Neuvoston 30 päivänä marraskuuta 1995 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 5/96 neuvoston direktiivin 96/.../EY antamiseksi ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta



Virallinen lehti nro C 059 , 28/02/1996 s. 0024



Neuvoston 30 päivänä marraskuuta 1995 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 5/96 neuvoston direktiivin 96/. . ./EY antamiseksi ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta (96/C 59/02) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen(1), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2), noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä(3), sekä katsoo, että vuonna 1992 laaditussa viidennessä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa, jonka yleisen lähestymistavan neuvosto ja neuvostossa kokoontuneet jäsenvaltioiden hallitusten edustajat hyväksyivät 1 päivänä helmikuuta 1993 antamassaan päätöslauselmassa 93/C138/01(4), on tarkoituksena muuttaa olemassa olevaa ilman epäpuhtauksia koskevaa lainsäädäntöä; tässä ohjelmassa suositetaan ilmanlaadulle pitkän ajan tavoitteiden asettamista, ympäristön kokonaisuudessaan ja ihmisten terveyden suojelemiseksi haitallisia ilman epäpuhtauksien pitoisuuksia on ehkäistävä, rajoitettava tai vähennettävä ja ilman epäpuhtauksille on asetettava raja-arvoja ja/tai varoituskynnyksiä, otsonin erityisten muodostumistapojen ottamiseksi huomioon voi olla tarpeen antaa näiden raja-arvojen ja varoituskynnysten lisäksi tavoitearvoja tai korvata ne tavoitearvoilla, raja-arvojen, varoituskynnysten ja otsonin osalta tavoitearvojen ja/tai raja-arvojen ja varoituskynnysten lukuarvojen on perustuttava tämän alan kansainvälisten tieteellisten ryhmien töiden tuloksiin, komission on tehtävä selvityksiä eri epäpuhtauksien ja päästölähteiden yhteisvaikutuksista sekä ilmaston vaikutuksesta tämän direktiivin perusteella tutkittavien epäpuhtauksien haitallisuuteen, ilmanlaatua on arvioitava raja-arvojen ja/tai varoituskynnysten sekä otsonin osalta tavoitearvojen ja/tai raja-arvojen perusteella ottaen huomioon ilman epäpuhtauksille altistuvan väestön ja ekosysteemien koko sekä ympäristö, jäsenvaltioissa suoritettaviin mittauksiin perustuvan ilmanlaadun arvioinnin saamiseksi vertailukelpoiseksi olisi näytteenottopaikkojen sijainti ja lukumäärä sekä mittausten vertailumenetelmät määriteltävä, kun asetetaan arvoja varoituskynnyksille sekä raja- ja tavoitearvoille, muiden ilmanlaadun arviointimenetelmien kuin suoran mittauksen käytön mahdollistamiseksi on tarpeen määritellä perusteet näiden menetelmien käyttämiselle ja menetelmiltä vaadittavalle tarkkuudelle, tässä direktiivissä säädettyjen yleisten toimenpiteiden lisäksi on säädettävä muista tässä direktiivissä tarkoitettuja yksittäisiä aineita koskevista erityistoimenpiteistä, näistä erityistoimenpiteistä on säädettävä mahdollisimman nopeasti, jotta tämän direktiivin yleiset päämäärät voitaisiin saavuttaa, olisi kerättävä ennakolta edustavia tietoja epäpuhtauksien tasoista, ympäristön kokonaisuudessaan ja ihmisten terveyden suojelemiseksi on tarpeen, että jäsenvaltioiden olisi raja-arvojen ylittyessä toteutettava tarvittavat toimenpiteet raja-arvojen saavuttamiseksi vahvistetun määräajan kuluessa, jäsenvaltioiden toimenpiteissä olisi otettava huomioon teollisuuslaitosten toimintaa koskevien säädösten säännökset epäpuhtauksien yhdennettyä ehkäisemistä ja rajoittamista koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisesti tapauksissa, joissa tätä lainsäädäntöä sovelletaan, tällaisten toimien käyttöönotto ja täytäntöönpano vaatii aikaa, minkä takia voi olla tarpeen säätää raja-arvon väliaikaisista ylitysmarginaaleista, jäsenvaltioissa voi olla alueita, joilla epäpuhtaustasot ylittävät raja-arvot, mutta pysyvät kuitenkin sallitun ylitysmarginaalin rajoissa; raja-arvo on saavutettava asetetussa määräajassa, jäsenvaltioiden on kuultava toisiaan, jos epäpuhtauden taso ylittää tai tulee todennäköisesti ylittämään raja-arvon lisättynä ylitysmarginaalilla tai tapauksesta riippuen varoituskynnyksen, toisen jäsenvaltion aiheuttaman merkittävän pilaantumisen seurauksena, suojelutoimenpiteiden toteuttamista koskevia varoituskynnyksiä määräämällä on mahdollista rajoittaa epäpuhtausepisodien vaikutuksia terveyteen, alueilla ja taajamissa, joilla epäpuhtaustasot ovat raja-arvojen alapuolella, jäsenvaltioiden on pyrittävä ylläpitämään mahdollisimman hyvää ilmanlaadun tasoa, joka on sopusoinnussa kestävän kehityksen kanssa, kerättyjen tietojen käsittelyn ja vertailun helpottamiseksi tiedot on toimitettava komissiolle vakiomuodossa, laajan ja kattavan ilmanlaadun arviointia ja hallintaa koskevan politiikan täytäntöönpanon on perustuttava vahvaan tekniseen ja tieteelliseen tietämykseen sekä jatkuvaan näkemysten vaihtoon jäsenvaltioiden kesken, on tarpeen välttää jäsenvaltioiden toimittamien tietojen määrän lisäämistä tarpeettomasti; komission tämän direktiivin täytäntöönpanemisessa keräämistä tiedoista on hyötyä Euroopan ympäristökeskukselle (EEA), ja komissio voi sen vuoksi toimittaa tiedot sille, olisi suotavaa mukauttaa ilmanlaadun arvioinnin perusteet ja menetelmät tieteen ja tekniikan kehitykseen sekä järjestää tämän direktiivin mukaisesti hankittavien tietojen vaihto; tämän työn helpottamiseksi olisi otettava käyttöön menettely jäsenvaltioiden ja komission välisen kiinteän yhteistyön aloittamisesta tässä tarkoituksessa perustettavassa komiteassa, jäsenvaltioiden ja EEA:n välisen vastavuoroisen tietojenvaihdon edistämiseksi komissio julkaisee joka kolmas vuosi EEA:n avustamana kertomuksen ilmanlaadusta yhteisössä, ja ensin käsitellään aineet, joista on jo säädetty ilmanlaadun raja- ja ohjearvoista rikkidioksidille ja leijumalle 15 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa neuvoston direktiivissä 80/779/ETY(5), ilmassa olevan lyijyn raja-arvosta 3 päivänä joulukuuta 1982 annetussa neuvoston direktiivissä 82/884/ETY(6), ilmanlaatustandardeista typpidioksidille 7 päivänä maaliskuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/203/ETY(7) ja otsonin aiheuttamasta ilman pilaantumisesta 21 päivänä syyskuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/72/ETY(8), ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Päämäärät Tämän direktiivin yleisenä päämääränä on määritellä perusperiaatteet yhteiselle strategialle, jonka tarkoituksena on - ilmanlaatua koskevien päämäärien määrittely ja vahvistaminen yhteisössä ihmisten terveydelle ja koko ympäristölle haitallisten vaikutusten välttämiseksi, ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi - arvioida yhteisin menetelmin ja arviointiperustein ilmanlaatua jäsenvaltioiden alueella - saada ilman laadusta riittävästi tietoa ja toimia siten, että väestölle tiedotetaan tästä muun muassa varoituskynnysten avulla - ylläpitää ilman laatu sellaisenaan silloin kun se on hyvä ja muissa tapauksissa parantaa sitä. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan 1) 'ilmalla' alailmakehän ilmaa työpaikkojen sisäilmaa lukuun ottamatta, 2) 'epäpuhtaudella' ihmisen suoraan tai välillisesti ilmaan päästämiä aineita, joista voi olla haitallisia seurauksia ihmisen terveydelle tai koko ympäristölle, 3) 'tasolla' epäpuhtauden pitoisuutta ilmassa tai sen laskeumaa tiettynä aikana, 4) 'arvioinnilla' menetelmää, jolla mitataan, lasketaan, ennustetaan tai arvioidaan epäpuhtauden taso ilmassa, 5) 'raja-arvolla' tasoa, joka on vahvistettu tieteellisin perustein ihmisen terveydelle ja/tai koko ympäristölle haitallisten seurausten välttämiseksi, ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi, joka on saavutettava määräajassa ja jota ei saa ylittää sen jälkeen kun se on saavutettu, 6) 'tavoitearvolla' tasoa, joka on vahvistettu ihmisen terveyden ja/tai koko ympäristön vahingoittumisen estämiseksi pitkällä aikavälillä ja joka on saavutettava mahdollisuuksien mukaan määrätyn ajan kuluessa, 7) 'varoituskynnyksellä' sellaista tasoa, jonka ylittyessä lyhytaikainen altistuminen vaarantaa ihmisten terveyttä ja jäsenvaltioiden on ryhdyttävä välittömästi tämän direktiivin määräysten mukaisiin toimiin, 8) 'ylitysmarginaalilla' sitä prosenttimäärää raja-arvosta, jonka verran tämä arvo saa ylittyä tässä direktiivissä määrätyin edellytyksin, 9) 'alueella' jäsenvaltioiden rajaamaa osaa niiden alueesta, 10) 'taajamalla' aluetta, jolla on 250 000:ta asukasta suurempi väestökeskittymä tai, jos väestökeskittymä on enintään 250 000 asukasta, sellaista aluetta, jonka asukastiheys neliökilometriä kohden edellyttää jäsenvaltioiden mielestä ilmanlaadun arviointia ja hallintaa. 3 artikla Täytäntöönpano ja vastuut Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi jäsenvaltioiden on nimettävä sopivilta tasoilta toimivaltaiset viranomaiset ja elimet, joiden tehtävänä on - tämän direktiivin täytäntöönpano, - ilmanlaadun arviointi, - mittausjärjestelmien hyväksyntä (menetelmät, laitteet, verkostot, laboratoriot), - mittausjärjestelmien avulla suoritettavien mittausten luotettavuuden varmistaminen ja luotettavuuden ylläpito tekemällä erityisesti sisäisiä laadunvarmistuksia muun muassa eurooppalaisten laatustandardien vaatimusten mukaisesti, - arviointimenetelmien analysointi, - komission järjestämien laadunvarmistusta koskevien yhteisön ohjelmien yhteensovittaminen niiden alueella. 4 artikla Ilmanlaatua koskevien raja-arvojen ja varoituskynnysten määrittäminen 1. Komissio antaa neuvostolle ehdotuksia liitteessä I lueteltuja epäpuhtauksia koskevien raja-arvojen ja, tarpeen mukaan, varoituskynnysten määrittämiseksi seuraavan aikataulun mukaisesti: - 1-5 kohdissa mainittujen epäpuhtauksien osalta viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1996, - otsonin osalta direktiivin 92/72/ETY 8 artiklan mukaisesti, - 7-13 kohdissa mainittujen epäpuhtauksien osalta niin pian kuin mahdollista ja viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999. Raja-arvoja ja, tarpeen mukaan, varoituskynnyksiä vahvistettaessa on otettava esimerkkinä huomioon liitteessä II vahvistetut tekijät. Otsonin osalta näissä ehdotuksissa on otettava huomioon tämän epäpuhtauden erityinen muodostumistapa, ja tämän vuoksi voidaan säätää tavoite- ja/tai raja-arvoja. Jos otsonille vahvistettu tavoitearvo ylittyy, jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, mihin toimiin on ryhdytty tavoitearvoon pääsemiseksi. Komissio arvioi näiden tietojen perusteella, onko tarpeen ryhtyä lisätoimiin yhteisön tasolla, ja antaa tarvittaessa neuvostolle ehdotuksia. Muiden epäpuhtauksien osalta komissio antaa neuvostolle ehdotuksia raja-arvojen ja, tarpeen mukaan, varoituskynnysten vahvistamiseksi, jos tieteen alalla saavutettu edistys ja liitteessä III vahvistetut perusteet huomioon ottaen näyttää siltä, että yhteisön alueella on vältettävä, ehkäistävä tai vähennettävä näiden epäpuhtauksien ihmisen terveydelle ja/tai koko ympäristölle aiheuttamia haitallisia vaikutuksia. 2. Komissio huolehtii siitä, että ne tekijät, joihin 1 kohdassa tarkoitetut raja-arvot ja varoituskynnykset perustuvat, arvioidaan uudelleen ottaen huomioon viimeisimmät tiedot kyseeseen tulevista epidemiologisista tutkimuksista sekä mittausmenetelmissä tapahtunut viimeisin kehitys. 3. Raja-arvoja ja varoituskynnyksiä asetettaessa päätetään seuraavia asioita koskevista perusteista ja menetelmistä: a) edellä 1 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön täytäntöönpanossa käytettävät mittaukset: - näytteenottopaikkojen sijainti, - näytteenottopaikkojen vähimmäismäärä, - mittauksen vertailumenetelmät ja näytteenottomenetelmät; b) muiden ilmanlaadun arviointimenetelmien käyttö, erityisesti mallintaminen: - mallintamisen ja objektiivisten arviointimenetelmien alueellinen resoluutio, - mallintamisen vertailumenetelmät. Nämä perusteet ja menetelmät on määriteltävä kullekin epäpuhtaudelle ja niissä on otettava huomioon taajamien koko tai epäpuhtauksien taso tutkituilla alueilla. 4. Tietyn epäpuhtauden määrän tosiasiallisen tason huomioon ottamiseksi raja-arvoja määritettäessä sekä ilmansuojelutoimien toteuttamiseen tarvittavan ajan huomioon ottamiseksi neuvosto voi vahvistaa raja-arvolle myös väliaikaisen ylitysmarginaalin. Tätä ylitysmarginaalia pienennetään kunkin epäpuhtauden osalta määriteltävien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti niin, että raja-arvo saavutetaan määräajassa, josta päätetään kunkin epäpuhtauden osalta kyseistä raja-arvoa määritettäessä. 5. Neuvosto antaa edellä 1 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön sekä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut säännökset perustamissopimuksen määräysten mukaisesti. 6. Jos jäsenvaltio toteuttaa tiukempia toimenpiteitä kuin 5 kohdassa tarkoitetuissa säädöksissä, sen on annettava tästä tieto komissiolle. 7. Jos jäsenvaltio aikoo asettaa raja-arvoja tai varoituskynnyksiä epäpuhtauksille, joita ei mainita liitteessä I ja joita yhteisön ilmanlaatua koskevat yhteisön säännökset eivät koske, sen on annettava tieto tästä komissiolle riittävän ajoissa, jotta pystytään tutkimaan tarve toteuttaa toimenpiteet yhteisön tasolla liitteen III perusteiden mukaisesti. 5 artikla Ilmanlaadun alustava arviointi Jäsenvaltioiden, joilla ei ole kaikilta alueilta ja kaikista taajamista edustavia mittaustuloksia ilman epäpuhtauksien tasoista, on toteutettava joukko edustavia mittauksia, tutkimuksia tai arviointeja, jotta niillä olisi käytettävissään nämä tiedot riittävän ajoissa 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön panemiseksi täytäntöön. 6 artikla Ilmanlaadun arviointi 1. Kun raja-arvot ja varoituskynnykset on vahvistettu, ilmanlaatu arvioidaan jäsenvaltioiden koko alueella tässä artiklassa olevien säännösten mukaisesti. 2. Edellä 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen perusteiden mukaisesti ja koskien 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja epäpuhtauksia mittaaminen on pakollista seuraavilla alueilla: - edellä 2 artiklan 10 kohdan mukaisissa taajamissa, - alueilla, joilla tasot ovat raja-arvojen ja 3 kohdassa tarkoitettujen tasojen välissä, ja - muilla alueilla, joilla tasot ylittävät raja-arvot. Säädettyjä mittauksia voidaan täydentää mallien avulla riittävän tiedon saamiseksi ilmanlaadusta. 3. Ilmanlaadun arviointiin voidaan käyttää mittauksien ja mallintamismenetelmien yhdistelmää, jos tasot ovat edustavan ajan pienemmät kuin 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuissa säännöksissä määrättävä raja-arvoa alhaisempi taso. 4. Jos tasot ovat alhaisemmat kuin 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuissa säännöksissä määrättävä taso, voidaan ilmanlaadun arvioinnissa käyttää pelkästään mallintamista tai objektiivista arviointia. Tätä määräystä ei sovelleta taajamiin niiden epäpuhtauksien osalta, joille on vahvistettu varoituskynnykset 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuissa säännöksissä. 5. Jos epäpuhtauksien mittaaminen on pakollista, mittaukset on suoritettava määrätyillä paikoilla joko jatkuvatoimisesti tai satunnaisotannalla; mittausten lukumäärän on oltava riittävän suuri havaittujen tasojen määrittämiseksi. 7 artikla Ilmanlaadun parantamisen yleiset vaatimukset 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen raja-arvojen noudattamisen. 2. Tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi toteutettavissa toimenpiteissä: a) on otettava huomioon ilman, veden ja maaperän suojelun yhdentämisen periaate, b) on oltava rikkomatta työterveyttä ja työturvallisuutta koskevaa yhteisön lainsäädäntöä, c) ei saa aiheuttaa merkittäviä haitallisia ympäristövaikutuksia muissa jäsenvaltioissa. 3. Jäsenvaltioiden on laadittava toimintasuunnitelmia, joista ilmenevät toimenpiteet, jotka on toteutettava lyhyellä aikavälillä raja-arvojen ja/tai varoituskynnysten ylittymisen uhatessa, kyseisen uhan vähentämiseksi ja sen keston lyhentämiseksi. Näissä suunnitelmissa voidaan määrätä tapauskohtaisesti valvontatoimista ja tarvittaessa sellaisten toimintojen keskeyttämisestä, autoliikenne mukaan lukien, jotka myötävaikuttavat raja-arvojen ylittymiseen. 8 artikla Sovellettavat toimenpiteet alueilla, joilla tasot ylittävät raja-arvon 1. Jäsenvaltioiden on laadittava luettelo alueista ja taajamista, joissa yhden tai useamman epäpuhtauden tasot ylittävät ylitysmarginaalilla korotetun raja-arvon. Jos epäpuhtaudelle ei ole vahvistettu ylitysmarginaalia, alueet ja taajamat, joissa tämän epäpuhtauden taso ylittää raja-arvon, rinnastetaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuihin alueisiin ja taajamiin ja niihin sovelletaan 3, 4 ja 5 kohtia. 2. Jäsenvaltioiden on laadittava luettelo alueista ja taajamista, joissa yhden tai useamman epäpuhtauden taso asettuu raja-arvon ja ylitysmarginaalilla korotetun raja-arvon väliin. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen 1 kohdassa tarkoitetuilla alueilla ja taajamissa sellaisen suunnitelman tai ohjelman laatimisen tai toteutuksen, jonka avulla on mahdollista saavuttaa raja-arvo vahvistetussa määräajassa. Tässä suunnitelmassa tai ohjelmassa, johon väestön on saatava tutustua, on oltava vähintään liitteessä IV luetellut tiedot. 4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuilla alueilla ja taajamissa, joissa useamman kuin yhden epäpuhtauden taso ylittää raja-arvon, jäsenvaltioiden on laadittava kokonaissuunnitelma, joka koskee kaikkia kyseeseen tulevia epäpuhtauksia. 5. Komissio valvoo säännöllisesti 3 kohdan soveltamiseksi esitettyjen suunnitelmien tai ohjelmien toteuttamista seuraamalla niiden edistymistä ja ilmanlaadun kehitysnäkymiä. 6. Jos epäpuhtauden taso toisen jäsenvaltion aiheuttaman merkittävän pilaantumisen seurauksena ylittää tai tulee todennäköisesti ylittämään ylitysmarginaalilla korotetun raja-arvon tai mahdollisesti varoituskynnyksen, asianomaisten jäsenvaltioiden on neuvoteltava keskenään tilanteen parantamiseksi. Komissio voi osallistua näihin neuvotteluihin. 9 artikla Vaatimukset alueilla, joilla tasot ovat raja-arvoa alhaisemmat Jäsenvaltiot laativat luettelon alueista ja taajamista, joissa epäpuhtauksien tasot ovat raja-arvoa alhaisemmat. Jäsenvaltioiden on pidettävä näillä alueilla ja näissä taajamissa epäpuhtauksien tasot raja-arvojen alapuolella ja niiden on pyrittävä ylläpitämään mahdollisimman hyvä ilmanlaatu, joka on sopusoinnussa kestävän kehityksen kanssa. 10 artikla Varoituskynnysten ylittyessä sovellettavat toimenpiteet Kun varoituskynnykset ylittyvät, jäsenvaltioiden on taattava, että tarvittavat toimenpiteet toteutetaan tiedon antamiseksi väestölle (esimerkiksi radion, television ja lehdistön välityksellä). Jäsenvaltioiden on myös toimitettava komissiolle alustavat tiedot mitattujen epäpuhtauksien tasoista ja pilaantumisjakson tai -jaksojen kestosta viimeistään kolmen kuukauden kuluttua tapahtuneesta. Samalla kun varoituskynnykset asetetaan, laaditaan myös luettelo niistä tiedoista, jotka väestölle on vähintään annettava. 11 artikla Tietojen ja kertomusten toimittaminen Neuvoston hyväksyttyä 4 artiklan 1 kohdan 1 luetelmakohdassa tarkoitetun ensimmäisen ehdotuksen: 1) jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 3 artiklassa tarkoitetut toimivaltaiset viranomaiset, laboratoriot ja elimet sekä a) edellä 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla alueilla: i) ilmoitettava yhdeksän kuukauden kuluessa kunkin vuoden päättymisestä komissiolle ylitysmarginaalilla korotettuja raja-arvoja suurempien epäpuhtaustasojen esiintymispäivämäärät tai ajanjaksot, joina tasot on havaittu, sekä mitatut arvot. Jos tietylle epäpuhtaudelle ei ole vahvistettu ylitysmarginaalia, ne alueet ja taajamat, joissa tämän epäpuhtauden taso ylittää raja-arvon, rinnastetaan 1 alakohdassa tarkoitettuihin alueisiin ja taajamiin; ii) ilmoitettava komissiolle jokaisen havaitun tapauksen syyt yhdeksän kuukauden kuluessa kunkin vuoden päättymisestä; iii) toimitettava komissiolle 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut suunnitelmat tai ohjelmat viimeistään kahden vuoden kuluessa sen vuoden lopusta, jonka kuluessa nämä tasot havaittiin; iv) annettava komissiolle tieto joka kolmas vuosi suunnitelman tai ohjelman edistymisestä; b) välitettävä komissiolle vuosittain ja viimeistään yhdeksän kuukauden kuluessa vuoden päättymisestä luettelo 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja 9 artiklassa tarkoitetuista alueista ja taajamista; c) toimitettava komissiolle eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyven kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä 23 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/692/ETY(9) 4 artiklassa tarkoitetun alakohtaisen kertomuksen yhteydessä joka kolmas vuosi ja viimeistään yhdeksän kuukauden kuluessa kunkin kolmivuotiskauden päättymisestä tiedot, joissa tehdään yhteenveto havaituista tai arvioiduista tasoista, tapauksesta riippuen, 8 ja 9 artiklojen tarkoittamilla alueilla ja taajamissa; d) toimitettava komissiolle tiedot 5 artiklassa määrätyssä ilmanlaadun alustavassa arvioinnissa käytettävistä menetelmistä. 2. Komissio julkaisee: a) vuosittain luettelon 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista alueista ja taajamista; b) joka kolmas vuosi kertomuksen ilmanlaadusta yhteisössä. Tässä kertomuksessa on esitettävä yhteenveto komission ja jäsenvaltioiden välisestä tietojenvaihtojärjestelmästä saaduista tiedoista. 3. Komissio käyttää tarvittaessa hyväkseen Euroopan ympäristökeskuksen asiantuntemusta laatiessaan kertomusta, johon viitataan 2 kohdan b alakohdassa. 12 artikla Komitea ja sen tehtävät 1. Muutoksista, joita tarvitaan 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen perusteiden ja menetelmien mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan edistymiseen, 11 artiklan perusteella annettavien tietojen toimittamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sekä 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa säännöksissä eritellyistä muista tehtävistä, päätetään tämän artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. Tästä mukauttamisesta ei saa suoraan tai välillisesti olla seurauksena raja-arvojen tai varoituskynnysten muuttaminen. 2. Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä. Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä. 13 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1-4 ja 12 artiklan sekä liitteiden I, II, III ja IV osalta kahdeksantoista kuukauden kuluessa direktiivin voimaantulosta ja muita artikloja koskevien säännösten osalta viimeistään päivänä, jolloin 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä sovelletaan. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä tällainen viittaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten tällainen viittaus tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa oleelliset kansalliset säädökset kirjallisina komissiolle. 14 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 15 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä . . . Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (1) EYVL N:o C 216, 6.8.1994, s. 4 (2) EYVL N:o C 110, 2.5.1995, s. 5 (3) Euroopan parlamentin lausunto annettu 16 päivänä kesäkuuta 1995 (EYVL N:o C 166, 3.7.1995, s. 173), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu . . . (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja Euroopan parlamentin päätös tehty . . . (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) EYVL N:o C 138, 17.5.1993, s. 1 (5) EYVL N:o L 229, 30.8.1980, s. 30, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48). (6) EYVL N:o L 378, 31.12.1982, s. 15, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY. (7) EYVL N:o L 87, 27.3.1985, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY. (8) EYVL N:o L 297, 13.10.1992, s. 1 (9) EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48 LIITE I LUETTELO ILMANLAADUN ARVIOINNISSA JA HALLINNASSA HUOMIOON OTETTAVISTA ILMAN EPÄPUHTAUKSISTA I. Epäpuhtaudet, joista on annettu yhteisön direktiivit ilmanlaadun alalla 1. Rikkidioksidi 2. Typpidioksidi 3. Pienet hiukkaset kuten noki (10 mikrometrin hiukkaset mukaan lukien) 4. Hiukkaset, kokonaisleijuma 5. Lyijy 6. Otsoni II. Muut ilman epäpuhtaudet 7. Bentseeni 8. Polysykliset aromaattiset hiilivedyt 9. Hiilimonoksidi 10. Kadmium 11. Arseeni 12. Nikkeli 13. Elohopea LIITE II RAJA-ARVOJA JA VAROITUSKYNNYKSIÄ MÄÄRITETTÄESSÄ HUOMIOON OTETTAVAT TEKIJÄT Raja-arvoa ja aiheellista varoituskynnystä määritettäessä voidaan ottaa huomioon erityisesti seuraavat esimerkkinä mainitut tekijät: - väestön ja erityisesti sen vastustuskyvyltään heikompien alaryhmien altistuminen - ilmasto - eläimistön ja kasviston sekä niiden elinympäristöjen ja kasvupaikkojen herkkyys ilman epäpuhtauksille - historiallisen kulttuuri- ja kansallisperinnön altistuminen epäpuhtauksille - taloudellinen ja tekninen toteutettavuus - epäpuhtauksien kaukokulkeutuminen mukaan lukien sekundaariset epäpuhtaudet kuten otsoni. LIITE III PERUSTEET HARKINNANVARAISTEN ILMAN EPÄPUHTAUKSIEN VALITSEMISEKSI 1. Vaikutusten esiintymistodennäköisyys, vakavuus ja toistuvuus; ihmisen terveyden ja koko ympäristön osalta on kiinnitettävä erityistä huomiota pysyviin vaikutuksiin. 2. Epäpuhtauden yleisyys ilmakehässä ja kohonneet pitoisuudet. 3. Epäpuhtauksien muutunta luonnossa tai aineenvaihdunnassa, mikä voi johtaa myrkyllisempien kemiallisten yhdisteiden muodostumiseen. 4. Epäpuhtauden pysyvyys ympäristössä erityisesti, jos epäpuhtaus ei hajoa biologisesti ja sillä on taipumus kertyä ihmiskehoon, ympäristöön tai ravintoketjuihin. 5. Epäpuhtauden vaikutus: - altistuvan väestön, elollisen luonnon tai ekosysteemien koko tai määrä - kyseisellä alueella olevat erityisen herkät kohteet. 6. Riskinarviointimenetelmiä voidaan myös käyttää. Direktiivissä 67/548/ETY(1) ja sen myöhemmissä mukautuksissa vahvistetut tähän liittyvät vaarallisuusluokitukset on otettava epäpuhtauksien valinnassa huomioon. (1) EYVL N:o 196, 16.8.1967, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 91/632/ETY (EYVL N:o L 338, 10.12.1991, s. 23). LIITE IV PAIKALLISIIN, ALUEELLISIIN TAI KANSALLISIIN ILMANSUOJELUOHJELMIIN SISÄLLYTETTÄVÄT TIEDOT Edellä 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimitettavat tiedot 1. Paikka, jossa raja-arvot on ylitetty - alue - kaupunki (kartta) - mittausasema (kartta, pituus- ja leveyspiirit) 2. Yleiset tiedot - aluetyyppi (kaupunki, teollisuus- tai maaseutualue) - arvio alueen pinta-alasta (neliökilometreissä) sekä epäpuhtaudelle altistuneen väestön määrästä - tarvittavat ilmastoa koskevat tiedot - tarvittavat maastoa koskevat tiedot - riittävät tiedot kyseisen alueen suojelua tarvitsevista kohteista 3. Vastuulliset viranomaiset Ilmansuojeluohjelmien laadinnasta ja toteuttamisesta vastuussa olevien henkilöiden nimi ja osoite 4. Pilaantumisen arviointi - edellisinä vuosina (ennen ilmansuojelutoimenpiteiden toteuttamista) havaitut pitoisuudet - ohjelman aloittamisen jälkeen mitatut pitoisuudet - käytetyt arviointimenetelmät 5. Epäpuhtauksien alkuperä - luettelo tärkeimmistä pilaantumisen aiheuttaneista päästölähteistä (kartta) - näistä lähteistä peräisin olevien päästöjen kokonaismäärä (tonnia/vuosi) - tietoja muilta alueilta peräisin olevasta ilman pilaantumisesta 6. Tilannearvio - tarkennuksia ylitykset aiheuttaneista tekijöistä (kulkeutuminen, rajojen yli kulkeutuminen mukaan lukien, muodostuminen) - tarkennuksia mahdollisista ilmansuojelutoimista 7. Tämän direktiivin voimaantuloa edeltäviä ilmansuojelutoimia tai -hankkeita koskevat tiedot - paikalliset, alueelliset, kansalliset tai kansainväliset toimenpiteet - näiden toimenpiteiden todetut vaikutukset 8. Tiedot, jotka koskevat tämän direktiivin voimaantulon jälkeen hyväksyttyjä, epäpuhtauksien vähentämiseen pyrkiviä toimenpiteitä tai hankkeita - luettelo ja kuvaus kaikista hankkeessa määrätyistä toimenpiteistä - toteuttamisaikataulu - arvio ilmanlaadun paranemisesta sekä näiden tavoitteiden toteutumisen ajankohdasta 9. Pitkällä aikavälillä suunniteltuja toimenpiteitä tai hankkeita koskevat tiedot 10. Luettelo julkaisuista, asiakirjoista, neuvotteluista jne., jotka täydentävät tässä liitteessä pyydettyjä tietoja. NEUVOSTON PERUSTELUT I. JOHDANTO 1. Komissio esitti 4 päivänä heinäkuuta 1994 ehdotuksen direktiiviksi(1), joka perustuu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan 1 kohtaan, ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta. 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa(2) ensimmäisessä käsittelyssä 16 päivänä kesäkuuta 1995. Komissio antoi tämän lausunnon jälkeen muutetun ehdotuksen 6 päivänä heinäkuuta 1995(3). Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa(4) 22 päivänä helmikuuta 1995. 3. Neuvosto vahvisti 30 päivänä marraskuuta 1995 yhteisen kannan perustamissopimuksen 189 c artiklan mukaisesti. II. TAVOITE 4. Tässä puitedirektiiviehdotuksessa esitetään perusperiaatteet, joiden tarkoituksena on määritellä ja vahvistaa ilman laatua yhteisön alueella koskevat tavoitteet ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun lisäämiseksi, arvioida tätä laatua, hankkia tietoja tästä laadusta ja toimia siten, että yleisö saa tietoa näistä toimista, sekä tapauksen mukaan ylläpitää tai parantaa tätä laatua. III. YHTEISEN KANNAN ERITTELY Yleisiä huomautuksia 5. Ottaen huomioon yllä esitetyn tavoitteen ja sen, että kyseessä on puitedirektiivi, neuvosto on pyrkinyt mahdollisimman toimivan säännöskokonaisuuden avulla takaamaan sekä ihmisten terveyden että ympäristön suojelun korkean tason noudattaen toissijaisuusperiaatetta ja kunnioittaen komission aloiteoikeutta antamalla mahdollisimman toimintakelpoisten säännöksien kokonaisuuden. Komission ehdotukseen tehdyissä muutoksissa, jotka komissio on hyväksynyt, on siis ensisijaisesti keskitytty selventämään ehdotuksen säännöksiä (tavoitteet, määritelmät, arviointi, tietojen siirto) ja ryhmittämään ne uudelleen (yhteisen kannan 7-9 artiklat). 6. Yllämainittujen suuntaviivojen perusteella neuvosto pystyi hyväksymään yhteiseen kantaansa kirjaimellisesti, asiallisesti tai osittain komission muutettuun ehdotukseensa sisällyttämät Euroopan parlamentin tarkistukset lukuun ottamatta tarkistuksia 17, 24 ja 34 (osittain). Erityisiä huomautuksia 7. (Jäljempänä olevat viittaukset viittaavat muutettuun ehdotukseen, jollei toisin mainita.) Neuvosto teki seuraavat komission hyväksymät muutokset komission muutettuun ehdotukseen: i) 1 artikla Neljä luetelmakohtaa on muotoiltu uudelleen siten, että niihin sisältyy tämän artiklan 2 kohdan asia. ii) 2 artikla - Koska termiä 'laatutavoite' ei enää käytetä (viitataan suoraan raja-arvoihin, tavoitearvoihin tai varoituskynnyksiin tapauksen mukaan), sen määrittely on aiheeton. - Raja-arvon määritelmää on täsmennetty, jotta näkyisi siihen liittyvä aikarajoite. - Otsonin erikoisominaisuuksien vuoksi katsottiin asianmukaiseksi viitata tavoitearvon käsitteeseen tämän epäpuhtauden osalta; sen määritelmä on siksi lisätty (yhteisen kannan uusi 6 alakohta ja johdanto-osan 3 kappale). - Alueiden määritelmä (yhteisen kannan uusi 9 kohta) on täsmennetty sen selventämiseksi, että niiden rajaaminen kuuluu jäsenvaltioille. - Taajaman määritelmään sisältyy komission ehdottama 250 000 asukkaan kynnys (5 artiklan 2 kohta), mutta siinä ei vahvisteta ilman laadun arviointiin ja hallintaan oikeuttavaa asukastiheyskynnystä, kuten Euroopan parlamentti ehdottaa tarkistuksessaan n:o 12. - Määritelmät 11-13 (alue, jonka ilmanlaatu on huono, on parannettava, on hyvä) on jätetty pois, koska nämä alueet on suoraan määritelty asianmukaisissa artikloissa epäpuhtaustasojen, raja-arvojen ja ylitysmarginaalien avulla. iii) 3 artikla Komissiolle toimitettavat tässä artiklassa tarkoitettuja viranomaisia, laboratorioita ja elimiä koskevat tiedot on siirretty 11 artiklaan, johon on koottu kaikki, mistä jäsenmaiden on tiedotettava komissiolle. iv) 4 artikla - 1 kohta - Neuvosto toteaa, että komissio sitoutuu esittämään viimeistään neljä vuotta tämän direktiivin voimaantulosta kymmenisen ehdotusta ilmanlaadun alalta (yhteisen kannan 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohta), ja ottaen huomioon, että komissio aikoo esittää ennen vuotta 1998 bentseeniä ja hiilimonoksidia koskevia ehdotuksia, neuvosto arvioi, että 3 luetelmakohdassa säilytetty muotoilu 'niin pian kuin mahdollista . . .' antaa komissiolle riittävästi liikkumavaraa. - Neuvosto arvioi lisäksi (yhteisen kannan 2 kohta), että vahvistettaessa raja-arvoja ja varoituskynnyksiä olisi hyvä ottaa huomioon tietty määrä tekijöitä (joita on mainittu esimerkkinä yhteisen kannan liitteessä II). - Yhteisen kannan 3 ja 4 kappaleessa on lisätty erityissäännöksiä otsonia koskeviin ehdotuksiin. - Neuvosto katsoo, että ilman pilaantumista koskevien tietojen arviointi huomioon ottaen ei ole asianmukaista rajoittaa tästä eteenpäin komission mahdollisia lisäehdotuksia ainoastaan liitteessä I olevassa 3 kohdassa (4 artiklan 1 kohdan 3 luetelmakohta) mainittuihin epäpuhtauksiin ja että yhteisen kannan 5 kappaleen muotoilu 'Muiden epäpuhtauksien osalta . . .' antaa komissiolle mahdollisuuden muotoilla aiheellisia ehdotuksia katsoessaan sen tarpeelliseksi. - 2 kohta Yhteisen kannan 3 kohdan b alakohdassa käsitellään uudelleen 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua asiaa ja täsmennetään sen sisältö mallintamisen osalta. - 3 kohta Tämä kohta, joka on otettu yhteisen kannan 4 kohtaan, muotoiltiin uudelleen siten, että ylitysmarginaalin luonne sekä sen suhde määräaikaan, johon mennessä raja-arvo on saavutettava, selventyvät. - Suhteet Euroopan ympäristökeskukseen Komission tavoin neuvosto katsoo riittäväksi viitata vain kerran (yhteisen kannan johdanto-osan 21 kappale) siihen, että komissio toimittaa tietoja EEA:lle. Neuvosto jätti sen sijaan pois johdanto-osan 15 kappaleen 3 lauseen, joka on luonteeltaan varsin yleinen eikä siinä lisätä mitään EEA:n tehtävien määrittelyyn. v) 5 artikla Tämä artikla jaettiin selvyyden vuoksi kahteen osaan: - Yhteisen kannan 5 artiklassa esitetään alustavan arvioinnin vaihe, joka on tarpeen, jotta saadaan käyttöön perusarvoja, minkä jälkeen voidaan aloittaa 1-5 kohdassa kuvattu järjestelmällinen arviointiprosessi. - Yhteisen kannan 6 artiklassa toistetaan ehdotuksen 5 artiklassa annettujen säännösten olennaiset asiat täsmentäen ne tilanteet, joissa ilman laadun mittaukset ovat pakollisia, sekä todetaan, että kunkin epäpuhtauden osalta määrätään erikseen ne tasot, joista lähtien voidaan käyttää mallintamistekniikoita. vi) 6-9 artiklat Ottaen huomioon, että tietyt näissä artikloissa annetut säännökset koskevat kaikkia alueita, katsottiin olevan selvempää, että ne kootaan 'yleisiä vaatimuksia' koskevaan artiklaan (yhteisen kannan 7 artikla, jossa muutettuun ehdotukseen on lisätty muihin jäsenvaltioihin ulottuvia vaikutuksia koskeva säännös (2 kohdan 3 alakohta). Viittaus teollisuuslaitosten toimintaa koskeviin säännöksiin (7 artiklaan 1 kohta) on käsitelty yhteisen kannan johdanto-osan 13 kappaleessa) ja siirretään kaikki tietojen toimittamista koskevat säännökset 11 artiklaan. Yhteisen kannan 8 artiklassa kootaan yhteen säännökset, jotka koskevat alueita, joissa raja-arvot ylittyvät. Muutettuun ehdotukseen lisätään vielä 6 kohdassa jäsenvaltioiden keskinäisiä neuvotteluja koskeva säännös, jos jokin epäpuhtaus on levinnyt toiseen (toisiin) jäsenvaltioon (jäsenvaltioihin) tai uhkaa tehdä niin. Alueisiin, joissa epäpuhtauksien tasot ovat raja-arvojen alapuolella, sovellettava 'standstill' -lauseke vahvistaa 9 artiklaa. vii) 11 artikla Yhteisen kannan 11 artikla eroaa muutetusta ehdotuksesta seuraavasti: - Siihen on otettu edellä iii ja vi kohdassa mainitut tiedot. - Tiettyjä ajanjaksoja on pidennetty, jotta voidaan ottaa huomioon komissiolle toimitettujen tietojen keräämiseen ja analysointiin tarvittava aika tai suunnitelmien tai ohjelmien laatimiseen varattava aika [siten 7 artiklan 3 kohdassa (Euroopan parlamentin esittämä tarkistus n:o 17) säädetyn yhden vuoden sijaan neuvosto piti realistisempana säätää kahden vuoden ajanjakso 11 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa]. - Lisättiin (yhteisen kannan 1 kohdan d alakohta) alustavia arviointimenetelmiä koskeva säännös (ks. edellä v kohta). viii) 12 artikla Ottaen huomioon tämän artiklan nojalla perustettavalle komitealle määrättyjen, yhteisen kannan 12 artiklan (uudessa) 1 kohdassa täsmennettyjen tehtävien luonteen, neuvosto piti asianmukaisempana säilyttää luonteeltaan säätelevän komitean (tyyppi III a). ix) 13 artikla Ottaen huomioon, että tämän direktiivin tiettyjen säännösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä riippuu johdettujen direktiivien sisällöistä, yhteisen kannan 13 artiklan 1 kohdassa täsmennetään ne säännökset, jotka eivät riipu niistä. Tässä samassa kohdassa kansalliseen lainsäädäntöön siirtämistä koskeva päivämäärä (31 päivä heinäkuuta 1996), jota ei voida soveltaa ottaen huomioon asian käsittelyn nykyvaihe, korvataan uudella määräajalla (18 kuukautta), joka lasketaan direktiivin voimaantulosta. x) Liitteet - Liite I Neuvosto säilytti tässä liitteessä ne epäpuhtaudet, jotka tietämyksen nykyisen ja tulevaisuudessa arvioitavissa olevan tilan mukaan on otettava huomioon yhteisötasolla tulevina vuosina, tämän rajoittamatta komission aloiteoikeutta kyseisessä asiassa. Neuvosto säilytti siis kaikki muutetun ehdotuksen 1 ja 2 kohdassa mainitut epäpuhtaudet - lukuun ottamatta fluoria ja happamia laskeumia, joiden osalta neuvosto on sitä mieltä, että ne eivät kuulu tähän direktiiviin ja että happamoitumisen torjuntaan on kehitettävä erityisstrategia, - lisättiin elohopea ja säilytettiin PAH:it ja nikkeli yleisesti (Euroopan parlamentin esittämää tarkistusta n:o 32 ei siis huomioitu); asiaa koskevissa johdetuissa direktiiveissä voidaan määrätä tarvittaessa hienommasta luokituksesta, - korvattiin 'mustat savut' laajemmalla luokalla 'pienet hiukkaset' (joihin sisältyvät hiukkaset, joiden halkaisija on alle 10 mikrometriä (Euroopan parlamentin tarkistus n:o 28) eikä hyväksynyt 3 kohtaa (Euroopan parlamentin tarkistus n:o 34). On kuitenkin huomattava, että suurinta osaa siinä mainituista epäpuhtauksista on jo käsitelty aikaisemmissa huomautuksissa (PAH:it, happamoituminen) tai meneillään olevissa neuvotteluissa [Ilmaston muutosta koskeva yhteisön strategia, ehdotus direktiiviksi VOC (volatile organic carbon, haihtuvat orgaaniset hiiliyhdisteet) 'Vaihe II']. - Liite II Nevosto katsoi, että aiheellisten tietojen toimittamisen pilaantumisen ehkäisemistä koskevista toimista tai hankkeista pitäisi liittyä vain niiden teknisiin kysymyksiin. Niiden rahoitusta koskevat viittaukset (7 kohdan 3 luetelmakohta ja 8 kohdan 4 luetelmakohta) on siten poistettu (yhteisen kannan liite IV). (1) EYVL N:o C 216, 6.8.1994, s. 4 (2) EYVL N:o C 166, 3.7.1995, s. 173 (3) EYVL N:o C 238, 13.8.1995, s. 10. (4) EYVL N:o C 110, 2.5.1995, s. 5