EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 11.12.1998 
KOM(1998)745 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
TARKASTELULAUSEKE 
YMPÄRISTÖ- JA TERVEYSNORMIT NELJÄ VUOTTA ITÄVALLAN, 
SUOMEN JA RUOTSIN EUROOPAN UNIONIIN LIITTYMISEN JÄLKEEN 

1. JOHDANTO 3 
2. UUDELLEENTARKASTELU 4 
3. UUDELLEENTARKASTELUSSA KÄSITELLYT KYSYMYKSET JA 
SEN TULOKSET 5 
3.1. Kysymykset 5 
3.2. Tulokset 7 
3.2.1. Vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä 
koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten 
lähentämisestä annettu neuvoston direktiivi 67/548/ETY 7 
3.2.2. Vaarallisten valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja 
merkintöjä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja 
hallinnollisten määräysten lähentämisestä annettu neuvoston 
direktiivi 88/379/ETY ja vaarallisten valmisteiden 
(pestisidien) luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevan 
jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettu 
neuvoston direktiivi 78/631/ETY 9 
3.2.3. Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annettu 
neuvoston direktiivi 91/414/ETY 10 
3.2.4. Tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille 
saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden 
lakien 10 
3.2.4. asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annettu 
neuvoston direktiivi 76/769/ETY, sellaisena kuin se on 
muutettuna 10 
3.2.5. Lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön 
lähentämisestä annettu neuvoston direktiivi 76/116/ETY 11 
3.2.6. Vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista annettu 
neuvoston direktiivi 91/157/ETY 12 
3.2.7. Bensiinin lyijypitoisuutta koskevan jäsenvaltioiden 
lainsäädännön lähentämisestä annettu neuvoston direktiivi 
85/210/ETY 12 
3.2.8. Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta 
annettu neuvoston direktiivi 93/12/ETY 13 
4. PÄÄTELMÄT 13 
1. JOHDANTO 
Itävallasta, Suomesta ja Ruotsista tuli 1. tammikuuta 1995 Euroopan unionin (EU:n) 
jäseniä. Ympäristö- ja terveyskysymykset olivat erityisen tärkeitä ja arkaluonteisia 
kysymyksiä niiden liittymisneuvotteluissa, koska ympäristön- ja terveydensuojelu 
ovat näissä valtioissa korkealla tasolla. Itävallan, Suomen ja Ruotsin kansalaiset 
seurasivat erityisen kiinnostuneina, minkä kannan maan hallitus omaksui näihin 
kysymyksiin liittymisneuvotteluissa. Ympäristö- ja terveyskysymykset 
osoittautuivatkin ratkaiseviksi, kun kyseisissä maissa järjestettiin kansanäänestykset 
niiden liittymisestä EU:hun. 
Tullakseen EU:n jäseniksi hakijamaiden on ensimmäiseksi omaksuttava yhteisön 
säännöstö eli yhteisön johdettu oikeus. Itävalta, Suomi ja Ruotsi olivat jo 
aikaisemmin omaksuneet siitä suurimman osan Euroopan talousalueesta (ETAsta) 
tehdyn sopimuksen1 yhteydessä. Tästä syytä suurin osa yhteisön ympäristö- ja 
terveyslainsäädännöstä oli jo saatettu osaksi hakijamaiden kansallista lainsäädäntöä, 
kun niiden EU:hun liittymistä koskevat neuvottelut käynnistyivät alkuvuodesta 
1993. Neuvotteluissa oli etsittävä ratkaisuja Euroopan yhteisön (EY:n) ympäristö-ja 
terveyslainsäädännön ja hakijamaiden lainsäädännön välisiin eroihin ja aukkoihin. 
Tavoitteena oli yhdenmukaistaa kunkin hakijamaan lainsäädäntö EY:n 
lainsäädännön kanssa, mikä ei välttämättä merkinnyt uusien jäsenvaltioiden 
ympäristön- ja teveydensuojelunormien heikentämistä. 
Neuvottelujen tuloksena syntyi liittymisasiakirja2, joka tehtiin EU.n silloisten 
kahdentoista jäsenvaltion ja neljän jäsenyyttä hakeneen valtion3 välillä ja 
allekirjoitettiin 24. kesäkuuta 1994 Korfussa Kreikassa. Liittymisasiakirja sisältää 
ympäristö- ja terveysalan erityissäännöksiä, joiden perusteella kolmen uuden 
jäsenvaltion on sallittu pitää voimassa tiettyjä kansallisia säännöksiä neljän vuoden 
ajan. EU sitoutui tarkastelemaan uudelleen vastaavia EU:n normeja kyseisen 
ajanjakson kuluessa. 
Sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit olivat ratifioineet 
eli vahvistaneet liittymisasiakirjan, se tuli voimaan 1. tammikuuta 1995 eli samana 
päivänä, jona Itävallasta, Suomesta ja Ruotsista tuli EU:n jäseniä. 
2 Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan, Islannin 
tasavallan, Liechtensteinin ruhtinaskunnan, Norjan kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan ja 
Sveitsin valaliiton välisen Euroopan talousaluetta koskevan sopimuksen tekemisestä 13 päivänä 
joulukuuta 1993 tehty neuvoston ja komission päätös (EYVL L 1, 3.1.1994, s. 1 ). 
Sopimus Belgian kuningaskunnan, Tanskan kuningaskunnan, Saksan liittotasavallan, Helleenien 
tasavallan, Espanjan kuningaskunnan, Ranskan tasavallan, Irlannin, Italian tasavallan, Luxemburgin 
suurherttuakunnan, Alankomaiden kuningaskunnan, Portugalin tasavallan, Ison-Britannian ja Pohjois-
Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan (Euroopan unionin jäsenvaltiot) ja Norjan kuningaskunnan, 
Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan, Ruotsin kuningaskunnan, välillä Norjan kuningaskunnan, 
Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä Euroopan unioniin 
(EYVL C 241, 29.8.1994, s. 9). 
Norja osallistui liittymisneuvotteluihin, mutta maassa järjestetyn kansanäänestyksen tuloksen vuoksi 
siitä ei tullut EU:n jäsenvaltiota. 
3 
2. UUDELLEENTARKASTELU 
EU:n uusien jäsenvaltioiden on alettava soveltaa yhteisön säännöstöä siitä päivästä 
alkaen, jona niistä tulee unionin jäseniä. Tätä edellytettiin myös Itävallalta, 
Suomelta ja Ruotsilta. Liittymisasiakirjan 168 artiklan mukaan niiden on toteuttava 
toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta ne voisivat noudattaa liittymisestä alkaen 
EY:n lainsäädäntöä, jollei liittymissopimuksessa ole annettu muuta määräaikaa. 
Liittymisasiakirjassa on itse asiassa annettu muita määräaikoja joillekin ympäristö­
jä terveyssäännöksille. Eräissä erityismääräyksissä sallitaan, että Itävalta, Suomi ja 
Ruotsi säilyttävät tietyt erilaiset kansalliset terveys- ja ympäristönorminsa neljän 
vuoden pituisen siirtymäkauden ajan, joka alkoi 1. tammikuuta 1995 ja päättyy 31. 
joulukuuta 1998. 
Näiden erityismääräysten mukaan kyseisiä normeja on tarkasteltava uudelleen 
samana ajanjaksona EY:n menettelyjä noudattaen. Siirtymäkauden lopussa yhteisön 
säännöstöä olisi sovellettava Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin samoin ehdoin kuin 
muihin jäsenvaltioihin, ellei uudelleentarkastelun tuloksista muuta johdu. 
Liittymisasiakirjassa ei ole määritelty tuloksia, joita EY:n nykyisen lainsäädännön 
uudelleentarkastelun aikana olisi saavutettava. Uudelleentarkastelua koskeva 
lauseke voidaan pikemminkin tulkita parasta pyrkimystä koskevaksi lausekkeeksi, 
joka velvoittaa EU:n aloittamaan uudelleentarkastelun mutta jossa ei anneta takeita 
sen kestosta eikä tuloksista. Tarkastellessaan uudelleen EY:n lainsäädäntöä 
komissio jatkoi kuitenkin ympäristö- ja terveyslainsäädännön yhdenmukaistamista 
ja piti tavoitteenaan mahdollisimman korkeaa tasoa. Päämääränä oli tiukentaa EY:n 
sääntöjä ja ratkaista tarvittaessa, millä tavalla kolme uutta jäsenvaltiota voisivat 
säilyttää omat norminsa. 
Uudelleentarkastelussa noudatettiin eri lähestymistapoja, millä pyrittiin 
käsittelemään eri kysymyksiä mahdollisimman tehokkaasti. Yhdessä tapauksessa, 
joka koski bensiinin bentseenipitoisuutta, komissio antoi käsiteltäväksi uuden 
direktiivin, johon sisältyvät pakolliset normit ovat tiukemmat kuin uusien 
jäsenvaltioiden vastaavat normit. Itävallan lainsäädännön mukaan bensiinin 
bentseenipitoisuuden raja-arvo on 3 prosenttia, kun taas EY:n nykyisen 
lainsäädännön mukaan kyseinen pitoisuus ei saa ylittää jäsenvaltioissa 5 prosentin 
raja-arvoa. Auto/Oil-ohjelmaan kuuluvassa uudessa direktiivissä sallitaan kuitenkin 
ainoastaan 1 prosentin bentseenipitoisuus, jota on noudatettava koko EUrssa (katso 
jäljempänä kohta 3.2.7). Toinen esimerkki on kaasuöljyn rikkipitoisuus, joka 
Itävallan lainsäädännön mukaan saa olla enintään 0,1 prosenttia. Tätä normia on 
alettava noudattaa koko EU.ssa uuden direktiivin perusteella, joka kuuluu 
happamoitumista estävään strategiaan (katso jäljempänä kohta 3.2.8). Muissa 
tapauksissa direktiivejä on mukautettu tekniikan kehitykseen. Esimerkkinä voidaan 
mainita paristodirektiivi, jonka mukauttaminen tekniikan kehitykseen johti 
elohopean käytön kieltämiseen paristoissa koko EU:ssa (katso jäljempänä kohta 
3.2.6). Vaarallisten valmisteiden tapauksessa komissio ehdotti koko voimassa 
olevan lainsäädännön uudelleentarkastelua. Samalla laajennettiin kyseisen 
lainsäädännön soveltamisalaa, millä mahdollistettiin sen ajantasaistaminen Itävallan, 
Suomen ja Ruotsin toiveiden mukaisesti. 
Uudelleentarkastelussa käsitellyt kysymykset ja sen tulokset esitellään seuraavissa 
luvuissa. Komissio onnistui käsittelemään kaikkia kysymyksiä aikataulun 
mukaisesti. Uudelleentarkastelussa tehtiin ehdotuksia ja esitettiin ratkaisuja, joissa 
otetaan huomioon uusia jäsenvaltioita huolestuttaneet asiat. Komissio on toteuttanut 
toimenpiteitä, jotka kuuluvat sen toimivaltaan eri direktiivien perusteella, ja tehnyt 
tarvittavat ehdotukset, joista Euroopan parlamentin ja neuvoston on nyt tehtävä 
päätöksensä. Muutamassa tapauksessa siirtymäkauden päättymisen ja uusien 
säädösten antamisen välille voi jäädä aikaväli. Käytännön ongelmia ei ole 
kuitenkaan odotettavissa, koska eri osapuolet, joita lainsäädännön muutokset 
koskevat, ovat niistä tietoisia. Näissä muutoksissa noudatetaan uusien 
jäsenvaltioiden voimassa olevan lainsäädännön mukaista lähestymistapaa, ja ne 
antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden säilyttää nykyiset norminsa. 
Komissio teki koko uudelleentarkastelun ajan tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden 
kanssa sekä asiantuntijatasolla että hallinnollisella ja poliittisella tasolla. 
Edistääkseen Itävallan, Suomen ja Ruotsin kanssa käymäänsä vuoropuhelua 
komissio järjesti sarjan korkean tason koordinointikokouksia, joihin osallistui 
kyseisten kolmen uuden jäsenvaltion edustajia. Näissä yhteensä seitsemässä 
kokouksessa4 Itävallan, Suomen, Ruotsin ja komission korkean tason virkamiehet ja 
asiantuntijat keskustelivat uudelleentarkastelun edistymisestä, vaikeuksista ja 
jatkamistavoista. 
3. UUDELLEENTARKASTELUSSA KÄSITELLYT KYSYMYKSET JA SEN TULOKSET 
3.1. Kysymykset 
Seuraavassa jaksossa luodaan yleiskatsaus kunkin kolmen uuden jäsenvaltion 
tilanteeseen. Tämän yleiskatsauksen jälkeen esitetään tarkka, direktiivikohtainen kuvaus 
uudelleentarkastelumenettelyistä ja niiden yksittäisistä tuloksista. 
Itävalta 
Itävalta on saanut soveltaa siirtymäkauden ajan seuraavia ympäristö- ja 
terveyssäännöksiä, jotka poikkeavat EY:n vastaavista säännöksistä: 
- noin 50 vaarallisen aineen ja useiden vaarallisten valmisteiden luokitusta ja 
merkintöjä koskevat erityisvaatimukset 
- torjunta-aineiden ja kasvinsuojeluaineiden luokitusta ja merkintöjä koskevat 
erityisvaatimukset 
- kadmiumin, pentakloorifenolin (PCP) ja orgaanisten tinayhdisteiden 
markkinoille saattamista ja käyttöä koskevat erityisrajoitukset 
4 Korkean tason kokoukset pidettiin 20. kesäkuuta 1996, 12. marraskuuta 1996, 28. huhtikuuta 1997, 24. 
syyskuuta 1997, 18. helmikuuta 1998, 28. toukokuuta 1998 ja 19. lokakuuta 1998. Kokoukset pidettiin 
Brysselissä, ja niiden puheenjohtajana toimi pääosasto XI:n pääjohtaja. 
lannoitteiden kadmiumpitoisuus (rajoitettu Itävallassa arvoon 120 mg/kg P; 
EY:n lainsäädännössä ei ole toistaiseksi tällaista raja-arvoa) 
alkalimangaaniparistojen erilainen koostumus (Itävallassa suurin sallittu 
elohopeapitoisuus 0,001 prosenttia; EY:n lainsäädännön mukaan 0,05 prosenttia) 
bensiinin bentseenipitoisuuden raja-arvo 3 prosenttia (EY:n lainsäädännön 
mukaan 5 prosenttia) 
kaasuöljyn suurin sallittu rikkipitoisuus 0,1 prosenttia (EY:n lainsäädännön 
mukaan 0,2 prosenttia) 
Suomi 
Suomi on saanut soveltaa siirtymäkauden ajan seuraavia ympäristö- ja terveyssäännöksiä, 
jotka poikkeavat EY:n vastaavista säännöksistä: 
- torjunta-aineiden ja kasvinsuojeluaineiden luokitusta ja merkintöjä koskevat 
erityisvaatimukset 
- tietyt pentakloorifenolin markkinoille saattamista ja käyttöä koskevat rajoitukset 
- lannoitteiden kadmiumpitoisuuden rajoittaminen arvoon 50 mg/kg P5. 
Ruotsi 
Ruotsi on saanut soveltaa siirtymäkauden ajan seuraavia ympäristö- ja terveyssäännöksiä, 
jotka poikkeavat EY:n vastaavista säännöksistä: 
- 67 vaarallisen aineen ja useiden vaarallisten valmisteiden luokitusta koskevat 
erityisvaatimukset 
- syöpää aiheuttavien aineiden erilaiset luokitusperusteet (vaaraa osoittava 
standardi lauseke 40 eli R 40 -lauseke) 
erilaiset luokitus- ja merkitsemisperusteet sellaisille vaikutuksille, jotka eivät 
kuulu EY:n lainsäädännön soveltamisalaan (R322, "lievästi haitalliset 
vaikutukset") 
- torjunta-aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevat 
erityisvaatimukset 
- kadmiumin, arseenin, pentakloorifenolin ja tinayhdisteiden markkinoille 
saattamista ja käyttöä koskevat rajoitukset 
- lannoitteiden kadmiumpitoisuuden rajoittaminen arvoon 100 mg/kg P 
5 Liittymisasiakirjassa Suomelle myönnetään poikkeus myös kaasuöljyn rikkipitoisuutta koskevasta 
direktiivin 93/12/ETY säännöksestä. Tätä poikkeusta ei ole sovellettu. 
- alkalimangaaniparistojen erilainen koostumus, sillä niiden suurin sallittu 
elohopeapitoisuus on 0,025 prosenttia. 
3.2. Tulokset 
3.2.1. Vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä 
koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten 
lähentämisestä annettu neuvoston direktiivi 67/548/ETY6 
a) Yli sadan aineen erilaiset luokitusperusteet Itävallassa ja Ruotsissa kuin direktiivin 
67/548/ETY liitteessä I 
Itävallassa ja Ruotsissa oli luokiteltu yli sata ainetta eri tavalla kuin direktiivissä 
67/548/ETY osaksi sen vuoksi, että näissä valtioissa aineet luokitellaan vaarallisiksi eri 
luokitusperustein. Nämä perusteet ja kyseisten vaarallisten aineiden luokitus arvioitiin 
uudelleen, ja niistä keskusteltiin jäsenvaltioiden ja komission asiantuntijoista koostuvien 
työryhmien kokouksissa Euroopan kemikaalivirastossa (ECB) yhteisessä 
tutkimuskeskuksessa Isprassa. Näiden keskustelujen perusteella sovittiin 
luokitusperusteista, jotka tyydyttivät kaikkia osapuolia. Uudet perusteet ja uudelleen 
tarkastellut luokitukset sisällytettiin direktiiviin 67/548/ETY tekemällä siihen useita 
mukautuksia tekniikan kehitykseen. 
b) Syöpää aiheuttavien aineiden erilaiset merkinnät Ruotsissa (R 40) 
Vaaraa osoittavat standardilausekkeet (R-lausekkeet) ovat lausekkeita, joilla valmistajien 
on merkittävä vaarallisia aineita sisältävät tuotteet. R-lausekkeet osoittavat tuotteen 
aiheuttavan erityisiä terveys- ja ympäristövaaroja. Lausekkeet mainitaan sekä EY:n että 
jäsenvaltioiden kemikaalilainsäädännössä. 
Esimerkkinä näistä lausekkeista voidaan mainita R 40, joka sisältyy direktiiviin 
67/548/ETY. Ruotsin lainsäädäntö sisältää vastaavan R-lausekkeen. Ainoa näiden 
lausekkeiden välinen ero on se, että Ruotsin R-lauseke sisältää sanan "syöpä". 
Voidakseen laajentaa direktiiviin sisältyvän R 40 -lausekkeen merkitystä jäsenvaltioiden 
ja komission asiantuntijoiden on jatkettava perusteellista uudelleentarkasteluaan, koska 
kyseistä lauseketta ei käytetä varoittamaan pelkästään mahdollisista syöpää aiheuttavista 
vaikutuksista vaan myös mahdollisista perimän muutoksia aiheuttavista vaikutuksista. 
Suunnitelmana on mukauttaa yhteisön lainsäädäntöä sen jälkeen, kun asiantuntijoiden 
väliset neuvottelut ovat johtaneet tuloksiin. 
6 Vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja 
hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annettu neuvoston direktiivi 
67/548/ETY (EYVL L 196, 16.8.1967, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 3 päivänä syyskuuta 
1996 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 96/56/ETY (EYVL L 236, 18.9.1996, 
s. 35); vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja 
hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 67/548/ETY mukauttamisesta 
tekniikan kehitykseen kahdennenkymmenennenkolmannen kerran 5 päivänä joulukuuta 1997 annettu 
komission direktiivi (EYVL L 343, 13.12.1997, s. 19), joka on direktiivin viimeisin mukautus 
tekniikan kehitykseen. 
Ennen EY:n lainsäädännön mukauttamista on löydettävä ratkaisu ongelmaan, jonka 
yhteisön ja Ruotsin lainsäädännön välinen ero aiheuttaa siirtymäkauden jälkeen. Tämän 
ongelman ratkaisemiseksi on tehty ehdotus parlamentin ja neuvoston direktiiviksi, jolla 
direktiiviä 67/548/ETY muutetaan yhdeksännen kerran (poikkeuksen pidentämistä 
koskeva direktiivi). Uusi direktiivi antaa Ruotsille mahdollisuuden säilyttää nykyisen R-
lausekkeensa 31. joulukuuta 2000 saakka, ja samalla se antaa aikaa saattaa 
uudelleentarkastelu päätökseen asiantuntijatasolla. Komissio antoi ehdotuksen 
parlamentin ja neuvoston direktiiviksi 30. lokakuuta 19987. Ehdotusta käsitellään 
parhaillaan parlamentissa ja neuvostossa. Koska päätöksentekomenettelyjä pyritään 
nopeuttamaan kaikin tavoin, Euroopan parlamentin ja neuvoston odotetaan hyväksyvän 
ehdotuksen keväällä 1999. 
c) Vaaraluokka "lievästi haitallinen" (R 322) 
Direktiivissä 67/548/ETY vaaralliset aineet luokitellaan kolmeen luokkaan: erittäin 
myrkyllinen, myrkyllinen ja haitallinen. Ruotsin kemikaalilainsäädännössä on myös 
neljäs luokka, "lievästi haitallinen" (R 322)8. Tämä ylimääräinen luokka käsittää joukon 
vaikutuksia, joista kahta - "poistaa iholta rasvan" ja "toistuva hengittäminen aiheuttaa 
uneliaisuutta" - tarkasteltiin tuloksekkaasti asiantuntijoiden työryhmien kokouksissa 
ECB:ssä Isprassa. Uudelleentarkastelun päätyttyä direktiiviin 67/548/ETY lisättiin kaksi 
uutta R-lauseketta9 mukauttamalla sitä tekniikan kehitykseen. 
R 322 -lausekkeeseen sisältyvien muiden vaikutusten osalta jäsenvaltioiden asiantuntijat 
päättivät odottaa taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestössä OECD:ssä 
kansainvälisellä tasolla tehtävän yhdenmukaistamistyön tuloksia. Direktiivin 
67/548/ETY yhdeksänteen muutokseen sisältyy kuitenkin joitakin säännöksiä, jotka 
antavat Ruotsille mahdollisuuden vaatia ylimääräisen R 322 -lausekkeen käyttöä 31. 
joulukuuta 2000 saakka. 
d) Merkintöjä koskevat lisävaatimukset (Itävalta) 
Itävallan lainsäädännön sisältäminä merkintöjä koskevina lisävaatimuksina ovat tietyt 
turvallisuustoimenpiteitä osoittavat standardilausekkeet ja kuvamerkit. 
Turvallisuustoimenpiteitä osoittavista standardilausekkeista (S-lausekkeista) ilmenee, 
miten vaarallisiin aineisiin liittyviä terveys- ja ympäristövaaroja voidaan välttää. 
Valmistajien on merkittävä vaarallisia aineita sisältävät tuotteet S-lausekkeilla. 
7 Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista 
ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun 
neuvoston direktiivin 67/548/ETY muuttamisesta koskien tiettyjen vaarallisten aineiden merkintöjä 
Itävallassa ja Ruotsissa (KOM(98) 561, 30.10.1998). 
R 322 -lauseke "Voi olla haitallinen nieltynä" koskee aineita, joilla on sellaisia lieviä akuutteja oraalisia 
myrkkyvaikutuksia, jotka eivät sisälly direktiivin 67/548/ETY luokitusperusteisiin. 
Kyseiset kaksi R-lauseketta ovat R 66, "Toistuva altistus voi aiheuttaa ihon kuivumista tai halkeilua", ja 
R 67, "Höyryt voivat aiheuttaa uneliaisuutta ja huimausta". 
Kuvamerkeillä on vastaava tehtävä. Ne liitetään tuotteisiin, ja ne osoittavat, miten 
tuotteita on käsiteltävä, kun ne on poistettu käytöstä. 
Itävallan ylimääräiset S-lausekkeet sisältävät tietoa onnettomuustapauksissa 
toteutettavista välittömistä vastatoimenpiteistä ja vasta-aineista sekä Itävallan 
myrkytystietokeskuksen puhelinnumeron. 
Itävallan ylimääräiset kuvamerkit sisältävät seuraavat tunnukset: jätesäiliö (osoittaa, että 
käytöstä poistettu tuote voidaan panna tavalliseen kotitalousjätesäiliöön), jätesäiliö, jonka 
yli on vedetty risti (osoittaa, että käytettyä tuotetta ei saa heittää kotitalousjätteisiin) ja 
WC-allas, jonka yli on vedetty risti (osoittaa, että tuotetta ei saa huuhdella WC-altaasta). 
Toiseksi mainitun tunnuksen osalta (jätesäiliö, jonka yli on vedetty risti) ratkaisut 
löydettiin vaarallisia valmisteita koskevasta direktiivistä (katso jäljempänä kohta 3.2.2) 
sekä direktiivistä, jolla direktiiviä 67/548/ETY muutetaan yhdeksännen kerran. 
Kummassakin direktiivissä säädetään kyseisen tunnuksen käytön pidentämisestä. 
Kolmanneksi mainittua tunnusta (WC-allas, jonka yli on vedetty risti) vastaa jo eräs S-
lauseke. Ensiksi mainittua tunnusta (jätesäiliö ilman ristiä) ei ole enää tarpeellista 
sisällyttää EY:n lainsäädäntöön EY:n ja Itävallan jätelainsäädännössä tapahtuneen 
edistyksen ja niissä edelleen tapahtuvan kehityksen ansiosta. 
Asiantuntijoiden keskusteluissa, joissa tarkasteltiin uudelleen asiaa koskevaa EY:n 
lainsäädäntöä, suurin osa Itävallan tekemistä S-lausekkeita koskevista ehdotuksista 
hyväksyttiin direktiiviin 67/548/ETY. Esimerkkinä voidaan mainita ehdotukset uusista S-
lausekkeista, jotka koskevat onnettomuuksien jälkeisiä välittömiä vastatoimenpiteitä. 
Direktiivin 67/548/ETY yhdeksänteen muutokseen sisällytettiin vasta-aineita ja 
myrkytystietokeskusta koskevien S-lausekkeiden yhdistelmä. 
3.2.2. Vaarallisten valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä 
koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten 
määräysten lähentämisestä annettu neuvoston direktiivi 
88/379/ETY10 ja vaarallisten valmisteiden (pestisidien) luokitusta, 
pakkaamista ja merkintöjä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön 
lähentämisestä annettu neuvoston direktiivi 78/63l/ETY11 
Direktiivissä 88/379/ETY (vaarallisia valmisteita koskeva direktiivi) säädetään 
yhdenmukaistetuista säännöistä, jotka koskevat vaarallisten valmisteiden luokitusta, 
pakkaamista ja merkintöjä. Näillä yhdenmukaistetuilla säännöillä mahdollistetaan noin 
miljoonan kemiallisen seoksen vapaa liike koko EU:ssa. 
10 
II Vaarallisten valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien jäsenvaltioiden lakien, 
asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 7 päivänä kesäkuuta 1988 annettu neuvoston 
direktiivi 88/379/ETY (EYVL L 187, 16.7.1988, s. 14-30). 
Vaarallisten valmisteiden (pestisidien) luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevan jäsenvaltioiden 
lainsäädännön lähentämisestä 26 päivänä kesäkuuta 1978 annettu neuvoston direktiivi 78/63 l/ETY 
(EYVL L 206, 29.7.1978, s. 13-25). 
Direktiivissä 78/631/ETY säädetään yhdenmukaistetuista säännöistä, jotka koskevat 
erityisesti tojunta-ainevalmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä. 
Itävallalle ja Ruotsille on liittymissopimuksen perusteella myönnetty poikkeuksia 
direktiivin 88/379/ETY säännöksistä, ja kaikille kolmelle uudelle jäsenvaltiolle on 
myönnetty poikkeuksia direktiivin 78/631/ETY säännöksistä. 
Tarkasteltuaan uudelleen samalla kertaa sekä direktiiviä 88/379/ETY että direktiiviä 
78/63l/ETY komissio ehdotti heinäkuussa 1996 uutta direktiiviä12, jonka soveltamisalaan 
kuuluvat kaikki vaaralliset valmisteet ja jolla mahdollistetaan myös terveyden- ja 
ympäristönsuojelun korkea taso. Neuvosto hyväksyi yhteisen kannan 24. syyskuuta 1998, 
ja se toimitettiin Euroopan parlamentille. (Tarkoituksena on, että parlamentti käsittelee 
ehdotusta sen toisessa käsittelyssä helmikuussa 1999.) Koska nykyinen Euroopan 
parlamentti lopettaa toimintansa toukokuussa 1999, kaikkien osapuolten on tehtävä 
parhaansa sen hyväksi, että ehdotus voidaan hyväksyä lopullisesti keväällä 1999. 
Uusi direktiivi ei ole pysyvä ratkaisu lisämerkintöjä ja akuuttia myrkyllisyyttä koskeviin 
poikkeuksiin, mutta se antaa mahdollisuuden pidentää niitä vielä kahden vuoden 
ajanjaksolla, jonka jälkeen Itävallan ja Ruotsin on alettava soveltaa yhteisön sääntöjä. 
3.2.3. Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annettu 
neuvoston direktiivi 91/414/ETY3 
Direktiivissä 91/414/ETY säädetään kasvinsuojeluaineiden pakkaamisesta ja 
merkinnöistä, minkä vuoksi siinä viitataan torjunta-ainevalmisteita koskevaan direktiiviin 
78/63 l/ETY. 
Koska uuden vaarallisia aineita koskevan direktiivin soveltamisalaan kuuluvat myös 
torjunta-ainevalmisteet, direktiivin 91/414/ETY viittaukset direktiiviin 78/63 l/ETY eivät 
enää päde sen jälkeen, kun vaarallisia aineita koskeva direktiivi on tullut voimaan. Tästä 
syystä nämä viittaukset muutetaan seuraavassa direktiivin 91/414/ETY teknisessä 
tarkistuksessa. 
3.2.4. Tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille 
saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, 
asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annettu 
neuvoston direktiivi 76/769/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna14 
Direktiivissä 76/769/ETY säädetään yhdenmukaistetuista rajoituksista, jotka koskevat 
tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamista ja käyttöä. 
12 KOM(96) 347 lopullinen (EYVL C 283, 26.9.1996). 
13 Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annettu neuvoston 
direktiivi 91/414/ETY (EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1-32). 
14 Tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien 
jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 
1976 annettu neuvoston direktiivi 76/769/ETY (EYVL L 262, 27.9.1976, s. 201-203). 
10 
Rajoitusten ansiosta direktiivi mahdollistaa kyseisten aineiden ja valmisteiden vapaan 
liikkeen ja samalla terveyden-ja ympäristönsuojelun korkea tason. 
Kolme uutta jäsenvaltiota rajoittavat pentakloorifenolin, arseenin, tinan ja kadmiumin 
käyttöä ja markkinoille saattamista, minkä vuoksi niille on myönnetty poikkeuksia EY:n 
lainsäädännöstä. 
Komissio tarkasteli uudelleen direktiivin 76/769/ETY säännöksiä kyseisten neljän aineen 
osalta. Uudelleentarkastelu tehtiin yhteistyössä jäsenvaltioiden asiantuntijoiden ja 
muiden osapuolten kanssa, ja sen yhteydessä tehtiin riippumaton arvio kunkin aineen 
riskeistä sekä mahdollisten uusien toimenpiteiden eduista ja haitoista. Riskien 
arvioinnista laaditut raportit toimitettiin vertaisarviointia varten myrkyllisyyttä, 
ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevälle tiedekomitealle. 
Komissio luonnosteli uusia toimenpiteitä ottaen huomioon yhtenäismarkkinoiden sekä 
korkeatasoisen terveyden- ja ympäristösuojelun tarpeet. Samalla se pyrki kehittämään 
sopivia ratkaisuja uusia jäsenvaltioita varten. 
Tarkoituksena on antaa komission direktiivi uusista pentakloorifenolin, tinayhdisteiden ja 
kadmiumin markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksista ja ratkaista siten uusiin 
jäsenvaltioihin liittyvät ongelmat. Tekniseen kehitykseen mukauttamista käsittelevän 
komitean odotetaan tukevan komission ehdotusta uudeksi direktiiviksi. Komissio voi 
antaa uuden direktiivin virallisesti vasta sen jälkeen, kun komitea on hyväksynyt 
ehdotuksen. 
Teollisuuden kanssa on käyty alustavia keskusteluja sellaisen vapaaehtoisen sopimuksen 
mahdollisesta käytöstä, jolla tehostetaan arseenin käytön valvontaa. Direktiivin 
76/769/ETY säännösten ja Ruotsin säännösten ei itse asiassa ole todettu olevan 
ristiriidassa keskenään. Vapaaehtoinen sopimus on teollisuutta koskeva lisätoimenpide. 
3.2.5. Lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 
annettu neuvoston direktiivi 76/116/ETY15 
Neuvoston direktiivissä 76/116/ETY vahvistetaan lannoitteiden markkinoille saattamista 
koskevat yhdenmukaistetut säännöt. Direktiivin säännösten mukaiset lannoitteet, joita 
kutsutaan EU-lannoitteiksi, voivat liikkua vapaasti koko EU:n markkinoilla 
kadmiumpitoisuudestaan riippumatta. Kolme uutta jäsenvaltiota rajoittavat lannoitteiden 
kadmiumpitoisuutta kansallisella tasolla, minkä vuoksi niille on myönnetty poikkeuksia 
direktiivistä 76/116/ETY. 
Komission yksiköt tarkastelivat uudelleen direktiivin 76/116/ETY kadmiumia koskevia 
säännöksiä. Uudelleentarkastelu tehtiin komission toimintaperiaatteen mukaisesti 
yhteistyössä jäsenvaltioiden asiantuntijoiden ja muiden osapuolten kanssa, ja siinä 
otettiin huomioon uusien jäsenvaltioiden erityinen tilanne. Asiasta tehtyjen arvioiden 
perusteella ei kuitenkaan voitu tehdä lopullisia päätelmiä lannoitteisiin sisältyvän 
15 Lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1975 
annettu neuvoston direktiivi 76/116/ETY (EYVL L 24, 30.1.1976, s. 21^*4). 
11 
kadmiumin aiheuttamista vaaroista, minkä vuoksi katsottiin olevan tarpeellista jatkaa 
asian käsittelyä. 
Komissio on ehdottanut neuvostolle ja parlamentille direktiiviä16, joka antaa kolmelle 
uudelle jäsenvaltiolle mahdollisuuden säilyttää omat norminsa sallimalla niiden poiketa 
direktiivin 76/116/ETY säännöksistä 31. joulukuuta 2001 saakka. 
Neuvosto hyväksyi yhteisen kannan 13. lokakuuta 1998, ja se toimitettiin Euroopan 
parlamentille. Direktiivi hyväksyttäneen lopullisesti vuoden 1998 lopussa tai viimeistään 
vuoden 1999 alussa. 
3.2.6. Vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista annettu 
neuvoston direktiivi 91/157/ETY17 
Alkalimangaaniparistojen suurin sallittu elohopeapitoisuus on pienempi Itävallassa ja 
Ruotsissa kuin EU:ssa. Asiasta keskusteltiin komission työryhmässä muiden 
jäsenvaltioiden edustajien kanssa, ja näiden keskusteltujen perusteella päätettiin kieltää 
elohopean käyttö kaikissa paristoissa nappikennoja lukuun ottamatta (niitä korvaavia 
tuotteita ei ole vielä keksitty). Kielto otetaan käyttöön mukauttamalla direktiiviä 
91/157/ETY tekniikan kehitykseen. Kiellosta äänestettiin asiaa käsitelleessä komiteassa18 
20. lokakuuta 1998, ja komissio aikoo antaa mukautuksen joulukuussa 1998. 
3.2.7. Bensiinin lyijypitoisuutta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön 
lähentämisestä annettu neuvoston direktiivi 85/21 O/ETY'9 
Itävalta rajoittaa bensiinin bentseenipitoisuuden 3 prosenttiin, kun taas yhteisö sallii 
5 prosentin pitoisuuden. 
Direktiivi 85/21 O/ETY kumotaan 1. tammikuuta 2000 alkaen bensiinin ja 
dieselpolttoaineiden laadusta 13 päivänä lokakuuta 1998 annetulla Euroopan parlamentin 
ja neuvoston direktiivillä 98/70/EY. 
Bensiinin bentseenipitoisuuden raja-arvo on 1. tammikuuta 2000 alkaen 1 prosentti koko 
EU.ssa. Uudessa direktiivissä on erityissäännös (14 artikla), jonka perusteella Itävallan 
sallitaan säilyttää oma raja-arvonsa kyseiseen päivämäärään saakka. 
16 EYVLC 108, 7.4.1998, s. 83. 
17 Vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista 18. maaliskuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 
91/157/ETY (EYVL L 78, 26.3.1991, s. 38-41). 
18 Komitea koostui jäsenvaltioiden edustajista, ja sen puheenjohtajana toimi komission edustaja jätteistä 
15. heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY mukaisesti (EYVL C 32, 11.2.1975, 
s. 36). 
19 Bensiinin lyijypitoisuutta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20. maaliskuuta 1985 
annettu neuvoston direktiivi 85/210/ETY (EYVL L 96, 3.3.1985, s. 25-29). 
12 
3.2.8. Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta annettu 
neuvoston direktiivi 93/12/ETY20 
Kaasuöljyn rikkipitoisuuden nykyinen raja-arvo on Itävallassa 0,1 prosenttia, kun taas 
yhteisössä se on 0,2 prosenttia. 
Komissio teki asiaa koskevan ehdotuksen uudeksi direktiiviksi21 happamoitumista 
estävän strategian yhteydessä. Neuvosto hyväksyi yhteisen kannan 6. lokakuuta 1998, ja 
Euroopan parlamentti sai sen 22. lokakuuta 1998. Neuvoston ja parlamentin odotetaan 
hyväksyvän ehdotuksen lopullisesti keväällä 1999. 
Uuden direktiivin mukaan Itävaltio voi säilyttää tiukemmat norminsa. Direktiivin 
voimaantulopäivästä alkaen on sovellettava 0,2 prosentin raja-arvoa, kunnes pakollinen 
0,1 prosentin raja-arvo tulee voimaan 1. tammikuuta 2008 kaikissa jäsenvaltioissa. 
4. PÄÄTELMÄT 
Euroopan unioni täytti kolmen uuden jäsenvaltion liittymissopimuksessa sille asetetut 
velvollisuudet. Komissio aloitti EU:n tiettyjen ympäristö- ja terveysnormien 
uudelleentarkastelun ajallaan, minkä ansiosta kaikki kysymykset saadaan käsiteltyä 
ennen siirtymäkauden päättymistä vuoden 1998 lopussa. 
Monissa tapauksissa uudelleentarkastelu johti koko EU:ta koskevien normien 
tiukentamiseen, mikä kohottaa ympäristönsuojelun tasoa. Muissa tapauksissa löydettiin 
ratkaisuja, jotka antavat uusille jäsenvaltioille mahdollisuuden säilyttää omat norminsa. 
Tämän perusteella uudelleentarkastelu on edistänyt tuloksekkaasti ympäristön- ja 
terveydensuoj elua. 
Muutamissa tapauksissa uudelleentarkastelun monimutkaisuus johti joihinkin viipeisiin. 
Toisissa tapauksissa todettiin olevan tarpeellista jatkaa työtä (riskien arviointia tai uusien 
todisteiden tarkastelua) ennen kuin on mahdollista tehdä ehdotukset koko yhteisöä 
koskeviksi uusiksi normeiksi. Väliaikana kolmen uuden jäsenvaltion sallitaan säilyttävän 
kansalliset norminsa. 
Euroopan parlamentti osallistui aktiivisesti uudelleentarkasteluun. Yhdessä 
päätöslauselmassa22 se tähdensi pitävänsä asiaa ensisijaisen tärkeänä. Parlamentti seurasi 
kiinteästi uudelleentarkasteluprosessia, ja komissio tiedotti sille sen edistymisestä. 
Jäsenvaltiot ja neuvosto tukivat uudelleentarkastelua ja mahdollistivat siihen liittyvien 
uusien direktiivien nopean antamisen. 
20 Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuudesta 23. maaliskuuta 1993 annettu neuvoston 
direktiivi 93/12/ETY (EYVL L 74, 27.3.1993, s. 81-83). 
21 KOM(97) 88, 12.3.1997. 
22 Päätöslauselma EU:n ympäristönormeista niiden mukauttamiseksi kolmen uuden jäsenvaltion 
tiukempiin kansallisiin normeihin (EYVL C 211, 22.7.1996, s. 20). 
13 
Ympäristöasioista perillä oleva yleisö seurasi kiinteästi Itävallassa, Suomessa ja 
Ruotsissa uudelleentarkastelun edistymistä. Täyttämällä liittymisneuvotteluissa 
antamansa sitoumukset Euroopan unioni osoitti kykenevänsä mukautumaan uusiin 
haasteisiin ja vastaamaan unionin kansalaisia huolestuttaviin kysymyksiin. 
Edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että uudelleentarkastelua on pidettävä EY:n 
ympäristöpolitiikan merkittävänä saavutuksena. 
14 
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 745 lopullinen 
XJLI3 Axx J\.x JVJ I\L A. 
FI 14 05 06 01 
Luettelonumero : CB-CO-98-742-FI-C 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg