A4-0162/97

Päätöslauselma Euroopan unionin yhteiseen turvallisuuspolitiikkaan liittyvien näkymien kehittämisestä

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan,

- ottaa huomioon 18. toukokuuta 1995 antamansa päätöslauselman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä (marraskuu 1993 - joulukuu 1994) ((EYVL C 151, 19.6.1995, s. 223)),

- ottaa huomioon 18. heinäkuuta 1996 antamansa päätöslauselman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä (tammikuu - joulukuu 1995) ((EYVL C 261, 9.9.1996, s. 154)),

- ottaa huomioon 14. kesäkuuta 1995 antamansa päätöslauselman Euroopan unionin aktiivisen kriisinehkäisyn tutkimuskeskuksen perustamisesta ((EYVL C 166, 3.7.1995, s. 59)),

- ottaa huomioon 13. maaliskuuta 1996 antamansa päätöslauselman i) Euroopan parlamentin lausunnosta hallitusten välisen konferenssin koollekutsumisesta ja ii) mietintäryhmän työn arvioinnista ja Euroopan parlamentin poliittisten tavoitteiden täsmentämisestä hallitusten välistä konferenssia silmälläpitäen ((EYVL C 96, 1.4.1996, s. 77)),

- ottaa huomioon 16. tammikuuta 1997 antamansa päätöslauselman perustamissopimusten tarkistusta koskevasta kokonaisehdotuksesta ((EYVL C 33, 3.2.1997, s. 66)),

- ottaa huomioon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön ja institutionaalisten asiain valiokunnan lausunnon (A4-0162/97),

A. ottaa huomioon, että Euroopan unionin on, yhteisen kohtalon omaavana yhteisönä, pystyttävä varmistamaan kansalaistensa suojelu, myötävaikuttamaan vakauteen Euroopan mantereella ja sen lähialueilla, mukaan lukien Itämeren ja Välimeren alueet, Lähi- ja Keski-itä ja Mustanmeren alue, sekä edistämään rauhan turvaamista ja vahvistamaan kansainvälistä turvallisuutta Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjaan sisältyvien periaatteiden ja yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteiden mukaisesti,

B. ottaa huomioon, että Euroopan unioni ei ole vielä käyttänyt hyväkseen kaikkia Euroopan unionista tehdyn sopimuksen mukaisia mahdollisuuksiaan todellisen yhteisen turvallisuuspolitiikan kehittämiseksi ja että samalla tämän politiikan toimintakenttä voitaisiin määritellä paremmin hallitusten välisen konferenssin yhteydessä,

C. katsoo, että nykyisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan olisi tarjottava perusta yhteisen ulkopolitiikan todelliselle soveltamiselle siten, että EU voi kansainvälisissä järjestöissä esiintyä yhtenäisenä; katsoo, että viidentoista jäsenvaltion poliittista asemaa ja vastuuta on kehitettävä siten, että ne ovat oikeassa suhteessa niiden todelliseen poliittiseen ja taloudelliseen valtaan maailmassa,

D. katsoo, että turvallisuuspolitiikan olisi perustuttava yhteisen yleisen ja inhimillisen turvallisuuden käsitteeseen, ja se olisi aikaansaatava tasa-arvon, oikeuden ja vastavuoroisuuden periaatteisiin nojaavalla yhteistoiminnalla, mikä edellyttää yhteistyötä, luottamustoimia, avoimuutta, asteittaista aseistariisuntaa, toiminnan uudelleensuuntaamista ja demilitarisointia, samoin kuin nälän, sairauksien ja sorron kaltaisten jatkuvien uhkien poistamista,

E. katsoo, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan olisi erityisesti keskityttävä kehittämään EU:n mahdollisuuksia estää konflikteja ja ratkaista ne rauhanomaisin keinoin,

F. katsoo, että vaikka jäsenvaltioiden välillä on vielä eroja siinä, miten tärkeänä ne pitävät WEU:n integroimista EU:n rakenteisiin, kaikkien jäsenvaltioiden välillä vallitsee yksimielisyys siitä, että on välttämätöntä antaa unionille tarvittava valta ja keinot rauhan säilyttämis- ja palauttamistehtävien toteuttamiseksi,

G. ottaa huomioon, että itse asiassa sopimuksessa olisi määriteltävä yhteisen turvallisuuden käsite unionin kyvyksi ennakoida ja kohdata yhteisiä arvoja, perusetuja, alueellista koskemattomuutta ja riippumattomuutta uhkaavat vaarat sekä myötävaikuttaa rauhan säilymiseen ja kansainvälisen turvallisuuden lujittamiseen kehittämällä keskinäistä poliittista yhteisvastuuta, rahoituksellinen yhteisvastuu mukaan lukien,

H. ottaa huomioon, että turvallisuus edellyttää myös, että Euroopan unioni voisi osallistua silloin kun on välttämätöntä YK:ssa tai ETYJ:ssä päätettyihin yhteisiin operaatioihin, omien etujen ja arvojensa puolustamiseksi ja ottaa hoitaakseen myös kansainväliset velvollisuutensa, erityisesti Petersbergin julistuksessa tarkoitettujen tehtävien kaltaisissa tehtävissä, jotka on annettu WEU:lle ja jotka mahdollisesti suoritetaan yhteistyössä NATOn kanssa,

I. ottaa huomioon, että koska Euroopan unionilla ei ole tällä hetkellä omia analyysi- ja arviointimahdollisuuksia, yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tehokas toteuttaminen hankaloituu, kun taas jäsenvaltioilla ja WEU:lla on käytössään tiedotusmahdollisuuksia ja diplomaattiverkostoja, jotka olisi annettava myös yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan käyttöön,

J. ottaa huomioon, että yhteisen turvallisuuspolitiikan kehittäminen on keskeinen vaihe määriteltäessä pitkällä aikavälillä yhteinen puolustuspolitiikka, joka saattaa aikanaan johtaa yhteiseen puolustukseen;

Euroopan unionin turvallisuuspolitiikka

1. Muistuttaa, että Lissabonin Eurooppa-neuvosto yksilöi neljä «turvallisuuteen» liittyvää aluetta, jotka voivat olla yhteisten toimien kohteena:

- ETYK-prosessi (Budapestin huippukokouksen jälkeen ETYJ),

- aseidenriisunta- ja aseistautumisen valvonta Euroopassa, mukaan lukien luottamuksen vahvistamiseen tarkoitetut toimet,

- ydinaseiden leviämisen estämiseen liittyvät toimet,

- turvallisuuteen liittyvät taloudelliset kysymykset, erityisesti sotilaallisen teknologian siirtoa kolmansiin maihin koskeva valvonta ja aseviennin valvonta;

2. Katsoo, että edellä määritellyt alueet ovat keskeinen osa Euroopan unionin turvallisuuspolitiikkaa ja ne olisi ulotettava koskemaan kaikkia jäljempänä mainittavia näkökohtia;

3. Ehdottaa tämän vuoksi turvallisuuden määrittelemistä siten, että erotetaan toisistaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen C artiklan mukaisiin unionin ulkoisiin toimiin liittyvä ulkoinen turvallisuus ja kolmanteen pilariin liittyvä sisäinen turvallisuus seuraavalla tavalla:

a) unionin ulkoiseen turvallisuuteen kuuluvat asiat, jotka liittyvät

- unionin alueen ja sen jäsenvaltioiden koskemattomuuteen ja sen kansalaisten suojeluun,

- sekä tavanomaisten aseiden että ydinaseiden valvontaan, mukaan lukien varusteluun, aseiden määrän ja käytön rajoittamiseen sekä aseiden kieltämiseen liittyvät kysymykset,

- mahdollisesti laajentuvien ja lopulta ehkä Euroopan unionin jäsenvaltioita uhkaavien rajaongelmien, ratkaisemattomien vähemmistöongelmien tai etnisten ryhmien välisten ongelmien sekä eräiden kolmansien, Euroopan unionin rajanaapureina sijaitsevien maiden levottoman ja epävakaan poliittisen tilanteen olemassaoloon,

- rikkaiden ja köyhien maiden väliseen liian syvään kuiluun ja kaikkiin sen seurauksiin, erityisesti siirtolaisvirtoihin,

- ympäristönsuojeluun, mikäli ympäristön epätasapaino on uhka rauhalle ja niihin uhkiin, jotka aiheutuvat vanhentuneiden ydinvoimaloiden, ydinjätteiden ja varastoitujen radioaktiivisten ainesten olemassaolosta;

b) unionin sisäiseen turvallisuuteen kuuluvat asiat, jotka liittyvät

- terrorismista ja järjestäytyneen rikollisuuden toiminnasta kuten esimerkiksi asekaupasta, huumekaupasta, rahanpesusta ja prostituutiosta aiheutuviin vaaroihin,

- eurooppalaisissa yhteiskunnissa vallitsevaan, sosiaalista yhteisymmärrystä heikentävään taloudelliseen ja sosiaaliseen kriisiin, joka saa ihmiset kohdistamaan tyytymättömyytensä ulkomaalaisiin, mistä on seurauksena rasismia ja muukalaisvihaa;

4. Panee merkille, että turvallisuus voidaan taata

a) ulkoisesti perinteisen tai ennalta ehkäisevän diplomatian keinoin tai luottamukseen perustuvilla sotilaallisilla toimilla sekä taloudellisen avun, kehitysavun, rauhan turvaamis- tai rakentamistoimien ja kaikkien valtioiden välisten, kahden- tai monenkeskisten yhteistyömuotojen kautta, kuten demokratiaa ja joukkoviestimien monimuotoisuutta edistämällä,

b) sisäisesti taloudellisilla ja sosiaalisilla toimilla sekä erityisesti kulttuuriin ja koulutukseen liittyvillä toimilla, jotta taisteltaisiin kaikkia rasististen tai muukalaisiin kohdistuvien ennakkoluulojen muotoja vastaan kehittämällä edelleen Europolia ja parantamalla kansallisten poliisi-, lainkäyttö- ja hallintoviranomaisten välistä yhteistyötä määrittämällä yhteisön tasolla vähimmäisstandardeja ja saattamalla tietyt alat yhteisötasolle;

5. Vaatii päättäväisesti Euroopan unionin jäsenvaltioita käyttämään hyväkseen hallitusten välistä konferenssia syventääkseen Euroopan turvallisuudesta käytävää keskustelua ja päästäkseen sopimukseen, jotta Euroopan unioni saisi tarpeelliset välineet uskottavan turvallisuuspolitiikan toteuttamiseen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen hengen ja kirjaimen mukaisesti;

6. Pyytää tämän vuoksi komissiota ja neuvostoa laatimaan nopeasti toteutettavuustutkimuksen sellaisten eurooppalaisten joukkojen luomisesta, jotka koostuisivat sotilas- ja siviiliyksiköistä, joiden tehtävänä olisivat erityisesti rauhan säilyttämis- ja palauttamisoperaatiot;

7. Katsoo, että jäsenvaltioiden välisen luonnostaan vallitsevan solidaarisuuden ilmaiseminen on itsessään tärkeä osa turvallisuutta, koska se toimii yhdessä WEU:n ja NATOn tarjoamien turvallisuustakeiden kanssa;

8. Katsoo, että taloudelliseen turvallisuuteen liittyvän lausekkeen liittäminen perustamissopimuksiin antaisi Euroopan unionille toimintakeinot sen liikenneyhteyksien ja huoltopalvelujen turvallisuuden ollessa uhattuna;

9. Vakuuttaa lisäksi, että Euroopan unionin on pystyttävä edistämään yhteisellä turvallisuuspolitiikallaan maailman rauhaa ja vakaata oikeusjärjestystä ensisijaisesti sen omien maa- ja merirajojen läheisyydessä sijaitsevilta alueilta, ja että tässä yhteydessä Euroopan unionin jäsenvaltioiden asevoimia voitaisiin käyttää YK:n tai ETYJn mandaattien alaisuudessa alkaen Petersbergin julistuksessa tarkoitettujen tehtävien kaltaisista tehtävistä;

10. Pyytää sen vuoksi, että yhteisen turvallisuuspolitiikan esiin tuomiseksi hallitusten välisessä konferenssissa määrätään, että

a) perustamissopimuksiin sisällytetään lauseke poliittisesta solidaarisuudesta ja Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden rajojen koskemattomuutta koskevasta periaatteesta, joihin unionin jäsenvaltioiden välinen luonnostaan vallitseva solidaarisuus perustuu,

b) perustamissopimuksiin sisällytetään myös Petersbergin julistuksessa tarkoitettujen tehtävien kaltaisia tehtäviä, jotka olisi toteutettava yhteisten toimintojen muodossa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.3 artiklan mukaisesti ja joihin unionin kaikkien jäsenvaltioiden olisi osallistuttava fyysisesti ja/tai taloudellisesti ilmauksena unionin jäsenvaltioiden välisestä luonnollisesta yhteisvastuullisuudesta;

c) kuten edellä mainitussa parlamentin 14. kesäkuuta 1995 antamassa päätöslauselmassa todettiin ja 16. tammikuuta 1997 annetussa päätöslauselmassa toistettiin, on perustettava analyysi-, ennakkovaroitus- ja suunnittelukeskus, josta neuvosto ja komissio yhdessä vastaavat ja joka saa tukea WEU:lta, niin että riittävän ajoissa saadaan tietoa ongelma-alueiden löytämiseksi ja että turvallisuutta koskevat EU:n kannat ja yhteiset toiminnat voidaan määrittää;

11. Pyytää yhteisen turvallisuuspolitiikan kehittämisnäkymien kannalta ja Petersbergin julistuksessa tarkoitettujen tehtävien kaltaisten tehtävien toteuttamisen kannalta, että Euroopan unionin ja WEU:n välillä tällä hetkellä tehtävää yhteistyötä vahvistettaisiin asteittain;

12. Toivoo, että Länsi-Euroopan unionin toiminnallisia rakenteita lujitetaan ilman, että tämä johtaa NATOn rakenteiden kaksinkertaistumiseen;

Yhteisen turvallisuuden alueelliset näkökohdat

Suhteet unionin rajoista itään sijaitseviin valtioihin

13. Toteaa, että ETYJ on merkittävä osa yleiseurooppalaista turvallisuutta sekä keskustelufoorumina että ennaltaehkäisevän diplomatian välineenä; toivoo sen vahvistamista, siinä määrin kuin tämä vahvistaminen ei heikennä niitä turvallisuusrakenteita, joihin useimmat Euroopan unionin jäsenvaltioista osallistuvat;

14. Panee myös merkille, että Euroopan neuvostolla on tärkeä osuus demokratian ja ihmisoikeuksien edistämisessä, joista molemmat ovat Euroopan turvallisuuden olennaisia näkökohtia;

15. Muistuttaa Euroopan vakaussopimuksen merkityksestä Euroopan unionin taholta tulevana diplomaattisena ja ennaltaehkäisevänä toimena Keski- ja Itä-Euroopan maiden suhteen ja näin ollen osana Euroopan unionin turvallisuuspolitiikkaa;

16. Ottaa huomioon Keski- ja Itä-Euroopan maiden halun liittyä lännen turvallisuusrakenteisiin - alkaen NATOsta - ja vahvistaa, että kysymys on suvereenien valtioiden ja toisaalta Atlantin liiton jäsenvaltioiden päätettävissä;

17. Korostaa lisäksi, että Atlantin liiton laajeneminen ei saa merkitä uutta jakoa Euroopan mantereelle eikä Keski- ja Itä-Euroopan maiden jakautumista eri luokan valtioihin; tavoitteena on pikemminkin laajentaa vakautta itään ja vahvistaa demokratiaa idässä;

18. On kuitenkin tietoinen siitä pelosta, jota Venäjällä esiintyy johtuen entisten Varsovan liiton jäsenmaiden liittymisestä NATOon, ja korostaa, että pelkoa voitaisiin lievittää, jos samanaikaisesti NATOn laajentumisen kanssa Yhdysvaltojen, Euroopan unionin, Venäjän ja muiden asiasta kiinnostuneiden IVY-maiden välille saataisiin aikaan strateginen turvallisuuskumppanuus;

19. Katsoo, että strategisessa turvallisuuskumppanuudessa olisi määriteltävä osapuolten oikeudet ja velvollisuudet ja että velvollisuuksiin olisi kuuluttava Euroopan valtioiden alueellisen koskemattomuuden ja rajojen loukkaamattomuuden periaatteet;

Suhteet Balkanin alueen maihin

20. Panee merkille, että Balkanin alue on edelleen Euroopan tärkein epävakaa vyöhyke ja että sen vuoksi on tärkeää edistää tämän alueen maiden ja eurooppalaisten järjestelmien välistä lähentymistä;

21. Katsoo näin ollen, että Euroopan unionin on sitouduttava tukemaan siellä demokraattisia voimia ja rohkaistava näitä maita omaksumaan yhteisiä arvoja tarjoamalla yhteistyömahdollisuuksia, tukemalla taloudellisesti ja rahoituksellisesti vakauttamispyrkimyksiä ja edistämällä alueen sisäistä yhteistyötä;

Suhteet Baltian maihin

22. Muistuttaa Euroopan unionin Baltian politiikan voimalinjoista 14. heinäkuuta 1995 antamastaan päätöslauselmasta ((EYVL C 249, 25.9.1995, s. 215));

23. Tuo esiin sen, että Euroopan unioniin juuri liittyneiden ja tulevaisuudessa liittyvien jäsenten myötä Itämerestä tulee yhä enemmän sisämerenluonteinen ja siitä olisi tultava kaikkien Itämeren rannikkovaltioiden välinen yhteistyövyöhyke, mukaan lukien Venäjä ja Kaliningradin alueen;

24. Huomauttaa, että Barentsinmeren euro-arktinen alue on olennainen osa Pohjois- Eurooppaa, kattaen osaksi myös Itämeren aluetta, missä yhteistyötä olisi kehitettävä osana Euroopan unionin laajaa pohjoisten alueiden politiikkaa;

25. Kehottaa sen vuoksi Euroopan unionin neuvostoa hyödyntämään yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rajoissa kaikkia käytettävissä olevia keinoja alueella aina mahdollisten jännitteiden vähentämiseksi ja ottamaan uudelleen käyttöön Euroopan vakaussopimusta koskevien neuvottelujen yhteydessä perustettu Baltian maiden «pyöreä pöytä» niin, että siitä tulisi säännöllisesti kokoontuva elin niiden Itämeren rannikkovaltioiden vuoropuhelua varten, jotka eivät ole Euroopan unionin jäseniä;

Suhteet Välimeren ja Mustanmeren rannikkovaltioihin ja Lähi- ja Keski-idän valtioihin

26. Korostaa Barcelonan konferenssin vahvistamien periaatteiden mukaisesti Välimeren merkitystä Euroopan unionin turvallisuudelle ja toteaa, että huolimatta Välimeren eteläisten maiden kanssa tehdyistä assosiointisopimuksista talouden epätasapaino ja ongelmallinen Lähi-idän rauhanprosessi tekevät niistä alttiita poliittiselle epävakaudelle, terrorismille ja ihmisoikeusloukkauksille;

27. On sitä mieltä, että Välimeren alueelle on luotava yhteistyöhön pohjautuvat turvallisuusrakenteet, jotka täydentävät Euroopan unionin harjoittamaa Euro- Välimeri -kumppanuussopimusten politiikkaa;

28. Toteaa, että Välimereen rajoittuvien maiden erimielisyydet on ratkaistava kansainvälisen oikeuden ja asianmukaisten YK:n päätöslauselmien mukaisesti, turvautuen tarvittaessa kansainväliseen tuomioistuimeen;

29. Korostaa tarvetta varmistaa EU:n Välimeren maiden kanssa käymän vuoropuhelun täydentävyys ja avoimuus suhteessa muiden kansainvälisten organisaatioiden, toisin sanoen WEU:n, NATOn ja ETYJ:in kanssa käytävään vastaavaan vuoropuheluun;

30. Vahvistaa, että Välimeren alueen turvallisuuspolitiikan on perustuttava Välimereen rajoittuvien maiden taloudellisten ja sosiaalisten olojen kohentamiseen erityisesti meren etelärannalla, sekä siirtolaisvirran ja sotatarvikkeiden kaupan kuljetusreittien hallitsemiseen;

31. Korostaa Transkaukasukseen suurelta osin rajoittuvan Mustanmeren merkitystä Euroopan turvallisuudelle ja kehottaa sen johdosta Euroopan unionia osallistumaan enemmän Mustanmeren taloudellisen yhteistyön alueen toimintaan;

32. Katsoo, että myös Lähi- ja Keski-itä ovat tärkeitä kansainväliselle turvallisuudelle muun muassa alueiden valtavien öljyvarojen vuoksi ja kehottaa neuvostoa kehittämään yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa tämän alueen maihin nähden;

33. Toivoo lisäksi, että Euroopan unioni osallistuisi aktiivisemmin Lähi-idän rauhanprosessiin, jota se on kannustanut poliittisesti aina vuoden 1980 Venetsian julistuksesta lähtien;

Muita näkökohtia

34. Katsoo, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan johdonmukaisuuden ja kehittämisen kannalta olisi suotavaa, että jäsenvaltioiden ulko- ja puolustusministerien yhteiset neuvostot kutsutaan tarvittaessa koolle, erityisesti valtuutettaessa WEU:ta toteuttamaan Petersbergin julistuksessa määriteltyjen tehtävien kaltaisia toimeksiantoja;

35. Katsoo, että pelkästään yhteisellä turvallisuuspolitiikalla Euroopan unionia ei voida suojata kaikkien uhkien edessä ja sen yhteydessä on väistämättä lähestyttävä kysymystä puolustuksesta;

36. Katsoo, että Euroopan yhteisen turvallisuuspolitiikan laajempi määritelmä käsittää sen, että korostetaan voimakkaammin sellaisia kysymyksiä kuin aseistariisunta, konfliktintorjunta ja luottamuksen lisääminen;

37. Muistuttaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen mukaan yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka käsittää pitkällä aikavälillä määriteltävän yhteisen puolustuspolitiikan, joka saattaa aikanaan johtaa yhteiseen puolustukseen;

38. On sitä mieltä, että Euroopan unionin on mukautettava nykyistä rakennettaan seuratakseen tiiviimmin jatkuvaa kehitystä turvallisuuden alalla ja myöhemmässä vaiheessa puolustuksen alalla ja ollakseen läheisemmässä kosketuksessa niihin organisaatioihin, jotka harjoittavat tämän alan politiikkaa;

39. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle, hallitusten väliselle konferenssille sekä WEU:n, NATOn, ETYJ:in ja YK:n elimille, jäsenvaltioiden ja unionin parlamenteille ja jäsenyyttä hakeneiden maiden.