EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 17.6.2020 COM(2020) 253 final VALKOINEN KIRJA toimintaedellytysten tasapuolistamisesta ulkomaisten tukien osalta



VALKOINEN KIRJA toimintaedellytysten tasapuolistamisesta ulkomaisten tukien osalta Sisällysluettelo 1Johdanto 2Ongelman määrittely 2.1Ulkomaiset tuet uhkaavat vääristää EU:n sisämarkkinoita 2.2Yleiskatsaus tapauksiin, joissa ulkomaista tukea myönnetään 3Puuteanalyysi 3.1EU:n kilpailusäännöt 3.2EU:n kauppapolitiikka 3.3Julkiset hankinnat 3.4EU-rahoitus 4Puitteet ulkomaisten tukien aiheuttamiin yleisiin sisämarkkinoiden vääristymiin sekä yritysostoja ja julkisia hankintoja koskevissa erityistapauksissa esiintyviin vääristymiin puuttumiseksi 4.1Yleinen väline ulkomaisten tukien huomioon ottamiseksi (moduuli 1) 4.1.1Peruspiirteet 4.1.2Moduulin 1 soveltamisala 4.1.3Sisämarkkinoiden vääristymien arviointi 4.1.4EU:n edun tarkastelu 4.1.5Menettely

4.1.6Korjaustoimenpiteet 4.1.7Valvontaviranomaiset 4.2Ulkomaiset tuet, joilla helpotetaan EU-kohteiden ostoa (Moduuli 2) 4.2.1Peruspiirteet 4.2.2Moduulin 2 soveltamisala 4.2.3Tuettuihin yritysostoihin liittyvien vääristymien arviointi 4.2.4EU:n edun tarkastelu 4.2.5Menettely 4.2.6Korjaustoimenpiteet 4.2.7Valvontaviranomaiset 4.3Ulkomaiset tuet julkisissa hankinnoissa (Moduuli 3) 4.3.1Johdanto 4.3.2Ulkomaisten tukien aiheuttamat vääristymät julkisissa hankintamenettelyissä 4.3.3Menettely 4.3.4Ulkomaiset tuet hallitustenvälisten sopimusten mukaisissa hankinnoissa 5Ulkomaiset tuet EU-rahoituksen yhteydessä 5.1Ongelman määrittely 5.2Puitteet ja toimenpiteet puutteiden korjaamiseksi 5.2.1Suora hallinnointi 5.2.2Yhteistyöhön perustuva hallinnointi

5.2.3Välillinen hallinnointi 6Vuorovaikutus muiden EU:n säädösten ja kansainvälisten välineiden kanssa 6.1EU:n sulautuma-asetus 6.2Kilpailunrajoituksia koskevat EU:n säännöt 6.3EU:n valtiontukisäännöt 6.4Julkisia hankintoja koskevat EU:n säännöt 6.5Tukisopimus 6.6Kaupan suojatoimet – suojautuminen tuetulta tuonnilta 6.7Ulkomaisten suorien sijoitusten seurantaa koskeva asetus 6.8Kahdenväliset kauppasopimukset 6.9Julkisia hankintoja koskeva sopimus ja julkisia hankintoja koskevat luvut vapaakauppasopimuksissa 6.10Alakohtaiset säännöt: kilpailun turvaaminen lento- ja meriliikenteessä 7Julkinen kuuleminen LIITE I: ULKOMAISEN TUEN MÄÄRITELMÄ LIITE II: KYSELYLOMAKE 1Johdanto Kaupankäynnin ja investoimisen avoimuus tukevat Euroopan vaurautta ja kilpailukykyä. EU:ssa kaupan osuus BKT:stä on lähes 35 prosenttia, ja vienti työllistää 35 miljoonaa ihmistä. EU on maailman tärkein ulkomaisten suorien investointien tarjoaja ja kohde. EU:ssa on 16 miljoonaa työpaikkaa, jotka ovat riippuvaisia tällaisista investoinneista. Vahvat, avoimet ja kilpailukykyiset sisämarkkinat antavat EU:n yrityksille mahdollisuuden toimia ja kilpailla maailmanlaajuisesti. Euroopan komissio esitteli 10. maaliskuuta 2020 Euroopan uuden teollisuusstrategian, jossa Euroopalle viitoitetaan tietä kohti teollisuutemme vihreää ja digitaalista siirtymää, joka perustuu kilpailuun, vapaisiin markkinoihin, huippututkimukseen ja -teknologiaan sekä vahvoihin sisämarkkinoihin. Jotta maailmankaupasta saataisiin täysi hyöty, Eurooppa noudattaa avointa strategista riippumattomuutta. Tämä edellyttää uuden maailmantalouden hallintajärjestelmän ja molempia osapuolia hyödyttävien kahdenvälisten suhteiden kehittämistä samalla kun suojaudutaan epäterveiltä ja vääristäviltä käytännöiltä.

Kaupankäynnin ja investoimisen avoimuus parantaa talouden palautumiskykyä, mutta sen on kuljettava käsi kädessä oikeudenmukaisten ja ennakoitavien sääntöjen kanssa. Tämänhetkinen talousympäristö on maailmassa pahin miesmuistiin. Tasapuolisiin toimintaedellytyksiin perustuva kaupan avoimuus on asetettu kyseenalaiseksi, samoin kuin tavoite pyrkiä kaikkia osapuolia hyödyttäviin kauppasuhteisiin. Tästä ovat osoituksena muun muassa valtioiden tukemat epäterveet kaupan käytännöt, joissa ei oteta huomioon markkinavoimia ja joilla kierretään voimassa olevia kansainvälisiä sääntöjä määräävän aseman saavuttamiseksi talouden eri aloilla. Tyypillinen esimerkki tällaisista epäterveistä käytännöistä on tuotannonalojen suojaaminen kilpailulta avaamalla markkinoita vain valikoivasti, vaatimalla lisenssejä, asettamalla muita investointirajoituksia ja myöntämällä tasapuolisia toimintaedellytyksiä heikentäviä tukia sekä valtion- että yksityisyrityksille. Tällaisten käytäntöjen vääristävillä taloudellisilla vaikutuksilla on merkitystä kaikilla asianomaisilla aloilla, olivatpa ne strategisia tai eivät. Nykyisessä yhteen nivoutuneessa maailmantaloudessa ulkomaiset tuet voivat kuitenkin vääristää EU:n sisämarkkinoita ja heikentää tasapuolisia toimintaedellytyksiä. Yhä useammin näyttää siltä, että ulkomaiset tuet ovat helpottaneet EU:ssa sijaitsevien yritysten ostamista tai ne ovat vaikuttaneet muihin investointipäätöksiin tai vääristäneet tuensaajien markkinakäyttäytymistä. Sisämarkkinat ja niitä koskeva säännöstö varmistavat EU:ssa tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille jäsenvaltioille, talouden toimijoille ja kuluttajille, jotta ne voivat hyötyä EU:n talouden mittakaavaeduista ja sen tarjoamista mahdollisuuksista. Sisämarkkinoita koskevaan säännöstöön sisältyy myös julkisia hankintoja koskevia sääntöjä, joilla varmistetaan, että yrityksillä on tasapuoliset mahdollisuudet osallistua julkisiin hankintoihin ja hankintaviranomiset voivat luottaa kilpailun olevan tasapuolista. EU:n sisämarkkinoilla on ollut kilpailusääntöjä alusta alkaen. EU:n valtiontukisäännöillä varmistetaan ennen kaikkea se, että viranomaisten myöntämät tuet soveltuvat sisämarkkinoille. Monet ulkomaiset tuet osoittautuisivat ongelmallisiksi, jos ne olisivat EU:n jäsenvaltioiden myöntämiä ja jos niitä arvioitaisiin EU:n valtiontukisääntöjen mukaisesti. EU:n valtiontukisääntöjä sovelletaan kuitenkin vain EU:n jäsenvaltioiden myöntämään julkiseen tukeen. Sitä vastoin EU:n ulkopuolisten maiden viranomaisten myöntämät tuet eivät kuulu EU:n valtiontukien valvonnan piiriin. Kun kolmansien maiden kotimarkkinoiden avoimuus on rajallista, vääristävä vaikutus markkinoihin voi olla entistä suurempi. Jos tuensaajan kotimarkkinoilla ei ole kilpailua lainkaan tai vain vähän, se voi käyttää etuoikeutettua asemaansa hyväkseen muilla markkinoilla ja saada näin perusteetonta etua muihin nähden. Sellaisista valtioista peräisin olevat ulkomaiset tuet, joissa markkinoille pääsy on estetty tai joissa sitä on rajoitettu, saattavat vieläkin todennäköisemmin aiheuttaa vääristymiä. Tämänhetkisessä covid-19-kriisitilanteessa EU:n jäsenvaltiot myöntävät huomattavia määriä valtiontukea yksittäisten yritysten ja koko EU:n talouden tukemiseksi. Tällaisessa tilanteessa valtiontuet ovat välttämätön keino, jolla viranomaiset voivat vakauttaa taloutta ja vauhdittaa koronavirusta koskevaa tutkimusta. Julkiseen tukeen sovelletaan EU:n valtiontukien valvontaa myös nykytilanteessa, millä varmistetaan esimerkiksi tuen oikeasuhteisuus ja minimoidaan mahdolliset kilpailua vääristävät vaikutukset. Lisäksi nykyinen arviointikehys on tilapäinen ja koskee vain kriisitoimenpiteitä. Tämänhetkinen tilanne osoittaa, kuinka tärkeää on säilyttää tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla myös poikkeuksellisissa taloudellisissa olosuhteissa. Tämän valkoisen kirjan tarkoituksena on käynnistää laaja keskustelu jäsenvaltioiden, muiden EU:n toimielinten, kaikkien sidosryhmien (myös teollisuuden), työmarkkinaosapuolten, kansalaisyhteiskunnan järjestöjen, tutkijoiden, suuren yleisön ja kaikkien muiden asianomaisten osapuolten kanssa siitä, miten havaitut ongelmat voitaisiin ratkoa parhaiten. Valkoisesta kirjasta järjestetyn kuulemisen tulosten pohjalta valitaan sopivin tapa puuttua ulkomaisten tukien aiheuttamiin vääristymiin, kuten laatia asianmukaisia ehdotuksi oikeudellisiksi välineiksi. Valkoisessa kirjassa esitetään ensin perusteet ulkomaisiin tukiin puuttumiselle ja annetaan tyypillisiä esimerkkejä ulkomaisista tuista, jotka näyttävät heikentävän tasapuolisia toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla. Tämän jälkeen valkoisessa kirjassa analysoidaan nykyisiä oikeudellisia välineitä, joilla puututaan ulkomaisiin tukiin, ja käsitellään sääntelyvajetta. Siinä vahvistetaan sisältöä ja menettelyä koskevat alustavat suuntaviivat sellaisille oikeudellisille välineille, joilla puututaan sääntelyvajeeseen seuraavilta osin: ·sisämarkkinoita vääristävät ulkomaiset tuet, joita on myönnetty seuraavia tarkoituksia varten: oEU:ssa toimiville talouden toimijoille yleinen markkinatoiminta; oEU:ssa sijaitsevien yritysten ostaminen; ojulkiset hankintamenettelyt. ·EU:n rahoituksen saamiseksi myönnettävät ulkomaiset tuet. 2Ongelman määrittely 2.1Ulkomaiset tuet uhkaavat vääristää EU:n sisämarkkinoita EU:n valtiontukisäännöt auttavat säilyttämään yritysten tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla EU:n jäsenvaltioiden myöntämien tukien osalta. Sääntöjä ei kuitenkaan ole vahvistettu tuille, joita EU:n ulkopuolisten maiden viranomaiset voivat myöntää sisämarkkinoilla toimiville yrityksille. Esimerkkinä tällaisesta on tilanne, jossa tukea saavat yritykset ovat EU:n ulkopuolisen yrityksen tai ulkomaisen hallituksen omistuksessa tai viime kädessä sen määräysvallassa. Myönnettävien ulkomaisten tukien määrästä on saatavilla tietoja vain vähän. Tämä johtuu pääasiassa avoimuuden puutteesta ja tukia ja tasoitustulleja koskevassa sopimuksessa, jäljempänä ’tukisopimus’, määrätyn tukien ilmoitusvelvollisuuden puutteellisesta noudattamisesta. Eräissä Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön, jäljempänä ’OECD’, raporteissa todetaan kuitenkin, että valtiontuet näyttävät olevan erittäin yleisiä tietyillä aloilla. EU:n talous on avoin ulkomaisille sijoituksille. Tämä käy ilmi viimeaikaisista taloustiedoista. Vuonna 2016 eurooppalaisista yrityksistä 3 prosenttia oli EU:n ulkopuolisten sijoittajien omistuksessa tai määräysvallassa. Niiden osuus kokonaisvaroista oli 35 prosenttia, ja ne työllistivät 16 miljoonaa ihmistä. Viime aikoina investointeja on saatu Yhdysvaltojen ja Kanadan kaltaisten perinteisten sijoittajien ohella yhä enemmän myös muista kolmansista maista. Valtionyritysten tekemät investoinnit ovat lisääntyneet nopeasti viime vuosina, samoin kuin ”offshore-sijoittajien” toiminta. EU:hun tehtävien ulkomaisten suorien sijoitusten määrä, niiden koostumus ja eniten investointeja saavat jäsenvaltiot muuttuvat jatkuvasti. Covid-19-pandemian vaikutus ulkomaisten suorien sijoitusten määrään ja EU:hun tehtävien ulkomaisten suorien sijoitusten alkuperään jää nähtäväksi. Avoimempi suhtautuminen ulkomaisiin investointeihin on luonut mahdollisuuksia EU:n taloudelle, mutta se on myös lisännyt riskejä. Ulkomaisia tukia on syytä valvoa, jotta EU:n markkinoiden kilpailukykyä ja tasapuolisia toimintaedellytyksiä ei heikennettäisi. Huolta tuista voi lisätä myös se, jos julkisiin yrityksiin ei sovelleta samoja sääntöjä kuin yksityisiin yrityksiin ja jos asianomaisen valtion ja siellä toimivien yritysten väliset taloudelliset suhteet eivät ole avoimia. Perussopimuksessa ei oteta kantaa yritysten julkisiin tai yksityisiin omistusjärjestelyihin. Sekä julkisiin että yksityisiin yrityksiin sovelletaan kilpailusääntöjä. Lisäksi avoimuusdirektiivin nojalla jäsenvaltioiden on ilmoitettava avoimesti taloudelliset suhteensa niiden julkisiin yrityksiin ja noudatettava EU:n valtiontukisääntöjen mukaisia avoimuusvaatimuksia.

EU:n jäsenvaltioiden myöntämien valtiontukien tapaan ulkomaiset tuet voivat vääristää kilpailua sisämarkkinoilla ja johtaa epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin ja tilanteeseen, jossa tehottomammat toimijat kasvattavat markkinaosuuttaan tehokkaampien toimijoiden kustannuksella. Samalla tavoin ulkomaiset tuet voivat johtaa kalliiseen ja usein tuhlailevaan jäljittelyyn sekä viranomaisten väliseen tukikilpailuun. Lisäksi avoimuuden ja vastavuoroisuuden puute kolmansien maiden markkinoille pääsyssä ovat tekijöitä, jotka todennäköisesti pahentavat tällaisia haitallisia vaikutuksia. EU:ssa toimiville yrityksille myönnettäviin ulkomaisiin tukiin liittyvien yleisten huolenaiheiden lisäksi erityistä huolta aiheuttavat ulkomaiset tuet, joita myönnetään EU-kohteiden hankintaan ja julkisiin hankintoihin. Hinta, jonka ostajat ovat halukkaita maksamaan, heijastaa tyypillisesti tehokkuusetuja tai tulonlisäyksiä, joita ne voivat saada hankkimalla omaisuuserän. On kuitenkin mahdollista, että tuen turvin ostaja voi maksaa omaisuuserästä enemmän kuin mitä se olisi muutoin maksanut, mikä voi vääristää EU:n omaisuuserien arvostamista. Ulkomaiset tuet voivat näin ollen johtaa liian korkeisiin ostohintoihin (”outbidding”) ja samalla estää tukea saamattomia ostajia saavuttamasta tehokkuusetuja tai saamasta keskeistä teknologiaa käyttöönsä. Ulkomaiset tuet voivat näin ollen johtaa resurssien tehottomaan kohdentumiseen ja erityisesti sellaisten yritysten kilpailukyvyn ja innovaatiopotentiaalin menettämiseen, jotka eivät saa tällaisia tukia. Joissakin tapauksissa ulkomaisten tukien myöntämisen taustalla voi olla myös strateginen tavoite saada vahva läsnäolo EU:ssa tai edistää yritysostoa ja sitä kautta teknologian myöhempää siirtämistä muihin tuotantolaitoksiin, mahdollisesti EU:n ulkopuolelle. Sen vuoksi on syytä varmistaa, että EU-kohteiden ostamista koskevat toimintaedellytykset ovat tasapuoliset. Näin voidaan varmistaa, että kaikki yritykset kilpailevat tasavertaisesti hankkiessaan keskeisiä omaisuuseriä ja pyrkiessään pysymään teknologian eturintamassa menettämättä kuitenkaan kansainvälisen kilpailun ja EU:hun tehtävien ulkomaisten suorien sijoitusten tuottamia etuja. EU:n hankintamarkkinat ovat suurelta osin avoimia kolmansien maiden tarjoajille. Tarjouskilpailut julkaistaan EU:n laajuisesti, millä varmistetaan avoimuus ja luodaan markkinamahdollisuuksia yrityksille sekä EU:ssa että sen ulkopuolella. EU:n yritykset eivät kuitenkaan aina kilpaile tasavertaisesti ulkomaisia tukia saavien yritysten kanssa. Tukea saavien yritysten voi olla helpompi tehdä edullisempia tarjouksia, minkä vuoksi ne joko saavat muut yritykset luopumaan osallistumisesta tai voittavat tarjouskilpailun tukea saamattomien mutta tehokkaampien yritysten kustannuksella. Sen vuoksi on tärkeää varmistaa, että EU:n julkisiin hankintamenettelyihin osallistuvat ulkomaisia tukia saavat yritykset kilpailevat tasavertaisesti muiden yritysten kanssa. Monilla julkisilla ostajilla on talousarviorajoitteiden vuoksi kannustin tehdä sopimuksia sellaisten tarjoajien kanssa, jotka tarjoavat alhaisia hintoja, riippumatta siitä, onko hintoja pönkitetty ulkomaisilla tuilla. Tämä voi koskea sekä hinnan perusteella tehtyjä sopimuksia että parhaan hinta-laatusuhteen perusteella tehtyjä sopimuksia, sillä laatukriteerit kompensoivat vain harvoin esimerkiksi ulkomaisista tuista johtuvia merkittäviä hintaeroja. Sama vääristävä vaikutus voi syntyä, kun ulkomaista tukea saavat yritykset hakevat rahoitusta EU:n talousarviosta. 2.2Yleiskatsaus tapauksiin, joissa ulkomaista tukea myönnetään EU:n ulkopuolisten maiden viranomaiset voivat ulkomaisia tukia myöntäessään pyrkiä saavuttamaan useita eri tavoitteita, jotka eivät välttämättä ole luonteeltaan täysin taloudellisia. Myös tavat, joilla niitä voidaan myöntää EU:ssa sijaitseville yrityksille, vaihtelevat. Jäljempänä esitetään muutamia esimerkkejä. Ensinnäkin yritykset voivat saada tukia, joilla edistetään niiden nykyistä toimintaa EU:ssa. Ulkomaiset valtiot voivat myöntää tukia (esim. avustuksia) tai tarjota edullisempaa rahoitusta EU:ssa toimivalle yritykselle (esim. EU:ssa sijaitsevalle tytäryhtiölle). Ulkomaiset valtiot voivat myös myöntää tukea EU:n ulkopuolella sijaitsevalle emoyhtiölle (esim. valikoivia kannustimia tarjoavilla yhtiöverojärjestelmillä), joka rahoittaa sitten EU:ssa sijaitsevaa tytäryhtiötä konsernin sisäisillä liiketoimilla. EU:ssa toimiva yritys voi myös saada rahoitusta edullisin ehdoin ulkomaisilta pankeilta suoraan vieraiden valtioiden määräyksestä. Lisäksi kolmansilla mailla voi olla yhteistyöjärjestelyjä EU:n paikallisviranomaisten tai EU:n kehityspankkien kanssa, jolloin ne voivat kanavoida ulkomaisia tukia näiden viranomaisten tai pankkien kautta EU:n yrityksille. Joissakin tapauksissa myönnetään sellaisia ulkomaisia tukia, joiden nimenomaisena tarkoituksena on antaa yrityksille mahdollisuus tehdä tarjouksia julkisista hankinnoista markkinahintaa alempaan hintaan tai jopa kustannuksia alhaisempaan hintaan tukea saamattomien kilpailevien yritysten vahingoksi ("underbidding"). Yleisemmin ottaen tuet voivat johtaa myös aggressiiviseen markkinakäyttäytymiseen. Tällaisen käyttäytymisen, jota eivät ohjaa tavanomaiset kaupalliset näkökohdat, tavoitteena voi olla saada jalansijaa strategisesti tärkeillä markkinoilla tai alueilla taikka saada etuoikeutettu pääsy kriittiseen ja merkittävään infrastruktuuriin, mukaan lukien direktiivin 2014/25/EU sääntöjen soveltamisalaan kuuluvaan infrastruktuuriin. Ulkomaiset tuet voivat myös helpottaa yritysostoja EU:n ulkopuolisten yritysten laajentamiseksi EU:ssa. EU:n ulkopuolisten maiden viranomaiset voivat pyrkiä ohjaamaan yritysostoja tarjoamalla edullista rahoitusta, lainatakauksia ja muita pääomakustannuksia vähentäviä keinoja. Tällaisten toimenpiteiden tarkoituksena voi olla tukea suoraan yritysten ulkomaille tekemiä investointeja myöntämällä erityisiä veronhuojennuksia (tuloveron alennuksia) tai valtion tukemista sijoitusrahastoista tai välittäjiltä saatavaa rahoitusta. Kaikilla näillä erilaisilla etuuksilla voi olla merkittävä vaikutus yritysostoissa maksettaviin preemioihin. Huomattava osa ulkomaisista suorista sijoituksista tehdään offshore-rahoituskeskusten kautta, jotka voivat tarjota erityisiä veroehtoja. On huomattava, että 10,9 prosenttia sellaisista ulkomaisista sijoittajista, joilla on määräysvallassaan EU:n yrityksiä, on sijoittautunut tällaiseen offshore-rahoituskeskukseen. 3Puuteanalyysi Tiettyjä EU:n välineitä ja kansainvälisiä välineitä olisi otettava huomioon harkittaessa, miten ulkomaisten tukien sisämarkkinoilla aiheuttamiin vääristymiin voitaisiin puuttua. Vaikka näillä kansainvälisillä ja EU:n säännöillä puututaan jossain määrin näihin vääristymiin, puuteanalyysi osoittaa, ettei asiaa ole toistaiseksi käsitelty tyhjentävästi yhdessäkään voimassa olevassa säädöksessä. Sääntelyvajetta näyttää esiintyvän erityisesti silloin, kun ulkomaiset tuet ovat EU:n yritysten ostamista helpottavia rahoitusvirtoja tai kun niillä tuetaan yrityksen toimintaa EU:ssa. Sama pätee myös silloin, kun ulkomaiset tuet vääristävät julkisia hankintamenettelyjä tai kun ulkomaiset tuet helpottavat EU:n rahoitustuen saamista. Sen vuoksi tässä valkoisessa kirjassa peräänkuulutetaan mahdollisia uusia välineitä nykyisen sääntelyvajeen paikkaamiseksi ja tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi sisämarkkinoilla. Tällaisten uusien välineiden ja voimassa olevien sääntöjen välillä voi kuitenkin olla päällekkäisyyksiä. Jäljempänä 6 jaksossa selvitetään tarkemmin tällaisia päällekkäisyyksiä ja sitä, miten tällaiset uudet välineet olisivat vuorovaikutuksessa voimassa olevien EU:n ja kansainvälisten sääntöjen kanssa. 3.1EU:n kilpailusäännöt EU:n sulautuma- ja kilpailusäännöt antavat komissiolle mahdollisuuden puuttua asiaan, jos keskittymät tai yritysten markkinakäytännöt vääristävät kilpailua sisämarkkinoilla. EU:n kilpailunrajoitussäännöissä ja EU:n yrityskeskittymien valvonnassa ei oteta nimenomaisesti huomioon sitä, onko talouden toimija mahdollisesti saanut ulkomaista tukea (vaikka se olisi periaatteessa voinut osallistua arviointiin), joten komissio (tai jäsenvaltiot) eivät voi puuttua asiaan ja tehdä päätöksiä pelkästään tai edes pääasiassa tällä perusteella. EU:n valtiontukisääntöjä sovelletaan, jos EU:n jäsenvaltioiden yrityksille myöntämä taloudellinen tuki vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua sisämarkkinoilla. EU:n valtiontukisäännöt eivät kuitenkaan kata rahoitustukea, jota EU:n ulkopuolisten maiden viranomaiset myöntävät EU:ssa toimiville yrityksille joko suoraan tai niiden EU:n ulkopuolella sijaitsevien emoyhtiöiden kautta. 3.2EU:n kauppapolitiikka EU:lla on kauppapolitiikan alalla käytössään välineitä, joilla se voi palauttaa tasapuoliset toimintaedellytykset tavarakaupalle ja investoinneille. Näitä ovat monenvälisellä tasolla sovellettava WTO:n tukisopimus sekä kahdenvälisellä tasolla sovellettavat vapaakauppasopimukset sekä yksipuoliset toimenpiteet, kuten kaupan suojakeinot. Näiden välineiden avulla EU voi reagoida epäreiluun kilpailuun, jos asianomaiset tuotteet on valmistettu EU:n ulkopuolelta saadulla rahoituksella (tukien torjunta). Epäterveitä käytäntöjä torjutaan yleensä ylimääräisillä tuontitulleilla, jotka kohdistetaan ulkomaisten kilpailijoiden saamaan tukeen vahingon poistamiseksi.

Näillä välineillä on kuitenkin rajoituksensa, sillä niillä ei voida puuttua kaikkiin sisämarkkinoihin vaikuttaviin ulkomaisiin tukiin. Polkumyynnin ja tukien vastaisia EU:n sääntöjä sovelletaan EU:hun tuotaviin tavaroihin. Ne eivät kuitenkaan kata palvelukauppaa, investointeja eivätkä muita rahoitusvirtoja, jotka liittyvät yritysten perustamiseen ja toimintaan EU:ssa. Asetus EU:hun tulevien ulkomaisten suorien sijoitusten seurantaan tarkoitettujen puitteiden perustamisesta (asetus ulkomaisten suorien sijoitusten seurannasta) on tärkeä väline, jolla voidaan puuttua EU:n tai jäsenvaltioiden kriittisiin omaisuuseriin tehtyjen ulkomaisten sijoitusten aiheuttamiin riskeihin, jotka kohdistuvat turvallisuuteen tai yleiseen järjestykseen. Suorien ulkomaisten sijoitusten seurantaa koskevan asetuksen tavoitteena on kuitenkin määrittää ulkomaisten suorien sijoitusten todennäköinen vaikutus turvallisuuteen ja yleiseen järjestykseen ottamalla huomioon niiden vaikutukset muun muassa kriittiseen infrastruktuuriin, kriittisiin teknologioihin ja kriittisiin tuotantopanoksiin, eikä sillä nimenomaisesti puututa ulkomaisten tukien aiheuttamiin vääristymiin. Kansainvälisellä tasolla EU voi panna vireille kantelun WTO:n jäsentä vastaan tukisopimuksen rikkomisesta erityisesti silloin, kun WTO:n jäsen myöntää mainitussa sopimuksessa kiellettyjä tai EU:n etuja haittaavia tukia, ja antaa asian WTO:n paneelin ratkaistavaksi. Myös tukisopimuksen soveltamisala koskee kuitenkin vain tavarakauppaa. WTO:n GATS-sopimukseen sisältyy toimeksianto laatia tukia koskevia sääntöjä palvelukaupan alalla, mutta toistaiseksi tällaisia sääntöjä ei ole laadittu. 3.3Julkiset hankinnat Julkisia hankintoja koskevassa EU:n nykyisessä oikeudellisessa kehyksessä ei nimenomaisesti puututa vääristymiin, joita ulkomaiset tuet aiheuttavat EU:n hankintamarkkinoille. EU:n julkisia hankintoja koskevat direktiivit ovat sisämarkkinoilla sovellettavia välineitä, joissa ei ole erityisistä säännöksiä ulkomaisia tukia saavien talouden toimijoiden osallistumisesta. Hankintaviranomaisilla on laaja harkintavalta julkisen tarjouskilpailumenettelyn suunnittelussa sekä menettelyssä jätettyjen tarjousten arvioinnissa. Niillä ei myöskään ole lakisääteistä velvollisuutta tutkia ulkomaisten tukien olemassaoloa tarjouksia arvioidessaan, eikä vääristymiä aiheuttavien ulkomaisten tukien olemassaololla ole erityisiä oikeudellisia seurauksia. EU on useissa kansainvälisissä sopimuksissa (kuten julkisia hankintoja koskevassa sopimuksessa ja julkisia hankintoja koskevia lukuja sisältävissä kahdenvälisissä kauppasopimuksissa) sitoutunut myöntämään pääsyn julkisten hankintojen markkinoilleen useiden kolmansien maiden tavaroille, palveluille ja niiden toimittajille. Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä säädetään velvoitteesta, jonka mukaan EU:ssa toimivien julkisten ostajien on myönnettävä kyseisten sopimusten allekirjoittajien rakennusurakoille, tavara- ja palveluhankinnoille ja talouden toimijoille yhtä edullinen kohtelu kuin unionin rakennusurakoille, tavara- ja palveluhankinnoille ja talouden toimijoille, siltä osin kuin kyseinen hankinta kuuluu näiden sopimusten soveltamisalaan. Tämän velvoitteen lisäksi sellaiset kolmansien maiden talouden toimijat, jotka eivät ole tehneet EU:n kanssa sopimusta julkisten hankintojen markkinoidensa avaamisesta tai joiden tavaroilla, palveluilla ja rakennusurakoilla ei ole oikeudellisesti turvattua pääsyä EU:n hankintamenettelyihin, saatetaan sulkea niiden ulkopuolelle. Käytännössä päätökset sulkea menettelyn ulkopuolelle sellaiset kolmansien maiden tarjoajat, joilla ei ole oikeudellisesti turvattua pääsyä EU:n hankintamenettelyihin, voidaan perustella ulkomaisten tukien saamisella, mutta nykyisessä oikeudellisessa kehyksessä tällaista yhteyttä ei ole. Julkiset ostajat voivat ottaa huomioon ulkomaisten tukien olemassaolon arvioidessaan riskejä, jotka liittyvät sopimuksen toteuttamiseen ja täytäntöönpanoon. Tarkemmin sanottuna julkiset ostajat voivat ottaa tukiriippuvuuden huomioon arvioidessaan tarjouksen yleistä taloudellista elinkelpoisuutta. Direktiivin 2014/24/EU 69 artiklassa annetaan hankintaviranomaisille mahdollisuus hylätä poikkeuksellisen alhaisina pitämänsä tarjoukset tilanteissa, joissa tarjoajan antamissa selityksissä ja todisteissa ei riittävällä tavalla selvitetä tarjotun hinnan alhaisuutta. Jos kyseisen arvioinnin yhteydessä voidaan osoittaa, että tarjoaja on voinut tehdä alhaisen tarjouksen SEUT-sopimuksen vastaisen EU:n valtiontuen turvin, tarjous voidaan – lisäedellytyksin – hylätä pelkästään tällä perusteella. Sen sijaan direktiivin 2014/24/EU 69 artiklassa ei ole vastaavaa säännöstä sellaisista ulkomaisista tuista, joiden turvin tarjoajat voivat tehdä alhaisia tarjouksia. Jos ulkomaisten tukien myöntäminen voidaan ottaa huomioon kokonaisarvioinnissa ja julkiset ostajat päättävät lopulta hylätä tarjouksen poikkeuksellisen alhaisena, hylkääminen on perusteltava osoittamalla, että ulkomaiset tuet haittaavat tarjouksen elinkelpoisuutta ja tarjoajan kykyä panna sopimus täytäntöön tarjotulla (poikkeuksellisen alhaisella) hinnalla. Myös EU:n julkisia ostajia kannustetaan vaatimaan hankinnoissaan korkeita ympäristö- ja sosiaalinormeja ja varmistamaan, että EU:n ja kolmansien maiden tarjoajat noudattavat samoja normeja. Julkiset ostajat voivat itse asiassa käyttää teknisiä eritelmiä, poissulkemista, valintaa ja hankintasopimuksen tekoa koskevia perusteita sekä määritellä hankintasopimuksen toteuttamista koskevia lausekkeita, joilla varmistetaan tiukkojen vaatimusten noudattaminen. Vaikka tällaiset vaatimukset saattavat käytännössä auttaa luomaan tasapuoliset toimintaedellytykset, niiden tarkoituksena ei ole puuttua ulkomaisten tukien mahdolliseen vääristävään vaikutukseen varsinkaan EU:hun sijoittautuneiden tukea saavien yhteisöjen osalta, koska niihin sovelletaan jo samoja sääntöjä kuin tukea saamattomiin yrityksiin. Julkisilla ostajilla ei käytännössä ole tarvittavia tietoja tutkia, saavatko tarjoajat ulkomaisia tukia, tai arvioida, missä määrin tuet vääristävät hankintamarkkinoita. Julkisilla ostajilla voi myös olla lyhyen aikavälin taloudellinen kannustin tehdä sopimuksia tällaisten tarjoajien kanssa, vaikka alhaiset hinnat oli tarjottu ulkomaisten tukien turvin. Kansainvälisen julkisten hankintojen välineen , jäljempänä ’IPI’, päätavoitteena on kannustaa kauppakumppaneita neuvottelemaan EU:n kanssa niiden hankintamarkkinoiden avaamisesta EU:n yrityksille. Jos IPI hyväksytään nykyisessä muodossaan, sillä pyritään parantamaan pääsyä EU:n ulkopuolisille julkisten hankintojen markkinoille, mutta sillä ei puututa sellaisiin sisämarkkinoilla esiintyviin julkisten hankintaprosessien vääristymiin, jotka johtuvat EU:n hankintamenettelyihin osallistuville yrityksille myönnettävistä ulkomaisista tuista. Nykyiset EU:n julkisia hankintoja koskevat säännöt eivät riitä poistamaan ja korjaamaan ulkomaisten tukien aiheuttamia vääristymiä. Näin ollen sääntelyvajetta näyttää esiintyvän silloin, kun ulkomaiset tuet helpottavat ja vääristävät tarjousten tekemistä EU:n julkisissa hankintamenettelyissä. 3.4EU-rahoitus EU:n rahoitustuen myöntämiseen sovelletaan varainhoitoasetuksessa vahvistettuja sääntöjä. Kolmansien maiden kanssa tehdyissä sopimuksissa määrätään kolmansien maiden yhteisöjen mahdollisuudesta saada EU:n rahoitusta. Kyseisiä sääntöjä täydennetään EU:n rahoitusohjelmista ja rahastoista annetuilla asetuksilla. Kaikkiin näihin sisältyy säännöksiä, joilla pyritään suojelemaan tasapuolisia toimintaedellytyksiä. Tämä tapahtuu esimerkiksi ottamalla käyttöön toimenpiteitä, joilla vähennetään hinnaltaan poikkeuksellisen alhaisten tarjousten vaikutusta. Missään näistä säännöistä ei kuitenkaan tällä hetkellä oteta huomioon ulkomaisten tukien olemassaoloa eikä niiden vaikutusta yrityksen mahdollisuuksiin saada EU-rahoitusta tällaisten tukien perusteella sen sijoittautumispaikasta riippumatta. Yhteistyöhön perustuvan hallinnoinnin osalta 3.3 kohdassa oleva puuteanalyysi ja tässä asiakirjassa esitetyt EU:n julkisia hankintoja koskevat näkökohdat ovat erittäin merkityksellisiä myös EU:n rahoituksen kannalta, sillä jäsenvaltiot soveltavat näitä sääntöjä EU:n rahoittamiin hankkeisiin, jotka toteutetaan jäsenvaltioiden kanssa yhteistyöhön perustuvalla hallinnoinnilla. 4Puitteet ulkomaisten tukien aiheuttamiin yleisiin sisämarkkinoiden vääristymiin sekä yritysostoja ja julkisia hankintoja koskevissa erityistapauksissa esiintyviin vääristymiin puuttumiseksi Kuten puuteanalyysista käy ilmi, EU:lla on jo tiettyjä välineitä puuttua vääristymiin, joita ulkomaiset tuet voivat aiheuttaa sisämarkkinoilla. Ne ovat käytettävissä etenkin silloin, kun ulkomaisia suoria tukia myönnetään tavaroiden tuontiin. Puuteanalyysi ja ongelman määrittely osoittavat kuitenkin, että nykyisiä välineitä on täydennettävä, jotta voitaisiin puuttua nimenomaisesti EU:n ulkopuolisten maiden viranomaisten myöntämistä tuista johtuviin vääristymiin EU:n sisämarkkinoilla ja korjata ne. Valkoisen kirjan tässä jaksossa esitetään keskustelua varten puitteet, joilla voitaisiin puuttua EU:n markkinoilla toimiville talouden toimijoille myönnettyjen ulkomaisten tukien aiheuttamiin vääristymiin (moduuli 1), EU-kohteiden hankinnan yhteydessä myönnettävien ulkomaisten tukien aiheuttamiin vääristymiin (moduuli 2) sekä julkisissa hankinnoissa esiintyviin vääristymiin (moduuli 3). Kaikissa näissä moduuleissa tuen alkuperä eli tuen myöntävä kolmas maa on ratkaiseva tekijä. Näitä moduuleja voidaan soveltaa joko erikseen tai yhdessä. Jäljempänä tässä valkoisessa kirjassa annetaan ehdotettuja moduuleja koskevat tarkemmat yksityiskohdat. Aluksi esitetään niiden peruspiirteet ja soveltamisala sekä mahdolliset toimivaltaisen valvontaviranomaista toimintaa ohjaavat kriteerit, joita se voi käyttää arvioidessaan, onko kyseessä sisämarkkinoita vääristävä ulkomainen tuki. Tämän jälkeen esitetään menettely ja mahdolliset korjaustoimenpiteet.

Tässä valkoisessa kirjassa ilmaisu ’ulkomainen tuki’ määritellään liitteessä I. 4.1Yleinen väline ulkomaisten tukien huomioon ottamiseksi (moduuli 1) 4.1.1Peruspiirteet Moduulin 1 on tarkoitus olla yleinen väline sellaisiin ulkomaisiin tukiin puuttumiseksi, jotka aiheuttavat vääristymiä sisämarkkinoilla ja joita myönnetään EU:hun sijoittautuneille tuensaajille tai joissakin tapauksissa EU:ssa toimiville tuensaajille. Tässä moduulissa toimivaltaiset valvontaviranomaiset (komissio ja asiaankuuluvat jäsenvaltioiden viranomaiset, jotka käyttävät yhteistyöhön perustuvan tarkastelujärjestelemän mukaista toimivaltaansa päällekkäisyyksien välttämiseksi) voivat toimia kaikkien sellaisten merkityksellisinä pitämiensä tietojen pohjalta, jotka osoittavat EU:ssa toimivan tuensaajan saaneen ulkomaista tukea. Tiedot voivat olla peräisin esimerkiksi markkinatoimijoilta tai jäsenvaltioista. Tapaus pannaan vireille alustavalla tarkastelulla, jonka tarkoituksena on tutkia, onko kyseessä sisämarkkinoita mahdollisesti vääristävä ulkomainen tuki. Jos alustavan tarkastelun päätteeksi ei ole aihetta huoleen, koska ulkomaista tukea ei ole myönnetty tai sisämarkkinoiden vääristymisestä ei ole merkkejä tai koska asia ei ole ensisijainen, toimivaltainen valvontaviranomainen voi lopettaa tapauksen käsittelyn. Jos ulkomaisen tuen sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa vääristävästä vaikutuksesta on näyttöä, tehdään perusteellinen tutkinta, jonka aikana toimivaltaisen valvontaviranomainen hakee vahvistusta alustavalle näkemykselleen siitä, että kyseessä on sisämarkkinoita vääristävä ulkomainen tuki. Jos perusteellisen tutkinnan päätteeksi vahvistetaan, että ulkomainen tuki on saattanut vääristää tai saattaa vääristää sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa, toimivaltaisella valvontaviranomaisella on mahdollisuus toteuttaa toimenpiteitä näiden vääristymien korjaamiseksi sisämarkkinoilla, jäljempänä ’korjaustoimenpiteet’. Tutkinta sitä vastoin lopetetaan, jos ulkomaisen tuen olemassaoloa ei vahvisteta, jos vääristymästä ei ole viitteitä tai jos tasapainotestin jälkeen todetaan, että tuen mahdollisesti aiheuttama vääristymä kompensoituu tuen turvin toteutetun taloudellisen toiminnan tai investoinnin mahdollisella myönteisellä vaikutuksella EU:hun tai EU:n tunnustamaan yleisen edun mukaiseen julkiseen politiikkaan. 4.1.2Moduulin 1 soveltamisala 4.1.2.1Yleisiä näkökohtia Moduulin 1 aineellinen soveltamisala on laaja, joten sillä voidaan puuttua vääristäviin ulkomaisiin tukiin kaikissa markkinatilanteissa. Tämä tarkoittaa, että moduuli 1 sisältää myös mahdollisuuden tarkastella ulkomaisten tukien turvin tehtyjä yritysostoja ja/tai julkisiin hankintoihin tukea saaneen tarjoajan markkinakäyttäytymistä. 4.1.2.2EU:ssa sijaitseville yrityksille myönnettävät ulkomaiset tuet Moduulin 1 tarkoituksena on puuttua ulkomaisten tukien aiheuttamiin vääristymiin EU:ssa. Tätä varten moduulia 1 sovelletaan EU:hun sijoittautuneisiin yrityksiin, jotka saavat ulkomaisia tukia. Erikseen voidaan katsoa, että moduuli 1 kattaa myös tietyt EU:ssa muuten toimivat yritykset, jotka saavat ulkomaisia tukia. Näitä kahta vaihtoehtoa tarkastellaan jäljempänä. Molemmissa vaihtoehdoissa toimivaltaiset viranomaiset voivat toteuttaa toimenpiteitä vain, jos tuki aiheuttaa vääristymiä sisämarkkinoilla. ·EU:hun sijoittautuneet yritykset Tämä vaihtoehto kattaa ulkomaisen tuen silloin, kun EU:hun sijoittautunut yritys saa tuesta hyötyä. Yrityksen katsotaan olevan sijoittautunut EU:hun, jos jokin sen yksiköistä on sijoittautunut EU:hun. Jos tuki myönnetään EU:n ulkopuolelle sijoittautuneelle yksikölle, on vahvistettava, missä määrin ulkomaisesta tuesta saatava hyöty voidaan kohdentaa EU:hun sijoittautuneeseen yksikköön, ottaen huomioon asiaankuuluvat perusteet, kuten ulkomaisen tuen tarkoitus ja siihen liittyvät ehdot tai varojen tosiasiallinen käyttö (joka käy ilmi esimerkiksi kyseisen yrityksen kirjanpidosta). ·EU:ssa toimivat yritykset Olisi harkittava mahdollisuutta soveltaa moduulia 1 EU:hun sijoittautuneiden yritysten ohella myös tiettyihin yrityksiin, jotka saavat ulkomaisia tukia ja jotka toimivat muuten EU:ssa. Tällainen tilanne syntyy esimerkiksi silloin, kun EU:n ulkopuolelle sijoittautunut yritys pyrkii hankkimaan EU:ssa sijaitsevan ostokohteen (ns. EU-kohde). 4.1.2.3Tuen myöntämispäivä Ulkomaisen tuen katsotaan kuuluvan moduulin 1 piiriin siitä lähtien, kun tuensaajalla on oikeus saada tuki. Tuen tosiasiallinen maksaminen ei ole välttämätön edellytys tuen sisällyttämiselle moduulin 1 soveltamisalaan. Maksulla on kuitenkin merkitystä määritettäessä asianmukaista korjaustoimenpidettä. Tätä käsitellään jäljempänä. 4.1.3Sisämarkkinoiden vääristymien arviointi Kun ulkomaisen tuen olemassaolo on todettu, toimivaltainen valvontaviranomainen arvioi, vääristääkö tällainen tuki sisämarkkinoita. Huomioon otetaan sekä tosiasialliset että mahdolliset vääristymät. Tiettyjen ulkomaisten tukien luokkien katsotaan vääristävän kaikkein todennäköisimmin sisämarkkinoita. Kaikki muut ulkomaiset tuet edellyttävät sellaisten indikaattoreiden perusteella tehtävää yksityiskohtaisempaa arviointia, joilla voidaan määrittää, aiheuttaako ulkomainen tuki tosiasiallisia vai mahdollisia vääristymiä sisämarkkinoiden asianmukaiselle toiminnalle. Joka tapauksessa asianomainen yritys voi myös osoittaa, että kyseinen ulkomainen tuki ei pysty vääristämään sisämarkkinoita tapaukseen liittyvissä erityisolosuhteissa.

Yleisenä sääntönä ehdotetaan, että tietyn kynnysarvon alle jääviä ulkomaisia tukia pidetään ongelmattomina, koska ne eivät todennäköisesti aiheuta vääristymiä sisämarkkinoiden asianmukaiselle toiminnalle. Näin ollen olisi oletettava, että kyseisen kynnysarvon alle jäävät ulkomaiset tuet eivät voi vääristää sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa. Kynnysarvo alittuu, jos kolmen peräkkäisen vuoden aikana tukea on myönnetty yhteensä enintään 200 000 euroa. Tämä määrä olisi yhdenmukainen EU:n valtiontukisäännöissä vahvistetun tuen vähimmäistason kanssa. 4.1.3.1Ulkomaisten tukien luokat, joiden katsotaan todennäköisesti vääristävän sisämarkkinoita Tietyt ulkomaisten tukien luokat, kuten tietyntyyppiset valtiontuet, aiheuttavat luonteensa ja muotonsa vuoksi todennäköisesti vääristymiä sisämarkkinoilla. Tällaisten ulkomaisten tukien luokkien katsottaisiin vääristävän sisämarkkinoita. Niitä voivat olla esimerkiksi seuraavat: ·vientirahoituksena myönnettävät tuet, jollei vientirahoitusta myönnetä julkisesti tuettuja vientiluottoja koskevan OECD:n järjestelyn mukaisesti; ·tuet (kuten velkojen anteeksianto) vaikeuksissa oleville yrityksille eli yrityksille, jotka eivät voi saada pitkäaikaista rahoitusta tai investointeja riippumattomista kaupallisista lähteistä, paitsi jos on laadittu rakenneuudistussuunnitelma, joka johtaa tuensaajan pitkän aikavälin elinkelpoisuuteen ja sisältää merkittävän oman rahoitusosuuden tuensaajalta. Tuet, jotka on myönnetty taloudessa olevan vakavan kansallisen tai maailmanlaajuisen häiriön poistamiseksi, eivät kuulu tähän luokkaan, jos ne ovat määräaikaisia ja oikeassa suhteessa häiriön poistamiseen; ·tuet, joilla valtio takaa tiettyjen yritysten velkoja tai vastuita ilman, että näiden velkojen ja vastuiden määrää tai takauksen kestoa on rajoitettu; ·verohuojennuksina myönnettävät toimintatuet, jotka eivät ole yleisiä toimenpiteitä; ·yritysostoa suoraan helpottavat ulkomaiset tuet. 4.1.3.2Indikaattoreihin perustuva arviointi kaikista muista ulkomaisista tuista Edellä mainittuihin luokkiin kuulumattomat ulkomaiset tuet voivat silti aiheuttaa vääristymiä sisämarkkinoilla. Tällaiset ulkomaiset tuet voivat antaa tehottomammille toimijoille mahdollisuuden kasvaa ja kasvattaa markkinaosuuttaan sisämarkkinoilla sellaisten tehokkaampien toimijoiden kustannuksella, jotka eivät tällaisia tukia saa. Ulkomaisia tukia saavat toimijat saattavat voida myös harjoittaa tuotantoa halvemmalla ja lopulta tarjota tuotteitaan ja palveluitaan sisämarkkinoilla halvempaan hintaan sellaisten kilpailijoiden vahingoksi, jotka eivät tällaisia tukia saa. Ulkomaiset tuet voivat myös antaa tuensaajille mahdollisuuden tehdä muita, mahdollisesti tehokkaampia toimijoita halvempia tarjouksia tavaroita tai yrityksiä ostettaessa. Tällaisissa edellä mainittuihin luokkiin kuulumattomia ulkomaisia tukia koskevissa tapauksissa ulkomaisia tukia on tarkasteltava yksityiskohtaisemmin sen arvioimiseksi, vääristävätkö ne tosiasiallisesti tai mahdollisesti tasapuolisia toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla. Ulkomaisten tukien yleinen avoimuuden puute ja kaupallisen todellisuuden monimutkaisuus tekevät vaikeaksi tunnistaa yksiselitteisesti tiettyjen ulkomaisten tukien aiheuttamia vaikutuksia tai edes esittää niitä määrällisesti. Tällaisen vaikutuksen määrittämiseksi vaikuttaa sen vuoksi tarpeelliselta käyttää tukiin ja asiaankuuluvaan markkinatilanteeseen liittyviä indikaattoreita. Ei-tyhjentävä luettelo asiaankuuluvista indikaattoreista: ·Kyseessä olevan tuen suhteellinen suuruus: mitä suurempi tuen suhteellinen määrä, sitä todennäköisemmin tuella on kielteinen vaikutus sisämarkkinoihin. Esimerkiksi investointitukien tapauksessa tuen suuruutta voidaan verrata investoinnin suuruuteen; ·Tuensaajan tilanne: esimerkiksi mitä suurempi tuensaaja, sitä todennäköisemmin tuki aiheuttaa vääristymiä. Pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävien tukien voidaan yleisesti ottaen katsoa aiheuttavan vääristymiä epätodennäköisemmin. Mitä enemmän tuensaajan tuotantokapasiteettia jää käyttämättä, sitä todennäköisemmin tuki aiheuttaa vääristymiä. ·Tilanne asianomaisilla markkinoilla: esimerkiksi tuet aiheuttavat todennäköisemmin vääristymiä, jos tuensaaja toimii markkinoilla, joilla on rakenteellista ylikapasiteettia. Tuet aiheuttavat todennäköisemmin vääristymiä, jos tuensaaja toimii hyvin keskittyneillä markkinoilla. Vääristymien todennäköisyys saattaa kasvaa myös silloin, kun tukia myönnetään nopeasti kasvavilla korkean teknologian markkinoilla. ·Kyseessä oleva markkinakäyttäytyminen, kuten liian korkean hinnan tarjoaminen yritysostoissa tai vääristävän tarjouksen (”distortive bidding”) antaminen hankintamenettelyissä. ·Tuensaajan toiminnan taso sisämarkkinoilla: sellaisille yrityksille myönnetyt tuet, joiden toiminta sisämarkkinoilla on vähäistä, eivät aiheuta yhtä todennäköisesti vääristymiä sisämarkkinoilla. Lisäksi harkitaan, voiko toimivaltainen valvontaviranomainen ottaa huomioon, onko tuensaajalla etuoikeutettu pääsy kotimarkkinoilleen (eri- tai yksinoikeuksia vastaavien toimenpiteiden ansiosta) ja sitä kautta keinotekoinen kilpailuetu, jota voidaan hyödyntää EU:n sisämarkkinoilla, mikä pahentaa tuen vääristävää vaikutusta. 4.1.4EU:n edun tarkastelu Kun on vahvistettu, että ulkomainen tuki voi vääristää sisämarkkinoita, ja kun on näyttöä siitä, että tuetulla taloudellisella toiminnalla tai investoinnilla saattaa olla myönteisiä vaikutuksia EU:ssa tai EU:n tunnustamiin yleisiin etuihin, vääristymää olisi punnittava suhteessa mahdollisiin myönteisiin vaikutuksiin.

Tässä arvioinnissa otetaan huomioon EU:n julkisen politiikan tavoitteet, kuten työpaikkojen luominen, ilmastoneutraaliuden saavuttaminen, ympäristönsuojelu, digitalisaatio, turvallisuus, yleinen järjestys, yleinen turvallisuus sekä talouden palautumis- ja selviytymiskyky. Kun näitä näkökohtia verrataan vääristymään, kilpailun vääristymisen asteella on merkitystä. Lisäksi tasapainon on perustuttava eri etujen arviointiin, mukaan lukien tarve suojella kuluttajien etuja. Jos ulkomaisen tuen aiheuttamat sisämarkkinoiden vääristymät kompensoituvat riittävästi tuen turvin toteutetun taloudellisen toiminnan tai investoinnin aiheuttamilla myönteisillä vaikutuksilla, käynnistettyä tutkintaa ei tarvitse jatkaa. 4.1.5Menettely Ehdotettu moduuli 1 -menettely on kaksivaiheinen järjestelmä, jonka ensimmäisessä vaiheessa tehdään alustava tarkastelu ulkomaisen tuen mahdollisesti aiheuttamasta sisämarkkinoiden vääristymisestä ja toisessa vaiheessa perusteellinen tutkinta. Tässä moduulissa toimivaltaisella valvontaviranomaisella voi olla vaikeuksia saada tarvittavia tietoja erityisesti siksi, että ulkomaisia tukia myöntävät viranomaiset sijaitsevat EU:n ulkopuolella ja ne voivat näin ollen olla niitä yksikköjä, joiden kautta tuet kanavoidaan. Tämän vuoksi riittävät tutkintavälineet ja mahdollisuus hankkia tietoja markkinatoimijoilta markkinatietojen muodossa ovat ratkaisevan tärkeitä toimivaltaisen valvontaviranomaisen toiminnalle. Lisäksi sekä alustavan tarkastelun että perusteellisen tutkinnan aikana on käytettävissä mekanismeja asiaankuuluvien tietojen keräämiseksi. Toimivaltainen valvontaviranomainen voi määrätä sakkoja tai uhkasakkoja, jos pyydettyjä tietoja ei anneta ajoissa tai jos toimitetut tiedot ovat puutteellisia, virheellisiä tai harhaanjohtavia. Jos tietoja ei näistä seuraamuksista huolimatta anneta, sillä on mahdollisuus tehdä päätöksiä käytettävissä olevien tietojen perusteella samaan tapaan kuin EU:n kaupan suojatoimien ja valtiontukien yhteydessä sovellettavassa menettelyssä. Toimivaltainen valvontaviranomainen voi lisäksi tehdä tiedonhankintamatkoja väitetyn ulkomaisen tuen saajan EU:ssa sijaitseviin tiloihin sekä kolmansiin maihin, jos kyseinen kolmas maa suostuu tähän. 4.1.5.1Mahdollisen ulkomaisen tuen alustava tarkastelu Alustavan tarkastelun tavoitteena on tutkia, onko EU:hun sijoittautuneelle yritykselle tai, joissakin tietyissä tapauksissa, EU:ssa toimivalle yritykselle myönnetty tukea, joka voi vääristää sisämarkkinoita. Jos toimivaltainen valvontaviranomainen epäilee alustavan tarkastelun päätteeksi, että kyseessä on sisämarkkinoita mahdollisesti vääristävä ulkomainen tuki, se voi aloittaa perusteellisen tutkinnan vahvistaakseen alustavan näkemyksensä siitä, että kyseessä on sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa mahdollisesti vääristävä ulkomainen tuki. Toimivaltainen valvontaviranomainen ilmoittaa perusteellisen tutkinnan aloittamisesta asianomaiselle yritykselle ja väitetylle tukea myöntäneelle kolmannelle maalle sekä tarvittaessa komissiolle ja muiden EU:n jäsenvaltioiden toimivaltaisille valvontaviranomaisille. Jos alustavan tarkastelun jälkeen ei ole aihetta huoleen joko siksi, ettei kyseessä ole ulkomainen tuki, tai siksi, ettei merkkejä sisämarkkinoiden vääristymisestä ole, alustava tarkastelu lopetetaan ja asiasta ilmoitetaan asianomaiselle yritykselle sekä komissiolle ja kaikille EU:n jäsenvaltioille. 4.1.5.2Ulkomaisen tuen perusteellinen tutkinta Perusteellisen tutkinnan aikana asianomaisia osapuolia pyydetään esittämään näkemyksensä kirjallisesti ja toimittamaan tietoja ulkomaisen tuen olemassaolosta ja sen mahdollisesta vääristävästä vaikutuksesta sisämarkkinoilla. Jos asianomainen yritys ei toimita toimivaltaisen valvontaviranomaisen pyytämiä tietoja tai ei muutoin tee yhteistyötä parhaan kykynsä mukaan, toimivaltainen valvontaviranomainen voi tehdä päätöksen käytettävissä olevien tietojen perusteella. Perusteellisen tutkinnan päätteeksi toimivaltainen valvontaviranomainen tekee päätöksen seuraavasti: ·jos toimivaltainen valvontaviranomainen havaitsee ulkomaisen tuen aiheuttavan vääristymiä, se määrää kyseisen yrityksen toteuttamaan korjaustoimenpiteitä, jäljempänä ’korjaustoimenpiteitä koskeva päätös’; ·jos toimivaltainen valvontaviranomainen havaitsee ulkomaisen tuen aiheuttavan vääristymiä ja jos kyseinen yritys tarjoaa sitoumuksia, joita toimivaltainen valvontaviranomainen pitää asianmukaisina ja riittävinä kilpailun vääristymisen kompensoimiseksi, kyseinen viranomainen sitoo yrityksen päätöksellään näihin sitoumuksiin jäljempänä ’sitoumuksia koskeva päätös’. Jos ulkomaista tukea ei ole myönnetty tai jos ei ole merkkejä sisämarkkinoiden mahdollisesta tai tosiasiallisesta vääristymisestä siinä laajuudessa, että asiaan olisi syytä puuttua, toimivaltainen valvontaviranomainen lopettaa tapauksen käsittelyn ja ilmoittaa asiasta asianomaiselle yritykselle, menettelyyn osallistuneille asianomaisille osapuolille sekä kaikille jäsenvaltioille ja komissiolle, jos komissio ei ole toimivaltainen valvontaviranomainen. Jos komissio toteaa toimivaltaisen valvontaviranomaisen ominaisuudessa, että vääristymä kompensoituu tuen turvin toteutetun taloudellisen toiminnan tai investoinnin myönteisellä vaikutuksella, se myöskin lopettaa tapauksen käsittelyn. 4.1.6Korjaustoimenpiteet Korjaustoimenpiteitä voidaan ottaa käyttöön ulkomaisen tuen aiheuttamien vääristymien korjaamiseksi. EU:n valtiontukisääntöjen vastaisesti myönnetty valtiontuki on kyseisten sääntöjen nojalla maksettava takaisin korkoineen sen alun perin myöntäneelle jäsenvaltiolle. Jos tätä periaatetta sovelletaan ulkomaisiin tukiin, se tarkoittaisi, että tällaisista tuista saatava taloudellinen hyöty olisi korvattava kolmannelle maalle suoritettavilla hyvitysmaksuilla. Ulkomaisten tukien tapauksessa voi kuitenkin käytännössä olla vaikeaa vahvistaa, että ulkomainen tuki maksetaan tosiasiallisesti ja peruuttamattomasti takaisin kolmanteen maahan. Sen vuoksi voi olla tarpeen harkita, että toimivaltaisen valvontaviranomaisen käyttöön annetaan useita vaihtoehtoisia korjaustoimenpiteitä. Näitä voisivat olla esimerkiksi rakenteelliset korjaustoimenpiteet, toimintaa säätelevät toimenpiteet ja EU:lle tai jäsenvaltioille suoritettavat hyvitysmaksut. Asianmukaisia korjaustoimenpiteitä määritettäessä on otettava huomioon ulkomaisen tuen erityispiirteet ja sen vääristävä vaikutus sisämarkkinoihin. Jos esimerkiksi ulkomainen tuki helpottaa yritysostoa, rakenteelliset korjaustoimenpiteet voivat olla sopivampia kuin hyvitysmaksut. Jos kolmannelle maalle suoritettavat hyvitysmaksut eivät ole sopivia tai toteuttamiskelpoisia, mahdollisia korjaustoimenpiteitä voivat olla muun muassa seuraavat:

·tiettyjen omaisuuserien luovutus kapasiteetin tai markkinaläsnäolon vähentämiseksi; tällä tavalla mahdollisia sisämarkkinoilla esiintyviä vääristymiä voidaan rajoittaa erityisesti silloin, kun kyseessä ovat nimenomaisesti toiminnan edistämiseen sisämarkkinoilla myönnettävät ulkomaiset tuet; tässä otetaan mallia muun muassa pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoista; ·tiettyjen investointien kieltäminen; tämä voi tulla kyseeseen etenkin silloin, kun ulkomaista tukea myönnetään tiettyyn investointiin; ·tuen turvin tapahtuvan yritysoston kieltäminen; ·kolmansille osapuolille myönnettävä käyttöoikeus esimerkiksi kuljetuspalvelujen tarjoajien mobiilisovelluksiin; tässä otetaan mallia EU:n suuntaviivoista, jotka koskevat valtiontukisääntöjen soveltamista laajakaistaverkkojen nopean käyttöönoton yhteydessä; ·lupien myöntäminen reiluin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin (FRAND). Jos yritys esimerkiksi hankkii tukien turvin taajuuskaistoja tai myöntää pääsyn kyseisiä verkkotaajuuksia käyttäviin verkkoihin, yritys voidaan velvoittaa myöntämään näitä taajuuksia koskevia lupia muillekin yrityksille; ·tietyn ulkomaiseen tukeen liittyvän markkinakäyttäytymisen kieltäminen; ·tiettyjen T&K-tulosten julkaiseminen siten, että muutkin yritykset voivat käyttää niitä; tässä otetaan mallia esimerkiksi Euroopan yhteistä etua koskevissa tärkeissä hankkeissa edellytettävistä vaatimuksista ja ryhmäpoikkeusasetuksessa (EY) N:o 651/2014 säädetyistä vaatimuksista; ·EU:lle tai jäsenvaltioille suoritettavat hyvitysmaksut. Koska avoimuuden puute on yleensä ratkaiseva kysymys erityisesti kolmansien maiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden osalta, raportointi- ja avoimuusvelvoitteita sovellettaisiin tulevaisuudessa aina, kun korjaustoimenpiteitä otetaan käyttöön. Tällaiset raportointi- ja avoimuusvelvoitteet voisivat perustua esimerkiksi avoimuusdirektiiviin 2006/111/EY. Avoimuuden parantaminen voi osaltaan auttaa välttämään vääristymiä tulevaisuudessa. Asianomainen yritys voi myös tarjota sitoumuksia kilpailun vääristymisen kompensoimiseksi. Jos toimivaltainen valvontaviranomainen pitää näitä sitoumuksia riittävinä, se voi tehdä niistä yritystä velvoittavia. Jos yritys ei noudata toimivaltaisen valvontaviranomaisen määräämiä korjaustoimenpiteitä tai sitä sitovia sitoumuksia, toimivaltainen valvontaviranomainen voi rangaistuksena määrätä sakkoja ja uhkasakkoja. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten valtuuksiin ottaa käyttöön korjaustoimenpiteitä sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa, joka alkaa tuen myöntämispäivästä. Kaikki toimivaltaisen valvontaviranomaisen ulkomaisen tuen osalta toteuttamat toimet keskeyttävät vanhentumisajan kulumisen. Vanhentumisaika alkaa uudelleen alusta jokaisen keskeytymisen jälkeen. 4.1.7Valvontaviranomaiset Ehdotetaan, että sekä komissio että jäsenvaltiot nimeävät valvontaviranomaisia. Komissio ja toimivaltainen kansallinen valvontaviranomainen käyttäisivät koordinointimekanismeja täytäntöönpanotoimiensa yhtenäisyyden ja tehokkuuden varmistamiseksi. Tässä moduulissa kuvatun kaltaisen järjestelmän osalta voidaan todeta, että useiden täytäntöönpanoviranomaisten kesken jaettu toimivalta antaa parhaan varmuuden siitä, että pahimpia vääristymiä aiheuttavat ulkomaiset tuet havaitaan ja niihin puututaan tehokkaasti. Tämä antaisi sekä komissiolle että jäsenvaltioille mahdollisuuden hyödyntää omia vahvuuksiaan sen varmistamiseksi, että ulkomaisten tukien aiheuttamiin vääristymiin puututaan asianmukaisella tavalla EU:ssa. Jäsenvaltiot voivat hyödyntää tietojaan kotimarkkinoidensa toiminnasta. Tietyissä olosuhteissa ulkomaiset tuet voivat kuitenkin vaikuttaa useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon. Tällaisissa tapauksissa komissiolla on paremmat valmiudet panna moduuli 1 täytäntöön, jotta sääntöjen yhtenäinen soveltaminen varmistettaisiin kaikkialla EU:ssa. Komissio hyödyntää tässä kokemuksiaan kaupan suojatoimien ja valtiontukisääntöjen soveltamisesta. Kukin kansallinen valvontaviranomainen on toimivaltainen panemaan moduulin 1 täytäntöön omalla lainkäyttöalueellaan, joka määritellään kyseisen jäsenvaltion alueeksi. Komissio on toimivaltainen kaikkien sellaisten ulkomaisten tukien osalta, jotka hyödyttävät yritystä EU:ssa, riippumatta siitä, koskeeko tuki yhden vai useamman EU:n jäsenvaltion aluetta. Komissiolla on myös yksinomainen toimivalta suorittaa EU:n edun tarkastelu. Jäsenvaltiot voivat antaa panoksensa komission pyynnöstä tai omasta aloitteestaan. Komissiolla ja jäsenvaltioilla on kuitenkin harkintavalta päättää, tutkivatko ne mahdollisesti vääristävää ulkomaista tukea koskevaa yksittäistä tapausta. Tämä tarkoittaa, että ulkomaisen tuen tutkinnan tekemiseen osallistuu ·vain yksi kansallinen valvontaviranomainen; tai ·useita rinnakkain toimivia kansallisia valvontaviranomaisia (jos ulkomainen tuki hyödyttää taloudellista toimintaa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa); tai ·vain komissio.

Yhteistyö- ja koordinointimekanismi Jaetun täytäntöönpanon järjestelmä edellyttää tehokkaita yhteistyömekanismeja useiden täytäntöönpanoviranomaisten välillä. Komissio ja kansalliset valvontaviranomaiset voisivat tehdä yhteistyötä samalla tavoin kuin ne tekevät nykyisin kilpailunrajoitusten osalta asetuksen (EY) N:o 1/2003 nojalla. Tämä yhdistettäisiin jäsenvaltioiden ja komission väliseen koordinointimekanismiin, joka mahdollistaa tarvittaessa tuen olemassaolon vahvistamista koskevien toimien yhtenäisyyden ja koordinoinnin. Tarkemmin sanottuna tuen olemassaolon vahvistamisen osalta kansalliset valvontaviranomaiset koordinoivat komission kanssa toimintaansa alustavan tarkastelun ja sitä seuraavan perusteellisen tutkinnan aikana varmistaakseen tukikurin johdonmukaisuuden. Ehdotetaan, että niin kauan kuin komissio ei aloita perusteellista tutkintaa, kansallisilla valvontaviranomaisilla on valtuudet jatkaa tapaustensa käsittelyä. Kuitenkin heti, kun komissio aloittaa perusteellisen tutkinnan ulkomaisesta tuesta, se saa yksinomaiset valtuudet ja kansallisten valvontaviranomaisten on keskeytettävä tapaustensa käsittely. Kansalliset valvontaviranomaiset voivat jatkaa tapaustensa käsittelyä vain, jos komissio lopettaa hallinnollisesti perusteellisen tutkintansa. Tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi kansalliset valvontaviranomaiset voivat pyytää komissiota panemaan tapauksen vireille. Komissiolla on oikeus hyväksyä tai hylätä tällainen pyyntö. Voi myös olla suotavaa siirtää tapaus yhdeltä tai useammalta kansalliselta valvontaviranomaiselta komissiolle tai päinvastoin. Erityisesti silloin, kun vähintään kaksi kansallista valvontaviranomaista tutkii samaa ulkomaista tukea koskevaa tapausta, komissiolla on paremmat valmiudet käsitellä asiaa. Tällainen siirto voi tapahtua niin kauan kuin tapaus on vireillä ja vain, jos sekä pyynnön esittänyt että pyynnön vastaanottanut viranomainen suostuu siihen. Komissio ja kansalliset valvontaviranomaiset ilmoittavat toisilleen myös alustavan tarkastelun ja perusteellisen tutkinnan aloittamisesta. Ne voivat jakaa keskenään asiaankuuluvia asiakirjoja, luottamukselliset tiedot mukaan luettuina. Asiaa käsittelevän kansallisen valvontaviranomaisen on pyydettävä perusteellisen tutkimuksen aikana komissiolta lausuntoa siitä, täyttyvätkö EU:n edun tarkastelua koskevat vaatimukset. Jäsenvaltio on sidottu komission näkemykseen. Ennen kuin tapausta käsittelevä kansallinen valvontaviranomainen tekee korjaustoimenpiteiden toteuttamista tai sitoumuksien vahvistamista koskevan päätöksen perusteellisen tutkinnan päätteeksi, se kuulee komissiota ja ilmoittaa asiasta kaikille muille kansallisille valvontaviranomaisille. Komissio puolestaan ottaa kansalliset valvontaviranomaiset mukaan päätöksentekoonsa antamalla niille mahdollisuuden antaa lausunto päätösluonnoksesta (perusteellisen tutkinnan jälkeen). Jos komissio tai kansalliset valvontaviranomaiset eivät ole huolissaan ulkomaisen tuen aiheuttamasta kilpailun vääristymisestä ja lopettavat tapauksen käsittelyn, ne ilmoittavat asiasta toisilleen. Käsittelyn lopettaminen ei vaikuta minkään valvontaviranomaisen toimivaltaan jatkaa saman tapauksen käsittelyä taikka aloittaa saman tapauksen käsittely ja päätyä toisenlaiseen lopputulokseen. Tässä yhteydessä kansallisten valvontaviranomaisten on varmistettava, että ne tekevät päätelmänsä tiiviissä yhteistyössä komission kanssa 4.2Ulkomaiset tuet, joilla helpotetaan EU-kohteiden ostoa (Moduuli 2) 4.2.1Peruspiirteet Moduulin 2 tarkoituksena on erityisesti puuttua vääristymiin, jotka johtuvat EU-kohteiden (sellaisina kuin ne määritellään jäljempänä 4.2.2.1 kohdassa) ostoa helpottavista ulkomaisista tuista. Lyhyesti sanottuna moduulin tarkoituksena on varmistaa, että ulkomaisista tuista ei koidu epäreilua etua niiden saajille silloin, kun ne hankkivat muita yrityksiä (omistusosuuksia niistä). Se onkin soveltamisalaltaan suppeampi kuin moduuli 1. Ulkomaiset tuet voivat vääristää sisämarkkinoita helpottamalla EU-kohteiden ostoa. Tämä voi tapahtua joko 1) suoraan, jos yritykselle myönnetään tukea, joka on nimenomaisesti yhteydessä tiettyyn yritysostoon, tai 2) välillisesti, jos tuki käytännössä parantaa ostajan taloudellista vahvuutta ja helpottaa sitä kautta yritysostoa. Tässä moduulissa toimivaltainen valvontaviranomainen tarkastelee osana pakollista ilmoitusmekanismia ennakkoon yritysostoja, jotka ovat suunnitteilla ja joihin liittyy mahdollisia ulkomaisia tukia. Tarkastelu tapahtuisi kahdessa vaiheessa, jotka ovat alustava tarkasteluvaihe ja tarvittaessa perusteellinen tutkinta. Jos toimivaltaisella valvontaviranomaisella on alustavan tarkastelun perusteella riittävästi näyttöä siitä, että ostajayritys saa yritysostoa helpottavaa ulkomaista tukea, se voi käynnistää perusteellisen tutkinnan. Jos yritysoston tutkinnan aloittamiselle ei ole riittäviä perusteita, toimivaltainen valvontaviranomainen ei ryhdy jatkotoimiin, vaan lopettaa asian hallinnollisen käsittelyn. Jos toimivaltainen valvontaviranomainen toteaa perusteellisen tutkinnan päätteeksi, että ulkomaiset tuet helpottavat yritysostoa ja yritysosto vääristää sisämarkkinoita, sillä on kaksi vaihtoehtoa: hyväksyä ilmoituksen tekijän sitoumukset, joilla vääristymä korjataan tehokkaasti, tai kieltää yritysosto viimeisenä keinona. Tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi toimivaltaisella valvontaviranomaisella on myös oikeus tarkastella omasta aloitteestaan yritysostoa, josta ostajan olisi pitänyt ilmoittaa mutta josta se ei ilmoittanut, myös sen jälkeen, kun yritysosto on saatettu päätökseen. Tämä tarkastelu voi lopulta johtaa yritysoston kieltämiseen tai, jos yritysosto on jo saatettu päätökseen, sen purkamiseen. 4.2.2Moduulin 2 soveltamisala Moduulin 2 tarkoituksena on puuttua vääristymiin, jotka johtuvat EU-kohteiden ostoa helpottavista ulkomaisista tuista. Jäljempänä 4.2.2.1 kohdassa määritellään ’yritysoston’, ’EU-kohteen’ ja ’mahdollisesti tuetun yritysoston’ käsitteet moduulia 2 varten. Jäljempänä 4.2.2.2 kohdassa kuvataan niitä kahta tilannetta, joissa ennakkoilmoitus on pakko antaa. Lopuksi 4.2.2.3 kohdassa esitetään raja-arvot, joilla moduulin 2 soveltamisala rajattaisiin vain kaikkein ongelmallisimpiin yritysostoihin. 4.2.2.1Määritelmät Yritysostot Tässä moduulissa ’yritysostolla’ tarkoitetaan: ·määräysvallan hankintaa yrityksessä suoraan tai välillisesti tai

·vähintään [tietty prosenttimäärä] prosentin suoraa tai välillistä hankintaa osakkeista tai äänioikeuksista tai muutoin ”huomattavan vaikutusvallan” hankintaa yrityksestä. Moduuli 2 kattaa siis myös sellaisten huomattavien vähemmistöoikeuksien tai omistusosuuksien hankinnan, jotka eivät kenties kuitenkaan anna määräysvaltaa. EU-kohde ’EU-kohde’ ehdotetaan määriteltäväksi EU:ssa sijaitsevaksi yritykseksi, joka saavuttaa EU:ssa tietyn liikevaihdon raja-arvon, mutta myös muita perusteita voitaisiin harkita käytettäväksi (ks. 4.2.2.3 kohta). Mahdollisesti tuettu yritysosto Mahdollisesti tuettu yritysosto määriteltäisiin EU-kohteen suunnitelluksi ostoksi, johon osapuoli on saanut rahoitusosuuden kolmannen maan hallitukselta (kuten selvennetään liitteessä I olevassa ulkomaisten tukien määritelmässä). Ehdotetaan, että huomioon otetaan rahoitusosuudet, jotka on myönnetty ilmoituksen tekemistä edeltäneiden [kolmen] kalenterivuoden aikana. Jos rahoitusosuus myönnetään ilmoituksen tekemisen jälkeen, huomioon otetaan sellaiset rahoitusosuudet, jotka myönnetään enintään vuoden kuluttua yritysoston saattamisesta päätökseen. Esimerkki viimeksi mainitusta on tilanne, jossa on poliittisesti sitouduttu tällaisen rahoitusosuuden myöntämiseen tulevina kuukausina. 4.2.2.2Ennakkoilmoitusvelvollisuus Ilmoitusvelvollisuus kattaisi mahdollisesti tuetut yritysostot eli tapaukset, joissa ilmoituksen tekevä osapuoli on saanut rahoitusosuuden miltä tahansa kolmannen maan viranomaiselta viimeksi kuluneiden kolmen vuoden aikana tai odottaa saavansa tällaisen rahoitusosuuden tulevana vuonna (ks. määritelmä edellä). Sen vuoksi ilmoitukset keskittyisivät mahdollisesti ongelmallisiin yritysostoihin eli tapauksiin, joissa yritysostoa helpotetaan kolmannen maan viranomaisen rahoitusosuudella. Ilmoitusvelvollisuuden rajoittaminen mahdollisesti tuettuihin yritysostoihin merkitsisi samalla tietynasteista riippuvuutta yritysten tekemistä itsearvioinneista. Yritysten olisi määritettävä, missä määrin ne ovat saaneet kolmansien maiden viranomaisilta rahoitusosuuksia, jotta ne voivat tietää, onko niiden tarpeen ilmoittaa yritysostosta. Tähän liittyisi virheiden tai säännösten kiertämisen riski sikäli, että yritykset eivät ehkä ole tietoisia tällaisesta julkisesta tuesta tai ne eivät ole halukkaita ilmoittamaan siitä. Toisin kuin ’ulkomaisen tuen’ määritelmän, kolmansien maiden viranomaisten myöntämän ’rahoitusosuuden’ käsitteen (joka esitetään liitteessä osana ulkomaisten tukien määritelmää) olisi oltava objektiivisempi ja vähemmän kiistanalainen, sillä se jättää avoimeksi sen arvioinnin, voidaanko rahoitusosuutta pitää tukena. Määritelmä on myös yhdenmukainen muiden yleisesti käytettyjen käsitteiden kanssa, joissa viitataan myös rahoitusosuuksiin (esimerkiksi WTO:n säännöt ja EU:n valtiontukisäännöt). Sen vuoksi vaikuttaa kohtuulliselta olettaa, että osapuolet olisivat tietoisia, jos ne ovat saaneet jonkinlaisen rahoitusosuuden kolmannen maan viranomaiselta kolmen viime vuoden aikana (tai niiden on tarkoitus saada sellainen tulevana vuonna). Lisäksi toimivaltaisella valvontaviranomaisella olisi käytössään tiukat (ja siten vaikutukseltaan ehkäisevät) välineet sellaisten tapausten käsittelemiseksi, joissa ostajat jättäisivät ilmoittamatta yritysostoista, joista on ilmoitettava. Ostajia, jotka eivät tee ilmoitusta, uhkaisi erityisesti merkittävät sakot ja velvoite purkaa liiketoimi. 4.2.2.3Raja-arvot Edellä kuvattuun kehykseen voi sisältyä raja-arvoja, joiden avulla voidaan paremmin puuttua mahdollisesti ongelmallisiin tapauksiin, joissa on kyse tuetuista yritysostoista. Tällaisten raja-arvojen todellinen arvo riippuisi erityisesti siitä, mitkä vaihtoehdot valitaan EU-kohteen, ilmoitusvelvollisuuden käynnistävän tekijän ja tarkoituksenmukaisten toimivaltaisten valvontaviranomaisten (4.2.7 kohta) osalta. EU-kohde – mikä tahansa EU:hun sijoittautunut yritys – voitaisiin ensinnäkin määritellä erilaisten raja-arvojen perusteella sen varmistamiseksi, että kaikki asian kannalta kiinnostavat yritysostot katetaan (eli tutkittaisiin liiketoimet, joissa mikä tahansa raja-arvo ylittyy): ·laadullinen raja-arvo, joka viittaa kaikkiin omaisuuseriin, jotka todennäköisesti tuottavat merkittävän liikevaihdon EU:ssa tulevaisuudessa, ja/tai määrällinen raja-arvo, joka on asetettu liiketoimen arvon perusteella, ·liikevaihtoon perustuva määrällinen raja-arvo, joka voisi olla esimerkiksi 100 miljoonaa euroa, mutta myös muita arvoja, raja-arvoja tai vaihtoehtoisia lähestymistapoja voitaisiin harkita. Mitä alhaisemmaksi liikevaihdon raja-arvo vahvistetaan, sitä laajemmaksi soveltamisala muodostuu. Vaarana onkin, että soveltamisala kattaa suuren määrän pieniä yritysostoja, jotka ovat mahdollisesti vähemmän merkityksellisiä. Sitä vastoin mitä korkeampi liikevaihdon raja-arvo, sitä vähemmän ennakkoilmoitusjärjestelmästä aiheutuu hallinnollista rasitetta. Mahdollisesti merkittävät yritysostot voivat kuitenkin jäädä tällöin soveltamisalan ulkopuolelle. Riippumatta siitä, mikä raja-arvo valitaan, on varmistettava tasapaino tehokkuuden ja vaikuttavuuden välillä. Toiseksi, mahdollisesti tuettujen yritysostojen tapauksessa ilmoitusvelvollisuuden käynnistävä tekijä voitaisiin rajoittaa yritysostoihin, joita kolmansien maiden viranomaiset helpottavat tietyn suuruisella rahoitusosuudella. Näin voi olla esimerkiksi silloin, kun ostajayrityksen ilmoitusta edeltäneiden kolmen kalenterivuoden aikana saama kokonaisrahoitusosuus ylittää tietyn määrän taikka tietyn prosenttiosuuden ostohinnasta. Koska ilmoitusvelvollisuuden soveltaminen riippuu näistä perusteista, ne on määriteltävä selkeästi.

Kunkin raja-arvon arvo todennäköisesti riippuu moduulin 2 täytäntöönpanosta vastaavasta valvontaviranomaisesta. Edellä mainittuja raja-arvoja saatettaisiin soveltaa, jos komissiolla olisi yksinomainen toimivalta panna moduuli 2 täytäntöön. Alhaisemmat raja-arvot ovat kuitenkin kenties tarkoituksenmukaisempia, jos toimivalta jaetaan jäsenvaltioiden kanssa tai toimivalta on yksinomaan jäsenvaltioilla (ks. 4.2.7 kohta), koska jäsenvaltioiden taloudet ovat pienempiä kuin koko EU:n talous. Edellä mainittujen määrällisten raja-arvojen lisäksi voitaisiin käyttää tiettyjä laadullisia perusteita, jotta mahdollisten vääristymien havaitseminen sekä yrityksille ja valvontaviranomaisille aiheutuvan rasitteen rajoittaminen saataisiin parempaan tasapainoon. 4.2.3Tuettuihin yritysostoihin liittyvien vääristymien arviointi Tuetut yritysostot voivat vääristää sijoitusmahdollisuuksiin liittyviä tasapuolisia toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla. Esimerkki tällaisesta vääristymästä on se, että tukea saava ostaja voi tehdä kilpailijoitaan paremman tarjouksen yrityksen ostamisesta. Tällaiset tarjoukset vääristävät pääoman kohdentumista ja heikentävät yritysostoista esimerkiksi tehokkuusetujen muodossa syntyviä mahdollisia hyötyjä. Toimivaltainen valvontaviranomainen käyttäisi yritysostoa arvioidessaan oikeudellisena normina sitä, vääristyvätkö sisämarkkinat sen vuoksi, että yritysostoa helpotetaan ulkomaisilla tuilla. Toisin sanoen toimivaltaisen valvontaviranomaisen olisi osoitettava, että ulkomainen tuki helpottaa yritysostoa ja että sisämarkkinat vääristyvät tämän vuoksi. Ulkomaiset tuet voivat helpottaa yritysostoa joko suoraan tai tosiasiallisesti. Yritysostoa suoraan helpottavat tuet ovat ostoa varten myönnettyjä tukia (jos yhteys yritysostoon voidaan osoittaa). Kun otetaan huomioon vakavat haitat, joita ulkomaisista tuista aiheutuu tasapuolisille toimintaedellytyksille sijoitusten kannalta, yritysostoja suoraan helpottavien ulkomaisten tukien katsottaisiin tavallisesti vääristävän sisämarkkinoita. Jos ulkomaiset tuet parantavat ostajan taloudellista vahvuutta, helpotusta tapahtuu käytännössä. Tuettuja yritysostoja on tällöin tarkasteltava yksityiskohtaisemmin sen arvioimiseksi, vääristävätkö ne tasapuolisia toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla tosiasiallisesti vai mahdollisesti. Ulkomaisten tukien yleinen avoimuuden puute ja kaupallisen todellisuuden monimutkaisuus voivat vaikeuttaa tiettyjen tuettujen yritysostojen aiheuttamien vääristymien yksiselitteistä tunnistamista. Tällaisen vääristymän määrittämiseksi vaikuttaa sen vuoksi tarpeelliselta käyttää tuettuun yritysostoon ja asianomaiseen markkinatilanteeseen liittyviä eri indikaattoreita. Asiaankuuluvia indikaattoreita voisivat olla esimerkiksi seuraavat: ·Kyseessä olevan tuen suhteellinen suuruus: mitä suurempi tuen määrä suhteellisesti on, sitä todennäköisemmin tuella on kielteinen vaikutus sisämarkkinoihin. ·Tuensaajan tilanne: Esimerkiksi mitä suurempi EU-kohde tai ostaja on, sitä todennäköisemmin tuettu yritysosto vääristää kilpailua. Vastaavasti mitä enemmän EU-kohteen tai ostajan tuotantokapasiteettia on käyttämättä, sitä todennäköisemmin tuettu yritysosto aiheuttaa vääristymiä. ·Tilanne asianomaisilla markkinoilla: Tuetut yritysostot esimerkiksi aiheuttavat muita todennäköisemmin vääristymiä, jos EU-kohde toimii markkinoilla, joilla on rakenteellista ylikapasiteettia. Samoin tuetut yritysostot aiheuttavat muita todennäköisemmin vääristymiä, jos EU-kohde toimii hyvin keskittyneillä markkinoilla. Vääristymiä saattaa myös aiheutua todennäköisemmin silloin, kun tukia myönnetään nopeasti kasvavilla korkean teknologian markkinoilla. Kilpailevien tarjousten olemassaolo on yksi osatekijä arvioitaessa sitä, onko sisämarkkinoilla vääristymiä, mutta se ei sinänsä ole ratkaiseva tekijä. ·Asianomaisten osapuolten toiminnan taso sisämarkkinoilla: tuetut yritysostot, joissa osapuolten ja etenkin kohdeyrityksen toiminta sisämarkkinoilla on vähäistä verrattuna osapuolten maailmanlaajuiseen toimintaan, vääristävät sisämarkkinoita todennäköisesti vähemmän. Lisäksi tarkastellaan, voisiko toimivaltainen valvontaviranomainen ottaa huomioon sen, onko tuensaajalla etuoikeutettu pääsy kotimarkkinoilleen (erityis- tai yksinoikeuksia vastaavien toimenpiteiden ansiosta), joka johtaa keinotekoiseen, EU:n sisämarkkinoilla mahdollisesti hyödynnettävään kilpailuetuun ja sen myötä pahentaa mahdollisen tuen vääristävää vaikutusta. Jos toimivaltainen valvontaviranomainen toteaa, että ulkomaiset tuet ovat suoraan tai todellisuudessa helpottaneet yritysostoa ja vääristäneet sisämarkkinoita, se voi määrätä korjaustoimenpiteitä jäljempänä kuvatulla tavalla (ks. 4.2.6 kohta). 4.2.4EU:n edun tarkastelu Kuten moduulissa 1, todettu vääristymä suhteutetaan myönteiseen vaikutukseen, joka sijoituksella voisi olla EU:ssa tai EU:n tunnustamiin yleisiin etuihin (ks. 4.1.4 kohta). 4.2.5Menettely Moduulissa 2 otetaan käyttöön kaksivaiheinen ilmoitusjärjestelmä. Ensimmäisessä vaiheessa ostajien on toimitettava lyhyt ilmoitus toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle. Tämä ilmoitus sisältää perustiedot, joiden avulla toimivaltainen valvontaviranomainen voi tunnistaa mahdolliset ongelmalliset toimet, joihin liittyy ulkomaisia tukia. Tähän voi esimerkiksi sisältyä ostajan ja kohdeyrityksen osalta joitakin tai kaikki seuraavista osatekijöistä: ·oikeudelliset tiedot, mukaan lukien omistajuus ja hallintorakenne; ·rahoitusta koskevat tiedot;

·liikevaihtoa koskevat tiedot kolmelta viimeksi kuluneelta vuodelta (EU:ssa ja maailmanlaajuisesti); ·yritystoiminnan kuvaus (EU:ssa ja maailmanlaajuisesti); ·liiketoimen rahoitus; ·ostajan kokonaisrahoituksen pääasialliset lähteet; ·kolmannen maan viranomaisilta liiketoimea varten saadut rahoitusosuudet; ·kaikki kolmansien maiden viranomaisilta kolmen viime vuoden aikana mahdollisesti saadut rahoitusosuudet; ·tiedot kohteen muista ostajaehdokkaista kolmen viime vuoden ajalta, mukaan lukien mahdolliset myyntiprosessin aikana saadut tarjoukset. Lyhyt tiivistelmä ehdotetusta yritysostosta voidaan julkaista, jotta sidosryhmät voivat kommentoida sitä tietyssä määräajassa. Ennakkoilmoitusjärjestelmässä sovellettaisiin niin sanottua odotusaikaa: ostajat eivät voi saattaa liiketoimea päätökseen ennen kuin on kulunut [x] työpäivää siitä, kun toimivaltainen valvontaviranomainen on vastaanottanut täydellisen ilmoituksen. Tutkinta- ja ennakkoilmoitusjärjestelmän eheyden säilyttämiseksi odotusaikaa pidennetään tarvittaessa, jos osapuolet eivät toimita tarkkoja tietoja ajoissa. Tänä aikana toimivaltainen valvontaviranomainen tarkastelee tietoja ja voi aloittaa toisena vaiheena perusteellisen tutkinnan, jos sillä on riittävästi näyttöä siitä, että ostajayritys on saattanut hyötyä yritysostoa helpottavista ulkomaisista tuista. Jos toimivaltainen valvontaviranomainen ei aloita perusteellista tutkintaa, osapuolet voivat saattaa liiketoimen päätökseen alkuperäisen ilmoituksen jälkeisen odotusajan päätyttyä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muita oikeudellisia velvoitteita (kuten EU:n yrityskeskittymien valvontaa tai tarvittaessa ulkomaisten suorien sijoitusten seurantaa). Lisäksi toimivaltainen valvontaviranomainen voisi ostajan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä luopua alkuperäisestä odotusajasta tai antaa ostajalle luvan saattaa liiketoimi päätökseen tarvitsematta odottaa määräajan päättymistä. Jos toimivaltainen valvontaviranomainen aloittaa perusteellisen tutkinnan, odotusaikaa pidennetään: osapuolet pystyisivät saattamaan liiketoimen päätökseen vasta [x] työpäivän kuluttua siitä, kun toimivaltainen valvontaviranomainen on vastaanottanut täydelliset tiedot. Kuten alustavassa vaiheessa, odotusaikaa pidennetään tarvittaessa tutkinta- ja ennakkoilmoitusjärjestelmän eheyden säilyttämiseksi. Perusteellinen tutkinta voisi tuottaa kolme tulosta: ·Ensinnäkin, toimivaltainen valvontaviranomainen voi tulla siihen tulokseen, että (yritysoston helpottamisesta johtuvaa) vääristymää ei ole ja että yritysostoa ei tarvitse vastustaa. ·Toiseksi, toimivaltainen valvontaviranomainen voi tehdä ehdollisen hyväksymispäätöksen, jossa ostajan tarjoamat sitoumukset tehdään oikeudellisesti sitoviksi. Tällaisten korjaustoimenpiteiden olisi korjattava helpotetusta yritysostosta aiheutuva vääristymä tehokkaasti. ·Kolmanneksi, toimivaltainen valvontaviranomainen voi tehdä päätöksen ehdotetun liiketoimen kieltämisestä, jos se toteaa, että ulkomaiset tuet helpottavat yritysostoa ja vääristävät sisämarkkinoita, eikä vääristymää voida korjata sitoumuksilla. Pakollisen ennakkoilmoitusjärjestelmän tehokkuuden varmistamiseksi ja säännösten kiertämisen välttämiseksi toimivaltainen valvontaviranomainen voisi käynnistää omasta aloitteestaan moduulin 2 soveltamisalaan kuuluvan yritysoston tutkinnan, jos ostaja ei ilmoita yritysostosta, josta on tehtävä ilmoitus. Toimivaltainen valvontaviranomainen voisi myös aloittaa hallinnollisen menettelyn menettelysääntöjen rikkomisen vuoksi esimerkiksi, jos on viitteitä siitä, että osapuolten toimittamat tiedot ovat harhaanjohtavia tai puutteellisia, tai jos on viitteitä siitä, että sitovia sitoumuksia ei ole pantu asianmukaisesti täytäntöön, tai jos liiketoimesta ei ole ilmoitettu, vaikka niin olisi pitänyt tehdä. Menettelysääntöjen rikkomisesta määrättävillä seuraamuksilla olisi oltava varoittava vaikutus. Menettelyllä luotaisiin näin ollen tarvittavat mekanismit asiaankuuluvien tietojen keräämiseksi siten, että epätäydellisten tai virheellisten tietojen toimittamisesta määrättäisiin ankaria seuraamuksia, ja otettaisiin käyttöön täytäntöönpanokielto, joka estäisi yritysoston toteuttamisen ennen kuin komissio tekee päätöksen. 4.2.6Korjaustoimenpiteet

Ostaja voi tarjota riittävät sitoumukset ulkomaisten tukien aiheuttamien vääristymien korjaamiseksi. Jos toimivaltainen valvontaviranomainen pitää niitä tehokkaana, se tekee ne päätöksellään ostajaa sitoviksi. Tältä osin moduulin 1 mukaisia korjaustoimenpiteitä koskevaa 4.1.6 kohtaa sovellettaisiin periaatteessa soveltuvin osin. Moduulien välillä voi kuitenkin olla tässä suhteessa joitakin eroja. Hyvitysmaksut ja avoimuusvelvoitteet eivät ehkä ole käytännössä kovin tehokkaita korjaustoimenpiteitä moduulissa 2. Tämän vuoksi sitoumuksissa keskitytään todennäköisesti rakenteellisiin korjaustoimenpiteisiin. 4.2.7Valvontaviranomaiset Tässä jaksossa tarkastellaan institutionaalista kehystä, jolla voitaisiin puuttua ulkomaisten tukien vaikutuksiin sisämarkkinoilla, ja pohditaan, missä määrin toimivalta kuuluisi EU:lle tai jäsenvaltioille tai jaettaisiin näiden kahden tason kesken. Ilmoituksiin perustuva yritysostojen ennakkovalvontajärjestelmä on vaikeampi jakaa useamman täytäntöönpanon valvojan kesken kuin moduulin 1 kaltaiset järjestelmät, erityisesti huomattavien aikarajoitusten vuoksi. Olisi perustettava useita hallinnollisia mekanismeja ilmoitusten käsittelemiseksi lyhyissä määräajoissa, määriteltävä tarkoituksenmukaiset raja-arvot kunkin täytäntöönpanon valvojan osalta sekä luotava monimutkaiset siirtämisjärjestelmät sen varalta, että raja-arvot eivät johda tapausten tarkoituksenmukaiseen jakamiseen käsiteltäviksi. Yhtenäisyyttä täytäntöönpanon valvojien välillä voi myös olla vaikeampi saavuttaa. Edellä esitetyn perusteella ehdotetaan, että komissiolle annettaisiin yksinomainen vastuu panna täytäntöön moduuli 2, jossa sovelletaan yritysostoja koskevia ennakkoilmoituksia. Tällainen EU:n tason keskitetty järjestelmä vähentäisi täytäntöönpanon valvonnan kokonaiskustannuksia niin viranomaisten kuin yritysten kannalta sekä lisäisi oikeusvarmuutta. Tällainen järjestelmä takaisi keskitetyn valvonnan kaikkialla EU:ssa tietyt raja-arvot ylittäville yritysostoille ja estäisi sen, että tuetun yritysoston yhteydessä yritykset joutuisivat samaan aikaan tekemisiin useiden jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa. Näin vältettäisiin myös se, että käyttöön olisi otettava 27 samanlaista keskitettyä kansallista ennakkovalvonnan hallinnointijärjestelyä varsinkin kun vielä ei ole riittävästi kokemusta sen määrittämiseksi, kuinka moneen yritysostoon ulkomaiset tuet vaikuttavat kielteisesti. Jäsenvaltiot otettaisiin alusta alkaen mukaan tiedotusmekanismin avulla komission menettelyn aikana, ja niitä kuultaisiin lopullisista päätöksistä perusteellisten tutkintojen jälkeen. Jos moduuli 2 yhdistetään moduuliin 1, jäsenvaltiot voisivat joka tapauksessa tutkia yritysostot omasta aloitteesta, vaikka yritysostot alittaisivat moduulissa 2 vahvistetut raja-arvot. Näin varmistettaisiin tehokas ulkomaisten tukien valvontajärjestelmä, jossa hallinnolliset täytäntöönpanon valvontakustannukset ovat yleisesti ottaen vähäiset. 4.3Ulkomaiset tuet julkisissa hankinnoissa (Moduuli 3) 4.3.1Johdanto Julkisten hankintojen sisämarkkinoiden luominen on yksi sisämarkkinoiden tärkeimmistä saavutuksista. Tarjouskilpailut julkaistaan EU:n laajuisesti, millä varmistetaan avoimuus ja luodaan markkinamahdollisuuksia yrityksille sekä EU:ssa että sen ulkopuolella. Julkisia hankintoja koskevilla EU:n säännöillä turvataan tasapuoliset edellytykset kaikille talouden toimijoille, jotka kilpailevat hankkeista EU:n hankintamarkkinoilla, ja varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset julkisten hankintojen markkinoille pääsylle. Julkisissa hankintamenettelyissä hankintasopimuksen ratkaisuperusteet, kuten yhteiskunnalliset tai ympäristöön liittyvät perusteet, tekniset eritelmät ja/tai sopimuksen toteuttamisehdot, voivat osaltaan edistää tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamista. Julkisten hankintojen järjestelmä on riippuvainen EU:n muista välineistä kilpailun vääristymisen torjumiseksi ja tasapuolisten toimintaedellytysten säilyttämiseksi käytännössä. Esimerkiksi valtiontukien valvonnalla varmistetaan, että tarjoajat eivät saa sellaista valtiontukea, joka ei sovellu EU:n sisämarkkinoille ja joka voisi vääristää kilpailua tietyssä hankintamenettelyssä. Tällä moduulilla, joka on tarkoitus panna täytäntöön tarkoituksenmukaisella säädöksellä (ks. 4.3.3.3 kohta) varmistetaan, että ulkomaiset tuet voidaan ottaa huomioon yksittäisissä julkisissa hankintamenettelyissä. Julkisten ostajien edellytettäisiin EU:ssa jättävän julkisten hankintamenettelyjen ulkopuolelle talouden toimijat, jotka ovat saaneet vääristäviä ulkomaisia tukia. Tätä uutta poissulkemisperustetta voitaisiin soveltaa niin kulloiseenkin menettelyyn kuin myös myöhempiin hankintamenettelyihin, jos tietyt edellytykset täyttyvät. Tämän poissulkemisperusteen soveltamisala määritellään ottaen huomioon EU:n kansainväliset velvoitteet, jotka perustuvat WTO:n julkisia hankintoja koskevaan sopimukseen (GPA), sekä erilaiset kahdenväliset sopimukset, jotka koskevat pääsyä EU:n hankintamarkkinoille. 4.3.2Ulkomaisten tukien aiheuttamat vääristymät julkisissa hankintamenettelyissä Vääristymiä julkisissa hankinnoissa koskevan tarkastelun tavoitteena on säilyttää hankinnoissa tasapuoliset toimintaedellytykset. Ulkomaisen tuen olemassaolo (rahoitusosuuden ja edun olemassaolo) määritettäisiin tämän asiakirjan liitteessä I kuvattujen periaatteiden mukaisesti, mutta ulkomaisen tuen vaikutuksen puuttumista tai olemassaoloa arvioitaisiin tietyn hankintamenettelyn yhteydessä. On määritettävä, helpottaako ulkomainen tuki osallistumista julkiseen hankintamenettelyyn eli mahdollistaako se tuesta hyötyvän talouden toimijan osallistumisen menettelyyn sellaisten yritysten vahingoksi, jotka eivät saa tukea. Ulkomaiset tuet hankinnoissa voivat siten johtaa hankintamenettelyn vääristymiseen joko suoraan siten, että tuen ja tietyn hankintahankkeen välille syntyy nimenomainen yhteys, tai välillisesti siten, että tuensaajan taloudellinen vahvuus todellisuudessa kasvaa. Jos tuensaaja voi tuen ansiosta tehdä tarjouksen, joka muutoin – ilman tukea – olisi taloudellisesti vähemmän kestävä, erityisesti jos kyseessä on huomattavasti markkinahintaa halvempi tai kustannukset alittava tarjous, voidaan olettaa, että vääristymä on olemassa. Muissa tapauksissa vääristymää voidaan tarkastella 4.1.3 kohdassa esitettyjen periaatteiden ja perusteiden mukaisesti siltä osin kuin ne ovat merkityksellisiä ja niillä voidaan osoittaa, että ulkomainen tuki helpottaa osallistumista julkiseen hankintamenettelyyn. 4.3.3Menettely 4.3.3.1Menettelyn aloittaminen Julkisiin hankintamenettelyihin osallistuvien talouden toimijoiden olisi tarjousta jättäessään ilmoitettava hankintaviranomaiselle, ovatko ne (mukaan lukien mahdolliset konsortion muut jäsenet tai alihankkijat ja toimittajat) saaneet liitteessä I tarkoitetun rahoitusosuuden menettelyyn osallistumista edeltäneiden kolmen vuoden aikana ja odottavatko ne saavansa tällaisen rahoitusosuuden hankintasopimuksen toteuttamisen aikana. Jotta julkisissa hankinnoissa voitaisiin puuttua ainoastaan sellaisiin ulkomaisiin tukiin, jotka saattavat vääristää hankintamenettelyä, sekä rajoittaa julkisille ostajille ja toimivaltaisille valvontaviranomaisille aiheutuvaa hallinnollista rasitetta, olisi otettava käyttöön raja-arvoja ja lisäehtoja ilmoituksia varten esimerkiksi seuraavasti: ·Tukikausi voitaisiin rajata esimerkiksi ilmoituspäivää edeltäneisiin [kolmeen] kalenterivuoteen ja sopimuksen oletettua päättymistä seuraavaan vuoteen.

·Ilmoitusta edellytettäisiin ainoastaan, jos ulkomainen rahoitusosuus ylittää tietyn arvon. ·Raja-arvoksi voitaisiin määritellä arvo, joka on korkeampi kuin julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä säädetyt raja-arvot. Näiden edellytysten ja raja-arvojen käyttöönoton tarkoituksena olisi keskittää väline kaikkein tärkeimpiin tapauksiin. Yleisesti ottaen alhaisempi ilmoituskynnysarvo ja edellä lueteltujen ehtojen puuttuminen laajentaisivat välineen soveltamisalaa ja uhkaisivat kattaa suuremman määrän tapauksia, joissa osallistuminen julkisiin hankintamenettelyihin on mahdollisesti vähemmän merkityksellistä. Korkeampi ilmoituskynnysarvo sitä vastoin vähentää ennakkoilmoitusjärjestelmästä aiheutuvaa hallinnollista rasitetta, mutta kaikkia mahdollisia merkityksellisiä menettelyjä ei ehkä saataisi katettua. Jos tuetut tarjoukset julkisissa hankintamenettelyissä jäävät moduulin 3 soveltamisalan ulkopuolella, toimintaan on mahdollista puuttua moduulin 1 mukaisesti sikäli kuin toiminta aiheuttaa vääristymiä sisämarkkinoilla. Yleisesti ottaen ilmoituksessa olisi oltava tarvittavat tiedot sen arvioimiseksi, saako talouden toimija hankintamenettelyä vääristäviä ulkomaisia tukia. Täydellisen ilmoituksen on sisällettävä vähintään seuraavat tiedot: ·oikeudelliset tiedot, mukaan lukien tarjoajan omistajuus ja hallintorakenne, mahdollinen konsortion jäsenyys sekä ulkomaisia rahoitusosuuksia saaneet alihankkijat ja toimittajat; ·tarjoajan kokonaisrahoituksen pääasialliset lähteet; ·viimeisten kolmen vuoden aikana saatujen ulkomaisten rahoitusosuuksien kokonaismäärä; ·ulkomaiset rahoitusosuudet, jotka on saatu nimenomaan julkiseen hankintamenettelyyn osallistumista varten; ·ulkomaiset rahoitusosuudet, jotka saadaan sopimuksen odotetun täytäntöönpanon aikana. Kun hankintaviranomainen on tarkastellut ilmoituksen täydellisyyttä, se toimittaa ilmoituksen toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle (ks. jäljempänä 4.3.3.2 kohta) tietojen tutkimiseksi ja ulkomaisen tuen olemassaolon arvioimiseksi. Avoimuuden vuoksi ilmoitukset julkaistaisiin. Olisi otettava käyttöön tiukkoja ja varoittavia välineitä sellaisia tapauksia varten, joissa talouden toimijat eivät noudata ilmoitusvelvollisuutta tai toimittavat virheellisiä tietoja. Hankintaviranomainen voisi erityisesti määrätä huomattavat sakot ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönnistä ja sulkea tarjoajan ääritapauksessa hankintamenettelyn ulkopuolelle tai irtisanoa voimassa olevan sopimuksen. Ennakkoilmoitusvelvollisuus, joka koskee tuettua osallistumista julkisiin hankintamenettelyihin, edellyttäisi talouden toimijoilta jonkinasteista itsearviointia. Niiden on määritettävä, missä määrin ne ovat saaneet ulkomaisia rahoitusosuuksia, jotta ne voivat varmistua, onko jätettävä ilmoitus siitä, että tarjous sisältää rahoitusosuuden. Tällaisen itsearvioinnin vaarana on, että talouden toimijat tekevät virheitä tai kiertävät sääntöjä tahallaan, koska ne eivät ehkä ole tietoisia rahoitusosuudesta tai ne eivät ole halukkaita ilmoittamaan siitä hankintaviranomaisille. Kolmansilla osapuolilla ja kilpailijoilla on sen vuoksi oikeus ilmoittaa hankintaviranomaiselle, että menettelyssä olisi pitänyt tehdä ilmoitus. Toimitettujen tietojen on oltava perusteltuja, ja niissä on esitettävä alustava näyttö ilmoituksen tarpeellisuudesta. 4.3.3.2Toimivaltaisen valvontaviranomaisen suorittama tutkinta ja vuorovaikutus käynnissä olevan hankintamenettelyn kanssa Moduulin 1 tavoin ehdotetaan, että niin komissiolle kuin kansallisille viranomaisille annetaan moduulia 2 koskevat valtuudet ja että kyseiseen moduuliin sisältyy yhtenäisyyden varmistava koordinointimekanismi. Komissio ja kansalliset valvontaviranomaiset voisivat tehdä yhteistyötä samalla tavoin kuin nykyisin kilpailunrajoitusten osalta asetuksen (EY) N:o 1/2003 nojalla. Kun hankintaviranomainen on vastaanottanut täydellisen ilmoituksen, se toimittaa sen jäsenvaltion toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle tietojen tutkimiseksi ja ulkomaisen tuen olemassaolon arvioimiseksi. Se voi myös varoittaa kansallista valvontaviranomaista, jos sillä on riittävän uskottavia viitteitä siitä, että tarjoaja ei ole ilmoittanut saamaansa ulkomaista tukea. Tutkinta toteutetaan kahdessa vaiheessa, ja siihen sisältyy alustava tarkastelu ja perusteellinen tutkinta. Alustavassa tarkastelussa kansallinen valvontaviranomainen pyrkii saamaan tarvittavat tiedot ulkomaisen tuen olemassaolosta ja myöntämisedellytyksistä. Jos kansallinen valvontaviranomainen toteaa alustavan tutkinnan aikana, että ulkomaista tukea ei ole, se ilmoittaa hankintaviranomaiselle tästä päätelmästä ja siitä, että se ei aio aloittaa perusteellista tutkintaa. Jos kansallinen valvontaviranomainen kuitenkin toteaa alustavan tarkastelun aikana, että kyseessä voi olla ulkomainen tuki, se aloittaa perusteellisen tutkinnan todentaakseen ulkomaisen tuen olemassaolon. Kummassakin tapauksessa kansallinen valvontaviranomainen ilmoittaa asiasta tiivistelmällä komissiolle, hankintaviranomaiselle ja kaikille muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille valvontaviranomaisille. Perusteellisen menettelyn päätteeksi kansallinen valvontaviranomainen voi joko tulla siihen tulokseen, että hankintamenettelyssä ei ole kyse ulkomaisesta tuesta, tai katsoa, että kyseessä on ulkomainen tuki (ks. 4.3.3.3 kohta). Kummassakin tapauksessa ja ennen tämän päätelmän ilmoittamista hankintaviranomaiselle kansallinen valvontaviranomainen ilmoittaa komissiolle päätösluonnoksesta ja varmistaa näin, että kansallisen viranomaisen päätös tehdään tiiviissä yhteistyössä komission kanssa. Tarkastelussa on varmistettava, että julkiset hankintamenettelyt viivästyvät mahdollisimman vähän. Sen vuoksi on tarkoitus ottaa käyttöön tiukat määräajat, kuten enintään [15] työpäivää kansallisen valvontaviranomaisen suorittamaa alustavaa tarkastelua varten ja [enintään kolme kuukautta] perusteellista tarkastelua varten. Jos komissio, jolle on ilmoitettu lopullisesta päätöksestä, on eri mieltä kansallisen valvontaviranomaisen arviosta, perusteellisen tarkastelun määräaikaa pidennetään. Tutkinnan aikana hankintaviranomainen ei saa tehdä hankintasopimusta tutkinnan kohteena olevan talouden toimijan kanssa. Muussa tapauksessa hankintamenettelyä jatketaan. Tästä seuraa, että

·Kun hankintaviranomainen on vastaanottanut ilmoituksen ja toimittanut sen toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle, se voi jatkaa tarjousten arviointia. ·Se voi arvioinnin perusteella määrittää, minkä talouden toimijan kanssa hankintasopimus tehdään, ottamatta huomioon mahdollista vääristävää ulkomaista tukea. ·Jos kyseinen talouden toimija ei ole tutkinnan kohteena oleva talouden toimija, hankintaviranomainen voi tehdä hankintasopimuksen ja päättää hankintamenettelyn. Tällöin se ilmoittaa asiasta toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle. ·Jos talouden toimija, jonka kanssa hankintasopimus aiotaan tehdä, on tutkinnan kohteena oleva talouden toimija, hankintamenettely on keskeytettävä, kunnes toimivaltainen valvontaviranomainen on saanut ulkomaisen tuen tarkastelun päätökseen ja toimittanut lausuntonsa hankintaviranomaiselle. 4.3.3.3Korjaustoimenpiteet Jos valvontaviranomainen vahvistaa tarkastelussaan, että talouden toimija on saanut ulkomaista tukea, hankintaviranomainen määrittää, onko kyseinen tuki vääristänyt julkista hankintamenettelyä. Jos näin on, se sulkee kyseisen talouden toimijan meneillään olevan hankintamenettelyn ulkopuolelle. Tällainen talouden toimija voitaisiin myös sulkea tulevien hankintamenettelyjen ulkopuolelle enintään [kolmeksi] vuodeksi. Tänä aikana talouden toimijalla on mahdollisuus osoittaa, että se ei enää hyödy vääristävästä ulkomaisesta tuesta osallistuessaan julkiseen hankintamenettelyyn, ja se voi tämän ansiosta osallistua tuleviin hankintamenettelyihin. Tarkemmin sanoen: ·Jos valvontaviranomainen katsoo, että hankintamenettelyssä ei ole mukana ulkomaista tukea, se ilmoittaa tästä päätelmästä päätöksellään hankintaviranomaiselle. Tässä tapauksessa hankintaviranomainen ei sulje asianomaista talouden toimijaa pois julkisesta hankintamenettelystä (paitsi jos hankintaviranomainen löytää julkisia hankintoja koskevan EU:n lainsäädännön nojalla muun poissulkemisperusteen kuin vääristävän ulkomaisen tuen). ·Jos valvontaviranomainen sitä vastoin päätyy siihen, että mukana on ulkomaista tukea, se ilmoittaa tästä päätelmästä hankintaviranomaiselle, joka määrittää yhdenmukaisen menetelmän perusteella, onko kyseinen tuki vääristänyt julkista hankintamenettelyä, ja jos on, määrää tukea saavalle toimijalle korjaustoimenpiteitä. Hankintamenettelyissä korjaustoimenpiteenä on tuetun tarjoajan sulkeminen meneillään olevan julkisen hankintamenettelyn ulkopuolelle. Tuettu tarjoaja voidaan myös sulkea kyseisen hankintaviranomaisen tulevien julkisten hankintamenettelyjen ulkopuolelle tietyksi ajaksi. Tämän poissulkemisperusteen käyttöönotolla pyritään varmistamaan, että toimintaedellytykset ovat tasapuoliset valtiontuista hyötyvien ja ulkomaisista tuista hyötyvien tarjoajien välillä. Julkisia hankintoja koskevat voimassa olevat puitteet eivät sisällä erityistä poissulkemisperustetta, joka koskisi EU:n sääntöjen vastaisen valtiontuen saajia. Syrjimättömän ja tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi on otettava huomioon tämän poissulkemisperusteen vaikutukset valtiontukimenettelyjen kohteena oleviin yrityksiin. Päätökseen olisi mahdollista hakea muutosta. 4.3.4Ulkomaiset tuet hallitustenvälisten sopimusten mukaisissa hankinnoissa Tietyt hankinnat, erityisesti suurissa infrastruktuurihankkeissa, saatetaan toteuttaa hallitustenvälisten sopimusten perusteella sellaisten maiden kanssa, jotka eivät kuulu EU:n hankintajärjestelmän piiriin. Tällaisiin sopimuksiin perustuvat tarjouskilpailut on vapautettu julkisia hankintoja koskevasta EU:n lainsäädännöstä direktiivin 2014/24/EU 9 artiklassa säädetyin edellytyksin. Hallitustenvälisen sopimuksen tarkoituksena on oltava, että allekirjoittajat toteuttavat hankkeen tai hyödyntävät sitä yhdessä, ja sopimuksen hankintajärjestelmän on oltava EU:n perussopimuksen mukainen. Kuten julkisia hankintoja koskevien direktiivien soveltamisalaan kuuluvien hankintojen tapauksessa, erikseen ei tarkastella ulkomaisia tukia ja niiden vääristävää vaikutusta tällaisten sopimusten perusteella tehtäviin hankintoihin. Jotta toimintaedellytykset olisivat tasapuoliset myös tällaisiin sopimuksiin perustuvien hankintojen tapauksessa, on suositeltavaa, että niihinkin sovellettaisiin ehdotettua lähestymistapaa. Tällaisten sopimusten erityisluonteen vuoksi toimivaltaisena valvontaviranomaisena olisi näissä tapauksissa oltava komissio. 5 Ulkomaiset tuet EU-rahoituksen yhteydessä 5.1Ongelman määrittely Talouden toimijoiden olisi kilpailtava EU:n rahoitustuesta tasavertaisin edellytyksin riippumatta siitä, mitkä (sisäisiä ja ulkoisia politiikkoja koskevat) unionin eri välineet ja täytäntöönpanomuodot ovat kyseessä. EU-rahoituksella ei tulisi suosia yrityksiä, jotka ovat saaneet muihin yrityksiin verrattuna vääristäviä ulkomaisia tukia. Yhteistyöhön perustuvan hallinnoinnin puitteissa eräät jäsenvaltiot ja tarjoajat ovat saattaneet komission tietoon erityisen alhaisia hintatarjouksia, joita EU:n ulkopuoliset yritykset ovat tehneet hankintamenettelyissä. Ongelmat, jotka on tuotu esille julkisten hankintamenettelyjen osalta 3.3 ja 4.3 kohdassa, ovat merkityksellisiä myös yhteistyöhön perustuvan hallinnoinnin kannalta. On huolellisesti harkittava, mitkä olisivat tarkoituksenmukaiset keinot, joilla puututaan siihen, että EU-rahoitukseen liittyvät tasapuoliset toimintaedellytykset mahdollisesti vääristyvät ulkomaisten tukien vuoksi, ottaen huomioon välineen erityisluonne ja taustalla olevat kustannukset verrattuna toimenpiteiden odotettuun vaikutukseen.

Julkisissa hankinnoissa on kyse siitä, että hankintaviranomainen pyytää markkinoilla olevilta talouden toimijoilta tarjouksia tavaroista ja palveluista. Tiettyjä tarjoajia suosivat ulkomaiset tuet voivat vääristää hankintamenettelyä. Jos ulkomaiset tuet vaikuttavat varsinaisen sopimuksen tekemisen lisäksi julkisten hankintojen välityksellä jaettuun rahoitukseen, kilpailu voi vääristyä ja sisämarkkinoiden tasapuoliset toimintaedellytykset vaarantua. EU:hun sijoittautuneet talouden toimijat, jotka ovat EU:n ulkopuolisen yrityksen tai ulkomaisen hallituksen omistuksessa tai määräysvallassa, ovat oikeutettuja osallistumaan EU:n rahoitusmenettelyihin (paitsi jos ne ovat poissulkemistilanteessa). EU:n ulkopuolelle sijoittautuneilla yrityksillä on myös oikeus osallistua EU:n toimielinten käynnistämiin hankintamenettelyihin, jos niillä on siihen oikeus kolmannen maan kanssa tehdyn julkisia hankintoja koskevan sopimuksen nojalla. Kummassakin tapauksessa nämä talouden toimijat voivat ulkomaisten tukien ansiosta joko jättää poikkeuksellisen alhaisen tarjouksen tai ainakin muita kilpailijoita alhaisemman tarjouksen, mikä vesittää kilpailijoiden mahdollisuudet. Sen riski, että ulkomaiset tuet voivat vääristää hankintamenettelyjä, on siis olemassa riippumatta talouden toimijan sijoittautumispaikasta. Toisin kuin julkisissa hankinnoissa, avustusten myöntämismenettelyissä unioni edistää hanketta tai ohjelmaa, jolla pannaan täytäntöön unionin politiikan tavoitteita. Yleensä nämä toimet koskevat kansalaisjärjestöille, julkisille tai puolijulkisille viranomaisille tai esimerkiksi perustutkimus- ja kehittämistoimintaan annettavaa tukea, ja rahoitusosuuden tarkoituksena on korvata osa sellaisille yhteisöille aiheutuneista kustannuksista, jotka toimivat joko markkinoiden ulkopuolella tai markkinoille saattamista edeltävässä vaiheessa. Välillisen hallinnoinnin kautta täytäntöön pantavien EU:n varojen osalta EU antaa talousarvion toteuttamisen erilaisten kumppaneiden (esimerkiksi kolmansien maiden julkisoikeudellisten yhteisöjen ja kansainvälisten rahoituslaitosten kaltaisten kansainvälisten järjestöjen) tehtäväksi. Tavoitteena olisi oltava, että kaikkiin välineisiin, joilla unionin varoja jaetaan, sovelletaan vastaavia toimenpiteitä ulkomaisten tukien vääristävien vaikutusten välttämiseksi. Joillakin yhteisöillä, joille tehtäviä on siirretty, on kuitenkin tiettyjä hallinnollisia rajoituksia, joiden vuoksi ne eivät ehkä pysty panemaan täysimittaisesti täytäntöön EU:n erityisiä politiikkoja. Mahdollisten toimenpiteiden hahmottelu on sen vuoksi tässä vaiheessa pisimmillään julkisten hankintojen osalta, sillä kysymys vaikutuksista reiluun kilpailuun on julkisissa hankinnoissa kaikkein akuutein ja yleisten hankintanäkökohtien kanssa on paljon yhtymäpintaa (edellä moduuli 3). Sidosryhmiä pyydetään myös kommentoimaan, miten tässä valkoisessa kirjassa esitetyt ulkomaisiin tukiin liittyvät näkökohdat voitaisiin mahdollisesti ottaa huomioon avustusten (missä tahansa hallinnointimuodossa) tai välillisen hallinnoinnin tapauksessa. 5.2Puitteet ja toimenpiteet puutteiden korjaamiseksi 5.2.1Suora hallinnointi 5.2.1.1Julkiset hankinnat Varainhoitoasetuksessa vahvistettuja hankintamenettelyihin osallistumista koskevia sääntöjä sovelletaan kaikkiin EU:n talousarviota toteuttaviin EU:n toimielimiin. Kun sovelletaan Maailman kauppajärjestössä tehtyä julkisia hankintoja koskevaa monenvälistä sopimusta (GPA), hankintamenettelyyn voivat osallistua mainitussa sopimuksessa määrätyin edellytyksin sopimuksen ratifioineisiin maihin sijoittautuneet talouden toimijat. GPA-sopimuksella annetaan mahdollisuus osallistua tiettyihin komission, Euroopan ulkosuhdehallinnon ja neuvoston omaan lukuunsa käynnistämiin hankintamenettelyihin. Tiettyihin kolmansiin maihin sijoittautuneille yhteisöille voidaan erillisillä tai kahdenvälisillä sopimuksilla antaa mahdollisuus saada EU-rahoitusta. Euroopan talousalueen (ETA) maihin sijoittautuneet talouden toimijat voivat osallistua täysimittaisesti EU:n hankintamenettelyihin. EU:n varoja olisi käytettävä moitteettoman varainhoidon periaatteen mukaisesti siten, että jokaisella talouden toimijalla olisi oltava mahdollisuus tehdä EU:n talousarvion kannalta paras tarjous ja kilpailla EU-rahoituksesta tasavertaisin edellytyksin. Suoran hallinnoinnin kautta toteutettavissa EU:n hankinnoissa sovelletaan varainhoitoasetuksen mukaisesti samoja normeja kuin hankintadirektiivien soveltamisalaan kuuluviin hankintaviranomaisiin. Säädös, jolla nimenomaisesti puututaan vääristäviin ulkomaisiin tukiin, heijastuisi myös EU:n toimielinten hankintoihin, tai se toisinnettaisiin varainhoitoasetuksessa. Joitakin poikkeuksia edellä mainituista (esimerkiksi kansallisuutta ja alkuperää koskevien sääntöjen osalta) sovelletaan EU:n ulkoisessa toiminnassa tehtäviin hankintoihin. Ulkomaisia tukia olisi käsiteltävä mukauttamalla poissulkemisperusteita EU:n toimielimiin sovellettavassa tarkistetussa oikeudellisessa kehyksessä. Näin ollen tarjoaja, joka on saanut vääristäviä ulkomaisia tukia, olisi suljettava meneillään olevien ja tulevien hankintamenettelyjen ulkopuolelle tietyksi ajaksi. Tietyntyyppisiin sopimuksiin (esim. tiettyjen raja-arvojen ylittyessä tai tietyillä aloilla – ks. jäljempänä) olisi sovellettava ennakkoilmoitusvelvollisuutta koskevaa järjestelmää. Kaikkien tarjoajien olisi tarjouksen jättäessään ilmoitettava, ovatko ne, mukaan lukien mahdolliset konsortion jäsenet, alihankkijat ja toimittajat, saaneet liitteessä I tarkoitetun rahoitusosuuden menettelyyn osallistumista edeltäneiden kolmen vuoden aikana ja odottavatko ne saavansa tällaisen rahoitusosuuden hankintasopimuksen toteuttamisen aikana. Yleisesti ottaen menettelyn vaiheet olisi mukautettava tarkoituksenmukaisella tavalla niihin vaiheisiin, jotka koskevat kansallisten hankintaviranomaisten hankintoja edellä 4.3 kohdassa. Jos todetaan, että kyseessä on ulkomainen tuki, arvioidaan, vääristääkö ulkomainen tuki hankintamenettelyä, ja jos näin on, tarjoaja suljetaan menettelyn ulkopuolelle. Lisäksi jos on kyse huomattavista menoista, huipputeknologiasta taikka pääomavaltaisista tai nopeasti kasvavista markki