KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE yhteisten sääntöjen antamisesta ostovoimapariteetteja koskevan perusaineiston hankkimisesta, laskennasta ja levittämisestä 11 päivänä joulukuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1445/2007 täytäntöönpanosta /* COM/2013/0420 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE yhteisten sääntöjen antamisesta ostovoimapariteetteja koskevan perusaineiston hankkimisesta, laskennasta ja levittämisestä 11 päivänä joulukuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1445/2007 täytäntöönpanosta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) 1. Johdanto Tässä kertomuksessa tarkastellaan yhteisten sääntöjen antamisesta ostovoimapariteetteja koskevan perusaineiston hankkimisesta, laskennasta ja levittämisestä 11 päivänä joulukuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1445/2007, jäljempänä ’asetus’, säännöksiä, kuten mainitun asetuksen 14 artiklassa edellytetään. Kertomuksessa käsitellään lyhyesti asetuksen täytäntöönpanon edistymistä ja asetuksen antamisen jälkeen tapahtuneita muutoksia. Siinä ehdotetaan ostovoimapariteetteja koskevan lainsäädännön tarkistamista, jotta lainsäädännössä voitaisiin ottaa huomioon kyseiset muutokset ja se voitaisiin saattaa Lissabonin sopimuksen mukaiseksi. 2. Tausta Ostovoimapariteetit (OVP) ovat indikaattoreita, jotka kuvaavat maiden välisiä hintatasoeroja. Ne osoittavat, kuinka monta valuuttayksikköä tietty määrä tavaroita ja palveluja maksaa eri maissa. Ostovoimapariteetteja voidaan käyttää muuntokursseina, joilla kansallisina valuuttoina ilmaistut menot muunnetaan keinotekoiseksi yhteiseksi valuutaksi (ostovoimastandardiksi, OVS), millä poistetaan maiden välisten hintatasoerojen vaikutus. Ostovoimapariteetteja käytetään pääasiassa seuraaviin tarkoituksiin: · Niillä muunnetaan kansantalouden tilinpidon aggregaatit vertailukelpoisiksi volyymiaggregaateiksi. Ostovoimapariteettien avulla voidaan erityisesti verrata eri maiden bruttokansantuotteita (BKT) ilman, että kyseisten maiden hintatasoerot vaikuttavat näihin lukuihin. · Niillä analysoidaan eri maiden suhteellisia hintatasoja. Tätä varten ostovoimapariteetit jaetaan vallitsevalla nimellisellä valuuttakurssilla, jotta saadaan hintatasoindeksi, joka ilmaisee tietyn maan hintatason suhteessa muihin maihin. Ostovoimapariteeteilla on myös tärkeitä hallinnollisia käyttötarkoituksia. Ne vaikuttavat rakennerahastojen ja koheesiorahaston kelpoisuusperusteiden määrittämiseen. Tärkein indikaattori, jolla määritetään kelpoisuus saada tukea rakennerahastoista, on ostovoimakorjattu alueellinen asukaskohtainen BKT, ja vastaava indikaattori koheesiorahastoa varten on ostovoimakorjattu bruttokansantulo (BKTL). Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) käyttää ostovoimapariteetteja päättäessään jäsentensä kiintiöistä. Kiintiöillä määritetään muun muassa, kuinka paljon kunkin maan on annettava rahoitusvaroja IMF:n käyttöön. Ostovoimakorjatun BKT:n painokerroin kiintiökaavassa on 20 prosenttia. Eurostat tuottaa ostovoimapariteetit 37 maalle: EU:n 27 jäsenvaltiolle, kolmelle Euroopan vapaakauppaliiton (EFTA) jäsenvaltiolle, yhdelle liittyvälle maalle, neljälle ehdokasmaalle ja kahdelle mahdolliselle ehdokasmaalle[1]. Ostovoimapariteetit tuotetaan monenvälisenä yhteistyönä, jossa ovat mukana osallistuvien maiden kansalliset tilastolaitokset, Eurostat ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD). Tätä yhteistyötä kutsutaan ”OVP-ohjelmaksi”. Eurostat on tuottanut ostovoimapariteetteja 1970-luvulta alkaen, mutta OVP-ohjelma sai vakaan oikeudellisen perustan vasta vuonna 2007 annetulla asetuksella. Asetuksella lähinnä kodifioitiin senaikaiset käytännöt ja varmistettiin ostovoimapariteetteja koskevien perustietojen jatkuva keruu sekä ostovoimapariteettien laskenta ja levittäminen. Tärkeimpänä uutuutena oli formalisoitu laadunvalvontajärjestelmä. OVP-ohjelma on kehittynyt vuodesta 2007 alkaen. Uusia menetelmiä on otettu tai otetaan piakkoin käyttöön monilla tärkeillä aloilla, kuten koulutuksen ja terveydenhuollon alalla sekä energia- ja rakennusaloilla (ks. 4.2 kohta). OVP-ohjelma liittyy läheisesti Eurostatin kansantalouden tilinpito-ohjelmaan, koska se perustuu Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmään (EKT). Vuoden 2010 EKT-version hyväksyminen ja sen täytäntöönpano vuonna 2014 otetaan myös huomioon OVP-ohjelmassa. Asetuksen 14 artiklan mukaan asetuksen säännöksiä tarkastellaan uudelleen viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta. Lisäksi artiklassa todetaan seuraavaa: ”Asetusta tarkistetaan tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimitettavan komission kertomuksen ja ehdotuksen perusteella.” Tässä kertomuksessa ehdotetaan asetuksen tarkistamista ja esitetään ehdotuksia siitä, millä tavoin se olisi tehtävä. 3. Asetuksen täytäntöönpano 3.1. Perustietojen toimittaminen Kaikki EU:n jäsenvaltiot ja EFTA-maat noudattavat täysin tietojen toimittamista koskevia vaatimuksia, joista asetuksessa säädetään. Niihin kuuluvat tietojen kattavuus, tietojen toimittamisen aikaväli ja oikea-aikaisuus sekä asetuksen liitteessä I vahvistettujen vähimmäislaatuvaatimusten noudattaminen. Kaikki unioniin liittyvät maat ja ehdokasmaat (Montenegroa lukuun ottamatta) täyttävät jo vaatimukset kokonaan. Montenegro ja kaksi Länsi-Balkanin maata, jotka ovat mahdollisia ehdokasmaita, täyttävät vaatimukset keskimääräisen hyvin tai erittäin hyvin. Suurimmat heikkoudet näissä maissa liittyvät kansantalouden yksityiskohtaisten tilinpitotietojen toimittamiseen. 3.2. Ostovoimapariteettien laskenta ja levittäminen Eurostat laskee ostovoimapariteetit ja levittää niitä vuosittain, mikä on enemmän kuin asetuksen vähimmäisvaatimuksissa edellytetään. Ensimmäiset vuotta t koskevat ostovoimapariteettien estimaatit julkaistaan kesäkuussa t+1 ja myöhemmät joulukuussa t+1, joulukuussa t+2 ja joulukuussa t+3 (lopulliset estimaatit). Asetuksen mukaan näihin lopullisiin ostovoimapariteetteihin ei tehdä enää uusia tarkistuksia. Eurostat julkaisee ostovoimapariteetit, hintatasoindeksit, asukasta kohden lasketut volyymi-indeksit ja useita muita indikaattoreita 60:tä luokkaa varten. 3.3. Menetelmäopas Asetuksen mukaan Eurostatin on laadittava menetelmäopas ja pidettävä se ajan tasalla. Menetelmäoppaan Eurostat-OECD Methodological Manual on Purchasing Power Parities ensimmäinen versio julkaistiin vuoden 2006 lopussa. Vuonna 2012 se tarkistettiin kokonaan ja saatettiin täysin ajan tasalle uusimpien menetelmien huomioon ottamiseksi. Opas on saatavissa Eurostatin verkkosivuilta[2]. 3.4. Laadunvalvonta Asetuksen 7 artiklalla OVP-ohjelmaan on sisällytetty muodollinen laadunvalvontamenettely. Kaikki maat ovat toimittaneet strukturoidun asiakirja-aineiston lähteistään ja menetelmistään, joita ne käyttävät kerätessään ja toimittaessaan perustietoja. Aineisto koostuu kutakin kuluttajahintatutkimusta koskevasta kertomuksesta (ks. asetuksen liitteessä I oleva 5 jakso) sekä lähteitä ja menetelmiä koskevasta luettelosta. Näiden avulla saadaan tarkka käsitys siitä, miten asetus on pantu täytäntöön (ks. asetuksen liiteessä I oleva 5.3.1 kohta). Näiden kahden tietotyypin rakenteesta säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1445/2007 täytäntöönpanosta ostovoimapariteetteja koskevan laadunvalvontajärjestelmän osalta 28 helmikuuta 2011 annetussa komission asetuksessa (EU) N:o 193/2011. Tällaista komission asetusta edellytettiin asetuksen 7 artiklan 4 kohdassa. Eurostat aloitti jäsenvaltioiden käytäntöjen viralliset arvioinnit vuonna 2011 (ks. asetuksen liitteessä I oleva 5.3.2 kohta) sen jälkeen, kun maat olivat laatineet edellä mainitut luettelonsa. Vuoden 2012 loppuun mennessä oli käyty kymmenessä maassa ja tehty niistä arvioinnit. Arviointikertomukset ovat saatavissa Eurostatin verkkosivustolta. Arvioinneissa analysoidaan perusteellisesti kunkin maan käyttämiä lähteitä ja menetelmiä sekä tarkistetaan, noudattavatko maat asetusta ja menetelmäopasta. 3.5. Rahoitus Ostovoimapariteetti ovat perimmiltään kansainvälisiä tilastoja, eikä niillä ole kovin suurta kansallista käyttöä. Sen vuoksi asetuksen 13 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot saavat komissiolta rahoitustukea. Rahoitustuki on enintään 70 prosenttia komission tukisääntöjen mukaisista tukikelpoisista kustannuksista. Komission ehdottaa rahoitustuen säilyttämistä, koska tuki on tarpeen OVP-ohjelman vakauden säilyttämiseksi. 4. Asetuksen antamisen jälkeiset muutokset 4.1. Säännöllinen arviointi OVP-ohjelman säännöllinen arviointi tehtiin vuonna 2010 Eurostatin laadunvarmistuksen puitteissa. Säännöllinen arviointi koostui kahdesta tutkimuksesta, joista toinen tehtiin käyttäjien ja toinen kumppanien (lähinnä kansallisten tilastolaitosten) parissa, sekä Eurostatin tekemästä itsearvioinnista. Loppuraportista esitetään tiivistelmä Eurostatin verkkosivustolla[3]. Arvioinnissa todetaan, että käyttäjät ja kumppanit ovat arvioineet julkaistujen ostovoimapariteettien laadun korkeaksi: ”Eurooppalaisten ostovoimapariteettien tuotanto perustuu ostovoimapariteetteja koskevaan asetukseen, millä varmistetaan se, että ostovoimapariteetteja koskevat tiedot ovat hyvin pitkälle yhdenmukaisia. Lisäksi tietojen keruulla on vahva metodologinen perusta, ja se tukeutuu vakiintuneisiin eurooppalaisiin ja kansainvälisiin määritelmiin ja nimikkeistöihin. Eurostat ja OECD organisoivat, koordinoivat ja ohjaavat tehokkaasti työtä, jota OVP-ohjelmassa tehdään. Henkilöille tai yrityksille koituu hyvin pieni vastaustaakka. Yhteisten ohjelmistotyökalujen käyttö hyödykeluettelojen hallinnassa, tietojen syötössä ja validoinnissa sekä tiedonsiirtostandardien käytössä helpottavat suuresti Eurostatin ja sen kumppaneiden työtä.” Lisäksi arviointiraportissa esitetään suosituksia, joita Eurostat seuraa. 4.2. Joidenkin alojen uudet menetelmät Menetelmät, joilla tavaroiden ja palvelujen hintoja ja volyymejä verrataan eri maiden välillä, muuttuvat jatkuvasti. · Eurostat otti vuonna 2008 uuden menetelmän käyttöön koulutuksen alalla. Menetelmällä mitataan tuotantovolyymiä suoraan, jolloin ostovoimapariteettien perustana ei käytetä tuotantopanosten hintoja (kuten opettajien palkkoja). Tätä menetelmää sovelletaan ostovoimapariteetteihin viitevuodesta 2005 alkaen. · Terveydenhuoltoa varten on kehitetty yhdessä OECD:n kanssa uusi menetelmä, joka otetaan käyttöön vuonna 2013 ja jota sovelletaan viitevuodesta 2010 alkaen. Uusi menetelmä perustuu tiettyjen lääketieteellisten vakiohoitojen näennäishintojen arviointiin. · Rakennusalan osalta tutkimuksen toteutusta muutettiin vuonna 2010 jakamalla tietojen keruu kahden vuoden pituiseksi ajanjaksoksi ja vähentämällä samalla niiden rakennushankkeiden määrää, joista hintatiedot on kerättävä. · Energian (tarkemmin sanottuna kaasun ja sähkön kulutuksen) osalta Eurostat hyödyntää energian hintatilastojen kanssa esiintyviä synergioita[4]. Menetelmien parantamista jatketaan parhaillaan ja myöhemminkin. On kuitenkin muistettava, että uuden menetelmän käyttöönotto merkitsee aina katkoa ostovoimapariteettien aikasarjoihin, koska uudistusta edeltävät tiedot eivät ole enää täysin vertailukelpoisia uudistuksen jälkeisten tietojen kanssa[5]. Asetuksen 9 artiklan 4 kohdassa säädetään, että lopullisia julkaistuja ostovoimapariteetteja ei yleensä tarkisteta. Kyseinen kohta estää käytännössä Eurostatia tarjoamasta käyttäjille parempaa palvelua. Palvelun parantaminen olisi kuitenkin mahdollista, jos uutta menetelmää voitaisiin soveltaa aikasarjoihin takautuvasti niin pitkälle kuin se on mahdollista. Sen vuoksi tässä kertomuksessa ehdotetaan sen mahdollisuuden tarkastelua, että ostovoimapariteettien tarkistamista koskevia asetuksen säännöksiä lievennettäisiin. Uusien menetelmien hyväksyminen kullakin edellä mainitulla alalla edellyttää, että asetuksen liitteessä II olevien perusnimikkeiden luokitusta mukautetaan. 4.3. Yksilöllisen kulutuksen käyttötarkoituksen mukainen luokitus (COICOP) Ostovoimapariteettien laskemista varten kotitalouksien kulutusmenot jaetaan yksilöllisen kulutuksen käyttötarkoituksen mukaisesta luokituksesta (COICOP) johdettuihin luokkiin. Tämän luokituksen kansainvälisesti sovittu versio ulottuu nelinumero- eli luokkatasolle. Tämäntasoinen luokitus ei ole kuitenkaan riittävän tarkka joitakin tilastosovelluksia varten, minkä vuoksi COICOP-luokituksesta on olemassa erilaisia viisinumero- tai alaluokkatason versioita. Euroopan unionissa on kehitetty kolme viisinumeroista versiota COICOP-luokituksesta: yksi kulutustutkimuksia varten, yksi yhdenmukaistettuja kuluttajahintaindeksejä (YKHI) varten ja yksi ostovoimapariteetteja (OVP) varten. Nämä kolme versiota eivät ole identtisiä, mikä heikentää vertailukelpoisuutta kyseisillä kolmella tilastoalalla. COICOP-OVP:n ja COICOP-YKHI:n yhdenmukaistamisella on eritystä merkitystä OVP-ohjelman kannalta, koska sillä parannetaan ostovoimapariteettien ekstrapolointien laatua, kun ekstrapoloinnit tehdään YKHI-indeksien avulla tietojenkeruuvuosista muihin vuosiin. Eurostat alkoi vuonna 2010 kehittää COICOP-luokituksesta viisinumeroista versiota, jota käytettäisiin kaikissa Eurostatin tilastoissa. Työ rajoitettiin viisinumerotasoon. Nelinumerotasoa koskevista muutoksista täytyisi keskustella laajemman tarkistuksen yhteydessä, jossa olisi mukana Yhdistyneiden kansakuntien tilasto-osasto, joka valvoo COICOP-luokitusta. Viisinumerotason tavoitteena on laatia pääluokitus, jossa on määritelty alaluokkia OVP-ohjelman, YKHI-ohjelman ja kulutustutkimusten tarpeisiin. Työ saatiin päätökseen vuonna 2012. Luokitus otetaan käyttöön yhdenmukaistetuissa kuluttajahintaindekseissä, ostovoimapariteeteissa ja kulutustutkimuksissa viimeistään vuosina 2014–2015. COICOP-OVP:n ja COICOP-YKHI:n harmonisoinnin tulisi johtaa siihen, että perusnimikkeiden ostovoimapariteetit ja niiden yhdenmukaistetuilla kuluttajahintaindekseillä tehdyt ekstrapoloinnit vastaisivat paremmin toisiaan. Lisäksi harmonisoinnin tulisi johtaa siihen, että ostovoimapariteetteja ja yhdenmukaistettuja kuluttajahintaindeksejä koskevat tulokset esitettäisiin yhtenäisemmin ja mahdollisesti myös itse tulokset olisivat yhtenäisempiä. Etuna olisi myös se, että kuluttajahintaindeksejä koskevia tietoja ei tarvitsi enää kerätä erikseen COICOP-OVP-luokituksessa kuten nykyään, mikä keventäisi maille koituvaa vastaustaakkaa. Yhdenmukaistetun viisinumeroisen COICOP-luokituksen käyttöönotto ostovoimapariteettien laadinnassa edellyttää, että asetuksen liitteessä II olevien perusnimikkeiden luokitusta mukautetaan. 4.4. Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä 2010 Asetuksen 2 artiklan 2 kohdalla varmistetaan, että OVP-ohjelmassa käytetyt määritelmät ovat täysin Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän 1995 (”EKT 95”)[6] mukaisia. EKT 95 ‑järjestelmää saatetaan parhaillaan ajan tasalle, ja jäsenvaltiot alkavat soveltaa uutta EKT-asetusta (”EKT 2010”) syyskuusta 2014 alkaen. EKT 2010 ‑järjestelmässä on sama teoreettinen kehys kuin järjestelmässä, jonka se korvaa, eikä se poikkea radikaalisti edeltäjästään. Muutoksia tulee kuitenkin kiinteän pääoman bruttomuodostukseen niiden muutosten vuoksi, jotka on tehty kiinteiden varojen luokitukseen. Tältä osin suurimpana muutoksena on se, että tutkimus- ja kehittämismenot (T&K-menot) sekä sotilaallisista asejärjestelmiin liittyvät menot luokitellaan uudelleen kiinteisiin varoihin liittyviksi menoiksi, jotka sisällytetään pääoman muodostukseen. Aiemmin näitä menoja käsiteltiin välituotekäyttönä. T&K-menojen sisällyttäminen kiinteisiin varoihin liittyviin menoihin kasvattaa sekä kiinteän pääoman bruttomuodostusta että BKT:tä. Sotilaallisiin asejärjestelmiin liittyvät menot kasvattavat puolestaan kiinteän pääoman muodostusta ja jossain määrin myös BKT:tä, mutta ne pienentävät kollektiivisten palvelujen arvoja, koska nämä estimoidaan tuotantokustannustensa summaksi, ja niistä yksi on välituotekäyttö. Tutkimuksen ja kehittämisen sekä sotilaallisten asejärjestelmien sisällyttäminen kiinteän pääoman bruttomuodostukseen edellyttää, että asetuksen liitteessä II olevien perusnimikkeiden luokitusta mukautetaan. 4.5. Toimialoittainen tuoteluokitus (CPA-luokitus) CPA 2008 on uusin versio toimialoittaisesta tuoteluokituksesta. Se on tarkistettu versio CPA 2002 -luokituksesta, joka on puolestaan tarkistettu versio CPA 96 ‑luokituksesta. CPA 96 on puolestaan versio, jota käytettiin asetuksen liitteessä II kiinteän pääoman bruttomuodostuksen menoluokkien määrittelyyn. CPA 2008 otettiin käyttöön jäsenvaltioiden kansantalouden tilinpidossa vuonna 2011. Näin ollen on tarpeen tarkistaa asetuksen liitettä II, jotta OPV-luokitusta voitaisiin mukauttaa CPA 2008 -luokitukseen. 4.6. Lissabonin sopimus Asetuksen mukauttaminen on tarpeen myös sen vuoksi, että asetuksessa on otettava huomioon Lissabonin sopimuksen voimaantulo vuonna 2009. Tarkistamista vaativat erityisesti komiteamenettelyä koskevat artiklat (11 ja 12 artikla), jotka on saatettava uusien menettelyjen mukaisiksi. 5. Päätelmä Ostovoimapariteetteja koskevalla asetuksella on varmistettu Eurostatin julkaisemien ostovoimapariteettien luotettavuus ja laatu. Edellä esitetty yhteenveto muutoksista, joita on tapahtunut sen jälkeen, kun asetus annettiin vuonna 2007, osoittaa kuitenkin, että asetuksen yleinen ajantasaistaminen on tarpeen, jotta siinä voitaisiin ottaa huomioon nykyiset käytännöt ja oikeudelliset vaatimukset. Sen vuoksi komissio aikoo ehdottaa vuonna 2013 ostovoimapariteetteja koskevan lainsäädännön, muun muassa liitteessä II vahvistetun luokituksen, tarkistamista, jotta lainsäädäntö saataisiin vastaamaan Lissabonin sopimuksen määräyksiä ja jotta siinä otettaisiin huomioon viiden viime vuoden aikana tapahtuneet muutokset. [1] Asetusta sovelletaan luonnollisesti vain EU:n jäsenvaltioihin ja EFTA-maihin. Muut maat osallistuvat käynnissä olevien tai mahdollisten liittymisvalmistelujensa puitteissa. [2] Ks. http://epp.eurostat.ec.europa.eu/cache/ITY_OFFPUB/KS-RA-12-023/EN/KS-RA-12-023-EN.PDF. [3] Ks. http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/quality/documents/PPP%20Final%20Report_Executive%20Summary_0.pdf. [4] Uusia menetelmiä kuvataan yksityiskohtaisemmin ostovoimapariteetteja koskevassa tarkistetussa menetelmäoppaassa. [5] Sen vuoksi tilastotietojen levittämiseen tarkoitetussa Eurostatin tietokannassa tietoihin lisätään tunnus ”b” (break in series) aina, kun on kyse muuttujista, joihin koulutusta koskevan uuden menetelmän käyttöönotto vaikuttaa. [6] Neuvoston asetus (EY) No 2223/96, annettu 25 päivänä kesäkuuta 1996, Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmästä yhteisössä.