Toinen komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille Bergenissä 13 ja 14 äivänä maaliskuuta 1997 pidetyn kalastusalueiden yhdentämistä ja ympäristökysymyksiä käsittelevän miniterikokouksen päätelmiä koskevan lausunnon täytäntöönpanosta /* KOM/99/0270 lopull. */





TOINEN KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE BERGENISSÄ 13 JA 14 PÄIVÄNÄ MAALISKUUTA 1997 PIDETYN KALASTUSALUEIDEN YHDENTÄMISTÄ JA YMPÄRISTÖKYSYMYKSIÄ KÄSITTELEVÄN MINISTERIKOKOUKSEN PÄÄTELMIÄ KOSKEVAN LAUSUNNON TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA 1. Johdanto Tämä kertomus on jäsennelty samalla tavalla kuin komission vuonna 1998 tekemä kertomus (KOM(1998)326 lopullinen, 19.5.1998). Samoin kuin edeltäjässään, tässä kertomuksessa ei käsitellä jaksoja Pääperiaatteet, Hallintotavoitteet ja Toimintalinjat. Tässä käsitellään jaksoa Toimenpiteet, joka muodostaa suurimman osan päätelmiä koskevasta lausunnosta ja joka koskee suorimmin toimivaltaisia viranomaisia. Yleensä tässä kertomuksessa on mukana yhteisön tasolla toteutetut toimet, mutta ei tietoja yksittäisten jäsenvaltioiden toteuttamista toimenpiteistä. 2. Kutevan kannan biomassan uudistaminen tai säilyttäminen (Päätelmiä koskevan lausunnon 6 ja 7 jakso) Vuoden 1998 aikana ICES otti käytäntöön ennalta varautuvan lähestymistavan periaatteen kalastuksen hallinnossa (kohde- ja rajamäärät; ks. jäljempänä). Tämä ennalta varautuva lähestymistapa otettiin kokonaisuudessaan mukaan ICES:in vuoden 1999 kaupallisia kalakantoja koskeviin hallintotiedotteisiin, jotka ovat olleet saatavilla marraskuusta 1998. ICES:in kehittämä kalastuksen hallinnon ennalta varautumisen periaate otettiin laajalti huomioon silloin, kun komissio valmisteli ehdotustaan vuoden 1999 suurimmiksi sallituiksi saaliiksi (TAC:eiksi) ja kiintiöiksi. Joulukuun 1998 kokouksessaan neuvosto saattoi hyväksyä ilman muutoksia suurimman osan Pohjanmeren ministerikokouksen soveltamisalaan kuuluvien kalakantojen TAC:eista sellaisina kuin komissio oli ne ehdottanut (18 päivänä joulukuuta 1998 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 48/1999). Vuoden 1998 vuosittaisessa EY:n ja Norjan Pohjanmeren kalakantoja käsittelevässä kahdenvälisessä kokouksessa osapuolet totesivat, että ICES:in ilmoituksen mukaan monet Pohjanmeren tärkeät pohjakalalajien ja pelagisten lajien kannat ovat turvallisten biologisten rajojen ulkopuolella. Osapuolet olivat yhtä mieltä siitä, että kantojen kokonaistilanteen parantamiseksi tarvitaan jatkuvia ponnistuksia. EY ja Norja sopivat nykyisen punakampelakannan tilanteen perusteella monivuotisen hallintosuunnitelmien jatkamisesta kutevan kannan biomassan palauttamiseksi ennalleen. EY:n ja Norjan sopiman punakampelan TAC:in pitäisi johtaa kalastuskuolleisuuden vähenemiseen vuoteen 1998 verrattuna ja täten edesauttaa kutevan kannan uudistamista. Vaikka silakkakannat osoittavat kannustavia uusiutumisen merkkejä vuoden 1996 vaikeasta tilanteesta, EY ja Norja päättivät, että on tarpeen jatkaa niiden vuonna 1996 aloittamaa sillikannan uusiutumissuunnitelman perussäännöksiä. Kohdennettua kilohailin kalastusta koskevia erityissäännöksiä, joiden tarkoituksena oli sivusaaliiden rajoittaminen, jatkettiin vuosiksi 1998 ja 1999. EY:n ja Norjan välisiä makrillin hoitosuunnitelman parantamista (mukaan lukien sellaiset aiheet kuin kuolleisuuden kohdetaso ja kutevan kannan biomassan vähimmäiskohdetaso) koskevia kahdenvälisiä neuvotteluja, jotka aloitettiin vuonna 1995, jatkettiin vuonna 1998. Vaikka edistystä tapahtuu koko ajan, tämä prosessi ei ole vielä päättynyt. Tämä johtuu osittain aiheen monitahoisuudesta. Vuoden 1998 ja 1999 TAC:it vahvistettiin sovittujen kuolleisuuden kohdetasojen mukaisesti. On olemassa toiveikkaita merkkejä siitä, että viime vuosina turskan kalastuskuolleisuus olisi vähentynyt. Kutevan kannan biomassa on viime aikoina lisääntynyt ja sen odotetaan lisääntyvän edelleen kunhan vuoden 1996 runsasmääräiset poikaset tulevat sukukypsiksi. Vuoden 1999 TAC:iksi on vahvistettu 132 400 tonnia, mikä vähentää edelleen merkittävästi tämän kannan kalastuskuolleisuutta. EY ja Norja toivovat tällä tavoin vakiinnuttavansa kutevan kannan biomassan etenevän uusiutumisen. EY ja Norja ovat sopineet pitävänsä vuoden 1999 ensimmäisellä puoliskolla kokouksen ennalta varautuvan lähestymistavan täytäntöönpanosta kalastuksen hallinnossa. Tässä kokouksessa käsitellään suurinta osaa Pohjanmeren kaupallisesti tärkeistä kannoista. Edellä mainitussa neuvoston kokouksessa komissiota kehotettiin ehdottamaan ensimmäistä kertaa TAC:eja Pohjanmeren pistepunahai-, täpläpunahai- ja pohjankatkarapukannoille (jälkimmäiselle on jo olemassa TAC Skagerrakissa ja Kattegatissa). Komissio sitoutui antamaan tästä ehdotuksia neuvostolle vuoden 1999 alussa. Vuonna 1998 ICES vahvisti kohde- ja rajamäärät useimmille päätelmiä koskevan lausunnon liitteenä oleville kannoille. Viitemäärät vahvistettiin turskalle, koljalle, silakalle, makrillille, pohjankatkaravulle, harmaaturskalle, punakampelalle, seitille, tuulenkalalle, kielikampelalle ja valkoturskalle. Neuvosto ei ole vielä virallistanut ICES:in laatimaa viitemääriin perustuvaa kalastuksen hallinnon ennalta varautuvaa lähestymistapaa. Kantojen arvioinnin ja ennusteiden osalta voidaan todeta, että ICES on laatinut ne uudestaan merikrotille, lasikampelalle, harmaaturskalle ja tuulenkalalle. 3. Kalastuskapasiteetin ja/tai pyyntiponnistuksen vähentäminen (Päätelmiä koskevan lausunnon 6.9 jakso) Yhteisön laivaston kalastuskapasiteettia ja/tai pyyntiponnistuksen vähentämistä koskevat tavoitteet vahvistetaan monivuotisissa ohjausohjelmissa (MOO). Ne vahvistetaan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92, "perusasetuksen", 11 artiklan mukaisesti ja niiden tavoitteena on vähentää laivaston kapasiteettia ja pyyntiponnistusta tasolle, jolla voidaan varmistaa saatavilla olevien kalavarojen pitkäaikainen tasapaino. Nykyinen ohjelma (MOO IV) on lajissaan neljäs ja se kattaa 1.1.1997 ja 31.12.2001 välisen ajan. MOO IV:n tavoitteiden asettamista koskevat ohjeet annettiin 26 kesäkuuta 1997 annetussa neuvoston asetuksessa 97/413/EY. Niillä pyritään 30 prosentin pyyntiponnistuksen vähennykseen häviämisvaarassa olevien kantojen osalta ja 20 prosentin vähennykseen liikakalastettujen kantojen osalta. Näitä määriä tasoitetaan sen mukaisesti, miten suuri osuus saaliista koostuu näistä kannoista. Kapasiteetin vähentämistä ei sovelleta kokonaispituudeltaan alle 12-metrisiin, passiivisia pyydyksiä käyttäviin aluksiin. MOO IV:ssä määritellään jokaisen jäsenvaltion osalta ne laivaston osat kalakannoittain ja pyydyksittäin, joiden pyyntiponnistusta vähennettävä 31.12.2001 mennessä. Siinä vahvistetaan myös vuosittaiset välitavoitteet sen varmistamiseksi, että vähennykset toteutetaan asteittain. Vuoden 1997 aikana yhteisön laivaston vetoisuus pieneni noin 2 prosenttia ja teho 3 prosenttia. Aktiivisia pyydyksiä, kuten trooleja tai kurenuottia, käyttävien alusten kapasiteetin vähentäminen voidaan toteuttaa vähentämällä sekä kalastustoimintaa että kapasiteettia, edellyttäen, että voidaan valvoa asianmukaisesti selkeästi määriteltyjen kohdesaaliiden kalastusta. Saksa, Ranska, Alankomaat, Irlanti, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat käyttäneet hyväkseen tätä mahdollisuutta joissakin laivastonosissa. Kaikki muut jäsenvaltiot aikovat toteuttaa MOO IV:n tavoitteet yksinomaan kapasiteettia vähentämällä. 4. Nuorten kalojen, äyriäisten ja nilviäisten suojelu (Päätelmiä koskevan lausunnon 8 jakso) Yksi mahdollinen toimenpide, joka voisi johtaa turskan kutevan kannan biomassan keskipitkän aikavälin lisääntymiseen on kiellettyjen kalastusalueiden ja aikojen ("box") vahvistaminen nuorten yksilöiden parvien suojelemiseksi. Nuoret turskat, jotka eivät parveile selvästi rajatuilla maantieteellisillä alueilla tarpeeksi pitkiä aikoja, vaikeuttavat tätä lähestymistapaa. Tästä huolimatta monet jäsenvaltiot olivat vuoden 1998 alussa pystyneet toteuttamaan yhteisenä kansallisena toimenpiteenä väliaikaisen kalastuskiellon nuorten turskien paikallisen parven suojelemiseksi Helgolandin lahdella. Neuvosto päätti vahvistaa toistaiseksi voimassaolevana väliaikaisena toimenpiteenä eri silmäkoot pistepunahaita ja täpläpunahaita pyytäville kiinteille pyydyksille. Nämä kaksi lajia on yleensä yhdistetty saman silmäkoon alle, mikä ei ole toivottavaa niiden täysikasvuisten yksilöiden kokoeroihin nähden. Neuvosto hyväksyi 30 päivänä maaliskuuta 1998 asetuksen (EY) N:o 850/98 kalavarojen säilyttämisestä suojelemalla nuoria meren eliöitä teknisin toimenpitein. Tammikuun 1 päivästä 2000 tämä asetus korvaa nykyisen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä annetun neuvoston asetuksen (29 päivänä huhtikuuta 1997 annettu neuvoston asetus (EY) 894/97). Sekä voimassaolevat että vasta hyväksytyt asetukset koskevat muun muassa Pohjanmerta, Englannin kanaalia ja Skagerrakia. Uuden asetuksen (samoin kuin voimassaolevankin) tärkein tavoite on saattaa nuorten kalojen, äyriäisten ja nilviäisten pyynti niin vähäiseksi kuin mahdollista. Tarkistetun teknisiä toimenpiteitä koskevan asetuksen yhteydessä komissio antoi neuvostolle ehdotuksen, joka koski saman kalastusmatkan aikana käytettäviä, silmäkooltaan erikokoisten verkkojen käyttöä koskevia sääntöjä ("kahden verkon sääntö"). Tässä komission ehdotuksessa käsitellään myös kalastuspäiväkirjan käyttövelvoitetta alusluokissa, joissa tätä velvoitetta ei aikaisemmin ollut. Näitä toimenpiteitä tullaan soveltamaan neuvoston hyväksynnän jälkeen 1 päivästä tammikuuta 2000. Uusien teknisiä toimenpiteitä koskevien asetusten yhteydessä komissio valmistelee edelleen kahta uutta asetusta. Toisessa annetaan niin kutsutulla punakampela-alueella kalastavia aluksia koskevia erityissäännöksiä (Ranskan, Belgian, Alankomaiden, Saksan ja Tanskan rannikkoalue, jossa on suuria nuorten punakampeloiden parvia). Toisessa annetaan katkaravun pyynnissä käytettyjä erottelutrooleja tai lajitteluristikoita koskevat yksityiskohtaiset säännöt; näiden säännösten avulla nuoret kampelakalat pääsevät paremmin verkoista pois. 5. Lajien ja niiden elinympäristöjen suojelu (Päätelmiä koskevan lausunnon 9 jakso) Monet tämän kertomuksen muissa jaksoissa kuvatuista toimenpiteistä ovat suotuisia niin kaikille lajeille kuin kaupalliselle kalastukselle. Erityisesti vuosittaisten TAC:ia ja kiintiöitä koskevan asetuksen, teknisistä toimenpiteistä annetun asetuksen ja monivuotisten ohjausohjelmien yhdistelmällä, joiden kaikkien päämääränä on kalastuskuolleisuuden vähentäminen ja valvominen, tulee olemaan suotuisia vaikutuksia Pohjanmeren ekosysteemeihin. Koska tuulenkalan kalastus saattaa haitata eräiden merilintulajien ravinnon saantia, komissio on pyytänyt ICES:ia antamaan lähitulevaisuudessa asiasta lausunnon. Komissio saattaa tämän perusteella antaa asiaa koskevia ehdotuksia neuvostolle. Edellä mainittujen toimenpiteiden tarkoituksena on vähentää eri lajeihin kohdistuvaa kalastuksen vaikutusta, olivat ne sitten kohdelajeja tai eivät. On myös olemassa EY:n erityistoimenpiteitä yhteisön tärkeinä pitämien lajien ja elinympäristöjen kokonaisvaltaiseksi suojelemiseksi. Näistä säädetään elinympäristö- ja lintudirektiiveissä, joita sovelletaan niin rannikko- ja merialueisiin kuin maa-alueisiin. Näiden direktiivien säännösten keskeinen osa on Natura 2000 niminen yhteisön suojelualueiden verkoston perustaminen. Natura 2000 hankeen aloittamista on lykätty, lähinnä sen vuoksi, että monet jäsenvaltiot eivät ole täyttäneet oikeudellisia velvoitteitaan. Jäsenvaltiot jättivät erityisesti toimittamatta kansallisia luetteloja suojeltaviksi ehdotetuista alueista määräajassa. Komissio on jatkanut asian käsittelyä kahdella tavalla: sen on ensinnäkin antanut jäsenvaltioille teknistä apua esimerkiksi työryhmien, seminaarien ja konferenssien muodossa auttaakseen niitä selvittämään kokemansa vaikeudet ja toiseksi se on nostanut kanteita sellaisia maita vastaan, jotka laiminlyövät edelleen velvollisuutensa. Teknistä avustamista on ollut muun muassa elinympäristödirektiivin täytäntöönpanosta meri- ja rannikkoalueilla pidetty konferenssi sekä rahoituksesta, hallintosuunnitelmien kehittämisestä ja paikallisten toimijoiden yhteistyön varmistamisesta pidetyt konferenssit. Oikeudellisissa asioissa on edetty siten, että eräitä jäsenvaltioita vastaa on nostettu kanteita ja toisia vastaan niitä harkitaan. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on jo antanut eräitä tärkeitä tuomioita. Ne eivät liity suoraan merellisiin ongelmiin, mutta ilmaisevat komission menestystä velvoitteessaan varmistaa EY:n lainsäädännön noudattaminen tällä alalla. Suojeltaviksi ehdotettujen alueiden kansallisia luetteloja on toimitettu jatkuvasti enemmän. Ensimmäinen Atlantin alueen biomaantieteellinen seminaari pidettäneen syksyllä 1999. Seminaarissa ei heti hyväksytä lopullista luetteloa, mutta se on askel elinympäristödirektiivin täytäntöönpanossa Atlantin alueella. Tähän mennessä kaikki 13 jäsenvaltiota, joita meri- ja rannikkoalueiden asiat koskevat, ovat ehdottaneet yhteisöä erityisesti kiinnostavien kohteiden luettelossaan alueita, joihin kuuluu ainakin yksi avomeri- tai vuorovesielinympäristötyyppi. Merialueiden ekosysteemien ja niiden biologisen monimuotoisuuden suojelua ja säilyttämistä koskevan vuoden 1998 annettun OSPAR-yleissopimuksen liite V olisi myös mainittava. Tämä liitteen johdannossa todetaan, että OSPAR välttää jo muiden kansainvälisten järjestöjen sopimien toimenpiteiden toistamista. Liitteen säännökset ovat lintu- ja elinympäristödirektiivin mukaisia. Niiden ansiosta OSPARCOM voi toteuttaa toimenpiteitä sellaisten merilajien ja elinympäristöjen suojelemisen varmistamiseksi, joista ei suoraan säännellä EY:n lainsäädännössä. Tällä tavalla saadaan aikaan täydentävä luonnonsuojelutoimenpiteiden ohjelma Koillis-Atlantilla ja Pohjanmerellä. Komissio tukee uuttaa liitettä. Komissio tukee myös OSPAR:in tieteellisiä aloitteita kuten meren ekosysteemejä tutkivaa työtä. OSPAR:in vuoden 1998 kokouksen johtopäätöksissä viitataan myös yhteistyön parantamiseen Euroopan komission kanssa. Tämän toteuttamistavat ovat harkinnassa. Komissio on tukenut Biomar-hanketta, jonka tarkoituksena on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin vesien meren biotooppien kattava luokittelujärjestelmä. Tätä tulee seuraamaan Euroopan ympäristönsuojelua käsittelevä teemakeskus EUNIS-järjestelmän kehittämisen yhteydessä. EY:n rahoitusta on myös LIFE-välineen avulla annettu eräille merellisille hankkeille kuten esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan hankkeelle merellisistä erityisistä suojelutoimien alueista. Rannikkoelinympäristöjen painotus elinympäristödirektiivissä ei ole ollut sattumaa. Rannikkovyöhyke on haitallisten ympäristövaikutusten vuoksi Pohjanmeren kuormittuneinta aluetta. Suurin osa kuormituksesta johtuu maissa ja rannikkovesissä toteutetuista toimista, mutta merkittävä osa johtuu myös merellä ja syvänmeren alueilla tapahtuvasta toiminnasta. Rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskeva komission esittelyohjelma, johon kuuluu monia taloudellisen toiminnan aloja (esimerkiksi kuljetus, matkailu ja kalastus) suunniteltiin siksi, että saataisiin kirjattua ja arvioitua monien Euroopan rannikkoalueiden rappion ja vääränlaisen hoidon syitä. Siinä annetaan konkreettisia esimerkkejä hyvästä rannikkoalueiden yhdennetystä käytöstä ja hoidosta erilaisilla sosiaalis-taloudellisilla, kulttuuria koskevilla, hallinnollisilla ja fyysisillä edellytyksillä. Komissio haluaa kannustaa julkista keskustelua näistä aiheista ja se julkaisee pian ohjelman tähänastista tuloksista kuulemisasiakirjan. 6. Suojelu muulta toiminnalta kuin kalastukselta (Päätelmiä koskevan lausunnon 10 jakso) Koska vedessä elävien lajien altistuminen vaarallisille aineille vaikuttaa pikemminkin kaupallisiin kalakantoihin ja lajeihin kuin uhanalaisiin lajeihin, komissio valmistelee luetteloa etusijalla olevista aineista vesiä koskevan puitedirektiivin yhteydessä. Näihin aineisiin tullaan soveltamaan ympäristön laatutavoitteita ja mahdollisesti tuoterajoituksia, jos tavoitteita ei saavuteta parhaan saatavilla olevan tekniikan soveltamisella. Tämä työohjelma täydentää ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annettua direktiiviä (EY) N:o 96/61, jonka tavoitteena on teollisuuden päästöjen vähentäminen. Maatalouden alalla komissio järjesti kasvinsuojeluaineiden käytön vähentämisestä työryhmän, jossa kiellettiin tällaisten aineiden käyttö erityisen haavoittuvilla alueilla ja kiirehdittiin direktiivin (ETY) N:o 91/414 soveltamisalaan kuuluvien aktiivisten aineiden uudelleen tarkastelua. Nitraattien aiheuttaman rehevöitymisongelman osalta komissio on aloittanut kanteiden nostamisen lukuisia jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät ole panneet kunnolla täytäntöön nitraattidirektiiviä 91/676. Yhteisön edustajana Koillis-Atlantin merellisen ympäristön suojelua käsittelevässä komissiossa (OSPAR) Euroopan komissio tuki OSPAR:in uusia monimuotoisuutta koskevia toimintasuunnitelmia, joilla taistellaan vaarallisia aineita ja rehevöitymistä vastaan. Ensin mainittu aihe tulee myös olemaan yleissopimuksen uuden liitteen aiheena. Komissio on myös tukenut näiden komissioiden Itämeren ja Välimeren suojelua koskevia ohjelmia. 7. Täytäntöönpanon valvonta (Päätelmiä koskevan lausunnon 11 jakso) Vuonna 1998 yhteisössä tarkasteltiin perusteellisesti uudelleen yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavaa valvontajärjestelmää. Neuvosto kannatti yksimielisesti kalastuksen valvonnasta annetun tiedonannon (KOM(98) 92, 12.2.1998) analyyseja ja päätelmiä. Yhteisen kalastuspolitiikan paremmasta soveltamisesta tehdyssä toimintasuunnitelmassa (SEC(98) 949, 5.6.1998) luetellaan vuoden 1993 valvontajärjestelmän uudistamisen jälkeen ilmenneihin heikkouksiin sovellettavat toimenpiteet. Vuoden 1998 lopulla, 17 päivänä joulukuuta 1998 neuvosto vielä antoi asetuksen (EY) N:o 2846/98 (1), jolla muutetaan yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annettua asetusta (ETY) N:o 2847/93. (1) EYVL L 358, 31.12.1998, s. 5. Edellä mainituissa aloitteissa säädetään: 1. kaikkien kalastuksen valvonnassa, tarkastuksissa ja seurannassa mukana olevien viranomaisten yhteistyön parantamisesta kaikissa vaiheissa (pyynnistä kuluttajalle), 2. avoimuuden lisäämisestä erityisesti merkittävien rikkomusten seurannan osalta, 3. komission kalastuksen valvojien autonomian lisäämisestä ja 4. kolmansien maiden alusten yhteisöön purkamien saaliiden seurannan lisäämisestä. Nämä toimenpiteet tulevat voimaan vuoden 1999 aikana. Koska satelliittivalvonnan pakollisuudesta on päätetty, ensimmäiseen ryhmään yhteisön aluksia, joihin tätä vaatimusta on sovellettu 1 päivästä heinäkuuta 1998, on asennettu sijainnin ilmoittavat laitteistot. Tammikuun 1 päivänä 2000 kaikissa yli 20-metrisissä yhteisön kalastusaluksissa on oltava tällaiset VMS-laitteet (alusten seurantajärjestelmälaitteet). Tästä päivämäärästä lähtien myös yhteisön vesillä kalastusta harjoittavilla kolmannen maan aluksilla on oltava VMS-laitteet. Vuoden 1999 alkupuolella komissio antoi neuvostolle ehdotuksen asetukseksi sellaisten toimintatapojen luettelosta, joilla rikotaan vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä (KOM(99)70, 19.2.1999). Tätä ehdotusta käsiteltiin kalastusasiain neuvostossa maaliskuussa. Jäsenvaltioiden ja Pohjanmeren äärellä olevien kolmansien maiden välillä on tehty lukuisia kalastuksen tarkastajien vaihtoja, joihin myös komission kalastuksen valvojat osallistuivat. Näiden vaihtojen avulla valvojat tutustuivat muiden osapuolten valvontamenettelyihin ja käytäntöihin ja paransivat yhteydenpitoa viranomaisiin henkilökohtaisten suhteiden luomisella. EY:n, Norjan ja Färsaarten asiantuntijat ovat tavanneet kahdenvälisesti ja kolmenvälisesti sekä Koillis-Atlantin kalastuskomissiossa keskustellakseen valvontaan ja säilyttämistoimenpiteisiin liittyvistä asioista. Lippualusten saaliiden purkamisia koskeva tietojen vaihto on parantunut merkittävästi. Osapuolet ovat osallistuneet Koillis-Atlantin kalastuskomissiossa elektronisen tietojensiirtojärjestelmän perustamiseen; se otetaan käyttöön lähitulevaisuudessa ja sitä voidaan käyttää kahdenväliseen tietojen vaihtoon. EY ja Norja ovat kahdenvälisesti sitoutuneet lisäämään makrillin kalastuksen valvontaa. Saaliiden purkausmenettelyjen ja erityisesti purettujen kalojen punnituksen uudelleen tarkastelua varten on perustettu työryhmä. 8. Tieteelliset, tekniset ja taloudelliset vaikutukset (Päätelmiä koskevan lausunnon 1215 jakso) Neuvoston maaliskuussa 1998 hyväksymässä teknisiä toimenpiteitä koskevassa tarkistetussa asetuksessa jäsenvaltiot sitoutuvat, hakiessaan komission rahoitusta vuosiksi 1998, 1999 ja 2000, antamaan etusijan neliösilmäisten verkonosien tai muiden hinattavien pyydysten valikoivuutta lisäävien laitteiden hyödyllisyyttä koskeville kokeellisille hankkeille. Komissio on sitoutunut rahoittamaan ensisijaisesti tällaisia hankkeita. Komissio rahoittaa monenlaisia kaikkiin yhteisen kalastuspolitiikan alaan kuuluvia hankkeita, ja erityisesti kohdesaaliita koskevia tieteellisiä näytteenotto-ohjelmia. Vuoden 1999 ehdotuspyynnössä todettiin, että etusija annetaan Pohjanmeren osalta turskaa ja punakampelaa koskeville hankkeille. Vuonna 1998 saatiin niin kutsutun IMPACT-hankkeen loppukertomus. Kertomus on nimeltään "Eri pyyntimenetelmien vaikutus Pohjanmeren ja Irlannin meren bentaalisiin ekosysteemeihin". EY rahoitti tämän hankkeen. Kertomus on toimitettu ICES:ille tieteellistä arviointia ja hallinnollista lausuntoa varten. 9. Tiedottaminen ja yhteistyö (Päätelmiä koskevan lausunnon 16, 17 ja 18 jakso) Alueellisia kalastuksen hallintoa koskevia kokouksia jatkettiin vuonna 1998 ja vuoden 1999 alussa. Näihin kokouksiin ovat osallistuneet käsiteltävänä olevan alueen jäsenvaltiot, teollisuus, tutkijat ja taloustieteilijät. Vuosina 19981999 pidettiin kolme tällaista kokousta; aiheena olivat Pohjanmeren kampelakalojen pyynti, Koillis-Atlantin pelagisten lajien pyynti ja pohjakalalajien pyynti Kelttienmerellä. Nämä kokoukset olivat aiemmin samasta aiheesta järjestettyjen kokousten seurantakokouksia ja komissio arvioi niitä tiedonannossa (KOM(1998)145, 18.3.1998). Vuonna 1998 komissio aloitti epävirallisten kokousten sarjan kaikkien kalastuksesta kiinnostuneiden valtiosta riippumattomien järjestöjen kanssa. Näihin järjestöihin kuuluu ympäristöjärjestöjä ja kehitysmaista huolehtivia ryhmiä. Näiden kokousten tarkoituksena on antaa näille järjestöille tietoja ja saada niitä heiltä. 10. Kalastuksen ja ympäristöpolitiikan yhdistäminen edelleen (Päätelmiä koskevan lausunnon 19 ja 20 jakso) Komissio pyrkii saamaan jonkin tunnustetun tieteellisen elimen laatimaan kalastuksen biologisten vaikutusten tutkimustoimintaa koskevan työohjelman. Tämä ohjelma aloitettaneen vuoden 1999 aikana. Komissio on tietoinen ennalta varautumisen periaatteen kansainvälisestä kehityksestä. Komissio on ollut mukana tästä aiheesta pidetyissä, muun muassa ICES:in, NAFO:n, ja NASCO:n järjestämissä kokouksissa. Komissio aikoo arvioida näiden kokousten tuloksia. Helmikuussa 1999 EY otti osaa FAO:n kalastuskomiteaan (COFI), jossa hyväksyttiin merilintujen tahattoman pyynnin vähentämistä pitkäsiimakalastuksessa, haikalojen säilyttämistä ja hoitoa sekä kalastuskapasiteetin hallintoa koskevat kansainväliset toimintasuunnitelmat. COFI:ssa keskusteltiin myös kalastustuotteiden ekomerkkien ohjeiden laatimisen toteutettavuutta koskevan FAO:n teknisen kuulemisen tuloksista. Tämä kuuleminen, johon EY osallistui, oli lokakuussa 1998. Helmikuussa 1998 komissio hyväksyi tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön strategiasta biologisen monimuotoisuuden hyväksi (KOM(1998)0042 lopull.). Tässä strategiassa määritellään muun muassa biologista monimuotoisuutta koskevien seikkojen kalastuspolitiikkaan ja sen välineisiin yhdentämistä koskevat erityiset tavoitteet. Strategiaa seuraa erityisen kalastuksen ja biologisen monimuotoisuuden toiminatasuunnitelman kehittäminen, joka esitetään neuvostolle ja parlamentille vuonna 2000.