EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 13.10.2011 
SEK(2011) 1173 lopullinen 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
Oheisasiakirja 
KOMISSION EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN 
TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE 
ANTAMAAN TIEDONANTOON 
EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan vaikutuksen lisääminen: muutossuunnitelma 
{KOM(2011) 637 lopullinen} 
{SEK(2011) 1172 lopullinen}  
 
FI 2   FI 1. ONGELMAN MÄÄRITTELY: Mikä on tark alleen ottaen ongelma, keihin se 
vaikuttaa eniten ja miksi ju lkisia toimia tarvitaan? 
Kun otetaan huomioon nykyinen globaali toimin taympäristö, merkittävät kansainväliset 
haasteet1, avun legitiimiydestä käytävä keskustelu ja toimintaympäristön muutokset sekä 
EU:n tasolla (Lissabonin sopimuksen jä lkeinen ulkoisen toiminnan kehys) että 
kansainvälisellä tasolla (G20-r yhmä, kansainväliset rahoitusl aitokset, YK jne.), tarvitaan 
muutoksia, joilla voidaan ”lisätä EU:n kehitysyhtei styöpolitiikan vaikutusta” . Tavoitteena 
on varmistaa, että EU:n kehitysyhteistyöpolit iikalla voidaan vastat a tulevan vuosikymmenen 
haasteisiin, ja auttaa kumppanimaita toteuttamaan sellaisia muutoksia, joiden ansiosta ne voivat nopeuttaa toimiaan köyhyyden vähent ämiseksi ja vuosituhattavoitteiden 
saavuttamiseksi. 
Nykyiset tutkimukset
2 osoittavat, että kokonaistilanne avun kohdentamisessa on 
maailmanlaajuisesti tarkasteltuna heikent ynyt vuonna 2005 annetun Pariisin julistuksen 
jälkeen. EU:n ja muiden toimijoiden kehity syhteistyöpolitiikkaan liittyy monia ongelmia, 
jotka vähentävät sen tehokkuutta ja vaikutus ta. Ensinnäkin avun pirstaleisuus on lisääntynyt 
julkisen kehitysavun lisääntyes sä. Apua toimitetaan nykyisin pienempinä erinä. Samaan 
aikaan myös avunantajien määrä on avun saajien näkökulmasta lisääntynyt nopeasti: 
maailmanlaajuisesti tarkasteltuna avunantajat toimivat nykyisin entistä useammassa maassa ja 
maiden sisällä entistä useammalla alalla. Avun antajien määrä on lisääntynyt myös alojen 
tasolla tarkasteltuna: a vunsaajamaissa 41 prosenttia kaikista  aloista sai apua yli kolmelta 
EU:ssa olevalta a vunantajalta vuonna 2007.  
Avunantaja–kumppanimaa-suhteiden määrän lisä äntyminen vaatii runsaasti koordinointityötä, 
joka jää pääasiassa kumppanimaiden vastuulle mutta josta huolehtivat myös kentällä olevat 
avunantajien edustajat. Päällekk äisyys muiden avunantajien, myös jäsenvaltioiden, toimien 
kanssa ja koordinoinnin puute voivat johtaa yllättäviin aukkoihin maantieteellisessä tai 
aloittaisessa kattavuudessa (ns. laiminlyödyt avustuskohteet) ja  aiheuttaa kumppanimaiden ja 
niiden tärkeimpien avunsaajien kannalta epäv arman tilanteen. Kyseisten avunsaajien joukossa 
ovat hyvin usein kaikkein heikoimma ssa asemassa olevat ryhmät.  
Tutkijat analysoivat tehottoman avun pitkän aika välin kustannuksia sen perusteella, millaisia 
vaikutuksia niillä on kumppani maan hallinnon ja talouden l aatuun. Kustannukset ilmaistaan 
yleensä laadullisina suureina, joskin joissakin tapauksissa on voitu erottaa myös määrällisiä 
kustannuksia, jotka liittyvät menetettyyn talouskasvuun tai kehitysrahoituksen 
ennustettavuuden puutteesta johtuvaan kustannusten kasvuun.3 Pelkästään avun 
pirstaleisuuteen liittyvät pitkän  aikavälin kustannukset johtav at muun muassa siihen, ettei 
hallitus kykene hankekokonaisuuden jä rjestelmälliseen hallinnoint iin eikä ehkä edes pysty 
                                                 
1 Näihin kuuluvat muun muassa finanssikriisi, ilm astonmuutos, energian saatavuus, puutteellinen 
elintarviketurva, muuttopaineet, va ltioiden epävakaus, alueelliset konflik tit, kansainvälinen turvallisuus 
sekä uudet vaikuttajat, sijoittajat ja avunantajat.  
2 ”Trends of In-country Aid Fragmentation and Donor Proliferation: An Analysis of Changes in Aid 
Allocation Patterns between 2005 and 2009”, työnjakoja ja täydentävyyttä käsittelevän, OECD:n työryhmän raportti, ensimmäinen luonnos, 24.3.2011, lopullinen versio ei vielä saatavilla. 
3 ”Aid Effectiveness Agenda: Bene fits of a European Approach”, 
http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf .  
 
FI 3   FI muodostamaan kokonaiskuvaa avulla rahoitetuista i nvestoinneista ja toimista, sekä tehokkaan 
suunnittelun puuttumiseen ja m aantieteelliseen hajanaisuuteen.4  
2. TOISSIJAISUUSPERIAATTEEN NOUDA TTAMINEN: Onko EU:n toiminta 
toissijaisuusperiaatteen mukaista (välttämät öntä ja EU:n tasolla lisäarvoa tuottavaa)? 
Lissabonin sopimuksen mukaan toimivalta ke hitysyhteistyöpolitiika n alalla on jaettu 
komission ja jäsenvaltioiden kesken. Komi ssio antaa panoksensa lisäämällä apunsa 
vaikutusta. Se tunnustaa tässä yhteydessä kuitenkin täysin sen, että muut ulottuvuudet ja 
toimijat (kuten kehitykseen vaikuttavien pol itiikkojen johdonmukaisuus, avustusmuodot ja 
avunsaajamaiden oma sitoutuminen) ovat sen toim intaa täydentäviä teki jöitä, jotka olisi 
otettava huomioon silloin kun niillä on vai kutusta EU:n kehity syhteistyöpolitiikan 
kokonaisvaikutusten kannalta. Tämän vuoksi tarv itaan koordinointia ja johdonmukaisuutta 
tukevia EU:n toimia sekä sen mahdollisuuksia yhdistää palveluja ja resursseja ja käydä EU:n tason vuoropuhelua kumppanimaiden  kanssa, koska jäsenvaltiot eivät yksin voi riittävällä 
tavalla hoitaa näitä tehtäviä. Koko EU:n tasolla  koordinoidulla toiminna lla saavutetaan tämän 
vuoksi lisäarvo, joka on politiikkaan ja rahoitukseen liittyvän vipuvaikutuksen näkökulmasta suurempi kuin lisäarvo, joka saavutettaisiin 27 yksittäisen jäsenvaltion ja komission toiminnalla.
5 Vuonna 2009 tehdyssä tutkimuksessa6 arvioitiin, että av un tuloksellisuutta 
koskevalla eurooppalaisella lähestymistava lla mahdollisesti saavutettavat hyödyt ovat 3–6 
miljardia euroa vuodessa.  
Kuten vihreästä kirjasta järj estetyssä julkisessa kuulemise ssa korostettiin, komission olisi 
keskitettävä hallinnoimansa apu nykyistä harvemmille aloille ja al ueille. Valinnat olisi tehtävä 
entistä strategisemmin perustein, ja niissä olisi otet tava huomioon EU:n tarj oamat edut muihin 
toimijoihin verrattuna ja sen mahdollisuudet merkittävien vaikutusten aikaansaamiseen. 
Komission olisi lisäksi oltava johtavassa as emassa, kun on kyse EU:n ja jäsenvaltioiden 
välisen entistä paremman työnjaon toteuttami sesta ja tehtäväaluei den koordinoinnista. 
Tehtävien eriyttämisellä ja työnjaon parantamisella voitais iin lisätä tehokkuutta, saavuttaa 
entistä suurempia mittakaavaetuja ja vä hentää rahoituskustannuks ia. Tämän ansiosta 
saatavilla säästöill ä voitaisiin puolestaan kartuttaa käyt ettävissä olevia rahoitusvaroja ja 
parantaa EU:n neuvotteluasemaa, millä varmis tettaisiin samalla, että  EU:lla on entistä 
paremmat valmiudet ottaa johtava asema maailmanlaajuisella tasolla. Näin voitaisiin maksimoida edellä kuvatun kaltainen lisäarvo.  
3. EU:N ALOITTEEN TAVOITTEET: Mitkä ovat  EU:n toimen tä rkeimmät tavoitteet? 
Kuten perussopimuksessa todetaan, EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan ja -toiminnan 
tärkeimpänä tavoitteena on köyhyyden vähentämin en kestävän kehityksen periaatteita 
noudattaen. Tämä tavoite sisältää kansainvälisesti tunnustetut vuos ituhattavoitteet, joihin EU 
on sitoutunut. Syyskuussa 2010 järjeste tyssä kansainvälisessä konferenssissa
7 korostettiin sitä, 
ettei vuosituhattavoittei ssa ole tähän mennessä edistytty riittävästi, kun otetaan huomioon 
                                                 
4 Ks. edellinen alaviite. 
5 Kuten edellä on osoitettu avun vaikuttavuutta koskevassa, lokakuussa 2009 tehdyssä tutkimuksessa 
”Aid effectiveness agenda: benef its of the European Approach”  
 http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf . 
6 ”Aid Effectiveness Agenda: Benefits of a European Approach”, HTPSE Limited, lokakuu 2009, 
http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf .  
7 Vuosituhannen kehitystavoitteita käsittelevä YK:n korkean tason täysistunto, New York. 
 
FI 4   FI lopulliset tavoitteet ja se, että aikaa on jäljellä enää va jaat viisi vuotta . On erityisen 
huolestuttavaa, että joidenkin maiden ja alueid en (etenkin Saharan eteläpuolisen Afrikan) ja 
joidenkin tavoitteiden (etenkin äitien ja lasten terveyden) osalta ei ole saavutettu lainkaan 
edistystä.  
Kun otetaan huomioon se, miten paljon työtä vielä tarvitaan, jotta vuosituhattavoitteet 
saavutettaisiin vuoteen 2015 menne ssä, EU:n on nopeasti lisättävä  antamansa avun vaikutusta 
köyhyyden vähentämiseen. EU:n on myös vuoden 2015 jälkeen tuettava maailmanlaajuisella 
tasolla toteutettavia toimia, kunnes köyhy ys on kokonaan pois tettu. Ehdotetulla 
muutossuunnitelmalla pyritään sen vuoksi varmista maan, että jokaisella EU:n kehitysapuun 
käytetyllä eurolla voidaan mahdollisimman te hokkaasti vähentää köyhyyttä kehitysmaissa, 
jotta EU voisi antaa mahdollisimman suuren pa noksen vuosituhattavoitteiden saavuttamiseen 
ja köyhyyden pitkäaikaiseen poistamiseen.  
Oletuksena on, että EU:n avun köyhyyttä vähentävää vaikutusta voidaan li sätä ohjaamalla sitä 
nykyistä harvempiin maihin ja nykyistä harv emmille alueille ja keskittämällä se 
maantieteellisesti ja aloittain sen sijaan, että apua annettaisiin kaikkialle maailmaan pieniä 
riittämättömiä määriä. Näin toimimalla komi ssio säilyisi kehitysyht eistyöalan globaalina 
toimijana, joka on avunantajana kesk ittänyt apunsa sellaisille aloille  ja sellaisiin maihin, joissa 
sillä on suurin vaikutus.  
Kehitysyhteistyön todellisten tulo sten parantamista tuetaan m yös kehitykseen vaikuttavien 
politiikkojen johdonmukaisuutta parantavilla  toimilla, joilla lisätään toiminnan 
johdonmukaisuutta ja edistetään si säisten politiikkojen ja kehityspolitiikan tavoitteiden välistä 
synergiaa. Myös ulkoisen po litiikan ja kehityspolitiikan tavoitteiden keskinäistä 
johdonmukaisuutta olisi pyrittävä lisäämään. 
4. TOIMINTAVAIHTOEHDOT: Mitä vaihtoehtoja  on tarkasteltu ja mitkä niistä on 
arvioitu perusteellisesti? 
Vaikutusten arvioinnissa tarkasteltiin se uraavassa kuvattuja ne ljää päävaihtoehtoa. 
Ensimmäisenä vaihtoehtona on nykytilanteen sä ilyttäminen ennallaan. Tämä merkitsee, ettei 
avun kohdentamisessa ja antamisessa nykyisin käyt össä olevaa järjestelmää muuteta (ei EU:n 
lisätoimia), jolloin komission hallinnoimaa kehitysa pua ohjattaisiin edelleen lukuisille aloille 
ja lukuisiin maihin. Toisin sanoen EU tekisi edelleen ”kaikkea kaikkialla”, jolloin ei myöskään puututtaisi avun pirstaleisuuden ongelmaan. Tätä vaihtoehtoa on arvioitu 
perusteellisesti tarkastelemalla EU:n nykyisen ke hitysavun hajanaisuutta  ja pirstaleisuutta. 
Nykytilanne muodostaa perustan, jonka pohjal ta järjestelmää voidaan kehittää 
tehokkaammaksi ja tuloksekkaammaksi.  
Toisena vaihtoehtona on alakohtainen keskittämi nen. Jotta EU:n avun haja utumista eri aloille 
voitaisiin vähentää, komissio keskittyisi etenkin sellaisiin alueisiin ja aloihin, joilla sillä on muihin toimijoihin verrattuna vahvuuksia. Se ja tkaisi kuitenkin avun antamista useille eri 
maille köyhimmistä kehitysmaista aina edistyneimpiin kehitysmaihin (vähiten kehittyneistä maista BRICS-maihin). 
Kolmantena vaihtoehtona on maantieteellinen keskittäminen. Tällöin tavoitteena on EU:n 
avun maantieteellisen hajanaisuuden vähentämin en. Komissio keskittäisi apunsa pienemmälle 
maajoukolle (johon kuuluvat maat valittaisiin n iiden tarpeiden, valmiuksien, etujen ja 
sitoumusten perusteella) mutta antaisi edelleen apua monille eri aloille.  
 
FI 5   FI Neljännessä vaihtoehdossa EU sove ltaisi sekä aloittaista että m aantieteellistä keskittämistä. 
Tällöin kehitysavun kohdentamisessa noudatettai siin eriytettyä lähestymistapaa ja apu 
keskitettäisiin nykyistä harvemmille aloille.  
Vaikutusten arvioinni ssa ei pyritä tarkastelemaan sitä, m itä aloja tai maanti eteellisiä alueita 
olisi valittava. Siinä arvioidaan pikemminkin al akohtaisen keskittämise n ja maantieteellisen 
eriyttämisen periaatteita . Alojen ja maiden valintaa koskeva  lopullinen päätös tehdään tarkan 
maakohtaisen analyysin ja vuoropu helun perusteella Pariisin ju listukseen sisältyviä, maan 
oman sitoutumisen ja kumppanuuden periaatt eita noudattaen sekä muiden avunantajien, 
etenkin EU:n jäsenvaltioiden, kanssa kehity syhteistyöpolitiikan työnj akoa koskevien EU:n 
menettelysääntöjen mukaisesti käytävien keskustelujen perusteella.  
Siihen, miten hyvin EU onnistuu saavuttamaan  kehitystavoitteensa , vaikuttavat myös 
kehitykseen vaikuttavien politiikkojen entis tä parempi johdonmukaisuus, tehokkaampi EU:n 
tason koordinointi, avustusmuotojen valikoima ja käytettävissä oleva kehitysrahoituksen 
määrä. Nämä tekijät ovat jokaiseen vaihtoehtoon  sisältyviä perustekijöitä. Niitä ei sen vuoksi 
ole otettu mukaan vaikutusten arviointiin.  
5. VAIKUTUSTEN ARVIOINTI:  Mitkä ovat kunkin vaihtoehdon tärkeimmät 
taloudelliset, ympäristöön kohdistuvat ja sosiaaliset vaikutukset, etenkin 
(määränä/rahana ilmaistut) hyödyt ja ku stannukset (myös arvi ot viranomaisille 
aiheutuvista hallintorasitteista ja muista no udattamiseen ja täytäntöönpanoon liittyvistä 
kustannuksista)?  
Vaihtoehto 1  
Nykytilanteen säilyttämiseen perustuvassa vaihtoehdossa komission hallinnoimaa apua 
ohjattaisiin edelleen monille er i aloille ja moniin eri maihin. Komissio säilyisi näin ollen 
avunantajana, joka toimii maailman laajuisesti ja useilla aloilla.  Tämä voisi antaa komissiolle 
kattavaa vaikutusvaltaa ja tarjota sille mahdollis uuden saada aikaan vipuvaikutuksia kaikissa 
maissa. Nykytilanteen säilyttämiseen perustuva ssa vaihtoehdossa ei kuitenkaan puututa avun 
pirstaleisuudesta ja hajanaisuudesta aiheutuviin ongelmiin. Tämä kasvattaa riskiä tulevan 
avustustoiminnan tehottomuudesta. Lisäksi käytettä vissä olevista rajallis ista resursseista ei 
edelleenkään voitaisi osoittaa kuhunkin kohteeseen  riittävästi apua, mikä vähentäisi EU:n 
avun vaikutusta ja sen tarkoituksenm ukaisuutta, legitiimiyttä ja näkyvyyttä.  
Vaihtoehto 2  
Tarkemmalla alakohtaisella keskittämisellä voita isiin osaltaan lisätä EU:n avun vaikutusta 
kohdentamalla resurssit harvemmalle  alalle ja kasvattamalla nä in EU:n kriittistä massaa. 
Samalla EU saisi lisää erityisasiantuntemusta, näkyvyyttä ja mainetta m onilla eri aloilla ja 
etenkin niillä, joilla sillä on selkeästi vahvuuksia muihin toimijoiden nähden. Lisäksi komission kehitysaputoiminta olisi edelleen  maailmanlaajuista, jolloin sillä olisi 
vaikutusvaltaa ja mahdollisuus saada aikaan vipuvaikutuksia kaikissa maissa. Alakohtaiseen keskittämiseen liittyy kuitenkin riski siitä, että komission rajallinen tarjonta ei vastaa 
kumppanimaiden kysyntää. Tämä saattaisi vaik euttaa sen varmistamista, että kaikki varat 
saadaan käytettyä. Lisäksi tällainen ylhäältä al as -lähestymistapa alakohtaiseen keskittämiseen 
heikentäisi avunsaajamaiden omaa sitoutumis ta (jota yleisesti pidetään avun tehokkaan 
vaikutuksen ja kehitystyön yleisen tuloksellisuuden e hdottomana edellytyksenä). 
Vaihtoehto 3
 
 
FI 6   FI Tarkemmalla maantieteellisellä keskittämisellä vo itaisiin osaltaan lisätä EU:n avun vaikutusta 
ohjaamalla rajalliset resurssit sellaisiin maihin, joissa niitä eniten tarvitaan ja joissa niillä 
voidaan saada aikaan suurin vaikutus. Komissi o soveltaisi tällöin avun kohdentamiseen ja 
kumppanuuksiin eriytettyä lähest ymistapaa, joka perustuu kai kkien kumppanimaiden kanssa 
käytävään kokonaisvaltais een poliittiseen ja strategiseen  vuoropuheluun. EU pystyisi näin 
määrittämään tarkoituksenmukaisimmat yhtei styömuodot ja tekemään tietoon perustuvat 
objektiiviset päätökset sellaisista politiikkayhdis telmistä, avun määristä, rahoitusvälineistä ja 
avustusjärjestelyistä, joilla s aadaan aikaan suurin vaikutus. 
Maantieteelliseen keskittämiseen saattaa kuitenkin liittyä riski siitä, että EU:n vaikutusvalta ja 
avun vipuvaikutukset vähenevät sellais issa maissa ja sellaisilla alue illa, joissa EU :lla ei enää 
ole avustustoimintaa. Lisäksi ilman EU:n ja jäse nvaltioiden toiminnan ko ordinoinnin ja niiden 
välisen työnjaon tehostamista risk inä on myös se, että kuilu runs aasti apua saavien ja niukasti 
apua saavien maiden välillä  kasvaa tilanteessa, jossa yh ä useammat EU:n avunantajat 
vähentävät avustuskohteitaan  ja lopettavat asteittain avustustoimintaansa useissa 
kehitysmaissa. Molemmissa tapauksissa ongelmia  voidaan lieventää lisätoimenpiteillä, kuten 
ottamalla käyttöön avustustoiminnan asteittais een lopettamiseen perustuvia strategioita, 
luomalla uudentyyppisiä kumppanuuksia niiden maiden kanssa, jotka eivät enää saa 
avustuksina annettavaa apua, sekä kehittämällä  yhteistä ohjelmasuunnittelua ja parantamalla 
työnjakoa. 
Vaihtoehto 4  
Tarkemmalla alakohtaisella ja maantieteellisellä  keskittämisellä voitaisiin merkittävästi lisätä 
EU:n avun vaikuttavuutta, koska niukat resurssit voitaisiin täll öin jakaa ja käyttää entistä 
paremmin ja strategisemmin. EU voisi näin lisätä kriittistä massaansa tietyillä aloilla ja 
tietyissä maissa, jolloin se saisi paremm an neuvotteluaseman ja pystyisi lisäämään 
resursseihin ja polit iikkaan kohdistuvaa vipuvaikutustaan. Ko missio voisi toimia esimerkkinä 
ja lisätä näin apunsa näkyvyyttä ja legitiimiyttä sekä kannus taa jäsenvaltioita tekemään 
samoin. Komissio saisi näin samalla entistä tärkeämmän roolin koollekutsujana ja koordinaattorina etenkin ratkaisevan tärk eissä työnjakoon liittyvissä kysymyksissä. 
6. VAIHTOEHTOJEN VERTAILU: Mikä on pa ras vaihtoehto ja millä perustein? 
Vaikutusten arvioinnin päätelmä nä on, että neljäs vaihtoehto on paras. EU:n niukat resurssit 
voitaisiin sen avulla jakaa tava lla, jonka ansiosta EU:n apu olisi entistä strategisempaa, 
paremmin perusteltua ja näkyvämpää, sen sijaan että apua annettaisiin  lukuisille aloille ja 
maille riittämättömiä määriä, kuten nyky tilanteen säilyttämiseen perustuvassa 
(ensimmäisessä) vaihtoehdossa. Li säksi resurssit voitaisiin keskittää sinne, missä niitä eniten 
tarvitaan ja missä niillä  voidaan tehokkaimmin vähent ää köyhyyttä. Vaihtoehdossa 4 
yhdistyvät vaihtoehtojen 2 ja 3 vahvuudet, ja sen avulla voidaan välttää jotkin yhteen 
keskittämisperusteeseen (alakohtainen tai m aantieteellinen) pohjautuva sta lähestymistavasta 
seuraavat rajoitukset.  
Vaihtoehdon 4 perustana olevan lähestymista van ansiosta komissio voi saavuttaa entistä 
tasapainoisemman ja strategisemman aseman avunantajana, millä pitäisi olla myönteisiä kerrannaisvaikutuksia sekä näkyvyyden että julkisuuskuvan kannalta.  
7. SEURANTA JA ARVIOINTI: Miten selvitet ään todelliset kustannukset ja hyödyt 
sekä se, onko toivotut vaikutukset saatu aikaan? 
 
FI 7   FI Komissiolla on jo käytössään järjestelmiä koko avustustoimintansa säännöllistä seurantaa ja 
arviointia varten. Nykyisin se arvioi maakohtaisi a ja temaattisia strategioita sekä yksittäisiä 
ohjelmia ja hankkeita. Se tekee myös kattavamp ia arviointeja, joi ssa tarkastellaan eri 
säädösten keskinäistä täydentävyyttä ja synerg iaa, myös muiden kuin rahoitukseen liittyvien 
toimien osalta. Lisäksi voidaan tehdä monitahoisi a arviointeja, jotka ka ttavat poliittisissa 
prosesseissa asetettuja yleisi ä poliittisia tavoitteita sekä ka ikkiin tai joihinkin säädöksiin 
liittyviä laaja- ja monialaisia kysymyksiä. Ko missio antaa mahdollisuuksien mukaan kaikille 
sidosryhmille tilaisuuden osal listua EU:n avun arviointivaiheeseen, myös yhteisiin 
arviointeihin.