Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rajatylittävistä euromääräisistä maksuista"



Virallinen lehti nro C 048 , 21/02/2002 s. 0141 - 0146



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rajatylittävistä euromääräisistä maksuista" (2002/C 48/29) Neuvosto päätti 25. syyskuuta 2001 EY:n perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 12. marraskuuta 2001. Esittelijä oli Umberto Burani. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28. ja 29. marraskuuta 2001 pitämässään 386. täysistunnossa (marraskuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 38 ääntä puolesta ja 1 vastaan 2:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Ehdotetun asetuksen tavoitteena "on alentaa rajatylittävistä euromääräisistä maksuista perittävät palvelumaksut kotimaanmaksuista perittävälle tasolle". Sen myötä "eurooppalaiset kuluttajat voivat vihdoin osallistua aktiivisesti sisämarkkinoihin, sillä ehdotuksella varmistetaan, että yksittäiset kuluttajat voivat hyötyä hintojen paremmasta ymmärrettävyydestä ja lisääntyneistä valinnanmahdollisuuksista". 1.2. Komission aloitteen myötä yli vuosikymmenen jatkunut komission, pankkien ja kuluttajien välinen vuoropuhelu tulee päätösvaiheeseensa. Komission ja kuluttajien edustajien näkemyksen mukaan rajatylittävistä siirroista on peritty ja peritään edelleen kohtuuttomia maksuja. Pankit puolestaan perustelevat kotimaan- ja ulkomaanoperaatioista perittävien palvelumaksujen eroja taloudellisilla, teknisillä ja organisatorisilla syillä. Vaikka pankkiala onkin ottanut käyttöön erilaisia toimia (ks. kohdat 2.9-2.14), se ei ole osannut tai pystynyt täyttämään kaikkia odotuksia. Ehdotetulla asetuksella komissio pyrkiikin ratkaisemaan tämän kysymyksen lopullisesti. 1.3. Komitea on yhtä mieltä ehdotetun asetuksen tavoitteesta: euromääräisistä siirroista perittäviä maksuja tulee laskea EU:n jäsenvaltioissa tasolle, joka vastaa ajatusta rajattomista sisämarkkinoista. 2. Yleistä 2.1. Maksujärjestelmät ovat tärkeä osa talouselämää, sillä niiden ansiosta niin yritykset kuin kansalaisetkin voivat suorittaa kaupankäyntiin ja rahoitukseen liittyviä tai yksityisluonteisia maksuja. Kaikille maksujärjestelmille yhteisiä perusedellytyksiä ovat turvallisuus, nopeus ja kuluttajien kannalta kohtuullinen hinta. 2.1.1. Komissio on työskennellyt vuosia näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Se on antanut direktiivejä ja suosituksia sekä julkaissut tiedonantoja ja pyrkinyt siten tekemään järjestelmistä mahdollisimman turvallisia ja valvottuja. Lisäksi se on toteuttanut toimia, joilla se on pyrkinyt lisäämään palvelujen tarjoajien välistä kilpailua sekä parantamaan kuluttajansuojelua. Lopullisena tavoitteena on ollut laskea "eurooppalaisista" rahansiirroista perittäviä palvelumaksuja, joita nykyisellään pidetään liian korkeina ja rajattomaksi tarkoitetun euroalueen kannalta sopimattomina. 2.2. Tilastot (eri lähteisiin ja lähestymistapoihin perustuvia, mutta päätelmiltään yhteneväisiä) osoittavat, että rajatylittävät maksut edustavat ainoastaan murto-osaa "kotimaisista" maksuista. Ilmiön syyt ovat pääteltävissä: (etenkin kuluttajien toimeksiannot huomioon ottaen) kunkin maan sisäinen maksuliikenne on ehdottomasti ulkomaan maksuliikennettä tärkeämpää. 2.3. Edellä mainitun perusteella käy kuitenkin ilmi kotimaanmaksujen ja rajatylittävien maksujen järjestelmien suhteellisen merkityksen sekä niihin liittyvien erilaisten mittakaavaetujen välinen valtava ero. Lisäksi on merkille pantavaa, että kotimaanmarkkinat ovat edelleen ulkomaanmarkkinoita tärkeämmät. Eron voidaan kuitenkin olettaa kaventuvan, kun tietoisuus yhtenäismarkkinoista vähitellen paranee ja euro otetaan käyttöön. 2.4. Tavallaan voidaan oikeutetusti todeta, että pankkisektori on tähän asti nauttinut melko kiistattomasta valta-asemasta, koska sillä on maiden keskuspankkien hallinnassa ja valvonnassa ollut yksinoikeus hoitaa pankkien välisiä selvityksiä (settlements), sekä siksi, että markkinoille ei ole tullut pienehköjä kilpailijoita, koska se edellyttäisi valtavia investointeja. 2.5. Tilanne on kuitenkin nopeasti muuttumassa(1). Etenkin Yhdysvalloissa - mutta myös huomattavan laajalti Euroopassa - markkinoille on tulossa kahdenlaisia Internetissä toimivia kilpailijoita: - mikromaksumarkkinoilla toimivia on line -palvelujen tarjoajia - verkkoon liittymisen edellyttämien tuotteiden valmistajia sekä verkkopalvelujen tarjoajia, jotka tarjoavat vaihtoehtoisia maksuratkaisuja ja hyödyntävät laajaa asiakaskuntaansa ja markkinat kattavaa tiheää verkostoaan. 2.6. Pankkialan markkinoihin ja toimintamarginaaleihin liittyvät näkymät ovat siis suhteellisesti tarkasteltuna kiristymässä, vaikka maksutapahtumien määrän kasvu tasoittaakin tilannetta. Tämä on seurausta markkinoiden kannalta tervetulleesta kilpailusta, joka toisaalta edistää innovaatiota sekä entistä toimivampien ja edullisempien ratkaisujen etsimistä. 2.7. Yritysten ja kuluttajien kannalta käynnissä olevilla muutoksilla on merkittäviä vaikutuksia. Asiakkaille tarjotaan nyt ensimmäistä kertaa uusia vaihtoehtoja pankkien perinteisille vähittäismaksutavoille. Valittavana on monia uusia sekä monesti hinnaltaan edullisia palveluja ja vaihtoehtoja. Tätäkin tärkeämpi seikka on, että jatkuvasti yleistyvässä Internet-kaupassa asiakas valitsee itselleen parhaiten sopivan maksutavan (esim. luottokortti, maksukortti, elektroninen raha). 2.8. Sähköisen kaupankäynnin näkymät eivät kuitenkaan ole täysin seesteiset. Luottokorttiyhtiöt suhtautuvat tietyssä mielessä epäluuloisesti uusiin Internet-kauppapaikkoihin ja kieltäytyvät monesti hyväksymästä niitä asiakkaikseen. Komitea katsoo, ettei luottokorttiyhtiöiden suhtautuminen ole täysin perusteetonta, sillä Visa-luottokorttiyhtiön mukaan vuonna 1999 sen korteilla Internetissä toteutettujen maksutapahtumien osuus kaikista maksutapahtumista oli vain yksi prosentti. Väärinkäytösten osuus oli kuitenkin 22 prosenttia ja kiistanalaisten maksupalautusten (chargebacks) osuus 50 prosenttia. 2.8.1. Pankkialan ulkopuoliset toimijat ovat tarjonneet vaihtoehtoisia ratkaisuja luottokorttiyhtiöiden kielteisten päätösten aiheuttaman esteen kiertämiseksi. Ne ovat kuitenkin kalliita eivätkä tarjoa samoja turvatakuita kuin "viralliset" suojatut maksujärjestelmät (esim. SET - Secure Electronic Transactions ja SSL - Secure Socket Layer). Kuluttajat puolestaan epäilevät muuhun kuin SET- tai SLL-suojaukseen perustuvien järjestelmien turvallisuutta eivätkä mielellään anna korttiensa tietoja Internetissä. 2.9. "Perinteisistä" varojensiirtojärjestelmistä voidaan todeta, että komission vuosia harjoittaman painostuksen tuloksena eurooppalaisessa pankkijärjestelmässä on alettu kiinnittää uudelleen huomiota siihen, että käyttäjille on tarpeen tarjota turvallisia, tehokkaita ja edullisia vaihtoehtoja. Riippumattomat laitokset tai pankkiryhmittymät ovat luoneet jopa 22 erilaista ja perinteisistä poikkeavaa järjestelmää, jotka perustuvat erilaisiin teknisiin välineisiin (tilisiirrot ja suoraveloitukset). Näiden järjestelmien odotetaan vastaavan esitettyihin vaatimuksiin. Ne eivät kuitenkaan vastaa täysin tavoitetta, jonka mukaan rajatylittäviin siirtoihin liittyvät palvelumaksut eivät saisi olla kotimaanmaksuista perittäviä korkeampia. 2.9.1. Euroopan keskuspankin kesäkuussa 2001 julkaisema EU:n maksuliikenteen ja arvopaperikaupan järjestelyjä kuvaava raportti tarjoaa kokonaiskuvan tukku- että vähittäispankkitoiminnan nykyisistä järjestelmistä ("Blue Book", s. 15-54). Siitä ilmenee, ettei rajatylittävien maksujen laatu vielä vastaa kotimaanmaksujen tasoa siitä huolimatta, että huomattavan osan maksuista hoitavat tärkeimmät pankit tai pankkiryhmät. 2.10. Kohdassa 1.2 mainittujen mittakaavaetujen lisäksi pankkialan järjestöjen(2) esittämät perusteet liittyvät seuraaviin tärkeimpiin esteisiin (luettelo ei ole täydellinen): - kaikenlaisten maksutapahtumien välittämiseksi ja selvittämiseksi ei ole yhtenäistä ja keskitettyä rakennetta (ellei Euroopan pankkiyhdistystä oteta huomioon) - eri maksutapahtumia koskeva yhtenäinen standardi puuttuu - erityisesti osinkotulon lähdeverotus on epäyhtenäistä - ohjeissa, jotka koskevat ilmoitusvelvollisuutta maan valuuttaviranomaisille, on eroja - nk. "mustia listoja" koskevassa lainsäädännössä on huomattavia eroja - rahanpesua koskeva lainsäädäntö on epäyhtenäistä - on tärkeää investoida maakohtaisiin järjestelmiin liitettäviin uusiin järjestelmiin, kun otetaan huomioon rajatylittävien maksujen pienehkö osuus (verrattuna euroalueen sisäisten tilisiirtojen määrään rajatylittäviä maksuja on pankkien arvion mukaan yksi kolmesta sadasta). 2.11. Komissio on ainakin osittain samaa mieltä edellä esitetystä analyysistä (ks. ehdotuksen perustelut, 5 artiklaa koskevien kommenttien ensimmäinen ja viimeinen kappale ja 6 artiklaa koskevien kommenttien ensimmäinen ja toinen kappale). Automaation ja standardien puuttumisen sekä jäsenvaltioiden lainsäädännön epäyhtenäisyyden vuoksi tarvitaan kallista manuaalista käsittelyä ja erilaisten menettelyjen omaksumista. Komissio ja pankit näyttävät olevan samaa mieltä erojen teknisistä ja lainsäädännöllisistä syistä. Pankkien mukaan niiden lisäksi on otettava huomioon tarvittavien huomattavien investointien aiheuttamat taloudelliset rasitteet, jotka ovat suhteettomia, kun ajatellaan nyt ja tulevaisuudessa kyseessä olevia määriä. 2.12. Huolimatta pankkialan mainitsemista vaikeuksista on komission painostuksella ollut myönteinen vaikutus myös kohdassa 2.9 mainittujen aloitteiden lisäksi. Eurooppalaiset pankkialan järjestöt ovat toimittaneet komission kilpailuasiain pääosaston tarkasteltavaksi ehdotuksen nk. "MIF-yleissopimukseksi"(3), joka koskee vähittäispankkitoiminnan rajatylittävien euromääräisten tilisiirtojen uutta automaattista järjestelmää. Yleissopimus kokoaa yhteen noin 9000 pankkia, ja sen nojalla pankkien välisessä maksuliikenteessä perittävä palvelumaksu on 3 EUR operaatiolta. Kilpailusääntöjen mukaisesti kukin pankki voi suhteessa asiakkaisiin toimia maksun osalta haluamallaan tavalla. Komission kanta ehdotukseen ei ole vielä tiedossa. Yleissopimus kuitenkin ratkaisisi ongelman maksumääräyksen antajan pankin osalta, sillä saajan pankille suoritettavan maksun suuruus olisi tiedossa jo etukäteen (koska kyseessä on kiinteä maksu). 2.13. Mahdollisesti hyväksyttävän yleissopimuksen toimeenpanon kannalta on ISO-standardien (kansainvälinen tilinumerostandardi IBAN ja pankkitunnusstandardi BIC) yleinen omaksuminen erittäin tärkeää, koska niiden avulla jokaisen asiakkaan tilinumero on tunnistettavissa yhdenmukaisesti kaikissa EU:ssa toimivissa pankeissa. Ehdotetussa asetuksessa esitetäänkin aivan oikein BIC- ja IBAN-standardien säätämistä pakolliseksi. 2.14. Komission ehdottaman asetuksen mukaan tulee kaikissa EU-maissa periä 1.1.2002 alkaen elektronisista maksutapahtumista ja 1.1.2003 alkaen tilisiirroista ja sekeistä sama palvelumaksu, olipa kyseessä jäsenvaltion sisäinen tai rajatylittävä operaatio. Pankit vastustavat tätä säädöstä. Euroopan keskuspankki (EKP) tukee komission tavoitteita, mutta huomauttaa, että markkinataloudessa hintojen tulee määräytyä kilpailun perusteella: "EKP korostaa suhtautuvansa varauksellisesti asetukseen, jolla vaikutetaan palvelumaksuihin, mikä saattaa aiheuttaa häiriöitä markkinatalouden toiminnalle(4)." Samalla EKP kuitenkin korostaa, että kuluttajien maksettavaksi tulevien kulujen tulee vuonna 2002 laskea huomattavasti. 2.14.1. Tärkeänä perusteena pohdinnalle EKP esittää toisenkin huomion(5): pankkien välisen rahaliikenteen keskimääräiset kulut ovat nykyään noin 50-80 senttiä. Osuus on melko suuri verrattuna vastaavasta jäsenvaltion sisäisestä tapahtumasta perittäviin kuluihin, jotka eivät usein ole senttiäkään. TSK toteaa kuitenkin, ettei EKP itsekään pysty yhdenmukaistamaan rajatylittävien ja jäsenvaltioiden sisäisten toimintojen käsittelyä. Target-järjestelmässä toimenpidekohtaisesti sovellettavat viralliset maksut vaihtelevat 80 sentin ja 1,75 EUR:n välillä (+ alv.). Jäsenvaltioiden sisäiset maksut esim. Belgiassa ovat noin 0,17 EUR, eli Target-järjestelmän maksut ovat 5-10-kertaisia. 2.15. Tämän lausunnon valmistelun aluksi TSK halusi selvittää, voidaanko ehdotetun asetuksen 3 artiklassa todellisuudessa säätää, että kotimaisista ja rajatylittävistä maksutapahtumista on perittävä sama palvelumaksu, siten ettei siitä aiheudu haittaa kuluttajille, tai voidaanko rajatylittävistä tilisiirroista perittäviä maksuja alentaa "kotimaanmaksuista perittävälle tasolle", kuten perustelujen kolmannessa kappaleessa todetaan. 2.16. Sittemmin Euroopan pankkiyhdistysten liitolta on saatu epäsuora vastaus. Asetuksen sijaan pankkiala (tai vähintään sen merkittävä osa) on esittämässä järjestelmää, jonka mukaan euromääräisten tilisiirtojen ja käteisnostojen osalta rajatylittävässä ja kotimaan maksuliikenteessä perittävien palvelumaksujen eroa kavennetaan asteittain siten, että palvelumaksu on 31. joulukuuta 2005 mennessä sama. 2.17. Odotettu selvennys on siis saatu, vaikkakin myöhässä (komitea varaa itselleen oikeuden ilmaista kantansa sen luotettavuudesta, kunhan yksityiskohdat myöhemmin selviävät). Asetettu tavoite on saavutettavissa asianmukaisilla keinoilla ja riittävillä investoinneilla. Järjestelmien ja rakenteiden sopeuttamiseksi edellytetään kuitenkin sekä toimenpiteiden vaiheittaisuutta että riittäviä siirtymäaikoja. Komissio, neuvosto ja parlamentti puolestaan arvioivat aikanaan sen, onko pankkialan esittämä omaehtoinen sääntely asetusta parempi keino päästä tavoitteeseen. 3. Erityistä 3.1. Viittaus perustamissopimukseen - oikeusperusta. Ehdotettu asetus perustuu perustamissopimuksen 95 artiklan 1 kohtaan (sisämarkkinoiden toteuttamiseen tähtäävät toimet). Osa neuvoston jäsenistä on ilmaissut epäilevänsä komission aloitteen oikeudellisia perusteita. On mm. huomautettu, että velvoite soveltaa samaa hintaa tuotteisiin, joiden kustannukset poikkeavat toisistaan (ks. kohta 2.15.2), vastaa hintojen määräämistä ja rajoittaa yrittämisen vapautta, joka puolestaan taataan Nizzan sopimuksen 15, 16 ja 17 artiklassa. 3.1.1. Lisäksi epäillään, ettei asetusehdotuksessa noudateta perustamissopimuksen 4 artiklan 1 kohtaa, jossa määrätään vapaan kilpailun periaatteesta. Asetuksen katsotaan vääristävän hintoja ja suosivan siten lopulta kaikkein tehottomimpia toimijoita. Komitea ei halua pohtia tätä kysymystä, mutta toivoo, että ongelma selvitetään perinpohjaisesti ja ratkaistaan aukottomasti ennen asetuksen lopullista hyväksymistä. 3.2. 1 artikla - Soveltamisala Artiklassa määritellään asetuksen soveltamisala ja tavoite, joka on arvoltaan enintään 50000 EUR:n suuruisista kotimaisista ja rajatylittävistä euromääräisistä maksuista perittävän palvelumaksun yhdenmukaistaminen. Komitea pitää ylärajaa liian korkeana. Sen suuruisia summia varten on jo olemassa Target-järjestelmä, joka tarjoaa myös mainittua pienemmille summille yhdenmukaisen, edullisen ja käyttäjiensä tarpeita täysin vastaavan järjestelmän. Euroopan parlamentti on jo ilmaissut kannattavansa 12500 EUR:n rajaa ottaen huomioon, että EKP on alentanut pankkien tilastointivelvoitteen rajan samaan summaan. Omalta osaltaan komitea kannattaa kyseistä rajaa. 3.2.1. Soveltamisalan osalta ("asetusta sovelletaan sisämarkkinoilla - - rajatylittävistä euromääräisistä maksuista perittäviin palvelumaksuihin") vaikuttaa selvältä, että ehdotettu asetus koskee myös euromääräisiä maksuja euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden välillä tai niistä euromaihin. Euromääräisten maksujen osalta ehdotetun asetuksen soveltamisala kattaa siis sisämarkkinat kokonaisuudessaan. Euroalueen ulkopuolisten maiden kohdalla euromääräinen tilisiirto vastaa ulkomaan valuuttana tehtävää siirtoa, koska kyseessä on euromääräisen tilin hyvittäminen, eikä siirtoon näin ollen liity vaihtokuluja ja kurssiriskiä. Kyseessä ovat henkilöt ja yritykset, jotka itse haluavat suorittaa maksun euroina kansallisen valuutan sijasta. 3.3. 2 artikla - Määritelmät Komitea on esitetyistä määritelmistä yhtä mieltä. Se suosittelee kuitenkin eri toisintojen terminologian tarkistamista. Esim. italiankielisessä toisinnossa puhutaan 2 artiklan c alakohdassa "maksuaikakorteista" ja d alakohdassa ladattavasta maksuvälineestä, kun taas ranskankielisessä toisinnossa käytetään molemmissa kohdissa ilmausta "rechargeable" (ladattava). 3.4. 3 artikla - Rajatylittävistä maksuista perittävät palvelumaksut Artiklan 1 kohdassa säädetään määräajaksi, josta lähtien elektronisista rajatylittävistä maksutapahtumista on perittävä sama palvelumaksu kuin kotimaisista maksutapahtumista, 1. tammikuuta 2002. Nämä maksutapahtumat koostuvat 2 artiklan a alakohdan ii alakohdan määritelmän mukaan elektronisen maksuvälineen avulla suoritetuista varojen siirroista ja käteisen nostoista käteis- tai pankkiautomaateista. 3.4.1. Samana päivänä (1.1.2002) raukeaa vuodesta 1968 tehokkaasti toiminut eurosekkisopimus. Sopimus mahdollistaa varojen noston ulkomailla (muttei siinä maassa, jossa sekki on myönnetty) asiakkaiden kannalta kohtuullisin ehdoin (noin 2 prosentin kuluin). Voimassa säilyvät edelleen kansainvälisiin kortteihin perustuvat järjestelmät (Visa ja Eurocard-Mastercard), joita rasittavat kuitenkin edellistä korkeammat ja ennakon myöntävän pankin mukaan vaihtelevat kulut (vähintään noin 4 prosenttia). Teknisesti ensin mainittua järjestelmää korkeampia kuluja voidaan perustella sillä, ettei kyseessä ole nosto kortinhaltijan omalta tililtä, vaan haltijalle myönnettävä ennakko. Kuluttajan kannalta lopputulos on kuitenkin sama: eurosekkisopimuksen raukeamisen myötä varojen nostaminen kallistuu. 3.4.2. Kun otetaan huomioon, että asetus tulee sen hyväksymiseen tarvittavan ajan vuoksi aikaisintaan voimaan aivan vuoden 2001 lopulla, on jo ajan puutteen vuoksi vaikea kuvitella, että järjestelmän puitteissa voitaisiin neuvotella uudet ja usein hyvinkin erilaiset sopimukset tuhansien pankkien kanssa. Todellisuudessa vaikuttaa siltä, että joudutaan valitsemaan määräaikojen lykkäämisen ja epävarmuuden välillä, mikä puolestaan voi johtaa palvelujen tarjonnan keskeytymiseen. 3.4.3. Edellisessä kohdassa esitetyt pohdinnat pätevät kaikkiin maksujärjestelmiin. Tähän asti kaikki kotimaanmaksuista perityt palvelumaksut ovat jääneet täysin kotimaisen verkon käyttöön. Kotimaan- ja rajatylittävistä maksuista perittävien palvelumaksujen yhdenmukaistamistarpeen vuoksi on rajatylittävistä maksuista perittävistä palvelumaksuista vähennettävä asiakkailta saatavasta tulosta se osa, jolla maksetaan ulkomaisten pankkien tarjoamat palvelut. Myös tässä tapauksessa tarvittavat neuvottelut, joille on saatava kilpailuviranomaisten lupa, voivat kestää kauan tai ne on vaikea sovittaa yhteen asetuksessa asetettujen ehtojen kanssa. 3.4.4. Ongelmana on lisäksi kotimaanmaksuista perittävien palvelumaksujen määrittely. Useimmissa maissa monet pankit perivät asiakkailtaan tilinpidosta kiinteän maksun, joka sisältää nostot, elektroniset tilisiirrot kotimaassa sekä maksu- tai ladattavalla kortilla suoritettavat maksut ilman erityisiä palvelumaksuja. Yksi mahdollinen ratkaisu olisi sallia erisuuruisen kiinteän maksun periminen sen mukaan, onko kyseessä pelkästään "kotimainen" tili vai käytetäänkö sitä myös rajatylittävässä maksuliikenteessä. 3.5. Ehdotetun asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa rajatylittävistä tilisiirroista ja sekeistä perittävien palvelumaksujen yhdenmukaistamisen määräajaksi asetetaan 1. tammikuuta 2003. Tilisiirtoihin pätee edellä kohdissa 2.8-2.19 esitetty, mutta sekkien osalta tilanne on toinen, ja sitä on paikallaan pohtia erikseen. 3.5.1. Komission tilastot ja riippumattomat selvitykset vahvistavat kaikkien nähtävissä olevan muutoksen: sekki on nykyään vanhentunut ja kallis maksuväline, eikä se vastaa suuntausta korvata paperiset maksuvälineet elektronisilla järjestelmillä. Ainoan poikkeuksen muodostaa Ranska, jossa sekit ja niiden käsittely ovat lain nojalla täysin ilmaisia. Niinpä onkin selvää, että kuluttajan kannalta sekki on suosituin maksutapa (niiden osuus kaikista maksutapahtumista on yli 40 prosenttia). Siitä, peritäänkö sekkien käsittelystä koituvat kulut asiakkailta korottamalla muita palvelumaksuja ("cross subsidization") ei ole tietoa, mutta olisi outoa, mikäli näin ei olisi. 3.5.2. Kotimaisessa maksuliikenteessä sekkien automaattinen käsittely ei aiheuta korkeiden kulujen lisäksi muita ongelmia. Kansainvälisessä maksuliikenteessä epäyhdenmukaisuus on ylitsepääsemätön este (sekit ovat epäyhtenäisiä niin muodoltaan ja paperiltaan kuin sähköisesti luettavien merkkien [CMC7 tai E13B] sekä viivakoodien ja niiden muodonkin osalta). Koska sekkien kansainvälinen yhdenmukaistaminen olisi liian kallista, ne edellyttävät erittäin vaivalloista manuaalista käsittelyä. 3.5.3. Lisäksi on syytä tarkastella riskejä. Eurosekkisopimuksen raukeamisen myötä ei maiden sisäisessä tai kansainvälisessä kierrossa olevilla sekeillä ei enää ole takuuta. Tästä on seurauksena, ettei niitä kovinkaan helposti hyväksytä ulkomailla muuna kuin perintätositteena, jonka käsittely on sekin lunastamista paljon monimutkaisempaa ja hitaampaa. 3.5.4. Sekkeihin pätee myös edellä kohdassa 3.3.4 hahmoteltu palvelumaksuihin liittyvä ongelma. Sekin käsittelykulut ovat harvoin käsittelyvaihekohtaisia. Tavallisesti ne sisältyvät tilistä perittävään kiinteään maksuun. Kuluja on siis vaikea tasata sekin kotimaan kulujen perusteella - puhumattakaan Ranskan järjestelmästä, jossa kuluja ei peritä lainkaan. 3.5.5. Komitea suositteleekin sekkien jättämistä ehdotetun asetuksen ulkopuolelle vallitsevien olosuhteiden, kotimaisessa ja rajatylittävässä maksuliikenteessä perittävien maksujen yhdenmukaistamisen mahdottomuuden ja riskien vuoksi sekä siksi, että vanhentuneen ja liian kalliin järjestelmän käyttöä rajatylittävässä maksuliikenteessä ei tule kannustaa. Myös EKP on samaa mieltä jo edellä mainitussa lausunnossaan. 3.6. 4 artikla - Palvelumaksujen avoimuus Komitea on tästä artiklasta täysin yhtä mieltä etenkin, koska se perustuu komission jo pitkään tukemiin yleisiin ja erityisiin periaatteisiin. 3.7. 5 artikla - Rajatylittäviä maksuja helpottavat toimenpiteet Palvelujen automatisointi edellyttää kansainvälisten pankkitunnusten ja tilinumeroiden käyttöönottoa. Artiklassa olisikin luonteva täsmentää, että pankeilla on velvollisuus tiedottaa asiakkailleen heidän kansainväliset tilinumeronsa ja että antaessaan toimeksi kansainvälisen tilisiirron asiakas ilmoittaa pankilleen vastaanottajan tilinumeron. 3.7.1. Ehdotetussa asetuksessa ei kuitenkaan ole otettu huomioon kahta tapausta: toimeksiantaja ei tiedä vastaanottajan tilinumeroa tai vastaanottajalla ei ole tilinumeroa (perinteisiä esimerkkejä ovat väliaikaisesti ulkomailla oleskelevat matkailijat tai opiskelijat sekä siirtolaiset, jotka lähettävät rahaa sukulaisilleen, joilla ei ole tiliä). Näissä tapauksissa tilisiirrot on jälleen tehtävä käsin. Ehdotetussa asetuksessa ei kuitenkaan säädetä siitä, sovelletaanko näissä tapauksissa samoja palvelumaksuja vai ei. 3.8. 6 artikla - Jäsenvaltioiden velvoitteet Automaation helpottamiseksi ja palvelujen rationalisoimiseksi artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on poistettava 1. tammikuuta 2002 enintään 12500 EUR:n rajatylittävien maksujen maksutasetilastointia koskevat vaatimukset ja että määrä korotetaan 50000 EUR:on 1. tammikuuta 2004. Lisäksi jäsenvaltioiden on poistettava kaikki saajan vähimmäistietoja koskevat vaatimuksensa, jotka estävät välittömän maksutapahtuman. 3.8.1. Komitea on pääpiirteissään samaa mieltä näistä toimista. Jäsenvaltioiden tehtävä on arvioida, haittaavatko kyseiset velvoitteet rahanpesun tai veronkierron torjuntaa. Mikäli tilastoinnin ei yleisesti katsota soveltuvan laittomuuksien paljastamiseen, ei ole perusteltua edellyttää muiden kuin numerotietojen ja tilisiirron syyn esittämistä. On luonnollisesti selvää, että kyseiset tiedot palvelevat tilastoinnin lisäksi myös muita tarkoituksia. 4. Päätelmät 4.1. Kuten edellä todettiin, komitea kannattaa ehdotetun asetuksen tavoitteita. Samalla on kuitenkin mietittävä, miten estetään kotimaisen maksuliikenteen palvelumaksujen korotukset, joita voidaan perustella rajatylittävistä tilisiirroista aiheutuvilla korkeammilla kuluilla. Järjestelmässä, jossa hinnat määräytyvät vapaasti, ei tätä mahdollisuutta voida sulkea pois tai aliarvioida. 4.2. Jotta vältytään palvelujen laadun heikkenemiseltä tai siltä, että pankit karsivat kannattamattomina pitämiään palveluja, tulee kuluttajien, komission ja Euroopan keskuspankin seurata tilannetta tarkasti. 4.3. Komitea ihmettelee asetusehdotuksen liitteenä olevan vaikutusten arviointilomakkeen viimeistä kappaletta, jossa todetaan, että jäsenvaltioiden nimittämistä korkean tason asiantuntijoista koostuvan rahoituspalvelujen työryhmän kokouksessa asiantuntijat kannattivat "yksimielisesti ajatusta yhteisen maksualueen perustamisesta, mutta pääosa asiantuntijoista piti asetusta ennenaikaisena". Menettelyn avoimuuden vuoksi rahoituspalvelujen työryhmän päätelmät tulisi julkistaa tai antaa ainakin tiedoksi yhteistyöhön osallistuville, joiden tulee tuntea tuleviin ongelmiin liittyvät eri näkökohdat läpikotaisin. 4.4. Komitea ihmettelee lisäksi ehdotetun asetuksen toteuttamisaikataulua. Sen hyväksymisen ja voimaantulon välinen aika vaikuttaa objektiivisesti tarkasteltuna hyvin lyhyeltä. Onkin arvioitava huolellisesti, kuinka paljon eri toimenpiteiden tekninen toteuttaminen vie aikaa, jotta maksuliikenteessä vältytään häiriöiltä juuri silloin tai lähes samaan aikaan, kun euro otetaan käyttöön. Koska myös EKP on lausunnossaan ilmaissut samat epäilyt, komitea katsoo, että komission ja neuvoston tulee varmistaa toteuttamisaikataulu, joka mahdollistaa sujuvan siirtymisen uuteen järjestelmään siten, ettei siitä koidu haittaa kuluttajille. 4.5. Edellä mainitun ja kohdassa 4.3 esitetyn rahoituspalvelujen työryhmän kannan vuoksi komitea kiinnittää huomiota pankkialan omaan aloitteeseen, jota käsitellään kohdassa 2.17. Koska sekä asetuksen että esitetyn itsesääntelyyn perustuvan järjestelyn tulos on toteuttamisaikataulua lukuun ottamatta sama, asiaa koskeva päätös on puhtaasti poliittinen. Sen tekeminen on siis poliittisten päättäjien asia. 4.6. Jotta vältyttäisiin siltä, että yhteisöjen tuomioistuin kyseenalaistaa jo hyväkysytyn asetuksen, komitea suosittelee lopuksi lämpimästi ehdotetun asetuksen oikeusperustan huolellista tarkastamista. Yhteisön toimien uskottavuus ei saa joutua kiistanalaiseksi. Bryssel 29. marraskuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) Näitä seikkoja käsitellään Boston Consulting Groupin selvityksessä "Global Payments 2000/1" vuodelta 2000. (2) EU:n pankkiyhdistysten liitto, eurooppalaisten säästöpankkien ryhmittymä, eurooppalainen osuuspankkien yhteistyöryhmä. (3) MIF: "multilateral default interbank fee" (pankkien välisiin automaattisiin siirtoihin sovellettava perusmaksu). (4) EKP:n lausunto, 26. lokakuuta 2001 (CON/2001/34). (5) Euroopan parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnan järjestämä pyöreän pöydän kokous, 12. heinäkuuta 2001.