Ehdotus: neuvoston asetus viinin yhteisestä markkinajärjestelystä ja eräiden asetusten muuttamisesta {SEK(2007) 893} {SEK(2007) 894} /* KOM/2007/0372 lopull. - CNS 2007/0138 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 4.7.2007 KOM(2007) 372 lopullinen 2007/0138 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS viinin yhteisestä markkinajärjestelystä ja eräiden asetusten muuttamisesta (komission esittämä) {SEK(2007) 893}{SEK(2007) 894} PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Euroopan unioni (EU) on maailman suurin viinin tuottaja, kuluttaja, viejä ja tuoja. Vuonna 2006 EU-27:n viinintuotannon osuus EU:n maataloustuotannon kokonaisarvosta oli 5 prosenttia. Laadun osalta sen maine tunnustetaan maailmanlaajuisesti. Viiniala on EU:ssa elinvoimaista taloudellista toimintaa erityisesti työllistävän vaikutuksensa ja vientitulojen ansiosta. Viinin kulutus EU:ssa on viime vuosikymmeninä vähentynyt huomattavasti ja tasaisesti. Vaikka viinin vientitilanne on viime aikoina parantunut, viinin vienti yhteisöstä on vuodesta 1996 kasvanut paljon hitaammin kuin tuonti. Viinialaa on tarpeen uudistaa, koska tarjonnan ja kysynnän välinen tasapaino on heikentynyt ja haasteet eurooppalaisilla ja kansainvälisillä viinimarkkinoilla aiheuttavat tuottajien hintoihin ja tuloihin kohdistuvia paineita. Tästä huolimatta monet viinintuottajat ovat kilpailukykyisiä ja monilla muilla on valmiudet tulla kilpailukykyisiksi. Kuten 22. kesäkuuta 2006 annetussa tiedonannossa ”Kohti kestävää viinialaa Euroopassa”[1] todetaan, Euroopan komission mukaan viinin yhteinen markkinajärjestely on tarpeen uudistaa perusteellisesti kustannustehokkuudeltaan huonojen toimintavälineiden korvaamiseksi kestävämmällä ja johdonmukaisella oikeudellisella kehyksellä. Tavoitteena on parantaa kustannustehokkuutta nykyisin määrärahoin (noin 1,3 miljardia), jotka muodostavat kolmisen prosenttia maatalouden kokonaismenoista. Nykyinen viinin yhteinen markkinajärjestely otettiin käyttöön 17. toukokuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1493/1999. Tämän ehdotuksen hyväksyminen johtaa nykylainsäädännön kumoamiseen. Ehdotettu asetus perustuu Euroopan yhteisön perustamissopimukseen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklaan. Kun ehdotus on hyväksytty, asetus tulee voimaan 1. elokuuta 2008 ja kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin monien uuden asetuksen mukaisesti rahoitettavien toimenpiteiden ansiosta käsitellä omien viinintuotantoalueidensa erityistilannetta toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Sääntelyn parantamista koskevan komission sitoumuksen mukaisesti ehdotukseen liittyy ajantasainen analyysi yhteisen markkinajärjestelyn toiminnassa ilmenneisiin ongelmiin liittyvistä taloudellisista, yhteiskunnallisista ja ympäristöllisistä näkökohdista sekä ehdotuksen vaikutuksesta, hyödyistä ja haitoista näiden kysymysten suhteen. Siinä otetaan myös huomioon sidosryhmien ja kansallisten viranomaisten kanssa sekä yhteisön toimielinten sisällä käytyjen keskustelujen tulokset. Tämä asetusluonnos on komission aloite, joka liittyy maatalouspolitiikan (YMP) uudistuksiin, jotka kattavat kaikki tärkeimmät alat viiniä lukuun ottamatta: vuoden 2003 uudistus koski peltokasveja ja kotieläimiä[2], vuoden 2004 uudistus oliiviöljyä, tupakkaa ja puuvillaa[3], vuoden 2006 uudistus sokeria[4], ja tammikuussa 2007 esitettiin hedelmä- ja vihannesalan uudistusehdotus. Siinä otetaan myös huomioon yhteisön politiikat, jotka koskevat kestävää kehitystä (sovittiin Göteborgissa pidetyssä Eurooppa-neuvostossa), kilpailukyvyn parantamista Lissabonin strategian uuden alun mukaisesti sekä yhteisen maatalouspolitiikan yksinkertaistamista ja lainsäädännön parantamista. 2. KUULEMISET JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI - Asiantuntijatiedon käyttö Viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistusta varten nykyisestä järjestelmästä tehtiin jälkiarviointi, jonka rahoitti komissio ja toteutti eurooppalaisista tutkijoista koostunut ryhmä. Arviointikertomus julkaistiin marraskuussa 2004, ja se on saatavilla komission verkkosivuilla[5]. Lisäksi viinimarkkinoiden keskipitkän aikavälin ennusteita laatiessaan komissio kuuli olettamusten, metodologian ja tulosten osalta paneelia, joka koostui ranskalaisista, espanjalaisista, italialaisista ja saksalaisista viinitalouden tutkijoista. - Viiniseminaari Sidosryhmillä oli mahdollisuus esittää mielipiteitään ja ajatuksiaan viinialan nykytilanteesta ja tulevaisuudennäkymistä 16. helmikuuta 2006 järjestetyssä Euroopan viinien haasteita ja mahdollisuuksia koskevassa seminaarissa. Seminaariin osallistui yli sata henkilöä, jotka edustivat laajalti niitä osapuolia, joita asia koskee[6]. - Komission tiedonanto ja vaikutusten arviointi Komissio esitti kesäkuussa 2006 neuvostolle ja Euroopan parlamentille tiedonannon, joka perustui keskusteluista tehtyihin ensipäätelmiin ja jossa pohdittiin yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksen neljää eri vaihtoehtoa. Komissio kutsui kaikki sidosryhmät osallistumaan avoimeen keskusteluun viinin tulevasta yhteisestä markkinajärjestelystä ja ilmoitti tekevänsä uudistusehdotuksen näiden keskustelujen pohjalta. Komissio on alan tilanteen ja poliittisten tavoitteiden perusteella tarkastellut neljää eri vaihtoehtoa viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistamiseksi. Vaihtoehdoista kolme ei ratkaise viinialan ongelmia eikä ota asianmukaisesti huomioon viinialan tarpeita ja erikoispiirteitä. Nämä vaihtoehdot ovat: nykytilanteen säilyttäminen, viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistaminen YMP:n uudistusmallin mukaisesti ja sääntelyn täydellinen purkaminen. Komissio teki työohjelmassa mainitun vaikutusten arvioinnin, jota koskeva kertomus on saatavilla komission verkkosivuilla[7]. - Euroopan unionin toimielimet Neuvostossa käytiin vuoden 2006 heinäkuun ja lokakuun välisenä aikana tiiviitä keskusteluja etenkin maatalous- ja kalastusneuvoston kolmessa kokouksessa. Joulukuussa sekä Euroopan talous- ja sosiaalikomitea että alueiden komitea antoivat omat kertomuksesta viiniuudistuksesta. Euroopan parlamentti hyväksyi helmikuussa 2007 tätä tiedonantoa koskevan valiokunta-aloitteisen mietinnön. - Sidosryhmien kuuleminen Komissio järjesti sidosryhmien kanssa lukuisia kokouksia ja myös viinin neuvoa-antavassa ryhmässä keskusteltiin uudistuksesta. Lisäksi maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä vastaava komissaari vieraili helmikuusta 2006 alkaen monilla viininviljelyalueilla eri puolilla Euroopan unionia pyrkimyksenään varmistaa suora ja konkreettinen dialogi Euroopan viinialan kanssa. - Suurimmat esiintuodut huolenaiheet Jäsenvaltioilla ja monilla sidosryhmillä on ollut mahdollisuus ilmaista huolenaiheensa kaikissa näissä komission tiedonannon jälkeen käydyissä keskusteluissa. Vaikka eriäviäkin mielipiteitä esitettiin, useimmat keskustelukumppanit olivat yhtä mieltä seuraavista seikoista: - perusteellisen uudistuksen tarpeellisuus komission taloudellisen analyysin mukaan, ongelmakartoitus ja uudistuksen tavoitteet, - yhteiskunnalliset ja taloudelliset riskit, jos viiniköynnösten raivaus tapahtuu liian nopeasti ja laajasti, - viinien markkinoinnin ja menekinedistämisen ehdoton kehittämistarve, - laadun heikkenemisriski, jos tuodun rypäleen puristemehun käyttökielto poistetaan tai jos EU:n viinejä ja tuontiviinejä saa sekoittaa. Ne maat, joissa viiniä ei tuoteta, korostivat kustannustehokkaampien ja kuluttajasuuntautuneempien toimenpiteiden tarvetta. Komissio on ottanut edellä esitetyt mielipiteet asianmukaisesti huomioon tässä ehdotuksessa. 3. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT - Uudistuksen tavoitteet Uudistuksella pyritään - parantamaan EU:n viinintuottajien kilpailukykyä, vahvistamaan EU:n alueen laatuviinien mainetta maailman parhaina, valtaamaan takaisin vanhat markkinat ja valloittamaan uusia markkinoita EU:ssa ja muualla maailmassa, - luomaan viinialan markkinajärjestely, joka perustuu selkeisiin, yksinkertaisiin ja tehokkaisiin sääntöihin, joiden avulla tasapainotetaan kysyntää ja tarjontaa, - luomaan viinijärjestelmä, joka säilyttää EU:n viinintuotannon parhaat perinteet, vahvistaa monien maaseutualueiden yhteiskuntarakennetta ja varmistaa, että kaikki tuotanto on ympäristöystävällistä. EU:n uudessa viinipolitiikassa on otettava asianmukaisesti huomioon yhteiskunnassa esiintyvät kansanterveyteen ja kuluttajansuojaan liittyvät vaatimukset, yhdenmukaisuus WTO-vaatimusten kanssa, johdonmukaisuus uudistetun YMP:n kanssa, ensimmäinen ja toinen pilari sekä rahoitusnäkymät. Huomioon on otettu myös komission ehdotus maatalouden yhteistä markkinajärjestelyä koskevaksi neuvoston asetukseksi. Eräitä horisontaalisia säännöksiä kuitenkin päivitetään, yksinkertaistetaan ja pelkistetään, jotta viinin yhteinen markkinajärjestely voidaan helposti sisällyttää edellä mainittuun maatalouden yhteiseen markkinajärjestelyyn. - Yhteenveto ehdotetuista toimenpiteistä Komissio katsoo, että vaikutusten arvioinnissa tehdyn perusteellisen analyysin mukaan on alan ongelmat, potentiaali ja erityispiirteet huomioon ottaen viinille syytä säilyttää yhteinen markkinajärjestely, joka on kuitenkin uudistettava perusteellisesti. Haasteena on mukauttaa sääntelykehys ja tuotantorakenne niin, että eurooppalaisesta viinialasta saadaan ala, joka on pitkälläkin aikavälillä kestävä ja kilpailukykyinen. Samanaikaisesti on varmistettava määrärahojen käyttö kustannustehokkaimmalla tavalla. Tämä tarkoittaa, että heti alussa poistetaan kaikki tehottomiksi osoittautuneet toimenpiteet eli sivutuotteiden tislaustuki, viinin tislaus alkoholijuomiksi, sellaisista rypäleistä saadun viinin tislaus, jotka on tarkoitettu sekä viininvalmistukseen että muuhun käyttöön, yksityisen varastoinnin tuki ja vientituet. Rypäleen puristemehulle väkevöimistä varten myönnettävä tuki otettiin käyttöön korvaamaan lisäkustannuksia, joita syntyy verrattuna sokerilla väkevöimiseen. Mainittu tuki poistetaan, koska sokerin käyttö väkevöimiseen kielletään. Erityinen tislaustoimenpide korvataan kahdella kriisinhallintatoimenpiteellä, joihin käytetään kansallisia määrärahoja. Viiniala on syytä uudistaa perusteellisesti muun muassa siitä tärkeästä syystä, että viinin uudesta yhteisestä markkinajärjestelystä saadaan WTO-sääntöjen mukainen. Näin poistuvat nykyiset kauppaa vääristävät (oranssin laatikon) interventiotoimenpiteet, ja jäljelle jäävät sisäiset tukitoimenpiteet ovat ensisijaisesti vihreään laatikkoon luettavia toimenpiteitä. Uudistus ehdotetaan toteutettavaksi kahdessa vaiheessa: ensimmäinen vaihe kattaa vuodet 2008–2013, joiden aikana palautetaan markkinatasapaino ja autetaan kilpailukyvyltään heikkoja tuottajia lähtemään alalta arvokkaasti. Uudet toimenpiteet kilpailukyvyn parantamiseksi otetaan käyttöön vähitellen ensimmäisen vaiheen aikana, ja toisessa vaiheessa istutusoikeudet lakkautetaan 1. tammikuuta 2014 alkaen. 3.1. Uudistetut, yksinkertaisemmat ja selkeämmät sääntelytoimenpiteet Tuottajien rajoitukset vähenevät Istutusoikeuksien rajoitusjärjestelmän kestoa jatketaan vuodesta 2010 vuoteen 2013. Sen jälkeen eli 1. tammikuuta 2014 alkaen viiniköynnösten istutusoikeudet vapautetaan kilpailukyvyn parantamiseksi. Pyrkimyksenä on antaa kilpailukykyisille viinintuottajille mahdollisuus laajentaa tuotantoaan vanhojen markkinoiden takaisinvaltaamiseksi ja uusien markkinoiden valloittamiseksi EU:ssa ja kolmansissa maissa. Hehtaarimäärät pysyvät kuitenkin kurissa ja ylituotanto estyy paitsi uusien markkinarealiteettien ansiosta myös siitä syystä, että jäsenvaltiot voivat suojattuihin alkuperänimityksiin ja maantieteellisiin merkintöihin liittyen rajoittaa aloja sekä vahvistaa enimmäistuotoksia ja antaa muita tuotantoon, jalostukseen ja merkintöihin liittyviä tiukempia sääntöjä; lisäksi poistuu systemaattisen tislauksen muodostama turvaverkko. Uudet tuotantopäätökset tulevat perustumaan täysin tuottajan kykyyn löytää tuotteilleen markkinat. Viininvalmistusmenetelmiin liittyvä joustovara lisääntyy, kun - uusien viininvalmistusmenetelmien hyväksymistä tai nykyisten viininvalmistusmenetelmien muuttamista koskeva vastuu siirretään neuvostolta komissiolle, kuten myös yhteisön säännöstön soveltaminen – väkevöimistä ja happamuuden lisäämistä lukuun ottamatta, - komissio arvioi kansainvälisen viinijärjestön (OIV) hyväksymiä viininvalmistusmenetelmiä ja sisällyttää ne komission asetukseen, - EU:ssa sallitaan viininvalmistusmenetelmät, jotka on jo hyväksytty kansainvälisesti valmistettaessa viinejä, jotka viedään kyseiset menetelmät hyväksyviin määräpaikkoihin, - viinien luonnollista vähimmäisalkoholipitoisuutta koskeva vaatimus poistetaan. Viinien luokittelu ja merkinnät selkeytetään ja johdonmukaistetaan, jolloin markkinasuuntautuneisuus lisääntyy : EU:n laatuviinien käsite perustuu maantieteelliseen alkuperään (määritellyllä alueella tuotettu laatuviini). EU haluaa vakiinnuttaa tämän käsitteen sekä soveltaa, edistää ja hyödyntää sitä maailmanlaajuisesti; Laatupolitiikka tulee olemaan selkeämpi, yksinkertaisempi, avoimempi ja siis tehokkaampi, kun - viinien maantieteellisille merkinnöille vahvistetaan selkeät puitteet, jotka ovat horisontaalisen laatupolitiikan mukaiset (neuvoston asetus (EY) N:o 510/2006), maantieteellisellä merkinnällä varustetut viinit jaetaan viineihin, joilla on suojattu maantieteellinen merkintä (SMM), ja viineihin, joilla on suojattu alkuperämerkintä (SAN), vahvistetaan menettely maantieteellisten merkintöjen rekisteröimiseksi ja suojaamiseksi, - rypäleiden liikapuristuskielto säilytetään viinien laadun varmistamiseksi; kieltoa sovelletaan toissijaisuusperiaatteen mukaisesti, - toimialakohtaisten organisaatioiden roolia laajennetaan siten, että ne voivat valvoa ja hallinnoida alueillaan tuotettujen viinien laatua, myös valvontavälineitä vahvistetaan erityisesti ns. lajikeviinien tuotannon osalta. Komissio ehdottaa, että päällysmerkintöjä koskevia säännöksiä yksinkertaistetaan ottamalla käyttöön yksi oikeudellinen kehys, jota sovelletaan kaikkiin viiniluokkiin ja niihin liittyviin merkintöihin. Oikeudellinen kehys vastaa kuluttajien toiveisiin ja on johdonmukaisempi viinin laatupolitiikan kanssa. Sitä varten olisi toteutettava seuraavat toimenpiteet: - toimivalta siirretään neuvostolta komissiolle, - kaikkiin viineihin sovelletaan yhtä oikeudellista välinettä täydentämällä horisontaalisessa päällysmerkintädirektiivissä 2000/13/EY säädettyjä sääntöjä viinialan ominaistarpeiden huomioon ottamiseksi pakollisten ja vapaaehtoisten merkintöjen osalta, - merkintäpolitiikan joustavuutta parannetaan ottaen huomioon WTO-politiikat poistamalla suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettuja viinejä ja ilman suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää olevia viinejä koskevat erilaiset merkintäsäännöt ja ennen kaikkea säätämällä rypälelajikkeen ja vuosikerran merkitsemisestä ilman suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää oleviin viineihin siten, että asianmukaisia jäljitettävyyteen liittyviä vaatimuksia noudatetaan, - varmistetaan kuluttajavalistus ja kuluttajansuoja antamalla kuluttajille kattavaa tietoa tuotteen alkuperästä jäljitettävyyttä koskevia merkintäsääntöjä soveltamalla. 3.2. Kansalliset määrärahat, joilla jäsenvaltiot voivat parantaa omaa tilannettaan Rahoitusselvityksen mukaan tämäntyyppisten toimenpiteiden kokonaisbudjetti vaihtelee vuoden 2009 623 miljoonasta eurosta 830 miljoonaan euroon vuodesta 2015 eteenpäin. Siitä annetaan kunkin viiniä tuottavan jäsenvaltion käyttöön kansalliset määrärahat, jotka lasketaan kolmen puolueettoman perusteen mukaan: jäsenvaltioiden viininviljelyalat (painoarvo yksi neljäsosa), aiempi tuotanto (painoarvo yksi neljäsosa) ja aiemmat menot (painoarvo kaksi neljäsosaa). Kun kyseessä on menekinedistäminen, sekä viljelyalaa että tuotantoa painotetaan siten, että kummankin painoarvo on puolet. Jäsenvaltiot voivat rahoittaa kansallisista määrärahoistaan toimenpiteitä, jotka ne valitsevat seuraavien joukosta: - uusi tuki menekinedistämiseen kolmansissa maissa, - viinitarhojen rakenneuudistus/uusiin lajikkeisiin siirtyminen, - uusi tuki rypäleiden raakana korjaamiseen, - uudet kriisinhallintatoimenpiteet, kuten luonnonkatastrofien varalta otettavat vakuutukset ja sijoitusrahastojen perustamisesta aiheutuvien hallinnollisten kustannusten tukeminen. Kilpailun vääristymisen estämiseksi kansallisten määrärahojen käytön edellytyksenä on eräiden yhteisten sääntöjen (täydentävien ehtojen periaatteiden mukaisesti sovellettavat ympäristöön liittyvät vähimmäisvaatimukset mukaan luettuina) noudattaminen ja kansallisen ohjelman ilmoittaminen komissiolle. 3.3. Viinialan kestävän kehityksen turvaaminen käyttämällä enemmän maaseudun kehittämistoimenpiteitä Viiniala voisi hyötyä monista maaseudun kehittämisasetuksen[8] toimenpiteistä, jotka sisältyvät jäsenvaltioiden hyväksymiin ohjelmiin, koska tällaiset toimenpiteet voivat huomattavasti kannustaa ja hyödyttää viininviljelijöitä, jalostajia ja kauppiaita. Näitä ovat muun muassa: - nuorten viljelijöiden toiminnan aloittaminen, tekniset investoinnit ja markkinoinnin kehittäminen, - ammatillinen koulutus, - tuottajaorganisaatioille tiedotus- ja menekinedistämistoimiin myönnettävä tuki laatujärjestelmään liittymisen jälkeen, - maatalouden ympäristötoimenpiteisiin myönnettävä tuki, jolla katetaan viinitarha- ja kulttuurimaisemien luomisesta ja ylläpitämisestä aiheutuvat lisäkustannukset ja tulonmenetykset, - varhaiseläke, joka voidaan myöntää viljelijöille, jotka päättävät lopettaa kaupallisen maataloustoiminnan harjoittamisen ja luovuttaa tilansa muille viljelijöille. Sokerin käyttökielto pakottaa aiemmin sokeria väkevöimisessä käyttäneitä tuottajia tekemään investointeja rypäleen puristemehun käytön aloittamiseksi. Jäsenvaltiot voivat maaseudun kehittämisen puitteissa myöntää investointitukea viinintuottajille, jotka ovat vaihtaneet sokerin rypäleen puristemehuun. Koska vuosien 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmien laadinta on jo käynnissä, määrärahoja olisi näiden toimenpiteiden edistämiseksi siirrettävä budjettikohtien välillä (toisaalta markkinatukien ja suorien tukien ja toisaalta maaseudun kehittämistukien välillä) ja varattava ne viinintuotantoalueille samalla tavalla kuin on tehty kahdella muulla alalla (tupakka ja puuvilla). Siirrettyjen määrärahojen määrä vaihtelee vuoden 2009 100 miljoonasta eurosta 400 miljoonaan euroon vuodesta 2014 eteenpäin. Koska maaseudun kehittämisohjelmat on silloin jo hyväksytty, jäsenvaltioilla tulee olemaan mahdollisuus mukauttaa niitä, jotta ne voivat olla merkittävässä asemassa viinialan toimijoiden tulevan taloudellisen hyvinvoinnin ja viininviljelyalueiden ympäristön säilyttämisen kannalta. 3.4. Kuluttajille enemmän tietoa eurooppalaisista viineistä Monet sidosryhmät ovat (etenkin 16. helmikuuta 2006 pidetyssä seminaarissa) tuoneet esille tarpeen parantaa viinin markkinointia ja menekinedistämistä. Komissio aikoo ryhtyä ponnekkaasti noudattamaan vastuullista menekinedistämis- ja tiedotuspolitiikkaa. Olisi hyödynnettävä kaikkia yhteisön lainsäädännön suomia mahdollisuuksia ja luotava uusia mahdollisuuksia, jotta voidaan toteuttaa - uusia menekinedistämishankkeita EU:n ulkopuolella käyttäen kansallisia määrärahoja, joihin on varattu huikeat 120 miljoonaa euroa eli noin 9 prosenttia koko alan talousarviosta. Yhteisön rahoitusosuus mainituista toimenpiteistä on 50 prosenttia, - tehostettuja menekinedistämishankkeita käyttäen maaseudun kehittämismäärärahoja laatujärjestelmään liittyneiden tuottajaorganisaatioiden hyväksi, - uusia tiedotuskampanjoita vastuullisesta/kohtuullisesta viininkulutuksesta; näitä rahoitetaan EU:ssa horisontaalisessa menekinedistämistä koskevassa säädöskehyksessä, ja tällöin yhteisrahoitusosuus on korkeampi (60 prosenttia). Nykyistä eurooppalaisten maantieteellisten merkintöjen järjestelmää koskevaa tiedotuskampanjaa tehostetaan. Tätä tarkoitusta varten neuvoston asetusta (EY) N:o 2826/2000 muutetaan ja määrärahojen saatavuutta lisätään. 3.5. Ympäristöriskien torjuminen Viinin tuotannossa ja kaupan pitämisessä olisi otettava huomioon ympäristönäkökohdat sekä viljelymenetelmien että jalostuksen tasolla. Komissio haluaa varmistaa, että viinialan uudistuksella lievennetään viininviljelyn ja -valmistuksen ympäristövaikutuksia, joita syntyy erityisesti maaperän eroosion ja saastumisen, kasvinsuojeluaineiden käytön sekä jätehuollon vuoksi. Tämän saavuttamiseksi komissio ehdottaa, että - kaikki viinialat tehdään tukikelpoisiksi tilatukijärjestelmässä, jolloin täydentävien ehtojen järjestelmän pakollisia sääntöjä sovelletaan yhä useampiin tuottajiin, - raivatut alat sisällytetään automaattisesti tilatukijärjestelmään, jolloin niihin on sovellettava täydentävien ehtojen järjestelmän sääntöjä, - raivauspalkkioon sekä kansallisista määrärahoista rahoitettaviin rakenneuudistusta ja rypäleiden raakana korjaamista koskeviin toimenpiteisiin liitetään ympäristöön liittyvä vähimmäisvaatimus maaperän huononemisen estämiseksi, - vahvistetaan viininvalmistusprosessissa noudatettava ympäristöstä huolehtimisen osalta hyväksyttävä vähimmäistaso, - maaseudun kehittämisohjelmien määrärahoja lisätään esimerkiksi toimintalinjassa 2, joka koskee tukitoimenpiteitä ympäristön ja maaseudun parantamiseksi. 3.6. Vaihtoehtoja kilpailukyvyltään heikommille tuottajille Vaikka monet tuottajat ovat jo kilpailukykyisiä tai heidän kilpailukykynsä paranee uudistusehdotukseen sisältyvien uusien toimenpiteiden ansiosta, joidenkin tuottajien tilanne on nykyisellään hyvin hankala. Heidän tulonsa ovat usein negatiivisia, ja heidän on hyvin vaikea välttää konkurssi, kun kilpailu markkinoilla kovenee. Jotta he voisivat lähteä alalta arvokkaasti, viljelystä lopullisesti luopumisen järjestelmä on säilytettävä. Viininviljelijöillä olisi oltava vapaus valita, raivaavatko ne alat vai eivät. Jäsenvaltiot voivat yhteiskunnallisten ongelmien ja/tai ympäristöongelmien estämiseksi rajoittaa raivauksia vuoristoalueilla tai jyrkkärinteisillä alueilla ja alueilla, joilla on erityisiä ympäristörajoitteita ja/tai keskeyttää raivausjärjestelmän soveltamisen, kun raivatun alan yhteenlaskettu osuus sen alueella on 10 prosenttia viiniköynnöstä kasvavasta alasta. Raivauspalkkiota nostetaan houkuttelevalle tasolle. Jotta viljelijät osallistuisivat järjestelmään jo ensimmäisenä vuonna, palkkion määrä laskee istutusrajoitusten jäljellä olevalla ajanjaksolla asteittain. Myönnettyjen määrärahojen ansiosta EU:ssa voidaan raivata noin 200 000 hehtaaria viidessä vuodessa. Mainittu ala vastaa rakenteellista ylijäämää, joka on poistettava ottaen huomioon tuoreet kauppaa koskevat parannukset yhdessä markkinatasapainon positiivisten vaikutusten kanssa. Niitä odotetaan syntyvän muista ehdotetuista toimenpiteistä, joita ovat erityisesti sokerilla väkevöimisen loppuminen, menekinedistäminen, rypäleiden raakana korjaaminen ja maaseudun kehittämistuki. Raivattua maatalousalaa, jota aiemmin käytettiin viiniköynnösten kasvatukseen, pidetään tilatukijärjestelmässä tukikelpoisena alana, jolle voidaan myöntää keskimääräistä alueellista tuotannosta irrotettua suoraa tukea. 3.7. Kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa Koska WTO-neuvottelut ovat edelleen käynnissä eikä niiden tuloksia vielä tiedetä, uudistusehdotuksessa ei muuteta ulkomaankauppaa koskevaa lainsäädäntöä vientitukia lukuun ottamatta. Viinien vientitukien vaikutusta ja roolia on kuitenkin analysoitu. Vientitukien taloudellinen vaikutus on huomattavasti vähentynyt, onhan tuetun viennin osuus alle 15 prosenttia kokoviennistä. Vientitukien arvo on 3,4 prosenttia vientitukikelpoisten tuotteiden arvosta. Vientitukiin myönnettävät määrärahat voidaan käyttää paremminkin, osittain menekinedistämiseenkin, minkä vuoksi vientituet ehdotetaan poistettaviksi. 3.8. YMP:stä johdonmukaisempi, yksinkertaisempi ja täysin yhteisön lainsäädännön mukainen Kaikista viinialoista tulee tukikelpoisia tilatukijärjestelmässä. Tämän merkittävän edistysaskeleen ansiosta viinintuottajat saavat paljon joustavuutta ja saman kohtelun kuin muutkin viljelijät. Sen vuoksi muutetaan neuvoston asetusta (EY) N:o 1782/2003. Ehdotuksessa yksinkertaistetaan lainsäädäntöä ja (EU:n, kansallisten tai alueellisten) julkisviranomaisten kuten myös yksityisten tahojen hallinnollisia menettelyjä. Yksi huomattavimmista parannuksista on markkinatoimenpiteiden ja istutusoikeuksien lakkauttaminen vuodesta 2014 alkaen, koska näin hallinto yksinkertaistuu. Saateasiakirjojen toimitusta olisi yksinkertaistettava ja niiden sähköistä toimittamista edistettävä. Riippumatta siitä, poistetaanko istutuskielto, alan toimijoiden ja jäsenvaltioiden olisi noudatettava nykyistä yhteisön lainsäädäntöä, joka koskee ns. sääntöjenvastaisia ja laittomia istutuksia. Näiden sääntöjen noudattaminen on ensisijaisen tärkeää yhteisen markkinajärjestelyn toiminnan kannalta. Jos sääntöjä ei noudateta, komissio toteuttaa (edelleen) asianmukaisia toimenpiteitä tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevassa menettelyssä tai aloittaa tarvittaessa perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisia rikkomisesta johtuvia menettelyjä. 4. VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON Ehdotettu uudistus ei kasvata kustannuksia nykyisestä 1,3 miljardista eurosta. Talousarvio käytetään seuraavasti: - Uudessa yhteisessä markkinajärjestelyssä myönnetään kansallisia määrärahoja, joilla rahoitetaan menekinedistämistä kolmansissa maissa ja raivausjärjestelmää. - Määrärahoja siirretään maaseudun kehittämistoimenpiteisiin viinintuotantoalueilla. - Määrärahoja siirretään tilatukijärjestelmään raivattujen alojen perusteella. On odotettavissa, että järjestelmään tehtävät muutokset ja siihen liittyvät innovaatiot johtavat talousarvion tehokkaampaan käyttöön. Lisäksi varoja, joita käytetään suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettuja viinejä, yhdestä rypälelajikkeesta valmistettuja viinejä sekä vastuullista kulutusta koskevaan tiedotukseen sisämarkkinoilla, lisätään kolmella miljoonalla. SISÄLLYSLUETTELO I OSASTO JOHDANTOSÄÄNNÖKSET 23 II OSASTO TUKITOIMENPITEET 24 I luku Tukiohjelmat 24 1 jakso Johdantosäännökset 24 2 jakso Tukiohjelmat 24 3 jakso Erityiset tukitoimenpiteet 26 4 jakso Yleiset säännökset 30 II luku Määrärahojen siirto 30 III OSASTO SÄÄNTELYTOIMENPITEET 31 I luku Yleissäännöt 31 II luku Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset 32 III luku Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät 35 1 jakso Soveltamisala ja määritelmät 35 2 jakso Suojan hakeminen 36 3 jakso Suojan myöntämismenettely 37 4 jakso Erityistapaukset 39 5 jakso Suoja ja valvonta 40 6 jakso Yleiset säännökset 43 IV luku Päällysmerkinnät 44 V luku Tuottajaorganisaatiot ja toimialakohtaiset organisaatiot 46 IV OSASTO KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA 49 I luku Yhteiset säännökset 49 II luku Tuonti- ja vientitodistukset 50 III luku Suojatoimenpiteet 52 IV luku Tuontiin sovellettavat säännöt 54 V OSASTO TUOTANTOKYKY 55 I luku Laittomat istutukset 55 II luku Istutusoikeuksien siirtymäjärjestely 57 III luku Raivausjärjestelmä 61 VI OSASTO YLEISET SÄÄNNÖKSET 65 VII OSASTO SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET 68 I luku Muutokset 68 II luku Siirtymä- ja loppusäännökset 71 2007/0138 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS viinin yhteisestä markkinajärjestelystä ja eräiden asetusten muuttamisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, sekä katsoo seuraavaa: (1) Nykyinen viinin yhteinen markkinajärjestely otettiin käyttöön 17 päivänä toukokuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1493/1999[9]. (2) Viinin kulutus yhteisössä on vähentynyt tasaisesti, ja viinin vienti yhteisöstä on vuodesta 1996 kasvanut paljon hitaammin kuin tuonti. Tämä on johtanut tarjonnan ja kysynnän epätasapainoon, joka vuorostaan aiheuttaa tuottajahintoihin ja -tuloihin kohdistuvaa painetta. (3) Kaikki asetukseen (EY) N:o 1493/1999 nykyisellään sisältyvät välineet eivät ole onnistuneet lisäämään viinialan kilpailukykyä ja kestävää kehitystä. Markkinamekanismeihin liittyvät toimenpiteet, kuten erityinen tislaustoimenpide, ovat osoittautuneet kustannustehokkuudeltaan huonoiksi, koska ne ovat edistäneet rakenteellisen ylijäämien syntymistä eikä niihin ole liittynyt vaatimusta parantaa asianomaisten rakenteiden kilpailukykyä. Lisäksi jotkin sääntelytoimenpiteet ovat rajoittaneet perusteettomasti kilpailukykyisten tuottajien toimia. (4) Toisin sanoen näyttää siltä, että nykyisellä oikeudellisella kehyksellä ei voida saavuttaa kestävällä tavalla perustamissopimuksen 33 artiklassa määrättyjä tavoitteita eikä varsinkaan tasapainottaa viinimarkkinoita ja taata asianomaiselle maatalousyhteisölle kohtuullista elintasoa. (5) Saatujen kokemusten perusteella yhteisön viinialan järjestelmä on asianmukaista muuttaa perusteellisesti seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: EU:n viinintuottajien kilpailukyvyn parantaminen, EU:n alueen laatuviinien maineen vahvistaminen maailman parhaina, vanhojen markkinoiden takaisinvaltaus ja uusien markkinoiden valloittaminen yhteisössä ja muualla maailmassa, sellaisen viinijärjestelmän luominen, jonka selkeät, yksinkertaiset ja tehokkaat säännöt tasapainottavat tarjontaa ja kysyntää, sekä sellaisen viinijärjestelmän luominen, joka säilyttää yhteisön viinintuotannon parhaat perinteet, vahvistaa monien maaseutualueiden yhteiskuntarakennetta ja varmistaa, että kaikki tuotanto on ympäristöystävällistä. Sen vuoksi on tarpeen kumota asetus (EY) N:o 1493/1999 ja korvata se uudella asetuksella. (6) Ennen tämän asetuksen laatimista on järjestetty arviointi- ja kuulemismenettely viinialan tarpeiden määrittämiseksi ja huomioon ottamiseksi. Marraskuussa 2004 tilattiin ja julkaistiin ulkoinen arviointikertomus. Komissio järjesti 16 päivänä helmikuuta 2005 seminaarin, jossa sidosryhmillä oli mahdollisuus ilmaista mielipiteensä. Komission tiedonanto ”Kohti kestävää viinialaa Euroopassa”[10] julkaistiin 22 päivänä kesäkuuta 2006. Se sisälsi myös vaikutusten arvioinnin, jossa esitettiin erilaisia vaihtoehtoja viinialan uudistukselle. (7) Vuoden 2006 heinäkuusta marraskuuhun käytiin keskusteluja neuvoston tasolla. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea sekä alueiden komitea antoivat joulukuussa 2006 kertomuksensa komission tiedonannossa ehdotetuista uudistusvaihtoehdoista. Euroopan parlamentti hyväksyi 15 päivänä helmikuuta 2007 tiedonantoa koskevan valiokunta-aloitteisen mietinnön, jossa esitetyt päätelmät on otettu huomioon tässä asetuksessa. (8) Maatalouden yhteistä markkinajärjestelyä koskevan neuvoston asetuksen [ lisätään numero, nimi ja julkaisuviitteet, jos asetus julkaistaan ennen tämän asetuksen hyväksymistä ] olisi myöhemmin katettava myös viiniala. Maatalouden yhteiseen markkinajärjestelyyn sisältyy säännöksiä, jotka ovat luonteeltaan horisontaalisia, kuten kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa, kilpailusääntöjä, tarkastuksia ja seuraamuksia sekä komission ja jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa koskevat säännökset. Jotta tämän asetuksen säännökset, jotka liittyvät mainittuihin horisontaalisiin kysymyksiin, voitaisiin helposti sisällyttää maatalouden yhteistä markkinajärjestelyä koskevaan asetukseen, niiden olisi oltava mahdollisimman paljon yhteisen markkinajärjestelyn säännösten mukaisia. (9) On tärkeää säätää tukitoimenpiteistä, joilla voidaan vahvistaa kilpailurakenteita. Vaikka kyseisten toimenpiteiden rahoitus ja määrittely on komission tehtävä, jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus valita tarvittavat toimenpiteet omia alueitaan varten ottaen tarvittaessa huomioon alueelliset erityispiirteensä ja sisällyttää ne kansallisiin tukiohjelmiinsa. Näiden ohjelmien täytäntöönpanon pitäisi olla jäsenvaltioiden vastuulla. (10) Kun määrärahat jaetaan jäsenvaltioiden kansallisille tukiohjelmille, tärkeimmäksi jakoperusteeksi olisi otettava jäsenvaltioiden aiemmat osuudet viinialan määrärahoista, viiniköynnöstä kasvava ala ja aiempi tuotanto. (11) Ohjelmien yhtenä tärkeimpänä toimenpiteenä olisi oltava yhteisön viinien menekinedistäminen ja markkinointi kolmansissa maissa, ja siihen olisikin varattava tietty osuus määrärahoista. Määrärahoja olisi edelleen myönnettävä rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen, koska nämä toimet vaikuttavat alaan positiivisesti. Ennaltaehkäisevien välineiden, joita ovat satovakuutus, sijoitusrahastot ja rypäleiden korjaaminen raakana, olisi oltava tukiohjelmissa tukikelpoisia, jotta tuottajia kannustettaisiin toimimaan kriisitilanteissa vastuullisesti. (12) Kun yhteisö rahoittaa tukikelpoisia toimenpiteitä, rahoituksen edellytyksenä olisi mahdollisuuksien mukaan oltava se, että asianomaiset tuottajat noudattavat eräitä ympäristöön liittyviä sääntöjä. Jos noudattamatta jättämisiä havaitaan, tukia olisi alennettava. (13) Alaa olisi tuettava myös Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen[11] 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisista rakennetoimenpiteistä. (14) Seuraavat asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset toimenpiteet lienevät kiinnostavia viinialan kannalta: nuorten viljelijöiden toiminnan aloittaminen, tekniset investoinnit ja markkinoinnin kehittäminen, ammatillinen koulutus, tuottajaorganisaatioille tiedotus- ja menekinedistämistoimiin myönnettävä tuki laatujärjestelmään liittymisen jälkeen, maatalouden ympäristötoimenpiteet sekä varhaiseläketuki viljelijöille, jotka lopettavat lopullisesti kaupallisen maatalouden harjoittamisen siirtääkseen tilan toiselle viljelijälle. (15) Jotta asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset määrärahat lisääntyisivät, määrärahoja olisi siirrettävä asteittain sen mukaiseen talousarvioon. (16) Viinialalla olisi sovellettava eräitä sääntelytoimenpiteitä erityisesti terveyteen, laatuun ja kuluttajien odotuksiin liittyvistä syistä. (17) Jäsenvaltioiden olisi edelleen oltava vastuussa niiden rypälelajikkeiden luokittelusta, joista viinin valmistaminen on sallittua niiden alueilla. Eräät rypälelajikkeet olisi jätettävä luokittelun ulkopuolelle. (18) Eräitä tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita olisi pidettävä yhteisössä kaupan viinialan tuotteiden erityisluokittelun ja vastaavien eritelmien mukaisesti. (19) Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet olisi tuotettava noudattaen eräitä viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia koskevia sääntöjä, joilla taataan, että terveysnäkökohdat ja kuluttajien odotukset laadun ja tuotantomenetelmien suhteen otetaan huomioon. Joustavuuden varmistamiseksi kyseisten menetelmien päivittämistä ja uusien menetelmien hyväksymistä koskeva vastuu olisi siirrettävä komissiolle, lukuun ottamatta väkevöimistä ja happamuuden lisäämistä koskevia menetelmiä, sillä ne ovat poliittisesti herkkiä aiheita, joiden muuttamiseksi toimivallan tulisi pysyä neuvostolla. (20) Viinin alkoholipitoisuuden lisäämiseen olisi sovellettava eräitä rajoja, ja se olisi tarvittaessa suoritettava lisäämällä viiniin tiivistettyä ja puhdistettua rypäleen puristemehua. Sakkaroosin lisäämistä viiniin ei pitäisi enää sallia. (21) Rypäleiden liikapuristaminen olisi kiellettävä, koska siten saatava viini on huonolaatuista. (22) Komission olisi kansainvälisten vaatimusten täyttämiseksi otettava yleiseksi perustaksi kansainvälisen viinijärjestön (OIV) hyväksymät viininvalmistusmenetelmät. Jotta yhteisön tuottajien toimintaa ulkomarkkinoilla ei estettäisi, näitä vaatimuksia olisi sovellettava myös vietäväksi tarkoitettuihin yhteisön viineihin, vaikka yhteisössä sovellettaisiinkin tiukempia sääntöjä. (23) Yhteisössä olisi kiellettävä kolmannesta maasta peräisin olevan viinin leikkaaminen yhteisön viinin kanssa samoin kuin kolmansista maista peräisin olevien viinien leikkaaminen keskenään. Tietynlaista kolmansista maista peräisin olevaa rypäleen puristemehua, viinirypälemehua ja tietynlaisia tuoreita rypäleitä ei myöskään pitäisi voida viiniyttää eikä lisätä viiniin yhteisön alueella. (24) Laatuviinien käsite perustuu yhteisössä muun muassa viinin maantieteelliseen alkuperään liittyviin erityisominaisuuksiin. Jotta kuluttaja olisi tietoinen tällaisista viineistä, niille myönnetään suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä, joskin nykyjärjestelmä ei ole täysin hiottu tältä osin. Jotta asianomaisten tuotteiden laatuväitteitä tukeva kehys olisi avoin ja kehittyneempi, olisi otettava käyttöön järjestelmä, jossa alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää koskevat hakemukset tutkitaan noudattaen lähestymistapaa, jota sovelletaan muihin elintarvikkeisiin kuin viiniin ja väkeviin alkoholijuomiin yhteisön horisontaalisessa laatupolitiikassa maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20 päivänä maaliskuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006[12] mukaisesti. (25) Alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien erityisten laatuominaisuuksien säilyttämiseksi jäsenvaltioiden olisi sallittava soveltaa tässä suhteessa tiukempia sääntöjä. (26) Jotta maantieteelliset merkinnät ja alkuperänimitykset saisivat suojan yhteisössä, ne olisi hyväksyttävä ja rekisteröitävä yhteisön tasolla. Jotta varmistetaan, että nimitykset täyttävät tässä asetuksessa säädetyt edellytykset, asianomaisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten olisi tutkittava hakemukset noudattaen yhteisiä vähimmäisvaatimuksia, joihin kuuluu kansallinen menettely, jonka mukaisesti voidaan esittää hakemusta koskevia vastaväitteitä. Komission olisi sen jälkeen tutkittava päätökset, jotta varmistetaan, että hakemukset ovat tässä asetuksessa säädettyjen edellytysten mukaiset ja että lähestymistapa on kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukainen. (27) Suojaa olisi voitava hakea kolmansien maiden alkuperänimityksille ja maantieteellisille merkinnöille, jotka ovat suojattuja alkuperämaassaan. (28) Rekisteröintimenettelyssä olisi annettava kaikille jäsenvaltion tai kolmannen maan luonnollisille tai oikeushenkilöille, joiden oikeutettua etua asia koskee, mahdollisuus käyttää oikeuksiaan esittämällä vastaväitteensä. (29) Rekisteröidyillä alkuperänimityksillä ja maantieteellisillä merkinnöillä olisi oltava suoja sellaista käyttöä vastaan, joka hyödyntää perusteettomasti edellytykset täyttävien tuotteiden mainetta. Rehellisen kilpailun edistämiseksi ja kuluttajien harhauttamisen estämiseksi suojan olisi koskettava myös tuotteita ja palveluja, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, perustamissopimuksen liitteeseen 1 kuulumattomat tuotteet mukaan luettuina. (30) Olisi säädettävä menettelyistä eritelmän muuttamiseksi suojan saamisen jälkeen ja alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän peruuttamiseksi erityisesti, jos asianomaisen eritelmän edellytysten täyttymistä ei enää voida taata. (31) Yhteisön alueella suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä varten olisi oltava valvontajärjestelmä, joka on mahdollisuuksien mukaan johdonmukainen rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004[13] kanssa, kuten myös tarkastusjärjestelmä, jolla varmistetaan, että asianomaiset viinit ovat eritelmän mukaisia. (32) Jäsenvaltioiden olisi sallittava periä maksu aiheutuneiden kulujen kattamiseksi. (33) Uutta tarkastelumenettelyä ei pitäisi oikeusvarmuuden vuoksi soveltaa yhteisössä nykyisin voimassa oleviin alkuperänimityksiin ja maantieteellisiin merkintöihin. Asianomaisten jäsenvaltioiden olisi kuitenkin annettava komissiolle tiedoksi perustiedot ja säännökset, joiden perusteella tällaiset nimitykset ja merkinnät on hyväksytty kansallisella tasolla, ja jollei näitä tietoja toimiteta, alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä voisi menettää suojansa. Nykyisten alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen peruuttamisen olisi oikeusvarmuuden vuoksi oltava rajoitettua. (34) Maantieteellisiä nimiä ei pitäisi enää voida suojata alkuperänimityksinä tai maantieteellisinä merkintöinä kansallisella tasolla. (35) Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden kuvauksella, nimityksellä ja tarjontamuodolla voi olla merkittävä vaikutus niiden markkinoitavuuteen. Jäsenvaltioiden viinituotteiden merkintöjä koskevan lainsäädännön erot voivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa. (36) Sen vuoksi olisi vahvistettava säännöt, joissa otetaan huomioon kuluttajien ja tuottajien oikeutetut edut. Tästä syystä on asianmukaista vahvistaa yhteisön merkintäsäännöt. (37) Säännöissä olisi velvoitettava käyttämään eräitä ilmaisuja tuotteen tunnistamiseksi myyntinimityksen perusteella ja eräiden tärkeiden tietojen antamiseksi kuluttajalle. Eräiden muiden vapaaehtoisten tietojen käytöstä olisi myös säädettävä yhteisön kehyksessä. (38) Jollei muutoin säädetä, viinialan merkintäsääntöjen olisi täydennettävä myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/13/EY[14] vahvistettuja sääntöjä, joita sovelletaan horisontaalisesti. Kokemusten mukaan merkintäsääntöjä ei kannata eriyttää viinituotteen luokan mukaan. Sääntöjä olisi sovellettava kaikkiin viiniluokkiin, myös tuontituotteisiin. Säännöissä olisi erityisesti sallittava rypälelajikkeen ja satovuoden merkitseminen vailla alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää oleviin viineihin siten, että merkintöjen todenperäisyyttä ja seurantaa koskevia vaatimuksia noudatetaan. (39) Yhteisön tasolla määriteltyihin viinialan tarpeisiin vastaamista voidaan edelleen edistää jo olemassa olevien ja perustettavien tuottajaorganisaatioiden avulla. Ne ovat hyödyllisiä jäsenilleen tarjoamiensa palvelujen laajuuden ja tehokkuuden vuoksi. Sama pätee myös toimialakohtaisiin organisaatioihin. Jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä organisaatiot, jotka ovat eräiden yhteisön tasolla määriteltyjen vaatimusten mukaisia. (40) Jäsenvaltioiden olisi voitava panna täytäntöön toimialakohtaisten organisaatioiden tekemät päätökset alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien markkinoiden toimivuuden parantamiseksi. Päätösten perusteella ei pitäisi kuitenkaan voida toteuttaa menettelyjä, jotka voivat vääristää markkinoita. (41) Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen yhteisössä edellyttää kauppajärjestelmän käyttöönottoa yhteisön ulkorajoilla. Kauppajärjestelmän olisi sisällettävä tuontitullijärjestelmä, ja sen pitäisi periaatteessa vakauttaa yhteisön markkinat. Kauppajärjestelmän olisi perustuttava yhteisön kansainvälisiin velvollisuuksiin ja erityisesti Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimuksista johtuviin velvollisuuksiin. (42) Kauppavirtojen seuranta liittyy ennen kaikkea hallinnointiin, joka olisi hoidettava joustavasti. Komission olisi sen vuoksi tehtävä päätös todistuksia kokevista vaatimuksista ottaen huomioon tuonti- ja vientitodistusten tarve kyseisten markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden tuonnin seurannan kannalta. Todistuksia koskevat yleiset edellytykset olisi kuitenkin vahvistettava tässä asetuksessa. (43) Kun tuonti- ja vientitodistuksista säädetään, olisi säädettävä myös vakuudesta niiden toimien toteutumisen varmistamiseksi, joille tällaisia todistukset myönnetään. (44) Tuontitullijärjestelmä mahdollistaa luopumisen kaikista muista suojatoimenpiteistä yhteisön ulkorajoilla. Sisämarkkina- ja tullimekanismi voi kuitenkin poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittautua riittämättömäksi. Tällöin yhteisön olisi voitava viipymättä toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta yhteisön markkinat eivät jäisi ilman suojaa tällaisten tapausten mahdollisesti aiheuttamilta häiriöiltä. Toimenpiteiden olisi oltava yhteisön kansainvälisten velvollisuuksien mukaisia. (45) Viinirypälemehun ja rypäleen puristemehun tuonnista yhteisön markkinoille aiheutuvien mahdollisten epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi tällaisten tuotteiden tuonnissa olisi tiettyjen ehtojen täyttyessä edellytettävä lisätuontitullia. (46) Viinimarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja erityisesti markkinahäiriöiden välttämiseksi olisi säädettävä mahdollisuudesta kieltää sisäisen ja ulkoisen jalostuksen menettelyn käyttö. Tällaista markkinoiden hallintovälinettä on yleensä sovellettava ilman merkittävämpiä viiveitä, jotta se saavuttaisi tavoitteensa. Komissiolle olisi sen vuoksi annettava asiaankuuluva toimivalta. (47) Kolmansista maista tuotaviin tuotteisiin olisi sovellettava yhteisön sääntöjä, jotka koskevat tuoteluokkia, merkintöjä, alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä. Niiden mukana olisi oltava määritysseloste. (48) On aiheellista antaa tietyin edellytyksin komissiolle valtuudet avata ja hallinnoida perustamissopimuksen mukaisesti tehdyistä kansainvälisistä sopimuksista tai muista neuvoston antamista säädöksistä johtuvia tariffikiintiöitä. (49) Viinin ylituotanto on pahentunut yhteisössä, kun uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskieltoa on rikottu. Yhteisössä on merkittävä määrä laittomia istutuksia, jotka synnyttävät epätervettä kilpailua ja pahentavat alan ongelmia. (50) Olisi erotettava toisistaan ennen 1 päivää syyskuuta 1998 ja sen jälkeen toteutetut laittomat istutukset siltä osin kuin kyseessä ovat tuottajien velvollisuudet, jotka liittyvät näihin aloihin. (51) Ennen 1 päivää syyskuuta 1998 laittomasti istutettuihin aloihin ei ole tähän mennessä sovellettu minkäänlaista raivausvelvoitetta. Olisi säädettävä, että asianomaisten tuottajien on säännönmukaistettava alat ja suoritettava siitä maksu. Jos kyseisiä aloja ei ole säännönmukaistettu 31 päivään joulukuuta 2009 mennessä, tuottajien olisi raivattava ne omalla kustannuksellaan. Tämän pakollisen raivausvaatimuksen noudattamatta jättämisellä olisi oltava taloudellisia seuraamuksia. (52) Alat, jotka on istutettu kiellosta huolimatta 1 päivän syyskuuta 1998 jälkeen, olisi raivattava, mikä on asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 säädetty seuraamus. Tämän pakollisen raivausvaatimuksen noudattamatta jättämisellä olisi oltava taloudellisia seuraamuksia. (53) Siihen asti kun säännönmukaistamis- ja raivaustoimenpiteet pannaan täytäntöön, viiniä, joka on saatu kieltoa rikkoen istutetuilta aloilta, joita ei ole säännönmukaistettu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisesti, ei saa saattaa markkinoille muuten kuin tislattavaksi asianomaisen tuottajan kustannuksella. Kyseisen säännön noudattamista voitaneen valvoa paremmin, kun tuottajilta edellytetään tislaussopimusten toimittamista. (54) Vaikka uusien viljelmien väliaikainen istutuskielto on vaikuttanut jonkin verran viinimarkkinoiden tarjonnan ja kysynnän tasapainoon, se on samanaikaisesti luonut esteitä kilpailukykyisille tuottajille, jotka tarvitsevat joustavuutta kasvaneeseen kysyntään vastaamiseksi. (55) Koska markkinatasapainoa ei ole vielä saavutettu ja koska raivausjärjestelmän kaltaisten liitännäistoimenpiteiden vaikutus näkyy viiveellä, on tärkeää pitää voimassa uusien viljelmien istutuskielto 31 päivään joulukuuta 2013, jolloin se olisi lopullisesti lakkautettava, jotta kilpailukykyiset tuottajat voivat vapaasti toimia markkinaedellytysten mukaisesti. (56) Nykyinen mahdollisuus sallia uusia istutuksia emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamista varten taikka uusjaon tai pakkolunastuksen yhteydessä sekä kokeellista viininviljelyä varten, ei näyttäisi merkittävästi häiritsevän viinimarkkinoita, joten niiden olisi oltava edelleen sallittuja asianmukaisesti valvottuina. (57) Paikkausistutusoikeuksia olisi edelleen myönnettävä tuottajille, jotka sitoutuvat raivaamaan vastaavan viiniköynnöstä kasvavan alan, koska tällaisten istutusten nettovaikutus tuotantoon on yleensä olematon. (58) Lisäksi jäsenvaltion olisi voitava sallia paikkausistutusoikeuksien siirto toiselle tilalle, jos valvonta on riittävää ja siirto tehdään laadun parantamiseksi, siirto koskee emoviiniköynnösten varttamisoksien kasvatukseen tarkoitettuja aloja tai siirtoon liittyy tilan osan siirtäminen. Siirtojen olisi tapahduttava jäsenvaltion sisällä. (59) Olisi perustettava kansallisten tai alueellisten varantojen järjestelmä tarkoituksena parantaa viinintuotantokyvyn hallintaa ja edistää paikkausistutusoikeuksien tehokasta käyttöä, mikä puolestaan lieventää väliaikaisen istutuskiellon vaikutusta. (60) Jotta jäsenvaltiot voisivat mukauttaa varantojen istutusoikeuksien käytön paikallisiin tarpeisiin, niillä olisi oltava laaja harkintavalta varantojen hallinnossa edellyttäen, että valvonta on riittävää. Tähän olisi liityttävä mahdollisuus ostaa istutusoikeuksia varannon kartuttamiseksi sekä myydä istutusoikeuksia varannosta. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi edelleen sallittava olla soveltamatta varantojärjestelmää, jos ne voivat osoittaa niillä jo olevan tehokas järjestelmä istutusoikeuksien hallinnoimiseksi. (61) Erityisten etujen myöntäminen nuorille viinintuottajille voi helpottaa toiminnan aloittamisen lisäksi myös tilojen rakenteellista mukauttamista toiminnan aloittamisen jälkeen, ja tällaisille tuottajille olisi voitava myöntää oikeuksia varannoista korvauksetta. (62) Istutusoikeuksien haltijoiden olisi käytettävä oikeudet kohtuullisen ajan kuluessa voimavarojen mahdollisimman tehokkaan käytön varmistamiseksi ja tarjonnan mukauttamiseksi kysyntään paremmin. Muutoin ne olisi siirrettävä tai jälleensiirrettävä varantoon. Samoista syistä varantoon siirretyt oikeudet olisi myönnettävä kohtuullisen ajan kuluessa. (63) Niiden jäsenvaltioiden tuotanto, joissa tuotetaan alle 25 000 hehtolitraa viiniä vuodessa, ei vaikuta merkittävästi markkinoiden tasapainoon. Kyseisiin jäsenvaltioihin ei sen vuoksi tulisi soveltaa uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskieltoa, ja ne olisi jätettävä myös raivausjärjestelmän ulkopuolelle. (64) Lisäliitännäistoimenpiteenä olisi otettava käyttöön raivausjärjestelmä tavoitteena luoda markkinaolosuhteisiin sopeutuva ala. Jos tuottaja katsoo, että joidenkin alojen olosuhteet eivät ole suotuisia elinkelpoiselle tuotannolle, tuottajalle olisi annettava mahdollisuus leikata kustannuksiaan ja poistaa kyseiset alat viinintuotannosta sekä harjoittaa asianomaisilla lohkoilla muuta toimintaa tai poistaa ne kokonaan maataloustuotannosta. (65) Kokemus on osoittanut, että jos raivauksen salliminen palkkiota vastaan jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi, toimenpide ja sen vaikutukset tarjontaan saattavat olla tehottomia. Tuottajien olisi sen vuoksi – päinvastoin kuin nykyjärjestelmässä – voitava yleisesti osallistua raivausjärjestelmään ja heillä olisi oltava yksinomainen oikeus päättää sen soveltamisesta. Tuottajille olisi myönnettävä viiniköynnösten raivaamisesta vastineeksi hehtaarikohtainen palkkio. (66) Jäsenvaltioiden olisi voitava vahvistaa puolueettomin perustein raivauspalkkion tasot komission määrittämien asteikkojen mukaisesti. (67) Raivattujen alojen vastuullisen käsittelyn varmistamiseksi palkkio-oikeuden edellytyksenä olisi oltava, että asianomainen tuottaja noudattaa sovellettavia ympäristösääntöjä. Jos sääntöjenvastaisuuksia havaitaan, raivauspalkkiota tulisi vähentää samassa suhteessa. (68) Jäsenvaltioiden olisi ympäristöongelmien estämiseksi voitava kieltää raivaukset vuoristoalueilla tai jyrkkärinteisillä alueilla sekä erityisedellytysten mukaisesti, kun kyseessä ovat ympäristönäkökohdat. Jäsenvaltioiden olisi voitava keskeyttää raivausjärjestelmän soveltaminen, kun raivatun alan yhteenlaskettu osuus on 10 prosenttia viiniköynnöstä kasvavasta alasta. (69) Raivattua maatalousalaa, jota aiemmin käytettiin viiniköynnösten viljelyyn, olisi pidettävä tilatukijärjestelmässä tukikelpoisena alana, ja sille olisi myönnettävä keskimääräistä alueellista tuotannosta irrotettua suoraa tukea, jonka enimmäismäärän olisi talousarvioon liittyvistä syistä oltava 350 euroa hehtaarilta. (70) Kansallisen tuen myöntäminen voi vaarantaa yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toiminnan. Viinin yhteiseen markkinajärjestelyyn olisi sen vuoksi sovellettava valtiontukea koskevia perustamissopimuksen määräyksiä. Raivauspalkkiota ja eräisiin tukiohjelmiin liittyviä toimenpiteitä koskevissa säännöksissä ei kuitenkaan pitäisi sinänsä estää samaan tarkoitukseen myönnettävien kansallisten tukien myöntämistä. (71) Viinintuotantokyvyn hallinnan parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle omaa tuotantokykyään koskeva selvitys. Selvityksen olisi perustuttava nykyiseen viinitarharekisteriin. Jotta jäsenvaltiot toimittaisivat selvityksen, tukea rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen olisi myönnettävä vain selvityksen toimittaneille jäsenvaltioille. (72) Viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden, rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien olisi toimitettava joka vuosi satoilmoitus, jotta asiaankuuluvien poliittisten ja hallinnollisten valintojen tekemiseksi olisi käytettävissä tarvittavat tiedot. Jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden kauppiaita ilmoittamaan vuosittain edellisestä sadosta kaupan pidetyt määrät. Rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien sekä muiden kauppiaiden kuin vähittäiskauppiaiden olisi ilmoitettava hallussaan olevan rypäleen puristemehun ja viinin määrät. (73) Olisi säädettävä, että kaikkien tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden mukana on oltava yhteisössä liikkuessa saateasiakirja, jotta niiden jäljitettävyys on riittävä erityisesti kuluttajansuojan kannalta. (74) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[15] mukaisesti. (75) Yhteisön olisi rahoitettava jäsenvaltioille tämän asetuksen soveltamisesta seuraavista velvollisuuksista aiheutuvia menoja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005[16] mukaisesti. (76) Jäsenvaltioiden ja komission olisi toimitettava toisilleen tämän asetuksen soveltamiseksi tarvittavat tiedot. (77) Tässä asetuksessa säädettyjen velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi on tarpeen tehdä tarkastuksia ja soveltaa seuraamuksia, jos velvollisuuksia ei hoideta. Komissio olisi sen vuoksi valtuutettava antamaan säännöt, jotka koskevat myös aiheettomasti suoritettujen maksujen takaisinperintää ja jäsenvaltioiden velvollisuuksia, jotka liittyvät tarkastuksista raportoimiseen. (78) Tämän asetuksen noudattamisen varmistamisen tulisi olla jäsenvaltioiden viranomaisten vastuulla, ja olisi vahvistettava järjestelyt, jotta komissio voi valvoa ja varmistaa noudattamisen. (79) Viinialan tilatukijärjestelmään sisällyttämistä koskevan säännöksen antamiseksi kaikkien aktiivisessa tuotannossa olevien viininviljelyalojen olisi oltava tukikelpoisia tilatukijärjestelmässä, josta säädetään yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 annetussa asetuksessa (EY) N:o 1782/2003[17]. (80) Bulgarian, Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Romanian, Slovenian ja Slovakian viininviljelijöiden olisi hyödyttävä viinin tukiosuuden sisällyttämisestä tilatukijärjestelmään samoin edellytyksin kuin viiniviljelijät yhteisössä sen 30 päivän huhtikuuta 2004 mukaisessa kokoonpanossa. Sen vuoksi viinin tukiosuuteen tilatukijärjestelmässä ei pitäisi soveltaa asetuksen (EY) N:o 1782/2003 143 a artiklassa esitettyä tukien lisäystä koskevaa aikataulua. (81) Maataloustuotteita koskevista tiedotus- ja myynninedistämistoimista kolmansissa maissa 14 päivänä joulukuuta 1999 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 2702/1999[18], maataloustuotteita koskevista tiedotus- ja menekinedistämistoimista sisämarkkinoilla 19 päivänä joulukuuta 2000 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 2826/2000[19] ja asetusta (EY) N:o 1782/2003 olisi muutettava. (82) Siirryttäessä asetuksen (EY) N:o 1493/1999 ja muiden viinialan asetusten järjestelyistä tässä asetuksessa vahvistettuihin järjestelyihin voi ilmetä vaikeuksia, joita ei käsitellä tässä asetuksessa. Tällaisen mahdollisuuden varalta komission olisi voitava toteuttaa tarvittavat siirtymätoimenpiteet. Komissiolla olisi myös oltava valtuudet ratkaista erityisiä käytännön ongelmia, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: I OSASTO JOHDANTOSÄÄNNÖKSET 1 artikla Kohde ja soveltamisala 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan erityissäännöt, joita sovelletaan seuraavien tuotteiden tuotantoon ja kaupan pitämiseen: CN-koodi | Tavaran kuvaus | 0806 10 90 | Tuoreet viinirypäleet, ei kuitenkaan syötäviksi tarkoitetut | 2009 61 2009 69 | Viinirypälemehu (mukaan lukien rypäleen puristemehu ”grape must”) | 2204 30 92 2204 30 94 2204 30 96 2204 30 98 | Muu rypäleen puristemehu (grape must), ei kuitenkaan käymistilassa tai jonka käyminen on pysäytetty muuten kuin alkoholia lisäämällä | 2204 | Tuoreista rypäleistä valmistettu viini, myös väkevöity viini; rypäleen puristemehu (grape must), muu kuin nimikkeeseen 2009 kuuluva, ei kuitenkaan alanimikkeiden 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 ja 2204 30 98 muu rypäleen puristemehu | 2206 00 10 | Piquette (puristejäännöksestä valmistettu viini) | 2209 00 11 | Viinietikka | 2209 00 19 | 2307 00 11 | Viinisakka | 2307 00 19 | 2308 90 11 | Rypäleiden puristejäännös | 2308 90 19 | 2. Tässä asetuksessa säädetään 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta: a) tukitoimenpiteistä; b) sääntelytoimenpiteistä; c) kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa koskevista säännöistä; d) tuotantokykyä koskevista säännöistä. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan liitteessä I esitettyjä määritelmiä. II OSASTO TUKITOIMENPITEET I luku Tukiohjelmat 1 JAKSO JOHDANTOSÄÄNNÖKSET 3 artikla Soveltamisala Tässä jaksossa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat sitä, miten yhteisön varat jaetaan jäsenvaltioille ja sitä, miten jäsenvaltioiden on käytettävä kyseisiä varoja kansallisissa tukiohjelmissa, jäljempänä ’tukiohjelmat’, viinialan erityisten tukitoimenpiteiden rahoittamiseksi. 4 artikla Yhteensopivuus ja johdonmukaisuus 1. Tukiohjelmien on oltava yhteisön lainsäädännön mukaisia ja johdonmukaisia yhteisön toimien, politiikkojen ja painopisteiden kanssa. 2. Jäsenvaltiot ovat vastuussa tukiohjelmista, ja niiden on varmistettava, että tukiohjelmat laaditaan ja pannaan täytäntöön puolueettomasti ottaen huomioon asianomaisten tuottajien taloudellinen tilanne ja tarve välttää tuottajien perusteetonta eriarvoista kohtelua. 3. Tukea ei myönnetä: a) tutkimushankkeisiin tai toimenpiteisiin tutkimushankkeiden tukemiseksi; b) asetuksen (EY) N:o 1698/2005 kattamiin toimenpiteisiin. 2 JAKSO TUKIOHJELMAT 5 artikla Tukiohjelmien jättäminen 1. Kunkin liitteessä II tarkoitetun tuottajajäsenvaltion on jätettävä ensimmäisen kerran viimeistään 30 päivänä huhtikuuta 2008 komissiolle luonnos viisivuotisesta tukiohjelmasta, joka sisältää tämän jakson mukaisia toimenpiteitä. Tukitoimenpiteet on laadittava jäsenvaltion sopivimmaksi katsomalla maantieteellisellä tasolla. Tukiohjelmasta on ennen sen komissiolle jättämistä järjestettävä kuuleminen toimivaltaisten viranomaisten ja asianmukaisen alueellisen tason organisaatioiden kanssa. Kukin jäsenvaltio voi jättää yhden ohjelmaluonnoksen, joka voi olla mukautettu alueellisten erityispiirteiden mukaan. 2. Tukiohjelmaa voi soveltaa kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun se on jätetty komissiolle. Jos jätetty ohjelma ei ole tässä jaksossa vahvistettujen edellytysten mukainen, komissio ilmoittaa tästä asianomaiselle jäsenvaltiolle. Tällöin jäsenvaltion on jätettävä komissiolle tarkistettu ohjelma. Tarkistettua ohjelmaa voi soveltaa kahden kuukauden kuluttua sen tiedoksiantamisesta, ellei se ole vieläkin yhteensopimaton, missä tapauksessa sovelletaan tätä alakohtaa. 3. Edellä olevaa 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin jäsenvaltioiden jättämien tukiohjelmien muutoksiin. 6 artikla Tukiohjelmien sisältö Tukiohjelmiin on sisällyttävä seuraavaa: a) ehdotettujen toimenpiteiden yksityiskohtainen kuvaus ja määrälliset tavoitteet; b) kuulemisten tulokset; c) arviointi odotetuista teknisistä, taloudellisista, ympäristöllisistä ja sosiaalisista vaikutuksista; d) toimenpiteiden täytäntöönpanon aikataulu; e) yleinen rahoitusselvitys, josta ilmenevät käytettävät määrärahat ja määrärahojen alustava jakosuunnitelma toimenpiteiden välillä liitteessä II esitettyjen enimmäismäärien rajoissa; f) todiste ohjelman eri toimenpiteiden yhteensopivuudesta ja johdonmukaisuudesta; g) seurannassa ja arvioinnissa käytettävät perusteet ja määrälliset indikaattorit sekä ohjelman asianmukaisen ja tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi toteutettavat toimet; h) perusteet ja indikaattorit, joita käytetään sen varmistamiseksi, että tukiohjelmat laaditaan ja pannaan täytäntöön puolueettomasti ottaen huomioon asianomaisten tuottajien taloudellinen tilanne ja tarve välttää tuottajien perusteetonta eriarvoista kohtelua; i) tarkastuksia ja seuraamuksia koskevat määräykset; j) ohjelman täytäntöönpanosta vastaavat toimivaltaiset viranomaiset ja laitokset. 7 artikla Tukikelpoiset toimenpiteet Tukiohjelmiin on sisällyttävä 9 artiklan mukaisia kolmansien maiden markkinoilla toteutettavia menekinedistämistoimia. Lisäksi niiden on sisällettävä ainakin yksi seuraavista toimenpiteistä: a) viinitarhojen rakenneuudistus ja uusiin lajikkeisiin siirtyminen; b) rypäleiden korjaaminen raakana; c) sijoitusrahastot; d) satovakuutus. 8 artikla Tukiohjelmia koskevat yleissäännöt 1. Liitteessä II esitetään käytettävissä olevien yhteisön varojen jakautuminen ja talousarviorajat. 2. Yhteisön tukea voidaan myöntää ainoastaan 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tukiohjelman jättämisen jälkeen aiheutuneisiin tukikelpoisiin menoihin. 3. Jäsenvaltiot eivät saa osallistua yhteisön tukiohjelmissa (yhteis)rahoittamien toimenpiteiden kustannuksiin. 4. Poiketen siitä, mitä 3 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat myöntää kansallista tukea 9 ja 13 artiklassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin valtiontukea koskevien yhteisön sääntöjen mukaisesti. Valtiontukea koskevissa yhteisön säännöissä vahvistettua tuen enimmäismäärää sovelletaan julkisen (yhteis)rahoituksen kokonaismäärään, johon sisältyvät sekä yhteisön että kansalliset varat. 3 JAKSO ERITYISET TUKITOIMENPITEET 9 artikla Menekinedistäminen kolmansien maiden markkinoilla 1. Tämän artiklan mukainen tuki kattaa kolmansissa maissa toteutettavat yhteisön viinejä koskevat tiedotus- ja menekinedistämistoimet, joilla parannetaan yhteisön viinien kilpailukykyä kyseisissä maissa. 2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut toimet koskevat viinejä, joilla on suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä tai joihin on merkitty rypälelajike. 3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettuihin toimiin voi kuulua a) PR-toimintaa ja myynninedistämistä tai mainontaa, jossa korostetaan erityisesti yhteisön tuotteiden hyviä ominaisuuksia, etenkin laatua, turvallisuutta tai ympäristöystävällisyyttä; b) osallistumista kansainvälisesti merkittäviin tapahtumiin, messuihin tai näyttelyihin; c) tiedotuskampanjoita erityisesti yhteisön alkuperänimitysten, maantieteellisten merkintöjen ja luonnonmukaisen tuotannon järjestelmistä; d) laajempien markkinointimahdollisuuksien kannalta tarpeellisia uusia markkinoita koskevat tutkimukset; e) myynninedistämis- ja tiedotustoimien tulosten arviointitutkimuksia. 4. Yhteisön rahoitusosuus on menekinedistämistoimissa enintään 50 prosenttia tukikelpoisista menoista. 5. Jäsenvaltioiden on varattava kolmansien maiden markkinoilla toteutettavia menekinedistämistoimia varten vähintään liitteessä II esitetyt yhteisön varat. Tähän varattuja varoja ei saa käyttää muihin toimenpiteisiin. 10 artikla Viinitarhojen rakenneuudistus ja uusiin lajikkeisiin siirtyminen 1. Viinitarhojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen liittyvien toimenpiteiden tarkoituksena on parantaa viinintuottajien kilpailukykyä. 2. Viinitarhojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä tuetaan tämän artiklan mukaisesti vain, jos jäsenvaltiot toimittavat tuotantokykyään koskevan selvityksen 100 artiklan mukaisesti. 3. Viinitarhojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen myönnettävä tuki voi kattaa yhden tai useamman seuraavista toimista: a) uusiin lajikkeisiin siirtyminen, joka voi tapahtua myös uudelleen varttamalla; b) viinitarhojen siirtäminen; c) viinitilan hoitotekniikoiden parantaminen. Tukea ei voida myöntää tavanomaiseen uudistamiseen yli-ikäisillä viinitarhoilla. 4. Tuki viinitarhojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen voidaan myöntää seuraavilla tavoilla: a) tuottajille toimenpiteen täytäntöönpanosta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaaminen; b) rakenneuudistuksesta ja uusiin lajikkeisiin siirtymisestä aiheutuviin kustannuksiin osallistuminen. 5. Kun kyseessä on 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tuottajille toimenpiteen täytäntöönpanosta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaaminen, korvaus voi olla enintään 100 prosenttia asianomaisista menetyksistä, ja se voidaan myöntää jommallakummalla seuraavista tavoista: a) sen estämättä, mitä V osaston II luvussa säädetään, vanhojen ja uusien viiniköynnösten samanaikaiselle esiintymiselle myönnetty lupa, joka voi olla voimassa enintään kolme vuotta kestävän vahvistetun kauden, voi olla voimassa enintään istutusoikeuksia koskevan siirtymäjärjestelyn päättymiseen eli 31 päivään joulukuuta 2013 saakka; b) taloudellinen korvaus. 6. Yhteisön rahoitusosuus rakenneuudistuksen ja uusiin lajikkeisiin siirtymisen todellisista kustannuksista voi olla enintään 50 prosenttia. Asetuksen (EY) N:o 1083/2006 mukaisiksi lähentymistavoitealueiksi luokitelluilla alueilla yhteisön rahoitusosuus rakenneuudistuksen ja uusiin lajikkeisiin siirtymisen kustannuksista voi olla enintään 75 prosenttia. 11 artikla Rypäleiden korjaaminen raakana 1. Tämän artiklan soveltamiseksi rypäleiden raakana korjaamisella tarkoitetaan raakojen rypäleterttujen hävittämistä tai poistamista kokonaan siten, että kyseiseltä lohkolta ei tule lainkaan satoa. 2. Rypäleiden raakana korjaamiseen myönnettävällä tuella pyritään palauttamaan tarjonnan ja kysynnän tasapaino yhteisön viinimarkkinoilla markkinakriisien ehkäisemiseksi. 3. Tuki rypäleiden raakana korjaamiseen voidaan myöntää kiinteämääräisenä hehtaaritukena, jonka asianomainen jäsenvaltio määrittää. Tuki voi olla enintään 50 prosenttia rypäleterttujen hävittämisestä tai poistamisesta aiheutuvien suorien kustannusten ja tulonmenetysten summasta. 4. Asianomaisten jäsenvaltioiden on otettava käyttöön puolueettomiin perusteisiin perustuva järjestelmä varmistaakseen, ettei rypäleiden raakana korjaaminen johda siihen, että yksittäisen viinintuottajan saama korvaus ylittää 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut enimmäismäärät. 12 artikla Sijoitusrahastot 1. Sijoitusrahastojen perustamiseen tarkoitetulla tuella autetaan tuottajia, jotka haluavat ottaa vakuutuksen markkinaheilahteluja vastaan. 2. Sijoitusrahastojen perustamiseen tarkoitettua tukea voidaan myöntää väliaikaisena ja alenevana tukena rahaston hallintokustannusten kattamiseksi. 13 artikla Satovakuutus 1. Satovakuutukseen myönnettävällä tuella suojataan tuottajien tuloja silloin kun luonnonkatastrofit, sääolot, taudit tai tuholaiseläimet vaikuttavat niihin. 2. Satovakuutusta varten voidaan myöntää tukea yhteisön taloudellisena tukena, joka saa olla enintään: a) 80 prosenttia kustannuksista, kun kyseessä ovat vakuutusmaksut, jotka tuottaja on maksanut luonnonkatastrofeihin rinnastettavien epäsuotuisten sääolojen aiheuttamien menetysten varalta; b) 50 prosenttia kustannuksista, kun kyseessä ovat vakuutusmaksut, jotka tuottaja on maksanut seuraavien varalta: - a alakohdassa tarkoitetut menetykset ja muut sääolojen aiheuttamat menetykset; - eläin- tai kasvitautien tai tuholaisten aiheuttamat menetykset. 3. Tukea voidaan myöntää satovakuutusta varten vain, jos asianomaiset vakuutuskorvaukset eivät korvaa tuottajalle yli 100:aa prosenttia tulonmenetyksistä ottaen huomioon muut korvaukset, joita tuottaja saa muista vakuutettuun riskiin liittyvistä tukijärjestelmistä. 4. Satovakuutukseen myönnettävä tuki ei saa vääristää vakuutusmarkkinoiden kilpailua. 14 artikla Täydentävät ehdot Jos viljelijän todetaan milloin tahansa viiden vuoden aikana rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskevassa tukiohjelmassa maksettujen tukien suorittamisesta tai milloin tahansa yhden vuoden aikana rypäleiden raakana korjaamista koskevassa tukiohjelmassa maksettujen tukien suorittamisesta jättäneen noudattamatta tilallaan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 3–7 artiklassa tarkoitettuja lakisääteisiä hoitovaatimuksia tai hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta viljelijästä suoraan johtuvan toiminnan tai laiminlyönnin seurauksena, tukea alennetaan tai se peruutetaan osittain tai kokonaan noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden mukaan, ja viljelijä on tapauksen mukaan velvoitettava maksamaan se takaisin mainituissa säännöksissä vahvistettujen edellytysten mukaisesti. Säännöt vahvistetaan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 144 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen asianomaisen jäsenvaltion suorittaman tuen osittaisen tai täydellisen alennuksen tai takaisinperinnän osalta. 4 JAKSO YLEISET SÄÄNNÖKSET 15 artikla Kertomukset ja arviointi 1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittain viimeistään 1 päivänä maaliskuuta kertomus tukiohjelmaan kuuluvien toimenpiteiden täytäntöönpanosta edellisvuonna. Kertomuksissa on lueteltava ja kuvattava toimenpiteet, joille on myönnetty tukiohjelmissa yhteisön tukea, ja erityisesti annettava tietoa 9 artiklassa tarkoitetun menekinedistämistoimenpiteen täytäntöönpanosta. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään 1 päivänä maaliskuuta 2001 ja toisen kerran viimeistään 1 päivänä maaliskuuta 2014 arviointi tukiohjelman kustannuksista ja tuloksista sekä suunnitelma niiden tehokkuuden parantamiseksi. Komissio antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2011 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 9 artiklassa tarkoitetun menekinedistämistoimenpiteen täytäntöönpanosta. 16 artikla Täytäntöönpanosäännöt Tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Nämä säännöt voivat koskea erityisesti a) tukiohjelmien esitysmuotoa; b) tukiohjelmien muuttamista sen jälkeen, kun ne ovat tulleet sovellettaviksi; c) 9–13 artiklassa säädettyjen toimenpiteiden soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä; d) edellytyksiä, jotka koskevat yhteisön varoista tulevan tuen julkaisemista ja siitä tiedottamista; e) raportointia koskevia sääntöjä. II luku Määrärahojen siirto 17 artikla Määrärahojen siirto maaseudun kehittämiseen 1. Varainhoitovuodesta 2009 alkaen asetuksen (EY) N:o 1290/2005 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja maatalousmarkkinoiden sääntelemiseksi tehtäviä interventioita varten 2 kohdassa vahvistetut määrät, jotka perustuvat asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisiin aiempiin menoihin, ovat käytettävissä kalenterivuosittain yhteisön lisävaroina viinintuotantoalueilla asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisesti rahoitettavissa maaseudun kehittämisohjelmissa toteutettavia toimenpiteitä varten. 2. Seuraavina kalenterivuosina käytettävissä ovat seuraavat määrät: - 2009: 100 miljoonaa euroa, - 2010: 150 miljoonaa euroa, - 2011: 250 miljoonaa euroa, - 2012: 300 miljoonaa euroa, - 2013: 350 miljoonaa euroa, - vuodesta 2014 alkaen: 400 miljoonaa euroa. 3. Edellä olevassa 2 kohdassa vahvistetut määrät jaetaan jäsenvaltioille liitteen III mukaisesti. III OSASTO SÄÄNTELYTOIMENPITEET I luku Yleissäännöt 18 artikla Viiniköynnöslajikkeiden luokittelu 1. Jäsenvaltioiden on luokiteltava viiniköynnöslajikkeet, joita niiden alueella saa istuttaa, paikkausistuttaa ja varttaa. Luokiteltujen lajikkeiden on kuuluttava lajiin Vitis vinifera tai oltava peräisin tämän lajin ja muiden Vitis -suvun lajien välisestä risteytyksestä. 2. Jäsenvaltiot eivät saa luokitella seuraavia viiniköynnöslajikkeita: a) Noah; b) Othello; c) Isabelle; d) Jacquez; e) Clinton; f) Herbemont. 3. Luokittelemattomien viiniköynnöslajikkeiden istutus, paikkausistutus ja varttaminen on sallittua vain tieteellisiin ja kokeellisiin tarkoituksiin. 4. Alat, joille on istutettu luokittelemattomia viiniköynnöslajikkeita, on raivattava, jollei näiden alueiden tuotanto ole tarkoitettu yksinomaan viinintuottajan perheen omaan käyttöön. 5. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuottajat noudattavat 3 ja 4 kohdan säännöksiä. 6. Jos luokittelusta poistetaan viiniköynnöslajikkeita, niiden raivaus on suoritettava 15 vuoden kuluessa luokittelusta poistamisesta. 19 artikla Tuotanto ja kaupan pitäminen 1. Liitteessä IV luetellut, yhteisössä tuotetut tuotteet on valmistettava jäsenvaltioiden 18 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti laatimiin luokitteluihin kuuluvista lajikkeista saatavista rypäleistä. 2. Liitteessä IV vahvistettuja rypäletuotteiden luokkien nimityksiä saa käyttää yhteisössä ainoastaan sellaisen tuotteen kaupan pitämisessä, joka on mainitussa liitteessä vahvistettujen edellytysten mukainen. Komissio voi päättää lisätä liitteeseen IV rypäletuotteiden luokkia. 3. Edellä olevan 18 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tarkoitetuista viiniköynnöslajikkeista saatua viiniä, joka ei vastaa mitään liitteessä IV vahvistetuista luokista, saa käyttää ainoastaan viinintuottajan perheen omaan kulutukseen, viinietikan valmistukseen tai tislaukseen, lukuun ottamatta pullotettuja viinejä, jotka voidaan todistaa pullotetuiksi ennen 1 päivää syyskuuta 1971. II luku Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset 20 artikla Soveltamisala Tässä luvussa vahvistetaan sallitut viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset sekä menettely, jota noudattaen komissio voi päättää tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotannossa ja kaupan pitämisessä sovellettavista menetelmistä ja rajoituksista. 21 artikla Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset 1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita yhteisössä tuotettaessa saa käyttää vain yhteisön lainsäädännössä sallittuja viininvalmistusmenetelmiä. Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta a) viinirypälemehuun ja tiivistettyyn viinirypälemehuun; b) viinirypälemehun valmistukseen tarkoitettuun rypäleen puristemehuun ja tiivistettyyn rypäleen puristemehuun. 2. Viininvalmistusmenetelmiä saa käyttää ainoastaan kyseisten tuotteiden asianmukaiseen valmistukseen, säilytykseen tai jälkikäsittelyyn. 3. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet on tuotettava yhteisössä noudattaen liitteessä VI vahvistettuja rajoituksia. 4. Yhteisössä ei saa pitää kaupan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita, jotka on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu yhteisössä tai tapauksen mukaan kansallisella tasolla, tai jotka ovat liitteessä VI vahvistettujen rajoitusten vastaisia. 5. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin, vientiä varten tuotettaviin tuotteisiin sovelletaan kuitenkin yhteisön sallittujen viininvalmistusmenetelmien ja rajoitusten sijasta kansainvälisen viinijärjestön (OIV) hyväksymiä viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia. Tuottajan on ilmoitettava tällaisesta tuotannosta jäsenvaltiolle, jonka on tarkistettava vientivaatimuksen noudattaminen. 22 artikla Jäsenvaltion vahvistamat viinivalmistusmenetelmiä koskevat tiukemmat säännöt Jäsenvaltiot voivat rajoittaa joidenkin yhteisön lainsäädännössä sallittujen viininvalmistusmenetelmien käyttöä tai kieltää niiden käytön alueellaan tuotetuissa viineissä vahvistaakseen suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien sekä kuohuviinien ja väkevien viinien olennaisten ominaisuuksien säilymistä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä rajoitukset ja kiellot komissiolle, joka antaa ne tiedoksi muille jäsenvaltioille. 23 artikla Viininvalmistusmenetelmien ja rajoitusten salliminen 1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon ja säilyttämiseen liittyvien viininvalmistusmenetelmien ja rajoitusten sallimisesta päätetään 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, liitteessä V lueteltuja väkevöimistä, happamuuden lisäämistä ja happamuuden vähentämistä koskevia viininvalmistusmenetelmiä ja liitteessä VI lueteltuja rajoituksia lukuun ottamatta. 2. Jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole sallittuja, koekäytön 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu menettelyä noudattaen vahvistettavin edellytyksin. 24 artikla Sallimisen perusteet Kun komissio sallii viininvalmistusmenetelmän 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, se a) ottaa huomioon OIV:n hyväksymät viininvalmistusmenetelmät ja sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole vielä sallittuja, koekäytön tulokset; b) ottaa huomioon ihmisten terveyden suojelemisen; c) ottaa huomioon mahdolliset riskit siitä, että kuluttajia johdetaan harhaan odotusten ja käsitysten suhteen, sekä tällaisten riskien poistamiseen käytettävien tiedotusmenetelmien saatavuuden ja käytettävyyden; d) varmistaa, että viinin luonnolliset ja olennaiset ominaisuudet säilyvät eikä asianomaisen tuotteen koostumus muutu merkittävästi; e) varmistaa, että ympäristöstä huolehtimisen osalta noudatetaan hyväksyttävää vähimmäistasoa; f) noudattaa liitteissä III ja IV vahvistettuja viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia koskevia yleisiä sääntöjä. 25 artikla Määritysmenetelmät Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden koostumuksen määrittämiseksi käytettävät menetelmät ja säännöt, joiden perusteella voidaan todeta, onko tuotteita käsitelty sallittujen viininvalmistusmenetelmien vastaisesti, ovat OIV:n hyväksymät ja julkaisemat määritysmenetelmät ja säännöt. Jos OIV ei ole hyväksynyt mitään menetelmiä tai sääntöjä, eikä yhteisön menetelmiä ja sääntöjä ole olemassa, menetelmät ja säännöt vahvistetaan 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 26 artikla Täytäntöönpanosäännöt Tämän luvun sekä liitteiden III ja IV soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Nämä säännöt voivat koskea erityisesti a) kuohuviinien sallittuja valmistusmenetelmiä ja rajoituksia; b) väkevien viinien sallittuja valmistusmenetelmiä ja rajoituksia; c) rypäleen puristemehun ja viinin sekoittamista ja leikkaamista koskevia säännöksiä liitteessä VI olevan C kohdan edellytysten mukaisesti; d) viininvalmistusmenetelmissä käytettyjen aineiden puhtaus- ja tunnistetietoja, jollei niistä ole yhteisön sääntöjä; e) sallittujen viininvalmistusmenetelmien toteuttamista koskevia hallinnollisia sääntöjä; f) tuotteiden, jotka eivät ole 21 artiklan mukaisia, hallussapitoa, liikkuvuutta ja käyttöä koskevat edellytykset, mahdolliset kyseisen artiklan vaatimuksia koskevat poikkeukset sekä perusteet, joiden tarkoituksena on estää yksittäisissä tapauksissa liiallinen ankaruus; g) edellytykset, joilla jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten tuotteiden hallussapidon, liikkuvuuden ja käytön, jotka eivät ole tämän luvun muiden säännösten kuin 21 artiklan mukaisia tai tämän luvun täytäntöönpanosäännösten mukaisia. III luku Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät 1 JAKSO SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 27 artikla Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät 1. Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ’alkuperänimityksellä’ tarkoitetaan alueen, tietyn paikan tai poikkeustapauksissa maan nimeä, jota käytetään kuvaamaan viiniä, väkevää viiniä, kuohuviiniä, hiilihapotettua kuohuviiniä, helmeilevää viiniä tai ylikypsistä rypäleistä valmistettua viiniä, joka on seuraavien vaatimusten mukainen: i) sen laatu ja ominaisuudet johtuvat olennaisesti tai yksinomaan tietystä maantieteellisestä ympäristöstä luontoineen ja inhimillisine tekijöineen; ii) sen tuotannossa käytetyt rypäleet tulevat yksinomaisesti kyseiseltä maantieteelliseltä alueelta; iii) se on saatu lajiin Vitis vinifera kuuluvista rypälelajikkeista; b) ’maantieteellisellä merkinnällä’ tarkoitetaan merkintää, joka viittaa alueeseen, tiettyyn paikkaan tai poikkeustapauksissa maahan ja jota käytetään kuvaamaan viiniä, väkevää viiniä, kuohuviiniä, hiilihapotettua kuohuviiniä, helmeilevää viiniä tai ylikypsistä rypäleistä valmistettua viiniä, joka on seuraavien vaatimusten mukainen: i) sen laatu, maine tai muut ominaisuudet johtuvat kyseisestä maantieteellisestä alkuperästä; ii) vähintään 85 prosenttia sen tuotannossa käytetyistä rypäleistä tulee yksinomaan kyseiseltä maantieteelliseltä alueelta; iii) se on saatu lajiin Vitis vinifera kuuluvista rypälelajikkeista tai mainitun lajin ja muiden Vitis -suvun lajien välisestä risteytyksestä. 2. Perinteistä nimeä pidetään alkuperänimityksenä, jos se a) kuvaa viiniä; b) viittaa maantieteelliseen nimeen; c) on 1 kohdan a alakohdan i–iii alakohdassa tarkoitettujen edellytysten mukainen. 3. Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät, mukaan luettuina kolmansissa maissa sijaitseviin maantieteellisiin alueisiin liittyvät nimitykset ja merkinnät, voidaan suojata yhteisössä tässä luvussa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti. 2 JAKSO SUOJAN HAKEMINEN 28 artikla Suojahakemusten sisältö 1. Hakemuksen, joilla haetaan nimelle suojaa alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä, on sisällettävä tekninen asiakirja, jossa on a) suojattava nimi; b) hakijan nimi ja osoite; c) 2 kohdassa tarkoitettu eritelmä; d) yhtenäinen asiakirja, jossa esitetään yhteenveto 2 kohdassa tarkoitetusta eritelmästä. 2. Eritelmän tarkoituksena on antaa asianomaisille osapuolille mahdollisuus tarkistaa alkuperänimitykseen tai maantieteelliseen merkintään liittyvät tuotantoedellytykset. Siinä on oltava a) viinin ja sen tärkeimpien fyysisten, kemiallisten, mikrobiologisten ja aistinvaraisten ominaisuuksien kuvaus; b) viinin valmistuksessa mahdollisesti käytettävät erityiset viininvalmistusmenetelmät; c) asianomaisen maantieteellisen alueen rajaus; d) enimmäistuotos hehtaaria kohden; e) maininta rypälelajikkeesta tai -lajikkeista, joista viini on saatu; f) tiedot viinin laadun, maineen tai ominaisuuksien sekä maantieteellisen ympäristön välisestä yhteydestä; g) yhteisön vahvistamat tai kansalliset vaatimukset tai tapauksen mukaan toimialakohtaisten organisaatioiden määräykset, joiden on joka tapauksessa oltava yhteisön yleisen lainsäädännön mukaisia; h) eritelmää koskevien säännösten noudattamisen tarkastamisesta huolehtivien viranomaisten tai elinten nimi ja osoite ja niiden erityistehtävät. 29 artikla Suojan hakeminen kolmannessa maassa sijaitsevalle maantieteelliselle alueelle 1. Jos suojahakemus koskee kolmannessa maassa sijaitsevaa maantieteellistä aluetta, sen on sisällettävä 28 artiklassa säädetyt tiedot sekä todiste siitä, että kyseinen nimitys on suojattu alkuperämaassaan. 2. Hakemus on toimitettava komissiolle siten, että hakija toimittaa sen suoraan tai kyseisen kolmannen maan viranomaisten välityksellä. 3. Suojahakemus on tehtävä jollakin yhteisön virallisista kielistä tai sen mukana on oltava virallinen käännös johonkin kyseisistä virallisista kielistä. 30 artikla Hakijat 1. Alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaa voivat hakea tuottajaryhmittymät tai poikkeustapauksissa yksittäiset tuottajat. Muut osapuolet, joita asia koskee, voivat olla osallisina hakemuksessa. 2. Tuottaja voi jättää hakemuksen ainoastaan tuottamansa viinin suojaamiseksi. 3. Jos nimi tarkoittaa jotakin rajat ylittävää maantieteellistä aluetta tai rajat ylittävään maantieteelliseen alueeseen liittyvää perinteistä nimeä, voidaan jättää yhteinen hakemus. 3 JAKSO SUOJAN MYÖNTÄMISMENETTELY 31 artikla Alustava kansallinen menettely 1. Edellä olevan 27 artiklan mukaisiin hakemuksiin, jotka koskevat alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaa yhteisöstä peräisin oleville viineille, sovelletaan tämän artiklan mukaista alustavaa kansallista menettelyä. 2. Suojahakemus on jätettävä siinä jäsenvaltiossa, jonka alueelta alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on peräisin. 3. Jäsenvaltion on tutkittava, onko suojahakemus tässä luvussa vahvistettujen edellytysten mukainen. Jäsenvaltion on toteutettava kansallinen menettely hakemuksen julkaisemiseksi asianmukaisesti ja vahvistettava julkaisemista seuraava, vähintään kahden kuukauden pituinen ajanjakso, jonka aikana kaikki luonnolliset tai oikeushenkilöt, joiden oikeutettua etua asia koskee ja jotka ovat sijoittautuneet kyseiseen jäsenvaltioon tai asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa, voivat vastustaa ehdotettua suojaa toimittamalla jäsenvaltiolle asianmukaisesti perustellun lausuman. 4. Jos jäsenvaltio katsoo, että alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä ei ole asiaankuuluvien vaatimusten mukainen, myös jos se on yhteensopimaton yhteisön lainsäädännön kanssa yleisesti, sen on hylättävä hakemus. 5. Jos jäsenvaltio katsoo asiaankuuluvien vaatimusten täyttyvän, sen on tehtävä puoltava päätös, jolla se voi myöntää väliaikaisen kansallisen suojan, joka tulee voimaan päivänä, jona suojahakemus jätetään komissiolle 7 kohdan mukaisesti. Jäsenvaltion on julkaistava yhtenäinen asiakirja ja eritelmä Internetissä. 6. Jäsenvaltion on varmistettava, että 5 kohdassa tarkoitetut päätökset julkaistaan ja että luonnolliset ja oikeushenkilöt, joiden oikeutettua etua asia koskee, voivat valittaa päätöksestä. 7. Jäsenvaltion on toimitettava komissiolle 5 kohdassa tarkoitetun myönteisen päätöksen osalta suojahakemus, joka sisältää seuraavat tiedot: a) hakijan nimi ja osoite; b) 28 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu yhtenäinen asiakirja; c) jäsenvaltion ilmoitus siitä, että se katsoo hakijan jättämän hakemuksen olevan tämän asetuksen edellytysten mukainen; d) viittaus 6 kohdassa tarkoitettuun julkaisemiseen. Asiakirjat on toimitettava jollakin Euroopan unionin virallisista kielistä tai niiden mukana on oltava virallinen käännös johonkin kyseisistä virallisista kielistä. 8. Edellä olevassa 5 kohdassa tarkoitettu väliaikainen kansallinen suoja lakkaa olemasta voimassa päivänä, jona komissio tekee 34 artiklan mukaisen päätöksen. 9. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset viimeistään 1 päivänä elokuuta 2009. 32 artikla Komission suorittama hakemuksen tutkiminen 1. Komissio julkaisee suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää koskevan hakemuksen viimeisen jättöpäivän. 2. Komissio tutkii, ovatko 31 artiklan 7 kohdassa tarkoitetut suojahakemukset tämän luvun edellytysten mukaiset. 3. Jos komissio katsoo, että tämän luvun edellytykset täyttyvät, se julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä 28 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun yhtenäisen asiakirjan ja 31 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun viittauksen eritelmän julkaisemiseen. Muussa tapauksessa hakemus päätetään hylätä 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 33 artikla Vastaväitemenettely Kahden kuukauden kuluessa 32 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetystä julkaisupäivästä kaikki jäsenvaltiot, kolmannet maat sekä luonnolliset tai oikeushenkilöt, joiden oikeutettua etua asia koskee ja jotka ovat sijoittautuneet muuhun jäsenvaltioon tai asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin suojahakemuksen jättänyt jäsenvaltio tai jotka ovat sijoittautuneet kolmanteen maahan tai asuvat kolmannessa maassa, voivat vastustaa ehdotettua suojaa toimittamalla komissiolle asianmukaisesti perustellun lausuman. Kolmanteen maahan sijoittautuneiden tai kolmannessa maassa asuvien luonnollisten ja oikeushenkilöiden on toimitettava lausuma komissiolle joko suoraan tai kyseisen kolmannen maan viranomaisten välityksellä ensimmäisessä kohdassa asetetussa kahden kuukauden määräajassa. 34 artikla Suojapäätös Komission käytettävissä olevien tietojen perusteella päätetään 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen myöntää joko suoja alkuperänimitykselle tai maantieteelliselle merkinnälle, joka on tämän luvun edellytysten ja yleensä yhteisön lainsäädännön mukainen, tai hylätä hakemus, joka ole mainittujen edellytysten mukainen. 4 JAKSO ERITYISTAPAUKSET 35 artikla Homonyymit 1. Nimi, joka on homonyyminen suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän kanssa, voidaan suojata alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä, jos se eroaa riittävästi suojatusta nimestä siten, ettei kuluttajaa johdeta harhaan viinien todellisen maantieteellisen alkuperän suhteen. 2. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden merkitsemisessä ei saa käyttää rypälelajikkeen nimeä, jos se sisältää suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän tai koostuu tällaisesta nimityksestä tai merkinnästä. 36 artikla Suojan epäämisperusteet 1. Nimiä, joista on tullut yleisnimiä, ei saa suojata alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä. Tässä asetuksessa ilmaisulla ’nimi, josta on tullut yleisnimi’, tarkoitetaan viinin nimeä, josta on yhteisössä tullut viinin yleinen nimi, vaikka se viittaakin paikkaan tai alueeseen, jossa kyseistä tuotetta alun perin tuotettiin tai pidettiin kaupan. Sen määrittämiseksi, onko nimestä tullut yleisnimi, on otettava huomioon kaikki asiaankuuluvat tekijät ja erityisesti a) tilanne yhteisössä ja erityisesti alueilla, joilla tuotetta käytetään; b) asiaa koskeva kansallinen tai yhteisön lainsäädäntö. 2. Nimeä ei saa suojata alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä, jos suoja saattaa johtaa kuluttajaa harhaan tuotteen tunnistamisessa tavaramerkin maineen ja tunnettavuuden vuoksi. 37 artikla Suhde tavaramerkkeihin 1. Jos alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on suojattu tämän asetuksen mukaisesti, jotakin 38 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tapausta vastaavan ja johonkin liitteessä IV lueteltuun luokkaan kuuluvaa tuotetta koskevan tavaramerkin rekisteröintihakemus on hylättävä, jos tavaramerkin rekisteröintihakemus on tehty sen päivän jälkeen, jona alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojahakemus toimitettiin komissiolle, ja alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä suojataan. Ensimmäisen alakohdan vastaisesti rekisteröidyt tavaramerkit on mitätöitävä. 2. Tavaramerkin, jonka käyttö vastaa jotakin 38 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tapausta ja jota koskeva rekisteröintihakemus on tehty tai joka on rekisteröity tai jota koskeva oikeus on saatu asiaa koskevan lainsäädännön mukaisesti yhteisön alueella tapahtuneella käytöllä ennen alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaamista koskevan hakemuksen jättämistä komissiolle, käyttöä voidaan jatkaa ja se voidaan uusia alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaamisesta huolimatta, jos neuvoston direktiivissä 89/104/ETY[20] tai neuvoston asetuksessa (EY) N:o 40/94[21] säädettyjä tavaramerkin mitättömyys- tai menettämisperusteita ei ole olemassa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 36 artiklan 2 kohdan soveltamista. Tällöin alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän käyttö on sallittua samanaikaisesti asianomaisen tavaramerkin kanssa. 5 JAKSO SUOJA JA VALVONTA 38 artikla Suoja 1. Suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä saa käyttää kuka tahansa asianomaisen eritelmän mukaisesti tuotettua viiniä kaupan pitävä toimija. 2. Suojatut alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät sekä kyseisiä suojattuja nimiä käyttävät, asianomaisen eritelmän mukaisesti tuotetut viinit on suojattu a) suoralta tai välilliseltä suojatun nimen kaupalliselta käytöltä - vastaavissa tuotteissa, jotka eivät ole suojattua nimeä koskevan eritelmän mukaisia, tai - jos nimen käytöllä hyödynnetään alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän mainetta; b) väärinkäytöltä, jäljittelyltä tai mielleyhtymiltä, vaikka tuotteen tai palvelun oikea alkuperä on merkitty tai vaikka suojattu nimi on käännetty tai siihen on liitetty ilmaisu kuten ”laatu”, ”tyyppi”, ”menetelmä”, ”tuotettu kuten”, ”jäljitelmä”, ”makuinen”, ”kaltainen” tai muu samankaltainen ilmaisu; c) muilta vääriltä tai harhaanjohtavilta merkinnöiltä mitä tulee tuotteen lähtöpaikkaan, alkuperään, tuotteen luonteeseen tai olennaisiin ominaisuuksiin, jotka on merkitty sisä- tai ulkopakkaukseen, mainoksiin tai asianomaista viinituotetta koskeviin asiakirjoihin sekä tuotteen pakkaamiseen tavalla, joka on omiaan antamaan väärän kuvan sen alkuperästä; d) muilta käytännöiltä, jotka saattaisivat johtaa kuluttajaa harhaan tuotteen todellisen alkuperän suhteen. 3. Suojatuista alkuperänimityksistä ja suojatuista maantieteellisistä merkinnöistä ei saa tulla yhteisössä 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yleisnimiä. 4. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lopettaakseen suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen 2 kohdassa tarkoitetun lainvastaisen käytön. 39 artikla Rekisteri Komissio perustaa ja ylläpitää viinien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen sähköistä rekisteriä, joka on yleisölle avoin. 40 artikla Toimivaltaiset valvontaviranomaiset 1. Jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, joka vastaa tässä luvussa säädettyjen velvoitteiden valvonnasta asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisesti. Jäsenvaltio voi nimetä toimialakohtaisen organisaation vastaamaan valvonnasta, jos organisaatio antaa riittävät takeet objektiivisuudesta ja puolueettomuudesta. 2. Jäsenvaltion on varmistettava, että tätä lukua noudattavat toimijat kuuluvat valvontajärjestelmän piiriin. 3. Jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi 1 kohdassa tarkoitetut viranomaiset tai organisaatiot. Komissio julkaisee niiden nimet ja osoitteet ja ajantasaistaa nämä tiedot säännöllisesti. 41 artikla Eritelmien noudattamisen tarkastaminen 1. Yhteisössä sijaitsevaan alueeseen liittyvien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen osalta eritelmien noudattamisen tarkastamisesta vuosittain huolehtii viinin tuotannon aikana sekä kauppakunnostuksen aikana tai sen jälkeen a) yksi tai useampi 40 artiklassa tarkoitettu viranomainen tai organisaatio; tai b) yksi tai useampi asetuksen (EY) N:o 882/2004 2 artiklassa tarkoitettu valvontaelin, joka toimii tuotteita sertifioivana elimenä. Tarkastuskustannuksista vastaa tarkastuksen kohteena oleva toimija. 2. Kolmannessa maassa sijaitsevaan alueeseen liittyvien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen osalta eritelmien noudattamisen tarkastamisesta vuosittain huolehtii viinin tuotannon aikana sekä kauppakunnostuksen aikana tai sen jälkeen a) yksi tai useampi kolmannen maan nimeämä viranomainen; tai b) yksi tai useampi sertifioiva elin; tai c) yksi tai useampi toimialakohtainen organisaatio. 3. Tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen sertifioivien elinten on noudatettava eurooppalaista standardia EN 45011 tai ISO/IEC Guide 65 (Tuotteita sertifioivat elimet. Yleiset vaatimukset) ja oltava 1 päivästä toukokuuta 2010 alkaen niiden mukaisesti hyväksyttyjä. 4. Jos tämän artiklan 1 kohdan a alakohdassa sekä 2 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut elimet ovat päättäneet tarkastaa eritelmien noudattamisen, niiden on annettava riittävät takeet objektiivisuudesta ja puolueettomuudesta ja niillä on oltava käytettävissään tehtäviensä hoitamiseen tarvittava asiantunteva henkilöstö ja voimavarat. 42 artikla Eritelmän muutokset 1. Edellä olevan 30 artiklan edellytykset täyttävä hakija voi pyytää suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän eritelmän muutoksen hyväksymistä erityisesti tieteellisen ja teknisen kehityksen perusteella tai 28 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan c alakohdassa tarkoitetun maantieteellisen alueen rajauksen tarkistamiseksi. Pyynnössä on kuvattava ja perusteltava muutokset, joita pyyntö koskee. 2. Jos ehdotetusta muutoksesta seuraa yksi tai useampi muutos 28 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun yhtenäiseen asiakirjaan, muutoshakemukseen sovelletaan soveltuvin osin 31–34 artiklaa. Jos ehdotetut muutokset kuitenkin ovat vähäisiä, päätetään 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hakemuksen hyväksymisestä noudattamatta 32 artiklan 2 kohdassa ja 33 artiklassa säädettyä menettelyä ja, jos muutos hyväksytään, komissio julkaisee 32 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tiedot. 3. Jos ehdotetusta muutoksesta ei seuraa mitään muutosta yhtenäiseen asiakirjaan, sovelletaan seuraavia sääntöjä: a) jos maantieteellinen alue sijaitsee tietyssä jäsenvaltiossa, tämä jäsenvaltio ilmaisee muutosta koskevan kantansa ja puoltaessaan muutosta julkaisee muutetun eritelmän ja ilmoittaa komissiolle hyväksytyistä muutoksista ja niiden perusteista; b) jos maantieteellinen alue sijaitsee kolmannessa maassa, komissio päättää, hyväksytäänkö ehdotettu muutos. 43 artikla Peruuttaminen Komission aloitteesta tai jäsenvaltion, kolmannen maan tai luonnollisen tai oikeushenkilön, jonka oikeutettua etua asia koskee, asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä, voidaan päättää 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen peruuttaa alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suoja, jos asianomaisen eritelmän edellytysten täyttymistä ei enää voida taata. Edellä olevaa 31–34 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin. 44 artikla Nykyiset suojatut viinien nimitykset 1. Viinien nimitykset, jotka on suojattu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 54 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 753/2002 28 artiklan mukaisesti, ovat suojattuja tämän asetuksen mukaisesti ilman eri toimenpiteitä. Komissio kirjaa ne 39 artiklassa säädettyyn rekisteriin. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava 1 kohdassa tarkoitettujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen osalta komissiolle seuraavat tiedot: a) 28 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tekniset asiakirjat; b) kansallinen päätös niiden pätevyydestä. 3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut nimitykset, joista ei toimiteta 2 kohdassa tarkoitettuja tietoja 31 päivään joulukuuta 2010 mennessä, menettävät tämän asetuksen mukaisen suojan. Komissio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet asianomaisten nimitysten poistamiseksi 39 artiklassa säädetystä rekisteristä. 4. Poiketen siitä, mitä 43 artiklassa säädetään, komission aloitteesta voidaan 31 päivään joulukuuta 2013 saakka päättää 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen peruuttaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suoja, jos se ei ole suojaa koskevien edellytysten mukainen. 6 JAKSO YLEISET SÄÄNNÖKSET 45 artikla Täytäntöönpanosäännöt Tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan 104 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Säännöt voivat erityisesti sisältää tässä luvussa säädettyjen sääntöjen soveltamista koskevia poikkeuksia alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän vireillä olevien suojahakemusten osalta. 46 artikla Maksut Jäsenvaltiot voivat periä maksun kulujensa kattamiseksi, tämän asetuksen mukaisista suojahakemusten tutkimisesta, vastaväitteistä sekä muuttamista ja peruuttamista koskevista pyynnöistä aiheutuneet kulut mukaan luettuina. IV luku Päällysmerkinnät 47 artikla Määritelmä Tätä asetusta sovellettaessa ilmaisulla ’merkintä’ tarkoitetaan tuotteeseen liittyvää mainintaa, tietoa, tavaramerkkiä, kaupallista merkkiä, kuvaa tai tunnusta, joka on tehty mihin tahansa kyseistä tuotetta seuraavaan tai siihen viittaavaan pakkaukseen, asiakirjaan, tiedotteeseen, etikettiin, renkaaseen tai kaulukseen. 48 artikla Horisontaalisten sääntöjen sovellettavuus Direktiiviä 2000/13/EY, neuvoston direktiiviä 89/396/ETY[22], neuvoston direktiiviä 75/106/ETY[23] ja direktiiviä 89/104/ETY sovelletaan niiden soveltamisaloihin kuuluvien tuotteiden merkintöihin, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä. 49 artikla Pakolliset merkinnät 1. Liitteessä IV olevassa 1–9 kohdassa ja 13 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden, joita pidetään kaupan yhteisössä tai jotka on tarkoitettu vietäviksi, merkinnöissä on oltava seuraavat pakolliset tiedot: a) rypäletuotteen luokka liitteen IV mukaisesti; b) viineissä, joilla on suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä: - ilmaisu ”suojattu alkuperänimitys” tai ”suojattu maantieteellinen merkintä”, ja - suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi; c) todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosentteina; d) viinin lähtöisyysmerkintä; e) maininta pullottajasta; f) maininta tuojasta, jos