1.JOHDANTO

Komission prioriteettina on vahvistaa Euroopan taloutta edelleen ja vauhdittaa investointeja uusien työpaikkojen ja kestävän kasvun luomiseksi. Tämä edellyttää vahvempia, syvempiä ja integroituneempia pääomamarkkinoita. Tehokkaat ja turvalliset kaupan jälkeiset infrastruktuurit ovat hyvin toimivien pääomamarkkinoiden keskeisiä tekijöitä. Pääomamarkkinaunionia koskevasta toimintasuunnitelmasta kesäkuussa 2017 antamassaan puoliväliarvioinnissa komissio esitti toimet, jotka on tarkoitus toteuttaa vuoteen 2019 mennessä pääomamarkkinaunionin luomiseksi. Näillä toimilla pyritään poistamaan esteet rajatylittävältä sijoitustoiminnalta ja alentamaan rahoituskustannuksia. Pääomamarkkinaunionin toteutuminen on kiireellinen prioriteetti.

Osana pääomamarkkinaunionia koskevaa toimintasuunnitelmaa ja väliarviointia komissio ilmoitti kohdennetuista toimista, joilla pyritään vähentämään rajatylittäviin arvopaperikauppoihin ja saataviin liittyvää oikeudellista epävarmuutta. Tämä sitoumus toteutetaan kahdella tänään esitetyllä asiakirjalla: tällä tiedonannolla ja lainsäädäntöehdotuksella, joka koskee saatavien siirrosta aiheutuviin esineoikeudellisiin vaikutuksiin sovellettavaa lakia.

Suuria määriä arvopapereita ostetaan, myydään ja käytetään vakuutena päivittäin eri puolilla EU:ta. Huomattavaan osaan näistä transaktioista, joiden vuotuinen arvo on noin 10 biljoona euroa, liittyy jokin rajatylittävä tekijä.

Rajatylittävien transaktioiden edistämiseksi on olennaisen tärkeää parantaa selkeyttä ja ennustettavuutta sen suhteen, minkä maan lain mukaan transaktion kohde-etuuden esineoikeus määräytyy. Jos varan esineoikeudesta on oikeudellista epävarmuutta, rajatylittävän transaktion täytäntöönpanokelpoisuus tai esineoikeuden siirtäminen osapuolille riippuu siitä, minkä jäsenvaltion tuomioistuin tai viranomainen ratkaisee tietyn saatavan tai arvopaperin esineoikeutta koskevan riita-asian. Kun transaktioihin liittyviä esineoikeuksia ja niiden täytäntöönpanokelpoisuutta tutkitaan tuomioistuimessa maksukyvyttömyystapauksessa, oikeudellisesta epävarmuudesta johtuvat oikeudelliset riskit saattavat aiheuttaa odottamattomia tappioita. Tämän tiedonannon tavoitteena on lisätä rajatylittäviä arvopaperikauppoja parantamalla unionin tasolla oikeusvarmuutta lainvalintasääntöjen suhteen. Oikeusvarmuuden parantaminen edistää rajatylittävää sijoitustoimintaa, edullisempien luottojen saantia ja markkinoiden yhdentymistä.

Kysymystä siitä, minkä maan lakia sovelletaan rajatylittäviin arvopaperikauppoihin, käsitellään kolmessa direktiivissä, jotka ovat rahoitusvakuusjärjestelyistä annettu direktiivi, selvityksen lopullisuudesta annettu direktiivi ja likvidaatiodirektiivi. Nämä direktiivit sisältävät lainvalintasääntöjä, jotka kattavat arvopaperikauppojen tärkeimmät näkökohdat. Lainvalintasääntöjen sanamuotoa tulkitaan kuitenkin eri tavoin eri maissa. Voimassa olevien sääntöjen eriävistä tulkinnoista aiheutuva epäselvyys saattaa lisätä rajatylittävien transaktioiden kustannuksia, koska ei ole täyttä oikeudellista varmuutta sen suhteen, mitä lakia rajatylittäviin transaktioihin sovelletaan.

Transaktioiden suuren määrän vuoksi komissio katsoo, että sääntöjä on selkeytettävä, jotta voidaan auttaa markkinoita vähentämään tarpeettomia kustannuksia ja lisätä oikeusvarmuutta sovellettavan lain suhteen.

Tässä tiedonannossa selvennetään komission näkemyksiä niistä voimassa olevan EU-säännöstön avainnäkökohdista, jotka koskevat arvopaperikauppojen esineoikeudellisiin vaikutuksiin sovellettavaa lakia.

Tiedonanto kattaa myös rahoitusvälineiden siirron vaikutukset kolmansiin osapuoliin. Lisäksi tähän tiedonantoon liittyy lainsäädäntöehdotus, joka koskee saatavien siirrosta kolmansille osapuolille aiheutuvia vaikutuksia. Kyseinen lainsäädäntöehdotus ei kuitenkaan vaikuta seikkoihin, joita säännellään rahoitusvakuusjärjestelyistä annetulla direktiivillä, selvityksen lopullisuudesta annetulla direktiivillä, likvidaatiodirektiivillä ja rekisteriasetuksella.

2.Mitä EU-säännöstössä sanotaan?

Rajatylittävät arvopaperikaupat ovat tärkeä osa pääomamarkkinaunionia. Koska kansallisia arvopaperilakeja ei ole yhdenmukaistettu EU:n tasolla, lainvalintasäännöt määräävät, minkä maan lakia rajatylittäviin transaktioihin sovelletaan.

Lainvalintasäännöillä säännellään seuraavia kahta arvopaperikauppojen osatekijää: i) esineoikeudellinen osatekijä, jolla tarkoitetaan esineoikeuksien siirtoa ja jolla on vaikutuksia kolmansiin osapuoliin, ja ii) velvoiteoikeudellinen osatekijä, jolla tarkoitetaan osapuolten velvoitteita toisiaan kohtaan transaktion suhteen. Velvoiteoikeudellista osatekijää säännellään jo EU:n tasolla Rooma I -asetuksella. Tässä tiedonannossa käsitelläänkin siksi ensiksi mainittua osatekijää eli arvopaperikauppojen esineoikeudellisia vaikutuksia. Transaktion osapuolten on käytännössä voitava käyttää näitä esineoikeudellisia vaikutuksia koskevia sääntöjä maksukyvyttömyystapauksessa, jos niiden on saatava varoja takaisin.

Voimassa oleva EU-säännöstö sisältää säännöksiä, joilla määritetään erityistapauksissa, mitä kansallista lainsäädäntöä sovelletaan rajatylittävien arvopaperikauppojen esineoikeudellisiin vaikutuksiin. Nämä säännökset sisältyvät kolmeen direktiiviin, jotka ovat selvityksen lopullisuudesta annettu direktiivi, likvidaatiodirektiivi ja rahoitusvakuusjärjestelyistä annettu direktiivi.

Vuonna 1998 hyväksytyn selvityksen lopullisuudesta annetun direktiivin 9 artiklan 2 kohtaan sisältyy seuraava lainvalintasäännös:

Silloin kun arvopaperit (arvopapereihin kohdistuvat oikeudet mukaan lukien) annetaan vakuutena osallistujille ja/tai jäsenvaltioiden keskuspankeille tai perustettavalle Euroopan keskuspankille 1 kohdan mukaisesti, ja niiden (tai kaikkien niiden puolesta toimivien nimettyjen henkilöiden, edustajien tai kolmansien osapuolten) arvopapereita koskeva oikeus on lainmukaisesti merkitty jäsenvaltiossa sijaitsevaan rekisteriin, tiliin tai keskitettyyn talletusjärjestelmään, niin kyseisten elinten oikeudet tällaisiin arvopapereihin kohdistuvan vakuuden haltijoina määräytyvät kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.

Vuonna 2001 annetun likvidaatiodirektiivin 24 artiklaan sisältyy seuraava lainvalintasäännös:

Rahoitusvälineitä koskevien omistusoikeuksien tai sellaisia rahoitusvälineitä koskevien muiden oikeuksien käyttäminen, joiden olemassaolo tai siirtäminen perustuu kirjaamiseen jäsenvaltiossa sijaitsevaan tai siellä pidettyyn rekisteriin, jäsenvaltiossa sijaitsevalle tai siellä pidetylle tilille tai jäsenvaltiossa sijaitsevaan tai siellä pidettyyn keskitettyyn säilytysjärjestelmään, määräytyy sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa rekisteri, tili tai keskitetty säilytysjärjestelmä, johon kyseiset oikeudet on kirjattu, sijaitsee, tai jossa sitä pidetään.