Komission suositus jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (vuosiksi 2003-2005) /* KOM/2003/0170 lopull. */





KOMISSION SUOSITUS jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (vuosiksi 2003-2005) SISÄLLYSLUETTELO I. Talouspolitiikan yleiset suuntaviivat 1. Lissabonissa asetetun strategisen päämäärän saavuttaminen - talouspolitiikan vaikutus 2. EU:n talouden vahvistaminen 2.1. Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikka 2.2. Euroopan kasvupotentiaalia lisäävät talousuudistukset 2.3. Kestävyyden vahvistaminen II. Maakohtaiset talouspolitiikan suuntaviivat 0. Euroalue 1. Belgia 2. Tanska 3. Saksa 4. Kreikka 5. Espanja 6. Ranska 7. Irlanti 8. Italia 9. Luxemburg 10. Alankomaat 11. Itävalta 12. Portugali 13. Suomi 14. Ruotsi 15. Yhdistynyt kuningaskunta I. Talouspolitiikan yleiset suuntaviivat 1. LISSABONISSA ASETETUN STRATEGISEN PÄÄMÄÄRÄN SAAVUTTAMINEN - TALOUSPOLITIIKAN VAIKUTUS EU on historiallisessa käännekohdassa. EU:lla on euroseteleiden ja -kolikoiden menestyksekkään käyttöönoton jälkeen edessään ennennäkemätön laajentuminen, jonka yhteydessä syntyy 25 jäsenvaltion muodostama unioni ja taloudellinen kokonaisuus, jonka väkiluku on yli 450 miljoonaa. Samaan aikaan maailmassa on suuria geopoliittisia jännitteitä, jotka varjostavat talousnäkymiä etenkin lyhyellä mutta mahdollisesti myös keskipitkällä aikavälillä. EU asetti Lissabonissa itselleen uuden strategisen päämäärän kuluvaa vuosikymmentä varten: siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Lissabonin strategian menestyksekäs täytäntöönpano edellyttää samanaikaisia ja johdonmukaisia poliittisia toimia talous-, sosiaali- ja ympäristöpolitiikan eri osa-alueilla. Näissä talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa keskitytään talouspolitiikan vaikutukseen kolmen seuraavan vuoden aikana. Tehostamisjärjestelyjen ja Brysselissä pidetyn Eurooppa-neuvoston kevätkokouksen päätelmien mukaisesti niissä keskitytään keskeisiin talouspoliittisiin kysymyksiin ja painopisteisiin kyseisenä ajanjaksona. Ne ovat keskeisellä sijalla politiikan yhteensovittamista koskevassa työssä, joka tukee talous- ja työllisyyspolitiikan ohjausta (economic governance) EU:ssa ja sen jäsenvaltioissa. Suuntaviivat osoittavat, että EU:ssa tiedostetaan entistä nopeamman ja kestävän kasvun tarve ja että se on päättänyt ryhtyä tällaisen tuloksen saavuttamiseksi tarvittaviin toimiin. Terve talous ja talouspolitiikka ovat taloudellisen vaurauden kestävän kasvun edellytys. Vahvempi yrittäjähenki sekä osaamiseen ja innovaatioihin tehtävien investointien lisääminen ovat uusien kasvumahdollisuuksien luomisen keskeinen edellytys. Entistä toimivammat ja kilpaillummat työ-, hyödyke- ja pääomamarkkinat ovat välttämättömät talouden joustavuuden ja potentiaalisen kasvun lisäämiseksi. Talouden, ympäristön ja yhteiskunnan kestävyyteen on kuitenkin kiinnitettävä asiaankuuluvaa huomiota, jotta ponnistelut tuottaisivat toivotun tuloksen pitkällä aikavälillä. Jäsenvaltioiden olisi näiden talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen lisäksi pantava täysimääräisesti täytäntöön työllisyyttä koskevat suuntaviivat ja niihin liittyvät suositukset, joiden on perustamissopimuksen (128 artiklan 2 kohdan) nojalla oltava talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaisia. Työllisyyttä koskevilla suuntaviivoilla pyritään kohdentamaan ja sovittamaan yhteen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkaa, joten niissä käsitellään työllisyyskysymyksiä kattavammin kuin talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa. Jäsenvaltioiden olisi saavutettava myös eläkejärjestelmien ja sosiaalisen osallisuuden koordinointia koskevan avoimen menettelyn puitteissa sovitut yhteiset tavoitteet. Talouspolitiikan yleisiä suuntaviivoja sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin ja yhteisöön. Kokonaisstrategian sisällä keskeiset talouspoliittiset haasteet voivat vaihdella jäsenvaltioittain niiden talouden kehityksen, näkymien, rakenteiden ja instituutioiden erojen takia. Osassa II huomioidaan nämä erot ja esitetään maakohtaisia talouspoliittisia suosituksia. Osassa II on myös euroaluetta koskeva jakso, jossa käsitellään sen erityishaasteita. Vaikka näissä suuntaviivoissa kuvattu yleinen politiikka soveltuu suurelta osin myös uusiin jäsenvaltioihin, niiden tilannetta ja politiikan erityisvaatimuksia tarkastellaan lähemmin vuonna 2004 päivitettävissä suuntaviivoissa. 2. EU:N TALOUDEN VAHVISTAMINEN Talouskasvu on osoittautunut selvästi ennakoitua heikommaksi. BKT:n kasvu pysyi verkkaisena vuonna 2002, ja lyhyen aikavälin indikaattorit viittaavat siihen, että se myös jatkuu verkkaisena. Heikon kasvun taustalla ovat paitsi viimeaikaiset geopoliittiset jännitteet ja hiipuva ulkomainen kysyntä myös yritysten ja kuluttajien luottamuksen mureneminen sekä riittämätön häiriönsietokyky. Lyhyen aikavälin kasvunäkymiin vaikuttavat maaliskuun lopulla Irakissa alkaneen sotilaallisen selkkauksen taloudelliset seuraukset. Jos oletetaan, että geopoliittiset jännitteet hellittävät, öljyn hinta laskee ja luottamus lisääntyy, elpymisen pitäisi olla mahdollista vuoden 2003 jälkipuoliskolla. Elpyminen jäänee heikoksi, koska kasvavan työttömyyden ja niin rahoitusyhtiöiden kuin muidenkin yhtiöiden heikkoina pysyneiden taseiden ennustetaan vaikuttavan kotimaiseen kysyntään. Työllisyys on kasvanut sitkeästi vuoden 2002 loppupuolelle asti, mutta koska talouskehitys heijastuu työmarkkinatilanteeseen vasta viipeellä, työttömyys todennäköisesti kääntyy nousuun vuonna 2003. Esimerkiksi palkankorotukset ovat mukautuneet hyvin hitaasti alhaiseen tuottavuuden kasvuun. Kuluttajahintainflaatio on viime aikoina juuri ja juuri ylittänyt kaksi prosenttia. Pohjainflaatio on hidastunut vuoden 2002 jälkipuoliskolta lähtien, joskin verkkaisesti. Vaikuttaakin siltä, että jäykkyys haittaa edelleen nopeaa sopeuttamista. Työvoimakustannuksia jarruttamalla inflaatiovauhdin pitäisi hidastua alle kahden prosentin. Lyhyellä aikavälillä öljyn hintakehitys on erittäin epävarmaa geopoliittisten jännitteiden takia. Tässä tilanteessa on tärkeää, että talouspolitiikalla herätetään luottamusta ja autetaan näin luomaan edellytyksiä entistä vahvemmalle kotimaiselle kysynnälle ja työpaikkojen luomiselle lyhyellä aikavälillä sekä kasvupotentiaalin lisäämiselle keskipitkällä aikavälillä. 2.1. Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikka Talouspolitiikalla on keskeinen tehtävä kasvun ja työllisyyden edistämisessä sekä hintatason vakauden ylläpitämisessä. Sen tavoitteena on oltava tasapainoisen kasvun tukeminen ja kulloisenkin kasvupotentiaalin täysimääräinen toteutuminen. Sen tavoitteena on myös oltava sellaisten edellytysten syntyminen, joilla edistetään riittävää säästämistä ja investointeja sekä investointien suuntaamista yhä enemmän osaamiseen ja innovaatioihin, jotta talous voidaan saattaa sellaiselle jatkuvalle nopeamman kasvun ja työllisyyden uralle, joka ei edistä rahan arvon alenemista. Yritysten ja yksilöiden on tulevaisuutta suunnitellessaan voitava luottaa siihen, että hintatason vakautta pidetään yllä ja että valuuttakurssit ja pitkät korot pysyvät varsin vakaina. Terveen makrotalouden ylläpitämiseen vaikuttavat keskuspankkien ja hallitusten harjoittama politiikka sekä palkkakehitys, jota ohjataan työmarkkinaosapuolten tekemillä palkkaratkaisuilla. Rahapolitiikasta vastaavien viranomaisten on tähdättävä hintatason vakauteen ja tämän jälkeen tuettava yleistä talouspolitiikkaa. Jäsenvaltioiden on finanssipolitiikan avulla edistettävä tuotannon vakauttamista nopeampaan ja kestävään kasvutrendiin antamalla automaattisten vakauttajien toimia täysimääräisesti ja symmetrisesti koko suhdannekierron ajan. Komission 27. marraskuuta 2002 antaman tiedonannon mukaisesti jäsenvaltioiden on myös vahvistettava finanssipolitiikan yhteensovittamista. Tähän on kaksi edellytystä. Ensiksi on vältettävä liiallisia alijäämiä. Toiseksi on saavutettava lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen suhdannekorjattu julkisen talouden rahoitusasema. Kun arvioidaan lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa koskevan vaatimuksen noudattamista, on kuitenkin kiinnitettävä erityistä huomiota maakohtaisiin oloihin, jotta voidaan varmistaa i) kaikkina aikoina riittävä liikkumavara automaattisten vakauttajien täysimääräiselle toiminnalle rikkomatta 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen, ii) julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys sekä iii) johdonmukaisuus vakaus- ja lähentymisohjelmissa tarkoitetun julkisen talouden kehityksen ja laadun sekä lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa koskevan vaatimuksen välillä. Jäsenvaltioiden on kolmen seuraavan vuoden aikana erityisesti 1) säilytettävä lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen julkisen talouden rahoitusasema koko suhdannekierron ajan ja, siltä osin kuin tätä ei ole vielä saavutettu, toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet, jotta suhdannekorjattu rahoitusasema paranee vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, 2) tämän jälkeen ja erityisesti kasvun jatkuessa vältettävä myötäsyklistä politiikkaa, joka estää automaattisia vakauttajia toimimasta täysimääräisesti ja symmetrisesti koko suhdannekierron ajan; vahvistettava finanssipolitiikan yhteensovittamista tästä vuodesta lähtien. Palkkakehityksellä on osaltaan tuettava vakaata makrotaloutta ja työllistävää politiikkayhdistelmää. Jäsenvaltioiden on edistettävä soveliaita puitteita työmarkkinaosapuolten palkkaneuvotteluille. On tärkeää 3) varmistaa, että nimelliset palkankorotukset ovat johdonmukaisia hintatason vakauden ja tuottavuuden kasvun kanssa; palkkakehityksen on pysyttävä maltillisena tuottavuuden mahdollisen kausiluonteisen elpymisen tai öljyn hintapiikin kiihdyttämän inflaation yhteydessä, jotta voidaan palauttaa voittomarginaalit ja näin tukea työpaikkoja luovien investointien kasvua. 2.2. Euroopan kasvupotentiaalia lisäävät talousuudistukset Rakenneuudistukset ovat välttämättömiä EU:n kasvupotentiaalin parantamiseksi. Ne olisi toteutettava kattavasti ja yhteensovitetusti, jotta synergiaa olisi mahdollisimman paljon. Ne edistävät vakaata makrotaloutta lisäämällä talouden joustavuutta. Eri alojen rakenneuudistukset voivat yhdessä toteutettuina tuoda huomattavia etuja ja vähentää sopeuttamisen kustannuksia. Esimerkiksi työmarkkinauudistukset lisäävät työvoiman tarjontaa, mutta ylimääräisen työvoiman työllistyminen nopeutuu hyödyke- ja pääomamarkkinauudistusten luomien uusien liiketoimintamahdollisuuksien takia. Vastaavasti hyödyke- ja pääomamarkkinauudistusten luomat uudet liiketoimintamahdollisuudet voidaan hyödyntää vain, jos asianmukaisesti koulutettuja ja ammattitaitoisia työntekijöitä voidaan palkata sopivin ehdoin. i) Kohti täystyöllisyyttä: työpaikkojen lisääminen ja niiden laadun parantaminen Henkilöstöresurssit ovat EU:ssa edelleen suurelta osin vajaakäytössä. Tämä näkyy EU:n suhteellisen alhaisessa työllisyysasteessa ja vähäisessä työn tuottavuuden kasvussa (viimeksi mainittua käsitellään 2.2 kohdan ii alakohdassa). BKT henkeä kohti jää EU:ssa selvästi alle Yhdysvaltain tason, mikä johtuu pääasiassa siitä, että EU:ssa harvemmat ihmiset ovat työssä ja työtuntien määrä on yleensä pienempi kuin Yhdysvalloissa. Tämä saattaa osittain johtua vapaa-ajan arvostuksesta, mutta usein kyse on yksinkertaisesti siitä, onko työnteko kannattavaa. Monia on tosiasiallisesti rohkaistu poistumaan työmarkkinoilta tai pysymään työvoiman ulkopuolella esimerkiksi suhteellisen anteliaiden tai hölläkätisesti valvottujen etuusjärjestelmien tai varhaiseläkkeelle siirtymisen kannustimien takia. Kun nämä ihmiset sitten hakevat töihin, työtä verotetaan ankarasti ja etuudet menetetään. Etenkin vähän koulutettujen tai köyhillä alueilla asuvien työllistäminen tulee kalliiksi, joten on paitsi parannettava koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen laatua (kuten ii alakohdassa todetaan) myös annettava palkkojen vastata entistä paremmin tuottavuutta. Joustamattomat työmarkkinasäännöt, jotka suojelevat vakiintuneita työntekijöitä mutta joiden takia uusien työntekijöiden palkkaaminen on yrityksille riski, jättävät monet työmarkkinoiden ulkopuolelle. Heillä on valittavanaan joko sarja satunnaisia tilapäistöitä tai pitkäaikaistyöttömyys ja työvoiman ulkopuolelle jääminen. Jos taas sääntely olisi nykyistä keveämpää ja työjärjestelyt olisivat nykyistä joustavampia - esimerkiksi mahdollisuuksia osa-aikatyöhön ja joustavaan työaikaan lisättäisiin - ja tätä tasapainotettaisiin asianmukaisella työsuhdeturvalla, ihmisten olisi nykyistä helpompaa osallistua työhön ja yritysten palkata heitä. Myös työvoiman liikkuvuuden esteet ja pidäkkeet - niin maantieteelliset kuin ammatillisetkin - haittaavat työmarkkinoiden moitteetonta toimintaa, joten avoimet työpaikat ja niihin saatavilla olevat henkilöstöresurssit on saatava kohtaamaan nykyistä paremmin. Jäsenvaltioiden on tutkittava, kuinka työmarkkinoiden paineita voidaan helpottaa siirtotyöläisten tehokkaalla kotouttamisella. Olosuhteiden luominen täystyöllisyydelle, työn parempi laatu ja tuottavuus, lisääntynyt yhteenkuuluvuus ja osallisuutta edistävät työmarkkinat ovat oleellinen osa Lissabonin strategiaa, ja niistä on tullut EU:n työllisyysstrategian keskeisiä tavoitteita. Henkilöstöresurssien entistä parempi hyödyntäminen on tärkeä painopiste Lissabonin strategiassa. EU:n valtion- ja hallitusten päämiehet ovatkin päättäneet asettaa tavoitteita kokonaistyöllisyysasteelle ja naisten ja ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteelle sekä vaatineet EU:n tosiasiallisen keskimääräisen eläkeiän nostamista viidellä vuodella. Tavoitteiden saavuttaminen olisi tärkeä askel kohti täystyöllisyyttä. Työllisyysasteen nousu edistäisi suoraan talouskasvua. Se on osa tunnustettua kolmivaiheista strategiaa, jolla pyritään lieventämään väestön ikääntymisen vaikutuksia julkiseen talouteen. Työllisyysasteen nousu helpottaisi myös sosiaaliturvajärjestelmien rahoittamista, jolloin välillisiä työvoimakustannuksia voitaisiin tulevaisuudessa vähentää edelleen. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi on puututtava EU:n korkean työttömyysasteen ja alhaisen työvoimaosuuden perimmäisiin syihin. Tärkeitä ovat toimet, joilla parannetaan kannustimia, jotta työnteosta tehdään kannattavaa, helpotetaan työpaikkojen luomista ja parannetaan työmarkkinoiden toimintaa. Jäsenvaltioiden on työllisyyttä lisääviä uudistuksia toteuttaessaan pantava määrätietoisesti täytäntöön työllisyyttä koskevat suuntaviivat ja niille osoitetut suositukset, joissa työllisyyskysymyksiä käsitellään kattavasti. Jotta voidaan parantaa EU:n kasvupotentiaalia ja lieventää väestön ikääntymisen vaikutuksia julkiseen talouteen, jäsenvaltioiden on kolmen seuraavan vuoden aikana erityisesti 4) parannettava verojen ja etuuksien yhteenlaskettuja kannustinvaikutuksia, alennettava korkeaa efektiivistä marginaaliverokantaa työttömyyden vähentämiseksi ja köyhyysloukkujen poistamiseksi, kevennettävä pienipalkkaisten työntekijöiden verorasitusta, parannettava etuuksien kelpoisuusehtojen hallinnointia säilyttäen samalla riittävä sosiaaliturvan taso sekä varmistettava tehokas työnhaun tukipalvelu etuuksien saajille (ks. myös työllisyyttä koskeva suuntaviiva 8), 5) varmistettava, että palkkaneuvottelujärjestelmät antavat palkkojen vastata tuottavuutta, kun otetaan huomioon erot ammattitaidossa ja paikalliset työmarkkinaolot, 6) edistettävä entistä joustavampia työjärjestelyjä ja tarkistettava työmarkkinasääntöjä etenkin työsopimusten osalta ottaen huomioon sekä joustavuuden että työsuhdeturvan tarve (ks. myös työllisyyttä koskeva suuntaviiva 3), 7) helpotettava sekä maantieteellistä että ammatillista työvoiman liikkuvuutta etenkin edistämällä tutkintojen tunnustamista sekä sosiaaliturva- ja eläkeoikeuksien siirrettävyyttä, poistamalla asuntomarkkinoihin liittyvät liikkuvuuden esteet ja edistämällä elinikäistä oppimista (ks. myös työllisyyttä koskevat suuntaviivat 4 ja 10), 8) varmistettava, että aktiivinen työmarkkinapolitiikka kohdennetaan yksilölliset tarpeet huomioon ottaen erityisesti niihin, jotka kohtaavat kaikkein eniten vaikeuksia työmarkkinoilla, täsmällisten vaikutusten arviointien mukaisesti (ks. myös työllisyyttä koskevat suuntaviivat 1 ja 7). ii) Kohti kilpailukykyistä ja dynaamista osaamistaloutta ja parempia työpaikkoja: tuottavuuden ja liiketoiminnan dynaamisuuden lisääminen EU:n kasvupotentiaalin lisääminen edellyttää paitsi työpaikkojen luomista myös lisäkimmokkeen antamista työn tuottavuudelle ja liiketoiminnan dynaamisuudelle. Kun työvoima vähitellen hupenee väestön ikääntyessä, on välttämätöntä lisätä edelleen tuottavuutta elintason säilyttämiseksi ja nostamiseksi tulevaisuudessa. Tuottavuuden parantuminen mahdollistaa reaalipalkkojen korotukset, lisää investointimahdollisuuksia ja laajentaa julkisten palvelujen rahoituspohjaa. Tuottavuuden parantaminen edellyttää sisämarkkinoiden tarjoamien mahdollisuuksien täysimääräistä hyödyntämistä, investointeja ammattitaitoon, osaamiseen, innovaatioihin ja organisaatioiden muutoksiin sekä uuden teknologian laajempaa käyttöä. Samalla on lisättävä selvästi liiketoiminnan dynaamisuutta, jotta voidaan parantaa eurooppalaisten yritysten kilpailuasemaa. Työn tuottavuuden kasvun edellytyksenä on fyysiseen pääomaan ("pääoman syveneminen") sekä osaamiseen ja innovaatioihin tehtävien investointien lisääminen. Laadukasta työtä edistämällä ja henkilöstöresurssien kokonaislaatua investointien kautta parantamalla lisätään osaltaan inhimillistä pääomaa ja työn tuottavuutta. Myös yleissivistävän koulutuksen ja ammattikoulutuksen syrjimätön saatavuus parantaa tuottavuutta ja työllistymismahdollisuuksia. Työn laatua käsitellään lähemmin työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa. Lissabonin päämäärien saavuttamiseksi tarvitaan sekä julkisen että yksityisen sektorin panosta. Hallitukset voivat käyttää julkisia varoja mahdollisimman tehokkaasti, kohdentaa julkisia menoja fyysiseen ja inhimilliseen pääomaan sekä osaamiseen tehtäviin kasvua edistäviin investointeihin yleiset budjettirajoitukset huomioon ottaen sekä pyrkiä lisäämään julkisen tuen vipuvaikutusta yksityisiin investointeihin. Leijonanosan lisäinvestoinneista on tultava yksityiseltä sektorilta. Politiikalla onkin pyrittävä parantamaan sellaisia talouden puitteita, joilla yrityksiä kannustetaan innovaatioihin, investointeihin ja kasvuun. Tämä tarkoittaa kilpailun lisäämistä hyödyke- ja pääomamarkkinoilla, yrittäjyyden edistämistä ja laadukkaan sääntely-ympäristön varmistamista, sijoittajien luottamuksen lisäämistä sekä osaamiseen ja innovaatioihin tehtävien investointien palkitsemista. Sisämarkkinoilla, mukaan luettuna rahoitusmarkkinoiden yhdentyminen, on tässä tärkeä tehtävä, kuten viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet. Komissio esittää vuosiksi 2003-2005 uuden ja tehostetun sisämarkkinastrategian, joka sisältää uusia ehdotuksia siitä, miten sisämarkkinoiden mahdollisuudet kasvuun, työpaikkojen luomiseen ja kilpailukykyyn voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti. Jäsenvaltioiden on kolmen seuraavan vuoden aikana erityisesti 9) lisättävä kilpailua hyödyke- ja palvelumarkkinoilla i) tehostamalla sisämarkkinadirektiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä poistamalla jäljellä olevat rajatylittävän kaupan ja markkinoille pääsyn esteet (mukaan luettuina verotusjärjestelmän luomat esteet) hyödyke- ja etenkin palvelumarkkinoilla, ii) avaamalla lisää julkisten hankintojen markkinoita, iii) antamalla kilpailu- ja sääntelyviranomaisille riittävästi voimavaroja, iv) jatkamalla valtiontukien kokonaismäärän alentamista sekä suuntaamalla tuet yhteisön yhteisen edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin ja kohdentamalla ne vain sellaisiin kohteisiin, joissa markkinat eivät toimi, sekä v) edistämällä markkinoille pääsyä ja tehokasta kilpailua verkkotoimialoilla sekä lisäämällä kansallisten markkinoiden kytkettävyyttä ja varmistamalla kuluttajille yleistä taloudellista etua koskevat palvelut, 10) nopeutettava EU:n pääomamarkkinoiden yhdentymistä etenkin panemalla täytäntöön riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman vuoteen 2003 mennessä ja rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman vuoteen 2005 mennessä (arvopaperimarkkinoiden osalta vuoteen 2003 mennessä), varmistamalla EU:n sääntöjen johdonmukaisen valvonnan ja poistamalla tehokkaan rajatylittävän selvitystoiminnan esteet, 11) luotava yrittäjyyttä sekä pk-yritysten perustamista ja kasvua tukeva ympäristö vähentämällä yritysten hallinnollisia rasitteita, tehostamalla julkista sektoria, yksinkertaistamalla yhtiöverojärjestelmää sekä parantamalla sääntely-ympäristöä, varsinkin pääsy- ja irtautumismekanismeja; parannettava pienten ja keskisuurten yritysten mahdollisuuksia saada rahoitusta, 12) hyväksyttävä ja toteutettava toimenpiteitä, joilla vahvistetaan yritysjohdon valvontaa (corporate governance) koskevia sääntöjä kansallisella tasolla ja yhteisön tasolla; parannettava edelleen kansallisen tason ja yhteisön tason järjestelyjä, jotka koskevat tehokasta toimialojen ja maiden rajat ylittävää rahoituslaitosten valvontaa ja rahoitukseen liittyvää kriisinhallintaa, 13) edistettävä osaamiseen ja innovaatioihin tehtäviä investointeja ja pyrittävä nostamaan T&K -investointien kokonaismäärä tavoitteen mukaisesti 3 prosenttiin BKT:sta i) kehittämällä T&K-toimintaa ja innovaatioita edistäviä puitteita ja toteuttamalla kohtuuhintainen, oikeudellisesti varma yhteisöpatentti, ii) edistämällä tieto- ja viestintätekniikan saatavuutta ja käyttöä eEurope 2005 -toimintasuunnitelman mukaisesti, iii) helpottamalla unionin Galileo-satelliittipaikannusjärjestelmän kehittämistä sekä iv) parantamalla yleissivistävien ja ammatillisten koulutusjärjestelmien laatua ja tehokkuutta, mukaan luettuina elinikäinen oppiminen ja aktiivinen työmarkkinapolitiikka, jotta voidaan vastata ammattitaitovaatimusten muutoksiin riittävällä tavalla ja näin ylläpitää ja lisätä inhimillistä pääomapohjaa (ks. myös työllisyyttä koskeva suuntaviiva 4), 14) lisättävä julkisen sektorin osuutta kasvussa i) kohdentamalla julkisia menoja fyysisen ja inhimillisen pääoman kartuttamiseen yleiset budjettirajoitukset huomioon ottaen, ii) tehostamalla julkisten menojen käyttöä muun muassa ottamalla käyttöön mekanismeja, joilla arvioidaan julkisten varojen ja politiikan tavoitteiden välistä suhdetta ja hallitaan menoja, sekä iii) luomalla asianmukaiset puitteet julkisen ja yksityisen sektorin yhteisille aloitteille. 2.3. Kestävyyden vahvistaminen Kasvu voi olla kestävää vain, jos talouden, ympäristön ja yhteiskunnan kestävyyteen kiinnitetään asiaankuuluvaa huomiota. Ehdotetun lainsäädännön vaikutusten arviointien ja kustannus-hyötyanalyysin avulla voidaan tunnistaa synergia ja vuorovaikutus taloudellisten, ympäristöä koskevien ja sosiaalisten tavoitteiden välillä sekä arvioida niitä järjestelmällisesti. Mahdollisuuksien mukaan olisi suosittava joustavia, markkinapohjaisia ratkaisuja, joilla saavutetaan ympäristöä koskevat ja sosiaaliset päämäärät talouskehitystä vaarantamatta. i) Talouden kestävyys: julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen Väestön ikääntyminen tuo tullessaan merkittäviä haasteita. Vanhushuoltosuhteen kohoaminen lisää julkiseen talouteen kohdistuvia paineita. Hupeneva työikäinen väestö joutuu pääosin vastaamaan etenkin julkisten eläkemenojen ja terveydenhuoltomenojen kasvusta. Lissabonin, Tukholman ja Barcelonan Eurooppa-neuvostoissa on korostettu tarvetta varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys. Jotta väestön ikääntymisen vaikutukset talouteen ja julkiseen talouteen voitaisiin huomioida, Tukholman Eurooppa-neuvostossa päätettiin noudattaa kolmivaiheista strategiaa, jossa keskitytään työllisyysasteen nostamiseen (ks. 2.2 kohdan i alakohta), julkisen velan vähentämiseen sekä eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmien uudistamiseen. Kestävyys olisi nimenomaisesti otettava huomioon arvioitaessa jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusasemaa, ja julkisen talouden seurantaprosessissa on lähivuosina painotettava entistä enemmän velkasuhdetta. Eläkejärjestelmien uudistukset olisi toteutettava määrätietoisesti Göteborgin ja Laekenin Eurooppa-neuvostoissa hyväksyttyjen kolmen laaja-alaisen yhteisen tavoitteen mukaisesti. Näin olisi turvattava eläkkeiden riittävyys, varmistettava eläkejärjestelmien rahoituksen kestävyys sekä uudenaikaistettava eläkejärjestelmiä talouden, yhteiskunnan ja yksilöiden muuttuvien tarpeiden mukaan. Brysselissä maaliskuussa 2003 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kevätkokouksessa pantiin tyytyväisenä merkille jäsenvaltioiden eläkestrategioita käsittelevä yhteinen raportti, jossa korostetaan, että rahoituksen kestävyyden varmistaminen pitkällä aikavälillä on paitsi itsessään tärkeää myös tulevaisuudessa riittävän eläketurvan välttämätön edellytys. Siinä todetaan, että uudistusprosessin peruspyrkimys - riittävien eläkkeiden rahoituksen kestävyyden takaaminen - edellyttää jatkuvaa sinnikkyyttä sekä entistä laaja-alaisempia ja kunnianhimoisempia ponnisteluja. Jotta väestön ikääntymisen vaikutukset julkiseen talouteen voitaisiin huomioida ajoissa, nykyiset mahdollisuudet olisi käytettävä täysimääräisesti, ennen kuin vaikutukset alkavat voimistua. Tässä yhteydessä on tarkasteltava lähemmin maahanmuuton vaikutusta. Jäsenvaltioiden on kolmen seuraavan vuoden aikana erityisesti 15) varmistettava, että velkasuhde laskee edelleen; niiden jäsenvaltioiden, joiden velkasuhde ylittää vielä 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, on ensiksi varmistettava julkisen velan tyydyttävä supistuminen kohti kyseistä arvoa; muiden jäsenvaltioiden on varmistettava velkasuhteen riittävä aleneminen, jotta julkista taloutta voidaan vahvistaa väestön ikääntymisen kustannusten varalta, mukaan luettuna väestön ikääntymiseen liittyvien menojen kasvu, 16) suunniteltava, esiteltävä ja pantava tehokkaasti täytäntöön eläkejärjestelmien uudistuksia; kannustettava työelämässä pysymistä muuttamalla eläke- sekä vero- ja etuusjärjestelmien kannustimia, jotka edistävät varhaista poistumista työmarkkinoilta, sekä rajoittamalla pääsyä varhaiseläkejärjestelmiin; parannettava eläkejärjestelmän mahdollisuuksia selviytyä väestörakenteen muutoksista ja elinajanodotteen ennustetusta noususta; lisättävä rahoitusta ja parannettava tarvittaessa lisäeläkejärjestelmiin pääsyä ja turvattava nämä etuudet sekä lisättävä läpinäkyvyyttä maksujen ja etuuksien välillä; mukautettava eläkejärjestelmiä entistä joustavampiin työ- ja uramalleihin sekä yksilöllisiin tarpeisiin, mukaan luettuna eläke-etuuksien siirrettävyys (ks. työllisyyttä koskevat suuntaviivat 5 ja 8). ii) Yhteiskunnan kestävyys: taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistäminen Lissabonin strategia voi onnistua ja houkutella jatkuvaa ja laajaa tukea tarvittaville rakenneuudistuksille vain, jos se osaltaan parantaa kaikkien mahdollisuuksia. Terveellä talouspolitiikalla voidaan vaikuttaa merkittävästi taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen: ensiksikin sillä parannetaan entistä nopeamman työpaikkojen luomisen edellytyksiä etenkin vähän koulutettujen ja kehityksessä jäljessä olevilla alueilla asuvien osalta, koska työpaikka on paras suoja köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä vastaan; toiseksi sillä luodaan kasvun ja investointien lisäämisen edellytyksiä ja helpotetaan näin alueellisten erojen kiinnikuromista (vaikka köyhät jäsenvaltiot kurovat kiinni eroa muihin jäsenvaltioihin, talouskehityksessä on edelleen eroja, ja erot voimistuvat huomattavasti laajentumisen jälkeen); ja kolmanneksi sillä edistetään entistä tuottavampaa, sosiaaliset olot ja yhdenvertaisen kohtelun huomioon ottavaa taloutta, joten sillä luodaan voimavaroja sosiaali-, koulutus- ja aluekehityspolitiikkaan, jota tarvitaan helpottamaan talouden muutosta sekä vähentämään köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä. Työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa ja sosiaalista osallisuutta koskevassa prosessissa käsitellään osallistavien työmarkkinoiden osuutta yhteenkuuluvuutta edistävissä yhteiskunnissa. Erojen kiinnikurominen ja työpaikkojen luominen edellyttävät suotuisia puitteita yksityisen sektorin toiminnalle ja investoinneille. Tämän asiakirjan eri osissa kuvatun politiikan menestyksekäs täytäntöönpano helpottaa tällaisten puitteiden syntymistä. On tärkeää erityisesti toteuttaa työmarkkinoiden toimintaa parantavia toimenpiteitä sekä antaa palkkojen vastata tuottavuuseroja ammattitaidossa ja paikallisia työmarkkinaoloja. Niin ikään tarvitaan kohdennettuja poliittisia toimia, joilla pyritään varmistamaan laadultaan riittävän perusinfrastruktuurin saatavuus sekä parantamaan koulutusta ja elinikäistä oppimista ja näin lisäämään työvoiman ammattitaitoa ja sopeutumiskykyä. Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että EU edistää merkittävästi investointeja kehityksessä jäljessä oleville alueille koheesio- ja rakennerahastojen sekä Euroopan investointipankin kautta. Jäsenvaltioiden olisi osoitettava tuntuvasti julkisia investointeja yleissivistävän koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen eri osa-alueisiin sekä toteutettava uudistuksia, joilla parannetaan koulutustasoa sekä edistetään yritysten ja yksityisten jatkuvia investointeja. Viranomaisten on kolmen seuraavan vuoden aikana erityisesti 17) varmistettava riittävä sosiaalisen suojelun taso ja ryhdyttävä toimiin sosiaaliturvajärjestelmien uudenaikaistamiseksi sekä torjuttava köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä, jotta voidaan tukea Lissabonin laaja-alaisia tavoitteita etenkin työllisyyden osalta ja luoda näin osallistavat työmarkkinat ja yhteenkuuluvuutta edistävä yhteiskunta kaikille (ks. myös suuntaviiva 4), 18) parannettava markkinoiden toimintaa siten, että ne edistävät yksityisiä investointeja kehityksessä jäljessä oleville alueille, etenkin antamalla palkkojen vastata tuottavuutta, kun otetaan huomioon erot ammattitaidossa ja paikalliset työmarkkinaolot (ks. myös suuntaviiva 5), 19) varmistettava, että julkinen tuki, mukaan luettuna EU:n myöntämä tuki, kehityksessä jäljessä oleville alueille keskitetään vahvasti inhimilliseen pääomaan, tietopääomaan ja asianmukaiseen infrastruktuuriin tehtäviin investointeihin ja että investointiohjelmat suunnitellaan ja toteutetaan tehokkaasti, jotta niiden vaikutus voidaan maksimoida (ks. myös suuntaviiva 13); vahvistettava tässä yhteydessä komission ja Euroopan investointipankin toiminnallista yhteistyötä. iii) Kestävä kehitys: luonnonvarojen tehokkaan käytön edistäminen Talouskasvu ei saa tapahtua ympäristön kustannuksella, jotta se lisäisi osaltaan nykyisten ja tulevien kansalaisten hyvinvointia. Luonnonvarojen tehokkaan käytön edistäminen edellyttää, että niiden hinnat vastaavat niiden kustannuksia yhteiskunnalle, mukaan luettuina niiden käyttöönotosta, käytöstä ja loppusijoituksesta aiheutuviin ympäristövahinkoihin liittyvät ulkoiset kustannukset. Näin kannustetaan yritysten sopeutumista ja innovatiivisia ratkaisuja. Monilla luonnonvaroilla (esimerkiksi puhtaalla ilmalla ja vedellä) on kuitenkin sellainen yhteinen piirre, että niiden omistusoikeudet eivät ole selvärajaisia. Vaikka luonnonvarojen kestävä hoito on koko yhteiskunnan edun mukaista, yksittäisellä ihmisellä ei tällöin ole kannustinta siihen. Julkiset toimet ovat tarpeen, jotta talouskasvu onnistutaan erottamaan ympäristön pilaantumisesta. Tämä edellyttänee sääntelyvälineiden ja markkinapohjaisten välineiden yhdistelmää. Taloudellisen toiminnan ympäristökustannukset olisi vähitellen sisällytettävä tuotteiden hintaan. Niukkojen luonnonvarojen käytöstä olisi maksettava. Saastuttaja maksaa -periaatetta olisi sovellettava järjestelmällisesti. Jäsenvaltioiden on kolmen seuraavan vuoden aikana erityisesti 20) vähennettävä alakohtaisia tukia, verovapautuksia ja muita kannustimia, jotka vaikuttavat kielteisesti ympäristöön ja haittaavat kestävää kehitystä; varmistettava muun muassa verojen ja maksujen avulla, että luonnonvarojen, kuten veden, käyttöönoton, käytön ja mahdollisten päästöjen hinnoittelu vastaa asianmukaisesti niiden niukkuutta ja kaikkia niiden käytöstä aiheutuvia ympäristövahinkoja, 21) vähennettävä energiatukia, edistettävä markkinainstrumenttien käyttöä sekä laajennettava edelleen energiaveropohjaa ja varmistettava energiaverojen asianmukainen porrastus, jotta voidaan saavuttaa entistä kestävämpi energiankulutuksen yhdistelmä ja taso; lisättävä edelleen kilpailua ja verkkojen yhteenkytkettävyyttä energiamarkkinoilla, 22) mukautettava liikenteen vero-, maksu- ja tukijärjestelmää, jotta se vastaa nykyistä paremmin liikenteestä aiheutuvia ympäristövahinkoja ja yhteiskunnallisia kustannuksia, ja vähennettävä näin liikennepalvelujen kysynnässä ja liikennemuotojen valinnassa olevia vääristymiä sekä lisättävä kilpailua, esimerkiksi nopeuttamalla säänneltyjen markkinoiden avaamista, rautateiden rahtiliikenteen kaltaisissa liikennemuodoissa niiden kilpailukyvyn parantamiseksi, 23) jatkettava pyrkimyksiä Kioton pöytäkirjasta johtuvien sitoumustensa täyttämiseksi, mikä koskee etenkin niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole edistyneet riittävästi sitoumustensa täyttämisessä; pantava tätä varten täytäntöön EY:n kasvihuonekaasujen päästökauppajärjestelmä: laadittava kansallisia jakosuunnitelmia; perustettava kansallisia luparekistereitä; luotava järjestelmiä, joiden avulla voidaan asianmukaisesti seurata päästöjä, tiedottaa niistä ja tarkistaa niitä laitostasolla; laadittava uusia ja pantava välittömästi täytäntöön nykyisiä toimintalinjoja ja toimenpiteitä niille aloille, jotka eivät kuulu päästöoikeuskaupan piiriin, sekä luotava järjestelmiä, joissa tiedotetaan näistä toimintalinjoista ja toimenpiteistä ja niiden vaikutuksista päästöihin. II. Maakohtaiset talouspolitiikan suuntaviivat 0. Euroalue Vuosina 2001-2002 havaittu talouden laskusuhdanne paljasti euroalueen rakenteelliset heikkoudet. Sisäinen dynaamisuus näytti vahvalta vielä vuonna 2000, mutta se haihtui, kun elpymistä ei tapahtunutkaan. Yhtenä syynä tähän on euroalueen alhainen potentiaalinen kasvuvauhti, joka rajoittaa kestävän vahvan talouskasvun mahdollisuuksia. Toinen suhdanteista johtuva syy on heikko kotimainen kysyntä, joka ei muodostanut riittävää puskuria taloudellisten häiriöiden vaikutusten varalta. Tämä oli erityisen selvää vuonna 2002, jolloin kotimainen kysyntä ei ollut riittävän vahvaa hyötyäkseen ulkopuolisesta kimmokkeesta. Talouskasvun odotetaan vähitellen elpyvän potentiaaliselle tasolle, kun viimeaikaisten häiriöiden vaikutus häviää. Vuoden 2003 alussa talousnäkymiin vaikuttavat erilaiset oletukset kasvua heikentävien riskien toteutumisesta, niiden ajankohdasta ja niiden laadusta. Geopoliittisella epävarmuudella on erityisen voimakas vaikutus talousnäkymiin. Yleisesti ottaen ennusteissa oletetaan, että kasvu jatkuu hyvin vaimeana vuonna 2003 ja että elpyminen voimistuu vasta vuoden 2003 jälkipuoliskolla ja kiihtyy vuonna 2004. Euroalueella on edessään seuraavat haasteet: * tasapainoisen talouspolitiikkayhdistelmän laatiminen * perusteettomiin inflaatioeroihin puuttuminen * talouspolitiikan yhteensovittamisen vahvistaminen Tasapainoisen makrotalouspolitiikkayhdistelmän laatiminen Euroalueen politiikkayhdistelmä on suunniteltava huolellisesti, jotta se tukisi talouden elpymistä haittaamatta kuitenkaan pitkän aikavälin kestävyyttä ja vakautta. Talouspolitiikalla on edelleen tähdättävä vakauteen, mutta siinä olisi hyödynnettävä liikkumavaraa, jotta kasvun elpymistä voitaisiin tukea lyhyellä aikavälillä. Nykyisessä taloustilanteessa on tärkeää, että politiikkayhdistelmä lisää kuluttajien ja sijoittajien luottamusta. Poliittisia toimia arvioitaessa on otettava huomioon, miten ne vaikuttavat taloutta kohtaan tunnettuun luottamukseen. Tämä koskee erityisesti finanssipolitiikkaa. Tämä tarkoittaa, että talouspolitiikassa olisi edelleen sitouduttava keskipitkän aikavälin vakauteen, jotta voitaisiin lisätä yritysten ja kuluttajien luottamusta. EKP:n olisi pyrittävä pitämään yllä hintavakautta keskipitkällä aikavälillä ja tuettava yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hintavakauden tavoitetta. Kun talouden toimeliaisuus lähestyy potentiaalista kasvuvauhtia, on tärkeää keskittyä makrotalouspolitiikassa jälleen keskipitkän aikavälin tavoitteisiin. Finanssipolitiikalla on varmistettava sellainen julkisen talouden rahoitusasema, että voidaan yhtäältä varautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin ja toisaalta saavuttaa talouskasvua edistävä julkinen meno- ja tulorakenne. Perusteettomiin inflaatioeroihin puuttuminen Euroalueella vuonna 1997 tapahtunut inflaatioerojen voimakas supistuminen ei jatkunut, vaan inflaatioerot ovat sittemmin kasvaneet tasaisesti. Jäsenvaltioiden väliset inflaatioerot voivat johtua rahaliiton tehokkaasta toiminnasta; valuuttakursseissa ja rahapolitiikassa ei ole liikkumavaraa maatasolla, joten maiden välisistä suhteellisten hintojen muutoksista tulee tärkeä sopeuttamisen mekanismi. Inflaatioerot ovat kuitenkin perusteettomia silloin, kun niiden taustalla ovat toimimattomat hyödyke- ja työmarkkinat tai kehno politiikka. Tilapäisistä häiriöistä aiheutuva hintojen ja palkkojen nousu ei saa johtaa inflaation juurtumiseen. Hinnoissa ja palkoissa olisi oltava tarvittava jousto tällaisen kehityksen estämiseksi ja vakauden edistämiseksi. Viimeaikaisten inflaatioerojen taustalla on lähinnä kansallisten talouksien monimuotoisuus, joten ne eivät aiheuta erityistä huolta. Vuosina 2000-2002 havaitut inflaatioerot johtuivatkin pääasiassa elintarvikkeista, energiasta ja tietyistä palveluista. Näiden kolmen alan osuus inflaatioerojen lisääntymisestä vuoteen 1997 verrattuna on lähes kolme neljäsosaa. Erityisesti energian hinnannousu vuosina 2000-2001 ja eläintautien vaikutukset vuonna 2001 kohdistuivat joihinkin maihin enemmän kuin toisiin. Lisäksi monien vaihdettavissa olevien tavaroiden ja palvelujen kansallisissa hintatasoissa on vielä merkittäviä eroja euroalueella. Sisämarkkinoiden entistä tehokkaamman toiminnan ja euron lisäämän hintojen avoimuuden pitäisi edelleen lähentää kansallisia hintatasoja, vaikka tilapäisiä inflaatioeroja voikin esiintyä. Hintahäiriöiden epäsymmetristä inflaatiovaikutusta ovat luultavasti pahentaneet joissakin jäsenvaltioissa järjestelmät, joissa palkat sidotaan inflaatioon, ja erilaiset poliittiset reaktiot energian hinnannousuun. Talouspolitiikan yhteensovittamisen vahvistaminen Taloudellisen yhdentymisen voimistuessa heijastusvaikutusten vaara kasvaa, jolloin talouspolitiikan yhteensovittamisen tarve korostuu. Yhteisen rahan käyttöönotto on syventänyt kansallisen politiikan ulkoisvaikutuksia euroalueella. Euron valuuttakurssista, euroalueen vaihtotaseesta ja euroalueen keski-inflaatiosta on tullut yhteishyödykkeitä. Tämä tarkoittaa, että talouspolitiikan ja rakennepolitiikan yhteensovittamista on vahvistettava euroalueella, jotta se voi vastata joustavammin talouden sokkeihin. Myös kasvupotentiaalia ja taloudellista suorituskykyä nostettava. Vakaan makrotalouden ja kasvua edistävän politiikkayhdistelmän ylläpitäminen edellyttää talouspolitiikan johdonmukaista laatimista. Asianomaisten poliittisten toimijoiden toimeksiantoa ja riippumattomuutta on kunnioitettava, mutta niiden on varmistettava tavoitteidensa yhteensopivuus ja pyrittävä esittämään yhteinen arvio taloustilanteesta. Budjettivallan käyttäjien olisi turvattava sääntöihin perustuvien finanssipolitiikan puitteiden uskottavuus noudattamalla sovittuja sääntöjä avoimesti ja ennakoidusti. Jäsenvaltioiden olisi oltava avoimia vertaispainostukselle, esikuva-analyysille ja parhaille käytänteille myös rakennepolitiikassa. Tasapainoisen talouskehityksen edistämiseksi on välttämätöntä sovittaa talouspolitiikka tiiviisti yhteen poliittisten toimijoiden keskuudessa sekä käydä jatkuvaa, hedelmällistä vuoropuhelua neuvostossa ja euroryhmässä EKP:n ja Euroopan komission kanssa. Myös työmarkkinaosapuolten osallistumisella makrotaloudellisen vuoropuhelun kautta on suuri merkitys. Kansainvälisellä tasolla euroalueen kasvava merkitys edellyttää myös yhteensovittamismekanismien vahvistamista, jotta sillä olisi taloudellisen painoarvonsa mukainen vaikutusvalta eri foorumeilla. Erityisiä suosituksia euroalueelle Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Jotta voidaan laatia tasapainoinen talouspolitiikkayhdistelmä, suositellaan, että poliittiset toimijat kansallisella ja euroalueen tasolla 1. varmistavat sellaisen rahapolitiikan, finanssipolitiikan ja palkankorotusten virityksen, joka sopii lyhyellä aikavälillä yhteen hintatason vakauden sekä yritysten ja kuluttajien luottamuksen lisäämisen tarpeen kanssa ja keskipitkällä aikavälillä lähellä potentiaalia olevan talouskasvun kanssa. Jotta voidaan puuttua perusteettomiin inflaatioeroihin, suositellaan, että poliittiset toimijat kansallisella ja euroalueen tasolla 2. vahvistavat kilpailua hyödyke- ja pääomamarkkinoilla, parantavat työmarkkinoiden toimintaa muun muassa poistamalla palkkajouston esteitä sekä edistävät maantieteellistä liikkuvuutta. Jotta voidaan vahvistaa talouspolitiikan yhteensovittamista, suositellaan, että poliittiset toimijat kansallisella ja euroalueen tasolla 3. syventävät analyysia ja keskustelua talouskehityksestä ja politiikan vaatimuksista, vaihtavat mahdollisimman paljon tietoja suunnitelluista poliittisista toimenpiteistä sekä vahvistavat euroalueen ulkoista edustusta, ja 4. tehostavat nykyisiä yhteensovittamismenettelyjä rakenneuudistuksissa, joilla pyritään vahvistamaan euroalueen kasvupotentiaalia ja sen häiriönsietokykyä. 1. Belgia Belgian talouskehitys on viime vuosina ollut vahvaa. Yleinen talouden laskusuhdanne vaikutti kuitenkin rajusti Belgian talouteen, sillä kokonaistuotannon kasvu hidastui vähitellen 3,7 prosentista vuonna 2000 0,7 prosenttiin vuonna 2002. Talouden toimeliaisuuden ennustetaan lisääntyvän vuonna 2003 ja vahvistuvan lähivuosina, ja potentiaalisen tuotannon arvioidaan kasvavan hieman alle 2,5 prosenttia. Belgia on viime vuosina edistynyt huomattavasti julkisen talouden sopeuttamisessa. Nykyinen epäsuotuisa taloustilanne edellyttää kuitenkin lisäponnisteluja, jotta julkisen talouden vakauttamista koskevat sitoumukset voidaan täyttää. Julkisen velan väheneminen suhteessa BKT:hen on viime aikoina hidastunut talouskasvun taantumisen ja myös rahoitustoimien kielteisen vaikutuksen takia. Erityisesti väestön ikääntymisen julkiselle taloudelle tulevaisuudessa aiheuttamien kustannusten takia julkisen velan nopea vähentäminen on Belgialle silti ensiarvoisen tärkeää. Työmarkkinoiden toiminnan parantaminen, joka itsessäänkin on välttämätöntä, voisi niin ikään helpottaa julkisen talouden sopeuttamista. Kilpailukyvyn ja tuottavuuden parantaminen edellyttää myös hyödykemarkkinauudistuksia. Belgialla on edessään seuraavat haasteet: * julkisen talouden sopeuttamisen jatkaminen lähivuosina julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi väestön ikääntyessä, * etenkin ikääntyneiden työntekijöiden ja naisten alhaisen työvoimaosuuden ja työllisyysasteen nostaminen sekä työnteon kannustimien parantaminen, * kilpailun lisääminen tietyillä palvelualoilla sekä julkisen hallinnon tehostaminen ja liiketoimintaympäristön parantaminen. Julkisen talouden sopeuttamisen jatkaminen lähivuosina pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi väestön ikääntyessä Haaste, joka koskee edelleen korkean velkasuhteen (105,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002) alentamista ja varautumista väestön ikääntymisen julkiselle taloudelle aiheuttamiin kustannuksiin, edellyttää terveen finanssipolitiikan jatkamista pitkällä aikavälillä. Belgian noudattaman strategian ja erityisesti suuren perusylijäämän säilyttämistä koskevan toimintalinjan odotetaan tuovan liikkumavaraa väestön ikääntymisen julkiselle taloudelle aiheuttamien kustannusten kattamiseen. Näitä ponnisteluja on kuitenkin jatkettava pitkällä aikavälillä, ja ellei perusylijäämää onnistuta pitämään riittävän suurena, vaaraa julkisen talouden kestämättömyydestä ei kenties pystytä välttämään. Finanssipolitiikassa lähivuosien haasteena on muiden julkisten menojen kuin korkomenojen hallinta ja niiden reaalinousun rajoittaminen ja samalla varautuminen tarvittavien uudistusten ja muiden julkista taloutta koskevien tavoitteiden kustannuksiin. Tässä yhteydessä velkasuhteen alentamiseen tähtääviä julkisen talouden ponnisteluja on tuettava työvoimaosuuden ja edelleen alhaisen työllisyysasteen nostamista koskevalla politiikalla. Etenkin ikääntyneiden työntekijöiden ja naisten alhaisen työvoimaosuuden ja työllisyysasteen nostaminen sekä työnteon kannustimien parantaminen Työllisyysaste nousi tasaisesti 1990-luvun jälkipuoliskon ajan, mutta se oli edelleen 59,9 prosenttia eli 4 prosenttiyksikköä EU:n keskiarvoa alempi vuonna 2001 ja kaukana EU:n työllisyystavoitteista. Ikääntyneiden (55-64-vuotiaiden) työntekijöiden työllisyysaste oli vuonna 2001 ainoastaan 25,1 prosenttia eli Euroopan unionin alin ja noin 13,5 prosenttiyksikköä EU:n keskiarvoa alempi. Tähänastiset toimenpiteet tuskin riittävät vuodeksi 2010 asetetun EU:n tavoitteen saavuttamiseen. Väestön ikääntymisen mukanaan tuomat haasteet edellyttävät toimenpiteitä, joilla pyritään saamaan työvoimaan kuulumaton potentiaalinen työvoima työmarkkinoille ja nostamaan näin työllisyysastetta ja työvoimaosuutta. Työvoimaan kuulumattomia työikäisiä etuuksien saajia on edelleen paljon, vaikka viimeaikaisilla toimenpiteillä onkin pyritty poistamaan etuuksista riippuvuutta koskeva ongelma ja vähentämään kannustinloukkujen vaaraa. Nykyisessä työttömyysetuusjärjestelmässä olevat työnteon pidäkkeet edellyttävät järjestelmien lähempää tarkastelua, jotta voidaan puuttua yhä korkeaan pitkäaikaistyöttömyyteen, joka on merkittävä rakenteellinen ongelma. Kielelliset esteet, asuntojen suuret rekisteröintikustannukset ja palkkaerojen supistaminen edistävät maantieteellisten alueiden välisten erojen säilymistä sekä vähentävät liikkuvuuden kannustimia. Kilpailun lisääminen tietyillä palvelualoilla sekä julkisen hallinnon tehostaminen ja liiketoimintaympäristön parantaminen Kilpailu on edelleen rajallista useimmilla verkkotoimialoilla ja paikallisissa palveluissa, joten esimerkiksi paikallispuhelujen tai sähkön kuluttajahinnat ovat korkeat. Verkkotoimialoilla kilpailijoiden vaikeudet päästä verkkoihin, fyysiset pullonkaulat ja perinteiset sidokset viranomaisiin edistävät entisten monopoliyhtiöiden markkinavoiman säilymistä. Paikallisissa palveluissa paikallisviranomaisten ja yksityisten kumppanien välinen avoimuus on liian vähäistä etenkin kuntien yhteistyössä järjestämien palvelujen osalta. Institutionaalisten toimivaltuuksien laajentamisesta huolimatta kilpailuviranomaisella on yhä liian vähän henkilöstöä, eikä kaikkien alakohtaisten sääntelyelinten tosiasiallista riippumattomuutta ole vielä turvattu. Viimeaikaiset toimenpiteet, joilla on vähennetty yritysten hallinnollisia rasitteita ja tehostettu julkista hallintoa, luovat osaltaan yrityksiä suosivampaa ympäristöä. Erityisesti on toteutettu suunnitelmia, joilla vähennetään yrityksen perustamiseen liittyviä kustannuksia ja hallinnollisia menettelyjä, ja Copernicus-suunnitelmalla pyritään uudenaikaistamaan liittovaltion hallintoa. Näiden suunnitelmien vaikutukset eivät ole vielä täysin toteutuneet. Maakohtaisia suosituksia Belgialle Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Jotta voidaan jatkaa julkisen talouden sopeuttamista lähivuosina julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi väestön ikääntyessä, suositellaan, että Belgia 1. varmistaa velkasuhteen tyydyttävän alenemisen jatkumisen pitämällä perusylijäämän suurena (yleinen suuntaviiva 15), 2. rajoittaa liittovaltion hallinnon ja sosiaaliturvan reaalimenojen kasvun 1,5 prosenttiin ja kohdentaa odotettua suuremmasta talouskasvusta saatavat tulot ensisijaisesti julkisen talouden rahoitusaseman parantamiseen, ja 3. vahvistaa nykyistä strategiaa, jotta voidaan varautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkiselle taloudelle, erityisesti laskemalla velkaantumisastetta, puuttumalla entistä paremmin alhaiseen tosiasialliseen eläkeikään, toteuttamalla eläkejärjestelmien uudistuksen ja tehostamalla ponnisteluja ikääntymisrahaston rahoittamiseksi (yleinen suuntaviiva 16 ja työllisyyttä koskeva suositus 2). Belgian olisi myös määrätietoisesti pantava täytäntöön työllisyyttä koskevat suositukset, joissa käsitellään kattavammin työllisyyteen liittyviä kysymyksiä. Jotta voidaan lisätä kasvupotentiaalia, varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys ja ratkaista väestön ikääntymiseen liittyvät ongelmat, Belgian on etenkin nostettava ikääntyneiden työntekijöiden ja naisten alhaista työvoimaosuutta ja työllisyysastetta sekä parannettava työnteon kannustimia. Näin ollen suositellaan erityisesti, että Belgia 4. vahvistaa toimenpiteitä, joilla lykätään eläkkeelle siirtymistä, erityisesti yhdistämällä varhaiseläkkeelle siirtymisen kannustimien poistamisen (yleinen suuntaviiva 16) sekä ikääntyneiden työntekijöiden ennalta ehkäisevien ja aktivoivien toimenpiteiden parantamisen, ja 5. jatkaa työnteon tekemistä kannattavaksi poistamalla vero- ja etuusjärjestelmien yhteisvaikutuksesta johtuvat työnteon kannustimien pahimmat vääristymät (yleinen suuntaviiva 4 ja työllisyyttä koskeva suositus 3). Jotta voidaan lisätä kilpailua tietyillä palvelualoilla sekä tehostaa julkista hallintoa ja parantaa liiketoimintaympäristöä, suositellaan, että Belgia (yleisten suuntaviivojen 9-14 mukaisesti) 6. ryhtyy toimenpiteisiin, joilla lisätään kilpailua verkkotoimialoilla ja paikallisissa palveluissa (yleinen suuntaviiva 9), ja 7. parantaa julkista hallintoa meneillään olevassa uudistuksessa ja vähentää yritysten hallinnollisia rasitteita (yleinen suuntaviiva 11). 2. Tanska Tanskan talouskasvu on jo joitakin vuosia ollut lähellä potentiaalia, ja reaalikasvu on ollut keskimäärin 2 ½ prosenttia kymmenen viime vuoden ajan. Tuona ajanjaksona taloutta hyödytti työttömyysasteen voimakas lasku yli 12 prosentista noin 5 prosenttiin, ja tätä laskua voidaan pitää suurelta osin rakenteellisena. Koska vastaava työttömyysasteen lasku ei lähivuosina ole mahdollinen ja koska väestörakenteen muutokset hidastavat työikäisen väestön kasvua, potentiaalisen kasvun ennustetaan hidastuvan noin 2 prosenttiin. Työttömyysasteen voimakas lasku viime vuosikymmenellä vaikutti myönteisesti myös julkiseen talouteen, joka on ollut ylijäämäinen vuodesta 1997 lähtien. Jotta Tanskan talous pysyisi kunnossa potentiaalisen kasvun hidastumisesta huolimatta, on ratkaistava joitakin rakenteellisia kysymyksiä. Julkisen talouden suuren ylijäämän säilyttäminen edellyttää työvoiman tarjonnan parantamista sekä menojen vähentämiseksi että verotulojen lisäämiseksi. Tanskan hintataso on edelleen EU:n korkeimpia, mikä johtuu osittain kilpailun puuttumisesta tietyillä aloilla, ja julkisen sektorin tehokkuudessa on parantamisen varaa. Tanskalla on edessään seuraavat haasteet: * riittävän työvoiman tarjonnan varmistaminen väestön ikääntyessä, * kilpailun lisääminen tietyillä aloilla ja julkisen sektorin tehostaminen Riittävän työvoiman tarjonnan varmistaminen väestön ikääntyessä Työllisyysaste on Tanskassa jo korkea ja ylittää selvästi Lissabonissa asetetut EU:n tavoitteet myös naisten ja ikääntyneiden työntekijöiden osalta. Jotta voidaan varautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkiselle taloudelle ja turvata kasvupotentiaali, työvoimaosuutta on kuitenkin nostettava ja työttömyysastetta laskettava enemmän kuin jo toteutetuissa uudistuksissa on ennakoitu. Tällöin voidaan saavuttaa hallituksen tavoite eli 1 ½-2 ½ prosentin ylijäämä suhteessa BKT:hen ja varautua näin väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkiselle taloudelle. Aktiivisessa työmarkkinapolitiikassa on jo saatu paljon aikaan etenkin työllistämistä koskevan oikeuden ja velvoitteen osalta. Myös etuus- ja eläkejärjestelmissä on toteutettu toimenpiteitä. Äskettäin on lisäksi ilmoitettu vuosina 2004-2007 toteutettavasta verouudistuksesta, jossa alennetaan ansiotuloveroja ja jonka pitäisi osaltaan lisätä työvoiman tarjontaa. Lisäuudistukset olisivat kuitenkin tarpeen, jotta jo nyt korkeaa työvoimaosuutta ja työllisyysastetta voitaisiin nostaa tuntuvasti. Mahdollisia työvoiman tarjonnan lisälähteitä voisivat olla maahanmuuttajien entistä parempi pääsy työmarkkinoille, opiskelijoiden entistä nopeampi eteneminen koulutusjärjestelmässä sekä ikääntyneiden työntekijöiden entistä parempi sijoittuminen työmarkkinoille. Työvoimaan kuuluvien määrää tai työtuntien määrää henkilöä kohti voitaisiin nostaa toteuttamalla uusia vero- ja etuusuudistuksia, erityisesti laskemalla yhä suhteellisen korkeaa marginaaliverokantaa tai kiristämällä varhaiseläkkeelle siirtymisen edellytyksiä tai yhdistämällä nämä toimenpiteet. Valtiovarainministeriön ennusteiden mukaan erilaisten verokantojen alentaminen voi vaikuttaa tuntuvasti työvoiman tarjontaan. Uusia verouudistuksia koskevissa pohdinnoissa olisi kuitenkin huomioitava terveen julkisen talouden vaatimus. Eläkeiän nostamisen osalta voitaisiin harkita työnteon jatkamisen kannustimien parantamista, jotta varhainen työmarkkinoilta poistuminen varhaiseläkkeelle siirtymisen takia vähenisi. Julkisen talouden suuren ylijäämän säilyttäminen edellyttää niin ikään paitsi työvoiman tarjonnan lisäämistä myös menojen tiukan hallinnan jatkamista, jotta estetään lipsuminen tavoitteista. Kilpailun lisääminen tietyillä aloilla ja julkisen sektorin tehostaminen Kilpailun lisääminen voisi osaltaan laskea Tanskan hintatasoa, joka on EU:n korkein, ja parantaa tuottavuutta, joka on suurin piirtein EU:n keskitasoa. Kilpailu on heikkoa useilla toimialoilla, kuten energia-alalla, asuntomarkkinoilla, rakennusalalla ja muissa kuin vaihdettavissa olevissa palveluissa. Myös energiamarkkinoiden täysimääräinen vapauttaminen voisi tehostaa kilpailua ja laskea hintoja koko taloudessa. Tanskan julkinen sektori on EU:n suurimpia. Sen tehostamiseksi on toteutettu huomattavia ponnisteluja, ja julkisesti ilmoitettujen tarjouskilpailujen osuus julkisista hankinnoista on Tanskassa EU:n keskiarvoa suurempi. Julkisoikeudelliset yhteisöt ovat kuitenkin edelleen yksinomaisia tuottajia monilla julkisten palvelujen osa-alueilla, ja jää nähtäväksi, missä määrin viimeaikaiset uudistukset, joissa on laajennettu kuluttajien valinnanvaraa julkisissa palveluissa, lisäävät yksityisen sektorin osuutta kilpailussa. Tehokkuutta voitaisiin lisätä esimerkiksi koulutusalalla, jolla Tanska sai OECD:n PISA-tutkimuksessa suhteellisen kehnot tulokset suurista koulutusmenoista huolimatta. Maakohtaisia suosituksia Tanskalle Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Tanskan olisi myös määrätietoisesti pantava täytäntöön kaikki työllisyyttä koskevat suositukset, joissa käsitellään kattavammin työllisyyteen liittyviä kysymyksiä. Jotta voidaan valmistautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkisessa taloudessa ja säilyttää kasvupotentiaali, suositellaan erityisesti, että Tanska 1. jatkaa työnteon tekemistä kannattavaksi lisäämällä työhön osallistumisen ja eläkkeelle siirtymisen lykkäämisen kannustimia, erityisesti varmistamalla verouudistuksen täytäntöönpanon ja harkitsemalla lisätoimia kelpoisuusehtojen tiukentamiseksi ja marginaaliverojen keventämiseksi terveen julkisen talouden vaatimuksen mukaisesti (yleinen suuntaviiva 4 sekä työllisyyttä koskevat suositukset 1 ja 3), ja 2. varmistaa menojen hallinnan kaikilla hallintotasoilla, jotta julkisen kulutuksen reaalikasvulle asetettuja monivuotisia tavoitteita noudatetaan (yleinen suuntaviiva 14). Jotta voidaan lisätä kilpailua tietyillä aloilla ja tehostaa julkista sektoria, suositellaan, että Tanska (yleisten suuntaviivojen 9-14 mukaisesti) 3. pyrkii tehostamaan kilpailua aloilla, joilla kilpailu on riittämätöntä (yleinen suuntaviiva 9), ja 4. tehostaa edelleen julkista sektoria muun muassa parantamalla kilpailua lisääviä puitteita, edistämällä julkisen sektorin tehokkuutta koskevaa esikuva-analyysia ja lisäämällä julkisia tarjouskilpailuja (yleinen suuntaviiva 11). 3. Saksa Saksojen yhdistymisen aiheuttaman nousun jälkeen Saksan talouskasvu on ollut 1990-luvun puolivälistä hyvin hidasta sekä muihin Euroopan maihin että sen omaan aiempaan kasvuun verrattuna. Stagnaatio, joka liittyy osittain Saksojen yhdistymisen kustannuksiin ja muihin vaikutuksiin, on vähitellen juurtunut yhä syvemmälle. BKT:n kasvu jää vuonna 2003 erittäin todennäköisesti alle 1 prosentin jo kolmantena peräkkäisenä vuonna. Saksan alhainen noin 1 ½ prosentin kasvupotentiaali (muualla EU:ssa kasvupotentiaali on 2 ¼ prosenttia) johtuu lähinnä Saksojen yhdistymisen jälkeisistä rakennesopeutuksista, työmarkkinoiden jäykkyydestä ja tuottavuutta hillitsevistä sääntelyrasitteista sekä hyvin alhaisesta väestönkasvusta. Alhainen kasvu on ongelma jo itsessään, mutta sen vaikutus leviää julkiseen talouteen, jossa Saksa on vero- ja sosiaaliturvatulojen vajeen takia rikkonut alijäämälle perustamissopimuksessa asetetun rajan. Samalla liiallisen alijäämän korjaamiseksi valittu lähestymistapa - verojen ja sosiaaliturvamaksujen nostaminen - pahentaa alhaisen kasvun ongelmaa. Liittokansleri Schröder hahmotteli kuitenkin parlamentille 14. maaliskuuta pitämässään puheessa laajapohjaista uudistusohjelmaa, joka edistäisi merkittävästi Saksan rakenteellisten ongelmien ratkaisemista. Julkisen talouden vaikeaan tilaan ei siis voida löytää ratkaisua puuttumatta alhaisen kasvun perimmäisiin syihin ja päinvastoin. Kauaskantoiset uudistukset ovat sitäkin kiireellisempiä, koska sosiaaliturvajärjestelmissä ei ole varauduttu riittävästi väestön ikääntymisen seurauksiin. Jotta alhaisen kasvupotentiaalin ja kestämättömän julkisen talouden ongelmat voitaisiin ratkaista, Saksan on selviydyttävä neljästä keskeisestä haasteesta. Kaksi ensimmäistä haastetta liittyvät lähinnä alhaisen talouskasvupotentiaalin nostamiseen ja kaksi viimeistä haastetta julkisen talouden kestävyyteen. Saksalla on edessään seuraavat haasteet: * työpaikkojen luomisen ja sopeutumiskyvyn edistäminen sekä käyttämättömän työvoimapotentiaalin saaminen työmarkkinoille, * tuottavuuden lisääminen parantamalla liiketoimintaympäristöä ja tehostamalla koulutusjärjestelmää, * julkisen talouden vakauttamisen nopeuttaminen, * eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmän pitkän aikavälin elinkelpoisuuden turvaaminen. Työpaikkojen luomisen ja sopeutumiskyvyn edistäminen sekä käyttämättömän työvoimapotentiaalin saaminen työmarkkinoille Saksan kokonaistyöllisyysaste on lähellä EU:n tavoitetta, joka on 67 prosenttia vuoteen 2005 mennessä. Naisten työllisyysaste ylittää jo EU:n välitavoitteen eli 57 prosentin työllisyysasteen vuoteen 2005 mennessä, kun taas ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysaste on edelleen hyvin alhainen, jopa alle vuoden 1997 tason. Saksa on menestynyt hyvin nuorten työllistämisessä, mutta vähän koulutettujen työntekijöiden, ikääntyneiden työntekijöiden ja epäsuotuisilla alueilla, erityisesti itäpuolella, asuvien työnsaantimahdollisuudet ovat erittäin huonot. Kun otetaan huomioon itäisten osavaltioiden suuri työpaikkavaje, alueelliset työmarkkinaerot ovat vaarassa voimistua entisestään. Edellä mainittujen ryhmien työllistäminen antaisi kasvulle selvän sysäyksen ja vahvistaisi julkista taloutta. Työmarkkinoilla on kolme tärkeää rakenteellista tekijää. Ensiksikin Saksa kärsii vakavista kannustinloukuista, sillä etenkin pienipalkkaisilla työntekijöillä verotuksen, sosiaaliturvamaksujen ja etuuksien menettämisen yhteisvaikutus johtaa edelleen korkeaan efektiiviseen marginaaliverokantaan 400 euroa kuukaudessa ylittävältä osalta. Etuuksien väärinkäytöstä määrättävien seuraamusten viimeaikainen vahvistaminen on lisännyt siirtymistä työttömyydestä työvoiman ulkopuolelle, mutta on vielä liian aikaista arvioida sen vaikutusta aktiivisen työnhaun, mukaan luettuna alakohtainen ja alueellinen liikkuvuus, kannustimiin. Toiseksi vähän koulutettujen työntekijöiden tai kehityksessä jäljessä olevilla alueilla asuvien työvoimakustannukset ovat vaarassa ylittää heidän tuottavuustasonsa, koska heille maksetaan työehtosopimusten (Flächentarifvertrag) mukaisia palkkoja, jotka ovat lähes samat koko maassa tietyllä alalla. Alennetut palkat uusien työntekijöiden koeajalla tai epäsuotuisilla alueilla on estetty paitsi työehtosopimusten myös lain nojalla. Yritykset ovat edullisuusperiaatteen (Günstigkeitsprinzip) nojalla oikeudellisesti sidottuja työehtosopimuksissa määritettyihin vähimmäispalkkoihin, jos yritys kuuluu asianomaiseen työnantajajärjestöön tai jos hallitus on julistanut sopimuksen yleissitovaksi. Mahdollisia avauslausekkeita sovelletaan harvoin etenkin lännessä. Kolmanneksi työttömien palaamista työmarkkinoille vaikeuttavat myös laajojen aktiivisten työmarkkinaohjelmien tehottomuus sekä tällaisten toimenpiteiden riittämätön arviointi ja kohdentaminen. Aktiivisten työmarkkinaohjelmien arvioinnin parantamista koskeneiden viimeaikaisten ponnistelujen vaikutuksia on vielä liian aikaista havaita. Tuottavuuden lisääminen parantamalla liiketoimintaympäristöä ja tehostamalla koulutusjärjestelmää Työpanoksen kasvu on ollut vähäistä, ja samalla tuottavuuden kasvu on heikentynyt ja yritysinvestoinnit ovat vähentyneet viime vuosina, mikä saattaa olla yhteydessä suuriin sääntelyrasitteisiin ja jäljellä oleviin kilpailun esteisiin. Hartzin komitean uudistuksen yhteydessä tapahtuneesta edistymisestä huolimatta etenkin työmarkkinoita säännellään yhä ankarasti. Suurimpia ongelmia ovat määräaikaisia vuokratyösuhteita koskevat rajoitukset ja työsuhdeturvalainsäädännön soveltamiseen tuomioistuimissa liittyvä epävarmuus. Parhaillaan tarkastellaan sääntöjä, jotka koskevat pääsyä käsiteollisuuteen ja vapaisiin ammatteihin. Lisäksi tietyt verolainsäädännön osat ovat monimutkaisia ja julkisten palvelujen tarjonta Internetissä on suhteellisen rajallista. Turhat oikeudelliset rajoitukset hankaloittavat kilpailua vähittäiskaupassa, energiaverkkoon pääsystä perittävät maksut ovat suhteellisen korkeita ja jälkikäteisvalvonnan alaisia, eikä julkisten hankintojen markkinoiden avaamisesta ole juurikaan näyttöä. Työvoiman huvetessa koulutustason merkitys kasvaa, jotta Saksa voisi lisätä tuottavuuttaan ja ylläpitää elintasoa. Saksan keskiasteen koulut saivat OECD:n PISA-tutkimuksessa suhteellisen kehnot tulokset. Yliopistojen pitkät opiskeluajat ovat olleet ongelma jo pitkään. Koulutusjärjestelmän uudistukset ovat tärkeitä myös työttömyyden vähentämisessä, koska suuri osa työttömistä on vähän koulutettuja. Julkisen talouden vakauttamisen nopeuttaminen Julkisen talouden alijäämä oli 3,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002, joten se ylitti selvästi perustamissopimuksessa asetetun rajan. Ecofin-neuvosto päätteli jo 21. tammikuuta 2003, että Saksassa on liiallinen alijäämä, ja se suositteli, että Saksan viranomaiset panevat vuonna 2003 täytäntöön toimenpiteet, jotka vastaavat yhtä prosenttia BKT:stä, ja poistavat liiallisen alijäämän vuoteen 2004 mennessä. Myös julkisen talouden vakauttaminen parantaisi osaltaan yleistä liiketoimintaympäristöä ja samalla Saksan kasvupotentiaalia. Ellei Saksan alhaisen kasvupotentiaalin nostamiseksi toteuteta uusia rakenneuudistuksia, velkasuhteen tasainen aleneminen ja ilmoitetun tavoitteen eli lähellä tasapainoa olevan rahoitusaseman saavuttaminen vuonna 2006 on kuitenkin epätodennäköistä. Neuvosto kehottikin Saksaa toteuttamaan pikaisia uudistuksia paitsi työmarkkinoilla myös yleensä sosiaaliturva- ja etuusjärjestelmissä sekä vähentämään talouteen kohdistuvia sääntelyrasitteita. Eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmän pitkän aikavälin elinkelpoisuuden turvaaminen Saksan sosiaaliturvajärjestelmät rahoitetaan pääasiassa maksuperusteisesti. Siksi eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmillä on vaikeuksia selviytyä väestön ikääntymistä koskevasta ongelmasta. Jos nykyiset säännöt pysyvät ennallaan, sosiaaliturvamaksuja, jotka ovat jo nyt Euroopan korkeimpia, on korotettava tuntuvasti seuraavien vuosikymmenten aikana. Tämä pahentaisi korkean työttömyyden aiheuttamia rasitteita ja hidastaisi kasvua entisestään. Yksilöllisten maksujen ja saavutettujen eläkeoikeuksien välille tarvitaan eläkejärjestelmässä selvempi yhteys, jotta eläkemaksuja ei pidettäisi enimmäkseen veroina. Saksan hallitus on ottanut ensimmäiset askeleet kohti yksityistä rahastoivaa eläkejärjestelmää ("Riester-Rente"), mutta toistaiseksi vasta 15 prosenttia työntekijöistä on käyttänyt tätä uutta mahdollisuutta, koska siihen liittyy suhteellisen paljon sääntelyä. Myös terveydenhuoltojärjestelmä on joutunut viime vuosina yhä kovemmalle koetukselle lähinnä siksi, että kustannusseuranta on riittämätöntä ja taloudelliset kannustimet kustannussäästöihin puuttuvat. Terveydenhuoltojärjestelmän uudistamista suunnitellaan parhaillaan. Tavoitteena on muun muassa sairausvakuutusjärjestelmän rajoittaminen suurten riskien kattamiseen, jolloin saavutettaisiin merkittäviä kustannussäästöjä. Huoli julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyydestä on sitäkin kiireellisempi, koska Saksan velan suhde BKT:hen ylittää edelleen 60 prosentin viitearvon, eikä sitä ole vielä onnistuttu kääntämään laskuun. Maakohtaisia suosituksia Saksalle Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Saksan olisi myös määrätietoisesti pantava täytäntöön kaikki työllisyyttä koskevat suositukset, joissa käsitellään kattavammin työllisyyteen liittyviä kysymyksiä. Jotta voidaan lisätä kasvupotentiaalia, varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys, valmistautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkisessa taloudessa ja vähentää alueellisia eroja, Saksan on erityisesti edistettävä työpaikkojen luomista ja sopeutumiskykyä sekä saatava käyttämätön työvoimapotentiaali työmarkkinoille. Näin ollen suositellaan erityisesti, että Saksa 1. uudistaa vero- ja etuusjärjestelmää (yleinen suuntaviiva 4 ja työllisyyttä koskeva suositus 6) erityisesti varmistamalla, että työelämään tai ylempään tuloluokkaan siirtyminen vaikuttaa myönteisesti nettotuloihin kaikilla tulotasoilla, sekä asettamalla etuuksien ehdoksi aktiivisen työnhaun, 2. ryhtyy toimenpiteisiin varmistaakseen, että palkat vastaavat entistä paremmin tuottavuuseroja ammattitaidossa ja alueilla (yleinen suuntaviiva 5), erityisesti tarkistamalla edullisuusperiaatetta (Günstigkeitsprinzip) ja sallimalla uusille työntekijöille tilapäisesti alemmat palkat, ja 3. tehostaa aktiivisia työmarkkinaohjelmia, erityisesti työnhaun tukipalvelua; uudistaa aktiivisia työmarkkinaohjelmia kustannustehokkuuden periaatteiden mukaan ja kohdentaa ne entistä paremmin pitkäaikaistyöttömyyden uhan alaisiin (yleinen suuntaviiva 8 ja 13 iv sekä työllisyyttä koskeva suositus 1). Jotta voidaan lisätä tuottavuutta parantamalla liiketoimintaympäristöä ja tehostamalla koulutusjärjestelmää, suositellaan, että Saksa (yleisten suuntaviivojen 9-14 mukaisesti) 4. kannustaa yrityksiä investointeihin ja kasvuun luomalla entistä kilpaillumman ympäristön (yleinen suuntaviiva 9) sekä vähentämällä sääntelyrasitteita ja hallinnollisia rasitteita (yleinen suuntaviiva 11), muun muassa laskemalla työsuhdeturvan tosiasiallista tasoa (yleinen suuntaviiva 6), ja 5. toteuttaa lisäuudistuksia, joilla parannetaan koulumenestystä ja poistetaan ammattitaidossa olevat sitkeät puutteet (yleinen suuntaviiva 13). Jotta voidaan nopeuttaa julkisen talouden vakauttamista, suositellaan, että Saksa 6. toteuttaa vuonna 2003 harkinnanvaraisia toimenpiteitä, jotka vastaavat yhtä prosenttia BKT:stä, ja lopettaa nykyisen liiallisen alijäämän tilanteen vuoteen 2004 mennessä (yleinen suuntaviiva 1), ja 7. supistaa suhdannekorjattua alijäämää vähintään yhdellä prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen vuosina 2003-2005. Jotta voidaan turvata eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmän pitkän aikavälin elinkelpoisuus, suositellaan, että Saksa 8. edistää lisäeläkejärjestelmien yleistymistä, vahvistaa eläkkeelle siirtymisen lykkäämisen kannustimia sekä vahvistaa julkisten eläkemaksujen ja eläkeoikeuksien välistä yhteyttä (yleinen suuntaviiva 16), ja 9. tehostaa terveydenhuoltoalaa ottamalla käyttöön taloudellisia kannustimia, kuten kustannusten jakamisen, terveydenhuollon tarjoajia ja saajia varten. 4. Kreikka Kreikan talous kasvoi edelleen nopeasti vuonna 2002 epäsuotuisasta kansainvälisestä taloustilanteesta huolimatta. BKT:n reaalikasvun ennustetaan pysyvän selvästi EU:n keskiarvoa suurempana ja yltävän 3,8 prosenttiin vuonna 2003 (hieman yli noin 3,5 prosentin potentiaalisen kasvun). On kuitenkin erittäin epätodennäköistä, että talouden toimeliaisuus, jota on edistetty yksityisin ja julkisin investoinnein pääasiassa olympialaisiin valmistautumisen ja kolmannen yhteisön tukikehyksen kautta, ylittää potentiaalin tai pysyy potentiaalisella tasollaan vuoden 2004 jälkeen. Nopea kasvu ja energian hinnannousu voivat myös luoda suuria hintapaineita. Velkasuhde ei ole merkittävästi laskenut voimakkaasta kasvusta ja korkojen laskusta huolimatta. Itse asiassa velkasuhde laski hitaasti vuosina 1997-1999, mutta se kasvoi vuosina 2000-2001 pääasiassa siksi, että aiemmin talousarvion tilien ulkopuolelle jätetyt merkittävät rahoitustoimet luokiteltiin uudelleen. Työmarkkinatilanne kohenee hyvin hitaasti. Voimakkaasta työpaikkojen luomisesta huolimatta työllisyyden kasvu ei ole ollut tyydyttävää, ja työttömyysaste pysyi korkeana, vaikka se laskikin alle 10 prosenttiin työvoimasta vuonna 2002. Työ- ja hyödykemarkkinoiden jäykkyys sekä osaamisyhteiskunnan myöhäinen kehitys, joiden taustalla ovat erityisesti vähäiset investoinnit inhimilliseen pääomaan ja tutkimukseen, estävät parantamasta työn tuottavuutta tasolle, joka nopeuttaisi kiinnikuromisprosessia. Kreikan on edelleen vakautettava julkista taloutta, jotta korkea velkasuhde voidaan laskea tyydyttävälle tasolle. Työ- ja hyödykemarkkinoiden rakenteelliset ongelmat on ratkaistava, jotta voidaan laskea korkeaa työttömyysastetta, parantaa tuottavuutta ja tehostaa talouden toimintaa. Kreikalla on edessään seuraavat haasteet: * julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen väestön ikääntyessä, kun otetaan huomioon erityisesti korkea velkasuhde, * työ- ja hyödykemarkkinoiden toiminnassa oleviin ongelmiin, inhimilliseen pääomaan tehtäviin vähäisiin investointeihin ja osaamisyhteiskunnan myöhäiseen kehitykseen liittyvän alhaisen tuottavuuden nostaminen, * korkean rakennetyöttömyyden alentaminen ja erityisesti naisten työllisyysasteen nostaminen. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen väestön ikääntyessä, kun otetaan huomioon erityisesti korkea velkasuhde Velkasuhteen alentamista ei onnistuttu jatkamaan huolimatta aiempina vuosina tapahtuneesta julkisen talouden sopeuttamisesta ja rahoitusaseman paranemisesta. Itse asiassa velkasuhde nousi vuosina 2000 ja 2001 Eurostatin vaatimien tarkistusten jälkeen, ja se oli 105,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002. Merkittävät rahoitustoimet kumosivat osittain perusylijäämän myönteisen vaikutuksen julkiseen velkaan. Perusylijäämän kasvun arvioidaan hidastuneen vuonna 2002, kun taas julkisen talouden alijäämän ennustetaan olevan 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen verrattuna 1,2 prosenttiin vuonna 2001. Tuotannon voimakas kasvu luo vakaan perustan julkisen talouden rahoitusaseman parantamiselle ja alijäämän muuttamiselle ylijäämäksi. On erittäin tärkeää rajoittaa julkista kulutusta, sillä näin voidaan vapauttaa voimavaroja tuotantokäyttöön ja alentaa korkeaa velkasuhdetta. Ellei korkeaa velkasuhdetta alenneta, se voi vaarantaa julkisen talouden kestävyyden pitkällä aikavälillä, kun väestön ikääntymisen aiheuttamat taloudelliset paineet alkavat tuntua. Vuoden 2002 eläkeuudistuksessa toteutetuista ponnisteluista huolimatta julkisten eläkemenojen ennustetaan yhä kasvavan huomattavasti (korkeista lähtöasemista), joten lisäponnistelut lienevät tarpeen. Työ- ja hyödykemarkkinoiden toiminnassa oleviin ongelmiin, inhimilliseen pääomaan tehtäviin vähäisiin investointeihin ja osaamisyhteiskunnan myöhäiseen kehitykseen liittyvän alhaisen tuottavuuden nostaminen Työn tuottavuus on noussut voimakkaasti viime vuosina, mutta se on edelleen EU:n toiseksi alin. Tämä voidaan selittää vähäisillä T&K-investoinneilla, edelleen vähäisellä - vaikkakin lisääntyvällä - tieto- ja viestintätekniikan käytöllä, väestön alhaisella koulutustasolla ja tästä johtuvalla pulalla ammattitaitoisista työntekijöistä. T&K-toimintaan ja innovaatioihin tehtävien investointien vähyyteen vaikuttaa osaltaan kotimaisten pienyritysten ja mikroyritysten suuri määrä, joka johtuu osittain esimerkiksi työmarkkinalainsäädännön ja verotuksen luomista vääristymistä. Myös liiketoimintaympäristöä on parannettava hyödykemarkkinoiden tehostamiseksi. Ensiksikin kilpailu on edelleen rajallista tietyillä verkkotoimialoilla. Esimerkiksi sähkö- ja kaasualoilla määräävässä markkina-asemassa ovat yhä vertikaalisesti integroituneet entiset monopoliyhtiöt. Toiseksi liiketoiminnan dynaamisuutta haittaavat edelleen monimutkaiset menettelyt ja julkisen hallinnon tehottomuus, vaikka viimeaikaisilla toimenpiteillä onkin yksinkertaistettu sääntely-ympäristöä ja verotusjärjestelmää. Kolmanneksi sisämarkkinadirektiivien täytäntöönpanoaste on EU:n toiseksi alin. Korkean rakennetyöttömyyden alentaminen ja erityisesti naisten työllisyysasteen nostaminen Kreikan kokonaistyöllisyysaste jää selvästi alle Eurooppa-neuvostossa asetettujen tavoitteiden etenkin naisten osalta. Työttömyys väheni vuonna 2002 kolmantena peräkkäisenä vuonna, mutta se ylittää edelleen selvästi EU:n keskitason, naisten työttömyysaste on yli kaksinkertainen miesten työttömyysasteeseen verrattuna, ja nuorisotyöttömyys on erittäin suurta. Työmarkkinoiden jäykkyys hankaloittaa edelleen työmarkkinoiden joustavaa toimintaa. Palkanmuodostusjärjestelmää ei ole muutettu siten, että palkat voitaisiin nykyistä paremmin porrastaa tuottavuuden ja ammattitaidon mukaan. Viimeaikaisista parannuksista huolimatta monimutkainen verojärjestelmä, korkeat sosiaaliturvamaksut ja tiukka työsuhdeturvalainsäädäntö muodostavat yhä suuria esteitä työllistämiselle. Joustavia työmuotoja edistävien uudistusten vaikutus on sitä paitsi ollut rajallinen, mikä viittaa siihen, että monet työnantajat soveltavat jo joustavuutta epävirallisessa taloudessa. Julkisen työvoimahallinnon uudistus, joka on korkean pitkäaikaistyöttömyyden vähentämisen edellytys, on viivästynyt. Maakohtaisia suosituksia Kreikalle Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Jotta voidaan varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys väestön ikääntyessä, kun otetaan huomioon erityisesti korkea velkasuhde (yleinen suuntaviiva 15), suositellaan, että Kreikka 1. varmistaa velkasuhteen riittävän alenemisen jatkumisen pitämällä perusylijäämän suurena (yleinen suuntaviiva 15), 2. varmistaa muiden juoksevien julkisten menojen kuin korkomenojen tehokkaan valvonnan ratkaisemalla päättäväisesti menojen joustamattomia osia, kuten palkkamenoja, koskevan ongelman (yleinen suuntaviiva 14), 3. tehostaa julkisten voimavarojen käyttöä työn tuottavuuden parantamiseksi ja työttömien työkyvyn lisäämiseksi (yleinen suuntaviiva 14), ja 4. toteuttaa uudistuksia sosiaaliturvajärjestelmässä ja erityisesti eläkejärjestelmässä (yleinen suuntaviiva 16), jotta väestön ikääntyminen ei tulevaisuudessa rasita liikaa julkista taloutta. Jotta voidaan nostaa työ- ja hyödykemarkkinoiden toiminnassa oleviin ongelmiin, inhimilliseen pääomaan tehtäviin vähäisiin investointeihin ja osaamisyhteiskunnan myöhäiseen kehitykseen liittyvää alhaista tuottavuutta, suositellaan, että Kreikka (yleisten suuntaviivojen 4-8 ja 9-14 mukaisesti) 5. pyrkii entistä enemmän lisäämään ammattitaitoisen työvoiman saatavuutta sekä edistää edelleen yritysten osallistumista T&K-toimintaan ja innovaatioihin ja tieto- ja viestintätekniikan yleistymistä (yleinen suuntaviiva 13 ja työllisyyttä koskeva suositus 2), 6. lisää kilpailua erityisesti energia-alalla (yleinen suuntaviiva 9), ja 7. yksinkertaistaa edelleen liiketoiminta- ja verotusympäristöä sekä nostaa sisämarkkinadirektiivien täytäntöönpanoastetta (yleiset suuntaviivat 9 ja 11). Kreikan olisi myös määrätietoisesti pantava täytäntöön kaikki työllisyyttä koskevat suositukset, joissa käsitellään kattavammin työllisyyteen liittyviä kysymyksiä. Jotta voidaan lisätä kasvupotentiaalia, varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys ja valmistautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkisessa taloudessa, Kreikan on etenkin alennettava korkeaa rakennetyöttömyyttä ja nostettava erityisesti naisten työllisyysastetta. Näin ollen suositellaan, että Kreikka 8. parantaa työnteon kannustimia erityisesti vero- ja eläkejärjestelmissä ja edistää näin työllisyyttä virallisella sektorilla, mukaan luettuna osa-aikatyö (yleiset suuntaviivat 4 ja 16 sekä työllisyyttä koskeva suositus 4), 9. edistää muutoksia palkkaneuvotteluissa, jotta palkat vastaisivat tuottavuuseroja (yleinen suuntaviiva 5), ja 10. panee työelämän uudistuspaketin täytäntöön parantaakseen joustavuuden ja työsuhdeturvan välistä tasapainoa varmistamalla työjärjestelyjen uudenaikaistamista koskevien uudistusten tehokkaan täytäntöönpanon sekä tarkistamalla tarpeettoman rajoittavia työmarkkinasääntöjä (yleinen suuntaviiva 6 ja työllisyyttä koskeva suositus 1). 5. Espanja Espanjan talouskehitys oli huomattavan voimakasta 1990-luvun jälkipuoliskolla, sillä kasvu (keskimäärin lähes 4 prosenttia) ylitti selvästi euroalueen kasvun ja keskipitkän aikavälin potentiaalisen kasvun (arviolta noin 3 prosenttia). Aiempien taantumien vastaisesti myönteinen kasvuero on säilynyt vuonna 2001 alkaneen laskusuhdanteen aikana. Talouskehitystä on tukenut ennennäkemätön työpaikkojen luominen, ja myös rahatalous on ollut erittäin otollinen. Sen sijaan inflaatiovauhti on itsepintaisesti pysynyt euroalueen keskitasoa nopeampana, ja ero on suurempi kuin kiinnikurojamaalta voitaisiin odottaa. Tuottavuuden kasvun hidastuminen kertoo rakenteellisista ongelmista, kuten riittämättömästä kilpailusta joillakin aloilla. Jotta Espanjan talous lähentyisi edelleen EU:n suurituloisia talouksia (BKT henkeä kohti on Espanjassa edelleen noin 15 prosenttia EU:n keskiarvoa alempi), on parannettava työmarkkinatilannetta, vähennettävä alueellisia työttömyyseroja ja nostettava työvoimaosuutta. Kasvua puolestaan tukisi tuottavuuden nostaminen siten, että edistetään T&K-toimintaa ja inhimillisen pääoman muodostusta sekä lisätään kilpailua. Näiden tavoitteiden saavuttamisen pitäisi tukea viime vuosina tapahtunutta julkisen talouden vakauttamista. Silti ei voida sulkea pois vaaraa julkisen talouden tulevasta epätasapainosta, kun väestön ikääntymisen vaikutus tuntuu viipeellä mutta erittäin voimakkaana. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi tarvitaankin julkisen eläkejärjestelmän merkittävää uudistusta, erityisesti maksujen ja etuuksien välisen yhteyden vahvistamista. Espanjalla on edessään seuraavat haasteet: * etenkin naisten alhaisen työllisyysasteen nostaminen sekä laajojen alueellisten työmarkkinaerojen vähentäminen erityisesti työttömyyden osalta, * alhaisen tuottavuuden nostaminen esimerkiksi vahvistamalla osaamistaloutta koulutustason ja ammattitaidon tason sekä tietotekniikkaan, T&K-toimintaan ja innovaatioihin tehtävien investointien osalta, * julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen väestön ikääntyessä. Etenkin naisten alhaisen työllisyysasteen nostaminen sekä laajojen alueellisten työmarkkinaerojen vähentäminen erityisesti työttömyyden osalta Suurista ponnisteluista ja viime vuosien edistymisestä huolimatta (työttömyysaste on laskenut yli 11 prosenttiyksikköä vuodesta 1995 lähtien) työttömyysaste on edelleen noin 11,5 prosenttia eli selvästi EU:n keskitasoa korkeampi, ja työllisyysaste jää selvästi alle EU:n keskitason. Naisten työttömyyttä on onnistuttu vähentämään enemmän kuin miesten työttömyyttä, mutta naisten työttömyysaste on edelleen yli kaksinkertainen miehiin verrattuna. Lisäksi työttömyydessä on yhä alueellisia eroja voimakkaasta työpaikkojen luomisesta huolimatta. Palkanmuodostuksessa ei käytännössä juuri huomioida suuria tuottavuuseroja. Työmarkkinat ovat edelleen vahvasti jakautuneet vakinaisessa työsuhteessa oleviin työntekijöihin ja suureen määrään määräaikaisessa työsuhteessa olevia työntekijöitä. Osa-aikaisten työpaikkojen osuus työpaikoista on pieni. Työvoiman maantieteellistä liikkuvuutta on jossakin määrin edistetty viimeaikaisilla työmarkkina- ja tuloverouudistuksilla, mutta se on yhä rajallista osittain rakenteellisten esteiden, kuten asuntomarkkinoiden toimimattomuuden, takia. Julkisen työvoimahallinnon organisaatiossa ei välttämättä ole voimavaroja, jotta se voisi hallinnoida kohdennettuja aktiivisia työmarkkinatoimenpiteitä ja työnhakijoiden yksilölliseen sitoutumiseen perustuvaa työttömyysetuusjärjestelmää. Alhaisen tuottavuustason nostaminen esimerkiksi vahvistamalla osaamistaloutta koulutustason ja ammattitaidon tason sekä tietotekniikkaan, T&K-toimintaan ja innovaatioihin tehtävien investointien osalta Tuottavuus jää Espanjassa alle EU:n keskitason, ja tuottavuuden kasvu on ollut hyvin vaatimatonta 1990-luvun jälkipuoliskolta lähtien. Osasyynä tähän on työllisyyden voimakkaan kasvun keskittyminen alhaisen tuottavuuden toimintaan. Koulutustaso on suhteellisen alhainen. Vähäiset yritysinvestoinnit T&K-toimintaan ovat toinen este tuottavuuden kasvun nopeutumiselle. Vähäinen patentointi sekä riittämättömät investoinnit tietotekniikkaan ja sähköiseen kaupankäyntiin viittaavat heikkoon innovointiin. Tuottavuuden kasvua rajoittaa myös riittämätön kilpailu tietyillä aloilla, erityisesti vähittäiskaupassa ja sähköalalla. Vaikka äskettäin on tehty aloitteita kilpailun lisäämiseksi sähköalalla, neljällä merkittävällä vertikaalisesti integroituneella entisellä monopoliyhtiöllä on yhä monopoli alueellisilla markkinoillaan, ja tuontikapasiteetti on edelleen pieni. Viimeaikaisista ponnisteluista huolimatta yritysten perustamiselle asetetut suhteellisen suuret hallinnolliset rasitteet ovat toinen kilpailua rajoittava tekijä. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen väestön ikääntyessä Väestön ikääntymisen pitkän aikavälin vaikutukset julkiselle taloudelle ja ennen kaikkea julkisiin eläkkeisiin mutta myös muille alueille, kuten terveysmenoihin, aiheuttavat erityistä huolta, vaikka ne ilmenevät Espanjassa myöhemmin kuin muissa maissa. Useimmat tutkimukset viittaavat siihen, että huoltosuhde nousee hyvin jyrkästi vuosina 2020-2030, joten vaikutus julkiseen talouteen kasvaa. Julkisen eläkejärjestelmän kattava tarkastelu on toteutettava ajoissa, jotta voidaan vähentää epävarmuutta ja toteuttaa uudistukset asteittain. Julkisessa eläkejärjestelmässä ei ole vielä toteutettu merkittäviä uudistuksia, vaikka viimeaikaisilla toimenpiteillä onkin pyritty edistämään työelämässä pysymistä ja nostamaan työvoimaosuutta. Sellaiset keskeiset parametrit kuin maksuvuosien määrä, eläkeikä ja korvausaste ovat pysyneet ennallaan, ja maksujen ja etuuksien välinen yhteys on heikko. Maakohtaisia suosituksia Espanjalle Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Espanjan olisi myös määrätietoisesti pantava täytäntöön kaikki työllisyyttä koskevat suositukset, joissa käsitellään kattavammin työllisyyteen liittyviä kysymyksiä. Jotta voidaan lisätä kasvupotentiaalia, varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys, valmistautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkisessa taloudessa ja vähentää alueellisia eroja Espanjan on nostettava etenkin naisten alhaista työllisyysastetta sekä vähennettävä laajoja alueellisia työmarkkinaeroja erityisesti työttömyyden osalta. Näin ollen suositellaan erityisesti, että Espanja 1. edistää edelleen etenkin naisten työvoimaosuuden nostamista lisäämällä esimerkiksi lastenhoitopalvelujen tarjontaa ja edistämällä osa-aikaisten sopimusten yleistymistä (työllisyyttä koskeva suositus 2), 2. edistää palkanmuodostuksen uudistusta, jotta se vastaisi nykyistä paremmin maantieteellisiä tuottavuuseroja ja taloustilannetta yritystasolla, sekä työehtosopimusten indeksointimääräysten asteittaista poistamista (yleinen suuntaviiva 5), 3. uudistaa edelleen työsuhdeturvalainsäädäntöä ja vähentää näin työmarkkinoiden jakautumista erilaisten työsuhteiden mukaan (yleinen suuntaviiva 6 ja työllisyyttä koskeva suositus 1), ja 4. helpottaa työntekijöiden maantieteellistä liikkuvuutta poistamalla verotukselliset ja muut vääristymät, kuten edistämällä vuokra-asuntomarkkinoita ja poistamalla rakennusmaan saatavuudessa olevan jäykkyyden (yleinen suuntaviiva 7 ja työllisyyttä koskeva suositus 3). Jotta voidaan nostaa alhaista tuottavuutta esimerkiksi vahvistamalla osaamistaloutta koulutustason ja ammattitaidon tason sekä tietotekniikkaan, T&K-toimintaan ja innovaatioihin tehtävien investointien osalta, suositellaan, että Espanja (yleisten suuntaviivojen 9-14 mukaisesti) 5. pyrkii entistä enemmän lisäämään ammattitaitoista työvoimaa, T&K-toimintaan ja innovaatioihin tehtäviä investointeja sekä tieto- ja viestintätekniikan yleistymistä (yleinen suuntaviiva 13) 6. jatkaa toimenpiteitä kilpailun tehostamiseksi tietyillä aloilla, kuten sähköalalla ja vähittäiskaupassa (yleinen suuntaviiva 9), sekä jatkaa ponnisteluja yritysten hallinnollisten rasitteiden vähentämiseksi (yleinen suuntaviiva 11). Jotta voidaan varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys väestön ikääntyessä, suositellaan, että Espanja 7. toteuttaa eläkejärjestelmässä merkittävän uudistuksen, joka aloitetaan vuonna 2003 tehtävällä tarkastelulla, ja vahvistaa näin maksujen ja etuuksien välistä yhteyttä sekä hillitsee väestörakenteen ennustettuihin muutoksiin liittyvää eläkemenojen kasvua pitkällä aikavälillä (yleinen suuntaviiva 16). 6. Ranska Ranskan talous on viime vuosina kasvanut Euroopan muita tärkeitä talouksia nopeammin. Tällaisen talouskehityksen taustalla on suurelta osin vuosia jatkunut voimakas työpaikkojen luominen, mutta siinä näkyy myös myötäilevän finanssipolitiikan vaikutus vuoden 1999 jälkeen. Komission tuoreiden laskelmien mukaan kokonaistuotannon potentiaalinen kasvu on edelleen hieman alle 2,5 prosenttia eli lähellä EU-maiden keskiarvoa. Pohjainflaation verkkainen hidastuminen kuuden viime kuukauden aikana viittaa siihen, että talouden toimeliaisuus jää nykyisin hieman alle potentiaalin. Tuoreiden indikaattorien mukaan näyttäisi siltä, että kokonaistuotannon kasvu on hidastumassa Ranskassa samoin kuin muissa euroalueen maissa. Lähivuosina väestörakenteen kehitys alkaa vaikuttaa kielteisesti potentiaaliseen tuotantoon. Potentiaalista kasvua voidaan kuitenkin vielä tukea paljon toteuttamalla rakenneuudistuksia eli nostamalla työvoimaosuutta ja laskemalla rakennetyöttömyyttä työmarkkinoilla ja lisäämällä kilpailua keskeisillä verkkotoimialoilla hyödykemarkkinoilla. Julkisen talouden vakauttamista tehostamalla saataisiin liikkumavaraa, jolloin voitaisiin keventää työvoimakustannuksiin ja investointeihin kohdistuvaa verorasitusta ja lisätä näin potentiaalista tuotantoa. Julkisen talouden suhdannekorjatun rahoitusaseman tuntuva heikkeneminen vuonna 2002 nosti alijäämän 3 prosentin raja-arvon yläpuolelle, joten julkisen talouden vakauttaminen on Ranskan viranomaisille merkittävä ja kiireellinen haaste, kun otetaan huomioon erityisesti väestön ikääntymisen vaikutukset julkiselle taloudelle. Ranskalla on edessään seuraavat haasteet: * julkisen talouden alijäämän nopea supistaminen alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja julkisen talouden jatkuva vakauttaminen, * työvoimaosuuden nostaminen ja rakennetyöttömyyden laskeminen, * julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen väestön ikääntyessä, * tehokkaan kilpailun varmistaminen verkkotoimialoilla ja sisämarkkinatoimenpiteiden nopeampi toteuttaminen yhdenvertaisten mahdollisuuksien luomiseksi. Julkisen talouden alijäämän nopea supistaminen alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja julkisen talouden jatkuva vakauttaminen Julkisen talouden alijäämä ylsi Ranskassa 3,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2002. Tämä merkitsee huomattavaa lipsumista vuoden 2002 budjettilaissa alun perin asetetusta tavoitteesta, jonka mukaan julkisen talouden alijäämä saa olla 1,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission laskelmien mukaan julkisen talouden rahoitusaseman heikkeneminen vuonna 2002 johtuu lähinnä suhdannekorjatun rahoitusaseman heikkenemisestä noin 1,2 prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen, ja tämä puolestaan johtuu toteutetuista veronalennuksista ja menojen ylityksistä. Tämä on osoitus Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa sekä vakaus- ja kasvusopimuksessa tarkoitetun liiallisen alijäämän olemassaolosta Ranskassa. Komissio on näin ollen päättänyt aloittaa liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn Ranskan osalta. Neuvosto hyväksyi tammikuussa 2003 suosituksen ennakkovaroituksen antamiseksi Ranskalle liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi vuonna 2003. Ranska ei toistaiseksi ole toteuttanut sellaisia toimenpiteitä, jotka olisivat omiaan merkittävästi parantamaan suhdannekorjattua rahoitusasemaa kyseisenä vuonna, kuten neuvosto suositteli. Kasvun jatkuessa vaimeana onkin erittäin todennäköistä, että julkisen talouden alijäämä ylittää 3 prosentin raja-arvon suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Tästä syystä ja kun otetaan huomioon, että väestön ikääntyminen alkaa rasittaa julkista taloutta yhä enemmän vuodesta 2005 lähtien, Ranskan on asetettava etusijalle julkisen talouden vakauttaminen. Työvoimaosuuden nostaminen ja rakennetyöttömyyden laskeminen Ranskan talouden keskeisenä keskipitkän aikavälin haasteena ovat edelleen työmarkkinoiden rakenteelliset ongelmat, sillä henkilöstöresurssit ovat viimeaikaisesta edistymisestä huolimatta yhä vajaakäytössä. Ranskan kokonaistyöllisyysaste on yhä suhteellisen alhainen (63,8 prosenttia vuonna 2002) ja ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysaste erittäin alhainen (EU:n alhaisimpia). Väestön ikääntyessä ja lakisääteisen työajan lyhentämisen jälkeen haasteena on työvoimaosuuden nostaminen. Työvoimaosuutta on tarkoitus nostaa uusilla vero- ja etuusuudistuksilla sekä varhaiseläke- ja eläkejärjestelmien uudistuksilla. Ranskassa on myös laskettava edelleen korkeaa rakennetyöttömyyttä sekä puututtava tarjonnan ja kysynnän väliseen epäsuhtaan, joka aiheuttaa työhönotto-ongelmia tietyillä aloilla. Olisi vähennettävä etenkin pienipalkkaisten työntekijöiden työvoimakustannuksia. Olisi tarkistettava työmarkkinasäännösten sisältöä ja erityisesti yksinkertaistettava työsuhdeturvan soveltamista. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistaminen väestön ikääntyessä Väestön ikääntymisen julkiselle taloudelle aiheuttamiin vaikeuksiin on puututtava pikaisesti. Nykytilanteessa eläkejärjestelmän alijäämän nopean kasvun välttäminen - talouspoliittisen komitean laskelmien mukaan vuosina 2000-2040 alijäämä kasvaa 3,7 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen - edellyttäisi sosiaaliturvamaksujen huomattavaa korotusta. Tämä lisäisi tuntuvasti työvoimaan kohdistuvia rasitteita ja vaikuttaisi erittäin kielteisesti työmarkkinoihin. Hallitus on sitoutunut panemaan täytäntöön eläkejärjestelmän uudistuksen vuoden 2003 puoleenväliin mennessä työmarkkinaosapuolia kuultuaan. Tällaisten uudistusten avulla voidaan varmistaa julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä. Uudistukset olisi suunniteltava siten, että niillä varmistetaan sukupolvien välinen oikeudenmukaisuus ja tasapuolinen kohtelu eri järjestelmissä. Terveydenhuoltomenojen ennustetaan yhä nousevan tuntuvasti vuonna 2003 ja sitä seuraavina vuosina, vaikka viimeaikaisten rakenteellisten toimenpiteiden tarkoituksena on ollut hillitä menojen kasvua. Hallitus on ilmoittanut, että se aikoo päättää terveydenhuoltoalan uudistuksesta vuoden 2003 jälkipuoliskolla. Huoli julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyydestä on sitäkin kiireellisempi, koska Ranskan julkisen velan suhde BKT:hen ylittää todennäköisesti 60 prosentin viitearvon vuonna 2003. Liiketoimintaympäristön parantaminen, tehokkaan kilpailun varmistaminen verkkotoimialoilla ja sisämarkkinatoimenpiteiden nopeampi toteuttaminen yhdenvertaisten mahdollisuuksien luomiseksi Viime aikoina on toteutettu tai esitelty toimenpiteitä, joilla pyritään lisäämään markkinoiden avautumista, mutta kilpailu Ranskan kaasu- ja sähkömarkkinoilla on edelleen heikkoa, ja entisten valtion omistamien monopoliyhtiöiden markkinaosuudet ovat yhä hyvin suuria verrattuna entisten monopoliyhtiöiden markkinaosuuksiin muissa suurissa jäsenvaltioissa. Sosiaalisten ja verotuksellisten menettelyjen suuri määrä ja monimutkaisuus hankaloittaa edelleen yritysten perustamista ja kasvua. Ranska on ilmoittanut sitoutuneensa nostamaan sisämarkkinadirektiivien täytäntöönpanoastetta, mutta se on edistynyt muita EU:n jäsenvaltioita huonommin näiden direktiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja täytäntöönpanossa. Maakohtaisia suosituksia Ranskalle Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Jotta voidaan saavuttaa julkisen talouden alijäämän nopea supistaminen alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja julkisen talouden jatkuva vakauttaminen, suositellaan, että Ranska 1. varmistaa, että 3 prosenttia suhteessa BKT:hen ylittävä julkisen talouden alijäämä korjataan vuoteen 2004 mennessä toteuttamalla toimenpiteitä, joilla suhdannekorjattua alijäämää parannetaan huomattavasti jo vuonna 2003 (yleinen suuntaviiva 1), ja 2. supistaa vuodesta 2004 lähtien suhdannekorjattua alijäämää vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä (yleinen suuntaviiva 1); käyttää odotettua suuremmasta kasvusta saatavat tulot nopeuttaakseen sopeuttamista kohti lähellä tasapainoa olevaa rahoitusasemaa sekä asettaa veronalennusten toteuttamisen ehdoksi suhdannekorjattua alijäämää koskevien tavoitteiden saavuttamisen. Ranskan olisi myös määrätietoisesti pantava täytäntöön kaikki työllisyyttä koskevat suositukset, joissa käsitellään kattavammin työllisyyteen liittyviä kysymyksiä. Jotta voidaan lisätä kasvupotentiaalia, varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys ja valmistautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkisessa taloudessa, Ranskan on erityisesti nostettava työvoimaosuutta ja vähennettävä rakennetyöttömyyttä. Näin ollen suositellaan erityisesti, että Ranska 3. panee kokonaisuudessaan täytäntöön uuden työttömyysvakuutusjärjestelmän sekä ottaa käyttöön asianmukaisia vaatimuksia ja tehokkaita kannustimia työnhakuun (yleinen suuntaviiva 4 ja työllisyyttä koskeva suositus 1). Jotta voidaan varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys väestön ikääntyessä, suositellaan, että Ranska 4. toteuttaa pikaisesti eläkejärjestelmän kattavan uudistuksen (yleinen suuntaviiva 16), jolla varmistetaan eläkejärjestelmän rahoituksen kestävyys, nostetaan tosiasiallista eläkeikää ja mukautetaan eläkejärjestelmä entistä joustavampiin työ- ja uramalleihin sekä yksilöllisiin tarpeisiin, ja 5. seuraa tiiviisti terveydenhuoltomenojen kasvua hillitsevien toimenpiteiden tehokkuutta, jotta menojen kasvu olisi kestävällä tasolla, ja toteuttaa tarvittaessa uusia toimenpiteitä tämän tavoitteen saavuttamiseksi (yleinen suuntaviiva 14). Jotta voidaan varmistaa tehokas kilpailu verkkotoimialoilla ja nopeuttaa sisämarkkinatoimenpiteiden toteuttamista yhdenvertaisten mahdollisuuksien luomiseksi, suositellaan, että Ranska 6. varmistaa tehokkaan kilpailun kaasu- ja sähkömarkkinoilla (yleinen suuntaviiva 9), 7. jatkaa ponnisteluja liiketoimintasääntöjen vähentämiseksi ja yksinkertaistamiseksi (yleinen suuntaviiva 11), ja 8. nostaa sisämarkkinadirektiivien täytäntöönpanoastetta ja vähentää rikkomismenettelyjen määrää (yleinen suuntaviiva 9). 7. Irlanti Irlannin talouskasvu oli keskimäärin huikeat 10 prosenttia vuosina 1995-2000. Työvoimaosuuden merkittävä nousu, työttömyyden voimakas lasku ja perinteisen nettomaastamuuttosuuntauksen kääntyminen vuodesta 1996 lähtien mahdollistivat yhdessä työllisyyden huomattavan kasvun (keskimäärin 5 ½ prosenttia). Koska nämä työvoiman tarjonnan lähteet olivat poikkeuksellisia, talous kärsi 1990-luvun lopulla yhä enemmän tarjontarajoitteista (sekä työvoiman että infrastruktuurin osalta). Tästä syystä ja maailmanlaajuisen laskusuhdanteen mukaisesti kasvu hidastui tuntuvasti vuodesta 2001 lähtien. Irlannin pitäisi taloutensa suuren avoimuuden takia tulevaisuudessa hyötyä suuresti odotetusta maailmanlaajuisesta elpymisestä. Kaksinumeroisen kasvun aika on kuitenkin ohi, ja Irlannin BKT:n potentiaalinen kasvu jää keskipitkällä aikavälillä todennäköisesti alle 5 prosentin; tämä on noin kaksi kertaa enemmän kuin koko EU:ssa, mikäli työvoima kasvaa ja tuottavuus paranee edelleen muita nopeammin. Vakaa makrotalous helpottaisi sopeutumista kasvun hidastumiseen ja auttaisi säilyttämään aiemman nousun saavutukset. Jotta talouden potentiaali voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti, olisi toteutettava talouden tarjontapuolta vahvistavia rakenteellisia toimenpiteitä, jolloin hillittäisiin myös inflaatiopaineita. Irlannilla on edessään seuraava haaste: * saumaton siirtyminen 1990-luvun lopun kaksinumeroisesta talouskasvusta lähivuosien hitaampaan, kestävään kasvuun varmistamalla vakaa makrotalous ja vahvistamalla talouden tarjontapuolta Saumaton siirtyminen 1990-luvun lopun kaksinumeroisesta talouskasvusta lähivuosien hitaampaan, kestävään kasvuun varmistamalla vakaa makrotalous ja vahvistamalla talouden tarjontapuolta Sekä julkisen talouden rahoitusasema että työmarkkinatilanne kohenivat huomattavasti edellisen vuosikymmenen nopean kasvun takia. Julkisen talouden rahoitusasema oli ylijäämäinen vuosina 1997-2001, ja velkasuhde on nykyisin EU:n toiseksi alin. Tulevaisuudessa julkisia investointeja koskevan ohjelman sekä sosiaali- ja terveysmenoja koskevien aloitteiden täytäntöönpanossa on otettava huomioon talouskasvun hidastuminen ja samalla tulojen väheneminen sekä tarve parantaa julkisten palvelujen kustannustehokkuutta (viimeaikaisilla toimenpiteillä on parannettu menojen hoitoa ja hallintaa). Työllisyyden voimakas kasvu laski työttömyysasteen 4 prosentin alapuolelle vuonna 2001 (työttömyysaste oli yli 15 prosenttia vuonna 1993), mutta työmarkkinoiden kiristyminen kiihdytti inflaatiota ja nosti palkkoja. Täystyöllisyyden ylläpitäminen, joka on työmarkkinaosapuolten äskettäin neuvotteleman sopimuksen tavoite, edellyttää varovaista ja joustavaa lähestymistapaa palkkaneuvotteluihin sekä talouden tarjontapuolta vahvistavia toimenpiteitä. Tarjontapuolta näyttävät lujittavan uudistukset erityisesti kolmella alueella. Ensiksikin infrastruktuurin tarjontarajoitteita pyritään poistamaan kansallisessa kehityssuunnitelmassa vuosina 2000-2006, mutta suunnitelman toteuttaminen on edennyt odotettua hitaammin rakennus- ja maanhankintakustannusten nousun sekä suunnitteluviipeiden takia. Toiseksi Irlannin T&K-menot ovat alhaiset (1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1999) tieto- ja viestintätekniikan talouteen tuomasta suuresta lisäarvosta huolimatta. Irlannin tuottavuus paranisi T&K-menoja lisäävillä toimenpiteillä. Kolmanneksi kilpailu on edelleen riittämätöntä joillakin Irlannin talouden aloilla, erityisesti verkkotoimialoilla ja monilla muilla palvelualoilla (kuten vapaiden ammattien harjoittamisessa, vähittäiskaupassa ja vakuutusalalla), vaikka edistystä on tapahtunut jonkin verran. Maakohtaisia suosituksia Irlannille Edellä kuvattujen haasteiden ratkaiseminen edellyttää laajoja rakenneuudistuksia, joita kuvataan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen osan I yleisissä suuntaviivoissa. Irlannin olisi myös määrätietoisesti pantava täytäntöön kaikki työllisyyttä koskevat suositukset, joissa käsitellään kattavammin työllisyyteen liittyviä kysymyksiä. Jotta voidaan taata saumaton siirtyminen 1990-luvun lopun kaksinumeroisesta talouskasvusta lähivuosien hitaampaan,