KOMISSION TIEDONANTO

Suuntaviivat laajakaistaverkkojen valtiontuelle

(2023/C 36/01)

SISÄLLYSLUETTELO

1. JOHDANTO 3

2. SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT, LAAJAKAISTAVERKKOJEN TYYPIT 4

2.1 Soveltamisala 4

2.2 Määritelmät 5

2.3 Laajakaistaverkkojen tyypit 6

2.3.1 Kiinteät ultranopeat liityntäverkot 7

2.3.2 Matkaviestinnän liityntäverkot 7

2.3.3 Runkoliityntäverkot 8

3. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI PERUSSOPIMUKSEN 106 ARTIKLAN 2 KOHDAN NOJALLA 8

4. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI PERUSSOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 3 KOHDAN C ALAKOHDAN NOJALLA 9

5. TUKI LAAJAKAISTAVERKKOJEN KÄYTTÖÖNOTTOON 10

5.1 Ensimmäinen edellytys: Tuki edistää tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä 10

5.1.1 Verkot taloudellisen toimeliaisuuden helpottajina 10

5.1.2 Kannustava vaikutus 10

5.1.3 Unionin oikeuden muiden säännösten noudattaminen 11

5.2 Toinen edellytys: Tuki ei perusteettomasti vaikuta kaupankäynnin edellytyksiin yhteisen edun vastaisesti 11

5.2.1 Tuen myönteiset vaikutukset 11

5.2.2 Valtion intervention tarpeellisuus 11

5.2.3 Tuen tarkoituksenmukaisuus toimintavälineenä 18

5.2.4 Tuen oikeasuhteisuus 21

5.2.5 Läpinäkyvyys, raportointi ja tuen seuranta 28

5.3 Kilpailua ja kauppaa haittaavat vaikutukset 28

5.4 Tuen myönteisten vaikutusten punnitseminen suhteessa kilpailuun ja kauppaan kohdistuviin kielteisiin vaikutuksiin 28

6. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI KÄYTTÖÄ LISÄÄVIEN TOIMENPITEIDEN OSALTA 29

6.1 Sosiaaliperusteiset arvosetelit 30

6.2 Liityntäarvosetelit 31

6.2.1 Ensimmäinen edellytys: Tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistäminen 31

6.2.2 Toinen edellytys: Tuki ei perusteettomasti vaikuta kaupankäynnin edellytyksiin yhteisen edun vastaisesti 31

7. LÄPINÄKYVYYS, RAPORTOINTI, SEURANTA 32

7.1 Läpinäkyvyys 32

7.2 Raportointi 33

7.3 Seuranta 33

8. JÄLKIARVIOINTISUUNNITELMA 33

9. LOPPUMÄÄRÄYKSET 34

LIITE I Kiinteiden ja matkaviestinnän liityntäverkkojen kartoitus – näiden suuntaviivojen 5.2.2.4.1 jaksossa tarkoitetut parhaat käytännöt 35

LIITE II Tiedot, jotka jäsenvaltioiden on julkaistava näiden suuntaviivojen 202 kohdan b alakohdan nojalla 39

LIITE III Tiedot, jotka jäsenvaltioiden on toimitettava näiden suuntaviivojen 208 kohdan mukaisesti 41

LIITE VI Tyypillisiä laajakaista-alan interventioita 42

1. JOHDANTO

1. Tietoliikenneyhteydet ovat digitaalisen siirtymän perustavanlaatuinen rakenneosa. Ne ovat strategisesti tärkeitä kasvun ja innovoinnin kannalta kaikilla unionin talouden aloilla, ja ne myös edistävät sosiaalista ja alueellista koheesiota.

2. Unioni on asettanut tietoliikenneyhteyksille kunnianhimoiset tavoitteet gigabittitiedonannossa (1), tiedonannossa Euroopan digitaalista tulevaisuutta rakentamassa (2), digikompassitiedonannossa (3) ja ehdotuksessa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi vuoteen 2030 ulottuvasta Polku digitaaliselle vuosikymmenelle -ohjelmasta (4) (DDPP-ehdotus).

3. Gigabittitiedonannossa komissio asetti vuodelle 2025 seuraavat tavoitteet: a) kaikilla unionin kotitalouksilla niin kaupungeissa kuin maaseudullakin olisi oltava mahdollisuus internet-liittymään, jossa siirtonopeus verkosta käyttäjälle on vähintään 100 Mbit/s ja nostettavissa 1 gigabittiin sekunnissa, b) sosioekonomisilla vaikuttajilla, kuten digi-intensiivisillä yrityksillä, kouluilla, sairaaloilla ja julkishallinnolla, olisi oltava mahdollisuus liittymään, jonka siirtonopeus on vähintään 1 Gbit/s sekä verkosta käyttäjälle että käyttäjältä verkkoon ja c) kaikilla kaupunkialueilla ja keskeisimmillä liikenneväylillä olisi oltava keskeytymätön 5G-verkko (5).

4. Euroopan digitaalista tulevaisuutta rakentamassa -tiedonannossa todetaan, että ilmaisu ”100 Mbit/s ja nostettavissa gigabittinopeuteen” kuvastaa komission olettamusta, että vuosikymmenen edetessä kotitalouksissa tarvitaan yhä enemmän 1 Gbit/s siirtonopeuksia (6).

5. Digikompassitiedonannossa esitetään tavoitteeksi, että vuoteen 2030 mennessä kaikkien unionin kotitalouksien olisi kuuluttava gigabittitason verkon piiriin (7) ja 5G-verkon olisi katettava kaikki asutut alueet (8). Polku digitaaliselle vuosikymmenelle -ohjelmaa koskevassa ehdotuksessa korostetaan, että ”siirtonopeuksia koskevat yhteiskunnalliset tarpeet kasvavat jatkuvasti. Vuoteen 2030 mennessä gigabittinopeuksisten verkkojen olisi oltava saatavilla kohtuullisin ehdoin kaikille niille, jotka tarvitsevat tai haluavat tällaista kapasiteettia” (9).

6. Vuosille 2025 ja 2030 asetettujen unionin tavoitteiden saavuttaminen edellyttää riittäviä investointeja. Tällaiset investoinnit tulevat pääasiassa yksityisiltä investoijilta ja niitä voidaan tarvittaessa täydentää julkisin varoin valtiontukisääntöjen puitteissa.

7. Covid-19-pandemia korosti suorituskykyisten sähköisen viestinnän verkkojen merkitystä ihmisten, yritysten ja julkisten instituutioiden toiminnan kannalta. Komissio antoi 27. toukokuuta 2020 ehdotuksensa mittavasta NextGenerationEU-elpymissuunnitelmasta, jolla on tarkoitus lieventää pandemian taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia (10). Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2021/241 (11) perustettu elpymis- ja palautumistukiväline on osa tätä suunnitelmaa. Yksi elpymis- ja palautumistukivälineen pääpainopisteistä on tukea digitaalista siirtymää edistämällä yhteyksiä erityisesti toimenpiteillä, joilla kurotaan umpeen kaupunki- ja maaseutualueiden välistä ”digitaalista kahtiajakoa” ja puututaan suorituskykyisten verkkojen käyttöönottoa haittaaviin markkinoiden toimivuuden puutteisiin. Asetuksessa (EU) 2021/241 edellytetään, että kukin jäsenvaltio osoittaa vähintään 20 % myönnetystä rahoituksesta toimenpiteisiin, joilla edistetään digitaalista siirtymää.

8. Sähköisen viestinnän verkoista voi olla apua myös kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa. Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa (12) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2021/1119 (13) asetettua unionin vuoden 2050 ilmastoneutraaliustavoitetta ei voida saavuttaa ilman perustavanlaatuista yhteiskunnan digitalisaatiota. Yksi unionin digitaalisen siirtymän keskeisistä komponenteista on suojattujen ja suorituskykyisten sähköisen viestinnän verkkojen kehittäminen, mikä edesauttaa merkittävällä tavalla unionin keskeisimpien ympäristötavoitteiden saavuttamista. Toisaalta myös itse sähköisen viestinnän verkoista on tehtävä enemmän kestävän kehityksen mukaisia ja energia- ja resurssitehokkaampia.

9. Sähköinen viestintä on läpikäynyt perusteellisen markkinoiden vapauttamisprosessin ja siihen sovelletaan nyt alakohtaista sääntelyä. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2018/1972 (14) muodostaa lainsäädäntöpuitteet sähköiselle viestinnälle.

10. Kilpailupolitiikalla ja erityisesti valtiontukisäännöillä on tärkeä rooli digitaalistrategian tavoitteiden saavuttamisessa ja tietoliikenneyhteyksien koordinoidun investointistrategian kehittämisessä. Valtiontuen valvonnan ensisijaisena tavoitteena laajakaista-alalla on varmistaa, että valtiontuki johtaa laajakaistayhteyksien laajempaan kattavuuteen ja käyttöön verrattuna tilanteeseen ilman valtion interventiota, samalla kun tuetaan laadukkaampia ja edullisempia palveluja ja kilpailua edistäviä investointeja. Kaikkien valtion interventioiden yhteydessä olisi mahdollisimman paljon rajoitettava riskiä yksityisten sijoitusten syrjäyttämisestä, kaupallisten investointikannustimien muuttamisesta ja viime kädessä yhteisen edun vastaisesta kilpailun vääristymisestä.

11. Komissio käynnisti vuonna 2020 vuoden 2013 laajakaistasuuntaviivojen (15) arvioinnin selvittääkseen, vastasivatko ne edelleen tarkoitustaan. Tulokset (16) osoittivat, että vaikka säännöt olivat periaatteessa toimineet tehokkaasti, tarvitaan kohdennettuja mukautuksia, jotta voidaan ottaa huomioon markkinoiden ja teknologian viimeaikainen kehitys sekä lainsäädännön kehitys ja nykyiset painopisteet (17).

2. SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT, LAAJAKAISTAVERKKOJEN TYYPIT

2.1. Soveltamisala

12. Jotta valtiontuki ei perusteettomasti vääristäisi tai uhkaisi vääristää kilpailua sisämarkkinoilla eikä vaikuttaisi merkittävästi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’perussopimus’, 107 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan periaate, että valtiontuki on kiellettyä. Tietyissä tapauksissa valtiontuki voidaan kuitenkin katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi perussopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla.

13. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle valtiontuen myöntämistä koskevasta suunnitelmasta perussopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti, paitsi jos tuki lukeutuu johonkin luokista, jotka on vapautettu ilmoitusvelvollisuudesta perussopimuksen 109 artiklan nojalla (18).

14. Näissä suuntaviivoissa annetaan ohjeistusta siitä, miten komissio arvioi perussopimuksen 106 artiklan 2 kohdan, 107 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan pohjaltalaajakaistaisten kiinteiden ja matkaviestinverkkojen ja -palvelujen rakentamiseen ja käytön lisäämiseen suunnatun valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille.

15. Valtion toimet, jotka eivät täytä jotakin perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdan edellytyksistä, eivät ole valtiontukea. Näin ollen näissä suuntaviivoissa esitetty sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointi ei koske niitä.

16. Varsinkaan unionin rahoitus, jota unionin toimielimet, virastot, yhteisyritykset tai muut elimet hallinnoivat keskitetysti ja joka ei kuulu suoraan tai välillisesti jäsenvaltioiden määräysvaltaan (19), ei ole valtiontukea.

17. Tukea laajakaistaverkkojen ja -palvelujen rakentamiseen ja käyttöönottoon ei saa myöntää vaikeuksissa oleville yrityksille, siten kuin ne kuvataan komission suuntaviivoissa valtiontuesta rahoitusalan ulkopuolisten vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen (20).

18. Arvioidessaan tukea, jota myönnetään tuensaajalle, jolle on annettu perintämääräys sellaisen komission päätöksen perusteella, jossa jokin aiempi tuki on todettu sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi, komissio ottaa huomioon vielä takaisin perimättä olevan tuen määrän (21).

2.2. Määritelmät

19. Näissä suuntaviivoissa tarkoitetaan a) ”laajakaistaverkolla” direktiivin (EU) 2018/1972 2 artiklan 1 alakohdassa määriteltyä sähköistä viestintäverkkoa, joka tarjoaa laajakaistaisia sähköisen viestinnän palveluja (”laajakaistapalveluja”); b) ”liityntäverkolla” laajakaistaverkon osaa, joka liittää runkoliityntäverkon loppukäyttäjän kiinteistöön tai laitteistoon; c) ”kiinteällä liityntäverkolla” laajakaistaverkkoa, joka tarjoaa loppukäyttäjille kiinteässä sijaintipaikassa tiedonsiirtopalveluja eri teknologioilla, kuten kaapeli, DSL (Digital Subscriber Line), optinen kuitu ja langaton tekniikka; d) ”kiinteällä ultranopealla liityntäverkolla” kiinteää liityntäverkkoa, joka tarjoaa laajakaistapalveluja vähintään 100 Mbit/s siirtonopeudella verkosta käyttäjälle (”kiinteitä ultranopeita laajakaistapalveluja”); e) ”matkaviestinnän liityntäverkolla” langatonta viestintäverkkoa, joka tarjoaa loppukäyttäjille yhteyksiä missä tahansa sijaintipaikassa verkon peittoalueella käyttäen yhtä tai useampaa kansainvälistä matkaviestintäteknologian IMT-standardia (International Mobile Telecommunications); f) ”runkoliityntäverkolla” verkon osaa, joka yhdistää liityntäverkkon runkoverkkoon. Se on verkon osa, jossa kaikkien loppukäyttäjien tietoliikenne kootaan yhteen; g) ”runkoverkolla” ydinverkkoa, joka yhdistää runkoliityntäverkkoja eri maantieteellisiltä alueilta; h) ”aktiivisella verkolla” laajakaistaverkkoa, jossa on aktiivisia komponentteja (esimerkiksi lähettimiä, reitittimiä ja kytkimiä, aktiivisia antenneja) ja passiivisia komponentteja (esimerkiksi kaapelikanavia, pylväitä, mastoja, pimeitä kuitukaapeleita, kytkentäkaappeja ja tarkastuskaivoja); i) ”infrastruktuurilla” laajakaistaverkkoa, jossa ei ole aktiivisia komponentteja ja joka koostuu tyypillisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/61/EU (22) 2 artiklan 2 kohdan 2 alakohdassa määritellystä fyysisestä infrastruktuurista ja kaapeleista (mukaan lukien pimeät kuitukaapelit ja kuparikaapelit); j) ”ruuhka-ajalla” tyypillisesti tunnin mittaista vuorokauden ajankohtaa, jolloin verkon kuormitus on yleensä suurimmillaan; k) ”ruuhka-aikaolosuhteilla” olosuhteita, joissa verkon odotetaan toimivan ”ruuhka-aikana”; l) ”peittoalueella olevilla kiinteistöillä” loppukäyttäjien tiloja, joihin operaattori voi loppukäyttäjän pyynnöstä neljän viikon kuluessa tarjota laajakaistapalveluja (riippumatta siitä, onko kyseinen kiinteistö jo liitetty verkkoon vai ei). Hinta, jonka operaattori tällaisessa tapauksessa veloittaa tällaisten laajakaistapalvelujen tarjoamisesta loppukäyttäjän kiinteistöön, ei saa ylittää tavanomaista liityntämaksua. Tämä tarkoittaa, että hinta ei saa sisältää ylimääräisiä tai poikkeuksellisia kustannuksia tavanomaiseen kaupalliseen käytäntöön verrattuna, eikä se saa missään tapauksessa ylittää tavanomaista hintaa kyseisessä jäsenvaltiossa. Tavanomaisen hinnan määrittää toimivaltainen kansallinen viranomainen; m) ”merkityksellisellä aikahorisontilla” aikaväliä, jonka perusteella tarkastellaan suunniteltuja yksityisiä investointeja ja joka vastaa jäsenvaltion arvioimaa suunnitellun valtiorahoitteisen verkon käyttöönoton aikaikkunaa alkaen suunniteltua valtion toimenpidettä koskevan julkisen kuulemisen julkaisemisesta ja päättyen verkon toiminnan aloittamiseen, eli tukku- tai vähittäistason palvelujen tarjonnan käynnistymiseen valtiorahoitteisessa verkossa. Tarkasteltava merkityksellinen aikahorisontti ei voi olla alle kahta vuotta, n) ”ylirakentamisella” valtiorahoitteisen verkon käyttöönottoa yhden tai useamman tietyllä alueella jo olemassa olevan verkon rinnalle; o) ”syrjäyttämisellä” talouteen kohdistuvaa valtion toimenpiteen vaikutusta, joka on omiaan vähentämään yksityisten investointien kannustimia tai ehkäisemään yksityisiä investointeja, pienentämään niitä tai jopa estämään ne. Näin voi olla esimerkiksi jos vaihtoehtoiseen investointiin kohdistuvan valtiontuen seurauksena yksityiset sijoittajat katsovat aikaisemman tai suunnittelemansa investoinnin kannattavuuden heikkenevän, jolloin ne saattavat päättää pienentää, keskeyttää tai muuttaa investointejaan, vetäytyä kokonaan markkinoilta tai olla aloittamatta toimintaa uusilla markkinoilla tai maantieteellisillä alueilla; p) ”tasonnostolla” valtiorahoitteisten verkkojen tuottamaa merkittävää parannusta, jossa laajakaistaverkkoihin kohdistuu huomattavia uusia investointeja ja markkinoille saadaan merkittäviä uusia valmiuksia laajakaistapalvelujen saatavuuden, kapasiteetin, nopeuksien tai muiden verkkoon ja kilpailuun liittyvien olennaisten ominaisuuksien osalta; q) ”digitaalisella kahtiajaolla” kuilua yhtäältä sellaisten alueiden, joilla on käytettävissään riittävät laajakaistapalvelut, ja toisaalta sellaisten alueiden, joilla niitä ei ole, välillä.

2.3. Laajakaistaverkkojen tyypit

20. Valtiontukiarviointia varten näissä suuntaviivoissa erotetaan toisistaan kiinteät ultranopeat liityntäverkot, matkaviestinnän liityntäverkot ja runkoliityntäverkot kuten 2.3.1, 2.3.2 ja 2.3.3 jaksossa kuvataan. Näissä suuntaviivoissa ”kiinteillä ultranopeilla liityntäverkoilla” ja ”kiinteillä verkoilla” tarkoitetaan samaa asiaa ja ”matkaviestinnän liityntäverkoilla” ja ”matkaviestinverkoilla” vastaavasti samaa asiaa. Kaikilla näissä suuntaviivoissa mainituilla siirtonopeuksilla tarkoitetaan siirtonopeuksia ruuhka-aikaolosuhteissa.

2.3.1. Kiinteät ultranopeat liityntäverkot

21. Teknologian nykyisessä kehitysvaiheessa kiinteitä ultranopeita liityntäverkkoja on muun muassa seuraavan tyyppisiä: a) kuitupohjaiset verkot (FTTx) (23) ja b) kehittyneet parannellut kaapeliverkot, jotka täyttävät vähintään DOCSIS 3.0 -standardin (24) vaatimukset. Myös langattomat verkot, kuten tietyt kiinteät langattomat liityntäverkot (25), sekä satelliittiverkot (26), voivat kyetä kiinteisiin ultranopeisiin laajakaistapalveluihin.

2.3.2. Matkaviestinnän liityntäverkot

22. Markkinoiden ja teknisen kehityksen tässä vaiheessa käytössä on samanaikaisesti useita eri mobiiliteknologian sukupolvia (27).

23. Siirtyminen uuteen mobiilisukupolveen tapahtuu yleensä asteittain (28). Tässä vaiheessa 4G-verkkoja otetaan edelleen käyttöön joissain osissa unionia ja aiemmasta teknologiasta riippuvaiset 5G-verkot käyttävät 4G LTE -verkkoja (Long Term Evolution) ja LTE-Advanced-verkkoja (29). 5G-verkoista odotetaan tulevan asteittain itsenäisiä niin, että ne eivät tulevaisuudessa enää pohjaudu 4G-verkkoihin. Itsenäisten 5G-verkkojen odotetaan mahdollistavan suorituskykyisempiä mobiilipalveluja lyhyemmillä viiveillä ja suuremmalla siirtokapasiteetilla, mikä mahdollistaa kehittyneempiä käyttöskenaarioita ja sovelluksia.

24. Varmistaakseen, että radiotaajuuksia käytetään tarkoituksenmukaisesti ja tehokkaasti, jäsenvaltiot voivat liittää yksittäisiin taajuuksien käyttöoikeuksiin velvoitteita, jotka liittyvät esimerkiksi verkon kattavuuteen ja palvelunlaatuun. Velvoitteissa voidaan esimerkiksi edellyttää tiettyä maantieteellistä, väestö- ja liikenneväyläkattavuutta tietyin palvelunlaatua koskevin vähimmäisvaatimuksin (30).

2.3.3. Runkoliityntäverkot

25. Runkoliityntäverkot ovat välttämättömiä sekä kiinteiden että matkaviestinverkkojen mahdollistajia. Ne voivat perustua kuparikaapeleihin, optiseen kuituun, mikroaaltosiirtoon ja satelliittiratkaisuihin (31).

3. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI PERUSSOPIMUKSEN 106 ARTIKLAN 2 KOHDAN NOJALLA

26. Joissakin tapauksissa jäsenvaltiot voivat luokitella laajakaistapalvelujen tarjonnan perussopimuksen 106 artiklan 2 kohdan (32) mukaiseksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi (service of a general economic interest, SGEI) ja tukea tällaisia palveluja tarjoavan verkon käyttöönottoa. Korvaus tällaisen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta aiheutuneista kustannuksista ei ole valtiontukea, jos kaikki ns. Altmark-tuomion (33) mukaiset neljä edellytystä täyttyvät. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta maksettavaa korvausta, joka on valtiontukea, arvioidaan soveltaen julkisesta palvelusta maksettavan korvauksen muodossa myönnettävää valtiontukea koskevia sääntöjä eli ns. SGEI-pakettia (34).

27. Näissä suuntaviivoissa ainoastaan havainnollistetaan SGEI:n määritelmää soveltaen SGEI-paketin sääntöjä laajakaistaverkkoihin alan erityispiirteet huomioon ottaen.

28. Varsinaisen SGEI-palvelun määritelmän osalta komissio on selventänyt, että jäsenvaltiot eivät voi liittää erityisiä julkisen palvelun velvoitteita palveluihin, joita tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimivat yritykset jo tarjoavat tai voivat tarjota tyydyttävästi ja jäsenvaltion määrittelemillä yleisen edun mukaisilla ehdoilla, joihin kuuluvat muun muassa hinta, objektiiviset laatuominaisuudet, jatkuvuus ja palvelun saatavuus (35).

29. Soveltaessaan tätä periaatetta laajakaistaviestinnän alaan komissio ottaa huomioon seuraavat seikat arvioidessaan, ettei yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun luokittelussa ole tapahtunut ilmeistä virhettä: a) valtiontukitoimenpiteen on koskettava vain alueita, joilla voidaan osoittaa, että yksityiset investoijat eivät pysty tarjoamaan riittäviä laajakaistapalveluja. Direktiivin (EU) 2018/1972 mukaisesti kukin jäsenvaltio vahvistaa riittävien laajakaistapalvelujen tason ottaen huomioon kansalliset olosuhteet ja vähimmäiskaistanleveyden, joka on jäsenvaltion kuluttajien enemmistön käytettävissä, varmistaakseen tarvittavan kaistanleveyden riittävän sosiaalisen osallisuuden ja digitaalitalouteen ja -yhteiskuntaan osallistumisen mahdollistamiseksi kyseisen jäsenvaltion alueella. Riittävillä laajakaistapalveluilla olisi voitava tarjota kaistanleveys, joka tukee vähintään direktiivin (EU) 2018/1972 liitteessä V vahvistettuja vähimmäispalveluja. Jäsenvaltion olisi todennettava riittävien laajakaistapalvelujen puuttuminen 5.2.2.4.1 jakson ja 5.2.2.4.2 jakson mukaisesti toteutetun kartoituksen ja julkisen kuulemisen perusteella (36). Komissio katsoo, että sellaisilla alueilla, joilla yksityiset sijoittajat ovat jo investoineet tai suunnittelevat investoivansa riittäviä laajakaistapalveluja tarjoavaan laajakaistaverkkoon, rinnakkaisen valtiorahoitteisen laajakaistaverkon perustamista ei voida määritellä perussopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi; (37) b) verkon on tarjottava yleisiä ja kansallisten erityisolosuhteiden valossa kohtuuhintaisia laajakaistapalveluja (38) kaikkiin kohdealueen kiinteistöihin. Tuen myöntäminen pelkästään yritysliittymien rakentamiseen ei riitä; (39) c) verkon on oltava teknologianeutraali; d) yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tarjoajan olisi tarjottava avoimia tukkutason käyttöoikeuksia 5.2.4.4 jakson mukaisesti syrjimättömin perustein; (40) e) jos yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tarjoaja on myös vertikaalisesti integroitunut yritys, jäsenvaltioiden olisi toteutettava riittävät takeet (41) eturistiriitojen, perusteettoman syrjinnän ja muiden piilevien välillisten etujen välttämiseksi (42).

4. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI PERUSSOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 3 KOHDAN C ALAKOHDAN NOJALLA

30. Komissio pitää laajakaistaverkkojen ja -palvelujen käyttöönottoon tai käytön lisäämiseen tähtäävää valtiontukea perussopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla sisämarkkinoille soveltuvana vain, jos tuki edistää tietyn taloudellisen toiminnan tai tietyn talousalueen kehitystä (ensimmäinen edellytys) ja jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla (toinen edellytys).

31. Sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioinnissa komissio tarkastelee seuraavia kahta näkökohtaa: a) Ensimmäisen edellytyksen osalta komissio tutkii, onko tuki tarkoitettu helpottamaan tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä, ja kiinnittää huomiota erityisesti seuraaviin tekijöihin: (i) tuen kohteena oleva taloudellinen toiminta; (ii) tuen kannustinvaikutus eli tuen potentiaali muuttaa yritysten toimintaa niin, että ne ryhtyvät harjoittamaan sellaista ylimääräistä toimintaa, jota ne eivät olisi harjoittaneet ilman tukea tai olisivat harjoittaneet rajoitetusti tai eri tavalla tai eri paikassa; (iii) liittyykö tarkasteltavana olevaan toimenpiteeseen unionin oikeuden vastaisuuksia; b) Toisen edellytyksen osalta komissio punnitsee suunnitellun tuen myönteisiä vaikutuksia suhteessa kielteisiin vaikutuksiin, joita tuella voi olla sisämarkkinoihin kilpailun vääristymisen ja kauppaan kohdistuvien haittavaikutusten muodossa, ja tutkii sen vuoksi seuraavat seikat: (i) tuen myönteiset vaikutukset; (ii) onko tuki tarpeen ja kohdennettu tilanteeseen, jossa tuella saadaan aikaan sellainen merkittävä vaikutus, johon ei päästä markkinoiden omin toimin, esimerkiksi korjaamalla markkinoiden toimintapuute tai puuttumalla oikeudenmukaisuutta tai koheesiota koskevaan ongelmaan; (iii) onko tuki sen tavoitteen saavuttamiseen tarkoituksenmukainen toimintatapa; (iv) onko tuki oikeasuhteinen ja onko se rajattu vähimmäismäärään, jolla saadaan aikaan lisäinvestoinnit tai -toiminta kyseisellä alueella; (v) onko tuki läpinäkyvää, eli onko jäsenvaltioilla, alan toimijoilla, kansalaisilla ja komissiolla mahdollisuus saada helposti käyttöönsä kaikki tarvittavat tiedot myönnetystä tuesta; (vi) tuen kielteiset vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan.

32. Viimeisessä vaiheessa komissio vertaa toisiinsa tuen tunnistettuja kielteisiä vaikutuksia sisämarkkinoihin ja tuen myönteisiä vaikutuksia tuettuun taloudelliseen toimintaan.

33. Vaiheet, joiden mukaisesti komissio arvioi laajakaistaverkkojen ja -palvelujen käyttöönottoon ja käytön laajentamiseen suunnatun tuen, kuvataan tarkemmin 5-8 jaksossa.

5. TUKI LAAJAKAISTAVERKKOJEN KÄYTTÖÖNOTTOON

34. Komissio pitää kiinteän verkon laajakaistapalvelujen markkinoita erillisinä matkaviestinnän laajakaistapalvelujen markkinoista (43). Tuen arviointisäännöt voivat näin ollen vaihdella kyseessä olevan markkinan mukaan (44).

5.1. Ensimmäinen edellytys: Tuki edistää tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä

5.1.1. Verkot taloudellisen toimeliaisuuden helpottajina

35. Jäsenvaltioiden on yksilöitävä taloudelliset toiminnot, joita tuen avulla helpotetaan, kuten sellaisten kiinteiden verkkojen käyttöönotto, jotka tarjoavat suorituskykyisiä kiinteän verkon laajakaistapalveluja, tai sellaisten matkaviestinverkkojen käyttöönotto, jotka tarjoavat puheensiirtopalveluja ja suorituskykyisiä laajakaistapalveluja. Niiden on myös selitettävä, miten näiden toimintojen kehitys helpottuu.

36. Kiinteiden verkkojen käyttöönottoon suunnattu tuki ja matkaviestinverkkojen käyttöönottoon suunnattu tuki voi helpottaa monenlaista taloudellista toimintaa lisäämällä kansalaisten, yritysten ja julkishallintojen liitettävyyttä ja mahdollisuuksia käyttää laajakaistaverkkoja ja -palveluja. Tällainen tuki voi helpottaa taloudellisen toiminnan kehittymistä alueilla, joilla kyseistä toimintaa ei ole tai sitä harjoitetaan vain tasolla, joka ei riitä täyttämään loppukäyttäjien tarpeita.

5.1.2. Kannustava vaikutus

37. Tuen voidaan katsoa edesauttavan taloudellisen toiminnan kehitystä vain jos sillä on kannustava vaikutus.

38. Tuella on kannustava vaikutus, jos se kannustaa tuensaajaa muuttamaan käyttäytymistään suuntaan, jossa se kehittää tuettua taloudellista toimintaa ja johon se ilman tukea ei olisi ryhtynyt samalla aikavälillä tai olisi ryhtynyt vain vähäisemmässä määrin, eri tavoin tai eri paikassa.

39. Tuella ei saa rahoittaa yrityksen joka tapauksessa harjoittaman toiminnan kustannuksia. Sillä ei saa kompensoida taloudellisen toiminnan tavanomaista liiketoimintariskiä (45).

40. Kiinteiden ja matkaviestinverkkojen käyttöönottoon myönnettävän tuen kannustinvaikutuksen osoittaminen edellyttää, että 5.2.2.4.1 ja 5.2.2.4.2 jakson mukaisen kartoituksen ja julkisen kuulemisen kautta selvitetään, ovatko alan toimijat investoineet tai aikeissa investoida kiinteisiin tai matkaviestinverkkoihin kohdealueilla merkityksellisen aikahorisontin puitteissa. Jos vastaava investointi saatettaisiin tehdä saman ajanjakson aikana alueella ilman tukea, tuella ei voida katsoa olevan kannustavaa vaikutusta. Jos yritykselle on esimerkiksi asetettu oikeudellisia velvoitteita, kuten kattavuutta ja palvelun laatua koskevia velvoitteita, jotka liittyvät tiettyjen radiotaajuuksien käyttöoikeuksiin matkaviestinkäyttöön, valtiontukea ei voida käyttää tällaisten velvoitteiden täyttämiseen, koska sillä ei tällöin todennäköisesti ole kannustavaa vaikutusta, eikä se näin ollen todennäköisesti sovellu sisämarkkinoille. Valtiontuki voidaan kuitenkin tarvittaessa ja tarvittavilta osin katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi tällaisissa velvoitteissa asetettuja vaatimuksia paremman palvelunlaadun aikaansaamiseksi.

5.1.3. Unionin oikeuden muiden säännösten noudattaminen

41. Jos valtiontuki, jokin sen myöntämisehto (mukaan lukien rahoitusmuoto, jos se on erottamaton osa tukea) tai toiminto, jota tuella rahoitetaan, on unionin oikeuden säännösten tai yleisen periaatteen vastainen, tukea ei voida todeta sisämarkkinoille soveltuvaksi (46). Näin voi olla silloin, kun tuen myöntäminen tehdään riippuvaksi suoraan tai välillisesti tuotteiden tai laitteiden alkuperästä, esimerkiksi vaatimuksella, että tuensaajan on ostettava sen kotimaassa tuotettuja tuotteita.

5.2. Toinen edellytys: Tuki ei perusteettomasti vaikuta kaupankäynnin edellytyksiin yhteisen edun vastaisesti

5.2.1. Tuen myönteiset vaikutukset

42. Jäsenvaltioiden on kuvattava, miten tuesta aiheutuu myönteisiä vaikutuksia.

43. Jäsenvaltiot voivat päättää toteuttaa valtion interventioita, joilla lievennetään digitaalista kahtiajakoa. Ne voivat päättää puuttua markkinoiden toimintaan korjatakseen sosiaalista tai alueellista epätasa-arvoa tai saavuttaakseen oikeudenmukaisuustavoitteita eli keinona parantaa tärkeän viestintävälineen ja yhteiskunnallista osallistumista edistävän välineen saatavuutta ja parantaa näin sosiaalista ja alueellista koheesiota. Lisäksi jäsenvaltiot voivat päättää suunnitella valtion interventioita, jotka osaltaan auttavat saavuttamaan myös unionin digitalisaatiopolitiikan tavoitteita, tukevat unionin vihreän kehityksen ohjelman tavoitteita ja edistävät kestävän kehityksen mukaisia vihreitä investointeja kaikilla toimialoilla.

5.2.2. Valtion intervention tarpeellisuus

44. Valtiontuki on kohdennettava tilanteisiin, joissa tuella saadaan aikaan sellainen merkittävä parannus, johon ei päästä markkinoiden omin toimin.

45. Valtion interventio voi olla tarpeen, jos markkinat ilman julkista väliintuloa eivät tuota yhteiskunnan kannalta tehokasta tulosta. Näin voi tapahtua esimerkiksi silloin, kun tiettyjä investointeja ei toteuteta, vaikka niiden tuottama hyöty yhteiskunnalle ylittäisi niiden kustannukset (47). Tällaisissa tapauksissa valtiontuen myöntämisellä voi olla positiivisia vaikutuksia, ja markkinoiden kokonaistehokkuutta voidaan lisätä muuttamalla alan toimijoiden kannustimia.

46. Laajakaistaviestinnän toimialalla yksi markkinoiden toimintapuute voi liittyä myönteisiin ulkoisvaikutuksiin, jotka eivät koidu markkinatoimijoille itselleen. Esimerkiksi vaikka kiinteät verkot ja matkaviestinverkot ovat keskeisiä tekijöitä, jotka mahdollistavat useampien palvelujen tarjoamisen ja innovoinnin, niistä saatavat kokonaishyödyt ovat todennäköisesti suuremmat kuin niistä verkkoihin sijoittaneille koituvat taloudelliset hyödyt, erityisesti syrjäisillä alueilla, harvaan asutuilla alueilla tai asuttamattomilla alueilla. Tällöin kiinteisiin ja matkaviestinverkkoihin saatetaan varsinkin tietyillä alueilla tehdä markkinatilanteen vuoksi liian vähän yksityisiä investointeja.

47. Väestötiheyden tuomien etujen vuoksi laajakaistaverkkojen käyttöönotto on yleensä kannattavinta alueilla, joilla potentiaalinen kysyntä on suurempaa ja keskittynyttä, toisin sanoen tiheään asutuilla alueilla. Investoinnin korkeiden kiinteiden kustannusten vuoksi yksikkökustannukset nousevat huomattavasti väestötiheyden laskiessa. Tämän vuoksi markkinaehtoisesti käyttöön otetut laajakaistaverkot kattavat yleensä kannattavasti ainoastaan osan väestöstä. Valtiontuella voidaan tietyin edellytyksin korjata markkinoiden toimintapuutteita ja siten lisätä markkinoiden tehokkuutta.

48. Markkinoiden toimintapuute voi olla kyseessä myös, jos olemassa olevan tai kaavaillun verkon loppukäyttäjille tarjoama palvelunlaadun ja hinnan yhdistelmä ei ole optimaalinen (48). Näin voi olla seuraavissa tapauksissa: a) tietyille käyttäjäryhmille ei ehkä ole tarjolla tyydyttävää palvelua tai b) erityisesti säänneltyjen tukkutason käyttöoikeustariffien puuttumisen vuoksi vähittäishinnat voivat olla korkeampia verrattuna vastaaviin palveluihin jäsenvaltion muilla alueilla, joilla esiintyy enemmän kilpailua mutta jotka muuten ovat vastaavanlaisia.

49. Jos valtiontukea kuitenkin myönnetään kiinteiden ja matkaviestinverkkojen käyttöönottoon alueilla, joilla markkinatoimijat tavanomaisissa olosuhteissa olisivat valmiita tekemään investointeja tai ovat jo tehneet niitä, tämä voi heikentää merkittävästi yksityisten sijoittajien investointikannustimia.

50. Lisäksi on niin, että kun markkinoilla saavutetaan tehokkaita tuloksia, jotka kuitenkin ovat epätyydyttäviä koheesiopolitiikan kannalta, valtiontukea saatetaan tarvita sosiaalisen tai alueellisen epätasa-arvon korjaamiseen suotavamman ja oikeudenmukaisemman markkinatilanteen saavuttamiseksi. Tällaisissa olosuhteissa hyvin suunnattu valtion interventio laajakaista-alalla voi osaltaan pienentää digitaalista kahtiajakoa (49).

51. Pelkkä markkinoiden toimintapuutteen olemassaolo tietyssä yhteydessä ei ole riittävä peruste valtion tukitoimenpiteille. Valtiontukea olisi suunnattava ainoastaan sellaiseen markkinoiden toimintapuutteeseen, johon ei puututa muilla vähemmän vääristävillä politiikoilla tai toimenpiteillä, kuten radiotaajuuksien tuloksellista ja tehokasta käyttöä koskevilla hallinnollisilla toimilla tai sääntelyllisillä velvoitteilla, jollaisia ovat esimerkiksi radiotaajuuksien käyttöoikeuksiin sisältyvät kattavuus- ja palvelunlaatuvelvoitteet.

52. Tuen mahdollisten kilpailua vääristävien vaikutusten minimoimiseksi valtion interventioille voidaan asettaa yksityisten sijoitusten suoja-aika, joka on enintään seitsemän vuotta (50).

5.2.2.1. Kiinteisiin liityntäverkkoihin liittyvän markkinoiden toimintapuutteen olemassaolo

53. Tuki olisi kohdennettava alueille, joilla ei ole loppukäyttäjien tarpeisiin vastaamaan kykenevää kiinteää verkkoa tai joilla sellaista ei ole uskottavasti suunniteltu otettavaksi käyttöön merkityksellisen aikahorisontin puitteissa.

54. Tässä markkinakehityksen vaiheessa ja tunnistettujen loppukäyttäjätarpeiden valossa markkinoiden toimintapuute voi olla kyseessä, jos markkinat eivät tarjoa eivätkä todennäköisesti tule tarjoamaan loppukäyttäjille vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon (51).

55. Arvioitaessa, kykenevätkö markkinat tuottamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon, olisi tarkasteltava uskottavia suunnitelmia tällaisten verkkojen käyttöönotosta merkityksellisen aikahorisontin puitteissa (5.2.2.4.3 jakson mukaisesti).

56. Näin ollen komissio katsoo, että markkinoilla ei ole toimintapuutteita alueilla, joilla on tai joille on uskottavasti suunnitteilla vähintään yksi kiinteä verkko, jonka siirtonopeus on vähintään 1 Gbit/s verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s käyttäjältä verkkoon, tai joilla olemassa oleva verkko tai olemassa olevia verkkoja voidaan päivittää siten, että siirtonopeus on vähintään 1 Gbit/s verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s käyttäjältä verkkoon. Verkon katsotaan olevan päivitettävissä tällaisiin siirtonopeuksiin, jos se saadaan tarjoamaan tällaista suorituskykyä marginaalisin investoinnein, kuten aktiivisten komponenttien päivittämisellä.

57. Valtion interventio vaihtoehtoisen verkon käyttöönottamiseksi 56 kohdassa kuvatuilla alueilla voisi vääristää markkinadynamiikkaa. Sen vuoksi komissio suhtautuu todennäköisesti kielteisesti valtiontukeen, jota myönnettäisiin uuden verkon käyttöönottoon tällaisilla alueilla.

58. Alueilla, joilla on tai joille on uskottavasti suunnitteilla vähintään kaksi riippumatonta ultranopeaa kiinteää verkkoa, laajakaistapalveluja tarjotaan yleensä kilpailuolosuhteissa (infrastruktuuripohjainen kilpailu). Näin ollen on todennäköistä, että ilman tarvetta valtion interventiollekin yksi tai useampi tällainen verkko kehittyy tarjoamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon.

59. Todennäköisyys, että 58 kohdassa kuvatuilla alueilla verkot kehittyvät tarjoamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon, voi riippua kuitenkin myös siitä, kuinka paljon investointeja tarvitaan näitä siirtonopeuksia tarjoavien verkkojen käyttöönottoon, kun otetaan huomioon teknologian nykyinen kehitysvaihe. Näin ollen näillä alueilla: a) jos mikään olemassa olevista tai uskottavasti suunnitteilla olevista verkoista ei tarjoa vähintään 300 Mbit/s siirtonopeutta verkosta käyttäjälle (52), on epätodennäköistä, että ne kehittyvät tarjoamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon. Sen vuoksi valtion interventio voidaan sallia, jos kaikki näissä suuntaviivoissa esitetyt soveltuvuuskriteerit täyttyvät; b) jos vähintään yksi olemassa olevista tai uskottavasti suunnitteilla olevista verkoista tarjoaa vähintään 300 Mbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle, mutta ei tarjoa vähintään 500 Mbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle (53), komissio tekee yksityiskohtaisemman analyysin arvioidakseen, kehittyykö vähintään yksi olemassa olevista tai uskottavasti suunnitteilla olevista verkoista tarjoamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon ja onko valtion interventio välttämätön. Ellei jäsenvaltio osoita, että i) kartoituksen ja julkisen kuulemisen perusteella markkinoiden toimintapuute jatkuu yksilöidyillä kohdealueilla, koska yksikään verkko ei kehity tarjoamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon ja ii) kaavailtu valtion interventio täyttää kaikki näissä suuntaviivoissa esitetyt soveltuvuuskriteerit, komissio suhtautuu todennäköisesti kielteisesti tällaiseen valtion interventioon; c) jos vähintään yksi olemassa olevista tai uskottavasti suunnitteilla olevista verkoista tarjoaa vähintään 500 Mbit/s siirtonopeutta verkosta käyttäjälle, on todennäköistä, että vähintään yksi olemassa olevista tai uskottavasti suunnitteilla olevista verkoista kehittyy tarjoamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon. Sen vuoksi valtiontuki on yleensä tarpeetonta, ja komissio suhtautuu todennäköisesti kielteisesti tällaiseen valtion interventioon; d) jäsenvaltio voi arvioida tilannetta uudelleen ja ilmoittaa hyväksyttäväksi valtion intervention viiden vuoden kuluttua siitä, kun komissio on antanut lausuntonsa b ja c alakohdassa tarkoitetuista valtion interventioista (54). Viiden vuoden ajanjakson tarkoituksena on tarjota sijoittajille mahdollisuus alkaa toteuttamaan vähintään 1 Gbit/s siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja vähintään 150 Mbit/s siirtonopeuksia käyttäjältä verkkoon tarjoavia yksityisrahoitteisia verkkoja. Ilmoituksen olisi perustuttava uuteen kartoitukseen ja julkiseen kuulemiseen, jotka osoittavat, että markkinoiden toimintapuute jatkuu. Ilmoituksessa on osoitettava, että suunniteltu valtion interventio täyttää kaikki näissä suuntaviivoissa esitetyt soveltuvuuskriteerit.

5.2.2.2. Matkaviestinnän liityntäverkkoihin liittyvän markkinoiden toimintapuutteen olemassaolo

60. Komissio katsoo, että markkinoiden toimintapuute on olemassa alueilla, joilla ei ole loppukäyttäjien tarpeita vastaavaa matkaviestinverkkoa eikä sellaista ole uskottavasti suunnitteilla merkityksellisen aikahorisontin puitteissa (55).

61. Nykyiset ja tulevat viestintäsovellukset edellyttävät yhä enemmän suorituskykyisiä matkaviestinverkkoja, jotka kattavat maantieteellisesti laajoja alueita (56). Loppukäyttäjillä on tarve viestintään ja tiedonhakuun liikkeellä ollessaan. Oletettavaa on, että ajan mittaan markkinoille kehittyy uudenlaisia taloudellisia toimintoja, jotka edellyttävät saumatonta verkkoyhteyttä toimiviin matkaviestintäpalveluihin. Matkaviestinverkkojen odotetaan tämän muutoksen rinnalla kehittyvän tarjoamaan yhä parempia yhteyksiä. Tietyissä olosuhteissa mobiiliyhteyksien puuttuminen tai riittämättömyys voi haitata tiettyjä talouden toimintoja, kuten teollisuutta, maataloutta, matkailua tai verkkoyhteyksiä hyödyntävää liikennettä. Se voi muodostaa riskin myös kansalaisten turvallisuudelle (57). Näin voi olla varsinkin syrjäseuduilla tai harvaan asutuilla tai asumattomilla alueilla.

62. Valtiontuki uuden matkaviestinverkon käyttöönottoon alueella, jolla on jo vähintään yksi loppukäyttäjien tarpeita vastaava matkaviestinverkko tai jolle sellainen on uskottavasti suunnitteilla merkityksellisen aikahorisontin puitteissa, voisi perusteettomasti vääristää markkinadynamiikkaa.

63. Valtiontukea matkaviestinverkon käyttöönottoon 62 kohdassa tarkoitetuilla alueilla voidaan pitää välttämättömänä, jos voidaan osoittaa, että molemmat seuraavat ehdot täyttyvät: a) olemassa oleva tai uskottavasti suunnitteilla oleva matkaviestinverkko ei tarjoa loppukäyttäjille riittävää palvelunlaatua kehittyviin tarpeisiin vastaamiseksi ja b) valtion interventiolla pystytään tarjoamaan tällaista palvelunlaatua ja se johtaa näin merkittävään parannukseen, johon markkinat eivät kykene (58).

64. Valtion interventio voi tietyissä olosuhteissa olla välttämätön korjaamaan tiettyjä tunnistettuihin käyttötarpeisiin liittyviä markkinoiden toimintapuutteita, vaikka alueella olisi 4G-verkko tai 5G-verkko, jos verkko ei kykene eikä todennäköisesti tule kykenemään tarjoamaan loppukäyttäjille riittävää palvelunlaatua loppukäyttäjien kehittyvien tarpeiden tyydyttämiseksi. Tällaisiin tunnistettuihin käyttötarpeisiin liittyvät uudet talouden toiminnot ja palvelut saattavat edellyttää a) saumatonta verkkoyhteyttä (esimerkiksi verkotettua ja automatisoitua liikennettä varten liikenneväylien varrella), b) tiettyä vähimmäissiirtonopeutta ja -kapasiteettia ja c) muita erityisominaisuuksia, kuten lyhyempiä viiveitä, verkon virtualisointia tai riittävää kapasiteettia useiden päätelaitteiden liittämiseen teollisuudessa ja maataloudessa.

65. Periaatteellisen tason ehtona on, että vaikka markkinoilla vallitsisikin toimintapuute, valtiontukea ei voida myöntää eikä käyttää oikeudellisten velvoitteiden, kuten taajuuksien käyttöoikeuksiin liittyvien velvoitteiden, täyttämiseen. Valtiontukea voidaan kuitenkin myöntää, jos, ja siinä määrin kuin, se on tarpeen sellaisen paremman palvelunlaadun tarjoamiseksi, joka tarvitaan loppukäyttäjien osoitettujen tarpeiden täyttämiseksi ja joka ylittää sen, mitä tällaisten oikeudellisten velvoitteiden täyttäminen jo edellyttää. Tällaista tukea voidaan myöntää siinä määrin kuin se on tarpeen palvelunlaadun parantamiseksi tarvittavien lisäkustannusten kattamiseksi.

66. Jos tietyllä alueella on tai tulee merkityksellisen aikahorisontin puitteissa olemaan vähintään yksi matkaviestinverkko, joka voi täyttää loppukäyttäjien kehittyvät tarpeet (ks. 61, 63 ja 64 kohta), valtiontuen myöntäminen uudelle, valmiuksiltaan vastaavalle matkaviestinverkolle johtaisi periaatteessa kilpailun kohtuuttomaan vääristymiseen ja yksityisten investointien syrjäyttämiseen. Komissio suhtautuu todennäköisesti kielteisesti tällaisiin valtion interventioihin.

5.2.2.3. Runkoliityntäverkkoihin liittyvän markkinoiden toimintapuutteen olemassaolo

67. Runkoliityntäverkot ovat edellytys liityntäverkkojen käyttöönotolle. Runkoliityntäverkot voivat edistää kilpailua liityntäalueilla kaikkia liityntäverkkoja ja -teknologioita hyödyttävällä tavalla. Suorituskykyinen runkoliityntäverkko voi edistää yksityisiä investointeja loppukäyttäjien liittämiseksi siihen, kunhan se tarjoaa tukkutason käyttöoikeuden avoimin, läpinäkyvin ja syrjimättömin ehdoin kaikille käyttöoikeutta pyytäville tahoille ja eri teknologioille. Kun yksityisiä investointeja ei ole, valtiontuki runkoliityntäverkkojen käyttöönottamiseksi voi olla tarpeen kilpailun ja investointien edistämiseksi liityntätasolla, koska sen myötä runkoliityntäverkon käyttöoikeutta tarvitsevat voivat perustaa liityntäverkkoja ja tarjota yhteyspalveluita loppukäyttäjille.

68. Koska runkoliityntäverkko kuljettaa liikennettä erilaisista kiinteistä tai matkaviestinnän liityntäverkoista, sen siirtokapasiteetin on oltava huomattavasti suurempi kuin yksittäisissä liityntäverkoissa. Runkoliityntäverkkojen on kyettävä vastaamaan niiden käyttöiän aikana tarvittavan kapasiteetin merkittävään kasvuun. Kasvu johtuu loppukäyttäjien tarpeista ja meneillään olevasta kiinteiden tai matkaviestinverkkojen nopeasta päivittämisestä, kun tarvitaan yhä enemmän ja parempaa datansiirtokapasiteettia ja parempaa suorituskykyä (myös uusien matkaviestintäsukupolvien osalta). Jotta runkoliityntäverkosta ei muodostuisi pullonkaulaa, voi olla tarpeen kasvattaa sen kapasiteettia saman aikaisesti suorituskykyisempien kiinteiden tai matkaviestinnän liityntäverkkojen käyttöönoton kanssa. Markkinoiden toimintapuute voi siten olla kyseessä, jos olemassa oleva tai suunniteltu runkoliityntäkapasiteetti ei pysty vastaamaan vastaavien kiinteiden tai matkaviestinnän liityntäverkkojen odotettuun kehitykseen vallitsevien ja tulevien loppukäyttäjätarpeiden perusteella. Teknologian kehityksen nykyvaiheessa kapasiteettikysynnän kasvuun voidaan yleensä vastata optiseen kuituun perustuvilla runkoliityntäverkoilla tai samaan suorituskykyyn ja luotettavuuteen kykenevillä muihin teknologioihin perustuvilla runkoliityntäverkoilla. Markkinoiden toimintapuute voi näin ollen olla kyseessä, jos runkoliityntäverkkoa ei ole olemassa tai olemassa oleva tai uskottavasti suunnitteilla oleva runkoliityntäverkko ei perustu kuituoptiikkaan tai samaan suorituskykyyn ja luotettavuuteen kykeneviin muihin teknologioihin.

69. Riippumatta olemassa olevan runkoliityntäverkon perustana olevasta teknologiasta markkinoiden toimintapuute voi olla kyseessä jos runkoliityntäverkon tarjoama palvelunlaadun ja hintojen yhdistelmä ei ole optimaalinen. Jäsenvaltio voi esimerkiksi osoittaa, että olemassa olevat runkoliityntäverkon liityntäolosuhteet voisivat estää uusien tai suorituskykyisempien kiinteiden tai matkaviestinnän liityntäverkkojen käyttöönoton, koska tietyille käyttöoikeutta tarvitseville ei kyetä tarjoamaan riittävää palveluntasoa (59) tai koska käyttöoikeuksien tukkuhinnat voivat olla korkeampia verrattuna vastaavista palveluista perittyihin hintoihin jäsenvaltion muilla alueilla, joilla esiintyy enemmän kilpailua mutta jotka muuten ovat vastaavanlaisia, ja ongelmaa ei ole voitu ratkaista alakohtaisella sääntelyllä (60).

5.2.2.4. Välineet valtion intervention tarpeellisuuden määrittämiseksi

70. Määrittääkseen valtion intervention tarpeen tietyllä alueella jäsenvaltioiden on selvitettävä yksityiskohtaisen kartoituksen ja julkisen kuulemisen perusteella 5.2.2.4.1 ja 5.2.2.4.2 jakson mukaisesti kohdealueella jo olevien tai sille merkityksellisen aikahorisontin puitteissa uskottavasti suunnitteilla olevien kiinteiden liityntäverkkojen, matkaviestinnän liityntäverkkojen tai runkoliityntäverkkojen suorituskyvyt.

71. Jäsenvaltioilla on huomattavasti harkintavaltaa kohdealueiden määrittelyssä. Niitä kuitenkin kannustetaan ottamaan kohdealueiden määrittelyssä huomioon taloudelliset, maantieteelliset ja sosiaaliset olosuhteet.

5.2.2.4.1. Yksityiskohtainen kartoitus ja kattavuusanalyysi

72. Yksityiskohtaisen kartoituksen avulla jäsenvaltioiden on yksilöitävä maantieteelliset alueet (kohdealueet), jotka ovat valtion interventiossa tukikelpoisia. Yksilöinti on tehtävä tietyllä alueella jo olevien tai sille uskottavasti suunnitteilla olevien verkkojen suorituskykyjen objektiivisen kuvauksen perusteella.

73. Kun on kyse valtiontuesta, jolla tuetaan kiinteiden liityntäverkkojen tai matkaviestinnän liityntäverkkojen käyttöönottoa, kartoituksen on täytettävä molemmat seuraavat kriteerit: a) suorituskyvyt on kuvattava vähintään käyttäen ruuhka-aikaolosuhteissa saavutettavia siirtonopeuksia verkosta käyttäjälle ja tarvittaessa (61) käyttäjältä verkkoon (62). Mahdolliset pullonkaulat (esimerkiksi runkoliitynnän osalta), jotka voisivat estää näiden suorituskykyjen saavuttamisen, on otettava asianmukaisesti huomioon; b) kartoitus on tehtävä i) kiinteiden johdinverkkojen osalta osoitetasolla verkon peittoalueella olevien kiinteistöjen perusteella ja ii) kiinteiden langattomien liityntäverkkojen ja matkaviestinverkkojen osalta osoitetasolla verkon peittoalueella olevien kiinteistöjen perusteella tai enintään 100×100 metrin suuruisten ruutujen perusteella (63).

74. Jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon liitteessä I kuvatut kartoitusmenetelmien parhaat käytännöt.

75. Runkoliityntäverkkojen käyttöönottoa tukevan valtiontuen osalta jäsenvaltioiden on kartoitettava olemassa olevien tai merkityksellisen aikahorisontin puitteissa uskottavasti suunnitteilla olevien runkoliityntäverkkojen suorituskyvyt. Kun otetaan samanaikaisesti käyttöön liityntäverkko ja liityntäverkon toiminnan mahdollistava runkoliityntäverkko, runkoliityntäverkkojen erillistä kartoitusta ei tarvita.

76. Jäsenvaltioiden on asetettava kohdealueen kartoittamisessa käytetyt menetelmät ja tekniset kriteerit (esimerkiksi käyttöaste, solukuormitus) julkisesti saataville.

77. Kansallisen sääntelyviranomaisen kuuleminen on 5.2.4.6 jakson mukaisesti suositeltavaa.

5.2.2.4.2. Julkiset kuulemiset

78. Jäsenvaltioiden on kuulemista varten julkaistava suunnitellun valtion intervention pääpiirteet ja kartoituksessa yksilöityjen kohdealueiden luettelo (64). Nämä tiedot on esitettävä julkisesti saatavilla olevalla (65), kohdealueella alueellisesti relevantilla verkkosivustolla ja valtakunnallisesti relevantilla sivustolla.

79. Julkisessa kuulemisessa on pyydettävä asiasta kiinnostuneita a) kommentoimaan kaavailtua valtion interventiota, sen rakennetta ja sen pääpiirteitä ja b) toimittamaan perusteltua tietoa kohdealueella jo olevista verkoista tai kohdealueelle merkityksellisen aikahorisontin puitteissa uskottavasti suunnitteilla olevista verkoista (66).

80. Määritellessään mahdollista merkityksellistä aikahorisonttia jäsenvaltioiden on otettava huomioon kaikki näkökohdat, joiden voidaan kohtuudella olettaa vaikuttavan uuden verkon käyttöönoton kestoon (eli valintamenettelyyn, mahdollisiin oikeustoimiin ja valituksiin kuluva aika, rakennusoikeuksien ja lupien saamiseen kuluva aika, muut kansallisesta sääntelystä johtuvat velvoitteet, maanrakennustöihin saatavilla oleva kapasiteetti jne). Jos suunnitellun valtiorahoitteisen verkon käyttöönotto (sen toiminnan käynnistämiseen saakka) kestää arvioitua kauemmin, tarvitaan uusi kartoitus ja julkinen kuuleminen.

81. Riippumatta siitä, onko jäsenvaltio jo kerännyt tietoja tulevista investointiaikeista kartoituksen avulla, julkisen kuulemisen on aina sisällettävä viimeisimmän kartoituksen tulokset. Tämä on tarpeen, jotta voidaan minimoida mahdolliset kilpailun kohtuuttomat vääristymät suhteessa yrityksiin, jotka jo tarjoavat verkkoja tai palveluja kohdealueilla, ja yrityksiin, joilla on jo uskottavia investointisuunnitelmia merkityksellistä aikahorisonttia varten.

82. Julkisen kuulemisen on kestettävä vähintään 30 päivää. Julkisen kuulemisen jälkeen jäsenvaltion on yhden vuoden kuluessa käynnistettävä kilpailuun perustuva valintamenettely tai suoran investoinnin mallissa kyseisen hankkeen (67) toteutus. Jos jäsenvaltio ei käynnistä kilpailuun perustuvaa valintamenettelyä tai valtiorahoitteista hanketta tässä määräajassa, sen on järjestettävä uusi julkinen kuuleminen ennen kuin se voi käynnistää kilpailuun perustuvan valintamenettelyn tai käynnistää valtiorahoitteisen hankkeen.

83. On suositeltavaa, että julkisen kuulemisen tuloksista kuullaan kansallista sääntelyviranomaista (68).

5.2.2.4.3. Parhaat käytännöt: Yksityisten investointisuunnitelmien arviointi julkisessa kuulemisessa

84. Riskinä on, että jos tietty toimija ilmoittaa julkisessa kuulemisessa pelkästään ”olevansa kiinnostunut” laatimaan tulevaisuudessa investointisuunnitelmia kohdealueella, laajakaistaverkkojen käyttöönotto viivästyy, jos tämä yksityinen investointi ei myöhemmin toteudukaan, ja valtion interventio on jäädytetty.

85. Vähentääkseen riskiä, että valtion interventiot estyvät sellaisten tulevaisuuden investointisuunnitelmien perusteella, jotka eivät toteudukaan, jäsenvaltiot voivat päättää pyytää asianomaisia sidosryhmiä toimittamaan näyttöä investointisuunnitelmiensa uskottavuudesta asianmukaisessa ja pyydettyjen tietojen tasoon suhteutetussa määräajassa (69). Tällaista näyttöä voi olla esimerkiksi yksityiskohtainen käyttöönottosuunnitelma välitavoitteineen (esim. puolivuotistavoitteineen), joka osoittaa, että investointi tullaan viemään päätökseen merkityksellisen aikahorisontin puitteissa ja se tulee takaamaan vastaavanlaisen suorituskyvyn kuin kaavailtu valtiorahoitteinen verkko.

86. Arvioidessaan ilmoitetun suorituskyvyn ja kattavuuden uskottavuutta jäsenvaltiot voivat käyttää samoja kriteerejä kuin olemassa olevien verkkojen arvioinnissa, silloin kun se on kohtuullista ja asianmukaista.

87. Arvioidessaan tulevien investointisuunnitelmien uskottavuutta jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon erityisesti seuraavat kriteerit: a) onko toimija toimittanut hankekohtaisen liiketoimintasuunnitelman, joka sisältää soveltuvia tietoja esimerkiksi aikataulun, budjetin, kohteena olevien kiinteistöjen sijainnin, tarjottavan palvelun laadun, verkkotyypin ja käytettävän teknologian sekä oletetun käyttöasteen suhteen; b) onko kyseinen toimija toimittanut uskottavan ylätason hankesuunnitelman, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon keskeiset projektin välietapit, kuten hallinnolliset menettelyt ja luvat (esimerkiksi rakennusoikeudet, ympäristöluvat, turvallisuusvaatimukset), rakennustyöt, verkon valmiiksi saattaminen, toiminnan aloittaminen ja palvelujen tarjonnan aloittaminen loppukäyttäjille; c) yrityksen koko on sopiva investoinnin kokoon nähden; d) toimijan aikaisempi suoriutuminen vastaavanlaisissa hankkeissa; e) jos tarpeen ja asianmukaista, suunnitellun verkon keskeisten osien maantieteelliset koordinaatit (tukiasemat, liityntäpisteet jne.).

88. Jos jäsenvaltio pitää yksityistä investointisuunnitelmaa uskottavana, se voi pyytää kyseistä toimijaa allekirjoittamaan sitoumuksen, joka voisi sisältää myös velvollisuuksia raportoida edistymisestä ilmoitettujen välietappien saavuttamisessa.

89. Kyseisten toimijoiden vastuulla on toimittaa merkityksellistä tietoa unionin (70) tai kansallisten sääntöjen mukaisesti.

90. Jäsenvaltion olisi kuultava kansallista sääntelyviranomaista arviostaan, joka koskee tulevaisuuden investointisuunnitelmien uskottavuutta (71).

91. Jäsenvaltion olisi annettava arviointinsa tulokset ja perustelut kaikille toimijoille, jotka toimittivat tietoa yksityisistä investointisuunnitelmistaan.

5.2.2.4.4. Parhaat käytännöt: Yksityisten investointisuunnitelmien toteutumisen ex post seuranta

92. Jos jäsenvaltio katsoo, että toimitetut yksityiset investointisuunnitelmat ovat uskottavia ja näin ollen kyseinen alue voidaan poistaa valtion intervention piiristä, se voi päättää edellyttää, että suunnitelmat toimittaneet toimijat raportoivat säännöllisesti välietappien saavuttamisesta verkon käyttöönotossa ja palvelujen tarjonnan aloittamisesta.

93. Jos jäsenvaltio havaitsee toimitetun suunnitelman suhteen poikkeamia, jotka antaisivat ymmärtää, että hanke ei toteudu, tai sillä on riittävästi syitä epäillä investoinnin läpivientiä ilmoitetulla tavalla, se voi päättää vaatia kyseisiltä toimijoilta lisätietoja, jotka osoittavat, että ilmoitettu investointi on edelleen uskottava.

94. Jos jäsenvaltiolla on merkittäviä epäilyjä investoinnin läpiviemisestä ilmoitetulla tavalla, se voi milloin tahansa merkityksellisen aikahorisontin puitteissa päättää sisällyttää investoinnin kohteena olevat alueet uuteen julkiseen kuulemiseen selvittääkseen, olisivatko ne mahdollisesti tukikelpoisia valtion interventiota silmällä pitäen.

5.2.3. Tuen tarkoituksenmukaisuus politiikan välineenä

95. Jäsenvaltion on osoitettava, että tuki on asianmukainen tapa puuttua todettuun markkinoiden toimintapuutteeseen ja saavuttaa tavoitteet, joihin tuella pyritään. Valtiontuki ei ole tarkoituksenmukaista, jos samaan lopputulokseen päästään muilla vähemmän vääristävillä toimenpiteillä.

96. Valtiontuki ei ole ainoa jäsenvaltioiden käytettävissä oleva politiikan väline, jolla voidaan lisätä investointeja laajakaistaverkkojen käyttöönottoon. Jäsenvaltiot voivat käyttää vähemmän vääristäviä keinoja, kuten hallinnollisia ja sääntelyllisiä toimenpiteitä tai markkinapohjaisia instrumentteja.

97. Jotta tuki olisi tarkoituksenmukaista, valtiorahoitteisilla kiinteillä ja matkaviestinverkoilla on oltava huomattavasti paremmat ominaisuudet kuin olemassa olevilla verkoilla. Näin ollen valtiorahoitteisten kiinteiden ja matkaviestinverkkojen olisi saatava aikaan tasonnosto. Tasonnosto tapahtuu, jos valtion intervention myötä seuraavat edellytykset täyttyvät: a) valtiorahoitteisen kiinteän tai matkaviestinverkon käyttöönotto merkitsee merkittävää uutta investointia (72) ja b) valtiorahoitteinen verkko tuottaa markkinoille merkittäviä uusia valmiuksia laajakaistapalvelujen saatavuuden, kapasiteetin, nopeuksien (73) ja kilpailun osalta.

98. Valtiorahoitteisen verkon suorituskykyä on verrattava olemassa olevien verkkojen parhaimpaan suorituskykyyn. Uskottavat investointisuunnitelmat on otettava huomioon tasonnoston arvioinnissa vain, jos ne itsellään tarjoaisivat kohdealueilla samankaltaisia suorituskykyjä kuin kaavailtu valtiorahoitteinen verkko merkityksellisen aikahorisontin puitteissa.

5.2.3.1. Tasonnosto – Kiinteät liityntäverkot

99. Kiinteille liityntäverkoille myönnettävän valtiontuen osalta tasonnoston toteutumista arvioidaan jakamalla kohdealueet eri tyyppeihin sen mukaan, onko niillä kiinteitä ultranopeita verkkoja.

5.2.3.1.1. Valkoiset ja harmaat alueet

100. Valkoiset alueet ovat alueita, joilla ei ole tai joille ei merkityksellisen aikahorisontin puitteissa uskottavasti ole suunnitteilla kiinteää ultranopeaa verkkoa.

101. Harmaat alueet ovat alueita, joilla on vain yksi kiinteä ultranopea verkko tai joille sellainen on uskottavasti suunnitteilla merkityksellisen aikahorisontin puitteissa.

102. Jotta valkoisilla ja harmailla alueilla saataisiin aikaan tasonnosto, valtion interventioilla on oltava molemmat seuraavat vaikutukset: a) siirtonopeus verkosta käyttäjälle vähintään kolminkertaistuu olemassa olevaan verkkoon verrattuna; b) kyseessä on merkittävä uusi infrastruktuuri-investointi, joka tuo markkinoille merkittäviä uusia valmiuksia (74).

5.2.3.1.2. Sekoittuneet alueet (valkoista ja harmaata)

103. Kaavailtu tukitoimenpide voidaan periaatteessa suunnitella niin, että koko kohdealue on joko valkoista tai harmaata.

104. Jos valkoisten ja harmaiden alueiden erottaminen toisistaan ei ole perusteltua, jäsenvaltiot voivat kuitenkin tehokkuussyistä määritellä kohdealueita, jotka ovat osittain valkoisia ja osittain harmaita. Tällaisilla alueilla, joilla jotkin loppukäyttäjät ovat jo (tai tulevat merkityksellisen aikahorisontin puitteissa olemaan) yhden kiinteän ultranopean verkon piirissä, jäsenvaltion on varmistettava, että valtion interventio ei johda kilpailun kohtuuttomaan vääristymiseen olemassa olevan verkon suhteen.

105. Sopiva ratkaisu voi olla sallia harmaalla alueella, joka on osa sekoittunutta aluetta, loppukäyttäjiä palvelevan olemassa olevan kiinteän ultranopean verkon rajoitettu ylirakentaminen. Tällaisissa tilanteissa koko kohdealuetta voidaan kohdella valtion intervention arvioinnissa valkoisena alueena, jos jäsenvaltio osoittaa, että seuraavat edellytykset täyttyvät: a) ylirakentaminen ei julkisen kuulemisen tulosten perusteella vääristä kilpailua kohtuuttomasti; b) ylirakentaminen rajoittuu korkeintaan 10 prosenttiin kaikista kohdealueen kiinteistöistä ja c) valkoisille alueille 5.2.3.1.1 jaksossa asetetut tasonnostovaatimukset täyttyvät ja valtiorahoitteinen verkko tarjoaa huomattavasti parempia palveluja kuin sekoittuneen alueen harmaalla osalla saatavilla olevat. Harmaille alueille 5.2.3.1.1 jaksossa esitettyjen tasonnostovaatimusten ei tarvitse täyttyä.

106. Komissio arvioi sekoittuneisiin alueisiin kohdistuvien interventioiden tarkoituksenmukaisuuden tapauskohtaisesti.

5.2.3.1.3. Mustat alueet

107. Mustat alueet ovat alueita, joilla on tai joille on merkityksellisen aikahorisontin puitteissa uskottavasti suunnitteilla vähintään kaksi kiinteää ultranopeaa verkkoa.

108. Edellyttäen, että valtion interventio täyttää 5.2.2.1 jaksossa esitetyt edellytykset, valtiorahoitteisen verkon on täytettävä kaikki seuraavat edellytykset: a) siirtonopeus verkosta käyttäjälle vähintään kolminkertaistuu olemassa olevaan verkkoon verrattuna; b) siirtonopeus verkosta käyttäjälle on vähintään 1 Gbit/s ja käyttäjältä verkkoon vähintään 150 Mbit/s; c) kyseessä on merkittävä uusi infrastruktuuri-investointi, joka tuo markkinoille merkittäviä uusia valmiuksia (75).

5.2.3.2. Tasonnosto – Matkaviestinnän liityntäverkot

109. Valtiorahoitteisen matkaviestinverkon on saatava aikaan tasonnosto matkaviestintäpalvelujen saatavuudessa, kapasiteetissa, nopeuksissa ja kilpailussa tavalla, joka voi tukea uusien innovatiivisten palvelujen käyttöönottoa (76).

110. Kuten 2.3.2 kohdassa todetaan, siirtyminen kuhunkin uuteen IMT-standardiin tapahtuu yleensä asteittain. Kahden täyden peräkkäisen IMT-standardin välillä esiintyy asteittaisia hybridijärjestelmiä, jotka ovat yleensä edeltäjäänsä suorituskykyisempiä. Esimerkiksi 4G LTE -solukkoviestintäjärjestelmä ohittaa suorituskyvyssä 4G:n monessa mielessä ja itsenäinen 5G on suorituskykyisempi kuin aiemmista sukupolvista riippuvainen 5G. Vastaavasti jokainen uusi IMT-standardi on tuonut uusia valmiuksia (77). Vaikka kaikki IMT-standardit kykenevät matkaviestinnän puheensiirtopalveluihin, vain uusimmat IMT-standardit kykenevät suorituskykyisiin matkaviestinnän laajakaistapalveluihin, esimerkiksi lyhyempien siirtoviiveiden ja suurempien siirtokapasiteettien ansiosta.

111. Koska uusien valmiuksien tarjonta vaatii lisää kapasiteettia, uudet IMT-standardit vaativat uusia taajuuksia. Koska taajuudet ovat niukka luonnonvara, unionissa taajuuksia annetaan matkaviestintäpalvelujen käyttöön maksua vastaan huutokaupoilla tai muilla kilpailutukseen perustuvilla valintamenettelyillä. Kun uusi IMT-standardi otetaan käyttöön tämän taajuuksienjakoprosessin seurauksena, voidaan olettaa, että kyseistä uutta teknologiaa käyttävät matkaviestinverkot tarjoavat merkittäviä uusia valmiuksia verrattuna olemassa oleviin matkaviestinverkkoihin. Matkaviestinnän palveluntarjoajat ovat halukkaita uuden IMT-standardin edellyttämien uusien taajuuskäyttöoikeuksien aiheuttamiin merkittäviin alkukustannuksiin vain, jos ne odottavat uuden IMT-standardin tulevan tarjoamaan parempia ominaisuuksia, joiden ansiosta ne saavat ajan mittaan tuottoa investoinnilleen. Tältä pohjalta komissio on hyväksynyt, että 4G-verkkojen tarjoamat lisäominaisuudet aiempiin sukupolviin verrattuna riittivät tasonnostoon (78). Samalla tavoin 5G-verkoilla ja varsinkin itsenäisillä 5G-verkoilla on yleensä toiminnallisia lisävalmiuksia, kuten ultralyhyet viiveet, korkea luotettavuus ja mahdollisuus varata osa verkosta tiettyyn tarkoitukseen ja taata sille tietty palvelunlaatu. Näiden lisävalmiuksien ansiosta 5G-verkot ja varsinkin itsenäiset 5G-verkot kykenevät tukemaan uusia palveluja (esimerkiksi terveydentilan seurantaan liittyvät ja hätäpalvelut, tehdaskoneiden reaaliaikainen ohjaus, älyverkot uusiutuvan energian hallintaan, verkotettu ja automatisoitu liikenne, tarkka vikojen havainnointi ja nopea korjaaminen), mikä varmistaa tasonnoston verrattuna aikaisempiin matkaviestinnän sukupolviin. Tulevaisuudessa uusien matkaviestinnän sukupolvien (kuten 6G:n) odotetaan tuovan lisää ja parempia valmiuksia.

5.2.3.3. Tasonnosto – Runkoliityntäverkot

112. Valtiorahoitteisen runkoliityntäverkon on aikaansaatava tasonnosto olemassa oleviin verkkoihin verrattuna. Tasonnosto saadaan aikaan, jos valtion intervention tuloksena rahoitettu runkoliityntäverkko merkitsee merkittävää investointia runkoliityntäinfrastruktuuriin ja tukee asianmukaisesti kiinteiden tai matkaviestinnän liityntäverkkojen kasvavia tarpeita. Näin voi olla silloin, kun valtiorahoitteinen runkoliityntäverkko, toisin kuin olemassa olevat verkot, perustuu valokuituun tai muihin teknologioihin, joilla voidaan saavuttaa sama suoritustaso kuin valokuidulla. Jos olemassa olevat verkot perustuvat valokuituteknologiaan tai suorituskyvyltään vastaavaan teknologiaan, tasonnosto voidaan saavuttaa esimerkiksi runkoliityntäkapasiteetin asianmukaisella lisämitoituksella riippuen kohdealuekohtaisesti kehittyvästä tilanteesta.

113. Jos valtion interventio kattaa sekä runkoliityntäverkkoja että liityntäverkkoja (kiinteitä tai matkaviestinnän liityntäverkkoja), runkoliityntäverkko on mitoitettava siten, että se täyttää liityntäverkkojen tarpeet.

114. Jäsenvaltion olisi valittava sopivimmat teknologiat teknologianeutraaliuden periaatteen mukaisesti ottaen huomioon kohdealueiden ominaispiirteet ja tarpeet erityisesti silloin, kun valokuitupohjaiset tai suorituskyvyltään vastaavat verkot eivät ole teknisesti tai taloudellisesti toteuttamiskelpoisia ratkaisuja.

5.2.4. Tuen oikeasuhteisuus

115. Jäsenvaltioiden on osoitettava, että tuki on oikeassa suhteessa ratkaistavaan ongelmaan. Niiden on viime kädessä näytettävä toteen, että samaa käyttäytymisen muutosta ei saavutettaisi vähäisemmällä tuella ja vähäisemmin vääristymin. Tuki katsotaan oikeasuhteiseksi, jos sen määrä rajautuu vähimpään välttämättömään ja mahdolliset kilpailun vääristymät pysyvät mahdollisimman pieninä tässä jaksossa esitettyjen periaatteiden mukaisesti.

5.2.4.1. Kilpailuun perustuva valintamenettely

116. Valtiontuki katsotaan oikeasuhteiseksi, jos sen määrä rajoittuu pienimpään mahdolliseen määrään, jolla tuettava taloudellinen toiminta saadaan toteutumaan.

117. Sovellettavia julkisten hankintojen sääntöjä rajoittamatta tuki on myönnettävä avoimen, läpinäkyvän ja syrjimättömän kilpailuun perustuvan valintamenettelyn perusteella julkisia hankintoja koskevien periaatteiden mukaisesti (79). Tuen on myös oltava 5.2.4.2 jakson mukaisesti teknologianeutraaliuden periaatteen mukaista.

118. Valtiontuki katsotaan oikeasuhteiseksi ja vähimpään välttämättömään rajatuksi, jos se myönnetään kilpailuun perustuvalla valintamenettelyllä, johon saadaan riittävä määrä osallistujia. Jos osallistujia tai tukikelpoisia tarjouksia ei ole riittävästi, jäsenvaltion on teetettävä voittaneen tarjouksen (myös kustannuslaskelmien) arviointi riippumattomalla auditoijalla.

119. Olosuhteista riippuen voidaan käyttää useanlaisia menettelyjä. Esimerkiksi teknisesti hyvin monimutkaisten interventioiden tapauksessa jäsenvaltiot voivat käynnistää kilpailullisen neuvottelumenettelyn mahdollisten tarjoajien kanssa varmistaakseen, että interventio suunnitellaan mahdollisimman tarkoituksenmukaiseksi.

120. Jäsenvaltion on varmistettava, että valituksi tulee taloudellisesti edullisin tarjous (80). Tätä varten jäsenvaltion on laadittava objektiiviset, läpinäkyvät ja syrjimättömät laadulliset myöntämiskriteerit ja määriteltävä kunkin kriteerin suhteellinen painotus etukäteen.

121. Laadullisia myöntämiskriteerejä voivat olla muun muassa verkon suorituskyky (mukaan lukien sen turvallisuus), maantieteellinen kattavuus, teknologisen lähestymistavan kyky vastata tulevaisuuden tarpeisiin, ehdotetun ratkaisun vaikutus kilpailuun (mukaan luettuina tukkutason käyttöoikeuksien ehdot, edellytykset ja hinnoittelu) (81) ja omistuksesta aiheutuvat kokonaiskustannukset (82).

122. Jäsenvaltiot voivat harkita lisäpisteiden myöntämistä kriteereillä, jotka liittyvät verkon ilmasto- ja ympäristötehokkuuteen (83), kun on kyse sen ilmastoneutraaliuteen liittyvistä ominaispiirteistä, mukaan lukien sen hiilijalanjälki, ja verkon vaikutuksesta luonnonpääoman keskeisiin komponentteihin eli ilmaan, veteen, maaperään ja biologiseen monimuotoisuuteen. Jäsenvaltiot voivat asettaa valitulle tarjoajalle myös velvoitteita toteuttaa oikeasuhteisia lieventämistoimia, jos verkolla voi olla kielteisiä ympäristövaikutuksia.

123. Jos tuki myönnetään ilman kilpailuun perustuvaa valintamenettelyä viranomaiselle laajakaistaverkon käyttöönottamiseksi ja ylläpitämiseksi tukkutasolla (84) suoraan tai sisäisen yksikön kautta (suoran investoinnin malli), jäsenvaltion täytyy yhtä lailla perustella valitsemansa verkko ja teknologinen ratkaisu (85).

124. Tällaisen julkisen tahon tai sisäisen yksikön mahdolliset kolmansille osapuolille verkon suunnitteluun, rakentamiseen tai ylläpitämiseen myöntämät toimiluvat tai vastaavat on kohdennettava avoimella, läpinäkyvällä ja syrjimättömällä kilpailuun perustuvalla valintamenettelyllä. Menettelyn on oltava julkisia hankintoja koskevien periaatteiden mukainen, sen on perustuttava taloudellisesti edullisimpaan tarjoukseen ja siinä on noudatettava teknologianeutraaliuden periaatetta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen soveltamista.

5.2.4.2. Teknologianeutraalius

125. Teknologianeutraaliuden periaatteen mukaan valtion interventio ei saa suosia tai syrjiä mitään tiettyä teknologiaa. Tämä koskee sekä tuensaajien valintaa että tukkutason käyttöoikeuksien tarjontaa. Koska on olemassa erilaisia teknologisia ratkaisuja, tarjouskilpailun ei pitäisi suosia tai syrjiä mitään tiettyä teknologiaa tai verkkoalustaa. Tarjoajilla olisi oltava oikeus ehdottaa tarvittavien palvelujen tarjontaa käyttämällä tai yhdistämällä mitä tahansa teknologioita joita ne pitävät soveliaimpina. Tämä ei rajoita jäsenvaltioiden mahdollisuutta määritellä ennen menettelyä verkkojen toivottu suorituskyky, energiatehokkuus mukaan lukien, ja antaa lisäpisteitä soveltuvimmalle teknologiselle ratkaisulle tai teknologisten ratkaisujen yhdistelmälle objektiivisten, läpinäkyvien ja syrjimättömien kriteerien perusteella 5.2.4.1 jakson mukaisesti. Valtiorahoitteisen verkon käyttöoikeus on myönnettävä teknologiasta riippumatta kaikille sitä pyytäville oikeudenmukaisin ja syrjimättömin ehdoin.

5.2.4.3. Olemassa olevan infrastruktuurin käyttö

126. Olemassa olevan infrastruktuurin käyttö on yksi tärkeimmistä tekijöistä, jolla voidaan osaltaan pienentää uuden laajakaistaverkon käyttöönoton kustannuksia ja rajoittaa ympäristövaikutuksia.

127. Jäsenvaltioiden olisi kannustettava yrityksiä, jotka haluavat osallistua kilpailuun perustuvaan valintamenettelyyn, käyttämään mahdollisesti jo olemassa olevaa infrastruktuuria. Jäsenvaltioiden olisi myös kannustettava näitä yrityksiä toimittamaan yksityiskohtaiset tiedot olemassa olevista omistamistaan tai määräysvallassaan olevista infrastruktuureista (86) suunnitellun intervention kohdealueella. Tiedot olisi toimitettava hyvissä ajoin, jotta ne voidaan ottaa huomioon tarjouksia laadittaessa. Kun se on oikeasuhteista ja ottaen huomioon muun muassa intervention kohdealueen koko, tietojen saatavuus ja käytettävissä oleva aika, jäsenvaltioiden olisi asetettava näiden tietojen toimittaminen valintamenettelyyn osallistumisen ehdoksi (87). Näihin tietoihin voivat sisältyä erityisesti seuraavat: a) infrastruktuurin sijainti ja reitti, b) infrastruktuurin tyyppi ja sen nykyinen käyttö, c) yhteystiedot ja d) infrastruktuurin käyttöehdot, siltä osin kuin ne ovat saatavilla (88).

128. Jäsenvaltioiden on asetettava saataville kaikki käytettävissään olevat tiedot (89) olemassa olevasta infrastruktuurista, jota voitaisiin käyttää laajakaistaverkkojen käyttöönottoon intervention kohdealueella. Jäsenvaltioita kannustetaan käyttämään direktiivin 2014/61/EU 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti perustettua keskitettyä tietopistettä.

5.2.4.4. Tukkutason käyttöoikeudet

129. Kolmansille osapuolille myönnettävät tosiasialliset rahoitettujen verkkojen tukkutason käyttöoikeudet ovat välttämätön edellytys jokaisessa valtiontukitoimenpiteessä. Tukkutason käyttöoikeudet antavat muille yrityksille mahdollisuuden kilpailla valitun tarjoajan kanssa. Siten ne lisäävät valinnanvaraa ja kilpailua toimenpiteen kattamilla alueilla. Tukkutason käyttöoikeuksilla vältetään myös alueellisten palvelumonopolien syntyminen. Koska tämä mahdollistaa kilpailun kehittymisen kohdealueella, se turvaa markkinoiden kehityksen kyseisellä alueella myös pidemmällä aikavälillä. Käyttöoikeus ei riipu direktiivin (EU) 2018/1972 III luvussa tarkoitetun edeltävän markkina-analyysin tuloksista. Valtiorahoitteiselle verkolle asetetut tukkutason käyttöoikeuksien myöntämistä koskevissa velvoitteissa olisi kuitenkin otettava huomioon toimialakohtaisten sääntöjen puitteissa vahvistetut käyttöoikeuksia koskevat velvoitteet. Koska tuensaajat eivät kuitenkaan käytä pelkästään omia varojaan vaan myös julkisia varoja verkon käyttöönottoon, niiden olisi tarjottava laajempi valikoima tukkutason käyttöoikeustuotteita kuin ne, joita kansalliset sääntelyviranomaiset määräävät huomattavan markkinavoiman yrityksille. Tällaiset tukkutason käyttöoikeudet olisi myönnettävä mahdollisimman varhain ennen asiaan liittyvien palvelujen tarjonnan aloittamista ja, jos verkko-operaattori aikoo myös itse tarjota vähittäispalveluja, vähintään kuusi kuukautta ennen kyseisten vähittäispalvelujen tarjonnan käynnistämistä.

130. Valtiorahoitteisen verkon on tarjottava tosiasiallinen käyttöoikeus yrityksille tasavertaisin ja syrjimättömin ehdoin. Tämä voi edellyttää tarvittaessa olemassa olevan infrastruktuurin päivittämistä ja sen kapasiteetin lisäämistä ja riittävän uuden infrastruktuurin käyttöönottoa (esim. riittävän suuret kaapelikanavat vähintään riittävälle määrälle verkkoja ja erilaisille verkkotopologioille) (90).

131. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tukkutason käyttöoikeustuotteiden ehdot ja hinnat kilpailuun perustuvan valintamenettelyn asiakirjoissa ja julkaistava nämä tiedot kattavalla verkkosivustolla valtakunnallisella tai alueellisella tasolla. Verkkosivuston olisi oltava vapaasti käytettävissä ilman rajoituksia, muun muassa edellyttämättä käyttäjän aikaisempaa rekisteröitymistä.

132. Tukkutason tosiasiallisen käyttöoikeuden varmistamiseksi ja jotta käyttöoikeuden hakija voisi tarjota palvelujaan, tukkutason käyttöoikeus on myönnettävä myös sellaisiin verkon osiin, jotka eivät ole saaneet valtion rahoitusta tai joita tuensaaja ei ehkä ole ottanut käyttöön (91).

5.2.4.4.1. Tukkutason käyttöoikeuksien ehdot ja edellytykset

133. Tosiasialliset tukkutason käyttöoikeudet on kaikkien aktiivisten tuotteiden osalta myönnettävä vähintään kymmeneksi vuodeksi, lukuun ottamatta virtuaaliseen eriyttämiseen perustuvia käyttöoikeustuotteita.

134. Virtuaaliseen eriyttämiseen perustuvat käyttöoikeudet on myönnettävä ajanjaksoksi, joka vastaa sen infrastruktuurin käyttöikää, jonka korvaaja virtuaaliseen eriyttämiseen perustuva käyttöoikeus on (92).

135. Uuden infrastruktuurin (esim. kaapelikanavat, pylväät, jakokaapit tai pimeä kuitu) käyttöoikeudet on myönnettävä kyseisen verkkoelementin käyttöiän ajaksi (93). Jos valtiontuki myönnetään uudelle infrastruktuurille, infrastruktuurin on oltava riittävän suuri vastaamaan käyttöoikeuksien hakijoiden vallitseviin ja kehittyviin tarpeisiin (94). Tämä on täydentävä ehto, eikä vaikuta sääntelyllisiin velvoitteisiin, joita kansallinen sääntelyviranomainen on saattanut asettaa.

136. Jäsenvaltioiden on kuultava kansallisia sääntelyviranomaisia tukkutason käyttöoikeustuotteista, -ehdoista ja -hinnoista. Kansallisia sääntelyviranomaisia kannustetaan antamaan asiassa ohjeistusta, kuten 5.2.4.6 jaksossa esitetään.

137. Samoja käyttöoikeusehtoja on sovellettava koko valtiorahoitteiseen verkkoon, mukaan luettuina ne verkon osat, joissa on käytetty olemassa olevaa infrastruktuuria. Käyttöoikeuksien myöntämistä koskevat velvoitteet on täytettävä huolimatta valtiorahoitteisen verkon omistuksessa, hallinnossa tai toiminnassa tapahtuvista muutoksista.

138. Tuensaaja tai valtiorahoitteista verkkoa käyttöoikeuksien kautta hyödyntävät operaattorit voivat päättää laajentaa verkkojaan omilla resursseillaan viereisille alueille kohdealueen ulkopuolella. Käyttöoikeuksien hakijat voivat tehdä tällaisia laajennuksia tukkutason käyttöoikeusvelvoitteiden pohjalta. Jos käyttöoikeuksien hakijat eivät ole sidoksissa tuensaajaan, tällaisille laajennuksille viereisille alueille ei ole rajoitusta. Käyttöoikeuden hakijan ei katsota olevan sidoksissa tuensaajaan, jos ne eivät kuulu samaan konserniin eikä niillä ole omistusosuuksia toistensa yrityksissä. Tuensaajien tekemät laajennukset voidaan sallia seuraavin edellytyksin: a) Julkista kuulemista (ks. 5.2.2.4.2 jakso) toteuttaessaan jäsenvaltion on ilmoitettava, että myöhemmän vaiheen yksityiset laajennukset ovat sallittuja, ja annettava olennaiset tiedot tällaisten laajennusten mahdollisesta kattavuudesta. b) Laajennuksia viereisille alueille voidaan tehdä vasta kahden vuoden kuluttua siitä, kun valtiorahoitteinen verkko on aloittanut toimintansa, jos kyseessä on jokin seuraavista tilanteista: i) julkisessa kuulemisessa toimijat osoittavat, että suunniteltu laajennus saattaisi kohdistua viereiselle alueelle, jolla jo on vähintään kaksi riippumatonta verkkoa, joiden tarjoamat siirtonopeudet ovat verrattavissa valtiorahoitteisen verkon siirtonopeuksiin; ii) viereisellä alueella on vähintään yksi verkko, jonka siirtonopeudet ovat verrattavissa valtiorahoitteisen verkon siirtonopeuksiin ja joka on otettu käyttöön alle viisi vuotta ennen valtiorahoitteisen verkon käyttöönottoa (95).

139. Jos julkisen kuulemisen tulokset antavat näyttöä siitä, että on olemassa muita merkittäviä kilpailun vääristymisen riskejä, tuensaajan tekemät laajennukset on kiellettävä.

5.2.4.4.2. Tukkutason käyttöoikeustuotteet

5.2.4.4.2.1. Valkoisilla alueilla käyttöönotetut kiinteät liityntäverkot

140. Valtiorahoitteisen verkon on tarjottava ainakin bittivirtatason käyttöoikeuksia, pimeän kuidun käyttöoikeuksia ja infrastruktuurin, kuten katujakokaappien, pylväiden, mastojen, tornien ja kaapelikanavien, käyttöoikeuksia.

141. Lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että valtiorahoitteinen verkko tarjoaa ainakin joko fyysiseen eriyttämiseen tai virtuaaliseen eriyttämiseen perustuvaa käyttöoikeutta. Jotta virtuaaliseen eriyttämiseen perustuvaa käyttöoikeustuotetta voidaan pitää tukkutason käyttöoikeustuotteena, kansallisen sääntelyviranomaisen tai muun toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä se etukäteen.

5.2.4.4.2.2. Harmailla ja mustilla alueilla käyttöönotetut kiinteät liityntäverkot

142. Valtiorahoitteisen verkon on tarjottava ainakin a) 140 kohdassa tarkoitettuja tukkutason käyttöoikeustuotteita ja b) fyysiseen eriyttämiseen perustuvaa käyttöoikeutta.

143. Jäsenvaltiot voivat pitää asianmukaisena olla edellyttämättä fyysiseen eriyttämiseen perustuvaa käyttöoikeutta ja edellyttää sen sijaan virtuaaliseen eriyttämiseen perustuvan käyttöoikeuden tarjoamista. Tässä tapauksessa jäsenvaltioiden on ilmoitettava aikomuksestaan myöntää poikkeus fyysiseen eriyttämiseen perustuvaa käyttöoikeutta koskevasta velvoitteesta ja perusteltava valintansa julkisessa kuulemisessa. Jäsenvaltioiden on osoitettava, että fyysiseen eriyttämiseen perustuvan käyttöoikeuden korvaaminen virtuaaliseen eriyttämiseen perustuvalla käyttöoikeudella ei aiheuta kilpailun perusteettoman vääristymisen riskiä, kun otetaan huomioon julkisen kuulemisen tulos sekä markkinoiden ja kyseessä olevan alueen ominaispiirteet (96). Tältä pohjalta komissio arvioi voidaanko virtuaaliseen eriyttämiseen perustuvalla käyttöoikeudella fyysiseen eriyttämiseen perustuvan käyttöoikeuden sijaan varmistaa, että tuki on oikeasuhteista.

5.2.4.4.2.3. Matkaviestinnän liityntäverkot

144. Valtiorahoitteisen verkon on tarjottava kohtuullinen valikoima tukkutason käyttöoikeustuotteita markkinoiden ominaispiirteet huomioon ottaen, jotta muille toimijoille voidaan varmistaa tuetun verkon tosiasiallinen käyttöoikeus. Tähän sisältyvät ainakin verkkovierailumahdollisuus ja pylväiden, mastojen, tornien ja kaapelikanavien käyttöoikeus. Valtiorahoitteisen verkon on tarjottava matkaviestinverkkojen kuten 5G-verkkojen ja matkaviestinverkkojen tulevien sukupolvien (97) mahdollistamien kehittyneempien ominaisuuksien (98), heti kun niitä tulee käyttöön, hyödyntämiseksi tarvittavia käyttöoikeustuotteita.

5.2.4.4.2.4. Runkoliityntäverkot

145. Valtiorahoitteisen verkon on varmistettava, että se tarjoaa ainakin yhtä aktiivista palvelua ja pylväiden, mastojen, tornien, kaapelikanavien ja pimeän kuidun käyttöoikeutta.

146. Jäsenvaltioiden on varauduttava riittävän kapasiteetin käyttöönottoon uutta infrastruktuuria varten (esimerkiksi riittävän suuria kaapelikanavia, joihin mahtuu riittävästi valokuitukaapelia vastaamaan kaikkien käyttöoikeuden hakijoiden oletettuihin tarpeisiin), jotta voidaan tarvittaessa varmistaa tosiasialliset käyttöoikeudet oikeudenmukaisin ja syrjimättömin ehdoin.

5.2.4.4.3. Tukkutason käyttöoikeus kohtuullisen kysynnän perusteella

147. Poiketen 5.2.4.4.2 jaksossa esitetyistä edellytyksistä, jäsenvaltiot voivat rajoittaa tiettyjen tukkutason käyttöoikeustuotteiden tarjoamisvelvoitetta tapauksiin, joissa käyttöoikeuksien hakijan taholta tuleva kysyntä on kohtuullista, jos tällaisten käyttöoikeustuotteiden tarjonta lisäisi kohtuuttomasti investointikustannuksia ilman, että siitä koituisi merkittäviä hyötyjä lisääntyneen kilpailun muodossa.

148. Jotta komissio voisi hyväksyä tällaisen poikkeuksen, jäsenvaltioiden on esitettävä perustelut kyseisen intervention ominaispiirteisiin vedoten. Perustelujen olisi pohjauduttava hyvin argumentoituihin ja objektiivisiin kriteereihin, kuten kyseisten alueiden alhaiseen väestötiheyteen, kohdealueen kokoon tai tuensaajien kokoon (99). Jäsenvaltion on osoitettava yksityiskohtaisten ja objektiivisten kustannuslaskelmien perusteella jokaisen sellaisen käyttöoikeustuotteen osalta, jota ei tarjota, että kyseisen tuotteen tarjoaminen johtaisi intervention kustannusten suhteettomaan nousuun.

149. Käyttöoikeuden hakijan taholta tulevan kysynnän katsotaan olevan kohtuullista, jos a) käyttöoikeuden hakija toimittaa liiketoimintasuunnitelman, joka riittää perusteeksi tuotteen tarjonnan mahdollistamiselle valtiorahoitteisessa verkossa, ja b) mikään muu yritys ei jo tarjoa vastaavaa käyttöoikeustuotetta kyseisellä maantieteellisellä alueella hinnoin, jotka vastaavat tiheämmin asutuilla seuduilla sovellettuja hintoja (100).

150. Jos käyttöoikeuksia koskeva pyyntö on kohtuullinen, tuensaaja vastaa käyttöoikeuspyynnön täyttämisestä aiheutuvista lisäkustannuksista.

5.2.4.4.4. Tukkutason käyttöoikeuksien hinnoittelu

151. Määritellessään tukkutason käyttöoikeustuotteiden hintoja jäsenvaltioiden on varmistettava, että kunkin käyttöoikeustuotteen tukkuhinta perustuu johonkin seuraavista vertailuarvoista ja hinnoitteluperiaatteista: a) jäsenvaltion vertailukelpoisilla ja kilpaillummilla alueilla vallitsevat keskimääräiset julkaistut tukkuhinnat; b) kansallisen sääntelyviranomaisen kyseisille markkinoille ja palveluille jo asettamat tai hyväksymät säännellyt hinnat; c) kustannussuuntautuneisuus tai alakohtaisen sääntelykehyksen mukaisesti määrätty laskentamenetelmä.

152. Kansallista sääntelyviranomaista on kuultava tukkutason käyttöoikeustuotteista ja tukkutason käyttöoikeuksien ehdoista, mukaan lukien hinnat ja niihin liittyvät riidat, kuten 5.2.4.6 jaksossa esitetään.

5.2.4.4.5. Takaisinperintä

153. Kiinteiden ja matkaviestinverkkojen käyttöönottoa tukevien valtion interventioiden tukimäärät määritellään usein etukäteen, jotta voidaan kattaa oletettu tuetun infrastruktuurin elinkaaren aikainen rahoitusvaje.

154. Koska tulevat kustannukset ja tulot ovat yleensä epävarmoja, jäsenvaltioiden olisi tällöin seurattava tiiviisti kunkin valtiorahoitteisen hankkeen toteutusta tuetun infrastruktuurin koko elinkaaren ajan (101) ja käytettävä takaisinperintämekanismia. Mekanismin avulla voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon saatava informaatio, jota tuensaaja ei kyennyt ottamaan huomioon alkuperäisessä liiketoimintasuunnitelmassa valtiontukea hakiessaan. Tekijöitä, jotka voivat vaikuttaa hankkeen kannattavuuteen ja joita voi olla vaikea tai jopa mahdoton määritellä riittävän tarkasti etukäteen, ovat esimerkiksi a) verkon todelliset käyttöönottokustannukset, b) ydinpalveluista saatavat todelliset tulot, c) käytön todellinen laajuus ja d) muista kuin ydinpalveluista saatavat todelliset tulot (102).

155. Jäsenvaltioiden on käytettävä takaisinperintämekanismia ainakin tuetun infrastruktuurin elinkaaren ajan, jos hankkeen tukimäärä on yli 10 miljoonaa euroa. Jäsenvaltioiden on esitettävä mekanismin säännöt läpinäkyvästi ja selkeästi kilpailuun perustuvan valintamenettelyn asiakirjoissa.

156. Takaisinperintämekanismia ei tarvita, jos hanke toteutetaan suoran investoinnin mallin kautta niin, että rakennetaan julkisomisteinen pelkästään tukkutason verkko, jota ylläpitää julkinen taho ja jonka ainoana tarkoituksena on tasapuolisesti ja syrjimättömästi tarjota käyttöoikeuksia kaikille yrityksille (103).

157. Koska eri tekijät voivat vaikuttaa myönteisesti tai kielteisesti tuensaajan liiketoimintasuunnitelmaan, takaisinperintämekanismi olisi suunniteltava niin, että siinä otetaan tasapainoisesti huomioon kaksi tavoitetta: a) jäsenvaltion olisi voitava periä takaisin kohtuullisen tuoton ylittävät määrät (104) ja b) mekanismi ei saisi vaarantaa yritysten kannustimia osallistua kilpailuun perustuvaan valintamenettelyyn (105) ja pyrkiä kustannustehokkuuteen (tehokkuushyötyihin) verkkoa toteuttaessaan. Päästäkseen hyvään tasapainoon näiden kahden tavoitteen välillä jäsenvaltioiden olisi luotava kriteerit, joilla kannustetaan lisäämään tehokkuutta (106).

158. Kannustinmäärä saa olla enintään 30 prosenttia kohtuullisesta tuotosta. Jäsenvaltioiden ei tulisi periä takaisin tuon kynnysarvon (eli kohtuullisen tuoton lisättynä kannustinmäärällä) suuruisia tai sen alittavia lisätuottoja (107). Mahdollinen tuotto, joka ylittää kynnysarvon, on jaettava tuensaajan ja jäsenvaltion välillä käyttäen pohjana kilpailuun perustuvan valintamenettelyn tuloksesta johtuvaa tuki-intensiteettiä (108).

159. Takaisinperintämekanismeissa on otettava huomioon tuotot myös muista valtiorahoitteista verkkoa koskevista transaktioista. Esimerkiksi jos valtiorahoitteisen verkon rakentamista tai ylläpitämistä varten perustetaan erityinen yhtiö ja tämän yhtiön osakas myy osakkeensa yhtiössä kokonaan tai osittain seitsemän vuoden kuluessa verkon valmistumisesta tai 10 vuoden kuluessa tuen myöntämisestä, jäsenvaltion on perittävä takaisin määrä, jolla myyntitulo ylittää hinnan, jolla osakas saisi kohtuullisen tuoton (109).

5.2.4.5. Erilliskirjanpito

160. Jotta tuki pysyisi oikeasuhteisena eikä johtaisi liiallisiin korvauksiin tai ristikkäistukeen ei-tuettaville toiminnoille, tuensaajan on eriytettävä kirjanpito siten, että valtion rahoituksella käyttöön otetun verkon käyttöönottoon ja ylläpitoon liittyvät kustannukset ja verkon hyödyntämisestä saadut tulot voidaan selkeästi erottaa toisistaan.

5.2.4.6. Kansallisten sääntelyviranomaisten, kansallisten kilpailuviranomaisten, kansallisten osaamiskeskusten ja laajakaistavirastojen rooli

161. Suunniteltaessa tarkoituksenmukaisimpia valtion interventioita laajakaistaverkkojen tukemiseksi kansallisten sääntelyviranomaisten rooli on erityisen tärkeä. Niille on kertynyt teknistä osaamista ja asiantuntemusta niille alakohtaisessa sääntelyssä osoitetun keskeisen tehtävän myötä ja niillä on parhaat mahdollisuudet tukea julkista valtaa valtion interventioiden suunnittelussa.

162. Jäsenvaltioita kannustetaan ottamaan kansalliset sääntelyviranomaiset järjestelmällisesti mukaan valtion interventioiden suunnitteluun, toteutukseen ja seurantaan erityisesti muun muassa seuraavien osalta: a) kohdealueiden yksilöinti (kartoitus ja julkinen kuuleminen), b) tasonnostovaatimusten täyttymisen arviointi ja c) erimielisyyksien ratkaisumekanismit, myös edellä mainittuihin seikkoihin liittyviä riitatilanteita varten.

163. Kun otetaan huomioon kansallisten sääntelyviranomaisten erityisasiantuntemus kansallisilla markkinoilla, jäsenvaltioiden on kuultava kansallisia sääntelyviranomaisia, joilla on siihen parhaat edellytykset, seuraavista seikoista: a) tukkutason käyttöoikeustuotteet sekä niiden käyttöehdot ja hinnoittelu (5.2.4.4 jakso) ja b) ennakkosääntelyn alaiset olemassa olevat infrastruktuurit (5.2.4.3 jakso). Kun kansalliselle sääntelyviranomaiselle on annettu tarvittavat toimivaltuudet osallistua laajakaistaverkkojen käyttöönottoon liittyviin valtion interventioihin, jäsenvaltion olisi toimitettava kansalliselle sääntelyviranomaiselle yksityiskohtainen kuvaus tukitoimenpiteistä vähintään kaksi kuukautta ennen valtiontuen ilmoittamista komissiolle, jotta kansallisella sääntelyviranomaisella on kohtuullisesti aikaa antaa lausuntonsa.

164. Parhaiden käytäntöjen mukaisesti ja rajoittamatta kansallisille sääntelyviranomaisille sääntelyjärjestelmässä annettuja toimivaltuuksia kansalliset sääntelyviranomaiset voivat antaa paikallisviranomaisille ohjeistusta muun muassa markkina-analyysien suorittamisesta ja tukkutason käyttöoikeustuotteiden ja niiden hinnoittelun määrittelystä. Tällaisessa ohjeistuksessa olisi otettava huomioon sääntelyjärjestelmä ja komission antamat suositukset (110).

165. Kansallisten sääntelyviranomaisten lisäksi jäsenvaltiot voivat kuulla myös kansallisia kilpailuviranomaisia esimerkiksi saadakseen neuvoja tasapuolisten toimintaedellytysten luomisesta yrityksille ja sen välttämiseksi, että kohtuuttoman suuri osuus valtion rahoituksesta varataan yhdelle yritykselle niin, että sen (mahdollisesti jo määräävä) markkina-asema vahvistuu (111).

166. Jäsenvaltiot voivat perustaa kansallisia osaamiskeskuksia kuten laajakaistaa käsitteleviä virastoja, jotka voivat auttaa viranomaisia suunnittelemaan valtion interventioita laajakaistaverkkojen käyttöönoton tukemiseksi (112).

5.2.5. Läpinäkyvyys, raportointi ja tuen seuranta

167. Jäsenvaltioiden on noudatettava 7 jaksossa esitettyjä läpinäkyvyyttä, raportointia ja seurantaa koskevia vaatimuksia vaatimuksia.

5.3. Kilpailua ja kauppaa haittaavat vaikutukset

168. Kiinteiden ja matkaviestinverkkojen käyttöönottoon myönnettävällä tuella voi olla kielteisiä vaikutuksia, jotka ilmenevät kilpailun vääristymisenä ja vaikutuksena jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

169. Komissio arvioi kilpailun vääristymisen merkittävyyttä ja vaikutusta kauppaan tuen vaikutuksella kilpailijoihin ja sen mahdollisella yksityisiä investointeja syrjäyttävällä vaikutuksella. Julkinen tuki voi myös kannustaa paikallisia palveluntarjoajia käyttämään valtiorahoitteisen verkon palveluja pikemminkin kuin markkinaehtoisesti tarjottuja. Jos tarjouskilpailumenettelyllä valittu tuensaaja on lisäksi todennäköisesti yritys, joka on jo määräävässä asemassa markkinoilla tai jos se voi päästä määräävään asemaan valtiorahoitteisen investoinnin johdosta, tuki voi heikentää kilpailijoiden aiheuttamaa kilpailupainetta. Vaikka vääristymien voidaan katsoa olevan rajoitettuja yksittäisellä tasolla, tukiohjelmat voivat silti johtaa suuriin vääristymiin kasautumisen vuoksi.

5.4. Tuen myönteisten vaikutusten punnitseminen suhteessa kilpailuun ja kauppaan kohdistuviin kielteisiin vaikutuksiin

170. Komissio vertaa kaavaillusta tuesta tuettavaan taloudelliseen toimintaan kohdistuvia myönteisiä vaikutuksia sen todellisiin ja potentiaalisiin kielteisiin vaikutuksiin kilpailuun ja kaupan edellytyksiin. Jotta valtiontuki soveltuisi sisämarkkinoille, myönteisten vaikutusten on oltava sen kielteisiä vaikutuksia suurempia.

171. Ensinnäkin komissio arvioi tuen myönteiset vaikutukset tuettavaan taloudelliseen toimintaan, mukaan lukien se, missä määrin tuki edesauttaa digitalisaatiopolitiikan tavoitteiden saavuttamista. Jäsenvaltion on kontrafaktuaalisen analyysin pohjalta osoitettava, että toimenpiteellä on myönteisiä vaikutuksia verrattuna tilanteeseen ilman tukea. Kuten 5.2.1 kohdassa todetaan, myönteiset vaikutukset voivat koostua esimerkiksi valtion intervention tavoitteiden saavuttamisesta, kuten sellaisen uuden verkon käyttöönotosta markkinoilla, joka lisää kapasiteettia ja parantaa siirtonopeuksia, sekä hintojen alenemisesta ja loppukäyttäjien valinnanvaran lisääntymisestä, laadun parantumisesta ja innovoinnin lisääntymisestä. Tämän myötä loppukäyttäjät saavat myös käyttöönsä enemmän verkkoresursseja, mikä todennäköisesti lisää kysyntää. Tämä puolestaan voi osaltaan edistää digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamista ja hyödyttää koko unionin taloutta.

172. Lisäksi komissio voi ottaa tarvittaessa huomioon tuen muut positiiviset vaikutukset, esimerkiksi parannukset verkkojen toiminnan energiatehokkuudessa tai vaikutukset Euroopan vihreän kehityksen ohjelman kaltaiseen unionipolitiikkaan.

173. Toiseksi jäsenvaltioiden on osoitettava, että mahdolliset kielteiset vaikutukset rajautuvat mahdollisimman pieniksi. Suunnitellessaan toimenpidettä tuen tarpeellisuuden, tarkoituksenmukaisuuden ja oikeasuhteisuuden näkökulmasta (5.2.2, 5.2.3 ja 5.2.4 jakso), jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon esimerkiksi hankkeiden koko, yksittäiset ja kumulatiiviset tukimäärät ja tuensaajien ominaispiirteet (esimerkiksi niiden mahdollinen huomattava markkinavoima) ja kohdealueiden ominaispiirteet (esimerkiksi tietyllä alueella jo olemassa olevat tai sille uskottavasti suunnitteilla olevat suorituskykyiset verkot). Jotta komissio voi arvioida todennäköisiä kielteisiä vaikutuksia, jäsenvaltioita kannustetaan toimittamaan mahdolliset käytettävissään olevat vaikutustenarvioinnit ja samanlaisista aikaisemmista tukijärjestelmistä jälkikäteen tehdyt arvioinnit.

6. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI KÄYTTÖÄ LISÄÄVIEN TOIMENPITEIDEN OSALTA

174. Laajakaistaverkko on edellytys mahdollisuudelle hyödyntää laajakaistapalveluja. Tämä ei kuitenkaan tietyissä tapauksissa aina riitä varmistamaan, että (erityisesti 53 ja 61 kohdassa tarkoitetut) loppukäyttäjien tarpeet täyttyvät ja koko yhteiskunnalle koituvat hyödyt toteutuvat.

175. Syynä tähän voi olla loppukäyttäjien suhteellisen vähäinen halukkuus tilata laajakaistapalveluja. Tällainen vähäinen halukkuus voi johtua useista syistä, esimerkiksi: a) laajakaistapalvelujen tilaamisen aiheuttamat taloudelliset vaikutukset loppukäyttäjille yleensä tai erityisesti taloudellisesti heikossa asemassa oleville loppukäyttäjäryhmille ja b) epätietoisuus laajakaistapalvelujen tilaamisen hyödyistä.

176. Kysyntäpuolen toimenpiteiden, kuten arvosetelien, tarkoituksena on alentaa loppukäyttäjille aiheutuvia kustannuksia ja ne voivat olla hyödyllinen tapa korjata tietty laajakaistapalvelujen käytön yleisyyteen liittyvä markkinoiden toimintapuute. Kattavat ja kohtuuhintaiset yhteydet synnyttävät myönteisiä ulkoisvaikutuksia, koska ne pystyvät nopeuttamaan kasvua ja innovointia kaikilla talouden aloilla. Jos riittävien laajakaistapalvelujen kohtuuhintaista saatavuutta ei esimerkiksi korkeiden vähittäishintojen vuoksi ole mahdollista varmistaa, valtiontuella voidaan osaltaan korjata tällaista markkinoiden toimintapuutetta. Tällaisissa tapauksissa valtiontuella voidaan aikaansaada myönteisiä vaikutuksia.

177. Arvosetelit eivät ole tukea loppukäyttäjille, kuten yksittäisille kuluttajille, jos loppukäyttäjät eivät harjoita perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa taloudellista toimintaa. Arvosetelit voivat kuitenkin olla tukea loppukäyttäjille, jos nämä harjoittavat perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa taloudellista toimintaa. Useimmissa tapauksissa tällainen tuki kuuluisi kuitenkin arvosetelien pienehkön arvon vuoksi vähämerkityksistä tukea koskevan asetuksen (113) soveltamisalaan.

178. Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö vahvistaa, että jos etua myönnetään loppukäyttäjille, kuten yksittäisille kuluttajille, jotka eivät harjoita taloudellista toimintaa, se saattaa silti muodostua eduksi tietyille yrityksille ja olla näin perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea (114).

179. Arvosetelit voivat siten olla tukea sähköisen viestinnän alalla toimiville yrityksille, jotka voivat parantaa tai lisätä palvelujensa tarjontaa olemassa olevia laajakaistaverkkoja käyttäen ja siten vahvistaa markkina-asemaansa muiden laajakaista-alan yritysten vahingoksi. Näihin yrityksiin sovelletaan valtiontukivalvontaa, jos niiden saama etu ylittää vähämerkitykselliselle tuelle asetetut rajat.

180. Arvoseteleitä ei voida myöntää alueilla, joilla ei ole tukikelpoisia palveluja tarjoavaa verkkoa.

6.1. Sosiaaliperusteiset arvosetelit

181. Sosiaaliperusteisilla arvoseteleillä pyritään auttamaan tiettyjä yksittäisiä kuluttajia hankkimaan laajakaistapalveluja tai jatkamaan sellaisten käyttöä. Ne voidaan todeta sisämarkkinoille soveltuviksi perussopimuksen 107 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla, koska kyseessä on ”yksittäisille kuluttajille myönnettävä sosiaalinen tuki, joka myönnetään harjoittamatta syrjintää tuotteiden alkuperän perusteella”.

182. Jotta sosiaaliperusteiset arvosetelit olisivat perussopimuksen 107 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisia, ne on varattava tietyille kuluttajaryhmille, joiden taloudellinen tilanne oikeuttaa tuen myöntämisen sosiaalisista syistä (esimerkiksi pienituloiset perheet, opiskelijat, koululaiset jne.) (115). Tätä varten jäsenvaltioiden on määritettävä objektiivisin perustein ne kuluttajaryhmät, joihin sosiaaliperusteiset arvosetelijärjestelmät on tarkoitus kohdistaa (116).

183. Arvosetelin piiriin kuuluvia kustannuksia voivat olla kuukausimaksu, tavanomaiset (117) aloituskustannukset ja niiden päätelaitteiden kustannukset, joita kuluttaja tarvitsee laajakaistapalvelujen käyttöön. Tukikelpoisia voivat olla myös kustannukset, joita aiheutuu rakennuksen sisäkaapeloinnista ja vähäisistä asennuksista kuluttajan yksityisessä kiinteistössä tai kuluttajan yksityisen kiinteistön välittömässä läheisyydessä olevassa julkisessa tilassa siinä määrin kuin ne ovat välttämättömiä ja liitännäisiä varsinaiselle palvelulle.

184. Sosiaaliperusteisia arvoseteleitä voidaan käyttää uusien laajakaistapalvelujen tilaamiseen tai olemassa olevien tilausten jatkamiseen. Näihin viitataan seuraavassa ”tukikelpoisina palveluina”.

185. Vaatimus olla harjoittamatta syrjintää tuotteiden alkuperän perusteella [ks. 181 kohta] täyttyy, kun noudatetaan teknologianeutraaliuden periaatetta. Kuluttajien on voitava käyttää sosiaaliperusteista arvoseteliä tukikelpoisten laajakaistapalvelujen ostoon miltä tahansa niiden tarjontaan kykenevältä tarjoajalta riippumatta palvelun tarjonnassa käytetystä teknologiasta. Sosiaaliperusteisissa arvoseteliohjelmissa on taattava kaikkien mahdollisten palveluntarjoajien tasavertainen kohtelu ja tarjottava kuluttajille laajin mahdollinen valinnanvara liittymän tarjoajien suhteen. Tätä varten jäsenvaltion on luotava verkkorekisteri kaikista tukikelpoisista palveluntarjoajista tai vastaava vaihtoehtoinen järjestelmä, jolla voidaan varmistaa valtion intervention avoimuus, läpinäkyvyys ja syrjimätön luonne. Kuluttajilla on oltava mahdollisuus hakea rekisteristä tietoja kaikista yrityksistä, jotka pystyvät tarjoamaan tukikelpoisia palveluja. Kaikilla yrityksillä, jotka pystyvät objektiivisten ja läpinäkyvien kriteerien (esimerkiksi kyky täyttää tukikelpoisten laajakaistapalvelujen tarjonnalle asetetut vähimmäisvaatimukset) perusteella tarjoamaan tällaisia palveluja, on oltava mahdollisuus päästä pyynnöstä mukaan verkkorekisteriin tai muuhun jäsenvaltion valitsemaan järjestelmään. Rekisterissä (tai valitussa muussa tietojen sijaintipaikassa) voi olla kuluttajien avuksi myös muuta tietoa esimerkiksi eri yritysten tarjoamien palvelujen tyypistä.

186. Jäsenvaltioiden on järjestettävä julkinen kuuleminen arvoseteliohjelman pääpiirteistä. Julkisen kuulemisen on kestettävä vähintään 30 päivää.

187. Jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön lisätakeita estääkseen sosiaaliperusteisten arvosetelien mahdollisen väärinkäytön kuluttajien, palveluntarjoajien tai muiden asiaan liittyvien edunsaajien toimesta. Tietyissä olosuhteissa, esimerkiksi silloin kun avustus myönnetään ainoastaan uusien tukikelpoisten palvelujen hankintaan, saatetaan tarvita lisätakeita, jotta sosiaaliperusteisia arvoseteleitä ei käytetä laajakaistapalvelujen hankintaan, jos samaan kotitalouteen kuuluvalla toisella henkilöllä on jo tukikelpoisen palvelun tilaus.

188. Lisäksi jäsenvaltioiden on noudatettava 7 jaksossa esitettyjä läpinäkyvyyttä, raportointia ja seurantaa koskevia vaatimuksia.

6.2. Liityntäarvosetelit

189. Liityntäarvosetelit voidaan suunnata laajemmille loppukäyttäjäluokille (esim. kaikille kuluttajille tai tietyille yrityksille, kuten pk-yrityksille) luomaan kannustin tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä edesauttavien laajakaistapalvelujen käyttöönottoon. Tällaisten toimenpiteiden voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille perussopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella.

190. Komissio pitää tällaisia toimenpiteitä sisämarkkinoille soveltuvina, jos ne edistävät tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä (ensimmäinen edellytys), eivätkä perusteettomasti muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla (toinen edellytys).

6.2.1. Ensimmäinen edellytys: Tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistäminen

191. Komissio katsoo, että tiettyjen laajakaistapalvelujen käyttöönottoa tosiasiallisesti edistävät liityntäarvoseteliohjelmat voivat edistää erilaisten taloudellisten toimintojen kehittymistä lisäämällä yhteyksiä ja pääsyä laajakaistapalveluihin, jo