Energia on ratkaisevan tärkeässä asemassa arkipäivässämme valojen sytyttämisestä aamulla ajomatkaan töistä kotiin illalla, kotien lämmittämisestä ja sairaaloiden, koulujen ja toimistojen toiminnasta teollisuuden toimintoihin. Siirtyminen käyttämään puhdasta energiaa on erittäin tärkeää, jotta ilmastonmuutosta voidaan torjua tuntuvasti. Energia muokkaa EU:n talouden suorituskykyä ja maailmanlaajuisia geopoliittisia suhteita. Näin ollen energian hintoihin ja kustannuksiin vaikuttavien aikaisempien ja tulevien tekijöiden seurannan ja ymmärtämisen kautta saadaan ratkaisevan tärkeitä taustatietoja energia- ja ilmastopoliittisiin keskusteluihin ja talouden kehitykseen kaikkialla EU:ssa.

EU:n kaasun vähittäismarkkinoiden verotus on kilpailukykysyistä kevyempi yritysten osalta ja myös kotitalouksien osalta eräissä jäsenvaltioissa, joissa kaasu on ollut kotitalouksien pääasiallinen lämmityspolttoaine ja siten ensisijainen tarve. Näin ollen vähittäishinnat määräytyvät pitkälti tukkuhintojen perusteella, ja energiaosatekijä muodostaa jopa 80 prosenttia hinnasta. Absoluuttisesti ilmaistuna energiaosatekijä pieneni 2,4 prosenttia vuosittain teollisuuskäyttäjien osalta, ja sen hajonta pieneni 11 prosenttia kymmenen viime vuoden aikana, mikä on merkki edistymisestä kaasun sisämarkkinoiden päätökseen saattamisessa. On myös kiinnostavaa, että suurten energian teollisuuskäyttäjien verot ja maksut ovat alhaisemmat kuin keskisuurten teollisuuskäyttäjien.

Vaikka sähkön hinnat asetetaan osittain fossiilisten polttoaineiden hintojen perusteella (hintaan vaikuttavat myös muut luonteeltaan kansallisemmat tai alueellisemmat tekijät), maakaasun hinnat perustuvat maailmanlaajuisiin fossiilisten polttoaineiden – öljy mukaan lukien – hintoihin. Kaasun hintojen suuri hajonta vuosina 2011–2014 on selvästi pienentynyt nesteytetyn maakaasun maailmanlaajuisten markkinoiden kasvun ja muiden hankintalähteiden myötä; viime aikoina talouden elpyminen ja öljyn hintojen nousu on kuitenkin nostanut kaasun hintoja. Kuten komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker totesi heinäkuussa 2018, EU:n muodostaa edelleen avoimen markkinan Yhdysvaltojen kasvavalle kaasuviennille. Euroopan ja Aasian hintojen läheneminen kevät- ja kesäkuukausina voisi olla erityisen edullista varastojen täyttämistä ajatellen. Tuottajamaiden (Yhdysvallat, Venäjä, Kanada) hinnat ovat edelleen alemmat kuin nettotuojien (Japani, Kiina, Korea), ja EU sijoittuu niiden väliin.

Fossiilisten polttoaineiden hintojen nousu on EU:lle muistutus ja kannustin lisätä energiatehokkuutta ja vauhdittaa toimia hiilestä irtautumiseksi ja energiasiirtymän toteuttamiseksi. Öljyn ja kaasun hinnat määräytyvät maailmanmarkkinoilla. Ne vaihtelevat maailmanlaajuisen tarjonnan ja kysynnän muutosten mukaan ja ovat (kokonaisuutena) nousseet vuodesta 2016 lähtien muistuttaen useimpia EU:n jäsenvaltioita niiden ”riippuvaisen ostajan” asemasta nettotuojina. Myös sähkön hinnat vaihtelevat välillisesti fossiilisten polttoaineiden hintojen vuoksi. Näin ollen EU on edelleen altis ulkoisille markkinavoimille ja geopolitiikalle, mikä tekee teollisuudesta ja kotitalouksista haavoittuvia hintamuutoksille ja vaikuttaa kauppataseeseen ja koko talouden suorituskykyyn. Euroopan komission mallinnus osoittaa, että jos öljyn hinta on keskimäärin 75 Yhdysvaltain dollaria barrelilta vuonna 2018, tämä supistaa EU:n BKT:tä noin 0,4 prosenttia vuosina 2018 ja 2019 ja lisää inflaatiota 0,6 prosenttiyksikköä vuonna 2018 verrattuna siihen tasoon, joka olisi odotettavissa, jos öljyn hinta olisi pysynyt vuoden 2017 tasolla.

Makrotalouden näkökulmasta keskeinen maailmanlaajuisten fossiilisten polttoaineiden hintojen vaikutusta kuvaava indikaattori on ”tuonnista aiheutuva lasku”, jonka EU maksaa muiden maiden fossiilisten polttoaineiden toimittajille. Tämän laskun arvioitiin vuonna 2017 olleen 266 miljardia euroa, mikä merkitsi 26 prosentin nousua vuoteen 2016 verrattuna (mutta se oli 34 prosenttia vähemmän kuin vuoden 2013 huippuarvo 400 miljardia euroa). Öljyn hinnan nousu on tämän kasvun pääsyy, sillä öljy muodosti tuonnista aiheutuvasta kokonaislaskusta vuonna 2017 68 prosenttia, kaasun osuus oli 28 prosenttia ja kivihiilen osuus 4 prosenttia. Fossiilisten polttoaineiden tuonnilla on huomattava vaikutus EU:n kauppataseeseen, mikä on osoitus EU:n energiariippuvuudesta ja korostaa fossiilisten polttoaineiden hinnoille altistumisen taloudellisia kustannuksia. Nämä kustannukset vaikuttavat suorasti ja merkittävästi yleiseen talouskasvuun. EU on yhä hyvin riippuvainen fossiilisten polttoaineiden tuonnista ja altis epävakaiden maailmanlaajuisten fossiilisten polttoaineiden (etenkin öljyn) hintojen vaikutuksille. Hiilen tuonnin väheneminen sekä hiilen osuuden pieneneminen tuonnista aiheutuvasta laskusta johtuu osittain uusiutuvan energian lisääntyvästä käytöstä EU:n sähkön kokonaistuotannossa. Vaikka energiamenot pienenivät maailmanlaajuisten öljyn ja kaasun hintojen laskun myötä, ne ovat alkaneet kasvaa uudelleen hintojen noustessa. Menot saattavat myös kasvaa vielä nopeammin Yhdysvaltain dollarin ja euron välisen vaihtokurssin epävarmuuden ja epävakauden suhteen. Tuotuja energiahyödykkeitä koskevien maksutapahtumien muuttaminen euromääräisiksi auttaisi vähentämään epävarmuutta niiden kustannuksista.

3.2.Kotitalouksien energiamenot

Euroopan kotitaloudet käyttävät vaihtelevan osuuden tuloistaan energiaan. Osuus riippuu jäsenvaltion kotitalouksien kokonaismenoista. Vuonna 2015 köyhin kymmenesosa kotitalouksista käytti 9,8 prosenttia menoistaan energiaan, liikenne pois luettuna. Keskituloiset kotitaloudet käyttivät 6 prosenttia menoistaan energiaan, ja hyvätuloisten kotitalouksien vastaava osuus oli vielä pienempi. Eri puolilla EU:ta on myös vaihtelua, sillä pohjois- ja länsieurooppalaiset kotitaloudet käyttävät energiaan 4–8 prosenttia ja keski- ja itäeurooppalaiset kotitaloudet 10–15 prosenttia tuloistaan.

Toimenpiteissä, joilla on pyritty puuttumaan energiaköyhyyteen, on perinteisesti keskitytty hintatukiin tai hinnanalennuksiin. Hintojen sääntelyä on käytetty energian hintojen vahvistamiseen kaikilla aloilla. Tämä toimenpide ei kohdistu pienituloisiin kotitalouksiin ja se myös heikentää sekä tuottajien että kuluttajien hintakannustimia samalla, kun se haittaa älykkäiden mittarien kaltaisen tekniikan käyttöönottoa. Kilpailun lisääntymisen vähittäismarkkinoilla odotetaan tuottavan suurempia hyötyjä kaikille kotitalouksille. Varsinkin sähkön vähittäismyyntiyhtiöt ovat useissa jäsenvaltioissa ottaneet käyttöön ”dynaamisia hintasopimuksia”, joissa hyödynnetään uutta teknologiaa ja tarjotaan joustavaa ja markkinoihin reagoivaa hinnoittelua automatisoitujen palvelujen ja älykkään mittauksen avulla. Tämä voi lisätä kotitalouksien vaikutusmahdollisuuksia ja vähentää niiden energiamenoja edellyttämättä edes muutoksia käyttäytymisessä. Vähän energiaa kuluttaville kotitalouksille tällaisten sopimusten käytön on arvioitu säästävän vuosittain 22–70 prosenttia vuotuisten menojen energiahuolto-osatekijästä. Maakaasun osalta odotettavissa olevat hyödyt ovat vain hieman pienemmät. Energian hintojen hallitsemiseksi toteutettavien kotitalouksien hinnoittelutoimenpiteiden lisäksi EU:lla on johtoasema maailmassa kustannuksia vähentävissä energiatehokkuustoimintalinjoissa ja -toimenpiteissä. EU:n perustaman ekosuunnittelu- ja energiamerkintäjärjestelmän mukaisten energiatehokkaiden laitteiden käyttö sekä EU:n lainsäädännöllä ja EU:n ja jäsenvaltioiden rahoitusjärjestelyillä edistettävät rakennusten peruskorjaukset ovat keinoja vähentää energian kulutusta ja siten kotitalouksien energiamenoja.

3.3.Teollisuuden energiakustannukset

Myös eurooppalaisten yritysten energiakustannuksia on seurattava, koska ne ovat merkittäviä Euroopan talouskasvun ja vaurauden kannalta. Energiakustannusten vaihteluväli ja vaikutukset vaihtelevat laajasti talouden eri alojen välillä:

Taulukko 1 – Energian osuus teollisuuden tuotantokustannuksista eri aloilla Esimerkkejä aloista Energian osuus tuotantokustannuksista (vaihteluväli) Keskimääräinen eurooppalainen yritys 0–3 % Tietokoneet ja elektroniikka, moottoriajoneuvot, muut kuljetusvälineet 1 % Jätehuolto ja majoitus- ja ravintola-ala 3–5 % Energiaintensiiviset tuotantoteollisuuden alat Sementti, kalkki ja laasti, keraamiset rakennusaineet, massa ja paperi, lasi, rauta ja teräs, peruskemikaalit, muut kuin rautametallit 3–20 %

Lähde: Eurostat, Trinomics.

Energiakustannusten osuus tuotantokustannuksista on pienentynyt ylivoimaisesti useimmilla vuosien 2008 ja 2015 (viimeisimmät käytettävissä olevat tiedot) välillä tutkituilla aloilla, mikä vahvistaa vuonna 2016 julkaistun energian hintoja ja kustannuksia koskevan kertomuksen havainnot, ja pienentyminen on ollut merkittävintä eräillä energiaintensiivisillä aloilla. Tutkittujen alojen energiakustannusten yhdistetty määrä laski 8 prosenttia vuosina 2010–2015. Näin tapahtui hintojen noususta ja tuotosvaikutusten vakaudesta huolimatta osittain energiaintensiteetissä tapahtuneiden parannusten ansiosta. Energiakustannukset eivät ole lisänneet kokonaistuotantokustannuksia useimmilla viime vuosina analysoiduilla teollisuudenaloilla. Tämä ei kuitenkaan päde kaikkiin energiaintensiivisten alojen alasektoreihin. Esimerkiksi primaarialumiinin tuotannossa energiakustannukset lisääntyivät ja muodostivat 40 prosenttia kokonaistuotantokustannuksista vuonna 2017.

Energiaintensiteetti vaihtelee tutkituilla aloilla huomattavasti tuotantoprosessien mukaan. Kokonaisuutena energiaintensiteetti laski terästeollisuudessa, jalostamoissa, paperiteollisuudessa, maakuljetuksissa, sähkö- ja kaasualalla, muussa kaivostoiminnassa ja maataloudessa ja kasvoi sementin tuotannossa, viljatuotteiden tuotannossa, sahateollisuudessa ja kemikaaliteollisuudessa. Vähemmän energiaintensiivisillä aloilla se pysyi suhteellisen vakaana. Tulokset voivat kuitenkin vaihdella huomattavasti saman teollisuudenalan alasektorien välillä.

Vaikka vertailukelpoisten tietojen löytäminen eri maista on vaikeaa, Euroopan komission käynnistämien tutkimusten perusteella on voitu tehdä joitakin vertailuja. Tiedot niiltä aloilta, joilta tietoja on saatavilla, osoittavat, että energiakustannusten osuus tuotantokustannuksista on EU:ssa yleensä suurempi kuin Aasiassa (Japani, Etelä-Korea) ja samaa tasoa kuin Yhdysvalloissa (lukuun ottamatta alumiini- ja terästeollisuutta, joissa energiakustannusten osuus on Yhdysvalloissa pienempi). EU:n tutkittujen alojen energiaintensiteetti on kautta linjan alhaisempi kuin Kiinassa ja Turkissa ja samaa tasoa kuin Yhdysvalloissa, joskin eri alojen välillä on huomattavaa vaihtelua.

EU:n teollisuuden energiaintensiteetissä on tapahtunut merkittäviä parannuksia, ja energian osuus tuotantokustannuksista on viime aikoina pienentynyt. Muiden maiden teollisuus on kuitenkin joskus tehokkaampaa kuin Euroopan teollisuus, ja hintojen epävakaus viittaa siihen, että yritysten altistuminen energiakustannuksille voi yhä pahentua. Japanin ja Korean teollisuuden altistuminen korkeammille energian hinnoille on itse asiassa tehnyt niistä energiatehokkaampia; energiaa tuottavat maat (Venäjä, Yhdysvallat) ovat vähemmän energiatehokkaita. Kiina muodostaa poikkeuksen. Tässä nähdään jälleen, että energian hintojen nousu voi sinänsä kannustaa vähentämään energiankulutusta ja lisäämään energiatehokkuutta. Tällaiset hintasignaalit edellyttävät kuitenkin liitännäistoimenpiteitä, jotta helpotetaan meneillään olevaa teollisuuden hiilestä irtautumista. Tällaiset toimenpiteet voivat olla sääntelytoimia tai taloudellisia toimenpiteitä, ja näin valtion toimista teollisuuden innovoinnin tukemiseksi tulee välttämätön osa energiasiirtymän mahdollistavaa politiikkayhdistelmää.