Komission ensimmainen kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin (89/299/ETY) täytäntöönpanosta /* KOM/2000/0074 lopull. */





KOMISSION ENSIMMAINEN KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin (89/299/ETY) täytäntöönpanosta TIIVISTELMÄ Tämä komission ensimmäinen kertomus luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin (89/299/ETY) täytäntöönpanosta annetaan neuvostolle ja Euroopan parlamentille kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan nojalla. Kertomuksessa kuvataan, miten direktiivin säännökset on pantu täytäntöön jäsenvaltioissa. Kertomus perustuu osittain ulkopuolisen konsultin komissiolle laatimaan tutkimukseen. Konsultin tutkimuksessa keskityttiin erityisesti direktiivin monien vapaaehtoisten säännösten täytäntöönpanoon, mutta tässä kertomuksessa käsitellään myös jossakin määrin direktiivin käytännön vaikutusta ja mahdollisia parannuskohteita. Kertomuksessa pyritään myös selostamaan luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin ja vakavaraisuusvaatimusta koskevan Baselin sopimuksen (G10-maiden kansainvälisesti toimivia pankkeja varten suunnitellut pääomapuitteet) välisiä eroja. Tämän kertomuksen päätelmissä ehdotetaan mahdollisia toimenpiteitä omien varojen määritelmän yhdenmukaistamiseksi. Lisäksi ehdotetaan, että pankkialan neuvoa-antava komitea (BAC) ja sen työryhmät tutkisivat uudelleen luottolaitosten omista varoista annettua direktiiviä. Tässä yhteydessä olisi muun muassa tutkittava keinoja rajoittaa kilpailun vääristymiä ja vahvistaa Euroopan pankkijärjestelmää. Komissio ja asianomaiset EU:n jäsenvaltiot toimivat myös edelleen aktiivisesti pankkivalvontaa käsittelevässä Baselin komiteassa ja sen työryhmissä varmistaakseen, että omat varat määritellään samalla tavoin koko maailmassa ja että pääomasäännöksiä sovelletaan yhdenmukaisesti. Näin edistetään Euroopan luottolaitosten kansainvälisen kilpailukyvyn säilymistä. Baselin komitean työ tarjonnee hyödyllisen pohjan omista varoista annetun direktiivin tarkistamiseksi esitettäville ideoille ja ehdotuksille. 1. JOHDANTO Luottolaitosten omista varoista 17 päivänä huhtikuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin (89/299/ETY) 2 artiklan 2 kohdan mukaan komission on viimeistään kolmen vuoden kuluttua 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päivästä annettava kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle tämän direktiivin soveltamisesta sekä tehtävä tarvittaessa siinä yhteydessä tarpeellisina pitämänsä muutosehdotukset. Direktiivin toiseksi viimeisen johdantokappaleen mukaan kertomus on laadittava "silmällä pitäen sen säännösten tiukentamista ja siten selkeämmin yhdenmukaisen yhteisen omien varojen määritelmän saavuttamiseksi". Ajankohtana, johon mennessä edellä mainittu kertomus oli annettava, eli 1. tammikuuta 1996, komissio ei kuitenkaan ollut vielä saanut käyttöönsä tuloksia ulkopuolisen konsultin tehtäväksi annetusta tutkimuksesta, joka koski direktiivin täytäntöönpanoa. Näin ollen komissio katsoi aiheelliseksi lykätä kertomuksen laadintaa kunnes se saisi kyseisen tutkimuksen käyttöönsä ja voisi todeta sen paikkansapitävyyden, jolloin se voisi sisällyttää tutkimustulokset kertomukseen ja tehdä niistä johtopäätöksensä. Komissio katsoi kertomuksen laadinnan lykkäämisen aiheelliseksi myös sen vuoksi, että se halusi odottaa muutetun vakavaraisuusdirektiivin hyväksymistä, koska mainittu direktiivi on läheisessä yhteydessä direktiiviin 89/299/ETY. Pankkialan neuvoa-antava komitea (BAC) on tutustunut konsultin tutkimukseen, ja useat jäsenvaltiot tekivät tässä yhteydessä huomautuksia. Komissio olettaa, että konsultin tutkimustulokset, joiden oikeellisuudesta jäsenvaltiot eivät ole huomauttaneet 31. joulukuuta 1997 mennessä, ovat paikkansapitäviä. Sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annetun neuvoston direktiivin 93/6/ETY muuttamisesta annettiin 22. kesäkuuta 1998 direktiivi (98/31/EY) ("CAD II"). Kertomuksessa pyritään kuvaamaan ja arvioimaan, miten tämä yhteisön säädös on pantu täytäntöön, sekä esittämään mahdollisia Euroopan unionin tasolla suoritettavia toimenpiteitä omien varojen määritelmän yhdenmukaistamiseksi siten, että vältetään kilpailun vääristyminen ja vahvistetaan Euroopan unionin pankkijärjestelmää, mikä lisää järjestelmän turvallisuutta ja kuluttajien luottamusta siihen. Tässä kertomuksessa on seuraavat liitteet : - Liite I : Kansallisia täytäntöönpanotoimia koskeva taulukko - Liite II : Ensisijaisiin omiin varoihin hyväksyttävät rahoitusvälineet - Liite III : Tulkintamuistio XV/1100/95-rev.6 2. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 2.1. YLEISTÄ Luottolaitosten omia varoja koskevan direktiivin antamisesta on kulunut kymmenen vuotta. Direktiivin antaminen oli luonnollinen askel, jota ennakoitiin jo ensimmäisessä neuvoston direktiivissä 77/780/ETY luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta. Mainitun direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa : "Kunnes yhteensovittaminen on myöhemmin toteutettu, toimivaltaisten viranomaisten on määritettävä suorittamaansa valvontaa varten ja, jos se on tarpeen, soveltamiensa kertoimien lisäksi luottolaitosten erilaisten varojen tai velkojen keskinäiset suhdeluvut niiden vakavaraisuuden ja maksuvalmiuden seuraamiseksi sekä toteutettava muut toimenpiteet talletusten suojan varmistamiseksi." Tämän ensimmäisen pankkidirektiivin säännöksen johdosta pankkialan neuvoa-antava komitea oli keskeinen tekijä laadittaessa luottolaitosten omia varoja koskevaa direktiiviä, ja se on yhdessä GTIAD:n (pankkidirektiivien tulkintaa käsittelevä työryhmä) kanssa ollut sitä edelleenkin koko omien varojen direktiivin olemassaolon ajan. Omien varojen direktiivissä oleva omien varojen määritelmä perustuu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen vuodelta 1988. Tämä sopimus oli Baselin pankkivalvontakomitean työn tulos. Sopimus oli tarkoitettu kansainvälisesti toimiville pankeille. Baselin komiteaan kuuluu kahdeksan EU:n jäsenvaltiota (Belgia, Ranska, Saksa, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) sekä Yhdysvallat, Kanada, Japani ja Sveitsi. Myös monet muut maat ovat liittyneet Baselin sopimukseen. 2.2. DIREKTIIVIN TARKOITUS Luottolaitoksen omat varat voivat toimia puskurina sen kärsiessä tappioita, joiden kattamiseen voitot eivät riitä. Ne toimivat myös tärkeänä mittapuuna viranomaisille, varsinkin arvioitaessa luottolaitosten vakavaraisuutta ja muissa vakavaraisuuteen liittyvissä yhteyksissä. Luottolaitoksen omat varat palvelevat myös jatkuvuutta ja säästöjen suojelua. Omien varojen määrittelyä ja laskentaa koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen on eduksi luottolaitosten valvonnalle ja edistää osaltaan pankkialan yhdenmukaistamista. Luottolaitosten omia varoja koskevan direktiivin antaminen kuuluu osana laajempiin pyrkimyksiin saada aikaan yhdenmukaiset vähimmäisvaatimukset EU:n rahoituslaitosten vakavaraisuudelle. Näiden pyrkimysten tarkoitus on toisaalta varmistaa rahoitusjärjestelmän turvallisuus ja moitteettomuus ja toisaalta luoda yhtenäismarkkinoilla kilpaileville rahoituslaitoksille tasapuoliset toimintaedellytykset. 2.3. DIREKTIIVIN RAKENNE Luottolaitosten omista varoista annetussa direktiivissä säädetään luottolaitosten omien varojen koostumuksesta ja niitä koskevista perusvaatimuksista. Direktiivissä määritellään tiettyjen omiin varoihin kuuluvien erien luokitteluperusteet. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vapaasti soveltaa tiukempia säännöksiä. Direktiivissä erotetaan toisistaan erät, joista muodostuu peruspääoma (ensisijaiset varat Baselin terminologian mukaan) ja erät, joista muodostuu lisäpääoma (toissijaiset varat Baselin terminologian mukaan). Direktiivissä otetaan huomioon se, että lisäpääomaan kuuluvat erät eivät ole saman luonteisia kuin peruspääomaan kuuluvat erät. Omiin varoihin sisällytetyn lisäpääoman määrä ei saa ylittää peruspääoman määrää. Tiettyjen lisäpääomaan kuuluvien erien määrä ei saa ylittää puolta peruspääoman määrästä. Kilpailun vääristymien välttämiseksi julkiset luottolaitokset eivät saa sisällyttää omiin varoihinsa jäsenvaltioiden tai paikallisviranomaisten niille myöntämiä takuita. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetään yleisperiaatteesta, jonka mukaan, jollei 6 artiklassa vahvistetuista rajoituksista muuta johdu, luottolaitosten konsolidoimattomiin omiin varoihin kuuluvat seuraavat erät : 1) direktiivin 86/635/ETY 22 artiklan mukainen pääoma, jos se on kokonaan maksettu, sekä ylikurssitilillä olevat varat mukaan lukematta kuitenkaan kumulatiivisia etuoikeutettuja osakkeita, 2) direktiivin 86/635/ETY 23 artiklan mukaiset rahastot ja edellisten tilikausien lopullisen tuloksen käsittelyn yhteydessä syntynyt voitto tai tappio. Jäsenvaltiot voivat sallia, että kesken tilikauden kertyneet voitot voidaan ottaa mukaan ennen niitä koskevaa muodollista päätöstä vain, jos tilintarkastuksesta vastaavat henkilöt ovat vahvistaneet nämä voitot, ja jos viranomaisten hyväksymällä tavalla on osoitettu, että niiden määrä on arvostettu direktiivin 86/635/ETY periaatteiden mukaisesti ja niistä on vähennetty kaikki odotettavissa olevat kulut tai osingot, 3) perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla, yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä 25 päivänä heinäkuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/660/ETY 33 artiklan, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 84/569/ETY mukaiset arvonkorotusrahastot, 4) direktiivin 86/635/ETY 38 artiklan mukaiset yleisten pankkiriskien rahastot, 5) direktiivin 86/635/ETY 37 artiklan 2 kohdan mukaiset arvostusvaraukset, 6) 3 artiklan mukaiset muut erät, 7) osuuskunniksi perustettujen luottolaitosten jäsenten sitoumukset ja rahastoiksi järjestäytyneiden tiettyjen laitosten lainanottajien yhteisvastuulliset sitoumukset 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti, 8) määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu etuoikeusasemaltaan huonompi velkapääoma. Seuraavat erät vähennetään 6 artiklan mukaisesti : 9) luottolaitoksen omistamat omat osakkeet kirjanpitoarvostaan, 10) direktiivin 86/635/ETY 4 artiklan 9 kohdan, "varat", mukainen aineeton käyttöomaisuus, 11) kuluvan tilivuoden aikana kertyneet merkittävät tappiot, 12) omistusyhteydet muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa, jotka ovat vähintään 10 prosenttia niiden pääomasta, etuoikeudeltaan huonommat saamiset ja 3 artiklassa tarkoitetut välineet, joita luottolaitoksella on sellaisessa luotto- ja rahoituslaitoksessa, jonka pääomasta se omistaa enemmän kuin 10 prosenttia. Jos toisen luotto- tai rahoituslaitoksen osakkeet on saatu tilapäisesti haltuun taloudellisen auttamistoimen seurauksena, jossa on kyse tuon laitoksen uudelleen organisoinnista tai pelastamisesta, valvontaviranomainen voi jättää soveltamatta tätä säännöstä, 13) omistusyhteydet muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa, jotka ovat enintään 10 prosenttia niiden pääomasta, etuoikeudeltaan huonommat saamiset ja 3 artiklassa tarkoitetut välineet, joita luottolaitoksella on muussa kuin 12 kohdassa tarkoitetussa luotto- ja rahoituslaitoksessa, jos näiden erien yhteismäärä on enemmän kuin 10 prosenttia luottolaitoksen omista varoista ennen 12 ja 13 kohdan erien vähentämistä. Kunnes konsolidointia koskevat säännökset on sovitettu yhteen jäsenvaltiot voivat määrätä, että laskettaessa konsolidoimattomia omia varoja ei emoyhtiöiden, joita valvotaan konsolidoinnin perusteella, tarvitse vähentää omistusyhteyksiään sellaisissa luotto- tai rahoituslaitoksissa, jotka kuuluvat konsolidoitaviin. Tämä säännös koskee kaikkia yhteisön säännöksin yhtenäistettyjä vakavaraisuussääntöjä. 2.4. DIREKTIIVIN VAIKUTUS Tämän neuvoston direktiivin huomattavaa vaikutusta on korostettava, koska siinä yhdenmukaistetaan Euroopan unionin tasolla luottolaitosten omien varojen määritelmä. Yhteisten perusvaatimusten asettaminen luottolaitosten omille varoille on avaintekijä rahoituslaitosten sisämarkkinoiden luomisessa ja valvonnassa. Direktiivillä on suuri vaikutus Euroopan luottolaitosten vakauteen ja tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseen Euroopan unionin luottolaitosten välille, ja se lisää luottolaitosten turvallisuutta sekä kuluttajien luottamusta niihin. 2.5. LIITTYMINEN MUIHIN DIREKTIIVEIHIN Luottolaitosten omista varoista annettu direktiivi on oleellinen monien muiden neuvoston direktiivien tulkinnan ja täytäntöönpanon kannalta, kuten toisen pankkidirektiivin (89/646/ETY), luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta annetun direktiivin (89/647/ETY), luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin (93/6/ETY) ja sen muuttamisesta annetun direktiivin (98/31/EY), luottolaitosten konsolidoidusta valvonnasta annetun direktiivin (83/350/ETY) ja sen muuttamisesta annetun direktiivin (92/30/ETY), pankkien ja muiden rahoituslaitosten tilinpäätöksestä ja konsolidoidusta tilinpäätöksestä annetun direktiivin (86/635/ETY) sekä luottolaitosten suurten riskikeskittymien valvonnasta ja tarkastamisesta annetun direktiivin (92/121/ETY) [1] kannalta. [1] Omien varojen direktiivissä (1 artikla) viitataan myös ensimmäiseen luottolaitosten liiketoiminnan yhteensovittamisesta annettuun direktiiviin (77/780/ETY ja sen muuttamisesta annetut direktiivit) luottolaitosten määritelmän yhteydessä. Luottolaitosten omista varoista annettu direktiivi on välttämätön luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun toisen neuvoston direktiivin (89/646/ETY) täytäntöönpanon kannalta, koska viimeksi mainitussa direktiivissä säädetään luottolaitokseksi hyväksymiseksi ja luottolaitoksena toimimiseksi vaadittavista omien varojen vähimmäismääristä. Toisessa pankkidirektiivissä asetetaan myös omina varoina mitatut rajat luottolaitosten määräomistusyhteyksille. Luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta annetussa direktiivissä, joka tuli voimaan samanaikaisesti omien varojen direktiivin kanssa, säädetään luottolaitoksille vähimmäisvakavaraisuussuhde, eli omien varojen ja riskin mukaan painotettujen varojen välinen vähimmäissuhde. Vakavaraisuussuhdedirektiivissä määritellään riskin mukaan painotetut varat, mutta omiin varoihin kuuluvien erien osalta siinä käytetään omien varojen direktiivissä olevaa määritelmää. Luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annetuissa direktiiveissä (CAD I ja CAD II) on toisaalta ulotettu vähimmäisvakavaraisuussuhteen soveltaminen koskemaan sijoitusyhtiöitä ja toisaalta otettu käyttöön omien varojen lisämääritelmä, jota sovelletaan ainoastaan luottolaitosten ja sijoitusyhtiöiden markkinariskeihin. (Tämän kertomuksen liitteenä on sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annetun neuvoston asetuksen 93/6/ETY (CAD I) omia varoja koskeva liite V sekä mainitun direktiivin muuttamisesta 22 päivänä kesäkuuta 1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (98/31/EY) (CAD II) muutettu liite V.) Omien varojen direktiivissä säädetään, että aina kun valvonnan yhteydessä on tarpeen määrätä luottolaitosten ryhmän konsolidoitu omien varojen määrä, tämä laskelma on tehtävä luottolaitosten konsolidoidusta valvonnasta annetun neuvoston direktiivin 92/30/ETY mukaisesti. Direktiivissä säädetään myös, että omien varojen laskemisessa käytettävässä täsmällisessä laskentatekniikassa on otettava huomioon pankkien ja muiden rahoituslaitosten tilinpäätöksestä ja konsolidoidusta tilinpäätöksestä annettu neuvoston direktiivi 86/635/ETY, johon sisältyy tiettyjä perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla tehtyjä mukautuksia direktiivin 78/660/ETY ja direktiivin 83/349/ETY konsolidoituja tilinpäätöksiä koskeviin säännöksiin. Esimerkiksi luottolaitosten suurten riskikeskittymien valvonnasta ja tarkastamisesta annetussa direktiivissä 92/121/ETY rajoitetaan suuret riskikeskittymät enintään 25 prosenttiin luottolaitoksen omista varoista. Luottolaitos ei saa hankkia suuria riskikeskittymiä, joiden yhteismäärä ylittää 800 prosenttia sen omista varoista. Luottolaitoksen on ilmoitettava kaikista suurista riskikeskittymistä toimivaltaisille viranomaisille. Direktiiviä sovelletaan konsolidoidusti. Tarkasteltaessa omien varojen direktiivin taloudellisia vaikutuksia ilmenee myös selvästi muiden neuvoston direktiivien yhteisvaikutus. Omien varojen direktiivin ja muiden neuvoston direktiivien välistä yhteyttä kuvataan asianomaisissa kohdissa jäljempänä tässä kertomuksessa. 2.6. DIREKTIIVIN MUUTOKSET Luottolaitosten omia varoja koskevaa direktiiviä on muutettu kaksi kertaa. Ensimmäisen kerran sitä muutettiin vuonna 1991 yleisten pankkiriskien rahastojen sisällyttämiseksi alkuperäiseen omien varojen direktiiviin (91/633/ETY). Neuvosto päätti vuonna 1992 muuttaa direktiiviä toisen kerran sisällyttääkseen siihen tilapäisen poikkeuksen, joka koski Tanskan kiinnitysluottolaitoksia (direktiivi 92/16/ETY). Tällöin muutettiin 8 artiklan mukaista menettelyä. Tanskan kiinnitysluottolaitoksia koskeva tilapäinen poikkeus on voimassa vuoteen 2001. Komissio on sisällyttänyt myös omien varojen direktiivin direktiiviluonnokseen, jolla useita direktiivejä koonnettaisiin yhdeksi direktiiviksi. 2.7. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO MUISSA KUIN EU:N JÄSENVALTIOISSA Direktiiviä on sovellettava ETA-sopimuksen nojalla Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa, ja EFTAn valvontaviranomainen laatii kertomuksen direktiivin täytäntöönpanosta näissä maissa. 2.8. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO JÄSENVALTIOISSA Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komissiolle direktiivin täytäntöönpanosta 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Mitään ongelmia ei ole ilmennyt 1 artiklan saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Liitteessä on yhteenvetotaulukko, josta ilmenevät kansalliset täytäntöönpanotoimet. Jotkut kansalliset täytäntöönpanotoimet ovat hieman ankarampia kuin direktiivin vähimmäisvaatimukset, varsinkin siltä osin, että niissä asetetaan lisärajoituksia omiksi varoiksi hyväksyttäville erille ja/tai lisävaatimuksia omista varoista vähennettävien erien suhteen. Kaksitoista jäsenvaltiota on ottanut käyttöön tällaiset ankarammat vaatimukset. [2] [2] Tästä mahdollisuudesta säädetään 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä kappaleessa. 2.9. NYKYTILANNE Sekä lainsäätäjien, pankkivalvonnan harjoittajien että pankkialan edustajien keskuudessa on viimeksi kuluneen vuoden aikana alettu keskustella siitä, pitäisikö omien varojen direktiivin ja vakavaraisuussuhdedirektiivin luottolaitoksia koskevia nykyisiä sääntöjä tarkistaa. Myös vuodelta 1988 peräisin olevaa vakavaraisuusvaatimusta koskevaa Baselin sopimusta on alettu tarkastella uudelleen. Nykyisiin säännöksiin liittyen on ilmennyt joitakin teknisiä ongelmia jo pelkästään siitä syystä, että ne ovat nyt kymmenen vuotta vanhoja eivätkä kata uusinta kehitystä. Nämä ongelmat voitaisiin ratkaista joko tulkitsemalla tai tarkistamalla nykyisiä säännöksiä. Yksi omien varojen koostumukseen ja laatuun liittyvä ongelma johtuu pankkialan luomista uusista rahoitusvälineistä. Pankit ehdottavat näiden uudenlaisten rahoitusvälineiden mukaan ottamista erityisesti peruspääomaan (ensisijaisiin varoihin), koska ne ovat kustannustehokkaita. Niihin sisältyy kuitenkin usein piirteitä, jotka ovat omiaan murentamaan nykyistä tiukkaa pääoman käsitettä, joten on entistä välttämättömämpää, että lainsäätäjät selventävät käsitteitä ja määritelmiä. Pääomaa koskeva tarkistustyö on ollut käynnissä jo jonkin aikaa sekä EU:ssa (BAC:ssä, GTIAD:ssä ja BAC:n pääomaa käsittelevässä teknisessä työryhmässä) että kansainvälisesti Baselin komiteassa. Kaikki nämä komiteat ovat tarkastelleet vakavaraisuutta koskevan säätelyn tulevaisuutta koskevia kysymyksiä, ja ne pohtivat parhaillaan, miten tämän työn tuloksia voidaan soveltaa. 2.10. PERUSPÄÄOMA (ENSISIJAISET VARAT) Peruspääoman (jota myös kutsutaan ensisijaisiksi varoiksi) määritelmä on direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa, erä 1) merkitty pääoma, erä 2) rahastot ja kohdennettu lopullinen tulos ja erä 4) yleisten pankkiriskien rahastot. (Kaikkia 2 artiklan 1 kohdassa lueteltuja eriä käsitellään tämän kertomuksen luvussa 3, Direktiivin rakenne.) Nämä kolme erää ovat vahvimpia pääoman muotoja, ja niitä pystytään parhaiten käyttämään puskurina tappioita vastaan. Sen vuoksi direktiivissä sallitaan peruspääoman rajoittamaton käyttö säädöstenmukaisena pääomana. Erä 1) : Merkitty pääoma 1) direktiivin 86/635/ETY [3] 22 artiklan mukainen pääoma, jos se on kokonaan maksettu, sekä ylikurssitilillä olevat varat mukaan lukematta kuitenkaan kumulatiivisia etuoikeutettuja osakkeita [3] Direktiivin 86/635/ETY 22 artikla : Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa mainittu erä 1) on sisällytetty kaikkien jäsenvaltioiden lainsäädäntöön. Vuonna 1996 tämän erän osuus oli eri ETA-valtioissa 11-60 prosenttia luottolaitosten kokonaispääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 26,2 prosenttia). Osuus on erityisen vähäinen Espanjassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Ruotsissa, kun taas Kreikassa ja Portugalissa se on erittäin suuri. Koska kansallisessa lainsäädännössä on rajoituksia ulkomaan valuuttamääräisen pääoman liikkeeseen laskemisen suhteen, etuoikeutetut osakkeet lasketaan usein liikkeeseen tytäryhtiön tai erityisen projektiyhtiön kautta. Myös verotussyyt vaikuttavat tähän. Pääoma ohjataan tällaisten yksiköiden kautta (emo)luottolaitokseen. Komissio katsoo, että ainoastaan se pääoma, jonka tällainen yksikkö on hankkinut ensisijaisina varoina, voidaan hyväksyä (emo)luottolaitoksen ensisijaisiksi varoiksi. Pankin kärsiessä tappioita on erityisen projektiyhtiön liikkeeseen laskemiin etuoikeutettuihin osakkeisiin sijoittaneiden henkilöiden kannettava nämä tappiot toiminnan jatkuvuuden periaatteella samalla tavoin kuin suoraan liikkeeseen laskettuihin osakkeisiin sijoittaneiden. Peruspääomaksi hyväksyttäviin rahoitusvälineisiin ei saa sisältyä määräyksiä, joiden mukaan liikkeeseen laskija suorittaa sijoittajille maksuja, jotka ovat suurempia kuin jaettava voitto. Jos maksut (lunastukset tai korkojenmaksu) on kytketty liikkeeseen laskeneen luottolaitoksen luottoasemaan, nämä maksut voivat kriisiaikoina heikentää laitoksen vakavaraisuutta entisestään. Sen vuoksi tällaisia kytköksiä luottolaitoksen luottoasemaan ei pidä ensisijaisten varojen yhteydessä hyväksyä. Sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annetun neuvoston direktiivin 93/6/ETY muuttamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/31/EY liitteessä V (joka on tämän kertomuksen liitteenä) olevassa 2 kohdassa säädetään, että toimivaltaiset viranomaiset voivat sallia, että ne laitokset, joiden on noudatettava direktiivin liitteissä I, II, III, IV, VI, VII ja VIII esitettyjä omia varoja koskevia vaatimuksia (tämän kertomuksen liitteenä), käyttävät vaihtoehtoista määritelmää, kun ne täyttävät ainoastaan nämä vaatimukset. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Komission tietojen mukaan tämän säännöksen siirtämisessä osaksi kansallista lainsäädäntöä ei ole ollut huomattavia ongelmia, paitsi kumulatiivisten etuoikeutettujen osakkeiden sulkemisessa pois peruspääomasta. Monissa maissa pankit ovat ottaneet yhteyttä pankkivalvontaviranomaisiin, jotta tietyt etuoikeutetut osakerakenteet hyväksyttäisiin peruspääomaksi (ensisijaisiksi varoiksi), ja jotkut pankkivalvojat harkitsevatkin niiden hyväksymistä. Koska kumulatiivisia etuoikeutettuja osakkeita ei hyväksytä ensisijaisiksi varoiksi direktiivissä eikä Baselin sopimuksessa, pankit sisällyttävät niihin lisääntyvässä määrin ei-kumulatiivisia piirteitä säilyttäen kuitenkin veroetuudet. Merkitty pääoma on yleensä hyväksytty omiin varoihin. Direktiivin 2 artiklassa määritellään tarkemmin, mitkä rahoitusvälineet ovat "merkittyä pääomaa". Vastaava Baselin sopimuksen määräys ei ole yhtenevä [4] direktiivin säännöksen kanssa. Baselin sopimuksessa vaaditaan erityisesti, että osakkeenomistajien pääoma on pysyvää ja (ei-kumulatiiviset) etuoikeutetut osakkeet rajoittamattomaksi ajaksi annettuja. Baselin sopimus on selvästikin ankarampi kuin EU:n direktiivi, koska siinä viitataan pääoman pysyvään luonteeseen. Syynä tähän eroon on se, että EU:n direktiivissä on otettava huomioon kaikki lailliset muodot, joita EU:n pankit voivat ottaa käyttöön. [4] Oma pääoma (Liikkeeseen lasketut ja kokonaan maksetut tavanomaiset osakkeet/tavanomaiset osakkeet ja ei-kumulatiiviset rajoittamattomaksi ajaksi annetut etuoikeutetut osakkeet, pois lukien kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet). Koska jotkut pankit ovat laskeneet liikkeeseen monenlaisia uusia rahoitusvälineitä, kuten porrastettuja arvopapereita, tarkoituksena luoda ensisijaisia varoja, jotka ovat kustannustehokkaita ja joiden nimellisarvo voidaan tarvittaessa määrittää muussa kuin paikallisessa valuutassa, Baselin pankkivalvontakomitea päätti Sydneyssä 21. lokakuuta 1998 pitämässään kokouksessa rajoittaa näiden rahoitusvälineiden hyväksyttävyyttä ensisijaisiksi varoiksi. Niille asetetaan tiukat ehdot, ja niiden osuus rajoitetaan enintään 15 prosenttiin ensisijaisista varoista. (Ks. liite : Ensisijaisiksi varoiksi hyväksyttävät rahoitusvälineet.) Erä 2) : Rahastot ja kohdennettu lopullinen tulos 2) direktiivin 86/635/ETY [5] 23 artiklan mukaiset rahastot ja edellisten tilikausien lopullisen tuloksen käsittelyn yhteydessä syntynyt voitto tai tappio. Jäsenvaltiot voivat sallia, että kesken tilikauden kertyneet voitot voidaan ottaa mukaan ennen niitä koskevaa muodollista päätöstä vain, jos tilintarkastuksesta vastaavat henkilöt ovat vahvistaneet nämä voitot, ja jos viranomaisten hyväksymällä tavalla on osoitettu, että niiden määrä on arvostettu direktiivin 86/635/ETY periaatteiden mukaisesti ja niistä on vähennetty kaikki odotettavissa olevat kulut tai osingot [5] Direktiivin 86/635/ETY 23 artikla : Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Rahastot ja kohdennettu lopullinen tulos ovat peruspääoman toinen osa, ja ne on yleensä aina hyväksytty omiksi varoiksi. Direktiivissä määritellään kuitenkin pankkien tilinpäätöksistä annetun direktiivin (86/635/ETY) 23 artiklaan viitaten täsmällisemmin, mitä eriä voidaan pitää rahastoina. Lisäksi direktiivissä sallitaan kesken tilikauden kertyneiden voittojen sisällyttäminen näihin varoihin tiukoin edellytyksin. Kaikki jäsenvaltiot ovat siirtäneet 2 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tämän erän osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 6,8-76,8 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 43,4 prosenttia). Sen osuus koko pääomasta on erityisen suuri Tanskassa, Espanjassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Ruotsissa. Mahdollisuudesta sisällyttää kesken tilikauden kertyneet voitot omiin varoihin on säätänyt 12 jäsenvaltiota. Tätä säännöstä eivät ole ottaneet käyttöön Belgia, Tanska ja Espanja. Belgia ottaa kauppasalkuista kesken tilikauden kertyneet voitot huomioon muina erinä, joilla katetaan vakavaraisuusdirektiivin liitteessä V määrättyjä markkinariskejä. Komission tietojen mukaan tämän säännöksen täytäntöönpanossa ei ole ollut huomattavia ongelmia, paitsi sen 2 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan säännöksen osalta, jonka mukaan ulkopuolisten tilintarkastajien on tarkastettava kesken tilikauden kertyneet voitot ennen niiden sisällyttämistä peruspääomaan. Kaikki jäsenvaltiot ovat nykyisin yhtä mieltä komission kanssa siitä, että "tilintarkastuksesta vastaavia henkilöitä" ovat direktiivin 86/635/ETY mukaisesti ulkopuoliset tilintarkastajat eivätkä sisäiset tarkastajat. Komissio katsoo myös, että on oleellisen tärkeää, että kesken tilikauden kertyneet voitot annetaan suoraan ulkopuolisten tilintarkastajien tarkastettavaksi ennen niiden sisällyttämistä ensisijaisiin varoihin, sen lisäksi että menettelyt tarkastetaan säännöllisesti. Kesken tilikauden kertyneiden voittojen ulkopuolinen tarkastus ei kuitenkaan välttämättä merkitse sitä, että suoritetaan täysi tilintarkastus samalla tavoin kuin vuoden lopussa. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksen vastaava sanamuoto eroaa hieman [6] direktiivin sanamuodosta. Asiasisällön kannalta ainoa ero on kuitenkin se, että direktiivissä säädetään kesken tilikauden kertyneiden voittojen mukaan ottamisen edellytyksistä yksityiskohtaisemmin kuin Baselin sopimuksessa. [6] Tilinpäätöksestä ilmenevät rahastot, jotka on luotu tai joita on lisätty käyttämällä jakamattomia voittovaroja (joista verot on vähennetty) tai muuta ylijäämää, esim. osakkeiden ylikursseja, jakamatonta voittoa (johon sisältyy jäsenvaltiosta riippuen vuoden aikana suoritettavat kyseisen vuoden jakamattoman voiton siirrot rahastoihin ja rahastoista), yleisiä rahastoja ja lakisääteisiä rahastoja (ensisijaiset varat). Erä 4) : Yleisten pankkiriskien rahastot 4) direktiivin 86/635/ETY 38 artiklan mukaiset yleisten pankkiriskien rahastot Yleisten pankkiriskien rahastot otettiin käyttöön direktiivillä 86/635/ETY, ja niiden avulla on tarkoitus kattaa pankkitoimintaan liittyvät erityiset riskit. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Vaikka yleisten pankkiriskien rahastot tunnustetaan useimmissa jäsenvaltioissa, niillä on huomattava merkitys ainoastaan Belgiassa, Ranskassa, Italiassa, Luxemburgissa, Portugalissa ja Suomessa. Tämän erän osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-5,9 prosenttia luottolaitosten omista varoista (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 1,9 prosenttia). Komission tietojen mukaan tämän säännöksen täytäntöönpanossa ei ole ollut erityisiä ongelmia. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Vaikka yleisten pankkiriskien rahastot eivät esiinny erityisenä eränä unionin ulkopuolella, niiden luonne ensisijaisina varoina tunnustetaan nimenomaisesti Baselin sopimuksessa. Sopimuksessa kuvataan yksityiskohtaisesti, millä edellytyksillä tietyt erät voidaan sisällyttää yleisiin varauksiin tai yleisiin luottotappiovarauksiin (kuten yleisten pankkiriskien rahastoihin). Baselin sopimuksen mukaan kaikki erät, joiden tarkoituksena on pankin suojeleminen tiettyjen varsinkin maariskeille alttiiden varojen yksilöitävissä olevalta heikkenemiseltä kiinteistölainoituksessa ja muilla ongelma-aloilla, on jätettävä omien varojen ulkopuolelle, eli niitä ei periaatteessa pitäisi sisällyttää erään "yleiset varaukset / yleiset luottotappiovaraukset". Edellä mainittuihin varauksiin sovelletaan 1,25 prosenttiyksikön rajaa riskin mukaan painotettujen varojen osalta. Lisäksi ovat voimassa seuraavat edellytykset : - varat näihin rahastoihin on otettava tuloista, joista vero on pidätetty tai tuloista, joista veroa ei vielä ole pidätetty, mutta joissa otetaan huomioon kaikki mahdollisesti maksettaviksi tulevat verot - rahastojen varojen sekä lisäysten ja vähennysten on ilmettävä erikseen pankin julkaisemista tileistä - rahastojen varojen on oltava pankin käytettävissä tappioiden kattamiseen rajoittamattomasti ja välittömästi niiden ilmaantuessa - tappioita ei saa vähentää suoraan rahastoista, vaan ne on otettava mukaan tuloslaskelmaan. Samoja sääntöjä sovelletaan tilinpäätösdirektiivin 86/635/ETY nojalla yleisten pankkiriskien rahastoihin. 2.11. LISÄPÄÄOMA (TOISSIJAISET VARAT) Lisäpääoma (jota myös kutsutaan toissijaisiksi varoiksi) koostuu pääomasta, joka myös on käytettävissä tappioiden kattamiseen, mutta jota ei pidetä yhtä vahvana kuin peruspääomaa. Sille on sen vuoksi asetettu useita rajoituksia (ks. jäljempänä). Ennen direktiivin antamista joitakin lisäpääomaan kuuluvia eriä käytettiin vain muutamissa jäsenvaltioissa. Direktiiviä laadittaessa korostettiin erityisesti tällaisten pääomaerien hyväksymisedellytysten määrittelyä. Käytännön rajaamiseksi ja varojen heikentymisen välttämiseksi myös muut jäsenvaltiot ovat sittemmin ottaneet käyttöön uusia toissijaisten varojen muotoja. Pääomaerät, jotka voidaan hyväksyä lisäpääomaksi, on lueteltu 2 artiklan 3 ja 5-8 alakohdassa. Eriä, jotka mainitaan 3 ja 5-7 alakohdassa, pidetään laadultaan parempina kuin 8 alakohdassa mainittu erä. Niitä kutsutaan usein toissijaisten varojen yläosaksi, ja 8 alakohdassa mainittua erää alaosaksi. Pääoman eri "tasojen" laatuerot heijastuvat niiden käytölle asetetuista rajoituksista. Lisäpääomaan sisältyvät seuraavat erät : Erä 3) : Arvonkorotusrahastot 3) perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla, yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden [7] tilinpäätöksistä 25 päivänä huhtikuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/660/ETY 33 artiklan, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 84/569/ETY [8], mukaiset rahastot [7] EYVL L 222, 14-8-1978, s. 11. [8] EYVL L 314, 4-12-1984, s. 28. Luottolaitosten arvonkorotusrahastot ovat todennäköisimmin tulosta käyttöomaisuuden ja rahoitusomaisuuden arvonkorotuksesta. Arvonkorotusrahastoja voidaan luoda ainoastaan direktiivin 78/660/ETY 33 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyin edellytyksin. (Ks. tämän kertomuksen liite.) Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Useimmat jäsenvaltiot sallivat arvonkorotusrahastojen sisällyttämisen lisäpääomaan. Niiden osuus vuonna 1996 oli eri ETA-valtioissa 0,0-5,6 prosenttia luottolaitosten omista varoista (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 2,3 prosenttia). Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Tämän kohdan sisältö on Baselin sopimuksessa [9] erilainen kuin direktiivissä. Oleellisin ero on se, että Baselin sopimuksessa määrätään 55 prosentin arvonalennustekijästä, jota sovelletaan hankintahinnan ja markkina-arvon väliseen erotukseen. [10] [11] [9] Arvonkorotusrahastot, jotka johtuvat : [10] Piilevien varauksien hankintahinnan ja markkina-arvon väliseen erotukseen sovelletaan 55 prosentin arvonalennustekijää, jossa otetaan huomioon sekä markkinoiden volatiliteetti että verotaakka realisoinnin yhteydessä. Pankkien toimitilojen aliarvostuksesta aiheutuvia latentteja varantoja ei oteta huomioon. [11] Erä 5) : Arvostusvaraukset 5) direktiivin 86/635/ETY 37 artiklan 2 kohdan mukaiset arvostusvaraukset Arvostusvarauksia voidaan tehdä direktiivin mukaisesti, ja ne merkitsevät tiettyjen varojen aliarvostusta. Näitä varoja ei pidetä rahoitusomaisuutena eivätkä ne sisälly kaupankäyntisalkkuun. Aliarvostus voi olla tarpeen erityisten pankkiriskien saneleman varovaisuuden vuoksi. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Vaikka useimmat jäsenvaltiot hyväksyvät arvostusvaraukset, niillä on huomattava merkitys ainoastaan Belgiassa, Saksassa ja Luxemburgissa. Arvostusvarausten osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-6,4 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 1,8 prosenttia). Komission tietojen mukaan tämän säännöksen siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ei ole aiheuttanut erityisiä ongelmia. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksessa ei ole erityisiä määräyksiä tällaisista arvostusvarauksista. Niihin sovelletaan kuitenkin yleisten varausten tai yleisten luottotappiorahastojen sisällyttämistä koskevia yleisiä säännöksiä (ks. erän 4 yhteydessä oleva alaviite). [12] Näin ollen Baselin sopimuksen ja EU:n välinen ero on merkitykseltään vähäinen [12] Vaikka nämä rahastot ovat julkistamattomia, ne on otettu mukaan tuloslaskelmaan, ja pankkia valvovat viranomaiset ovat hyväksyneet ne (toissijaisiksi varoiksi) Erä 6) : Muut erät 6) 3 artiklan mukaiset muut erät Direktiivin 3 artiklassa luetellaan "muita eriä", jotka voidaan sisällyttää lisäpääomaan. Artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion käyttämään omien varojen käsitteeseen voi sisältyä muita eriä edellyttäen, että niillä on tietyt määritellyt ominaispiirteet. Artiklan 2 kohdan mukaan muiksi eriksi voidaan hyväksyä myös määräämättömäksi ajaksi annetut arvopaperit ja muut rahoitusvälineet, jotka täyttävät tietyt edellytykset. 3 artiklan 1 kohta : Jäsenvaltion käyttämä omien varojen käsite saa sisältää muita eriä edellyttäen, että niillä on riippumatta niiden oikeudellisista ja kirjanpidollisista nimityksistä seuraavat ominaispiirteet : a) ne ovat luottolaitosten vapaasti käytettävissä normaalien pankkitoiminnasta syntyvien riskien kattamiseksi silloin kun tuloja tai pääoman menetyksiä ei vielä ole todettu, b) niiden olemassaolo ilmenee sisäisestä kirjanpidosta, c) niiden määrästä päättää luottolaitoksen johto, sen vahvistavat riippumattomat tilintarkastajat, siitä ilmoitetaan toimivaltaisille viranomaisille ja se on viimeksi mainittujen valvonnassa. Sisäisen tarkastuksen katsotaan täyttävän väliaikaisesti vahvistamismenettelylle edellä asetetut vaatimukset kunnes yhteisön säädökset, jotka tekevät tilintarkastuksen pakolliseksi, on pantu täytäntöön. Muihin eriin voivat 3 artiklan 2 kohdan mukaan kuulua myös määräämättömäksi ajaksi annetut arvopaperit : 3 artiklan 2 kohta : Muiksi eriksi voidaan hyväksyä myös määräämättömäksi ajaksi annetut arvopaperit ja muut välineet, jotka täyttävät seuraavat edellytykset : a) niitä ei voida maksaa takaisin haltijan aloitteesta tai ilman valvontaviranomaisen antamaa ennakkolupaa, b) velkasopimuksessa on annettava luottolaitokselle mahdollisuus lykätä velasta maksettavan koron maksua, c) luotonantajan luottolaitokselta olevien saamisten on oltava etuoikeusasemaltaan kokonaan muiden velkojien saamisia huonommassa asemassa, d) arvopapereiden liikkeeseenlaskua koskevissa asiakirjoissa on määrättävä, että velka ja maksamaton korko ovat käytettävissä tappioiden kattamiseen ilman että luottolaitoksen kaupankäynti keskeytyy, e) vain kokonaan maksetut määrät otetaan huomioon. Näihin voidaan lisätä muut kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet kuin ne, joita tarkoitetaan 2 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa. Kuten erää 1 käsiteltäessä todettiin, määräämättömäksi ajaksi annetut arvopaperit ja vastaavat rahoitusvälineet sekä kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet voivat olla erittäin kiinnostavia rahoitusvälineitä luottolaitoksille kustannustehokkuutensa ja edullisen verotuksellisen asemansa vuoksi monissa jäsenvaltioissa. Kuten edellä on todettu, direktiivissä ilmoitetaan kuitenkin selkeästi, että tällaiset erät voidaan hyväksyä ainoastaan lisäpääomaksi eikä peruspääomaksi. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Monet "muista eristä" liittyvät läheisesti kansallisten kirjanpitojärjestelmien erityispiirteisiin, joten tämän säännöksen tulkinta vaihtelee jossakin määrin jäsenvaltioiden välillä. Tähän kertomukseen on liitetty yhteenvetotaulukko siitä, miten jäsenvaltiot ovat tulkinneet 3 artiklan 1 kohtaa silloin, kun on kyse arvopaperisalkkujen arvonnousun sisällyttämisestä omiin varoihin (markkina-arvon ja hankintahinnan välinen positiivinen erotus). [13] [13] XV/1100/95-rev.5. Kymmenen jäsenvaltiota käyttää "muita eriä" (joilla tarkoitetaan 3 artiklan 1 kohdassa mainittuja tekijöitä) omina varoina. Belgia, Tanska, Kreikka, Alankomaat ja Suomi eivät ole panneet tätä artiklaa täytäntöön. (Ks. liitteenä oleva yhteenvetotaulukko, joka on otettu tulkintamuistiosta XV/1100/95). Komissio ehdottaa toukokuussa 1997 päivätyssä tulkintamuistiossa XV/1100/95-rev.5 yhteisesti sovittavaa 3 artiklan 1 kohdan tulkintaa, jonka avulla selvennettäisiin sääntöjä markkina-arvon ja hankintakustannusten välisen positiivisen erotuksen sisällyttämisestä "muihin eriin" (ks. erä 3 - arvonkorotusrahastot). Yleisten varausten muodossa tämän erän osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-10,4 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 1,0 prosenttia). Muina elementteinä tämän erän osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-12,1 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 2,8 prosenttia). Useimmat jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön 3 artiklan 2 kohdan. Tämän erän osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-13,5 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 4,1 prosenttia). Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksen sanamuoto eroaa direktiivin sanamuodosta. Asiasisällön puolesta direktiivi ja Baselin sopimus eivät kuitenkaan eroa toisistaan tässä suhteessa [14]. Jäsenvaltiot ovat keskustelleet GTIAD:ssä hybridirahoitusvälineiden hyväksymisedellytysten hiomisesta ja selkeyttämisestä. [14] Hybridiluottorahoitusvälineet voidaan sisällyttää lisäpääomaan, jos Erä 7) : Osuuskuntien jäsenten sitoumukset 7) osuuskunniksi perustettujen luottolaitosten jäsenten sitoumukset ja rahastoiksi järjestäytyneiden tiettyjen laitosten lainanottajien yhteisvastuulliset sitoumukset 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti Osuuskunniksi perustettujen luottolaitosten jäsenten sitoumusten hyväksymistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ovat 4 artiklan 1 kohdassa : 4 artiklan 1 kohta : Osuuskunniksi perustettujen luottolaitosten jäsenten 2 artiklan 1 kohdan 7 alakohdassa mainittuihin sitoumuksiin kuuluu näiden osuuskuntien maksamaton pääoma ja näiden osuuskuntien jäsenten lailliset sitoumukset muiden kuin takaisinmaksettavien lisämaksujen suorittamiseksi luottolaitoksen mahdollisen tappion varalta, jolloin on oltava mahdollista vaatia maksun suorittamista välittömästi. Lainansaajien yhteisvastuullisia sitoumuksia rahastomuotoisille luottolaitoksille pidetään edellä oleviin eriin rinnastettavina. Kaikki tällaiset erät voidaan sisällyttää omiin varoihin, jos ne kansallisessa lainsäädännössä luetaan tähän ryhmään kuuluvien laitosten omiksi varoiksi. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Saksa, Alankomaat ja Itävalta ovat panneet tämän artiklan täytäntöön. Tanskassa 4a artiklan [15] mukainen siirtymävaihe jatkuu 1 päivään tammikuuta 2001. Tämän erän osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-2,9 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 0,6 prosenttia). Tämän säännöksen siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ei ole tuottanut erityisiä ongelmia. [15] Lisätty direktiivillä 92/16/ETY. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksessa ei ole määräyksiä osuustoiminnallisten yritysten jäsenten sitoumuksista, koska se oli tarkoitettu koskemaan ainoastaan tiettyjä kansainvälisesti toimivia pankkeja G-10 -maissa, eikä siis osuuskunniksi perustettuja pankkeja. Erä 8) : Määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja etuoikeusasemaltaan huonompi velkapääoma 8) määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu etuoikeusasemaltaan huonompi velkapääoma Jäsenvaltiot tai toimivaltaiset viranomaiset voivat sisällyttää 2 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa mainitut määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja etuoikeusasemaltaan huonomman velkapääoman omiin varoihin, jos on olemassa sitovat sopimukset, joiden nojalla ne luottolaitoksen joutuessa vararikkoon tai selvitystilaan jäävät kaikkien muiden velkojien saatavien jälkeen eikä niitä ole maksettava takaisin ennen kuin kaikki muut maksettaviksi langenneet velat on maksettu. Määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet Määräaikaisten kumulatiivisten etuoikeutettujen osakkeiden hyväksymistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ovat 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä kappaleessa : 4 artiklan 3 kohta : Jäsenvaltiot tai toimivaltaiset viranomaiset voivat sisällyttää omiin varoihin 2 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa mainitut määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja siinä säännöksessä mainitut etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevat velat, jos on tehty sitova sopimus, jonka mukaan ne sijoittuvat luottolaitoksen konkurssissa tai selvitystilassa kaikkien muiden velkojien saamisten jälkeen eikä niitä saa maksaa takaisin ennen kuin kaikki muut tällöin maksamatta olevat velat on maksettu. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Määräaikaisia kumulatiivisia etuoikeutettuja osakkeita pidetään erittäin kiinnostavina rahoitusvälineinä luottolaitoksille, koska ne ovat halvempi pääoman lähde kuin tavanomaiset osakkeet kustannustehokkuutensa ansiosta ja myös verotuksellisista syistä monissa maissa. Näin ollen luottolaitoksilla on vahvat syyt hankkia niille hyväksyntä omiksi varoiksi. Niiden käyttö onkin lisääntynyt huomattavasti direktiivin antamisen jälkeen. Määräaikaisten kumulatiivisten etuoikeutettujen osakkeiden arvoa pääomana vähentää niiden rajoitettu voimassaoloaika, mikä merkitsee sitä, että pääoma ei ehkä ole käytettävissä silloin kun sitä tarvitaan, sekä niiden kumulatiivisuus, joka voi johtaa viivästyksiin sijoittajien saatavien maksamisessa. Sen vuoksi määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet voidaan hyväksyä ainoastaan lisäpääomaksi eikä peruspääomaksi. Komissio pitää olennaisen tärkeänä sitä, että ensisijaisiksi varoiksi hyväksytyt osakkeet ovat todella ei-kumulatiivisia, eli että luottolaitos ei ole velvollinen maksamaan niiden haltijoille tappioiden yhteydessä. Määräaikaisista kumulatiivisista etuoikeutetuista osakkeista on annettu 4 artiklan 3 kohdan mukaiset säännökset 11 maassa. Niitä ei ole annettu Tanskassa, Ranskassa, Italiassa eikä Itävallassa. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Asiasisällöltään direktiivi ja Baselin sopimus eivät eroa toisistaan kumulatiivisten etuoikeutettujen osakkeiden hyväksymisen osalta. Baselin sopimuksessa ne kuitenkin on luokiteltu erikseen "hybridirahoitusvälineiksi". Tämän määräyksen täytäntöönpanosta on keskusteltu sekä Euroopan unionissa että Baselin komiteassa. Etuoikeudeltaan huonommassa asemassa oleva lainapääoma Etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevan lainapääoman ominaispiirteitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ovat 4 artiklan 3 kohdan toisessa kappaleessa : Etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevalla lainapääomalla on myös oltava seuraavat ominaispiirteet : a) vain kokonaan maksetut varat voidaan ottaa huomioon, b) kysymyksessä olevien lainojen alkuperäisen laina-ajan on oltava vähintään viisi vuotta, minkä jälkeen ne voidaan maksaa takaisin; jos velan erääntymispäivästä ei ole sovittu, lainat ovat maksettavissa takaisin vain viiden vuoden irtisanomisajan jälkeen paitsi, jos lainoja ei enää pidetä omina varoina tai jos ennenaikaista takaisinmaksua varten nimenomaan tarvitaan ennakkolupa toimivaltaiselta viranomaiselta. Toimivaltaiset viranomaiset voivat myöntää luvan tällaisten lainojen ennenaikaiseen takaisinmaksuun sillä edellytyksellä, että pyynnön esittää liikkeeseen laskija ja että se ei vaikuta kysymyksessä olevan luottolaitoksen vakavaraisuuteen, c) on vähennettävä asteittain sitä määrää, johon saakka niitä voidaan pitää omina varoina ainakin viimeisten viiden vuoden aikana ennen takaisinmaksupäivää, d) lainasopimukseen ei saa sisältyä mitään sellaista määräystä, jonka mukaan laina lankeaisi maksettavaksi ennen sovittua takaisinmaksupäivää jossain muussa tilanteessa kuin luottolaitoksen toiminnan loppuessa. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Kaikki jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevaa lainapääomaa koskevat säännökset. Tämän erän osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-27 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 15,8 prosenttia). Useimmissa jäsenvaltioissa etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevan lainapääoman osuus on 10-20 prosenttia luottolaitosten omasta pääomasta, joten se on yksi merkittävimmistä pääoman osista. Sen vuoksi komissio pitää tärkeänä, että edellä esitettyjä kyseisen pääoman hyväksyttävyyden edellytyksiä noudatetaan tarkoin. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksen sanamuoto on erilainen kuin direktiivin. Pääasiallisena sisällöllisenä erona on se, että Baselin sopimuksessa nimenomaisesti määrätään kumulatiivisesta arvonalennustekijästä, joka on 20 prosenttia vuodessa laina-ajan viimeisten viiden vuoden ajan. [16] Direktiivissä ei mainita erityistä arvonalennustekijää. Komissio ja useimmat jäsenvaltiot eivät katso, että direktiivin sana "asteittain" välttämättä merkitsee tasasuuria vähennyksiä, vaan valvontaviranomaisten hyväksymiä tietynsuuruisia vähennyksiä. Suurempien vähennysten tekeminen alkuvuosina olisi vakavaraisuuden kannalta hyväksi. [17] [16] Koskee tavanomaisia vakuudettomia etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevia lainoja, joiden alkuperäinen kiinteä laina-aika on vähintään viisi vuotta, sekä lyhytaikaisia lunastettavia etuoikeutettuja osakkeita. Laina-ajan viimeisten viiden vuoden ajan sovelletaan 20 prosentin vuotuista kumulatiivista arvonalennustekijää (eli kuoletustekijää), joka heijastelee näiden rahoitusvälineiden alenevaa arvoa vakavaraisuuden lähteenä. Näitä rahoitusvälineitä ei yleensä voida käyttää toimintaansa jatkavan pankin tappioiden kattamiseen. Tämän vuoksi niiden osuus rajoitetaan enintään 50 prosenttiin ensisijaisista varoista. [17] Ks. GTIAD:n muistio XV/1115/96. 2.12. VÄHENNETTÄVÄT ERÄT Vakavaraisuussuhdetta laskettaessa erät 9)-13) vähennetään omista varoista, koska nämä erät supistavat luottolaitosten käytettävissä olevaa pääomaa. Erät 9)-11) vähennetään peruspääomasta (erät 1, 2 ja 4), ja erät 12) ja 13) vähennetään omien varojen kokonaismäärästä (erät 1-8). Erä 9) : Omat osakkeet 9) luottolaitoksen omistamat omat osakkeet kirjanpitoarvostaan Omat osakkeet eivät ole ulkopuolisten sijoittajien luottolaitokseen tuomaa pääomaa. Ne on vähennettävä omista varoista, koska luottolaitoksen olisi itse katettava näistä osakkeista mahdollisesti aiheutuvat tappiot. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Omien osakkeiden vähentäminen on pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Omien osakkeiden osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa ainoastaan 0,0-0,6 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 0,1 prosenttia). Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksessa ei ole omia osakkeita koskevia määräyksiä. Erä 10) : Aineeton käyttöomaisuus 10) direktiivin 86/635/ETY 4 artiklan 9 kohdan, "varat", mukainen aineeton käyttöomaisuus [18] [18] - perustamismenot sellaisina kuin ne määritellään kansallisessa lainsäädännössä, mikäli niiden merkitseminen käyttöomaisuudeksi on sallittua kansallisen lainsäädännön mukaan Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Aineettoman käyttöomaisuuden vähentäminen on pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Aineettoman käyttöomaisuuden osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-10,3 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 1,8 prosenttia). Aineetonta käyttöomaisuutta koskevat vähennykset ovat erityisen suuria Kreikassa, Espanjassa ja Italiassa. Komission saamien tietojen mukaan tämän säännöksen täytäntöönpanossa ei ole ollut mitään erityisiä ongelmia. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksen sanamuoto on hieman erilainen sikäli, että direktiivissä vaaditaan paitsi liikearvon myös perustamismenojen vähentämistä. Erä 11) : Merkittävät tappiot 11) kuluvan tilivuoden aikana kertyneet merkittävät tappiot Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Kuluvan tilivuoden aikana kertyneet merkittävät tappiot on vähennettävä kaikissa jäsenvaltioissa. Merkittävien tappioiden osuus oli vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-4,3 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 1,1 prosenttia). Komission saamien tietojen mukaan tämän säännöksen täytäntöönpanossa ei ole ollut mitään erityisiä ongelmia. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksessa ei ole määräyksiä kuluvan tilivuoden aikana kertyneiden merkittävien tappioiden vähentämisestä. Erät 12) ja 13) : Omistusyhteydet muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa 12) omistusyhteydet muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa, jotka ovat vähintään 10 prosenttia niiden pääomasta, etuoikeudeltaan huonommat saamiset ja 3 artiklassa tarkoitetut välineet, joita luottolaitoksella on sellaisessa luotto- ja rahoituslaitoksessa, jonka pääomasta se omistaa enemmän kuin 10 prosenttia; Jos toisen luotto- tai rahoituslaitoksen osakkeet on saatu tilapäisesti haltuun taloudellisen auttamistoimen seurauksena, jossa on kyse tuon laitoksen uudelleen organisoinnista tai pelastamisesta, valvontaviranomainen voi jättää soveltamatta tätä säännöstä, 13) omistusyhteydet muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa, jotka ovat enintään 10 prosenttia niiden pääomasta, etuoikeudeltaan huonommat saamiset ja 3 artiklassa tarkoitetut välineet, joita luottolaitoksella on muussa kuin 12 kohdassa tarkoitetussa luotto- ja rahoituslaitoksessa, jos näiden erien yhteismäärä on enemmän kuin 10 prosenttia luottolaitoksen omista varoista ennen 12 ja 13 kohdan erien vähentämistä. Kunnes konsolidointia koskevat säännökset on sovitettu yhteen [19] jäsenvaltiot voivat määrätä, että laskettaessa omia varoja, joita ei ole konsolidoitu, ei emoyhtiöiden, joita valvotaan konsolidoinnin perusteella, tarvitse vähentää omistusyhteyksiään sellaisissa luotto- tai rahoituslaitoksissa, jotka kuuluvat konsolidoitaviin. Tämä säännös koskee kaikkia yhteisön säännöksin yhtenäistettyjä vakavaraisuussääntöjä. [19] Nämä säännökset on vastaavasti sisällytetty direktiivin 92/30/ETY. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa olevien omistusyhteyksien vähentämistä koskeva vaatimus on pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Yli 10 prosentin omistusyhteyksiä koskevat vähennykset olivat vuonna 1996 eri ETA-valtioissa 0,0-3,8 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (jäsenvaltioiden keskiarvo oli 1,3 prosenttia). Enintään 10 prosentin omistusyhteyksiä koskevat vähennykset olivat eri ETA-valtioissa 0,0-4,6 prosenttia luottolaitosten koko pääomasta (jäsenvaltioiden keskiarvo oli 1,0 prosenttia). Mahdollisuutta ottaa käyttöön tilapäinen poikkeus taloudellisten auttamistoimien yhteydessä omistusyhteyksien ollessa enemmän kuin 10 prosenttia on käytetty kuudessa jäsenvaltiossa (B, D, EL, L, FI, UK). Mahdollisuutta säätää poikkeuksia konsolidoituun valvontaan kuuluvien luottolaitosten osalta on käytetty kuudessa jäsenvaltiossa (A, D, EL, FIN, IT, SW). Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksen mukaan kansallisessa järjestelmässä konsolidoimattomiin pankki- ja rahoitustoimintaa harjoittaviin tytäryhtiöihin tehdyt sijoitukset on vähennettävä. Pankkien hallussa olevan muiden pankkien tai talletuksia vastaanottavien laitosten liikkeeseen laskeman pääoman, johon ei sovelleta vähennyksiä, vakavaraisuusriskiä painotetaan 100 prosentin mukaan. Se, että pankkien hallussa olevaa muiden pankkien liikkeeseen laskemaa pääomaa ei tarvitse vähentää omista varoista, on huomattava ero direktiiviin nähden, jossa vaaditaan kohdissa 12) ja 13) mainittujen omistuserien vähentämistä. 2.13. TIETTYJEN ERIEN KÄYTTÖÄ KOSKEVAT RAJOITUKSET a) Rajoittamaton ja välitön käytettävyys tappioiden kattamiseksi Erittäin tärkeitä erien 1-5 käyttöä koskevia lisäedellytyksiä on 2 artiklan 3 kohdassa : 3. Edellä 1-5 kohdassa lueteltujen erien on oltava luottolaitoksen käytettävissä rajoittamattomasti ja välittömästi riskien tai tappioiden kattamiseksi heti niiden synnyttyä. Niiden määristä on oltava vähennetty laskentahetkellä odotettavissa olevat verot tai niiden tulee olla oikaistuja, sikäli kuin tällaiset verot pienentävät riskien tai tappioiden kattamiseen käytettävissä olevaa määrää. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Kaikki jäsenvaltiot ovat siirtäneet tämän säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Komissio korostaa sitä, että tämä säännös on oleellinen osa direktiiviä. Jäsenvaltioiden on otettava huomioon 2 artiklan 3 kohta ratkaistessaan, onko tietty väline hyväksyttävissä kohdissa 1-5 luetelluksi eräksi. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Sanamuoto on erilainen kuin Baselin sopimuksessa. Asiasisällössä ei kuitenkaan ole eroa. b) Julkiset takaukset Julkisille luottolaitoksille myönnettyjen valtion takausten sisällyttäminen omiin varoihin kielletään 4 artiklan 2 kohdassa : 2. Jäsenvaltiot eivät saa sisällyttää julkisten luottolaitosten omiin varoihin niiden tai niiden alue- tai paikallisviranomaisten sellaiselle yhteisölle myöntämiä takauksia. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Mikään jäsenvaltio ei sisällytä julkisten luottolaitosten omiin varoihin niiden tai niiden alue- tai paikallisviranomaisten sellaiselle yhteisölle myöntämiä takauksia. Belgiaa koskeneen poikkeuksen määräaika on mennyt umpeen. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksessa ei julkisia takauksia pidetä omina varoina. c) Konsolidointia koskevat säännökset Yksityiskohtaiset säännöt tiettyjen erien hyväksyttävyydestä konsolidoinnin yhteydessä ovat 5 artiklassa : Kunnes konsolidointia koskevat säännökset on yhteensovitettu, noudatetaan seuraavia sääntöjä : 1. Kun laskelma tehdään konsolidoinnin pohjalta, 2 artiklan 1 kohdassa lueteltuihin eriin liittyviä konsolidoituja määriä käytetään direktiivissä 83/350ETY säädetyllä tavalla. Lisäksi seuraavia eriä voidaan niiden ollessa kredit-eriä ("negatiivisia") pitää konsolidoituna varantona laskettaessa omien varojen määrää : - kaikkia direktiivin 83/349/ETY 21 artiklassa tarkoitettuja vähemmistöosuuksia, kun käytetään globaali-integraatiomenetelmää, - direktiivin 83/349/ETY 19, 30 ja 31 artiklassa tarkoitettua ensimmäisen konsolidoinnin eroa, - konsolidoituun varantoon sisältyviä muuntoeroja direktiivin 86/635/ETY 39 artiklan 6 kohdan mukaisesti, - tiettyjen omistusyhteyksien mukaanottamisesta johtuva erotus direktiivin 83/349/ETY 33 artiklassa selostetun menetelmän mukaisesti. 2. Jos edellä mainitut erät ovat debet-eriä ("positiivisia"), ne on vähennettävä laskettaessa konsolidoituja omia varoja. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Kaikki jäsenvaltiot ovat panneet tämän artiklan täytäntöön. Tanska ei sovella 5 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä olevaa harkinnanvaraista säännöstä. Vaikka konsolidointia koskevia säännöksiä on yhteensovitettu direktiivin 92/30/ETY muodossa, viimeksi mainitulla direktiivillä ei muutettu omien varojen direktiivin 5 artiklan säännöksiä, jotka siis edelleen ovat voimassa. Komissiolla on ainoastaan vähän tietoa siitä, onko jäsenvaltioilla ollut ongelmia tämän artiklan soveltamisessa. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Direktiivin 5 artiklaa vastaavassa Baselin sopimuksen määräyksessä [20] puhutaan ainoastaan vähemmistöosuuksista, eikä muita eriä mainita. Komissiolla on ainoastaan vähän tietoa siitä, onko jäsenvaltioilla ollut ongelmia tämän artiklan soveltamisessa. [20] Konsolidoitujen tilien yhteydessä ensisijaiseen pääomaan sisältyvät myös vähemmistöosuudet sellaisten tytäryhtiöiden pääomasta, joita ei omisteta kokonaan. d) Määrälliset rajoitukset 6 artiklassa on määrällisiä rajoituksia seuraavien erien suhteen : 6 artiklan 1 kohta : Edellä 2 artiklan 1 kohdan 3 ja 5-8 alakohdassa tarkoitettuihin eriin on sovellettava seuraavia rajoituksia : a) erien 3 ja 5-8 yhteismäärä ei saa olla suurempi kuin enintään 100 prosenttia erien 1, 2 ja 4 [21] yhteenlasketusta summasta, josta on vähennetty erät 9, 10 ja 11, [21] Lisätty direktiivillä 91/633/ETY. b) erien 7 ja 8 yhteismäärä ei saa olla suurempi kuin enintään 50 prosenttia erien 1, 2 ja 4 [22] yhteenlasketusta summasta, josta on vähennetty erät 9, 10 ja 11, [22] Lisätty direktiivillä 91/633/ETY. c) erien 12 ja 13 yhteismäärä vähennetään kaikkien erien yhteismäärästä. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Kaikki jäsenvaltiot ovat siirtäneet tämän artiklan osaksi kansallista lainsäädäntöään. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksen sanamuoto on hieman erilainen [23]. Ainoa oleellinen poikkeama on se, että Baselin sopimuksessa määrätään realisoimattomiin arvopapereihin sisältyville piilovoitoille 55 prosentin arvonalennustekijä. [23] i) Toissijaisten varojen (lisä)erien kokonaismäärä rajoitetaan enintään 100 prosenttiin ensisijaisiin varoihin kuuluvien erien kokonaismäärästä, Omien varojen direktiivin 6 artiklan 2 kohta on kumottu direktiivillä 91/633/ETY, ja 6 artiklan 3 kohdassa oleva määräaika on mennyt umpeen. 6 artiklan 4 kohta : Toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa luottolaitoksille luvan ylittää 1 kohdassa mainittu rajoitus poikkeuksellisissa olosuhteissa ja väliaikaisesti. Siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Direktiivin 6 artiklan 4 kohdan on siirtänyt osaksi kansallista lainsäädäntöään kuudessa jäsenvaltiota (D, EL, E, F, I, P). Italia on täsmentänyt, että sen säännökset sallivat ylitykset ainoastaan silloin, kun "muita positiivisia elementtejä" on olemassa. Tällöin ne eivät saa olla enempää kuin 1,25 prosenttia riskin mukaan painotetuista varoista. Vertailu vakavaraisuusvaatimusta koskevaan Baselin sopimukseen Baselin sopimuksessa ei ole määräystä tilapäisistä poikkeamista. 3. PÄÄTELMÄT Sekä kansallisia että yhteisön toimia tarvitaan vielä jossakin määrin. Luottolaitokset saavat uusien rahoitusvälineiden kustannuseduista (jotka usein perustuvat edulliseen verotuskohteluun) kimmokkeen korvata olemassa oleva korkealaatuinen pääoma (pysyvästi merkitty pääoma) heikkolaatuisemmilla uusilla rahoitusvälineillä. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että uudet rahoitusvälineet kuten porrastetut arvopaperit, joiden avulla on tarkoitus luoda ensisijaisia varoja, eivät heikennä luottolaitosten pääomapohjaa, vaikka näitä rahoitusvälineitä ei direktiivissä näytettäisikään nimenomaisesti suljettavan pois omista varoista. Jos jäsenvaltiot epäilevät rahoitusvälineiden tiettyjen sekamuotojen hyväksyttävyyttä, näistä välineistä voitaisiin keskustella asianomaisilla EU:n foorumeilla, jotta ongelmista saataisiin selkeämpi käsitys. Pääomapohjan murenemisen välttämiseksi olisi joka tapauksessa suotavaa rajoittaa sitä osuutta peruspääomasta, joka uusilla rahoitusvälineillä voi olla. Baselin pankkivalvontakomitea on seurannut tätä kehitystä huolellisesti, ja se päätti kokouksessaan 21. lokakuuta 1998 rajoittaa uusien rahoitusvälineiden hyväksymistä ensisijaisiksi varoiksi. Niille asetetaan tiukat ehdot, eikä niiden enimmäismäärä saa ylittää 15 prosenttia ensisijaisista varoista. Yhteisön tasolla on ryhdytty toimenpiteisiin entistä yhdenmukaisemman omien varojen määritelmän aikaansaamiseksi samanaikaisesti kun pohditaan Baselin pankkivalvontakomiteassa esillä olevia asioita ja tehdään niitä koskevia ehdotuksia. Pankkialan neuvoa-antava komitea ja sen työryhmät ovat alkaneet tarkastella uudelleen omien varojen direktiiviä. Tässä yhteydessä tutkitaan tapoja rajoittaa kilpailun vääristymistä ja vahvistaa Euroopan pankkijärjestelmää. Komissio ja EU:n jäsenvaltiot toimivat edelleen aktiivisesti pankkivalvontaa käsittelevässä Baselin komiteassa ja sen työryhmissä varmistaakseen, että omat varat määritellään samalla tavoin koko maailmassa ja että pääomasäännöksiä sovelletaan yhdenmukaisesti. Näin edistetään Euroopan unionin luottolaitosten kansainvälisen kilpailukyvyn säilymistä ja lisätään niiden turvallisuutta sekä kuluttajien luottamusta niihin. LIITE I DIRECTIVE 89/299 [Date d'échéance/Deadline 1-1-1991] complétée par/Completed by Directive 91/633 [Date d'échéance/Deadline 1-1-1993] modifiée par/modified by Directive 92/16 Fonds propres / Own funds BE // * Arrêté royal relatif au contrôle sur base consolidée des établissements de crédit, n° 94/2596 du 12-8-1994 - MB n° 202 du 12-10-1994. * Arrêté de la Commission bancaire et financière du 5 Décembre 1995 concernant le règlement relatif aux fonds propres des établissements de crédit (adopté par Arrêté ministériel du 31 Décembre 1995). DK // * Lov No. 841 af 20.12.1989 - LA af 20.12.1989 * Lov No. 306 af 16.05.1990 - LA af 16.05.1990, S. 983 (EN) * BKG No. 853 af 14.12.1990 - LA af 14.12.1990 DE // * Gesetz zur Änderung des Gesetzes über das Kreditwesen und anderer Vorschriften über Kreditinstitute vom 21.12.1992 - BGBl. I Nr. 59 vom 29.12.1992, S. 2211 EL // * Décret du Gouverneur de la Banque de Grèce n° 2053 du 18.03.1992 - JO 49/A/92 DIRECTIVE 89/299 [Date d'échéance/Deadline 1-1-1991] complétée par/Completed by Directive 91/633 [Date d'échéance/Deadline 1-1-1993] modifiée par/modified by Directive 92/16 Fonds propres / Own funds (Following) ES // * Ley 13/85 de 25.05.1985 - BOE 28.05.1985, modificada por Ley 13/92 de 01.06.1992 - BOE n. 132, 02.06.1992, p. 18548-18556 * Ley 13/1992, de 1 de junio de Recursos Propios y Supervisión en Base Consolidada de las Entidades Financieras - BOE n. 132 de 02.06.1992 * Real Decreto 1343/1992, de 06.11.1992, de desarrollo de la Ley 13/1992 - BOE n. 293 de 07.12.1992, p. 41584-41606 ; BOE n. 29, 03.02.1993, p.41583 (correción de errores). [En especial su Capítulo V, Título I, articulo 30 y siguientes] * OM 30.12.1992, sobre normas de solvencia de las Entidades de Crédito - BOE n. 7, 08.01.1993, p.378-382 + BOE n. 28, 02.02.1993, p.2740-41 (correción de errores) * Circular del Banco de España n. 5/1993, de 26.03.1993, a Entidades de Crédito, sobre determinación y control de los recursos propios mínimos - BOE n. 84 de 08.04.1993 * Circular del Banco de España n. 12 de 17.12.1993, a Entidades de Crédito, sobre modificación de la Circular n. 5/1993, de 26.03.1993, sobre determinación y control de los recursos propios mínimos - BOE n. 310 de 28.12.1993 * Real Decreto 538/1994 de 25.03.1994 modificada Real-Decreto 1343/92 - BOE n° 76 de 30-3-94) * Circular del Banco de España n. 2/1994 de 04. 04.1994, a Entidades de Crédito. Modificación de la Circular n. 5/1993, de 26.03.1993, sobre determinación y control de los recursos propios mínimos - BOE n. 88 de 13.04.1993 * Real Decreto 2024/1995, de 22 de diciembre, por el que se modifica el Real Decreto 1343/1992, de 6 de noviembre, por el cual se desarolla la Ley 13/1992, de 1 de junio de Recursos Propios y Supervisión en Base Consolidada de Entidades Financieras. * Circular del Banco de España numero 5/1998 de 29-5-1998 a las entidades de crédito, que modifica la Circular numero 5/1993 sobre determinación y control de los recursos propios mínimos. FR // * Arrêté ministériel du 20.03.1990 portant homologation du règlement du Comité de la Réglementation bancaire n° 90-02 en date du 23.02.1990 (JORF du 01.04.1990, p.3992) IR // * Notice from the Central Bank of Ireland of 16.07.1991 on Supervision Requirements and Standards * Notice from the Central Bank of Ireland of 30.01.1992 on Supervision Requirements and Standards * Notice from the Central Bank of Ireland of 13.02.1996 on Supervision Requirements and Standards IT // * Decreto legislativo 10.09.1991, n. 302 - GU n. 221, 20.09.1991, p. 9-10 supplemento. * Circolare (Banca d'Italia), n. 4, 29.03.1988, 75° aggiornamento (18.12.1991), 82° aggiornamento (04.02.1992) * Circolare (Banca d'Italia) n. 155, (Istruzioni per la Compilazione delle segnalazioni sul patrimonio di vigilanza e sui coefficienti prudenziali), 18.12.1991 + 1° aggiornamento (04.02.1992) " Decreto legislativo 01.09.1993, n. 385 (Suppl. 230 alla GU n. 92 - 30.09.93) [Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia] LU // * Loi du 05.04.1993 relative au secteur financier (Mémorial A, n° 27, 10.04.1993) * Circulaire IML 96/127 du 10 mai 1996 portant définition de ratios de fonds propres NL // * Solvabiliteitsrichtlijnen opgesteld door de Nederlandsche Bank op grond van art. 20 van de Wet toezicht kredietwezen (Stcrt 1991, 52) DIRECTIVE 89/299 [Date d'échéance/Deadline 1-1-1991] complétée par/Completed by Directive 91/633 [Date d'échéance/Deadline 1-1-1993] modifiée par/modified by Directive 92/16 Fonds propres / Own funds (Following) ÖS // * Banking Act / Bankwesengesetz (part of Finanzmarktanpassungsgesetz 1993), BGBL. Nr. 532/1993 as orrected by BGBL. Nr. 639/1993 * * Regulation on monthly reports / Monatsausweis-Verordnung BGBL. Nr. 773/1993 * * Banking Supervisory Report / Verordnung über den bankaufsichtlichen Prüfungsbericht BGBL. Nr. 92/1994 * PO // * Aviso n.12/92, de 22.12.1992 - DR II n.299, p.12454-(34). Entrée en vigueur 31.12.1992 * Decreto-Lei n. 298/92 de 31.12.1992 (Regime Geral das Instituições de Crédito e Sociedades Financeiras), DR I-A, n. 301, 6° Suplemento, 31.12.1992, pp.6056 (24-51) * Aviso n°7/95, in DR, II, de 21.9.95 SF // * Act on credit institutions / Laki luottolaitostoiminnasta / Kreditinstitutslag 1607/63 (30.12.1993) * * Act relating to the activities of Foreign Credit and Financial Institutions in Finland / Laki ulkomaisen luotto- ja rahoituslaitoksen toiminnasta Suomessa / Lag om utländska kreditinstituts och Financiella instituts verksamhet i Finland 1608/93 (30.12.1993) * * Cooperative Banks Act / Osuuspankkilaki / Andesbankslagen 1271/90 (28.12.1990) * * Administrative provisions by Financial Superivision * SV // * The Banking Business Act / Bankrörelselagen : 1987 : 617 * * The Banking Companies Act / Bankaktiebolagslagen / 1987 : 618 * * The Act on Credit Market Companies / Lagen om Kreditmarknadsbolag / 1992:1610 * * The Act on Limited Companies / Aktiebolagslagen : 1975 : 1385 * * The Regulation on Solvency Ratio in Banks and other Credit Institutions / Förordningen om kapitalkravet i banker och andra kreditinstitut : 1989 : 1096 * * The Financial Supervisory Authority's Provisions on Report of Information concerning Assessment of Own Funds and Capital Cover / Finansinspektionens föreskrifter om rapportering av uppgifter om beräkning av kapitalbas och kapitalkrav / FFFS 1992 : 32 * UK // * Notice of the Bank of England to Institutions authorised under the Banking Act 1987, no.BSD/1990/2 of December 1990 (amended by notice of January 1992). These notices have now been withdrawn. The relevant document is the Chapter CA "Definition of Capital" of the FSA's Guide to Banking Supervisory Policy. * Building Societies : * Prudential Note 1992/1 of the Building Societies Commission under the Building Societies Act 1986 * SI 1988/777 * SI 1991/702 * SI 1991/1729 * SI 1992/1611 * SI 1992/1612 * Banking Ordinance 1992 - Administrative notice no. 2 of 25-9-1992 (Gibraltar) LIITE II BASELIN PANKKIVALVONTAKOMITEA KANSAINVÄLINEN JÄRJESTELYPANKKI, CH-4002 BASLE Lehdistötiedote Lehdistön kyselyt : +41 61 / 280 81 88 Ensisijaisiin omiin varoihin hyväksyttävät rahoitusvälineet 1. Baselin pankkivalvontakomitea on havainnut, että jotkut pankit ovat viime vuosina laskeneet liikkeeseen monenlaisia innovatiivisia pääomainstrumentteja, kuten koronnostolausekkeita sisältäviä instrumentteja, tarkoituksenaan hankkia lakisääteisiin ensisijaisiin omiin varoihin luettavia varoja kustannustehokkaasti ja tarvittaessa myös muun kuin paikallisen valuutan määräisenä. Baselin komitea on seurannut tätä kehitystä tarkkaan, ja se päättikin Sydneyssä 21. lokakuuta 1998 pitämässään kokouksessa rajoittaa näiden instrumenttien hyväksyttävyyttä ensisijaisiksi omiksi varoiksi. Niille asetetaan tiukat ehdot, ja niiden osuus rajoitetaan enintään 15 prosenttiin ensisijaisista omista varoista. 2. Komitea toteaa aluksi, että osakkeenomistajien sijoittamat varat eli osakepääoma sekä toisaalta kertyneet rahastot ja jakamaton voitto ovat oman pääoman tärkeimpiä eriä. Osakkeenomistajien varoilla pankki voi jatkuvasti kattaa tappioita toimintaa keskeyttämättä. Pankin joutuessa taloudellisiin vaikeuksiin se voi tämän pääoman lajin avulla päättää täysin siitä, missä määrin ja missä ajassa osakepääomalle jaetaan voittoa osinkoina. Niinpä osakkeenomistajien varat ovatkin juuri se peruste, joiden perusteella markkinat arvioivat omien varojen riittävyyttä. Osakepääomaan liittyvä omistajan äänioikeus on puolestaan tärkeä markkinakurin lähde pankin johdolle. Siksi valtaosan ensisijaisista omista varoista tulisi olla äänioikeudellista osakepääomaa, kertyneitä rahastoja ja edellisiltä tilikausilta kertyneitä jakamattomia voittoja. 3. Jotta pankkivalvontaviranomaiset ja markkinaosapuolet saisivat riittävästi tietoa siitä, että pankin pääoma on säilynyt asianmukaisena, komitea toteaa äskettäin laaditun pankkitoiminnan avoimuutta koskevan raporttinsa tavoin, että pankkien tulisi säännöllisesti julkistaa ensisijaisiin omiin varoihin luettavien erien sisältö ja niiden pääpiirteet. 4, Ensisijaisten omien varojen asianmukaisuuden suojelemiseksi Baselin komitea on määritellyt, että SPV-muotoisten (Special Purpose Vehichle) konsolidoitujen tytäryhtiöiden vähemmistöosuudet omassa pääomassa voivat kuulua ensisijaisiin omiin varoihin ainoastaan, jos kohde-etuus täyttää vähimmäisvaatimukset, jotka kaikkien ensisijaisiin omiin varoihin kuuluvien instrumenttien on täytettävä. Pääomainstrumentin on oltava - merkitty ja täysin maksettu - ilman kumulatiivista oikeutta voittoon - käytettävissä tappioiden kattamiseen toimintaa keskeyttämättä - huonommalla etuoikeudella kuin tallettajien ja muiden velkojien saamiset sekä toissijaisiin omiin varoihin luettavat debentuurit - pysyvä - ilman liikkeeseenlaskijan tai sen lähipiiriin kuuluvan yhteisön antamaa vakuutta tai takausta tai muuta järjestelyä, joka tuottaisi sijoittajalle oikeudellisesti tai taloudellisesti paremman etuoikeuden kuin pankin muille velkojille, ja - maksettavissa takaisin ainoastaan liikkeeseenlaskijan aloitteesta ja valvontaviranomaisen luvalla aikaisintaan viiden vuoden kuluttua sillä ehdolla, että pääoma korvataan samanlaatuisella tai paremmalla pääomalla, ellei valvontaviranomainen katso, että pankin pääoman määrä riittää kattamaan pankin ottamat riskit. 5. Lisäksi instrumentin on täytettävä seuraavat vaatimukset : - instrumentin pääpiirteiden on oltava helposti ymmärrettävissä ja sitä koskevat keskeiset ehdot julkistetaan - varojen on oltava välittömästi ja ilman rajoituksia liikkeeseenlaskijapankin käytettävissä tai jos varat ovat välittömästi ja täysin ainoastaan liikkeeseenlaskija SPV:n käytettävissä, ne on saatettava pankin käytettäviksi (esim. muuttamalla ne samanehtoiseksi ja korkeampilaatuiseksi tai samanlaatuiseksi pankin suoraksi emissioksi) ennaltamäärättynä ajankohtana ja hyvissä ajoin ennen kuin pankin rahoitusasema heikentyy vakavasti - pankilla on oltava päätäntävalta lainaksi saadulle pääomalle suoritettavan korvauksen määrästä ja ajoituksesta; maksettavalla korvauksella saa olla parempi etuoikeus vain suhteessa osakepääomalle maksettavaan osinkoon, ja pankeilla on oltava täysi oikeus päättää maksamatta olevan korvauksen käytöstä, ja - korvausta voidaan maksaa vain jakokelpoisista varoista; jos korvauksen määrä on ennalta sovittu, sitä ei saa määrittää uudelleen liikkeeseenlaskijan luottokelpoisuuden perusteella. 6. SPV:n kautta sekä suoraan liikkeeseenlaskettuihin instrumentteihin liittyvät kohtuulliset koronnostolausekkeet Ensisijaisiin omiin varoihin luettavat instrumentit, jotka täyttävät kohdissa 4 ja 5 esitetyt vaatimukset, voidaan hyväksyä takaisinmaksuoption yhteydessä ainoastaan, jos kohtuullinen koronnosto tehdään aikaisintaan kymmenen vuoden kuluttua liikkeeseenlaskusta; nousu voi olla valvontaviranomaisen luvalla alkuperäisestä korosta enintään - yhden prosenttiyksikön (100 pistettä), josta vähennetään alkuperäisen indeksin ja korotetun indeksin välinen swapmarginaali, tai - 50 prosenttia alkuperäisen luottomarginaalin määrästä, josta vähennetään alkuperäisen indeksin ja korotetun indeksin välinen swap. 7. Instrumentin käyttöehdoissa on määrättävä, että korkoa voidaan nostaa vain kerran instrumentin juoksuaikana. Swapmarginaali olisi vahvistettava hinnoittelupäivästä alkaen ja sen olisi heijastettava kyseisen päivän hinnoittelueroja alkuperäisen viitearvopaperin tai -koron ja korotetun viitearvopaperin tai -koron välillä. 8. Kansalliset valvontaviranomaiset edellyttävät pankkien täyttävän Baselin komitean vahvistamat vähimmäispääomavaatimukset ilman, että ne olisivat kohtuuttomasti riippuvaisia innovatiivisista instrumenteista tai koronnostolausekkeita sisältävistä instrumenteista. Näin ollen sellaisten muiden kuin osakkeenomistajien varoihin kuuluvien ensisijaisiin omiin varoihin luettavien välineiden, joilla on jokin erityispiirre (muu kuin takaisinmaksulauseke), joka saattaa johtaa instrumentin lunastamiseen, liikkeeseenlaskujen yhteismäärä on rajattu - liikkeeseenlaskuajankohtana - 15 prosenttiin pankin konsolidoiduista ensisijaisista omista varoista. 9. Instrumentit, jotka on hyväksytty tai laskettu liikkeeseen sellaisten ensisijaisia omia varoja koskevien kansallisten nykysääntöjen perusteella, jotka eivät edellä olevan tulkinnan mukaan ole enää päteviä, ovat edelleen sallittuja ; sama koskee kaikkia liikkeeseen laskettuja instrumentteja, jotka ylittävän 15 prosentin rajan. 10. Tätä tulkintaa tarkastellaan uudelleen jo käynnissä olevassa laajemmassa hankkeessa pankkien nykyisen vakavaraisuussäännöstön uudelleenarvioimiseksi. Komitea varaa itselleen mahdollisuuden muuttaa tämänhetkistä tulkintaansa hankkeen valmistuttua. Baselissa 27. lokakuuta 1998 LIITE III VALTUUSKUNTIEN HUOMAUTUKSET luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 6 alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan tulkinnasta Yhteenveto jäsenvaltioiden huomautuksista luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 6 alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan tulkinnasta: mahdollisuus sisällyttää omiin varoihin arvopaperisalkkuista saatavat myyntivoitot (arvopaperien markkina-arvon ja hankintahinnan välinen positiivinen erotus) B // Belgia ei ole käyttänyt 2 artiklan 1 kohdan 6 alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa annettua mahdollisuutta. Belgia katsoo, että markkina-arvon ja hankintahinnan välinen positiivinen erotus ei kuulu 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan seuraavien syiden vuoksi : - kyseinen erä ei täytä kaikkia artiklassa asetettuja vaatimuksia - 3 artiklan 1 kohta sisällytettiin direktiiviin, koska tiettyjä kansallisia erityispiirteitä ei voitu yhdenmukaistaa; mikäli 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaa laajennetaan edellä mainittuihin myyntivoittoihin, direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 1-5 alakohdilla ei ole enää merkitystä - väite, jonka mukaan tällaisten myyntivoittojen sisällyttäminen määritelmään lähentäisi markkina-arvoon arvostavia jäsenvaltioita ja niitä, jotka eivät arvosta markkina-arvoon, ei pidä täysin paikkaansa, koska periaatteessa vain kaupankäyntisalkku arvostetaan markkina-arvoon, kun taas 3 artiklan 1 kohdassa sallittaisiin laajempi soveltamisala. Belgia katsoo, että myyntivoittojen sisällyttäminen omiin varoihin edellyttäisi direktiivin muuttamista. Toiminnan vakauden valvonnan kannalta edellä mainittujen myyntivoittojen sisällyttäminen omiin varoihin edellyttäisi lisäehtojen täyttymistä (esim. jonkinlaisen vähennyksen tekemistä). DK // Direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa ei ole saatettu osaksi Tanskan lainsäädäntöä, mutta Tanska on pannut täytäntöön pankkien ja muiden rahoituslaitosten tilinpäätöksestä ja konsolidoidusta tilinpäätöksestä annetun direktiivin 86/635/ETY 36 artiklan 2 kohdan säännökset, minkä seurauksena myyntivoittojen aiheuttama positiivinen erotus muodostaa osan ensisijaisista varoista. Tanska hyödyntää direktiivin 86/635/ETY 36 artiklan 2 kohdassa annettua mahdollisuutta. D // Saksa sallii luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 6 alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan nojalla tiettyjen omaisuuserien realisoitumattoman arvonnousun sisällyttämisen omiin varoihin tiettyyn rajaan asti, mikäli määrätyt edellytykset täyttyvät. Kyseeseen tulevat lähinnä kiinteistöt ja niitä vastaavat omistusoikeudet sekä arvopaperit. - Kiinteistöjen ja niitä vastaavien omistusoikeuksien osalta omiin varoihin hyväksytään 45 prosenttia kirjanpitoarvon ja lakisääteisten vaatimusten mukaan lasketun kiinnitysarvon (Beleihungswert) välisestä erotuksesta. -Arvopaperien osalta omiin varoihin hyväksytään 35 prosenttia kirjanpitoarvon ja seuraavien arvojen erotuksesta: a) pörssikurssi, mikäli arvopaperit noteerataan määrätyt edellytykset täyttävässä pörssissä tai markkinoilla b) arvopaperien arvo, joka vastaa niiden osuutta Kreditgenossenschaften -järjestöön kuuluvissa yrityksissä tai säästöpankeissa, joiden taseen loppusumma on vähintään 20 miljoonaa Saksan markkaa, edellyttäen, että arvopaperit eivät ole pörssinoteerattuja c) Kapitalanlagegesellschaften -yrityksistä annetun lain mukaan liikkeeseenlasketuissa erillisissä arvopapereissa tai kiinteistörahastoissa olevien osuuksien jälleenhankintahinta tai erillisistä arvopapereista koostuvassa rahastossa olevien osuuksien jälleenhankintahinta, kun liikkeeseenlaskija on muu kuin saksalainen yhteissijoitusyritys, joka noudattaa yhteissijoitusyrityksistä annetun direktiivin säännöksiä. Näiden arvopaperien osalta käytetään taseen laatimispäivän pörssikurssia tai sen ja kolmen edeltävän taseen laatimispäivien pörssikurssien keskiarvoa sen mukaan kumpi on alempi. Sama pätee edellä b ja c kohdassa mainittuihin arvopapereihin. Luottolaitoksiin sovelletaan lisäksi yleisiä laadullisia vaatimuksia. Niiden peruspääomakiintiön on oltava 4,4 ja omiin varoihin sisällytettävien realisoitumattomien varojen osuus saa olla korkeintaan 1,4 prosenttia riskipainotetuista varoista. Realisoitumattomia varoja laskettaessa on otettava huomioon kaikki kiinteistöt ja niitä vastaavat oikeudet sekä arvopaperit, jotta myös niistä aiheutuvat tappiot voidaan ottaa huomioon. Saksassa sovelletaan vielä muitakin säännöksiä, joilla varmistetaan luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin 3 artiklan 1 kohtaan sisältyvien vaatimusten noudattaminen. ES // Espanja katsoo, että arvopapereista saatavien myyntivoittojen sisällyttäminen omiin varoihin ei ole mahdollista ja se edellyttäisi omista varoista annetun direktiivin muuttamista. Espanja perustelee kantansa seuraavasti : - kun luottolaitosten omista varoista annetussa direktiivissä hyväksytään myyntivoittojen kaltaisten erotusten sisällyttäminen jossain muodossa omiin varoihin, kyse on tase-eristä, jotka eivät ole piileviä ja joiden olemassaololle ja vakaudelle on asetettu ehdot ja joihin voidaan kohdistaa kirjanpidollisia tarkastuksia, joiden tekemistä ei millään tavoin edellytetä yhteisön lainsäädännössä tällaisten myyntivoittojen osalta - direktiiviä 89/299/ETY valmistellessa piilevien varojen arvostaminen markkina-arvoon rajoitettiin tarkoituksella arvonkorotusrahastoihin, jotka sisältyvät yhteisön tilinpäätössääntöihin. Direktiivin 3 artiklan 1 kohta liittyy omien varojen eriin, joita ei voida yhdenmukaistaa kansallisten erityispiirteiden vuoksi - sitä ei voi rinnastaa Baselin sopimukseen, koska sopimuksen myyntivoittoja koskevassa suosituksessa määritellään ja yhdenmukaistetaan myyntivoiton käsite - piilevät varat eivät täytä 3 artiklan 1 kohdassa asetettuja vaatimuksia seuraavien syiden vuoksi : . varojen arvostuksesta annetuissa tilinpäätössäännöissä ei sallita omaisuuden myyntitappioiden kattamista myyntivoitoilla . arvonnousu on luonteeltaan piilevää, niiden vuoksi tilinpäätökseen tehtävät merkinnät eivät ole yhteisön direktiiveihin sisältyvien tilinpäätösperiaatteiden mukaisia eikä niitä voida pitää sisäisen tilinpäätösaineiston ulkopuolisena informaationa . periaatteena on toimivaltaisten viranomaisten suorittama valvonta, joten kyseisten viranomaisten pitäisi antaa etukäteen hyväksyntä markkinahintaan arvostamiselle. Tällainen valvonta ei liene yhteisössä yhdenmukaistettujen valvontavaltuuksien mukaista, koska ne perustuvat pankkitoiminnan jälkikäteistarkastuksiin. Espanja hyödyntää 3 artiklan 1 kohdassa annettua mahdollisuutta erittäin vähän. GR // Neuvoston alkuperäinen tavoite oli sisällyttää 3 artiklan 1 kohtaan vain piileviä varoja, jotka ovat peräisin veronalaisista voitoista, kun ne ovat tarpeeksi suuria käytettäväksi erityisesti eri tilikausien tulosten vaihtelun tasoittamiseen. Näillä piilevillä varoilla katetaan yllättäviä tulevia tappioita eli varat syntyvät arvostamalla arvopaperit alempaan arvoon kuin laki sallisi. Direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa voitaisiin tulkita laajemminkin, jotta omiin varoihin voitaisiin sisällyttää arvonnoususta saatavat positiiviset erotukset. Samalla on kuitenkin esimerkiksi selittävässä huomautuksessa ehdottomasti asetettava sovelias enimmäismäärä, jotta voidaan varautua arvopaperien markkina-arvojen vaihteluun. Kreikka ei käytä direktiivin 86/635/ETY 36 artiklan 2 kohdassa annettavaa mahdollisuutta. F // Seuraavat "muut erät" voidaan sisällyttää omiin varoihin : - takuurahastot, joita voidaan täysimääräisesti käyttää laitoksen vastapuoliriskien kattamiseen - muut edellä mainitun kaltaiset keskinäiset rahastot ja julkiset rahastot, joilla taataan tiettyihin luokkiin kuuluvia luottotapahtumia; näillä rahastoilla voidaan kattaa enintään kahdeksan prosenttia kohteena olevista riskeistä (näitä varoja voidaan siis sisällyttää siinä määrin kuin ne kattavat omien varojen vaatimuksen, joka liittyy kohteena oleviin riskeihin) - yksityisistä tai julkisista lähteistä saadut avustukset, joita ei tarvitse maksaa takaisin - piilevät varat, jotka on merkitty tilinpäätökseen leasing-sopimusten vuoksi riippumatta siitä, sisältyykö sopimukseen mahdollisuus ostaa vuokrattava kohde (pois lukien konsolidoitu tilinpäätös, jolloin edellä mainittu tapaus sisältyy konsolidoituihin varoihin). Arvopapereista saatavien myyntivoittojen sisällyttäminen omiin varoihin ei ole mahdollista seuraavista syistä : - direktiivin 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa edellytetään, että omiin varoihin sisällytettävien muiden erien olemassaolo ilmenee laitoksen sisäisestä kirjanpidosta. Tämä edellytys ei täyty, koska erot ovat piileviä. Sisäisen kirjanpidon on katsottava tarkoittavan laitoksen yksityiskohtaista tilinpäätösaineistoa eikä ainoastaan tilinpäätöksessä julkistettavia eriä - piileviä varoja ei voida pitää 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla vapaasti käytettävissä olevina - vakavaraisuussuhde vääristyisi, mikäli omiin varoihin sisällytettäisiin piileviä myyntivoittoja, joihin liittyvät varat merkittäisiin edelleen nimittäjään vakavaraisuussuhdetta laskettaessa - piilevien myyntivoittojen sisällyttämisellä omiin varoihin olisi joka tapauksessa liian suuri vaikutus vakavaraisuussuhteen laskemiseen. IRL // Seuraavat erät voidaan 2 artiklan 1 kohdan 6 alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan mukaan sisällyttää omiin varoihin : - erät, jotka keskuspankin mielestä ovat luottolaitosten vapaasti käytettävissä normaalien pankkitoiminnasta syntyvien riskien kattamiseksi ja joiden olemassaolo ilmenee sisäisestä kirjanpidosta ja jotka tilintarkastajat ovat vahvistaneet. Mainitut edellytykset täyttävien varojen määrä saa olla enintään 1,25 prosenttia suhteessa riskipitoisiin varallisuuseriin. Mikäli positiivinen erotus johtuu myyntivoitoista, jotka eivät ole realisoituneet, keskuspankki ei suosittele niiden sisällyttämistä omiin varoihin direktiivin edellä mainittujen säännösten nojalla. Näin on erityisesti silloin, kun varat eivät ole likvidejä tai niitä pidetään hallussa pitkään, koska näistä varoista saatuja realisoitumattomia myyntivoittoja voi olla vaikea muuttaa todellisiksi voitoiksi. I // Italiassa toimiluvan saaneet pankit voivat sisällyttää lisäpääoman muihin eriin seuraavat erät : - luottoriskejä varten pidetyt varat, jotka on merkitty pankin taseen vastattaviin ja joita pidetään vain vakavaraisuuden säilyttämiseksi ja jotka eivät ole luonteeltaan korjaavia. Näillä varoilla pyritään kattamaan luottoriskejä, jotka ovat pelkästään teoreettisia. Piilevät voitot otetaan huomioon vain piilevien tappioiden kattamiseksi. Mikäli tappiot ovat suuremmat kuin voitot, 50 prosenttia niiden erotuksesta vähennetään omista varoista. Mikäli voitot ovat suuremmat kuin tappiot, erotusta ei lisätä omiin varoihin. L // Luxemburg hyödyntää 3 artiklan 1 kohdan mahdollisuutta ja sallii, että omiin varoihin sisällytetään "eristä, joihin sisältyy piileviä varoja", se osa, joka koostuu realisoituneista verovapaista voitoista. Luxemburg katsoo lisäksi, 3 artiklan 1 kohdassa ei kielletä arvopapereihin sisältyvien piilevien varojen sisällyttämistä omiin varoihin. Tätä mahdollisuutta ei kuitenkaan ole Luxemburgissa sovellettavissa säännöksissä. NL // Alankomaat ei hyödynnä direktiivissä annettavaa mahdollisuutta. AT // Itävalta hyödyntää 3 artiklan 1 kohtaan sisältyvää mahdollisuutta pelkästään arvonkorotusrahaston osalta. Arvonkorotusrahastossa on realisoitumattomia varoja, jotka ovat 45 prosenttia seuraavien arvojen erotuksesta : - kiinteistöjen, niitä vastaavien oikeuksien ja rakennusten kirjanpitoarvon ja käyvän markkina-arvon välinen erotus. Mikäli käypä markkina-arvo on alempi kuin kirjanpitoarvo, arvonkorotusrahastoa on alennettava vastaavasti - arvopaperien markkina-arvon ja kirjanpitoarvon erotus edellyttäen, että arvopapereilla käydään kauppaa pörssissä tai muilla virallisesti tunnustetuilla markkinoilla - pääomasijoitusrahastojen osuuksien kirjanpitoarvon ja markkinoilla tarjottavan hinnan välinen erotus. Arvonkorotusrahastot voidaan ottaa huomioon vain siinä tapauksessa, että arvojen erot lasketaan kaikista 1-3 artiklan mukaisista tase-eristä. Pankkilain 23 artiklan 14 kohdan 4 alakohdan mukaan arvonkorotusrahastot sisällytetään omiin varoihin siten, että niiden enimmäismäärä on 1,5 prosenttia 22 artiklan 2 kohdan mukaisesta määräytymisperusteesta (painotettujen varojen ja taseen ulkopuolisten erien summa) edellyttäen, että peruspääoma on vähintään 4,5 prosenttia määräytymisperusteesta. P // Portugalin keskuspankki voi antaa luvan sisällyttää lisäpääomaan varallisuuseriä, jotka täyttävät seuraavat edellytykset : - niillä voidaan vapaasti kattaa tavanomaisia pankkitoiminnan riskejä sekä tappioita tai myyntitappioita, jotka eivät ole vielä toteutuneet - niiden olemassaolo ilmenee laitoksen tilinpäätösaineistosta - tilintarkastaja (revisor oficial de contas) on vahvistanut niiden arvon. Nämä toimenpiteet otettiin käyttöön, jotta Portugalissa rekisteröityneet luottolaitokset voivat sisällyttää omiin varoihinsa osan niistä varoista, jotka niillä on oltava yleisten luottoriskien kattamiseksi. Yksikään luottolaitos ei ole toistaiseksi pyytänyt keskuspankilta edellä mainittua lupaa. FI // Suomi ei ole käyttänyt luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin 3 artiklan 1 kohtaan sisältyvää mahdollisuutta. Suomessa ei ole sallittua sisällyttää markkina-arvon ja ostohinnan välistä positiivista erotusta tuloslaskelmaan tai omiin varoihin. SV // Direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa ei ole saatettu osaksi Ruotsin lainsäädäntöä, mutta Ruotsi on pannut täytäntöön direktiivin 86/635/ETY 36 artiklan 2 kohdan säännökset, minkä vuoksi osto- ja myyntihinnan positiivinen erotus sisällytetään ensisijaisiin varoihin. Ruotsi hyödyntää direktiivin 86/635/ETY 36 artiklan 2 kohdassa annettua mahdollisuutta. UK // Yhdistynyt kuningaskunta ei aio hyödyntää direktiivissä annettua mahdollisuutta, koska sikäläisen tilinpäätöskäytännön mukaan arvopaperit arvostetaan yleensä markkina-arvoon ja arvopaperisalkun erät ostohintaan, josta vähennetään pitkän aikavälin arvonalentumisen vuoksi tehtävä poisto. Piilevät varat, jotka vastaavat arvopaperisalkun erien osto- ja myyntihinnan erotusta, eivät siis olisi Yhdistyneen kuningaskunnan tilinpäätöskäytännön mukaisia. Yhdistyneellä kuningaskunnalla ei ole mitään sitä vastaan, että muut jäsenvaltiot sisällyttävät edellä mainitut varat toissijaisiin varoihin, mikäli 3 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät. Yhdistynyt kuningaskunta kuitenkin katsoo, että arvonkorotuksista on tehtävä suuria vähennyksiä, jotta vakavaraisuus ei vaarannu. Yhdistynyt kuningaskunta hyödyntää direktiivin 86/635/ETY 36 artiklan 2 kohdassa annettua mahdollisuutta. IS // Direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa ei ole saatettu osaksi Islannin lainsäädäntöä, mutta Islanti on pannut täytäntöön direktiivin 86/635/ETY 36 artiklan 2 kohdan säännökset, minkä vuoksi osto- ja myyntihinnan positiivinen erotus voidaan sisällyttää ensisijaisiin varoihin. LI // Liechtenstein ei hyödynnä direktiivissä annettua mahdollisuutta eikä salli osto- ja myyntihinnan erotuksen sisällyttämistä omiin varoihin. NO // Norja ei hyödynnä direktiivissä annettua mahdollisuutta eikä salli osto- ja myyntihinnan erotuksen sisällyttämistä omiin varoihin. LISÄYS Asia : Luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 6 alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa mainitut muut erät 1. Johdanto Pankkidirektiivien soveltamiseksi perustetun teknisen tulkintaryhmän (GTIAD) heinäkuussa 1996 pidetyssä kokouksessa käsiteltiin markkina-arvon ja hankintamenon positiivisen erotuksen sisällyttämistä luottolaitoksen omiin varoihin. Edustajien enemmistö kannatti erotuksen jättämistä omien varojen ulkopuolelle. Jotkut edustajat kuitenkin kannattavat tai eivät ainakaan vastusta lähestymistapaa, joka on omia varoja koskevan Baselin sopimuksen mukainen (sopimuksen 16 ja 17 kohta, arvonalennus eli haircut method). Komission yksiköt ovat edellä mainitun perusteella laatineet lausekkeen, jolla muutetaan luottolaitosten omista varoista annetun direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa. 2. Muutosehdotus Muutoksella lisätään 3 artiklan 1 kohtaan d alakohta: "55 prosentin vähennystä sovelletaan niihin muihin eriin, jotka muodostuvat direktiivin 86/635/ETY mukaisesti määritetyn arvon ja sitä korkeamman markkina-arvon erotuksesta. Erotusta laskettaessa ei oteta huomioon näiden erien arvoon edellä mainitun direktiivin 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehtäviä korjauksia eikä yleisten pankkiriskien rahastoon 38 artiklan mukaisesti siirrettäviä määriä." 3. Perustelut Muutosluonnos vastaa paremmin Baselin komitean lähestymistapaa. Luonnos on rajattu markkinahinnan ja alkuperäisen hankintamenon erotukseen kuten omia varoja koskeva Baselin sopimuskin, jossa tämä erotus hyväksytään arvonkorotusrahastoon. Ehdotettu käsittelytapa vastaa paremmin käytänteitä niissä jäsenvaltioissa, jotka hyödyntävät direktiivin 78/660/ETY 33 artiklassa annettua mahdollisuutta muodostaa arvonkorotusrahasto tai mahdollisuutta käyttää alkuperäistä hankintamenoa korkeampaa arvoa, josta säädetään esim. direktiivin 86/635/ETY 36 artiklassa. Artiklassa tehty rajaus merkitsee kuitenkin, että muutkin varat voivat olla artiklassa tarkoitettuja "muita eriä" ilman että niistä tehdään arvonalennuksia. Mikäli arvonalennussääntöä aiotaan soveltaa kaikkiin muihin eriin, muutosluonnosta on vastaavasti laajennettava. Muutosluonnoksen toisella virkkeellä pyritään välttämään varojen huomioon ottaminen kahteen kertaan. Nämä määrät on jo otettu huomioon laskettaessa omia varoja 2 artiklan 1 kohdan 4 ja 5 alakohdan mukaisesti.