Virallinen lehti nro C 085 , 17/03/1997 s. 0137



A4-0048/97 Päätöslauselma komission vihreästä kirjasta «Rahoituspalvelut: kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan» (KOM(96)0209 - C4-0339/96) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 129 a artiklan, - ottaa huomioon komission vihreän kirjan «Rahoituspalvelut : kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan» (KOM(96)0209 - C4-0339/96), - ottaa huomioon vuonna 1980 tehdyn Rooman yleissopimuksen sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista, - ottaa huomioon ehdotuksen kuluttajansuojaa etämyynnissä koskevaksi direktiiviksi (95/C 288/01), - ottaa huomioon toisen pankki-alaa koskevan direktiivin (89/646/ETY), - ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (CES 802/96), - ottaa huomioon ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan mietinnön ja oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan ja talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan lausunnot (A4-0048/97), A. katsoo, että vihreän kirjan ei ole tarkoitus olla perusteellinen ja kattaa rahoituspalvelujen kaikkia puolia, vaan pikemminkin käynnistää näitä palveluja koskeva yleinen keskustelu, jossa ovat mukana kuluttajajärjestöt, teollisuus, muut unionin toimielimet ja jäsenvaltiot, B. katsoo, että kuluttajille tarjotut, rajat ylittävät rahoituspalvelut tulevat lisääntymään nopeasti, C. katsoo, että tulossa olevan yhtenäisvaluutan takia yhteisön lainsäädännöllistä kehystä, joka säätelee rahoituspalveluja, on arvioitava huolellisesti, D. katsoo, että toimivat eurooppalaiset markkinat rahoituspalveluiden alalla lisäävät kuluttajan valinnanvapautta ja täten markkinoiden tehokkuutta, E. katsoo, että kuluttajalainsäädäntöä tulisi kehittää samansuuntaisesti sisämarkkinoita koskevan lainsäädännön kanssa, F. katsoo, että EU:n tähänastinen rahoituspalveluja koskeva lainsäädäntö on palvellut lähinnä sisämarkkinoiden toteuttamista ja että kuluttajansuoja on otettu siinä vain rajoitetusti huomioon, sekä katsoo, että erityisesti viimeaikainen tekninen kehitys on tehnyt kuluttajansuojaan liittyvästä lainsäädännöstä puutteellista, G. katsoo, että yhteisön lainsäädäntö on saatettava ajan tasalle ottamalla siihen määräyksiä, jotka koskevat rahoituspalvelualan dynamiikkaa, erityisesti - rahoitusmarkkinoiden globalisoitumista ja uuden teknologian käyttöönottoa, jotka ovat luoneet sekä uusia rahoitustuotteita että uusia markkinointitekniikoita; - tämän kehityksen vaikutusta talouteen, yhteiskuntaan ja kulttuuriin; - euron käyttöönottoa, mikä muuttaa perinpohjaisesti rahoitussektorin työolot ja tuo rajat ylittävät rahoituspalvelut helpommin kuluttajan saataville, H. katsoo, että rajojen yli tapahtuviin liiketoimiin nykyisin liittyvät rajoitukset ja kulut estävät kuluttajia hyötymästä sisämarkkinoiden eduista, I. katsoo, että on esimerkkejä siitä, kuinka häikäilemättömät rahoitusalan toimijat ovat pettäneet tai johtaneet harhaan heikossa asemassa olevia henkilöitä, mikä osoittaa vahvan Euroopan laajuisen kuluttajansuojan tarpeellisuuden; 1. Tunnustaa, että täydellisesti toteutetut avoimet ja kilpailukykyiset rahoituspalvelujen sisämarkkinat, joiden on johdettava alempiin hintoihin, suurempaan valikoimaan ja tuotteiden ja palvelujen parempaan laatuun, ovat tärkeä asia kuluttajalle; 2. Toteaa, että valitettavasti rahoituspalvelujen ja vakuutusten sisämarkkinoita ei ole vielä toteutettu ja että sen vuoksi kuluttaja ei voi täysin nauttia niiden eduista; 3. Suhtautuu tästä syystä myönteisesti komission vihreään kirjaan: «Rahoituspalvelut: kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan» ja pitää sitä vakavana aloitteena lainsäädännön puutteiden tunnistamiseksi ja korjaamiseksi; 4. Toteaa, että vihreä kirja esittää selkeästi, että rahoituspalvelumarkkinoilla on epäsymmetria- ja epätasapainotekijöitä ja että kuluttaja on yleisesti ottaen heikompi osapuoli sopimussuhteessa; 5. Pitää kuitenkin riittämättömänä, jos komissio keskittyy etämyyntiin ja uusiin elektronisiin maksuvälineisiin, ja pitää ehdottoman välttämättömänä, että kuluttajansuojaa myös pankki-, arvopaperi- ja vakuutuslainsäädännössä tarkastellaan laajasti; 6. Katsoo, että yhteisön lainsäädännössä olisi pyrittävä takaamaan vapaampi tarjontapuolen kilpailu, sekä tarjonta- että kysyntäpuolen vapaan liikkuvuuden toteutuminen, riittävän, tarkan ja tarkoituksenmukaisen tiedon tarjoaminen yksittäisille kuluttajille ja rajat ylittävien sopimusten avoimuuden ja varmuuden lisääminen; 7. On sitä mieltä, että tarvitaan laaja-alaista lähestymistapaa, joka ottaa huomioon toisaalta rahoituspalvelualojen dynamiikan ja toisaalta kuluttajien odotukset; 8. On sitä mieltä, että yhteisön olisi käytettävä 100 a artiklan ja 129 a artiklan antamia valtuuksia, jotta kuluttajat saisivat täyden hyödyn rahoituspalvelujen sisämarkkinoista; 9. Toteaa, että rahoituspalveluita koskeva oikeudellinen kehys on hajanainen ja joskus jopa mahdollisesti ristiriitainen, kuten vakuutusalan verotussäännökset osoittavat; 10. Katsoo, että sopimuspuolten olisi mahdollisuuksien mukaan pyrittävä valitsemaan kansallisen lainsäädännön soveltaminen, kun pidetään mielessä tuomioistuimen oikeuskäytännön ja vuoden 1980 Rooman yleissopimuksen mukaiset periaatteet; 11. Toteaa, että verotuksen puutteellinen yhdenmukaistaminen on vakava este sisämarkkinoiden toiminnalle pankki- ja vakuutusalalla ja pahoittelee, että jotkut jäsenvaltiot ovat ottamassa käyttöön kansallisia verotoimenpiteitä protektionistisista syistä; 12. Pyytää siksi komissiota toimimaan ankarammin verotuksellisia toimenpiteitä vastaan (erityisesti toisessa jäsenvaltiossa tehdyistä eläkevakuutuksista tai lainasopimuksista aiheutuvien kulujen verovähennyskelpoisuuden kieltäminen), jotka estävät sisämarkkinoiden toimintaa, ja on tämän vuoksi tyytyväinen tuomioistuimen tuomioon asiassa Wielockx ((Asia C80/94, Tuomioistuimen tuomio 11. elokuuta 1995, G.H.E.J Wielockx vastaan välittömien verojen tarkastustoimisto)); 13. Toteaa, että ns. yleisen edun käsite ei ole yleisen syrjimättömyysmääritelmän alainen, ja siksi sitä voidaan soveltaa tavalla, joka luo esteitä kilpailulle ja palvelujen vapaalle liikkuvuudelle; 14. Kehottaa komissiota sen vuoksi toimimaan palvelujen tarjoamisen vapautta ja yleistä etua toisessa pankkidirektiivissä ((EYVL C 291, 4.11.1995, s. 7)) koskevan tiedonantoluonnoksensa mukaisesti ja pyytää jäsenvaltioita asettamaan komission ja myös markkinoilla toimivien yritysten saataville luettelon kaikista pankkialaan sovellettavista «yleisen edun mukaisista» säännöistä; pyytää komissiota laatimaan suuntaviivat ilmaisun «yleisen edun mukainen» käytölle myös vakuutusalalla samaan tapaan kuin pankkialalla; 15. Pyytää komissiota tekemään ehdotuksia «yleisen edun» määritelmästä siten, jotta voidaan välttää liiallinen poikkeaminen vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta; 16. Toteaa, että joidenkin sääntelyn ulkopuolisten rahoitusvälittäjien toiminta on vahingollista sekä eurooppalaisille kuluttajille että rahoitusalalle ja pyytää siksi komissiota esittämään sääntelyn ulkopuolisia rajoitusvälittäjiä koskevan direktiiviehdotuksen; 17. Kehottaa komissiota nopeisiin toimiin Euroopan parlamentin päätöslauselman korvausten maksamisesta tapauksissa, joissa liikenneonnettomuus on tapahtunut vaatimuksen esittäjän lähtömaan ulkopuolella ((EYVL C 308, 20.11.1995, s. 108)), suhteen; 18. Pyytää komissiota, kolmanteen vakuutusdirektiiviin kirjatun hinnanasettamisvapauden periaatteen mukaisesti, ryhtymään toimiin niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka asettavat lakisääteisesti yhtenäisen ja pakollisen «bonus-malus» -asteikon moottoriajoneuvoille; 19. Kehottaa komissiota, tavoitteena sisämarkkinoiden parempi toiminta, tutkimaan yhdessä asianomaisten tahojen kanssa, miten voitaisiin yhdenmukaistaa yleinen vakuutussopimuksia koskeva minimimääräys vaarantamatta olemassa olevia vakuutustuotteita; 20. On sitä mieltä, että kaikilla Euroopan unionin alueen kuluttajilla on oikeus saada yhtä paljon tietoa ja valistusta oikeuksistaan; 21. Katsoo, että kuluttajan on saatava kiireellisesti tietoa rahoituspalvelujen ja vakuutusten sisämarkkinoilla käytettävissä olevista vaihtoehdoista; katsoo, että «kansalaisena Euroopassa» -aloite on sopiva keino tämän vaatimuksen täyttämiseksi; 22. Katsoo, että talous- ja rahaliiton toteuttaminen helpottaa kuluttajan tekemää useampaa kuin yhtä maata koskevaa rahoituspalvelujen vertailua ja parantaa siten rajojen yli tarjottavien rahoituspalvelujen saatavuutta; 23. On sitä mieltä, että kaikilla Euroopan unionin alueen kuluttajilla olisi oltava samat oikeudet korvauksiin ja että olemassa olevalle eriarvoisuudelle mahdollisuuksissa näiden oikeuksien toteuttamiseen on sen vuoksi tehtävä jotain; 24. Toteaa, että asiamiehen ja asiamieheen verrattavien välimiesjärjestelmien käsite ja sääntelykehys rahoituspalveluiden alalla ovat hyvin erilaiset eri jäsenvaltioissa; 25. Tukee suunnitelmaa rahoitus- ja vakuutusalan välitys- ja sovitteluvirastoista sillä edellytyksellä, että turvataan järjestelyn ehdoton puolueettomuus, ja että näissä välitys- ja sovitteluvirastoissa on yhtä monta kuluttajien ja yritysten edustajaa; katsoo, että välitys- ja sovitteluvirastojen olisi raportoitava tehdyistä valituksista ja niiden tuloksista, ja että saadulle tiedolle olisi annettava laaja julkisuus sekä palvelun tarjoajien että kuluttajien keskuudessa; 26. Toivoo, että oikeusasiamies seuraa läheltä rahoitus- ja vakuutusalan lainsäädännön valmistelua, täytäntöönpanoa ja arviointia; 27. Pyytää komissiota seuraamaan tarkoin, että jäsenvaltiot panevat asianmukaisesti täytäntöön ja rahoituspalveluja ja vakuutuksia koskevat direktiivit ja noudattamaan niitä, ja toteuttamaan ankarampia toimia niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka laiminlyövät olemassa olevan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon; 28. Panee merkille, että suositusta elektronisiin maksuihin liittyvistä eurooppalaisista toimintaohjeista ja suositusta maksujärjestelmistä ja maksukorteista noudatetaan huonosti; 29. Kehottaa sen vuoksi komissiota tekemään perusteellisen ja kattavan analyysin olemassa olevasta lainsäädännöstä, jotta voidaan tunnistaa niiden toimintahäiriöiden määrä ja mittasuhteet, jotka koskevat rahoituspalvelulainsäädännön kuluttajaan liittyviä näkökohtia elektronisen maksuliikenteen ja maksukorttien alalla sekä laatimaan tämän analyysin perusteella elektronista maksuliikennettä sekä luotto- ja maksukortteja koskevan lainsäädäntöehdotuksen; 30. Pitää valitettavana sitä, että vihreässä kirjassa ei oteta huomioon kehitystä, jonka euron käyttöönotto saa aikaan; 31. Katsoo, että komission olisi ymmärrettävä, mitä seurauksia rahoituspalveluille on siitä, että luodaan rajaton rahapoliittinen alue; 32. Katsoo, että ylikansallisissa sopimuksissa olisi käytettävä euroa perusvaluuttana heti kun siitä tulee laillinen maksuväline; 33. Katsoo, että rajat ylittävistä tilisiirroista annettua direktiiviä on muutettava, koska tällä hetkellä voimassa olevien säännösten perusteena olevat vaihto-operaatiot katoavat; 34. Kehottaa komissiota ottamaan käyttöön käsitteen «euroyhteensopivuus» kaikissa tämän alan toimissaan, so. ottamaan huomioon euron käyttöönoton 1. tammikuuta 1999 mennessä kaikissa toimenpiteissään; 35. Kehottaa komissiota edistämään vuoropuhelua eri kuluttajajärjestöjen ja rahoituspalveluiden ammatinharjoittajajärjestöjen ja -elinten kanssa, jotta varmistetaan, että jokainen tilaisuus saada aikaan yhteisiin näkemyksiin perustuvia sovintoratkaisuja voidaan hyödyntää; 36. Kehottaa komissiota tekemään mahdollisimman pian jäljellä olevia, ratkaisua vaativia kysymyksiä koskevia lainsäädäntöehdotuksia; 37. Ehdottaa, että tämä lainsäädäntö voi koostua osittain horisontaalisesta puitelainsäädännöstä, joka kattaa kaikille rahoituspalveluille yhteiset asiat, joita ovat erityisesti: - kuluttajille tiedottaminen ja markkinoiden ja hintojen avoimuus; - heikomman osapuolen sopimusoikeuksien suojelu, mukaan lukien oikeus irrottautua pitkäaikaisista sopimussuhteista ja mahdollisuus saada korvauksia; - rahoitustuotteiden laatu ja turvallisuus; - välittäjien pätevyys ja rehellisyys; - mahdollisuus saada peruspalveluja, so. oikeus saada olla mukana nyky- yhteiskunnan rahoituspiirissä; - ylivelkaantuminen, jonka suhteen komissiota olisi pyydettävä tutkimaan mahdollisuuksia luoda voittoa tuottamattomien järjestöjen positiivista luottojen rekisteröintiä koskevat vähimmäissäännökset, jotta estettäisiin kuluttajien ylivelkaantuminen; ja osittain vertikaalisista toimenpiteistä, jotka kattavat - luotto- ja maksukorttien ja kotipankkitoiminnan lisäksi muut teknologiset näkökohdat, jotka vaativat palvelukohtaista lähestymistapaa; - omaisuus/kiinnitysluoton, johon liittyy heikossa asemassa oleville ryhmille tarkoitettuja rahoitusohjelmia; 38. Kehottaa komissiota esittämään ehdotuksen rahoitustuotteiden ja - sopimusten etämyyntiä koskevaksi direktiiviksi viimeistään vuoden kuluessa; 39. Pyytää komissiota tiedottamaan parlamentille säännöllisesti tulokset eri tutkimuksista, jotka komissio on tehnyt rahoituspalveluiden alalla; 40. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.