FI Euroopan unionin virallinen lehti C 43/1

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Teollisuuden muutokset ja kestäväpohjaisten energiaintensiivisten teollisuudenalojen kehittäminen raaka-aineiden tehokasta käyttöä koskeva Eurooppa 2020 -strategian tavoite huomioon ottaen” (oma-aloitteinen lausunto)

2012/C 43/01

Esittelijä: Edgardo Maria IOZIA

Toinen esittelijä: Dirk JARRÉ

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 20. tammikuuta 2011 antaa työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Teollisuuden muutokset ja kestäväpohjaisten energiaintensiivisten teollisuudenalojen kehittäminen raaka-aineiden tehokasta käyttöä koskeva Eurooppa 2020 -strategian tavoite huomioon ottaen.

Asian valmistelusta vastannut neuvoa-antava valiokunta ”teollisuuden muutokset” antoi lausuntonsa 17. marraskuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 7.–8. joulukuuta 2011 pitämässään 476. täysistunnossa (joulukuun 8. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 143 ääntä puolesta 7:n pidättyessä äänestämästä.

1. ETSK:n päätelmät ja suositukset

1.1 ETSK katsoo, että vain soveltamalla erittäin innovatiivisia järjestelmiä ja nostamalla teknologia-, ympäristö- ja tuotantostandardejaan sitä mukaa kuin teknologia kehittyy Eurooppa voi vastata kiristyvään kilpailuun kehittyvien talouksien maiden kanssa. Työvoimaa olisi suojeltava muutosten vaikutuksilta asianmukaisella ja oikea-aikaisella koulutuksella. EU:n politiikoilla olisi edistettävä tällaista kehitystä.

1.2 Energiaintensiivisten teollisuudenalojen tuotteet ovat kaikkien tuotantoteollisuusalojen arvoketjun perusta. Tuotantoteollisuus tarjoaa suuren osan työpaikoista EU:ssa. Kyseisille teollisuudenaloille kohdennettujen toimitusten vakaudella, oikea-aikaisuudella, laadulla ja varmuudella varmistetaan niiden kilpailukyky globaaleilla markkinoilla sekä korkeaa ammattitaitoa vaativat työpaikat EU:ssa.

1.3 On laadittava asianmukainen unionin kehys, jotta voidaan vastata energiaintensiivisten teollisuudenalojen yhteisiin tarpeisiin. Ensisijaisena tavoitteena on Euroopan kilpailukyvyn vahvistaminen ja sen säilyttäminen kestäväpohjaisessa taloudellisessa, sosiaalisessa ja ekologisessa kehyksessä. Asianomaiset alat ovat kaikki yhtä tärkeitä ja toisistaan riippuvaisia.

1.4 Nykyistä vaikeaa taloudellista tilannetta silmällä pitäen ETSK suosittaa myös, että investoidaan yhä enemmän tutkimukseen, kehittämiseen, teknologian käyttöönottoon ja koulutukseen sekä tieteelliseen toimintaan, jonka tuloksia sovelletaan teollisuudessa. Kyseisiä investointeja olisi tuettava riittävästi tulevassa puiteohjelmassa, ja niiden olisi mahdollistettava kokemusten ja tulosten vaihto ainakin Euroopan tasolla. Unionin ja jäsenvaltioiden ohjelmissa olisi keskityttävä nykyistä enemmän energiatehokkuuden alan tutkimukseen ja innovaatioihin (1).

1.5 ETSK:n mielestä tarvitaan välttämättä integroitua teollisuuspolitiikkaa, jossa valvotaan jatkuvasti ulkoisia muuttujia ja jonka avulla eurooppalaiset yritykset voivat kilpailla maailmanlaajuisesti samoin edellytyksin ja vastavuoroisin ehdoin muiden kanssa. Riittävän kilpailukyvyn varmistamiseksi tarvitaan yhteistä teollisuus- ja veropolitiikkaa ja strategisia valintoja, jotka koskevat Euroopan teollisuutta kokonaisuudessaan.

1.6 Eurooppa ei voi jatkaa taloutensa hallintaa asettamalla yhä tiukempia velvoitteita, jollei se myös ryhdy tarvittaviin toimiin tehdäkseen hallintomallia koskevia vakaita ja strategisia yhteisiä valintoja puolustaakseen talous- ja yhteiskuntamalliaan ja varmistaakseen parhaat tulokset myös ympäristönsuojelussa.

1.7 ETSK on vakuuttunut siitä, että unionin on tehtävä kaikki mahdollinen luodakseen joustavia järjestelmiä välttämättömien tavoitteiden saavuttamiseksi. Kyseisissä järjestelmissä olisi otettava huomioon perusteollisuuden erityisluonne.

1.8 ETSK pohtii, olisiko myös maahantuojiin sovellettava EU:n päästökauppajärjestelmää vastaavia toimia. Ensisijaisena tavoitteena olisi varmistaa tiukan ja velvoittavan sopimuksen avulla tehokas globaali järjestelmä. Tällaisen sopimuksen puuttuessa ja EU:n itselleen asettamien tavoitteiden saavuttamiseksi unionin markkinoilla tarjolla oleville tavaroille ja palveluille sekä vientitavaroille ja -palveluille olisi varmistettava yhtäläiset toimintaedellytykset (sama kohtelu ja samat ehdot).

1.9 ETSK suosittaa voimakkaasti, että harkitaan mahdollisuutta säilyttää järjestelmä, jossa päästöoikeuksia myönnetään ilmaiseksi niille yrityksille, jotka ovat jo saavuttaneet erinomaisen tason ja ovat erityisteknologiassaan lähellä fyysisiä ja termodynaamisia rajoja. Päästöoikeuksien huutokauppa, joka otetaan käyttöön vuonna 2013, on varmasti hyvä järjestelmä, mutta vain jos sitä sovelletaan myös muilla alueilla maailmassa. EU aikoo käydä kauppaa EU:n ulkopuolisten muiden toimijoiden kanssa ja pyrkii luomaan maailmanlaajuiset päästökauppamarkkinat.

1.10 Jollei päästökauppajärjestelmää hallinnoida erittäin huolellisesti, se saattaa aiheuttaa energiaintensiivisillä teollisuudenaloilla arvaamattomia vahinkoja. Hiilivuoto on asia, joka on otettava huomioon jo nyt. Sitä on tapahtunut ainakin kymmenen viime vuoden ajan, sillä investointeja on siirtynyt Euroopasta muihin maihin, kuten Yhdysvaltoihin, Kiinaan, Intiaan, Brasiliaan jne. Tämän ilmiön perusteellinen tutkiminen olisi erittäin hyödyllistä.

1.11 Olisi käytettävä uudelleen materiaalien sisältämä energia ja tuettava mahdollisuuksien mukaan kierrätystä. Lasi, rauta, teräs ja alumiini voivat muodostaa merkittävän panoksen. Eurooppa vie jaloja materiaalejaan ulkomaille. Sen sijaan olisi kannustettava hyödyntämään niitä uudelleen EU:n sisällä ja säästettävä eri materiaalien sisältämä energia (2).

1.12 Energiaintensiivisiä teollisuudenaloja olisi kannustettava toteuttamaan – mahdollisesti yhteistoimin – pitkäjänteisiä investointeja energia-alalla (etenkin uusiutuvien energioiden alalla) ja niille olisi annettava mahdollisuus ostaa energiaa monivuotisin sopimuksin kiinteään hintaan.

1.13 ETSK katsoo, että vakaa, tehokas ja pitkäkestoinen sääntelykehys on erittäin tärkeä. Energiaintensiivisiin teollisuudenaloihin (esimerkiksi masuuneihin) kohdistuvat talouden investointisyklit kestävät seitsemästä kahteenkymmeneen vuoteen, eikä ole sattumaa, että Euroopassa on yli 30 vuoden ajan investoitu odotettua vähemmän integroituun teräksentuotantoon.

1.14 Tähän mennessä sovelletussa politiikassa on huomio yleensä kohdennettu rankaisutoimiin sen sijaan, että innovatiivisista käytänteistä sekä vastuullisista toimintatavoista ja investoinneista olisi palkittu. Tätä lähestymistapaa on muutettava, ja on tuettava verohelpotuksin niiden yritysten toimia, jotka kykenevät osoittamaan saaneensa aikaan merkittäviä tuloksia energiatehokkuudessa.

1.15 On painotettava energiaintensiivisten teollisuudenalojen jo välittömästi ennen EU:n päästökauppajärjestelmän käyttöönottoa aikaansaamia huomattavia tuloksia. Ne ovat ennakoineet uusia tarpeita ja muuttuvia aikoja, eikä niitä tulisi tämän vuoksi rangaista ankarasti, sillä näin voitaisiin menettää (suoraan ja epäsuorasti) miljoona erittäin vakaata ja korkeaa ammattitaitoa vaativaa työpaikkaa.

1.16 On tuettava niin hyvien käytänteiden levittämistä eri maiden ja alojen välillä kuin uusia kokeilu- ja demonstraatiohankkeita.

1.17 Julkinen tuki tutkimukseen ja innovointiin sekä asianomaiset erityisohjelmat ovat osoittautuneet erityisen merkittäviksi. ETSK kehottaa Euroopan komissiota, neuvostoa ja parlamenttia vahvistamaan kyseisiä ohjelmia, joissa keskitytään energiatehokkuuteen ja monipuolistamiseen, ja sisällyttämään ne pysyvästi kehittämishankkeisiin.

1.18 Pienet ja keskisuuret yritykset voivat tarpeisiinsa sovitettujen erityisohjelmien avulla antaa merkittävän panoksen tavoitteiden saavuttamiseen. Energiaintensiivisiä yrityksiä on kaikilla markkina-aloilla. Korkeiden energiatehokkuustasojen saavuttamisen kustannukset ovat tosin huomattavat yritysten kokoon nähden. Kuitenkin juuri pk-yrityksissä voidaan kaiken kaikkiaan saada aikaan parhaat kokonaistulokset, ja niihin olisi kohdennettava huomattavasti toimia ja varoja.

2. Johdanto

2.1 Energiaintensiiviset teollisuudenalat ovat Euroopan tuotantoteollisuuden kaikkien arvoketjujen perusta, sillä ne toimittavat perusmateriaaleja teollisten tuotteiden valmistukseen. Niillä on keskeinen asema vähähiilisen talouden kehittämisessä.

2.2 Sellaisten säännösten käyttöönotto, joiden avulla pyritään vähentämään kulutusta 20 prosenttia, on haaste, johon on vastattava kehittämällä energiaintensiivisten teollisuudenalojen uusi tuotesukupolvi. Tarvitaan lukuisia toimia ja kannustimia, jotta avataan markkinat uusille energiaa säästäville tuotteille.

2.3 Tuotantoteollisuusala, jonka osuus Euroopan bkt:stä on 17,6 prosenttia, kattaa EU:n kokonaisenergiankysynnästä 27 prosenttia. Suuret raaka-aineita tuottavat teollisuudenalat – esimerkiksi kemian- ja petrokemiantuotteet (18 prosenttia), rauta ja teräs (26 prosenttia) sekä sementti (25 prosenttia) – ovat energiaintensiivisiä, ja niiden osuus teollisuuden energiankulutuksesta on 70 prosenttia.

2.4 Ajatus kustannusten vähentämisestä kilpailukyvyn ylläpitämiseksi ja mahdollisesti lisäämiseksi on saanut monet – etenkin energiaintensiiviset – teollisuudenalat parantamaan energiatehokkuutta, mikä tarkoittaa, että niiden taloudellinen potentiaali vuonna 2020 on muita aloja alhaisempi.

Taulukko 1

Ennustettu kehitys ja energiansäästömahdollisuudet 2020 (3)

2020 (PRIMES 2007) [Mtoe] 2020 (PRIMES 2009 ET) [Mtoe] Odotettu edistys 2020 ilman lisätoimia [%] 2020 Taloudellinen potentiaali [%] 2020 Tekninen potentiaali [%] 1 2 3 [=(2-1)/1 (4)100] 4 5 Kokonaiskulutus, josta on vähennetty muu kuin energiakäyttö 1 842 1 678 –9 % – 20 % (EU:n tavoite) ei ole sovellet-tavissa Lopullinen energiankulutus, joka jakautuu seuraavasti: 1 348 1 214 –10 % –19 % –25 % teollisuus 368 327 –11 % –13 % –16 % liikenne 439 395 –10 % –21 % –28 % asuminen 336 310 –8 % –24 % –32 % palvelut 205 181 –12 % –17 % –25 % Energian muuntaminen, siirto ja jakelu 494 464 –6 % –35 % ei ole sovellet-tavissa Lähteet: PRIMES sarakkeissa 1,2 ja 3 sekä Frauenhofer Institute sarakkeissa 4 ja 5.

2.5 Kaikkia mahdollisuuksia ei kuitenkaan ole vielä täysin hyödynnetty, ja tämä koskee etenkin pieniä ja jopa eräitä keskisuuria yrityksiä (5).

3. Energiaintensiivisten teollisuudenalojen teknologian tilanne

Energiaintensiivisillä teollisuudenaloilla tutkitaan ja valmistetaan lukuisia tuotteita ja teknologioita, joita tarvitaan ilmastonmuutokseen ja muihin maailmanlaajuisiin haasteisiin vastaamiseksi. Energia- ja resurssitehokkuuden parantamisen perusedellytys on aktiivinen teollisuuspolitiikka ja innovointi. Tutkimus- ja kehittämistoiminta on entistä enemmän kohdennettava energia- ja resurssitehokkaisiin teknologia- ja organisaatioratkaisuihin. Lisäksi yritysten on yhdessä työntekijöiden ja heidän edustajiensa kanssa parannettava energia- ja resurssitehokkuutta, jotta edistetään tuote- ja prosessi-innovointia.

Seuraavassa esitetään katsaus tärkeimpiin energiaintensiivisiin teollisuudenaloihin.

3.1 Kemian- ja petrokemianteollisuus

3.1.1 Kemianteollisuus työllistää 1 205 000 työntekijää 29 000 yrityksessä. Sen tuotannon arvo on 449 miljardia euroa (2009 Eurostat) ja liikevaihto lähes kaksinkertainen, mikä vastaa 1,15:ttä prosenttia EU:n bkt:stä. Vain 8 prosenttia öljystä käytetään kemianteollisuudessa polttoaineena, suurin osa jalostetaan. Öljynjalostusteollisuuden osuus teollisuusalojen energiankäytöstä on 18 prosenttia.

3.1.2 Kemianteollisuus muuntaa raaka-aineita tuotteiksi muita teollisuudenaloja ja kuluttajia varten. Perusraaka-aineet voidaan jakaa orgaanisiin ja epäorgaanisiin aineisiin. Epäorgaanisia raaka-aineita ovat ilma, vesi ja mineraalit. Fossiiliset polttoaineet ja biomassa ovat orgaanisia raaka-aineita.

3.1.3 Kemikaaleista noin 85 prosenttia valmistetaan paristakymmenestä yksinkertaisesta ns. peruskemikaalista, jotka puolestaan valmistetaan kymmenestä raaka-aineesta ja jalostetaan noin 300 välituotteeksi. Peruskemikaalit ja välituotteet luokitellaan bulkkikemikaaleiksi. Välituotteista valmistetaan noin 30 000:a kulutustuotetta. Näiden kemikaalien osuus on 12 prosenttia auton kustannuksista (istuinpenkit, letkut ja hihnat, ilmatyynyt), 10 prosenttia rakennuksen kustannuksista (eristeputket ja sähköjohdot) ja 10 prosenttia keskivertokotitaloudessa päivittäin käytetyistä tuotteista (elintarvikkeet, vaatetus, kengät, henkilökohtaiset terveys- ja hygieniatuotteet, jne.).

3.1.4 Hiili, öljy ja maakaasu ovat useimpien bulkkikemikaalien tuotannon tärkeimmät raaka-aineet. Jokainen tuotantovaihe luo lisäarvoa: raakaöljy suhteellinen arvo on 1, polttoaineen 2, tyypillisen petrokemian tuotteen 10 ja tyypillisen kulutustuotteen 50.

3.1.5 Fossiiliset polttoaineet ovat myös tärkeimpiä energianlähteitä: öljy (noin 40 prosenttia), hiili (noin 26 prosenttia) ja maakaasu (noin 21 prosenttia).

3.1.6 Kemianteollisuus käyttää valtavasti energiaa. Raakaöljyn kokonaiskysynnästä noin 8 prosenttia käytetään raaka-aineena, loput pääasiassa liikennepolttoaineiden tuotannossa.

3.2 Muita kuin rautametalleja käyttävä teollisuus

3.2.1 Muita kuin rautametalleja käyttävä teollisuus on hyvin monipuolinen, ja sen piiriin kuuluu erilaisten metallien tuotanto, esimerkkeinä alumiini, lyijy, sinkki, kupari, magnesium, nikkeli, pii ja monet muut. Ala työllistää suoraan noin 400 000 työntekijää (Eurometaux heinäkuu 2011). Suurin ja tärkein alasektori on alumiiniteollisuus. Vuonna 2010 se työllisti 240 000 työntekijää, ja sen liikevaihto oli 25 miljardia euroa. Bauksiitin tuotanto oli 2,3 miljoonaa tonnia, alumiinioksidin tuotanto 5,9 miljoonaa tonnia ja alumiinin kokonaistuotanto (primaari- ja kierrätysalumiini) kaikkiaan 6 miljoonaa tonnia (270 tuotantolaitosta). Euroopan komission määrittelemä viitearvo on 1 514 kiloa hiilidioksidiekvivalenttia tuotettua primaarialumiinitonnia kohti.

3.2.2 Eri analyyseistä ilmenee, että raaka-aineet ja energia ovat muita kuin rautametalleja käyttävän teollisuuden tärkeimpiä kilpailukykytekijöitä EU:ssa. Alasektorista riippuen energia- ja raaka-ainekustannusten osuus jalostettujen metallien tuotannon kokonaiskustannuksista on noin 50–90 prosenttia. Raaka-aineiden osuus kokonaiskustannuksista on 30–85 prosenttia ja energian osuus 2–37 prosenttia. Romun kierrätys on EU:n metallintuotannossa raaka-aineiden osalta yhtä tärkeää kuin malmien ja rikasteiden käyttö.

3.2.3 Vuonna 2005 EU:n metalliteollisuus luokitteli tuontiriippuvuuden osalta arkaluonteisimmiksi raaka-aineiksi bauksiitin, magnesiumin, piin ja kuparirikasteet (esimerkiksi 50 prosenttia koksin maailmanlaajuisesta viennistä on peräisin Kiinasta ja 40 prosenttia kuparirikasteiden maailmanlaajuisesta viennistä Chilestä).

3.2.4 Teollisuudenalasta riippuen toimitusriskit koskevat alumiini- ja kupariromua, puhdistamatonta kuparia ja sinkki- ja lyijyrikasteita, sekä pitkällä aikavälillä alumiini- ja kupariromua, kuparirikasteita ja puhdistamatonta kuparia.

3.2.5 Muita kuin rautametalleja käyttävä teollisuus kuluttaa huomattavia määriä sähköä. Tämä koskee etenkin alumiinin, lyijyn ja sinkin tuottajia, jotka käyttävät erittäin paljon sähköä.

3.2.6 Suuri osa muiden kuin rautametallien käytöstä katetaan EU:ssa tuonnilla, ja jollei muita ratkaisuja löydetä, prosenttiosuus kasvaa, ja alan eurooppalaiset tuottajat lopettavat toimintansa. Tämä johtaa hiilivuotoon.

3.3 Rauta- ja terästeollisuus

3.3.1 Euroopan rauta- ja terästeollisuus työllistää suoraan 360 000 työntekijää, ja sen liikevaihto vuonna 2010 oli 190 miljardia euroa. Kokonaisenergiankulutus on 3 700 GJ, mikä on noin neljännes tuotantoteollisuuden energiankulutuksesta. Hiilidioksidipäästöt ovat kokonaisuudessaan noin 350 miljoonaa tonnia, mikä on 4 prosenttia EU:n kokonaispäästöistä.

3.3.2 Teräksentuotannossa on kaksi keskeistä menetelmää. Ensimmäistä kutsutaan ”integroiduksi menetelmäksi”, ja se perustuu raudantuotantoon rautamalmista – vaikka tässäkin menetelmässä 14 prosenttia tuotannosta pohjaa romumetalliin. Toinen on nimeltään ”kierrätysmenetelmä”, jossa tärkeimpänä rautaa sisältävänä raaka-aineena käytetään rautaromua valokaariuuneissa.

3.3.3 Molemmissa menetelmissä energiankulutus riippuu polttoaineen (yleensä hiili ja koksi) ja sähkön käytöstä. Kierrätysmenetelmässä energiankulutus on paljon alhaisempi (noin 80 prosenttia). Integroidussa menetelmässä käytetään koksiuuneja, sintrauslaitoksia, masuuneja ja happiuuneja.

3.3.4 Arvioiden mukaan integroidun menetelmän energiankulutus on nykyisin 17–23 GJ yhtä kuumavalssattua tuotetonnia kohden [1][SET Plan Workshop 2010]. Alhaisempaa arvoa pidetään Euroopassa hyvänä viitearvona integroitua menetelmää soveltavalle laitokselle, kun taas arvoa 21 GJ tonnia kohti pidetään EU-27:n keskiarvona.

3.3.5 Selkeä energiankulutuksen väheneminen (noin 50 prosenttia) Euroopan teollisuudessa viimeksi kuluneina 40 vuotena johtuu osittain kierrätysmenetelmän käytön lisääntymisestä integroidun menetelmän sijaan (prosenttiosuus on noussut 1970-luvun 20 prosentista nykyiseen 40 prosenttiin).

3.3.6 Kierrätysmenetelmään siirtymistä rajoittaa kuitenkin rautaromun saatavuus ja laatu. Euroopassa noin 80 prosenttia integroituun menetelmään liittyvistä hiilidioksidipäästöistä johtuu poistokaasupäästöistä. Poistokaasuista suuri osa käytetään samalla teollisuudenalalla tuottamaan noin 80 prosenttia alan sähköntarpeesta [EUROFER 2009a].

3.3.7 Vuonna 2008 raakaterästä tuotettiin EU:ssa 198 miljoonaa tonnia eli 14,9 prosenttia maailman kokonaistuotannosta (1 327 miljoonaa tonnia raakaterästä) [WorldSteel 2009]. Kymmenen vuotta aiemmin tuotanto oli hieman alhaisempi (191 miljoonaa tonnia raakaterästä), ja kyseisten Euroopan maiden osuus maailman kokonaistuotannosta oli 24,6 prosenttia.

3.4 Keramiikkateollisuus

3.4.1 Keramiikkateollisuus työllistää suoraan 300 000 henkeä. Sen piiriin kuuluu monenlaisia tuotteita rakennus- ja kattotiilistä, saviputkista, katto- ja seinälaatoista, saniteettitavaroista sekä pöytäastioista ja koriste-esineistä hioma-aineisiin, tulenkestäviin tuotteisiin ja tekniseen keramiikkaan (6).

3.4.2 Kyseisillä aloilla valmistetaan tuotteita rakentamista, korkean lämpötilan prosesseja, ajoneuvoteollisuutta, energia- ja ympäristöalaa, kulutushyödykkeitä, kaivostoimintaa, laivanrakennusta, puolustus- ja ilmailuteollisuutta, lääkinnällisiä laitteita ja monia muita sovelluksia varten. Keramiikkateollisuuden aloille on tyypillistä riippuvuus sekä kotimaisista että muualta tuoduista raaka-aineista.

3.4.3 Euroopan keramiikkateollisuus koostuu suurelta osin pk-yrityksistä, joiden osuus on noin 10 prosenttia EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvista laitoksista, mutta sen osuus päästöistä on alle prosentti.

3.5 Sementti

3.5.1 Euroopan sementtiteollisuus työllisti vuonna 2010 suoraan 48 000 työntekijää, ja sen tuotanto oli 250 miljoonaa tonnia ja liikevaihto yli 95 miljardia euroa. Teollisuudenalan energiankulutus on 110 kilowattituntia tonnia kohti, ja sen hiilidioksidipäästöt ovat 3 prosenttia EU:n kokonaispäästöistä.

3.5.2 Sementti on rakentamisen sekä maa- ja vesirakennustöiden perusraaka-aine. Sementtiteollisuuden tuotanto on suoraan riippuvainen rakennusalan tilanteesta ja heijastaa tarkkaan yleistä taloudellista tilannetta.

3.5.3 Sementintuotanto Euroopan unionissa perustuu paljolti uudenaikaiseen niin sanottuun kuivamenetelmään. Tässä menetelmässä käytetään noin 50 prosenttia vähemmän energiaa kuin poltettaessa klinkkeriä uunissa märkämenetelmää käyttäen.

3.5.4 Sementtiä tuotettiin EU:n 27 jäsenvaltiossa vuonna 2009 noin 250 miljoonaa tonnia. Se oli 8,6 prosenttia maailman kokonaistuotannosta, joka oli kyseisenä vuonna 3 miljardia tonnia (7). Tuotanto keskittyy maailmanlaajuisesti etenkin Aasiaan (75 prosenttia), ja pelkästään Kiina tuottaa noin puolet maailman sementistä (54,2 prosenttia). Näistä tiedoista ilmenee, että huomattava osa sementintuotannosta tapahtuu maissa, jotka eivät noudata Kioton pöytäkirjan periaatteita.

3.5.5 Euroopan sementtiteollisuudelle on tyypillistä korkea pääomavaltaisuus (150 miljoonaa euroa miljoonaa tonnia tuotantokapasiteettia kohti) ja korkea energiankulutus (60–130 öljyekvivalenttikiloa ja 90–130 kilowattituntia sähköä tonnia kohti).

3.5.6 Euroopan sementtialalle tyypillinen piirre ovat lisäksi alueelliset sementtimarkkinat, jotka toimivat noin 300 kilometrin säteellä.

3.5.7 Sementtiteollisuus on yksi suurimmista hiilidioksidipäästöjen tuottajista. Sen tuottamat hiilidioksidipäästöt muodostavat noin 5 prosenttia ihmisen aiheuttamista päästöistä maailmanlaajuisesti. (8) Sementtiteollisuuden hiilidioksidipäästöt johtuvat suurimmaksi osaksi hiilen erottamisprosessin ja polttoaineen palamisen päästöistä.

3.5.8 Hiilen erottamisprosessista aiheutuvat päästöt muodostavat arviolta 50 prosenttia ja polttoaineen palamisesta aiheutuvat päästöt noin 40 prosenttia sementtitehtaiden kokonaispäästöistä. Näistä kahdesta prosessista johtuvia hiilidioksidipäästöjä kutsutaan välittömiksi päästöiksi. Välillisiä päästöjä (joita on noin 10 % sementtitehtaiden päästöistä) aiheuttavat kuljetus ja sementtitehtaissa käytettävän sähkön tuotanto (9).

3.5.9 Sementtialan kehitys EU:ssa riippuu erittäin paljon hiilidioksidipäästöjä ja muita saasteita koskevista EU:n toimintalinjoista ja päätöksistä.

3.5.10 Sementtialalla EU:n päästökauppa koskee 500 tonnia päivässä ylittävää sementin (klinkkerin) tuotantoa kiertouuneissa. Kuten viime vuosien tiedoista ilmenee (10), sementtiteollisuuden päästöt olivat odotettua pienempiä. Voi olla houkuttelevampaa myydä hiilidioksidin päästöoikeuksia korkeaan hintaan kuin lisätä sementintuotantoa. EU:n päästökauppajärjestelmä saattaa rajoittaa tuotantoa. Näin ollen ennen suunniteltujen päästöoikeuksien myöntämistä tulisi tehdä arviointi kestävyystavoitteiden asettamiseksi, markkinahäiriöiden ehkäisemiseksi sekä yrittäjien motivoimiseksi parantamaan energiatehokkuuttaan ja samalla vähentämään hiilidioksidipäästöjä.

3.6 Lasiteollisuus

3.6.1 Euroopan lasiteollisuus työllistää suoraan 200 000 työntekijää 1 300 tuotanto- ja jalostusyrityksessä, joiden tuotannon määrä vuonna 2010 oli 34 miljoonaa tonnia (30 prosenttia maailman kokonaistuotannosta). Kierrättämällä tonni lasia vältetään 670 kilon hiilidioksidipäästöt. Vuosittaiset hiilidioksidipäästöt ovat noin 25 miljoonaa tonnia.

3.6.2 Lasi koostuu pääasiassa lasinmuodostaja-aineesta, kuten piidioksidista (laadukasta kvartsihiekkaa), alkaleista, joilla muutetaan piidioksidin olomuoto kiinteästä nestemäiseksi (pääasiassa soodaa ja kaliumkarbonaattia), stabilointiaineista korroosion vähentämiseksi (kalsiumoksidi, magnesium ja alumiinioksidi) eräistä kirkastusaineista ja vähäisistä määristä muita lisäaineita, joilla annetaan lasille erilaisia ominaispiirteitä.

3.6.3 Yleisin lasityypin luokittelu perustuu lasin kemialliseen koostumukseen, jonka pohjalta saadaan neljä pääryhmää: soodalasi, lyijykristalli ja kristalli, borosilikaattilasi ja erikoislasit.

3.6.4 ”Pakkauslasi” on EU:n lasiteollisuuden suurin alasektori, jonka osuus kokonaistuotannosta on yli 60 prosenttia. Tuotteita ovat lasipakkaukset (pullot ja purkit). Pakkauslasia tuotetaan kaikissa EU:n jäsenvaltioissa Irlantia ja Luxemburgia lukuun ottamatta. EU on maailmanlaajuisesti suurin pakkauslasin tuotantoalue, jossa on noin 140 valmistajaa.

3.6.5 Tasolasi, jonka osuus lasin kokonaistuotannosta on noin 22 prosenttia, muodostaa EU:n lasiteollisuuden toiseksi suurimman tuotantoalan. Sen piiriin kuuluu float-lasin ja laminoidun tasolasin valmistus. EU:ssa on viisi float-lasin ja viisi laminoidun tasolasin valmistajaa. Vuonna 2008 tasolasin valmistuksesta aiheutuneet hiilidioksidin kokonaispäästöt olivat 7 miljoonaa tonnia, josta noin 6,5 miljoonaa tonnia oli peräisin float-lasin valmistuksesta ja noin 0,5 miljoonaa tonnia laminoidun tasolasin valmistuksesta (lähde: CITL).

3.6.6 Jatkuvakuituisia lasikuitutuotteita valmistetaan ja toimitetaan eri muodoissa: puolina, levyinä, katkottuna lasikuituna, tekstiililankana, kuitukankaana ja lyhytlasikuituna. Merkittävin käyttöala (noin 75 prosenttia) on komposiittimateriaalien, etenkin kertamuovihartsin mutta myös kestomuovin, lujittaminen. Komposiittimateriaalien tärkeimmät markkinat ovat rakennus-, ajoneuvo- ja liikenneala (50 prosenttia) sekä sähkö- ja elektroniikkateollisuus.

3.6.7 Hiilijalanjälkeen liittyviä tietoja:

— tuotanto keskimäärin: 870 000 tonnia vuodessa jatkuvakuituisia lasikuitutuotteita

— välittömät hiilidioksidipäästöt keskimäärin: 640 000 tonnia

— hiilidioksidipäästöt tonnia kohti keskimäärin: 735 kiloa hiilidioksidipäästöjä tonnia jatkuvakuituisia lasikuitutuotteita kohti.

3.6.8 Erikoislasien osuus on noin 6 prosenttia lasiteollisuuden tuotannosta, ja ne ovat tonneissa neljänneksi suurin tuotantoala. Tärkeimpiä tuotteita ovat televisioissa ja monitoreissa käytettävä lasi, valaisinlasi (loisteputket ja suljetut kuvut), optinen lasi, laboratorioissa käytettävä ja tekninen lasi, borosilikaattilasi ja keraaminen lasi (keittoastiat ja korkeita lämpötiloja kestävät kotitaloussovellukset) sekä elektroniikkateollisuudessa käytettävä lasi (LCD-taulut).

3.6.9 Kotitalouskäyttöön tarkoitetun lasin valmistus on yksi lasiteollisuuden pienimmistä tuotantoaloista, ja sen osuus kokonaistuotannosta on noin 4 prosenttia. Alaan sisältyy pöytäastiastojen, keittoastioiden ja koriste-esineiden – lasien, kahvikuppien, kulhojen, lautasten, ruoka-astioiden, maljakoiden ja koristeiden – valmistus.

4. Yleiskatsaus hiilidioksidipäästöihin Euroopassa vuonna 2010

4.1 EU:n päästökauppajärjestelmä rajoittaa noin 12 600 laitoksen – sähkövoimaloiden, tuotantolaitosten ja jalostamojen – päästöjä. Järjestelmä kattaa noin 40 prosenttia EU:n kaikista kasvihuonekaasupäästöistä. Teollisuustuotantoa koskevien tietojen perusteella analysoijat arvioivat, että päästöt lisääntyivät vuonna 2010 3,2 prosenttia verrattuna lähes 11,3 prosentin laskuun vuonna 2009 (Barclays Capital, Nomisma Energia, IdeaCarbon).

4.2 Euroopan ympäristökeskuksen mukaan EU:n kasvihuonekaasupäästöjen määrä oli vuonna 2009 kaikkiaan noin 4,6 miljardia tonnia. Jos päästöt nousisivat viime vuonna rekisteröityjen teollisuuden hiilipäästöjen kehityksen mukaisesti, EU ylittäisi vuonna 2020 tavoitteeksi asetetun kasvihuonekaasupäästöjen 4,5 miljardin tonnin rajan noin 300 miljoonalla tonnilla. Ilmastokysymyksistä vastaavien EU:n virkamiesten mukaan EU alittaa tavoitteen, jos se saavuttaa uusiutuvia energialähteitä ja energiatehokkuutta koskevat päämäärät.

4.3 Hiilidioksidi

EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvat päästöt lisääntyivät vuonna 2010 samalla kun energiankysyntä ja teollisuustuotanto kasvoivat. Tämä tarkoittaa, että yritykset käyttävät entistä enemmän fossiilisia polttoaineita sähkön ja lämmön tuotantoon (Sikorski).

Lisäksi sähkövoimalaitokset joutuvat hyödyntämään kaasun kallistumisen vuoksi yhä enemmän hiiltä, mikä lisää hiilidioksidipäästöjä.

5. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean huomiot

5.1 Arvoketju riippuu materiaalien saatavuudesta ja laadusta, ja Euroopan perusteollisuus tuottaa erittäin laadukkaita raaka-aineita. Euroopan jalostusteollisuus hyötyy korkeasta laadusta ja tutkimustoiminnan tukemasta jatkuvasta innovoinnista. Esimerkiksi terästeollisuudessa 70 prosenttia laadusta riippuu valutyypistä. Tämä laatu on säilytettävä, ja sitä on mahdollisuuksien mukaan parannettava.

5.2 Eurooppa ei pysty ilman vahvaa, kilpailukykyistä ja innovatiivista teollisuutta saavuttamaan mitään niistä kestäväpohjaisista tavoitteista, joita komissio on asettanut hiilidioksidipäästöille.

5.3 EU:n päästökauppajärjestelmä on päästökatto- ja päästökauppajärjestelmä, ja se on otettu käyttöön tärkeäksi välineeksi pyrittäessä saavuttamaan EU:n itselleen asettama tavoite vähentää kasvihuonekaasupäästöjä vähintään 20 prosenttia vuoteen 2020 mennessä vuoden 1990 tasoon verrattuna ja 30 prosenttia mahdollisen kansainvälisen sopimuksen perusteella. Päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluu noin 12 500 energia- ja teollisuusalan laitosta, jotka yhdessä tuottavat lähes puolet EU:n hiilidioksidipäästöistä ja 40 prosenttia kaikista kasvihuonekaasupäästöistä.

5.4 Päästökauppajärjestelmää noudatetaan nykyisin 30 maassa (EU:n 27 jäsenvaltiossa sekä Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa). Verrattuna järjestelmän ulkopuolisiin aloihin, kuten liikenteeseen, päästökauppajärjestelmän piirissä olevat laitokset ovat onnistuneet vähentämään merkittävästi kasvihuonekaasupäästöjä. Energiaintensiivisten teollisuudenalojen on kuitenkin pyrittävä taukoamatta parantamaan energiatehokkuuttaan, koska energiakustannukset nousevat jatkuvasti. Olisi erittäin suotavaa analysoida perusteellisesti, miten suuri osa päästövähennyksistä on EU:n päästökauppajärjestelmän ansiota.

6. Sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät näkökohdat

6.1 Euroopan teollisuusjärjestelmää, työntekijöitä ja intressejä sekä ympäristöä, terveyttä ja kuluttajia voidaan suojella vain, jos mitään näistä ei aseteta muiden edelle ja mikäli pyritään ympäristö-, sosiaali- ja talouspolitiikan optimaaliseen tasapainoon.

6.2 ETSK kannattaa ympäristönsuojelun ja sosiaalisen kestävyyden tavoitteita ja viittaa eräisiin ensisijaisiin toiminta-aloihin, joilla olisi toteutettava integroituja toimia kokonaisvaltaisesta näkökulmasta.

6.3 Ennen kaikkea tarvitaan ammattitaitoa kehittäviä tehokkaita tukiohjelmia, kun kohdennetulla koulutuksella pyritään luomaan teknisten haasteiden edellyttämää pätevyyttä ja saavuttamaan entistä parempia lisätavoitteita energiatehokkuuden alalla. Energiaintensiivisille teollisuudenaloille ovat tyypillisiä jatkuvat tuotantoprosessit ja suuri vastuu, minkä vuoksi ne eivät ole nuorten mielestä houkuttelevia. Tarvitaan kannustimia ammattikoulutusohjelmien tukemiseksi (mukaan luettuina stipendit), jotta säilytetään eurooppalainen osaaminen alalla.

6.4 On laadittava kannustimia asiantuntijoiden ja erikoistuneiden työntekijöiden liikkuvuuden edistämiseksi, jotta levitetään osaamista ja hyviä käytänteitä valtioiden sisällä ja rajatylittävästi.

6.5 On kiinnitettävä erityishuomiota siirtymäkausiin ja varmistettava asianmukainen tuki työntekijöille, joiden on tarvittavista muutoksista johtuvien rakenneuudistusprosessien vuoksi mukauduttava tuotannossa uusiin tarpeisiin. Tätä prosessia olisi tuettava julkisin investoinnein.

6.6 Arvioimalla asianmukaisesti yhteiskuntaan ja työntekijöihin kohdistuvaa vaikutusta on varmistettava todellinen sitoutuminen energiaintensiivisen teollisuuden muutosprosesseihin, jotta vältetään sosiaaliset haittavaikutukset ja valmistellaan uusien tuotantomallien käyttöönottoa.

6.7 Tässä yhteydessä on erittäin tärkeää parantaa tietämystä, ymmärrystä ja tietoisuutta eduista, jotka voidaan saavuttaa erittäin energiatehokkaan teollisuuden avulla. Tätä varten olisi paitsi edistettävä tuotteiden merkintää myös ilmoitettava tuotteiden valmistuksessa käytetyistä energiatehokkaista tuotantoprosesseista. Toisin sanoen tarvittaisiin kaksinkertainen merkintä, jossa kerrotaan niin tuotteesta kuin korkean yleisen tehokkuuden ylläpitämiseen osallistuneesta tuotantolaitoksesta.

6.8 Energiaintensiiviset teollisuudenalat tarvitsevat nykyistä enemmän tukea tutkimustoimintaan ja innovointiin. Nykyisessä EU:n rahoitusjärjestelmässä olisi hyödynnettävä kohdennettuja välineitä (esimerkiksi kestäväpohjaista teollisuutta tukevan julkisten ja yksityisten tahojen SPIRE-kumppanuuden mallin mukaisesti), jotta teollisille hankkeille annetaan nykyistä enemmän tilaa. Teknologiayhteisöt ovat tehneet paljon työtä teollisuudelle myönteisen toimintaympäristön valmistelemiseksi, jotta teollisuudenalat voivat hyödyntää nykyistä paremmin EU:n puiteohjelmia. Tutkimus- ja teknologiaorganisaatioiden roolia tulisi myös korostaa, sillä ne ovat erittäin merkittävässä asemassa innovaatioketjussa ja toteuttavat ideoita teollisissa sovelluksissa.

7. Kansainvälinen ulottuvuus

7.1 Yhdysvaltojen, Japanin, Venäjän, Brasilian, Intian ja ennen kaikkea Kiinan (22 prosentin osuudella kokonaispäästöistä suurin päästömaa) on kannettava vastuunsa. Kyseiset maat tuottavat yhdessä Euroopan kanssa yli 70 prosenttia hiilidioksidipäästöistä (2007). Planeettaa suojeleva ilmastosopimus on välttämätön, jotta voidaan vastata ihmisen toiminnasta johtuvan ilmaston lämpenemisen aiheuttamiin haasteisiin.

7.2 ETSK on useaan otteeseen ilmoittanut kannattavansa kyseisiä unionin politiikkoja ja suosittanut kaikkia toimia, joiden avulla voidaan päästä sellaiseen oikeudenmukaiseen kansainväliseen sopimukseen, jossa jaetaan vastuut ja kustannukset ja otetaan huomioon moninaiset tekijät eikä vain tietoja ja lukuja.

7.3 Ilmastonmuutospolitiikka voi tuottaa tulosta vain, mikäli Durbanissa pidettävässä konferenssissa kyetään asettamaan uudet Kioton jälkeiset tavoitteet maille, joiden päästömäärät ovat maailman mitassa suurimmat. Eurooppa on sitoutunut toteuttamaan vieläkin kunnianhimoisempia tavoitteita, jos saadaan aikaan maailmanlaajuinen sopimus. ETSK suhtautuu tähän myönteisesti edellyttäen, että eurooppalaisiin yrityksiin ja työntekijöihin liittyvät kestäväpohjaista kehitystä käsittelevät huomiot otetaan sopimustekstissä asianmukaisesti lukuun ja että niitä noudatetaan.

Bryssel 8. joulukuuta 2011 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) EUVL C 218, 23.7.2011, s. 38.

(2) EUVL C 107, 6.4.2011, s. 1, ja EUVL C 218, 23.7.2011, s. 25.

(3) SEC(2011) 779 final.

(4) Taloudellista potentiaalia koskevat tiedot energian muuntamisen alalla perustuvat energia-asioiden pääosaston laskelmiin.

(5) Energiatehokkuussuunnitelma 2011, KOM(2011) 109 lopullinen; vaikutuksenarviointi, mt. kohta 3, EUVL C 218, 23.7.2011, s. 38; EUVL C 318, 29.10.2011, s. 76.

(6) EUVL C 317, 23.12.2009, s. 7.

(7) Tiedonanto ”Euroopan sementtiteollisuuden kehitys”, asiakokonaisuus CCMI/040, CESE 1041/2007.

Cembureau, Evolution and Energy Trends – Cembureaun internetsivusto, toukokuu 2011.

(8) ”Carbon dioxide emissions from the global cement industry”, Ernst Worrell, Lynn Price, Nathan Martin, Chris Hendriks and Leticia Ozawa Meida, Annual Review of Energy and the Environment, marraskuu 2001, Vol. 26, s. 303–329.

(9) Vanderborght B, Brodmann U., 2001. The Cement CO2 Protocol: CO2 Emissions Monitoring and Reporting Protocol for the Cement Industry. Guide to the Protocol, version 1.6 – www.wbcsdcement.org.

(10) Euronews-uutisissa vuoden 2006 toukokuussa julkaistu raportti.