EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 26.4.2018 COM(2018) 245 final KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Yhteistyön tehostamisesta rokotuksin ehkäistävissä olevien tautien torjunnassa





Johdanto Rokotukset ovat tuottaneet valtavia terveydellisiä ja sosioekonomisia hyötyjä yksittäisille henkilöille, väestöille ja koko yhteiskunnalle. Rokottaminen on yksi kustannustehokkaimmista kansanterveystoimista, yksi ennaltaehkäisyohjelmien tukipilareista koko maailmassa ja merkittävin valikoiva tartuntatautien ennaltaehkäisykeino. Rokotusten ansiosta ihmiskunnan on onnistunut hävittää isorokko, joka aiheutti pelkästään 1900-luvulla vähintään 300 miljoonaa kuolemantapausta, ja toisen ihmisen terveyteen kohdistuvan merkittävän uhan, polion, täydellinen hävittäminen on nyt hyvinkin saavutettavissa. Maailman terveysjärjestö arvioi, että rokotukset pelastavat nykyisin 1–3 miljoonaa ihmishenkeä vuosittain ja että seuraavan vuosikymmenen aikana rokotusten ennustetaan pelastavan vielä 25 miljoonaa ihmistä. Kurkkumädän ja jäykkäkouristuksen kaltaiset taudit ovat nykyisin hyvin harvinaisia kaikissa EU:n jäsenvaltioissa, ja myös esimerkiksi hinkuyskän ja vihurirokon torjunnassa on saavutettu valtavaa edistystä. Rokotusten yleisistä hyödyistä huolimatta on edelleen olemassa joukko keskeisiä haasteita, jotka on ratkaistava, jotta voidaan saada aikaan kestävät, tasapuoliset ja tehokkaat rokotusohjelmat kaikissa jäsenvaltioissa ja varmistaa, ettei rokotusten tuottamia lisähyötyjä menetetä. Kiireellisimpiä haasteita ovat muun muassa rokotusvastaisuuden voittaminen (viivästykset rokotusten ottamisessa tai niistä kieltäytyminen, vaikka rokotuspalveluja on saatavilla), rokotuksilla ehkäistävissä olevien tartuntatautien leviämisen pysäyttäminen, korkean rokotuskattavuuden ylläpitäminen sekä rokotusten tasapuolisen saatavuuden takaaminen kaikissa ikä- ja väestöryhmissä. Myös rokotusohjelmien taloudellinen kestävyys on tärkeä seikka, jotta voidaan tukea vahvemmin rokotusten vaikutusten ja tehokkuuden seurantaa, vähentää rokotepulan riskiä ja torjua rokotusvastaisuutta ja sen vaikutuksia rokotusohjelmiin. Rokotusvastaisuus on kasvava ongelma Euroopassa ja koko maailmassa, ja se uhkaa heikentää rokotusten kansanterveydellistä arvoa. Viime vuosina laajat rokotuksilla ehkäistävissä olevien tautien epidemiat ja useat tapahtumat, joilla on rajatylittävää merkitystä, ovat korostaneet EU:n rokotuskattavuudessa edelleen olevia puutteita. Tuhkarokko on erityinen ongelma. Viime vuosina tuhkarokkotapausten määrä on kääntynyt EU:ssa jyrkkään nousuun. Pelkästään vuonna 2017 ilmoitettiin yli 14 000 tautitapausta, mikä on yli kolme kertaa vuonna 2016 ilmoitettujen tapausten määrä. Perimmäisenä syynä on se, että rokotuskattavuus on epätyydyttävä ja alittaa tarvittavan 95 prosentin vähimmäistason. Eurooppa on epäonnistumassa tuhkarokon hävittämisessä sovittujen WHO:n tavoitteiden mukaisesti. Taudille alttiiden lasten määrän lisääntyminen ajan mittaan – arviolta lähes 4 miljoonaa vuosina 2006–2016 – edellyttää poliittisia ja kansanterveystoimia. Äskettäiset kurkkumädän aiheuttamat kuolemantapaukset EU:ssa ovat myös muistuttaneet siitä, että henkilöt, joita ei ole rokotettu harvinaisia tauteja vastaan, ovat edelleen vaarassa. Vuonna 2016 rokotuskattavuus kurkkumätää, jäykkäkouristusta ja hinkuyskää vastaan lasten keskuudessa oli EU:ssa alle tarvittavan 95 prosentin, ja jatkuva suoja aikuisiässä on yhä tarpeen varmistaa erityisesti matkailijoille, ikääntyneille henkilöille sekä sellaisille henkilöille, joilla on sosiaalisia yhteyksiä maihin, joissa näitä tauteja esiintyy. Kausi-influenssan rokotuskattavuus on EU:ssa yhä selvästi alle 75 prosentin tavoitteen yli 65-vuotiaiden keskuudessa, ja se näyttää laskevan edelleen. Huolimatta influenssan vakavuutta ikääntyneiden keskuudessa koskevasta näytöstä vain yksi EU:n jäsenvaltio on saavuttanut kattavuustavoitteen. Useat viime vuosien tautiepidemioista ovat liittyneet terveydenhoitoalan työntekijöiden aiheuttamaan taudinaiheuttajan leviämiseen. Tämä on hälyttävää ja herättää perustavanlaatuisia potilasturvallisuutta koskevia kysymyksiä. Työntekijöiden suojelemisesta vaaroilta, jotka liittyvät biologisille tekijöille altistumiseen työssä, annetussa direktiivissä 2000/54/EY sekä HOSPEEMin ja EPSUn tekemän terävien instrumenttien aiheuttamien tapaturmien ehkäisemistä terveydenhuoltoalalla koskevan puitesopimuksen täytäntöönpanosta annetussa direktiivissä 2010/32/EU asetetaan vähimmäisvaatimukset terveydenhuoltoalan työntekijöiden suojelun varmistamiseksi. Niihin kuuluu tarve tarjota rokotuksia niille, joita ei ole jo rokotettu. Nämä haasteet edellyttävät toimia useilla aloilla ja muun muassa kattavuuden heikkenemisen taustalla olevien syiden parempaa ymmärtämistä. On erittäin tärkeää tehdä paitsi rahallisia investointeja myös investointeja terveydenhuoltoalan työntekijöiden rokotuksia koskevaan koulutukseen. Tällaiset investoinnit olisi nähtävä ”älykkäinä” menoina, joilla pyritään ehkäisemään sairauksia ennalta niihin liittyvien terveydenhuoltojärjestelmälle aiheutuvien vältettävissä olevien kustannusten hinnalla, sekä tehokkuuden ja kestävyyden yleistavoitteita edistävänä panoksena. Vaikka nämä haasteet vaikuttavat jäsenvaltioihin eri tavoin, tarvitaan EU:n laajuisia toimia, jotta voidaan saavuttaa merkittävää edistystä ja muuntaa ja poliittiset visiot tehokkaiksi operatiivisiksi rokotussuunnitelmiksi kansallisella ja EU:n tasolla kansalaisten terveyden suojelemiseksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 168 artiklan mukaisesti. Valtioiden rajat eivät estä rokotuksilla ehkäistävissä olevien tautien leviämistä. Yhden jäsenvaltion rokotusohjelman heikkous vaarantaa kansalaisten terveyden ja turvallisuuden koko EU:ssa. Tässä tiedonannossa esitetään kehys toimille, jotka komissio toteuttaa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja jotka jakautuvat kolmeen pääpilariin: 1) rokotusvastaisuuden torjuminen ja rokotuskattavuuden parantaminen; 2) kestävä rokotuspolitiikka EU:ssa; 3) EU:n koordinointitoimet ja osallistuminen toimintaan globaalin terveyden alalla. Näiden haasteiden suuruus edellyttää kaikkien sidosryhmien tiivistä yhteistyötä. Tästä syystä komissio julkaisee myös ehdotuksen neuvoston suositukseksi yhteistyön tehostamisesta rokotuksin ehkäistävissä olevien tautien torjunnassa, jotta jäsenvaltiot ja komissio toimisivat käsi kädessä. Tiedonanto ja ehdotus neuvoston suositukseksi edistävät myös osaltaan Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin täytäntöönpanoa ja Agenda 2030 toimintaohjelman kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamista.



I PILARI – Rokotusvastaisuuden torjuminen ja rokotuskattavuuden parantaminen Keskeiset haasteet Rokotusvastaisuus ja sen vaikutukset rokotusohjelmiin ovat kasvava huolenaihe Euroopassa ja koko maailmassa. Euroopassa turvallisuuteen liittyvät huolenaiheet ovat keskeinen rokotusvastaisuuden syy sekä suuren yleisön että terveydenhuoltoalan ammattilaisten keskuudessa, vaikka rokotteille suoritetaan EU:ssa tiukat testit sekä ennen myyntiluvan myöntämistä että sen jälkeen direktiivin 2001/83/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 mukaisesti. Tiettyjen tautien esiintyvyyden väheneminen yhdessä rokotuksia vastustavien aktivistien toteuttamien toimien kanssa ovat johtaneet siihen, että painopiste on siirtynyt näkymättömien sairauksien aiheuttamista vaaroista ja jopa kuolemanriskistä todistamattomien sivuvaikutusten pelkoon. Lisäksi disinformaation – joka käsitetään todistettavasti vääräksi tai harhaanjohtavaksi tiedoksi – nopea leviäminen verkkomediassa tekee tieteellisten tosiasioiden ja perusteettomien väitteiden erottamisesta hyvin vaikeaa niille, jotka etsivät luotettavaa tietoa rokotuksista.

Rokotusvastaisuus liittyy läheisesti kulloisiinkin taustatekijöihin, maahan ja rokotetyyppiin, ja yleinen käsitys tietystä rokotteesta voi muuttua nopeasti. Tämä tarkoittaa, ettei ole yhtä kaikkiin tilanteisiin sopivaa ratkaisua, vaan on investoitava kestävästi kansalaisten kanssa käytävän vuoropuhelun parantamiseen, heidän huolenaiheidensa ymmärtämiseen ja räätälöityjen toimintastrategioiden laatimiseen. Terveydenhuoltoalan työntekijät ovat erittäin tärkeitä, koska he ovat edelleen perustellusti potilaiden luotetuin tiedonlähde. He ovat parhaassa asemassa ymmärtämään rokotusvastaisia potilaita, vastaamaan heidän huolenaiheisiinsa ja selittämään rokotusten hyötyjä. Terveydenhuoltoalan työntekijät voivat kuitenkin olla itse rokotusvastaisia harkitessaan rokotuksia joko itselleen tai potilailleen. Kaikkien terveydenhuoltoalan työntekijöiden jatkuva koulutus ensin opintojen ajan ja myöhemmin heidän siirryttyään harjoittamaan ammattiaan on ensisijaista, jotta voidaan luoda rokotuksiin luottava terveydenhuoltoalan työvoima, joka voi neuvoa yleisöä rokotustarpeista ja antaa rokotuksia tehokkaasti. Euroopassa esiintyvää rokotusvastaisuutta voivat lisätä myös hintaan, maantieteelliseen saavutettavuuteen tai rokotuksia koskevan tiedon saatavuuteen liittyvät seikat. Rokotusten saatavuutta on laajennettava ja helpotettava erityisesti haavoittuvassa asemassa olevien ja puutteellisista palveluista kärsivien yhteisöjen osalta. Tämä edellyttää oikeudellisten, rahoituksellisten tai rakenteellisten esteiden poistamista tasapuolisen saatavuuden parantamiseksi, mutta myös pohdintaa rokotuksia antavien pisteiden lisäämisestä esimerkiksi yhteisöperustaisten palvelujen avulla. Tällaisia ovat muun muassa sairaanhoito- ja apteekkipalvelut ja koulujen rokotusohjelmat. Rokotukset olisi järjestelmällisesti otettava osaksi rutiininomaisia ennaltaehkäiseviä palveluja eri elämänvaiheissa. Kaikkia yhteyksiä terveydenhuoltojärjestelmään olisi hyödynnettävä mahdollisuutena antaa täydentäviä rokotuksia rokotussuojan puutteiden korjaamiseksi. On erittäin tärkeää parantaa laadukkaan objektiivisen ja avoimen tiedon saatavuutta rokotteista ja rokotuksista ja myös niiden tehokkuudesta ja turvallisuusnäkökohdista. On myös oleellista perustaa kestävä ja luotettava rokotuskattavuuden seurantajärjestelmä, joka kattaa kaikki ikäryhmät, maantieteelliset alueet ja myös väestön alaryhmät, kuten terveydenhuoltoalan työntekijät. Koska rokotusvastaisuus vaihtelee eri maissa ja väestöryhmissä ja eri rokotteiden suhteen, luotettavat ositetut kattavuustiedot voivat auttaa havaitsemaan alaryhmiä, joissa rokotuksia otetaan vähemmän, arvioimaan taustalla olevia syitä ja siten laatimaan tarkat suunnitelmat tarvittavista toimista. EU:n toimilla olisi mahdollistettava niiden välineiden ja menetelmien standardointi, joilla arvioidaan ja raportoidaan kattavuustietoja kaikista ikäryhmistä perinteisen pediatrisen ikäryhmän lisäksi, hyödyntämällä erityisesti sähköisten rokotustietojärjestelmien potentiaalia. Ensisijaiset toimet Ensisijaisilla toimilla olisi pyrittävä: ·vahvistamaan rokotuskattavuuden seurantaa kaikissa ikäryhmissä, terveydenhuoltoalan työntekijät mukaan lukien, yhteisten ohjeiden ja menetelmien mukaisesti sekä jakamaan tällaiset tiedot EU:n tasolla; ·vahvistamaan terveydenhuoltoalan työntekijöiden suojelua koskevien unionin sääntöjen tehokasta täytäntöönpanoa erityisesti varmistamalla terveydenhuoltoalan työntekijöiden asianmukainen koulutus, seuraamalla heidän immunisaatiotilannettaan ja tarjoamalla tarvittaessa aktiivisesti rokotuksia; ·kutsumaan koolle rokotuksia koskeva yhteenliittymä, jossa eurooppalaiset terveydenhuoltoalan työntekijöiden järjestöt sitoutuisivat yhdessä antamaan yleisölle paikkansapitävää tietoa, torjumaan myyttejä ja vaihtamaan parhaita käytänteitä; ·optimoimaan tietoisuutta lisäävät toimet muun muassa kumppanuuksilla koulutusalan ja työmarkkinaosapuolten kanssa sekä tiedotusvälineisiin suunnattujen toimien avulla; ·torjumaan disinformaation leviämistä digitaaliaikakaudella sekä sen levittämistä yli rajojen; ·laatimaan Terveydentila EU:ssa prosessin yhteydessä raportti luottamuksesta rokotuksiin EU:ssa, jotta tuotetaan tietoja kansallisella ja EU:n tasolla toteutettavia toimia varten; ·parantamaan objektiivisen ja avoimen tiedon saatavuutta rokotteista ja niiden turvallisuudesta sekä yleisön että terveydenhuoltoalan työntekijöiden tietotarpeiden arvioinnin perusteella;

·yksilöimään rokotusten saatavuuden esteet ja tukemaan toimia, joilla lisätään rokotusten saatavuutta epäedullisessa asemassa olevissa ja sosiaalisesti syrjäytyneissä ryhmissä; ·edistämään käyttäytymistieteellistä tutkimusta, jotta voidaan ymmärtää nykyistä paremmin rokotusvastaisuuden kontekstisidonnaisia syitä loppukäyttäjien näkökulmasta, sekä suunnittelemaan räätälöityjä toimintastrategioita; ·kehittämään näyttöön perustuvia välineitä ja ohjeita EU:n tasolla, jotta autetaan maita ennakoimaan ja ehkäisemään kriisitilanteita tai vastaamaan niihin.



II PILARI – Kestävä rokotuspolitiikka EU:ssa Keskeiset haasteet Talousarviopaineet, väestörakenteen muutokset sekä rokotusekosysteemin muutokset muodostavat haasteita EU:n jäsenvaltioiden rokotuspolitiikkojen kestävyydelle. Rokotusohjelmat kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan, ja näin ollen rokotustoimien käyttöönottoa, rahoitusta ja täytäntöönpanoa koskevat päätökset tehdään kansallisella tasolla. Tämän seurauksena rokotusohjelmat vaihtelevat eri jäsenvaltioissa muun muassa ajoituksen, annostuksen, rokotusten antamiseen osallistuvien terveydenhuoltoalan työntekijöiden sekä rokotteiden ostokäytäntöjen suhteen. Erot johtuvat usein sosiaalisista, taloudellisista ja historiallisista tekijöistä tai yksinkertaisesti siitä, miten terveydenhuoltojärjestelmä on järjestetty. Eroista huolimatta kaikkien rokotusohjelmien on osoitettu saavuttavan tautienehkäisytavoitteensa, mikäli kattavuus on suuri ja oikea-aikainen. EU:n tasolla tämä monimuotoisuus saattaa kuitenkin aiheuttaa kansalaisille ja terveydenhuoltoalan työntekijöille vaikeuksia rokotusten jatkamisessa heidän liikkuessaan yli rajojen. He eivät ehkä ymmärrä eri maiden erilaisten toimintapolitiikkojen syitä, mikä herättää heissä epäilyjä rokotuspolitiikkaa koskevan päätöksenteon tieteellisestä perustasta. Myös henkilöiden rokotushistorian dokumentoimiseksi on käytössä erilaisia järjestelmiä paperimuotoisista rekistereistä kehittyneisiin sähköisiin tietojärjestelmiin. Käytetyt tiedostomuodot ja kielet vaihtelevat, mutta eroja on myös siinä, minkä tyyppisiä tietoja kirjataan. Tällaiset erot saattavat heikentää rokotustietojen laatua ja aiheuttaa joskus käytännön ongelmia rokotushistorian tehokkaalle dokumentoinnille sekä rokotusten eri antajien väliselle viestinnälle valtioiden sisällä ja niiden välillä. Tietojen tehokkaan kirjaamisen lisäksi jäsenvaltioiden kattava sähköinen rokotustietojärjestelmä voi tarjota suuria tietopankkeja rokotusohjelmien kestävyyden ja tuloksellisuuden lisäämiseksi. EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla tarvitaan toimia toimintaohjeiden laatimiseksi ja infrastruktuuriin liittyvien, oikeudellisten ja standardointiesteiden poistamiseksi, jotta helpotetaan yhteentoimivuutta ja sähköistä tietojen jakamista rokotusten alalla, ja rokotustietojärjestelmien käyttämiseksi operatiivisten ja strategisten päätösten tukena. Kun lisäksi eri ikäryhmissä myönnetään lupa yhä useammille rokotteille, niiden käyttöönottoa ja valvontaa koskeva päätöksenteko muuttuu yhä monimutkaisemmaksi. EU:n paremmin koordinoimista toimista ja EU:n yhteisen teknisen asiantuntemuksen yhdistämisestä olisi hyötyä näytön arvioimisessa rokotteen hyväksymistä edeltävässä ja sen jälkeisessä vaiheessa. Hyväksymistä edeltävässä vaiheessa EU:n yhteistyöhön perustuvilla toimintatavoilla voidaan parantaa päätöksenteon laadullista ja määrällistä tehokkuutta ja samalla säilyttää kansallisten rokotusasiantuntijoiden vahva ja koordinoitu verkosto. Luvanannon jälkeen tapahtuva passiivinen ja aktiivinen seuranta ja nimenomaisesti suunnitellut tutkimukset ovat myös tarpeen, jotta saadaan luotettavaa käytännön lisänäyttöä rokotteiden turvallisuudesta, tehokkuudesta ja vaikutuksista käytön jälkeen ja korvataan nykyiset EU:n tason hajanaiset toimet. Lisäksi ikääntyminen, henkilöiden liikkuvuus ja perinteisten rokotuksilla estettävissä olevien tautien taakan siirtymä lapsuudesta myöhempiin elinvuosiin edellyttää rokotuksia koskevan koko eliniän kattavan lähestymistavan kustannustehokkuuden huolellista arviointia. Aikuisten rokottamisesta, immunosenesenssiin (immuniteetin vähenemiseen ajan myötä) liittyvistä kysymyksistä ja aikuisille ja ikääntyneille henkilöille hyväksytyistä uusista rokotteista on tulossa keskeisiä kiinnostuksen kohteita, joilla on mahdollisuuksia tuottaa kansanterveydellisiä ja taloudellisia hyötyjä. Vaikka kaikki jäsenvaltiot ovat perustaneet rokotusohjelmia lapsille, aikuisille tarkoitetut rokotussuositukset ja ohjelmat – mikäli sellaisia on – vaihtelevat suuresti. Samalla viimeaikaiset perinteisten rokotteiden pulat ja toimituskatkokset ovat vaikeuttaneet rutiininomaisten lasten rokotusohjelmien toteuttamista. Rokotepulaan liittyvät haasteet koskevat sekä kysyntää että tarjontaa, ja niitä ovat muun muassa tuotanto-ongelmat, rajallinen toimittajapohja ja tuotantokapasiteetti, kysynnän globaali kasvu sekä riittämättömät ennustepalvelut, joustamaton hankintojen suunnittelu ja rajalliset varastointivaihtoehdot. EU:n nykyiset terveydenhuollon välineet eivät mahdollista rutiinirokotteiden hankintaa EU:n tasolla. Tästä syystä olisi tutkittava keinoja tehdä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa ylijäämävarastojen keskinäiseksi vaihtamiseksi sekä mahdollisuutta laatia mahdollisen EU:n tason varaston malli. Rokotteiden tutkimuksen ja kehittämisen osalta tarvitaan innovatiivisia lähestymistapoja ja uusia rokotteita, joilla vastataan nykyistä paremmin täyttämättömiin kansanterveystarpeisiin ja erityisten kohderyhmien tarpeisiin. Tähän sisältyy rokotteiden tarve antibiootteja täydentävänä välineenä mikrobilääkeresistenssin maailmanlaajuisessa torjunnassa. On myös teknisiä pullonkauloja, jotka kattavat koko tuotekehitysjatkumon, ja tarvitaan uusia adjuvantteja sellaisia rokotteita varten, joiden osalta perinteiset formulaatiot ovat epäonnistuneet. Ensisijaiset toimet Ensisijaisilla toimilla olisi pyrittävä: ·laatimaan EU:n ohjeet kattavien sähköisten rokotustietojärjestelmien perustamiseksi, jotta rokotusohjelmia voidaan seurata tehokkaasti; ·laatimaan ohjeita yhteentoimivuutta sekä kytköksiä laajempaan terveydenhuoltojärjestelmän infrastruktuuriin haittaavien oikeudellisten/teknisten esteiden poistamiseksi;

·laatimaan rokotushistoriaa koskevan raportoinnin standardoimiseksi yhteinen EU:n kansalaisten rokotuskortti, joka on haettavissa sähköisten tietojärjestelmien avulla ja joka tunnustetaan rajatylittävästi; ·vahvistamaan rokotteita/rokotuspolitiikkaa koskevan päätöksenteon tehokkuutta ja johdonmukaisuutta helpottamalla kansanterveysviranomaisten teknistä yhteistyötä kansallisten immunisaation teknisten neuvonantajien ryhmien ja niiden alaisuuteen kuuluvien elinten tekemän työn tukemiseksi; ·luomaan kestävä ja usean sidosryhmän välinen EU:n myyntiluvan myöntämisen jälkeisten tutkimusten foorumi seuraamaan rokotusten turvallisuutta, tehokkuutta ja vaikutuksia; ·kehittämään yhteisiä menetelmiä rokotteiden suhteellisen tehokkuuden arvioimiseksi myös osana terveysteknologian arviointiin liittyvää EU:n yhteistyötä; ·laatimaan ohjeita kansallisten rokotusohjelmien yhteensopivuutta helpottavaa ja tasa-arvoa kansalaisten terveyden suojelussa edistävää EU:n perusrokotusohjelmaa varten, jota voidaan käyttää vertailukohtana kansallisten ohjelmien optimoimiseksi ja jolla voidaan myös vastata rajojen yli liikkuvien kansalaisten tarpeisiin; ·lieventämään rokotepulan riskiä kehittämällä rokotetarpeita koskeva virtuaalinen EU:n tietovarasto, jotta helpotetaan saatavilla olevia varastoja ja keskeisten rokotteiden puutteita koskevien tietojen vapaaehtoista vaihtoa; ·määrittämään fyysisen varastoinnin vaihtoehtoja EU:n tasolla käymällä vuoropuhelua rokotevalmistajien kanssa; ·perustamaan kumppanuuksia ja tutkimusinfrastruktuureja muun muassa kliinisiä tutkimuksia varten edistämällä varhaisessa vaiheessa käytävää vuoropuhelua kehittäjien, kansanterveysalan organisaatioiden ja sääntelijöiden kanssa innovatiivisten rokotteiden luvanannon edistämiseksi myös uusia terveysuhkia silmällä pitäen; ·parantamaan EU:n ja jäsenvaltioiden rokotteiden tutkimuksen ja kehittämisen rahoituksen tuloksellisuutta ja tehokkuutta ja laatimaan etenemissuunnitelman ensisijaisista tarvealueista.



III PILARI – EU:n koordinointitoimet ja osallistuminen toimintaan globaalin terveyden alalla Keskeiset haasteet Rokotuspolitiikan koordinointi EU:n tasolla on yhä rajallista ja tapahtuu reaktiivisesti ja tapauskohtaisesti. Ei myöskään ole olemassa toiminnallisia rakenteita, joilla lisättäisiin EU:n yhteistyötä rokotuksiin liittyvien haasteiden, kuten rokotteiden tutkimuksen ja kehittämisen nykyisen hajanaisen toimintaympäristön ratkaisemiseksi. Rokotukset ovat globaali kysymys, ja siksi kansainväliseen koordinointiin liittyvät näkökohdat ovat erittäin tärkeitä. On olemassa voimakas tarve parantaa maailmanlaajuisia valmiuksia tartuntatauteja vastaan, ja vahvojen rokotusohjelmien vaikutukset EU:ssa ja koko maailmassa ovat avain kansainvälisen terveyssäännöstön onnistumiseen. Viime vuosina G7- ja G20-ryhmät ovat puuttuneet maailmanlaajuisiin terveyskysymyksiin, terveysturva mukaan luettuna. Rokotukset ovat ala, joka voisi saada lisää poliittista pontta, jos nämä ryhmät käsittelevät sitä. Maailman terveysjärjestön globaalia rokotusohjelmaa koskeva toimintasuunnitelma (GVAP) muodostaa kehyksen, jolla pyritään estämään miljoonia kuolemantapauksia vuoteen 2020 mennessä mahdollistamalla nykyisten rokotteiden tasa-arvoisempi saatavuus kaikkiin yhteisöihin kuuluville ihmisille. Toukokuussa 2017 terveysministerit 194 valtiosta hyväksyivät uuden päätöslauselman rokotusten tehostamisesta GVAP:n tavoitteiden saavuttamiseksi. Päätöslauselmassa kehotetaan valtioita laajentamaan rokotuspalveluita lapsuusikää pidemmälle, ottamaan käyttöön kotimaista rahoitusta sekä vahvistamaan kansainvälistä yhteistyötä. Rokotuksilla on myös tärkeä rooli kestävän kehityksen vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamisessa. Tavoitteessa 3 ”Taata terveellinen elämä ja hyvinvointi kaiken ikäisille” korostetaan rokotteiden merkitystä ihmisten suojelemisessa sairauksilta. Kehityspolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa ”Meidän maailmamme, meidän ihmisarvomme, meidän tulevaisuutemme” EU ja jäsenvaltiot ilmaisivat sitoutuvansa vahvasti Agenda 2030:n täytäntöönpanoon. Tässä yhteydessä EU ja sen jäsenvaltiot ovat vahvistaneet sitoumuksensa suojella jokaisen ihmisen oikeutta parhaimpaan mahdolliseen fyysiseen terveyteen ja mielenterveyteen muun muassa avustamalla kohtuuhintaisten keskeisten lääkkeiden ja rokotteiden yleisen saatavuuden varmistamisessa. EU:n kehitysmaiden terveydenhuoltoalaa koskevana kehityspoliittisena linjana on vahvistaa terveydenhuoltojärjestelmiä terveydenhuollon yleisen ja yhdenvertaisen saatavuuden saavuttamiseksi. Tätä lähestymistapaa noudatetaan myös tuessa, jota EU antaa useille maailmanlaajuisille terveysalan aloitteille, kuten Maailmanlaajuiselle liittymälle rokotusten ja vastustuskyvyn lisäämiseksi (GAVI). Komissio on tukenut GAVI-liittymää sen perustamisesta vuonna 2000 vuoteen 2015 asti 83 miljoonalla eurolla ja luvannut vielä 200 miljoonaa euroa tukea vuosiksi 2016–2020. Komissio ja useat jäsenvaltiot työskentelevät myös rokotuksia koskevan tutkimus- ja kehittämistoiminnan koordinoimiseksi muiden tutkimustoiminnan rahoittajien kanssa ympäri maailmaa. Tämän koordinoinnin ensisijaisena foorumina on maailmanlaajuinen tarttuviin tauteihin varautumista koskeva tutkimusyhteistyöaloite (GloPID-R), verkosto, johon kuuluu lähes 30 tutkimustoiminnan rahoittajaa sekä WHO ja CEPI (Coalition for Epidemic Preparedness Innovations) tarkkailijoina. GloPID-R-aloitteen avulla tutkimustoiminnan rahoittajat laativat strategista tutkimusagendaa sellaisia tartuntatauteja varten, jotka voivat johtaa pandemiaan, ja verkosto vastaa merkittäviin epidemioihin käynnistämällä kliinisiä tutkimuksia myös rokotteiden kehittämiseksi. Ensisijaiset toimet Keskeisillä toimilla olisi pyrittävä: Økehittämään EU:n tasolla toimintamahdollisuuksia, rokotustoimien koordinoinnin lisäämiseksi, esim. eurooppalainen rokotustietojen jakamisjärjestelmä;