(18)

Lisätään 24 artiklan jälkeen ║ luku seuraavasti: ”VI a LUKU KANSALLISET SÄÄNTELYVIRANOMAISET 24 a artikla Sääntelyviranomaisten nimeäminen ja riippumattomuus 1. Jokaisen jäsenvaltion on nimettävä yksi kansallinen sääntelyviranomainen. 2. Jäsenvaltioiden on taattava kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuus ja varmistettava, että se käyttää toimivaltuuksiaan puolueettomasti ja avoimesti. Tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että sääntelyviranomainen on tässä direktiivissä ja muussa asiaa koskevassa lainsäädännössä sille asettuja viranomaistehtäviä hoitaessaan oikeudellisesti erillinen ja toiminnallisesti riippumaton kaikista muista julkisista tai yksityisistä elimistä ja että sen henkilöstö ja johtohenkilöt toimivat markkinoiden eduista riippumatta eivätkä pyydä eivätkä ota suoria ohjeita miltään hallitukselta tai muulta julkisesta tai yksityiseltä elimeltä viranomaistehtäviä hoitaessaan . 3. Kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuuden suojelemiseksi jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että a) kansallinen sääntelyviranomainen on oikeushenkilö , se on taloudellisesti riippumaton ja sillä on riittävät henkilöstö- ja taloudelliset resurssit tehtäviensä hoitamiseksi; b) kansallisen sääntelyviranomaisen johtokunnan jäsenet nimitetään vähintään viiden mutta enintään seitsemän vuoden toimikaudeksi, jota ei voida uusia . Ensimmäisen toimikauden osalta tämä aika on kaksi ja puoli vuotta puolella jäsenistä. Jäsenet voidaan vapauttaa tehtävistään kesken toimikauden ainoastaan, jos he eivät enää täytä tässä artiklassa asetettuja vaatimuksia tai ovat syyllistyneet vakavaan rikkomukseen kansallisen lainsäädännön mukaisesti; ja c) kansallisen sääntelyviranomaisen rahoitustarpeet katetaan energiamarkkinatoimista saatavilla suorilla tuloilla. 24 b artikla Kansallisen sääntelyviranomaisen toiminnan tavoitteet Tässä direktiivissä määriteltyjä viranomaistehtäviä hoitaessaan kansallisen sääntelyviranomaisen on toteutettava kaikki kohtuulliset toimenpiteet seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: a) kilpailullisten, varmojen ja ympäristön kannalta kestävien maakaasun sisämarkkinoiden edistäminen yhteisön sisällä ja markkinoiden tosiasiallinen avaaminen kaikille yhteisön kuluttajille ja toimittajille läheisessä yhteistyössä komission, viraston ja muiden maiden kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa sekä sen varmistaminen, että energiantoimitusverkot toimivat tehokkaasti, luotettavasti ja pitkän aikavälin tavoitteet huomioon ottaen ; b) kilpailullisten ja moitteettomasti toimivien ▐ markkinoiden kehittäminen yhteisön alueella a alakohdassa mainitun tavoitteen saavuttamiseksi; c) jäsenvaltioiden välisen maakaasukaupan kaikkien rajoitusten poistaminen, mukaan luettuna sellaisen riittävän rajat ylittävän siirtokapasiteetin kehittäminen, jolla voidaan vastata kysyntään ja parantaa kansallisten markkinoiden yhdentymistä rajoituksettomien maakaasuvirtojen edistämiseksi kaikkialla yhteisössä; d) kuluttajasuuntautuneiden, varmojen, luotettavien ja tehokkaiden verkkojärjestelmien kehittämisen varmistaminen mahdollisimman tehokkaasti , verkon riittävyyden varmistaminen takaamalla samalla energiatehokkuus ja suuri- ja pienimuotoisen uusiutuviin energialähteisiin (esim. biokaasu) perustuvan tuotannon ja hajautetun tuotannon integroiminen sekä siirto- että jakeluverkkoihin; e) verkkoon pääsyn helpottaminen erityisesti poistamalla esteet, jotka voivat estää uusien markkinatoimijoiden ja uusiutuvien energiamuotojen pääsymahdollisuudet; f) sen varmistaminen, että verkonhaltijoille annetaan sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä riittävästi kannustimia lisätä verkon suorituskykyä ja edistää markkinoiden yhdentymistä; g) kuluttajien saamien hyötyjen varmistaminen kansallisten markkinoiden tehokkaan toiminnan ▐ sekä tosiasiallisen kilpailun edistämisen avulla yhteistyössä kilpailuviranomaisten kanssa sekä kuluttajansuojasta huolehtiminen; h) osallistuminen maakaasualan palvelun ja julkisten palvelujen korkean tason takaamiseen, heikossa asemassa olevien asiakkaiden suojeluun ja tämän direktiivin liitteessä A määriteltyjen kuluttajansuojatoimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseen; i) tarvittavien tietojenvaihtoprosessien yhdenmukaistaminen. 24 c artikla Kansallisen sääntelyviranomaisen tehtävät ja toimivaltuudet 1. Kansallisen sääntelyviranomaisen tehtävänä on tarvittaessa tiiviissä yhteistyössä muiden asianomaisten yhteisön viranomaisten ja kansallisten viranomaisten, siirtoverkonhaltijoiden ja markkinoiden muiden sidosryhmien kanssa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niille erityisesti kuuluvia toimivaltuuksia : a) varmistaa, että siirto- ja jakeluverkonhaltijat, ja tarvittaessa verkkojen omistajat, sekä kaikki maakaasualan yritykset noudattavat tästä direktiivistä ja muusta asiaa koskevasta yhteisön lainsäädännöstä johtuvia velvollisuuksiaan, myös rajat ylittävien kysymysten osalta; b) ehdä rajat ylittäviä kysymyksiä koskevaa yhteistyötä muiden jäsenvaltioiden kansallisten sääntelyviranomaisten ja viraston kanssa sekä varmistaa, että siirtoinfrastruktuurien välillä on riittävästi yhteenliittämiskapasiteettia tehokasta kokonaismarkkinoiden arviointia ja toimitusvarmuutta koskevien kriteerien täyttämiseksi syrjimättä eri jäsenvaltioiden toimitusyrityksiä; c) noudattaa komission ja viraston kaikkia asiaa koskevia sitovia päätöksiä ja panna ne täytäntöön; d) antaa vuosittain kertomus toiminnastaan ja tehtäviensä toteuttamisesta jäsenvaltioiden asianomaisille viranomaisille, komissiolle ja virastolle. Kertomuksessa on esitettävä toteutetut toimenpiteet ja saavutetut tulokset kunkin tässä artiklassa luetellun tehtävän osalta; e) valvoa tällä direktiivillä ja muulla asiaa koskevalla yhteisön lainsäädännöllä säädettyjen eriyttämistä koskevien vaatimusten noudattamista ja varmistaa, ettei siirtoon, jakeluun, varastointiin, nesteytetyn maakaasun käsittelyyn sekä toimitukseen liittyvien toimintojen välillä esiinny ristiinsubventioita , ja varmistaa, että jakelu- ja siirtotariffit vahvistetaan hyvissä ajoin ennen niitä jaksoja, jolloin niitä sovelletaan ; f) tarkastaa siirtoverkonhaltijoiden investointisuunnitelmat ja esittää vuosikertomuksessaan arviointi siitä, kuinka siirtoverkonhaltijoiden investointisuunnitelmat vastaavat asetuksen (EY) N:o 1775/2005 2 c artiklassa tarkoitettua Euroopan laajuista 10-vuotista verkon kehittämissuunnitelmaa; siirtoverkonhaltijoiden investointisuunnitelmilla on varmistettava, että työntekijöiden ammattitaito ja määrä riittävät palveluvelvoitteiden täyttämiseen; jos siirtoverkonhaltija ei noudata investointisuunnitelmaa, sille on määrättävä oikeasuhteisia seuraamuksia viraston antamien suuntaviivojen mukaisesti; g) hyväksyä siirtoverkonhaltijoiden vuotuiset investointisuunnitelmat; h) seurata verkon varmuutta ja luotettavuutta koskevien vaatimusten noudattamista, laatia tai hyväksyä palvelun ja toimitusten laatua koskevia normeja ja vaatimuksia, arvioida toimintaa suoritetun palvelun ja toimitusten laadun kannalta ja arvioida verkon varmuutta ja luotettavuutta koskevia sääntöjä; i) seurata avoimuuden tasoa ja varmistaa, että verkonhaltijat noudattavat avoimuutta koskevia velvollisuuksia; j) seurata markkinoiden avaamisen ja kilpailun astetta tukku- ja vähittäismyyntitasoilla, mukaan luettuina maakaasupörssit, kotitalouksien maksamat hinnat, toimittajaa vaihtaneiden asiakkaiden määrä, verkosta kytkettyjen asiakkaiden määrä ja kotitalouksien sovitussa muodossa tekemät valitukset, sekä mahdollisia kilpailun vääristymiä tai rajoituksia yhteistyössä kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa, mihin sisältyy kaikkien asiaa koskevien tietojen antaminen, sekä saattaa tarvittaessa tapaukset asianomaisten kilpailuviranomaisten käsiteltäviksi; k) valvoa rajoittavien sopimuskäytäntöjen esiintymistä, mukaan luettuna yksinoikeutta koskevat sopimusehdot, jotka voivat estää muita asiakkaita kuin kotitalouksia tekemästä samanaikaisesti sopimuksia useamman kuin yhden toimittajan kanssa tai rajoittaa tällaisten asiakkaiden valinnanvapautta, sekä tarvittaessa ilmoittaa tällaisista käytännöistä kansallisille kilpailuviranomaisille; l) ottaen täysin huomioon perustamissopimuksen asiaankuuluvat määräykset edistää energiankuluttajien ja -toimittajien välisiä pitkän aikavälin sopimuksia, joilla edistetään energian tuotannon ja jakelun parantamista ja annetaan samalla kuluttajille osuus saaduista hyödyistä edellyttäen, että niillä voidaan edistää energia-alan investointitason parantamista; m) seurata aikaa, jonka siirto- ja jakeluyritykset käyttävät liitäntöjen ja korjausten suorittamiseen , ja määrätä seuraamuksia viraston antamien suuntaviivojen mukaisesti, mikäli näitä määräaikoja ylitetään ilman perusteltua syytä ; n) seurata ▐ varastojen, putkilinjavarastoinnin ja muiden lisäpalvelujen käyttöoikeuksien edellytyksiä kuten 19 artiklassa säädetään; o) varmistaa maakaasualan julkisten palvelujen korkea taso, heikossa asemassa olevien asiakkaiden suojelu ja tämän direktiivin liitteessä A määriteltyjen kuluttajansuojatoimenpiteiden tehokkuus ja täytäntöönpano , sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltaa; p) julkaista vähintään vuosittain suosituksia siitä, ovatko toimitustariffit 3 artiklan mukaisia , ja kiinnittää näissä suosituksissa asianmukaista huomiota säänneltyjen hintojen (tukkuhinnat ja loppukäyttäjähinnat) vaikutukseen markkinoiden toimintaan ; q) varmistaa kaikille markkinaosapuolille tehokas ja yhdenvertainen mahdollisuus saada asiakkaiden kulutustietoja, mukaan luettuna tiedot hinnoista ja kaikista liitännäiskustannuksista, tällaisten kuluttajatietojen helposti ymmärrettävän yhdenmukaistetun muodon soveltaminen sekä todellisen kulutuksen mukaan määräytyvä riittävä etukäteismaksu sekä kaikille asiakkaille tarjottava mahdollisuus saada liitteessä A olevassa h kohdassa tarkoitettuja tietoja nopeasti ; r) seurata siirtoverkonhaltijoiden, jakeluverkonhaltijoiden, toimittajien ja asiakkaiden ja muiden markkinaosapuolten asemaa ja vastuita koskevien sääntöjen täytäntöönpanoa asetuksen (EY) N:o 1775/2005 8 b artiklan mukaisesti; s) asettaa tai hyväksyä verkkoon pääsyä koskevia tariffeja ja julkaista tariffien asettamisessa käytetty menettely; t) varmistaa, että hintojen vaihtelu tukkumarkkinoilla on avointa; ja u) seurata niiden perusteiden asianmukaista soveltamista, joiden mukaisesti määritetään, kuuluuko varasto 19 artiklan 3 kohdan vai 4 kohdan soveltamisalaan. ║ 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisille sääntelyviranomaisille annetaan toimivaltuudet, joiden nojalla ne voivat hoitaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tehtävänsä tehokkaasti ja viiveettä. Tätä varten kansallisella sääntelyviranomaisella on oltava muun muassa valtuudet: a) tehdä maakaasualan yrityksiä sitovia päätöksiä; b) tehdä yhteistyössä kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa kaasumarkkinoiden toimintaa koskevia tutkimuksia ja päättää▐ asiamukaisista ja oikeasuhteisista toimenpiteistä, jotka ovat tarpeen tosiasiallisen kilpailun edistämiseksi ja markkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi, mukaan luettuina kaasunsiirtokapasiteetin vapauttamisohjelmat; c) pyytää maakaasualan yrityksiltä kaikkia sen tehtävien toteuttamisen kannalta merkityksellisiä tietoja; d) määrätä tehokkaita, asianmukaisia ja varoittavia seuraamuksia maakaasualan yrityksille, jotka eivät täytä velvollisuuksiaan, jotka johtuvat tästä direktiivistä tai kansallisen sääntelyviranomaisen tai viraston tekemistä päätöksistä , tai kehottaa toimivaltaista yksikköä määräämään seuraamukset; lisäksi määrätä enintään kymmentä prosenttia siirtoverkonhaltijan vuosittaisesta liikevaihdosta vastaavia sakkoja tai ehdottaa tällaisten seuraamusten määräämistä siirtoverkonhaltijalle tai tapauksesta riippuen vertikaalisesti integroituneelle yritykselle, jos nämä eivät täytä tämän direktiivin mukaisia velvoitteitaan; e) suorittaa tutkimuksia ja ratkaista riitoja 8 ja 9 kohdan nojalla; ja f) hyväksyä 26 artiklassa tarkoitettuja varotoimenpiteitä. 3 . Kun siirtoverkonhaltija on nimetty IV a luvun mukaisesti, sääntelyviranomaiselle on sille 1 ja 2 kohdassa annettujen tehtävien ja valtuuksien lisäksi annettava muun muassa seuraavat tehtävät ja valtuudet: a) määrätä seuraamuksia, sakot mukaan luettuina, 2 kohdan d alakohdan mukaisesti vertikaalisesti integroitunutta yritystä suosivista, muita syrjivistä käytännöistä; b) seurata siirtoverkonhaltijan ja vertikaalisesti integroituneen yrityksen välistä viestintää sen varmistamiseksi, että siirtoverkonhaltija täyttää velvoitteensa; c) toimia riitojen ratkaisusta vastaavana viranomaisena vertikaalisesti integroituneen yrityksen ja siirtoverkonhaltijan välillä kaikissa valituksissa, joita kumpi tahansa osapuoli tekee 8 kohdan mukaisesti; d) seurata vertikaalisesti integroituneen yrityksen ja siirtoverkonhaltijan välisiä kaupallisia ja rahoituksellisia suhteita lainat mukaan lukien; e) valvoa kaikkia kaupallisia ja rahoituksellisia sopimuksia sen suhteen, noudatetaanko niissä markkinaehtoja; f) pyytää vertikaalisesti integroituneelta yritykseltä selvitys, kun valvonnasta vastaava toimihenkilö on tehnyt sille 12 g artiklan 4 kohdan mukaisen ilmoituksen. Tällaiseen selvitykseen on erityisesti sisällyttävä todisteet siitä, että vertikaalisesti integroitunutta yritystä hyödyttävää syrjintää ei ole harjoitettu; g) suorittaa tarkastuksia vertikaalisesti integroituneen yrityksen ja siirtoverkonhaltijan tiloissa; h) pyytää siirtoverkonhaltijalta mitä tahansa tietoa ja ottaa suoraan yhteyttä siirtoverkonhaltijoiden kaikkiin työntekijöihin; mikäli toiminnan asianmukaisuutta on edelleen syytä epäillä, sama oikeus koskee myös vertikaalisesti integroitunutta yritystä ja sen tytäryhtiöitä; i) suorittaa kaikki tarvittavat tutkimukset siirtoverkonhaltijoista ja, mikäli toiminnan asianmukaisuutta on edelleen syytä epäillä, myös vertikaalisesti integroituneesta yrityksestä ja sen tytäryhtiöistä; tässä yhteydessä sovelletaan perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (24) 20 artiklan säännöksiä; j) määrätä tehokkaita, asianmukaisia ja varoittavia seuraamuksia siirtoverkonhaltijalle ja/tai vertikaalisesti integroituneelle yritykselle, jotka eivät täytä velvollisuuksiaan, jotka johtuvat tästä direktiivistä tai sääntelyviranomaisen tai viraston tekemistä päätöksistä; tähän toimivaltaan sisältyy oikeus: i) määrätä tehokkaita, asianmukaisia ja varoittavia sakkoja, jotka perustuvat siirtoverkonhaltijan tai vertikaalisesti integroituneen yrityksen liikevaihtoon; ii) antaa määräyksiä syrjivän käytännön poistamiseksi; ja iii) peruuttaa siirtoverkonhaltijan toimilupa ainakin osittain, mikäli tällä artiklalla säädettyjä eriyttämistä koskevia säännöksiä rikotaan toistuvasti. 4. Kansallisten sääntelyviranomaisten on vahvistettava tai hyväksyttävä ennen niiden voimaantuloa ehdot ja edellytykset, jotka koskevat: a) liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin, mukaan luettuina siirto- ja jakelutariffit ja niiden laskentamenetelmät tai vaihtoehtoisesti siirto- ja jakelutariffien asettamista ja hyväksymistä koskevat menettelyt ja niiden valvonta mukaan luettuina , sekä ehdot, edellytykset ja tariffit, jotka koskevat oikeutta käyttää nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksia mukaan luettuna niiden laskentamenettelyt tai vaihtoehtoisesti menettelyt niiden tariffien määrittelemiseksi ja hyväksymiseksi, jotka koskevat oikeutta käyttää nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksia . Näiden tariffien on vastattava todellisia kustannuksia, sikäli kuin kustannukset ovat verrattavissa tehokkaan ja rakenteeltaan vastaavan verkonhaltijan kustannuksiin ja ovat avoimia. Niiden on mahdollistettava tarvittavien investointien toteuttaminen verkkoihin ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksiin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten toimivuus; b) tasapainottamispalvelujen tarjontaa , jonka on vastattava kustannuksia mahdollisimman pitkälti, ilman että se vaikuttaa tuloihin, ja asianmukaisesti kannustettava verkonkäyttäjiä tasapainottamaan kaasun syöttämisensä ja ottamisensa; sekä c) pääsyä rajat ylittävään verkkoon, kapasiteetin jakaminen ja siirtorajoitusten hallinta mukaan luettuina. Niillä on oltava toimivalta vaatia siirtoverkonhaltijoita muuttamaan näitä ehtoja ja edellytyksiä. 5. Kansallisten sääntelyviranomaisten on tariffien laskennan ja tasapainottamispalvelujen ehtoja ja edellytyksiä vahvistaessaan tai hyväksyessään varmistettava, että verkonhaltijoille annetaan sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä riittäviä kannustimia parantaa tehokkuutta, edistää markkinoiden yhdentymistä , huolehtia toimitusvarmuudesta ja tukea asiaan liittyviä tutkimustoimia. 6. Kansallisten sääntelyviranomaisten on valvottava kansallisten kaasunsiirtoverkkojen ylikuormituksen hallintaa. Siirtoverkonhaltijat antavat ylikuormituksen hallintaa koskevat menettelytapansa, kapasiteetinjakomenettely mukaan lukien, kansallisten sääntelyviranomaisten hyväksyttäviksi. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat pyytää siirtoverkonhaltijoita tekemään näihin menettelytapoihin muutoksia ennen niiden hyväksymistä . 7. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on oikeus vaatia, että siirtoverkon, ▐ nesteytetyn maakaasun käsittelylaitteiston ja jakeluverkon haltijat tarvittaessa muuttavat tässä artiklassa tarkoitettuja ehtoja ja edellytyksiä, tariffit mukaan luettuina, sen varmistamiseksi, että ne ovat oikeasuhteisia ja niitä sovelletaan syrjimättömällä tavalla. 8. Jos jokin osapuoli haluaa tehdä valituksen siirtoverkon, nesteytetyn maakaasun käsittelylaitteiston , varastointilaitteiston tai jakeluverkon haltijasta, se voi osoittaa valituksensa kansalliselle sääntelyviranomaiselle, joka tekee riitojen ratkaisijana toimivana viranomaisena asiasta päätöksen kahden kuukauden kuluessa valituksen vastaanottamisesta. Tätä määräaikaa voidaan pidentää kahdella kuukaudella, jos kansalliset sääntelyviranomaiset pyytävät lisätietoja. Määräaikaa voidaan pidentää valituksen tekijän suostumuksella. Kansallisen sääntelyviranomaisen päätös on sitova, paitsi jos ja siihen asti kun se kumotaan muutoksenhaussa. 9. Kuka tahansa haittaa kärsinyt osapuoli, jolla on oikeus tehdä valitus tämän artiklan mukaisesti tehdystä menetelmiä koskevasta päätöksestä tai, jos kansallisella sääntelyviranomaisella on velvollisuus neuvotella, ehdotetuista tariffeista ja menetelmistä, voi viimeistään kahden kuukauden kuluessa tai jäsenvaltioiden asettaman lyhyemmän ajanjakson kuluessa päätöksen tai päätösehdotuksen julkaisemisesta esittää valituksen vaatien päätöksen uudelleen tarkastelua. Valituksella ei ole lykkäävää vaikutusta. 10. Jäsenvaltioiden on luotava sellaiset asianmukaiset ja tehokkaat menetelmät ▐ valvonnan ja avoimuuden turvaamiseksi, joilla vältetään määräävän aseman väärinkäyttö etenkin kuluttajien etujen vastaisella tavalla sekä kaikenlainen markkinoiden valtaukseen tähtäävä toiminta. Näissä menetelmissä on otettava huomioon perustamissopimuksen määräykset ja erityisesti sen 82 artikla. 11. Kansallisten sääntelyviranomaisten on perustettava riippumattomia elimiä valitusten käsittelyä varten ja luotava vaihtoehtoisia oikaisumenettelyjä, kuten energia-asiamies tai kuluttajansuojaelin. Näiden elinten tai menettelyjen on taattava valitusten tehokas käsittely ja niiden on oltava parhaiden käytäntöjen kriteerien mukaisia. Kansallisten sääntelyviranomaisten on asetettava standardit ja suuntaviivat, joiden mukaisesti tuottajat ja verkonhaltijat käsittelevät valituksia. 12. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vastuussa olevia luonnollisia tai oikeushenkilöitä vastaan toteutetaan asianmukaiset toimenpiteet, jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaiset hallinnolliset toimet tai rikosoikeudelliset menettelyt mukaan luettuina, jos tässä direktiivissä säädettyjä luottamuksellisuussääntöjä ei ole noudatettu. 13. Edellä 9 ja 10 kohdassa tarkoitetut valitukset eivät rajoita yhteisön oikeuden ja kansallisen lainsäädännön mukaisen muutoksenhakuoikeuden käyttöä. 14. Kansallisten sääntelyviranomaisten tekemien päätösten on oltava perusteltuja ja julkisia oikeudellisen valvonnan mahdollistamiseksi. 15. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisella tasolla on olemassa sopivat järjestelmät, joiden mukaisesti osapuoli, jota kansallisen sääntelyviranomaisen päätös koskee, voi hakea siihen muutosta kansalliselta lainkäyttöelimeltä tai muulta kansalliselta riippumattomalta viranomaiselta , joka on riippumaton asianosaisista osapuolista tai hallituksista . ▐ 24 d artikla Rajat ylittäviä kysymyksiä koskeva sääntelyjärjestelmä 1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on tehtävä tiivistä yhteistyötä keskenään ja kuultava toisiaan sekä annettava toisilleen ja virastolle kaikki tiedot, joita ne tarvitsevat tästä direktiivistä johtuvien tehtäviensä toteuttamiseksi. Vastaanottavan viranomaisen on vaihdettavien tietojen osalta varmistettava sama luottamuksellisuuden taso kuin tiedot lähettäneeltä viranomaiselta edellytetään. 2. Varmistaakseen, että alueellisia kaasumarkkinoita seurataan asianmukaisten sääntelyrakenteiden avulla, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava tiiviissä yhteistyössä viraston kanssa, että niiden alueellisilla markkinoilla huolehditaan ainakin seuraavista tehtävistä: a) yhteistyö vähintään alueellisella tasolla ▐ sellaisten operatiivisten järjestelyjen luomiseksi , joilla voidaan varmistaa verkon optimaalinen hallinta, kehittää yhteisiä kaasupörssejä ja rajat ylittävän kapasiteetin jakamista ja varmistaa , myös uusien yhteenliittymien avulla , yhteenliittämiskapasiteetin riittävä taso alueella ja alueiden välillä , jotta tosiasiallinen kilpailu voi kehittyä ja toimitusvarmuus parantua; b) kaikkien teknisten ja markkinasääntöjen yhdenmukaistaminen vähintään kyseisellä aluetasolla asianomaisten siirtoverkonhaltijoiden ja muiden markkinatoimijoiden osalta; c) ylikuormituksen hallintaa koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen; ja d) sääntöjen hyväksyminen sen varmistamiseksi, että alueellisilla vaihtoon perustuvilla markkinoilla toimivat kaasupörssien omistajat ja/tai hallinnoijat ovat täysin riippumattomia tuotantovälineiden omistajista ja/tai hallinnoijista. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on oltava oikeus tehdä keskenään sopimuksia sääntely-yhteistyön edistämiseksi, ja ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut toimet on tarvittaessa suoritettava tiiviissä yhteistyössä muiden asianomaisten kansallisten viranomaisten kanssa ja rajoittamatta niille erityisesti kuuluvaa toimivaltaa. 3. Viraston on päätettävä vähintään kahta jäsenvaltiota yhdistävän infrastruktuurin sääntelyjärjestelmästä: a) toimivaltaisten kansallisten sääntelyviranomaisten yhteisestä pyynnöstä, tai b) kun toimivaltaiset kansalliset sääntelyviranomaiset eivät ole päässeet sopimukseen asianmukaisesta sääntelyjärjestelmästä kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun asia annettiin näistä sääntelyviranomaisista viimeisen käsiteltäväksi. ▐ 24 e artikla Suuntaviivojen noudattaminen 1. Komissio tai mikä tahansa sääntelyviranomainen voi pyytää virastolta lausuntoa siitä, onko kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös tässä direktiivissä tai asetuksessa (EY) N:o 1775/2005 tarkoitettujen suuntaviivojen mukainen. 2. Viraston on annettava lausuntonsa komissiolle tai sitä pyytäneelle sääntelyviranomaiselle sekä kyseisen päätöksen tehneelle kansalliselle sääntelyviranomaiselle kahden kuukauden kuluessa. 3. Jos päätöksen tehnyt kansallinen sääntelyviranomainen ei noudata viraston lausuntoa neljän kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta, viraston on ilmoitettava asiasta komissiolle. 4. Mikä tahansa kansallinen sääntelyviranomainen voi ilmoittaa komissiolle, jos se katsoo, ettei jonkin kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös ole tässä direktiivissä tai asetuksessa (EY) N:o 1775/2005 tarkoitettujen suuntaviivojen mukainen, kahden kuukauden kuluessa päätöksen tekoajankohdasta. 5. Jos komissio kahden kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut ║ 3 kohdan mukaisesti ilmoituksen siitä, että viraston lausuntoa ei ole noudatettu, tai ║ 4 kohdan mukaisesti ilmoituksen siitä, että suuntaviivoja ei ole noudatettu, tai omasta aloitteestaan kolmen kuukauden kuluessa päätöksen tekoajankohdasta, katsoo, että sääntelyviranomaisen päätös herättää vakavia epäilyjä siitä, onko se tässä direktiivissä tai asetuksessa (EY) N:o 1775/2005 tarkoitettujen suuntaviivojen mukainen, komissio voi päättää asiaa koskevan menettelyn aloittamisesta. Tällaisessa tapauksessa se pyytää kansallista sääntely-viranomaista ja menettelyn osapuolia esittämään huomautuksensa. 6. Kun komissio on päättänyt aloittaa menettelyn, se tekee viimeistään neljän kuukauden kuluessa tällaisen päätöksen tekemisestä lopullisen päätöksen siitä, että se a) ei vastusta kansallisen sääntelyviranomaisen päätöstä, tai b) pyytää asianomaista kansallista sääntelyviranomaista muuttamaan päätöstään tai peruuttamaan sen, jos se katsoo, ettei suuntaviivoja ole noudatettu. 7. Jos komissio ei ole tehnyt päätöstä menettelyn aloittamisesta 5 kohdassa tarkoitetussa määräajassa tai tehnyt lopullista päätöstä 6 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, sen katsotaan olleen vastustamatta kansallisen sääntelyviranomaisen päätöstä. 8. Kansallisen sääntelyviranomaisen on noudatettava päätöksensä muuttamista tai peruuttamista koskevaa komission päätöstä kahden kuukauden kuluessa ja ilmoitettava tästä komissiolle. 9. Komissio antaa suuntaviivoja, joissa kuvataan yksityiskohtaisesti tämän artiklan soveltamiseksi noudatettava menettely. Tämä toimenpide, jonka tarkoituksena on muuttaa tämän direktiivin muita kuin keskeisiä osia täydentämällä sitä, hyväksytään 30 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. 24 f artikla Tietojen säilyttäminen 1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että kaasuntoimittajat pitävät toimivaltaisten viranomaisten saatavilla näille kuuluvien tehtävien täyttämisen mahdollistamiseksi vähintään viiden vuoden ajan merkitykselliset tiedot kaikista kaasuntoimitussopimuksiin ja kaasujohdannaisiin liittyvistä liiketoimista, joita ne ovat toteuttaneet tukkuasiakkaiden ja siirtoverkonhaltijoiden sekä varastointilaitteistojen ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitteistojen haltijoiden kanssa. 2. Tiedot voivat sisältää yksityiskohtaisia tietoja kyseessä olevien liiketoimien ominaispiirteistä kuten kestosta ja toimitus- ja maksusäännöistä, määristä, toteutuspäivistä ja -kellonajoista ja hinnoista sekä tiedot, joiden perusteella kyseinen tukkuasiakas voidaan yksilöidä, sekä määritellyt tiedot kaikista selvittämättä jääneistä kaasuntoimitussopimuksista ja kaasujohdannaisista. 3. Kansallinen sääntelyviranomainen voi päättää asettaa osia näistä tiedoista markkinaosallistujien saataville edellyttäen, ettei yksittäisiä markkinatoimijoita tai yksittäisiä liiketoimia koskevia kaupallisesti arkaluonteisia tietoja julkaista. Tätä kohtaa ei sovelleta direktiivin 2004/39/EY soveltamisalaan kuuluvia rahoitusvälineitä koskeviin tietoihin. ▐ 4. Tämän artiklan säännökset eivät aiheuta direktiivin 2004/39/EY soveltamisalaan kuuluville toimijoille lisävelvollisuuksia 1 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia kohtaan. 5. Jos 1 kohdassa tarkoitettujen viranomaisten on saatava käyttöönsä tietoja, jotka ovat direktiivin 2004/39/EY soveltamisalaan kuuluvien toimijoiden hallussa, mainitun direktiivin nojalla toimivaltaisten viranomaisten on annettava 1 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille niiden tarvitsemat tiedot.