Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi rahoituspalveluiden etämyynnistä kuluttajalle ja neuvoston direktiivin 90/619/ETY ja direktiivien 97/7/EY ja 98/27/EY muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 169 , 16/06/1999 s. 0043



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi rahoituspalveluiden etämyynnistä kuluttajalle ja neuvoston direktiivin 90/619/ETY ja direktiivien 97/7/EY ja 98/27/EY muuttamisesta" (1999/C 169/15) Neuvosto päätti 18. joulukuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 a artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 15. huhtikuuta 1999. Esittelijä oli Manuel Ataíde Ferreira. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28. ja 29. huhtikuuta 1999 pitämässään 363. täysistunnossa (huhtikuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 78 puolesta, 47 vastaan 9:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komissio on jo kauan tuntenut tarvetta säännellä rahoituspalveluiden etämyyntiä yhteisön tasolla. Myös Euroopan parlamentti ja talous- ja sosiaalikomitea ovat ottaneet asian esille, mutta rahoitustuotteiden etämyyntiä ei kuitenkaan sisällytetty 20. toukokuuta 1997 etämyynnistä annettuun yleisdirektiiviin 97/7/EY(1). 1.2. Komitea on itse asiassa ollut ensimmäisenä kannattamassa alan sääntelyä yhteisön tasolla, ja se on tehnyt tavallaan uraauurtavaa työtä kyseisen aloitteen esiin tuomisessa. 1.2.1. Komitea kiinnittää jo 26. syyskuuta 1991 sisämarkkinoiden toteuttamisesta ja kuluttajansuojasta antamassaan lausunnossa(2) huomiota siihen, että kuluttajilla on vaikeuksia selviytyä rajatylittävien pankkiasioiden hoidosta.(3) 1.2.2. Edellä mainitun lausunnon lisälausunnossa(4) komitea myöntää olevan olennaista, että alalla on yleissääntöjä kuluttajansuojasta, ja suhtautuu myönteisesti etäsopimuksista tehtyyn direktiiviehdotukseen, joka kattaa myös rahoituspalvelut. 1.2.3. Vaikka komitea arvostelee sittemmin rahoituspalveluita koskevasta komission vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa(5) sitä, että etämyyntikysymys on rajattu asiakirjan ulkopuolelle, se korostaa kuitenkin erityisesti, että rahoituspalveluiden etämyyntiin olisi sovellettava vastaavia säännöksiä kuin etäsopimuksia koskevaan laaja-alaiseen direktiiviin sisältyy. Säännöstö on kuitenkin mukautettava rahoituspalveluiden erityispiirteisiin, ja siinä on otettava huomioon rahoitustuotteiden tv-myynnin tai tietotekniikan avulla tapahtuvan myynnin mukanaan tuomat uudet näkökohdat, varsinkin jos myyjänä on ilman lupaa toimivia välittäjiä. 1.3. Yhteisöllä on nyt otollinen hetki ryhtyä kiireesti toimenpiteisiin kyseisellä alalla. Eurosta on tulossa Euroopan unionin yhtenäisvaluutta; tietoyhteiskunnalle ominaiset tekniikan välineet kehittyvät jatkuvasti; elämme jo nyt globaalistuvassa taloudessa, jossa Euroopan unionin sisäiset ja jopa ulkoiset rajat menettävät jatkuvasti merkitystään. 1.4. Tällaisissa olosuhteissa on yhä houkuttelevampaa turvautua etämyyntiin, jolloin rajatylittävien liiketoimien sopimuspuolet eivät tapaa toisiaan edes kuluttajasuhteissa. Tällaisten liiketoimien pohjana ja olennaisena kauppavälineenä toimivat rahoituspalvelut ovat jo nyt ja tulevat varmasti vastaisuudessakin olemaan edellä kuvattujen olosuhteiden pakosta ala, jolla palveluiden kysyntä, tarjonta, niistä neuvotteleminen ja liiketoimesta päättäminen tapahtuvat yhä useammin ilman sopimuspuolten fyysistä läsnäoloa ja jopa ilman fyysistä kauppavälinettä. 1.5. Ehdotuksella on selkeä tarkoitus: puheena olevan alan eli kuluttajille tarjottavien rahoituspalveluiden etämyynnin täydellinen yhdenmukaistaminen. 1.6. Rahoituspalveluilla on omat erityispiirteensä: ne ovat immateriaalisia, niiden myönnetään olevan monimutkaisia ja kuluttajille tärkeitä. Siksi niitä varten on perusteltua ehdottaa erityisiä säännöksiä, jotka eivät ole pelkkä kopio etämyyntiä koskevista yleissäännöksistä, ja saattaa myös voimaan korkeatasoinen kuluttajansuoja niillä aloilla, jotka on tarkoitus yhdenmukaistaa. 1.7. Rahoituspalveluiden erityispiirteet ja etämyynnissä käytettävien menetelmien ominaispiirteet huomioon ottaen ehdotuksessa määritellään joukko tavoitteita, jotka voidaan tiivistää seuraavasti: 1.7.1. Varmistetaan, että kuluttajalla on mahdollisuus a) perehtyä sopimukseen ennen suostumuksen antamista, b) verrata tarjouksia ennen valinnan tekemistä, c) peruuttaa sopimus, jota tehtäessä kuluttajalla ei ollut tietoa sopimusehdoista, tai jos palvelun tarjoaja ei ole kunnioittanut kuluttajan harkintaoikeutta. 1.7.2. Taataan, että palveluiden tarjoajalla on mahdollisuus a) myydä rahoituspalveluita esteettä etämyyntimenetelmin, b) hyödyntää kaikilta osin rajojen avautumista ja uusia tekniikoita, c) tehdä kuluttajien kanssa etäsopimuksia. 1.8. Ehdotuksessa esitetään päämäärien saavuttamiseksi seuraavat ohjeelliset periaatteet: a) Kuluttajan on saatava tietää sopimusehdot ennen sopimuksen tekemistä. b) Kuluttajalle on taattava välttämätön harkinta-aika, jotta hän voi tarkastella sopimusta ja verrata tehtyä tarjousta muihin markkinoilla oleviin tarjouksiin. c) Kuluttajalla on oltava oikeus katua päätöstä kohtuullisen ajan kuluessa, jos edellä mainittujen luetelmakohtien säännöksiä ei ole noudatettu. d) Kuluttajalla on oikeus saada selkeää tietoa edellä olevissa luetelmakohdissa mainituista oikeuksista. e) Ei-toivotut yhteydenotot ja rahoituspalveluiden pakkomyynti kielletään ehdottomasti, ellei kuluttaja ole antanut etukäteen nimenomaista suostumustaan. f) Kaikki oikeudet ovat luonteeltaan pakottavia ja säädöksen vastaisista kauppatavoista lankeaa ankara seuraamus. g) On annettava asianmukaiset ja tehokkaat säännöt, joilla taataan asiassa mahdollisesti syntyvien kiistojen valitus- ja korvausmenettely etenkin 19 päivänä toukokuuta 1998 annetun direktiivin 98/27/EY soveltamisalaan kuuluvissa tapauksissa (kieltokanne). h) Todistustaakka käännetään selvästi kuluttajan hyväksi, ja palveluiden tarjoajan on pystyttävä osoittamaan täyttäneensä velvollisuutensa tietojen antamista, valinnanvapautta sekä sopimuksentekoon liittyvää päätöstä ja sopimuksen täytäntöönpanoa koskevissa asioissa. 2. Yleistä 2.1. Komitean käsityksen mukaan rahoituspalveluiden etämyynnin yhdenmukaistamistoimenpiteet ovat tarpeellisia. Komitea suhtautuu myönteisesti komission tekemään aloitteeseen edistää asiaa 14. lokakuuta 1998 annetulla direktiiviehdotuksella (KOM(1998) 468 lopull.), joka on tervetullut, vaikka tuleekin liian myöhään. 2.2. Komitea myöntää, että direktiivin siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä voi tuottaa ongelmia asianomaisten rahoituslaitosten rakenteiden ja toiminnan mukauttamiselle, ja katsoo lisäksi, että 1. tammikuuta 1999 käyttöön otettu yhtenäisvaluutta edistää myönteisesti tarpeellisten mukauttamistoimenpiteiden toteutumista. Komitea esittääkin, että 17 artiklan 1 kohdassa ehdotettua kolmen vuoden määräaikaa direktiivin siirtämiseksi osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä (30. kesäkuuta 2002 mennessä) lyhennetään yhdellä vuodella ja määräajaksi asetetaan 30. kesäkuuta 2001. 2.3. Komitea kannattaa direktiiviehdotuksen soveltamisalan rajaamista pelkästään rahoituspalveluiden etämyyntimenetelmiin ja kaikkien muiden näkökohtien - varsinkin palveluiden sisällön - jättämistä nimenomaisesti soveltamisalan ulkopuolelle, koska niitä sääntelevät edelleen nykyiset yhteisön normit. Komitea puoltaa niin ikään direktiiviehdotuksen soveltamisalan rajaamista liiketoimiin, joissa elinkeinonharjoittajan tai palveluiden tarjoajan sopimuspuolena on "luonnollinen henkilö, joka - - toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa" (2 artiklan d kohta). 2.3.1. Komitea katsoo sitä vastoin, että direktiiviehdotuksessa esitetyt komission tavoitteet ovat saavutettavissa ainoastaan, jos direktiiviä sovelletaan tilanteisiin, joissa rahoituspalveluiden myynnissä käytetään yksinomaan etäviestintävälineitä. Suositus tulee ottaa huomioon etäsopimusta määriteltäessä (2 artiklan a) kohta). 2.3.2. Päällekkäisyyksiä muiden kuluttajansuojadirektiivien kanssa tulee välttää; ne on pikemminkin pyrittävä sovittamaan yhteen. 2.4. Direktiiviehdotuksen oikeudellisena perustana mainitaan ainoastaan perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohta ja 66 artikla sekä sisämarkkinoiden toteuttamista koskeva 100 a artikla. Vaikka oikeudellista perustaa koskevaa mainintaa edeltää adverbi "erityisesti" ja johdanto-osan ensimmäisessä kappaleessa viitataan sivumennen perustamissopimuksen 129 a artiklaan, TSK:n käsityksen mukaan ehdotuksen oikeusperustan yhteydessä - ja myös johdanto-osan ensimmäisessä kappaleessa - olisi mainittava nimenomaisesti perustamissopimuksen 129 a artiklan 3 kohdan b alakohta (toukokuun 1 päivänä 1999 voimaantulevan Amsterdamin sopimuksen 153 artikla). 2.5. Edellä esitetyn pohjalta komitea katsoo, että komission olisi niin ikään pohdittava, millaista yhdenmukaistamista direktiivissä ehdotetaan, ja liitettävä ehdotukseen ennen kaikkea 'vähimmäislauseke', samaan tapaan kuin direktiivissä 97/7/EY. Vähimmäislausekkeen tarkoituksena olisi kuvastaa perustamissopimuksen 129 a artiklan 5 kohdan sisältöä, ja sen ansiosta direktiivin säännökset liittyisivät korkeatasoiseen kuluttajansuojaan, ja jäsenvaltioilla olisi silti yhteisön perinteisten normien mukaisesti mahdollisuus antaa suojasta tiukempia sääntöjä. 2.6. Komitea kannattaa direktiivin soveltamisalan rajaamista ainoastaan sellaisiin rahoituspalveluihin, jotka toteutetaan "palvelujen tarjoajan hoitaman etämyynti- tai etäpalveluiden tarjoamisjärjestelmän mukaisesti" ja sellaisen palveluiden tarjoajan tekemän tilapäisen tai satunnaisen liiketoimen jättämistä soveltamisalan ulkopuolelle, jolla ei ole kyseistä organisoitua järjestelmää (2 artiklan a kohta). Komitean käsityksen mukaan direktiivissä on kuitenkin jo turvallisuussyistä määriteltävä tarkoin, mitä "organisoidulla järjestelmällä" tarkoitetaan tässä yhteydessä sekä mistä lähtien liiketoimia ei enää pidetä tilapäisinä tai satunnaisina ja palveluiden tarjoaja velvoitetaan organisoimaan etämyynti- tai etäpalveluiden tarjoamisjärjestelmä. 2.7. Komitean mielestä direktiiviehdotuksessa ei myöskään määritellä positiivisesti, mitä "harhaanjohtava houkuttelu" tarkoittaa (4 artiklan 2 kohta). Koska kyseessä on laiton käytänne, se on määritettävä lailla kuten oikeuden henkeen kuuluu. Etenkin kaikkinaiseen yhdenmukaistamiseen pyrkivän direktiivin tapauksessa ei voida hyväksyä, että yhteisön säännöstössä ei määritellä tarkoin näin merkittävää näkökohtaa, jolla on huomattavia seurauksia peruuttamisoikeuden ja korvauksen saannin kannalta, eikä sen perusteena olevaa laitonta käytännettä eli "harhaanjohtavaa yllyttämistä" ja sen ominaispiirteitä. 2.7.1. Komitea suosittaa lämpimästi, että paitsi laillisuuden myös tasavertaisuuden ja turvallisuuden vuoksi käsitteen "harhaanjohtava yllyttäminen" määrittelyä ei jätettäisi kunkin jäsenvaltion arvioinnin varaan, vaan sen sisältö selvitettäisiin täsmällisesti direktiivissä. 2.7.2. Komitean mielestä on niin ikään painotettava, että "harhaanjohtavan yllyttämisen" käsitteeseen sisältyy yleinen tapa sekoittaa mainostaminen ja propaganda sopimusehtoihin, ja kyseiset näkökohdat on pidettävä selkeästi erillään toisistaan. 2.8. Komitean käsityksen mukaan "pysyvän välineen" käsitettä ei ole liiemmin tarkennettu, ja komitea suosittaa, että se määritellään nykyistä teknisemmin ja perinpohjaisemmin. TSK on esittänyt samaa aiemmin antamissaan lausunnoissa, joiden aiheina ovat erityisesti olleet sähköiset allekirjoitukset(6) ja Internetin turvallinen käyttö(7), tai sisämarkkinoiden sähköistä kaupankäyntiä koskevista tietyistä näkökohdista laatimassaan lausuntoluonnoksessa(8). 2.9. Peruuttamisoikeuden käytön yhteydessä direktiiviehdotuksessa ei määritellä selkeästi, onko kuluttajan palveluiden tarjoajalle tekemä ilmoitus luonteeltaan vastaanottohakuinen, ja jos on, tuleeko palveluiden tarjoajan vastaanottaa ilmoitus oikeuden käyttämiselle annetun määräajan kuluessa vai onko oikeutta käytetty kyseisessä määräajassa, vaikka ilmoitus vastaanotettaisiin vasta myöhemmin (4 artiklan 1, 2 ja 3 kohta). Koska komitea on tietoinen siitä, että jäsenvaltioiden tulkinta samantapaisissa tapauksissa ei ole yhtenäinen, ja koska asiasta on annettu jopa oikeuskäytännössä erilaisia päätöksiä, se suosittaa, että peruuttamisoikeuden ilmoittamisen luonnetta koskeva kysymys selvitetään nimenomaisesti, jotta vältetään tulkintaeroavaisuudet. 2.10. Ehdotettujen säännösten määräaikojen ja niiden määrittelyn osalta komitea katsoo, etteivät peruuttamisoikeudelle asetetut määräajat (14 tai 30 vuorokautta - 4 artiklan 1 ja 2 kohta) saa olla tarkkoja, vaan vähimmäismääräaikoja, joita jäsenvaltiot voivat pidentää, jos katsovat sen olevan paremman kuluttajansuojan kannalta tarpeellista. 2.11. Komitea katsoo niin ikään, että ehdotuksen artiklaosassa on ilmaistava nimenomaisesti, lasketaanko määräaika peräkkäisisistä päivistä vai tulevatko kyseeseen ainoastaan arkipäivät, jolloin sunnuntaita ja pyhäpäiviä ei lasketa mukaan. Samoin on ilmaistava, millä tavoin kysymys ratkaistaan silloin kun määräajan viimeinen päivä on sunnuntai tai pyhäpäivä. 2.12. Komitea on niin ikään sitä mieltä, että ilmauksiin "viipymättä", "mahdollisimman nopeasti" tai "mahdollisimman pian", jotka esiintyvät useissa velvoitteiden täyttämistä koskevissa säännöksissä (5 artiklan 1 ja 3 kohta, 8 artiklan 1 kohta sekä 11 artiklan 2 kohdan toinen alakohta) olisi lisättävä epävarmuuden välttämiseksi ilmaus, jolla kullekin tapaukselle asetetaan enimmäismääräaika, kuten "enintään kaksi vuorokautta" tai "viimeistään viiden vuorokauden kuluessa". 2.13. Kuluttajien luottamus on olennaista, heillä tulee olla käytettävissään tietoja ja heidän tulee saada korvaus ulkomaisen palvelun tarjoajien kanssa syntyneessä riita-asiassa yksinkertaisesti, huokeasti ja ilman oikeuskäsittelyä. 2.13.1. Niinpä TSK korostaakin, että komission ja jäsenvaltioiden on varmistettava, että kehitetään ripeästi rajatylittäviä kuluttajakorvausjärjestelmiä, joista huolehtisivat esimerkiksi jäsenvaltion kuluttajavirastojen verkosto tai kuluttaja-asiamiehet, jotka toimisivat riitojen sovittelijoina ja välittäjinä. 3. Erityistä 3.1. Direktiiviehdotuksen 1 artiklan 1 kohta - Koska lainsäädännön "lähentäminen" ja "yhdenmukaistaminen" ovat kaksi eri käsitettä, komitea katsoo, että mikäli komissio pyrkii ensisijaisesti "kaikkinaiseen yhdenmukaistamiseen", artiklan ilmauksen tulee olla pikemminkin muodossa "yhdenmukaistaa lait ja niihin sisältyvät määräykset".(9) 3.2. Direktiiviehdotuksen 1 artiklan 2 kohta - Koska on vaikea tehdä tiukkaa eroa "yksittäisten sopimusten" ja "peräkkäisten sopimusten" välille, komitea on sitä mieltä, että direktiivissä tulee viitata pikemminkin "kuhunkin uuteen, erilliseen yksittäiseen sopimukseen". 3.3. Direktiiviehdotuksen 2 artiklan a kohta - "Etämyyntisopimuksen" määritelmään on lisättävä adverbi "yksinomaan" seuraavasti: "- - jossa käytetään yksinomaan etäviestintävälinettä - -". 3.4. Direktiiviehdotuksen 3 artikla - Artiklan sanamuotoa on täydennettävä seuraavasti: 3.4.1. Artiklan 1 kohtaan on lisättävä uusi alakohta "Palveluiden tarjoaja ei voi vaatia missään muodossa kuluttajaa suorittamaan mitään maksua, ennen kuin kuluttaja on hyväksynyt sopimustarjouksen." 3.4.2. Artiklan 3 kohdan ilmaus "markkinoilla vaihtuvista noteerauksista" on korvattava ilmauksella "markkinavaihteluista". Kohdasta on niin ikään poistettava tarpeettomana ilmaus "kuluttajan nimenomaisella suostumuksella". 3.5. Direktiiviehdotuksen 4 artikla - Myös 4 artiklaa on muutettava seuraavien suositusten mukaisesti: 3.5.1. Artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ilmaus "toimittaa" tulee muuttaa muotoon "on toimitettava". 3.5.2. Muutetaan 1 kohdan toisen alakohdan ilmaus "kuluttajalla on 14 vuorokauden peruuttamisoikeus" kuulumaan "kuluttajalla on tässä tapauksessa 14 vuorokauden peruuttamisoikeus". Direktiiviehdotuksen 1 kohdan neljännen alakohdan a luetelmakohtaan esitetty muutos koskee ainoastaan portugalinkielistä toisintoa. Samaisen alakohdan b luetelmakohdassa on korostettava "välittömästi voimaan tulevia" vahinkovakuutuksia, koska tässä tapauksessa peruuttamisoikeuden myöntäminen saattaa johtaa väärinkäytökseen. 3.5.3. Komitea katsoo, että liitteen 5 ja 7 kohdassa mainittuihin rahoitusmarkkinavälineisiin liittyvä arvopapereiden hoito ja sijoitusneuvonta kannattaa mainita nimenomaisesti direktiivin perusteluosassa, vaikka niitä ei mainita peruuttamisoikeuden ulkopuolelle jäävien palveluiden joukossa. Perusteluosassa on selvitettävä, että rahoitusmarkkinavälineiden yksilöllistä hoitoa koskevat toimeksiantosopimukset voidaan toki peruuttaa yleisten sopimusehtojen mukaisesti, mutta peruuttamisoikeus ei kata liitteen 5 ja 7 kohdassa lueteltuja rahoitusmarkkinavälineitä koskevia toimeksiantoja. 3.6. Direktiiviehdotuksen 3 artiklan 3 kohta ja 4 artiklan 1 kohdan neljäs alakohta - Komitea katsoo, että viittaus liitteen 5 ja 7 kohtaan saattaa olla rajoittava, ja teksti olisi pikemminkin muotoiltava yleisluonteisesti koskemaan "kaikkia rahoituspalveluita, joihin ei niiden luonteen vuoksi voida soveltaa harkinta- ja peruuttamisoikeutta, kuten erityisesti liitteen 5 ja 7 kohdassa mainittuja rahoituspalveluita". 3.7. Direktiiviehdotuksen 7 artikla - Kuten aiemmin antamassaan lausunnossa(10), komitea on edelleen sitä mieltä, että milloin "pysyvä väline" ei ole tarpeeksi luotettava ja varma, on jäsenvaltioille annettava mahdollisuus vaatia kyseisissä tapauksissa kirjallista asiakirjaa.(11) 3.7.1. Ellei "pysyvää välinettä" voida määritellä varmasti ja perusteellisesti, komitea suosittaa vaihtoehtoisesti, että kun kuluttaja ei vahvista kahdeksan (8) vuorokauden kuluessa saaneensa "pysyvällä välineellä" tehtyä ilmoitusta, se täytyy vahvistaa kirjallisesti. "Pysyvällä välineellä" tehty ilmoitus katsotaan voimassa olevaksi siitä hetkestä, kun se saapuu kuluttajalle, ellei tämä pysty todistamaan, ettei ole saanut ilmoitusta. Tässä tapauksessa ilmoitus tulisi voimaan vasta, kun se on vastaanotettu kirjallisena. 3.8. Direktiiviehdotuksen 9 artikla - Muutetaan artiklan otsikko "Palvelu, jota ei ole tilattu" kuulumaan "Palvelu, jota ei ole pyydetty". 3.8.1. Korvataan artiklan 1 kohdan ilmaus "tilaus" ilmauksella "pyyntö". 3.9. Direktiiviehdotuksen 10 artikla - Komitea katsoo, että 10 artiklan 2 kohdassa säädetyn järjestelyn valintaa ei ole perusteltua jättää jäsenvaltion harkintaan. Komitea katsoo, että on valittava selkeästi ja yksiselitteisesti 2 kohdan a alakohdassa mainittu järjestely, toisin sanoen yhteydenotot ovat kiellettyjä, jos kuluttajalta ei ole saatu niihin etukäteissuostumusta. 3.10. Direktiiviehdotuksen 11 artiklan 2 kohta - Direktiivin 6 ja 10 artiklan säännösten noudattamatta jättämisestä aiheutuvat seuraamukset on esitettävä erillisessä artiklassa. 3.11. Direktiiviehdotuksen 11 artiklan 3 kohta - Käsite "kiinteä yhteys" on selvitettävä 2 artiklassa ja tulkittava sitä samaan tapaan kuin Rooman yleissopimuksessa käytettyä ilmausta "kiinteämpi yhteys", ja lainsäätäjän on pyrittävä käyttämään samaa ilmausta, varsinkin kun termit ovat muissa teksteissä erilaisia, etenkin 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun direktiivin 93/13/ETY sopimuksen kohtuuttomia ehtoja koskevassa 6 artiklassa. 3.12. Direktiiviehdotuksen 12 artikla - Komitea katsoo, että komission olisi korostettava mahdollisuutta sisällyttää direktiiviin säännös tuomioistuinten toimivaltaisuudesta - huolimatta siitä mitä Brysselin ja Luganon yleissopimuksissa asiasta määrätään - ja rajatylittävissä riita-asioissa kuluttajalla tulisi olla mahdollisuus valita, ryhtyykö hän sopimuspuolen vastaisiin toimiin oman asuinvaltionsa tuomioistuimessa vai palveluiden tarjoajan kotivaltion tai sen valtion tuomioistuimessa, jossa palveluiden tarjoajalla on toimipaikka, mutta sitä vastoin kuluttajaa vastaan suunnatut toimet on aina pyrittävä panemaan vireille tämän kotivaltion tuomioistuimessa. 3.13. Komitea katsoo lopuksi, että direktiiviin on lisättävä samantapainen säännös kuin lukuisissa yhteisön direktiiveissä on(12) direktiivin soveltamisen ajoittaisesta arvioinnista. Bryssel 29. huhtikuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI (1) Neuvosto (kuluttaja-asiat) päätti 17. toukokuuta 1995 jättää rahoituspalvelut etämyynnistä annettavan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. (2) EYVL C 339/06, 31.12.1991. (3) Lausunnon liitteenä olevassa tutkimuksessa, jonka tekijät ovat Balate, Dejemeppe ja Goyens, kiinnitetään huomiota siihen, ettei rahoituspalveluita eikä varsinkaan rajatylittävää kauppaa ole säännelty, ja pidetään "merkittävänä edistysaskeleena" hieman ennen lausunnon antamista tehtyä etäältä neuvoteltuja sopimuksia koskevaa direktiiviehdotusta, jonka piiriin kuuluivat tuolloin myös rahoituspalvelut. (4) EYVL C 19, 25.1.1993. (5) EYVL C 56, 24.2.1997. (6) EYVL C 40, 15.2.1999. (7) EYVL C 214, 10.7.1998. (8) CES 457/99, 29.4.1999. (9) Vaikka ehdotuksen perusteluosassa puhutaan "yhdenmukaistamisesta", 1 artiklassa käytetään ilmausta "lähentää". Ne ovat kuitenkin eri käsitteitä, mikä käy ilmi seuraavista artikkeleista: Osman, F.: "Codification, unification, harmonisation du droit en Europe" ja Jeammaud, A.: "Unification, uniformisation, harmonisation: de quoi s'agit-il?", teoksessa "Vers un code européen de la consommation", s. 11 ja 35, Bruylant, 1998. (10) Vrt. sähköisistä allekirjoituksista annettu lausunto, EYVL C 40, 15.2.1999. (11) Huom. Ehdotuksen kielitoisinnot poikkeavat toisistaan. (12) Esimerkiksi 3.10.1989 annetun direktiivin 89/552/ETY 26 artiklassa: "Viimeistään viidennen vuoden lopussa siitä, kun tämä direktiivi annetaan, ja sen jälkeen kahden vuoden välein komissio antaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta ja tarvittaessa tekee uusia ehdotuksia sen mukauttamiseksi televisiotoiminnan alan kehitykseen." LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Muutosehdotuksista äänestettäessä täysistunto hylkäsi seuraavat jaoston lausunnon tekstikohdat, jotka saivat kuitenkin vähintään neljäsosan annetuista äänistä. Kohta 2.2 "Komitea vetoaakin rahoituspalveluiden tarjoajiin, jotta ne ennakoisivat vapaaehtoisesti mahdollisimman lyhyessä ajassa direktiivin säännösten voimaansaattamista, jonka on tapahduttava 30. kesäkuuta 2002 mennessä." Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 74, ei-ääniä: 43, tyhjiä: 8. Kohta 2.8 "Perusteellisia ennakkotietoja ja harkinta-aikaa koskevien säännösten sekä tarjoajien kalliiden rahoitusehtojen suhteen komitea katsoo, että peruuttamisoikeuden käytölle ehdotetut määräajat ovat riittävät ja ne tulisi ottaa käyttöön kaikissa jäsenvaltioissa." Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 75, ei-ääniä: 48, tyhjiä: 5. Kohta 2.11 "Yhtenäismarkkinat edellyttävät, että palveluiden tarjoajat pystyvät toimimaan kaikkialla EU:ssa kotivaltionsa sääntöjen mukaisesti sen sijaan että joutuisivat noudattamaan viittätoista erilaista säännöstöä, mikä pirstoisi markkinat, nostaisi kustannuksia ja hintoja sekä estäisi kuluttajaa tekemästä valintoja." Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 71, ei-ääniä: 59, tyhjiä: 2.