Helleenien tasavallan aloite neuvoston puitepäätöksen tekemiseksi ihmisen elinten ja kudosten laittoman kaupan ehkäisystä ja torjunnasta

(2003/C 100/13)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 29 artiklan, 31 artiklan e kohdan ja 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan,

ottaa huomioon Helleenien tasavallan aloitteen(1),

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Parhaista tavoista panna täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta hyväksytyssä neuvoston ja komission toimintasuunnitelmassa(3) sekä Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston ja Santa Maria da Feirassa 19 ja 20 päivänä kesäkuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä todetaan tulostaulussa esitetyn mukaisesti ihmiskaupan vastaisten lainsäädäntötoimien tarve tai vaaditaan niiden toteuttamista sekä sopimista yhteisistä määritelmistä, rangaistavaksi säätämisestä ja seuraamuksista.

(2) Ihmisten elinten ja kudosten laiton kauppa on ihmiskaupan muoto, johon sisältyy ihmisten perusoikeuksien sekä erityisesti ihmisarvon ja fyysisen koskemattomuuden vakavia loukkauksia. Tällä laittoman kaupan alalla toimii organisoituja rikollisryhmiä, jotka usein käyttävät törkeitä menetelmiä, kuten suojattomien henkilöiden hyväksikäyttöä sekä voimankäyttöä ja uhkaamista. Se on lisäksi vakava uhka kansanterveydelle ja loukkaa kansalaisten oikeutta terveyspalvelujen yhtäläiseen saatavuuteen. Lopuksi se heikentää kansalaisten luottamusta lailliseen elinsiirtojärjestelmään.

(3) Useat kansainväliset järjestöt ovat toistuvasti ilmaisseet vastustavansa ihmiskehon ja sen osien kauppaa, ja tämä vastustaminen on ollut useiden kansainvälisten yleissopimusten kohteena. Jo vuonna 1978 julistettiin Euroopan neuvoston päätöslauselmassa (78)29 ihmisestä peräisin olevien aineiden irrottamista ja siirtoa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta, jonka Euroopan neuvoston ministerikomitea hyväksyi 11 päivänä toukokuuta 1978, ettei ihmisestä peräisin olevilla aineilla saa käydä kauppaa. Tämä julistus vahvistettiin Pariisissa 16 ja 17 päivänä marraskuuta 1987 pidetyssä Euroopan terveysministerien kolmannessa konferenssissa, jonka päätösjulistuksessa korostettiin, ettei mikään elintenvaihtoyksikkö, elintensäilytysyksikkö tai muu organisaatio tai yksityishenkilö saa käydä kauppaa ihmisen elimillä.

(4) Tärkeä askel ihmisen elinten ja kudosten laittoman kaupan ja yleisemmin ihmiskehon ja sen osien laittoman kaupan torjumiseksi on Euroopan neuvoston yleissopimus ihmisoikeuksista ja biolääketieteestä, joka allekirjoitettiin 4 päivänä huhtikuuta 1997 Oviedossa ja tuli voimaan 1 päivänä joulukuuta 1999. Tämän yleissopimuksen 21 artiklassa on kielto taloudellisen hyödyn hankkimisesta ihmiskeholla ja sen osilla. Sen 25 artiklassa edellytetään, että yleissopimuksen allekirjoittaneet valtiot säätävät - ei välttämättä rikosoikeudellisista - seuraamuksista yleissopimuksen määräysten rikkomisesta. Tähän yleissopimukseen liitettiin ihmisestä peräisin olevien elinten ja kudosten siirtoa koskeva lisäpöytäkirja, joka tehtiin 24 päivänä tammikuuta 2002 mutta joka ei ole vielä tullut voimaan. Lisäpöytäkirjan 21 artiklassa määrätään, ettei ihmiskehoa ja sen osia saa käyttää taloudellisen hyödyn tai vastaavan etuuden tavoitteluun. Siinä myös kielletään elinten tai kudosten tarvetta tai saatavuutta koskeva ilmoittelu taloudellisen hyödyn tai vastaavan etuuden tarjoamiseksi tai tavoittelemiseksi. Lisäpöytäkirjan 22 artiklassa määrätään velvoitteesta kieltää elinten ja kudosten laiton kauppa.

(5) Myös Maailman terveysjärjestö (WHO) on toistuvasti tuominnut ihmisen elinten ja kudosten laittoman kaupan. Tämä tapahtui ensimmäisen kerran toukokuussa vuonna 1987 annetussa päätöslauselmassa WHA 40.13. Lisäksi toukokuussa vuonna 1989 annetussa päätöslauselmassa WHA 42.5 tuomittiin ihmisen elimien ostaminen ja myyminen sekä, viitaten puutteelliseen menestykseen tämän ilmiön estämisessä, kehotettiin kansallisia lainsäätäjiä tehostamaan pyrkimyksiään asiassa. Toukokuussa vuonna 1991 annetussa päätöslauselmassa WHA 44.25 julistettiin, ettei alaikäisiltä henkilöiltä saa irrottaa elimiä poikkeuksellisia tapauksia lukuun ottamatta, ja siinä katsottiin kielletyksi ihmisen elimien maksua vastaan tarjoamista koskeva ilmoittelu sekä tuotiin esille tasa-arvon periaate elimenluovutusten osalta.

(6) Kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen lisäpöytäkirja ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan, ehkäisemisestä, torjumisesta ja rankaisemisesta sisältää ihmiskaupalle tunnusomaista hyväksikäyttöä koskevan määritelmän, joka käsittää myös ihmisen elimien irrottamisen. Tämä pöytäkirja on ratkaiseva askel kohti kansainvälistä yhteistyötä ihmisen elinten laittoman kaupan torjumisessa.

(7) Ihmisen elimillä käytävä laiton kauppa ei sisälly äskettäiseen ihmiskaupan torjunnasta 19 päivänä heinäkuuta 2002 tehtyyn neuvoston puitepäätökseen 2002/629/EY(4).

(8) Euroopan unionin olisi täydennettävä kansainvälisten järjestöjen, erityisesti Yhdistyneiden Kansakuntien, Maailman terveysjärjestön ja Euroopan neuvoston, suorittamaa tärkeää työtä.

(9) On tarpeen, ettei ihmisen elinten ja kudosten kauppaa, joka on vakava rikos, torjuta ainoastaan kunkin jäsenvaltion yksittäisin toimin vaan käyttäen kattavaa lähestymistapaa, jonka olennaisena osana olisi oltava kaikille jäsenvaltioille yhteinen rikostunnusmerkistön määrittely sekä tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset.

(10) Koska tämän puitepäätöksen edellä mainittuja tavoitteita ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan siten saavuttaa paremmin unionin tasolla, unioni voi toteuttaa toimenpiteitä toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä puitepäätöksessä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.

(11) On otettava käyttöön rikosten tekijöitä koskevia riittävän ankaria seuraamuksia, jotta ihmisen elinten ja kudosten laiton kauppa voidaan sisällyttää niiden välineiden soveltamisalaan, jotka on jo hyväksytty järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi ja joihin kuuluvat muun muassa rahanpesusta, rikoksentekovälineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamisesta, jäljittämisestä, jäädyttämisestä, takavarikosta ja menetetyksi tuomitsemisesta 3 päivänä joulukuuta 1998 hyväksytty neuvoston yhteinen toiminta(5) sekä rikollisjärjestöön osallistumisen kriminalisoinnista Euroopan unionin jäsenvaltioissa 21 päivänä joulukuuta 1998 hyväksytty neuvoston yhteinen toiminta(6),

ON TEHNYT TÄMÄN PUITEPÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Määritelmät

Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan:

1. "elin- ja kudossiirrolla" kaikkia niitä menettelyjä kokonaisuudessaan, joilla elin tai kudos irrotetaan henkilöstä ja siirretään toiseen henkilöön, valmistelu-, talteenotto- ja varastointimenettelyt mukaan lukien;

2. "kudoksella" myös soluja, vertamuodostavat kantasolut mukaan lukien;

3. "ihmisen elimillä ja kudoksilla" elimiä ja kudoksia, joihin eivät kuulu

a) lisääntymiselimet ja -kudokset;

b) alkion elimet ja kudokset;

c) veri ja sen johdannaiset;

4. "alaikäisellä" alle 18-vuotiasta henkilöä.

2 artikla

Ihmisen elinten laittomaan kauppaan liittyvät rikokset

Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat teot on säädetty rangaistaviksi:

1. henkilön värväys, kuljettaminen, siirtäminen, kätkeminen tai vastaanottaminen, henkilön hallinnan vaihto tai siirto mukaan lukien, kun tekoon liittyy:

a) voimankäyttö tai uhkaaminen, ihmisryöstö mukaan luettuna; tai

b) petollisten keinojen käyttö; tai

c) määräys- tai vaikutusvallan väärinkäyttö tai heikossa asemassa olevan hyväksikäyttö siten, että henkilöllä ei ole todellista ja järkevää mahdollisuutta välttyä joutumasta tällaisen väärinkäytön tai hyväksikäytön kohteeksi; tai

d) rahan tai etuisuuksien antaminen tai vastaanottaminen suostumuksen saamiseksi henkilöltä, jonka hallinnassa toinen henkilö on, elinten tai kudosten irrottamiseksi viimeksi mainitulta.

2. a) elimen irrottaminen elävältä luovuttajalta voimankäytön, uhkaamisen tai petoksen avulla;

b) elimen irrottaminen luovuttajalta, joka on suostunut tähän taloudellisen vastineen antamisen tai lupaamisen vuoksi;

c) taloudellisen vastineen suorittaminen, tarjoaminen tai lupaaminen suoraan tai kolmannen osapuolen välityksellä luovuttajalle, jotta hän suostuisi elimen irrottamiseen;

d) menettely, jossa luovuttaja tai kolmas osapuoli saa taloudellisen vastikkeen tai vaatii sitä siinä tarkoituksessa, että luovuttaja suostuu elimen irrottamiseen;

e) toimiminen välittäjänä a, b, c tai d alakohdassa mainittujen tekojen toteuttamisessa;

f) taloudellisen vastikkeen vaatiminen, ottaminen, suorittaminen, tarjoaminen tai lupaaminen ihmisen elinten ja kudosten tarjoamista, hankkimista tai yleensä niillä käytävää laitonta kauppaa varten.

3. a) sellaisten ihmisen elinten ostaminen, hallussapito, varastointi, kuljettaminen, maahantuonti, maastavienti tai hallussapidon siirto, jotka on irrotettu jollain 1 tai 2 kohdassa mainitulla teolla;

b) lääkärin tai sairaanhoitohenkilöstön osallistuminen elinsiirtoon, jos elimen tiedetään olleen jonkun edellä mainitun teon kohteena.

3 artikla

Yllytys, avunanto, osallisuus ja yritys

Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 2 artiklassa tarkoitetun rikoksen suorittamiseen liittyvä yllytys, avunanto, osallisuus ja yritys säädetään rangaistavaksi teoksi.

4 artikla

Rangaistukset

Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan tuomita tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia, joista voi seurata rikoksentekijän luovuttaminen.

Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 2 artiklassa tarkoitetusta rikoksesta voidaan tuomita vankeusrangaistus, jonka enimmäispituus on vähintään kymmenen vuotta, jos tekoon liittyy jokin seuraavista seikoista:

a) rikoksella on tahallisesti tai törkeällä tuottamuksella vaarannettu uhrin henki;

b) rikoksen uhrina on ollut alaikäinen;

c) rikoksesta on aiheutunut uhrille jälkeenpäin muuta vakavaa fyysistä vahinkoa;

d) rikos on tehty osana yhteisessä toiminnassa 98/733/YOS määritellyn rikollisjärjestön toimintaa, ottamatta kuitenkaan huomioon rangaistusasteikkoa, johon siinä viitataan.

5 artikla

Oikeushenkilöiden vastuu

1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen 2 ja 3 artiklassa tarkoitetusta rikoksesta, jonka on oikeushenkilön puolesta tai hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen jäsenenä toimien henkilö, jolla on oikeushenkilössä johtava asema seuraavilla perusteilla:

a) oikeus edustaa oikeushenkilöä; tai

b) valtuus tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta; tai

c) valtuus harjoittaa valvontaa oikeushenkilössä.

2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tilanteiden lisäksi kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen, jos 1 kohdassa tarkoitetun henkilön harjoittaman ohjauksen tai valvonnan puutteellisuus on mahdollistanut sen, että oikeushenkilön alaisena toimiva henkilö on voinut tehdä kyseisen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi 1 ja 2 artiklassa tarkoitetun rikoksen.

3. Tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu oikeushenkilöiden vastuu ei estä rankaisemasta henkilöitä, jotka ovat tekijöinä, yllyttäjinä tai osallisina 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuissa rikoksissa.

4. Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan oikeushenkilöllä mitä tahansa yhteisöä, jolla on tämä asema sovellettavan lain nojalla, lukuun ottamatta valtioita tai muita julkisia elimiä niiden käyttäessä julkiseen valtaan liittyviä oikeuksiaan sekä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä.

6 artikla

Oikeushenkilöihin kohdistuvat seuraamukset

Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 5 artiklan mukaisesti vastuussa olevalle oikeushenkilölle voidaan tuomita tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, joihin kuuluu rikosoikeudellisia tai muita sakkoja ja joihin voi kuulua muita seuraamuksia, kuten:

a) oikeuden menettäminen julkisiin etuisuuksiin tai tukiin; tai

b) väliaikainen tai pysyvä kielto harjoittaa liiketoimintaa; tai

c) tuomioistuimen valvontaan asettaminen; tai

d) tuomioistuimen määräys lopettaa toiminta; tai

e) rikoksen toteuttamiseen käytettyjen laitosten sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi.

7 artikla

Lainkäyttövalta ja syytteeseen asettaminen

Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen lainkäyttövaltansa 2 ja 3 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, jos:

a) rikos on suoritettu kokonaan tai osittain sen alueella;

b) rikoksen tekijä on sen kansalainen; tai

c) rikos on tehty sen alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi.

8 artikla

Soveltaminen

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tämän puitepäätöksen säännösten noudattamiseksi ennen...päivää...kuuta...

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava ennen 1 kohdassa mainittua päivää neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle kirjallisina ne säännökset, joilla jäsenvaltioiden tästä puitepäätöksestä aiheutuvat velvoitteet saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä.

3. Neuvosto arvioi ennen...päivää...kuuta...näihin tietoihin perustuvan kertomuksen ja komission kirjallisen kertomuksen perusteella, missä määrin jäsenvaltiot ovat noudattaneet tämän puitepäätöksen säännöksiä.

9 artikla

Voimaantulo

Tämä puitepäätös tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Tehty Brysselissä...

Neuvoston puolesta

...

Puheenjohtaja

(1) EUVL C...

(2) EUVL C...

(3) EYVL C 19, 23.1.1999, s. 1.

(4) EYVL L 203, 1.8.2002, s. 1.

(5) EYVL L 333, 9.12.1998, s. 1, yhteinen toiminta sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna puitepäätöksellä 2001/500/YOS (EYVL L 182, 5.7.2001, s. 1).

(6) EYVL L 351, 29.12.1998, s. 1.