Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi"

(2001/C 148/06)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston direktiiviksi yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi (KOM(2000) 462 lopullinen - 2000/0214 CNS),

ottaa huomioon neuvoston 2. lokakuuta 2000 EY:n perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon puheenjohtajansa 23. lokakuuta 2000 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n "maatalous, maaseudun kehittäminen, kalatalous" tehtäväksi,

ottaa huomioon neuvoston 22. tammikuuta 1980 antaman direktiivin 80/217/ETY yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi,

ottaa huomioon valiokunta 2:n tammikuun 16. päivänä 2001 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 377/2000 rev. 1), jonka esittelijä oli Hans Eveslage, Barßelin kunnanvaltuuston jäsen, Saksan kaupunkien ja kuntien keskusjärjestön varapuheenjohtaja, D, PPE,

hyväksyi 14.-15. helmikuuta 2001 pitämässään 37. täysistunnossa (helmikuun 14. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

Alueiden komitea

1. on tyytyväinen Euroopan komission toimiin tarkoituksena tehostaa yhteisön direktiivillä klassisen sikaruton torjuntaa yhteisön alueella.

2. huomauttaa ehdotetun direktiivin 2 artiklan c kohdan suhteen, ettei "tilan" määritelmästä käy yksiselitteisesti ilmi, mitä maatalouskäyttöön tarkoitettuja rakennuksen osia ja alueita kuuluu sen piiriin. Komitea kehottaakin selventämään, että käsite "tila" tarkoittaa kaikkia sorkkaeläinten pitoon tarkoitettuja tiloja sekä niihin kuuluvia sivurakennuksia ja kyseiseen toimintaan tarkoitettuja alueita.

3. huomauttaa 2 artiklan m kohdan suhteen, että käsite "omistaja" on vakiintunut oikeudellinen käsite, ja se on tämän vuoksi korvattava käsitteellä "karjankasvattaja".

4. toteaa 2 artiklan u kohdan suhteen, ettei "korkean sikatiheyden alueeksi" voida määritellä vain maantieteellistä aluetta 10 kilometrin säteellä tilasta, vaan pikemminkin tulisi viitata todelliseen sikatiheyteen kulloinkin perustettavalla saarto-, valvonta- ja suojavyöhykkeellä.

5. kritisoi 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan sekä 7 artiklan 2 kohdan suhteen sitä, että ilmaisu "riittävä määrä näytteitä" on muotoilultaan liian yleinen ja luo suunnittelun epävarmuutta. Komitea kehottaakin sen sijaan määrittelemään yrityskoon huomioon ottavan laskukaavan otettavien kokeiden määrää varten.

6. huomauttaa 4 artiklan 2 kohdan f ja g alakohdan suhteen, että vaatimus toimivaltaisen viranomaisen antamasta kirjallisesta luvasta henkilöiden ja ajoneuvojen tilalle saapumiseen ja tilalta poistumiseen voi aiheuttaa alue- ja kunnallisviranomaisille kohtuuttoman hallinnollisen ja kustannustaakan odotettavissa olevaan todelliseen hyötyyn verrattuna. Komitea kehottaa pohtimaan, olisiko alue- ja kunnallisviranomaisten arvion mukainen kyseisten henkilöiden ja ajoneuvojen rekisteröinti kantatiedostoon riittävä toimi.

7. muistuttaa 7 artiklan 3 kohdan sekä ehdotetun direktiivin liite V:n suhteen, että tulisi ilmaista selkeästi, ettei ole kyse velvoittavista ja sitovista toimista vaan siitä, että jäsenvaltioiden, alueiden ja kuntien toimivaltaiset viranomaiset voivat läheisyysperiaatteen mukaisesti kussakin yksittäistapauksessa toimia asianmukaisesti ja joustavasti torjuttaessa tehokkaasti sikaruttoa.

8. huomauttaa, että ehdotetun direktiivin 10 artiklassa ehdotetut toimet muodostetulla suojavyöhykkeellä ovat hyvin pitkälle meneviä. Tämän vuoksi Euroopan komissio tulisi yleisesti velvoittaa panemaan toimeen osto-ohjelma, kun saartoaika kestää yli 42 päivää.

9. ehdottaa, että jäsenvaltiot varmistaisivat, että alueilla, joilla kotieläiminä pidettyjen ja/tai luonnonvaraisten sikojen tiheys on korkea, ryhdyttäisiin erityisiin tarkistus- ja valvontatoimiin klassisen sikaruton varhaiseksi tunnistamiseksi.

On tutkittava, voidaanko karjankasvattajat tai metsästysluvan haltijat velvoittaa maksamaan tästä aiheutuvat kustannukset.

10. on erityisen tyytyväinen ehdotetun direktiivin 20 artiklaan, jonka mukaan luonnonvaraisissa sioissa puhjennutta tautia voidaan torjua myös rokotuksin klassisen sikaruton leviämisen estämiseksi.

11. on tyytyväinen ehdotetun direktiivin 19 artiklassa mainittuun hätärokottamisen mahdollisuuteen, jonka mukaan jäsenvaltioiden, alueiden ja kuntien toimivaltaiset viranomaiset voivat tulevaisuudessa päättää hätärokotuksista, sillä ne kykenevät arvioimaan paikallisia oloja ja epidemiologisia yhteyksiä asianmukaisesti itse paikalla.

12. ehdottaa, että mikäli merkittyjä rokotteita on saatavilla, korkean sikatiheyden alueilla voidaan ottaa käyttöön ajallisesti ja paikallisesti rajoitettu kehärokotus lisätoimena klassisen sikaruton torjumiseksi.

13. huomauttaa 19 artiklan 4 kohdan suhteen, että rokotettujen sikojen lihaa voi tuskin enää myydä, ja kehottaa Euroopan komissiota laatimaan ohjelman, jonka mukaan komission on ostettava rokotetut siat ja niistä saatavat tuotteet.

14. suosittaa, että liittymisneuvotteluissa varmistetaan, että keski- ja itäeurooppalaiset ehdokasmaat voivat soveltaa eläinten terveyttä koskevaa yhteisön lainsäädäntöä torjuttaessa klassista sikaruttoa.

15. kehottaa Euroopan komissiota ehdotettua direktiiviä ajatellen tarkistamaan aiemmat direktiivit 89/662/ETY ja 90/425/ETY ja mahdollisesti mukauttamaan niitä nykytilanteeseen.

Bryssel 14. helmikuuta 2001.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert