EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 12.03.1997 
KOM(97) 88 lopull. 
97/0105 (SYN) 
97/0107 (CNS) 
Tiedonanto neuvostolle ja parlamentille: 
Yhteisön strategia happamoitumisen estämiseksi 
Ehdotus 
NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä ja 
direktiivin 93/12/ETY muuttamisesta 
Ehdotus 
NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI 
rikkipäästöjen vähentämistä koskevan pöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta 
vuoden 1979 valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista 
koskevaan yleissopimukseen 
(komission esittämät) 

Tiedonanto neuvostolle ja parlamentille: 
YHTEISÖN STRATEGIA HAPPAMOITUMISEN ESTÄMISEKSI 
SISÄLLYSLUETTELO: 
1. JOHDANTO 3 
2. TAUSTAA 3 
2.1 Happamoitumisongelma 3 
2.2 Muut happamoittavien epäpuhtauksien vaikutukset 5 
2.3 Happamoittavia ilman epäpuhtauksia koskeva EY: n lainsäädäntö 6 
2.4 YK:n Euroopan talouskomissio/CLRTAP 6 
3. STRATEGIAN KEHITTELY 9 
3.1 Strategian tieteellinen perusta 9 
3.2 Lopullisena tavoitteena päästöjen vähentäminen niin, että kriittiset kuormitukset 
eivät ylity, ja välitavoitteiden tarve 9 
3.3 Alustava arvio päästöjen vähentämisestä erotuksen kaventamiseksi 50 prosentilla. 10 
3.4 Energian käyttöä ja COr-päästöjä koskevat olettamukset 11 
3.5 Yhteistyö ECE.n/CLRTAP.n kanssa , 11 
4. STRATEGIA 11 
4.1 Ehdotus kansallisiksi päästörajoiksi 11 
4.2 Vuoden 1994 rikkipöytäkirjan ratifiointi 11 
4.3 Ehdotus tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta annetun 
direktiivin tarkistamisesta 14 
4.4 LCP- ja IPPC-direktiiveihin liittyvät toimet: Kiinteiden lähteiden päästöjen 
valvonta 15 
4.5 Merenkulun päästöihin liittyvät toimet 16 
4.6 Keski-ja Itä-Euroopan maihin liittyvät toimet 17 
4.7 Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista 
koskevaan yleissopimukseen liittyvät toimet 18 
4.8 Mahdolliset toimet ammoniakkipäästöjen vähentämiseksi 18 
4.9 Taloudelliset ohjauskeinot 19 
4.9.1 Energia 20 
4.9.2 Laivaliikenne 20 
4.9.3 Maatalous 20 
4.9.4 Kansallisten enimmäismäärien yhteinen täytäntöönpano 21 
4.10 Mahdolliset liikenteen päästöihin liittyvät lisätoimet 21 
4.11 Energiatehokkuutta ja energian säästöä edistävät toimet 22 
4.12 Tarkastelumenettely 22 
5. ALUSTAVA ARVIO KOMISSION STRATEGIASTA YMPÄRISTÖLLE 
AIHEUTUVISTA HYÖDYISTÄ JA STRATEGIAN KUSTANNUKSISTA 23 
6. POSITIIVISET SIVUVAIKUTUKSET/KAKSINKERTAISET HYÖDYT 24 
6.1 Rehevöityminen 24 
6.2 Otsoni 25 
6.3 Ilman laatu 25 
6.4 Tilanteen paraneminen EY:n ulkopuolella 25 
6.5 Tiettyjä hyötyjä koskeva taloudellinen arviointi 26 
1. JOHDANTO 
Ympäristöasioiden neuvosto pyysi joulukuussa 1995 komissiota kehittämään johdonmukaisen 
strategian happamoitumisen estämiseksi. Strategia oli määrä esittää neuvostolle vuoden 1997 
alussa. Päätös oli seurausta happamoitumista koskevan komission työasiakirjan 
(SEC(95) 2057) julkaisemiselle marraskuussa 1995. Työasiakirjasta kävi ilmi, että 
huomattavasta edistymisestä huolimatta nykyinen ja suunnitteilla oleva lainsäädäntö eivät ole 
riittäviä, jotta niiden avulla voitaisiin saavuttaa ympäristöalan viidennen toimintaohjelman 
pitkän aikavälin tavoite, jonka mukaan kriittisiä kuormituksia ja tasoja ei saisi ylittää. 
Tämä tiedonanto on vastaus neuvoston esittämään pyyntöön. Siinä käydään lyhyesti läpi 
happamoitumisongelma sekä metodologia, jota komissio on käyttänyt kehittäessään 
taloudellisesti kannattavaa strategiaa happamoitumisen estämiseksi. Sen jälkeen kuvaillaan 
strategian tärkeimmät osatekijät. 
2. TAUSTAA 
2.1 Happamoitumisongelma 
Tässä strategiassa happamoitumisella tarkoitetaan ilmakehän kautta ympäristöön joutuvien 
happamoittavien aineiden vaikutuksia. Tärkeimmät happamoittavat ilman epäpuhtaudet ovat: 
- pääasiassa hiilen ja öljyn palamisessa syntyvä rikkidioksidi (SO2) 
- pääasiassa moottoriajoneuvoista peräisin olevat ja muiden palamisprosessien yhteydessä 
syntyvät typen oksidit (Nox) 
- pääasiassa maatalouden harjoittamisesta peräisin oleva ammoniakki (NH3). 
EY:n 15 jäsenvaltion päästöt vuodelta 1990 esitetään alakohtaisesti taulukossa 1 ja 
maakohtaisesti taulukossa 2. 
Taulukko 1. Happamoittavien epäpuhtauksien alakohtainen jakautuminen Euroopan 
yhteisössä vuonna 1990 
Ala 
Suuret, yli 300 MW:n 
polttolaitokset 
Suuret, 50-300 MW:n 
polttolaitokset 
Muut polttolaitokset 
Teollisuus 
Tieliikenne 
Muu liikenne 
Jätteet 
Maatalous 
Luonnolliset lähteet S02 %:a 
56 
7 
24 
4 
3 
2 
0 
0, 
3 
100% 
mwewwmmvwmwmw NOx %:a 
19 
2 
13 
2 
51 
12 
1 
0 
0 
100% NH3%:a 
0 
0 
0 
3 
0 
0 
1 
94 
2 
100% 
Lähde: CORINAIR 1990 
Nämä happamoittavat aineet voivat kulkeutua tuulten mukana satoja tai jopa tuhansia 
kilometrejä ennen kuin ne laskeutuvat maahan. Rikkidioksidi voi muuttua ilmakehässä 
rikkihapoksi ja typen oksidit typpihapoksi. Laskeutuessaan ne aiheuttavat kasvillisuuden, 
maaperän ja veden happamoitumista, millä on kauaskantoisia biologisia vaikutuksia sekä 
maa- että vesiekosysteemeihin, kun happamoituminen voimakkaasti muuttaa ja köyhdyttää 
niitä vähentämällä kasvi-ja eläinlajien monimuotoisuutta. 
Maaperän happamoituminen johtaa kasviravinteiden, kuten kaliumin, kalsiumin ja 
magnesiumin häviämiseen, mikä voi pitkällä aikavälillä aiheuttaa ravinteiden puutetta ja täten 
vaarantaa metsien maaperän tuottavuutta. Happamoituminen aiheuttaa myös alumiinin ja 
muiden myrkyllisten metallien kerääntymistä maaperään sekä pohja- ja pintavesiin. Järvien ja 
jokien luonnon monimuotoisuus vähenee merkittävästi alueilla, joilla pintavesi on 
happamoitunut. Happamoitunut pohjavesi voi aiheuttaa ongelmia esimerkiksi syövyttämällä 
putkistoa tai aiheuttamalla terveysriskejä, koska happamoituminen lisää useiden haitallisten 
metallien, kuten alumiinin, elohopean, kuparin, sinkin, kadmiumin ja lyijyn liikkuvuutta. 
Hapan laskeuma nopeuttaa rakennusmateriaalien sekä taideteosten ja kulttuuriperinnön 
tuhoutumista erityisesti kaupunkialueilla. 
Taulukko 2: S02-, NOx- ja NH3-päästöt vuonna 1990 (tuhatta tonnia) 
Maa 
Itävalta 
Belgia 
Tanska 
Suomi 
Ranska 
Saksa 
Kreikka 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Portugali 
Espanja 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
EY 15 S02 
90 
317 
180 
260 
1298 
5 331 
510 
178 
1678 
14 
205 
283 
2 266 
136 
3 752 
16 498 NOx 
222 
352 
269 
300 
1 585 
3 071 
306 
115 
2 047 
23 
575 
215 
1 178 
411 
2 702 
13 371 NH3 
91 
95 
140 
41 
700 
759 
78 
126 
416 
7 
236 
93 
353 
61 
320 
3516 
Happaman laskeuman vaikutukset vaihtelevat maantieteellisesti pääasiassa laskeuman 
vastaanottavan ekosysteemin herkkyydestä ja happaman laskeuman määrästä riippuen 
Tietyn ympäristötyypin herkkyys ilmaistaan määrittelemällä kriittinen kuormitus eli se 
miten paljon epäpuhtauksia ympäristö kestää ennen kuin sille aiheutuu pitkäaikaisia tai 
muuten merkittäviä vahinkoja. Kriittinen kuormitus voidaan määritellä luonnonvaraisille tai 
osittain luonnonvaraisille ekosysteemeille, kuten metsien maaperälle, kangasmaille ja 
pintavesille, mutta ei viljelysmaalle ja rakennetuille alueille. Kriittinen kuormitus on 
tieteellinen käsite. Näin ollen käytetyt tiedot heijastavat nykyistä tietämystä ja niihin sisältyy 
jonkin verran epävarmuustekijöitä. Kriittisellä kuormituksella on merkitystä kestävän 
kehityksen kannalta, koska kriittisen kuormituksen ylittävä laskeuma ei ole pitkällä 
aikavälillä kestävän kehityksen mukaista. 
Eri alueiden ja ekosysteemien alttius happamalle laskeumalle vaihtelee suuresti*. Euroopan 
yhteisön alueella kriittinen kuormitus on alhaisin - toisin sanoen ekosysteemit ovat 
haavoittuvimpia - yleensä pohjoisessa, kuten Suomessa, Ruotsissa, Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, Alankomaissa ja Saksassa. 
Happamoituminen määritellään suhteuttamalla happamoittavien epäpuhtauksien 
kokonaislaskeuma tietyn ympäristön kriittiseen kuormitukseen. Happaman laskeuman 
väheneminen vähentää happamoitumista, mutta happamoituminen ei pysähdy. Pysyvää 
paranemista ei tapahdu ennen kuin laskeumat pienenevät tasolle, jolla kriittinen kuormitus ei 
enää ylity. Koska happamoitumisen vaikutukset maaperään kasautuvat vuosien saatossa 
elpyminen voi joillakin alueilla viedä vuosikymmeniä tai jopa vuosisatoja. Elpymisvauhti 
riippuu pääasiassa ekosysteemin ominaisuuksista ja siitä, miten nopeasti laskeuma pienenee. 
Mitä nopeammin laskeuma alittaa kriittisen kuormituksen, sitä nopeampaa elpyminen on. 
Vuonna 1990 happamoitumisen kriittiset kuormitukset ylitettiin jäsenvaltioissa yli 
32 miljoonan hehtaarin alueella. Alueen absoluuttisen koon perusteella happamoituminen oli 
pahinta Ruotsissa (10 miljoonaa hehtaaria), Saksassa (7 miljoonaa hehtaaria) ja Suomessa (5 
miljoonaa hehtaaria) (ks. taulukko 5). Kuten edellä mainittiin, happamoitu-misesta 
aiheutuviin haittoihin kuuluu maan ja makean veden ekosysteemien moni-muotoisuuden 
väheneminen. Maaperän ravinteiden väheneminen voi pitkällä aikavälillä vähentää metsien 
tuottavuutta. Vaikka onkin mahdollista suhteellisen suurella varmuudella tunnistaa 
happamoitumisesta kärsivät tai sille alttiit alueet ja määrittää niiden laajuus, 
happamoitumisesta johtuvien taloudellisten vahinkojen suuruuden ja pitkän aikavälin riskien 
mittaaminen on edelleen hyvin epävarmaa. 
2.2 Muut happamoittavien epäpuhtauksien vaikutukset 
Vaikka tässä strategiassa keskitytään (happaman laskeuman aiheuttamaan) happamoitu­
miseen, on huomattava, että ilman kautta kulkeutuvilla happamoittavilla epäpuhtauksilla on 
muitakin haitallisia ympäristövaikutuksia. Erityisesti rikkidioksidin ja typpidioksidin 
kerääntymisellä ympäristöön on osoitettu olevan etenkin hengitysongelmista kärsivien 
ihmisten terveyden kannalta haitallisia vaikutuksia, kuten astmaa, keuhkoputken-tulehduksia 
ja emryseemaa. Happamoittavat epäpuhtaudet vaikuttavat osaltaan myös rakennuksia ja 
rakennusmateriaaleja syövyttävästi. Rikkipäästöjen ja typen oksidipäästöjen sivutuotteena 
syntyvien happohiukkasten vaikutuksesta keuhkojen toimintaan saadaan jatkuvasti lisää 
näyttöä. Typen oksidit ovat myös merkittävä alailmakehän otsonin (03) aiheuttaja. 03 on 
vaarallinen saaste, joka voi vahingoittaa ihmisten terveyttä, kasvillisuutta ja orgaanisia 
materiaaleja sekä heikentää näkyvyyttä. Ammoniakki- ja typen oksidi-päästöissä syntyvä 
typpiyhdisteiden laskeuma voi rehevöittää maan, makean veden ja merien ekosysteemejä 
vaikuttaen muun muassa niiden monimuotoisuuteen. 
Näin ollen happamoittavien ilmansaastepäästöjen vähentämisestä koituva hyöty ei liity 
pelkästään happamoitumisvahinkojen vähenemiseen, vaan hyödyt ovat huomattavasti 
laajempia, kuten terveyden koheneminen, kuolleisuuden ja/tai sairastavuuden vähene-minen, 
rakennusten ja rakennusmateriaalien syöpymisen väheneminen, kulttuuriperinnön säilymisen 
paraneminen, rehevöitymisen väheneminen, näkyvyyden paraneminen ja niin edelleen. 
Joitakin näistä hyödyistä (esim. vaikutukset terveyteen ja syöpymiseen) voidaan suhteellisen 
luotettavasti mitata rahassa (ks. 6 kohta), kun taas toisia (esimerkiksi ympäristövaikutuksia) 
on vaikea muuttaa rahaksi. Päästöjen vähentämisestä ympäristölle koituva hyöty voidaan 
osoittaa arvioimalla sellaisessa ekosysteemissä tapahtunutta muutosta, jossa kriittinen 
kuormitus ei enää ylity. 
2.3 Happamoittavia ilman epäpuhtauksia koskeva EY:n lainsäädäntö 
Yhteisön tasolla on lukuisia välineitä rikkidioksidi- ja typen oksidipäästöjen valvontaan, 
mutta ammoniakkipäästöjä koskevia välineitä ei toistaiseksi ole. Jotkut nykyisistä välineistä 
on suunniteltu pitkälti happamoitumisen estämiseksi, kun taas toiset on kehitetty pääasiassa 
muista syistä. Tärkeimmät voimassa olevat tai ehdotetut välineet esitetään kaaviossa 1 
seuraavalla sivulla. 
Yhteisön tasolla hyväksyttyjen toimenpiteiden lisäksi monet jäsenvaltiot ovat ottaneet 
käyttöön kansallisia toimenpiteitä happamoittavien päästöjen vähentämiseksi. 
2.4 YK:n Euroopan talouskomissio/CLRTAP 
Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskeva yleissopimus 
(CLRTAP) allekirjoitettiin 1979. Yleissopimuksen sihteeristötehtävistä huolehtii Genevessä 
sijaitseva Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomissio (ECE). ECE:n nykyisistä 55 
jäsenvaltiosta 40 on yleissopimuksen sopimuspuolia, mukaan lukien kaikki jäsenvaltiot sekä 
Euroopan yhteisö. Yleissopimuksen tultua voimaan vuonna 1983 sitä on laajennettu viidellä 
pöytäkirjalla, joista neljässä määrätään tavoitteista ja toimenpiteistä, joilla valtiosta toiseen 
kulkeutuvia ilman epäpuhtauksia vähennetään ja valvotaan. Kolme näistä, pöytäkirjoista 
liittyy happamoittaviin ilman epäpuhtauksiin: kaksi rikkipöytäkirjaa vuosilta 1985 ja 1994 ja 
yksi NOx-pöytäkirja vuodelta 1988. Neljännessä pöytäkirjassa pyritään vähentämään 
haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC) päästöjä pitäen tavoitteena alailmakehän otsonin 
kerääntymisen alentamista. 
Yhteisö liittyi vuoden 1988 NOx-pöytäkirjaan vuonna 19931. Jäsenvaltioista kaksitoista on 
ratifioinut pöytäkirjan, kaksi on allekirjoittanut, mutta ei ratifioinut, ja yksi jäsenvaltio ei ole 
allekirjoittanut pöytäkirjaa. Vuoden 1994 rikkipöytäkirjan on allekirjoittanut neljätoista 
jäsenvaltiota ja yhteisö. Tähän mennessä ainoastaan neljä jäsenvaltiota on sen ratifioinut (ks. 
4.2 kohta). 
1 EYVJ.N:QL 149,21.6.1993, s. 14. 
1980-luvun lopulla yleissopimuksen yhteydessä alettiin kehittää niin sanottua kriittiseen 
kuormitukseen perustuvaa lähestymistapaa välineeksi vaikutuksiin perustuvan ja 
taloudellisesti kannattavan päästöjen vähentämisstrategian kehittämiseen. Lähestymistapaa 
noudatettiin neuvoteltaessa vuoden 1994 rikkipöytäkirjasta ja sitä noudatetaan myös 
parhaillaan käynnissä olevissa neuvotteluissa uudesta useita vaikutuksia ja useita 
epäpuhtauksia koskevasta pöytäkirjasta. Kyseessä on sopimus, jolla puututaan 
alailmakehän otsonin, happamoitumisen ja rehevöitymisen vaikutuksiin sekä typen 
oksideihin, haihtuviin orgaanisiin yhdisteisiin ja ammoniakkiin. Uuden pöytäkirjan 
lopullisen toisinnon odotetaan valmistuvan vuonna 1998 ja tullessaan voimaan se korvaa 
olemassa olevat VOC- ja NOx-pöytäkirjat. Käytännössä mainittujen pöytäkirjojen 
perusvelvoitteet kuitenkin säilyvät ennallaan. CLRTAP-menettelyllä on tärkeä tehtävä 
tiedon tuottamisessa, tietojen vaihdossa sekä tiedon ja tietoisuuden tason kohottamisessa. 
Kaavio 1. Happamoittavia päästöjä koskeva yhteisön lainsäädäntö 
Tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen 
rajoittamisesta annettu neuvoston direktiivi 88/609/ETY: neuvosto hyväksyi 
marraskuussa 1988 tämän direktiivin, jota sovelletaan polttolaitoksiin, joiden 
polttoaineteho on vähintään 50 megawattia (MW). Siinä säädetään päästöraja-arvoista 
uusille (rakennuslupa vuoden 1987 jälkeen) polttolaitoksille ja maakohtaisista raja-
arvoista olemassa olevien (rakennuslupa ennen vuotta 1987) laitosten 
kokonaispäästöille. Päästörajoja lasketaan vähitellen useassa eri vaiheessa. Komissio 
valmistelee juuri direktiivin tarkistusta, kuten alkuperäisen direktiivin säännöksissä 
edellytetään. Komission odotetaan saavan tarkistusehdotuksen valmiiksi syksyyn 1997 
mennessä. 
Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta annettu neuvoston direktiivi 
93/12/ETY: direktiivissä asetetaan kiinteissä lähteissä käytettävien kaasuöljyjen 
rikkipitoisuudeksi enintään 0,2 prosenttia ja liikkuvissa lähteissä käytettävien 
dieselöljyjen rikkipitoisuudeksi enintään 0,05 prosenttia. Alkuperäiseen direktiiviin 
sisältyy säännös, jonka mukaan direktiiviä tarkistetaan siten, että kiinteissä lähteissä 
käytettäviä kaasuöljyä koskevaa raja-arvoa alennetaan. 
Liikkuvista lähteistä peräisin olevien päästöjen valvontaan liittyvä lainsäädäntö: 
henkilö- ja pakettiautojen (direktiivi 88/77/ETY sellaisena kuin se on muutettuna) sekä 
raskaiden ajoneuvojen (direktiivi 70/220/ETY sellaisena kuin se on muutettuna) ilman 
pilaantumista aiheuttavien päästöjen valvonnasta on runsaasti yhteisön lainsäädäntöä. 
Komissio hyväksyi kesäkuussa 1996 tieliikenteen päästöjen tulevan valvontastrategian 
(KOM(96) 248 lopull). Strategian mukaan tieliikenteen NOx-päästöt vähennetään 
vuoteen 2010 mennessä 65 prosenttiin vuoden 1995 tasosta. Vuonna 1995 komissio 
teki ehdotuksen maastokäyttöisten koneiden päästöjen valvonnasta 
(KOM(95) 350 lopull.). 
Kehysdirektiivi 96/61/EY vmpäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen 
yhtenäistämiseksi: Neuvoston syyskuussa 1996 antamassa direktiivissä edellytetään 
paikallisiin olosuhteisiin mukautettujen, direktiivissä määriteltyjen parhaiden 
käytettävissä olevien tekniikoiden soveltamista ja valtiosta toiseen kulkeutuvien ilman 
epäpuhtauksien vaikutusten huomiooon ottamista direktiivin soveltamisalaan 
kuuluvissa, olemassa olevissa laitoksissa vuoteen 2007 mennessä ja uusissa laitoksissa 
vuodesta 1999. 
Muun muassa SO?:a. NOv.a. hiukkaspäästöjä ja otsonia koskevat ilmanlaatudirektiivit: 
Komissio valmistelee ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta annettuun direktiiviin 
96/62/EY liittyen uusia ilmanlaadun raja-arvoja S02:lle, NOx:lle ja hiukkaspäästöille. 
Ehdotusta näitä koskevaksi uudeksi direktiiviksi odotetaan vuoden 1997 
alkupuoliskolla. Ehdotuksen otsonin aiheuttamasta ilman pilaantumisesta annetun 
neuvoston direktiivin 92/72/ETY tarkistamisesta ja yhteisön strategian otsonin 
prekursorien vähentämiseksi on määrä valmistua alkuvuodesta 1998. 
3. STRATEGIAN KEHITTELY 
3.1 Strategian tieteellinen perusta 
Komissio on neuvoston toimeksiannosta tehnyt yhdessä sopimuskumppaninsa (the 
International Institute for Applied Systems Analysis, HASA) kanssa perusteellisen 
tieteellisen selvityksen, jotta Euroopan yhteisön happamoitumisen estämisstrategia 
voitaisiin rakentaa luotettavalle tekniselle perustalle. Selvitystä tehtäessä käytettiin samoja 
tietoja ja samoja arviointimalleja, joita on käytetty ECE:n/CLRTAP:n pöytäkirjojen 
laatimisen pohjana. Tällä tavoin on varmistettu, että komission strategia vastaisi ECE:ssä 
käynnissä olevaa työtä. Komission tekemässä selvityksessä on otettu huomioon muun 
muassa seuraavat tekijät: 
1) happamoittavien aineiden päästöjen kehitysennuste, jossa otetaan huomioon 
yhteisön tason ja yksittäisten jäsenvaltioiden nykyisen ja suunnitteilla olevan 
lainsäädännön vaikutukset 
2) happamoitumisongelman rajat ylittävä luonne käyttämällä kansainvälisesti sovittuja 
happamoittavien ilman epäpuhtauksien päästöjä, rajojen yli kulkeutumista ja 
laskeumia koskevia tietoja 
3) taloudellisesti kannattavien happamoitumisen estämisstrategioiden löytäminen ottaen 
huomioon päästöjen luonteen muuttumisen, erot kriittisessä kuormituksessa 
yhteisön eri osissa ja erilaisten vähentämistoimenpiteiden kustannukset 
4) EY:n alueen ulkopuolella toteutettavien vähentämistoimenpiteiden mahdolliset 
vaikutukset 
5) vaikutukset läheisiin ympäristöongelmiin, kuten rehevöitymiseen ja otsonin 
muodostumiseen troposfäärissä. 
Kuvaus happamoitumisstrategian kehittämisen tueksi tehdystä tieteellisestä selvityksestä 
esitetään tämän tiedonannon liitteessä. Ennen kuin ryhdytään kuvailemaan komission 
ehdottaman strategian osatekijöitä, on syytä kiinnittää huomiota muutamiin tärkeisiin 
seikkoihin. 
3.2 Lopullisena tavoitteena päästöjen vähentäminen niin, että kriittiset kuormitukset 
eivät ylity, ja välitavoitteiden tarve 
Neuvoston päätelmissä joulukuulta 1995 todettiin, että aivan lähitulevaisuudessa on 
vaikea saavuttaa lopullista tavoitetta eli olla ylittämättä kriittisiä kuormituksia. Neuvosto 
pyysi näin ollen komissiota asettamaan välitavoitteita tavoitteen saavuttamiseksi. Selvitys 
antoi vahvistusta sille, että välitavoitteita tarvitaan. Strategian rajoituksena on, että 
päästöjen vähentämistoimenpiteet on toteutettava ensisijaisesti EY:n alueella, koska EY ei 
voi määrätä oikeudellisesti sitovista velvoitteista tai toimenpiteistä alueensa ulkopuolella. 
Selvityksestä käy ilmi, että vaikka kaikissa päästöjen lähteissä kaikkialla Euroopassa 
käytettäisiin parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa, ympäristön laatua koskevaa pitkän 
aikavälin tavoitetta ei olisi mahdollista saavuttaa koko EY:n osalta vuoteen 2010 
mennessä. 
Erilaisia välitavoitemahdollisuuksia tutkittiin käyttämällä lähestymistapaa, joka perustuu 
erotuksen kaventamiseen (gap closure). Samanlaista lähestymistapaa käytettiin 
neuvoteltaessa valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista 
koskevaan yleissopimukseen liittyvästä vuoden 1994 rikkipöytäkirjasta. Koska tämä 
selvitys perustuu monimutkaisempiin kriittisiin kuormituksiin (sekä rikki- että typpi­
yhdisteiden, kun rikkipöytäkirjassa kyse oli ainoastaan rikistä), sovellettu erotuksen 
kaventaminen perustuu ekosysteemin suojelua koskeviin tietoihin. 
Lähestymistavan tarkoituksena on näin ollen kaventaa vähitellen tietyllä prosenttiosuudella 
sitä erotusta, joka on ekosysteemien vuoden 1990 suojelutason ja lopullisena tavoitteena 
olevan sataprosenttisen ekosysteemien suojelun välillä. 
Useiden vaihtoehtojen perusteellisen tutkimisen jälkeen todettiin, että on tarkoituksen­
mukaista pyrkiä erotuksen kaventamiseen 50 prosentilla. Tämän pitäisi pienentää nykyisen 
tietämyksen mukaan EY:n kannalta taloudellisesti mahdollisimman kannattavalla tavalla 
vähintään 50 prosentilla jäsenvaltioissa sellaisten herkkien ekosysteemien alueita, joilla 
kriittinen kuormitus ylittyi vuonna 1990. Tähän ympäristön laatua koskevaan väli­
tavoitteeseen päädyttiin pääasiassa siksi, että siinä eksysteemien suojelu ja kustannukset 
ovat tasapainossa: yli 50-prosenttisessa erotuksen kaventamisessa päästöjen vähentämi­
sestä aiheutuvat lisäkustannukset nousevat erittäin nopeasti. Komissio katsoo, että 
50 prosentin välitavoite olisi saavutettava vuoteen 2010 mennessä. Välitavoitetta tarkas­
tellaan uudelleen vuonna 2004 osana tarkastelumenettelyä (ks. 4.12 kohta). 
Yksityiskohtaisempi selitys erotuksen kaventamisen käsitteestä sekä perustelut sille, että 
välitavoitteeksi valittiin 50 prosenttia, esitetään liitteessä. 
3.3 Alustava arvio päästöjen vähentämisestä erotuksen kaventamiseksi 50 prosentilla 
Komissio on selvittänyt yhdessä HASA:n kanssa, mikä olisi taloudellisesti kannattavin 
tapa saavuttaa 50 prosentin välitavoite vuoteen 2010 mennessä. Selvityksessä otetaan 
huomioon yhteisössä rajojen yli kulkeutuvat ilmansaasteet ja kullekin SO2-, NOx- ja NH3-
päästöjen vähentämiseen osallistuvalle maalle aiheutuvat kustannukset. Selvityksen 
tuloksena syntyi koko yhteisöä varten edullisin ratkaisu 50 prosentin tavoitteen 
saavuttamiseksi. Taulukossa 3 esitetään yhteenveto selvityksen alustavista tuloksista. 
Tulokset esitetään tarkemmin liitteessä. 
Taulukko 3: Yhteenveto päästötasoista, jotka yhteisössä on saavutettava, jotta 
erotus kapenisi 50 prosenttia vuoteen 1990 verrattuna, sekä ennakoitu vuoden 2010 
tilanne nykyisten suunnitelmien pohjalta (miljoonaa tonnia) 
S02 
NOx 
NH3 1990 
16,5 
13,4 
3,5 2J310 
(tämänhetkiset 
suunnitelmat) 
5,6 
6,9 
3,0 2010 
(välitavoitteen 
saavuttamiseksi) 
2,7 
6,0 
2,5 
10 
3.4 Energian käyttöä ja COr-päästöjä koskevat olettamukset 
Strategian pohjana olevaa tieteellistä selvitystä tehtäessä oli tehtävä joitakin energian 
käyttöä koskevia olettamuksia. Koska energiantuotanto ja siihen liittyvä hiilen ja 
nesteytettyjen maaöljytuotteiden poltto ovat tärkeimpiä happamoittavien päästöjen 
lähteitä, näillä olettamuksilla oli merkittävä vaikutus happamoitumisstrategiaan, erityisesti 
etsittäessä edullisimpia ratkaisuja. Oli myös selvää, että energiankulutusta koskevissa 
olettamuksissa olisi otettava huomioon tarve vähentää C02-päästöjä maapallon 
lämpenemiseen liittyvien huolenaiheiden vuoksi. 
Selvitys, jonka pohjalta happamoitumisstrategia kehitettiin, perustuu niin kutsuttuun 
"conventional wisdom" -skenaarioon, jonka mukaan energiankulutuksen oletetaan 
lisääntyvän 20 prosenttia ja C02-päästöjen 10 prosenttia vuodesta 1990 vuoteen 2010. 
Myös toinen selvitys tehtiin käyttämällä vaihtoehtoista skenaariota, joka perustui siihen 
olettamukseen, että C02-päästöt vähenevät 10 prosentilla vuoden 1990 tasosta vuoteen 
2010 mennessä. Tulokset osoittavat, että näiden oletusten vallitessa välitavoitteena olevan 
50-prosenttisen erotuksen kaventamisen saavuttamiseksi tarvittavista vähennystoimen-
piteistä aiheutuvia kustannuksia voitaisiin vähentää olennaisesti (ks. liite). 
3.5 Yhteistyö ECE:n/CLRTAP:n kanssa 
Neuvosto on todennut, että yhteistyö ja yhteensovittaminen on tarpeen, jotta kriittiset 
kuormitukset eivät ylity, ja pitää olennaisena sitä, että yhteisön tulevia strategioita 
kehitettäessä ECE:n/CLRTAP:n yhteydessä tehtävä työ otetaan huomioon. Neuvosto on 
myös todennut, että komission olisi tehtävä säännöllisesti yhteistyötä muun muassa 
ECE:n/CLRTAP:n kanssa happamoitumisstrategiaa valmistellessaan. 
Huhtikuussa 1996 käytyjen komission ja ECE:n/CLRTAP:n kahdenvälisten neuvottelujen 
jälkeen perustettiin näiden kahden elimen avainhenkilöistä työryhmä, jonka päätehtävänä 
on yhteensovittamisen helpottaminen. Työryhmä on kokoontunut virallisesti heinäkuussa 
ja marraskuussa ja epävirallisia kokoontumisia järjestetään jatkuvasti. 
4. STRATEGIA 
Komissio on kehittänyt strategian happamoitumisen estämiseksi Euroopan yhteisössä 
edellä kuvaillun tieteellisen selvityksen tulosten perusteella ja ottaen huomioon 
jäsenvaltioiden huomautukset sekä huomioiden teollisuuden edustajien ja valtiosta 
riippumattomien järjestöjen 29 päivänä toukokuuta 1996, 30 päivänä lokakuuta 1996 ja 
16 päivänä tammikuuta 1997 pidetyissä kokouksissa esittämät huomautukset. 
Jos strategian osana ehdotetut toimenpiteet toteutetaan, se mahdollistaa välitavoitteen 
saavuttamisen eli erotuksen kaventamisen 50 prosentilla vuoteen 2010 mennessä, kuten 
3.2 kohdassa esitetään. Ehdotetut toimenpiteet johtavat päästöjen lisävähennyksiin, jos 
niiden määrää verrataan niihin vähennyksiin, jotka perustuvat nykyiseen lainsäädäntöön ja 
sitoumuksiin ja joiden arvioidaan vähentävän koko yhteisön SO2, NOx- ja NH3 -päästöjä 
vastaavasti 66, 48 ja 15 prosentilla vuosien 1990 ja 2010 välisenä aikana. Pitkän aikavälin 
ympäristötavoitteena on kuitenkin, ettei kriittistä kuormitusta koskaan ylitetä. Tätä 
silmällä pitäen komission strategiaehdotukseen sisältyy myös jatkuva tarkastelumenettely 
sekä käyttöön otettavien toimenpiteiden vaikutusten seuraamiseksi että sen arvioimiseksi, 
11 
tarvitaanko happamoittavien päästöjen vähentämiseksi lisätoimenpiteitä ja minkälaisia 
toimenpiteitä tarvitaan. Strategian tärkeimmät osatekijät esitetään jäljempänä. 
4.1 Ehdotus kansallisiksi päästörajoiksi 
Komissio katsoo, että yhteisön tulevan, happamoitumista ja siihen liittyviä rajojen yli 
vaikuttavia ilmiöitä, kuten alailmakehän otsonia, koskevan politiikan olisi perustuttava 
merkittävimmille saasteille asetettaviin kansallisiin päästörajoihin. Sovitut ympäristö­
tavoitteet olisi voitava saavuttaa näitä päästörajoja noudattamalla. Kansallisten 
päästörajojen asettaminen vastaa YK:n Euroopan talouskomission valtiosta toiseen 
tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevan yleissopimuksen 
lähestymistapaa. Päästörajoihin perustuvan politiikan yhtenä etuna on, että jäsenvaltiot 
voivat joustavasti päättää, miten päästörajat saavutetaan taloudellisesti kannattavimmalla 
tavalla. On selvää, että jäsenvaltioiden toimenpiteiden on oltava sisämarkkinoiden 
toimintaa ja kilpailua koskevien yhteisön sääntöjen mukaisia. Kansallisissa strategioissaan 
jäsenvaltiot voivat esimerkiksi ottaa teknisten keinojen lisäksi käyttöön taloudellisia 
ohjauskeinoja tai muita vastaavia toimenpiteitä päästörajojen saavuttamiseksi. 
Kuten edellä todettiin, kansallisten päästörajojen asettaminen edellyttää, että 
ympäristönsuojelutavoite on määritelty. Happamoitumisen osalta komissio pitää sopivana 
keskipitkän ajan tavoitteena erotuksen kaventamista 50-prosenttisesti vuoteen 2010 
mennessä (ks. 3.2 kohta). 
Komission tekemässä tieteellisessä selvityksessä annetaan alustavia tietoja 50 prosentin 
välitavoitteen saavuttamiseksi tarvittavista päästöjen vähennyksistä (ks. 3.3 kohta ja liite). 
Komissio korostaa, että luvut ovat alustavia, ja niitä tarkastellaan uudelleen 
otsonistrategian (ks. jäljempänä) ja tieteellisen selvityksen lisähionnan perusteella. On 
kuitenkin selvää, että erotuksen kaventaminen 50-prosenttisesti on huomattava haaste, 
johon on vastattava lisäämällä ja tehostamalla toimenpiteitä, joita jäsenvaltiot tällä hetkellä 
toteuttavat vähentääkseen happamoittavia päästöjä. 
Alailmakehän otsoni on toinen rajojen yli kulkeutuvan pilaantumisen laji, joka edellyttää 
yhteisiä toimia yhteisön tasolla. Komission on tarkoitus tehdä vuoden 1998 alkuun 
mennessä ehdotus yhteisön strategiaksi tämän kaltaisen pilaantumisen estämiseksi. 
Komissio tekee parhaillaan yhdessä HASA:n kanssa strategiaehdotuksen laatimiseksi 
tarvittavia tieteellisiä selvityksiä, jotka perustuvat samoihin metodeihin, joita on käytetty 
tämän happamoitumisen estämiseksi laaditun strategian valmistelussa. Tieteellisessä 
selvityksessä on tarkoitus määritellä kansalliset rajat typen oksidien ja haihtuvien 
orgaanisten yhdisteiden päästöille, jotka ovat pääasiallisia alailmakehän otsonin 
muodostumisen aiheuttajia. 
Komissio tekee vuoden 1998 aikana ehdotuksen direktiiviksi kansallisten SO2-, NOx-, 
NH3- ja VOC-päästöjen ylärajoiksi. Ehdotus perustuu 
1) happamoitumista koskevaan selvitykseen tehtäviin parannuksiin, 
2) valmistuvaan alailmakehän otsonia koskevaan selvitykseen, 
3) jäsenvaltioita, teollisuutta ja kansalaisjärjestöjä edustavien asiantuntijoiden kanssa 
käytäviin keskusteluihin, 
12 
4) edistymiseen keskusteluissa, joita käydään YK:n Euroopan talouskomission valtiosta 
toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan 
yleissopimukseen liitettävästä uudesta pöytäkirjasta sekä Kansainvälisen 
merenkulkujärjestön (IMO) alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä 
tehdyn yleissopimuksen (MARPOL) suunnitellusta tarkistuksesta. 
Ehdotuksessa otetaan huomioon happamoitumista koskevan tavoitteen eli erotuksen 
50 prosenttisen kaventamisen saavuttaminen ja sovitut alailmakehän otsonia koskevat 
ilmanlaatutavoitteet. Päästörajoja määritellessään komissio ottaa huomioon ehdotettavien 
rajojen vaikutukset tiettyjen yhteisön alueiden taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen. 
Vaikka sitovien kansallisten päästörajojen käyttöönotto onkin merkittävä uusi aloite, se on 
ainoastaan osa happamoitumisstrategiaa. Päästörajoja ehdotetaan täydennettäväksi muilla 
toimilla (ks. jäljempänä), jotka auttavat saavuttamaan päästörajat käytännössä ja joilla 
huolehditaan siitä, että Euroopan yhteisössä ja sen ulkopuolella toteutetaan taloudellisesti 
kannattavia teknisiä toimenpiteitä päästöjen vähentämiseksi. 
4.2 Vuoden 1994 rikkipöytäkirjan ratifiointi 
Portugalia lukuun ottamatta kaikki jäsenvaltiot sekä Euroopan yhteisö ovat 
allekirjoittaneet valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista 
koskevaan yleissopimukseen liittyvän rikkipöytäkirjan vuodelta 1994. Myös seuraavat 
EY:n ulkopuoliset maat ovat sen tähän mennessä allekirjoittaneet: Bulgaria, Kanada, 
Kroatia, Tsekin tasavalta, Unkari, Liechtenstein, Norja, Puola, Venäjä, Slovakia, Slovenia, 
Sveitsi ja Ukraina. Vuoden 1996 joulukuuhun mennessä kuitenkin vain neljä jäsenvaltiota 
(Ruotsi, Alankomaat, Luxemburg ja Yhdistynyt kuningaskunta) ja yksi EY:n ulkopuolinen 
maa (Norja) oli sen ratifioinut. Pöytäkirjan voimaantulo edellyttää, että 
16 allekirjoittajamaata on ratifioinut sen. 
Jos yhteisö aikoo kehittää kunnianhimoista happamoitumisen estämispolitiikkaa, sen olisi 
ensi töikseen ratifioitava vuoden 1994 rikkipöytäkirja. Ennen kuin yhteisö päättää 
lisätoimenpiteistä happamoittavien päästöjen vähentämiseksi, sen olisi osoitettava 
sitoutumisensa olemassa oleviin kansainvälisiin sopimuksiin. Pöytäkirja sisältää lisäksi 
määräyksiä tulevista tarkasteluista, jotka tarjoavat mahdollisuuden pitemmälle meneviin 
sitoumuksiin, jotka voivat puolestaan vaikuttaa edelleen ympäristön laatua koskevien 
yhteisön tavoitteiden saavuttamiseen. 
Vuoden 1994 rikkipöytäkirjan ratifioinnista on poliittisen merkityksen lisäksi selvää 
hyötyä yhteisölle, koska valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien 
kaukokulkeutumista koskeva yleissopimus on tällä hetkellä tehokkain väline päästöjen 
vähentämiseksi niissä EY:n ulkopuolisissa maissa, joiden vaikutus happamaan laskeumaan 
EY:n alueella on huomattava. 
Komissio ehdottaa näin ollen, että neuvosto päättäisi, että Euroopan yhteisö ratifioi 
vuoden 1979 valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista 
koskevaan yleissopimukseen liittyvän pöytäkirjan rikkipäästöjen lisävähennyksistä. 
Liitteenä on ehdotus neuvoston päätökseksi vuoden 1994 rikkipöytäkirjan hyväksymisestä 
Euroopan yhteisön puolesta. 
13 
4.3 Ehdotus tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta annetun direktiivin 
tarkistamisesta 
Neuvosto hyväksyi maaliskuussa 1993 direktiivin 93/12/ETY tiettyjen nestemäisten 
polttoaineiden rikkipitoisuudesta. Siinä dieselpolttoaineiden rikkipitoisuudeksi asetettiin 
enintään 0,2 painoprosenttia 1 päivästä lokakuuta 1994 alkaen, ja se alennettiin 
0,05 prosenttiin 1 päivästä lokakuuta 1996 alkaen. Muiden kaasuöljyjen kuin diesel­
polttoaineiden enimmäisrikkipitoisuudeksi asetettiin 0,2 painoprosenttia 1 päivästä lokakuuta 
1994 alkaen. Direktiivin 2 artiklassa komissiota pyydettiin selvittämään neuvostolle 
antamassaan kertomuksessa edistyminen rikkidioksidipäästöjen torjunnassa ja antamaan 
neuvostolle ehdotus, jossa määrätään alempi arvo muiden kaasuöljyjen kuin dieselöljyn 
rikkipitoisuudelle. Ehdotusta on lykätty happamoitumisstrategiaa odotellessa. 
Happamoitumisstrategian kehittämistä varten tehdyssä selvityksessä todettiin, että kiinteissä 
lähteissä käytettyjen kaasuöljyjen rikkipitoisuuden vähentäminen edelleen on taloudellisesti 
kannattava toimenpide, jota sovelletaan jo käytännössä kahdeksassa jäsenvaltiossa: 
Itävallassa, Belgiassa, Tanskassa, Suomessa, Saksassa, Alankomaissa, Ruotsissa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa. (Itävallassa ja Suomessa sallitaan tällä hetkellä enintään 
0,1 prosentin rikkipitoisuus. Näiden kahden maan liittymissopimuksiin sisältyy tämän 
mahdollistava poikkeus, jota sovelletaan neljän vuoden siirtymäajan 31 päivään joulukuuta 
1998.) Muissa jäsenvaltioissa kaasuöljyjen rikkipitoisuuden laskeminen nykyisen 
0,2 prosentin arvon alle ei kata kustannuksia, jos ainoana tarkoituksena on saavuttaa 
happamoitumista koskevat välitavoitteet. 
Nestemäisistä polttoaineista peräisin olevien S02-päästöjen tärkein lähde ovat raskaat 
polttoaineet, joiden suhteellinen osuus EY:n kokonaispäästöistä oli noin 20 prosenttia vuonna 
1990. On arvioitu, että osuus kasvaisi lähes 40 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä, jos 
kohdennettuja toimenpiteitä ei toteuteta. Raskaiden polttoaineiden S02-päästöt ovat peräisin 
useista eri lähteistä (ks. taulukko 4). 
Taulukko 4: Raskaista polttoöljyistä aiheutuneet S02-päästöt vuonna 2010 
vertailuskenaarion mukaan ja sen jälkeen, kun rikkipitoisuus on rajoitettu 1 prosenttiin 
(tuhatta tonnia) 
Vertailu-
skenaario 
Jos 
raskaassa 
polttoölyssä 
rikkiä 1% 
Erotus Jalostamot 
ja muu 
valmistus 
404 
207 Teollisuus 
574 
329 Koti­
taloudet 
158 
75 Liikenne 
81 
27 Voima­
laitokset 
901 
350 Yhteensä 
2119 
988 
1131 
Happamoitumisstrategiaa varten tehty selvitys osoitti, että kahdentoista jäsenvaltion osalta 
(poikkeuksena Espanja, Portugali ja Kreikka) rikkipitoisuudeltaan alhaisten raskaiden 
polttoöljyjen käyttö tietyillä aloilla, esim. liikenteessä ja kotitalouskäytössä, on taloudellisesti 
kannattava päästöjen vähentämisvaihtoehto välitavoitteen saavuttamiseksi. Muilla aloilla, 
14 
kuten voimalaitoksissa ja teollisuudessa rikin poistaminen savukaasuista oli yleensä 
taloudellisesti kannattavampaa ja myös tehokkaampaa päästöjen vähentämisen kannalta. 
Koska raskaiden polttoöljyjen käyttö vaikuttaa merkittävästi S02-päästöihm, komissio katsoo 
happamoitumisen estämisstrategiansa yhteydessä aiheelliseksi vähentää raskaista 
polttoöljyistä peräisin olevia S02-päästöjä asettamalla rajat sallitulle rikkipitoisuudelle. 
Ottaakseen huomioon yhdennetystä arvioinnista saatavat johtopäätökset ja välttääkseen 
kannattamattomia menoja komissio tunnustaa, että yleisestä rikkipitoisuusrajasta on tarpeen 
myöntää poikkeuksia sellaisissa maissa tai sellaisilla alueilla, joiden ympäristöolosuhteet sen 
sallivat, sekä joillakin teollisuudenaloilla, jotka jo soveltavat päästöjä vähentävää teknologiaa 
(esimerkiksi savukaasujen rikinpoistoa), jonka avulla S02-päästöjen vähentämisessä päästään 
yhtä hyviin tai parempiin tuloksiin. Erityisesti kaikissa raskaita polttoöljyjä koskevissa 
.<"?r5nö;p>ä o;is; otettava huomioon suurten polttolaitosten päästöistä annetun direktiivin 
H?i ''SP9/F7Y säännökset ja siihen ehdotetut muutokset (ks. 4.4 kohta). Tällä hetkellä 
wv v'c^aar.. että direktiivin 88/609/ETY tarkistuksessa siihen sisällytetään (nykyiseen 
ÎKok^'v'ïï; sisältyvien kaltaisia) päästörajoja koskevia säännöksiä, joilla suurille 
po^totei'oksille jätetään jonkin verran liikkumavaraa niiden käyttämien raskaiden 
p.^h,.^"ij--jcr. rikkipitoisuuden suhteen. 
TämäD tiedonannon liitteenä on ehdotus kaasuöljyjen ja raskaiden polttoöljyjen 
rikkipitoisuuksia koskevaksi neuvoston direktiiviksi, johon on sisällytetty edellä esitetyt 
Periaatteet 
Bunkk:criöljyn rikkipitoisuuden valvontaa käsitellään jäljempänä kohdassa 4.5. 
4.4 LCP-ja ÏPPC-direktiiveihin liittyvät toimet: Kiinteiden lähteiden päästöjen valvonta 
K^~" v~> valmistelee tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien 
cp^">iPusr?ieslöJGn rajoittamisesta annetun direktiivin 88/609/ETY (LCP-direktiivi) 
i«.'«""U»k?«c yhteydessä uusia raja-arvoja uusien suurten polttolaitosten S02- ja NOx-
f:-"j--t*;ï>. I i'»det päästöraja-arvot perustuvat parhaaseen ilman epäpuhtauksien 
rii^irt^""ncRsa käytettävissä olevaan tekniikkaan. Komission yksiköt tutkivat direktiivin 
^v^ri^Tv tarkistusta valmistellessaan muun muassa sitä, olisiko syytä asettaa kansalliset 
ns;;i-'pi »1?l <;okä uusille että olemassa oleville laitoksille. Päästörajat ovat perusteltuja 
'^VcliKrn kannattavuuden ja ympäristön laatua koskevien tavoitteiden saavuttamisen 
kannaltsL LCP-direktiivi n tarkistusta varten tehty selvitys sekä useissa jäsenvaltioissa saatu 
käytärraön kokemus ovat osoittaneet, että suurten polttolaitosten päästöihin on taloudellisesti 
kannattavampaa puuttua asettamalla päästöille enimmäismäärä (mahdollisesti raja-arvoihin 
yhdistämisiä) kuin käyttämällä ainoastaan päästönormeja. 
Happamoitti »strategiaa varten tehdyn selvityksen johtopäätökset osoittivat 
SvVp^ästöjen osalta, että olemassa olevien suurten polttolaitosten savukaasujen 
rikinpoisto tai samaan tähtäävät päästörajat taikka samaan kokonaisvähennykseen 
johtava päästöjen enimmäismäärä on välttämätöntä kaikissa jäsenvaltioissa Kreikkaa, 
Portugalia ja osittain myös Espanjaa lukuun ottamatta. 
15 
NOx-päästöjen osalta, että olemassa olevien suurten polttolaitosten savukaasujen 
dentrifikointi tai samaan tähtäävät päästörajat taikka samaan kokonais vähennykseen 
johtava päästöjen enimmäismäärä ovat välttämättömiä kaikissa jäsenvaltioissa 
Kreikkaa, Portugalia, Espanjaa, Italiaa, Suomea ja Luxemburgia lukuun ottamatta. 
Komission ehdotuksessa LCP-direktiivin tarkistamiseksi otetaan huomioon happamoitumista 
koskevan 50 prosentin tavoitteen saavuttaminen vuoteen 2010 mennessä. 
IPPC-direktiivin (96/61/EY) mukaiset päästörajat, joita uusien polttolaitosten on noudatettava 
vuoteen 1999 mennessä ja olemassa olevien laitosten vuoteen 2007 mennessä, perustuvat 
tässä direktiivissä määriteltyyn parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan ottaen 
huomioon 
maantieteellinen sijainti, 
paikalliset ympäristöolosuhteet, 
ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisen vähentämistä koskevat säännökset ja 
IPPC-direktiivin ensisijainen tavoite, joka on päästöjen estäminen tai, jos tämä ei ole 
mahdollista, päästöjen vähentäminen, jotta voitaisiin saavuttaa yleisesti 
ympäristönsuojelun korkea taso. 
IPPC-direktiivi on tärkein väline myös teollisuudessa syntyvien päästöjen vähentämisessä. 
Happamoitumisstrategian tueksi tehdyn selvityksen tulosten mukaan erotuksen 
50 prosenttisen kaventamistavoitteen saavuttamiseksi olisi taloudellisesti kannattavaa 
soveltaa tiukkaa teollisuusprosessien S02-päästöjen valvontaa kaikissa yhteisön 
jäsenvaltioissa Kreikkaa ja Portugalia lukuun ottamatta. Kymmenen jäsenvaltion, Kreikkaa, 
Portugalia, Espanjaa, Italiaa ja Suomea lukuun ottamatta, olisi valvottava myös 
teollisuusprosessien NOx-päästöjä. Samaan päästöjen kokonaisvähennykseen taloudel-lisesti 
kannattavammalla tavalla johtavien päästöjen enimmäismäärien tai taloudellisten 
ohjauskeinojen soveltaminen on myös mahdollista. 
Happamoitumisstrategiaa varten tehdyn selvityksen johtopäätös on näin ollen, että 
välitavoitteen saavuttamiseksi tarvitaan yhteisön laajuisesti tai alueellisesti toteutettavia 
täydentäviä toimenpiteitä polttolaitosten ja teollisuuden päästöjen vähentämiseksi. 
Käytettävissä olevat oikeudelliset välineet ovat suurten polttolaitosten päästöistä annetun 
direktiivin 88/609/EY tarkistaminen ja IPPC-direktiivi. 
4.5 Merenkulun päästöihin liittyvät toimet 
Kun kansainvälisen merenkulun päästöt sisällytettiin 50 prosentin välitavoitteeseen, alusten 
S02-päästöjen vähentämisen osoitettiin olevan taloudellisesti kannattavaa Itämerellä ja 
Pohjanmerellä ja typen oksidipäästöjen vähentämisen Itämerellä, Pohjanmerellä ja joissakin 
Atlantin valtameren osissa. S02-päästöjä voidaan vähentää alentamalla bunkkeripolttoöljyjen 
rikkipitoisuutta ja typen oksidipäästöjä sisällyttämällä katalysaattorin käyttö 
vähentämistoimenpiteisiin. 
Aluksissa käytettävän bunkkeripolttoaineen rikkipitoisuuksista ei ole olemassa kansainvälistä 
sääntelyä. Sääntelyä on kuitenkin ehdotettu osana Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) 
yleissopimusta alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä (MARPOL-
yleissopimus). Tätä yleissopimusta ollaan tarkistamassa, ja neuvottelut on määrä saada 
päätökseen vuoden 1997 lopulla. Alustavissa yleissopimuksen tarkistamista koskevissa 
keskusteluissa Itämeren rantavaltiot ovat ehdottaneet, että Itämeri määriteltäisiin S02-
16 
päästöille alttiiksi vyöhykkeeksi. Pohjanmeren rantavaltiot pyrkivät saamaan aikaan 
vastaavan määritelmän koko Pohjanmeren ja Englannin kanaalin alueelle tai osalle siitä. On 
ehdotettu, että tällaisilla herkillä vyöhykkeillä alukset saisivat käyttää polttoaineenaan vain 
sellaista bunkkeriöljyä, jonka rikkipitoisuus on enintään 1,5 prosenttia. 
Itämeren ja koko Pohjanmeren ja Englannin kanaalin alueen tai sen joidenkin osien 
määritteleminen S02-päästöille alttiiksi vyöhykkeeksi sekä aluksissa käytettävän 
bunkkeripolttoaineen rikkipitoisuuden rajoittaminen näillä vyöhykkeillä olisi komission 
selvitysten mukaan taloudellisesti erittäin kannattava toimenpide toteutettavaksi osana 
happamoitumisen estämistä koskevaa EY:n yhdennettyä strategiaa. Näin ollen komissio 
katsoo, että MARPOL-yleissopimuksen käynnissä olevan tarkistuksen yhteydessä kaikkien 
jäsenvaltioiden pitäisi kannattaa Itämeren ja koko Pohjanmeren ja Englannin kanaalin alueen 
tai sen osien määrittämistä S02-päästöille alttiiksi vyöhykkeiksi. MARPOL-yleissopimuksen 
tarkistuksen jälkeen jäsenvaltioiden olisi pantava herkkiä vyöhykkeitä koskevat määräykset 
täytäntöön niin pian kuin on käytännössä mahdollista. Komissio tekee tarvittaessa ehdotuksia, 
joilla taataan, että jäsenvaltiot panevat kyseiset määräykset nopeasti täytäntöön. 
4.6 Keski-ja Itä-Euroopan maihin liittyvät toimet 
EY ja sen jäsenvaltiot voisivat toimia ulkosuhteissaan aktiivisesti ja edistää taloudellisesti 
kannattavia toimenpiteitä lainkäyttöalueensa ulkopuolella. Esimerkiksi rikkipäästöjen 
vähentäminen joissakin EY:n ulkopuolisissa maissa vuoden 1994 rikkipöytäkirjassa sovittua 
enemmän näyttää olevan taloudellisesti kannattavaa happamoitumisen vähentämiseksi EY:n 
alueella. Lisäksi NOx- ja NH3-päästöjä koskevat tiukemmat rajoitukset, joita useita 
epäpuhtauksia koskevaan CLRTAP:n tulevaan pöytäkirjaan suunnitellaan, vaikuttaisivat 
osaltaan siihen, että happamoitumista koskevat kriittiset kuormitukset eivät ylittyisi. On 
taloudellisesti kannattavaa ja happamoitumista koskevien kriittisten kuormitusten alittumisen 
kannalta todennäköisesti välttämätöntä, että päästöjä vähennetään edelleen ei ainoastaan 
jäsenvaltioissa, vaan myös Keski- ja Itä-Euroopan maissa (KIE), erityisesti niissä, jotka ovat 
EY-maiden naapureita. 
Edellä 3.3 kohdassa esitetyt päästöjen vähennykset perustuvat siihen olettamukseen, että 
päästöjä vähennetään EY:n ulkopuolisissa maissa niiden tällä hetkellä voimassa olevan 
lainsäädännön mukaisesti ja ECE:n/CLRTAP:n pöytäkirjoissa edellytetyllä tavalla. Tällainen 
olettamus on järkevä, koska EY ei voi paljoa vaikuttaa kyseisten maiden happamoitumista 
koskeviin toimintatapoihin. Komission tekemät herkkyysanalyysit osoittavat erittäin selvästi, 
että tiettyjen maiden, erityisesti joidenkin KIE-maiden, happamoittavien päästöjen 
vähentäminen antaa unionille mahdollisuuden pyrkiä kunnianhimoisempiin tavoitteisiin 
happaman laskeuman suhteen. 
Komission happamoitumisstrategian tueksi tehty tieteellinen selvitys on osoittanut, että 
joistakin KIE-maista, kuten Puolasta, Tsekin tasavallasta, Unkarista ja Sloveniasta peräisin 
olevat päästöt vaikuttavat merkittävästi happamoittavien kriittisten kuormitusten ylittymiseen 
EY:ssä (ks. liite). Yleensä EY:n alueelta kuitenkin kulkeutuu enemmän happamoittavia 
päästöjä näihin maihin kuin niistä EY:hyn. Päästöjen väheneminen investointiyksikköä kohti 
on kuitenkin yleensä suurempi KIE-maissa kuin EY:ssä. Näin ollen ja koska päätöksiä 
tehdään tapauskohtaisesti, olisi mahdollista löytää tapaukset, joissa päästöjen vähentämisen 
edistäminen Keski- ja Itä-Euroopan maissa olisi kaikkien osapuolten kannalta hyödyllistä ja 
taloudellisesti kannattavaa. Yhteisön olisi pyrittävä löytämään nämä tapaukset ja 
hyödyntämään niitä. Tavoitteen toteutumiseksi olisi tutkittava useita vaihtoehtoja. 
17 
EY on kehittänyt yhteyksiä kymmenen Keski- ja Itä-Euroopan maan kanssa (Bulgaria, Latvia, 
Liettua, Puola, Romania, Slovakia, Slovenia, Tsekin tasavalta, Unkari ja Viro) 
kannustaakseen niiden lainsäädännön lähentämistä yhteisön lainsäädäntöön ja helpottaakseen 
siten tarvittavia ' mukautuksia, jos ja kun liittyminen tapahtuu. Ympäristönäkökohdat ja 
erityisesti ympäristöalaa koskevan yhteisön säännöstön hyväksy-minen kuuluvat tärkeimpiin 
aiheisiin liittymistä edeltävässä strategiassa. Näiden maiden kanssa käytävässä 
vuoropuhelussa komissio pitää happamoitumista yhtenä tärkeimmistä keskustelunaiheista 
ympäristönsuojelun alalla. Komissio aikoo hyödyntää olemassa olevaa Phare-ohjelmaa ja 
sellaisia välineitä kuin esimerkiksi TAIEX (Technical Assistance and Information Exhange 
Office - teknisen avun ja tietojen vaihtotoimisto) ja DISAE (Development of Implementation 
Strategies for Approximation in Environment - täytäntöönpanostrategioiden kehittäminen 
ympäristöalan sääntelyn lähentämiseksi) löytääkseen mahdollisuuksia tehokkaaseen 
yhteistyöhön happamoittavien päästöjen vähentämistä koskevissa hankkeissa. 
Yksi tehokkaimmista välineistä päästöjen vähentämiseksi KIE-maiden kansantalouksissa on 
vaikuttaminen sekä julkisiin että yksityisiin investointeihin, erityisesti energiahuollon alalla. 
Komissio aikoo näin ollen käydä keskusteluja hallitusten, suurimpien teollisuus-konsernien ja 
rahoituslaitosten kanssa löytääkseen happamoitumista aiheuttavien päästöjen vähentämisen 
kannalta parhaat investointistrategiat. 
4.7 Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan 
yleissopimukseen liittyvät toimet 
ECE/CLRTAP on tärkein väline, jolla Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot voivat edistää 
päästöjen vähentämistä maissa, jotka eivät ole EY:n jäseniä. Lisätoimet joissakin näistä 
maista ovat osoittautuneet taloudellisesti kannattaviksi ympäristön laatua koskevan EY:n 
50 prosentin välitavoitteen saavuttamisen kannalta. Lopullisen tavoitteen saavuttamisen 
kannalta on lisäksi välttämätöntä, että kriittiset kuormitukset eivät ylity. Komission ja 
jäsenvaltioiden olisi näin ollen toimittava aktiivisesti CLRTAP-neuvotteluissa useita 
epäpuhtauksia koskevasta uudesta pöytäkirjasta ja edistettävä vuoden 1994 rikkipöytä-kirjan 
pikaista ratifiointia ja tarkistusta (ks. 4.2 kohta), jotta näillä voitaisiin vaikuttaa 
happamoitumista ja siihen liittyviä ongelmia koskeviin EY:n ympäristötavoitteisiin. 
4.8 Mahdolliset toimet ammoniakkipäästöjen vähentämiseksi 
Jo olemassa olevan tai suunnittelun kohteena olevan EY-lainsäädännön odotetaan johtavan 
ammoniakkipäästöjen vähenemiseen. Ensinnäkin hyvän maanviljely tavan sään-töjen 
luomisen ja soveltamisen nitraattidirektiivin (91/676/EY) täytäntöönpanon kautta ei odoteta 
ainoastaan vähentävän nitraatin valumista pinta- ja pohjavesiin, vaan näin on mahdollista 
vähentää myös ammoniakkipäästöjä. Toiseksi IPPC-direktiiviä (96/61/EY) sovelletaan myös 
suuriin siipikarjan ja sikojen tuotantolaitoksiin samoin kuin teollisuuslaitoksiin, joilla on 
ammoniakkipäästöjä. Lantavarastojen peittämisellä, jota käsitellään metaanipäästöjen 
vähentämisstrategiaa koskevassa tiedonannossa (KOM(96)/557/2), voidaan lisäksi vähentää 
ammoniakkipäästöj ä. 
Happamoitumisstrategiaa koskevan tutkimuksen mukaan on todellakin taloudellisesti 
kannattavaa vähentää edelleen ammoniakkipäästöjä. Tutkimuksen mukaan erityisesti 
seuraavat toimenpiteet näyttävät kannattavan taloudellisesti: 
18 
tekniikat, joilla vähennetään ammoniakkipäästöjä lannan (lypsylehmien, karjan, sikojen, 
munivien kanojen, siipikarjan, lampaiden) käytön yhteydessä, muutamia maita (Suomi, 
Kreikka, Portugali ja Espanja) lukuun ottamatta, 
talleissa toteutettavat muutokset, joilla vähennetään siipikarjan aiheuttamia päästöjä, 
Suomea, Kreikkaa, Luxemburgia, Portugalia ja Espanjaa lukuun ottamatta, 
teollisuuden ammoniakkipäästöjen vähentäminen Suomea, Kreikkaa, Luxemburgia, 
Portugalia ja Espanjaa lukuun ottamatta. 
Vähennystoimenpiteiden tehokkuuteen, nykyiseen ja tulevaan päästöjen tasoon ja 
vähenny stekniikoiden kustannuksiin liittyvät epävarmuustekijät karjankasvatusalalla 
näyttävät olevan ilmeisempiä kuin muiden epäpuhtauksien osalta. Koska ammoniakin 
vähentämistekniikat eivät ole yhtä vakiintuneita kuin muiden epäpuhtauksien, näyttää 
tarkoituksenmukaiselta jättää jäsenvaltioille enemmän harkintavaltaa päätettäessä 
toimenpiteiden valinnasta ehdotettujen kansallisten päästörajojen saavuttamiseksi. Uusien 
tutkimusten tulokset on otettava huomioon asetettaessa kansallisia päästörajoja. 
4.9 Taloudelliset ohjauskeinot 
Ohjauskeinovalikoiman laajentaminen ja tarvittaessa lainsäädännön täydentäminen 
markkinoihin perustuvilla ohjauskeinoilla on yksi viidennen ympäristöalan toiminta­
ohjelman viidestä tärkeimmästä prioriteetista. Kansallisten päästöjen enimmäismäärien 
soveltaminen antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden käyttää taloudellisia ohjauskeinoja 
lisävälineinä kansallisella tasolla. Lähteisiin perustuvat edellisten lukujen toimenpide-
ehdotukset on suunniteltu mahdollisuuksien mukaan siten, että taloudellisten ohjaus-keinojen 
käyttöön jää liikkumavaraa. Kansallisten enimmäismäärien soveltaminen on kuitenkin tärkein 
tavoite ja jäsenvaltioiden lähtökohta, kun ne suunnittelevat omia taloudellisia ohjauskeinoja 
(tai sääntelyä), joissa mennään ympäristöä koskevia yhteisiä vähimmäisvaatimuksia 
pidemmälle. Ohjauskeinot voivat olla 1) maksuja/veroja, 2) tukea, 3) vaihdettavia päästölupia 
ja 4) ympäristösopimuksia. Komissio on äskettäin hyväksynyt ympäristöveroja koskevan 
tiedonannon (KOM(97) 9 lopulli.), jossa todetaan, missä olosuhteissa jäsenvaltiot voivat 
soveltaa ympäristöveroja. Tiedonannossa selvitetään sisämarkkinoihin liittyvää lainsäädäntöä, 
jota ympäristöverojen ja -maksujen käyttöön ottoa harkitsevien jäsenvaltioiden on 
noudatettava. Komissio on myös hyväksynyt tiedonannon ympäristö-sopimuksista 
(KOM(96) 561 lopull.), jossa selvitetään tämän välineen käytölle asetettuja vaatimuksia. 
Kansalliset enimmäismäärät ja tiedonannot ovat jäsenvaltioiden toiminnan pääasiallisena 
ohjaajana laajennettaessa myönteisiä kokemuksia tarvittaessa taloudellisia ohjauskeinoja 
käyttämällä. 
Kansallisella tasolla sovellettavien taloudellisten ohjauskeinojen lisäksi on useita aloja, joilla 
EU:n tason taloudelliset ohjauskeinot tuovat lisäarvoa, kun pyritään pitämään päästöt 
kansallisten enimmäismäärien alapuolella tai tehostamaan päästöjen vähenemistä 
rakenteellisilla muutoksilla energian käytössä ja maataloudessa, jotta kriitinen kuormitus ei 
ylittyisi. Tällaisia aloja ovat energiaverotus, laivaliikenteen maksut, maatalous sekä 
kansallisten enimmäismäärien yhteinen täytäntöönpano. 
4.9.1 Energia 
Energia-alalla taloudellisten ohjauskeinojen käyttö voisi saada aikaan siirtymistä 
energiamuodosta toiseen ja parantaa energiatehokkuutta. Tällä tavoin voitaisiin alentaa 
19 
kustannuksia, joita aiheutuu ehdotettujen kansallisten NOx- ja S02-päästöjen 
enimmäismäärien noudattamisesta, ja vähentää samalla C02-päästöjä. Tähän tarkoitukseen 
voidaan käyttää energiatuotteiden mukaan eriytettyjä verotoimenpiteitä. Komissio ei pidä 
tarkoituksenmukaisena verotoimenpiteiden eriyttämistä kutakin ympäristöongelmaa tai 
energiatuotetta koskevassa erillisessä direktiivissä. Ympäristöasiat olisi sen sijaan 
yhdennettävä osaksi yhtenäisempää energiatuotteita koskevaa yhteisön valmistevero­
järjestelmää neuvoston ja parlamentin pyyntöä noudattaen. 
Tästä syystä komissio ottaa energiaverotusta koskevassa direktiiviehdotuksessan huomioon, 
että on tarpeen ohjata markkinoita tehokkaampaan ja puhtaampaan polttoaineiden käyttöön, 
kuten ECOFIN-neuvosto 11 päivänä maaliskuuta 1996 esitti. Tämä mahdollistaa 
joustavamman kansallisen tason politiikan harjoittamisen sisämarkkinoilla. Harkittavat 
vaihtoehdot ovat raskaisiin polttoöljyihin sovellettavan verotuksen vähimmäistasojen 
eriyttäminen rikkipitoisuuden mukaan ja jäsenvaltioiden nimenomainen mahdollisuus eriyttää 
energiatuotteiden veroasteita niiden ympäristöystävällisyyden perusteella. Lisäksi uudet 
energiatuotteet voisivat kuulua yhteisön lainsäädännön soveltamisalaan ja tulevissa yhteisön 
verotasojen tarkistuksissa otettaisiin ympäristötavoitteet huomioon. Ehdotuksella odotetaan 
saatavan aikaan vähäinen, mutta ei merkityksetön, NOx-, S02- ja C02-päästöjen 
vähentyminen. 
4.9.2 Laivaliikenne 
Edellä 4.5 kohdassa kerrottiin Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO) käytävistä 
keskusteluista alempien raja-arvojen asettamisesta bunkkeripolttoaineiden rikki-pitoisuudelle. 
MARPOLin yhteydessä käsitellyt lähestymistavat eivät ole tyhjentäviä ja käytettävissä on 
lisäjärjestelyjä laivaliikenteen S02-päästöjen vähentämiseksi edelleen. MARPOLin 
yhteydessä käytävissä keskusteluissa ei myöskään käsitellä riittävästi laivaliikenteen NOx-
päästöjä. 
Yksi mahdollisuus on ympäristönäkökohtien perusteella eriytettyjen laivaliikenteen maksujen 
käyttö. Ruotsissa tähän tarkoitukseen aiotaan käyttää yleistä maksujärjestelmää, joka on 
sopusoinnussa nykyisten laivaliikenteen maksujen kanssa. Typen oksidien osalta Ruotsissa 
keskustellaan mahdollisuudesta hyvittää katalysaattoreiden käyttökustannukset ja osa 
pääomakustannuksista. Laivoilta kerättäisiin korkeampia ympäristönäkökohtiin perustuvia 
maksuja, jos niihin ei ole asennettu katalysaattoria. Rikin osalta Ruotsissa harkitaan nykyisten 
majakkamaksujen keskimääräisen tason korottamista ja hyvitysten myöntämistä laivoille, 
jotka käyttävät sellaisia polttoaineita, joiden rikkipitoisuus on alhainen (vähemmän kuin 
0,5 prosenttia). Komissio voisi tässä yhteydessä tutkia tarkemmin mahdollisuutta eriyttää 
laivaliikenteen maksuja joissakin jäsenvaltioissa happamoittavien päästöjen vähentämiseksi 
edelleen taloudellisesti kannattavalla tavalla. 
4.9.3 Maatalous 
Maataloudessa 50 prosentin välitavoite voidaan saavuttaa taloudellisesti kannattavalla tavalla 
tarvitsematta soveltaa monia käytettävissä olevia teknisiä vähentämistoimenpiteitä. 
Ammoniakkipäästöjen vähentämiseksi käytettävien teknisten lisätoimenpiteiden mahdollisten 
vaikutusten lisäksi yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) kehittämisellä edelleen vuoden 1992 
lähestymistavan pohjalta voitaisiin vaikuttaa myönteisesti ammoniakkipäästöjen tasoon. 
Kehittämisessä voitaisiin ottaa huomioon ammoniakki-päästöjen vähentämistarve muistaen, 
että ammoniakkipäästöt ovat vain yksi maatalouden ympäristöongelmista. Myös muut 
ongelmat, kuten nitraattien joutuminen pinta- ja pohjavesiin sekä metaanipäästöt, ovat 
20 
merkittäviä ja niitä olisi hyvä käsitellä happamoitumisen kanssa yhdessä. Viidennen 
ympäristöalan toimintaohjelman (KOM(95) 647 lopull.) vuonna 1996 tehdyssä tarkistuksessa 
yksi tärkeimmistä asioista on ympäristönäkökohtien ottaminen huomioon muilla politiikan 
lohkoilla. Happamoitumisen kannalta erityisen merkittäviä ovat seuraavat vuoden 1996 
tarkistuksessa mainitut tärkeimmät kohdat: 
a) maatalouden markkinavälineiden ja ympäristövaatimusten välisen yhteyden 
kehittäminen edelleen yhteisen maatalouspolitiikan kehittämisperiaatteiden mukaisesti 
siten, että turvautumista markkinahintojen tukemiseen vähennetään ja 
markkinapolitiikka, maaseudun kehittäminen ja ympäristöpolitiikka nivotaan paremmin 
yhteen, 
b) laajaperäisen tuotannon, kestävän maanviljelyteknologian ja luonnonmukaisen 
maataloustuotannon edistäminen läheisessä yhteistyössä kyseisten toimijoiden kanssa: 
asetus 2078/92 on hyvä esimerkki tällaisesta yhteistyöstä ja sillä on mahdollista 
vaikuttaa ammoniakkipäästöjen vähenemiseen. 
Taloudellisia ohjauskeinoja (esimerkiksi lannoiteverot, joita on käytetty joissakin maissa) 
voitaisiin tutkia keinona vähentää päästöjä edelleen, jotta kriittisiä kuormituksia ei ylitettäisi. 
4.9.4 Kansallisten enimmäismäärien yhteinen täytäntöönpano 
Yhteinen täytäntöönpano merkitsee sitä, että vähintään kaksi toimijaa tekee yhteistyötä 
tiettyjen sitoumusten tai velvoitteiden täyttämiseksi. Happamoitumisstrategian yhteydessä 
tämä merkitsee sovittujen kansallisten päästöjen enimmäismäärien yhteistä täytäntöön-panoa. 
Yhteinen täytäntöönpano on otettu esille, koska sen avulla päästöt on mahdollista pitää 
enimmäismäärien alapuolella pienemmin kustannuksin. Vuoden 1994 rikkipöytä-kirjassa 
todetaan, että pöytäkirjan sopimuspuolet voivat laadittavien sääntöjen ja ehtojen mukaisesti 
panna velvoitteet (kansalliset päästöjen enimmäismäärät) täytäntöön yhteisesti. Muutamat 
tutkimukset osoittavat, että yhteisellä täytäntöönpanolla voidaan saada aikaan merkittäviä 
kustannussäästöjä. Näiden kustannussäästöjen toteutuminen ja ympäristön laatua koskevien 
tavoitteiden saavuttaminen samanaikaisesti ei ole yhtä yksioikoista. Komissio tutkii yhteisen 
täytäntöönpanon mahdollisia vaikutuksia kansallisia päästöjen enimmäismääriä koskevassa 
tulevassa direktiiviehdotuksessaan. 
4.10 Mahdolliset liikenteen päästöihin liittyvät lisätoimet 
Tieliikenteen päästöjen valvontaa säännellään laajasti yhteisön voimassa olevassa 
lainsäädännössä. Komissio hyväksyi äskettäin (KOM(96) 248 lopull.) ehdotukset uusiksi ja 
tiukemmiksi päästöjä ja polttoaineita koskeviksi normeiksi, jotka on tarkoitus ottaa käyttöön 
vuoteen 2000 mennessä. Vuoden 1998 loppuun mennessä komission on tarkoitus esittää 
ehdotuksensa ajoneuvojen ja polttoaineiden uusiksi laatunormeiksi, jotka tulevat voimaan 
vuodesta 2005. 
Komission ehdotus (KOM (95) 350 lopull.) yhteisön laajuiseksi lainsäädännöksi 
maastokäyttöisistä liikkuvista lähteistä aiheutuvien päästöjen vähentämisestä on edistynyt 
hyvin ja neuvosto ja parlamentti todennäköisesti hyväksyvät sen lähitulevaisuudessa. 
Komissio tutkii mahdollisuuksia näiden päästönormien tiukentamiseksi edelleen sekä niiden 
laajentamiseksi käsittämään suurempi joukko ajoneuvoja. 
21 
4.11 Energiatehokkuutta ja energian säästöä edistävät toimet 
Kuten muualla tekstissä on esitetty (3.3 kohta ja liite) energian kulutuksen ja energian 
tuotantotapojen muutokset saattavat vaikuttaa merkittävästi ilmakehään vapautuvien 
happamoittavien päästöjen määrään. Tämän seurauksena vaihtoehtoisten ja uusiutuvien 
energianlähteiden kehittämiseen sekä energian säästöön tähtäävät aloitteet voivat johtaa 
happamoittavien päästöjen vähenemiseen. 
Yhteisön tasolla JOULE-ohjelma tarjoaa näköaloja järkevämpään energian käyttöön ja 
energian säästöön. FAIR-ohjelmassa tutkitaan muun muassa uusiutuvien raaka-aineiden 
käyttöä ja "puhtaan" energian tuotantoa. Esittelyohjelmat, kuten ALTENER ja SAVE, 
helpottavat vaihtoehtoisten energianlähteiden ja energiaa säästävien teknologioiden 
kehittämistä. Näiden tutkimusohjelmien ja esittelyohjelmien tulokset vaikuttavat energian 
kulutukseen ja eri energianlähteitä käyttäen tapahtuvan energiantuotannon tasapainoon sekä 
johtavat happamoittavien päästöjen vähenemiseen. 
Koheesiopolitiikkaa ja ympäristöä koskevassa tiedonannossa (KOM(95) 509 lopull.) 
korostetaan lisäksi, että rakennerahastot tarjoavat kiihokkeita ympäristöystävällisen 
tuotannon, muun muassa uusiutuvan energian ja energiaa säästävien teknologioiden käytön, 
edistämiseksi. 
4.12 Tarkastelumenettely 
Kuten edellä mainittiin, lopullista päämäärää ei voida saavuttaa vuoteen 2010 mennessä, 
vaikka sovellettaisiin teknisesti toteutettavissa olevia vähentämistoimenpiteitä EY:n sisällä. 
Sen vuoksi komission on käsiteltävä asiaa uudelleen myöhemmässä vaiheessa. Komissio 
tarkastelisi silloin happamoitumisstrategiaa ja arvioisi siihen mennessä saavutettuja tuloksia 
sekä jäsenmaiden mahdollisuuksia niiden päästörajojen saavuttamisen suhteen, joita 
välitavoitteen saavuttaminen vuoden 2010 määräaikaan mennessä vaatii. Tämän arvion ja 
mahdollisen asiaa koskevan uuden tieteellisen näytön perusteella esimerkiksi 
happamoitumisen kriittisen kuormituksen osalta ja ottaen huomioon päästöjen vähentämiseksi 
jo toteutetut toimenpiteet komission olisi yksilöitävä ja ehdotettava tarvittavia 
lisätoimenpiteitä olemassa olevan happamoitumisstrategian täydentämiseksi, jotta tavoite olla 
ylittämättä kriittisiä kuormituksia saavutettaisiin. 
Ehdotetaan, että komissio esittäisi ennen vuoden 2004 loppua neuvostolle kertomuksen, jossa 
kerrottaisiin happamoittavien ilman epäpuhtauspäästöjen vähentämisessä tapahtuneesta 
edistyksestä, sekä arvioitaisiin jäsenmaiden mahdollisuuksia päästörajojen saavuttamisen 
suhteen ennen vuotta 2010. Tämän kertomuksen ja mahdollisen uuden happamoitumiseen 
liittyvän tieteellisen näytön perusteella komission olisi esitettävä neuvostolle tarkistettu 
happamoitumisstrategia ennen vuoden 2004 loppua. 
22 
5. ALUSTAVA ARVIO KOMISSION STRATEGIASTA YMPÄRISTÖLLE 
AIHEUTUVISTA HYÖDYISTÄ JA STRATEGIAN KUSTANNUKSISTA 
Komission strategian tuloksena on välitavoitteeksi asetettu erotuksen kaventaminen 
50 prosentilla koko Euroopan yhteisön alueella. Ekosysteemialueiksi muutettuna kussakin 
maassa, jossa kriittiset kuormitukset ylitetään, komission strategia johtaa merkittävään 
parannukseen verrattuna vuoden 1990 tilanteeseen (ks. taulukko 5). 
Taulukko 5: Ekosysteemit, joissa happamoitumisen kriittiset kuormitukset ylitetään. 
Tilanne vuonna 1990 ja vuonna 2010 vertailuskenaarion mukaan (REF) sekä 
happamoitumisstrategian täytäntöönpanon jälkeen (STRAT). (tuhansina hehtaareina) 
Maa 
Itävalta 
Belgia 
Tanska 
Suomi 
Ranska 
Saksa 
Kreikka 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg 
Nederland 
Portugali 
Espanja 
Ruotsi 
Yhdistynyt kuningaskunta 
EY15 1990 
2 896 (59%) 
477 (77%) 
174 (18%) 
5 016 (16%) 
618 (4,3%) 
6 972 (80%) 
0 (0%) 
23 (4,8%) 
1 160 (18%) 
15 (17%) 
282 (88%) 
1 (0%) 
74 (0,9%) 
10 108 (23%) 
4 741 (60%) 
32 557 (24%) 2010 (REF) 
943 (19%) 
117 (19%) 
38 (3,9%) 
1211 (3,8%) 
82 (0,6%) 
2 541 (29%) 
' 0 ( 0%) 
4 (0,7%) 
285 (4,3%) 
7 (7,5%) 
121 (38%) 
0 (0%) 
24 (0,3%) 
1 235 (2,8%) 
2 112 (27%) 
8 719 (6,5%) 2010 (STRAT) 
642 (13,2%) 
9 ( 1,4%) 
21 (2,2%) 
1 144 ( 3,6%) 
40 (0,3%) 
978 (11,3%) 
0 ( 0%) 
1 (0,1%) 
103 ( 1,6%) 
2(2,2%) 
23 (7,3%) 
0 ( 0%) 
10 (0,1%) 
699(1,6%) 
809 (10,3%) 
4 481 (3,3%) 
Tässä yhteydessä olisi muistettava, että suuremmat vähennykset kuin ne, joita on suunniteltu 
50 prosentin välitavoitteen saavuttamiseksi, ovat tarpeen, jotta saavutettaisiin lopullinen 
tavoite olla ylittämättä kriittisiä kuormituksia. Lisäksi happamoituminen on ainoastaan yksi 
useista ympäristönäkökohdista, joilla voidaan perustella rikkidioksidin, typen oksidien ja 
ammoniakin päästöjen vähentämisen tarvetta. Sen vuoksi myös nämä näkökohdat olisi 
otettava huomioon harkittaessa mahdollista toimenpiteiden tarvetta ja vaihtoehtoja päästöjen 
vähentämiseksi, (ks. 2.2 kohta). 
Vähennyksistä aiheutuvien lisämenojen eli välitavoitteen saavuttamisen edellyttämistä 
lisätoimenpiteistä vertailuskenaarioon verrattuna vuosittain aiheutuvien menojen on arvioitu 
olevan koko EY:n osalta 7 miljardia ecua vuoteen 2010 mennessä. Tämä arvio perustuu sille 
oletukselle, että vähennykset saadaan aikaan ainoastaan teknisten toimenpiteiden avulla. Olisi 
23 
huomattava, että tutkituissa vähennysvaihtoehdoissa ei oteta huomioon muita kuin teknisiä 
vähennystoimenpiteitä, kuten rakenteellisia muutoksia (mukaan lukien siirtyminen toisiin 
energiamuotoihin) eri aloilla. I.istiksi yhteisön tekemiif ilnuixlonmnnlostn JM siihen liittyvää 
kasvihuonekaasujen, erityisesti hiilidioksidin, vähentämistä koskevat kansainväliset 
sitoumukset merkitsevät myös happamoittavien päästöjen huomattavaa vähenemistä ja sen 
seurauksena myös happamoitumisstrategian arvioitujen kustannusten alenemista (ks. 
3.4 kohta). Sen vuoksi on todennäköistä, että tarvittavien päästövähennysten 
toteuttamiskustannukset on arvioitu liian suuriksi. Erotuksen kaventamiseen liittyvät 
kustannukset esitetään yksityiskohtaisemmin liitteessä. 
Taulukko 6: Välitavoitteen saavuttamisen edellyttämästä päästöjen valvonnasta 
aiheutuvat lisäkustannukset (miljoonaa ecua/vuosi, vuonna 2010) 
EY15 S02 
2 940 NOx 
1795 NH3 
2 305 Yhteensä 
7 040 
6. POSITIIVISET SIVUVAIKUTUKSET/KAKSINKERTAISET HYÖDYT 
Vaikka tämän strategian painopiste on happamoitumisessa (hapan laskeuma), on tärkeää 
huomata, että happamoittavien epäpuhtauksien ilman mukana kulkeutuvilla päästöillä on 
muita haitallisia vaikutuksia ympäristöön. Happamoittavien ilman epäpuhtauspäästöjen 
vähentäminen tuo siten mukanaan muita hyötyjä, koska se auttaa vähentämään muita samojen 
epäpuhtauksien aiheuttamia ympäristöongelmia, kuten rehevöitymistä, alailma-kehän otsonin 
lisääntymistä, rakennusten ja rakennusmateriaalien syöpymistä ja ihmisten terveydelle 
aiheutuvia haittoja. Päästöjen vähennykset EY:ssä johtavat lisäksi laskeumien vähentymiseen 
EY:n ulkopuolisissa maissa. Näistä sivuvaikutuksista on tutkittu syvällisemmin varsinkin 
rehevöitymiseen ja otsoniin kohdistuvia vaikutuksia sekä EY:n ulkopuolisille maille koituvia 
hyötyjä. Ilman laatuun kohdistuvia sivuvaikutuksia ei ole tutkittu yksityiskohtaisesti, mutta 
joitakin johtopäätöksiä voidaan silti tehdä. Jäljempänä esitetään yhteenveto tuloksista. 
6.1 Rehevöityminen 
Tutkimus on osoittanut, että vuonna 1990 rehevöitymisen kannalta kriittiset kuormitukset 
ylitettiin yli 34 prosentilla EY:n ekosysteemien alueista. Tämä vastaa noin 38 miljoonan 
hehtaarin aluetta. Vertailuskenaariossa ennakoitujen vuoteen 2010 mennessä tapahtuvien 
päästöjen vähennysten tuloksena tämä luku pienenee 19 prosenttiin eli 21 miljoonaan 
hehtaariin. Erotuksen 50-prosenttisen kaventamistavoitteen edellyttämät vähennykset 
johtaisivat kriittisen kuormituksen ylittämiseen yli 13 prosentilla eli 15 miljoonalla hehtaarilla 
ekosysteemin alueesta. Tämä merkitsisi parannusta, jossa vertailutilanteeseen nähden on jo 
edistytty yli puoleen väliin kohti tilannetta, jonka saavuttamista EY:n toimenpiteillä pidettiin 
parhaimmillaan teknisesti mahdollisena. 
Herkkyysanalyysinä arvioitiin happamoitumisen ja rehevöitymisen kriittisille kuormituksille, 
jotka olivat nimenomaisina laskeumaan kohdistuvina tavoitteina optimoinnissa, perustuvien 
yhdistettyjen ympäristön laatutavoitteiden käytön tulosta. Tulos osoitti pientä siirtymistä 
rikkidioksidipäästöjen vähentämisestä kohti typen oksidien ja ammoniakin päästöjen 
vähentämistä. Tämä piti paikkansa erityisesti EY:n eteläisissä ja keskiosissa, kuten 
Espanjassa, Italiassa, Ranskassa ja Saksassa. Rehevöitymisen osalta ekosysteemin suojelun 
24 
taso parani siten, että kriittiset kuormitukset ylitettiin alle 10 miljoonalla hehtaarilla, samoin 
kuin happamoitumisen osalta. Myös kustannukset lisääntyivät: tämän skenaarion 
lisäkustannukset olivat yhteensä 9,4 miljardia ecua verrattuna pääskenaarion 7 miljardiin 
ecuun. 
6.2 Otsoni 
Alailmakehän otsonin vaikutuksia tutkittiin käyttämällä EMEP-mallia, joka perustuu 
happamoitumistutkimuksen mukaisiin NOx-päästöihin. Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden 
(VOC) arvioidut päästöt vuoden 2010 osalta otettiin ECE:n/CLRTAP:n nykyisistä 
vähennyssuunnitelmista (CRP), jotka perustuvat ensi sijassa kansallisesti annettuihin 
tietoihin. Jotta tutkimus olisi johdonmukainen ja realistinen, Auto/Oil-toimenpidepaketista 
johtuvat ehdotukset päästöjen lisävähennyksiksi otettiin mukaan EY:n jäsenvaltioiden osalta. 
Tutkimus osoitti, että useimmissa jäsenvaltioissa on tapahtunut merkittävää edistystä. 
Vertailuskenaariossa vuoteen 2010 mennessä metsien, sadon ja kasvillisuuden kriittiseksi 
kynnystasoksi asetetun 40 ppb:n sekä terveyden viitteelliseksi kriittiseksi kynnystasoksi 
asetetun 60 ppb:n ylittäminen väheni lähes koko EY:n alueella vuoteen 1990 verrattuna. 
Parhaiten on edistytty 60 ppb -tason ylittämisen kohdalla; CLRTAP käyttää tätä tasoa 
ilmaisemaan mahdollisia ihmisten terveyteen kohdistuvia vaikutuksia. Päästöjen 
lisävähennykset pääskenaariossa johtavat otsonitasojen alenemiseen edelleen 
vahingoittuneimmilla alueilla. Joillakin pienemmillä alueilla otsonitasot kuitenkin nousisivat 
vähän. Todennäköisesti lisävaatimukset VOC-päästöjen vähentämiseksi poistavat tai 
vähentävät merkittävästi näitä kielteisiä sivuvaikutuksia. 
6.3 Ilman laatu 
S02 ja NOx-päästöjen vähenemisestä johtuu, että näiden epäpuhtauksien sekä niiden 
sivutuotteiden (esim. hiukkaspäästöt ja otsoni) kerääntyminen ilmassa vähenee. Tämä olisi 
hyödyllistä myös ihmisten terveyden sekä rakennusten ja rakennusmateriaalien ja 
historiallisen ja kulttuuriperinnön kannalta. Osa näistä hyödyistä on otettu huomioon 
taloudellisessa arvioinnissa (ks. 6.5 kohta). 
6.4 Tilanteen paraneminen EY:n ulkopuolella 
Koska päästöjen vaikutukset yleensä ulottuvat valtiosta toiseen, niiden vähennykset EY:ssä 
johtavat laskeumien vähenemiseen ja siitä seuraavaan happamoitumisen kriittisten 
kuormitusten ylitysten vähenemiseen EY:n ulkopuolisissa maissa. Laskelmat osoittavat, että 
esimerkiksi ekosysteemin suojelun taso näissä maissa paranisi vuoteen 2010 mennessä 97:stä 
98 prosenttiin tuloksena pääskenaarion vähennyksistä verrattuna vertailuskenaarioon. Toisin 
sanoen ekosysteemin aïue, jolla kriittiset kuormitukset ylitetään EY:n ulkopuolisissa maissa, 
pienenee yhdestätoista yhdeksään miljoonaan hehtaariin. Tilanne oli parantunut monissa 
EY:n ulkopuolisissa maissa, eniten kuitenkin Norjassa, Tsekin tasavallassa, Puolassa, 
Venäjällä ja Sveitsissä, kun asiaa tarkasteltiin sen alueen koon perusteella, jolla kriittiset 
kuormitukset ylitettiin. Vuoteen 2010 mennessä otsonin (ks. 6.2 kohta) kriittisten 
kynnystasojen ylittäminen vähenisi kaikissa EY:n ulkopuolisissa maissa. 
Rehevöitymisen osalta kriittiset kuormitukset ylitettiin vuonna 1990 yli 10 prosentilla 
ekosysteemin alueesta eli yli 39 miljoonalla hehtaarilla EY:n ulkopuolisissa maissa. 
Viiteskenaarion mukaan alue pienenisi vuoteen 2010 mennessä noin 27 miljoonaan 
hehtaariin. Pääskenaarion mukaiset päästöjen vähennykset EY:ssä vähentäisivät kriittisten 
25 
kuormitusten ylityksiä edelleen noin kuuteen prosenttiin tai 25 miljoonaan hehtaariin. Tilanne 
paranisi monissa EY:n ulkopuolisissa maissa, mutta tarkasteltaessa suojeltujen alueiden 
suuruutta, parannukset olisivat suurimpia Tsekin tasavallassa, Norjassa (jossa ylityksiä ei 
enää tapahtuisi), Sveitsissä, Puolassa ja Unkarissa. 
6.5 Tiettyjä hyötyjä koskeva taloudellinen arviointi 
Happamoittavien päästöjen lisävähennykset ovat hyödyllisiä ihmisten terveyden, rakennusten 
ja rakennusmateriaalien, sadon, metsien sekä maa- ja vesiekosysteemien kannalta. Näiden 
hyötyjen arviointi on ollut PO XII:n työn kohteena niin sanotussa ExternE-hankkeessa. 
Mainitun hankkeen yhteydessä kehitettyä menetelmää sovellettiin happamoitumisstrategian 
välitavoitteen saavuttamiseksi vaadittavista päästörajoituksista aiheutuvien hyötyjen 
arvioimiseen. Tarkemmin sanoen haitallisten ympäristövaikutuksien välttämisestä johtuvat 
rahalliset lisähyödyt arvioitiin. Konsultti arvioi kansanterveyteen kohdistuvia vaikutuksia 
kuolleisuuden ja sairastavuuden perusteella, vaikutuksia satoon ja nykyaikaisten 
rakennusmateriaalien vahingoittumista. Tutkimuksessa ei arvioitu useita tärkeitä hyötyjä, 
kuten vähentyneitä metsätuhoja (tai niiden vaaran vähentymistä), metsien toimintojen 
paranemista (esim. maaperän tasapaino, hiilen sitominen ja monimuotoisuus), parannuksia 
muissa maa- ja vesiekosysteemeissä ja vaikutuksia historialliseen ja kulttuuriperintöön. 
Suurimmat taloudelliset hyödyt ilmenisivät tutkimuksen mukaan ihmisten terveyteen 
liittyvien haittojen vähenemisenä, joka johtuu ensisijaisesti sekundääristen epäpuhtauksien, 
kuten sulfaatin ja nitraattiaerosolien sekä otsonin alentuneista tasoista. Johtopäätöksenä oli, 
että tarkasteltaessa asiaa EY: n osalta kokonaisuutena hyödyt olisivat suuremmat kuin 
kustannukset. Hyödyt olisivat suurimpia Saksassa, Ranskassa, Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, Italiassa, Espanjassa, Alankomaissa, Belgiassa ja Tanskassa. Ainoastaan 
yhden maan, Irlannin, osalta havaittiin, että saastumisen ehkäisemisestä aiheutuneet 
lisäkustannukset olisivat suuremmat kuin arvioidut rahalliset hyödyt. Jos kuitenkin otetaan 
huomioon myös pitkäaikaisen (kroonisen) ilmansaasteille altistumisen vaikutukset 
kuolleisuuteen, hyödyt olisivat pitkällä aikavälillä suuremmat kuin kustannukset kaikissa 
jäsenvaltioissa. Luonnonvaroille ja kulttuuriperinnölle koituvat hyödyt, joita ei tällä hetkellä 
voida yhtä helposti ilmaista rahamäärinä, lisäisivät edelleen päästöjen vähennyksistä tulevia 
hyötyjä. 
Yhteenvetona voidaan todeta, että päästöjen lisävähennyksistä aiheutuvien vuosittaisten 
lisähyötyjen (eli vertailuskenaarion lisäksi tarvittavat vähennykset välitavoitteen 
saavuttamiseksi) arvioitiin olevan lähes 20 miljardia ecua vuonna 2010 EU:n jäsenvaltioissa. 
Lisäksi EY:n ulkopuolisissa maissa syntyvien hyötyjen arvioitiin olevan noin 4 miljardia 
ecua. Näissä luvuissa ei ole otettu huomioon niin sanottuja pitkäaikaisia vaikutuksia 
kuolleisuuteen. 
26 
Tiedonanto neuvostolle ja parlamentille: 
Yhteisön strategia happamoitumisen estämiseksi 
Liite 
Sisällysluettelo: 
1. YMPÄRISTÖN LAADULLE ASETETTU TAVOITE: KRIITTINEN 
KUORMITUS 
2. VÄLITAVOITTEET: LÄHESTYMISTAPANA EROTUKSEN 
KAVENTAMINEN 
3. YHDENNETYN ARVIOINNIN MALLI: TALOUDELLINEN 
KANNATTAVUUS 
4. SKENAARIOANALYYSIN OLETTAMUKSET JA LÄHTÖKOHTA 
4.1. Rajavuodet 
4.2. Oletettu energiankäyttö 
4.3. Vertailuskenaario 
4.4. Suurimmat teknisesti mahdolliset vähennykset 
5. SKENAARIOANALYYSIN TULOKSET 
5.1. Välitavoitteiden määritteleminen 
5.2. Herkkyysanalyysi 
5.3. Sitovat ruudukon yksiköt 
Taulukot ja kuviot 
27 
1. YMPÄRISTÖN LAADULLE ASETETTU TAVOITE: KRIITTINEN 
KUORMITUS 
Kriittinen kuormitus ilmaisee tietyn ympäristön herkkyyden määrittelemällä kuinka suurta 
epäpuhtauksille altistumista tämä ympäristö sietää ennen kuin sille aiheutuu pitkäaikaisia tai 
muuten merkittäviä vaurioita. Kriittisen kuormituksen käsite perustuu tieteelliselle pohjalle ja 
sillä on merkitystä kestävän kehityksen kannalta, sillä ympäristö ei kestä pitkään jatkuvia 
kriittisen kuormituksen ylittäviä laskeumia. 
Strategian laatimisessa käytetyt happamoitumisen aiheuttamaa kriittistä kuormitusta koskevat 
tiedot määriteltiin valtiosta toiseen tapahtuvan ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista 
koskevassa yleissopimuksessa (CLRTAP), joka tarkastettiin ja päivitettiin vuonna 1996. Tiedot 
tuotti CLRTAP'in kriittistä kuormitusta kartoittava keskus, Alankomaissa sijaitseva 
Vaikutustutkimusten koordinaatiokeskus CCE. Kymmenen EY:n jäsenvaltiota on tuottanut ja 
toimittanut CCE.lle kansallista tietoa. Nämä maat ovat Itävalta, Tanska, Suomi, Ranska, Saksa, 
Italia, Alankomaat, Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Lisäksi tietoa on tuottanut ja 
toimittanut myös kuusi EY:n ulkopuolista maata. Viiden jäljelle jäävän jäsenvaltion sekä 
muiden sellaisten Euroopan maiden osalta, jotka eivät ole toimittaneet tietoa CCE:lie, CCE 
pohjaa kriittistä kuormitusta koskevat arvionsa sen Euroopan taustatietopankkiin. Kaikille 
maille on tehty laskelmat metsän ekosysteemin kannalta kriittisestä kuormituksesta, ja lisäksi 
monissa maissa laskelmat on tehty makean veden ekosysteemeille. Muutamissa maissa on tehty 
kriittistä kuormitusta koskevat laskelmat myös turvemaille, nummille ja ruohoalueille. 
Ekosysteemialue on alue, jonka kriittinen kuormitus on arvioitu. 
Happamoitumista koskevaa kriittistä kuormitusta laskettaessa otetaan huomioon sekä rikki- että 
typpiyhdisteiden yhteisvaikutus happamoitumisprosessissa. Siihen, mikä on kummankin 
suhteellinen osuus happamoitumisessa, vaikuttavat sekä kyseisen ekosysteemin ominaispiirteet 
että rikki- ja typpiyhdisteiden laskeuman määrä. Kun kriittistä kuormaa verrataan todellisiin ja 
arvioituihin laskeumatasoihin, voidaan määrällisesti esittää, mille tasolle erilaisten päästö-
yhdistelmien tulisi kussakin tapauksessa laskea, jotta vältyttäisiin kriittisen kuormituksen 
ylityksiltä. 
Yhdellekään kolmesta epäpuhtaudesta (rikki, oksidityppi ja laimennettu typpi) ei ole määritelty 
omaa, yksittäistä, kriittiseen kuormitukseen vaikuttavaa arvoa, joten jos kriittinen kuormitus 
ylitetään, ei ylitystä voida määritellä eroksi kriittisen kuormituksen ja yhden ilman 
epäpuhtauden laskeuman välillä. Tästä johtuen ylitys ilmaistaankin jokaisessa EMEP2-
ruudukon yksikössä olevien sellaisten ekosysteemien suhteellisena määränä, joilla ei ole suojaa 
happamoitumista siinä yksikössä aiheuttavia rikki- ja typpiyhdistelaskeumia vastaan. (EMEP-
ruudukon yksikkö on 150 kertaa 150 km, joka on CLRTAP:in kriittisen kuormituksen 
eurooppalaisen tason laskennassa ja ilman epäpuhtauksien laskeumien ja päästöjen seurannassa 
käyttämä mittayksikkö.) Termiä ekosysteemin suojelu käytetään osoittamaan ekosysteemien 
prosentuaalista määrää sellaisessa ruudukon yksikössä, maassa tai jollain muulla alueella, jossa 
kriittistä kuormitusta ei ylitetä. 
Lopullisena tavoitteena viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa, jota lainataan neuvoston 18 
joulukuuta 1995 tekemissä päätelmissä, on se, että kriittistä kuormitusta ei ylitetä. Tämä 
tarkoittaa, että jokaisessa EY:n alueella olevassa ekosysteemissä happolaskeuman tulee olla alle 
2 EMEP on CLRTAP:in piiriin kuuluva yhteistyöohjelma, jonka puitteissa seurataan ja arvioidaan ilman 
epäpuhtauksien kaukokulkeutumista Euroopassa. 
28 
sille määritellyn kriittisen kuormituksen. Koska sekä laskeumia että kriittistä kuormitusta 
koskevat tiedot kartoitetaan käyttämällä mittayksikkönä EMEP:in ruudukon yksikköä, päätettiin 
EY:n sisällä käyttää tavoitearvona 100-prosenttista ekosysteemin suojelua jokaisessa ruudukon 
yksikössä. Antamalla jokaiselle ruudukon yksikölle sama tavoitearvo varmistutaan siitä, että 
parannustoimenpiteitä tehdään kaikilla sellaisilla maantieteellisillä alueilla, joilla kriittisen 
kuormituksen ylittämistä tapahtuu. Tämä tarkoittaa, että päästöjen vähenemisen mukanaan 
tuomat hyödyt jakautuvat laajalle alueelle sen sijaan, että ne keskittyisivät vain muutamille 
yksittäisille alueille. Näin voidaan tuloksena oleva kriittisen kuormituksen ylitys esittää sekä 
maittain annettuna ekosysteemin suojelun prosentteina että alueina, jotka jäävät suojelematta. 
2. VÄLITAVOITTEET: LÄHESTYMISTAPANA EROTUKSEN KAVENTA­
MINEN (GAP CLOSURE) 
Käytännön ja/tai poliittisista syistä saattaa johtua, että lopulliseen tavoitteeseen ei 
happamoitumista koskevan kriittisen kuormituksen ylitysten osalta päästä vuoteen 2010 
mennessä. Strategian tarkastelemista varten tehdyn tulevaisuuden päästöjä koskevan mallin 
avulla kävi ilmi, että vaikka koko Euroopassa sovellettaisiin ns. maksimaalisia teknisesti 
toteutettavia vähennyksiä, ei sittenkään olisi vuoteen 2010 mennessä mahdollista päästä koko 
EY:lle asetettuun lopulliseen tavoitteeseen. 
Neuvoston joulukuussa 1995 tekemissä päätelmissä huomioitiin, että lähivuosina on vaikea 
päästä tavoitteeseen kriittisen kuormituksen osalta. Neuvosto pyysikin komissiota laatimaan 
johdonmukaisemman happamoitumista koskevan strategian, jonka avulla saavutetaan tavoitteet 
kriittisen kuormituksen ylittämisen osalta ja asettamaan välitavoitteita edesauttamaan 
lopulliseen tavoitteeseen pääsemistä. 
Komissio onkin tutkinut erilaisia mahdollisia välitavoitteita käyttämällä lähestymistapana 
erotuksen kaventamista (gap closure). Samanlaista lähestymistapaa käytettiin CLRTAP:iin 
liittyvissä vuoden 1994 rikkipöytäkirjaa koskevissa neuvotteluissa. Nykyään käytetään 
kuitenkin monimutkaisempaa kriittistä kuormitusta, johon kuuluvat sekä rikki- että 
typpiyhdisteet. Tämän vuoksi erotuksen kaventaminen perustuukin ruutu ruudulta koottuihin 
tietoihin ekosysteemin suojelusta. Järjestelmän avulla pyritään kaventamaan erotus, joka on ero 
vuonna 1990 vallinneen ekosysteemin suojelutason ja lopullisen 100-prosenttisen tavoitteena 
olevan ekosysteemin suojelun välillä niin, että jokaisessa EY:n alueella sijaitsevassa EMEP-
ruudukon yksikössä tulee vuoteen 2010 mennessä saada erotusta kavennettua ainakin tietyn 
prosentteina ilmaistun minimin verran. Suurin mahdollinen saavutettavissa oleva erotuksen 
prosentuaalinen kaventaminen lopulliseen tavoitteeseen nähden määriteltiin käyttämällä 
määrittelyjen perustana sellaista ekosysteemin suojelutasoa, johon päästäisiin hyödyntämällä 
kaikki teknisesti toteutettavissa olevat vähennysvaihtoehdot. Tämän jälkeen tehtiin kustannukset 
optimoivia skenaarioita, joiden avulla laadittiin tavoitteet erotuksen kaventamiseksi. 
Useiden vaihtoehtojen tarkan analysoinnin jälkeen havaittiin, että tarkoituksenmukaisin 
välitavoite olisi erotuksen kaventaminen 50-prosenttisesti. Käytännössä tämä tarkoittaa, että 
jokaisessa EY:n alueella sijaitsevassa EMEP-ruudukon yksikössä tulisi vähintään puolittaa 
niiden herkkien ekosysteemien muodostama alue, joilla vuonna 1990 ylitettiin kriittinen 
kuormitus. Niiden määrän tulisi siis vähentyä ainakin 50 prosentilla. Tärkein syy juuri tämän 
ympäristön laadulle asetettavan välitavoitteen valintaan oli se, että näin päästään parhaimpaan 
ekosysteemien suojeluun pienimmillä kustannuksilla edellyttäen, että lisätoimenpiteet 
rajoitetaan koskemaan vain yhteisön aluetta. Syynä siihen, että tavoitteet erotuksen 
kaventamiseksi asetettiin erikseen jokaiselle EMEP-ruudukon yksikölle, oli halu varmistaa 
29 
parannusten tapahtuminen kaikkialla, missä kriittinen kuormitus ylitetään, jolloin kaikki 
kyseiset alueet hyötyisivät niistä. 
Esimerkkejä: Yhdessä ruudukon yksikössä ekosysteemin suojelutaso vuonna 1990 oli 
40 prosenttia (tarkoittaa, että kriittinen kuormitus ylitettiin 60 prosentissa ekosysteemejä). 
Erotuksen kaventamisella 50-prosenttisesti tarkoitetaan, että alue, jossa kriittinen kuormitus 
ylitetään - tässä tapauksessa 60 prosenttia - tulisi vähintäänkin puolittaa. Tässä tapauksessa tulisi 
siis ekosysteemin suojelun prosentuaalisesti kasvaa vähintään 30 prosenttiyksikköä (puolet 
60 prosentista). Lopullinen tulos olisi vähintään 70 prosentin ekosysteemin suojelun taso (40 + 
30 = 70). Toisessa ruudukon yksikössä oli ekosysteemin suojelun taso vuonna 1990 
80 prosenttia, mikä tarkoittaa, että kriittinen kuormitus ylitettiin 20 prosentissa ekosysteemejä. 
Käyttäen samaa järkeilyä kuin yllä, tämän ruudukon yksikön osalta erotuksen kaventaminen 50-
prosenttisesti johtaisi vähintään 90 prosentin suojelun tasoon (80 + 10 = 90). 
Myös kriittisen kuormituksen vaikutukseen pohjautuvia vaihtoehtoja erotuksen kaventamiseksi 
harkittiin. Yksi mahdollisista voisi olla alueen maantieteellisestä sijainnista riippumatta 
määrittää EY:n sisällä minimialue tai asettaa välitavoitteet suurimmalle mahdolliselle alueelle, 
jolla kriittistä kuormitusta ei ylitettäisi. Tämän lähestymistavan etuna erotuksen kaventamis-
tapaan verrattuna on parempi ekosysteemien suojelu pienemmillä kustannuksilla. Suurin haitta 
on kuitenkin hyödyn keskittyminen vain harvoille maantieteellisille alueille, siis rajoitettuun 
määrään maita. Toinen vaihtoehto voisi olla minimoida absoluuttinen ylitys tai asettaa sille 
välitavoite (esimerkiksi happoekvivalenttien laskeuman mukaan). Tämän lähestymistavan 
suurin ongelma on se, että sen mukaan ylitystason ja ylityksen ympäristövaikutusten välillä 
vallitsee suora yhteys, mikä tarkoittaisi, että mitä suurempi on ylitys sitä suurempaa haittaa se 
aiheuttaa ympäristölle. 
3. YHDENNETYN ARVIOINNIN MALLI: TALOUDELLINEN KANNATTAVUUS 
Strategian avulla tulee päästä välitavoitteiden kautta kustannustehokkaasti lopulliseen 
tavoitteeseen. Mahdollisten happamoitumista vähentävien teknisten toimenpiteiden ja niiden 
kustannustehokkuuden tunnistamiseksi komissio on tällä hetkellä valinnut työvälineekseen 
yhdennetyn arvioinnin mallin. Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kauko­
kulkeutumista koskevan yleissopimuksen (CRLTAP) puitteissa on jo useita vuosia 
tuloksellisesti käytetty tätä menetelmää. Kun kaikki jäsenvaltiot sekä Euroopan yhteisö ovat 
yleissopimuksen osapuolia, jäsenvaltiot sekä tuntevat että yleensä hyväksyvät menetelmän. 
Sitäpaitsi menetelmän valinta varmistaa, että se sopii yhteen Yhdistyneiden Kansakuntien 
Euroopan talouskomissiossa (UN/ECE) ja CLRTAP:in puitteissa meneillään ja suunnitteilla 
olevien uusien kansainvälisten, ilman epäpuhtauksia vähentävien sopimuksien kehitystyössä 
käytettävän kanssa. Komissio valitsi sekä happamoitumis- että otsonistrategioissa konsultiksi 
International Institute for Applied Systems Analysis-instituutin (HASA), joka kehitti 
yhdennettyä arviointia varten sen tärkeimmän mallin, RAINS-mallin. 
RAINS-mallia voidaan käyttää joko skenaarioanalysointi- tai optimointimuodossa. Ensimmäistä 
vaihtoehtoa voidaan käyttää arvioitaessa millaisia tuloksia saavutetaan päästöjen, kustannusten, 
laskeumien ja ympäristövaikutusten suhteen käyttämällä erityisiä päästöjen-vaivontastrategioita. 
Tällaisia ovat esimerkiksi nykyinen lainsäädäntö tai parhaan mahdollisen tekniikan käyttö. 
Optimointimuotoa taas voidaan käyttää päästöjen valvonnasta aiheutuvien kustannusten 
minimointiin jollakin määrätyllä alueella edellyttäen, että saavutetaan ympäristön tilaa koskevat 
tavoitteet, jotka tässä tapauksessa koskevat ruudukon yksikölle määritettyjä happamoittavia 
30 
I&skcurnia. Optimointia voidaan tehdä myös yhdessä päästöjen vttlienU'imiseksi itsctcitiifcn 
rajoitusten kanssa. 
Strategian analysoinnissa käytettiin pääasiassa (mutta ei yksinomaan) optimointia, jonka avulla 
rmnirroitiin S02-, NOx- ja NH3-päästöjen vähentämisestä EY:n jäsenvaltiolle koituvia 
kokonaiskustannuksia sillä edellytyksellä että: 
happamoittava laskeuma on jokaisessa EY:n alueen ruudukon yksikössä samalla tasolla 
tai pienempi kuin halutussa tavoitteessa (erotuksen kaventaminen 50-prosenttisesti) 
jokaisen maan päästöt ovat samalla tasolla tai pienemmät kuin mitä nykyinen 
lainsäädäntö tai nykyiset vähennyssuunnitelmat vaativat (vertailuskenaario) 
EY:n ulkopuolisten maiden päästöt pysyvät nykyisessä lainsäädännössä tai 
vähennyssuunnitelmissa mainittujen tasolla (vertailuskenaario). 
Mailissa yhdistetään erilaisille päästöjen vähentämisvaihtoehdoille laaditut kustannusarviot 
vuodelle 2010 laadittuun energiankäyttöä ja maatalouden toimintaa koskevaan arvioon. 
Lähtökohtana käytetään nykyisten päästöjen perusteella arvioitua vähentämätöntä kansallista 
päästötasoa, jonka avulla lasketaan kansalliset kustannuskäyrät, joissa kaikki olemassaolevat 
päästöjä vähentävät tekniset vaihtoehdot asetetaan marginaalikustannusten mukaan 
paremmuusjärjestykseen. Muita kuin teknisiä vaihtoehtoja, kuten rakennemuutokset, toisiin 
energiamuotoihin siirtyminen ja energiansäästö, ei sisällytetä, jolleivät ne ole oletusarvoina 
taustalla olevassa energiaskenaariossa. Tämä merkitsee sitä, että mallissa yliarvioidaan 
vähentämisestä koituvat kustannukset. 
(Staattisessa) optimointimenettelyssä käytetään kansallisia kustannuksia määrittämään 
edullisinta määrärahaa, jolla päästään tietylle ajankohdalle määrättyihin ympäristötavoitteisiin. 
Tätä varten lasketaan investointikustannukset uudelleen muuttamalla ne vuotuisiksi 
pâaoraafoistannuksiksi (annmteeteiksi) käyttämällä oletettua diskonttotekijää ja oletettua 
tekmstä elinikää. Tämän jälkeen vuotuisiin pääomakuluihin lisätään muut kustannukset, jotta 
päästään jokaisen teknologian osalta vuotuisiin kokonaiskustannuksiin. Kaikkien tekno­
logioiden vuotuiset kustannukset lisätään sen jälkeen kansallisiin kustannuslaskelmiin. 
Optimoinnin avulla päästään määrittämään vuotuiset kustannukset jonkin tietyn vuoden osalta -
happamoitumisstrategiassa kyseessä on vuosi 2010. Tämä malli ei anna tietoa kustannusten 
nettoarvosta määrättynä tulevaisuuden ajankohtana. Vuotuiset kustannukset voivat olla jollekin 
ajankohdalle laskettuja suuremmat tai pienemmät riippuen energian käytöstä ja maatalouden 
toimiimast?.. 
OptimointipFosessin tuloksena syntyy jokaiselle happamoittavalle päästölle erikseen sarja 
kansallisia ylärajoja (ks. taulukko 1). jotka jokaisen analysoidun alueen osalta perustuvat 
maksimaaliseen kustannustehokkuuteen. Sen avulla saadaan myös maakohtaista tietoa 
edullisiroxmsta teknisistä toimenpiteistä, joilla pysytään ylärajojen alapuolella. Taulukosta 2 käy 
ilmi ennakkoarvio lisäkulustannuksista, jotka aiheutuvat päästöjen hallinnasta välitavoitteen 
saavuttamiseksi eli erotuksen kaventamiseksi 50-prosenttisesti. 
31 
Taulukko 1: Päästötaso, jolle olisi alustavan tieteellisen selvityksen perusteella 
päästävä vuonna 2010, jotta saavutettaisiin tavoite erotuksen 
kaventamisesta 50-prosenttisesti sekä päästöarviot silloin, jos 
happamoitumisstrategiaa ei noudateta (REF). 
Maa 
Itävalta 
Belgia 
Tanska 
Suomi 
Ranska 
Saksa 
Kreikka 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Portugali 
Espanja 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
EY:n 15 maata 
yhteensä S02 (1000 tonnia) 
REF 
57 
215 
71 
116 
691 
740 
361 
155 
847 
4 
56 
194 
1035 
97 
980 
5 619 TASO 
57 
52 
31 
116 
235 
414 
361 
41 
204 
4 
38 
194 
618 
66 
279 
2 710 NO, (1000 tonnia) 
REF 
116 
196 
119 
163 
895 
1279 
282 
73 
1 160 
10 
140 
206 
851 
207 
1244 
6 921 TASO 
116 
129 
88 
163 
766 
1079 
282 
42 
1 160 
10 
140 
206 
826 
207 
753 
5 967 NH3 (1000 tonnia) 
REF 
93 
106 
103 
30 
669 
539 
76 
126 
391 
6 
81 
84 
373 
53 
270 
3 000 TASO 
93 
74 
82 
30 
630 
318 
76 
126 
305 
6 
81 
84 
373 
49 
224 
2 551 
32 
Taulukko 2: Välitavoitteeseen pääsemisen aiheuttamat päastöjenhaUintaa koskevat 
lisäkustannukset (miljoonaa ecua/vuosi, vuonna 2010) 
Maa 
Itävalta 
Belgia 
Tanska 
Suomi 
Ranska 
Saksa 
Kreikka 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Portugali 
Espanja 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
EY:n 15 maata 
yhteensä SO2 
0 
364 
59 
0 
294 
624 
0 
75 
433 
0 
76 
0 
159 
145 
711 
2 940 NOx 
0 
118 
42 
0 
153 
586 
0 
26 
0 
0 
0 
0 
5 
0 
865 
1795 NH3 
0 
193 
80 
0 
36 
1435 
0 
0 
400 
0 
0 
0 
0 
18 
143 
2 305 Yhteensä 
0 
675 
181 
0 
483 
2 645 
0 
101 
833 
0 
76 
0 
164 
163 
1719 
7 040 
33 
4. SKENAARIOANALYYSIN OLETTAMUKSET JA LÄHTÖKOHTA 
Tässä asiakirjassa skenaariolla tarkoitetaan sarjaa olettamuksia, jotka koskevat vähennyksien 
vaatimia toimenpiteitä, päästöjä, kustannuksia ja ympäristötavoitteita. Mallintatyöstä ja sen 
tuloksista on yksityiskohtainen kuvaus IIASA:n ensimmäisessä ja toisessa happamoitumisen ja 
alailmakehän otsonin kustannustehokkaasta valvonnasta tekemässä selvityksessä (sopimus 
nro B4-3040\96\000086\MAR\BI), jonka voi tilata komissiosta. Selvityksissä on jokaisen 
skenaarion kohdalla eritelty tiedot päästöistä, oletetut maakohtaisesti sovellettavat päästöjä 
vähentävät toimenpiteet ja näistä aiheutuvat kulut sekä tuloksena oleva happamoitumista 
koskevan kriittisen kuormituksen ylittäminen (ilmoitetaan suojelemattomien ekosysteemien 
määrä sekä prosentteina että hehtaareina). 
4.1. Rajavuodet 
Vertailuvuodeksi valittiin vuosi 1990, sillä se oli viimeisin vuosi, josta jo oli olemassa laajat, 
tarkastetut päästöjä koskevat tiedot. CLRTAP:in odotetaan käyttävän samaa vertailuvuotta 
neuvotteluissa uudesta useita epäpuhtauksia koskevasta pöytäkirjasta. Happamoitumis-
strategiaskenaariota rajaavaksi vuodeksi valittiin 2010 siksi, että ensinnäkin mitä pidemmälle 
tulevaisuuteen skenaarioita koskeva ajanjakso ulottuu, sitä epävarmempaa on toiminnan 
arvioiminen esimerkiksi energiankäytön osalta, ja toiseksi jäsenvaltioiden oikeudelliset 
velvoitteet tulee ottaa käyttöön ja toimeenpanna kohtuullisen ajan kuluessa. 
4.2. Arvioitu energiankäyttö 
EY:n jäsenvaltioiden energiankäytön analysointi pohjautui PO XVILn toimittamiin, ns. 
"conventional wisdom" -skenaariosta otettuihin laskelmiin, jotka päivitettiin yhden jäsenvaltion 
toimittamilla uusilla virallisilla tiedoilla. Tässä "conventional wisdom" -skenaariossa energian­
kulutuksen odotetaan nousevan 20 prosenttia ja C02-päästöjen 10 prosenttia vuosina 1990 -
2010. EY:n ulkopuolisten maiden osalta energialaskelmat pohjautuivat kansallisiin 
Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissiolle (UN/ECE) virallisesti toimitettuihin 
laskelmiin, jotka oli myös julkaistu Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission 
energiatietokannassa. 
Jotta saataisiin selkeämpi kuva tarpeesta vähentää C02-päästöjä ja jotta voitaisiin tutkia, miten 
vaihtoehtoinen energiaskenaario vaikuttaisi happamoittavien epäpuhtauksien päästöihin sekä 
niiden vähentämisestä aiheutuviin kustannuksiin, tehtiin herkkyysanalyysi nk. alhaisten CO2-
päästöjen energiaskenaarion avulla, jonka tuloksena olisi EY:n C02-päästöjen väheneminen 
10 prosentilla vuosina 1990 - 2010. 
4.3. Vertailuskenaario (REF) 
Lisätoimenpiteiden tarpeen, niistä aiheutuvien kustannusten ja tehokkuuden arvioimiseksi 
laadittiin vertailuskenaario (REF). Jotta eri maiden soveltamat erilaiset lähestymistavat 
huomioitaisiin, laadittiin kaksi skenaariota: 
Ensimmäinen on nykyisen lainsäädännön skenaario (CLE): Tulevaisuuden energian-
käyttölaskelmien perusteella arvioitiin päästötasot, joihin päästään nykyisen kansallisen, 
EY:n tai kansainvälisen lainsäädännön nojalla. Tätä tarkoitusta varten tehtiin tarkka 
selvitys yksittäisten maiden lainsäädännöstä, EY-direktiiveistä ja CRLTAP:in pöytä­
kirjoissa mainituista pakollisista teknisistä vaatimuksista. Tähän skenaarioon sisällytettiin 
seuraavat EY-direktiivit: suurista polttolaitoksista annettu direktiivi (88/609/ETY), 
34 
nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta annettu direktiivi (93/12/ETY), IPPC-
direktiivi (96/61/ETY) sekä tieajoneuvojen ja muiden ajoneuvojen päästöistä annetut 
direktiivit. Lisäksi siihen sisältyy sellaisia komission hyväksymiä ehdotuksia kuten Auto-
oil -ohjelma (KOM(96) 248 lopull., 96/0163(KOD), 96/0164(KOD). 
Toinen on nykyinen päästöjen vähentämissuunnitelma (CRP): mikäli maat ovat 
virallisesti hyväksyneet kansalliset ylärajat tai ilmoittaneet niistä kansainväliselle 
järjestölle (Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissiolle - UN/ECE:lle tai 
CLRTAP:issa) tai jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet kansainvälisiä sopimuksia päästöjen 
rajoittamisesta (esimerkiksi allekirjoittamalla CRLTAP.in pöytäkirjoja), velvoitteet 
sisältyvät tähän skenaarioon. 
Jotta saadaan riittävä käsitys molemmista edellämainitun tyyppisistä keinoista, valittiin 
vertailuskenaarioksi näistä kahdesta (CLE ja CRP) skenaariosta se, jonka avulla vuoteen 2010 
mennessä päästään pienimpiin päästöihin. IIASA:n väliselvityksissä olevissa maakohtaisissa 
kustannustaulukoissa esitetään tarkat tiedot erityisistä päästöjen vähentämiseksi tehtävistä 
toimenpiteistä, jotka jäsenvaltioiden oletetaan tekevän. 
Vertailuskenaario (REF) osoittaa, että mikäli kaikki Euroopan maat ottavat käyttöön nykyisen, 
pitkällesuunnitellun lainsäädännön, vähenisivät SO2-, NOx- ja NH3 -päästöt vastaavasti 58, 
36 ja 16 prosenttia vuosina 1990 - 2010. 
EY:n alueella sijaitseva ekosysteemialue, jossa happamoittavien päästöjen kriittinen kuormitus 
ylitetään vähentyisi vuoden 1990 33 miljoonasta hehtaarista 9 miljoonaan hehtaariin. 
Prosentteina ilmaistuna ekosysteemin suojelu kasvaisi 76 prosentista 93 prosenttiin. 
Matalimmat erotuksen kaventamisessa saavutetut tasot ovat alle 10 prosenttia (Pohjois-Saksassa 
ja Alankomaissa sekä Pohjois-Suomessa). 
4.4. Suurimmat teknisesti mahdolliset vähennykset (MFR) 
RAINS-mallissa esitettyä maksimaalista ilman epäpuhtauksien vähentämistä rajoittavat nykyiset 
tekniset toimenpiteet, joiden avulla päästöjä supistetaan. Eräiden toimenpiteiden kuten 
esimerkiksi uusille moottoriajoneuvoille määriteltyjen uusien päästönormien käyttöönotto 
tapahtuu asteittain. Se, kuinka kauan kestää ennenkuin kaikki uudet ajoneuvot ovat uusien 
normien mukaiset, määräytyy autokannan uusiutumisen vaatiman ajan mukaan. Aika vaihtelee 
maittain. Tästä syystä kehitettiin kaksi MFR-skenaariota: ensimmäinen, jota kutsutaan MFRrea!-
nimellä, osoittaa suurimmat teknisesti mahdolliset vähennykset, jotka voidaan ottaa käyttöön 
ennen vuotta 2010, kun oletetaan, että moottoriajoneuvojen ja laitosten vaihtuvuus on normaali. 
Toinen, jota kutsutaan MFRuitimate-nimellä, näyttää mikä on tulos sen jälkeen kun edellämainitut 
toimenpiteet on toteutettu täysimääräisinä. Tässä jälkimmäisessä skenaariossa käytetään 
MFRrraJissa annettujen lisäksi myös Auto-oil -ohjelmassa vuonna 2005 ajoneuvoille määriteltyjä 
päästönormeja. Näin oletetaan vaihtuvuuden olevan epärealistisen nopeaa, ja samalla oletetaan, 
että energiankäyttö on vuodelle 2010 ennustetun mukaista. On myös huomioitava, että tässä 
esitetyt vähentämis- skenaariot ottavat vähentämistoimenpiteistä huomioon vain teknisesti 
mahdolliset eikä muita sellaisia kuten esimerkiksi yhteiskunnan eri alojen rakennemuutokset 
(joihin sisältyy myös uuteen polttoaineeseen siirtyminen). Näin MFR-skenaarioissa yleensä 
aliarvioidaan päästöjen vähentämismahdollisuudet ja yliarvioidaan vähennyksien tekemisestä 
aiheutuvat kustannukset. 
35 
MFRreaiin mukaan S02-, N0X-ja NH3 -päästöt vähenisivät EY:n alueella vastaavasti 91, 69 ja 
44 prosenttia vuosina 1990 - 2010. REF:iin verrattuna vuotuiset kustannukset olisivat EY:n 
osalta 30 miljardia ecua. Ekosysteemin suojelu nousisi 99 prosenttiin EY:n alueella, jolloin 
1.1. miljoonan hehtaarin alue jäisi suojelematta. MFRuitimaten mukaan päästöt vähenisivät 
seuraavasti: S02 92 prosenttia, N0X 84 prosenttia ja NH3 44 prosenttia. Ekosysteemin suojelu 
nousisi EY:ssä yli 99 prosenttiin, jolloin 0.8 miljoonaa hehtaaria jäisi suojelematta. 
Jotta saataisiin laskettua maksimaalinen ekosysteemin suojelu EY:n alueella vuoteen 2010 
mennessä silloin, jos päästöjen vähentäminen rajoitettaisiin EY-maihin, tehtiin kolmas MFR-
skenaario, jota kutsuttiin EUmax-nimellä. Tässä skenaariossa oletettiin, että EY:n alueella päästöt 
olisivat MFRrea]jn mukaiset ja muualla Euroopassa REF.in mukaiset. Tämän skenaarion mukaan 
ekosysteemin suojelu EY:n alueella olisi 98 prosenttia vuoteen 2010 mennessä, jolloin noin 
3 miljoonaa hehtaaria jäisi suojelematta. 
5. SKENAARIOANALYYSIN TULOKSET 
Tehtiin ja analysoitiin myös kustannuksiltaan edullisempia skenaarioita, jotka jäävät kahden 
äärilaitaa edustavan skenaarion, REF.in ja MFR:n väliin, joista ensimmäisessä päästöjä 
vähennetään vain niin paljon kuin nykyisessä lainsäädännössä vaaditaan ja toisessa käytetään 
kaikkia mahdollisia teknisesti toteutettavia toimenpiteitä päästöjen vähentämiseksi. 
5.1. Välitavoitteiden määritteleminen 
Alunperin tutkittiin kolme tavoitetta erotuksen kaventamiseksi, jotka olivat suuruudeltaan 
45, 50 ja 55 prosenttia. Näitä tutkittaessa laskeuman vähentämistavoitteet rajoitettiin 
koskemaan vain EY:n alueella olevia ruudukon yksiköitä. Myös päästöjen vähentämisen 
optimointi koski vain EY:n aluetta, jolloin muualla Euroopassa oletettiin päästöjen olevan 
REF:n mukaiset lukuunottamatta tavoitetta erotuksen kaventamiseksi 55-prosenttisesti, jossa 
optimointiin laskettiin mukaan myös Itämerellä liikennöivien laivojen päästöt. 
Happamoitumisstrategiaa rajoittaa se, että päästöjen vähentämistoimenpiteiden tulee tapahtua 
lähinnä EY:n alueella, sillä EY:lla ei ole mahdollisuutta pakottaa oikeudellisesti sitovin keinoin 
tai toimenpitein sen ulkopuolisia maita. Näin ollen oli tarkoituksenmukaista harkita tavoitetta 
erotuksen kaventamiseksi 50-prosenttisesti, johon voidaan päästä EY:n omalla alueella 
tapahtuvilla toimenpiteillä ja jonka seurauksena laskeumien taso on lähempänä lopullista 
tavoitetta. Lisäksi skenaariot, jotka johtivat merkittävämpään happolaskeuman vähentymiseen, 
johtivat myös marginaalikulujen huomattavaan kasvuun verrattuna näiden skenaarioiden avulla 
saavutettuun ekosysteemin lisäsuojeluun (ks. kuva 1). 
5.2. Herkkyysanalyysi 
Vaihtoehtoisten mallien sekä tietojen johdonmukaisuuden ja mallintatulosten 
paikkansapitävyyden tutkimiseksi tehtiin sarja erilaisiin olettamuksiin ja rajoituksiin perustuvia 
skenaarioita. Näitä tuloksia voidaan verrata pääskenaarion tuloksiin. Pääskenaario on siis se, 
jonka avulla pyritään erotuksen kaventamiseen 50-prosenttisesti ja joka pohjautuu päästöjen 
vähennysten optimointiin EY:n alueella. Kaikkien näiden skenaarioiden avulla päästään 
vähintään välitavoitteeseen, joka on erotuksen kaventaminen 50-prosenttisesti jokaisessa 
EMEP-ruudukon yksikössä EY:n alueella. 
Tuulet kuljettavat happamoittavia ilman epäpuhtauksia pitkiä matkoja ja mahdollisuudet 
vähentää päästöjä sekä vähennyksistä aiheutuvat kustannukset vaihtelevat maittain. Tästä syystä 
36 
ajateltiin, että kustannuksiltaan edullisimman ympäristön laadulle asetetut tavoitteet saavuttavan 
vaihtoehdon löytämiseksi kannattaa tutkia, tulisiko edullisemmaksi vähentää päästöjä EY.n 
ulkopuolella kuin jatkaa päästöjen vähentämistä EY:n alueella. Seuraavien neljän skenaarion 
avulla tutkittiin tätä kysymystä. Tulokset löytyvät myös taulukosta AI : 
Skenaario 1 : Merenkulun päästöjen optimointi 
Kun optimointiin laskettiin mukaan myös kansainvälisen merenkulun aiheuttamat päästöt 
huomattiin, että S02-päästöjen vähentäminen Itämerellä ja Pohjanmerellä oli taloudellisesti 
kannattavaa samoin kuin NOx-päästöjen vähentäminen Pohjanmerellä ja Atlantin valtamerellä. 
Nämä vähennykset helpottaisivat muutamien jäsenvaltioiden tilannetta, sillä näin niiden ei 
tarvitsisi tehdä kustannuksiltaan kalliimpia toimenpiteitä päästöjen vähentämiseksi niiden 
maaperällä sijaitsevissa lähteissä. Välivaiheen tavoitteeseen pääsemisen aiheuttamat 
lisäkustannukset vähenisivät yli 2 miljardilla eculla vuodessa koko EY:ssa. Laivojen 
aiheuttamien päästöjen vähenemisestä taas arvioitiin koituvan noki 300 miljoonan ecun 
vuotuiset lisäkustannukset. 
Skenaario 2: Optimointi kaikkialla Euroopassa merenkulku mukaan lukien 
Tämän skenaarion avulla tarkasteltiin taloudellista kannattavuutta tilanteessa, jossa EY:n 
ulkopuoliset maat lasketaan mukaan päästöjen vähentämistoimenpiteiden optimointiin, vaikka 
ympäristön laadulle asetetut tavoitteet rajoitetaankin koskemaan vain EY:n jäsenvaltioita. 
Tällöin havaittiin, että S02-päästöjen vähentäminen Puolassa, Unkarissa, Tsekin tasavallassa ja 
Sloveniassa on taloudellisesti kannattavaa. Näiden maiden tekemät päästöjen 
vähentämistoimenpiteet korvaisivat joitakin EY:n jäsenvaltioiden tekemiä ja vähentäisivät 
näiden jäsenvaltioiden osalta kustannuksia. Pääskenaarioon verrattuna vuotuiset 
lisäkustannukset koko EY:n alueella vähenisivät melkein miljardilla eculla, mikä tarkoittaisi 
noin 14 prosentin kustannussäästöä, kun edellämainituissa neljässä EY:n ulkopuolisessa maassa 
tapahtuvien toimenpiteiden lisäkustannukset olisivat noin 400 miljoonaa ecua. Mahdollinen 
kustannussäästö olisikin noin 600 miljoonaa ecua. Ekosysteemin suojelun taso EY:n alueella 
olisi melkein 97 prosenttia ja kriittinen kuormitus ylitettäisiin 4,5 miljoonan hehtaarin alueella. 
Skenaario 3: Optimointi koko Euroopan alueella. EY:n välitavoitteet koko Euroopalle 
Tämän skenaarion avulla tutkitaan päästöjen vähennystä Euroopan laajuisesta näkökulmasta, 
jolla tarkoitetaan, että oletetaan erotuksen kaventamistavoitteen olevan 50 prosenttia ja 
kustannusten optimointi suoritetaan koko Euroopan alueella merenkulku mukaan lukien. Jotta 
päästäisiin tähän tavoitteeseen, tulee EY.n alueella tapahtuvia päästöjä vähentää enemmän kuin 
mitä pääskenaariossa edellytetään. Näin EY:n jäsenvaltioille aiheutuvat kustannukset kasvavat. 
Kaikilla kolmella merialueella liikennöivien kansainvälisten laivojen päästöt vähenivät. Lisäksi 
EY:n ulkopuolisissa maissa tulisi merkittävästi vähentää päästöjä. Vuotuiset lisäkustannukset 
REF-skenaarioon verrattuna olivat EY:lle 8 miljardia ecua (melkein miljardi ecua enemmän 
kuin pääskenaariossa), merenkulun päästöjä vähentävien toimenpiteiden osalta 0,5 miljardia ja 
EY:n ulkopuolisissa maissa tehtävien toimenpiteiden osalta 3,4 miljardia, jotka yhteensä 
aiheuttaisivat melkein 12 miljardin ecun lisäkustannukset. Tällöin EY:ssa saavutettava 
ekosysteemin suojelun taso oli 98 prosenttia, jolloin 2,9 miljoonaa hehtaaria jäisi suojelematta. 
Koko Euroopan alueella ekosysteemin suojelu oli 99 prosenttia, jolloin 6,1 miljoonaa hehtaaria 
jää suojelematta. 
37 
Skenaario 4: Optimointi EY:ssajabunkkeripolttoaineiden rikkipitoisuus 1.5 prosenttia 
MARPOL-yleissopimusta tarkastettaessa (ks. tiedonanto, kohta 4.5) ehdotettiin, että Pohjanmeri 
ja Itämeri nimettäisiin alttiiksi alueiksi, jolloin niillä liikennöivien laivojen bunkkeripolttoaineen 
rikkipitoisuus rajoitettaisiin enintään 1,5 prosenttiin. Skenaariossa oletettiin, että tällaista 
rajoitusta sovellettiin ja sen havaittiin vähentävän EY:lle tavoitteesta kaventaa erotus 50-
prosenttisesti aiheutuvia kustannuksia yli 1,1 miljardilla eculla. Bunkkeripolttoaineiden 
rikkipitoisuuden vähentämisestä aiheutuvien lisäkustannusten arvioitiin jäävän alle 
100 miljoonaan ecuun. Ekosysteemin suojelu jäisi hieman pääskenaarion suojelua 
vähäisemmäksi eli 96,4 prosenttiin 96,7 prosentin sijasta, jolloin suojelemattomat alueet 
vastaavasti olisivat tämän skenaarion mukaan 4,7 miljoonaa hehtaaria ja pääskenaarion mukaan 
4,5 miljoonaa hehtaaria. 
Näiden neljän skenaarion lisäksi tutkittiin skenaarioanalyysin avulla myös joukkoa muita, jo 
tehtyjä olettamuksia koskevia kysymyksiä. Tärkeimmät tulokset esitetään jäljempänä sekä 
skenaarioiden 5 ja 6 osalta myös taulukossa A2: 
Skenaario 5: Optimointi EY:n alueella käyttäen vaihtoehtoista (alhaisten C02-päästöien) 
energiaskenaariota 
Edellä kohdassa 4.2 mainituista syistä johtuen analysoitiin, mitkä olisivat vaihtoehtoisen 
(alhaisten C02-päästöjen) energiaskenaarion vaikutukset. Tässä skenaariossa lopullisen 
energiankulutuksen kasvua rajoitettiin, energiankäytön tehokkuutta parannettiin ja uusiutuvien 
energialähteiden käyttöä lisättiin. Tulokseksi saatiin C02-päästöjen väheneminen 10 prosentilla 
vuosina 1990 - 2010, lisäksi myös S02-ja NOx-päästöt vähenivät. Siksi tarvittiinkin vähemmän 
päästöjen vähentämistoimen-piteitä happamoitumisen estämisen välitavoitteiden saavuttami­
seksi. Tämän skenaarion mukaisten vuotuisten lisäkustannusten arvioitiinkin jäävän 
2,9 miljardiin ecuun eli 4 miljardia ecua tai melkein 60 prosenttia vähemmän kuin 
pääskenaariossa. Tulee kuitenkin huomata, että energia-järjestelmien muutoksista aiheutuvia 
kustannuksia ei ole arvioitu eikä niitä siis myöskään ole huomioitu laskelmissa. Saavutettu 
ekosysteemin suojelun taso oli 96,5 prosenttia, jolloin 4,7 miljoonaa hehtaaria jäi suojelematta. 
Skenaario 6: Optimointi EY:n alueella rehevöityminen mukaan lukien 
Arvioitiin skenaario, jossa optimoinnille asetetuissa tarkoissa laskeumia koskevissa tavoitteissa 
yhdistettiin sekä happamoitumisen että rehevöitymisen aiheuttaman kriittisen kuormituksen 
osalta ympäristön laadulle asetetut tavoitteet. On selvää, että oletetut ympäristön laadulle 
asetetut tavoitteet vaikuttavat tällaisen yhdistetyn skenaarion avulla päästyyn lopputulokseen. 
Tässä tapauksessa happamoitumisen estämistä koskeva tavoite pidettiin ennallaan (erotuksen 
kaventaminen 50-prosenttisesti), ja samankaltaista tavoitetta käytettiin myös rehevöitymisen 
osalta (täysin saman tavoitteen käyttö havaittiin mahdottomaksi). Sen vuoksi täytyi hienosäätöä 
ja optimointia suoritettaessa muutama ruudukon yksikkö sekä Belgian ja Ranskan että 
Alankomaiden ja Saksan rajoilla jättää huomioon ottamatta. Skenaarion lopputuloksena 
muutamat päästöjen vähentämiset "siirtyivät" S02:sta NOx:ään ja NH3:een. Ilman 
rehevöitymissuojelua jäävä alue pieneni REF-skenaarion 21 miljoonasta hehtaarista 
(14,6 miljoonaa hehtaaria pääskenaariossa) 9,4 miljoonaan hehtaariin. Myös happamoitumisen 
estäminen parani, sillä suojelematon alue pieneni 4,2 miljoonaan hehtaariin. Kokonaisuutena 
lisäkustannukset nousivat 40 prosenttia 9,4 miljardiin ecuun. 
38 
Skenaario 7: Optimointi EY:n alueella käyttäen erilaista kriittistä kuormitusta Yhdistyneen 
kuningaskunnan osalta 
Silloin kun happamoitumisstrategiaa valmisteltiin, huomattiin, että erityisesti Yhdistyneen 
kuningaskunnan alueen kriittistä kuormitusta koskevat tiedot olivat riittämättömiä ja että uusia, 
paikkaansapitäviä tietoja ei saada ennen mallintatoiminnan aloittamista. Yhdistyneen 
kuningaskunnan pyynnöstä sovittiin, että herkkyysanalyysien puitteissa tehdään malli, jossa 
käytetään Yhdistyneen kuningaskunnan sitä varten toimittamia tietoja, joissa Yhdistyneen 
kuningaskunnan alueen kriittinen kuormitus on arvioitu liian suureksi. Näin tehtiin ja havaittiin, 
että tällainen muutos ei vaikuta yhdellekään maalle asetettuihin päästöjen 
vähentämisvaatimuksiin. Ainoa muutos tuloksissa oli ekosysteemin suojelutason parantuminen 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
Skenaario 8: Optimointi EY:n alueella käyttäen katkaisukohtana 95 prosentin tasoa 
Sekä teknisistä että käytännön syistä happamoitumisstrategiaa varten tehdyssä mallintamisessa 
käytettiin ns. katkaisukohtana 98 prosentin tasoa, mikä tarkoittaa, että optimointitavoitteisiin ei 
laskettu mukaan jäljellejääviin kahteen prosenttiin sisältyvien, kaikkein herkimpien 
ekosysteemien kriittistä kuormitusta koskevia tietoja. Vuoden 1994 Rikkipöytäkirja pohjautuu 
ns. viisiprosenttiseen kriittiseen kuormitukseen, mikä tarkoittaa, että tiedot, jotka koskivat 
kriittisen kuormituksen osalta herkintä viittä prosenttia ekosysteemeistä, jätettiin pois 
laskelmista. Katkaisukohdan vaikutuksen selvittämiseksi tehtiin herkkyysanalyysi käyttäen 
katkaisutasona 95 prosenttia. Tuloksissa kävi ilmi muutama melko pieni muutos, esimerkiksi 
että Espanja voi nostaa S02-päästöjaan pääskenaarion 618 tonnista 730 000 tonniin kun taas, 
luultavimmin edellämainitusta johtuen, Yhdistyneen kuningaskunnan tulee vähentää SO2-
päästöjä 279 ktonnista 272 ktonniin. Kokonaiskustannukset ja ekosysteemin suojelu koko EY:n 
alueella pysyivät suurin piirtein samoina. 
5.3. Sitovat ruudukon yksiköt 
On selvää, että kun tehdään kustannukset optimoivia skenaarioita erotuksen kaventamiseksi, 
tulee joistakin EMEP-ruudukon yksiköistä sitovia. Tämä tarkoittaa, että näissä ruudukon 
yksiköissä päästään juuri tarkalleen tavoitteeseen, kun taas kaikissa muissa ruudukon yksiköissä 
laskeuma jää pienemmäksi kuin tavoitteessa määritelty. Näiden sitovien ruudukon yksiköiden 
voidaan päästöjen vähentämisvaatimusten osalta sanoa "painostavan" yhtä tai useampaa maata, 
jonka aiheuttamat päästöt kuuluvat kyseiseen yksikköön. Kun kyseessä on maantieteellisesti 
suuri alue, jokaisessa skenaariossa on mukana joukko (yleensä 3-6) tällaisia sitovia yksiköitä. 
EY:n alueella näitä on pohjoisessa, etelässä, idässä, lännessä ja EY:n keskiosissa. Tärkein syy 
tähän on se, että joidenkin ruudukon yksiköiden kriittinen kuormitus on alempi kuin alueen 
ympäröivien ruudukoiden johtuen niissä olevasta ekosysteemistä. Optimointia suoritettaessa eri 
skenaarioiden sitovat ruudukon yksiköt olivat yleensä samat (lukuun ottamatta skenaariota 3, 
jonka tavoitealueena oli koko Eurooppa), ja sijoittuivat Saksan pohjoisosiin ja Alankomaihin, 
Kaakkois-Ruotsiin (Itämeressä sijaitseva Gotlannin saari), itäiseen Saksaan ja Pohjois-Italiaan. 
Vaikka tällaisille ruudukon yksiköille laadittujen tavoitteiden helpottaminen tai poistaminen 
vähentäisi päästöjen vähentämisestä aiheutuvia kokonaiskustannuksia, se ei kuitenkaan 
välttämättä vapauta niitä maita päästöjen vähentämistoimenpiteistä, joiden aiheuttamia päästöjä 
kuuluu kyseisiin ruudukon yksiköihin. Syynä tähän on se, että tällaisessa tapauksessa muut 
ruudukon yksiköt, yleensä sitovan ruudukon yksikön lähiyksiköt, muuttuvat sitoviksi. 
Joidenkin ruudukon yksiköiden osalta ei määrätyissä olosuhteissa voida päästä laskeumalle tai 
erotuksen kaventamiselle asetettuun tavoitteeseen, jolloin näistä yksiköistä tulee 
39 
"mahdottomia". Havaittiin esimerkiksi, että kolme ruudukon yksikköä Pohjois-Suomen ja 
Venäjän rajalla olivat mahdottomia silloin, kun toimenpiteiden optimointi rajattiin koskemaan 
vain EY:ta. Suurin ylitysongelma aiheutui tällä alueella enimmäkseen Venäjän puolella, rajan 
lähialueilla olevista lähteistä tulevien rikkipäästöjen laskeumasta. Optimointia suoritettaessa 
nämä kolme ruudukon yksikköä poistetuinkin tavoitteita erotuksen kaventamiseksi laadittaessa 
kaikista muista skenaarioista paitsi niistä, joissa käsiteltiin optimointia koko Euroopan alueella. 
Herkkyysanalyysin tarkoituksiin tehtiin jälleen kaksi uutta optimointia: ensimmäisessä ei otettu 
mukaan Itämeressä Gotlannin saarella sijaitsevaa sitovaa ruudukon yksikköä ja toisessa taas 
jätettiin pois Pohjois-Italiassa sijaitseva sitova ruudukon yksikkö. 
Ensimmäisessä tapauksessa Ruotsin S02-päästöt lisääntyivät, josta sivuilmiönä Yhdistyneen 
kuningaskunnan S02-päästöjä piti vähentää jonkin verran enemmän. NOx-päästöt lisääntyivät 
Saksassa ja vähenivät Belgiassa. EY:lle aiheutuvat kokonaiskustannukset pysyivät suurin 
piirtein samalla tasolla, mutta ekosysteemin suojelu väheni ja 4,6 miljoonaa hehtaaria jäi 
suojelematta. 
Toisessa tapauksessa, kun jätettiin pois Pohjois-Italiassa sijaitseva sitova ruudukon yksikkö, oli 
pääasiallinen tulos se, että kaikkien Italiasta tulevien kolmen happamoittavan päästön taso pysyi 
samana kuin REF-skenaariossa, josta seurasi Italialle myös kustannussäästöä. Sivuilmiönä 
vähennettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Tanskan S02-päästöjä, jolloin kustannukset 
nousivat. Nettotuloksena kustannusten väheneminen noin 700 miljoonalla eculla. Koko EY:n 
alueen ekosysteemin suojelun osalta 4,7 miljoonan hehtaarin alue jäi suojelematta. Erityisesti 
Italian osalta suojelematta jäävä alue kasvoi pääskenaarion 103000 hehtaarista 
246000 hehtaariin. Jonkinasteista vaikutusta ympäröiviin maihin oli havaittavissa, esimerkiksi 
Itävallassa, jossa suojelematta jäävä alue kasvoi pääskenaarioon verrattuna. 
40 
Taulukko Al: Vertailuskenaarion (REF), pääskenaarion ja skenaarioiden 2-4 tulokset 
Skenaario 
Päästöjen muu­
tos/EU^ alue 
(vuodesta 1990): 
S02 
NOx 
NH3 
EY:lle aiheutuvat 
lisäkustannukset 
REF:iin verrattuna 
(miljardia ecua 
Suojelematta 
jääneet ekosys­
teemit EY:n 
alueella REF 
-66% 
-48% 
-15% 
8,7 erotuksen 
kaventa­
minen 50% 
-84% 
-55% 
-27% 
4,5 MFRreal 
-91% 
-69% 
-44% 
1,1 Sken. 2 
EY:n 
ulkop. 
-83% 
-55% 
-26% 
4,5 Sken. 3 
koko Eu­
rooppa 
-85% 
-56% 
-28% 
2,9 Sken. 4 
Laivat 
1.5% S 
-83% 
-54% 
-26% 
4,7 
41 
Taulukko A2: Vertailuskenaarion (REF), pääskenaarion ja skenaarioiden 5 ja 6 tulokset 
Skenaario 
Päästöjen muutos/EU:n 
alue (vuodesta 1990): 
S02 
NOx 
NH3 
EY:lle aiheutuvat 
lisäkustannukset REF iin 
verrattuna 
(miljardia ecua vuodessa) 
Suojelematta jääneet 
ekosys-teemit EY:n 
alueella(miljoonaa 
hehtaaria) REF 
-66% 
-48% 
-15% 
8,7 erotuksen kaven­
taminen 50 % 
-84% 
-55% 
-27% 
4,5 Sken. 5 
alhaiset C02-
päästöt 
-85% 
-57% 
-24% 
4,7 Sken. 6 
Rehevöitymisenestä 
m. 
-82% 
-59% 
-37% 
4,2 
42 
Kuvio 1. Skenaarioiden kustannustehokkuus 
SKENAARIOIDEN KUSTANNUSTEHOKKUUS 
10 
Suojelematon ala, 
miljoonaa hehtaaria 
Kokonaiskustannukset (miljardia ecua vuodessa) 
43 
PERUSTELUT 
ehdotukselle neuvoston direktiiviksi tiettyjen nestemäisten polttoaineiden 
rikkipitoisuuden vähentämisestä ja direktiivin 93/12/ETY muuttamisesta 
1. Johdanto 
Rikkiä esiintyy luonnostaan sekä hiilessä että nestemäisissä öljytuotteissa ja se on peräisin 
kasvien ja muiden organismien, joista hiili ja öljy syntyvät, kudosten proteiineista. Kun hiiltä 
ja nestemäisiä öljytuotteita poltetaan voimalaitoksissa, teollisuudessa, kotitalouksien 
lämmityslaitteissa, polttomoottoreissa jne., rikki hapettuu rikkidioksidiksi ja vapautuu 
ilmakehään, mikäli tätä ei estetä sopivilla toimenpiteillä (ks. taulukko 1, jossa esitetään eri 
polttoainetyyppien suhteelliset osuudet S02:n kokonaispäästöistä). Rikkidioksidi on yksi 
tärkeimmistä ilman epäpuhtauksista (muut ovat typen oksidit ja ammoniakki), jotka 
aiheuttavat happamoitumista (happosateita). Rikkidioksidi on suoraan toksista ihmisille ja 
kasveille. Rikkidioksidi voi myös lisätä pienten hiukkasten muodostumista ilmakehässä; 
näillä tiedetään nyt olevan merkittävä vaikutus ihmisten terveyteen. 
Tämän direktiivin tavoitteena on vähentää S02-päästöjä Euroopan yhteisössä asettamalla 
rajoituksia tiettyjen nestemäisten polttoainetuotteiden rikkipitoisuudelle. Ehdotettava 
direktiivi on vain yksi osa toimenpidekokonaisuutta, jonka tarkoitus on torjua 
happamoitumista sekä rikkidioksidin ja hiukkasten aiheuttamia ilmansaasteongelmia. 
2. Rikkidioksidipäästöjen vaikutus ympäristöön ja ihmisten terveyteen 
2.1. Happamoituminen 
Tämä ehdotus liittyy komission tiedonantoon yhteisön strategiasta happamoitumisen 
torjumiseksi3. Kuten tiedonannossa selostettiin, komissio katsoo laajaan analyysiin perustuen, 
että tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentäminen on olennainen osa 
kustannustehokasta strategiaa. Happamoitumisesta aiheutuva ympäristöuhka ja komission 
ehdottaman strategian pohjana oleva perustelu esitetään kyseisessä tiedonannossa eikä sitä 
toisteta tässä. Useat kysymykset ovat kuitenkin ratkaisevan tärkeitä tulevaisuuden toimintaa 
suunniteltaessa ja niitä on siksi korostettava. 
Ensinnäkin happamoitumisongelma on suunnittelijoille merkittävä haaste, koska 
ekosysteemien herkkyys happolaskeumille vaihtelee laajasti yhteisön sisällä. Yleensä 
yhteisön pohjoisimpien maiden ekosysteemit ovat herkimpiä. Koska kaasujen kuten 
rikkidioksidin ilmakehäpäästöt voivat kulkeutua satoja ja jopa tuhansia kilometrejä ennen 
kuin ne laskeutuvat, on happamoitumisen vähentämiseksi yhdessä maassa välttämätöntä 
vähentää päästöjä useissa yhteisön maissa, jopa sellaisissa, joissa happamoituminen ei ole 
suuri ympäristöongelma. Komission ehdotuksessa happamoitumisen torjumisstrategiaksi 
otetaan huomioon ympäristön herkkyyden erilainen aste yhteisön eri osissa samoin kuin 
päästöjä ja happolaskeumia koskevat tiedot. Jotta strategia pysyisi kustannustehokkaana, on 
olennaista, että esitettävissä yksittäisissä toimenpiteissä, myös tuotteisiin liittyvissä, otetaan 
huomioon nämä alueelliset herkkyyteen, päästöihin ja happolaskeumiin liittyvät seikat. 
44 
Taulukko 1 
SQ2:n kokonaispäästöt eri polttoaineista vuonna 1993 
POLTTOAINE SQ2-päästöt 1993 
miljoonaa tonnia prosenttia 
vuodessa 
EY 15 ' EY 15 
bensiini O09 0.6 
petroli O03 0.2 
kaasuöljy/diesel 1.08 ^0 
laivapolttoaineet (bunker) 03 2J) 
raskas polttoöljy 2.82 18.4 
hiili 9M 62.9 
jalostamopoltto-aineet 0.99 ^5 
muut 0.38 ' 2.5 
YHTEENSÄ 15.35 100 
Komission strategia happamoitumisen vähentämiseksi tähtää merkittävään edistymiseen 
5.:ssä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa asetettujen tavoitteiden toteuttamisessa, 
jotka neuvosto vahvisti uudelleen joulukuussa 1995, eli että kriittisiä happamoitumis-
kuormituksia ei saa ylittää. Komission strategiaa pidetään kustannuksiltaan edullisimpana 
toimenpidepakettina, jonka avulla ympäristöä koskevien tavoitteiden toteuttamisessa voidaan 
edistyä merkittävästi. 
2.2. Vaikutukset ihmisten terveyteen 
Rikkidioksidi on suoraan toksista ihmisille. Se vaikuttaa suun, nenän ja keuhkojen 
limakalvoihin ja sen päävaikutus kohdistuu hengitysfunktioon. Rikkidioksidisaasteen 
vaikutuksista eniten kärsivät väestöryhmät ovat nuoret, vanhat ja sairaat, erityisesti 
kroonisista hengitystiesairauksista kuten astmasta, keuhkoputkentulehduksesta ja kroonisesta 
ahtauttavasta keuhkosairaudesta kärsivät. Rikkidioksidi voi myös pahentaa sydän- ja 
verisuonitauteja hengitysfunktiovaikutustensa kautta. Rikkidioksidin suorien vaikutusten 
lisäksi on myös todisteita epäsuorista vaikutuksista, jotka aiheutuvat rikkioksidien ja pienten 
vesipisaroiden vuorovaikutuksesta syntyvien pienten happamien hiukkasten 
muodostumisesta. Näiden pienten hiukkasten uskotaan aiheuttavan enemmän hengitys-, 
sydän- ja verisuoniongelmia väestön vähiten vastustuskykyisissä ryhmissä. 
Yhteisössä on vuodesta 1980 säädöksiä ilmanlaatustandardien vahvistamisesta 
rikkidioksidille ja hiukkasille (direktiivi 80/779/ETY ilmanlaadun raja- ja ohjearvoista 
rikkidioksidille ja leijumalle4). Vaikka komission kertomuksessa5 havaittiin selvä suuntaus 
ilman rikkidioksidipitoisuuksien vähenemiseen ja todettiin direktiivillä 80/779/ETY asetettuja 
ilmanlaatuvaatimuksia noudatettavan yleisesti, tuoreemmissa tutkimuksissa (APHEA6) 
EYVL N:o L 229, 30.8.1980, s. 30. 
KOM(95) 372 lopullinen: Komission kertomus ilmanlaatudirektiivien täytäntöönpanotilanteesta. 
Katsouyanni K., Zmirou D., Spix C, Sunyer J., Schouten JP., Ponka A., Anderson HR., Le Moullec Y., 
Wojtyniak B., Vigotti MA., Bacharova L. (1994). - Short-term Effects of Air Pollution on Health: A 
European Approach Using Epidemiological Time Series Data. - Eur Resir J 1995; 8: 1030-1038. 
45 
todetaan rikkidioksidin edelleen aiheuttavan terveysongelmia kaikkialla yhteisössä ja 
vaikuttavan kuolevuuteen, sairastavuuteen ja elämän laadun alenemiseen. Huomattava osa 
yhteisön kaupunkien asukkaista altistuu rikkipitoisuuksille, jotka ylittävät viimeisimmät 
WHO:n pitkäaikaiselle altistukselle antamat ohjearvot (50 ug/m )7. 
Koska viime aikoina tehdyt epidemiologiset tutkimukset osoittavat, että 
rikkidioksidisaasteesta aiheutuu edelleen terveysvaikutuksia ja kustannuksia, komissio on 
ryhtynyt laatimaan ehdotusta direktiivillä 80/779/ETY vahvistettujen rikkidioksidia 
koskevien ilmanlaatustandardien muuttamiseksi, missä se käyttää perustana WHO:n 
viimeisimpiä suosituksia. 
2.3. Ilman rikkidioksidista kasvillisuudelle aiheutuva vahinko 
Sen lisäksi, että ilman rikkidioksidi lisää osaltaan happo laskeumaa, se vaikuttaa 
kasvillisuuteen suoraan, koska kasvien maanpäälliset osat yhteyttävät sitä. Mahdollisia 
vaikutuksia ovat lehtivihreän hajoaminen, fotosynteesin väheneminen, kasvien hengityksen 
lisääntyminen ja muutokset valkuaisaineenvaihdunnassa. Kasvien herkkyys vaihtelee 
huomattavasti, ja jäkälät ovat herkimpiä. WHO on vahvistanut joukon ohjearvoja vuosittain ja 
talvella sovellettaville rikkidioksidipitoisuuksille, mikä suojaisi eri tyyppistä kasvillisuutta. 
Komissio käyttää näitä ohjearvoja lähtökohtana valmistellessaan ehdotuksia ilman 
laatutavoitteiden muuttamiseksi rikkidioksidin osalta 5.:ssä ympäristöä koskevassa 
toimintaohjelmassa vahvistettujen tavoitteiden mukaisesti, jotka neuvosto on uudelleen 
vahvistanut joulukuussa 1995, eli 'ilman epäpuhtauksien pitoisuuksien sallittuja tasoja 
määritettäessä on otettava huomioon ympäristönsuojelunäkökohdat'. 
2.4. Rakennuksille ja materiaaleille aiheutuva vahinko 
Sen lisäksi, että rikkidioksidisaaste aiheuttaa vahinkoa ekosysteemeille ja ihmisten 
terveydelle, se vaikuttaa osaltaan rakennusten ja rakennusmateriaalien rapautumiseen ja 
syöpymiseen. Happopäästöt syövyttävät kiveä, sementtiä, betonia ja laastia. Erityisesti 
Euroopan rakennusperinteeseen kuuluvat vanhat rakennukset ovat erittäin herkkiä tällaiselle 
syöpymiselle. 
2.5. Rikkidioksidisaasteesta aiheutuvat kustannukset 
Rikkidioksidipäästöjen ja muiden happamien päästöjen aiheuttamista kustannuksista on tehty 
useita tutkimuksia8 9. Tämäntyyppiset tutkimukset ovat aina jossain määrin epävarmoja. 
Tämän huomioon ottaen nämä tutkimukset ovat yleensä antaneet suhteellisen hyvät arviot 
ihmisten terveyteen ja rakennuksiin tai rakennusmateriaaleihin kohdistuvan vaikutuksen 
taloudellisista kustannuksista. Ekosysteemien rakenteeseen ja toimivuuteen ja erityisesti 
biodiversiteettiin aiheutuvan vahingon määrää ei ole kuitenkaan kvantitoitu. S02-päästöjen 
vaikutus vaihtelee alueelta toiselle altistuvan väestön ja ympäristön herkkyyden suhteen, 
Luonnos S02:ta koskevaksi lausunnoksi, joka laaditaan komission tulevien ilmanlaatustandardien 
muuttamista koskevien ehdotusten yhteydessä. Saatavana PO XI:sta. 
Tapaustutkimus 2: Happamoitumisstrategian hyödyt Euroopan unionille.EXTERNE-hanke 1996 Euroopan 
komissio, PO XII, JOULE-ohjelma. 
Cost Benefit Analyses of the Different Municipal Solid Waste Management Systems. Objectives and 
Instruments for the Year 2000. Kaupunkien kiinteiden jätteiden huoltojärjestelmien kustannus­
hyötyanalyysit. Tavoitteet ja keinot vuodelle 2000. Tehnyt PO XI:lle Coopers ja Lybrand, loppuraportti 
1996. 
46 
mutta arvioidaan, että 1 tonnista S02-päästöjä aiheutuvasta vahingosta yhteisössä koituu 
keskimäärin noin 4000 ecun taloudellinen hinta, ja suurin osa (yli 80 prosenttia) näistä 
kustannuksista johtuu vahingosta ihmisten terveydelle. 
3. Direktiivi 93/12/ETY 
Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuutta koskevassa direktiivissä 93/12/ETY10 
vahvistetaan rikkipitoisuuden raja-arvot kaasuöljyille (0,2 painoprosenttia 1 päivästä 
lokakuuta 1994) ja dieselpolttoaineille (0,2 painoprosenttia 1 päivästä lokakuuta 1994 ja 
0,05 painoprosenttia 1 päivästä lokakuuta 1996). Direktiivin 93/12/ETY 2 artiklassa 
komissiota kehotettiin esittämään ennen 1 päivää tammikuuta 1994 kertomus S02-päästöjen 
vähentämisessä saavutetusta edistyksestä ja lisäksi antamaan ehdotus vielä tiukempien 
standardien käyttöön ottamisesta kaasuöljyn ja dieselpolttoaineiden rikkipitoisuudelle sekä 
uudet raja-arvot lentopetrolin rikki-pitoisuudelle. 
Komissio ei ollut halukas esittämään ehdotuksia uusien rajoitusten käyttöön ottamiseksi 
nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudelle ennen kuin tällaiset toimenpiteet voitaisiin 
perustella kattavalla, kustannustehokkaalla ja yhdennetyllä strategialla happamoitumisen 
torjumiseksi. Lisäksi komission happamoitumisstrategiaehdotuksen tueksi suoritettu analyysi 
osoittaa, ettei kaasuöljyjen ja dieselpolttoaineiden rikkipitoisuuden tiukemmalla 
rajoittamisella ehkä voidakaan tehokkaimmalla tavalla vähentää nestemäisten polttoaineiden 
palamisessa syntyviä S02-päästöjä ja että muut tuotteet, erityisesti raskaat polttoöljyt, ovat 
paljon merkittävämpi saastelähde. 
Dieselpolttoaineiden osalta komissio esitti äskettäin ehdotuksen bensiiniä ja 
dieselpolttoaineita koskevaksi direktiiviksi11. Tämän ehdotuksen mukaan diesel­
polttoaineiden rikkipitoisuus pitäisi vähentää 0,035 painoprosenttiin, kun se on direktiivissä 
93/12/ETY vahvistettu 0,05 painoprosentiksi. Tähän rikkipitoisuuden vähentämiseen oli 
kuitenkin enemmän syynä tarve vähentää hiukkaspäästöjä kuin tarve vähentää S02:ta. 
Lentopetrolin osalta komissio katsoo, että tästä lähteestä peräisin olevat S02-päästöt 
vaikuttavat hyvin vähän happamoitumisen ja ilman pilaantumisen ongelmaan. Komissio ei 
sen vuoksi pidä tarpeellisena antaa säädöksiä ehdottomien rikkipitoisuuden raja-arvojen 
määräämiseksi lentopetrolille. 
Strategiassaan happamoitumisen torjumiseksi ja S02-saasteen vähentämiseksi kaupungeissa 
komissio katsoo, että tiettyjen nestemäisten polttoaineiden eli raskaiden polttoöljyjen ja 
kaasuöljyjen rikkipitoisuuden rajoitusten käyttöön ottaminen tai niiden voimassa pitäminen 
on kustannustehokas toimi. Seuraavassa selostetaan ehdotetut toimenpiteet ja niiden suhde 
tämänhetkiseen markkinatilanteeseen. 
10 EYVLN:oL 74, 27.3.1993, s. 81. 
11 KOM(96) 248 lopullinen: Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston bensiinin ja dieselpolttoaineiden 
laatua koskevaksi direktiiviksi, jolla muutetaan neuvoston direktiiviä 93/12/ETY. 
47 
4. Tässä ehdotuksessa säädeltävät tuotteet 
4.1. Raskas polttoöljy 
Raskas polttoöljy on tärkein nestemäisten polttoaineiden palamisessa syntyvien SC>2-päästöjen 
lähde (ks. taulukko 1). Raskasta polttoöljyä käytetään jalostamoissa, voimalaitoksissa ja 
teollisuudessa, ja pienempiä määriä käytetään kotitalouksissa ja liikenteessä. 
Kussakin yhteisön jäsenvaltiossa käytetyn raskaan polttoöljyn kulutus ja keskimääräinen 
rikkipitoisuus esitetään taulukossa 2. Jäsenvaltioiden välillä on selvästi merkittäviä eroja, ja 
Italia, Espanja, Ranska, Kreikka ja Irlanti sekä vähemmässä määrin Yhdistynyt kuningaskunta, 
Saksa ja Belgia ovat huomattavan riippuvaisia raskaasta polttoöljystä lämmön ja energian 
tuottamiseksi. Lisäksi yhteisön maissa käytetyn raskaan polttoöljyn arvioitu keskimääräinen 
rikkipitoisuus vaihtelee myös huomattavasti, ja monissa jäsenvaltioissa rikkipitoisuus on 
keskimäärin 1 prosentti tai alle, kun taas toisissa on raskaita polttoöljylajeja, joiden 
rikkipitoisuudet ovat jopa 3,5 prosenttia. 
Komissio on päättänyt esittää raskaan polttoöljyn rikkipitoisuudelle yleistä 1 painoprosentin 
raja-arvoa kaikkialla yhteisössä. Kuten taulukosta 7 voidaan todeta, tästä on huomattavaa 
hyötyä rikkidioksidipäästöjen vähenemisen muodossa. 
Taulukko 2 
Tilastotietoja raskaan polttoöljyn käytöstä ja keskimääräisestä rikkipitoisuudesta 
jäsenvaltioissa 
Kokonaisvuosikulutusv ' 
vuonna 1995 (kilotonnia) 
Mukaanlukien jalostamoissa käytetty raskas polttoöljy Keskimääräinen 
rikkipitoisuus 
(prosenttia) 
Belgia 1975 (1925) <**) 1.0 
Tanska 811 1811! 1.0 
Saksa 7012 (3160) 1.2 
Kreikka 2677 (102) 2.7 
Espanja 8222 (720) l-3.5(***> 
Ranska 7275 (1215) 2.1 
Irlanti 1284 m '2.0 
Italia 30586 (19406) 1.53 
Luxemburg 98 1281 
Alankomaat 1176 (170) 2.2 
Itävalta 930 (475) 0.96 
Portugali 3335 i3391 
Suomi 1678 (1220) 1.1 
Ruotsi 1930 (1930) 0.3 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 9028 (?) 2.18 
(*) 
(***) Jäsenvaltioiden marras-joulukuussa 1996 antama tieto. 
Suluissa olevat luvut ovat arvioita vähemmän kuin 1 % rikkiä sisältävän raskaan polttoöljyn 
kulutuksesta; tiedot ovat jäsenvaltioiden marras-joulukuussa 1996 antamia tai toimitettu PO 
XVII:lle vuositilastojen yhteydessä. 
Riippuu raskaan polttoöljyn tyypistä. 
48 
Komissio tunnustaa kuitenkin, että toimenpiteiden on oltava kustannustehokkaita. On ilmeistä, 
että joillakin yhteisön alueilla, joissa noudatetaan rikkidioksidia koskevia 
ilmanlaatuvaatimuksia ja joissa S02-päästöt eivät pahenna merkittävästi happamoitumis­
ongelmaa, ei ehkä ole tarpeen määrätä tiukkaa 1 prosentin raja-arvoa raskaan polttoöljyn 
rikkipitoisuudelle. Tällaisilla alueilla voitaisiin hyväksyä korkeampi rikin raja-arvo 
vaarantamatta ympäristötavoitteita. Komissio esittää, että tällaisilla alueilla korkeintaan 
2,5 prosenttia rikkiä sisältävän raskaan polttoöljyn käyttö olisi sallittava. Syynä korkeamman 
rajan asettamiseen raskaiden polttoöljyjen rikkipitoisuudelle on se, että näin vältyttäisiin 
rikkipitoisuudeltaan erittäin korkean raskaan polttoöljyn päästämiseltä alueille, joilla tällä 
hetkellä vallitsee hyvä ympäristön laatu: näiden alueiden ympäristön laatu ei saisi huonontua 
komission ehdotuksen tuloksena. 
Happamuudentorjuntastrategiaehdotuksen tukemiseksi suoritettu tutkimus osoitti myös, että 
voimalaitoksille ja tietyille teollisuuden aloille olisi kustannusmielessä tehokkaampaa poistaa 
S02 niiden päästöistä esimerkiksi savukaasujen rikinpoistotekniikoilla kuin käyttää vähärikkisiä 
raskaita polttoöljyjä. Komissio tiedostaa myös sen, että on vältettävä tarpeetonta 
päällekkäisyyttä tämän direktiivin ja tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien 
epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annetun direktiivin 88/609/ETY12 säännösten välillä. 
Selvästikään ei olisi järkevää vaatia tällaisia laitoksia käyttämään 1 prosenttia rikkiä sisältävää 
raskasta polttoöljyä, jos samalla vaaditaan hienon tekniikan käyttämistä S02:n poistamiseksi 
niiden päästöistä. 
Edellä olevan perusteella komissio katsoo, että kaikki direktiivin 88/609/ETY 2 artiklan 
9 kohdan määritelmän mukaiset uudet polttolaitokset, joiden nimellislämpöteho on vähintään 
50 megawattia ja jotka ovat direktiivin 88/609/ETY vaatimusten mukaisia, on vapautettava 
vaatimuksesta käyttää korkeintaan 1 prosenttia rikkiä sisältävää raskasta polttoöljyä. Kaikkien 
muiden polttolaitosten on komission mielestä joko käytettävä korkeintaan 1 prosenttia rikkiä 
sisältävää raskasta polttoöljyä TAI noudatettava päästörajaa 1 700 mg SCVm3, joka vastaa 
päästöjen suhteen suunnilleen 1 prosenttia rikkiä sisältävän raskaan polttoöljyn polttamista. 
Mitä tulee tämän direktiivin ja direktiivin 88/609/ETY väliseen suhteeseen, on muistettava, 
että komissio on jo ilmoittanut aikovansa esittää vuoden 1997 loppuun mennessä ehdotuksia 
direktiivin 88/609/ETY muuttamiseksi. Tämän direktiivin suuria polttolaitoksia koskevia 
säännöksiä on tarkasteltava direktiiviin 88/609/ETY tehtävien muutosten valossa. 
12 EYVL N:oL 336, 7.12.1988, s. 1. 
49 
4.2. Kaasuöljyt 
Direktiivissä 93/12/ETY vahvistettiin kaasuöljyille rikin osalta 0,2 painoprosentin raja. Eri 
jäsenvaltioissa käytettyjen kaasuöljyjen nykyinen kulutus ja keskimääräinen rikkipitoisuus 
esitetään taulukossa 3. 
Komission happamoitumisentorjuntastrategiaehdotuksen tueksi tehty tutkimus osoitti, että, 
kaasuöljyn rikkipitoisuuden vähentäminen edelleen olisi kustannustehokas toimenpide 
kuudessa jäsenvaltiossa eli Belgiassa, Tanskassa, Saksassa, Alankomaissa, Ruotsissa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ranskassa, Kreikassa, Irlannissa, Italiassa, Luxemburgissa, 
Portugalissa ja Espanjassa tämä toimenpide ei kuitenkaan olisi kustannustehokas. Itävallassa 
ja Suomessa oli 0,1 prosentin raja-arvo jo ennen niiden liittymistä unioniin, ja näiden 
valtioiden liittymissopimusten ehtojen mukaan ne voivat pitää voimassa matalammat raja-
arvonsa neljän vuoden siirtymäaikana, joka loppuu 31 päivänä joulukuuta 1998. 1 päivänä 
tammikuuta 1995 ja siirtymäkauden lopun välisenä aikana direktiivin 93/12/ETY kaasuöljyjä 
koskevat säännökset tarkistetaan liittymissopimuksen ehtojen mukaisesti ja EY:n menettelyjä 
noudattaen. 
Taulukko 3 
Tilastotiedot^ kaasuöljyjen käytöstä ja keskimääräisestä rikkipitoisuudesta 
jäsenvaltioissa 
I Kokonaisvuosikulutus Keskimääräinen 
vuonna 1995 (kilotonnia) rikkipitoisuus 
(prosenttia) 
Belgia 5623 0.20 
Tanska 1643 (^20 
Saksa 34382 016 
Kreikka 2259 0JT7 
Espanja 1650 O30 
Ranska 14050 0A5 
Irlanti 1214 016 
Italia 3578 O20 
Luxemburg 
Alankomaat 1594 ~ 0.19 
Itävalta 2460 < 0.2 
Portugali 900 tietoja ei ole toimitettu 
Suomi 2334 0m 
Ruotsi 2700 0.076 
Yhdistynyt 3815 0.14 
kuningaskunta 
(*) Tiedot saatu jäsenvaltioilta marras-joulukuussa 1996. 
Edellä olevan perusteella komissio ei pidä perusteltuna määrätä kaasuöljyn rikille 
0,1 prosentin raja-arvoa koko yhteisössä. Toisaalta ei myöskään pidetä perusteltuna 
velvoittaa jäsenvaltioita, jotka haluavat mennä pitemmälle kuin nykyinen 0,2 prosentin raja, 
ja erityisesti Itävaltaa ja Suomea, pidättäytymään siitä. Syistä, jotka selostetaan 
yksityiskohtaisemmin jäljempänä, komissio katsoo, että koska tärkein syy näihin 
toimenpiteisiin on ympäristönäkökohdat, on perustellumpaa, että tämä direktiivi perustuu 
50 
perustamissopimuksen 130 s artiklaan. Komissio aikoo siis pitää voimassa nykyisen 
0,2 prosentin standardin kaasuöljyn rikin osalta, mutta vähimmäisstandardina. Jäsenvaltioita 
ei estetä pitämästä voimassa tai ottamasta käyttöön tiukempia toimenpiteitä edellyttäen, että 
tällaiset toimenpiteet ovat perustamissopimuksen mukaisia ja että ne ilmoitetaan 
komissiolle. Kun jäsenvaltio haluaa ottaa käyttöön tiukempia toimenpiteitä, sen on 
ilmoitettava ne komissiolle direktiivin 83/189/ETY säännösten mukaisesti. Itävalta ja Suomi 
voivat pitää voimassa nykyiset määräyksensä tämän direktiivin voimaantulosta alkaen 
perustamissopimuksen 130 t artiklan määräysten mukaisesti. 
Kaasuöljyjä käytetään enimmäkseen kotitalouksien lämmitykseen, mutta tietty osa käytetään 
merenkulussa energian ja lämmön tuottamiseen. Kreikalle koko sen alueella ja Espanjalle 
Kanarian saarten osalta merenkulussa käytettyjen kaasuöljyjen 0,2 prosentin rikin raja-
arvolla voi olla merkittäviä taloudellisia seurauksia. Lisäksi merenkulusta johtuvilla 
rikkidioksidipäästöillä manner-Kreikan ja monien Kreikan saarten ympäristössä sekä 
merenkulusta Kanarian saarten lähistössä on hyvin vähäinen vaikutus ihmisten terveyteen ja 
ympäristöön. Edellä mainituista syistä komissio pitää perusteltuna sallia Kreikalle koko sen 
alueella ja Espanjalle Kanarian saarten osalta poikkeus merenkulussa käytettävien 
kaasuöljyjen 0,2 prosentin rikin raja-arvon täytäntöön panemiseksi. 
4.3. Mmrt nestemäiset polttoainetyypit mukaan lukien laiYapolttoaineet (bunker) 
Kuten osastossa 3 mainittiin, tätä direktiiviä ei sovelleta maantieliikenteessä käytettäviin 
dieselpolttoaineisiin eikä lentopetroliin. Myös laivapolttoaineet (bunker) jätetään toistaiseksi 
direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Bunker-polttoaineita käytetään laivoissa, ja 
komission happamoitumisstrategian tueksi suoritetussa analyysissä sen osoitettiin olevan 
huomattava happamoittavien päästöjen lähde erityisesti Itämerellä ja tietyillä osilla 
Pohjanmerta. Laivapolttoaineiden palamisesta tulevien S02-päästöjen vähentäminen olisi 
myös erittäin kustannustehokas toimenpide. Vaikka laivapolttoaineiden rikkipitoisuutta ei 
tällä hetkellä säännellä millään kansainvälisillä määräyksillä, tähän tähtäävistä ehdotuksista 
keskustellaan tällä hetkellä kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) alusten aiheuttaman 
meren pilaantumisen ehkäisemisestä tehdyn yleissopimuksen (MARPOL) yhteydessä. 
MARPOL-yleissopimusta tarkistetaan parhaillaan ja uuden yleissopimuksen odotetaan 
valmistuvan elokuuhun 1997 mennessä. Yleissopimuksessa tullaan tietyt alueet nimeämään 
SOx-herkiksi alueiksi. Tällaisilla alueilla laivojen on käytettävä polttoaineita, joiden 
rikkipitoisuus on korkeintaan 1,5 prosenttia, kun yleinen raja-arvo on 4,5 prosenttia, jota 
ehdotetaan sovellettavan muualla. Sen sijaan, että otettaisiin yksipuolisesti käyttöön EY:n 
laajuisia toimenpiteitä laivapolttoaineiden rikkipitoisuuden rajoittamiseksi, komissio katsoo, 
että olisi tehokkaampaa, että yhteisön maat pyrkisivät yhteiseen kantaan MARPOL-
yleissopimuksen tarkistamisneuvotteluissa, joissa Itämeri sekä Pohjanmeri ja Englannin 
kanaali osittain tai kokonaan nimettäisiin yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluviksi SOx-
herkiksi alueiksi. Kun MARPOL-yleissopimuksen tarkistus on saatu päätökseen, komissio 
tarkistaa kantansa sen suhteen, onko tähän direktiiviin tarpeen sisällyttää säännöksiä 
laivapolttoaineista. 
51 
5. Euroopan jalostamoteollisuus 
Euroopan yhteisössä (15 jäsenvaltiota) on 106 jalostamoa, joiden kokonais-
tislauskapasiteetti on 13 212 833 barrelia vuorokaudessa. Aikaisemmin jalostamot 
luokiteltiin kolmeen tyyppiin: yksinkertaiset, katalyyttistä krakkausta käyttävät ja täysin 
nykyaikaistetut. 
Tämä luokittelu ei kuitenkaan enää edusta Euroopassa käytössä olevien jalostamojen 
valikoimaa. Viimeisten 3 - 5 vuoden aikana jotkut jalostamot ovat nykyaikaistaneet 
laitoksensa tiukempien tuote-eritelmien mukaisiksi ottaen huomioon esimerkiksi bensiinissä 
olevan lyijyn vähentämisen sekä kaasuöljyn ja dieselpolttoaineiden rikkipitoisuuden 
vähentämisen. 
Nykyiset jalostamot luokitellaan parhaiten seuraavasti: 
- yksinkertaiset - mukaan lukien termiset toiminnot ja jonkin verran tyhjötislausta 
- nestekatalyyttikrakkausta (FCC) käyttävät 
- syöttöesikäsittely mukaan tai pois lukien 
- C6-isomerisaatio mukaan tai pois lukien 
- vetykrakkausta käyttävät 
- nestekatalyytti- ja vetykrakkausta käyttävät 
- muut (esim. moottoriöljy tuotanto) 
Tavallisin jalostamotyyppi Euroopassa on nestekatalyyttikrakkausta (FCC) käyttävä 
(mukaan tai pois lukien esikäsittely ja mukaan tai pois lukien C6-isomeraatio, mutta ei 
yhdistelmää FCC ja vetykrakkaus), joka kattaa noin 61 prosenttia Euroopan yhteisön 
raakaöljyn kokonaistislauskapasiteetista. 
Taulukossa 4 esitetään yhteenveto eurooppalaisista jalostamotyypeistä ja niiden 
prosenttiosuudet Euroopan raakaöljyn kokonaistislauskapasiteetista. Kuvassa 1 esitetään 
kussakin maassa käytössä olevat jalostamotyypit ja niiden kokonaistislauskapasiteetit. 
52 
Taulukko 4 
Eurooppalaiset jalostamotyypit ja niiden osuudet Euroopan tislauskapasiteetista (1994) 
Jalostamotyyppi 
Yksinkertainen ilman termistä tai C6-isomerisaatiota 
Yksinkertainen ilman termistä, mutta C6-
isomerisaation kanssa 
Yksinkertainen termisen kanssa, mutta ilman C6-
isomerisaatiota 
Yksinkertainen termisen ja C6-isomerisaation 
kanssa 
Vetykrakkaus ilman C6-isomerisaatiota 
Vetykrakkaus C6-isomerisaation kanssa 
FCC ilman esikäsittelyä tai C6-isomerisaatiota 
FCC ilman esikäsittelyä, mutta C6-isomerisaation 
kanssa 
FCC esikäsittelyn kanssa ilman C6-isomerisaatiota 
FCC esikäsittelyn ja C6-isomerisaation kanssa 
FCC ja vetykrakkaus ilman esikäsittelyä tai C6-
isomerisaatiota 
FCC ja vetykrakkaus ilman esikäsittelyä, mutta C6-
isomerisaation kanssa 
Muut 
Kaikkiaan Euroopassa Jalostamo­
jen 
lukumäärä 
18 
3 
10 
9 
7 
3 
19 
17 
8 
3 
4 
2 
3 
106 Raakaöljyn 
kokonais-
tislaus-
kapasiteetti 
(barrelia 
vuorokaudessa) 
969 030 
244 000 
737 118 
696 700 
881 160 
494 000 
3 218 500 
2 793 000 
1 454 025 
598 300 
737 000 
390 000 
0 
13 212 833 % Euroopan 
kapasiteetista 
7.3% 
1.8% 
5.6% 
5.3% 
6.7% 
3.7% 
24.4% 
21.1% 
11.0% 
4.5% 
5.6% 
3.0% 
0% 
53 
18 15 
16 
à 14 
a 
Q. 
jg 12 
c 
10 & 
o 
2 
3 UJ 
en 
3 
S 6 8 
c 4-fil Kuva f 
Eurooppalaisten jalostamojen tyypit maittain (1994) 
I I • Vetykrakkaus 
* FCC ja vetykrakkaus ilman 
esikäsittelyä 
FCC esikäsittelyn kanssa 
• FCC ilman esikäsittelyä 
Ä yksinkertainen 
1 
i 
5 S m S m 
O) 
3 tr o 
CL is CD 
5 C 
Kuvasta 1 nähdään, että Itävallassa, Belgiassa, Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa, 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Espanjassa on enimmäkseen eri tyyppisiä FCC-
jalostamoja. Kreikassa on sekä yksinkertaisia että FCC-jalostamoja, kuitenkin yhdellä FCC-
jalostamoista on myös vetykrakkauskapasiteettia, mikä lisää jalostamon joustavuutta vaaditut 
polttoaineen muutokset huomioon ottaen. Saksan jalostamoilla on kaikista EU:n 
jäsenvaltioista suurin vetykrakkauskapasiteetti. Suomessa on yksinkertainen ja FCC-
vetykrakkausjalostamo. Tanskassa ja Irlannissa on käytössä vain yksinkertaisia jalostamoja. 
Ruotsin tislauskapasiteetti jakautuu melkein tasan yksinkertaisen ja FCC-jalostamon kesken. 
Yhdellä jälkimmäisistä on kuitenkin jonkin verran vetykrakkauskapasiteettia. 
Jalostamojen tyyppi vaikuttaa huomattavasti öljyteollisuuden kykyyn noudattaa tiukempia 
tuote-eritelmiä, ja se osoittaa parhaiten, pystyykö yksittäinen jalostamo teknisesti 
noudattamaan Euroopan ympäristölainsäädännön seurauksena tulevia tiukempia eritelmiä. 
54 
Yleensä FCC-jalostamot ovat hankalimmin muutettavissa tuottamaan vähärikkisiä tuotteita. 
Siksi on selvää, että ehdotetusta lainsäädännöstä muodostuu merkittävä haaste Ranskan, 
Belgian, Portugalin, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Espanjan jalostamoteollisuudelle. 
6. Vaikutukset kauppaan 
Jotta jalostamot voisivat tuottaa erilaisia polttoaineita ja tyydyttää paikallisen kysynnän, niiden 
on usein tarpeen käydä kauppaa osalla jalostustuotteistaan. Näin jalostamot voivat suunnitella 
jalostamonsa polttoaineen kysynnän ja raakaöljyn tarjonnan mukaisiksi. Nykyään tällaista 
kauppaa käydään sekä jäsenvaltioiden välillä että vähemmässä määrin jäsenvaltioiden ja 
kolmansien maiden kesken. Kyseisen kaupan laajuutta kuvaavia lukuja esitetään jäljempänä 
taulukossa 5. 
Taulukko 5 
Raskaan polttoöljyn ulkomaankauppa EY 15 1995 
(Lähde: COMEXT2 -tietokanta) 
NC-koodi 
2710 00 74 
2710 00 76 
2710 00 77 
2710 00 78 Rikkipitoisuus 
<1% 
1 - 2 % 
2 - 2,8 % 
> 2,8 % 
YHTEENSÄ Tuonti Vienti 
(miljoonaa tonnia) 
11,662 
1,125 
2,749 
1,332 
16,868 3,041 
0,582 
1,028 
14,151 
18,802 
Nettokauppatase: 1,934 miljoonaa tonnia 
Koska kauppaa käydään jalostustoimintojen välillä, tuotteita jatkokäsitellään ja luokitellaan 
uudelleen, voivat tuotteet tulla lasketuiksi kahteen kertaan tai jäädä peittoon, jolloin 
kauppatilastot vääristyvät. Joka tapauksessa taulukosta käy ilmi, että kyseisten nestemäisten 
polttoaineiden nettokauppa on pientä tuotanto- ja kulutustasoihin verrattuna. 
Suuri osa merkittävistä kauppavirroista sekä yhteisön eri alueiden välillä että kolmansien 
maiden kanssa johtuu kausitekijöistä ja laadunvaihtelusta. Samalla kun rikkipitoisuudeltaan 
korkeita polttoöljyjä yleensä viedään EY:stä ja rikkipitoisuudeltaan matala-asteisia tuodaan, 
jäännöstuotteita siirtyy huomattavassa määrin jatkokäsittelyyn. 
Ehdotus johtanee ainakin keskipitkällä aikavälillä nestemäisten polttoaineiden kaupan 
lisääntymiseen, ja osa tästä on kolmansien maiden kanssa käytävää rikkipitoisuudeltaan 
matalan raskaan polttoöljyn kauppaa. Ehdotuksen ei silti odoteta merkittävässä määrin 
muuttavan nestemäisten polttoaineiden ulkomaankaupan nettokauppatasetta kokonaisuutena. 
Pitemmällä aikavälillä jalostamoissa saatetaan tosin huomata, että rikkipitoisuudeltaan 
matalan raskaan polttoöljyn tuonnin kasvu johtaa kasvavaan hintaeroon rikkipitoisuudeltaan 
korkeiden ja rikkipitoisuudeltaan matalien raskaiden polttoöljyjen välillä, jolloin 
investoiminen polttoöljyn laatua parantavaan kapasiteettiin ja savukaasun 
rikinpoistolaitteisiin alkaa näyttää houkuttelevammalta. 
55 
Yhteisöön tuotavien raakaöljyjen rikkipitoisuus vaihtelee suuresti. Keskimääräinen 
rikkipitoisuus vuoden 1995 ensimmäisellä neljänneksellä oli noin 1,0 prosenttia, ja eri 
tuotantoalueiden raakaöljyjen rikkipitoisuuksia esitetään taulukossa 6. 
Taulukko 6 
Eri tuotantoalueiden raakaöljyjen rikkipitoisuuksia 
Raakaöljy Yhteisön tuonti(*) 
Määrä 
(tuhatta 
barrelia) Prosenttia EU:n 
tuonnista Hinta(**) 
(USD/barreli) Rikkipitoisuus 
prosentteina(**) 
Saudi-Arabia 
Kevyt 
Keskiraskas 
Raskas 
Berri 
Muut 97 010 
11243 
10 881 
21564 
9 024 11.4 
1,3 
1,3 
2,5 
1,1 18,3 
17,7 
17,45 
18,61 
-1,33 - 1,9 
2,4-2,41 
2,55 - 2,8 
1,2 - 1,33 
1,1 
Libya 
Kevyt 
Keskiraskas 
Raskas 36 690 
42 785 
3 889 4,3 
5,0 
0,5 18,76 
18,68 
18,04 0,1-0,43 
1,18-0,39 
1,8 - 1,85 
Venäjä 
Uralilaiset 
Muut 49 501 
46 610 5,8 
5,5 17,81 
17,81 0,88 - 1,6 
0,3 - 3,7 
1 Meksiko 
1 Maya 
j Isthmus 13 065 
296 1,5 
0,0 16,54 
19,23 2,32-3,31 
n.k. 
1 Norja 
Statfjord 
Gullfaks 
Oseberg 
Ekofisk 
Muut 54 725 
15 067 
23 252 
29 925 
30 589 6,5 
1,8 
2,7 
3,5 
3,6 18,68 
19,08 
18,89 
19,11 
18,75 0,2 - 0,3 
0,25 - 0,45 
0,3-0,31 
0,17-0,2 
0,02 - 0,26 
(*) Vuoden 1995 ensimmäinen neljännes, tiedot saatu PO XVII:stä. 
(**) Vuoden 1995 huhtikuun luvut, tiedot saatu PO XVII:stä. 
Jalostettujen nestemäisten polttoaineiden kauppa jossain määrin pienentää direktiivin 
vaikutusta raakaöljyjen kauppaan. Koska rikkipitoisuudeltaan matalan raakaöljyn varastot 
ovat joka tapauksessa rajoitetut, on järkevää olettaa rikkipitoisuudeltaan matalien 
"makeiden" raakaöljyjen ja rikkipitoisuudeltaan korkeampien "happamien" raakaöljyjen 
välisen hintaeron kasvavan. On myös järkevää olettaa rikkipitoisuudeltaan korkeimpien 
raakaöljyjen tuonnin yhteisöön laskevan. Taulukosta 6 käy kuitenkin ilmi, että kaikilla tällä 
hetkellä rikkipitoisuudeltaan korkeimpien raakaöljyjen tuotantoalueilla tuotetaan myös 
56 
kevyempiä raakaöljyjä, joiden rikkipitoisuus on lähempänä tai täsmälleen sama kuin 
nykyinen keskimääräinen 1,0 prosentin rikkipitoisuus. 
7. Komission ehdotuksesta aiheutuvat kustannukset ja päästöjen vähenemisestä 
aiheutuvat edut 
Yhteisössä käyttöönotetusta raskaan polttoöljyn 1 prosentin rikkipitoisuuden rajasta 
aiheutuvasta S02-päästöjen vähenemisestä syntyvät arvioidut edut esitetään taulukossa 7. 
Taulukossa 7 esitetyissä luvuissa ei erotella 1 % rikkiä sisältävän raskaan polttoöjyn 
polttamiseen suoraan liittyvää päästöjen vähentymistä siitä vähentymisestä, joka johtuu 
polttoaineiden vaihtamisesta tai palamiskaasujen rikinpoistolaitteiden asentamisesta 
mahdollisesti halvempana vaihtoehtona päästöjen vähentämiseksi. Taulukossa 7 esitetyissä 
luvuissa ei myöskään oteta huomioon tiettyjen alueiden osalta ennakoitavissa olevia 
poikkeuksia, ja tämän seurauksena päästöjen vähenemisestä aiheutuvat edut sellaisten 
maiden kuin Kreikan ja Portugalin osalta on vääjäämättä arvioitu yläkanttiin. Tästä 
huolimatta raskaan polttoöljyn 1 prosentin rikkipitoisuuden rajan käyttöönotto vähentää 
S02-päästöjä vuoteen 2010 mennessä noin 1 miljoonalla tonnilla verrattuna siihen 
tilanteeseen, joka vallitsisi, ellei komission ehdotusta tehdä. 
Taulukko 7 
Raskaan polttoöljyn palamisesta aiheutuvat arvioidut S02-päästöt vuonna 2010. Luvut 
tuhansina tonneina 
Belgia 
Tanska 
Saksa 
Kreikka 
Espanja 
Ranska 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Itävalta 
Portugali 
Suomi 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
YHTEENSÄ Viite/nykyinen tilanne 
104,1 
12,0 
125,2 
79,0 
400,1 
177,1 
94,6 
500,2 
0,2 
18,2 
22,9 
74,7 
36,0 
23,6 
451,2 
2 119,0 Rikkipitoisuuden 
ollessa 1 % 
54,4 
10,6 
76,2 
27,4 
151,9 
63,6 
33,7 
240,7 
0,1 
17,7 
21,9 
32,4 
35,9 
23,6 
197,5 
987,6 Erotus 
49,7 
1,4 
49,0 
51,6 
248,2 
113,5 
60,9 
259,5 
0,1 
0,5 
1,0 
42,3 
0,1 
-
253,5 
1 131,4 
Komission ehdotuksesta aiheutuvat arvioidut kustannukset jokaisessa maassa ja jokaisen 
teollisuudenalan osalta esitetään liitteenä olevan vaikutusten arviointilomakkeen taulukossa 
2. Kun kustannukset ja edut otetaan huomioon, komissio on sitä mieltä, että oikea tasapaino 
on löydetty. 
57 
8. Niiden osapuolten lausunnot, joihin ehdotus vaikuttaa 
Ehdotuksen vaikutus yrityksiin sekä niiden osapuolten lausunnot, joihin ehdotus vaikuttaa, 
esitetään liitteenä olevassa vaikutusten arviointilomakkeessa. 
9. Oikeusperusta 
Rikkidioksidipäästöt vaikuttavat osaltaan happamoitumisesta aiheutuviin ongelmiin ja lisäksi 
suorasti ja epäsuorasti ihmisten terveyteen (ks. 2 osa). Kyseisiä päästöjä halutaan tästä 
johtuen vähentää etupäässä ympäristösyistä. Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden 
rikkipitoisuuden vähentäminen on olennainen osa niitä kustannustehokkaita toimenpiteitä, 
joilla S02-päästöt on suunniteltu vähennettäviksi sellaiselle tasolle, että kamnianhimoiset 
ympäristötavoitteet saavutetaan sekä happolaskeumia että S02:ta ja hiukkasia koskevien 
ilmanlaatutavoitteiden osalta. 
Kun kehitetään kustannustehokkaita strategioita happamoitumisen ja ilman saastumisen 
torjumiseksi, on tarpeen ottaa huomioon kyseisen ympäristöongelman laatu. Mitä 
happamoitumiseen tulee, yhteisön ekosysteemit eroavat merkittävästi herkkyydeltään. Tämä 
tarkoittaa sitä, että saman määrän happamoittavia aineita sisältävällä laskeumalla saattaa olla 
vakavat vaikutukset esimerkiksi Ruotsin maaperään ja järviin, kun taas sen vaikutus 
Espanjan tai Portugalin hyvin puskuroituun maaperään voi olla vähäinen. Happamoittavat 
päästöt kulkeutuvat myös satoja/tuhansia kilometrejä vallitsevien tuulten mukana ja 
aiheuttavat tuhoa kaukana alkuperäispaikastaan. Kustannustehokkaassa strategiassa nämä 
asiat on otettava huomioon. Niistä analyyseistä, jotka on tehty tukemaan komission 
strategiaa happamoitumisen torjumiseksi ja joissa otetaan huomioon muun muassa 
ekojärjestelmien herkkyyden erot, päästöt ja laskeumat alueittain sekä kustannustehokkuus, 
on käynyt ilmi, että nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentäminen on 
kustannustehokasta joissakin maissa/joillakin alueilla, mutta ei toisissa/toisilla. Jos 
strategian suunnittelemisessa merkittävän osan muodostanut kustannustehokkuutta koskeva 
tavoite säilytetään, on olennaista, että strategian toteuttamiseksi ehdotettavat 
lainsäädännölliset toimenpiteet ovat joustavia ja niissä otetaan huomioon käsiteltävien 
ympäristöön liittyvien ilmiöiden alueellinen monimutkaisuus. 
Edellä mainitut näkökohdat, joissa painotetaan ympäristötavoitteita ja joustavuuden tarvetta, 
puolustaisivat selvästikin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan 
käyttämistä oikeudellisena perustana. Sisämarkkinoiden säännöt on kuitenkin muistettava: 
130 t artiklassa jäsenvaltioille annettu mahdollisuus tiukempien suojatoimenpiteiden 
toteuttamisesta ei vapauta kyseisiä toimenpiteitä velvoitteesta yhdenmukaisuuteen Euroopan 
yhteisön perustamissopimuksen kanssa, toisin sanoen toimenpiteiden on oltava oikeutettuja 
ja suhteellisia. Ehdotuksessa todellakin säädetään, että jos jäsenvaltiot haluavat ottaa 
käyttöön tiukempia toimenpiteitä, niiden on ilmoitettava tästä komissiolle direktiivin 
83/189/ETY säännösten mukaisesti. Lisäksi komissio huomauttaa, että tuotteen on oltava 
luonteeltaan (tuotteen tyyppi, rahallinen arvo, kaupankäyntitapa jne.) sellainen, että 
sallitusta joustavuudesta ei voi seurata markkinoiden vakava vääristyminen ja merkittäviä 
taloudellisia haittoja. Raskaan polttoöljyn ja kaasuöljyn osalta ei ole olemassa todisteita 
siitä, että lukumäärältään rajoitetuilla erilaisilla kansallisilla standardeilla olisi kielteiset 
taloudelliset seuraukset. Itse asiassa päinvastainen on luultavasti totta, sillä 
markkinointipaikkojen vaihtelu antaa jalostamoteollisuudelle mahdollisuuden yhdistää ja 
sekoittaa tuotteitaan niin, että rikkipitoisuudeltaan korkeat polttoaineet voidaan myydä 
sellaisilla alueilla tai sellaisille teollisuudenaloille, jotka hyötyvät direktiivissä sallituista 
erilaisista poikkeuksista, kun taas rikkipitoisuudeltaan matalat tuotteet myydään niille 
58 
alueille ja teollisuudenaloille, jotka sijainnistaan johtuen vaikuttavat merkittävästi 
ympäristöongelmiin. Lopuksi kansallisten ohjelmien käyttöönotolla direktiivin 
soveltamisalaan kuuluvien ja 6 artiklassa tarkoitettujen polttoainetuotteiden näytteenottoa ja 
analyysiä varten varmistetaan se, että polttoaineiden vaatimustenmukaisuus tarkistetaan niitä 
käytettäessä eikä rajalla, ja näin ollen mahdolliset haitalliset vaikutukset kauppaan 
vähimmäistetään. 
On myös muistettava, että 130 s artiklaan perustuvalla säädöksellä annetaan Itävallalle ja 
Suomelle mahdollisuus käyttää ennen niiden liittymistä käytössä ollutta 0,1 prosentin 
raja-arvoa, jota ne nyt saavat käyttää joulukuussa 1998 päättyvän neljän vuoden 
siirtymäkauden ajan. 
Koska 
a) toimenpidettä ehdotetaan ensi sijassa ympäristösyistä, 
b) käsiteltävien ympäristöongelmien laadun huomioon ottaen tarvitaan joustavaa ja 
aluekohtaista lähestymistapaa, 
c) ei ole olemassa todisteita siitä, että kaasuöljyn ja raskaan polttoöljyn erilaiset rikin 
raja-arvot yhteisön eri maissa ja alueilla aiheuttaisivat merkittäviä markkina- tai 
taloudellisia haittoja, 
komissio on päättänyt, että nykyisen direktiivin asianmukaisin oikeudellinen perusta on 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artikla. 
10. Toiminnan tarpeellisuus yhteisön tasolla - toissijaisuusperiaate 
10.1. Mitkä ovat suunnitellun toiminnan tavoitteet yhteisön velvoitteisiin nähden? 
Ehdotettu toimenpide on olennainen osa happamoimmisen torjumiseksi sekä rikkidioksidin 
ja hiukkasten aiheuttaman ilman saastumisen vähentämiseksi suunniteltua 
kustannustehokasta strategiaa. 
Happamoituminen on merkittävä ympäristöhaaste. Se on luonteeltaan valtioiden rajat 
ylittävä ongelma, ja tilanteen parantamiseksi tarvitaan yhteisönlaajuista strategiaa. 
Yksittäisten jäsenvaltioiden yksin toteuttamalla toiminnalla on muissa jäsenvaltioissa 
toteutettavan täydentävän toiminnan puuttuessa enintään vähäinen vaikutus. 
Viidennessä ympäristöohjelmassa tavoite happamoimmisen osalta oli se, että kriittisiä 
kuormia ja tasoja ei koskaan ylitetä. Kyseinen tavoite vahvistettiin uudelleen 
ympäristöasiain neuvoston kokouksessa joulukuussa 1995. Tässä neuvoston kokouksessa 
komissiota pyydettiin esittämään vuoden 1997 alkuun mennessä happamoimmisen 
torjumiseksi yhteisön strategia, jonka lopullisena tavoitteena on se, että kriittisiä kuormia ja 
tasoja ei koskaan ylitetä. 
Komissio on nyt esittänyt strategiansa happamoimmisen torjumiseksi. Tämä ehdotus on osa 
kyseistä strategiaa. 
Mitä ilman laatuun tulee, yhteisössä on jo ilman laatua koskevat standardit rikkidioksidin ja 
hiukkasten osalta; kyseiset standardit ovat tällä hetkellä tarkistettavina. Rikkidioksidin ja 
hiukkasten aiheuttama ilman saastuminen vaikuttaa osaltaan hengityselinten sairauksiin sekä 
59 
sydän- ja verisuonitauteihin alttiissa väestöryhmissä. Rikkidioksidipitoisuudet vaikuttavat 
myös suoraan ympäristöön. Rikkidioksidipäästöjen huomattava vähentäminen on tarpeen 
tyydyttävän ilman laadun saavuttamiseksi rikkidioksidin ja hiukkasten osalta (rikkidioksidi 
vaikuttaa sulfaattien muodostumiseen, jotka puolestaan vaikuttavat sekundaaristen 
hiukkasten muodostumiseen ilmakehässä). Nestemäisten polttoaineiden palamisesta 
aiheutuvien S02-päästöjen väheneminen, joka on nykyisen ehdotuksen käyttöönoton 
seurausta, myötävaikuttaa merkittävästi tyydyttävien ilman laatua koskevien tavoitteiden 
saavuttamiseen. 
Happamoitumisen torjuminen ja ilmanlaadun parantaminen ovat osa yhteisön 
ympäristöpolitiikkaa, sellaisena kuin siitä määrätään perustamissopimuksen 130 r artiklassa. 
Lisäksi perustamissopimuksen 129 artiklassa määrätään, että terveyden suojelun on 
muodostettava osa yhteisön muusta politiikasta. Lisäksi perustamissopimuksen 3 artiklan o 
kohdassa määrätään, että yhteisön toiminnan on myötävaikutettava korkean terveyden 
suojelun tason saavuttamiseen. 
10.2. Kuuluuko suunniteltu toiminta yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan vai 
jäsenvaltioiden kanssa jaettuun toimivaltaan? 
Yhteisöllä on yleinen toimivalta panna täytäntöön toimenpiteitä 130 r artiklassa 
tarkoitettujen ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi. 
Komission vastikään hyväksymässä ehdotuksessa yhteisön strategiaksi happamoitumisen 
torjumiseksi säädetään siitä, kuinka paljon jokaisen jäsenvaltion on vähennettävä päästöjä 
ympäristötavoitteen saavuttamiseksi. Päästöjen vähennykset on saavutettava 
kustannustehokkaalla tavalla, ja tähän tarvitaan kokonaisvaltaisia kytkennäisiä ja 
keskinäisesti vahvistavia toimenpiteitä. Jotkut näistä toimenpiteistä olisi toteutettava 
yhteisön tasolla, kuten nykyinen ehdotus ja tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan 
pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annetun direktiivin 88/609/ETY tuleva 
tarkistus. Muut toimenpiteet, kuten päästökattoja koskevat neuvottelut teollisuudenalojen tai 
niiden osien kanssa toteutetaan kansallisella tasolla. Lisäksi on toteutettava lisätoimenpiteitä 
kansainvälisillä foorumeilla, kuten kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) alusten 
aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä tehty yleissopimus ja valtiosta toiseen 
tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskeva UNECEn yleissopimus. 
Myös ilmanlaatua koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan yhtenäistä toimintaa. 
Nykyisen ehdotuksen kaltaiset toimenpiteet toteutetaan yhteisön tasolla, kun taas muut 
toimenpiteet, kuten paikalliset polttoainestandardit, rikkipitoisuudeltaan matalia 
polttoaineita koskevat verokannustimet ja päästöjen hallintaa koskevat paikalliset 
suunnitelmat, toteutetaan kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla. 
Yhtenäisellä toiminnalla eri tasoilla voidaan toteuttaa happamoitumisen vähentämiseksi ja 
tyydyttävän ilmanlaadun saavuttamiseksi tarpeelliset päästöjen vähennykset, ja samalla 
noudatetaan täysin kustannustehokkuuden ja toissijaisuuden periaatteita. 
60 
10.3. Miltä osin ongelma on koko yhteisöä koskeva? Millä tavalla on toimittu tähän 
mennessä? 
Happamoituminen on valtioiden rajat ylittävä ongelma, joka voidaan parhaiten ratkaista 
yhteisön tason yhtenäisellä toiminnalla. Samalla tavoin ilman saastuminen on yhtenäistä 
toimintaa edellyttävä ympäristöhaaste. 
Happamoitumista koskevan yhteisön strategian puuttuessa on yleensä toteutettu 
tilapäistoimenpiteitä. Yhteisön lainsäädäntöä on olemassa polttolaitoksista ilmaan pääsevien 
epäpuhtauspäästöjen rajoittamisen (direktiivi 88/609/ETY) ja tiettyjen nestemäisten 
polttoaineiden rikkipitoisuuden rajoittamisen (direktiivi 93/12/ETY) osalta. Komission 
ehdotus yhteisön strategiaksi happamoitumisen torjumiseksi tarjoaa selkeän kehyksen 
tulevaisuuden toimien kehittämiselle. 
10.4. Mikä tapa on tehokkain, kun verrataan yhteisön ia jäsenvaltioiden toimia? 
Komission analyysissä yhteisön happamoitumisen torjumisstrategian tukemiseksi havaittiin 
selvästi tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentäminen olennaiseksi 
osaksi happopäästöjen vähentämistä koskevaa kustannustehokasta strategiaa. 
10.5. Minkälaista lisäarvoa suunnitellulla toiminnalla on yhteisölle ja mitä toimimatta 
jättäminen maksaisi? 
Happamoitumisesta ja ilman saastumisesta aiheutuu merkittäviä taloudellisia seurauksia (ks. 
2 osa). Yhden jäsenvaltion yksin toteuttama yksipuolinen toiminta ei ole menestyksekästä 
muiden jäsenvaltioiden toteuttaman täydentävän toiminnan puuttuessa: selkeän strategian ja 
yhtenäisen toiminnan puuttuessa on todellakin olemassa se vaara, että jäsenvaltiot 
toteuttavat keskenään vastakkaisia toimia. Yhtenäisen yhteisön strategian täytäntöönpanolla 
varmistetaan ympäristötavoitteiden tehokas toteuttaminen. Selkeä strategia, joka perustuu 
kustannustehokkuuden ja taakan jakamisen periaatteille ja jossa yhteisön ja jäsenvaltioiden 
rooli on selkeästi määritelty, on teollisuuden etu siinä mielessä, että se antaa 
mahdollisuuden pitkän aikavälin sijoituksiin ja suunnitteluun, joka perustuu järkevään ja 
avoimeen lähestymistapaan ympäristöpolitiikan kehittämisessä. 
Ehdotuksesta aiheutuvat kustannukset on arvioitu 0,8 miljardiksi ecuksi vuodessa. Tällä 
saavutetaan 1 113 kilotonnin S02:n vähennys verrattuna nykyiseen tilanteeseen 
keskimääräisten kustannusten ollessa suunnilleen 700 ecua S02-tonnia kohti. Tutkimuksista 
käy ilmi, että taloudellinen etu saattaisi nousta, siltä osin kuin se on muutettu rahaksi, jopa 
4000 ecuun S02-tonnia kohti. 
10.6. Mitkä toimintamuodot ovat yhteisön käytettävissä? 
Toiminnan tarkoituksena on vähentää tiettyjen nestemäisten polttoaineiden palamisesta 
aiheutuvia rikkidioksidipäästöjä. Tarpeellinen väline kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi on 
tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden raja-arvojen käyttöönotto. Raja-arvot 
vahvistetaan parhaimmin asetuksen tai direktiivin avulla. 
61 
10.7. Onko yhdenmukainen sääntely tarpeen vai riittääkö direktiivi, jossa esitetään 
yleiset periaatteet ja jätetään toimeenpano jäsenvaltioille? 
Yleisten rajojen määrääminen koko yhteisössä tiettyjen nestemäisten polttoaineiden 
rikkipitoisuudelle on kustannustehokas toimenpide kyseisten polttoaineiden palamisesta 
syntyvien rikkidioksidipäästöjen vähentämiseksi. Toimenpiteen kustannustehokkuutta 
parannetaan huomattavasti erityisesti raskaan polttoöljyn osalta (ks. 4.1. kohta) lisäämällä 
joustavuutta, jolla otetaan huomioon yhteisössä vallitsevien ympäristöolosuhteiden 
monimuotoisuus sekä se, että laitokset saattavat valita vaihtoehtoisia tekniikkoja 
rikkidioksidipäästöjen vähentämiseksi. 
Yhteisön eri alueilla vallitsevien ympäristöolosuhteiden arvioinnista ja teollisuuslaitosten 
lupamenettelystä vastaavat tehokkaimmin eri jäsenvaltioiden viranomaiset tarvittaessa 
yhteistyössä alueellisten ja paikallisten viranomaisten kanssa. Kansalliset viranomaiset 
pystyvät myös seuraamaan ja valvomaan tehokkaasti yhteisössä käytettyjen polttoaineiden 
laatua. 
Edellä mainituista syistä komissio katsoo, että direktiivi, mieluummin kuin asetus, on 
tarkoituksenmukaisin valinta lainsäädännölliseksi välineeksi. Erityisesti kansallisten 
viranomaisten laaja asiaan osallistuminen ja kyseisille viranomaisille suotu huomattava 
toimintavapaus varmistavat esitettyjen toimenpiteiden täytäntöönpanon 
kustannustehokkaimmalla tavalla. 
11. Jäsenvaltioiden lainsäädäntö 
11.1. Kaasuöljv 
Kaasuöljyn osalta kaikkien jäsenvaltioiden Itävaltaa ja Suomea lukuun ottamatta 
edellytetään noudattavan direktiivissä 93/12/ETY säädettyä 0,2 prosentin raja-arvoa. 
Itävallassa ja Suomessa on tällä hetkellä voimassa 0,1 prosentin rikkipitoisuuden raja-arvo 
kaasuöljyn osalta. 
11.2. Raskas polttoöljy 
Raskaan polttoöljyn osalta jäsenvaltioissa vallitsee seuraava tilanne: 
Itävalta 
Raskasta polttoöljyä koskee yleinen 1 prosentin rikkipitoisuuden raja. Polttolaitosten osalta 
on kuitenkin olemassa tiukemmat rajoitukset (0,2 prosentin, 0,3 prosentin ja 0,6 prosentin 
rikkipitoisuus) laitoksen iästä ja kapasiteetista riippuen. 
Belgia 
Belgian lainsäädäntö tuntee kolme erilaista raskaan polttoöljyn tyyppiä. Kolmeen 
polttoainetyyppiin sovelletaan erilaisia 1 prosentin, 2 prosentin ja 3 prosentin 
rikkipitoisuuden rajoja. Arvioiden mukaan vuonna 1995 käytettiin 1 925 kilotonnia 
rikkipitoisuudeltaan < 1 prosentin raskasta polttoöljyä verrattuna vain 51 kilotonniin rikki­
pitoisuudeltaan > 1 prosentin polttoainetta. Rikkipitoisuudeltaan matalien polttoaineiden 
käyttöön rohkaistaan myös verokannustimin. 
62 
Tanska 
Raskaiden polttoöljyjen rikkipitoisuudelle on asetettu 1 prosentin raja. Lisäksi 
S02-päästöihin sovelletaan 10 DKr:n veloitusta kilolta, ja näin rohkaistaan 
rikkipitoisuudeltaan matalien polttoaineiden käyttöön. 
Suomi 
Raskaiden polttoöljyjen rikkipitoisuus on rajoitettu 1 prosenttiin. 
Ranska 
Ranskan lainsäädäntö tuntee kolme erilaista raskaan polttoöljyn tyyppiä. Kolmeen eri 
tyyppiin sovelletaan kolmea erilaista rikkipitoisuuden rajaa: 1 prosentin, 2 prosentin ja 
4 prosentin. Arvioiden mukaan vuonna 1995 käytettiin 1 215 kilotonnia rikkipitoisuudeltaan 
1 prosentin polttoainetta verrattuna 1 162 ja 2 608 kilotonniin rikkipitoisuudeltaan 
vastaavasti 2 prosentin ja 4 prosentin polttoaineita. Lisäksi jalostamoissa käytettiin 
2 290 kilotonnia raskasta polttoöljyä, jonka rikkipitoisuutta ei ole määritelty. 
Saksa 
Niissä polttolaitoksissa, joiden kapasiteetti on yli 1 megawattia, käytetyn raskaan 
polttoöljyn rikkipitoisuus on joko rajoitettu 1 prosenttiin tai S02-päästöjen on oltava alle 
1 700 mg savukaasun kuutiometriä kohti. 
Kreikka 
Raskaiden polttoöljyjen rikkipitoisuus on yleensä rajoitettu 3,2 prosenttiin. Ateenan 
(Attikan) alueella sovelletaan kuitenkin 0,7 prosentin rajaa. 
Irlanti 
Raskaiden polttoöljyjen rikkipitoisuutta koskevia lakisääteisiä rajoituksia ei ole voimassa. 
Tiettyjen teollisuudenalojen on kuitenkin noudatettava S02-päästöjä koskevia rajoituksia, 
jotka vastaavat rikkipitoisuudeltaan 1 prosentin raskaan polttoöljyn käyttöä. 
Italia 
Niissä teollisuuden polttolaitoksissa, joiden tuotantoteho on < 3 megawattia, on käytettävä 
rikkipitoisuudeltaan < 0,3 prosentin polttoainetta. Laitoksissa, joiden kapasiteetti on 
> 50 megawattia, sekä jalostamoissa voidaan käyttää rikkipitoisuudeltaan < 3 prosentin 
polttoainetta edellyttäen, että niissä noudatetaan määriteltyjä päästörajoituksia. 
Luxemburg 
Raskaan polttoöljyn rikkipitoisuuteen ei sovelleta raja-arvoja. 
Alankomaat 
Teollisuuden polttolaitoksissa (jalostamoita lukuun ottamatta) on käytettävä joko 
rikkipitoisuudeltaan 1 prosentin raskasta polttoöljyä tai noudatettava S02-päästöjen osalta 
1 700 mg:n standardia savukaasun kuutiometriä kohti. Jalostamoteollisuutta koskee yleinen 
1 500 mg:n S02-päästöjen raja savukaasun kuutiometriä kohti koko teollisuuden osalta. 
Jalostamoteollisuudelle ei ole asetettu raskaiden polttoöljyjen rikkipitoisuutta koskevia 
raja-arvoja. 
63 
Portugali 
Portugalin lainsäädäntö tuntee neljä erilaista raskaan polttoöljyn tyyppiä. Neljään eri 
polttoainetyyppiin sovelletaan erilaisia rikkipitoisuuden rajoja: 1 prosentin, 2 prosentin, 
3 prosentin ja 3,5 prosentin. 
Espanja 
Espanjassa on kaksi erilaista raskaan polttoöljyn tyyppiä, joiden rikkipitoisuuksien rajat 
ovat 2,7 prosenttia ja 3,5 prosenttia. 
Ruotsi 
Ruotsissa on suurimmalle osalle maata asetettu päästöjä koskevat standardit, joiden mukaan 
erilaisten polttoainetyyppien palamisesta syntyvät rikkipäästöt eivät saa ylittää 
i) 50:tä mgS/MJ (vuosittainen keskiarvo), jos rikin kokonaispäästöt ylittävät 
400 tonnia vuodessa, 
ii) 100:a mgS/MJ (vuosittainen keskiarvo), jos rikin kokonaispäästöt ovat alle 
400 tonnia. 
Nämä raja-arvot koskevat kaikkia kattiloita yhdessä yhden kaukolämpöjärjestelmän tai 
teollisuuslaitoksen sisällä. Kyseiset päästöstandardit vastaavat raskaan polttoöljyn 
0,2 prosentin ja 0,4 prosentin rikkipitoisuuden raja-arvoja. Tietyillä Ruotsin alueilla 
sovelletaan 0,8 prosentin rikkipitoisuuden rajaa tai vastaavaa rajoitusta rikkipäästöjen 
osalta. 
Päästöjä koskevien standardien lisäksi Ruotsissa peritään myös 27 SKr:n suuruista 
rikkiveroa kuutiometriltä polttoainetta 0,1 prosentin rikkipitoisuutta kohti. 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Raskaan polttoöljyn rikkipitoisuudelle ei ole tällä hetkellä asetettu rajoja. 
12. Ehdotuksen yksityiskohtaisten säännösten selitykset 
12.1. Direktiivin tarkoitus ia soveltamisala (1 artikla) 
Ehdotuksen tarkoituksena on tiettyjen nestemäisten polttoaineiden palamisesta aiheutuvien 
S02-päästöjen vähentäminen. Kyseinen tavoite on saavutettavissa tiettyjen nestemäisten 
polttoaineiden rikkipitoisuutta vähentämällä. 
Ehdotus ei koske jonkin kolmannen maan ja jonkin jäsenvaltion rajan ylittävien alusten 
polttoainesäiliöissä olevaa polttoainetta. Ehdotuksen soveltamisalaan eivät kuulu 
jalostamoteollisuudessa käsiteltäviksi tarkoitetut polttoaineet. 
12.2. Määritelmät (2 artikla) 
Eri polttoaineiden määritelmät ovat yhdenmukaiset yhteisön muussa lainsäädännössä 
käytettyjen määritelmien kanssa. 
12.3. Raskaan polttoöljyn rikkipitoisuuden enimmäismäärä (3 artikla) 
Raskaan polttoöljyn rikkipitoisuudelle ehdotetaan yleistä 1 prosentin rajoimsta. Poikkeukset 
sallitaan niiden maiden tai alueiden osalta, joissa S02-päästöt eivät vaikuta ihmisten 
terveyteen tai ympäristöongelmiin. Poikkeukset sallitaan myös direktiivin 88/609/ETY 
64 
soveltamisalaan kuuluvien uusien polttolaitosten osalta sekä sellaista S02-päästöjen 
standardia noudattavien polttolaitosten osalta, joka vastaa rikkipitoisuudeltaan 1 prosentin 
raskaan polttoöljyn käyttöä. 
12.4. Kaasuöljyn rikkipitoisuuden enimmäismäärä (4 artikla) 
Direktiivissä 93/12/ETY säädetty 0,2 prosentin rikkipitoisuuden raja-arvo pidetään 
voimassa. Poikkeukset sallitaan Kreikan ja Kanariansaarten osalta meriliikenteessä 
käytettävien kaasuöljyjen osalta. 
12.5. Muutokset raakaöljyn toimituksissa (5 artikla) 
Raakaöljyn tai öljytuotteiden toimituksissa tapahtuvista äkillisistä muutoksista aiheutuvien 
ongelmien välttämiseksi komissio voi antaa luvan korkeamman raja-arvon soveltamiseen eri 
polttoainetyyppien rikkipitoisuuden osalta enintään kuuden kuukauden pituiseksi 
ajanjaksoksi. 
12.6. Näytteiden otto ja analyysi (6 artikla) 
Näytteiden ottoa ja analyysiä koskevat menetelmät määritellään. 
12.7. Kertomukset ja tarkistaminen (7 artikla) 
Jäsenvaltiot velvoitetaan toimittamaan komissiolle vuosittain lyhyt kertomus niiden alueella 
markkinoilla olevien nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta. Kyseisten kertomusten 
ja ilman laadussa ja happamoitumisessa havaitun kehityksen perusteella komissio antaa 
vuoden 2003 loppuun mennessä kertomuksen neuvostolle. Kyseiseen kertomukseen voidaan 
tarvittaessa liittää ehdotukset direktiivin säännösten tarkistamiseksi. 
12.8. Olemassaolevan direktiivin kumoaminen (8 artikla) 
Kaikki direktiivin 93/12/ETY kaasuöljyihin liittyvät asiaankuuluvat säännökset korvataan 
nykyisellä ehdotuksella. Direktiivin 93/12/ETY säännökset on tästä johtuen kumottava. 
12.9. Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä/Seuraamukset ja 
rangaistukset/Voimaantulo (9, 10 ja 11 artikla) 
Kyseiset artiklat sisältävät vakiosäännöksiä. 
65 
97/0105 (SYN) 
Ehdotus 
NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä ja 
direktiivin 93/12/ETY muuttamisesta 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 
1 kohdan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen13, 
ottaa huomioon talous-ja sosiaalikomitean lausunnon14, 
yhteistoiminnassa Euroopan parlamentin kanssa perustamissopimuksen 189 c artiklassa 
määrätyn menettelyn mukaisesti, 
sekä katsoo, että 
1. perustamissopimuksen 130 r artiklaan sisältyviin periaatteisiin perustuvilla, yhteisön 
ympäristöä koskevissa toimintaohjelmissa ja erityisesti viidennessä ympäristöä 
koskevassa toimintaohjelmassa15 vahvistetuilla yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteilla ja 
periaatteilla pyritään erityisesti varmistamaan kaikkien ihmisten tehokas suojelu 
rikkidioksidipäästöjen tunnetuilta terveysvaaroilta ja suojelemaan ympäristöä estämällä 
rikin kuormitus-ja pitoisuusrajojen ylitykset, 
2. perustamissopimuksen 129 artiklassa määrätään, että terveyden suojelua koskevat 
vaatimukset kuuluvat osana yhteisön muuhun politiikkaan, ja perustamissopimuksen 
3 artiklan o alakohdassa määrätään, että yhteisön on myötävaikutettava korkean terveyden 
suojelun tason saavuttamiseen, 
3. rikkidioksidipäästöt vaikuttavat osaltaan merkittävästi happamoitumisongelmaan 
yhteisössä, ja rikkidioksidi vaikuttavat myös suoraan ihmisten terveyteen ja ympäristöön, 
4. happamoituminen ja ilmakehän rikkidioksidi vahingoittavat herkkiä ekosysteemejä, 
vähentävät biodiversiteettiä ja ympäristön miellyttävyyttä sekä vaikuttavat kielteisesti 
viljakasvien tuotantoon ja metsien kasvuun; kaupungeissa happosade voi aiheuttaa 
huomattavaa vahinkoa rakennuksille ja arkkitehtuuriselle perinnölle; rikkidioksidisaaste 
voi myös vaikuttaa huomattavasti ihmisten terveyteen erityisesti hengitystiesairauksista 
kärsivissä väestöryhmissä, 
13 EYVLN:oC 
14 EVYLN:oC 
15 EYVLN:oC 138, 15.5.1993, s. 5. 
66 
5. happamoituminen on valtioiden rajat ylittävä ilmiö, joka vaatii niin yhteisön kuin myös 
kansallisia tai paikallisia ratkaisuja, 
6. rikkidioksidipäästöt vaikuttavat hiukkasten muodostumiseen ilmakehässä, 
7. yhteisö ja yksittäiset jäsenvaltiot ovat YK:n Euroopan talouskomission valtiosta toiseen 
tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevan yleissopimuksen 
osapuolia; tähän yleissopimukseen liittyvässä rikkipäästöjen vähentämistä koskevan 
pöytäkirjan mukaan sopimuspuolten on vähennettävä huomattavasti rikkidioksidipäästöjä, 
8. luonnostaan pieninä määrinä öljyssä ja kivihiilessä esiintyvästä rikistä on vuosikymmeniä 
tiedetty syntyvän huomattavasti "happosateita" aiheuttavia rikkidioksidipäästöjä, jotka 
ovat yksi tärkeimmistä monilla kaupunki- ja teollisuusalueilla esiintyvistä ilman 
pilaantumisen syistä, 
9. komissio on äskettäin julkaissut tiedonannon16 kustannustehokasta strategiaa 
happamoitumisen torjumiseksi yhteisössä; tiettyjen nestemäisten polttoaineiden 
palamisesta peräisin olevien rikkidioksidipäästöjen vähentämisen todettiin olevan 
keskeinen osa tätä kustannustehokasta strategiaa, 
10. perustamissopimuksen 3 b artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen ja 
suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tavoitetta tiettyjen nestemäisten polttoaineiden 
palamisessa syntyvien rikkidioksidipäästöjen vähentämisestä ei voida saavuttaa 
tehokkaasti, jos jäsenvaltiot toimivat erikseen; erillinen toiminta ei takaa halutun 
tavoitteen saavuttamista, se on mahdollisesti haitallista ja aiheuttaa huomattavaa 
epävarmuutta kyseisillä polttoainemarkkinoilla; rikkidioksidipäästöjen vähentämiseksi 
koko yhteisön alueella on tehokkaampaa toimia yhteisön tasolla; tässä direktiivissä 
rajoitutaan vähimpään, mikä on tarpeen tavoitteen saavuttamiseksi, 
11. yhteisön alueella pitäisi olla mahdollista käyttää kaasuöljyjä ja raskaita polttoöljyjä 
ainoastaan sillä edellytyksellä, että niiden rikkipitoisuus ei ylitä tiettyjä tällä direktiivillä 
vahvistettavia rajoja, 
12. perustamissopimuksen 130 t artiklan mukaisesti tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita 
pitämästä voimassa tai toteuttamasta tiukempia suojelutoimenpiteitä; tällaisten 
toimenpiteiden on oltava sopusoinnussa perustamissopimuksen kanssa ja niistä on 
ilmoitettava komissiolle, 
13. ennen kuin jäsenvaltio ottaa käyttöön tiukempia suojelutoimenpiteitä, sen on ilmoitettava 
suunnitellut toimenpiteet komissiolle teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien 
tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 
annetussa neuvoston direktiivissä 83/189/ETY17, sellaisena kuin se on viiemeksi 
muutettuna komission päätöksellä 96/139/EY18, säädetyn menettelyn mukaisesti, 
16 EYVLN:oC 
17 EYVLN:oL109,26.4.1983, s. 8. 
18 EYVL N:o L 32, 10.2.1996, s. 31. 
67 
14. asetettaessa raskaan polttoöljyn rikkipitoisuuden rajaa on asianmukaista säätää 
poikkeuksista jäsenvaltioissa ja alueilla, joissa ympäristölliset olosuhteet sen sallivat, 
15. asetettaessa raskaan polttoöljyn rikkipitoisuuden rajaa on asianmukaista varautua 
poikkeuksien myöntämiseen myös sen käyttämiselle polttolaitoksissa, jotka täyttävät 
tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta 
24 päivänä marraskuuta 1988 annetussa neuvoston direktiivissä 88/609/ETY19, sellaisena 
kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/66/EY20, vahvistettuja päästörajoja 
koskevat vaatimukset; ottaen huomioon direktiiviin 88/609/ETY tehtävät muutokset 
uudelleentarkastelussa on myös tarpeen tarkastella ja tarvittaessa muuttaa tiettyjä tämän 
direktiivin säännöksiä, 
16. tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta 23 päivänä maaliskuuta 1993 
annetulla neuvoston direktiivillä 93/12/ETY21, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 
Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, on vahvistettu kaasuöljyjen 
rikkipitoisuuden 0,2 prosentin raja-arvo; kyseistä raja-arvoa sovelletaan edelleen yleisesti, 
17. Itävallalle ja Suomelle on Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjan mukaisesti 
myönnetty liittymispäivästä poikkeus neljän vuoden ajaksi neuvoston direktiivin 
93/12/ETY kaasuöljyn rikkipitoisuutta koskevasta säännöksestä; 
18. meriliikenteessä 0,2 prosentin raja-arvon käyttöönotto aluksissa käytettäviksi 
tarkoitettujen kaasuöljyjen rikkipitoisuuden osalta saattaa aiheuttaa teknisiä ja 
taloudellisia ongelmia Kreikalle kaikkialla sen alueella samoin kuin Espanjalle 
Kanariansaarilla; määräaikaisen poikkeuksen myöntäminen Kreikalle ja Kanariansaarille 
ei pitäisi vaikuttaa kielteisesti meriliikenteessä käytettäväksi tarkoitetun kaasuöljyn 
markkinoihin, koska Kreikasta ja Kanariansaarilta muihin jäsenvaltioihin vietävän 
meriliikenteessä käytettävän kaasuöljyn olisi täytettävä maahantuovassa jäsenvaltiossa 
voimassa olevat vaatimukset; Kreikalle ja Kanariansaarille myönnetään poikkeus 
meriliikenteessä käytetyn kaasuöljyn rikkipitoisuudelle asetettavasta 0,2 painoprosentin 
raja-arvosta, 
19. komissio voi myöntää luvan soveltaa korkeampia raja-arvoja jäsenvaltion alueella, jos 
raakaöljyn tai raakaöljytuotteiden toimitus keskeytyy, 
20. jäsenvaltioiden on otettava käyttöön asianmukaiset menetelmät direktiivin säännösten 
noudattamisen valvomiseksi ja komissiolle on toimitettava säännöllisesti kertomukset 
nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta, ja 
21. selkeyden vuoksi olisi muutettava direktiiviä 93/12/ETY, 
19 EYVLN:oL 336, 7.12.1988, s. 1. 
20 EYVLN:oL 337, 24.12.1994, s. 83. 
21 EYVLN:oL 74, 27.3.1993, s. 81. 
68 
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 
1 artikla 
Tarkoitus ja soveltamisala 
1. Tämän direktiivin tarkoituksena on tietyntyyppisten nestemäisten polttoaineiden palamisesta 
aiheutuvien rikkidioksidipäästöjen vähentäminen ja siten tällaisten ihmisille ja ympäristölle 
vahingollisten päästöjen vaikutusten vähentäminen. 
2. Tiettyjen raakaöljystä saatavien nestemäisten polttoaineiden palamisesta aiheutuvien 
rikkidioksidipäästöjen vähentäminen on toteutettava vahvistamalla tällaisten polttoaineiden 
rikkipitoisuuden raja-arvot niiden käytön edellytyksenä yhteisön alueella. 
Raakaöljystä saatavien tiettyjen nestemäisten polttoaineiden tässä direktiivissä vahvistettuja 
rikkipitoisuuden raja-arvoja ei kuitenkaan sovelleta 
a) kolmannen maan ja jäsenvaltion rajan ylittävien alusten polttoainesäiliöissä oleviin 
polttoaineisiin, 
b) ennen lopullista polttamista käsiteltäviksi tarkoitettuihin polttoaineisiin. 
c) öljynjalostusteollisuudessa jalostettaviksi käytettäviin polttoaineisiin. 
2 artikla 
Määritelmät 
Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 
1. 'raskailla polttoöljyillä' mitä tahansa CN-koodeihin 2710 00 71 - 2710 00 78 kuuluvia 
raakaöljystä valmistettavaa nestemäistä polttoainetta tai mitä tahansa raakaöljystä 
valmistettavaa nestemäistä polttoainetta (lukuun ottamatta jäljempänä 2 alakohdassa 
määriteltyä kaasuöljyä), joka tislautuvuutensa perusteella luetaan polttoaineena käytettäviksi 
tarkoitettuihin raskaisiin öljyihin ja josta vähemmän kuin 65 tilavuusprosenttia (mukaan lukien 
hävikki) tislautuu 250 °C:ssa ASTM D86 -menetelmällä. Jos tislautuvuutta ei ole mahdollista 
määrittää ASTM D86 -menetelmällä, öljytuote luokitellaan niin ikään raskaisiin polttoöljyihin; 
2. 'kaasuöljyllä' mitä tahansa CN-koodiin 2710 00 69 kuuluvaa raakaöljystä valmistettavaa 
nestemäistä polttoainetta tai mitä tahansa raakaöljystä valmistettavaa nestemäistä 
polttoainetta, joka tislautuvuutensa perusteella luetaan polttoaineena käytettäviksi 
tarkoitettuihin keskitisleisiin ja josta vähintään 85 tilavuusprosenttia (mukaan lukien hävikki) 
tislautuu 350°C:ssa ASTM D86 -menetelmä. [Bensiinin ja dieselpolttoaineiden laadusta .... 
annetun] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin ..V...22 2 artiklan 2 kohdassa 
määritellyt dieselpolttoaineet jätetään tämän määritelmän ulkopuolelle. 
22 EYVL N:o 
69 
3. 'ASTM-menetelmällä' menetelmiä, jotka American Society for Testing and Materials on 
antanut raakaöljyn ja voiteluöljyjen standardimääritelmistä ja eritelmistä vuoden 1976 
painoksessa. 
3 artikla 
Raskaan polttoöljyn rikkipitoisuuden enimmäismäärä 
1. Jäsenvaltioiden on 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen toteutettava kaikki tarvittavat 
toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettei niiden alueella voi käyttää raskaita polttoöljyjä, joiden 
rikkipitoisuus on suurempi kuin 1,0 painoprosenttia. 
2. Jos direktiivillä 80/779/ETY23 ja muissa asiaa koskevissa yhteisön säännöksissä vahvistettuja 
yhteisön ilman laatua koskevia standardeja noudatetaan rikkidioksidin osalta, ja vaikutus 
valtioiden rajat ylittävään pilaantumiseen on hyvin vähäinen, jäsenvaltio voi myöntää koko 
alueellaan tai osalla sitä luvan käyttää raskaita polttoöljyjä, joiden rikkipitoisuus on 1,0 ja 
2,5 painoprosentin välillä. 
3. Edellä 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta raskaisiin polttoöljyihin, joita käytetään sellaisissa suurissa 
nimellislämpöteholtaan vähintään 50 megawatin polttolaitoksissa, joiden katsotaan olevan 
uusia laitoksia direktiivin 88/609/ETY 2 artiklan 9 alakohdassa annetun määritelmän 
mukaisesti ja joissa noudatetaan kyseisen direktiivin 4 artiklassa ja liitteessä IV vahvistettuja 
rikkidioksidipäästörajoja. 
Edellä 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta raskaisiin polttoöljyihin, joita käytetään muissa kuin 
mainituissa polttolaitoksissa, jos laitoksen rikkidioksidipäästöt ovat korkeintaan 
1 700 mg S02/nm3. 
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettei mitään 
1 kohdassa säädettyä rikkipitoisuudeltaan suurempaa raskasta polttoöljyä käyttävää 
polttolaitosta käytetä ilman toimivaltaisen viranomaisen myöntämää päästörajat erittelevää 
lupaa. 
4. Edellä 3 kohdan säännöksiä tarkastellaan ja tarvittaessa muutetaan, jos direktiiviin 
88/609/ETY mahdollisesti tehtävät muutokset sitä edellyttävät. 
5. Jos jäsenvaltio käyttää 2 tai 3 kohdan mukaisia mahdollisuuksia, sen on ilmoitettava siitä 
komissiolle ja yleisölle vähintään 12 kuukautta etukäteen. Komissiolle on toimitettava riittävät 
tiedot sen arvioimiseksi, noudatetaanko 2 tai 3 kohdassa mainittuja perusteita. Komissio 
toimittaa tiedon muille jäsenvaltioille. Komissio tutkii kuuden kuukauden kuluessa tiedon 
saatuaan ne toimenpiteet, joilla on määrä varmistaa tämän direktiivin sekä muun yhteisön 
lainsäädännön noudattaminen, ja komissio ilmoittaa päätöksensä jäsenvaltioille. 
23 EYVLN:oL229, 30.8.1980, s. 30. 
70 
4 artikla 
Kaasuöljyn enimmäisrikkipitoisuus 
1. Jäsenvaltioiden on 1 päivästä tammikuuta 1999 alkaen toteutettava kaikki tarvittavat 
toimenpiteet varmistaakseen, ettei niiden alueella eikä aluevesillä saa käyttää kaasuöljyjä, 
mukaan lukien meriliikenteessä käytettävät kaasuöljyt, joiden rikkipitoisuus on suurempi kuin 
0,2 painoprosenttia. 
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään Espanja saa antaa Kanariansaarten osalta ja Kreikka 
koko sen alueen tai joidenkin sen osien osalta luvan käyttää meriliikenteessä kaasuöljyjä, 
joiden rikkipitoisuus on suurempi kuin 0,2 painoprosenttia, 
5 artikla 
Muutokset raakaöljyn toimituksissa 
Jos jäsenvaltion on raakaöljyn tai öljytuotteiden toimituksissa tapahtuneen äkillisen muutoksen 
vuoksi vaikeata soveltaa 3 ja 4 artiklassa tarkoitettuja enimmäisrikkipitoisuuden raja-arvoja, 
jäsenvaltio ilmoittaa tästä komissiolle. Komissio voi antaa luvan korkeamman raja-arvon 
soveltamiseen kyseisen jäsenvaltion alueella enintään kuudeksi kuukaudeksi, ja sen on annettava 
päätöksensä tiedoksi neuvostolle ja jäsenvaltioille. Mikä tahansa jäsenvaltio voi kuukauden kuluessa 
saattaa asian neuvoston käsiteltäväksi. Neuvosto voi määräenemmistöllä kahden kuukauden 
kuluessa päättää toisin. 
6 artikla 
Näytteiden otto ja analyysi 
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tarkastaakseen näytteillä, että 
käytetyt polttoaineet täyttävät 3 ja 4 artiklan vaatimukset rikkipitoisuuden määrästä. 
Näytteiden otto on aloitettava kuuden kuukauden kuluessa päivästä, jona vastaava 
polttoaineen enimmäisrikkipitoisuutta koskeva raja-arvo tulee voimaan. Näytteitä on otettava 
riittävän tiheään ja siten, että ne ovat tutkittavan polttoaineen osalta edustavia. 
2. Rikkipitoisuuden määrittämiseen käytettäväksi vertailumenetelmäksi vahvistetaan: 
raskaalle polttoöljylle ja laivoissa käytettävälle dieselöljylle ISO 8754:ssä (1992) 
määritelty menetelmä; 
kaasuöljylle ISO 4260: ssä ( 1987) määritelty menetelmä. 
Käytettyjen kaasuöljyjen rikkipitoisuuden todentamiseksi tehdyistä tutkimuksista saatujen 
tulosten tilastollinen tulkinta on suoritettava ISO 4259 -standardin (1992) mukaisesti. 
71 
7 artikla 
Kertomukset ja tarkistaminen 
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään kunkin vuoden kesäkuun 30 päivänä 
6 artiklan mukaisesti suoritetun näytteenoton ja analyysien tulosten perusteella lyhyt kertomus 
tämän direktiivin toimialaan kuuluvien ja edellisen kalenterivuoden aikana sen alueella 
käytössä olleiden nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta. 
2. Komissio antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003 muun ohessa 1 kohdan mukaisesti 
jätettyjen vuosikertomusten sekä ilman laadussa ja happamoitumisessa havaitun kehityksen 
perusteella kertomuksen neuvostolle. Komissio voi liittää tähän kertomukseen ehdotuksia 
tämän direktiivin ja erityisesti kullekin polttoaineluokalle vahvistettujen raja-arvojen 
muuttamiseksi sekä 3 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 4 artiklan 2 kohdan nojalla myönnettäviksi 
poikkeuksiksi. 
8 artikla 
Direktiivin 93/12/ETY muuttaminen 
Muutetaan direktiivi 93/12/ETY seuraavasti: 
1) Kumotaan 1 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 2 kohta; 
2) Kumotaan 2 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta ja 3 kohta; 
3) Kumotaan 3 ja 4 artikla. 
Ensimmäistä kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1999. 
9 artikla 
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja 
hallinnolliset määräykset voimaan ennen 1 päivää kesäkuuta 1998. Niiden on ilmoitettava 
tästä komissiolle viipymättä. 
Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 1999. 
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti 
julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, 
miten viittaukset tehdään. 
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa 
kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 
72 
10 artikla 
Seuraamukset 
Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin 
täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen, ja toteutettava 
seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarvittavat toimenpiteet. Säädettyjen 
seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava 
nämä säännökset komissiolle ennen 1 päivää kesäkuuta 1998 ja kaikki niiden muutokset 
mahdollisimman pian. 
11 artikla 
Voimaantulo 
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu 
Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 
12 artikla 
Vastaanottajat 
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
puheenjohtaja 
73 
VAIKUTUKSENARVIOINTELOMAKE 
Ehdotuksen vaikutus teollisuuteen ja erityisesti pieniin ja keskisuuriin yrityksiin 
EHDOTUKSEN OTSIKKO 
Ehdotus: Neuvoston direktiivi tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta 
Viitenumero (säädösluettelo): 
!• KUN OTETAAN HUOMIOON TOISSIJAISUUSPERIAATE. MIKSI TÄLLÄ 
ALALLA TARVITAAN YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNTÖÄ. JA MITKÄ OVAT 
SEN PÄÄTAVOITTEET? 
Komissio on esittänyt jonkin aikaa sitten neuvoston pyynnöstä ehdotuksen yhteisön strategiaksi 
happamoitumisen torjumiseksi24. Tässä strategiassa korostettiin yhtenäisten ja kustannus­
tehokkaiden toimien tarvetta happamoitumista aiheuttavien epäpuhtauksien kuten rikki-dioksidin, 
typen oksidien ja ammoniakin päästöjen vähentämiseksi. Strategiassa yksilöitiin useita yhteisön, 
jäsenvaltioiden ja paikallisen tason sekä kansainvälisillä foorumeilla toteutettavia toimenpiteitä. 
Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentä-minen on olennainen osa tätä 
strategiaa. 
Sen lisäksi, että rikkidioksidipäästöjen vähentäminen on tarpeen happamoitumisen torjumiseksi, 
rikkidioksidi vaikuttaa myös merkittävästi ihmisten terveyteen sekä rakennusten ja 
rakennusmateriaalien syöpymiseen. Yhteisössä on vahvistettu rikkidioksidiin liittyvät laatutavoitteet 
(direktiivi 80/779/ETY), ja komissiossa valmistellaan parhaillaan ehdotuksia näiden ilmanlaadun 
laatutavoitteiden tiukentamiseksi. Rikkidioksidipäästöjen vähentäminen tiettyjen nestemäisten 
polttoaineiden rikkipitoisuutta vähentämällä tulee vaikuttamaan merkittävästi uusien ilmanlaadun 
ohjearvojen saavuttamiseen, ja se vaikuttaa suotuisasti ympäristöön ja ihmisten terveyteen. 
Ehdotus ei koske kaikkia nestemäisten polttoaineiden luokkia. Kaasuöljyille direktiivissä 
93/12/ETY vahvistetut rikkirajat pidetään edelleen voimassa. Merkittävin uusi asia ehdotuksessa on 
yleisen 1 prosentin rikkirajan (josta myönnetään laajoja vapautuksia) ottaminen käyttöön raskaille 
polttoöljyille. 
2. MIHIN EHDOTUKSEN VAIKUTUKSET KOHDISTUVAT? 
- Mihin teollisuuden aloihin? 
Tärkein teollisuuden ala, johon vaikutukset kohdistuvat, on öljynjalostusteollisuus, jolta vaaditaan 
rikkipitoisuudeltaan matalampaa raskasta polttoöljyä. Öljykauppaan tulee myös vaikutuksia. 
Raskaan polttoöljyn pääkäyttäjät ovat voimalaitokset, jalostamot ja teollisuus, ja pienempiä määriä 
käytetään kotitalouksissa ja liikenteessä. On selvää, että rikkipitoisuudeltaan matalamman raskaan 
polttoöljyn hinta tulee nousemaan, vaikka ehdotukseen sisältyvät laajat poikkeukset lieventävät 
kustannuksia monilla aloilla. 
24 Viite... 
74 
- Minkä kokoisiin yrityksiin? 
Öljynjalostusyritykset ovat usein monikansallisia yhtymiä. Öljykauppaa harjoittavat voivat olla 
pieniä tai keskisuuria yrityksiä. Voimalaitokset ovat myös suuria yhtymiä. Raskaan polttoöljyn 
käyttäjät teollisuudessa ja liikenteessä ovat sekä suuria, keskisuuria että pieniä yrityksiä. 
- Sijaitsevatko nämä yritykset tietyillä maantieteellisillä alueilla yhteisössä? 
Raskaita polttoöljyjä tuottavia ja käyttäviä yrityksiä on kaikkialla yhteisön alueella. Monissa 
jäsenvaltioissa raskaan polttoöljyn rikkipitoisuus on kuitenkin jo komission ehdottamassa 
1 prosentissa tai lähellä sitä (katso taulukko 1). Ehdotuksen taloudellinen vaikutus koettaisiin 
raskaimmin niissä jäsenvaltioissa, joissa raskaan polttoöljyn rikkipitoisuus on tällä hetkellä 
varsin korkea ja joissa tätä polttoainetyyppiä myös käytetään paljon kuten Ranskassa, Kreikassa, 
Irlannissa, Italiassa, Portugalissa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Monet näistä 
maista voivat kuitenkin turvautua poikkeukseen, jolla jäsenvaltioille sallitaan 
rikkipitoisuudeltaan korkeamman raskaan polttoöljyn käyttö niillä alueilla, joilla ei ole 
ilmanlaatuongelmia ja jotka eivät lisää merkittävästi happamoitumisongelmaa. 
3. MITÄ YRITYSTEN ON TEHTÄVÄ EHDOTUKSEN VAATIMUSTEN 
TOTEUTTAMISEKSI? 
Joidenkin jalostamojen on muutettava jalostusprosessejaan, asennettava uusia prosessiyksikköjä 
ja/tai ryhdyttävä sekoitusoperaatioihin muuttaakseen rikkipitoisuutta. Raskaiden polttoöljyjen 
rikkipitoisuuden vähentämiseksi on olemassa nykyisin hyviksi tunnettuja tekniikoita. 
Jalostamot voivat myös jossain määrin vähentää tuotteidensa rikkipitoisuutta vaihtamalla 
käyttämänsä raakaöljy vähemmän rikkiä sisältäviin raakaöljyihin. Pohjanmeren raakaöljyssä on 
yleensä vähemmän rikkiä kuin Lähi-idän raakaöljyssä. 
Raskaiden polttoöljyjen käyttäjien on puolestaan varmistettava, että niiden käyttämä polttoöljy 
täyttää 1 prosentin rikkipitoisuusvaatimuksen. 
4. MITÄ TALOUDELLISIA VAIKUTUKSIA EHDOTUKSELLA TODEN­
NÄKÖISESTI ON? 
- työllisyyteen ja sijoitustoimintaan sekä uusien yritysten perustamiseen 
Niissä maissa, joissa raskaan polttoöljyn rikkipitoisuus on jo komission ehdottaman 1 prosentin 
paikkeilla, taloudelliset vaikutukset ovat erittäin vähäiset. Niissä maissa taas, joissa raskaan 
polttoöljyn rikkipitoisuutta on vähennettävä huomattavasti (katso taulukko 1), taloudelliset 
vaikutukset jalostamoteollisuuteen ovat suuremmat. Tarvittavien sijoitusten määrä riippuu 
kunkin maan jalostamoteollisuuden nykyisistä piirteistä. Erityisesti Ranskassa, Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, Espanjassa ja Portugalissa, jossa jalostamokapasiteetti perustuu suurimmaksi 
osaksi nestekatalyyttikrakkaukseen (tekniikka, joka soveltuu huonosti rikkipitoisuudeltaan 
matalampien tuotteiden valmistukseen), on tehtävä huomattavia sijoituksia. Koska Euroopan 
jalostamoteoUisuudessa on tällä hetkellä ylikapasiteettia ja koska toimintamarginaalit ovat 
pienet, on mahdollista, että ehdotuksista voi aiheutua jonkin verran rakennemuutosta tällä alalla, 
mistä voi seurata työpaikkojen vähenemistä. Komission ehdotukset eivät kuitenkaan aiheuta 
tällaisia muutoksia yksistään, vaan ainoastaan yhdessä muiden tähän alaan kohdistuvien 
paineiden kanssa. 
75 
Sijoitukset uuteen laitokseen, jonka jalostamot tarvitsevat vähärikkisen tuotteen valmistamiseen, 
antavat mahdollisuuden lisätuloihin tällaisia laitoksia valmistaville ja asentaville yrityksille. 
Tämä lisää epäilemättä mahdollisuuksia uusiin työpaikkoihin tällä alalla. 
Jalostamojen kohonneet tuotantokustannukset siirtyvät todennäköisesti raskaan polttoöljyn 
käyttäjille. Taulukossa 2 esitetään kunkin teollisuudenalan arvioidut lisäkustannukset kussakin 
maassa. On selvää, että teollisuuden lisäkustannukset eri osissa yhteisöä ovat hyvin erilaiset, jos 
ne edelleen käyttävät raskasta polttoöljyä lämmittämiseen ja energiantuotantoon. Viime vuosina 
on kuitenkin suuntauduttu voimakkaasti kiinteistä ja nestemäisistä polttoaineista kaasuun. Tämä 
ehdotus tulee vahvistamaan kyseistä suuntausta. 
- yritysten kilpailukykyyn 
Kuten edellä on selostettu, vaikutukset jalostamoteollisuuteen vaihtelevat huomattavasti maasta 
toiseen. Joidenkin jalostamojen kilpailukykyyn vaikutus on kielteinen, mutta toiset, joilla on jo 
asianmukainen tekniikka, saavat kilpailuetua. Kokonaisuutena ottaen katsotaan, että Euroopan 
jalostamoteollisuuden kilpailukykyyn tulee olemaan vähäinen kielteinen vaikutus. 
Raskaan polttoöljyn käyttäjien kilpailukykyyn ehdotuksen ei katsota vaikuttavan merkittävästi. 
5. ONKO EHDOTUKSESSA PIENTEN JA KESKISUURTEN YRITYSTEN 
ERITYISTILANTEEN HUOMIOON OTTAVIA SÄÄNNÖKSIÄ (ALEMMAT 
TAI ERILAISET VAATIMUKSET JNE)2 
Koska ehdotusten päävaikutukset kohdistuvat jalostamoteollisuuteen ja koska vaikutukset 
raskaan polttoöljyn käyttäjiin eivät ole merkittäviä, katsottiin, ettei ole tarpeen sisällyttää 
ehdotuksiin pk-yrityksiä koskevia erityissäännöksiä. 
6. OSAPUOLTEN KUULEMINEN 
Vuosien 1996 ja 1997 aikana komissio järjesti kolme kokousta (29 päivänä toukokuuta, 
31 päivänä lokakuuta ja 16 päivänä tammikuuta) jäsenvaltioiden, teollisuuden ja hallituksista 
riippu-mattomien järjestöjen edustajien kanssa. Kokouksissa keskusteltiin ehdotetusta 
strategiasta happamoitumisen torjumiseksi ja siihen liittyvistä säädösehdotuksista. 
Kahdenvälisiä keskusteluja on myös käyty UNICEn, EUROPIAn ja EURELECTRICin 
kanssa. Seuraavassa esitetään tiivistelmä teollisuusjärjestöjen kannoista sellaisina kuin ne 
esitettiin viimeksi pidetyssä kokouksessa 16 päivänä tammikuuta 1997 ja kokouksen 
jälkeisessä kirjeenvaihdossa. 
UNICEn (Euroopan teollisuutta edustava työnantajajärjestö) edustajat ilmoittivat kantanaan, 
että happamoitumista koskeviin malliennusteisiin liittyvän epävarmuuden ja happamoit-tavien 
päästöjen vähentämisessä jo saavutetun merkittävän edistyksen huomioon ottaen on ennen­
aikaista pyrkiä päästöjen edelleen vähentämiseen, nykyinen ehdotus mukaan lukien, ennen 
kuin jo sovituin toimenpitein saavutettavat ympäristöä koskevat parannukset ovat selvemmin 
tiedossa. 
Komission mielestä UNICEn esittämissä mielipiteissä ei oteta huomioon sitä, että neuvosto 
pyysi esittämään yhteisön strategian happamoitumisen torjumiseksi vuoden 1997 alkuun 
mennessä. Lisäksi komissio uskoo, että yhteisön politiikka tällä alalla voidaan hyvin perustaa 
sen happamoitumisstrategian ja siihen liittyvien ehdotusten tueksi käytettyyn RAINS-malliin, 
vaikka se myöntääkin, että kaikkiin malliennusteisiin liittyy jonkin verran epävarmuutta. 
76 
Lopuksi komissio on sitä mieltä, että sellaisten ympäristön ilmiöiden kuten happamoitumisen 
suhteen, joista on paljon asiatietoja ja jotka ymmärretään hyvin, perustamissopimuksessa 
oleva ennalta varautumisen periaate sulkee pois 'odotetaan ja katsotaan' -suhtautumisen, jota 
UNICE näyttää suosivan. 
EURELECTRIC (Euroopan sähköntoimittajia edustava järjestö) ilmaisi huolestumisensa 
komission ehdottaman happamoitumisen torjumista koskevan strategian seurauksena 
vaadittavasta päästöjen vähentämisestä. Erityisesti kyseisen järjestön mielestä päästöjen 
vähennykset rikkidioksidin osalta ovat liian kunnianhimoiset. Tällainen päätelmä ilmeisestikin 
asettaa kyseenalaiseksi nykyisen ehdotuksen, jonka tarkoituksena on rikkidioksidipäästöjen 
vähentäminen. Kirjeissä EURELECTRIC on myös esittänyt, että tämä ehdotus pitäisi 
sisällyttää suurten polttolaitosten päästöistä annetun direktiivin 88/609/ETY tulevaan 
tarkistukseen. 
Komission mielestä EURELECTRICin arvio on virheellinen. Hollantilaiset tutkimukset, joita 
EURELECTRIC käyttää todisteena sen puolesta, että rikkidioksidin päästörajoitukset ovat 
liian korkealla, tähtäsivät enemmän Alankomaiden tilanteen kuin yhteisönlaajuisen, valtioiden 
rajojen yli ulottuvan ongelman ratkaisemiseen. Tämän ehdotuksen ja direktiivin 88/609/ETY 
sekä siihen tehtävien muutosten välisistä suhteista komissio on sitä mieltä, että tähän 
ehdotukseen sisältyvät poikkeukset ja ristiviittaukset takaavat riittävän johdon-mukaisuuden. 
EUROPIAn (Euroopan öljyteollisuutta edustava järjestö) edustajat ilmaisivat varauksensa 
niiden mallien luotettavuudesta, joille komissio perustaa ehdottamansa strategian 
happamoitumisen torjumiseksi. Järjestö varoitti myös käsittelemästä happamoitumisen 
ongelmaa vain joiltakin osin, jolloin happamoitumiseen myös liittyvät rehevöitymistä ja 
troposfääristä otsonia koskevat ongelmat jäävät huomaamatta. 
Nykyisen ehdotuksen osalta EUROPIA on sitä mieltä, että jalostamoissa käytettävä raskas 
polttoöljy olisi jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Toiseksi järjestö on sitä 
mieltä, että jäsenvaltioiden olisi annettava vapaammin soveltaa 3 artiklan 2 ja 3 kohdassa 
tarkoitettuja poikkeuksia. Erityisesti EUROPIA vastusti katon asettamista raskaan polttoöljyn 
rikkipitoisuudelle niillä alueilla, jotka voivat soveltaa 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua 
poikkeusta. 
Komission kanta sen politiikan tueksi käytettyjen mallien luotettavuudesta on jo selostettu 
edellä UNICEn huomautusten yhteydessä. Komission happamoitumispolitiikassa otetaan 
huomioon myös troposfäärin otsoni ja rehevöityminen. Tässä ehdotuksessa säädetään 
todellakin poikkeuksesta jalostuslaitoksissa jalostettaviksi tarkoitetuille polttoaineille. 
Jalostamojen tuotantoprosesseissa lämmön- ja sähköntuottoa varten poltetut polttoaineet 
tuottavat kuitenkin saastuttavia päästöjä samalla tavalla kuin mikä tahansa tuotantoprosessi, 
eikä ole mitään syytä, miksi jalostamoteollisuutta kohdeltaisiin eri tavalla kuin muita 
teollisuuden aloja. Ehdotuksen 3 artiklan 2 kohdassa säädettyä rikin enimmäismäärää 
käsitellään perustelujen 4.1 osastossa. 
European Cement Organisation halusi varmistaa, että ehdotuksen 3 artiklan 3 kohdassa 
tarkoitettu raskasta polttoöljyä koskeva poikkeus olisi sovellettavissa myös sementtitehtaiden 
laitoksiin. 
Komission ehdotuksessa on sementinvalmistajien pyytämä varmistus. 
77 
Taulukko 1 
Raskaan polttoöljyn käyttöä ja keskimääräistä rikkipitoisuutta koskevat 
ti!astot() jäsenvaltioissa 
Vuosittainen kokonaiskulutus Keskimääräinen 
vuonna 1995 (kilotonnia) rikkipitoisuus 
(prosenttia) 
Belgia 1976 Jl^O 
Tanska 81] JJO 
Saksa 7012 \J1 
Kreikka 2677 2,7 
Espanja 8222 l-3,5(**} 
Ranska 7275 2,1 
Irlanti 1284 ^2^0 
Italia 30586 1^53 
Luxemburg - -
Alankomaat U76 2,2 
Itävalta 930 0^96 
Portugali - -
Suomi 1678 U 
Ruotsi 1930 0j3 
Yhdistynyt kuningaskunta | 9028 2J_8 
' Tiedot saatu jäsenvaltioilta marras-joulukuussa 1996. 
' Ruppuu raskaan polttoöljyn tyypistä. 
78 
Taulukko 2 
Raskaiden polttoöljyjen 1 prosentin rikkipitoisuuden raja-arvon käyttöön 
ottamisesta aiheutuvat lisäkustannukset maittain ja teollisuusaloittain (miljoonaa 
ecua/vuosi) 
Maa/teolli­
suudenala 
Belgia 
Tanska 
Saksa 
Kreikka 
Espanja 
Ranska 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Itävalta 
Portugali 
Suomi 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
Yhteensä Jalostamot ja 
muut 
käsittelylaitokset 
19,1 
0,5 
17,5 
5,1 
44,0 
37,1 
0,5 
11,3 
0,0 
0,0 
0,0 
4,6 
0,0 
0,0 
9,2 
148,9 Muu 
teollisuus 
0,0 
0,0 
25,4 
2,3 
74,0 
27,4 
16,5 
20,1 
0,1 
0,2 
0,0 
21,3 
0,0 
0,0 
8,4 
195,8 Koti­
taloudet 
7,1 
0,4 
0,1 
0,6 
18,4 
6,4 
3,3 
0,1 
0,0 
0,0 
0,0 
3,0 
0,0 
0,0 
35,3 
74,8 Liikenne 
9,1 
0,0 
0,0 
16,2 
20,7 
0,0 
0,0 
0,0 
0,0 
0,0 
0,0 
0,3 
0,0 
0,0 
2,5 
48,8 Voima­
laitokset 
2,1 
0,4 
0,2 
11,0 
21,0 
1,9 
19,5 
68,0 
0,0 
0,2 
0,5 
4,3 
0,0 
0,0 
162,2 
291,1 Yhteensä 
37,4 
1,2 
43,3 
35,1 
178,1 
72,7 
39,9 
99,6 
0,1 
0,4 
0,5 
33,6 
0,0 
0,0 
217,5 
759,4 
Kustannusarviot perustuvat oletukseen, että voimalaitoksissa sekä teollisuuden ja 
jalostamojen suurissa kattiloissa käytetään savukaasujen rikinpoistoa mieluummin kuin 
rikkipitoisuudeltaan alhaista polttoainetta aina, kun se on halvempaa. Luvuissa ei oteta 
huomioon sitä, että direktiivi sallii myös poikkeuksia niillä alueilla, joissa ilmanlaatu täyttää 
SC^ita koskevat standardit ja joissa päästöt eivät vaikuta merkittävästi happamoitumiseen. 
79 
PERUSTELUT 
ehdotukselle neuvoston päätökseksi 
rikkipäästöjen vähentämistä koskevan pöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön 
puolesta vuoden 1979 valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien 
kaukokulkeutumista koskevaan yleissopimukseen 
Yhteisö allekirjoitti 14 päivänä kesäkuuta 1994 Osiossa vuoden 1979 valtiosta toiseen 
tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevan yleissopimuksen pöytäkirjan 
rikkipäästöjen vähentämisestä 9 päivänä kesäkuuta 1994 tehdyn neuvoston päätöksen 
perusteella. 
Yhteisö on ollut yleissopimuksen osapuolena vuodesta 1982 lähtien. Se allekirjoitti 
28 päivänä syyskuuta 1984 ja hyväksyi 17 päivänä heinäkuuta 1986 pöytäkirjan ilman 
epäpuhtauksien kaukokulkeutumisen tarkkailun ja arvioinnin Euroopan yhteistyöohjelman 
(EMEP) pitkän aikavälin rahoittamisesta. Yhteisö liittyi 17 päivänä joulukuuta 1993 
pöytäkirjaan typen oksidien päästöjen tai niiden valtiosta toiseen kulkeutuvan vuon 
rajoittamisesta ja allekirjoitti 2 päivänä huhtikuuta 1992 pöytäkirjan haihtuvien orgaanisten 
yhdisteiden päästöjen tai niiden valtiosta toiseen kulkeutuvan vuon rajoittamisesta. Viimeksi 
mainittua pöytäkirjaa koskeva ehdotus neuvoston päätökseksi tehdään erikseen. 
Rikkipäästöjen vähentämistä koskevan pöytäkirjan tarkoituksena on vähentää sopimus­
puolten vuosittaisia rikkipäästöjä, asettaa raja-arvot päästöille ja varmistaa, että hapettuneiden 
rikkiyhdisteiden laskeumat eivät pitkällä aikavälillä ylitä kriittistä kuormitusta. Yhteisön 
viidennessä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa asetetaan samanlainen pitkän 
aikavälin tavoite. 
Pöytäkirjan tarkoitus vastaa siis perustamissopimuksen 130 r artiklan mukaisia yhteisön 
ympäristöpolitiikan tavoitteita. Pöytäkirjan hyväksyminen auttaa saavuttamaan nämä 
tavoitteet. 
Yhteisön lainsäädännössä on useita direktiivejä, joissa käsitellään erityisesti rikkipäästöjä 
koskevaa kysymystä. Viimeisimpiä säädöksiä on ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja 
vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 
96/61/EY, jota sovelletaan myös suurien kiinteiden polttolaitteiden rikkipäästöihin. Äskettäin 
hyväksytyssä happamoitumista koskevassa komission toimintasuunnitelmassa kaavaillaan 
erityisen laajoja toimenpiteitä eri lähteiden rikkipäästöjen rajoittamiseksi. 
Pöytäkirjassa tarkoitetut toimenpiteet kuuluvat ympäristöpolitiikan keinoihin. Sen vuoksi 
ehdotus neuvoston päätökseksi perustuu perustamissopimuksen 130 r artiklan 4 kohtaan sekä 
228 artiklan 2 kohdan ensimmäiseen virkkeeseen ja 3 kohdan 1 alakohtaan. 
80 
97/0107 (CNS) 
Ehdotus 
NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI 
rikkipäästöjen vähentämistä koskevan pöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta 
vuoden 1979 valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista 
koskevaan yleissopimukseen 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 r artiklan 
4 kohdan yhdessä 228 artiklan 2 kohdan ensimmäisen virkkeen ja 3 kohdan ensimmäisen 
alakohdan kanssa, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen25, 
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon26, 
sekä katsoo, että 
yhteisö allekirjoitti 14 päivänä kesäkuuta 1994 Oslossa vuoden 1979 valtiosta toiseen 
tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevan yleissopimuksen pöytäkirjan 
rikkipäästöjen vähentämisestä, jäljempänä pöytäkirjan, 
pöytäkirjan tarkoituksena on asettaa ylärajat rikkipäästöille kaikkia yleissopimuksen 
osapuolia varten, 
pöytäkirjassa tarkoitetut toimenpiteet auttavat saavuttamaan yhteisön ympäristöpolitiikan 
tavoitteet, 
yhteisö ja jäsenvaltiot tekevät omien toimivaltojensa puitteissa yhteistyötä kolmansien 
maiden ja toimivaltaisten kansainvälisten järjestöjen kanssa, ja 
sen vuoksi yhteisön olisi hyväksyttävä pöytäkirja, 
ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: 
1 artikla 
Hyväksytään yhteisön puolesta 14 kesäkuuta 1994 allekirjoitettu pöytäkirjan vuoden 1979 
valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan 
yleissopimukseen. 
Pöytäkirjan teksti on tämän päätöksen liitteenä. 
25 EYVL N:o C 
26 EYVL N:o C 
81 
2 artikla 
Neuvoston puheenjohtaja valtuutetaan nimeämään henkilö, jolla on valtuudet tallettaa 
hyväksymisasiakirjat Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin huostaan pöytäkirjan 
14 artiklan mukaisesti. 
3 artikla 
Tämä päätös julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
puheenjohtaja 
82 
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 88 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 14 11 15 12 
Luettelonumero : CB-CO-97-101-FI-C 
ISBN 92-78-16952-8 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
83