Komission tiedonanto Euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta /* KOM/2004/0044 lopull. - COD 1998/0360 */





KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 1998/0360 (COD) KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 1. Taustaa Komissio esitti Euroopan parlamentille ja neuvostolle 21. joulukuuta 1998 asetusehdotuksensa KOM(1998) 779 lopullinen. Euroopan Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 27. tammikuuta 2000. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa ensimmäisessä käsittelyssä 3. syyskuuta 2003. Parlamentti teki ehdotukseen 47 tarkistusta. Komissio hyväksyi niistä sellaisenaan 40 ja osittain 3 sekä hylkäsi 4. Euroopan parlamentin lausunnon johdosta ja EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio hyväksyi muutetun ehdotuksen (KOM(2003) 596 lopullinen), joka toimitettiin Euroopan parlamentille ja neuvostolle 10. lokakuuta 2003. Neuvosto pääsi yhteisestä kannasta osittaiseen poliittiseen yhteisymmärrykseen 1. joulukuuta 2003 ja hyväksyi yhteisen kantansa yksimielisesti 26. tammikuuta 2004. 2. Komission ehdotuksen tarkoitus Asetuksella (ETY) N:o 1408/71 [1] varmistetaan jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen ja turvataan Euroopan unionin sisällä liikkuvien kansalaisten oikeudet. [1] Neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä, EYVL L 149, 5.7.1971, s. 2. Asetus on ajantasaistettu neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL L 28, 30.1.1997, s. 1) ja muutettu viimeksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1386/2001 (EYVL L 187, 10.7.2001, s. 1). Tähän asetukseen on sen hyväksymisestä, vuodesta 1971 lähtien tehty lukuisia muutoksia, joiden tavoitteena on ollut ottaa huomioon jäsenvaltioiden lainsäädännön kehittyminen, parantaa tiettyjä säännöksiä, korjata puutteita tai käsitellä erityisten henkilöryhmien tilanteita. Lisäksi eräät säännökset ovat vaatineet selvennystä tulkintavaikeuksien välttämiseksi, mikä käy ilmi niistä monista tuomioista, jotka Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on antanut yhteensovittamisen alalla. Yhteensovittamisen tavoitteena on myös seurata Euroopan unionin kehitystä kokonaisuudessaan. Yhteensovittamissääntöjen ainoana tavoitteena ei siten enää ole työntekijöiden vapaan liikkuvuuden varmistaminen, vaan niillä pyritään suojaamaan kaikkien Euroopan unionin sisällä liikkuvien henkilöiden sosiaaliturvaoikeudet. Yhteensovittaminen liittyy näin ollen Euroopan kansalaisuuteen ja sosiaalisen Euroopan rakentamiseen. Jotta näihin tarpeisiin voitaisiin vastata, komission ehdotukselle on asetettu kaksi tavoitetta: sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen yksinkertaistaminen ja ajanmukaistaminen. 3. Huomioita yhteisestä kannasta 3.1. Yleisiä huomioita Yksimielinen poliittinen yhteisymmärrys, johon neuvosto pääsi 1. joulukuuta 2003, sisällytettiin 26. tammikuuta 2004 hyväksyttyyn yhteiseen kantaan. Neuvoston yhteisessä kannassa on säilytetty olennaiset osat komission alkuperäisen ehdotuksen tavoitteista, sellaisena kuin se on muutettuna muutetulla ehdotuksella. Yhteinen kanta sisältää siis erityisesti seuraavat olennaiset tekijät: - Henkilöiden osalta asetuksen soveltamisalaa on laajennettu koskemaan kaikkia jäsenvaltioiden kansalaisia, jotka kuuluvat jonkin jäsenvaltion sosiaaliturvasäädösten piiriin. Tämä merkitsee, että yhteensovittamissäännöt suojaavat palkansaajien lisäksi itsenäisiä ammatinharjoittajia, virkamiehiä, opiskelijoita ja eläkkeensaajia sekä myös muita kuin työssäkäyviä henkilöitä. Näin yksinkertaistetaan ja selkeytetään sääntöjä, joilla määritetään, mitä lainsäädäntöä on sovellettava rajatylittäviin tilanteisiin. - Asetuksen aineellista soveltamisalaa on laajennettu koskemaan lakisääteisiä varhaiseläkejärjestelmiä, mikä merkitsee kyseisten järjestelmien edunsaajille varmuutta siitä, että etuudet maksetaan, että vakuutus kattaa terveydenhuollon ja että he saavat perhe-etuudet silloinkin, jos he asuvat toisen jäsenvaltion alueella. - Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja tapahtumia koskevaa rinnastusperiaatetta vahvistetaan. - Väliaikaisesti toisessa jäsenvaltiossa oleskelevilla vakuutetuilla on oikeus terveydenhuoltoon, joka osoittautuu lääketieteellisistä syistä välttämättömäksi oleskelun aikana. - Jäsenvaltioiden laitokset velvoitetaan tiiviimpään yhteistyöhön ja keskinäiseen avunantoon kansalaisten eduksi. Komissio hyväksyy yhteisen kannan, joka ei tosin ole yhtä kauaskantoinen kuin komission alkuperäinen parlamentin lausunnon perusteella muutettu ehdotus mutta merkitsee tasapainoista ratkaisua, kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden erilaisten sosiaaliturvajärjestelmien rajoitukset ja ominaispiirteet. Se muodostaa merkittävän edistysaskelen kansalaisten vapaan liikkuvuuden alalla, sillä se takaa heidän sosiaaliturvaoikeuksiensa säilymisen. 3.2. Euroopan parlamentin tarkistukset ensimmäisessä käsittelyssä Euroopan parlamentti hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä 47 tarkistusta. Tarkistukset 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 28, 29, 30, 31, 32, 34, 35, 37, 39 ja 55 on hyväksytty sellaisenaan sekä komission muutettuun ehdotukseen että neuvoston yhteiseen ehdotukseen. Tarkistukset 7 ja 52 on hyväksytty muutettuun ehdotukseen, ja ne on sisällytetty yhteiseen kantaan uudessa sanamuodossa, jonka komissio voi hyväksyä (ks. yhteisen kannan 1 artiklan l kohta ja 76 artiklan 6 kohta). Tarkistukset 11, 44 ja 51 on sisällytetty muutettuun ehdotukseen ja yhteiseen kantaan osittain. Tarkistuksessa 11 oleva 1 kohta on sisällytetty sellaisenaan yhteiseen kantaan, ja joustavuutta on 2 kohdan mukaisesti lisätty siten, että ilmoitukset tehtäisiin vain vuosittain, mikä tuntuukin noudattavan paremmin säädöksen tarkoitusperiä. Yhdistetyt tarkistukset 51 ja 44 on hyväksytty muutettuun ehdotukseen osittain, ja ne sisältyvät oleellisilta osin myös yhteisen kannan 72 artiklan c kohtaan, jossa annetaan hallintoneuvoston tehtäväksi "edistää ja kehittää jäsenvaltioiden ja niiden laitosten välistä yhteistyötä sosiaaliturvan alalla varsinkin tiettyjä henkilöryhmiä koskevien erityiskysymysten huomioon ottamiseksi sekä helpottaa rajat ylittävien yhteistyötoimien toteuttamista sosiaaliturvan koordinoinnin alalla". Komissio on hyväksynyt muutettuun ehdotukseensa tarkistuksen 48, jossa korostetaan sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen ja tiettyjen kaksinkertaista verotusta koskeviin sopimuksiin sisältyvien määräysten välisen lähentämisen tarvetta. Tätä tarkistusta ei ole otettu neuvoston yhteiseen kantaan. Tarkistus 56 on sisällytetty muutettuun ehdotukseen mutta ei yhteiseen kantaan. Neuvosto ei ole katsonut sitä tarpeelliseksi, kun otetaan huomioon muutokset, jotka on tehty työttömyysetuuksia koskeviin säädöksiin sellaisten työttömien osalta, jotka asuivat viimeisimmän työsuhteensa aikana muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa (ks. kohta 3.3.9). Tarkistukset 46, 47, 50, 53 ja 54 on sisällytetty kokonaisuudessaan muutettuun ehdotukseen, ja niiden asiasisältö on otettu yhteiseen kantaan. Sosiaaliturvalainsäädäntöjen ja tiettyjen sopimusmääräysten välistä suhdetta koskeva tarkistus 46 on otettu huomioon yhteisen kannan johdanto-osan 6 kappaleessa. Neuvosto aikoo edetä vaiheittain ja arvioida aluksi niiden jäsenvaltioiden kokemusta, joilla on tällaisia sopimusmääräyksiä. Komissio tukee kyseistä kantaa, jonka mukaisesti voidaan arvioida tarvetta mahdollisesti säännellä tiettyjen sopimusmääräysten yhteensovittamista. Tarkistus 47 on sisällytetty yhteisen kannan johdanto-osan 8 kappaleeseen. Se on laajennettu koskemaan kaikkia työntekijöitä, jotka eivät asu siinä valtiossa, jossa he ovat palkkatyössä. Komissio kannattaa kyseistä laajennettua muotoilua, sillä yhdenvertaisen kohtelun periaate on tärkeä kaikille työntekijöille eikä ainoastaan rajatyöntekijöille sellaisina kuin heidät asetuksessa määritellään. Tarkistus 50, joka koskee rajatyöntekijöiden perheenjäsenten oikeutta luontoisetuuksiin työskentelyvaltiossa, on sisällytetty pääosin johdanto-osan 23 kappaleeseen ja yhteisen kannan 18 artiklan 2 kohtaan. Neuvosto on päättänyt, että rajatyöntekijöiden perheenjäsenillä on oikeus luontoisetuuksiin heidän oleskellessaan toimivaltaisessa jäsenvaltiossa paitsi jos kyseinen valtio on evännyt kyseisen oikeuden kirjoittautumalla asetuksen liitteeseen III. Tällöin on täsmennettävä, että perheenjäsenillä on kuitenkin oikeus sellaisiin luontoisetuuksiin, jotka osoittautuvat välttämättömiksi toimivaltaisessa jäsenvaltiossa oleskelun aikana. Vaikka liitteen III luetteloon on kirjoittautunut seitsemän jäsenvaltiota, komissio hyväksyy tämän ratkaisun, sillä se merkitsee nykytilanteeseen verrattuna todellista parannusta perheenjäsenten oikeuksiin. Tarkistus 53 on sisällytetty osittain yhteisen kannan johdanto-osan 21 kappaleeseen ja 20 artiklaan. Neuvosto on säilyttänyt ennakkolupavaatimuksen muun kuin sairaalahoidon osalta. Komissio pahoittelee, että asetuksessa ei ole näiltä osin edistytty enempää. Avaus osoittaa kuitenkin, että toimivaltainen laitos voi periaatteessa korvata kyseisen ulkomailla ilman ennakkolupaa saadun hoidon perustamissopimuksen 49 artiklan ja tuomioistuimen oikeuskäytännön [2] nojalla. Näillä edellytyksillä sekä kun otetaan huomioon asetuksen ja sen tavoitteen erityispiirteet sellaisina kuin tuomioistuin on niitä viimeksi käsitellyt asiassa Inizan [3], komissio voi hyväksyä kannan. [2] Asioissa C-158/96 (Kohll) ja C-120/95 (Decker) 28.4.1998 annetut tuomiot; asiassa C-157/99 (Smits ja Peerbooms) 12.7.2001 annettu tuomio ja asiassa C-385/99 (Müller-Fauré/Van Riet) 13.5.2003 annettu tuomio. [3] Asiassa C-56/01 23.10.2003 annettu tuomio. Tarkistus 54 on sisällytetty osittain 28 artiklan 2 kohtaan. Säännöksessä täsmennetään, että eläkkeellä olevalla rajatyöntekijällä on oikeus edelleen saada luontoisetuuksia sen jäsenvaltion alueella, jossa hän on viimeksi ollut palkkatyössä, kuitenkin edellyttäen, että sekä tämä valtio että se valtio, joka vastaa eläkkeensaajalle hänen asuinvaltiossaan myönnettyjen luontoisetuuksien kustannusten maksamisesta, ovat valinneet tämän vaihtoehdon ja ovat molemmat kirjoittautuneet liitteen V luetteloon. Koska jo seitsemän jäsenvaltiota on kyseisessä luettelossa, komissio voi hyväksyä kannan sovitteluratkaisuna, sillä se merkitsee parannusta eläkkeellä olevien entisten rajatyöntekijöiden tilanteeseen. Tarkistuksia 38, 40, 45 ja 49 ei ole otettu muutettuun ehdotukseen eikä yhteiseen kantaan. Komissio katsoo, että tarkistuksissa 38 ja 40 tarkoitetun kaltaiset säännökset kuuluvat pikemminkin täytäntöönpanoasetukseen. Tarkistukset 45 ja 49 puolestaan ylittävät EY:n perustamissopimuksessa tarkoitetun sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen soveltamisalan. 3.3. Neuvoston esittämät uudet säännökset ja komission kanta niihin 3.3.1. Johdanto-osa Eräitä johdanto-osan kappaleita on muutettu tai uusia kappaleita on lisätty komission ehdotukseen tehtyjen muutosten edellyttämän johdonmukaisuuden vuoksi (johdanto-osan 1 a, 2, 5, 8, 9, 10, 11, 18, 20, 22, 23, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 36, 41, 42, 43 ja 44 kappale). 3.3.2. I osasto - Yleisiä säännöksiä Yhteiseen kantaan sisällytettyjen parlamentin tarkistusten lisäksi vain 4 a artiklaa on muutettu hieman: - Komission ehdotukseen sisältyvän ohjeellisen luettelon sijasta neuvosto on oikeusvarmuuden vuoksi päätynyt kysymykseen tulevien sosiaalietuuksien tyhjentävään luetteloon sekä lisännyt nykyiseen luetteloon varhaiseläke-etuuden. - Määritelmistä todettakoon, että asetuksen kohteena on 'sosiaaliturvan aloista annettu lainsäädäntö', joka koskee eri 'etuuksia'. Edelleen täsmennetään, että asetusta voidaan soveltaa etuuksiin, jotka ovat erityisiä ja maksuihin perustumattomia, mutta ei sodan tai sen seurauksien uhrien etuusjärjestelmiin. Komissio hyväksyy nämä muutokset, joissa otetaan huomioon yhteisön muu säännöstö ja jotka merkitsevät myönteistä joskin vaatimatonta edistystä nykytilanteeseen verrattuna. 3.3.3. II osasto - Henkilöön sovellettavan lainsäädännön määrittäminen Yhteisessä kannassa muutetaan 11 ja 13 artiklaa. Artikloissa annetaan täsmennyksiä sovellettavaan lainsäädäntöön joko työttömyystilanteessa tai jos ammattia harjoitetaan kahden tai useamman jäsenvaltion alueella. Komissio voi mainiosti hyväksyä täsmennykset, sillä ne ovat omiaan osaltaan parantamaan yhteensovittamisen täytäntöönpanoa. 3.3.4. III osasto - 1 luku: sairaus-, äitiys- ja isyysetuudet Luvun rakennetta on muutettu yhteisessä kannassa. Väliin on lisätty jaksoja eläkkeensaajia ja heidän perheenjäseniään koskevien säännösten erottamiseksi muihin vakuutettuihin henkilöryhmiin sovellettavista säännöksistä. Luontoisetuudet on niin ikään erotettu rahaetuuksista. Rakennemuutosten ansiosta säännöksiä on voitu selkeyttää vakuutettujen oikeuksia heikentämättä. Kuolemantapauksen johdosta annettavat etuudet, jotka komission ehdotuksessa katsotaan sisällytettäväksi sairausvakuutuksen luontoisetuuksiin, on siirretty tästä luvusta omaksi erityisluvukseen (ks. kohta 3.3.6). Erityisesti eläkkeensaajien osalta todettakoon, että yhteisessä kannassa on muutoksia, jotka vaikuttavat oleellisesti etuuksista aiheutuvien kustannusten jakaumaan laitosten kesken. Tässä asiassa, niin luontois- kuin rahaetuuksien osalta, neuvosto on katsonut paremmaksi säilyttää nykytilanteen. Kun otetaan huomioon, että kyse on jäsenvaltioiden laitosten välisistä rahoitusjärjestelyistä, jotka eivät normaalisti vaikuta vakuutettujen sairausvakuutusoikeuteen, komissio hyväksyy neuvoston kannan. Eläkkeensaajille hoidosta aiheutuvien kustannusten rahoittamista koskevien muutosten johdosta neuvosto ei ole hyväksynyt komission ehdottamaa ratkaisua, jonka mukaan vakuutusmaksujen keruusta vastaava valtio määrättäisiin rahoittamaan kyseisen sairausvakuutuksen. Neuvosto edellyttää, että vakuutusmaksut kerää yleensä edelleen se jäsenvaltio, joka vastaa etuuksien rahoituksesta lakisääteisesti eläkkeensaajan osalta. Mukaan on myös otettu säännös, jolla ratkaistaan kysymys rahaetuuksien kasautumisesta ajallisesti rajoittamattoman hoidon tapauksessa; nämä riippuvuusetuudet rinnastetaan sairausetuuksiin. Komissio hyväksyy tämän muutoksen, sillä siinä tehdään käytännön johtopäätökset tuomioistuimen oikeuskäytännöstä [4]. [4] Asiassa C-160/96 5.3.1998 annettu tuomio. 3.3.5. III osasto - 2 luku: työtapaturmat ja ammattitaudit Yhteisessä kannassa ei muuteta merkittävästi komission ehdotusta täksi luvuksi. Muutosten olennaisena sisältönä on tarpeettomiksi käyneiden säännösten poistaminen (erityisesti komission ehdotuksen 42 artiklasta) sen jälkeen kun 5 artiklaan on lisätty tosiseikkojen rinnastamisen yleinen periaate. Muutamat komission ehdotuksen 46 artiklaan sisältyneet säännökset, joiden tarkoituksena oli eräiden maiden lainsäädännön erityispiirteiden huomioon ottaminen, on poistettu kyseisiin lainsäädäntöihin tehtyjen muutosten tuloksena. Työtapaturman tai ammattitaudin uhrin kuljetuskustannusten osalta yhteisessä kannassa edellytetään periaatetta, että kustannukset korvataan, jos "tämä laitos antaa ennakolta luvan kuljettamiseen ottaen asianmukaisesti huomioon syyt, joiden vuoksi se on perusteltua". Komissio katsoo, että ongelma olisi ansainnut rohkeamman ratkaisun. Komissio tähdentää, että kysymystä voidaan käsitellä myöhemmin uudestaan täytäntöönpanoasetuksen yhteydessä. 3.3.6. III osasto - 3 luku: kuolemantapauksen johdosta annettavat etuudet Neuvosto on sisällyttänyt yhteiseen kantaan erityisen luvun kuolemantapauksen johdosta annettavia etuuksia varten samalla tavoin kuin nykyisessä asetuksessa (ETY) N:o 1408/71, kun taas komission ehdotuksessa kyseiset etuudet on rinnastettu sairausvakuutuksen luontaisetuuksiin. Komissio voi hyväksyä tämän kannan, sillä nykyiset säännökset eivät näytä aiheuttaneen mainittavia soveltamisongelmia. 3.3.7. III osasto - 4 luku: työkyvyttömyysetuudet Yksinkertaistamisen vuoksi komissio ehdotti, että nykyinen "dualistinen" yhteensovittamisjärjestelmä korvattaisiin yhtenäisellä yhteensovittamisjärjestelmällä siten että työkyvyttömyysetuudet laskettaisiin aina eläkkeitä koskevan luvun säännösten mukaisesti. Nykyisessä järjestelmässä näet edellytetään, että jos henkilö on ollut vakuutettuna ainoastaan sellaisten lainsäädäntöjen puitteissa, joiden mukaan työttömyysetuuksien määrä on riippumaton vakuutuskausien pituudesta (ns. A-järjestelmät), hänellä on oikeus vain yhteen etuuteen, ja sen myöntää se jäsenvaltio, jossa henkilö oli vakuutettuna työkyvyttömäksi joutuessaan ("yhden eläkkeen järjestelmä"). Jos henkilö on ollut vakuutettuna joko pelkästään sellaisten lainsäädäntöjen puitteissa, joiden mukaan etuuden suuruus riippuu vakuutuksen kestosta (ns. B-järjestelmät), tai molemmissa vakuutusjärjestelmissä, hänellä on oikeus eläkkeitä koskevan luvun mukaisesti laskettuihin etuuksiin ("pro rata -järjestelmä"). Yhteisessä kannassa edellytetään "dualistisen järjestelmän" säilyttämistä mutta ainoastaan "A-järjestelmän" jäsenmaissa, jotka ovat valinneet säilyttämisvaihtoehdon kirjoittautumalla asetuksen liitteeseen. Komission kannalta kyse on hyväksyttävästä sovitteluratkaisusta. Vaikka komissio siis pahoitteleekin, että tätä kohtaa ei ole voitu yksinkertaistaa, se toteaa, että nykyinen järjestelmä näyttää toimivan suuremmitta vaikeuksitta. 3.3.8. III osasto - 5 luku: vanhuuseläkkeet ja perhe-eläkkeet Komission ehdotuksessa ei ole tehty oleellisia muutoksia luvun säännöksiin, sillä yksinkertaistamisella on pyritty lähinnä parantamaan säännösten ymmärrettävyyttä käytettyä terminologiaa ja luvun rakennetta kehittämällä. Myöskään neuvoston yhteinen kanta ei mullista tätä lukua. Yksi muutoksista koskee 55 artiklaa ja eläkkeiden päällekkäisyyttä muunlaisten etuuksien kanssa sekä etuuksien perusteetonta kasautumista. Komissio voi hyväksyä kyseisen sovitteluratkaisun. Yhteisessä kannassa säilytetään nykyisestä asetuksesta (ETY) N:o 1408/71 myös säännös, jonka mukaan jäsenvaltion ei tarvitse myöntää eläkettä, jos sen lainsäädännön puitteissa täyttyneiden vakuutuskausien pituus on vuotta lyhyempi ja jos kyseisen lainsäädännön mukaan pelkästään näiden kausien perusteella ei synny lainkaan oikeutta etuuksiin. Kyseiset vakuutuskaudet otetaan tällöin huomioon toisten asiaa käsittelevien jäsenvaltioiden laskelmissa. Koska säännöksessä edellytetään, että vakuutetun oikeudet eivät heikkene, komissio voi hyväksyä kannan. Yhteisessä kannassa säilytetään myös virkamiehille tarkoitettuja erityisjärjestelmiä koskevat erityissäännökset; komissio voi hyväksyä kannan kyseisten järjestelmien erityispiirteiden vuoksi. 3.3.9. III osasto - 6 luku: työttömyys Komission ehdotuksessa tehdään lukuun kaksi oleellista muutosta: - Ajanjaksoa, jonka kuluessa työtön voi hakea työtä toisessa jäsenvaltiossa menettämättä oikeuttaan työttömyyskorvauksiin, pidennetään kolmesta kuukaudesta kuuteen kuukauteen. - Nykyinen järjestelmä, jonka mukaan työtön rajatyöntekijä saa työttömyyskorvaukset asuinvaltioltaan eikä toimivaltaiselta valtiolta (valtiolta, jossa hän on ollut viimeksi ansiotyössä), lakkautetaan. Neuvosto ei ole päässyt yhteisymmärrykseen näistä kahdesta kohdasta. Sovitteluratkaisuun pääsyn helpottamiseksi on erotettu toisistaan kaksi näkökantaa: toisaalta työttömien kohtelu ja toisaalta työttömyyskorvauksista aiheutuvan taloudellisen taakan jako viimeisimmän työskentelyvaltion ja asuinvaltion välillä. Työttömien henkilöiden tilanteen osalta yhteisessä kannassa esitetään seuraavaa: - Säilytetään nykyinen kolmen kuukauden ajanjakso, jonka kuluessa työtön voi hakea työtä toisessa jäsenvaltiossa menettämättä oikeuttaan työttömyyskorvauksiin, mutta annetaan toimivaltaiselle laitokselle mahdollisuus pidentää jaksoa kuuteen kuukauteen. - Säilytetään nykyinen järjestelmä, jonka mukaan työtön rajatyöntekijä saa työttömyyskorvaukset asuinvaltioltaan (mihin liittyy velvollisuus olla kyseisen valtion työvoimaviranomaisten käytettävissä). - Järjestelmää täydennetään kuitenkin myöntämällä työttömälle rajatyöntekijälle oikeus olla myös toimivaltaisen valtion työvoimaviranomaisten käytettävissä. Jäsenvaltioiden välisen taloudellisen taakan jaon osalta yhteisessä kannassa esitetään seuraavaa: - Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 nykyinen periaate asuinvaltion toimivaltaisuudesta säilytetään. - Toimivaltaisen valtion (viimeisimmän työpaikan valtion) on kuitenkin korvattava kolmen kuukauden ajan asuinvaltiolle viimeksi mainitun valtion maksamat työttömyyskorvaukset. - Korvattavaa ajanjaksoa pidennetään viiteen kuukauteen, jos työntekijä on ollut ansiotyössä 12 kuukautta viimeksi kuluneista 24 kuukaudesta siinä jäsenvaltiossa, jonka lainsäädännön piiriin hän on viimeksi kuulunut. Luxemburgin ilmaisemien varauksien vuoksi 87 artiklan 10 kohtaan on sisällytetty erityinen siirtymäsäännös (jossa säädetään, että 65 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä aletaan soveltaa Luxemburgissa viimeistään kahden vuoden kuluttua uuden asetuksen täytäntöönpanosta). Komissio voi hyväksyä pääpiirteissään tämän kannan. Se tähdentää ensiksikin, että ehdot, joiden mukaan työtön voi hakea työtä toisessa jäsenvaltiossa menettämättä oikeuttaan työttömyyskorvauksiin, paranevat ja hänen työnhakunsa helpottuu. Lisäksi rajatyöntekijän edellytykset työpaikan löytämiseksi paranevat siksi, että hän voi kirjoittautua työnhakijaksi sekä asuinvaltioonsa että entiseen työskentelyvaltioonsa. Molemmat tekijät tarjoavat työttömälle paremmat mahdollisuudet löytää työpaikka, vastaavat komission asettamia tavoitteita ja merkitsevät parannusta nykytilanteeseen. Toiseksi jäsenvaltioiden väliset työttömyyskorvauksista aiheutuvan taloudellisen taakan jakoa koskevat järjestelyt eivät vaikuta työttömien oikeuteen saada korvauksia. 3.3.10. III osasto - 7 luku: varhaiseläke-etuudet Komissio esittää ehdotuksessaan vakuutuskausien yhteen laskemista koskevaa erityissäännöstä varhaiseläke-etuuksien luonteen ja sen vuoksi, että jäsenvaltioiden lainsäädännössä oikeus tämäntyyppiseen etuuteen on riippumaton asumiskausien täyttymisestä. Yhteisessä kannassaan neuvosto poistaa vakuutuskausien yhteen laskemissäännön näiden etuuksien myöntämisestä. Poistaminen selittyy siitä, että lakisääteisiä varhaiseläkejärjestelmiä (EY:n perustamissopimuksen 42 artiklaan perustuvaa asetusta on sovellettava ainoastaan lakisääteisiin sosiaaliturvajärjestelmiin) on vain muutamissa jäsenvaltioissa (ks. yhteisen kannan johdanto-osan 33 kappale). Varhaiseläkejärjestelmien erityisominaisuuksien vuoksi komissio voi hyväksyä tämän kannan, kun otetaan huomioon, että näin saavutetaan merkittävää edistystä, sillä sisällyttämällä varhaiseläke-etuudet asetuksen soveltamisalaan, mihin ne eivät ole tähän mennessä kuuluneet, I osaston periaatteita voidaan noudattaa myös varhaiseläke-etuuksissa, mikä merkitsee, että voidaan taata erityisesti kohtelun yhdenvertaisuus, mahdollisuus etuuksien maastavientiin sekä perhe- ja sairausetuuksien myöntäminen kyseisille henkilöille. 3.3.11. III osasto - 8 luku: perhe-etuudet Komission ehdotuksessa on pyritty laatimaan uudestaan tämä luku ja korvaamaan se yhdellä säännöllä, joka koskisi kaikkia perhe-etuuksia, jos niihin on syntynyt oikeuksia useissa jäsenvaltioissa: etuudet maksaa valtio, jossa niiden summa on suurin, ja se laskuttaa sitten muita kysymykseen tulevia valtioita niiden osuuksien suhteessa. Yhteisessä kannassa on päädytty vaatimattomampaan ratkaisuun, joka sisältyy yhteen ainoaan lukuun ja merkitsee yhdenmukaisia säännöksiä kaikille henkilöryhmille. Siten lakkautettaisiin nykyisin tehtävä ero toisaalta eläkkeensaajien ja orpojen sekä toisaalta muiden vakuutettujen henkilöryhmien välillä. Sovellettavan lainsäädännön määrittämiseksi silloin, kun etuuksiin on syntynyt oikeuksia useissa jäsenvaltioissa, neuvosto esittää johdonmukaista joukkoa ensisijaisuussääntöjä, joissa etusijalle asetetaan työskentelyjäsenvaltion lainsäädäntö. Toteutettavassa järjestelmässä varmistettaisiin lisäksi, että vakuutetulle maksetaan etuudet korkeimman vaihtoehdon mukaan siten, että toinen jäsenvaltio, jonka lainsäädännössä annetaan niin ikään oikeus etuuksiin, maksaa erotuksen suuruisen täydennyksen. Yhteisessä kannassa esitetään edelleen orpojen asemaa parantavia säännöksiä (69 artikla) ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön lisäämistä ensisijaisuussääntöjen täytäntöönpanossa (68 artiklan 3 kohta). Komissio hyväksyy kannan, joka toisaalta selventää ja helpottaa luvun säännösten täytäntöönpanoa sekä säilyttää vakuutettujen edun mukaiset oikeudet korkeimman vaihtoehdon mukaan laskettaviin perhe-etuuksiin. Sen sijaan neuvosto on päättänyt poistaa elatustuet asetuksen soveltamisalasta (ks. 1 artiklan z kohta ja johdanto-osan 36 kappale). Se myös vahvistaa asetukseen (ETY) N:o 1408/71 nykyisin sisältyvien erityisten synnytys- ja adoptioavustusten poistamisen (ks. 1 artiklan z kohta) sen läheisen riippuvuuden vuoksi, joka niillä on kyseisen valtion yhteiskunnallis-taloudellisesta ympäristöstä. Elatustukien osalta komissio voi hyväksyä kannan, kun otetaan huomioon kyseisten etuuksien erityispiirteet sekä erityiset ongelmat, joita niiden yhteensovittaminen aiheuttaa käytännössä. Sen sijaan komissio pahoittelee, että erityisten synnytys- ja adoptioavustusten mukaan ottamisesta ei ole päästy yhteisymmärrykseen. Tästä huolimatta sekä ottaen huomioon luvun yleisen tasapainon ja etuuksien laajentamisen muihin kuin työssäkäyviin komissio voi hyväksyä neuvoston kannan. 3.3.12. III osasto - 9 luku: erityiset maksuihin perustumattomat rahaetuudet Tämän luvun osalta yhteinen kanta noudattaa parlamentin tarkistusta 55, joka on sisällytetty sellaisenaan komission muutettuun ehdotukseen. 3.3.13. IV osasto - Sosiaaliturvan yhteensovittamista käsittelevä hallintotoimikunta ja neuvoa-antava komitea Yhteisessä kannassa selkeytetään eräiltä osin (72 artiklan b, c, d, f ja g kohta) hallintotoimikunnan ja teknisen toimikunnan toimeksiantoa (73 artiklan d kohta). Lisäksi siinä sisällytetään asetukseen tilintarkastuslautakuntaa koskeva säännös, joka kuuluu nykyisin täytäntöönpanoasetukseen. Komission esitykseen ei sisälly säännöstä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevästä neuvoa-antavasta komiteasta, sillä komissio on tehnyt ehdotuksen siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan ja siirtotyöläisten neuvoa-antava komitean yhdistämisestä [5]. Koska ehdotus ei ole vielä toteutunut, on perusteltua ottaa mukaan säännös, jossa määritellään kyseisen komitean kokoonpano ja tehtävät. [5] KOM(1998) 394. 3.3.14. V osasto - Yleisiä säännöksiä Yhteisessä kannassa esitetään oleellisia parannuksia 76 artiklaan toimielinten välisen mutta myös toimielinten ja vakuutettujen välisen yhteistyövelvoitteen vahvistamiseksi. Komission mielestä esitetyt näkökannat ovat erittäin kannatettavia. Kyseisillä säännöksillä voidaan toisaalta ainoastaan helpottaa asetuksen säännösten soveltamista ja toisaalta tukea vakuutettuja heidän vaatimuksissaan korvausten saamiseksi toimielinten välisen vahvistetun yhteistyövelvoitteen nojalla. 3.3.15. VI osasto - Siirtymä- ja loppusäännökset Yhteisessä kannassa esitetään muutoksia 87 artiklaan erityisesti tehdyistä muutoksista aiheutuvien seurannaisvaikutusten tarkkailemiseksi, ne saattavat näet vaikuttaa joidenkin vakuutettujen tilanteeseen (vrt. kohdat 8 ja 9). Tämäntyyppiset säännökset ovat tavallisia ja välttämättömiä yhteistyösääntöjä kehitettäessä, ja komissio hyväksyy kyseisen kannan, jossa otetaan huomioon vakuutettujen yleinen etu. Luxemburgille myönnetään lisäksi siirtymäkausi 65 artiklan 2 ja 3 kohdan täytäntöönpanoa varten (ks. kohta 3.3.9) neuvostossa saavutetun työttömyyslukua koskevan kokonaisvaltaisen yhteisymmärryksen mukaisesti. Neuvosto on lisäksi ottanut mukaan säännöksen, jolla varmistetaan, että jäsenvaltiot tiedottavat asianmukaisesti uuteen asetukseen sisältyvistä muutoksista. Komissio voi vain hyväksyä kyseisen aloitteen, joka on kaikkien niiden henkilöiden edun mukainen, joita asetus koskee. Lopuksi neuvosto vahvistaa menettelyt, joiden avulla on määrä seurata siirtymistä nykyisestä asetuksesta (ETY) N:o 1408/71 uuteen yhteensovittamissäädökseen. Tässä tarkoituksessa 90 artiklaan on sisällytetty erityinen säännös, jolla varmistetaan asetuksen (ETY) N:o 1408/71 pätevyys siihen saakka kunnes eräät asetukseen viittaavat toiset asetukset ja sopimukset on kumottu tai muutettu. Komissio yhtyy tähän kantaan. 4. Yleiset päätelmät tai huomiot Komissio hyväksyy kokonaisuudessaan yhteisen kannan, joka vastaa laajalti komission ehdotuksen tavoitteita. Lisäksi se ottaa huomioon useimmat parlamentin tarkistukset. Yhteinen kanta on pitkien neuvottelujen tulos, ja vaikka perusteellisempi yksinkertaistaminen olisi ollut toivottavaa eräillä aloilla, yhteinen kanta muodostaa itse vakuutettujen kannalta kaikkien lukujen osalta tasapainoisen ja myönteisen sovitteluratkaisun. Näin ollen komissio katsoo, että kyseinen säädös on oleellinen kansalaisten harjoittaessa oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja että se takaa heidän sosiaaliturvaoikeuksiensa säilymisen. 5. Komission lausuma Ks. liite. LIITE EHDOTUS NEUVOSTON PÖYTÄKIRJAAN MERKITTÄVÄKSI LAUSUMAKSI Neuvoston ja komission yhteinen lausuma: "Neuvosto ja komissio toteavat, että tätä asetusta ei sovelleta, ennen kuin kaikki liitteet ovat valmiit ja täytäntöönpanoasetus on hyväksytty. Ne ovat yhtä mieltä siitä, että liitteisiin ja täytäntöönpanoasetukseen olisi lisättävä seuraavat kohdat ja säännökset: 1) Liite XI (3 artiklan 2 kohtaan ja 70 artiklan 2 kohdan c alakohtaan) Ottaen huomioon Itävallan ja Saksan lainsäädäntöjen mukainen erityistilanne, joka koskee erityisiä maksuihin perustumattomia rahaetuuksia, joita koskevien säännösten alueellinen soveltamisala rajoittuu osaan näiden valtioiden alueita ja jotka eivät asetuksen ETY N:o 1408/71 4 artiklan 2 b kohdan nojalla kuulu kyseisen asetuksen soveltamisalaan, asetuksen liitteeseen XI olisi lisättävä seuraavat kohdat: "ITÄVALTA" Tätä asetusta ei sovelleta vammaisille tai hoidon tarpeessa oleville henkilöille osavaltioiden lainsäädännön nojalla myönnettäviin etuuksiin. "SAKSA" Tätä asetusta ei sovelleta vammaisille ja erityisesti näkövammaisille osavaltioiden lainsäädännön nojalla myönnettäviin etuuksiin. 2) Täytäntöönpanoasetus ja liite XI (5 ja 6 artiklaan) Täytäntöönpanoasetuksen yhteydessä laadittavilla erityissäännöksillä pitäisi pyrkiä sekä estämään kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön välillä sovellettavan, tosiseikkoja ja tapahtumia koskevan rinnastusperiaatteen mahdollinen päällekkäisyysvaikutus että täydentämään vastaavasti ensisijaisuussäännöksiä, joista säädetään jo asetuksen (EEC) N:o 574/72 15 artiklassa, joka sisällytetään uuteen täytäntöönpanoasetukseen. Jos todetaan, että jonkin jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön erityispiirteistä johtuen tosiseikkoja ja tapahtumia koskevan rinnastusperiaatteen ehdoton noudattaminen voisi johtaa tuloksiin, joita ei voida objektiivisesti perustella, kyseinen jäsenvaltio pyytää lisäämään liitteeseen XI soveltuvan maininnan, joka takaa, että yhteensovittamisessa noudatetaan suhteellisuusperiaatteen nojalla erityistä käytäntöä. 3) Täytäntöönpanoasetus (24-26 ja 35 artiklaan) Jäsenvaltioiden on jaettava keskenään tasapuolisesti eläkkeensaajien ja heidän perheenjäsentensä luontoisetuuksien kustannukset. Tapauksissa, joissa tekstin 24-26 artiklan mukaiset eläkkeensaajien ja heidän perheenjäsentensä saamien luontoisetuuksien kustannuksia koskevat valtioiden väliset korvaukset suoritetaan kiinteämääräisinä, kiinteämääräinen korvaus muodostaa 85 prosenttia vuosittaisista keskimääräisistä eläkkeensaajien ja heidän perheenjäsentensä asuinvaltiossaan saamien luontoisetuuksien kustannuksista. Jäljelle jäävien 15 prosentin oletetaan koskevan eläkkeensaajien ja heidän perheenjäsentensä muussa kuin asuinjäsenvaltiossaan oleskellessaan saamien lääketieteellisistä syistä välttämättömien luontoisetuuksien kustannuksia. Sen välttämiseksi, että ne jäsenvaltiot, jotka ovat valinneet 27 artiklan 2 kohdan mukaisen vaihtoehdon ja ovat liitteen IV luettelossa, ylikuormittuisivat suhteessa niihin jäsenvaltioihin, jotka eivät ole tehneet samaa valintaa, liitteen IV luettelossa olevat valtiot suorittavat eläkkeensaajan ja hänen perheenjäsentensä asuinvaltiolle vain alennetun kertakorvauksen, joka on 80 prosenttia kokonaiskustannuksista. Edellä mainitun ehdon tulee näkyä täytäntöönpanoasetuksen sisältämissä eläkkeensaajien ja heidän perheenjäsentensä saamien luontoisetuuksien kustannusten korvauksia koskevissa säännöksissä. Täytäntöönpanoasetuksella on myös varmistettava, että jäsenvaltio, joka laskee vuotuiset keskimääräiset kustannukset, ei määrää muille jäsenvaltioille kaksinkertaisia maksuja. 4) Täytäntöönpanoasetus (27 artiklan 5 kohtaan) Irlanti, Saksa ja Alankomaat ilmaisevat huolestuneisuutensa 27 artiklan 5 kohdan hallinnollisista ja mahdollisista taloudellisista vaikutuksista ja katsovat, että täytäntöönpanoasetuksesta olisi päästävä tyydyttävään ratkaisuun, jotta vältetään kaksinkertaisiin maksuihin liittyvät ongelmat ja kustannusten valvonnan ongelmat. 5) Täytäntöönpanoasetus (30 artiklaan) Asetuksen 30 artiklaan liittyvän 5 artiklan soveltamista käsitellään täytäntöönpanoasetuksessa. 6) Liite XI (34 artiklaan) Seuraava kohta sisällytetään liitteeseen XI: "b) Soveltaessaan 34 artiklaa Alankomaat toimittaa luettelon arvioiduista summista, jotka vastaavat mahdollisimman tarkkaan todellisia kustannuksia." 7) Liite XI (46 artiklaan) Seuraava Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskeva kohta olisi lisättävä liitteeseen XI: Jos asianomaiseen henkilöön sovelletaan toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä silloin, kun hänestä tulee työhön kykenemättömyyden seurauksena työkyvytön, Yhdistyneen kuningaskunnan on 46 artiklaa sovellettaessa otettava huomioon vuoden 1992 sosiaaliturvamaksuista ja etuuksista annetun lain 30A(5) jaksossa tarkoitetulla tavalla kaikki ne kaudet, jolloin asianomainen henkilö on kyseisen työhön kykenemättömyyden perusteella saanut i) sairausajalta maksettavia rahaetuuksia tai niiden sijasta palkkaa, ii) 4 ja 5 luvussa tarkoitettuja etuuksia, jotka on myönnetty kyseisestä työhön kykenemättömyydestä johtuneen työkyvyttömyyden perusteella toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla ikään kuin ne olisivat lyhyitä työkyvyttömyyskausia, joilta on maksettu etuuksia vuoden 1992 sosiaaliturvamaksuista ja etuuksista annetun lain 30A(1)-(4) jakson mukaisesti. Seuraava Irlantia koskeva kohta olisi lisättävä liitteeseen XI: Jos asianomaiseen henkilöön sovelletaan toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä silloin, kun hänestä tulee työhön kykenemättömyyden seurauksena työkyvytön, Irlannin on 46 artiklaa sovellettaessa otettava huomioon vuoden 1993 sosiaalihuoltolain (konsolidointi) 95 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla kaikki ne kaudet, joiden aikana asianomaista henkilöä on kyseisen työhön kykenemättömyydestä seuranneen työkyvyttömyyden perusteella pidetty Irlannin lainsäädännön nojalla työhön kykenemättömänä. 8) Täytäntöönpanoasetus (50 artiklaan) Mikä lasketaan hakemuksen toimittamispäivämääräksi kunkin toimivaltaisen laitoksen osalta niissä "harvinaisissa" tapauksissa, joissa asianomainen henkilö alkuperäistä hakemusta toimittaessaan ei anna mitään tietoja tietyn jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti täyttyneistä vakuutus- tai asumiskausista toimittaen täydelliset tiedot vakuutushistoriastaan vasta myöhemmin (toinen hakemus tai alkuperäisen hakemuksen toimenpiteisiin johtava toimittaminen toisinaan hyvinkin myöhään)? Koska on yleisen edun mukaista määritellä yhteinen menettely tämän artiklan yhdenmukaiselle täytäntöönpanolle kyseisen päivämäärän osalta, päätettiin, että kyseisten laitosten takautuvan - "lykkäytyneen" - osallistumisen hallinnollisia ja taloudellisia seurauksia sekä kyseisten laitosten että kulloisenkin hakijan kannalta käsitellään täytäntöönpanoasetuksen yhteydessä laadittavassa kattavassa yleissäännöksessä, jossa olisi nimenomaisesti ja kattavasti määritelty vakuutetun henkilön ja laitosten yleiset keskinäiset oikeudet ja velvollisuudet. Kun otetaan huomioon vastaavuutta ja vaikuttavuutta koskevat periaatteet perustamissopimuksen 42 artiklan tavoitteiden täyttämiseksi (50 artikla perustuu kyseiseen artiklaan), sikäli kuin tällainen viivästynyt - takautuvasti vaikuttava - hakemus voidaan rinnastaa nimenomaiseen pyyntöön lykätä etuuksien myöntämistä (hakemuksen tahallinen tekemättä jättäminen), erityissäännöksissä olisi nimenomaisesti todettava ensiksikin, että tällaiseen rinnastukseen sovelletaan lainsäädäntöä, jossa on hakemuksen takautuvien vaikutusten osalta edullisempia säännöksiä kuin täytäntöönpanoasetuksessa, ja toiseksi, että vaikka asianomainen henkilö on toimittanut alkuperäisen hakemuksen lomakkeella, jossa selvästi pyydetään yksityiskohtaisia tietoja vakuutus-, työskentely- tai asumiskausista toisen jäsenvaltion alueella ja hänelle on ilmoitettu seurauksista, jos hän mahdollisesti jättää nämä ilmoittamatta, hän ei ole antanut tietoja tai on vain vastannut kieltävästi asiakirjan vastaaviin kohtiin. 9) Liite XI (51 artiklaan) Seuraava Tanskaa koskeva kohta olisi lisättävä liitteeseen XI: 1. Poiketen asetuksen 6 artiklan säännöksistä henkilöillä, jotka eivät ole harjoittaneet ansiotoimintaa yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa, on oikeus Tanskan sosiaalieläkkeeseen Tanskan lainsäädännössä esitettyjä ikärajoja koskevin ehdoin ainoastaan, jos he ovat asuneet tai jos he ovat aikaisemmin asuneet pysyvästi Tanskassa vähintään kolme vuotta. Jollei 4 artiklasta muuta johdu, 7 artiklaa ei sovelleta Tanskan sosiaalieläkkeeseen, johon kyseiset henkilöt ovat saaneet oikeuden. 2. Edellä mainittuja säännöksiä ei sovelleta Tanskassa ansiotoimintaa harjoittavien tai harjoittaneiden henkilöiden perheenjäsenten eikä opiskelijoiden tai heidän perheenjäsentensä oikeuteen saada Tanskan sosiaalieläkettä. 10) Liite XI (52 artiklaan) Sovittiin, että hallintotoimikunta tutkii ensin Ruotsin 52 artiklan yhteydessä esille ottamaa kysymystä, ja jos silloin ei löydetä tyydyttävää ratkaisua, asia ratkaistaan lisäämällä liitteeseen XI Ruotsia koskeva kohta. 11) Liite XI (54 artiklaan) Seuraava Suomea koskeva kohta olisi lisättävä liitteeseen XI: Kun määrätään oikeudesta Suomen kansaneläkkeeseen ja lasketaan Suomen kansaneläkkeen määrää 52-54 artiklan mukaisesti, toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla ansaittuja eläkkeitä käsitellään samalla tavalla kuin Suomen lainsäädännön nojalla ansaittuja eläkkeitä. 12) Täytäntöönpanoasetus (56 artiklaan) Yksinomaan rahastoivasta eläkejärjestelmästä rahoitettavien etuuksien tai etuuksien osien laskemisessa otetaan huomioon ainoastaan kyseisessä järjestelmässä tätä varten kertynyt pääoma. Kysymyksen vielä kesken olevasta tarkastelusta riippuu, tarvitaanko täytäntöönpanoasetuksessa tätä tarkoittavaa nimenomaista säännöstä. 13) Liite XI (60 artiklaan) Espanja pitää voimassa nykyiset virkamiesten erityisjärjestelmiä koskevat liitteen VI kohdat, jotka tulevat liitteeseen XI. 14) Liite XI (62 artiklan 1 kohtaan) Irlanti korosti, että tätä kohtaa koskeva yhteisymmärrys ei saisi ennakoida liitteestä XI käytävän keskustelun tulosta. 15) Täytäntöönpanoasetus (87 artiklan 8 kohtaan) Täytäntöönpanoasetukseen sisällytetään säännökset asianomaisen henkilön tai uuden toimivaltaisen laitoksen ilmoituksesta aiemmalle toimivaltaiselle laitokselle. Lisäksi neuvosto ja komissio totesivat seuraavaa: 16) Kansainväliset sopimukset (11 artiklan 3 kohdan c alakohtaan sekä 65 artiklan 6 ja 7 kohtaan) Se, että Portugali hyväksyy 11 artiklan 3 kohdan c alakohdan sekä 65 artiklan 6 ja 7 kohdan, ei vaikuta Portugalin vaatimukseen oikeudenmukaisesta kohtelusta silloin, kun tämän asetuksen antamisen jälkeen neuvoteltavien sopimusten yhteydessä jaetaan kustannuksia Portugalin ja Euroopan unioniin kuulumattomien valtioiden kesken. Neuvosto ja komissio ovat myös yhtä mieltä siitä, että seuraavia artikloja olisi tulkittava seuraavasti: 17) 20 artiklan 2 kohta Irlanti haluaisi täsmentää, että sen toimivaltaiset laitokset voivat käyttää kansallisia perusteita 20 artiklan 2 kohdan mukaisen "lääketieteellisesti perustellun ajan" lisäksi harkitessaan asetuksen nojalla potilaiden siirtoa toiseen jäsenvaltioon. Tämä ei kuitenkaan vaikuta 20 artiklan 2 kohdan säännöksiin. Irlanti on kuitenkin täysin samaa mieltä siitä, että tällaisten kansallisten lisäperusteiden soveltamisen on oltava yhteisön lainsäädännön mukaista. 18) 35 artiklan 2 kohta On jokaisen jäsenvaltion oma asia määritellä velkojana, onko sen oikeudellinen tai hallinnollinen rakenne sellainen, että todellisiin kuluihin perustuva korvaus on sopiva vaihtoehto. Tämä määritelmä pätee suhteessa kaikkiin jäsenvaltioihin, ellei muista korvaustavoista ole 3 kohdan mukaisesti sovittu. 19) 84 artiklan 2 kohta Asetuksen 84 artiklan 2 kohtaa ei ole tulkittava siten, että sillä asetettaisiin jäsenvaltioille velvoite tehdä enemmän kuin kansallisessa lainsäädännössä tai menettelyissä edellytetään tai sallitaan."