KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN KESKUSPANKILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE, ALUEIDEN KOMITEALLE SEKÄ EUROOPAN INVESTOINTIPANKILLE SISÄMARKKINOIDEN YHDENTYMISTILANNE 2013 Osallistuminen vuotuiseen kasvuselvitykseen 2013 /* COM/2012/0752 final */





Johdanto Sisämarkkinat ovat olennainen talouskasvua ja työllisyyttä edistävä tekijä, joka tarjoaa uusia mahdollisuuksia Euroopan kansalaisille. Sen vuoksi niillä on keskeinen merkitys Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteiden saavuttamisessa. Kuten sisämarkkinoiden hallinnoinnin parantamisesta kesäkuussa 2012 annetussa komission tiedonannossa[1] esitetään, tämän kertomuksen tavoitteena on seurata sisämarkkinoiden toimintaa EU-ohjausjakson yhteydessä. Tässä kertomuksessa analysoidaan sisämarkkinoiden yhdentymistä keskeisillä aloilla, joilla on eniten kasvupotentiaalia, eli palvelujen, verkkojen ja digitaalitalouden aloilla[2]. Pyrkimyksenä on yksilöidä vuoden 2013 kasvuselvityksen yhteydessä politiikan ensisijaiset toimet, jotka jäsenvaltioiden toteuttamina edistäisivät sisämarkkinoiden koko kasvupotentiaalin hyödyntämistä ja poistaisivat jäljellä olevat yhdentymistä haittaavat esteet. Kertomuksessa kehotetaan myös panostamaan enemmän jo voimassa olevien sääntöjen täytäntöönpanoon ja noudattamisen varmistamiseen. 1. Sisämarkkinoiden yhdentymisen tarkastelu Kun sisämarkkinoilta poistetaan henkilöiden, tavaroiden, palvelujen ja pääoman vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet, yritykset voivat toimia laajemmassa mittakaavassa, jolloin niillä on paremmat edellytykset innovoida, investoida, parantaa tuottavuuttaan ja luoda uusia työpaikkoja. Kuten kuluttajamarkkinoiden tulostaulu osoittaa, yhdentymisprosessi lisää kilpailua, joka kannustaa vahvasti tarjoamaan eurooppalaisille kuluttajille laajempaa valikoimaa halvempia ja laadukkaampia tuotteita. Työvoiman liikkuvuudella on olennainen merkitys todellisilla eurooppalaisilla työmarkkinoilla, joilla työnantajien tarpeet ja työnhakijoiden osaaminen saadaan vastaamaan toisiaan ja EU:n yritysten tuottavuus ja sen myötä myös kasvu ja työllisyys lisääntyvät. Tämä auttaa poistamaan kaksi samanaikaisesti esiintyvää ongelmaa: vakavan työttömyyden, jota esiintyy jatkuvasti monilla alueilla, ja työvoimapulan EU:n nopeammin kasvavilla alueilla. 1.1. Neljä vapautta 1.1.1. Tavarat · Tavaramarkkinoiden yhdentyminen jatkuu yhä 20 vuotta sisämarkkinoiden perustamisen jälkeen, vaikka edistyminen onkin hitaampaa: vuonna 1999 EU:n sisäisen kaupan osuus oli noin 17 prosenttia suhteessa EU:n BKT:hen, kun taas vuonna 2011 se oli liki 22 prosenttia. EU:n viennin kasvu on ollut dynaamisempaa, mutta sen osuus on vain noin 12 prosenttia suhteessa EU:n BKT:hen. Tämä osoittaa, että sisämarkkinoilla on edelleen suuri merkitys eurooppalaisille yrityksille ja että EU:n sisäisen kaupan kasvun edistämisessä on vielä parantamisen varaa. · Vaikka yhdentymiskehityksen suunta on yleisesti ottaen hyvä, EU:n jäsenvaltioiden välillä on siitä huolimatta melko suuria eroja. EU:n sisäisen tuonnin ja viennin kehitys suhteessa BKT:hen vuosina 1999–2011 osoittaa, että tavaramarkkinoiden yhdentyminen kehittyy myönteiseen suuntaan joissakin jäsenvaltioissa (CZ, DE, HU, LT, LV, NL, PL, SI ja SK), kun taas toisissa (EL, ES, FI, FR, IE, LU ja UK) on havaittavissa kielteisiä suuntauksia tai stagnaatiota. Useimmissa ensin mainittuun ryhmään kuuluvissa maissa yhdentymisen syventyminen oli osa kiinnikuromisprosessia, koska nämä maat lähtivät markkinoiden avaamiseen huomattavasti alemmalta tasolta kuin mihin niillä olisi ollut edellytyksiä. Tarkasteltaessa saavutettua yhdentymisastetta (EU:n sisäisen tavarakaupan osuutena suhteessa BKT:hen), voidaan todeta, että EU:n pienet jäsenvaltiot ovat luonnollisesti avoimempia, paitsi Kreikka ja Kypros, jotka olivat suhteellisen suljettuja, ja seuraavina tulevat Portugali ja Pohjoismaat. · Niiden maiden ryhmästä, jotka ovat edistyneet sisämarkkinoiden yhdentymisessä, voidaan todeta, että useimmissa maissa (PL ja jossain määrin CZ, SI, DE, SK ja NL) hintakilpailukyky[3] on parantanut 1990-luvun lopusta lähtien. Liettua ja Latvia menestyivät erityisen hyvin niiden maiden markkinoilla, joissa BKT kasvoi enemmän kyseisenä ajanjaksona. Unkari näyttää hyötyneen pääasiassa reaalisesta kilpailukyvystä[4]. Lähes kaikissa näissä maissa sisämarkkinoiden pidemmälle menevä yhdentyminen paransi myös maiden kauppatasetta niiden EU-kumppaneihin nähden. Kaavio 1. EU:n sisäisen tavarakaupan kehitys Tietolähde: Eurostat. · Niiden maiden ryhmässä, joissa sisämarkkinoiden yhdentyminen on hidastunut tai pysähtynyt (sen perusteella, miten EU:n sisäinen tavaroiden tuonti ja vienti ovat kehittyneet suhteessa BKT:hen), Espanja ja Luxemburg kärsivät molemmat suhteellisen pienestä kysynnän kasvusta niiden kumppanitalouksissa, mutta myös muusta kustannuskilpailukyvyn heikkenemisestä. Kustannuskilpailukyky heikkeni myös Kreikassa. Suomella ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli kilpailukykyongelmia, jotka liittyivät muihin seikkoihin kuin kustannuksiin. Näillä tekijöillä voidaan selittää yhdentymiskehitystä viennin osalta, joskin tuonti korreloi vahvasti viennin kanssa[5]. Tästä huolimatta monissa näistä maista negatiivinen yhdentymiskehitys liittyi siihen, että niiden kauppatase heikkeni niiden EU-kumppaneihin nähden[6]. · EU:ssa yhdentyminen etenee nykyään nopeammin kolmansien maiden kanssa kuin sisäisesti, mikä heijastaa globalisaatioprosessia ja nopeampaa kysynnän kasvua monilla kehittyvillä markkinoilla. Tämä ei ole välttämättä kielteinen merkki, koska EU:n sisäisen kaupan ja maailmanlaajuisen kaupan välillä ei ole tavoiteristiriitoja. Jäsenvaltioilla, jotka ovat nopeuttaneet yhdentymistään maailmantalouteen, on ollut myös dynaamisinta yhdentymiskehitystä EU:ssa[7]. Kaavio 2. EU:n sisäisen ja EU:n ulkopuolisen tavarakaupan vertailu. Tietolähde: Eurostat. 1.1.2. Palvelut · EU:n sisäisen palvelukaupan kehitys noudatti pitkälti tavarakaupan kehitystä (kaavio 3). Tällä alalla, jonka osuus koko taloudesta on yli 70 prosenttia, yhdentymisaste on kuitenkin edelleen huomattavasti pienempi kuin tavaramarkkinoilla. Kiinnikuromisestakaan ei ole toistaiseksi mitään merkkejä. Hintahajonnan kasvu näyttäisi kuitenkin viittavan lähinnä siihen, että EU:ssa on yhä palvelukauppaa haittaavia esteitä. Vaikka hajonnan suuruudessa esiintyvät erot ovat suureksi osaksi luonnollisia ja johtuvat siitä, että palveluja on huomattavasti vaikeampi siirtää tuotantopaikastaan[8] ja myydä sen ulkopuolella kuin tavaroita eikä niissä ole myöskään samanlaista heterogeenisuuta, erot palvelu- ja tavarakaupan suuntauksissa, jotka osoittavat hajonnan vähentyneen tavarakaupan alalla, voivat olla merkki siitä, että kilpailu ei ole palvelukaupan alalla riittävää (kaavio 4). Hintahajonnan suuntausten on todettu olevan voimakkaimpia EU:n vanhoissa jäsenvaltioissa. Kaavio 3. EU:n sisäisen palvelukaupan kehitys Tietolähde: Eurostat. Kaavio 4. Hintahajonta EU:n jäsenvaltioissa Tietolähde: Eurostat. · Koska monet palvelut eivät ole siirrettävissä tuotantopaikastaan, kuten edellä mainittiin, palvelumarkkinat yhdentyvät pääasiassa siten, että yritykset sijoittautuvat toisiin jäsenvaltioihin. Ulkomaalaisomisteisia yrityksiä koskevat tiedot[9] osoittavat palvelualan yhdentymisasteen olleen lähes kaikissa jäsenvaltioissa alhaisempi kuin muilla aloilla (kaavio 5). Pienet taloudet näyttivät, samoin kuin kaupan avautumista osoittavien indikaattoreiden perusteella, olevan avoimempia, paitsi Kypros, Slovenia ja Portugali, jotka ovat yleisesti katsoen suljetuimpia koostaan huolimatta. Ulkomaalaisomisteisia yrityksiä koskevien tietojen perusteella Italia on vähemmän integroitunut kuin muut suuret taloudet. Kaavio 5. EU:n sisäiset sijoittautumisasteet palvelualalla ja muilla aloilla Tietolähde: Eurostat. · Komission vuosittain laatimien kuluttajamarkkinoiden tulostaulujen perusteella eurooppalaiset kuluttajat arvioivat yleensä, että pidemmälle yhdentyneet markkinat toimivat paremmin kuin muut markkinat[10]. Jäljempänä oleva kaavio osoittaa kuluttajien arvioineen lähes kaikissa jäsenvaltioissa, että palvelumarkkinat toimivat heikommin kuin tavaramarkkinat, jotka ovat yhdentyneet pidemmälle. Kaavio 6. Kuluttajien arvionnit tavara- ja palvelumarkkinoiden toimivuudesta Lähde: Markkinaseurantatutkimus 2012 (komissio, PO SANCO). 1.1.3. Pääoma · EU:n sisäiset investoinnit, joiden avulla yritykset sijoittavat liiketoimintaansa muihin jäsenvaltioihin, ovat keskeinen yhdentymistekijä. Rajatylittävät investoinnit ovat myös yksi tärkeimmistä keinoista levittää innovaatioita koko sisämarkkinoilla. · Rajatylittävät investoinnit ovat pitkän kasvukauden jälkeen romahtaneet finanssikriisin myötä, ja toisin kuin rajatylittävä kauppa ne eivät ole vielä elpyneet kokonaan. Kaavio 7. EU:n sisäisten suorien ulkomaisten sijoitusten kehitys Tietolähde: Eurostat. · Samanlaista negatiivista yhdentymisdynamiikka on havaittavissa myös finanssimarkkinoilla. Kriisi on lisännyt huomattavasti markkinoiden volatiliteettia, ja tätä kehitystä ovat heijastaneet myös finanssialan yhdentymistä kuvaavat indikaattorit vuodesta 2007 alkaen. Useissa maissa on käynnistetty rahoitusjärjestelmän ja erityisesti pankkialan rakenneuudistus. Ei ole poissuljettua, että jotkin maat päätyvät ratkaisuihin, joissa pankkien toiminta vedetään jälleen kansallisten rajojen sisälle. Tällöin menetettäisiin ainakin osa Euroopan finanssimarkkinoiden yhdentymisen tuottamista merkittävistä hyödyistä ja vaarannettaisiin koko taloudellinen yhdentyminen. Koordinoimalla muutokset asianmukaisesti ja liittämällä ne EU:n tasolla kehitettyihin uusin valvonta- ja sääntelykehyksiin voidaan saavuttaa paljon etuja. 1.1.4. Työvoima · Vaikka yhä useammat EU:n kansalaiset työskentelevät toisissa jäsenvaltioissa, työvoiman liikkuvuus Euroopassa on yhä liian vähäistä verrattuna siihen, mikä olisi EU:ssa mahdollista, eikä se ole oikeassa suhteessa siihen, mitä voisi odottaa todella yhtenäisiltä työmarkkinoilta. Toisessa EU-maassa työskentelevien EU:n kansalaisten osuus on vain 3,1 prosenttia EU:n työvoimasta, ja se kasvaa vuosittain vain noin 0,1 prosenttia. · Kansainväliset vertailut[11] osoittavat myös, että rajatylittävä liikkuvuus EU:n jäsenvaltioiden välillä on vähäistä verrattuna muihin alueisiin (kuten Yhdysvallat, Kanada ja Australia). Vaikka tämä selittyy osittain hyvin suurella kielellisellä monimuotoisuudella ja institutionaalisilla eroilla, nämä vertailut osoittavat kuitenkin, että maantieteellistä liikkuvuutta voitaisiin lisätä EU:ssa. · Erään Eurobarometri-tutkimuksen[12] mukaan 28 prosenttia työikäisistä EU:n kansalaisista voisi ajatella työskentelevänsä toisessa EU-maassa, kun taas 15 prosenttia ei edes harkitsisi muuttoa liian monien esteiden vuoksi. Yli puolet eurooppalaisista pitää kieli- ja perhekysymyksiä suurimpina esteinä Euroopan kansalaisten liikkuvuudelle. Muita syitä, joilla kansalaiset perustelevat haluttomuuttaan työskennellä toisessa EU:n jäsenvaltiossa, ovat hallinnolliset esteet, kuten byrokratia, tutkintojen tunnustaminen ja sosiaaliturva. Työvoiman liikkuvuutta voivat rajoittaa myös tietyt lisäeläkejärjestelmiä koskevat säännöt, veroesteet muutettaessa toiseen jäsenvaltioon (avustusten ja veronhuojennusten saanti, kaksinkertainen verotus tai korkeamman progressiivisen verokannan soveltaminen ulkomailla asuviin) sekä se, että monet liikkuvat työntekijät eivät ole tietoisia oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan. · Hiljattain annetussa komission kertomuksessa[13] korostetaan myös makroekonomisten muutosvoimien merkitystä liikkuuvuudessa. Niihin kuuluvat muun muassa suhteellisissa tulotasoissa esiintyvät erot, joiden vaikutuksesta on osoituksena se, että muuttovirrat ovat olleet suurimpia kaikkein köyhimmistä jäsenvaltioista. Tämän tekijän merkityksen odotetaan tosin vähenevän kiinnikuromisen myötä. Muita, vähemmän ilmeisiä makroekonomisia muutosvoimia ovat työttömyydessä esiintyvät pitkän aikavälin erot. Kertomuksessa tuodaan esiin myös yhteiskunnalliset ja kulttuuriset tekijät, kuten muuttajayhteisöjen verkostot, jotka vaikuttavat muuttoliikemalleihin. 2. Kasvun ja työllisyyden katalysaattorit sisämarkkinoilla · Kesäkuussa 2012 antamassaan, sisämarkkinoiden hallinnoinnin parantamista käsittelevässä tiedonannossa[14] komissio suosittaa toimia, joilla sisämarkkinoiden kasvupotentiaali voidaan vapauttaa sellaisilla aloilla, joilla sitä on eniten. Palvelut, rahoituspalvelut[15], liikenne, digitaalimarkkinat ja energia on katsottu useiden taloudellisten indikaattoreiden perusteella keskeisiksi aloiksi, joilla ensisijaisia toimia olisi toteutettava ja joilla olisi panostettava sisämarkkinoiden parempaan toteuttamiseen[16]. · Samalla on tärkeää parantaa myös teollisuustuotteiden sisämarkkinoiden toimintaa, esimerkiksi yksilöimällä puutteita ja esteitä, jotka haittaavat yhä tuotteiden vapaata liikkuuvuutta, sekä parantamalla tuotelainsäädännön laatua ja toimivuutta. Lisäksi on seurattava tiiviisti ”vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen” soveltamista tavaroiden sisämarkkinoilla[17]. · Kesäkuussa annetussa tiedonannossa ”Sisämarkkinoiden hallinnoinnin parantaminen” tähdennetään, että sisämarkkinasäännöt on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pantava täytäntöön ja niiden noudattaminen on varmistettava asianmukaisella tavalla, jotta sisämarkkinoiden potentiaali saadaan kokonaan käyttöön. Sen vuoksi tiedonannossa asetetaan kunnianhimoiset tavoitteet EU:n lainsäädännön saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä ja EU:n lainsäädännön noudattamiselle erityisesti edellä mainituilla keskeisillä aloilla. Tuorein sisämarkkinoiden tulostaulu osoittaa jonkinlaista edistymistä erityisesti noudattamisvajeen poistamisessa[18]. Niiden direktiivien määrä on kuitenkin kasvanut, joiden saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on viivästynyt vähintään kaksi vuotta. · Kesäkuussa annetussa tiedonannossa kehotetaan noudattamaan nollatoleranssia, kun on kyse sääntöjen saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden täytäntöönpanosta edellä mainituilla keskeisillä aloilla. Tiedonannossa kehotetaan käynnistämään nopeutetut rikkomusmenettelyt aina, kun ongelmat ovat jääneet korjaamatta. Kuten liitteessä oleva taulukko osoittaa, tätä tavoitetta ei ole vielä saavutettu. Ainoastaan yksi jäsenvaltio (DK) täyttää jo kaikki kesäkuussa 2012 annetussa tiedonannossa asetetut tavoitteet, ja yli puolet jäsenvaltioista ei ole saavuttanut tavoitteista kolmea enempää. Lisäksi voidaan todeta, että säädösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on viivästynyt eniten energia-alalla ja että useimmat jäsenvaltiot ovat melkeinpä järjestelmällisesti jääneet tavoitteistaan liikenteen alalla. · Jäsenvaltioiden olisi panostettava enemmän sen varmistamiseen, että yksityishenkilöt ja yritykset voivat tosiasiallisesti hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamia oikeuksia. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että sisämarkkinalainsäädäntöä sovelletaan tosiasiallisesti ja että kansalliset tuomioistuimet varmistavat sen noudattamisen. Niiden olisi myös tarjottava laadukasta tietoa sekä sähköisen hallinnon välineitä ja menettelyjä ja investoitava mekanismeihin, joilla ongelmat voidaan ratkaista nopeasti. Tällä alalla on vielä paljon tehtävää[19]. Esimerkiksi SOLVITia, joka voisi toimia keskeisenä ongelmanratkaisuvälineenä kansallisella tasolla, ei käytetä riittävän paljon (ainoastaa noin 1 300 tapausta vuodessa), mikä johtuu osittain siitä, että monissa SOLVIT-keskuksissa ei ole riittävästi henkilöstöä. · Kesäkuussa annetussa tiedonannossa kehotetaan myös toteuttamaan nopeasti sisämarkkinoiden toimenpidepakettiin sisältyvät keskeiset toimet, joilla voidaan vauhdittaa kasvua ja lisätä luottamusta[20]. 1.2. Palvelumarkkinat Markkinoiden toimivuus ja yhdentymisen esteet EU:ssa · Palveludirektiivi on sisämarkkinoiden yhdentymisen kulmakivi palvelujen alalla. Hiljattain tehdyssä tutkimuksessa[21] arvioidaan, että palveludirektiiviä voitaisiin hyödyntää vielä paremmin, jos jäsenvaltiot nostaisivat tavoitetasoaan direktiivin täytäntöönpanossa. Kunnianhimoisessa skenaariossa, jossa kaikki jäsenvaltiot lähestyisivät viiden parhaan maan[22] keskitasoa alakohtaisten esteiden poistamisessa (toisin sanoen ne poistaisivat lähes kaikki palveludirektiivin soveltamisalaan kuuluvat rajoitukset), taloudellinen vaikutus voisi olla 2,6 prosenttia suhteessa BKT:hen[23]. Komissio antoikin tämän vuoden kesäkuussa toimintasuunnitelman[24], jonka tavoitteena on saada palveludirektiiviin sisältyvä kasvupotentiaali käyttöön vuoteen 2015 mennessä. Palveludirektiivi sisältää joitakin tärkeitä yksiselitteistä velvoitteita[25], joita lähes puolet jäsenvaltioista ei vieläkään noudata. Esimerkiksi jotkin niistä asettavat yhä palveluntarjoajan kansalaisuuteen tai kotipaikaan perustuvia rajoituksia (kuten MT ja SE patenttiasiamieheen kohdistuvia rajoituksia ja IT, CY ja PL joitakin matkailualan palveluja koskevia rajoituksia). Palveludirektiiviin sisältyvän palvelujen tarjoamisen vapautta koskevan lausekkeen soveltamisessa jäsenvaltiot ovat pääasiassa noudattaneet varovaista lähestymistapaa ja kohtelevat rajatylittävien palvelujen tarjoajia yhä samalla tavoin kuin kyseiseen maahan sijoittautuneita palveluntarjoajia, jolloin edelliset joutuvat perusteettomasti kaksinkertaisen sääntelyn kohteeksi, koska niiden on noudatettava sekä kotivaltion että vastaanottavan valtion sääntöjä esimerkiksi silloin, kun on kyse ammatillisesta vakuutuksesta. Lisäksi monissa jäsenvaltioissa on epävarmuutta siitä, mitä sääntöjä olisi sovellettava palveluntarjoajiin, jotka haluavat tarjota rajatylittäviä palveluja tilapäisesti, toisin kuin palveluntarjoajat, jotka haluavat sijoittautua kyseiseen maahan (esim. BG, FI, IE, IT, LV, PL, RO, SI ja SE). Tämä epävarmuus voi johtaa siihen, että tilapäistä palvelujen tarjoamista käsitellään kuin kyseiseen maahan sijoittautumista, jolloin palveluntarjoajat joutuvat kaksinkertaisen sääntelyyn kohteeksi, mikä vaikeuttaa myös rajatylittävää palvelujen tarjoamista. · Palvelualoilla on useita ammatteja, joita säännellään kansallisella tasolla. Sääntelyyn sisältyy markkinoillepääsyn esteitä (esimerkiksi vaatimuksia, joilla tiettyjen toimintojen harjoittaminen varataan niille, joilla on erityinen pätevyys) ja/tai toiminnan harjoittamiseen liittyviä esteitä (esimerkiksi ammattitoiminnan harjoittamiseen liittyviä rajoituksia, kuten yritysten oikeudellista muotoa ja pääomaomistusta koskevat vaatimukset). Lisäksi joissakin jäsenvaltioissa (BG, CY, DE, PL, SK, SI ja SE) on yhä vaatimuksia, joissa vahvistetaan tariffit tiettyjä ammatteja (kuten insinöörejä, arkkitehtejä, tilintarkastajia, veroneuvojia, patenttiasiamiehiä tai eläinlääkäreitä) varten. Vaikka ammattien voidaan perustella yleisellä edulla, se on hyvin erilaista eri puolilla EU:ta. Säänneltyjen ammattien määrä vaihtelee eri jäsenvaltioissa 47–368. Lisäksi on havaittavissa merkittäviä eroja varattujen toimintojen[26] laajuudessa ja niihin vaaditussa pätevyystasossa. Tässä yhteydessä kahdeksalle jäsenvaltiolle (AT, CY, FR, DE, IT, PL, SI ja ES) on jo annettu vuonna 2012 maakohtaiset suositukset asiantuntijapalveluja koskevien sääntelyesteiden vähentämisestä. Eräät jäsenvaltiot (erityisesti PL, PT, IT, ES ja CZ) ovat jo käynnistäneet tällä alalla uudistuksia, joiden tavoitteena on lisätä kilpailua, yksinkertaistaa liiketoimintaympäristöä tai vähentää työttömyyttä erityisesti nuorten keskuudessa. · Tehokkailla hallintovälineillä on ensiarvoinen merkitys, kun koko sisämarkkinalainsäädännön ja erityisesti palveludirektiivin tarjoamia yhdentämismahdollisuuksia pyritään hyödyntämään täysimittaisesti. Tärkeimpiin välineisiin kuuluvat keskitetyt asiointipisteet ja sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmä (IMI). Keskitettyjen asiointipisteiden toiminnassa on suuria jäsenvaltioiden välisiä eroja. Asiointipisteet ovat kehittyneet pisimmälle seuraavissa jäsenvaltioissa: DK, EE, ES, LU, NL, SE, UK ja LT. Toisissa taas (BG, EL, IE, RO ja SI) niiden kehittäminen on jäänyt huomattavasti jälkeen muista jäsenvaltioista. Erityisen suuria eroja on siinä, miten tarkkoja ja selkeitä tietoja keskitetyt asiointipisteet antavat tärkeimpiä palvelualoja koskevista kansallisista säännöistä. Ongelmana on myös se, että monia hallintomenettelyjä ei edelleenkään voi suorittaa loppuun verkossa tai ulkomaiset käyttäjät eivät voi suorittaa niitä loppuun. Palveluja koskevien tietojen vaihtaminen IMI-järjestelmässä on yhä vähäistä. Lähes puolet kaikista vaihdoista käynnistettiin Saksan aloitteesta, jolla on myös suurin määrä IMI-järjestelmään rekisteröityneitä palveluista vastaavia viranomaisia. BE, DK, EE, FI, IE, NL, RO ja UK eivät ole vielä lähettäneet yhtään tietopyyntöä vuonna 2012. Eniten tietopyyntöjä saivat Puola, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta. · Palvelualat, joilla oli eniten taloudellista painoarvoa BKT:n ja työllisyyden kannalta ja joilla on keskimääräistä enemmän kasvupotentiaalia, olivat liike-elämän palvelut (11,7 prosenttia EU:n lisäarvosta vuonna 2009), tukku- ja vähittäiskauppa (11,1 prosenttia) ja rakennusala (6,3 prosenttia). · Monissa jäsenvaltioissa liike-elämän palvelut ovat yhä raskaan sääntelyn kohteina. Esimerkiksi vaatimukset, joilla rajoitetaan yhtiömuodon vapaata valintaa tai joissa edellytetään tietynlaista pääomaomistusta, voivat olla esteenä rajatylittävien asiantuntijapalvelujen kehittämiselle. Joitakin näistä vaatimuksista on lievennetty palveludirektiivin voimaantulon jälkeen (PL, DE, FR, CY ja IT), kun taas toisia ei ole muutettu lainkaan (erityisesti AT, BE, BG, CZ, DK, FR, DE, IT, MT, PL, PT, RO, SK, SI ja UK, joissa vaatimukset näyttävät kohdistuvan erityisesti oikeusalan ammatteihin). · Euroopan tukku- ja vähittäiskaupan alojen erityispiirteitä ovat taloudellisessa kypsyydessä esiintyvät erot sekä monien markkinoiden kyllästyminen. Vähittäiskaupan alalla kilpailua haittaavat jäljellä olevat esteet, kuten raskas lainsäädäntö, jolla voi olla protektionistiset tarkoitusperät, sekä myymälämuodoille asetetut kohtuuttomat rajoitukset. Vuoden 2012 maakohtaisissa suosituksissa on korostettu, että vähittäiskauppaa koskevat rajoitukset on poistettava (BE, FR, HU, ES). Eräät jäsenvaltiot (ES) ovat jo käynnistäneet uudistuksia tällä alalla. Vuoden 2012 suosituksissa on myös painotettu tarvetta lisätä vähittäiskaupan kilpailua (BE, DK ja FI). Eräät jäsenvaltiot edellyttävät yritysten täyttävän tarveharkintaa koskevat vaatimukset. Näissä vaatimuksissa luvan myöntämisen ehdoksi asetetaan 1) taloudellisen tarpeen tai markkinakysynnän osoittaminen, 2) arvio toiminnan mahdollisista tai toteutuneista taloudellisista vaikutuksista (esimerkiksi sijoittautuneisiin palveluntarjoajiin) tai 3) arvio toiminnan tarkoituksenmukaisuudesta toimivaltaisen viranomaisen vahvistamien tavoitteiden kannalta, jotka on asetettu sijoittautumisen ehdoksi. Nämä vaatimukset saattavat johtaa mielivaltaisiin päätöksiin ja perusteettomiin rajoituksiin ja aiheuttaa huomattavia kustannuksia yrityksille. Tällaiset vaatimukset ovat palveludirektiivin mukaan kiellettyjä, mutta niitä on edelleen voimassa Romaniassa, Itävallassa, Kreikassa, Alankomaissa ja Unkarissa sekä tietyillä Saksan ja Espanjan alueilla. Vähittäiskauppaan voivat vaikuttaa myös rajatylittäville tavaratoimituksille asetetut esteet. Vähittäiskauppiaat eivät voi aina hankkia tavaroitaan vapaasti parhailla hinnoilla koko Euroopan alueelta. Tietyillä kansallisilla markkinolla (LU ja BE) on havaittavissa merkkejä alueellisista tarjontarajoituksista, joilla estetään alemmat hinnat erityisesti merkkituotteiden osalta. · Dynaamisen rakennusalan kehitystä haittaavat EU:ssa yritysten ja ammatinharjoittajien kohtaamat esteet, jotka johtuvat siitä, että lupajärjestelmiä tai sellaisten asiantuntijoiden sertifiointia, jotka tarjoavat erityispalveluja esimerkiksi rakennusten ympäristösertifioinnin alalla, ei tunnusteta vastavuoroisesti. Kun tarkastellaan esimerkiksi niitä toimijoita koskevia lupamenettelyjä, jotka tarjoavat energiatehokkuuden sertifiointia, vaikuttaa siltä, että rajatylittävä palvelujen tarjonta ei ole mahdollista Belgiassa, Kyproksessa, Latviassa, Liettuassa ja Maltassa. · Julkisten hankintojen markkinat ovat palvelualan kannalta tärkeitä: EU:n sääntöjen piiriin kuuluvien mahdollisten hankintasopimusten arvo oli vuonna 2012 noin 447 miljardia euroa[27] (3,7 prosenttia suhteessa EU:n BKT:hen), ja palveluhankintasopimusten arvo oli noin 42 prosenttia tästä kokonaismäärästä. EU:n kynnysarvot ylittävistä hankinnoista kuitenkin vain 3,5 prosenttia tehdään muista maista[28] (palvelualalla tämä osuus on vieläkin pienempi eli 2 prosenttia), ja vielä on jäljellä esteitä, jotka haittaavat julkisten hankintojen markkinoiden yhdentymistä. Jos jäsenvaltiot panisivat julkisia hankintoja koskevat säännöt paremmin täytäntöön, voitaisiin saavuttaa huomattavia tehokkuusetuja. Vuonna 2012 asiasta annettiin maakohtaisia suosituksia viidelle jäsenvaltioille (BG, CZ, DK, HU ja SK). · Julkisten hankintojen merkityksen vuoksi on erityisen huolestuttavaa, että viranomaiset ovat yhä kaikkein huonoimpia maksajia Euroopan unionissa. Kuluksi kirjattujen velkojen määrä on vuonna 2012 kasvanut Euroopassa 2,8 prosenttiin kaikista saatavista ja noussut ennätystasolle 340 miljardiin euroon. Pohjoisten ja eteläisten jäsenvaltioiden välinen ero haittaa vakavasti EU:n sisämarkkinoiden yhdentymistä[29]. Jos vuonna 2011 annettu maksuviivästysdirektiivi[30] pannaan asianmukaisesti täytäntöön, sen nojalla voidaan vapauttaa 180 miljardia euroa vuodessa, koska se velvoittaa viranomaiset maksamaan laskunsa 30 päivän kuluessa, mikä parantaa huomattavasti yritysten rahavirtoja ja auttaa niitä selviytymään talouskriisistä. · Kuluttajien kannalta markkinoiden heikoimmin toimiva palveluryhmä on edelleen vähittäispankkipalvelut varsinkin, kun tarkastellaan maksujen ja ehtojen vertailukelpoisuutta, parhaan tarjouksen valintamahdollisuutta ja palveluntarjoajan vaihtamista toiseen[31]. Vahva EU:n kehys[32], jolla varmistetaan tietojen antaminen kuluttajille ja kuluttajien oikeudet ja muutoksenhakukeinot sekä helpotetaan peruspankkipalvelujen saantia, antaa kaikille kuluttajille, erityisesti heikossa asemassa oleville, mahdollisuuden hyödyntää paremmin vähittäispankkipalveluja. Politiikan painopisteet · Jäsenvaltioiden olisi panostettava seuraavien ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseen: o Niiden olisi saatettava lainsäädäntönsä täysin palveludirektiivin mukaiseksi, erityisesti noudattamalla kaikkia direktiivissä asetettuja yksiselitteisiä velvoitteita. o Niiden olisi toimittava kunnianhimoisemmin palveludirektiivin täytäntöönpanossa tarkastelemalla uudelleen - jäljellä olevien vaatimusten tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta, etenkin kun on kyse tiettyjä ammatteja varten vahvistetuista tariffeista ja yritysrakenteita ja pääomaomistusta koskevista rajoituksista - palvelujen tarjoamisen vapautta koskevan lausekkeen soveltamista keskeisillä aloilla eli rakennusalalla sekä liike-elämän palvelujen ja matkailun alalla. Uudelleentarkastelu olisi suoritettava järjestelmällisenä vertaisarviointina komission avustuksella, ja sen tavoittena olisi oltava jäljellä olevien tarpeettomien, perusteettomien ja suhteettomien rajoitusten poistaminen. o Niiden olisi arvioitava, ovatko vaatimukset, joilla rajoitetaan sekä säänneltyihin ammatteihin pääsyä että niiden harjoittamista, ammattialajärjestöt mukaan luettuina, aiheellisia ja poistettava tällaiset vaatimukset tai lievennettävä niitä, jos ne ovat perusteettomia. Tällaisissa arvioinneissa olisi myös tarkasteltava perusteita, joita noudatetaan uusien ammattien sääntelyssä. o Niiden olisi lisättävä vähittäiskaupan kilpailua vähentämällä esteitä ja toimintarajoituksia. Niiden olisi erityisesti poistettava järjestelmällisesti tarvehankintaa koskevat vaatimukset. o Niiden olisi parannettava keskitettyjä asiointipisteitä, jotta näistä saataisiin täysin toimivia sähköisen hallinnon välineitä, joilla vastataan asianmukaisesti palvelujen tarjoajien ja vastaanottajien tarpeisiin. Tavoitteeksi olisi asetettava, että keskitettyjen asiointipisteiden välityksellä voidaan hoitaa kaikki menettelyt yritystoiminnan kaikissa vaiheissa ja että asiointipisteet ovat monikielisiä, jotta voitaisiin parantaa erityisesti niiden käyttäjäystävällisyyttä. o Niiden olisi saatettava maksuviivästysdirektiivi mahdollisimman pian osaksi kansallista lainsäädäntöä (jäsenvaltioille asetettu määräaika on 16. maaliskuuta 2013). 1.3. Energiamarkkinat Markkinoiden toimivuus ja yhdentymisen esteet EU:ssa · Energia-alan osuus suhteessa BKT:hen on kasvanut EU:ssa vuodesta 2000 alkaen ja on viime vuosina ylittänyt 2 ½ prosenttia[33]. Tämä indikaattori ei kuitenkaan täysin heijasta energia-alan merkitystä taloudelle, sillä energia-ala toimittaa olennaisen tärkeitä tuotantopanoksia kaikille muille aloille ja vaikuttaa siten ratkaisevasti niiden kustannuskilpailukykyyn. · Energian sisämarkkinat alkavat tuottaa tulosta hitaasti mutta varmasti[34]. Sähkön tukkuhinnat ovat nousseet EU:ssa vähemmän kuin primäärienergian hinnat maailmanlaajuisesti ja myös vähemmän kuin inflaatio. Maakaasun tukkuhinnat ovat olleet huomattavasti alhaisempia niissä jäsenvaltioissa, joissa markkinat toimivat paremmin. Tuottajamaiden kaasunviennin väliaikaiset vähennykset ovat vaikuttaneet vähemmän vähittäiskuluttajien kaasutoimituksiin joustavamman infrastruktuurin ja EU:ssa annettujen selvien hintasignaalien ansiosta. · Vielä ei ole kuitenkaan päästy tavoitteeseen. Energiapalvelut saivat (sekä kaasu- että sähköalalla) keskimääräistä huonommat tulokset uusimmassa kuluttajamarkkinoiden tulostaulussa, jossa sähköhuolto oli viiden heikoimman alan joukossa (yhteensä 30 alasta)[35]. Yleisesti katsoen energiamarkkinoita ei pidetä myöskään riittävän läpinäkyvinä eikä riittävän avoimina uusille tulokkaille[36]. · Energiamarkkinoiden puutteellista yhdentymistä kuvaa myös se, että sähkön ja kaasun vähittäishinnat ovat lähentyneet EU:ssa vain jonkin verran: kalleimmassa jäsenvaltiossa hinnat ovat moninkertaiset verrattuina halvimman jäsenvaltion hintoihin. Tähän on monia syitä: monet jäsenvaltiot (BG, CY, DK, EE, FR, EL, HU, LT, MT, PL, PT, RO, SK ja ES) harjoittavat hintasääntelyä, energianhankinta ei ole riittävän monipuolista, rajatylittävä yhteenliittäminen ei ole riittävää ja verkkokustannuksissa, verotuksessa ja työvoimakustannuksissa on eroja. Säänneltyjen hintojen vuoksi ei synny kilpailua, jossa tehtäisiin oikeantyyppisiä investointeja. Investoijien mielestä hintasääntely on merkki poliittisesta väliintulosta, joka ei kannusta investoimaan. Lisäksi säänneltyjen hintojen vahvistaminen markkinahintoja alhaisemmiksi voi johtaa siihen, että tariffit ovat toimittajien kannalta taloudellisesti kestämättömiä, jolloin kustannukset jäävät viime kädessä kuluttajien maksettaviksi. Hintasääntely ei kannusta myöskään energiatehokkuuden lisäämiseen. Vähittäismarkkinoilla kilpailun määrä vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen. Keskeisen markkinoiden keskittymistä kuvaavan indikaattorin (HHI[37]) arvo on hyvin suuri (yli 5 000) Kreikassa, Portugalissa, Virossa, Liettuassa, Latviassa, Italiassa ja Ranskassa. Etelä- ja Itä-Euroopan maissa toimittajaa vaihtaneiden määrät ovat nyt hyvin pieniä. Kuluttajat ovat yleisesti katsoen arvioineet energiamarkkinat huonosti toimiviksi myös niissä jäsenvaltioissa, joissa ne ovat suhteellisen vapaat, koska markkinoita ei ole pidetty riittävän avoimina ja asiakkaat ovat olleet tyytymättömiä saamaansa palveluun[38]. · Tukkumarkkinoilla hinnat ovat lähentyneet enemmän kuin vähittäismarkkinoilla. Sähkömarkkinoiden likviditeetti on lisääntynyt viime vuosina, mikä on vaikuttanut myönteisesti sähkön tukkumarkkinoiden toimivuuteen ja kilpailuun Euroopassa. Markkinat ovat myös yhdentyneet pidemmälle, kun niiden yhteenkytkeminen[39] on lisääntynyt (17 jäsenvaltiota on ottanut järjestelmän käyttöön). Jos markkinoita ei ole kytketty yhteen, hinnat eivät toimi tehokkaina signaaleina, jotka määräävät sähkön toimitusvirtojen suunnan markkinoiden välillä. Yhdentymisen edistyminen voi selittää sen, miksi sähkön tukkuhinnat eivät ole seuranneet fossiilisten polttoaineiden voimakasta hinnannousua viime vuosina. · Energiainfrastruktuuriin, kuten kaasuputkiin ja sähköverkkoihin, varastointiin ja nesteytettyä maakaasua koskeviin hankkeisiin, tarvitaan vielä huomattavia investointeja, jotta kaasun ja sähkön sisämarkkinat saataisiin toteutettua ja jotta voitaisiin turvata toimitusvarmuus. Tätä varten on 11 jäsenvaltiolle (BG, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, MT ja PL) annettu vuonna 2012 maakohtaisia suosituksia, jotka koskevat sähkö- ja/tai maakaasuverkkojen yhteenliitäntöjen lisäämistä. Sähkön kysynnän kasvu ja uusiutuvia energialähteitä koskevat sitovat tavoitteet, jotka on saavutettava vuoteen 2020 mennessä, edellyttävät investoimista sähköntuotantoon. Uusiutuvien energialähteiden optimaalinen käyttö edellyttää riittävää verkkojen yhteenliittämistä ja älykkäämpiä verkkoja, myös varastointikapasiteettia ja varainfrastruktuuria tuotantoa varten. Investointeja haittaavat esteet liittyvät jäsenvaltioiden lupamenettelyihin, rahoitukseen ja sääntelykehykseen. Komissio on käynnistänyt marraskuussa julkisen kuulemisen sähkön toimitusvarmuudesta ja tuotannon riittävyydestä. · Kolmas energiapaketti[40] on kaasu- ja sähkömarkkinoiden yhdentymisen kulmakivi. Energiapaketin saattamisessa osaksi kansallisia lainsäädäntöjä ja sen täytäntöönpanossa on kuitenkin esiintynyt viiveitä. Monet jäsenvaltiot eivät olleet vielä 25. lokakuuta 2012 mennessä ilmoittaneet saattaneensa jompaakumpaa tai molempia kolmannen energiapaketin direktiiveistä osaksi kansallista lainsäädäntöään. Jos jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet saattaneensa direktiivin kokonaan osaksi kansallista lainsäädäntöään, niiden ilmoittamia toimenpiteitä on tarkastelu, ja toimiin aiotaan ryhtyä niissä tapauksissa, joissa on havaittu puutteita. Tästä annetaan lisätietoja liitteessä. Lainsäädännön moitteettomassa täytäntöönpanossa esiintyy ongelmia muun muassa seuraavilla herkillä aloilla: i) siirtoverkkojen eriyttäminen, ii) kuluttajansuojaan liittyvät kysymykset (myös heikossa asemassa olevien asiakkaiden tehokas suojelu) ja iii) kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuus ja valtuudet, kun otetaan huomioon, että direktiiveissä asetetaan hyvin tiukat vaatimukset näiden viranomaisten riippumattomuudelle. · Kohtuuhintaisen energian toimitusvarmuuden turvaamiseksi tulevaisuudessa on olennaisen tärkeää, että energiainfrastruktuuripaketti[41] hyväksytään ja pannaan täytäntöön mahdollisimman nopeasti ja että ensimmäinen koko unionin kattava luettelo energiainfrastruktuureihin liittyvistä yhteistä etua koskevista hankkeista hyväksytään. · Energiatehokkuudesta voidaan todeta, että suurimmat energiansäästömahdollisuudet liittyvät rakennuksiin, joiden osuus energian kokonaiskulutuksesta Euroopan unionissa on 40 prosenttia. Sen vuoksi energiankulutuksen vähentäminen tällä alalla on ensisijainen toimi ilmastoon ja energiaan liittyvien 20-20-20-tavoitteiden energiatehokkuusosiossa sekä rakennuksiin liittyvissä tavoitteissa, jotka on asetettu ”Etenemissuunnitelmassa kohti resurssitehokasta Eurooppaa”[42]. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi on tärkeää, että alan keskeiset säädökset saatetaan asianmukaisesti ja oikea-aikaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pannaan ripeästi täytäntöön. Tavoitteiden saavuttamisessa myös rakennusalalla on merkittävä rooli. Uudet teknologiat tarjoavat suuria mahdollisuuksia, joita voidaan hyödyntää paitsi uusissa rakennuksissa myös miljoonien vanhojen rakennusten kunnostamisessa, jotta niistä saataisiin hyvin energiatehokkaita. Politiikan painopisteet · Jotta energiamarkkinat saataisiin yhdentymään ja toimimaan hyvin, jäsenvaltioiden olisi panostettava seuraavien ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseen: o Niiden olisi saatettava kolmannen energiapaketin direktiivit oikea-aikaisesti ja kokonaan osaksi kansallista lainsäädäntöään ja sovellettava asianmukaisesti kyseisen paketin asetuksia, jolleivät ne ole sitä vielä tehneet, jotta eurooppalaiset kuluttajat ja yritykset pääsisivät hyödyntämään täysimittaisesti energiapaketin tarjoamia etuja. Niiden olisi myös saatettava keskeiset energiatehokkuutta koskevat säädökset, erityisesti energiatehokkuusdirektiivi, osaksi kansallista lainsäädäntöään ja pantava ne täytäntöön. o Niiden olisi analysoitava, tehdäänkö energiantuotantoon liian vähän investointeja ja minkä vuoksi tuotanto- ja kulutustavat ovat muuttumassa perinpohjaisesti. Jäsenvaltioiden olisi pyrittävä löytämään rajatylittäviä ratkaisuja kaikkiin havaitsemiinsa ongelmiin ennen kuin ne suunnittelevat väliintuloa, jotta vältettäisiin energian sisämarkkinoiden pirstoutuminen. o Niiden olisi lisättävä kuluttajien vaikutusmahdollisuuksia antamalla heille mahdollisuudet tehdä asiantuntevia valintoja ja kannustamalla heitä enemmän tehokkaaseen energiankäyttöön. o Niiden olisi luovuttava asteittain hintasääntelystä ja varmistettava samalla tehokas kilpailu ja parannettava heikossa asemassa olevien kuluttajien suojelua. Säänneltyjen hintojen asteittainen poistaminen antaisi oikeanlaiset hintasignaalit, joita riittävien investointien turvaaminen ja energiatehokkuuden parantaminen edellyttävät. Tämän ansiosta kuluttajat saisivat pidemmällä aikavälillä enemmän valinnanvaraa ja hyötyisivät kohtuullisista markkinahinnoista. o Alakohtaista lainsäädäntöä ja sääntelyä on täydennettävä jatkamalla energia-alan kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa, jotta energiamarkkinoilla olisi enemmän kilpailua ja ne toimisivat tehokkaammin. 1.4. Liikennemarkkinat Markkinoiden toimivuus ja yhdentymisen esteet EU:ssa · Liikenne on kasvun ja kilpailukyvyn kannalta keskeinen ala, mikä johtuu paitsi sen koosta (liikenteen osuus EU:n kaikesta lisäarvosta on 5 prosenttia) myös siitä, että se palvelee muita talouden aloja. Hyvin toimivat sisämarkkinat edellyttävät tehokkaita ja kestäviä liikennepalveluja, asianmukaisia infrastruktuureja ja nykyaikaista teknologiaa, joilla on myös keskeinen merkitys kaikkien alueiden vahvuuksien hyödyntämisessä. · Koska toimien käynnistäminen liikenteen alalla on viivästynyt, liikenne ja erityisesti eräät liikennemuodot ovat jääneet muista aloista jälkeen markkinoiden avaamisessa ja yleisessä toimivuudessa. Ongelmana ei ole pelkästään se, että eri liikennemuotojen (lento-, rautatie-, maantie- ja meriliikenteen) markkinoita ei ole avattu samassa määrin, vaan myös se, että liikennepalvelujen todellisten sisämarkkinoiden toteuttaminen on vielä kesken, minä vuoksi markkinat eivät pystyy vastaamaan kasvavaan kysyntään. · Yhdentymisen puute johtuu osittain siitä, että alan keskeisten säädösten asianmukaisessa ja oikea-aikaisessa saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden täytäntöönpanossa on esiintynyt ongelmia (ks. liite) erityisesti maantie- ja rautatieliikenteen ja meriturvallisuuden alalla. Paljon on kiinnitetty huomiota myös sisämarkkinoiden periaatteiden soveltamiseen satama-alalla, erityisesti sijoittautumisvapautta koskeviin rajoituksiin. Ilmailun alalla pääsy maahuolinnan markkinoille aiheuttaa edelleen ongelmia useissa jäsenvaltioissa. Rikkomistapauksissa on kyse erityisesti uusien tulokkaiden vaikeuksista päästä markkinoille ja palveluntarjoajien valintaan liittyvistä tarjouskilpailumenettelyistä, joita ei pidetä EU:n säännösten mukaisina. Näiden ongelmien vuoksi kuluttajien alasta tekemät arvioinnit vaihtelevat EU:ssa[43]: vuonna 2012 tehdyssä palvelumarkkinoiden arvioinnissa lentoliikennepalvelut sijoittuivat (30 alan joukossa) viidenneksi, kun taas rautatiepalvelut olivat vasta 27. sijalla. · Markkinoiden avaamisen ja kilpailun epäyhtenäinen edistyminen ilmenee myös vuoden 2012 maakohtaisista suosituksista. Jäsenvaltioille, jotka ovat keskeisiä toimijoita EU:n liikenneverkoissa (AT, BE, FR, DE ja IT) on annettu suosituksia, joissa kehotetaan edistämään kilpailua ja helpottamaan uusien liikenteenharjoittajien pääsyä markkinoille, kun taas Bulgariaa ja Puolaa on suositettu parantamaan liikennealan hallinnollisia valmiuksia ja markkinoiden sääntelyä. Yleisemmin voidaan todeta, että useiden jäsenvaltioiden, erityisesti suurten maiden ja/tai kauttakulkumaiden (DE, FR, IT, ES ja AT) liikennemarkkinoilla on yhä markkinoillepääsyä rajoittavia esteitä ja lainsäädäntörasitteita, mikä jarruttaa koko EU:n taloutta. · Rautatiepalvelujen sisämarkkinat on ala, jolla pullonkaulat ovat edelleen kaikkein ilmeisimpiä. Vaikka rautateiden tavaraliikennepalvelujen markkinat ovat olleet vuodesta 2007 alkaen täysin avoimia kilpailulle, samoin kuin kansainvälisten henkilöliikennepalvelujen markkinat vuodesta 2010 alkaen, kotimaan henkilöliikenne on edelleen suureksi osaksi suljettu kilpailulta. Kilpailun puute, joka merkitsee sitä, että vakiintuneilla liikenteenharjoittajilla on tosiasiassa monopoliasema kansallisilla markkinoilla, on myös yhtenä syynä rautatieliikennepalvelujen heikkoon laatuun ja tehottomuuteen, joiden vuoksi kuluttajat ovat antaneet näistä markkinoista hyvin kielteisiä arviointeja. · Vaikka EU:n lainsäädännössä turvataan pääsy rautateiden tavaraliikennepalvelujen ja kansainvälisten henkilöliikennepalvelujen markkinoille, vaikeuksia esiintyy yhä uusien liikenteenharjoittajien markkinoillepääsyssä, erityisesti Ranskassa ja Italiassa, kun taas Saksassa institutionaalinen rakenne ei takaa tehokasta kilpailua. Markkinoiden avaaminen on edistynyt pisimmälle Tanskassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joissa kaikissa rautatieliikenteen markkinaosuus on kasvanut. Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat myös ainoat jäsenvaltiot yhdessä Saksan kanssa, joissa kaikki julkiset palveluhankinnat tehdään tarjouskilpailujen perusteella. · Satamapalvelumarkkinat ovat yhä pirstoutuneet. EU:n yrityksillä satama- ja terminaalikustannukset voivat olla jopa 25 prosenttia ovelta ovelle –kuljetusten kaikista logistiikkakustannuksista. Saksan, Alankomaiden, Suomen ja Tanskan kaltaisissa maissa satamat edistävät merkittävästi logistiikan yleistä toimivuutta ajan, kustannusten ja luotettavuuden näkökulmasta[44]. Toisaalta muissa Euroopan satamissa, erityisesti Välimeren, Mustanmeren ja Itämeren alueilla, kauppaa haittaavat heikot yhteydet, byrokratia ja yksityissektorin osallistumista rajoittavat markkinoillepääsyn esteet, sillä meritekniset palvelut ja lastinkäsittelypalvelut ovat usein monopolin alaisia tai ne on varattu muutamille vakiintuneille toiminnanharjoittajille. · Usein katsotaan yhä, että toisin kuin muut liikennemuodot, jäsenvaltioiden välinen lähimerenkulku ylittää sisämarkkinoiden ulkorajat ja vaatii sen vuoksi raskaita hallintomenettelyjä. Lisäksi satamien välinen reilu kilpailu edellyttää tasapuolisia toimintaedellytyksiä: satamille annetuista julkisista varoista ja ehdoista, joilla satamaviranomaiset päästävät palveluntarjoajia markkinoille, olisi annettava avointa tietoa. · Lentoliikennemarkkinoiden avaaminen on tähän saakka onnistunut hyvin. Kun markkinat avattiin 1990-luvulla, lentomatkustajien määrä ja EU:n alueella lennettyjen reittien määrä kasvoivat molemmat ennennäkemättömällä tavalla, samalla kun lentohinnat laskivat merkittävästi. Euroopan ilmatila on kuitenkin yhä pirstoutunut, mikä aiheuttaa ylimääräisiä kustannuksia sekä lentoyhtiöille että asiakkaille eikä ole taloudellisesti tehokasta. Tältä kannalta yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttaminen on yksi keskeinen tekijä yhtenäisen Euroopan liikennealueen luomisessa. Erityisesti toiminnallisten ilmatilan lohkojen luominen yhtenäistäisi Euroopan ilmatilaa ja parantaisi hyvin merkittävästi sen lennonvarmistuspalvelujen tarjontaa. Lisäksi tarjonnan yhdistäminen, jos se on täysin kilpailusääntöjen sekä sulautumiin ja yhteenliittymiin sovellettavien periaatteiden mukaista, voi lisätä lentoliikennealan taloudellista tehokkuutta. · Kansainvälisen maantieliikenteen markkinoiden avaaminen on onnistunut erittäin hyvin. Maanteiden kansainvälinen tavaraliikenne kasvoi 35 prosenttia vuosina 2000–2010 (kansalliset tavaraliikennemarkkinat kasvoivat 8 prosenttia). Voimassa on kuitenkin yhä merkittäviä kabotaasirajoituksia[45], joiden vuoksi liikenteen kysyntää ja tarjontaa ei saada vastaamaan optimaalisesti toisiaan. · Sisävesiliikenteen markkinoita on avattu 1990-luvulta alkaen. Kilpailu sisävesillä on tehostunut ja rahtihinnat laskeneet. Jäljellä on kuitenkin ammattiin pääsyä haittaavia esteitä. Politiikan painopisteet · Jotta voitaisiin poistaa pullonkaulat, jotka estävät todellisten liikenteen sisämarkkinoiden luomisen, jäsenvaltioiden olisi panostettava seuraavien ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseen: o Niiden olisi varmistettava, että liikennesäännöstö saatetaan oikea-aikaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä tiukkoja laatuvaatimuksia noudattaen erityisesti maantie- ja rautatieliikenteen ja meriturvallisuuden alalla. o Niiden olisi avattava rautateiden kansalliset henkilöliikennepalvelut kilpailulle ja varmistettava, että institutionaalinen rakenne mahdollistaa tehokkaan kilpailun rautatiemarkkinoilla ja takaa yhtäläiset mahdollisuudet käyttää infrastruktuuria. o Niiden olisi karsittava byrokratiaa ja markkinoillepääsyn esteitä satamapalvelujen alalla (etenkin Välimeren, Mustanmeren ja Itämeren alueilla). o Niiden olisi vauhditettava yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttamista (muun muassa edistyttävä toiminnallisten ilmatilan lohkojen muodostamisessa), jotta voitaisiin parantaa ilmailun turvallisuutta, kapasiteettia, tehokkuutta ja vähentää sen ympäristövaikutuksia. o Niiden olisi annettava ulkomaisille maanteiden tavaraliikenteen harjoittajille paremmat mahdollisuudet kabotaasiliikenteen harjoittamiseen. 2.4. Digitaalimarkkinat Markkinoiden toimivuus ja yhdentymisen esteet EU:ssa · Internet, erityisesti laajakaistainen internet, tarjoaa perustan kasvattaa erittäin paljon verkkokaupan ja pilvipalvelujen kaltaisten sovellusten markkinoita: jos nopeiden internetyhteyksien määrä kasvaa 10 prosenttiyksikköä, tämä kasvattaa henkeä kohti laskettua BKT:tä arvion mukaan 1–1,5 prosenttiyksikköä vuodessa[46]. · Laajakaistamarkkinoiden jatkuva kasvu on ollut mahdollista erityisesti lisääntyvän kilpailun ansiosta, joka on saatu aikaan panemalla EU:n sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmä täytäntöön ja jonka vaikutuksesta palvelujen vähittäishinnat ovat laskeneet vastaavasti. Uudet operaattorit myivät kaksi kolmasosaa kaikista uusista kiinteistä yhteyksistä vuonna 2011. Tästä huolimatta jäsenvaltioiden väliset sitkeät hintaerot viittaavat siihen, että tämän alan sisämarkkinoiden toteuttaminen on vielä kesken. · Laajakaistaiseen internetiin tarvittavan infrastruktuurin saatavuus on toinen tärkeä digitaalitalouden kehitykseen vaikuttava tekijä. Laajakaistakuilu, jonka avulla mitataan EU-maiden välisiä eroja laajakaistan levinneisyydessä ja käyttöönotossa, on kaventunut entisestään. Maaseutualueiden peittoaste asettaa edelleen haasteita erityisesti Puolassa, Bulgariassa, Saksassa[47] ja Sloveniassa. Vaikka laajakaistayhteyksien kokonaismäärän kasvu on hidastumassa, selvänä suuntauksena ovat suuremmat nopeudet, ja ne ovatkin kasvaneet merkittävästi. · Tärkeää ei ole varmistaa ainoastaan peiton ulottumista kaikkialle, vaan jäsenvaltioiden on myös edistettävä edelleen tehokasta investoimista nopeaan ja ultranopeaan laajakaistaan digitaalistrategiassa asetettujen suoritustavoitteiden mukaisesti. Tämä edellyttää riittävien kannustimien tarjoamista investointeihin, erityisesti ennakoitavissa olevaa ja toimivaa sääntelykehystä, jonka tukena ovat vahvat ja riippumattomat sääntelyviranomaiset, sekä kohdennetun julkisen tuen antamista tarvittaessa. · Matkaviestintäala on koko telemarkkinoilla se segmentti, jolla kilpailu on tehokkainta. Mobiililaajakaistan levinneisyysaste kasvoi nopeasti tammikuun 2011 ja tammikuun 2012 välisenä aikana 26,8 prosentista 43 prosenttiin väestöstä. Jäsenvaltioiden välillä oli kuitenkin suuria eroja[48]. Johtavan ja toiseksi suurimman operaattorin markkinaosuudet ovat pienentyneet jonkin verran. Keskittymisasteen todetaan edelleen olevan suuri Kyproksessa (vain kaksi operaattoria), jonka jälkeen tulevat Luxemburg ja Slovenia. Lisäksi tietyt mobiilimarkkinoiden osat (kuten verkkovierailu) ovat olleet kilpailun ulottumattomissa ja vaatineet lainsäädäntötoimia rakenneuudistuksen varmistamiseksi. · Odotettu eksponentiaalinen kasvu on kuitenkin mahdollista vain, jos käytettävissä on riittävästi taajuuksia. Kun otetaan huomioon palvelujen ja näin ollen myös taajuuskäytön nykyinen kasvuvauhti, jäsenvaltioiden on annettava kaikki yhdenmukaistetut taajuudet saataville ja varmistettava niiden tehokas käyttö. Taajuuskaistan 800 MHz osalta tämä koskee seuraavia jäsenvaltioita: BE, BG, CZ, EE, EL, ES, CY, LV, LT, HU, MT, AT, PL, RO, SI, SK, FI ja UK. Vaikka monet näistä jäsenvaltioista ovat hakeneet poikkeuksia, niiden on pyrittävä parhaansa mukaan vapauttamaan tämä kaista ja antamaan se mahdollisimman nopeasti langattoman laajakaistan käyttöön. · Vaikka internettalouden odotetaan kasvavan EU27-alueella vuosien 2010 ja 2016 välisenä aikana 3,8 prosentista 5,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen[49], rajatylittävä verkkokauppa edistyy yhä hyvin hitaasti. Vuonna 2011 ainoastaan 10 prosenttia koko EU:n väestöstä tilasi tavaroita tai palveluja muissa EU-maissa toimivilta myyjiltä[50]. Lisäksi maat, joissa verkkokauppa on kehittynyt muita pidemmälle, etenevät tässä huomattavasti nopeammin kuin maat, joissa kehitys on ollut heikompaa, mikä lisää entisestään maiden välistä kuilua. · Samalla tavoin kuin yksityishenkilöt käyttävät verkkokauppaa vain jonkin verran, monetkaan yritykset eivät harjoita rajatylittävää verkkokauppaa. Vuonna 2010 ainoastaan 6 prosenttia verkkokauppaa harjoittavista yrityksistä myi tuotteita muihin EU-maihin, mikä koskee myös niitä maita, joissa verkkokauppaa harjoittavien yritysten osuus on suurin. EU:ssa ei vieläkään hyödynnetä verkkokaupan tarjoamia suuria etuja[51]. Tästä syystä rajatylittävässä kaupassa menetetään joka vuosi noin 26 miljardin arvosta kaupankäyntimahdollisuuksia. Näin ollen, jos verkkokauppaa yhdennettäisiin EU:ssa pidemmälle, Euroopan kansalaiset saisivat tästä merkittäviä hyötyjä verkkokaupan alhaisempien hintojen ja suuremman tuotevalikoiman muodossa. · Vaikka kuluttajat arvostavat sitä, että he voivat tehdä ostoksia milloin ja missä tahansa verkkokaupan myyntikanavien välityksellä sekä saada tietoa ja laajemman tuotevalikoiman, kaikki käyttäjät, jotka hankkivat tietoa saatavilla olevista tuotteista ja palveluista internetin välityksellä, eivät kuitenkaan osta tuotteita verkosta. Tämä johtuu muun muassa luottamuksen tai tiedon puutteesta, yksityisyyteen ja/tai turvallisuuteen liittyvistä kysymyksistä ja siitä, ettei mahdollisten ongelmatilanteiden ratkaisusta ole varmuutta[52]. Komissio on käynnistänyt useita aloitteita, joissa puututaan näihin ongelmiin. Esimerkiksi uudella kuluttajanoikeusdirektiivillä[53], jonka soveltaminen on aloitettava viimeistään 13. kesäkuuta 2014, parannetaan verkkokauppaa käyttävien kuluttajien oikeuksia ja edistetään siten laillista verkkokauppaa. Säädösehdotuksessa, joka koskee tuomioistuinten ulkopuolista riidanratkaisua ja verkkovälitteistä riidanratkaisua[54], pyritään varmistamaan, että käyttöön otetaan laadukkaita vaihtoehtoisia riidanratkaisuvälineitä, jotka toimivat käytännössä, ja että rajatylittävää verkkokauppaa koskevia valituksia varten otetaan käyttöön EU:n laajuinen verkkoalusta. Lisäksi on annettu yhteistä eurooppalaista kauppalakia koskeva asetusehdotus[55], jonka tavoitteena on antaa kauppiaille mahdollisuus myydä tuotteitaan muissa jäsenvaltioissa asuville kansalaisille yksien yhtenäisten sopimusoikeuden sääntöjen pohjalta, jotka perustuvat tehokkaaseen kuluttajansuojaan. · Toinen keskeinen verkkokauppaa haittaava este on toimitus. Sillä on olennainen merkitys myyjien ja ostajien välisen luottamuksen rakentamisessa. Toimitusongelman ratkaisemiseksi yhdennettyjä pakettien jakelutoiminnan markkinoita käsittelevällä vihreällä kirjalla käynnistetään laaja-alainen kuuleminen, jonka jälkeen toteutetaan toimia, joilla pyritään tukemaan verkkokaupan kasvua EU:ssa. · Nykyisenä säästötoimien aikana sähköiset viranomaispalvelut tarjoavat mahdollisuuden parantaa tapaa, jolla julkisia palveluja tarjotaan, säästää huomattavasti julkisia varoja ja vähentää myös yrityksille koituvia kustannuksia. Jos EU:ssa siirryttäisiin kokonaan sähköisiin viranomaispalveluihin, julkisia varoja voitaisiin säästää jopa 100 miljardia euroa[56]. Sähköisillä julkisilla hankinnoilla voitaisiin myös lisätä rajatylittävien hankintojen osuutta. Sähköisten menettelyjen käyttö julkisissa hankinnoissa on kuitenkin jäänyt vähäiseksi, sillä niiden osuus on vain 5–10 prosenttia[57]. Tietyt jäsenvaltiot ovat kuitenkin edistyneet merkittävästi sähköisiin hankintoihin siirtymisessä. Nämä jäsenvaltiot ovat Portugali (jossa useimpien hankintamenettelyjen on oltava sähköisiä) ja Liettua (jossa sähköisten hankintojen osuus oli 75 prosenttia vuonna 2011). Sen sijaan Bulgariassa ja Sloveniassa tarjousten jättämistä sähköisessä muodossa ei ole vielä pantu täytäntöön. Yleisesti katsoen AT, DK, EE ja SE ovat edistyneet pitkälle sähköisten viranomaispalvelujen käytössä, kun taas SI, BG, RO, IT, PL ja HU ovat vielä jääneet kehityksessä jälkeen. · Tieto- ja viestintätekniset taidot ovat edellytys sille, että yritykset ja kansalaiset voivat hyödyntää kaikkia digitaalitalouden kasvu- ja työllisyysmahdollisuuksia. EU:ssa on pula TVT-alan ammattilaisista[58]: arvion mukaan EU:ssa tulee olemaan vuoteen 2015 mennessä jopa 700 000 vapaata TVT-alan ammattilaisten paikkaa. Taloudellisesta taantumasta huolimatta alan asiantuntijoiden kysyntä kasvaa 3 prosenttia vuodessa. Lisäksi TVT-taitoja tarvitaan kaikkialla taloudessa, ja niistä on tullut tuloksekkaan liiketoiminnan ja työllistyvyyden edellytyksiä. SE, LV, DK, LU ja FI ovat tarttuneet menestyksekkäästi tähän haasteeseen. Politiikan painopisteet · Jäsenvaltioiden olisi panostettava seuraaviin ensisijaisiin toimiin: o Niiden olisi panostettava enemmän kiinteän ja langattoman laajakaistan käyttöönottoon ja sen laadun parantamiseen. Tähän investointiin tarvitaan asianmukaisia kannustimia: tehokasta sääntelyä ja tarvittaessa myös kohdennettua julkista tukea (esimerkiksi rakennerahastojen ja seuraavassa monivuotisessa rahoituskehyksessä myös Verkkojen Eurooppa -välineen välityksellä), jotta langattoman laajakaistan käyttöön saataisiin jopa 1200 MHz:n taajuusalue ja jo yhdenmukaistetut taajuusalueet voitaisiin lisensoida tehokkaasti, 800 MHz:n taajuusalue mukaan luettuna. o Niiden olisi varmistettava, että verkkokauppaa koskevaa direktiiviä sovelletaan asianmukaisesti. Soveltamalla yhdenmukaisia sääntöjä sellaisiin kysymyksiin kuin läpinäkyvyys, tietovaatimukset ja sähköiset sopimukset myötävaikutetaan siihen, että yritykset ja kuluttajat voivat jälleen nauttia oikeusvarmuudesta. o Niiden olisi varmistettava, että kuluttajanoikeusdirektiivi[59] saatetaan asianmukaisesti ja oikea-aikaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pannaan täytäntöön, jotta voitaisiin edistää kuluttajansuojaa ja vahvistaa siten luottamusta ja uskoa verkkokaupan myyntikanaviin. o Niiden olisi lisättävä helppokäyttöisten julkisten verkkopalvelujen saantia, myös rajatylittävien yhteenkytkentöjen ja infrastruktuurien välityksellä (erityisesti Verkkojen Eurooppa –välinettä käyttäen[60]), tehtävä sähköisistä hankinnoista yhteentoimivia ja pakollisia sekä lisättävä sähköisten terveyspalvelujen käyttöönottoa julkisen terveydenhuollon tehostamiseksi. o Niiden olisi investoitava TVT-koulutukseen erityisesti Euroopan sosiaalirahastoa käyttäen ja hyväksyttävä tietoteknisen osaamisen kehys, jolla varmistetaan, että työvoimalla on riittävä pätevyys nykyaikaisia liiketoimintakäytäntöjä varten. Annex: [1] Euroopan komission tiedonanto ”Sisämarkkinoiden hallinnoinnin parantaminen”, COM(2012) 259 final. [2] Euroopan kuluttaja-asioiden toimintaohjelmassa nämä alat määriteltiin myös sellaisiksi, jotka ovat kuluttajien kannalta ongelmallisimpia ja joilla on suurin vaikutus kotitalouksien menoihin. [3] Mitattuna reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkenemisenä, jolloin deflaattorina on käytetty teollisuuden yksikkötyökustannuksia. Katso: http://ec.europa.eu/economy_finance/db_indicators/competitiveness/data_section_en.htm [4] Hintakilpailukyky ja ulkomainen kysyntä eivät nimittäin kumpikaan riitä selittämään Unkarin kaupan kehitystä, vaikka reaalisen kilpailukyvyn mittaaminen onkin kaikkein vaikeinta. [5] Viennillä voidaan rahoittaa tuontia, ja viennissä on jo merkittävä panos tuontia, mikä johtuu erityisesti siitä, että kansainvälisten tuotantoketjujen merkitys kasvaa nopeasti. [6] Yhdentyminen ja kilpailukyky näyttävät tukevan toisiaan ja luovan positiivisen kierteen muun muassa lisäämällä kilpailupaineita ja antamalla mahdollisuuden hankkia parempia ja halvempia tuotantopanoksia. [7] EU:n sisäisen kaupan ja EU:n ulkopuolisen kaupan välillä on itse asiassa hyvin suuri positiivinen korrelaatio eri jäsenvaltioissa (0,8 sen perusteella mitattuna, kuinka paljon prosenttiyksiköt suhteessa BKT:hen muuttuvat vuodessa keskimäärin). [8] Palvelujen siirrettävyys on kuitenkin lisääntymässä tieto- ja viestintäteknologioiden (TVT) nopean kehityksen ansiosta. [9] Ulkomaisia osakkuus- ja tytäryhtiöitä koskevat Eurostatin tilastot (FATS). Tietoja on tätä nykyä saatavissa vuoteen 2009 saakka. [10] Kahdeksas kuluttajamarkkinoiden tulostaulu, 2012, komissio, PO SANCO. Tätä arviota tukee se, että markkinoiden toimivuutta koskevien kuluttaja-arviointien EU-keskiarvojen ja tämän indikaattorin sisämarkkinoilla todetun hajonnan välillä on suuri negatiivinen korrelaatio. Hajonta kuvaa yhdentymistä, koska kuluttajien odotetaan arvioivan pidemmälle yhdentyneitä markkinoita yhtenäisemmin kuin muita markkinoita. Keskiarvo ja hajonta (varianssi) on laskettu useiden tavara- ja palvelualojen osalta (toisin sanoen eri jäsenvaltioissa). Hajontojen ja keskiarvojen välinen negatiivinen korrelaatio on sen jälkeen määritetty eri aloilla. [11] Ks. esimerkiksi OECD, Economic Survey of the EU, 2012. [12] Erityiseurobarometri 363, http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_363_en.pdf. [13] Euroopan komissio (PO EMPL), Employment and Social Developments in Europe 2011, joulukuu 2011. http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=en&pubId=6176&type=2&furtherPubs=no [14] Euroopan komission tiedonanto ”Sisämarkkinoiden hallinnoinnin parantaminen”, COM(2012) 259 final. [15] Tässä kertomuksessa ei käsitellä rahoitusalaa, mutta liitteessä otetaan huomioon joitakin tältä alalta valittuja merkityksellisiä säädöksiä, joita on käsitelty kesäkuussa annetussa tiedonannossa. [16] Keskeisten alojen määrittelymenetelmät ja -perusteet on esitetty komission tiedonannon ”Sisämarkkinoiden hallinnoinnin parantaminen” (COM (2012) 259 final) liitteessä. [17] Ensimmäinen kertomus vastavuoroista tunnustamista koskevan asetuksen soveltamisesta http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/ecp456_en.htm. [18] Vaje lainsäädännön saattamisessa osaksi kansallisia lainsäädäntöjä (eli niiden sisämarkkinadirektiivien prosenttiosuus, joista ei ole vielä ilmoitettu komissiolle, niiden direktiivien kokonaismäärästä, joista olisi pitänyt ilmoittaa sille määräaikaan mennessä) on pienentynyt marraskuun 2011 ja toukokuun 2012 välisenä aikana 1,2 prosentista 0,9 prosenttiin. Täytäntöönpanovaje (eli niiden kansallisen lainsäädännön osaksi saatettujen direktiivien määrä, joiden vuoksi komissio on nostanut rikkomuskanteen) on puolestaan pienentynyt marraskuun 2011 ja toukokuun 2012 välisenä aikana 0,8 prosentista 0,7 prosenttiin (lähde: Sisämarkkinoiden tulostaulu nro 25, syyskuu 2012, http://ec.europa.eu/internal_market/score/docs/score25_en.pdf). [19] Vuosittainen hallinnon tarkastus 2011 ”Making the single market deliver”, helmikuu 2012, http://ec.europa.eu/internal_market/score/docs/relateddocs/single_market_governance_report_2011_en.pdf. [20] Euroopan komission tiedonanto ”Sisämarkkinoiden toimenpidepaketti – 12 viputekijää kasvun vauhdittamiseksi ja luottamuksen lisäämiseksi – ’Yhdessä uuteen kasvuun’”, KOM(2011) 206 lopullinen. [21] http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/ecp456_en.htm [22] Maat, jotka tässä analyysissä useimmiten sijoittuvat eri aloilla ”viiden parhaan” maan joukkoon, ovat SL, UK, DK, IE, FI ja ES. [23] Luku saadaan, kun jo poistettujen esteiden vaikutukseen, jonka on arvioitu olevan 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, lisätään 1,8 prosenttia suhteessa BKT:hen. [24] Euroopan komission tiedonanto palveludirektiivin täytäntöönpanosta ”Kasvua luovia uusia palveluita koskeva kumppanuus vuosina 2012–2015”, KOM (2012) 261 lopullinen. [25] Nämä yksiselitteiset velvoitteet on lueteltu palveludirektiivin täytäntöönpanoa käsittelevässä Euroopan komission tiedonannossa ”Kasvua luovia uusia palveluita koskeva kumppanuus vuosina 2012–2015”, COM(2012) 261 lopullinen. [26] ”Varatut toiminnot” ovat taloudellisia toimintoja, jotka on varattu erityisten ammattipätevyyksien haltijoille, joilla on yksinoikeus harjoittaa kyseisiä toimintoja ja tarjota niihin liittyviä palveluja. [27] http://ec.europa.eu/internal_market/publicprocurement/docs/indicators2010_en.pdf [28] Ks. tutkimus ”Cross-border procurement above EU thresholds” http://ec.europa.eu/internal_market/publicprocurement/docs/modernising_rules/cross-border-procurement_en.pdf. [29] Yritysten välisiin liiketoimiin liittyvien maksujen suorittaminen kestää etelässä keskimäärin 91 päivää, kun taas pohjoisessa vastaava luku on 31 päivää. [30] Kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 16 helmikuuta 2011 annettu direktiivi 2011/7/EU. [31] Kahdeksas kuluttajamarkkinoiden tulostaulu, 2012, komissio, PO SANCO. [32] Tähän kuuluvat vuonna 2008 annetun kulutusluottodirektiivin asianmukainen täytäntöönpano ja tuleva lainsäädäntöaloite, joka koskee tilinhoitomaksujen läpinäkyvyyttä ja vertailukelpoisuutta, pankkitilin vaihtoa ja tavanomaisen maksutilin käyttömahdollisuutta. [33] Tässä yhteydessä energia-alan katsotaan vastaavan NACE Rev. 1 -luokituksen pääluokkaa ”E: Sähkö-, kaasu- ja vesihuolto”. [34] Euroopan komissio antoi 15. marraskuuta 2012 tiedonannon ”Energian sisämarkkinat toimiviksi”, COM(2012) 663, jossa arvioidaan tilannetta energian sisämarkkinoilla. [35]Kahdeksas kuluttajamarkkinoiden tulostaulu, 2012, komissio, PO SANCO. [36] Euroopan komission tiedonanto ”Energian sisämarkkinat toimiviksi”, COM(2012) 663. [37] Herfindahl-Hirschman-indeksi (HHI) on yleisesti hyväksytty markkinoiden keskittymisasteen mittari. Se lasketaan korottamalla kunkin markkinoilla kilpailevan yrityksen markkinaosuus toiseen potenssiin ja laskemalla näin saadut luvut yhteen (markkinat ovat sitä keskittyneempiä, mitä suurempi on indeksin arvo). Kohtuullisen keskittyneillä markkinoilla indeksin arvo on 750–1 800, hyvin keskittyneillä markkinoilla se on 1 800–5 000 ja erittäin keskittyneillä markkinoilla yli 5 000. Asiaa käsitellään tarkemmin komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa ”Energy Markets in the European Union in 2011”, SWD(2012) 368, osa 2. [38] Euroopan komission teettämä tutkimus ”The functioning of retail electricity markets for consumers in the European Union”, DG SANCO, 2010. [39] Markkinoiden yhteenkytkemisellä optimoidaan yhteenliittämiskapasiteetti ja varmistetaan sähkön toimitusvirrat alhaisen hinnan alueilta korkean hinnan alueille yhdistämällä automaattisesti myyjät ja ostajat kummallakin puolen rajaa. [40] Direktiivit 2009/72/EY ja 2009/73/EY. [41] Ehdotus asetukseksi Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivoista (KOM(2011) 658), ja ehdotus asetukseksi Verkkojen Eurooppa -välineestä (KOM(2011) 665), jonka piiriin kuuluvat energia-, liikenne- ja televiestintäinfrastruktuurit (2014–2020). [42] Euroopan komission tiedonanto ”Etenemissuunnitelma kohti resurssitehokasta Eurooppaa", KOM(2011) 571 lopullinen. [43] Kahdeksas kuluttajamarkkinoiden tulostaulu, 2012, komissio, PO SANCO. Myös Maailmanpankin julkaisema logistiikan toimivuutta mittaava indeksi (logistics performance index) tukee näitä tuloksia. [44] Maailmanpankki, ”Logistic Performance Index: Connecting to Compete 2012”. [45] Kabotaasilla tarkoitetaan tavaroiden ja matkustajien kuljettamista kahden pisteen välillä saman maan alueella toisessa maassa rekisteröidyllä ajoneuvolla. [46] Czernich, N., Falck, O., Kretschmer, T. ja Woessman, L. (2009) ”Broadband infrastructure and economic growth” (CESinfo Working Paper no. 2861). Arvio perustuu OECD-maita koskeviin paneelitietoihin vuosilta 1996–2007. [47] Vaikka kiinteän laajakaistan peittoaste Saksan maaseudulla on pieni, neljännen sukupolven mobiililaajakaistan (LTE) peittoaste maaseudulla on Saksassa suurempi kuin muualla. Joulukuussa 2011 se oli 41 prosenttia. Lisäksi LTE-taajuuksia koskevissa toimilupavelvoitteissa pyritään kattamaan 90 prosenttia väestöstä, joka asuu ”valkoisilla alueilla” (eli alueilla, joilla laajakaistapalvelujen siirtonopeus on alle 1 Mbps). [48] Mobiililaajakaista on suosituinta Pohjoismaissa, joissa levinneisyysaste on yli 80 prosenttia. Neljässä jäsenvaltiossa (RO, BU, HU ja BE) mobiilikaistan levinneisyysaste on alle 20 prosenttia. [49] https://www.bcgperspectives.com/content/articles/media_entertainment_strategic_planning_4_2_trillion_opportunity_internet_economy_g20/ [50] Tuoreiden tutkimusten alustavat tulokset osoittavat kuitenkin tilanteen parantuneen huomattavasti tällä alalla viime aikoina. [51] Civic Consulting (2011). [52] Eurobarometri (299/2011). [53] Direktiivi 2011/83/EU, annettu 25 päivänä lokakuuta 2011, kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta. [54] Ehdotus direktiiviksi kuluttajariitojen vaihtoehtoisesta riidanratkaisusta, KOM(2011) 793 lopullinen, 29.11.2011, ja ehdotus kuluttajariitojen verkkovälitteisestä vaihtoehtoisesta riidanratkaisusta KOM(2011)794 lopullinen, 29.11.2011. [55] Ehdotus asetukseksi yhteisestä eurooppalaisesta kauppalaista, KOM(2011) 635 lopullinen. [56] Euroopan komission tiedonanto ”Sähköisiä hankintoja koskeva strategia” COM(2012) 179 final. [57] Euroopan komission tiedonanto ”Sähköisiä hankintoja koskeva strategia” COM(2012) 179 final. [58] Euroopan komission kertomus ”Anticipating the Evolution of the Supply and Demand of e-Skills in Europe (2010–2015)”, Empirica ja IDC Europe, joulukuu 2009. [59] Euroopan komission tiedonanto ”Euroopan kuluttaja-asioiden toimintaohjelma – edistetään luottamusta ja kasvua”, COM(2012) 225 final. [60] Ehdotus asetukseksi Verkkojen Eurooppa –välineestä, KOM(2011) 665 lopullinen.