Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheista:

- "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten palkattuina työntekijöinä lähettämisen ehdoista rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen puitteissa", ja

- "Ehdotus neuvoston direktiiviksi rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen vapauden laajentamisesta koskemaan yhteisöön sijoittautuneita kolmansien maiden kansalaisia"(1)

(1999/C 209/02)

Neuvosto päätti 25. toukokuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainituista ehdotuksista.

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 18. toukokuuta 1999. Esittelijä oli Giorgio Liverani.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26. ja 27. toukokuuta 1999 pitämässään 364. täysistunnossa (toukokuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 70 ääntä puolesta ja 6 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Komission ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten palkattuina työntekijöinä lähettämisen ehdoista rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen puitteissa perustuu EY:n perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohtaan. Lisäksi siihen viitataan suoraan saman sopimuksen 66 artiklassa, joka koskee palvelujen tarjoamista (yhteispäätösmenettely). Ehdotus neuvoston direktiiviksi rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen vapauden laajentamisesta koskemaan yhteisöön sijoittautuneita kolmansien maiden kansalaisia perustuu puolestaan perustamissopimuksen 59 artiklan 2 kohtaan (kuulemismenettely).

1.2. Molempien ehdotusten tavoitteena on "palvelujen tarjoamisen EY-kortin" käyttöönotto. Kortilla on tarkoitus poistaa viisumeihin sekä työ- ja oleskelulupiin liittyvät esteet tilanteessa, jossa yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisen, joka oleskelee laillisesti jo jossakin jäsenvaltiossa ja saa toimia siellä palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, on siirryttävä toiseen jäsenvaltioon toimiakseen siellä palvelujen tarjoajana. Nyt käsiteltävillä palvelujen vapaaseen tarjoamiseen liittyvillä ehdotuksilla on huomattava yhteiskunnallinen merkitys työntekijöiden - myös yhteisön ulkopuolisista maista tulevien - vapaan liikkumisen kannalta. Tähän liittyen komitea antoi hiljattain lausunnon aiheesta "Työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma - Komission tiedonanto"(2).

1.3. Ensin mainittu direktiiviehdotus koskee rajatylittäviä palveluja tarjoavia yhteisöön sijoittautuneita yrityksiä, jotka ovat aikeissa lähettää palkkaamansa yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisen työhön toiseen jäsenvaltioon. Ehdotuksen mukaan palvelujen tarjoaja voi lähettää palkkaamansa työntekijän "milloin tahansa" antamalla siirrosta ennakkoilmoituksen sen jäsenvaltion viranomaisille, jossa tarjoaminen tapahtuu. Ilmoitusjärjestelmä perustuu palvelujen tarjoajan sijoittautumismaan antamiin takeisiin, joista on todisteena "palvelujen tarjoamisen EY-kortti". Se on kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukainen, voimassa rajallisen ajan (enintään 12 kuukautta) eikä se ole automaattisesti uudistettavissa.

1.4. Ehdotuksista toinen koskee itsenäisinä ammatinharjoittajina yhteisön alueelle sijoittautuneiden yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisten vapautta tarjota palveluja. Sen tavoitteena on estää, ettei yhteisön ulkopuolisen maan kansalainen, joka on sijoittautunut itsenäisenä ammatinharjoittajana johonkin jäsenvaltioon, joudu asettumaan pysyvästi toiseen jäsenvaltioon halutessaan toimia siellä tilapäisesti palvelujen tarjoajana. Ehdotuksen mukaan myös tätä tarkoitusta varten on aikomus ottaa käyttöön "palvelujen tarjoamisen EY-kortti".

1.5. Voimassaoloajaltaan rajallisen "palvelujen tarjoamisen EY-kortin" myöntää se jäsenvaltio, johon palvelujen tarjoaja on sijoittunut. Kortti takaa, että yrittäjän tai yhteisön ulkopuolisesta maasta peräisin olevan palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan toiminta on asianmukaista. Menettelyn ansiosta palvelujen tarjoaja ei enää joudu käymään läpi pitkiä hallintomuodollisuuksia kaikissa jäsenvaltioissa, joissa hän haluaa toimia. Lisäksi se osoittaa selvästi, että työntekijän lähettäminen toiseen maahan tarjoamaan palveluja on aivan eri asia kuin oikeus liikkua ja työskennellä vapaasti yhteisön alueella. Näin ollen kortti yksinkertaistaa samalla myös hallintomenettelyjä sen jäsenvaltion osalta, jossa palveluja tarjotaan. "Palvelujen tarjoamisen EY-kortti" takaa myös, että jäsenvaltio, johon yhteisön ulkopuolisen maan kansalainen on sijoittautunut, ottaa hänet myös uudelleen vastaan palvelujen tarjoamisen päätyttyä.

2. Yleistä

2.1. Komitea pitää komission ehdotuksia onnistuneina. Ne koskevat jatkuvasti laajenevaa talouteen ja työelämään liittyvää toimintaa, jota ei tähän mennessä ole yhteisön tasolla säädelty. Ehdotukset täydentävät erittäin onnistuneesti sitä EU:n oikeuskehystä, joka koostuu sekä yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisten tasapuolista kohtelua että palvelujen tarjoamisvapauden tiellä olevien esteiden poistamista koskevasta lainsäädännöstä. Myös tässä käsiteltävillä ehdotuksilla on sama tavoite.

2.2. Asiaan liittyvistä yhteisön säädöksistä mainittakoon direktiivi 96/71/EY(3). Siinä säädetään, että toiseen jäsenvaltioon palkattuina työntekijöinä lähetettävien työntekijöiden työehtojen (etenkin vähimmäispalkan) osalta on noudatettava sen maan vähimmäissääntöjen "kovaa ydintä", jossa palveluja tarjotaan.

2.3. Lisäksi on paikallaan mainita asetus 1408/71 (ETY)(4), joka hiljattain laajennettiin kattamaan yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaiset(5) ja jota komitea kannatti(6).

2.4. Komitea muistuttaa, että unioni on sitoutunut muodostamaan yhteisen kannan, missä määrin laillisesti ja pysyvästi unionin alueella asuvia yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisia tulisi käsitellä unionin kansalaisten tavoin(7). Lisäksi komitea korostaa, että palvelujen tarjoamisvapauden ulottaminen itsenäisinä ammatinharjoittajina toimiviin yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisiin on jo mainittu tavoitteena vuonna 1957 solmitun Rooman sopimuksen 59 artiklan 2 kohdassa. Tavoite on vielä toteuttamatta.

2.5. Nyt käsiteltävät ehdotukset eivät ole perusteltuja ainoastaan yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisten tasapuolisen kohtelun, vaan ennen kaikkea myös niiden merkittävien esteiden vuoksi, joita palvelujen vapaan tarjoamisen tiellä yhä on. Asioiden nykytilan vuoksi komitea kannattaa hiljattain annetun suosituksen(8) periaatetta, jonka mukaan vapaus tarjota palveluja ei riipu siirtolaispolitiikasta.

2.6. Asiaan liittyvä voimassa oleva lainsäädäntö vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioittain. Osa jäsenvaltioista rinnastaa työkomennukselle lähetetyn työntekijän kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneista yrityksistä töitä etsivään työnhakijaan, vaikkei tilanne todellisuudessa ole vastaava. Toisissa jäsenvaltioissa lainsäädäntö ei ole yhtä tiukka, mutta edellyttää kuitenkin uutta työlupaa tai työkomennukselle lähetettyjä työntekijöitä varten väliaikaisesti annetun luvan hakemista sen alueen viranomaisilta, jolla palveluja tarjotaan. Eräät jäsenvaltiot edellyttävät, että palkattu työntekijä on ennen siirtoa vähintään vuoden saman palvelujen tarjoajan palveluksessa. Tämä ehto asettaa joissain tapauksissa yhteisöön sijoittautuneen yrityksen huonompaan asemaan kuin sen ulkopuolella toimivan yrityksen, jota tämä ehto ei koske.

2.7. Palvelun tarjoaja, joka on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, missä palveluja on tarkoitus tarjota, on kahdella tavalla epäedullisessa asemassa. Ensinnäkin pitkällinen lupamenettely siinä jäsenvaltiossa, jossa palveluja on tarkoitus tarjota, voi haitata merkittävästi palvelujen tarjoamista tai tehdä sen jopa mahdottomaksi, mikäli palveluja tarjoavaan henkilökuntaan kuuluvat eivät ole unionin kansalaisia. Toiseksi viranomaisten valvonta on päällekkäistä, koska toimintaa valvovat sekä sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, että palvelujen tarjoajan sijaintivaltion viranomaiset.

2.8. Käsiteltävän ehdotuksen sisältämät toimet auttaisivat epäilemättä myös jäsenvaltioiden viranomaisia, jotka nykyään joutuvat valvomaan, että tilanne, joka riippuu pitkälti palvelujen tarjoajan sijaintijäsenvaltiosta, on lainmukainen. Viranomaisilla säilyy kuitenkin oikeus tehdä jatkoselvityksiä harkintansa mukaan. Yksiselitteisesti ei kuitenkaan ole mainittu, saavatko yhteisön ulkopuolisessa maassa sijaitsevat yritykset, joilla on jonkin jäsenvaltion myöntämä todistus, tarjota palveluja kaikissa jäsenvaltioissa, mikäli vähintään yksi jäsenvaltio hyväksyy kyseisen todistuksen. Direktiiviehdotuksen asiaan liittyvää sanamuotoa on täten täsmennettävä.

2.9. "Palvelujen tarjoamisen EY-kortin" käyttöönoton myötä jäsenvaltioiden viranomaisten ei enää tarvitse vaatia viisumia, mikäli kortti on todistus laillisesta oleskelusta palvelujen tarjoajan sijaintijäsenvaltiossa. Näin ollen kortin myöntäneellä jäsenvaltiolla on myös velvollisuus antaa kyseisen yhteisön ulkopuolisen valtion kansalaisen palata milloin tahansa. Jotta 'palvelujen tarjoamisen EY-kortti' todella täyttää yllä mainitut vaatimukset, ei TSK:n mielestä voida tinkiä siitä, että 'palvelujen tarjoamisen EY-kortin' myöntämisperusteena on komission ja neuvoston määritelmiä vastaava lainmukainen ja pysyvä työsuhde lähettävässä yrityksessä. Komitea kehottaa ryhtymään kaikkiin tarvittaviin toimiin, joilla kortin väärentäminen laittomiin tarkoituksiin voidaan estää. Tähän päästään kehittämällä tehokas ja nopea tietojen vaihtojärjestelmä sekä käyttämällä kortin valmistuksessa riittävän korkeatasoista tekniikkaa.

2.10. Yhteisön ulkopuolisista maista tuleville itsenäisille työntekijöille tarkoitetusta kortista on hyötyvät myös Euroopan unionin yritykset. Kortin myötä alue, jolta yritykset voivat etsiä itselleen usein luonnollisia henkilöitä edustavia alihankkijoita, laajenee kattamaan koko yhteisön. Kun otetaan huomioon yhteisön ulkopuolisista maista peräisin olevien palkattujen työntekijöiden asemaa koskeva direktiiviehdotus, vaikuttaa vastaavan vapauden epääminen itsenäisiltä ammatinharjoittajilta mahdottomalta ilman, että se aiheuttaa syrjintää tai sisämarkkinoiden vääristymistä. Ei ole perusteltua, että itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiva yhteisön ulkopuolisen maan kansalainen joutuisi perustamaan yrityksen johonkin jäsenvaltioon voidakseen hyötyä palvelujen tarjoamisvapaudesta.

2.11. TSK toteaa kuitenkin, että direktiiviehdotusten toteuttamisen vaikutukset on asianmukaisesti selvitettävä, kun otetaan huomioon suunniteltu laajentuminen ja erityisesti siirtymäkaudet. TSK pyytääkin komissiota selvittämään, millainen vaikutus direktiiviehdotuksilla on EU:n työmarkkinoihin.

3. Päätelmät

3.1. Komitea korostaa myönteisenä seikkana, että tässä käsiteltävissä ehdotuksissa ennakoidaan Amsterdamin sopimuksen aiheuttamia muutoksia. Itse asiassa 1. toukokuuta 1999 voimaan tulleen Amsterdamin sopimuksen myötä perustamissopimukseen lisättiin uusi osasto, joka koskee viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa sekä muuta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiseen liittyvää politiikkaa. Jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevan yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisen asema otetaan tulevaisuudessa huomioon yhteisön säännöstössä ennen kaikkea uudistetun perustamissopimuksen 63 artiklan 4 kohdan määräysten mukaisesti.

3.2. Palvelujen vapaan tarjoamisen osalta yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaiset, jotka työskentelevät tai oleskelevat muuten laillisesti yhteisön jäsenvaltiossa, kuuluivat jo ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa yhteisön säännöstön piiriin (samoin kuin esimerkiksi toisesta jäsenmaasta kotoisin olevien työntekijöiden perheenjäsenet). Tässä tarkasteltavat ehdotukset liittyvätkin siten yhtenäismarkkinoihin.

Bryssel 26. toukokuuta 1999.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) EYVL C 67, 10.3.1999, s. 12-17.

(2) Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma - Komission tiedonanto", KOM(97) 586 lopull, EYVL C 235, 27.7.1998, s. 82.

(3) Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/71/EY (EYVL L 18, 21.1.1997, s. 1).

(4) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä (EYVL L 28, 30.1.1997).

(5) Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) asetuksen (ETY) N:o 1408/71 muuttamisesta soveltamisalan laajentamiseksi koskemaan kolmansien maiden kansalaisia, EYVL C 6, 10.1.1998, s. 15.

(6) TSK:n 25. maaliskuuta 1998 antama lausunto (EYVL C 157, 25.5.1998, s. 30).

(7) Komission tiedonanto - Kohti vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta, KOM(1998) 459 lopull. 14.7.1998, s. 6.

(8) Neuvoston suositus annettu 27 päivänä syyskuuta 1996 kolmansien maiden kansalaisten laittoman työnteon torjumisesta (EYVL C 304, 14.10.1996, s. 1 kohta I "Soveltamisala").