Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto Unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus"



Virallinen lehti nro C 374 , 23/12/1999 s. 0001 - 0008



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto Unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus" (1999/C 374/01) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon "Unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus" (KOM(1998) 589 lopull.), ottaa huomioon 10. maaliskuuta 1999 työvaliokuntansa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan nojalla tekemän päätöksen antaa aiheesta lausunto sekä antaa lausunnon valmistelu valiokunta 1:n "Aluepolitiikka - Rakennerahastot - Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus - Rajanylittävä ja alueidenvälinen yhteistyö" tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 1:n kesäkuun 30. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 107/99 rev. 1, jonka esittelijät olivat Markku Kauppinen (FIN - ELDR) ja Jorma Virtanen (FIN - PSE), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Euroopan unionin pohjoinen ulottuvuus sekä EU:n ja Venäjän rajan ylittävän sekä Barentsin alueen yhteistyöpolitiikan kehittäminen" (CdR 10/96 fin.)(1), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "EU:n nykyinen ja tuleva, erityisesti alue- ja paikallisnäkökulmaa painottava Itämeren alueen politiikka" (CdR 141/96 fin.)(2), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Eurooppalainen aluesuunnittelu" (CdR 340/96 fin.)(3), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Paikallisyhteisöjen rajanylittävä ja ylikansallinen yhteistyö" (CdR 145/98 fin.)(4), ottaa huomioon komission PO XVI:n 28. heinäkuuta 1997 toimittaman raportin komission Rovaniemellä 18. maaliskuuta 1997 pitämästä ensimmäisestä Northern Dimension -kokouksesta, ottaa huomioon Euroopan parlamentin mietinnön arktisen maatalouden uudesta strategiasta (1999), ottaa huomioon Euroopan parlamentin mietintöluonnoksen komission tiedonannosta "Euroopan unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus", hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 15. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Yleistä Alueiden komitea toteaa tyydytyksellä, että komitean kesäkuun 12. päivänä 1996 täysistunnossaan hyväksymien ehdotusten mukaisesti komissio on ryhtynyt toimenpiteisiin Euroopan unionin pohjoisen ulottuvuuden toimintapolitiikan määrittelemiseksi. Suomen hallituksen 12. joulukuuta 1998 tekemä aloite ja siihen liittyvä Eurooppa-neuvoston päätös ovat muodostaneet vahvan perustan AK:n ehdotukselle laatia unionin pohjoista ulottuvuutta käsittelevä määrittely ja PU:n huomioimiselle unionin politiikoissa. 1. Johdanto: pohjoisen ulottuvuuden muodostuminen 1.1. Suomen ja Ruotsin liittyminen Euroopan unioniin merkitsi uuden pohjoisen ulottuvuuden muodostumista unionille. Alue poikkeaa ilmastollisesti, sijainnillisesti, talousmaantieteellisesti ja geopoliittisesti merkittävästi muista unionin alueista. Pohjoisille alueille antavat oman leimansa harva asutus ja pitkät etäisyydet, jotka antavat myös alue- ja paikallishallinnolle Pohjolassa oman, muusta Euroopasta poikkeavan luonteensa. 1.2. Maantieteellisesti pohjoinen ulottuvuus sisältää olosuhteiltaan vaikeita alueita. Pohjoinen periferia on kaukana unionin ydinalueista, mikä aiheuttaa lisäkustannuksia siellä oleville toimijoille. Toisaalta luonto ja ilmasto-olosuhteet ovat karuja ja vähätuottoisia. Yhdessä mainitut tekijät aiheuttavat sen, että näiden alueiden talous ja elinkeinot eivät ole kehittyneet unionin vauraimpien alueiden tasolle, joten niiden osallistuminen yhteisiin markkinoihin vaatii muiden heikosti kehittyneiden alueiden tavoin erityisresursseja ja -tukea. EU:n politiikan näkökulmasta syntyy kysymys, miten ulkosuhteiden ohella EU:n sisäisessä politiikassa pohjoisen ulottuvuuden erityisvaatimukset otetaan huomioon. 1.3. Itävallan, Ruotsin ja Suomen jäsenyys vaikutti Euroopan unionin geopoliittiseen asemaan merkittävästi, ja unionin seuraavalla laajentumisella tulee olemaan samantyyppinen vaikutus. Suomen jäsenyyden seurauksena Euroopan unionille muodostui 1300 kilometriä pitkä yhteinen raja Venäjän federaation kanssa. Tämä on raja-alueena ainutlaatuinen sen suuren elintasokuilun, kulttuurisen merkityksen ja Luoteis-Venäjän luonnonvarojen ja ympäristöongelmien vuoksi. Tällä alueella on vahvuutensa ja ongelmansa, jotka pitää ottaa huomioon aluetta kehitettäessä. Pohjoisen ulottuvuuden ulkosuhteisiin liittyvä erityiskysymys on, miten EU:n ja Venäjän raja-aluetta ja rajan yli tapahtuvaa yhteistoimintaa tulee kehittää. 1.4. Luoteis-Venäjän likeisempi kytkeytyminen ja yhteistyön tiivistäminen EU:n kanssa on kuitenkin olennainen asia myös koko EU:n kannalta. Perusteet liittyvät erityisesti energia-, liikenne-, ympäristö- ja turvallisuuspolitiikkaan sekä kaupan esteiden poistamiseen. 1.5. EU:n seuraava laajentuminen tapahtuu Maltan ja Kyproksen lisäksi itään ja pohjoiseen. Baltian maat ja Itämeri ovat laajentumisaluetta. Itämerestä on tulossa unionin sisämeri. Välimeri-strategian tyyppisen strategian on ajateltu olevan tarpeellinen myös pohjoisessa, kun Suomen ja uusien jäsenmaiden kautta EU:lla tulee olemaan yhteinen raja Venäjän ja monien IVY-maiden kanssa. 1.6. Pohjoinen ulottuvuus on tullut esille useissa eri politiikkayhteyksissä. Harvan asutuksen ja ilmastollisten tekijöiden osalta pohjoinen ulottuvuus nousi esille Suomen ja Ruotsin jäsenyysneuvotteluissa. Alueelle on kohdennettu alue-, rakenne- ja maatalouspolitiikkaan liittyviä tukia, joiden jakoperusteena on syrjäinen sijainti, ilmaston ankaruus, erityisen harva asutus sekä rajayhteistyö Venäjän kanssa. Agenda 2000:n päätelmissä keväällä 1999 näiden avustusten jatkuvuus varmistui. 1.7. Pohjoisten alueiden rooli on kokonaisuudessaan korostunut viimeisen kymmenen vuoden aikana. Itämeren ja Barentsinmeren alueiden yhteistyöstä on kehittynyt mainio esimerkki Euroopan alueellisesta yhteistyöstä, joka ulottuu lähes kaikille politiikan, yhteiskunnan ja talouden aloille. 2. Pohjoiset alueet ja erityisolosuhteet 2.1. Maantieteellisesti pohjoisen ulottuvuuden käsite kattaa alueen, joka ulottuu Islannista Luoteis-Venäjälle sekä Norjan-, Barentsin- ja Karanmeriltä Itämeren etelärannikolle. Pohjoisen ulottuvuuden käsitteen maantieteellisen painopisteen muodostavat Itämeren ympärysvaltiot sekä Luoteis-Venäjä ja Kaliningradin alue. 2.2. Ruotsi ja Suomi ovat pinta-alaltaan EU:n suurimpia jäsenmaita. Näiden maiden pinta-ala on 800000 km2. Pohjoiset alueet muodostavat 2,5 % käytössä olevasta maatalousmaasta ja 38 % metsämaan pinta-alasta EU:ssa. 2.3. EU:n jäsenmaiden keskimääräinen asukastiheys on 115 asukasta/km2. Ruotsin ja Suomen pohjoisimmat alueet Norrbotten ja Lappi ovat kumpikin pinta-alaltaan noin 100000 km2. Tämä alue on siten laajempi kuin Luxemburg, Belgia, Alankomaat, Tanska ja Irlanti yhteensä. Näiden mainittujen maiden asukastiheys on keskimäärin 184 asukasta/km2, kun kahdessa unionin pohjoisessa läänissä Ruotsin ja Suomen alueella on vain kaksi asukasta/km2. Harva asutus merkitsee paikallisten markkinoiden suppeutta ja pitkää etäisyyttä vientimarkkinoille, mikä rajoittaa elinkeinotoiminnan kehittämistä. Vastaavasti kansalaisille tuotettavien julkisten ja peruspalvelujen sekä infrastruktuurin ylläpitokustannukset nousevat väistämättä korkeammiksi kuin tiheään asutuilla alueilla. 2.4. Kasvukausi on 60. leveyspiirin kohdalla noin 170 vuorokautta, ja unionin pohjoisimmissa osissa vain noin 130 vuorokautta. EU:n arktisiin ja subarktisiin alueisiin kuuluvat Suomi, Ruotsista Tukholman pohjoispuolinen alue, osia Skotlannista ja eräät Alppien alueet, joilla vuosittaiset lämpötilasummat jäävät 400-1300ºC -asteeseen. Näiden alueiden maataloudelle ilmastollinen haitta lyhyine kasvu- ja laidunkausineen muodostaa pysyvän kilpailuhaitan, jonka lisäksi alueiden pieni väestöpohja, syrjäisyys ja peltoalueiden hajanaisuus lisäävät tuotantokustannuksia. Arktisen maatalouden vahvuuksina ovat ympäristön puhtaus, erityiskasvuolosuhteet, alhainen kotieläintiheys, eettisesti ja eläinsuojelullisesti kestävät hoitomenetelmät sekä kasvinsuojeluaineiden ja antibioottien vähäinen käyttö. 2.5. Suomen ja Ruotsin jäsenyys merkitsi EU:n metsävarojen huomattavaa kasvua: EU:sta tuli puuntuotannon suhteen omavarainen. Unioni sai kokonaan uuden pohjoisen havumetsävyöhykkeen, alueen jossa metsien uudistaminen ja kestävä käyttö on ollut niin alue- kuin kansantalouden tukipilari. Näillä alueilla sijaitsevat myös Länsi-Euroopan viimeiset erämaa-alueet, joiden virkistyskäyttöarvo on eurooppalaisittain myös mittava. 2.6. Pohjoisen luonto on ainutlaatuinen ja helposti haavoittuva, mutta luonnonvaroiltaan rikas. 2.7. Pohjoisissa olosuhteissa sekä maa- että talonrakentamisessa ja teknisen huollon verkostojen rakentamisessa on otettava huomioon ilmasto-olosuhteet, mikä nostaa kustannuksia. Lämmityskustannukset ja talviliikenteen aiheuttamat haitat rajoittavat niin yksityisten kansalaisten kuin yritystenkin toimintamahdollisuuksia pohjoisilla alueilla. Ankarat ilmasto-olot ovat varsinkin Ruotsin ja Suomen pohjoisosissa synnyttäneet erityisosaamista, toimintamalleja ja tekniikoita, joiden soveltaminen voi tarjota mahdollisuuksia muuallakin vaikeiden ilmasto-olosuhteiden alueilla. Erityisesti Suomen ja Ruotsin pohjoiset alueet ovat luonnonolosuhteiltaan hyvä laboratorio pohjoisten erityisongelmien ratkaisemiselle ja erityisosaamisen kehittämiselle. 2.8. Talvimerenkulku muodostaa oman erityisalueensa. Esimerkiksi Suomen vientikuljetuksista pääosa tapahtuu meritse. Säännöllisten kuljetusten varmistaminen edellyttää tehokkaan jäänmurtajakaluston olemassaoloa ja käyttöä. 2.9. Välittömästi unioniin rajoittuvat Venäjän federaation alueet käsittävät Pietarin kaupungin (4,8 milj. asukasta), sitä ympäröivän Leningradin oblastin (1,7 milj. asukasta) ja Karjalan tasavallan alueet (750000 asukasta) sekä Murmanskin (1,1 milj. asukasta) oblastin. Tähän alueeseen toiminnallisesti liittyy vielä Murmanskiin rajoittuva Arkangelin (1,6 milj. asukasta) alue. Kaikkiaan näillä Venäjän luoteisilla raja-alueilla asuu noin 10 miljoonaa asukasta, mikä on 6,7 % koko Venäjän federaation väkiluvusta. Erillisalueena Itämeren rannalla Venäjään kuuluu myös Liettuan ja Puolan välillä sijaitseva Kaliningradin alue, jossa on 913000 asukasta. 2.10. Sirkumpolaarinen alue jaetaan arktiseen ja subarktiseen. Tällä laajalla alueella on asunut ja asuu edelleen taloudellisesti erilaisia ryhmiä, arvioiden mukaan 600000-800000 alkuperäiskansojen asukasta: metsästäjä-kalastajia, metsästäjä-poronhoitajia sekä suurten jokien kalastajia. Näiden kansojen perinteinen elämäntapa osaltaan kertoo ihmisen sopeutumisesta luonnonoloihin. Pohjoiset alkuperäiskansat ovat ikimuistoisista ajoista lähtien eläneet maasta, merestä, jäästä ja uusiutuvista luonnonvaroista. 3. Luonnonvarat ja energiaverkostot 3.1. Euroopan pohjoisilla alueilla on merkittävät luonnonvarat, jotka luovat valtavasti taloudellista potentiaalia. Luonnonvarat muodostuvat suurista metsä-, malmi-, mineraali-, öljy- ja kaasuvarannoista sekä kalavaroista. 3.2. Euroopan unionin riippuvuus tuontienergiasta kasvaa. Vuonna 2020 EU tuo arviolta yli 70 % kuluttamastaan kaasusta ja yli 90 % öljystä. Tämä korostaa tarvetta monipuolistaa EU:n energiatuotannon lähteitä ja verkostoja. Tilanne korostaa Luoteis-Venäjällä sijaitsevien energialähteiden strategista merkitystä. EU on jo nyt Venäjän energian ja raaka-aineiden pääostaja. 3.3. Luoteis-Venäjän luonnonvarojen hyödyntäminen kestävällä tavalla edellyttää laajaa tutkimustoimintaa sekä kansainvälisen rahoituksen merkittävää osallistumista nykyisten tuotantolaitosten uudistamiseen ja uusinvestointeihin. 3.4. Energiaverkostojen rakentamisessa keskeisintä on laajan ja kattavan kaasuverkoston luominen. Sähköverkon osalta kehittämisen painotus tulee olemaan Baltiassa ja Luoteis-Venäjällä. Lisäksi pitää korostaa energian säästöön liittyviä toimenpiteitä sekä vaihtoehtoisten paikallisten ja uusiutuvien energialähteiden käytön edistämistä. Näillä toimenpiteillä olisi välittömiä vaikutuksia paikallisen väestön työllisyyden parantamisessa ja kustannusten alentamiseen. 4. Turvallisuus 4.1. Pohjoisten alueiden välisen kasvaneen yhteistyön tavoite on osaltaan lisätä poliittista vakautta sekä yhteiskunnallista ja sotilaallista turvallisuutta. Paikallisen väestön kannalta turvallisuuden lisääminen on keskeinen asia. 4.2. Lisääntynyt avoimuus ja yhteistyö on tuonut mukanaan myös lisääntyvää rikollisuutta. Järjestäytyneen rikollisuuden vastainen taistelu on kansalaisten ja yritysyhteistyön kannalta tärkeää myös pohjoisessa. Myös huumeiden käyttö on kasvava ongelma Euroopan pohjoisosissa. 4.3. EU:n ja Venäjän raja-alueiden välinen elintasokuilu synnyttää ongelmia terveydenhuollon ja sosiaalisen hyvinvoinnin osalta. Venäjän raja-alueiden kansalaisten kannalta on ensiarvoisen tärkeää panostaa perusterveydenhuollon kehittämiseen. Tämä on välttämätön edellytys yhteiskunnallisen vakauden edistämiselle. 5. Ympäristö 5.1. Pohjoinen ympäristö on helposti haavoittuvaa. Valitettavasti monin paikoin Luoteis-Venäjän, Itämeren alueen ja arktisten alueiden ympäristö on pahoin saastunut. Ongelmat liittyvät luonnonvarojen hyödyntämiseen, maatalouden lisäaineisiin, liikenteeseen ja käsittelemättömiin jätevesiin. Paikallinen väestö kokee kyseiset ongelmat välittömästi. 5.2. Koko EU:a koskeva asia on ydin- ja säteilyturvallisuus. Keskeinen ongelma liittyy ydinvoimalaitosten osin riittämättömiin turvatoimiin. Myös radioaktiivisten jätteiden ja käytetyn ydinpolttoaineen säilytys on usein puutteellisesti hoidettu. 5.3. Myönteisenä seikkana voidaan todeta Arktisen neuvoston alaisuudessa tehtävä arktisten alueiden ympäristöyhteistyö nk. Rovaniemen prosessi, joka on käynnistynyt jo vuonna 1990. Myös Itämeren ja Barentsin yhteistyössä ympäristökysymyksillä on keskeinen asema. 5.4. Myös Itämeren suojelukomissio (Helcom) tekee tärkeää työtä. Näissä toimissa ovat mukana kaikki Itämeren rannikkovaltiot ja EU:n komissio. 6. Liikenneverkot ja aluesuunnittelu 6.1. Euroopan pohjoisen alueen ongelmana taloudellisessa ja toiminnallisessa mielessä on etäisyys EU:n keskusalueista. Sen vuoksi on oleellista luoda hyvät liikenneyhteydet Pohjois-Euroopan ja muun Euroopan liikenneinfrastruktuurin kanssa. Pohjoismaissa on huonot itä-länsi-yhteydet. Siksi EU kehittää edelleen Euroopan laajuisia liikenneverkkoja (Trans European Networks, TEN). 6.2. Barentsin euroarktinen liikennealue on yksi uusista hankekokonaisuuksista, joilla itä-länsi-yhteyksiä pyritään kehittämään. Arkangelin ja Barentsin käytävät liittyvät tähän kokonaisuuteen. Lentoliikenne, jonka puutteellisuus vaikeuttaa erityisesti elinkeinoelämän yhteistyön kehittymistä, sekä Via Baltica ja Pohjolan kolmio -liikennealue ovat myös erityisen huomionarvoisia. Toisaalta myöskin rautatieliikenteen kehittäminen ja verkostojen parempi toiminnallinen yhteensovittaminen on pohjoisessa keskeinen asia. 6.3. Pitkät välimatkat, syrjäinen sijainti, merikuljetusten keskeinen merkitys kaupalle ja nopeiden yhteyksien tarve asettavat pohjoiselle ulottuvuudelle erityisvaatimuksia, jotka on otettava huomioon sekä TEN-verkon kehittämisessä että tietotekniikan hyödyntämisessä. 6.4. Pohjoinen ulottuvuus tulisi jatkossa näkyä selkeästi myös juuri valmistuneen Euroopan alueiden käytön suuntaviivoja käsittelevän ohjelman (Euroopan aluekehityssuunnitelma, ESDP) konkretisoinnissa. Erityisesti tämä koskee liikenneverkkoja ja energiaverkostoja. Pohjoisen ulottuvuuden politiikan tulisi myös osaltaan edistää monikeskuksisen kilpailukykyisen alueen muodostumista näille syrjäalueille. 7. Kaupan esteet 7.1. Kaupan esteet EU:n ja Venäjän välillä ovat rakenteellisia ja teknisiä, perinteisiä rajakaupan esteitä, rikollisuuden sekä koulutuksen ja kulttuurin aiheuttamia esteitä. 7.2. Rakenteellisista esteistä yksi merkittävimpiä on luotettavan tiedon saaminen taloudellisista toimijoista. Tästä johtuen riskit ovat isot ja liiketoiminnan kustannukset Venäjällä korkeat. 7.3. Venäjällä ei ole olemassa lainsäädäntöä, joka käytännössä mahdollistaa maan myymisen, ostamisen ja kiinnittämisen. 7.4. Keskeinen ongelma sekä lyhytaikaisen että pitkäaikaisen rahoituksen hankkimisessa Venäjällä on se, että juuri mitään ei voida antaa luottojen vakuudeksi. Epävarma omistusoikeus ja omistusoikeuden rekisteröinnin puute tekee mahdottomaksi kiinnittää omaisuutta. Ulkomaalaisten mahdollisuudet saada lainojen vakuuksia ovat hyvin rajoitetut. 7.5. Venäjän kohtuuttomat standardit ja sertifiointivaatimukset vaikeuttavat kauppaa. Lisäksi sertifiointikustannukset voivat olla yllättävän korkeita ja ylittää etukäteisarviot. 7.6. Perinteisistä rajakaupan esteistä tärkeimmät ovat tulliselvitysten viemä pitkä aika ja kustannukset, kohtuuttomat maksut, rajanylityksen hankaluudet sekä korkeat ja alituisesti muuttuvat tariffit. 8. Maantieteellinen määrittely ja olemassa olevat yhteistyön organisaatiot 8.1. Maantieteellisesti pohjoisen ulottuvuuden käsite kattaa alueen, joka ulottuu Islannista Luoteis-Venäjälle sekä Norjan-, Barentsin- ja Karanmeriltä Itämeren etelärannikolle. 8.2. Keskeiset näitä alueita koskevat valtioiden väliset yhteistyöelimet ovat Itämeren alueen neuvosto, Barentsin euro-arktinen neuvosto, Pohjoismaiden ministerineuvosto, Arktinen neuvosto ja Itämeren suojelukomissio. Bilateraalisesta yhteistyöstä voi esimerkkinä myös mainita Suomen ja Venäjän federaation hallitusten välisen lähialueyhteistyön kehittämistyöryhmän, jossa erityisesti rajaseudut ovat edustettuina. 8.3. Aluetason välisessä yhteistyössä keskeisimpiä yhteistyöorganisaatioita ovat Itämeren maiden subregionaalinen yhteistyöelin, Itämeren komissio, Barentsin alueneuvosto, Itämeren alueiden eri yhteistyöorganisaatiot, Pohjoismaisen ministerineuvoston yhteydessä toimivat alueyhteistyöorganisaatiot, kuten Pohjoiskalotin neuvosto, kansainvälinen pohjoisten alueiden "Northern Forum" -organisaatio sekä Pohjanmerikomissio (North Sea Commission, NSC). Näiden ohella alueiden välistä käytännön yhteistyötä vievät eteenpäin Interreg-ohjelmien seuranta- ja hallintokomiteat. 8.4. Pohjoisen ulottuvuuden kehitystyössä ei ole tavoiteltu uusien yhteistyömuotojen rakentamista, vaan työ toteutetaan nykyisten rakenteiden puitteissa. 9. Nykyiset kehittämistyön välineet 9.1. Pohjoisen ulottuvuuden käsitteen kattavalla alueella tehdään monimuotoista rajatylittävää, maiden ja alueiden välistä yhteistyötä sekä EU:n tukemana että kansallisesti. EU:n ohjelmista keskeisimpiä ovat Itämeren alueen, Pohjoismaiden sisäiset ja Suomen ja Venäjän raja-alueelle suunnatut Interreg II -ohjelmat ja ulkoisessa yhteistyössä Venäjän ja Baltian maiden kanssa toteutettavat Tacis- ja Phare -ohjelmat. 9.2. EU:n jäsenvaltioilla ja esim. Norjalla on kahdenkeskeisiä yhteistyöohjelmia Venäjän ja Baltian maiden kanssa, ja niiden kautta myönnetään avustuksia, vientiluottoja ja teknistä apua. Myös USA on osallistunut esim. Barentsin alueen kehittämishankkeisiin. 9.3. Kansainväliset rahoitusorganisaatiot, kuten EBRD, EIB, NEFCO, NIB, ovat myös olleet rahoittamassa alueen kehittämistä. 9.4. Ruotsin ja Suomen unioniin liittymistä varten vuonna 1995 Euroopan yhteisö käynnisti rakennetuen, joka on erityisesti suunniteltu ongelmien ratkaisemiseksi EU:n pohjoisilla alueilla, missä väestötiheys on äärimmäisen alhainen (tavoite 6). Tämän tavoitteen mukaisilla ohjelmilla on keskeinen rooli ko. alueiden kehittämistyössä. Uusien rakennerahastosäädöksien mukaan tavoite 1 -alueiksi hyväksytään BKT-kriteerin ohella merentakaiset alueet ja ne "pohjoisimmat erityisen harvaanasutut alueet, jotka eivät BKT-kriteerillä valikoidu tavoite 1 -alueiksi, mutta ovat nyt tavoite 6 -alueita". 9.5. Maa- ja metsätalouspolitiikka liittyvät kiinteästi asutuksen ja elinkeinotoiminnan ylläpitämiseen pohjoisilla alueilla. Komission päätöksen perusteella Suomi on saanut oikeuden maksaa kansallisella rahoituksella pitkäaikaista pohjoista tukea alueilla, jotka sijaitsevat 62. leveyspiirin pohjoispuolella sekä niihin välittömästi liittyvillä alueilla, joilla on samanlaiset, maataloutta huomattavasti vaikeuttavat ilmastolliset olosuhteet. Pohjoista tukea tarvitaan jatkossakin ylläpitämään perustuotantoa ja sitä kautta tukemaan työllisyyttä, maataloustuotteiden markkinoille saattamista ja jalostusta sekä erityisesti ympäristönsuojelun ja maaseudun asutuksen säilyttämiseksi. 9.6. EU on hyväksynyt metsästrategialinjauksensa, joka antaa yhteisen perustan ekologiselle metsätaloudelle ja metsien hyödyntämiselle maaseudun voimavarana. Komissio tukee paneurooppalaista sertifiointiprosessia, joka perustuu kansallisten mallien hyväksymiselle. Tällöin maaseudun kehitys voidaan määritellä maan olosuhteiden mukaan, sitä voidaan soveltaa toimivasti myös pohjoisilla alueilla. 10. Alue- ja paikallishallinnon roolin kehittäminen 10.1. Alue- ja paikallishallinnon kehittyneisyys, toimivuus ja roolin merkitys kansainvälisessä yhteistyössä vaihtelee oleellisesti pohjoisen ulottuvuuden alueen maissa. EU:n jäsenmaiden osalta voi todeta paikallis- ja aluetason roolin olevan perinteisesti vahva. 10.2. Sen sijaan esim. Venäjän siirtymisessä demokratiaan ja markkinatalouteen tärkeä kysymys on se, kuinka Venäjä onnistuu pyrkimyksissä luoda toimiva eurooppalaismallinen paikallis- ja aluehallintojärjestelmä. 10.3. Käytännön kehittämishankkeet ovat kaikki viime kädessä alueellisia. Hankkeen toteutukset kohdentuvat näin ollen aina alueen väestöön. Sen vuoksi on olennaista luoda toiminta- ja periaatteet, joilla alue- ja paikallishallinto sekä kansalaisjärjestöt voivat osallistua toimintaan ja päätöksentekoon. 10.4. Pohjoisessa ulottuvuudessa käytännön kehittämistyötä tehdään usein erityisen vaikeissa olosuhteissa, jolloin alue- ja paikallishallinnon asiantuntemus ja merkitys on keskeinen. Erityisesti kestävän kehityksen turvaaminen edellyttää alue- ja paikallistason toimijoiden mukanaoloa. 11. Johtopäätökset Yhteenvetona alueiden komitea toteaa seuraavaa: 11.1. Euroopan unioni on viimeisimmän laajentumisen yhteydessä saanut pohjoisen ulottuvuuden ja sen myötä tietynlaista tuntumaa jäsenyyttä hakeneisiin valtioihin ja Venäjään. Pohjoisella Euroopalla on erityispiirteitä, jotka toisaalta edellyttävät erityisiä tukitoimia, mutta samalla alue muodostaa merkittävän kehittämispotentiaalin koko EU:ta ajatellen. Pohjoisten jäsenvaltioiden alue- ja paikallistahojen edustajilla on merkittävää kokemusta, josta voi olla apua integroidun ohjelmalähtökohdan luomisessa pohjoiselle ulottuvuudelle. Tämä on erityisen tärkeää hakijamaiden kanssa harjoitettavan yhteistoiminnan kannalta. 11.2. Tiedonannossaan komissio pitää tärkeänä pohjoisen ulottuvuuden sisällyttämistä yhteisön politiikkoihin olemassa olevien kehittämispotentiaalien hyödyntämiseksi ja koko EU:n kannalta tärkeiden ongelmien ratkaisemiseksi. EU:n tulee koota yhteisen toiminta-ajattelun mukaisesti kehittämistoimet Pohjoisen ulottuvuuden alaisessa yhteistyössä ja tehostaa nykyisten instrumenttien hyödynnettävyyttä. 11.3. Pohjoinen ulottuvuus on nähtävä toisaalta laajana maantieteellisenä alueena, joka kattaa Islannista Luoteis-Venäjälle ja Norjan-, Barentsin- ja Karanmeriltä Itämeren etelärannikolle ulottuvan alueen. 11.4. Pohjoinen ulottuvuus on nähtävä sekä ulkoasioiden että sisäasioiden muodostamana kokonaisuutena. Sisäasioiden osalta pohjoisen ulottuvuuden erityistarpeet tulee näkyä erityisesti alue-, rakenne- ja maatalouspolitiikassa. 11.5. Euroopan pohjoisilla alueilla olevien luonnonvarojen käyttöönotosta on laadittava selvitykset ottamalla huomioon luonnonsuojelulliset seikat sekä se, millä tavalla itse alueet - niiden väestö, mukaan lukien alkuperäiskansat, sekä alueiden elinkeinoelämä - tulevat hyötymään käyttöönotosta. Megaprojektien toteutuksessa alue- ja paikallistason tulee olla alusta lähtien tiiviisti mukana. 11.6. On kehitettävä järjestelmä, jonka avulla EBRD ja EIB voivat laajentaa rahoitusta uusille toimialoille ja ottaa nykyistä suurempaa riskiä kehittämishankkeissa. 11.7. On laadittava kattava suunnitelma alueen järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi. On tärkeää, että järjestäytynyttä rikollisuutta ja rahanpesua käsitelleen Itämeren maiden neuvoston työryhmän suosituksia aletaan panna täytäntöön. 11.8. Barentsin liikennealuetta kehitettäessä on synnytettävä logististen keskusten järjestelmä, joka edistää puuttuvien yhteyksien rakentamista sekä säännöllisen liikenteen syntymistä keskusten välille. Erityisesti tulee edistää puuttuvien tie- ja rautatieyhteyksien rakentamista ja jo olemassa olevien parantamista Pohjois-Skandinavian ja Venäjän pohjoisten alueiden välillä. On huolehdittava itä-länsisuuntaisten lentoyhteyksien säilymisestä ja kehittämisestä sekä luotava toimintaympäristö turvalliselle ilmaliikenteelle. On luotava tehokkaat tietokonepohjaiset järjestelmät nopealle tavaraliikenteelle liikennealueen sisällä. On edistettävä koillisväylän kaupallista hyväksikäyttöä. 11.9. Säännöllisten kuljetusten varmistaminen pohjoisilla alueilla myös talviaikana edellyttää tehokkaan jäänmurtajakaluston olemassaoloa ja käyttöä. Meriyhteyksien varmistamiseksi on voitava subventoida näitä merenkululle aiheutuvia lisäkustannuksia muualta tulevilla väylä-, luotsaus- yms. maksuilla. 11.10. Euroopan laajuista liikenneverkkoa kehitettäessä on sen piiriin otettava myös Itämeren alue "yhteiseurooppalaisena liikennealueena" sekä EU:n liikennepolitiikan puitteissa tuettava Itämeren satamien laajentamista ja niiden yhteyksiä sisämaahan. 11.11. Perifeerisyys on huomioitava pohjoisten alueiden kehittämisessä sallimalla pk-yrityksille tuotteiden kuljetuskustannuksia subventoiva kuljetustukijärjestelmä. Perifeerisyys on käsite, joka liittyy kaikkiin EU:n reuna-alueisiin. 11.12. Pohjoisen alueen lentoliikenteen turvaamiseksi on hyväksyttävä periaate, että kaikkien lentokenttien ei tarvitse olla taloudellisesti itse kannattavia, vaan niiden toimintaa voidaan subventoida aluepoliittisin perustein muualta saatavilla liikennemaksuilla. 11.13. Liikennettä ajatellen on EU:n elinkeinoalueiden suhteen tärkeää, että hakijamaat todella noudattavat sosiaalisia, turvateknisiä ja muita teknisiä vaatimuksia (kaikissa liikennemuodoissa) ja että ne voivat osallistua markkinoihin ja harjoittaa alaan liittyviä ammatteja (ennen kaikkea maantieliikenteessä) liittyessään unioniin. Tässä yhteydessä on erityisesti painotettava periaatteen "harmonisointi ennen liberalisointia" johdonmukaista noudattamista. Tämä koskee myös perusrakenteiden käytön korvaamisen periaatteita ja niiden soveltamista käytäntöön. 11.14. Luotettavan tiedon saamiseksi taloudellisista toimijoista Venäjällä on luotava ajan tasalla pidettävä, helposti käytettävä alueidenvälinen informaatiojärjestelmä, josta selviää yritysten omistusrakenne ja josta saa myös yritysten luottotietoja. 11.15. Venäjää on autettava nopeasti luomaan laillinen ja käytännöllinen maaomaisuuden ja kiinteistöjen rekisteröintijärjestelmä ja säännökset, jotka suojaavat rekisteröidyt oikeudet. 11.16. On tarkoituksenmukaista, että uudet Interreg-ohjelmat voidaan hyväksyä alueille, joilla jo on aikaisemmalta ohjelmakaudelta vakiintunut yhteistyö (jatkuvuus). On tärkeää, että ohjelmat ovat niitä koskevien alueiden hallinnoitavissa. Uusien yhteistyömuotojen rakentaminen on suotavaa, mutta hallinto- ja yhteistyömallien erilaisuus on mahdollistettava (joustavuus). 11.17. Uudessa Interreg-yhteisöaloitteessa on painopiste asetettava selkeästi rajanylittäviin yhteistyöohjelmiin. Näiden ohjelma-alueiden maantieteellinen rajaus voitaisiin periaatteessa säilyttää ennallaan. 11.18. Baltic Project Facilityn jatkaminen EU:n Phare- ja Tacis-ohjelmien puitteissa on välttämätöntä Pohjois-Puolan, Baltian maiden ja Venäjän alue- ja paikallisviranomaisten avustamiseksi pohjoisen ulottuvuuden käsitteen alla harjoitettavassa yhteistyössä. Tämän lisäksi Tacis-ohjelmaan tulisi sisällyttää erityistoimia instituutioiden luomista varten, jotta Venäjän ja etenkin Luoteis-Venäjän alue- ja paikallisviranomaisia voitaisiin tukea. 11.19. Pohjoisen ulottuvuuden alueen osalta tulisi mahdollistaa Itämeren alueen ja Barentsin alueen Interreg III B -ohjelmat. Kyseiset ohjelmat voimistaisivat entisestään hyvin käynnistynyttä yhteistyötä näillä alueilla. Interreg III B -ohjelmissa tulee aluetason roolia nykyisestään kasvattaa. 11.20. Tacis-ohjelman hallintoa tulee kehittää ja yksinkertaistaa sekä kohdentaa sen toimenpiteet ottaen huomioon alueiden omat näkemykset. Tacisin raja-alueohjelman (Tacis CBC ) osuutta tulee lisätä, samalla päätösvaltaa tulee siirtää enemmän aluetasolle. 11.21. Interreg-ohjelmien ja Tacis CBC:n/Phare CBC :n yhteensovitusta tulee lisätä. Tacis CBC -ohjelma tulee myös tehdä monivuotiseksi ohjelmaksi ja sovittaa uusien Interreg-ohjelmien kanssa. Mikäli Tacis CBC ja Phare CBC -ohjelmia voidaan kehittää ja yksinkertaistaa olisi mahdollista valita kyseisille ohjelmille yhteiset päätöksentekoelimet. Tällöin olisi myöskin tarkoituksenmukaista luoda yhteinen rahasto Interreg-ohjelmille ja Tacis CBC ja Phare CBC -ohjelmille. 11.22. Vapaatalousvyöhykkeen muodostaminen Suomen ja Venäjän rajan yli voisi merkittävästi edistää kulttuuri-, talous- ja ympäristöyhteistyötä EU:n ja Venäjän yhteisellä raja-alueella. Euroopan unionin tulisi alueiden komitean mielestä edistää vapaatalousvyöhykkeen perustamista koskevaa selvitystyötä ja osallistua siihen. 11.23. Euroopan kannalta on tärkeää, että pohjoiset alueet entistä tiiviimmin paneutuvat kehittämään arktista osaamista ja tutkimusta sekä teknologiaa osana yhteistä eurooppalaista osaamista. Se vahvistaisi paitsi pohjoisten alueiden elinkeino- ja ympäristöpoliittisia kehittämismahdollisuuksia, myös Euroopan asemaa globaalisti. 11.24. Arktisten alueiden hyödyntämättömien luonnonrikkauksien kartoituksessa ja ympäristön kestävässä hyödyntämisessä on tutkimuksen keinoin varmistauduttava siitä, että hyödyntämistoiminnassa huolehditaan luonnonmaiseman, biologisen monimuotoisuuden ja geenivarojen sekä alkuperäiskansojen oikeuksien ja pohjoisten kulttuurien elinvoimaisuuden säilymisestä. Globaalimuutoksen tutkimuksessa erityistä huomiota tulee kiinnittää biodiversiteetin vähenemiseen, ilmakehän ja maaperän saastumiseen ja liikenteen, matkailun sekä elinkeinotoiminnan pohjoiselle luonnolle aiheuttamiin rasituksiin. 11.25. Arktisen ihmisen yhdyskuntia koskevassa tutkimuksessa tulee kohdistaa kasvavaa huomiota pohjoisen aluerakenteen dynamiikkaan sekä alueellisen kehityksen strategioihin päämääränä kaikkien väestöryhmien kannalta toimivat, monipuoliset, elinkelpoiset ja terveelliset yhdyskunnat. Tutkimuksen pitää tuottaa tietoa siitä, kuinka aluerakenteen muutokset voivat tapahtua ekologisesti, taloudellisesti ja sosiaalisesti hallitusti. Yhdyskuntien sosiaaliset ongelmat tulee identifioida ja ratkaisumalleja kehittää. 11.26. Pohjoisten alueiden luonnonvarojen kestävä hyödyntäminen elinkeino- ja energiapolitiikan tavoitteina on tärkeää koko Euroopan kannalta. Myös alueen matkailullinen ja virkistyskäytöllinen hyödyntäminen tulee nähdä selkeänä kehityspotentiaalina. 11.27. Pohjoisten alueiden kehitysongelmiin liittyy myös sukupuolten välisen jakauman vinoutuminen. Voimakas muuttoliike vaikuttaa nykyisin osaltaan tilanteeseen. Kehittämistoimien tulisi näin ollen tukea naisten työssäkäynnin mahdollisuuksien parantamista. Tasa-arvokysymys on luonteeltaan myös sellainen, joka edellyttää pohjoisen ulottuvuuden suhteen läheisyysperiaatteen parempaa huomioimista. 11.28. Pohjoisen ulottuvuuden piiriin kuuluvat alueet eroavat toisistaan monin tavoin, ei vain yhteiskunnallisen kehityksen ja elintason vaan myös kulttuurin osalta. Kulttuuristen erojen molemminpuolinen ymmärtäminen lisää hedelmällisen yhteistyön mahdollisuuksia erityyppisessä toiminnassa. Näin ollen pohjoisen ulottuvuuden käsitteeseen tulisi sisällyttää myös kulttuuri eri muodoissaan. 11.29. Pohjoista ulottuvuutta koskevan politiikan tulevassa kehityksessä on tärkeää antaa alue- ja paikallisviranomaisille ja/tai niiden yhteistyöorganisaatioille mahdollisuus osallistua tähän prosessiin. Osallistuminen voisi alkaa marraskuussa Helsingissä pidettävässä pohjoista ulottuvuutta käsittelevässä ministerikonferenssissa. 11.30. Komission tulee harkita osallistumista sellaisten organisaatioiden toimintaan, jotka oleellisesti edistävät pohjoisen ulottuvuuden tavoitteiden toteutumista. 11.31. Pohjoista ulottuvuutta koskevan EU:n lähestymistavan edistämiseksi uuden komission on perustettava virallinen yksikkö, jossa myös paikallisen ja alueellisen toimivallan tarve otetaan huomioon ja joka tukee aihetta käsittelevien EU:n politiikan alojen yhteistyötä. Bryssel 15. syyskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER (1) EYVL C 337, 11.11.1996, s. 7. (2) EYVL C 42, 10.2.1997, s. 6. (3) EYVL C 116, 14.4.1997, s. 1. (4) EYVL C 51, 22.2.1999, s. 21.