.

Yhteisön työterveys- ja työturvallisuuspolitiikassa on siis seurattava muutoksia ja uusia vaatimuksia, jotta edistetään todellista työviihtyvyyttä [5]. Tämä viihtyvyys on fyysistä, psyykkistä ja sosiaalista, eikä sitä voida mitata pelkästään työtapaturmien ja ammattitautien perusteella. Tämän vuoksi on kohennettava myös yhteisön politiikan laatua, mikä edellyttää seuraavaa:

[5] Työviihtyvyyden käsitteen on kehittänyt Kansainvälinen työjärjestö ILO.

- Yhteisön politiikassa on yhdistettävä eri välineitä ja tukeuduttava siihen merkittävään yhteisön lainsäädäntöön, jota on luotu vuosikymmenien aikana. Esimerkiksi puitedirektiivi 89/391/ETY [6] on peruspilari, koska siinä säädetään ennaltaehkäisyn tärkeydestä. Politiikassa on myös hyödynnettävä alan yhteisöohjelmista saatuja kokemuksia [7]. Sääntely on tärkeää, olipa kyse sitten voimassa olevien standardien jatkuvasta muokkaamisesta tai uusien standardien määrittelemisestä. Euroopan perusoikeuskirjan 31 artiklassa todetaan, että jokaisella työntekijällä on oikeus sellaisiin työoloihin, jotka ovat hänen terveytensä, turvallisuutensa ja ihmisarvonsa mukaisia. Muuttuvassa työelämässä on kuitenkin aivan yhtä tärkeää tukea edistämistä käytännössä. Tämä tarkoittaa sitä, että mitataan tuloksia selkeiden ja luotettavien tietojen ja indikaattoreiden perusteella, olivatpa kyseessä sitten alojenväliset tai alakohtaiset etujärjestöjen toimet taikka liikeyritysten vapaaehtoiset aloitteet. On erittäin tärkeää kohentaa kaikkien toimijoiden tietoja ja tietoisuutta sekä sisällyttää työterveys- ja työturvallisuusnäkökohdat muuhun yhteisön politiikkaan.

[6] EYVL L 183, 29.6.1989.

[7] Erityisesti viimeinen vuosina 1996-2000 toteutettava ohjelma, KOM(95) 282, 7.10.1995.

- Tämän vuoksi kaikkien toimijoiden on osallistuttava yhteisön politiikkaan: viranomaisten, työmarkkinaosapuolten, yritysten, julkisten ja yksityisten vakuutuslaitosten jne. Politiikan on oltava hyvän hallintotavan mukaista [8], eli sellaista, että kaikki otetaan siihen mukaan. Nizzan Eurooppa-neuvostossa hyväksytyssä Euroopan sosiaalisessa toimintaohjelmassa määritellään yhteisön uuden strategian painopisteet ja todetaan, että niissä on ennakoitava ja otettava huomioon työympäristön muuttuminen. Uutta strategiaa laadittaessa on otettu huomioon sitä ennen järjestetty laaja kuuleminen ja sen aikana esitetyt kannanotot. Sosiaalipoliittista ohjelmaa koskevassa päätöslauselmassaan [9] Euroopan parlamentti kehottaa komissiota toteuttamaan todellisen työterveyttä ja -turvallisuutta koskevan yhteisöstrategian, joka perustuu verrannollisten yhteisten tavoitteiden asettamiseen ja sisältää toimintasuunnitelman nykyisten direktiivien täytäntöönpanon, valvonnan ja arvioinnin vahvistamiseksi sekä sisältää aloitteita, jotka koskevat toistaiseksi kattamattomia tai puutteellisesti katettuja riskejä, kuten auringonsäteilylle altistumisesta aiheutuvia ihovaurioita, mm. stressin sekä lihas- ja selkäkipujen kaltaisia uusia riskejä sekä uusia työtilanteita, ja edistämään riskianalyysin käyttöä ehkäisevän lähestymistavan eräänä osa-alueena. Talous- ja sosiaalikomitea puolestaan antoi asiasta komission pyynnöstä valmistelevan lausunnon [10]. Työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antava komitea (CCSHS), jossa työmarkkinaosapuolet ovat edustettuina, antoi oman lausuntonsa viime joulukuussa. Tämän kuulemisen perusteella vuosiksi 2002-2006 on määritelty uusi yhteisön strategia, jolla luodaan johdonmukaiset poliittiset puitteet ja jossa ehdotetaan konkreettisia toimia ja tarkkaa toteutusaikataulua.

[8] Eurooppalainen hallintotapa - valkoinen kirja, KOM(2001) 428 lopullinen, 25.7.2001.

[9] Euroopan parlamentin päätöslauselma komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle sosiaalipoliittisesta ohjelmasta, A5-0291/2000.

[10] SOC/065, 11.7.2001, jatkoa 9.12.1999 annetulle lausunnolle.

2. Työelämän muutosten tukeminen

Lissabonin Eurooppa-neuvosto korosti, että Eurooppa on siirtymässä tietopohjaiseen talouteen ja että yhteiskunta, työelämä sekä työterveys ja työturvallisuus kokevat suuria muutoksia. Muutokset edellyttävät tällä strategisesti tärkeällä alalla uudenlaista politiikkaa ja joskus myös uusia painotuksia.

Muutoksista huolimatta todellisuus on se, että joillakin aloilla työtapaturmien esiintymisaste on erityisen korkea ja näillä aloilla tapahtuu suurin osa Euroopan unionin työtapaturmista. Neljällä alalla (kalastus, maanviljely, rakennusala, terveydenhoito- ja sosiaalipalvelut) esiintymisaste on yli 30 prosenttia keskiarvoa korkeampi, ja neljällä (kaivannaisteollisuus, muu teollisuus, hotelli- ja ravintola-ala, liikenne) se on yli 15 prosenttia keskiarvoa korkeampi. Luvut ovat paljon suurempia, jos tarkastellaan ainoastaan pk- ja mikroyrityksiä. Esimerkiksi rakennusalalla, jossa keskimääräinen esiintymisaste on 41 prosenttia keskiarvoa korkeampi, ero on 124 prosenttia 1-9 työntekijän yrityksissä ja 130 prosenttia 10-49 työntekijän yrityksissä. [11] On siis jatkuvasti pyrittävä vähentämään perinteisiä riskejä ja kehittämään niiden ehkäisyä pk-yrityksissä.

[11] Lähde: Eurostat, vuoden 1999 työvoimatutkimus (lisäkysymykset) ja vuoden 1998 eurooppalaiset työtapaturmatilastot.

2.1 Yhteiskunnalliset muutokset

2.1.1 Naiset osallistuvat yhteiskunnan toimintaan aiempaa enemmän

Naiset ovat viime vuosikymmeninä osallistuneet entistä enemmän työelämään. Aktiiviväestön ikääntyminen edellyttää naisten osallistumisen lisäämistä, ja se on myös Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetettu perustavoite, joka tuo uusia näkökohtia työterveyteen ja työturvallisuuteen.

Naisista 83 prosenttia työskentelee palvelualalla, ja tästä johtuen heillä on selvästi pienempi työtapaturmien ja ammattitautien esiintymisaste kuin miehillä ja heidän tapaturmariskinsä on pienempi kuin miehillä.

Naisten kohdalla voidaan kuitenkin havaita kielteinen suuntaus, sillä naisvaltaisilla aloilla työtapaturmien - myös kuolemaan johtavien tapaturmien - esiintymisaste kasvaa [12]. Ammattitautien osalta naisten osuus oli (vuonna 1995 [13]) vain 17,8 prosenttia, mutta seuraavien tautien osalta selvästi suurempi: 45 prosenttia allergioista, 61 prosenttia infektiotaudeista, 55 prosenttia neurologisista häiriöistä, 48 prosenttia maksa- ja ihosairauksista. Luvut korostavat ammattitauteihin liittyviä naisten erityispiirteitä [14].

[12] Lähde: Eurostat, vuoden 1998 eurooppalaiset työtapaturmatilastot.

[13] Lähde: Eurostat.

[14] Sitä vastoin miesten osuus on 93 prosenttia tuki- ja liikuntaelinsairauksista ja verisairauksista, 97 prosenttia kuuloelinten sairauksista ja 91 prosenttia hengityselinten sairauksista.

Ehkäisytoimissa, mittausvälineissä ja korvaussäännöissä on erityisesti otettava huomioon, että naiset osallistuvat yhä enemmän työelämään. Lisäksi on otettava huomioon riskit, joille naiset ovat erityisen alttiina [15]. Naisiin kohdistetuissa toimissa on hyödynnettävä tutkimuksia, joita on tehty ergonomiasta, työpisteiden suunnittelusta, altistumisesta fysikaalisille, kemiallisille ja biologisille tekijöille, ja otettava työjärjestelyissä huomioon fysiologiset ja psykologiset erot.

[15] Katso Work Life 2000 -konferenssissa järjestetty sukupuolten eroja työoloissa käsitellyt seminaari (http://www.niwl.se/wl2000/workshops/workshop67/article_en.asp)

2.1.2 Aktiiviväestön ikääntyminen

Tulevina vuosikymmeninä yli 50-vuotiaiden osuus Euroopan aktiiviväestöstä kasvaa ja nuorempien osuus laskee.

Eri ikäisten työntekijöiden kesken tehdyt vertailut osoittavat, että nuorille sattuu muita useammin työtapaturmia mutta yli 55-vuotiaiden tapaturmat ovat kaikkein vakavimpia ja kuolleisuus suurempi kuin keskimäärin Euroopassa. Yli 55-vuotiailla on myös eniten pitkäaikaisia ammattitauteja kuten syöpiä (joista useimmat johtuvat edelleen asbestialtistuksesta) sekä sydän- ja verisuonitauteja, kun taas nuorilla esiintyy enemmän allergioita ja infektiotauteja.

Numerotiedot riippuvat paljolti eri sukupolvien työn luonteesta. Ikääntyneimmillä työntekijöillä on usein myös heikoin koulutus, ja heitä on suhteettoman paljon fyysisessä tehdastyössä, ja nuoria taas on paljon pätkätöissä. Tällaisten erojen takia työn laatua on käsiteltävä kokonaisvaltaisesti ja otettava huomioon sukupolvien ja ikäryhmien erityistilanteet työelämässä.

2.2 Työmuotojen muuttuminen

Työmuodot ovat monipuolistuneet työmarkkinoilla, ja erityisesti tilapäiset työsuhteet ovat yleistyneet. Työsuhdetyyppi ja virkaikä ovat käänteisesti verrannollisia työterveyteen. Alle kaksi vuotta työpaikassaan olleilla on keskimääräistä suurempi työtapaturmariski. Tämä suuntaus on erityisen selkeä tilapäistyössä rakennusalalla sekä terveydenhoito- ja sosiaalipalveluissa.

Uusissa työmuodoissa osa-aikatyö ja epätyypilliset työajat (vuoro- ja yötyö) lisäävät työntekijöille aiheutuvia riskejä. Tämä johtuu muun muassa siitä, että koulutus ei ole riittävää, vuoro- ja yötyö aiheuttavat psykosomaattisia muutoksia, yrittäjät eivät ole riittävän valistuneita eivätkä pätkätyötä tekevät työntekijät ole motivoituneita.

Kaikkialla työelämässä kehitetään kuitenkin joustavia työjärjestelyitä. Työpaikka (kaivos, työpaja, tehdas tai toimisto) ja työn suorittaminen ovat tietotekniikan ansiosta entistä löyhemmin sidoksissa toisiinsa. Tämä muutos ei muuta työsuhdetta mutta se voi tehdä palkansaajien ja itsenäisten ammatinharjoittajien välisen rajan entistä häilyvämmäksi. Muutos aiheuttaa kuitenkin erityisongelmia esimerkiksi etätyössä: työnantaja on vastuussa työntekijöiden terveydestä ja turvallisuudesta riippumatta työntekopaikasta. Tämä edellyttää konkreettisia riskinehkäisy- ja valvontajärjestelyjä silloin, kun työntekijät liikkuvat työssään tai tekevät työtä kotonaan. Lokakuun 12. päivänä 2001 käynnistettiin yhteisön tason ammattienväliset työmarkkinaosapuolten neuvottelut, joissa käsiteltäneen kyseisiä kysymyksiä.

2.3 Riskien muuttuminen

Työjärjestelyt ovat muuttuneet, työaikajärjestelyt ovat joustavia, ja henkilöresursseja hallinnoidaan yksilökohtaisesti ja tulosvelvoitteiden avulla. Tämä vaikuttaa merkittävästi työterveyteen liittyviin ongelmiin ja yleisesti työviihtyvyyteen.

Uudet taudit kuten stressi, masennus ja ahdistuneisuus sekä häirintä ja kiusaaminen yksistään muodostavat 18 prosenttia työterveyteen liittyvistä ongelmista, ja niistä neljännes aiheuttaa vähintään kahden viikon sairasloman [16]. Kyseiset taudit ovat kaksi kertaa yleisempiä koulutusalalla sekä terveydenhoito- ja sosiaalipalveluissa. Taudit eivät liity niinkään tietylle riskille altistumiseen vaan moniin eri tekijöihin kuten tehtävänjakoon, työaikajärjestelyihin, hierarkkisiin suhteisiin, työmatkoista aiheutuvaan väsymykseen sekä siihen, miten hyvin työpaikalla hyväksytään etninen ja kulttuurinen monimuotoisuus. Näitä ongelmia on käsiteltävä kokonaistilanteessa, jonka perusteella ILO määrittelee työviihtyvyyden.

[16] Lähde: Vuoden 1999 työvoimatutkimus.

Näissä uusien sosiaalisten riskien ehkäisystrategioissa olisi otettava huomioon, miten etenkin alkoholi- ja lääkeriippuvuus vaikuttavat tapaturmiin.

3. Yhteisön uusi työterveys- ja työturvallisuusstrategia

3.1 Kokonaisvaltainen lähestymistapaa työviihtyvyyteen

Työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvällä yhteisön politiikalla on pyrittävä jatkuvasti parantamaan fyysistä, psyykkistä ja sosiaalista työviihtyvyyttä. Tavoitteita on useita, niiden tulee täydentää toisiaan ja niihin on pyrittävä yhdessä kaikkien sidosryhmien kanssa. Pyritään muun muassa seuraavaan:

1. Vähennetään jatkuvasti työtapaturmia ja ammattitauteja. Yhteisössä ja jäsenvaltioissa olisi asetettava määrällisiä tavoitteita erityisesti toimialoilla, joilla esiintymisaste on keskimääräistä korkeampi. Tämä voitaisiin toteuttaa esimerkiksi Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpanon yhteydessä.

2. Sisällytetään sukupuolinäkökohdat riskinarviointiin, ehkäisytoimiin ja korvausjärjestelmiin, jotta otettaisiin huomioon työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvät naisten erityispiirteet.

3. Ennaltaehkäistään sosiaalisia riskejä. Erityistoimenpiteitä tarvitaan stressin, häirinnän, masennuksen, ahdistuneisuuden sekä alkoholi-, huume- ja lääkeriippuvuuteen liittyvien riskien ehkäisemiseksi. Tällöin tarvitaan kokonaisvaltaista toimintamallia, johon terveydenhuoltojärjestelmät otetaan mukaan.

4. Ennaltaehkäistään ammattitauteja entistä voimakkaammin. Etusijalle olisi asetettava asbestista aiheutuvat sairaudet, kuulon heikkeneminen sekä tuki- ja liikuntaelinsairaudet.

5. Otetaan huomioon väestörakenteen muutokset tarkasteltaessa riskejä, työtapaturmia ja ammattitauteja. Ehkäisytoimenpiteissä olisi kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota ikään ja kohdennettava niitä erityisesti nuoriin ja ikääntyneisiin työntekijöihin.

6. Otetaan huomioon työmuotojen sekä työ- ja työaikajärjestelyjen muutokset. Työntekijät, joilla on epätyypillinen työsuhde tai jotka tekevät pätkätöitä, muodostavat riskiryhmän.

7. Otetaan huomioon yrityskoko. Pk- ja mikroyrityksiin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja yrityksessä työskenteleviin perheenjäseniin olisi kohdennettava erityistoimenpiteitä tiedotus-, valistus- ja riskienehkäisyohjelmissa.

8. Analysoidaan uudet riskit ja erityisesti ne riskit, jotka liittyvät kemiallisten, fysikaalisten ja biologisten tekijöiden vaikutuksiin ja kokonaistyöympäristöön (ergonomiset, psykologiset ja sosiaaliset riskit).

3.2 Ennaltaehkäisyajattelun vahvistaminen

Työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvä yhteisön politiikka perustuu ehkäisytoimien edistämiseen siten, että siihen osallistuvat kaikki toimijat, myös työntekijät. Politiikalla pyritään kehittämään todellista riskien ehkäisyyn tähtäävää ajattelua, jonka avulla riskit voidaan ennakoida ja niitä voidaan valvoa entistä paremmin.

3.2.1 Riskien tiedostamisen lisääminen kouluttamalla, valistamalla ja ennakoimalla

Hallitun työympäristön rakentaminen edellyttää, että lisätään kaikkien osapuolten tietoisuutta riskeistä. Tämän vuoksi on kehitettävä kokonaisvaltaista ja ennakoivaa toimintamallia, jolla tiettyjen riskien ehkäisyn lisäksi edistetään työviihtyvyyttä seuraavilla kolmella toisiaan täydentävällä alalla:

1. Työturvallisuuteen liittyvä koulutus ei ala silloin, kun henkilö siirtyy työelämään, kuten talous- ja sosiaalikomitea on huomauttanut, vaan se olisi sisällytettävä oppisuunnitelmiin joko valistuksena (niin kuin liikenneturvallisuutta käsitellään joissakin maissa) tai oppiaineena ammattikoulutuksessa. Täydennyskoulutus on tässä asiassa kuitenkin kaikkein tärkeintä, ja se olisi toteutettava säännöllisenä ja muokattuna jokapäiväiseen työntekoon soveltuvaksi. Lisäksi sitä olisi kohdennettava kansallisten, alueellisten, paikallisten ja alakohtaisten erityispiirteiden mukaisesti.

2. Valistuksessa on käytettävä erilaisia apuvälineitä, jotka soveltuvat kunkin toimijan tilanteeseen, erityisesti pk- ja mikroyrityksille ja käsityöläisammattien harjoittajille. Valistustoimilla on lisättävä yleistä tietoisuutta siitä, miten tärkeää on tarjota vammaisille tilaisuus tehdä työtä muun muassa mukauttamalla työympäristöä asianmukaisesti. [17]

[17] Työpisteen mukauttamisesta vammaisten tarpeiden mukaisesti säädetään direktiivissä 89/654/ETY, ja kohtuullisen mukautuksen käsite määritellään direktiivissä 2000/78/EY (EYVL L 303, 2.12.2000, s. 16).

3. Ennakoidaan uudet riskit, liittyvät ne sitten uuteen tekniikkaan tai yhteiskunnallisiin muutoksiin. Ainoastaan sillä tavoin niitä voidaan hallita. Ennakoiminen edellyttää, että riskejä tarkkaillaan jatkuvasti ja kerätään järjestelmällisesti tietoja ja tieteellisiä lausuntoja. Euroopan parlamentti on korostanut, että tällainen erittely on erottamaton osa ehkäisyä. Lisäksi ennakoiminen edellyttää, että tutkimustyö on johdonmukaista. Tutkimuslaitosten olisi koordinoitava ohjelmiaan ja kohdennettava tutkimusta siten, että sillä ratkaistaan työpaikoilla esiintyviä käytännön ongelmia. Lisäksi tutkimustuloksista olisi tiedotettava yrityksille ja erityisesti pk-yrityksille.

Euroopan työturvallisuus- ja työterveysvirastolla tulisi olla aloitteentekijän rooli valistus- ja ennakointitoimissa. Komissio antaa loppuvuodesta 2002 tiedonannon, jossa käsitellään kyseistä virastoa ja määritellään, millainen rooli sillä tulisi tällä alalla olla.

- Euroopan työturvallisuus- ja työterveysvirasto

- perustaa riskienseurantaelimen, johon kerätään yrityksissä tai eri toimialoilla hyviksi osoittautuneita käytäntöjä

- kerää Eurostatin avulla järjestelmällisesti tietoja ja järjestää sen perusteella kokemusten ja tietojen vaihtoa

- ottaa ehdokasmaat mukaan näihin tiedotusverkkoihin ja kehittää niiden erityistilanteeseen soveltuvia apuvälineitä

- kohdentaa Euroopan työterveyden ja työturvallisuuden viikkoa entistä enemmän loppukäyttäjille

- perustaa vammaisten teemavuoteen (2003) mennessä tietokannan hyviksi osoittautuneista käytännöistä sekä vammaisten integroitumisesta ja välineiden ja työympäristön mukauttamisesta heidän tarpeidensa mukaisiksi.

3.2.2 Nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanon tehostaminen

Jotta työympäristön laatua voidaan parantaa, yhteisön lainsäädäntö on pantava täytäntöön tehokkaasti. Tämä edellyttää, että kaikkia sidosryhmiä kaikilla tasoilla on valistettava. Tämän vuoksi komissio laatii yhdessä neuvoa-antavan komitean ja työmarkkinaosapuolten kanssa direktiivien soveltamista koskevia suuntaviivoja ja ottaa tällöin huomioon toimialojen ja yritysten monimuotoisuuden talous- ja sosiaalikomitean suosituksen mukaisesti.

Lisäksi komissio valvoo perustamissopimuksen sille suoman toimivallan rajoissa tiukasti, että direktiivit saatetaan osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja että lainsäädäntöä noudatetaan. Lisäksi se toteuttaa toimia, joilla edistetään tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa yhteisön direktiivien moitteetonta ja samankaltaista täytäntöönpanoa. Tässä yhteydessä hyvin tärkeä merkitys on johtavien työsuojelutarkastajien komitealla tietojen ja kokemusten vaihdon edistämiseksi ja keskinäisen yhteistyön ja avun järjestämiseksi. Komitean vuosittaiseen toimintasuunnitelmaan on sisällytettävä yhteisiä tarkastukseen liittyviä tavoitteita, minkä tärkeyttä Euroopan parlamentti on korostanut. Lisäksi on määriteltävä yhteiset työsuojeluperiaatteet työterveyttä ja työturvallisuutta varten, ja luotava menetelmiä, joiden avulla kansallisia työsuojelujärjestelmiä arvioidaan mainittujen periaatteiden perusteella. On tärkeää saada ehdokasmaiden työsuojeluvalvonta komitean toimivaltaan, jotta yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa voidaan edistää tehokkaasti.

Uudessa strategiassa keskitytään työn laatuun ja työviihtyvyyteen. Strategian toteutuksessa kunnioitetaan jäsenvaltioiden erilaisia instituutiorakenteita ja hallintokulttuuria, mutta on kuitenkin pohdittava, mitkä rakenteet soveltuvat parhaiten tällaiseen kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan:

- Ennaltaehkäisypalvelujen olisi oltava monialaisia, myös sosiaalisten ja psykologisten riskien osalta, ja niissä olisi otettava huomioon sukupuolinäkökohdat.

- Työsuojelussa on käsiteltävä kaikkia riskejä erityisesti aloilla, joissa riskit ovat monimutkaisia ja samanaikaisia (esimerkiksi sairaaloissa). Työsuojelussa on valvottava yritysten ja työntekijöiden toimintaa ja ennaltaehkäistävä riskejä. Työsuojeluakin on tarkastettava tulos- ja laatuindikaattoreiden perusteella, jotta asiassa edistyttäisiin.

Työsuojeluyksiköiden tarkastusten perusteella langetettavien seuraamusten on oltava kaikille samanlaisia: varoittavia, oikeasuhteisia ja tehokkaita. Tässä yhteydessä on korostettava seuraavia kahta seikkaa:

- Suojellaan nuoria, jotka ovat muita alttiimpia työtapaturmariskeille. Toisaalta torjutaan työntekoon liian nuorten laitonta työtä, [18] ja toisaalta varmistetaan, että laillisen työiän saavuttaneisiin nuoriin sovelletaan tiukasti työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyviä sääntöjä.

[18] Perusoikeuskirjan 32 artiklan mukaan: Lapsityövoiman käyttö on kielletty. Työhönpääsemiseksi vaadittava vähimmäisikä ei saa olla alempi kuin ikä, jolloin oppivelvollisuus päättyy, sanotun kuitenkaan rajoittamatta nuorille suotuisampien sääntöjen soveltamista ja tiettyjä poikkeuksia. Työhön otetuille nuorille on annettava heidän ikänsä mukaiset työehdot ja heitä on suojeltava taloudelliselta hyväksikäytöltä ja työltä, joka saattaisi vahingoittaa heidän turvallisuuttaan, terveyttään tai fyysistä, henkistä, moraalista tai sosiaalista kehitystään tai haitata heidän koulutustaan.

- Jotkin Euroopan unionissa toimivat liikeyritykset välttyvät joskus toimintajäsenvaltiossa langetetuilta hallinnollisilta tai rikosoikeudellisilta seuraamuksilta, kun mainittu valtio on eri kuin se valtio, jossa yritys on perustettu. Näin tapahtuu silloin, kun yritykset tarjoavat määräaikaisia palveluja sen maan ulkopuolella, jossa niiden toimipaikka on. Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16. joulukuuta 1996 annetun direktiivin 96/71/EY [19] 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaan yritysten, jotka lähettävät työntekijöitä toteuttamaan palveluja toisessa unionin valtiossa, on sovellettava heihin komennuksen aikana isäntämaassa voimassa olevia työturvallisuuteen, työterveyteen ja työhygieniaan liittyviä sääntöjä. Kyseisen direktiivin 4 artiklassa säädetään yhteistyöstä tietojen toimittamisessa. Yhteistyötä rakennetaan vähitellen, ja se helpottaa sääntöjä rikkoneisiin yrityksiin kohdistuvia syytetoimia. On kuitenkin syytä tarkastella kaikkia keinoja, joilla voidaan vahvistaa syytetoimiin ryhtymistä ja niiden toteutumista valtioiden rajojen yli, ja tehostaa johtavien työsuojelutarkastajien komitean työtä tässä asiassa.

[19] EYVL L 018, 21.1.1997, s. 1-6.

3.3 Välineiden yhdistäminen ja yhteistyökumppanuuksien luominen

Laadukkaan työympäristön edistäminen niin, että otetaan huomioon asian kaikki ulottuvuudet, vaatii kattavaa lähestymistapaa, jossa on hyödynnetty kaikkia eri aloilla käytössä olevia välineitä. Lähestymistapa merkitsee myös sitä, että kaikkien toimijoiden on huolehdittava vastuualueistaan täysimittaisesti ja että kunkin toimintaa ja edistymistä voidaan mitata ja arvioida.

3.3.1 Oikeudellisten ja institutionaalisten puitteiden mukauttaminen

Yhtenäinen, johdonmukainen ja vakaa yhteisön lainsäädäntö on välttämätön väline työterveyden ja työturvallisuuden alalla, jolla tarvitaan normeja ja periaatteita riskien ehkäisemiseksi ja työntekijöiden suojelemiseksi. Komissio aikoo toteuttaa alalla tasapainoista toimintatapaa, jossa nojaudutaan lainsäädännön täytäntöönpanosta saatuihin kokemuksiin useilla rinnakkaisilla aloilla:

1. Mukautetaan nykyisiä direktiivejä säännöllisesti tieteellisten ja teknisten tietojen sekä työympäristön kehityksen mukaisesti. Direktiivien käytännön soveltamista koskevien jäsenvaltioiden raporttien ja yrityksissä tehtävien arviointien perusteella voidaan kartoittaa eri toimijoiden kohtaamia ongelmia lainsäädännön täytäntöönpanossa ja korjata havaittuja puutteita. Komissio laatii neuvoa-antavan komitean (CCSHS) avustuksella raportteja työterveyttä ja työturvallisuutta koskevien eri direktiivien täytäntöönpanosta kartoittaakseen siihen liittyvät ongelmat ja parantaakseen joitakin säännöksiä, jotta ne olisivat selkeämpiä ja johdonmukaisempia ja jotta nykyisessä lainsäädännössä olevat puutteet korjautuisivat. Komissio ehdottaa esimerkiksi syöpävaaraa aiheuttavia aineita koskevan direktiivin soveltamisalan laajentamista, antaa tuki- ja liikuntaelinten sairauksiin liittyvän tiedoksiannon, jossa tarkastellaan niiden syitä ottaen huomioon yhteisön nykyiseen lainsäädäntöön sisältyvät ehkäisytoimet (taakkoja, näyttöpäätteitä ja tärinää koskevat direktiivit), sekä ehdottaa muutoksia tai uusia säännöksiä aloilla, joilla lainsäädäntö ei vielä ole riittävää (työpisteiden ergonomia).

2. Otetaan huomioon uudet riskit. Psykososiaalisten ongelmien ja sairauksien kehittyminen asettaa uusia vaatimuksia työterveys- ja työturvallisuusalalle ja haittaa työviihtyvyyden parantamista. Erilaiset häirinnän muodot ja väkivalta työpaikoilla ovat tämän päivän erityinen ongelma, joka edellyttää lainsäädäntötoimia. Näissä voidaan tukeutua hiljattain EY:n perustamissopimuksen 13 artiklan perusteella annettuihin direktiiveihin, joissa määritellään häirintä ja säädetään oikeussuojakeinoista.

3. Järkeistetään lainsäädäntöä. Yhteisön lainsäädäntö on toimijoiden mielestä erittäin monimutkaista ja vaikeaselkoista. Sitä on yksinkertaistettava ja järkeistettävä sekä kodifioimalla nykyiset direktiivit niiden ymmärrettävyyden helpottamiseksi että laatimalla yhteinen täytäntöönpanoraportti eri direktiiveissä vaadittujen erillisten raporttien sijaan. Komissio tekee tarvittavat lainsäädäntöehdotukset kodifiointia ja raporttien järkeistämistä varten.

4. Järkeistetään yhteisön toimielinten toimintaa. Yhteisön lainsäädännön tehokas täytäntöönpano edellyttää komission ja jäsenvaltioiden viranomaisten tiivistä yhteistyötä. Yhteistyö paranisi ja yksinkertaistuisi, jos kaksi neuvoa-antavaa komiteaa (työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antava komitea sekä kaivosteollisuuden ja muun kaivannaistoiminnan turvallisuuden ja terveellisyyden pysyvä neuvottelukunta) yhdistettäisiin yhdeksi työterveyden ja työturvallisuuden neuvoa-antavaksi komiteaksi.

Komissio

- laatii yhdessä neuvoa-antavan komitean ja työmarkkinaosapuolten kanssa direktiivien soveltamista koskevia suuntaviivoja, joissa otetaan huomioon erilaiset toimialat ja yritykset

- ehdottaa syöpävaaraa aiheuttavia tekijöitä koskevan direktiivin soveltamisalan laajentamista

- mukauttaa nykyistä lainsäädäntöä tuki- ja liikuntaelinten sairauksien yleistyessä ehdottamalla näyttöpäätteitä koskevan direktiivin muuttamista ja täydentää tarvittaessa nykyisiä säännöksiä, jotta niissä otettaisiin paremmin huomioon työpisteiden ergonomia

- tarkastelee työpaikkahäirintään ja -väkivaltaan liittyvän yhteisön säädöksen aiheellisuutta ja soveltamisalaa

- tekee tarvittavat lainsäädäntöehdotukset yhteisön direktiivien kodifioimiseksi ja täytäntöönpanoraporttien järkeistämiseksi

- ehdottaa kahden neuvoa-antavan komitean (työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavan komitean sekä kaivosteollisuuden ja muun kaivannaistoiminnan turvallisuuden ja terveellisyyden pysyvän neuvottelukunnan) yhdistämistä yhdeksi työterveyden ja työturvallisuuden neuvoa-antavaksi komiteaksi

- ehdottaa ehdokasmaiden työsuojelutarkastajien edustajien ottamista mukaan johtavien työsuojelutarkastajien komiteaan, neuvoa-antavaan komiteaan (CCSHS) sekä Bilbaon viraston ja Dublinin säätiön elimiin.

3.3.2 Käytännön edistyksen tukeminen

Normien vahvistamiseen tarvitaan lainsäädäntötoimia, mutta myös muiden välineiden kehittäminen on välttämätöntä, jotta voidaan tukea käytännön edistystä, kannustaa toimijoita suhtautumaan asiaan suopeammin ja saada kaikki osapuolet mukaan toteuttamaan strategian yleisiä tavoitteita etenkin uusilla aloilla, joilla on vaikea soveltaa sääntelyyn perustuvaa lähestymistapaa. Komissio pyrkii tukemaan seuraavanlaista käytännön edistystä:

1. Vertailuanalyysi ja hyvien toimintatapojen kartoittaminen; näitä olisi hyödynnettävä kolmella eri tasolla uuden strategian puitteissa:

- Lisätään yhdenmukaisuutta jäsenvaltioiden politiikan edistämisessä. Euroopan työllisyysstrategia [20] tarjoaa toimivat puitteet tällaiselle toiminnalle, jota Euroopan sosiaalirahastosta tuetaan.

[20] Työllisyyspolitiikan suuntaviiva 14: "[Jäsenvaltioiden on] pyrittävä varmistamaan nykyisen työterveys- ja työturvallisuuslainsäädännön parempi soveltaminen työpaikkatasolla vauhdittamalla täytäntöönpanoa ja tehostamalla sen valvontaa, antamalla neuvoja yrityksille, erityisesti pk-yrityksille, jotta niiden olisi helpompi noudattaa nykyistä lainsäädäntöä, kehittämällä työterveyttä ja työturvallisuutta koskevaa koulutusta sekä edistämällä toimenpiteitä työtapaturmien ja ammattitautien vähentämiseksi perinteisesti riskialttiilla aloilla".

Jäsenvaltioiden olisi asetettava määrällisiä tavoitteita, jotta voitaisiin vähentää

- kuolemaan johtavien ja muiden työtapaturmien määrää

- tunnustettujen ammattitautien määrää

- työtapaturmien ja ammattitautien vuoksi menetettyjen työpäivien määrää.

Tavoitteiden saavuttamista voidaan mitata indikaattoreilla, jotka on laadittu jo vahvistettujen menetelmien mukaisesti. [21] Määrällisissä tavoitteissa olisi otettava huomioon yrityksen koko ja toimiala ja täsmennettävä tavoitteet niillä aloilla, joilla työtapaturmien ja ammattitautien esiintyvyys on keskimääräistä suurempi.

[21] Euroopan työtapaturmatilastot (ESAW) ja Euroopan ammattitautitilastot (EODS).

Jotta indikaattoreista saadaan toimivia, kerättyjen tietojen on oltava tarkempia, vertailukelpoisempia, kattavampia ja käytettävissä nopeammin. Komission ja jäsenvaltioiden olisi tehostettava työtapaturmia ja ammattitauteja koskevien tilastojen yhdenmukaistamista entisestään, jotta tämä saavutettaisiin ja saataisiin poistettua joiden jäsenvaltioiden tapa kaunistella tilastojaan. Tilastoilla pitäisi mitata työtapaturmien ja tunnustettujen ammattitautien sekä niiden syiden ja seurausten lisäksi työympäristöön liittyviä tekijöitä, jotka saattavat aiheuttaa niitä.

- Kartoitetaan tehokkaammin uudet ilmiöt. Uusista ilmiöistä hyviä esimerkkejä ovat stressiin liittyvät ongelmat ja sairaudet, tuki- ja liikuntaelinten sairaudet sekä alkoholi- ja lääke-, ja huumeriippuvuus. Komissio ehdottaa tämän ongelma-alueen sisällyttämistä vuoden 2003 työllisyyden suuntaviivoihin, ja se sitoutuu yhdessä Dublinin säätiön kanssa keräämään tietoja, joiden avulla voidaan mitata näitä ilmiöitä ja luoda seurantaindikaattoreita.

- Kehitetään heikosta laadusta aiheutuviin kustannuksiin liittyvää tietämystä ja seurantaa. Heikosta laadusta aiheutuvilla kustannuksilla tarkoitetaan työtapaturmista ja ammattitaudeista aiheutuvia taloudellisia ja sosiaalisia kustannuksia. Komissio sitoutuu yhdessä Bilbaon viraston kanssa keräämään tietoja, joiden avulla voidaan parantaa näitä aiheita koskevaa tietämystä.

Komissio

- harkitsee vuoden 2002 työllisyyden suuntaviivoihin muutosta, jossa kehotetaan jäsenvaltioita asettamaan määrällisiä tavoitteita työtapaturmien ja ammattitautien vähentämiseksi; erityishuomiota olisi kiinnitettävä tapaturma-alttiisiin aloihin ja huomioon olisi otettava sukupuoleen sekä ikään liittyvät näkökohdat

- tarkastelee, onko vuoden 2003 työllisyyden suuntaviivoihin aiheellista sisällyttää stressiin liittyvät ongelmat ja sairaudet

- arvioi nykyisen ohjelmakauden puolivälissä Euroopan sosiaalirahaston asemaa turvallisen ja terveen työympäristön edistämisessä

- tehostaa työtapaturmia ja ammattitauteja koskevien tilastojen harmonisointia ja seurantaindikaattoreiden laadintatyötä

- parantaa tietämystä työtapaturmien ja ammattitautien taloudellisista ja sosiaalisista kustannuksista.

2. Työmarkkinaosapuolten tekemät vapaaehtoiset sopimukset

Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on ensisijainen väline käytännön edistyksen saavuttamiseksi, koska sen avulla voidaan soveltaa nykyistä lainsäädäntöä tehokkaasti ja käsitellä kaikkia työviihtyvyyden parantamiseen liittyviä kysymyksiä ottamalla huomioon eri aloilla ja ammateissa esiintyvät erityisriskit ja -ongelmat. Alakohtaisessa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelussa on saatu jo paljon kokemuksia asiasta. [22] Myös joissakin yritysneuvostoissa on määritelty hyviä toimintatapoja. Työmarkkinaosapuolet osallistuvat toimialojen väliseen nykyisen lainsäädännön parantamiseen neuvoa-antavassa komiteassa (CCSHS) ja perustamissopimuksen 138 artiklan mukaisen kuulemisen kautta.

[22] Voidaan mainita esimerkiksi yhteisten käsikirjojen ja koulutusmateriaalin laatiminen ja direktiivejä koskevien yhteisten kantojen antaminen maatalous-, rakennus-, kaasu-, siivous-, turvapalvelu-, sokeri-, televiestintä-, kalastus-, kampaamo-, maantieliikenne-, ilmailu- ja meriliikennealalla. Nahanparkinta- ja kampaamoalalla on hyväksytty käytännesääntöjä, jotka koskevat erityisesti turvallista ja tervettä työympäristöä ja työterveys- ja työturvallisuusalan parhaiden toimintatapojen soveltamista. Liikennealan eri sektoreilla on laadittu yhteisiä asiakirjoja ja puitesopimuksia työajasta ja työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvistä kysymyksistä.

Työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun osallistuvat eri tahot voisivat hyvinkin käsitellä tiettyjä uusia riskejä, kuten stressiä, jonka monimuotoinen luonne - eritoten siihen liittyvien lukuisten eri oireiden vuoksi - edellyttää työmarkkinaosapuolten osallistumista.

Komissio aloittaa vuonna 2002 työmarkkinaosapuolten kanssa EY:n perustamissopimuksen 138 artiklan mukaiset neuvottelut stressistä ja sen vaikutuksista työterveyteen ja työturvallisuuteen.

3. Yritysten sosiaalinen vastuu

Ulkoistamisen kehittyminen ja lisääntynyt tietoisuus terveyden merkityksestä ovat saaneet monet yritykset asettamaan turvallisen ja terveen työympäristön tärkeäksi perusteeksi valitessaan alihankkijoita ja markkinoidessaan tuotteitaan. Työterveys on sisällytetty sertifiointia ja pakkausmerkintöjä koskeviin vapaaehtoisiin aloitteisiin, erityisesti ostomenettelyiden yhteydessä, ja niissä käytetään usein ulkopuolisia tahoja apuna. [23]

[23] "Occupational Safety and Health in Marketing and Procurement", Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston raportti, 2000, ISBN 92-95007-01-8.

Yritysten sosiaalisen vastuun eurooppalaisten puitteiden edistämistä koskevassa vihreässä kirjassa [24] korostettiin, että työterveys on yksi ensisijaisista aloista, joilla yritykset voivat toteuttaa vapaaehtoisia hyviä toimintatapoja, jotka ovat tiukempia kuin nykyiset säännöt ja normit. Vihreällä kirjalla on käynnistetty asiaan liittyvien tahojen laaja kuuleminen, jonka perusteella voitaneen määritellä ratkaisuja.

[24] KOM(2001) 366 lopullinen.

4. Taloudelliset kannustimet

Työtapaturmiin ja ammattitauteihin liittyviä taloudellisia kannustimia on käytetty jo kauan yrityksissä tai toimialoilla niin, että vakuutusmaksut määräytyvät tapaturmien esiintyvyyden perusteella. Tämä kannustaa ehkäisemään riskejä ja täydentää muita työterveyteen ja -turvallisuuteen liittyviä välineitä. Sekä julkiset että yksityiset vakuutusyritykset ovat jo suunnitelleet tällaisia taloudellisia kannustimia tarjoamalla esimerkiksi ennaltaehkäisysopimuksia, joihin kuuluu riskinarviointi yrityksessä, tekninen apu, laitetuki ja kohdennettu koulutus. Tällaisia sopimuksia kannattaisi soveltaa järjestelmällisemmin.

3.3.3 Työterveyden ja työturvallisuuden huomioon ottaminen muussa yhteisön politiikassa

Työviihtyvyyden edistämistä ei voida toteuttaa pelkästään työterveys- ja työturvallisuuspolitiikalla: se liittyy tiiviisti myös työvälineisiin, työllisyyspolitiikkaan ja vammaispolitiikkaan sekä muihin toiminta-aloihin kuten liikennepolitiikkaan ja tietenkin myös terveyspolitiikkaan sekä ennaltaehkäisyn että hoidon kautta.

- Olisi otettava työterveys paremmin huomioon Euroopan työllisyysstrategiassa, koska se vaikuttaa työn laadun edistämiseen ja unionin tuottavuuspotentiaalin täyteen hyödyntämiseen. Strategialla edistetään uusia ehdotuksia, joilla voidaan vahvistaa tätä yhteyttä.

- Olisi parannettava työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvien sääntöjen nivomista yhteen työlaitteiden ja kemiallisten tuotteiden valmistukseen ja markkinoille saattamiseen liittyvien yhteisön sääntöjen kanssa. Tätä voitaisiin edistää esimerkiksi keräämällä järjestelmällisemmin tietoja näiden laitteiden ja aineiden vaikutuksista työterveyteen ja toimittamalla nämä tiedot valmistajille. Tässä vapaaehtoiset pakkausmerkinnät voisivat olla tärkeässä asemassa.

- Olisi tiivistettävä yhteisön uuden työterveys- ja työturvallisuusstrategian ja uuden kansanterveysstrategian välisiä yhteyksiä lisäämällä yhteistyötä. Kansanterveyttä uhkaavien tärkeiden - erityisesti riippuvuuteen liittyvien - tekijöiden ehkäisystä saaduista kokemuksista olisi varmaan hyötyä työpaikalla toteutettavassa ennaltaehkäisyssä. Työterveys olisi vastaavasti tunnustettava tärkeäksi kansanterveyteen vaikuttavaksi tekijäksi.

- Olisi kehitettävä muiden politiikanalojen, varsinkin liikenne-, ympäristö- ja väestönsuojelupolitiikan sekä yhteisen kalastuspolitiikan kanssa yhteen sovitettu lähestymistapa, jolla pyritään ennaltaehkäisyyn perustuviin suojelutavoitteisiin.

- Yhteisen kalastuspolitiikan yhteydessä komissio kehottaa työmarkkinaosapuolia miettimään toimenpiteitä, joilla parannetaan elin- ja työoloja ja turvallisuutta kalastuksen alalla, vahvistetaan naisten asemaa kalastuksessa ja edistetään työllisyyttä - erityisesti nuorten työllisyyttä - kalastuksesta elantonsa saavilla alueilla.

- Julkisia hankintoja koskevan tarjouskilpailun tuloksena tehdyissä sopimuksissa olisi noudatettava täysimääräisesti velvoittavia säännöksiä työterveyden ja työturvallisuuden alalla. Tarjoukset, joissa ei ole otettu huomioon tarjouseritelmässä mainittuja suojeluun ja työoloihin liittyviä velvoitteita, eivät ole tarjouseritelmän mukaisia tai vaikuttavat suhteettoman halvoilta vaadittuun työhön nähden, eikä niitä tämän vuoksi voida hyväksyä. Yksityisten turvapalveluiden alan ja siivouspalvelualan työmarkkinaosapuolet ovat käsitelleet haastetta, jonka työterveys- ja työturvallisuussääntöjen noudattaminen tässä yhteydessä muodostaa.

3.4 Valmistautuminen laajentumiseen

Laajentuminen on yksi suurista haasteista, joka Euroopan unionilla on edessään. Se on haaste unionille, koska sen on valvottava, että uusien jäsenvaltioiden liittyminen sujuu sääntöjen mukaisesti ja niin, että laitosten ja elinten moitteeton toiminta taataan, mutta se on haaste myös ehdokasmaille, joiden on sisällytettävä omaan lainsäädäntöönsä yhteisön laaja ja monimutkainen säännöstö. Jotta voitaisiin taata yhteisön lainsäädännön moitteeton noudattaminen, on vaihdettava kokemuksia ja tietoja tehokkaasti etenkin seuraavin keinoin:

1. Vahvistetaan teknisen avun ohjelmia kumppanuusjärjestelyin.

2. Kehitetään kokemustenvaihtoon sekä tiedon ja tutkimustulosten saantiin liittyviä mekanismeja ottamalla ehdokasmaat mukaan asiasta vastaavien laitosten ja elinten toimintaan.

3. Tiivistetään työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua kaikilla tasoilla ja erityisesti yrityksissä.

4. Edistetään työtapaturmiin ja ammattitauteihin liittyvien tietojen keruuta ja analysointia varsinkin ottamalla ehdokasmaat mukaan yhteisön tilastojen yhdenmukaistamiseen.

3.5 Kansainvälisen yhteistyön kehittäminen

Työterveyttä ja työturvallisuutta koskeva yhteisön politiikka on nivellettävä yhteen kansainvälisten järjestöjen toteuttamien toimien kanssa. Komissio tekee edelleen aktiivisesti yhteistyötä Yhdistyneiden kansakuntien järjestöjen - Maailman terveysjärjestön WHO:n ja Kansainvälisen työjärjestön ILOn - kanssa, joilla on merkittävä asema työtekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojaamisessa ja joiden kanssa komissiolla on jo pitkään ollut hedelmällinen yhteistyösuhde. Yhteistyötä olisi tehtävä etenkin seuraavilla aloilla:

- Kielletään lapsityövoiman pahimmat muodot lapsityövoiman käytön poistamista koskevan ILOn kansainvälisen ohjelman ja 17. kesäkuuta 1999 tehdyn ILOn yleissopimukseen nro 182 mukaisesti, jonka kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat jo ratifioineet tai ratifioivat pian.

- Tuetaan työterveyden kohentamista maailmassa etenkin kannustamalla ILOa tekemään yleissopimuksia ja antamaan suosituksia ja ottamalla huomioon yhteisön lainsäädäntö ja tekemällä yhteistyötä, jotta sopimukset ja suositukset pantaisiin tehokkaasti täytäntöön.

- Tarkastellaan lääke- ja alkoholiriippuvuuden - joiden merkityksen WHO ja ILO ovat tunnustaneet - vaikutuksia työterveyteen ja työturvallisuuteen.

Yhteistyö yhteisön ulkopuolisten maiden - etenkin Välimeren alueen maiden, Kaakkois-Aasian valtioiden liiton, NAFTAn ja Mercosur-maiden - kanssa on keskeistä, jotta voidaan varmistaa työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvien vähimmäisstandardien noudattaminen, vaikka ensisijaisena tavoitteena olisikin tavaroiden, palveluiden ja pääomien liikkuvuuden helpottaminen. Tässä EU:n hyväksymä lainsäädäntö voisi toimia perustana tiedonvaihdolle näiden maiden kanssa.

Olisi vahvistettava työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyviä yhteistyö- ja kokemustenvaihtosuhteita, jotka käynnistettiin Yhdysvaltojen kanssa tehdyllä transatlanttisella sopimuksella. Joka toinen vuosi järjestettävät EU:n ja USA:n kahdenväliset konferenssit ja Bilbaon viraston organisoima tiedonvaihto ovat osoitus halusta toimia yhdessä työvoiman suojelun parantamiseksi kansainvälisellä tasolla.