FI Euroopan unionin virallinen lehti C 313/1

LAUSUNTO nro 8/2005

ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi keskinäisestä hallinnollisesta avunannosta yhteisön taloudellisten etujen suojaamisessa petoksilta ja muulta laittomalta toiminnalta

(annettu EY:n perustamissopimuksen 280 artiklan neljännen kohdan nojalla)

(2005/C 313/01)

SISÄLLYS

1—7 I. Johdanto

8—11 II. Yleiset huomautukset

12—19 III. Hallinnollinen yhteistyö perinteisten omien varojen ja menojen aloilla

20—28 IV. Hallinnollinen yhteistyö arvonlisäverotuksen alalla

29—32 V. Hallinnollinen yhteistyö rahanpesun torjumiseksi

33—39 VI. Päätelmät ja suositukset

EUROOPAN YHTEISÖJEN TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIN, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 280 artiklan,

ottaa huomioon neuvoston tilintarkastustuomioistuimelle 12. lokakuuta 2004 osoittaman lausuntopyynnön, joka koskee komission ehdotusta (1) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi keskinäisestä hallinnollisesta avunannosta yhteisön taloudellisten etujen suojaamisessa petoksilta ja muulta laittomalta toiminnalta,

ON ANTANUT SEURAAVAN LAUSUNNON:

I. JOHDANTO

1. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 280 artiklan mukaan jäsenvaltiot sovittavat yhteen toimintansa, jonka tarkoituksena on suojata yhteisön taloudellisia etuja petolliselta menettelyltä. Tätä varten ne yhdessä komission kanssa järjestävät toimivaltaisten viranomaistensa kiinteän ja säännöllisen yhteistoiminnan. Tällaisella hallinnollisella yhteistyöllä tarkoitetaan väärinkäytöksistä ilmoittamista, hallinnollisia selvityksiä, paikalla toimitettavia tarkastuksia, tietojenvaihtoa, perusteettomasti saatujen etujen takasinperimistä sekä hallinnollisia seuraamuksia.

2. Perustamissopimuksen 280 artiklan ja sen muiden määräysten perusteella on säädetty kaikkia yhteisön politiikkojen aloja koskevat yhteiset oikeudelliset säännöt. Pääosa yhteisön petostentorjuntalainsäädännöstä koostuu kuitenkin lukuisista erilaisista yksityiskohtaisista säännöksistä, joilla kyseisiä yhteisön politiikkoja säädellään.

3. Tarkasteltavana olevalla lainsäädäntöehdotuksella pyritään vahvistamaan komission roolia, joka sillä on yhteisön taloudellisia etuja vahingoittavien petosten tai muun laittoman toiminnan torjumista koskevan jäsenvaltioiden toiminnan koordinoijana. Komission esittämien perusteluiden mukaan hallinnollista yhteistyötä koskeva nykyinen säännöstö ei anna komissiolle riittävästi mahdollisuuksia tukea ja yhteensovittaa jäsenvaltioiden toimintaa. Tämä koskisi erityisesti valtioiden rajat ylittäviä alv-petoksia ja rahanpesua, joka liittyy yhteisön etuihin kohdistuviin petoksiin.

4. ”Yhteisön kannalta erityisen merkityksellisiä” rikkomuksia koskevien tietojen keräämiseksi ja vaihtamiseksi esitetään ehdotus kattavasta yhteistyöjärjestelmästä sekä jäsenvaltioiden viranomaisten että näiden viranomaisten ja komission virkamiesten (jotka toimivat Euroopan petostentorjuntaviraston OLAFin kautta (2)) kesken.

5. Tällainen ”yhteisön kannalta erityisen merkityksellinen” väärinkäytös määritellään kahdella kriteerillä: a) väärinkäytöksestä aiheutuu seurauksia tai sillä on liityntä useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa toteutettuihin toimiin; ja b) väärinkäytöksen arvioidaan aiheuttavan jäsenvaltiossa vähintään 100 000 euron menetyksen yhteisölle tai asianomaisen jäsenvaltion arvonlisäverotuloissa yli 500 000 euron menetyksen.

6. Ehdotettua asetusta sovellettaisiin kaikkiin yhteisön tulojen ja menojen aloihin, ellei toisaalla yhteisön lainsäädännössä säädetä yksityiskohtaisemmasta yhteistyöstä tai komission oikeudesta saada asiasta laajemmin tietoja.

7. Tilintarkastustuomioistuin on tarkastellut komission ehdotusta asiaankuuluvan tarkastustyönsä perusteella huomioiden sekä parempaa lainsäädäntöä koskevat säännökset että Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission yhdessä laatimat yhteisön lainsäädännön valmistelun laatua koskevat suuntaviivat (3).

II. YLEISET HUOMAUTUKSET

8. Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio ovat sopineet (4) sitoutuvansa yhteisön lainsäädännön ajantasaistamiseen ja sen määrän vähentämiseen sekä nykyisen lainsäädännön merkittävään yksinkertaistamiseen. Tavoitteesta huolimatta komission ehdotuksella ei pyritä yksinkertaistamaan tai muuttamaan olemassa olevaa lainsäädäntöä. Uusi asetus lisättäisiin voimassa olevien petostentorjuntaa koskevan horisontaalisen ja alakohtaisen lainsäädännön rinnalle.

9. Komissio on sitoutunut ottamaan aiheellisella tavalla huomioon ehdotustensa taloudelliset tai hallinnolliset vaikutukset sekä unionin että jäsenvaltioiden osalta (5). Sen ehdotuksessa uudeksi asetukseksi ei kuitenkaan esitetä, mitkä ovat jäsenvaltioita koskevat taloudelliset ja hallinnolliset vaikutukset.

10. Ehdotuksessa annetaan laajempi määritelmä ”yhteisön taloudellisia etuja vahingoittaville väärinkäytöksille”. Käsitteen merkitys on laajennettu koskemaan a) arvonlisäveroon liittyviä lainsäädännön rikkomuksia; ja b) rahanpesua. Nämä alat eivät kuulu Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, Euratom) N:o 2988/95 (6) vahvistettuun väärinkäytösten yleiseen määritelmään. Tällainen käsitteen ”väärinkäytös” erilaisten määritelmien samanaikainen soveltaminen petostentorjuntaa koskevassa lainsäädännössä aiheuttaa sekaannuksen ja lainsäädännöllisen epäselvyyden riskin.

11. Epäselvyyttä lisää entisestään se, että nykyisestä yhteisön lainsäädännöstä puuttuu määritelmä käsitteelle ”yhteisön taloudellinen etu” (7). Komission ehdottamassa uudessa asetuksessa ei myöskään esitetä kyseistä määritelmää.

III. HALLINNOLLINEN YHTEISTYÖ PERINTEISTEN OMIEN VAROJEN JA MENOJEN ALOILLA

12. Tilintarkastustuomioistuimen viimeaikaisessa tarkastuksessa, joka koski Euroopan petostentorjuntaviraston hallinnointia (8), todettiin, että jäsenvaltioiden kanssa tehtävä yhteistyö edellyttää vielä huomattavasti työtä sekä suoran että yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa tapahtuvan yhteisön varojen hallinnoinnin alalla. Nykyisen yhteistyön ongelmat liittyvät suurelta osin toiminnallisen tehokkuuden puutteisiin sekä jäsenvaltioiden että komission tasolla.

13. Tulli- ja maatalousasioita koskevan keskinäisen avunantomenettelyn (9) osalta todettiin, että näitä aloja koskeva seuranta ei ole ollut järjestelmällistä ja että virasto ei ole vahvistanut sääntöä, jonka perusteella se seuraisi jatkuvasti ja yhtenäisesti jäsenvaltioilta keskinäisen avunannon puitteissa pyydetyn tuen osalta tapahtunutta edistystä, ja että aloitettujen toimien tulokset on lisäksi eritelty huonosti (10).

14. Tilintarkastustuomioistuin totesi yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien sääntöjenvastaisten maksujen takaisinperinnästä annetussa erityiskertomuksessa nro 3/2004 (11), että jäsenvaltioiden ilmoittamista sääntöjenvastaisuuksista koottua asiaankuuluvaa komission tietokantaa ei voida pitää luotettavana, kattavana ja tarkkana (12).

15. Rakennepolitiikan alaa koskevan lainsäädännön (13) soveltamista koskevassa tarkastuksessaan vuonna 2001 tilintarkastustuomioistuin havaitsi (14) puutteita kaikilla tasoilla, joten se saattoi päätellä, että sääntöjenvastaisuuksista ilmoitetut tiedot olivat puutteellisia, epäluotettavia, harhaanjohtavia ja vanhentuneita.

16. Puutteet johtuivat muun muassa siitä, että ilmoitettavien sääntöjenvastaisuuksien määritteleminen yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa osoittautui vaikeaksi. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin totesi, että tiedot olivat saatavilla usein vasta pitkienkin viivästysten jälkeen eikä komissio toteuttanut niitä koskevaa asianmukaista seurantaa.

17. Ehdotetut uudet menettelyt lisäisivät sekä jäsenvaltioiden viranomaisten että komission työtaakkaa, sillä jo olemassa olevia raportointivelvoitteita, jotka aiheutuvat muista yhteisön säädöksistä, ei poisteta eikä selkeytetä. Käytännössä olisi siis vaikeata komission pyrkimysten (15) mukaisesti keskittää ponnisteluita ja resursseja ja välttää yksiköiden ylikuormittamista toisarvoisiin tapauksiin liittyvillä tiedoilla ja pyynnöillä.

18. Lisäksi uusien ehdotettujen sääntöjen ja nykyisten alakohtaisten asetusten samanaikainen soveltaminen lisäisi tulkintavaikeuksien ja epäyhdenmukaisen soveltamisen riskiä kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä lisää väärinkäytöksistä ilmoittamista koskevien kriteereiden, määräaikojen ja raja-arvojen epäyhdenmukaisuutta (16).

19. Tilannetta vaikeuttaa vielä se, että ehdotukseen sisältyviä raportointivelvoitteita sovellettaisiin myös tapauksiin, joissa väärinkäytöksiä ei ole tapahtunut mutta on olemassa tietoja siitä, että niitä saattaa olla suunnitteilla (17). Tällainen vaatimus ei liene realistinen.

IV. HALLINNOLLINEN YHTEISTYÖ ARVONLISÄVEROTUKSEN ALALLA

20. Tilintarkastustuomioistuin pyysi kiinnittämään huomiota vuosikertomuksessaan varainhoitovuodelta 2001 (18) ketjupetoksista johtuvien ongelmien lisääntymiseen ja siihen, että kyseiseen ongelmaan olisi tarpeen puuttua parantamalla hallinnollista yhteistyötä alv-tulojen suojaamiseksi (19).

21. Neuvoston asetus (EY) N:o 1798/2003 (20) hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla tuli voimaan 1. tammikuuta 2004. Asetuksen tavoitteena on jäsenvaltioiden veroviranomaisten yhteistyön tiivistäminen alv-petosten torjunnassa. Asetuksella (EY) N:o 1798/2003 alalle perustettiin lopultakin yhtenäinen säännöstö. Ennen sen voimaantuloa kahden erillisen oikeudellisen välineen samanaikainen soveltaminen alv-yhteistyössä oli haitannut veroviranomaisten vaikuttavaa yhteistyötä.

22. Komission mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat jo ryhtyneet erityisiin havaitsemis- ja valvontatoimiin ketjupetosten torjumiseksi, ovat saavuttaneet hyviä tuloksia (21).

23. Tilintarkastustuomioistuin toteaa, että uuden asetusehdotuksen säännökset ovat pitkälti samanlaisia tai jopa täysin samoja kuin asetuksen (EY) N:o 1798/2003, erityisesti tietojenvaihdon ja hallinnollisia tutkimuksia koskevien sääntöjen osalta (22).

24. Ehdotuksessa muutetaan komission (OLAF mukaan lukien) roolia. Asetuksen (EY) N:o 1798/2003 mukaan komission tärkein tehtävä on tarkastella ja arvioida jäsenvaltioiden kanssa, miten hallinnollisen yhteistyön järjestelyt toimivat ja miten niiden tehokkuutta voitaisiin parantaa.

25. Uuden ehdotuksen mukaan OLAF vastaisi järjestelmällisesti petosten vastaisten yksittäisten toimien koordinoinnista. Lisäksi sillä saattaisi olla näissä toimissa keskeinen rooli, jossa se keräisi ja analysoisi asiaankuuluvaa tietoa ja pyytäisi jäsenvaltioita järjestämään erityistarkkailua tai tekemään hallinnollisia tutkimuksia.

26. Tilintarkastustuomioistuin pyytää kiinnittämään huomiota erityiskertomuksessa nro 1/2005 (23) antamaansa suositukseen, jonka mukaan OLAFin toiminnan olisi keskityttävä tutkintatehtävään. Asetusehdotuksessa OLAFille osoitettu tehtävä jäsenvaltioiden välisten alv-petostentorjuntatoimien koordinoijana saattaisi heikentää viraston mahdollisuuksia toteuttaa ensisijaista tehtäväänsä tehokkaasti.

27. Käytännön vaikeuksia saattaisi ilmetä myös siitä syystä, että uudessa ehdotuksessa — toisin kuin asetuksessa (EY) N:o 1798/2003 — ei säädetä suorasta yhteydenpidosta ja yhteistyöstä veroviranomaisten tai petostentorjuntayksiköiden henkilöstön kanssa. Ehdotuksessa esitetään, että tieto kanavoitaisiin ainoastaan asiaankuuluvien keskusyhteystoimistojen ja muiden verotutkintaviranomaisten kautta. Tästä aiheutuu suuri riski, että koordinointitoimien toteuttaminen nopeasti ja joustavasti saattaisi vaikeutua.

28. Tämän lausunnon kohdissa 17—19 esitetyt kommentit koskevat myös arvonlisäverotuksen alalla toteutettavaa hallinnollista yhteistyötä.

V. HALLINNOLLINEN YHTEISTYÖ RAHANPESUN TORJUMISEKSI

29. Jäsenvaltiot ovat perustaneet ”rahanpesun selvittelykeskuksia” neuvoston päätöksen 2000/642/YOS (24) nojalla. Näiden keskusten tehtävänä on tietojen kerääminen ja analysoiminen, jolloin tarkoituksena on todeta epäilyttävien liiketoimien sekä niiden taustalla olevien rikollisten toimien välisiä yhteyksiä rahanpesun torjumiseksi.

30. Komissio ehdottaa, että rahanpesun selvittelykeskukset lisättäisiin niiden toimivaltaisten viranomaisten joukkoon, jotka osallistuvat asetusehdotuksen mukaan keskinäiseen hallinnolliseen avunantoon yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi. Näin ollen komissio voisi pyytää keskusten apua ja pyytää niitä toimittamaan kaikki väärinkäytösten paljastamiseksi ja ehkäisemiseksi tarvittavat tiedot.

31. Tilintarkastustuomioistuin pyytää panemaan merkille, että neuvoston päätöksessä 2000/642/YOS ei sen nykyisessä muodossa edellytetä komissiota ottamaan minkäänlaista roolia rahanpesun selvittelykeskuksiin nähden. Päätöksen eräitä säännöksiä (25) voisi tulkita jopa siten, että komission yksiköiltä evätään oikeus saada käyttöönsä rahanpesun selvittelykeskusten keräämiä ja toimittamia tietoja. Yhteisön lainsäädännön valmistelun laatua koskevien yhteisten suuntaviivojen (26) 19 artiklan mukaan olisi siis suositeltavaa selkeyttää tilannetta.

32. Tämän lausunnon kohdissa 17 ja 19 esitetyt kommentit koskevat myös rahanpesun torjumiseksi toteutettavaa hallinnollista yhteistyötä.

VI. PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

33. Tilintarkastustuomioistuin yhtyy komission analyysiin, jonka mukaan jäsenvaltioiden keskinäistä sekä jäsenvaltioiden ja komission välistä yhteistyötä on tarpeen tehostaa yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi petoksilta ja muulta laittomalta toiminnalta.

34. Nykyinen säännöstö petosten ja väärinkäytösten torjumiseksi on monimutkainen ja, kuten tilintarkastustuomioistuimen tarkastustyö on osoittanut, vaikea panna täytäntöön. Asetusehdotus monimutkaistaa säännöstöä entisestään etenkin määritelmien ja ilmoittamista koskevien kriteereiden osalta.

35. Lisäksi ehdotus yhden uuden oikeudellisen välineen lisäämisestä on ristiriidassa Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission kesken sovitun tavoitteen kanssa (27), joka on yhteisön lainsäädännön ajantasaistaminen ja sen määrän vähentäminen sekä nykyisen lainsäädännön merkittävä yksinkertaistaminen.

36. Tilintarkastustuomioistuin suosittaa, että komissio ehdottaisi yhteisön petostentorjuntaan liittyvän lainsäädännön yksinkertaistamista ja konsolidointia päällekkäisten ja ristiriitaisten säännösten välttämiseksi. Komission ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön nykyiset puutteet voitaisiin korjata tällaisen tarkistuksen yhteydessä.

37. Tilintarkastustuomioistuin palauttaa mieliin suosituksensa OLAFin toimien keskittämisestä tutkintatehtävään. OLAFin tehtävien laajentaminen jäsenvaltioiden petostentorjuntatoimien koordinoimiseen saattaisi olla ristiriidassa tämän tavoitteen kanssa.

38. Olisi määriteltävä selkeästi petostentorjuntaan liittyvässä lainsäädännössä keskeinen käsite ”yhteisön taloudelliset edut”. ”Väärinkäytöksistä” olisi käytettävä yhtä määritelmää kaikkialla petostentorjuntaan liittyvässä lainsäädännössä.

39. Tilintarkastustuomioistuin toistaa arvonlisäverotuksen alalla toteutettavasta yhteistyöstä antamansa suosituksen (28), jonka mukaan komission tulisi keskittyä hoitamaan tehtäväänsä kansallisten petostentorjuntajärjestelmien puutteiden tunnistamiseksi ja sopivien parannuskeinojen ehdottamiseksi asianomaisille jäsenvaltioille.

Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän lausunnon Luxemburgissa 27. lokakuuta 2005 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta Hubert WEBER presidentti

(1) KOM(2004) 509, lopullinen, 20. heinäkuuta 2004.

(2) Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) perustamisesta 28 päivänä huhtikuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 1999/352/EY, EHTY, Euratom (EYVL L 136, 31.5.1999, s. 20) 2 artiklan mukaisesti viraston tehtävänä on avustaa komissiota jäsenvaltioiden välisessä yhteistyössä petostentorjunnan alalla ja toteuttaa lisäksi muut petostentorjuntaan liittyvät komission toimet.

(3) Toimielinten välinen sopimus, tehty 16 päivänä joulukuuta 2003, paremmasta lainsäädännöstä (EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1) ja toimielinten välinen sopimus, tehty 22 päivänä joulukuuta 1998, yhteisön lainsäädännön valmistelun laatua koskevista yhteisistä suuntaviivoista (EYVL C 73, 17.3.1999, s. 1).

(4) Ks. 16 päivänä joulukuuta 2003 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen 35 artikla.

(5) Ks. 16 päivänä joulukuuta 2003 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen 27 artikla.

(6) EYVL L 312, 23.12.1995, s. 1.

(7) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomiosta voi saada joitakin asiaa käsitteleviä ohjeita. Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-11/00 tuomioistuin toteaa, että: ”EY 280 artiklaan sisältyvä ilmaus ’yhteisön taloudelliset edut’ ei koske pelkästään Euroopan yhteisön talousarviota suppeassa merkityksessä”. (Kok. 2003, s. I-7147, 95 kohta).

(8) Ks. erityiskertomus nro 1/2005, tiivistelmä, kohta VI (EUVL C 202, 18.8.2005, s. 1).

(9) Neuvoston asetus (EY) N:o 515/97, annettu 13 päivänä maaliskuuta 1997, jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten keskinäisestä avunannosta sekä jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten ja komission yhteistyöstä tulli- ja maatalousasioita koskevan lainsäädännön moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi (EYVL L 82, 22.3.1997, s. 1).

(10) Ks. erityiskertomus nro 1/2005, kohta 32.

(11) Ks. erityiskertomuksen 3/2004 kohdat 16—32 (EUVL C 269, 4.11.2004, s. 1).

(12) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksen yhteydessä aiheettomasti maksettuja määriä koskevista sääntöjenvastaisuuksista ja näiden määrien takaisinperimisestä sekä tiedotusjärjestelmän luomisesta tällä alalla ja asetuksen (ETY) N:o 283/72 kumoamisesta 4 päivänä maaliskuuta 1991 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 595/91 (EYVL L 67, 14.3.1991, s. 11).

(13) Rakennepolitiikan rahoituksen epäsäännönmukaisuuksista ja aiheettomasti maksettujen summien takaisinperinnästä sekä tätä alaa koskevan tiedotusjärjestelmän perustamisesta 11 päivänä heinäkuuta 1994 annettu komission asetus (EY) N:o 1681/94 (EYVL L 178, 12.7.1994, s. 43).

(14) Ks. erityiskertomus nro 10/2001 rakennerahastojen varainhoidon valvonnasta, kohdat 107—126 (EYVL C 314, 8.11.2001, s. 26).

(15) Ks. komission ehdotuksen perustelut, s. 6.

(16) Asetusehdotuksen mukaisesti jäsenvaltioiden on esimerkiksi toimitettava ilman eri pyyntöä kaikki olennaiset tiedot väärinkäytöksistä, jotka saattavat liittyä muihin jäsenvaltioihin ja joiden mahdollinen vahinko yhteisön taloudellisille eduille on vähintään 100 000 euroa. Ilmoittamiselle ei ole asetettu määräaikaa. Sen vuoksi voidaan olettaa, että tieto on toimitettava välittömästi sen jälkeen, kun tapauksen taloudelliset vaikutukset voidaan arvioida. Komission asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti kunkin jäsenvaltion on jo nyt annettava kyseisestä määrästä riippumatta viipymättä tieto epäsäännönmukaisuuksista, jotka saattaisivat vaikuttaa hyvin nopeasti oman alueensa ulkopuolella.

(17) Ks. ehdotuksen 5 artiklan 3 kohta.

(18) Ks. vuoden 2001 erityiskertomuksen kohdat 1.45—1.55 (EYVL C 295, 28.11.2002, s. 1).

(19) Alv:n osalta petoksen vaikutukset kohdistuvat epäsuorasti yhteisöjen omiin varoihin. Yhteisöjen kyky täyttää menoja koskevat velvoitteensa ei riipu alv-varojen keräämisen ja petostentorjunnan tehokkuudesta, sillä muiden varojen ja kokonaismenojen välinen erotus on tarkoitus kattaa BKTL:oon perustuvilla omilla varoilla. Alv-petosten seurauksista ei siis vastaa ainoastaan jäsenvaltio, jossa petos on tapahtunut vaan kaikki jäsenvaltiot, sillä BKTL:oon perustuvien omien varojen tarve kasvaa petosten vuoksi.

(20) Neuvoston asetus (EY) N:o 1798/2003, annettu 7 päivänä lokakuuta 2003, hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla ja asetuksen (ETY) N:o 218/92 kumoamisesta (EUVL L 264, 15.10.2003, s. 1).

(21) Ks. komission kertomus hallinnollisen yhteistyön järjestelmän käytöstä alv-petosten torjumiseksi, KOM(2004) 260 lopullinen, 16.4.2004, s. 18.

(22) Komissio mainitsee kertomuksensa perusteluissa nimenomaan, että se käytti asetuksessa (EY) N:o 1798/2003 vahvistettuja standardeja.

(23) Ks. kohdat XI ja 94.

(24) Neuvoston päätös 2000/642/YOS, tehty 17 päivänä lokakuuta 2000, jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten välistä yhteistyötä koskevista järjestelyistä, joita noudatetaan tietojenvaihdossa (EYVL L 271, 24.10.2000, s. 4).

(25) Ks. esimerkiksi 5 artiklan 4 kohta, jossa todetaan, että rahanpesun selvittelykeskusten on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, myös turvallisuustoimenpiteet, sen varmistamiseksi, että mitkään muut viranomaiset, virastot tai yksiköt eivät saa käyttöönsä tämän päätöksen säännösten nojalla toimitettuja tietoja.

(26) Toimielinten välinen sopimus tehty 22 päiväna joulukuuta 1998, yhteisön lainsäädännön valmistelun laatua koskevista yhteisistä suuntaviivoista.

(27) Toimielinten välinen sopimus, tehty 16 päivänä joulukuuta 2003, paremmasta lainsäädännöstä.

(28) Ks. erityiskertomus nro 9/1998 Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisesta yhteisön sisäisestä kaupasta kannettavan alv:n alalla sekä komission vastaukset (EYVL C 356, 20.11.1998, s. 1), kohdat 4.1—4.8.