Maatalouden tilanne Euroopan unionissa - Kertomus vuodelta 2002 julkaistu teoksen Yleiskertomus Euroopan unionissa - 2002 yhteydessä - Bryssel Luxemburg 2003 /* KOM/2003/0852 lopull. */





Maatalouden tilanne Euroopan unionissa - Kertomus vuodelta 2002 - Julkaistu teoksen Yleiskertomus Euroopan unionissa - 2002 yhteydessä - BRYSSEL LUXEMBURG 2003 1. Taloudellinen tilanne ja maataloustulot 1.1. Yleistä 1. Maatalousvuodelle 2001 antoivat leimaa seuraavat kehityspiirteet: a) talouden kokonaisvaltainen elpyminen ei edennyt toivotulla vauhdilla, ja kansainvälinen tilanne oli epävarma. Tämä epävarmuus johtui geopoliittisesta jännittyneisyydestä, osakemarkkinoilla vallinneesta negatiivisesta kehityksestä sekä talouden ja yrityssektorin todellista tilannetta koskevasta epävarmuudesta; b) öljyn hinnat nousivat jyrkästi koko vuoden 2002 ajan ja saavuttivat uudelleen vuoden 2001 alkupuoliskolla vallinneen melko korkean tason; c) sijoittajien luottamus heikkeni ja vähensi yhdessä öljyn hintojen nousun kanssa ostovoimaa. Seurauksena oli, että yksityinen kulutus EU:ssa kasvoi vuonna 2002 vain hieman; d) karjankasvatuksen ala elpyi merkittävästi sitä koetelleista BSE-kriisistä ja suu- ja sorkkatautiepidemioista. Naudan- ja vasikanlihan kulutus kasvoi huomattavasti, ja hinnat nousivat alalla keskimäärin yli kuusi prosenttia. Naudanliha-alan elpyminen aiheutti sianlihan hintojen alenemisen vuonna 2002, kun ne vuonna 2001 olivat olleet poikkeuksellisen korkeat. Samoin siipikarjanlihan hinnat olivat suurimman osan vuotta huomattavasti alhaisemmat kuin vuonna 2001; e) yleisesti suotuisat sääolot jatkuivat koko maatalousvuoden, lukuun ottamatta tiettyjä jäsenvaltioita kesällä koetelleita vakavia tulvia. Viljasato oli tähän mennessä toiseksi suurin, kun vuoden 2000 satoa ei oteta lukuun. 2. Kaupan kokonaisvaltainen kasvu elpyi jossain määrin vuonna 2002, mikä lisäsi hieman EU:n vientiä vuoden 2001 tasoon verrattuna. Maataloustuotteiden viennissä tilanne ei ollut yhtä positiivinen, sillä kolmansien maiden kilpailu kasvoi erityisesti vilja-alalla, jolla Mustanmeren alueen uusilla viejillä oli suuri vaikutus vuoden 2002 markkinoihin. Liha-alan tilanne parani kuitenkin huomattavasti verrattuna edelliseen vuoteen, jolloin eläintautien pelosta toteutetut kaupan rajoitukset vahingoittivat vientiä. Euron arvon vahvistuminen vuonna 2002 vähensi myös EU:n maataloustuotteiden vientiä. 3. Euroopan unionin maataloustuloista tehtiin vuoden 2002 lopulla ensimmäiset arviot, joiden mukaan reaalitulot olivat vuonna 2002 laskeneet 3,0 prosenttia (mitattuna reaalisena nettoarvonlisänä tuotannontekijähintaan vuosittaista työpanosyksikköä kohden). Tilanne poikkesi vuosista 2000 ja 2001, jolloin kasvu oli ollut voimakasta (reaalitulot olivat nousseet 4,4 % ja 6,1 % tuoreimpien lukujen mukaan). Maatalouden työvoima väheni kuitenkin yleisesti edelleen (-2,9 % vuoteen 2001 verrattuna). Tästä tulojen vähenemisestä huolimatta maataloustulot pysyivät vuonna 2002 keskimäärin 25 prosenttia korkeampina kuin 1990-luvun alkuvuosina. Tulojen väheneminen vuonna 2002 johtui useiden vilja- ja kotieläintuotteiden hintojen jyrkästä laskusta, joka tasoitti suuresti tuotannon määrän nousua. Tämä päti erityisesti kotieläimiin ja kotieläintuotteisiin, esim. sianlihaan, siipikarjanlihaan ja maitotuotteisiin, joiden kaikkien keskimääräiset reaalihinnat laskivat jyrkästi. Samoin kävi viljatuotteille, öljykasveille ja perunoille. Ensimmäisiin arvioihin on kuitenkin aina suhtauduttava varovaisesti. 4. Maatalousvuosi 2002 käynnistyi sään suhteen hyvin. Syksyn 2001 maanmuokkaustyöt sekä talviviljan ja rapsin kylvö tehtiin lähes optimaalisissa sääoloissa, jotka olivat yleisesti edellistä vuotta paljon suotuisammat erityisesti Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Syksy päättyi koko Euroopassa joulukuussa 2001 ja tammikuussa 2002 vallinneisiin vuodenaikaan nähden epätavallisen kylmiin viikkoihin ja hallan pelkoon. Talvikauden sääolot olivat kuitenkin yleisesti suotuisat lämpötilojen ollessa yleensä keskimääräistä korkeammat, ja kevätviljan kylvöön valmistauduttiin suotuisissa oloissa. 5. Keväällä 2002 sääolot olivat kokonaisuudessaan tyydyttävät viljankasvulle ja maataloustöille. Iberian niemimaalla, Etelä-Italiassa (Sisiliaa lukuun ottamatta) ja Kreikassa satoi riittävästi, vesivarastoja voitiin täydentää ja vaikutukset olivat myönteiset durumvehnän tuotannolle. Vuodenaikaan nähden korkeat lämpötilat huhtikuun lopulla ja toukokuussa edistivät viljan kehittymistä erityisesti Keski- ja Pohjois-Euroopan maissa, ja Välimeren alueella huippulämpötilojen aalto nopeutti kesäviljan kasvua. 6. Tilanne huononi yleisesti heinä- ja elokuussa, jolloin satoi runsaasti useissa Keski-Euroopan jäsenvaltioissa, erityisesti Saksassa ja Itävallassa. Maaperä likosi vedessä ja tulvia syntyi, mikä vahingoitti korsiviljan sadonkorjuuta ja aiheutti paikallisia tuhoja useilla alueilla. Satoja ja laidunmaita menetettiin. Englannissa, Ranskassa ja Espanjassa heinäkuun sadonkorjuutyöt sujuivat suotuisammissa oloissa kuin vuonna 2001. Toisin kuin Saksassa ja Itävallassa kesävilja kehittyi suotuisissa oloissa useissa osissa Ranskaa, Italiaa ja Espanjaa. Myöhäiskesä oli yleisesti suotuisa kesäviljalle. Sääolot olivat kuivemmat ja lämpimämmät pohjoisessa ja viileämmät Välimeren alueella. Runsaat sateet ja tavanomaista viileämpi sää seurasivat kuitenkin lokakuussa ja vaikeuttivat osittain peltotöitä, esim. perunannostoa ja sokerijuurikkaan nostoon ryhtymistä pohjoisissa jäsenvaltioissa. 7. Viljan sisäisen kulutuksen arvioidaan kasvaneen lähes 192 miljoonaan tonniin satokautena 2002/03 (kasvua oli noin 2 miljoonaa tonnia satokauteen 2001/02 verrattuna). Elintarvikkeeksi tarkoitetun viljan kulutus kasvoi (+ 1,2 miljoonaa tonnia) ja rehuviljan noin miljoona tonnia, mikä johtui vuoden 2002 pääasiallisesti melko alhaisista viljan hinnoista verrattuna öljykasvien hintoihin. Naudan- ja vasikanlihan kulutuksen arvellaan lisääntyneen voimakkaasti vuonna 2002. Naudanlihan kulutus laski voimakkaasti vuosien 2000 ja 2001 vaihteessa, mutta alkoi sen jälkeen vähitellen nousta. Tämänhetkisten arvioiden mukaan kokonaiskulutus vuonna 2002 yltänee 7,5 miljoonaan tonniin. Vuoteen 2001 verrattuna nousua on 11,3 prosenttia. Sianlihan kulutus pysyi vuonna 2002 suurin piirtein samalla tasolla kuin vuonna 2001 (noin 16,5 miljoonassa tonnissa) seuraten edellisen vuoden hienoista nousua. Siipikarjanlihan kulutus hyötyi viimeisimmästä BSE-taudin pelosta ja nousi vuonna 2001 yli 3 prosenttia. Sen oletetaan kuitenkin laskeneen hieman vuonna 2002 (-1,7 % edelliseen vuoteen verrattuna) naudanlihan kulutuksen lisääntymisen vuoksi. Voin kulutus pysyi vuodesta 2001 alkaen melko vakaana, kun taas juuston kulutus lisääntyi edelleen, vuonna 2002 1,4 prosentilla, mikä on hieman vähemmän kuin viime vuosien suuntaus. 8. Yleinen taloudellinen tilanne ei vuonna 2002 elpynyt aivan niin kuin oli toivottu. Vuoden alussa odotettiin voimakasta kokonaiskasvua, kun poliittista kannustusta oli saatu merkittävästi syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen ja valuuttapolitiikkaa oli lievennetty suuresti. Ilmapiiri oli kuitenkin epävarma erityisesti Lähi-idässä vallinneiden geopoliittisten jännitteiden vuoksi. Nämä seikat aiheuttivat vuoden aikana öljyn hintojen nousua. Epävarmuutta lisäsi myös negatiivinen kehitys valuuttamarkkinoilla ja epätietoisuus talouden todellisesta tilasta. Yrityssektorin luottamus väheni ja heikensi elpymistä, minkä vuoksi koko maailman tasolla BKT:n arvioidaan kasvaneen vuonna 2002 vain 2,6 prosenttia. Kauppa romahti vuonna 2001, ensimmäisen kerran 20 vuoteen, mutta vuonna 2002 sen kokonaiskasvun arvellaan nousseen noin kahteen prosenttiin. 9. Kokonaisvaltaista kehitystä myötäillen elpyminen alkoi EU:ssa vuoden 2002 alkuneljänneksellä, mutta ei vilkastunutkaan vuoden loppua kohti. Näin ollen kokonaiselpyminen oli oletettua hitaampaa, ja euroalueen kasvuprosentin oletetaan yltäneen vuonna 2002 keskimäärin vain noin 0,8 prosenttiin. Elintarvikkeiden ja öljyn hintojen nousu heikensi samanaikaisesti ostovoimaa, minkä seurauksena kysyntä kääntyi laskuun. Tähän on lisättävä sijoittajien luottamuksen heikkeneminen ja kotitalouksien säästöasteen kasvu. Tästä seurasi, että yksityinen kokonaiskulutus kasvoi euroalueella vuonna 2002 vain noin 0,6 prosenttia. Inflaatio hidastui vuonna 2002 vain verkkaisesti, ja sen arvellaan yltävän euroalueella keskimäärin 2,3 prosenttiin (eli hidastuneen hieman enemmän kuin edellisenä vuotena, jolloin se oli 2,5 %). 10. Viime vuosiin verrattuna öljyn hinnat olivat erittäin alhaiset vuoden 2002 alussa (Brent-laadun hinta oli noin 20 dollaria barrelilta), mutta nousivat yleisesti vuoden aikana vuoden 2001 alkupuoliskon hintatasolle. Aluksi Brent-laatuisen öljyn hinnat nousivat syyskuun lopussa huimasti noin 29 dollariin barrelilta, mikä johtui pelosta, että öljyn toimitukset keskeytyisivät Irakin sodan vuoksi. Tämän jälkeen hinnat laskivat marraskuun puoliväliin mennessä noin 23 dollariin barrelilta ja nousivat uudelleen, koska Venezuelan toimitukset keskeytyivät. Joulukuun lopulla hinnat nousivat yli 30 dollariin barrelilta. Valuuttakursseissa euro oli vuonna 2001 historiallisen alhaisella tasolla Yhdysvaltain dollariin nähden, mutta voimistui hieman vuoden 2002 kuluessa nousten dollarin kanssa samalle tasolle. 11. Kansainvälisillä maatalousmarkkinoilla tilanne vaihteli vuonna 2002. Useimpien viljojen hinnat nousivat vuoden aikana huomattavasti pääasiallisesti siksi, että tuotantotaso oli alhainen tietyissä tärkeimmissä tuottajamaissa ja viljasadon odotettiin olevan heikoin sitten vuoden 1995. Lihan kansainväliset hinnat laskivat. Useimpien viljojen kansainväliset hinnat laskivat vuoden lopulla, kun useat uudet viejämaat käyttivät hyväkseen saamaansa hyvää satoa ja perinteisten viejämaiden vientitarjonnan romahtamista ja saattoivat suuremman osan tuotantonsa ylijäämästä vientiin. 12. Vehnän ja rehuviljan kansainväliset hinnat (jotka perustuivat Yhdysvaltojen hintoihin) nousivat huomattavasti vuoden keskivaiheilta alkaen ja ylittivät edellisen vuoden hintatason. Syynä tähän oli uhka perinteisten viljanviejämaiden vientitarjonnan vähenemisestä. Viljanhinnat nousivat jyrkimmin Pohjois-Amerikassa ja Australiassa, jossa tuotanto laski vuonna 2002 merkittävästi kuivuuden vuoksi. Syyskuuhun mennessä Yhdysvaltojen korkealaatuisen myllyvehnän hinnat olivat edelliseen vuoteen verrattuna lähes 50 prosenttia korkeammat, ja tavallisen vehnän hintojen nousu seurasi perässä. Vaikka vehnän hinnat pysyivät edelliseen vuoteen verrattuna huomattavasti korkeampina, ne kuitenkin laskivat vuoden jälkipuoliskolla. Tämä johtui siitä, että uudet viejämaat esim. Venäjän federaatio, Kazakstan ja Ukraina tarjosivat vientiin suuria määriä tuotannon ylijäämää melko alhaiseen hintaan. Maissin hinnoissa tapahtui sama kehitys vuoden 2002 kuluessa. Hinnat nousivat ensin lähinnä siksi, että Yhdysvalloissa satotilanne heikkeni ja maissin vientihinnat nousivat noin 28 prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna. Vuoden jälkipuoliskolla maailman tuonnin kysyntä laski ja rehuvehnän ja maissin tarjonta lisääntyi useissa uusissa viejämaissa, mikä hillitsi hieman maissin hintojen nousupaineita. Riisin tilanne ei vastannut viljamarkkinoiden tilannetta. Tärkeimmissä riisinviejämaissa oli runsasta tarjontaa, mikä piti riisin hinnat alhaisina. 13. Lihamarkkinoilla kansainväliset hinnat laskivat vuonna 2002. Tämä hintakehitys johtui pääasiallisesti tarjonnan lisääntymisestä, erityisesti niissä maissa, joiden lihanvientiä oli vuonna 2001 rajoitettu, sekä eläintautien vaikutusten vähenemisestä markkinoilla ja valuuttakurssin vaihtelun vaikutuksista Etelä-Amerikan lihanvientiin vuonna 2002. Erityisillä lihamarkkinoilla oli tarjolla runsaasti siipikarjan- ja sianlihaa, mikä johti hintojen merkittävään laskuun vuoden 2001 tasoon verrattuna. Naudanlihan ja erityisesti lampaanlihan hinnat sen sijaan nousivat hieman. Lampaanlihan osalta se johtui vilkkaasta kysynnästä ja tuotannon vähenemisestä kehittyneissä maissa, erityisesti Australiassa. Maitotuotteiden kansainväliset hinnat laskivat suuriman osan vuotta, mutta elpyivät hieman vuoden 2002 loppupuoliskolla, koska tarjonta heikkeni Australiassa ja Etelä-Amerikassa. Kaikkien maitotuotteiden hinnat olivat elpyneet hieman marraskuuhun mennessä. Maitopulverin hinnat nousivat eniten ja voin ja juustojen hinnat vähiten. Kaikkien maitotuotteiden hinnat jäivät kuitenkin paljon alhaisemmalle tasolle kuin vuotta aiemmin. 14. Euroopan unionin asema maailman maatalousmarkkinoilla oli jälleen vuonna 2002 jossain määrin ristiriitainen. Elpymisen kokonaistaso vuonna 2002 oli pettymys. Euron voimistuminen ja kolmansien maiden jatkuvasti lisääntynyt kilpailu erityisesti vilja-alalla haittasivat EU:n maataloustuotteiden vientiä. Hyvin myönteistä oli kuitenkin lihanviennin voimakas kasvu edellisen vuoden kriisitason jälkeen. 15. Yhteisön maataloustuotteiden viennin kokonaisarvo oli melko alhainen vuoden 2002 yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana (noin 0,8 %) verrattuna samaan kauteen vuonna 2001. Viljan vienti putosi vuonna 2002 määrällisesti noin 16 prosenttia ja 15 prosenttia viennin arvona mitattuna (euroina). Tämä johtui pääasiallisesti kolmansien maiden, erityisesti entisen Neuvostoliiton tasavaltojen viennin aiheuttamasta jatkuvasti kasvavasta kilpailusta. (Viimeksi mainittujen maiden vienti oli niin vilkasta, että EU:n viljanvienti laski ja viljantuonti lähes kaksinkertaistui samaan kauteen vuonna 2001 verrattuna). Eläinrehun vienti laski merkittävästi viennin arvona mitattuna (-13 %), samoin sokerin (-42 %) ja rasvattoman maitojauheen (-37 %). Tosin vuoden 2002 lopulliset luvut voivat osoittaa viimeksi mainittujen tuotteiden viennin vähentymisen olleen paljon pienempi. Sen sijaan seuraavien tuotteiden viennin arvo nousi merkittävästi: riisi (+ 42 %), vihannekset (+ 18 %), perunat (+ 37 %) ja oliiviöljy (+ 21 %). Nousua tapahtui vähemmässä määrin myös hedelmien viennissä (+ 7 %) ja viinin viennissä (+ 6 %). 16. Lihan viennin määrä kasvoi suuresti vuoden 2002 yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana verrattuna edellisen vuoden samaan kauteen, jolloin BSE-tauti sekä suu- ja sorkkatauti käytännössä keskeyttivät EU:n lihatuotteiden viennin joksikin aikaa. Edellä mainittuna aikana naudan- ja vasikanlihan vienti kasvoi noin 8 prosenttia sekä määrällisesti että viennin arvossa mitattuna. Sian- ja siipikarjanlihan vienti kasvoi huomattavasti määrällisesti (ensin mainitun 23 % ja viimeksi mainitun 21 %), mutta paljon vähemmän viennin arvossa mitattuna (4 % ja 7 %). Maitotuotteista rasvattoman maitojauheen vienti laski, kuten sanottu, vuoden yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana, voin ja juustojen viennin arvo nousi samana kautena (voin + 8 % ja juustojen 1,4 %) ja heijasteli viennin määrän kasvua (voin 20 % ja juustojen 4 %). 17. Useimpien interventiojärjestelyihin kuuluvien tärkeimpien maataloustuotteiden interventiovarastot kasvoivat vuonna 2002. Viljan interventiovarastot kasvoivat noin 7,0 miljoonasta tonnista vuoden 2002 alussa noin 8,0 miljoonaan tonniin tammikuun alussa vuonna 2003. Yksittäisten viljalajien varastojen tasot vaihtelivat kuitenkin suuresti. Vehnän varastot näyttivät supistuneen vuonna 2002, noin 0,41 miljoonaan tonniin tammikuuhun 2003 mennessä, kun ne tammikuussa 2002 olivat 0,61 miljoonaa tonnia. Ohran varastot kasvoivat samana kautena 1,8 miljoonasta tonnista 2,3 miljoonaan tonniin, ja rukiin varastojen kasvu jatkui samoin kuin edellisenä vuonna huolestuttavasti 4,6 miljoonasta tonnista 5,3 miljoonaan tonniin. Rukiin tilanteen uskotaan kuitenkin parantuvan, sillä tuotanto laski vuonna 2002, ja lasku jatkunee vuonna 2003. 18. Myös maitotuotteiden interventiovarastot kasvoivat huomattavasti vuonna 2002. Maitojauheen interventiovarastot oli kulutettu loppuun lokakuuhun 2000 mennessä ja ne pysyivät tyhjinä vuonna 2001, mutta alkoivat jälleen kasvaa maaliskuussa 2002, mistä alkaen ne kasvoivat nopeasti ja ylsivät vähän alle 147 000 tonniin syyskuun loppuun mennessä. Tammikuuhun 2003 mennessä varastot kuitenkin hupenivat noin 109 000 tonniin viennin lisääntyessä vuoden jälkipuoliskolla. Voivarastot kasvoivat myös merkittävästi vuonna 2002, ne nousivat vähän alle 86 000 tonnista vuoden alussa 186 000 tonniin tammikuun alussa 2003. Mainitsemisen arvoista oli myös viinivarastojen kasvu 2,2 miljoonasta hehtolitrasta joulukuussa 2001 3,6 miljoonaan hehtolitraan vuoden kuluttua. Naudanlihan interventiovarastot supistuivat vuonna 2002 noin 65 000 tonnilla. Oliiviöljyvarastot alkoivat supistua alan yleistä kehitystä myötäillen ja tyhjenivät vähitellen vuonna 2002. 1.2. Tuotanto 1.2.1. Kasvintuotanto 19. Viimeisimmät arviot osoittavat vuoden 2002 viljantuotannon yltäneen noin 210 miljoonaan tonniin, mikä on yli 10 miljoonaa tonnia (eli noin 5 %) enemmän kuin edellisen vuoden sato ja vuoden 2000 jälkeen toiseksi suurin sato. Suurinta tuotannon kasvun arvioidaan olleen Ranskassa (noin + 9 miljoonaa tonnia), Espanjassa (+ 4 miljoonaa tonnia) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (+ 4 miljoonaa tonnia). Saksassa sen sijaan tuotannon arvioidaan laskeneen (-6,5 miljoonaa tonnia edellisen vuoden runsaasta sadosta). Näin ollen Ranska nousi jälleen, vuoden 2001 jälkeen, EU:n tärkeimmäksi korsiviljan tuottajaksi. Tuotannon kokonaisvaltainen nousu johtuu suurimmaksi osaksi vehnäsadon yleisestä kasvusta (noin + 10,9 miljoonaa tonnia eli 13 % edelliseen vuoteen verrattuna). Durumvehnän ja kauran tuotannon uskotaan myös kasvaneen edelliseen vuoteen verrattuna ja yltäneen durumvehnän 9,8 miljoonaan tonniin (noin + 21 %) ja kauran 7,2 miljoonaan tonniin (+ 15 %). Ohran tuotannon sen sijaan arvioidaan pysyneen suurin piirtein edellisen vuoden tasolla, maissin tuotannon vähentyneen hieman (-2,7 % vuonna 2001) ja rukiin tuotannon supistuneen merkittävästi (24 %) noin 4,7 miljoonaan tonniin, mikä johtuu 1,5 miljoonan tonnin suuruisesta tuotannon laskusta Saksassa. Riisin vähäisen tuotannon supistumisen korvasi mainiosti hiotun riisin tuotoksen kasvu, joten tuotanto ilmaistuna vastaavana määränä hiottua riisiä (noin 1,6 miljoonaa tonnia) kasvoi 5 prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna. 20. Viljan tuotannon yleinen kasvu heijastaa sekä viljan viljelyalan että tuotoksen määrän lisääntymistä vuonna 2002. Viljan kokonaisviljelyala kasvoi 2,4 prosenttia (lähes miljoona hehtaaria) edelliseen vuoteen verrattuna, mikä johtui suurimmaksi osaksi vehnän viljelyalan kasvusta (noin + 8 % eli 14,1 miljoonaan hehtaariin). Durumvehnän ja kauran viljelyalat kasvoivat myös hieman (4-6 %), kun taas ohran, maissin ja rukiin viljelyalat supistuivat. 21. Viimeisimmät arviot osoittavat viljan tuotoksen nousseen keskimäärin noin 2,9 prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna eli 5,6 tonniin hehtaarilta. Eniten kasvoivat keskimääräinen vehnä- (+ 4,3 %), durumvehnä- (+ 16,1 %) ja kaurasato (noin + 10 %). Sen sijaan ohran ja maissin keskimääräinen sato kasvoivat vain hieman vuoteen 2001 verrattuna (ohran noin + 2 % ja maissin + 1 %) ja rukiin sato supistui merkittävästi (noin 15 %). Viljasato vaihtelee kuitenkin jäsenvaltioittain suuresti. Esimerkiksi vehnäsato kasvoi merkittävästi Espanjassa (+ 32 %) ja vähemmän Ranskassa (+ 12 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (+ 13 %), mutta edellisen vuoden tapaan supistui suuresti Saksassa (noin 13 %) ja Irlannissa (5 %), koska sääolot olivat epäsuotuisammat kuin vuonna 2001. Sääolojen paraneminen Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa edelliseen vuoteen verrattuna aiheutti osaltaan durumvehnän keskisadon merkittävän kasvun. 22. Viljelyalan kokonaisvaltaisen supistumisen vuoksi (-5 % vuoteen 2001 verrattuna) öljykasvien (rapsin, auringonkukan ja soijan) kokonaistuotanto supistunee hieman edelliseen vuoteen verrattuna (noin 2 % eli 12,9 miljoonaan tonniin), vaikka sato olikin runsaampi (+ 3 % eli 2,6 t/ha). Kokonaistuotanto supistui rapsintuotannon kasvusta huolimatta (+ 3 %), mikä puolestaan johtui viljelyalan kasvusta (kaiken kaikkiaan + 2 %, mikä johtui lähinnä rapsin viljelyalan 14 %:n kasvusta Saksassa) ja keskisadon hienoisesta lisäyksestä (+ 1 %). Auringonkukan tuotanto sen sijaan supistui noin kuusi prosenttia, mikä johtui kokonaisviljelyalan 11 prosentin supistumisesta (sekä Ranskassa että Espanjassa viljelyala supistui 12 %), vaikka sato kasvoi kuusi prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna. Vuoden 2002 soijantuotanto laski voimakkaasti vuoteen 2001 verrattuna (noin 26 %), mikä johtui viljelyalan jyrkästä supistumisesta 27 prosentilla. 23. Pellavansiementen viljelyala on supistunut kohtalokkaasti viime vuosina, ja suuntaus jatkui vuonna 2002. EU:n kokonaisviljelyala supistui edelleen 43 prosenttia, noin 62 000 hehtaariin, mikä johtui viljelyalan merkittävästä pienenemisestä Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kokonaissato pysyi lähes samana kuin vuonna 2001, kokonaistuotanto supistui viljelyalan supistumisen myötä 136 000 tonnista vuonna 2001 79 000 tonniin vuonna 2002. Valkuaiskasvien viljelyala ei muuttunut edellisestä vuodesta. Siitä huolimatta keskisato kasvoi merkittävästi (+ 6 % vuoteen 2001 verrattuna), mikä aiheutti kokonaistuotoksen kasvun 4,1 miljoonaan tonniin (+ 5 %). 24. EU:n sokerintuotannon arvellaan kasvaneen vuonna 2002 noin yhdeksällä prosentilla vuoden 2001 poikkeuksellisen alhaiseen tasoon verrattuna. Tämä johtui pääasiallisesti keskisadon noususta edellisen vuoden alhaiselta tasolta. Sadon odotettiin kasvavan huomattavasti Ranskassa, Irlannissa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kesällä satoi riittävästi, erityisesti eteläosissa, ja syyskuun sääolot olivat suotuisat, mikä nosti vuoden satotasoa siitä huolimatta, että Saksan tärkeimmillä tuotantoalueilla satoi lokakuussa niin runsaasti, että sadonkorjuu häiriintyi. 25. Oliiviöljyn tuotannon odotetaan kasvaneen merkittävästi vuonna 2002, noin 0,5 miljoonalla tonnilla edelliseen vuoteen verrattuna (kasvua noin 25 % vuoteen 2001 nähden) ja jatkaneen aiempien vuosien suuntausta tuotannon kasvuun. 26. Alustavissa arvioissa odotetaan hedelmien tuotannon kasvaneen vain vähän vuonna 2002 (+ 0,6 % vuoteen 2001 verrattuna) ja tuoreiden vihannesten tuotannon pysyneen pääasiallisesti edellisen vuoden tasolla. Perunasadon arvellaan elpyneen hieman vuonna 2002 ja kasvaneen 1,8 prosenttia verrattuna vuoteen 2001, jolloin heikot sääolot niukensivat satoa. 27. Alustavat arviot osoittavat viinin ja käymättömän rypälemehun tuotannon supistuneen hieman vuonna 2002 noin 158-160 miljoonaan hehtolitraan, edellistä vuotta noin kolme prosenttia alhaisemmalle tasolle, ja jääneen näin ollen reilusti vuoden 1999 (186,5 miljoonan hehtolitran) ennätyssatoa alhaisemmaksi. Epäsuotuisat sääolot haittasivat vuonna 2002 tuotantoa sekä Ranskassa että Italiassa (lasku oli ensin mainitussa maassa 5 % ja viimeksi mainitussa maassa 12 % vuoteen 2001 verrattuna). Etelä-Ranskassa oli erityisen runsaita sateita, jotka tuhosivat viinitarhoja. Tuotannon odotetaan supistuneen merkittävästi myös Kreikassa ja Portugalissa. Sen sijaan viinintuotannon arvellaan kasvaneen suuresti Saksassa (19 %) ja Espanjassa (7-10 %) vuonna 2002 edellisen vuoden romahduksen jälkeen. 1.2.2. Kotieläintuotanto 28. Naudan- ja vasikanlihantuotantoa vaivasivat vuonna 2002 edellisten vuosien häiriöt. Alhaiset hinnat ovat olleet markkinoille ominaisia syksystä 2000 alkaen, ja hinnat pysyivät alhaisella tasolla suurimman osan vuotta 2001. Ilmapiiri oli epävarma, ja kysyntä heikkoa ja vaihtelevaa, mikä näyttää heikentäneen tuotantokapasiteettia. Kaiken lisäksi kesäkuussa 2001 päätettyjen erityistoimenpiteiden, joiden tarkoituksena oli vakauttaa markkinat, arvioidaan vähentäneen entisestään tuotannon kannustimia. Näin ollen naudan- ja vasikanlihan tuotannon odotetaan elpyneen vuonna 2002 vain hieman. Vuoden 2002 nettotuotannon arvioidaan yltäneen 7,5 miljoonaan tonniin. Kasvua edelliseen vuoteen verrattuna olisi vain 2,9 prosenttia ja tuotanto laskenee edelleen noin kolme prosenttia vuoteen 1999 verrattuna. 29. Sianlihantuotanto vakautui vuonna 2001. Nykyiset arviot osoittavat hienoista kasvua vuodelle 2002 noin 17,7 miljoonaan tonniin eli vain yhden prosentin kasvua vuoteen 2001 verrattuna. EU:n sianlihantuotannon kokonaiskehitykseen on vaikuttanut voimakkaasti kapasiteetin pieneneminen viime vuosina kolmessa jäsenvaltiossa (mikä johtui ympäristöasioihin liittyvästä painostuksesta Belgiassa ja Alankomaissa ja vuoden 2001 suu- ja sorkkatautiepidemiasta Yhdistyneessä kuningaskunnassa), joissa sikakarjan määrä on supistunut noin 10 prosentilla vuoteen 2000 verrattuna ja jotka eivät ole kyenneet vastaamaan myönteiseen hintakehitykseen vuonna 2000 ja osan vuotta 2001. Tämän vuoksi vuoden 2002 kokonaistuotanto jäi alhaiseksi ja supistui noin 1,5 prosentilla vuoden 1999 huipputasoon verrattuna. 30. Siipikarjanlihantuotanto kasvoi vuonna 2001 (+ 1,9 % vuoteen 2000 verrattuna), mikä johtui pääasiallisesti kysynnän siirtymisestä BSE-taudin pelon vuoksi pois naudanlihasta. Tästä hyötyi suurimmaksi osaksi siipikarjanliha. Sen tuotanto supistui hieman vuonna 2002 (-0,5 % vuoteen 2001 verrattuna). Kasvun hiipuminen johtui osittain kilpailun vilkastumisesta alalla, jolla kilpailijoina olivat muun muassa Brasilia ja Thaimaa, sekä naudanlihan kysynnän elpymisestä. 31. Lampaan- ja vuohenlihantuotannon odotetaan elpyneen vuonna 2002 vain osittain edellisen vuoden kohtalokkaasta laskusta (tuotanto laski tuolloin 9,4 % vuoteen 2000 verrattuna) ja yltäneen noin 1,03 miljoonaan tonniin (vain + 1 % vuoteen 2001 verrattuna). Tämä johtuu alaa vuonna 2001 koetelleista vakavista häiriöistä. Suu- ja sorkkatauti puhkesi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja tietyissä muissa Euroopan maissa ja aiheutti suuria menetyksiä teurastusten ja kaupan rajoitusten muodossa. Tätä seuranneen elpymisen vähäisyys vuonna 2002 johtui suurimmaksi osaksi lammaskarjakannan täydentämisestä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja naaraspuolisten lampaiden käytöstä siitostarkoituksiin. Tilanne parani hieman vuonna 2002, mutta EU:n kokonaistuotanto pysyi selvästi 1990-luvun alkuvuosien korkeaa tasoa alhaisempana. 1.2.3. Maidon ja maitotuotteiden tuotanto 32. Lypsylehmien määrä on vähenemässä, tosin paljon hitaammin kuin aiempina vuosina. Yhteisön lypsykarjan odotetaankin supistuneen noin 20,1 miljoonaan päähän vuoden 2002 loppuun mennessä, mikä tarkoittaa vähäistä 0,4 prosentin laskua edellisestä vuodesta. Maitotuotos kasvanee noin 1,2 prosenttia ja jää näin edellisen vuoden 3,3 prosentin kasvua paljon alhaisemmaksi. Maidon kokonaistuotannon odotetaan vuonna 2002 yltäneen lähes 121,6 miljoonaan tonniin, eli pysyneen suurin piirtein vuoden 2001 tasolla ja yhtä vakaana kuin aiempien vuosien tuotanto. Maidon toimitukset meijereille olivat myös tasaisia vuoteen 2001 verrattuna, eikä jäsenvaltioissa tapahtunut merkittäviä muutoksia. 33. Vointuotanto laski kahtena edellisenä vuonna, mutta sen sijaan vuonna 2002 sen odotetaan kasvaneen noin 3,5 prosenttia vuoteen 2001 verrattuna. Tämä johtuu tuotannon tuhdista kasvusta Belgiassa, Irlannissa ja erityisesti Espanjassa sekä samanaikaisesta viennin voimakkaasta lisääntymisestä. Juustontuotanto kasvoi edelleen vuonna 2002 (+ 0,8 % vuoteen 2001 verrattuna), vaikka pysyikin paljon alhaisemmalla tasolla kuin vuosina 2000 ja 2001. Tähän vaikutti kulutuksen jatkuva kasvu ja viennin hienoinen lisääntyminen. Rasvattoman maitojauheen tuotannon odotetaan elpyneen hyvin vuonna 2002 ja nousseen noin kahdeksan prosenttia vuoteen 2001 verrattuna. 1.3. Tuotanto- ja markkinahintojen kehitys 1.3.1. Tuotantohinnat 34. Vuoden 2002 joulukuun lopussa saatavilla olleiden ensimmäisten arvioiden mukaan vuoden 2002 maataloustuotteiden tuottajahintaindeksi EU:ssa olisi edellisvuoteen verrattuna laskenut nimellisarvona ilmoitettuna keskimäärin 1,4 prosenttia. Tämä hienoinen lasku johtuu pääasiallisesti kotieläinten ja kotieläintuotteiden 5,6 prosentin suuruisesta hintojenlaskusta. Näin kävi, vaikka kasvituotteiden kokonaishinnat nousivat 2,8 prosenttia. Eläintuotteiden merkittävin hintojen lasku koski sianlihaa (-17,7 %, mikä oli täysin päinvastainen ilmiö kuin edellisten vuosien suuret hinnannousut), lampaanlihaa (-7,9 %) ja siipikarjanlihaa (-7,7 %). Maidon hinnat laskivat myös paljon (-4,5 %). Sen sijaan naudan- ja vasikanlihan hinnat nousivat huomattavasti (naudanlihan 8,5 % ja vasikanlihan 10,1 %). Tämä merkitsi osittaista toipumista aiempien vuosien markkinahäiriöistä ja vuoden 2001 erittäin alhaisista hinnoista. Kasvituotteiden hinnoissa merkittävin nousu koski vihanneksia (tuoreet vihannekset + 8,5 %, kuivatut vihannekset + 9,6 %), oliiveja ja oliiviöljyä (+ 8,3 %) sekä hedelmiä (+ 7,0 %). Viljan ja riisin keskimääräiset kokonaishinnat laskivat 6,7 prosenttia, mikä johtui vehnän ja ohran hintojen merkittävästä noin 8-10 prosentin laskusta. Perunan hinnat laskivat myös huomattavasti, 14 prosenttia edellisestä vuodesta. 35. Kun inflaation vaikutukset otetaan huomioon, maataloustuotteiden tuottajahintaindeksin odotetaan laskeneen koko Euroopan unionissa neljä prosenttia edellisvuoteen verrattuna. Lasku oli merkittävintä Itävallassa (-5,7 %), Belgiassa (-7,8 %), Tanskassa (-10,4 %), Irlannissa (-8,6 %), Portugalissa (-7,4 %), Espanjassa (-5,1 %) ja Ruotsissa (-5,4 %). Tuottajahinnat laskivat myös useimmissa jäsenvaltioissa: Suomessa (3,7 %), Saksassa (4,3 %), Ranskassa (4,7 %), Luxemburgissa (4,9 %), Alankomaissa (3,8 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (4,6 %). Tuottajahintaindeksi nousi reaalisesti vain kahdessa jäsenvaltiossa, nimittäin Kreikassa (+ 3,0 %) ja Italiassa (+ 0,8 %). 1.3.2. Markkinahinnat 36. Viljan interventiohintoja on viime vuosina laskettu Agenda 2000:n mukaisesti, mutta markkinointivuonna 2002-2003 ne pysyivät ennallaan edelliseen satovuoteen 2001/02 verrattuna (101,31 euroa tonnilta). Samanaikaisesti aiempina vuosina nostettu viitesatoon perustuva tuki pysyi 63 eurossa tonnilta markkinointivuonna 2002/03. Velvoitekesannon taso säilytettiin ennallaan kymmenessä prosentissa, mutta sitä koskeva poikkeus myönnettiin syyskuussa 2002 niille jäsenvaltioille, joita elokuun tulvat olivat koetelleet raskaasti. EU:n viljasadon ennustettiin paranevan markkinointivuonna 2002/03 vuoteen 2001/02 verrattuna, ja tiettyjen kolmansien maiden, erityisesti entisen Neuvostoliiton tasavaltojen kilpailu voimistui. Näiden tekijöiden yhteisvaikutuksesta EU:n viljamarkkinoiden keskihinnat laskivat vuoden kahdeksana ensimmäisenä kuukautena. Merkittävin poikkeus olivat maissin hinnat. Useimpien viljojen hinnat kuitenkin nousivat hieman vuoden 2002 loppupuolella, kun EU:n ensimmäisiä satoennusteita oli tarkistettu alaspäin ja koska EU:n viljantuontijärjestelmää uskottiin muutettavan vuonna 2003. 37. Vehnän satoennusteet vuodelle 2002 olivat hyvät, ja tämän vuoksi leipävehnän keskimääräiset markkinahinnat laskivat vuoden alkupuoliskolla vuoden alun 141 eurosta tonnilta lähes 120 euroon tonnilta elokuussa, mutta nousivat taas noin 127 euroon tonnilta syyskuun lopusta alkaen. Hinnat olivat tuolloin laskeneet vuoden alusta noin kymmenen prosenttia. Durumvehnän hinnat kehittyivät samalla tavalla. Ne nousivat maaliskuussa, putosivat sen jälkeen jyrkästi kesäkuun loppuun mennessä, jolloin ne olivat 153 euroa tonnilta, mutta vakiintuivat heinä-elokuussa. Myöhemmin hinnat nousivat joulukuuhun mennessä noin 180 euroon tonnilta, muutos merkitsi seitsemän prosentin laskua vuoden alun hintoihin verrattuna. Maissin keskihinnat sen sijaan pysyivät vuoden alkupuoliskolla melko vakaina (131-136 eurona tonnilta), ja EU:n tuotannon odotettiin muuttuvan vuonna 2002 vain vähän vuoteen 2001 verrattuna. Hinnat nousivat kuitenkin jyrkästi heinäkuusta elokuun puoliväliin noin 154 euroon tonnilta (noin + 13 % vuoden alun hintoihin verrattuna), mutta laskivat huimasti elokuun loppupuolella 130 euroon tonnilta ja pysyivät suurin piirtein tällä tasolla lopun vuotta. EU:n panimo-ohran keskimääräiset markkinahinnat laskivat vuoden alun 141 eurosta tonnilta noin 110 euroon tonnilta elokuussa, mutta nousivat seuraavina kuukausina voimakkaasti ja olivat marraskuuhun mennessä saavuttaneet vuoden alun tason. Leipärukiin keskihinnat vaihtelivat yleisesti 117 eurosta 125 euroon tonnilta aina heinäkuun loppuun saakka, jolloin ne laskivat jyrkästi noin 106 euroon tonnilta ja alkoivat sen jälkeen nousta vähitellen uuden markkinointivuoden alkaessa yltäen noin 120 euroon tonnilta marraskuun loppuun mennessä. Tämä johtui huomattavan niukasta sadosta Saksassa. 38. Oliiviöljyn hinnat pysyivät täysin vakaina koko vuoden 2002, tosin hieman korkeampina kuin edellisen vuoden hinnat. Italian ekstra-neitsytoliiviöljyn ja lamppuöljyn hinnat marraskuun lopulla 2002 olivat hieman korkeammat kuin vuotta aiemmin (ensin mainitun noin 9 % ja viimeksi mainitun noin 3 %) ja pysyivät yksityisen varastoinnin tuen käynnistävän kynnyshinnan yläpuolella. Espanjan oliiviöljyn hinnat osoittavat lamppuöljyn hintojen nousseen noin 3,5 prosenttia vuoden 2001 vastaavaan aikaan verrattuna, kun taas ekstra-neitsytoliiviöljyn hinnat pysyivät lähes muuttumattomina ja vain hieman yksityisen varastoinnin tuen käynnistävän kynnyshinnan yläpuolella. 39. Viinin hinnat nousivat yleisesti vuoden 2002 kuluessa edellisen vuoden alhaiselta tasolta, mikä tosin johtui pääasiallisesti hintojen jyrkästä noususta vuoden lopulla Ranskassa ja Italiassa, sillä vuoden 2002 viinisadon arveltiin jäävän huonoksi noissa maissa. Vuoden 2002 joulukuun alussa punaviinin markkinahinnat nousivat edellisen vuoden samaan kauteen verrattuna 24 prosenttia Ranskassa, 14 prosenttia Italiassa ja 12 prosenttia Espanjassa. Valkoviinin hinnat vastaavasti osoittivat paranemista vuoden 2001 hintoihin verrattuna. Joulukuun alun hinnat nousivat edellisen vuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna kahdeksan prosenttia Ranskassa, 27 prosenttia Italiassa ja kahdeksan prosenttia Espanjassa. Hintakehitys oli vuoden 2002 aikana melko tasaista Espanjassa ja Italiassa, sen sijaan hinnat heilahtelivat suuresti Ranskassa. 40. Naudanliha-alan yleisen tilanteen paraneminen näkyi vuonna 2002 naudan- ja vasikanlihan hinnoissa. Kysynnän voimakas elpyminen vuonna 2002 nosti erityisesti naudanlihan hintoja merkittävästi. Naudanlihan hinnat nousivat syyskuuhun mennessä noin 190 euroon 100 kilogrammalta, kun ne vuotta aiemmin olivat olleet 160 euroa kilogrammalta. Vaikka naudanlihan hinnat laskivat vuoden jälkipuoliskolla, ne pysyivät kuitenkin selvästi korkeampina kuin vuonna 2001. Myös nuorten sonnien ruhojen hinnat kohosivat yleisesti vuonna 2002 ja ylsivät lähelle vuoden 1999 hintoja pysyen koko vuoden selvästi vuoden 2001 vastaavia hintoja korkeampina. Vain häränruhojen hinnat heikkenivät vuoteen 2001 verrattuna ja laskivat yleisesti vuoden kuluessa jääden edellisen vuoden hintoja alhaisemmiksi. 41. Siipikarjanlihan hinnat laskivat vuoden 2001 aikana noin 20 prosenttia helmi-maaliskuun ennätyshinnoista (lähes 170 euroa 100 kilogrammalta) joulukuuhun 2001 mennessä. Tämä johtui pääasiassa viimeisimmästä BSE-kriisistä alalle aiheutuneiden myönteisten vaikutusten päättymisestä. Niinpä siipikarjanlihan hinnat kehittyivät vuonna 2002 lähinnä perinteiseen tapaan noudattaen aiempien vuosien mallia. Vuoden alun hinta oli noin 134 euroa 100 kilogrammalta ja alkoi kohota aina lokakuun alkuun asti, jolloin se oli korkeimmillaan eli noin 145 euroa 100 kilogrammalta, mutta laski jälleen vuoden loppukuukausina vuoden alkupuolen tasolle. 42. EU:n sianlihan keskihinnat pysyivät vuonna 2002 aiempien vuosien hinnanvaihteluihin verrattuna erittäin vakaina 127 eurosta 100 kilogrammalta 147 euroon 100 kilogrammalta. Hinnat pysyivät koko vuoden ajan selvästi vuoden 2001 ennätyshintoja alhaisempina, mikä oli merkki naudanlihan kulutuksen elpymisestä ja sen vaikutuksista myös sianlihan hintoihin. Vuoden alussa sianlihan hinta oli 136 euroa 100 kilogrammalta, mutta nousi jyrkästi maaliskuun loppuun mennessä noin 147 euroon 100 kilogrammalta, minkä jälkeen hinnat alkoivat laskea heilahdellen ja päätyivät noin 127 euroon 100 kilogrammalta marraskuun loppuun mennessä. Tämän kehityksen vuoksi 9.12.2002 otettiin käyttöön sianlihamarkkinoiden yksityisen varastoinnin tuki. 43. Lampaan- ja vuohenlihatuotteiden tuotanto ei juuri kasvanut vuonna 2002, minkä vuoksi alan markkinahinnat pysyivät aiempien vuosien tapaan historiallisesti korkealla tasolla. Vuoden 2002 alkupuoliskolla hinnat putosivat vuoden alun tasolta noin 450 eurosta 100 kilogrammalta, vuoden keskivaiheen pohjahintaan noin 380 euroon 100 kilogrammalta. Heinäkuusta alkaen keskihinnat nousivat jälleen huimasti noin 430 euroon 100 kilogrammalta syyskuun alkuun mennessä ja pysyivät lopun vuotta yleisesti 415-435 eurossa 100 kilogrammalta. Joulukuun alussa hinnat olivat alhaiset lähes kaikissa jäsenvaltioissa edelliseen vuoteen verrattuna, mutta Italiassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ne olivat huomattavasti korkeammat. 44. EU:n keskimääräiset voinhinnat olivat pudonneet vuoden 2001 jälkipuoliskolla ja pysyivät melko alhaisina koko vuoden 2002 noin 90-92 prosentissa interventiohinnasta ja aiempia vuosia selvästi alhaisempina. EU:n rasvattoman maitojauheen keskihinnat olivat vuoden alussa hienoisesti interventiohinnan yläpuolella. Vuoden 2001 lopulla alkanut hintojen lasku jatkui kuitenkin vuoden 2002 puolelle, sillä tuotanto kasvoi merkittävästi ja keskihinnat romahtivat toukokuun lopulla 2,4 prosenttiin interventiohinnasta. Ne alkoivat nousta vasta syyskuusta lähtien, ja keskihinnat pysyttelivät interventiohinnan yläpuolella vuoden loppupuolella, sillä EU:n maitojauheen kysyntä yhteisön ulkopuolella kasvoi Australian kuivuuden vuoksi alhaisen tuotannon seurauksena. 1.4. Tuotantopanosten hinnat 45. Tavaroiden ja palvelujen ostohintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta ei juuri muuttunut vuonna 2002 (keskimäärin + 0,1 %) edellisvuoteen verrattuna. Merkittävimmin nousivat kaluston huolto- ja korjauskustannukset (+ 4,4 %) sekä rakennusten huolto- ja korjauskustannukset (+ 2,1 %), siementen ja taimien hinnat (+ 2,2 %) ja yleismenot (+ 2,3 %). Tämän kasvun korvasi pitkälle lannoitteiden ja energian hinnanlasku (ensin mainitun -3,3 % ja viimeksi mainitun - 3,0 %). Rehun hinnat pysyivät melko vakaina edellisen vuoteen verrattuna. 46. Kun inflaatio otetaan huomioon, tavaroiden ja palvelujen ostohintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta laski koko Euroopan unionissa reaalisesti vain reilun kaksi prosenttia vuodesta 2001 alkaen. Tämä johtui pääasiallisesti lannoitteiden ja energian hintojen merkittävästä laskusta (molemmat -5 % reaaliarvossa mitattuna). Lasku oli keskimääräistä voimakkaampaa Itävallassa (-3,0 %), Suomessa (-2,5 %), Irlannissa (-3,3 %), Alankomaissa (-2,9 %), Portugalissa (-8,3 %) ja Espanjassa (-2,7 %). Tuotantopanosten reaalihinnat laskivat myös Belgiassa (1,3 %), Ranskassa (1,9 %), Saksassa (1,5 %), Kreikassa (1,6 %), Italiassa (2,2 %), Luxemburgissa (1,6 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (1,5 %). Ne pysyivät melko vakaina Tanskassa ja Ruotsissa. 1.5. Maataloustulojen kehitys 47. Eurostatin ensimmäiset arviot perustuvat jäsenvaltioilta vuoden 2002 joulukuun alussa saatuihin tietoihin, joiden mukaan maataloustulot (mitattuna reaalisena nettoarvonlisänä tuotannontekijähintaan vuosittaista työpanosyksikköä kohden) laskivat koko Euroopan unionissa edellisvuoteen verrattuna keskimäärin 3,0 prosenttia. Tulojen arvioidaan laskeneen suurimmassa osassa jäsenvaltioita, joista vain viidessä arvellaan tapahtuneen tiettyä nousua. Eniten tulojen arvellaan laskeneen Tanskassa (-26,3 %), Saksassa (-18,0 %), Irlannissa (-11,4 %), Belgiassa (-7,7 %) ja Alankomaissa (-7,5 %). Tärkein maataloustulojen laskuun vaikuttanut tekijä useimmissa jäsenvaltioissa oli sianlihan ja maidon hintojen jyrkkä lasku. Tulot laskivat - tosin paljon vähemmän - myös Itävallassa (-2,8 %), Ranskassa (-0,9 %), Italiassa (-1,6 %), Portugalissa (-2,2 %) ja Ruotsissa (-1,5 %). Ne nousivat sitä vastoin Kreikassa (5,7 %), Luxemburgissa (1,0 %), Suomessa (7,3 %), Espanjassa (1,2 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (3,9 %). Myös maatalouden työvoima väheni suuresti useimmissa näistä maista. 48. Maatalouden keskitulojen nousu vaihteli suuresti tuotantosuunnan mukaan. Maatalouden kirjanpidon tietoverkon ensimmäisten arvioiden mukaan keskitulojen pitäisi laskea vuoden 2001 tasoon verrattuna merkittävimmin tiloilla, jotka ovat erikoistuneet sianlihan ja siipikarjanlihan tuotantoon (-38,7 %). Laskun arvioidaan koskevan myös yhdistelmätuotantoa (kasvinviljely ja kotieläintalous) (-15,9 %) ja maitotuotantoa (-7,3 %). Myös viinintuotantoon erikoistuneiden tilojen keskitulot laskivat (-7,5 %), monivuotisten kasvien viljelyä harjoittavien tilojen tulot sen sijaan nousivat merkittävästi (+ 18,6 %). Samanaikaisesti myös laidunkarjaan erikoistuneilla tiloilla tulot nousivat keskimäärin (+ 10,5 %), samoin puutarhaviljelyyn erikoistuneilla tiloilla noin 11,7 %. Tulojen odotetaan jälleen pysyvän lähes vakaina peltoviljelyyn erikoistuneilla tiloilla. Maataloustulojen nimellistuottajahintojen vaihtelu vuosina 2002 ja 2001 (%) >TAULUKON PAIKKA> Maatalouden nimellisten tuotantopanosten ostohintojen vaihtelu vuosina 2002 ja 2001 (%) >TAULUKON PAIKKA> Maataloustuotteiden reaalituottohintaindeksi (1995=100) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> Maataloustulojen kehitys EU:ssa vuosina 1980-2002, ilmoitettuna vuosittaisina muutoksina (%) ja kumulatiivisena kasvuna (1980 = 100) >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostat - Maatalouden PO:n laskelmat Maataloustulojen kehitys EU:n jäsenvaltioissa vuonna 2002 (muutosprosentti verrattuna vuoteen 2001) >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostat - Maatalouden PO:n laskelmat >TAULUKON PAIKKA> 1.6. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) 49. FADN-tietoverkkoa käytetään laskettaessa EU:n maatalousyritysten tuottoa, kustannuksia ja tuloja maatalouden yhdenmukaistettua kirjanpitoa koskevasta tutkimuksesta saatujen tietojen perusteella. Tästä tutkimuksesta saadaan arvokasta tietoa siitä, miten maatilojen tulot vaihtelevat tuotantosuunnan ja tilan sijainnin mukaan, sillä koko maatalousalan kattavien tulosten keskiarvot eivät näitä tietoja paljasta. Tässä osassa esitetään tietoja tuotantosuunnittain ja maittain jaoteltuina. 50. Tätä kertomusta laadittaessa vuoden 2000 tulokset eivät vielä olleet käytettävissä Alankomaiden osalta, ja joidenkin maiden osalta tiedot olivat vielä väliaikaisia. 51. Jäsenvaltioiden keskituloissa ilmenevät suuret erot johtuvat niiden maatalouden rakenteesta. Viljelijöiden keskitulot ovat yleisesti ottaen korkeimmat niissä jäsenvaltioissa, joissa on paljon suuria peltokasveihin, lypsykarjaan tai vähemmän säänneltyyn tuotantoon (sianliha, siipikarja, puutarhaviljely jne.) erikoistuneita tiloja. Etelä-Euroopan jäsenvaltioissa, joissa on paljon pieniä yhdistelmätuotantoa (kasvinviljelyä ja kotieläintuotantoa) tai monivuotisten kasvien viljelyä harjoittavia tiloja (joilla viljellään erilaisia kasveja), on Euroopan unionin keskitasoa alhaisemmat keskitulot. 52. Taulukossa 1 esitetään tulotason suuret vaihtelut eri tuotantosuuntien ja eri jäsenvaltioiden välillä mitattuna maatalouden nettoarvonlisäyksenä. Ruotsissa maatalouden nettoarvonlisäys oli vuonna 1999 negatiivinen lihantuotannon alalla. 53. Taulukossa 2 esitetään tukien ja verojen erotuksen osuus maatalouden nettoarvonlisäyksestä. Vuonna 1999 15 jäsenvaltion unionissa verojen vähentämisen jälkeen lasketun eli puhtaan tuen osuus maatalouden nettoarvonlisäyksestä oli 35 prosenttia, mutta jäsenvaltioiden ja tuotantosuuntien välillä oli merkittäviä eroja. Vuonna 1999 Suomen ja Ruotsin maatalouden keskimääräinen nettoarvonlisäys jäi alle tukien ja verojen erotuksen. Näin ollen markkinoilta saadut tulot eivät riittäneet kattamaan tuotantokustannuksia. Tuen osuus maatalouden nettoarvonlisäyksestä taas oli alhaisin Alankomaissa, järjestyksessä seuraavina olivat Italia, Belgia ja Espanja. Tulotuen osuus vaihtelee huomattavasti myös tuotantosuunnittain. Puhtaan tuen osuus tuloista oli korkein lihantuotannossa, peltokasvinviljelyssä sekä yhdistelmätuotannossa. Vähiten tuettuja aloja ovat puutarhatuotanto ja viininviljely. Käytettävissä olleiden tietojen mukaan maatalouden keskimääräinen nettoarvonlisäys jäi vuonna 2000 vain Suomessa alle tukien ja verojen erotuksen. Tuen osuus maatalouden nettoarvonlisäyksestä oli alhaisin Belgiassa, Tanskassa, Espanjassa ja Italiassa. 54. FADN:n tietoja voidaan käyttää myös tutkittaessa maatalousalan keskittymistä. Nämä tiedot näkyvät taulukoissa 3 ja 4, joiden tiedot koskevat vuotta 1999. Maatalouden nettoarvonlisäystä koskevista negatiivisista arvoista johtuvien ongelmien välttämiseksi käytetty muuttuja perustuu maatilojen kokonaistuloihin, toisin sanoen markkinoilta ja tukien muodossa saatuihin tuloihin. 55. Taulukossa 3 esitetään suurituloisimpien maatilojen 20 prosentin osuus tuotantosuunnittain ja jäsenvaltioittain sekä koko EU:n osalta. EU:ssa ja kaikissa tuotantosuunnissa suurimpien tulojen (20 prosenttia tiloista) osuus on 67 prosenttia kokonaistuloista. Jäsenvaltioittain tarkasteltuna keskittymisaste on kuitenkin alhaisempi ja yltää vain Portugalissa, Italiassa, Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 60 prosenttiin. Luxemburgissa, Itävallassa ja Suomessa on alhaisin keskittymisaste. EU:n tasolla tuotantosuunnittain tarkasteltuna keskittyminen on voimakkainta peltoviljelyssä, puutarhaviljelyssä, viinintuotannossa ja yhdistelmätuotannossa. Alhaisinta keskittyminen on yhdistetyssä lypsy-, siitos- ja lihakarjankasvatuksessa, erikoistuneessa lypsykarjankasvatuksessa, lampaiden ja vuohien kasvatuksessa ja erikoistuneessa oliivintuotannossa. Jäsenvaltioittain tarkasteltuna keskittyminen on alhaisinta tai ainakin alhaisimpia erikoistuneessa lypsykarjankasvatuksessa käytännössä kaikissa jäsenvaltioissa. Tuotantosuunnat, joissa keskittyminen on voimakkainta, vaihtelevat suuresti jäsenvaltioittain. 56. Taulukossa 4 esitetään kaikkein suurituloisimpien tilojen 50 prosentin osuuden keskittymisaste. EU:ssa tämä osuus on kaikissa tuotantosuunnissa 91 prosenttia, mutta vaihtelee jäsenvaltioittain Luxemburgin 71 prosentista Italian ja Portugalin 87 prosenttiin. Tuotantosuunnittain tarkasteltuna vähiten keskittyneitä ovat erikoistunut lypsykarjankasvatus sekä yhdistetty lypsy-, siitos- ja lihakarjankasvatus, ja seuraavana on erikoistunut oliivintuotanto. Toisessa ääripäässä on yhdistetty kotieläintuotanto, pääasiassa laidunkarjankasvatus. >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> 2. Poliittinen kehitys ja lakialoitteet vuonna 2002 2.1. YMP:n väliarviointi 57. Komissio ehdotti tätä väliarviointia 10. heinäkuuta julkaisemassaan tiedonannossa [1] Eurooppa-neuvoston Berliinissä vuonna 1999 [2] ja Göteborgissa vuonna 2001 laatimien tavoitteiden ja yleiskehyksen (Agenda 2000) mukaisesti. Ehdotuksen tarkoituksena on vakauttaa markkinat ja tehostaa yhteisiä markkinajärjestelyjä (YMP:n ensimmäinen pilari), toteuttaa selkeämpi ja kestävämpi tukimekanismi, jakaa tuki paremmin maatalouden ja kestävän kehityksen hyväksi sekä vahvistaa ja vakiinnuttaa maaseudun kehittämistä (YMP:n toinen pilari). Tässä tarkoituksessa komissio ehdottaa: tuotannon ja suorien tukien erottamista toisistaan; tukien saamisen edellytykseksi ympäristöön, elintarviketurvaan, eläinten hyvinvointiin ja työturvallisuuteen liittyvien vaatimusten noudattamista; tuen määrän olennaista lisäämistä porrastamalla suorat tuet; tilatarkastusjärjestelmän toteuttamista; uusien maaseudun kehittämistoimenpiteiden käyttöön ottamista tuotannon laadun parantamiseksi sekä elintarviketurvan ja eläinten hyvinvoinnin lisäämiseksi ja maatilatarkastuksista aiheutuvien kustannusten kattamiseksi. Lisäksi komissio ehdottaa eurooppalaisen maatalouden kilpailukyvyn parantamiseen tähtäävinä markkinatoimenpiteinä vuonna 1992 aloitetun uudistusprosessin [3] päätökseen saattamista erityisesti supistamalla useita interventioita. [1] KOM(2002) 394,10.7.2002 ja Tiedote 7/8-2002, kohta 1.3.100. [2] Yleiskertomus 1999, nro 6 ja 495-501. [3] 26. yleiskertomus, nro 506-512. 58. Komissio on osallistunut aktiivisesti tätä tiedonantoa koskeneeseen keskusteluun neuvostossa, Euroopan parlamentissa, talous- ja sosiaalikomiteassa, alueiden komiteassa, yhteisen maatalouspolitiikan neuvoa-antavissa komiteoissa ja yhteiskunnassa yleensä. Keskustelua ovat rikastuttaneet jäsenvaltioissa aikaan saadut yhteydet maatalous- ja teollisuuspiireihin, kuluttajiin sekä valtioista riippumattomiin järjestöihin. 2.2. Laatupolitiikka 2.2.1. Ehdotus maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun asetuksen (ETY) N:o 2081/92 muuttamisesta 59. Maantieteelliset merkinnät ovat vuodesta 1994 alkaen kuuluneet Maailman kauppajärjestön TRIPS-sopimukseen (teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehty sopimus). Neuvoston asetusta (ETY) N:o 2081/92 on näin ollen muutettava, jotta se saataisiin täysin tämän sopimuksen mukaiseksi. Komissio teki maaliskuussa 2002 asetusehdotuksen asetuksen (ETY) N:o 2081/92 muuttamisesta. Ehdotuksen tarkoituksena on pääasiallisesti myöntää WTO:n jäsenvaltioiden kansalaisille väiteoikeus ja kehottaa kolmansia maita osallistumaan yhteisön rekisteröintijärjestelmään edellyttäen, että vastavuoroisuuden ja vastaavuuden edellytyksiä noudatetaan. 60. Komission ehdotusta käsiteltiin Euroopan parlamentissa ja siitä annettiin joulukuussa 2002 kokonaisuudessaan hyväksyvä lausunto muutosehdotuksin, jotka olivat suurimmaksi osaksi rakentavia. Samanaikaisesti ehdotusta käsiteltiin useassa neuvoston työryhmän kokouksessa. 2.2.2. Kansainväliset suhteet 61. Komissio jatkoi vuonna 2002 neuvotteluja, joiden tarkoituksena on perustaa TRIPS-sopimuksen yhteyteen monenvälinen maantieteellisten merkintöjen rekisteri ja laajentaa muiden tuotteiden maantieteellisten merkintöjen lisäsuojaa niin, että se vastaisi viineille ja väkeville juomille myönnettyä suojaa. Komissio teki lisäksi WTO:n maataloussopimusta koskevan ehdotuksen suojan palauttamiseksi tietyille TRIPS-sopimuksen 24 artiklassa myönnettyjen poikkeuksien kattamille nimityksille, joita on väärennetty kolmansissa maissa. 62. Kahdenvälisissä suhteissa päätettiin Euroopan unionin ja Sveitsin välisellä assosiointisopimuksella perustetussa sekakomiteassa ehdottaa neuvostolle työryhmän perustamista neuvottelemaan maantieteellisten merkintöjen keskinäistä suojaa koskevasta kahdenvälisestä sopimuksesta. Emmental-nimitykselle mahdollisesti Sveitsissä myönnettävä suojatun alkuperäisnimityksen (SAN) suoja olisi yksi keskustelun aihe tässä työryhmässä. 63. Komissio on lisäksi käynnistänyt alustavat neuvottelut Kiinan kanssa maantieteellisten merkintöjen suojasta käytävien tulevien kahdenvälisten neuvottelujen pohjan aikaan saamiseksi. 2.2.3. Neuvoston asetusten (ETY) N:o 2081/92 ja 2082/92 nojalla tehdyt nimitysten rekisteröinnit 64. Kiinnostus yhteisön laatutuotteiden nimitysten rekisteröintiin ja suojaan jatkui edelleen vuonna 2002. Neuvoston asetusten (ETY) N:o 2081/92 ja 2082/92 nojalla rekisteröitiin 27 nimitystä, joista 10 koski suojattua alkuperäisnimitystä, 14 suojattua maantieteellistä merkintää (SMM) ja kolme aitoa perinteistä tuotetta (APT). Näiden rekisteröintien myötä yhteisön suojattujen alkuperänimitysten ja suojattujen maantieteellisten merkintöjen rekisteriin kuuluu nykyään 604 nimitystä ja yhteisön erityisluonnetta koskevien todistusten rekisteriin 13 nimitystä. 65. Rekisteröinnit on tehty asetuksen (ETY) N:o 2081/92 6 artiklassa säädetyn tavanomaisen menettelyn mukaisesti, lukuun ottamatta Feta-nimitystä. Kreikka haki tämän nimityksen suojaamista 17 artiklassa säädetyn yksinkertaistetun menettelyn mukaisesti. Vuonna 1996 tehty rekisteröinti kumottiin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa useiden jäsenvaltioiden tekemien valitusten perusteella. Komissio otti huomioon yhteisöjen tuomioistuimen esittämät perustelut, joiden mukaan kyseisen termin mahdollista «yleisluonteisuutta» ei ollut tutkittu riittävän tarkasti, ja teki laajan tutkimuksen jäsenvaltioissa. Tämän jälkeen asia saatettiin alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja erityisluonnetta koskevia todistuksia käsittelevän tiedekomitean käsiteltäväksi, ja se antoi lausunnon, jonka mukaan termi ei ole yleisluonteinen. 66. Koska maantieteellisiä merkintöjä ja alkuperänimityksiä käsittelevä komitea ei antanut asiasta lausuntoa, komission rekisteröintiehdotus toimitettiin neuvostolle eikä se aiheuttanut jatkotoimenpiteitä. Komissio rekisteröi tuotteen lopulta ja rekisteröinti julkaistiin lokakuussa 2002. Luettelo vuonna 2002 toteutetuista SAN-, SMM- ja APT-rekisteröinneistä >TAULUKON PAIKKA> 2.2.4. Alakohtaiset direktiivit 67. Komissio esitti levitettäviä ravintorasvoja koskevista vaatimuksista 5 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2991/94 nojalla neuvostolle viiden vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta kertomuksen tavaraerittelyjen soveltamisesta merkintöihin, joissa ilmoitetaan rasvapitoisuuden olevan kevyen. Kertomuksessa todetaan yleisen näkemyksen suosivan teollisuuden, jälleenmyyjien ja kuluttajien tarpeita vastaavien merkintöjen säilyttämistä sitäkin suuremmalla syyllä, kun niiden soveltamisessa ei ole ilmennyt konkreettisia ongelmia. Neuvosto oli yleisesti ottaen tyytyväinen kertomukseen. 68. Komissio esitti jäsenvaltioille kantansa (tulkitsevat huomautukset) kahdesta merkintöjä koskevasta seikasta, jotka liittyivät elintarvikkeena käytettävistä kaakao- ja suklaatuotteista annetun neuvoston direktiivin 2000/36/EY täytäntöönpanoon. Komissio esitti neuvostolle Codex Alimentariuksen hedelmämehujen kansainvälisestä standardista parhaillaan käytävissä neuvotteluissa omaksumansa kannan. 2.3. Luonnonmukainen maatalous 69. Komissio antoi 15. maaliskuuta 2002 asetuksen (EY) N:o 473/2002 [4] asetuksen (ETY) N:o 2092/91 [5] liitteiden I, II ja VI muuttamisesta ja kupariseosten käyttöön liittyvien tietojen toimittamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. [4] EYVL L 75, 16.3.2002, s. 21. [5] EYVL L 198, 22.7.1991, s. 1. 70. Komissio antoi 26. kesäkuuta 2002 asetuksen (EY) N:o 1113/2002 [6], jolla muutettiin asetusta (EY) N:o 1788/2001, joka koskee kolmansista maista lähtöisin olevaan tuontiin liittyvää tarkastustodistusta. Todistus ja tuotteet on esitettävä tuojajäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Todistus tuli voimaan 1. marraskuuta 2002. [6] EYVL L 168, 27.6.2002, s. 31. 71. Komissio antoi 25. lokakuuta 2002 asetuksen (EY) N:o 1918/2002 [7] tarkastustodistuksia kolmansista maista lähtöisin olevassa tuonnissa koskevan asetuksen (EY) No 1788/2001 muuttamisesta. Asetuksen tarkoituksena oli selkeyttää tarkastustodistuksissa esitettäviä tietoja. [7] EYVL L 289, 26.10.2002, s. 15. 72. Komissio käynnisti asetuksen (EY) N:o 1804/1999 [8], jossa säädetään myös asetuksen (ETY) N:o 2092/91 soveltamisalaan kuuluvasta luonnonmukaisesta kotieläintuotannosta, perusteella toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on selkeyttää tiettyjä luonnonmukaista kotieläintuotantoa koskevia seikkoja, jotka neuvosto toi esiin asetuksen (EY) N:o 1804/1999 hyväksymisen yhteydessä. Ohjelma kattaa ensisijaisesti seuraavat aiheet: [8] EYVL L 222, 24.8.1999, s. 1. - äänestys luonnonmukaista maataloutta käsittelevässä pysyvässä komiteassa joulukuussa 2002 eläinrehun merkintä- ja tarkastusvaatimuksia koskevasta asetuksesta, - liitteen VI A ja B osan täydentäminen jalostetuissa kotieläintuotteissa käytettävien muiden kuin maatalousperäisten ainesten ja käsittelyvälineiden osalta; ehdotus asiasta pysyvälle komitealle vuoden 2003 alkupuoliskolla, - synteettisten vitamiinien lisääminen rehuun, - arvio tavanomaista alkuperää olevien rehujen ja täydennysrehujen tarpeesta, - luonnonmukaisten kotieläintuotteiden saatavuus. 73. Asetuksen (ETY) N:o 2092/91 liitteiden jatkuvaan ajan tasalle saattamiseen sisältyi seuraavien asioiden käsittely: - muulla tavoin kuin luonnonmukaisesti tuotettujen siementen käyttöä koskeva poikkeus - kasvualustojen käyttö luonnonmukaisessa viljelyssä. 74. Keskusteluja käytiin edelleen mahdollisuudesta laatia eurooppalainen toimintasuunnitelma luonnonmukaisesti tuotetuille elintarvikkeille ja luonnonmukaiselle maataloudelle, ja asiasta laadittiin komission yksiköiden valmisteluasiakirja [9]. [9] SEK(2002) 1368, 12.12.2002. 75. Asetuksen (ETY) 2092/91 11 artiklan 1 kohdan mukainen vastaavuuden arviointi on käynnissä usean yhteisön ulkopuolisen maan osalta. Komissio antoi 28. kesäkuuta 2002 asetuksen (EY) N:o 1162/2002 [10] neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2092/91 säädetyn tuontia kolmansista maista koskevan järjestelmän yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 94/92 muuttamisesta ja liitti Uuden-Seelannin kolmansien maiden luetteloon. Komissio antoi 30. joulukuuta 2002 asetuksen (EY) N:o 2382/2002 [11] asetuksen (ETY) N:o 94/92 muuttamisesta ja kolmansien maiden mukanaolon jatkamisesta asetuksen liitteenä olevassa luettelossa. [10] EYVL L 170, 29.6.2002, s. 44. [11] EYVL L 358, 31.12.2002, s. 120. 76. Työryhmä on aloittanut asetuksen 11 artiklan 6 kohdan mukaisten tuontilupien myöntämisedellytysten yhdenmukaistamistyön. 2.4. Maataloustuotteiden menekinedistäminen 77. Komissio hyväksyi elokuussa 2002 neuvoston asetuksella (EY) N:o 2826/2000 perustetun, maataloustuotteita koskeviin tiedotus- ja myynninedistämistoimiin kolmansissa maissa sovellettavan uuden järjestelmän yhteydessä 40 ohjelmaa ammattialajärjestöjen kansallisten viranomaisten välityksellä esittämistä 123 ohjelmasta. 78. Nämä menekinedistämiskampanjat on kohdistettu pääasiallisesti kuluttajille EU:n sisämarkkinoilla. Kampanjatuotteita olivat lähinnä juustot ja maitotuotteet, tuoreet ja jalostetut hedelmät ja vihannekset, leikkokukat ja viherkasvit sekä viinit, ja samalla annettiin tietoja luonnonmukaisista elintarvikkeista. Unionin osarahoitusosuus (50 %) kolmen vuoden aikana on 32,1 miljoonaa euroa, josta yhteisö maksaa ensimmäisenä vuonna 17,5 miljoonaa euroa. 79. Naudanlihaa koskevia erityistoimenpiteitä toteutettiin edelleen vuonna 2002 samoin kuin maataloustuotteiden menekinedistämistoimenpiteitä kolmansissa maissa. Molemmista toimenpiteistä tehtiin päätökset vuonna 2001. Viimeksi mainittuihin toimenpiteisiin liittyvistä uusista kampanjoista päätetään tammikuussa 2003. 2.5. Maatalouslainsäädännön yksinkertaistaminen 2.5.1. Johdanto 80. Komission maatalouslainsäädännön alalla toteuttamassa yksinkertaistamistyössä keskityttiin 1) tekemään maatalouslainsäädännöstä mahdollisimman selkeää ja avointa ja helpottamaan sen saatavuutta ja 2) vähentämään yhteisestä maatalouspolitiikasta (YMP) viljelijöille ja hallintovirkamiehille aiheutuvia hallinnollisia työpaineita. 81. Maatalouslainsäädännön yksinkertaistamista pohdittiin asiaa käsittelevässä asiantuntijaryhmässä, jonka komissio perusti lokakuussa 2000 pidetyn maatalousneuvoston kokouksen päätelmien mukaisesti. Asiantuntijaryhmä kokoontui usein, käsitteli ja antoi lausuntonsa pienviljelijöiden tukijärjestelmän toteuttamisesta, maaseudun kehittämisohjelman selkeyttämisestä, YMP:n sähköistä hakemistoa koskevasta hankkeesta (hankkeen tarkoituksena on laatia yhteisessä maatalouspolitiikassa käytetyistä koodeista sähköinen hakemisto, jolla pyritään helpottamaan ja yksinkertaistamaan komission ja jäsenvaltioiden välistä sähköistä tiedonvaihtoa) ja jäsenvaltioiden tiedotusvelvoitteiden selkeyttämisestä. 2.5.2. Maatalouslainsäädännön avoimuus ja ymmärrettävyys 82. Maatalouslainsäädännön konsolidointi jatkui kuluneena vuotena. Tavoitteena on konsolidoida maatalouslainsäädäntö kaikilla EU:n virallisilla kielillä ja tarjota se Internetin kautta suuren yleisön saataville. Maataloutta koskevien säädösten muutokset sisällytetään perustekstiin, jotta käyttöön saadaan yksi ajan tasalla oleva, vaikkakaan ei oikeudellisesti sitova versio. 83. Komissio käynnisti lisäksi monialaisen hankkeen yhteisön säännöstön kodifioimiseksi vuoden 2005 loppuun mennessä. Kuluvana varainhoitovuonna hankkeeseen otetaan mukaan maatalouslainsäädäntö, ja maataloussäännöstön kodifioidut ja oikeudellisesti sitovat tekstit hyväksytään lähikuukausina. 2.5.3. Eri alojen yksinkertaistamistoimenpiteet 84. YMP:sta tehdyssä väliarvioinnissa ehdotetut toimenpiteet edistävät merkittävästi yksinkertaistamista. Komissio on ehdottanut yhtenäisen tuotantomääristä riippumattoman maatilakohtaisen tulotuen käyttöön ottamista tietyissä suorissa tuissa ja siten maksujen ja tuotannon välisen yhteyden katkaisemista. Näin viljelijöille tarkoitettua EU:n tukijärjestelmää voitaisiin selkeyttää huomattavasti. 85. Maatalouden pääosasto käynnisti maaseudun kehittämispolitiikan yhteydessä ja samanaikaisesti rakennerahastojen yksinkertaistamisesta käytävän keskustelun kanssa mietintätyön siitä, miten yhteisön maaseudun kehittämispolitiikkaa voitaisiin selkeyttää. Keskustelut rajoitetaan aluksi nykyiseen suunnittelukauteen 2000-2006. Tarkoituksena on tunnistaa yhteisön maaseudun kehittämispolitiikkaa sekavoittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ja estää niiden täytäntöönpano ja tavoitteiden saavuttaminen. Lisäksi pyritään myös löytämään mahdollisia ratkaisuja. Keskustelun avulla voitaisiin myös valmistautua ehdokasmaiden liittymiseen suunnittelukauden (2002-2006) loppuun mennessä. 2.5.4. Pienviljelijöiden tukijärjestelmä 86. Pienviljelijöiden tukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevat säännöt annettiin viime vuoden lopulla [12]. Vuonna 2002 ainoastaan Italia sovelsi järjestelmää. Kun välttämättömät kansalliset toimenpiteet järjestelmän täytäntöönpanemiseksi (tietokanta, kansalliset säännöt, lomakkeet jne.) oli hyväksytty, yli 2000 viljelijää lähetti pienviljelijöiden tukijärjestelmää koskevat hakemuksensa. Italian viranomaisten mukaan järjestelmän täytäntöönpano vaatii hallinnollisia tarkistuksia. Tämä voisi osaltaan selittää osanottajien melko vähäisen määrän. Osanottajamäärän odotetaan kuitenkin kasvavan vuonna 2003. [12] Komission asetus (EY) N:o 1/2002, annettu 28.12.2001, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1259/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen tukijärjestelmien mukaisesti viljelijöille suoritettavien maksujen yksinkertaistetun järjestelmän osalta (EYVL L 1, 3.1.2002, s. 1). 2.6. Valtiontuet 2.6.1. Teurasjätteiden ja kuolleiden eläinten hävittämiseksi sekä tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden (TSE) seulontatutkimuksiin myönnettäviä valtiontukia koskevat uudet suuntaviivat 87. Komissio hyväksyi 27. marraskuuta 2002 uudet TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnettäviä valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat [13]. Näissä uusissa säännöissä täsmennetään ja muutetaan kyseisillä aloilla myönnettäviin valtiontukiin sovellettavaa yhteisön politiikkaa. Toimenpide oli välttämätön, sillä jäsenvaltioiden noudattamat periaatteet vaihtelivat ja uhkasivat vakavasti vääristää kilpailua. [13] EYVL C 324, 24.12.2002, s. 2. 88. BSE-tautia koskevalla lainsäädännöllä on muutettu perinpohjin teurasjätteen hävittämistä koskevia rahoitustietoja. Aiemmin hyödyntämiskelpoisesta tuotteesta on tullut suuria kustannuksia aiheuttaa jätettä. 89. Komissio antoi luvan merkittävien julkisten tukien maksamiseen auttaakseen naudanliha-alaa sopeutumaan tilanteeseen. Tuet uhkasivat kuitenkin vakavasti vääristää kilpailua. Toiset jäsenvaltiot myöntävät suuria tukia, kun taas toiset eivät lainkaan. Näin ollen tällä alalla noudatettua politiikkaa oli syytä tarkistaa. Uusissa säännöissä otetaan huomioon myös terveyden ja ympäristön suojelu, jotka ovat perusteena tukien myöntämiselle, mutta eivät aiheuta vakavaa kilpailun vääristymistä. 90. Uusissa suuntaviivoissa ei puututa lainkaan mahdollisuuteen myöntää valtiontukia eikä neuvoston erityisissä asetuksissa asetettuihin laillisiin velvoitteisiin korvata BSE-tautiin tai muihin vastaaviin tauteihin sairastuneista kotieläimistä maataloustuottajille aiheutuneet tulonmenetykset. Niillä pyritään pikemminkin vähentämään pysyviä rahoituskuluja, joita aiheutuu yleisestä testausvelvoitteesta ja riskiaineksen erottamisesta terveistä kotieläimistä. 91. Vastedes ei enää saa myöntää valtiotukea minkäänlaisten teurasjätteiden hävittämiskustannuksiin. Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisesti korvata vuonna 2003 tuotettujen erityisten riskiainesten ja kaupalliseen käyttöön soveltumattoman liha-luujauhon hävittämiskustannuksia 50 prosenttiin asti. 92. Jäsenvaltioiden on noudatettava elintarvikkeeksi teurastetuille naudoille tehtäville TSE-testeille myönnettävissä tuissa 40 euron ylärajaa 1. tammikuuta 2003 alkaen. Aiemmin tällaista enimmäismäärä ei ollut vahvistettu. Nyt se kattaa testauksen kokonaiskulut eli testausvälineet, näytteiden ottamis-, kuljetus-, tutkimus-, varastointi- ja hävittämiskustannukset. On syytä muistuttaa, että yhteisön osuus näistä 40 eurosta on 15 euroa (10,5 euroa vuonna 2003). Tämä enimmäismäärä on katsottu riittäväksi kattamaan Euroopan unionin kilpailukykyisimpien testausvälineiden toimittajien hinnat. Tällä 40 euron enimmäismäärällä on estettävä kilpailun vääristyminen ja kannustettava kalliimpia toimittajia alentamaan hintojaan. Komissio päätti sallia edelleen muiden TSE-testien (esim. kuolleille naudoille tai lampaille tehtävien testien) kustannuksista myönnettävät valtiontuet 100 prosenttiin asti asettamatta määrälle ylärajaa. 93. Tilalla kuolleiden eläinten tapauksessa ja yksinomaan silloin jäsenvaltiot voivat lisäksi myöntää julkista tukea, joka kattaa eläinten hävittämiskustannukset (kerääminen ja kuljetus) 100 prosenttiin asti ja tuhoamiskustannukset (varastointi, käsittely tuhoamista varten, tuhoaminen ja lopullinen hävittäminen) 75 prosenttiin asti. Tietyissä tapauksissa voidaan myöntää 100-prosenttista hävittämistukea, esimerkiksi silloin, kun tuki rahoitetaan naudanliha-alan maksuin tai rahoitusosuuksin. Komissio sallii vuoden 2003 loppuun saakka kustannuksista myönnettävät tuet 100 prosenttiin asti, jotta jäsenvaltiot voivat mukauttaa voimassa olevat rahoitusjärjestelynsä. 94. Näitä suuntaviivoja sovelletaan 1. tammikuuta 2003 alkaen uusiin valtiontukiin sekä käsiteltävinä oleviin jäsenvaltioiden ilmoituksiin. Komissio ehdottaa jälkimmäisissä tapauksissa jäsenvaltioille niiden voimassa olevien valtiontukijärjestelmien mukauttamista nykyisiä suuntaviivoja vastaaviksi 31. joulukuuta 2003 mennessä. Nämä suuntaviivat ovat voimassa 31. joulukuuta 2013 asti. 2.6.2. Tukien tarkastelu 95. Komissio sai 341 ilmoitusta maatalouden ja maatalouden raaka-aineita jalostavan teollisuuden alan valtiontukisuunnitelmista. Komissio ryhtyi myös tutkimaan 34:ää tukitoimenpidettä, joista ei ollut ilmoitettu etukäteen EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Yhtään voimassa olevien tukitoimenpiteiden 88 artiklan 1 kohdan mukaista tarkistusta ei pantu alulle tai saatettu päätökseen. Komissio ei vastustanut tuen myöntämistä 250 toimenpiteen osalta. Useat näistä toimenpiteistä hyväksyttiin sen jälkeen, kun kyseiset jäsenvaltiot joko muuttivat tai sitoutuivat muuttamaan ne valtiontukia koskevien yhteisön sääntöjen mukaisiksi. Komissio käynnisti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn viidessä tapauksessa, joiden osalta heräsi vahvoja epäilyjä niiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Komissio päätti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn neljässä tapauksessa, joista kolmen osalta lopullinen päätös oli kielteinen. Kaikissa tapauksissa, joita koskeva päätös oli kielteinen ja joiden osalta kyseinen jäsenvaltio oli jo myöntänyt valtiontuen, komissio vaati maksetun tuen perimistä takaisin. 96. Jäljempänä esitettävään tiivistelmään käsitellyistä asioista on valittu valtiontukipolitiikan kannalta kiinnostavimpia kysymyksiä herättävät asiat maatalousalalta ja maatalouden raaka-aineita jalostavan teollisuuden alalta vuonna 2002. Tapaukset on selkeyden vuoksi jaoteltu aiheiden mukaan. 2.6.2.1. Saksa Tuet Saksan viimeaikaisten tulvien aiheuttamien tuhojen korvaamiseksi 97. Euroopan komissio hyväksyi viisi tukijärjestelmää, jotka on tarkoitettu Saksan viimeaikaisista tulvista maataloudelle aiheutuneiden tuhojen korvaamiseen. 98. Tukijärjestelmät tutkittiin nopeasti ja päädyttiin siihen, että Saksan ehdottamat korvaukset voitiin maksaa täysimääräisinä. Toimenpiteiden katsottiin olevan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisia. Kyseisen kohdan mukaan komissio voi hyväksyä luonnonmullistusten aiheuttaman vahingon korvaamiseksi tarkoitetun tuen. Hyväksytyt toimenpiteet käsittävät: - taloudelliset korvaukset viljelijöille enintään 20 prosenttiin asti (30 prosenttiin asti epäsuotuisilla alueilla) tulvista ja maa-alojen vahingoista aiheutuneesta tulonmenetyksestä [14] [14] Tuki nro N 567/2002. - välittömät korvaukset tulvien aiheuttamista vahingoista enintään 50 prosenttiin asti, erityisesti taloudellisten hyödykkeiden, kuten kasvien, koneiden, maan ja kotieläinten menetyksestä, tuhoutumisesta ja vahingoista sekä korvaukset viljelijöille liikepääoma- ja evakuointikustannuksista [15] [15] Tuki nro N 581/2002. - myös kiinteistöinvestoinneille aiheutuneiden tappioiden korvaamiseksi tarkoitetun tuen kokonaisuudessaan tai osittain, jotta yritykset voivat jatkaa toimintaansa [16] [16] Tuki nro N 595/2002. - tulvien aiheuttamien vahinkojen erityisohjelman (Gemeinschaftsaufgabe), josta maksetaan tukea erityisesti kylien ja maaseutualueilla olevien teiden kunnostamiseksi sekä metsiä ja vesiviljelyä koskeviin toimiin, erityisesti ympäristöystävällisiin kunnostustöihin [17]. [17] Tuki nro N 647/2002. 99. Landwirtschaftliche Rentenbank -pankin myöntämiä lainoja tuetaan takaamalla 80 prosenttia maksuvalmiustukeen tai maa- ja metsätiloilla tehtäviin investointeihin myönnettävistä lainoista [18]. [18] Tuki nro N 682/2002. Baijerin sertifioitu laatumerkki naudanlihalle 100. Komissio antoi 13. helmikuuta 2002 Saksalle (Baijeri) luvan maksaa vuonna 2002 3,5 miljoonaa euroa tukea uuden laatumerkin käyttöön ottamiseksi. Vuosiksi 2003 ja 2004 on hyväksytty yli 2 miljoonan euron vuosibudjetti. Laatumerkki on osa laajaa laadunvarmistus- ja -valvontajärjestelmää, joka on otettu käyttöön kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi naudanlihan myynnin laskettua jyrkästi BSE-kriisin vuoksi. Laatumerkin voivat saada kaikki järjestelmän vaatimuksia noudattavat yritykset Euroopan unionissa. 101. Tuen tarkoituksena on kattaa useita eri toimenpiteitä, kuten: - järjestelmään osallistuvien yritysten tarkastukset ja varmentaminen - toimenpiteet, joiden tarkoituksena on tiedottaa kuluttajille merkistä ja sen käytöstä - myynninedistämistä ja mainontaa koskevat toimet. 102. Tukea myönnetään laatumerkin käyttäjäryhmille, kuten markkinointijärjestöille tai muille elintarviketuotannon alalla toimiville yrityksille. Merkin käyttäjien on täytettävä edellytykset nautakarjan ja naudanlihan tuotannon, jalostuksen ja kaupan pitämisen alalla, ja niitä koskevat huomattavasti tavanomaista korkeammat laatuvaatimukset. Suunnitteilla on laajentaa laatumerkin käyttö myöhemmin naudanlihan lisäksi myös muihin tuotteisiin. 103. Komissio hyväksyi tämän tuen 1. tammikuuta 2002 voimaan tulleiden, maataloustuotteiden mainontaan myönnettäviä valtiontukia koskevien uusien suuntaviivojen perusteella. Suuntaviivoissa sallitaan ensimmäistä kertaa tuotteen laatua ja alkuperää koskevien tietojen yhdistäminen tällaisen merkin käyttöön. Tämän merkin avulla, jolle komissio on nyt antanut luvan myöntää valtiontukea, tuottajat kaikkialla yhteisössä voivat ilmoittaa tuotteidensa alkuperän. 2.6.2.2. Kreikka Tuet luonnonmullistuksista aiheutuneiden menetysten korvaamiseksi 104. Komissio hyväksyi 26. syyskuuta 2002 laajan tukijärjestelmän, josta korvataan luonnonmullistusten aiheuttamia menetyksiä Kreikassa [19]. Menetysten laskentamenetelmä ei perustu viitevuosien kokonaistuotantoon, mikä on maatalousalan valtiontukien suuntaviivoissa suositeltu ensisijainen laskentamenetelmä, vaan aluekohtaisiin tuottoihin (edellä mainituissa suuntaviivoissa annetaan mahdollisuus käyttää muita kuin mainittua laskentamenetelmää, mikäli niiden voidaan osoittaa olevan riittäviä). Tämän järjestelmän talousarvio on erittäin suuri, yli 171 miljoonaa euroa valtiontukiin ja 126 miljoonaa euroa tukiin, joihin Kreikan viranomaiset haluaisivat EU:n osarahoitusta ja jotka ovat edelleen tarkasteltavina. [19] Tuki nro N 143/2002. 2.6.2.3. Espanja Espanjan maatalouden alalla polttoaineiden hinnannousun vuoksi toteuttamat tukitoimenpiteet 105. Komissio teki 11. joulukuuta 2002 osittain kielteisen lopullisen päätöksen Espanjan tukitoimenpiteistä polttoaineen hinnannousun vuoksi. Komissio oli aloittanut kyseisiä toimenpiteitä koskevan muodollisen tutkintamenettelyn huhtikuussa 2001 [20]. Komissio arvioi, että useat tähän hinnannousuun suoraan liittyvät toimenpiteet eivät kuulu valtiontukisääntöjen piiriin. Komissio katsoi sitä vastoin, että Espanja ei ollut voinut osoittaa kyseiseen toimenpidekokonaisuuteen kuuluneen kahden toimenpiteen (lainojen korkohyvitys ja takaus sekä eräät veroedut) rajoittuneen polttoaineen hinnannousun aiheuttamien vahinkojen korvaamiseen. Komissio katsoi näin ollen, että nämä toimenpiteet olivat kilpailusääntöjen vastaista toimintatukea. [20] Tuki nro C 22/2001. 106. Komissio päätti, että perustamissopimuksen mukaisesti seuraavat toimenpiteet eivät ole tukea: - arvonlisäveroa koskevan lain muuttaminen - maatalousalan osuuskuntia koskevat verotustoimenpiteet - luonnollisten henkilöiden tuloverotusta ja arvonlisäveroa koskevat verotustoimenpiteet, joihin sisältyvät seuraavat toimenpiteet: - varainhoitovuonna 2000 korjauskertoimen soveltaminen tiettyyn tuloverotuksen vakiokantajärjestelmän alaiseen kotieläintuotantoon hankittaessa rehua ulkopuolisilta - varainhoitovuonna 2001 nettotuoton alentaminen luonnollisten henkilöiden tuloverotuksen alaiseen maa- ja kotieläintaloustuotantoon sovellettavassa vakiokanta järjestelmässä. - samoin varainhoitovuonna 2001 tiettyyn maataloustuotantoon sovellettavan yksinkertaistetun arvonlisäverotusjärjestelmän mukaisten neljännesvuosimaksujen määrittämisessä käytetyn kertoimen alentaminen sekä verotustoimenpide, joka koskee luonnollisten henkilöiden tuloverotuksessa vaikeasti perusteltavien menojen prosenttiosuuden kasvattamista. 107. Komissio päätti sitä vastoin, että maatilanhaltijoille lainojen korkohyvityksenä ja takauksena myönnetyt valtiontuet ja toimenpide, jolla jatkettiin tiettyjen maa-alueiden ja maatilojen siirtoihin varainhoitovuosina 2000 ja 2001 sovellettavia veroetuuksia luonnollisten henkilöiden tuloverotuksessa, eivät sovellu yhteismarkkinoille. Espanja ei ole toimittanut näistä toimenpiteistä tietoja, jotka olisivat osoittaneet, että öljyn hinnannousun ja viljelijöiden kärsimien vahinkojen välillä olisi ollut yhteys. 108. Koska kyse on sääntöjenvastaisista tuista, Espanjan on peruutettava tuet ja perittävä ne viipymättä takaisin tuensaajilta. Espanjan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa toimenpiteet, jotka se on toteuttanut kyseisten tukien peruuttamiseksi ja takaisin perimiseksi. Oliivin puristemassaöljyn valmistusta, jalostusta ja pullotusta harjoittaville yrityksille myönnetyt tuet 109. Komissio päätti 14. maaliskuuta 2002 aloittaa valtiontukien tutkintamenettelyn, joka koskee oliivin puristemassaöljyn valmistukseen, jalostukseen ja pullotukseen erikoistuneita yrityksiä varten Espanjassa käyttöönotettua tukijärjestelmää [21]. [21] Tuki nro C 21/2002 (ex NN 14/2002). 110. Tuet myönnetään lainoina, joiden kokonaismäärä on enintään 5 000 miljoonaa pesetaa (30,05 milj. euroa). Maatalousministeriö maksaa korkohyvityksen, ja se voi myös taata lainat. 111. Komissio katsoo tässä vaiheessa, että tuet ovat yritysten taloudellisen tilanteen parantamiseksi tarkoitettuja valtiontukia, jotka eivät millään lailla edistä alan kehitystä. Ne voisivat sen vuoksi olla yhteismarkkinoille soveltumattomia toimintatukia ja lisäksi yhteisön lainsäädännön (yhteisen markkinajärjestelyn) vastaisia. Oliiviöljyn tuottajaorganisaatioille myönnetty tuki 112. Komissio päätti 19. heinäkuuta 2002 aloittaa valtiontukien tutkintamenettelyn oliiviöljyn tuottajaorganisaatioiden alueellisesta tukijärjestelmästä (Extremadura, Espanja). Avustuksena myönnettävä tuki lasketaan oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien tuotantotukihakemusten lukumäärän perusteella, ja se täydentää asetuksessa (ETY) N:o 136/66 säädettyä yhteisön tukea. 113. Komissio katsoo tässä vaiheessa, että tuottajaorganisaatioille myönnetty, oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien tuotantotukihakemusten lukumäärän perusteella laskettava tuki on ryhmittymien taloudellisen tilanteen parantamiseksi tarkoitettua valtiontukea, joka ei edistä millään tavalla alan kehitystä. Kyseiset tuet olisi sen vuoksi katsottava yhteismarkkinoille soveltumattomiksi toimintatuiksi. Kyseessä ovat lisäksi tuet, jotka saattavat häiritä yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeja sekä olla niiden ja näin ollen yhteisön lainsäädännön vastaisia. 2.6.2.4. Ranska Ruhojen hyödyntämistä koskevan julkisen palvelun rahoittamiseen tarkoitettu tuki 114. Komissio päätti 10. heinäkuuta 2002 aloittaa virallisen tutkintamenettelyn, joka koskee ruhojen hyödyntämisjärjestelmän eräitä näkökohtia Ranskassa [22]. Komissiolle on tehty useita valituksia siitä, että ruhojen hyödyntämistä koskeva maksu on luonteeltaan kilpailua vääristävä. [22] Tuki nro C 49/2002. 115. Ruhojen hyödyntämistä koskevan maksun tarkoituksena on rahoittaa julkinen palvelu, johon kuuluu ihmisten ja eläinten ravinnoksi kelpaamattomien eläinten ruhojen ja teurasjätteiden keruu ja hävittäminen. Maksu tuli voimaan 1. tammikuuta 1997, ja se koskee kaikkien näiden tuotteiden vähittäismyyjien lihan ja muiden eriteltyjen tuotteiden ostoa. Sen määräytymisperusteena on alkuperältään kaikenlaisten tuotteiden ostoarvo ilman alv:tä. 116. Komission tutkinta liittyy erityisesti siihen, että järjestelmän rahoittamiseksi käyttöön otettu ruhojen hyödyntämismaksu koskee myös muista jäsenvaltioista tulevaa lihaa, ilman että kyseiselle lihalle olisi hyötyä ruhojen hyödyntämisjärjestelmästä. Palvelun maksuttomuuden vuoksi vaikuttaa myös siltä, että suorat tuensaajat, erityisesti teurastamot, kotieläintuottajat ja eläinjauhojen haltijat, ovat vapautettuja toiminnastaan syntyvän jätteen hävittämismenoista. Tämä saattaa olla yhteismarkkinoille soveltumatonta asianomaisia toimijoita suosivaa valtiontukea. 117. Komissio tutkii myös tapaa periä maksu yrityksen tietyn suuruisesta kokonaisliikevaihdosta eikä lihan myynnin perusteella. Eräät yritykset vapautuvat maksusta jopa silloin, kun ne myyvät enemmän lihaa kuin jokin toinen yritys, jonka liikevaihto on suurempi sen myymien muiden tuotteiden vuoksi. Tämä vapautus saattaisi olla yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea yrityksille, joita maksu ei koske. 118. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle on esitetty lisäksi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskeva ennakkoratkaisupyyntö ruhojen hyödyntämistä koskevan maksun osalta [23]. [23] Asia C-126/01, Ministre de l'économie, des finances et de l'industrie v. GEMO SA. 2.6.2.5. Italia Maatalousinvestointien verohyvitykset 119. Komissio hyväksyi 26. heinäkuuta 2002 Italian maatalousalalle verohyvitysten muodossa tarkoitetun tukijärjestelmän [24]. Järjestelmässä on kyse tukitoimenpiteistä, jotka on tarkoitettu kaikille yrityksille ja kohdistettu maatilainvestointeihin ja maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen suunnattuihin investointeihin, lukuun ottamatta perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden jalostamiseen tarkoitettuja investointeja, jotka toteutetaan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrättyihin poikkeuksiin oikeutetuilla alueilla Italiassa sekä Abruzzon ja Molisen alueilla, joihin voidaan soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyjä poikkeuksia ja jotka ovat toisen päätöksen kohteena (tuki N 324/02). Tukijärjestelmän talousarvio on 155 miljoonaa euroa vuodessa vuoteen 2006 saakka. [24] Tuki nro N 220/2002. Kauppakamarien liiton rahoittama pk-yrityksille tarkoitettu tukijärjestelmä 120. Komissio hyväksyi 13. toukokuuta 2002 tukijärjestelmän [25], joka on tarkoitettu maatalousalan yrityksille ja jonka rahoittaa kansallinen kauppakamarien liitto. Järjestelmällä tuetaan maatalousalan pk-yritysten kehittämistä, ja vuosibudjetti on (ensimmäisenä vuonna) noin 30 900 000 euroa. Tukea myönnetään tuotantoon, jalostukseen ja kaupan pitämiseen; maataloustoiminnan monipuolistamiseen, vakuutusmaksujen maksamiseen, korkealaatuisten maataloustuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen kannustamiseen, tekniseen apuun, kotieläintalouteen, menekinedistämiseen ja mainontaan sekä riskipääomarahastojen perustamiseen ja takuisiin. [25] Tuki nro N 241/2001. Mainontaa koskevat tuet Italiassa 121. Komissio hyväksyi 1. maaliskuuta 2002 menekinedistämistä ja mainontaa koskevan kansallisen tukijärjestelmän Italiassa [26]. Järjestelmässä muutetaan komission aiemmin tukinumeroilla 558/2000 [27] ja N 729/A/2000 [28] hyväksymiä vastaavia järjestelmiä niiden saattamiseksi vastaamaan yhteisön suuntaviivoja valtiontuesta EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen ja tiettyjen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden mainontaan [29]. [26] Tuki nro N 30/2002. [27] Vrt. kirje SG(2001) D/286564, 28.2.2001. [28] Vrt. kirje SG(2001) D/286847, 13.3.2001. [29] EYVL C 252, 12.9.2001, s. 5. 122. Mainittuja suuntaviivoja sovelletaan tässä yhteydessä ensimmäistä kertaa laajasti (järjestelmän mahdollisia tuensaajia ovat kaikentyyppiset maataloustuottajia edustavat järjestöt). Järjestelmän soveltamista seurataan vuosikertomuksissa, jotka Italian viranomaisten on toimitettava. 2.6.2.6. Alankomaat Sikateurastamojen rationalisoinnin tukijärjestelmä Alankomaissa 123. Euroopan komissio päätti 28. joulukuuta 2001 aloittaa muodollisen valtiontukien tutkintamenettelyn, joka koski ilmoitettua sikateurastamoiden rationalisointiohjemaa Alankomaissa [30]. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Weyl Beef Products BV ym. vastaan komissio [31] antaman tuomion perusteella näyttää myös olevan tarpeen tutkia, onko ilmoitettu toimenpide, johon liittyy yritysten välinen sopimus kapasiteetin vähentämisestä, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukainen. Komissio epäili, voitiinko toimenpiteeseen soveltaa kriisitilanteissa muodostettuja kartelleja koskevaa poikkeusta, koska alalla ei ilmeisesti ollut rakenteellista ylikapasiteettia eikä toimenpide näyttänyt myöskään lisäävän tuotantoa. Komissio epäili lopulta myös, vastasiko ehdotettu toimenpide maatalousalan valtiontukia koskevien suuntaviivojen 9 jakson määräyksiä. Alankomaiden viranomaiset peruuttivat toimenpidettä koskevan ilmoituksen 5. elokuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Sen vuoksi tässä asiassa ei tehdä lopullista päätöstä. [30] Tuki C 91/2001 (ex N 568/2001) EYVL C 37, 9.2.2002, s. 17. [31] Yhdistetyt asiat T-197/97 ja T-198/97, 31.1.2001. 2.6.2.7. Portugali Siankasvatusalalle myönnettyjen yhteismarkkinoille soveltumattomien tukien takaisinperintä: perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohta, asia C-110/02, komissio vastaan neuvosto 124. Komissio päätti 27. helmikuuta 2002 nostaa yhteisöjen tuomioistuimessa kumoamiskanteen ministerineuvoston 21. tammikuuta 2002 tekemästä päätöksestä [32], jossa valtuutetaan Portugali myöntämään valtiontukea siankasvattajille enintään 16,3 miljoonaa euroa. Tämän tuen määrä vastaa määrää, joka 2 116 siankasvattajan olisi pitänyt palauttaa komission 25. marraskuuta 1999 [33] ja 4. lokakuuta 2000 [34] tekemien lopullisten kielteisten päätösten nojalla. [32] Päätös 2002/114/EY, 21.1.2002 (EYVL L 43, 14.2.2002, s. 18). [33] EYVL L 66, 14.3.2000, s. 20. [34] EYVL L 29, 31.1.2001, s. 49. 125. Komissio katsoi tuolloin, että näitä toimenpiteitä oli pidettävä valtiontukia koskevien perustamissopimuksen määräysten (87 ja 88 artikla) vastaisina tukina, ja vaati näin ollen Portugalia toteuttamaan toimenpiteet sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien takaisinperimiseksi. Näitä päätöksiä ei kiistetty, sillä Portugali ei valittanut niistä yhteisöjen tuomioistuimeen. 126. Portugalin viranomaiset käynnistivät yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen takaisinperintämenettelyn, mutta muuttivat mieltään ja pyysivät 23. marraskuuta 2001 päivätyllä kirjeellä virallisesti, perustamissopimuksen 88 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, neuvostolta lupaa myöntää 16,3 miljoonan euron tuki 2 116 tuensaajalle, jotka olivat olleet komission kahden kielteisen päätöksen kohteena. 127. Ministerineuvosto teki 21. tammikuuta 2002 päätöksen, jossa kyseisen tuen myöntäminen hyväksyttiin. Komissio katsoo, että tämä päätös, joka muodollisesti perustuu perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohtaan, on tässä tapauksessa kyseisen määräyksen väärinkäyttöä. Neuvosto teki päätöksensä yli 15 kuukautta komission päätösten jälkeen. Neuvosto käytti ensimmäistä kertaa hyväksyäkseen tuen tätä poikkeusmenettelyä, jonka tarkoituksena on pelkästään kumota komission tekemien kahden lopullisen päätöksen taloudelliset vaikutukset. Komissio katsoo tämän neuvoston päätöksen uhkaavan vakavasti Euroopan unionin päätösten oikeusvarmuutta. 128. Komissio katsoo, että kun neuvosto käytti perustamissopimuksen 88 artiklassa tarkoitettua menettelyä kumotakseen tosiasiallisesti ja ilman ajallisia rajoituksia edellä mainittujen kahden lopullisen päätöksen taloudelliset vaikutukset: - kaikkien osapuolten oikeusvarmuutta rikottiin tavalla, jota ei voida hyväksyä, - neuvosto toimi toisena oikeusasteena ja loukkasi näin ollen sekä komission päätösvaltaa että yhteisöjen tuomioistuimen tuomiovaltaa, - syntyi periaatteellinen kysymys komission todellisista valtuuksista päättää valtiontukipolitiikasta ja toimivallan jaosta toimielinten kesken siten, kuin niistä määrätään perustamissopimuksessa. Tämän vuoksi komissio on saattanut asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi [35]. [35] Asia C-110/02, Euroopan yhteisöjen komissio v. Euroopan unionin neuvosto. 2.6.2.8. Oikeuskäytäntö Asia T- 152/99 - Hijos de Andrés Molina SA (HAMSA) vastaan komissio 129. Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki 11. heinäkuuta 2002 päätöksen kumoamiskanteesta, jonka Hijos de Andrés Molina SA -yhtiö (HAMSA) oli nostanut komission 3. helmikuuta 1999 tekemää päätöstä 1999/484/EY [36] vastaan, jossa Espanjan valtion kyseiselle yritykselle myöntämät valtiontuet todetaan sääntöjenvastaisiksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomiksi. Espanja tuki kannetta. [36] EYVL L 193, 26.7.1999, s. 1. 130. Tukea saanut yritys HAMSA oli saanut rahoitustukea useilla toimenpiteillä vuodesta 1993 lähtien; lainoja ja takauksia julkishallinnolliselta elimeltä IFA:lta, IFA:n suorittama HAMSAn velan pääomaksi muuttaminen ja useiden julkisviranomaisten myöntämä velkojen anteeksianto. 131. Kantajan Espanjan valtion tuella komission päätöstä vastaan esittämistä kahdeksasta kanneperusteesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi vain yhden, joka koski valtion elinten velan anteeksiannon muodossa myöntämää valtiontukea. 132. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi antamassaan tuomiossa, että komissio oli arvioinut "julkisten velkojien kokonaistilannetta yksityisten velkojien kokonaistilanteeseen nähden ja tehnyt ratkaisevat johtopäätökset sen perusteella, että se on vain vertaillut toisiinsa julkisten ja yksityisten saatavien kokonaismäärää sekä julkisten velkojien ja yksityisten velkojien toteuttaman velan anteeksiannon keskimääräistä prosenttimäärää, ja sen perusteella, että se on todennut, että julkisilla velkojilla oli toisin kuin suurella osalla yksityisistä velkojista etuoikeuksia ja jopa kiinnityksiä". Tuomioistuin totesi, että "komission oli näin ollen ratkaistava kunkin asianomaisen julkisen elimen osalta ja juuri edellä mainitut tekijät huomioon ottaen, oliko kyseisen elimen toteuttama velan anteeksianto olennaisesti suurempi kuin sellaisen hypoteettisen yksityisen velkojan, jonka tilannetta kantajaan nähden voidaan verrata asianomaisen julkisen elimen tilanteeseen ja joka pyrkii perimään takaisin saataviaan velalliselta". Komission yleisesti noudattama "suuripiirteinen" lähestymistapa johti siis päätöksen tämän osan kumoamiseen. 133. Sen sijaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajan muut kanneperusteet, erityisesti väitteen, ettei tapauskohtaisesti myönnettäviin alakohtaisiin tukiin olisi sovellettu alueellista kurinalaisuutta, sekä perusteen, jonka mukaan vaikutuksia kauppaan arvioitiin yleistietojen perusteella ilman analyyttistä käytännön näyttöä. Asiat C-113/00 ja C-114/00, Espanjan kuningaskunta vastaan komissio 134. Yhteisöjen tuomioistuimessa nostettiin kaksi kannetta komission 22. joulukuuta 1999 tekemien päätösten 2000/237/EY [37] ja 2000/0240/EY [38] kumoamiseksi. Niissä kaksi Espanjan toteuttamaa tukiohjelmaa todettiin perustamissopimuksen määräysten vastaisiksi; ensimmäinen koski jalostukseen tarkoitettujen vihannesten tuotantoa ja toinen maatalousalan käyttöpääoman rahoittamista. [37] EYVL L 75, 24.3.2000, s. 54. [38] EYVL L 76, 25.3.2000, s.16. 135. Näissä kahdessa asiassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että se, että tuen määrä on suhteellisen vähäinen ja että tuensaajayritys on suhteellisen pieni, ei automaattisesti tarkoita, ettei tuki voisi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ja vahvisti maatalousalan tukien jäävän vähämerkityksistä tukea koskevan säännön ulkopuolelle. 136. Esitetystä väitteestä, jonka mukaan toteamusta tukien vaikutuksesta valtioiden väliseen kauppaan ei ollut perusteltu, yhteisöjen tuomioistuin totesi, ettei komissiolla ole velvollisuutta esittää tukien todellista vaikutusta. Samalla tuomioistuin korosti sitä, että kiistanalaisiin päätöksiin sisältyi määrällisiä tietoja muiden jäsenvaltioiden ja Espanjan välisestä kaupasta ja niistä kävi ilmi myös kokonaistilanne, johon tuet kuuluivat, samoin kuin tietoja tukien yleisestä vaikutuksesta tuotantokustannuksiin sekä yhteisiin markkinajärjestelyihin. 137. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti näissä kahdessa tuomiossa myös, että: - EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa käytetään poikkeuksesta määrättäessä ilmaisuja "poikkeuksellinen" ja "vakava", mikä osoittaa, että mainittu alakohta koskee vain sellaisia alueita, joilla taloudellinen tilanne on äärimmäisen epäsuotuisa koko yhteisöön verrattuna. Saman määräyksen c alakohdassa mainitulla poikkeuksella on sitä vastoin laajempi soveltamisala, sillä siinä sallitaan jäsenvaltion sellaisten alueiden kehittäminen, jotka ovat epäsuotuisassa asemassa kansalliseen keskiarvoon nähden. Tuomioistuin lisäsi, että jos toimintatukea ei ole tarkoitettu alueelliseksi investointitueksi eikä työpaikkojen luomiseen eikä se kuulu minkään muun käytännön kuten käyttöluottoja koskevan käytännön piiriin, alakohtaista vaikutusta koskeva analyysi on tärkeämmässä asemassa kuin alueellista vaikutusta koskeva. - kyseiset tuet olivat näin ollen taloudellinen kannuste myydä ja hankkia alueen raaka-aineita, ja tästä syystä muodostivat esteen tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle, joten niitä on pidettävä perustamissopimuksessa kiellettynä viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana konkreettisena toimenpiteenä. Tästä syystä niitä ei voitu todeta yhteismarkkinoille soveltuviksi. Tuilla oli vaikutuksia asianomaiseen yhteiseen markkinajärjestelyyn. 2.7. Vähäosaisimmille myönnettävä tuki 138. Euroopan unioni myönsi vuonna 2002 vähäosaisimmille tarkoitetun tukiohjelmansa perusteella 200 miljoonaa euroa tarjoamalla hyväntekeväisyysjärjestöjen käyttöön interventiovarastoista poistettuja maataloustuotteita. Koska Saksa, Itävalta, Alankomaat, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät halunneet vuonna 2002 osaansa ohjelmasta, kyseinen määrä jaettiin muiden jäsenvaltioiden kesken. 2.8. Syrjäisimmät alueet 139. Neuvosto antoi 28. kesäkuuta 2001 useita asetuksia, joilla kumottiin ja korvattiin aiempi säännöstö, joka perustui syrjäisestä sijainnista ja saaristoasemasta johtuvia valinnaisia toimenpiteitä koskeviin ohjelmiin (POSEIDOM, POSEIMA, POSEICAN). Kyseessä ovat asetukset (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001 ja (EY) N:o 1454/2001 [39], joita sovelletaan vastaavasti Ranskan merentakaisiin departementteihin, Madeiraan ja Azoreihin sekä Kanariansaariin ja joihin on lisätty naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen muuttamista koskevan asetuksen (EY) N:o 1455/2001 [40] välttämättömät mukautukset. [39] EYVL L 198, 21.7.2001, ss. 11-57. Asetuksilla korvataan asetukset (ETY) N:o 3763/91 (POSEIDOM) Ranskan merentakaisten alueitten osalta, (ETY) N:o 1600/92 (POSEIMA) Madeiran ja Azorien osalta ja (ETY) N:o 1601/92 (POSEICAN) Kanariansaarten osalta. [40] EYVL L 198, 21.7.2001, s. 58. Tästä yhteisestä markkinajärjestelystä on säädetty viimeksi asetuksella (EY) N:o 1254/1999. 140. Komissio täydensi vuonna 2002 vuoden 2001 asetuksilla käyttöönotettuja uudistuksia, erityisesti neuvoston asetusten (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001 ja (EY) N:o 1454/2001 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä kasvituotteiden paikalliseen tuotantoon yhteisön syrjäisimmillä alueilla myönnettävien tukien osalta 23 päivänä joulukuuta 2002 annetulla asetuksella (EY) N:o 43/2003 [41] ja syrjäisimpien alueiden alustavien hankintataseiden ja yhteisön tukien vahvistamisesta ihmisravinnoksi, jalostukseen ja maatalouden tuotantopanoksina käytettävien tiettyjen välttämättömien tuotteiden sekä elävien eläinten ja munien hankkimiseksi neuvoston asetusten (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001 ja (EY) N:o 1454/2001 mukaisesti 20 päivänä tammikuuta 2003 annetulla asetuksella (EY) N:o 98/2003 [42]. [41] EYVL L 7, 11.1.2003, s. 25. [42] EYVL L 14, 21.1.2003, s. 32. 141. Komissio kokoaa asetuksella (EY) N:o 43/2003 yhteen aiemmin 11:een eri täytäntöönpanoasetukseen hajautetut säännökset unionin syrjäisimpien alueiden kasvituotteiden tuotannosta, jolle on myönnetty tukea asetusten (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001 ja (EY) N:o 1454/2001 nojalla. Uudessa asetuksessa on edellä mainittujen vanhojen säännösten lisäksi uusi osasto, joka koskee tukijärjestelmän hallintoa ja valvontaa ja jossa syrjäisimpien alueiden käytännöt on saatettu vastaamaan unionin muiden alueiden käytäntöjä asetuksen (EY) N:o 3508/92 mukaisesti. 142. Asetuksella (EY) N:o 98/2003 komissio panee täytäntöön Posei-järjestelmien uudistuksesta saadut tulokset ja vahvistaa erityiseen hankintajärjestelmään kuuluvien tuotteiden tuet, syrjäisimpien alueiden hankintatuet, erityisesti kiinteämääräiset vähimmäistuet, joilla halutaan keventää syrjäisimpien alueiden markkinoille suuntautuvien kuljetusten lisäkustannuksia sekä ihmisravinnoksi, jalostukseen ja maatalouden tuotantopanoksina käytettävien tiettyjen välttämättömien tuotteiden osalta saaristoluonteesta ja syrjäisimpien alueiden asemasta johtuvia lisäkustannuksia. Näitä tukia sovelletaan, kun samankaltaisten tuotteiden viennissä kolmansiin maihin myönnettäviin tukiin suhteutettu tuki ei kata kyseisiä lisäkustannuksia. 2.8.1. Merentakaiset maat ja alueet 143. Neuvosto antoi 27. marraskuuta 2001 uuden päätöksen 2001/822/EY merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta Euroopan yhteisöön ("päätös merentakaisten alueiden assosiaatiosta"). 144. Komissio antoi vuonna 2002 tarvittavat riisi- ja sokerialan tuonnin soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt (asetukset (EY) N:o 174/2002 [43] ja (EY) N:o 192/2002 [44]). [43] EYVL L 30, 31.1.2002, s. 33. [44] EYVL L 31, 1.2.2002, s. 55. 2.9. YMP:aa koskevat tiedotustoimet 145. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 814/2000 [45] sallitaan jäsenvaltioille ja yhteisön ulkopuolelle suunnattu YMP:aa koskeva tiedotus. Komission asetuksella (EY) N:o 2208/2002 [46] (jolla korvataan komission asetus (EY) N:o 1390/2000 [47]) vahvistetaan sen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja otetaan käyttöön merkittäviä parannuksia: järjestelmää yksinkertaistetaan, siitä tehdään avoimempi, ehdotetut tiedotustoimet arvioidaan paremmin, välitettävät viestit ja välityskeinot määritellään tarkemmin. [45] EYVL L 100, 20.4.2000, s. 7. [46] EYVL L 337, 13.12.2002, s. 21. [47] EYVL L 158, 30.6.2000, s. 17. 146. Tarkoituksena on selvittää YMP:aan liittyviä seikkoja, edistää Euroopan maatalouden toimintamallia, välittää tietoa viljelijöille ja muille maaseudun toimijoille sekä lisätä yleistä tietoisuutta YMP:n merkityksestä ja tavoitteista. 147. Komission asetuksessa säädetään kolmen toimenpidetyypin rahoittamisesta: - vuotuiset toimintaohjelmat, joita ovat esittäneet lähinnä maaseutuyhdistykset ja maaseudun kehittämisorganisaatiot sekä kuluttaja- ja luonnonsuojelujärjestöt, - yksittäiset toimenpiteet, joita panevat täytäntöön lähinnä jäsenvaltioiden viranomaiset, tiedotusvälineet ja korkeakoulut, - ja lopuksi komission aloitteesta toteutettava toiminta. 148. Toimet jakautuvat kolmeen pääluokkaan: - ulkopuolisten järjestöjen EMOTR:n osarahoitukseen ehdottamia toimintaohjelmia tai yksittäisiä toimia - komission aloitteesta toteutettuja toimia, joiden rahoitusosuus EMOTR:sta on 100 prosenttia. 2.9.1. Määrärahat 149. Tutkimusten mukaan kaikista viidestätoista EU-maasta vuosina 2000, 2001 ja 2002 saadut ehdotukset näyttävät lisääntyneen vakaasti (66 ehdotuksesta 145:een ja edelleen 199:ään, joista vastaavasti 27, 54 ja 40 ehdotusta koski hankkeiden yhteisrahoitusta ja 39, 91 ja 159 yksittäisiä toimia kunakin kolmena vuonna). 150. Suurin osa yhteisrahoitetuista ohjelmista toteutettiin Belgiassa, mikä kuvastaa useiden Euroopan tasolla toimivien maatalouden kattojärjestöjen, kuten COPA, AEFPR (Euroopan viljelijöiden ja osuuskuntien kattojärjestöjä) ja CEJA (nuoret viljelijät) sijoittautumista Belgiaan, mutta yksittäisiä toimia koskevat luvut paljastavat laajemman maantieteellisen jakautuman sekä sen, että merkittävä määrä toimia on rahoitettu Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa. Samaa osoittavat Ranskan, Espanjan ja Italian eturyhmien Brysseliin kohdistuvat lukuisat vierailupyynnöt ja maatalouden pääosaston yksiköille osoitettujen kirjeiden ja sähköpostikysymysten runsaus. 151. Niihin yksittäisiin järjestöihin, jotka ovat onnistuneet saamaan yhteisrahoitusta tiedotusohjelmilleen, kuuluu asetusta (EY) N:o 814/2000 edeltävän ajan tiedotuspolitiikan mukaisten tukien edunsaajia, kuten COPA ja AEFPR ja CEJA, mutta myös kansallisia kuluttajajärjestöjä, kansallisia lehtimiesjärjestöjä, Euroopan ympäristöjärjestöjä ja maaseudun kehittämisryhmiä. Joukko kansallisia jäsenjärjestöjä Euroopan kattojärjestöistä onnistui myös rahoituksen hankkimisessa, samoin kuin jotkut maaseudun tai alueelliset järjestöt ja yliopistolliset yksiköt. 2.9.2. Komission aloitteesta toteutetut toimet 152. Komissio osallistui useille maatalousmessuille kaikkialla unionissa. Mainittakoon mm. Grüne Woche Berliinissä, Salon de l'Agriculture Pariisissa, Salon Alimentaria Barcelonassa, AGRIBEX Brysselissä sekä Veronassa (Italiassa) ja Hämeenlinnassa pidetyt maatalousmessut. 153. Uutuutena tiedotuspisteissä oli kansallisten ja paikallisten maanviljelijöiden sekä toimialakohtaisten järjestöjen vapaaehtoinen osallistuminen. Komission aineiston esittelyn lisäksi tarjolla oli myös aitoja näytteitä kyseisten maiden laadukkaista maataloustuotteista. Tämäntyyppinen yhteistoiminta osoittaa selvästi, että neuvoston asetuksen (EY) N:o 814/2000 mukaiset komission yleiset tiedotustoimet ja muiden maataloustuotteista tiedottamista koskevien asetusten mukaiset toimet täydentävät toisiaan. 154. Toisena kumppanina oli maaseututietokeskusten verkko, jonka edustajat olivat komission henkilöstön edustajien mukana jakamassa tietoa tiedotuspisteessä. Komission tiedotuspisteen pystyttäminen maatalousmessuille pohjusti komission osallistumista useisiin muihin tiedotustoimiin sellaisten messujen yhteydessä, joissa lehdistö ja ammatilliset järjestöt olivat edustettuina. 155. Brysselissä järjestettiin konferenssit maatalouslehdistölle ja maaseututietokeskuksille sekä maatalouden pääosaston ja aluepolitiikan pääosaston yhteisrahoittama konferenssi vuoristoalueiden maataloudesta. Kaksi tärkeää tiedotustapahtumaa järjestettiin Riiassa ja Prahassa maatalouden johtaville toimijoille sekä yliopistoväelle, kuluttajille, lehdistölle ja muille kansalaisille kaikista ehdokasmaista, Turkki mukaan lukien. 156. Virallisten julkaisujen toimiston kanssa jatkettiin säännöllistä julkaisuohjelmaa, joka käsitti useita tiedonantoja, kertomuksia ja vihkosia yhteisistä markkinajärjestelyistä, kansainvälisistä ja maataloutta koskevista aiheista. 157. Muita tiedonväli