(22)

Lisätään 22 artiklan jälkeen ║ luku seuraavasti: ”VII a LUKU KANSALLISET SÄÄNTELYVIRANOMAISET 22 a artikla Kansallisten sääntelyviranomaisten nimeäminen ja riippumattomuus 1. Jokaisen jäsenvaltion on nimettävä yksi kansallinen sääntelyviranomainen. 2. Jäsenvaltioiden on taattava kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuus ja varmistettava, että se käyttää toimivaltuuksiaan puolueettomasti ja avoimesti. Tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallinen sääntelyviranomainen on tässä direktiivissä ja asiaan liittyvässä lainsäädännössä sille asetettuja viranomaistehtäviä toteuttaessaan a) oikeudellisesti erillinen ja toiminnallisesti riippumaton kaikista muista julkisista tai yksityisistä elimistä,ja b) sen henkilöstö ja johtohenkilöt toimivat markkinoiden eduista riippumatta, ja c) sen henkilöstö ja johtohenkilöt eivät sääntelytehtäviä suorittaessaan pyydä eivätkä ota suoria ohjeita miltään hallitukselta tai muulta julkiselta tai yksityiseltä elimeltä. 3. Kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuuden suojelemiseksi jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että a) kansallisen sääntelyviranomainen on oikeushenkilö ja sillä on omat rahoituslähteensä ja riittävät henkilöstö- ja taloudelliset resurssit tehtäviensä hoitamiseksi; b) kansallisen sääntelyviranomaisen johtokunnan jäsenet nimitetään vähintään viiden mutta enintään seitsemän vuoden toimikaudeksi, jota ei voida uusia. Ensimmäinen toimikausi on puolella jäsenistä kaksi ja puoli vuotta. Jäsenet voidaan vapauttaa tehtävistään kesken toimikauden ainoastaan, jos he eivät enää täytä tässä artiklassa asetettuja vaatimuksia tai ovat syyllistyneet kansallisen lainsäädännön mukaiseen vakavaan rikkomukseen ; ja c) kansallisen sääntelyviranomaisen rahoitustarpeet katetaan energiamarkkinatoimista saatavilla suorilla tuloilla. 22 b artikla Kansallisen sääntelyviranomaisen toiminnan tavoitteet Tässä direktiivissä määriteltyjä viranomaistehtäviä suorittaessaan kansallisen sääntelyviranomaisen on toteutettava kaikki kohtuulliset toimenpiteet seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: a) kilpailulle avointen, varmojen ja ympäristön kannalta kestävien sähkön sisämarkkinoiden edistäminen yhteisön sisällä , markkinoiden tosiasiallinen avaaminen kaikille yhteisön kuluttajille ja toimittajille sekä sen varmistaminen, että energiantoimitusverkot toimivat tehokkaasti, luotettavasti ja pitkän aikavälin tavoitteet huomioon ottaen, läheisessä yhteistyössä komission, viraston ja muiden maiden kansallisten sääntelyviranomaisten ║ kanssa; b) kilpailulle avointen ja moitteettomasti toimivien ▐ markkinoiden kehittäminen yhteisön alueella a alakohdassa mainitun tavoitteen saavuttamiseksi; c) jäsenvaltioiden välisen sähkökaupan kaikkien rajoitusten poistaminen, muun muassa sellaisen riittävän rajat ylittävän siirtokapasiteetin kehittäminen, jolla voidaan vastata kysyntään ja parantaa kansallisten markkinoiden yhdentymistä rajoituksettomien sähkövirtojen edistämiseksi kaikkialla yhteisössä; d) kuluttajien tarpeisiin suuntautuneiden varmojen, luotettavien ja tehokkaiden verkkojärjestelmien kehittäminen mahdollisimman kustannustehokkaasti sekä verkon riittävyyden edistäminen varmistamalla samalla energiatehokkuus ja suuri- ja pienimuotoisen uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon ja hajautetun sähköntuotannon integroiminen sekä siirto- että jakeluverkkoihin ; e) uuden sähköntuotantokapasiteetin verkkoon pääsyn helpottaminen erityisesti poistamalla esteitä, jotka voisivat estää uusien toimijoiden ja uusiutuviin energialähteisiin perustuvan tuotannon markkinoille tulon; f) sen varmistaminen, että verkonhaltijoille annetaan sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä riittävästi kannustimia lisätä verkon suorituskykyä ja edistää markkinoiden yhdentymistä; g) asiakkaiden etujen varmistaminen kansallisten markkinoiden tehokkaan toiminnan avulla, kuluttajansuojasta huolehtiminen ja tosiasiallisen kilpailun edistäminen yhteistyössä kilpailuviranomaisten kanssa; h) yleispalvelun ja julkisen palvelun korkeiden standardien täyttämisen edistäminen sekä tuki heikossa asemassa olevien asiakkaiden suojelemiseksi ja sen varmistamiseksi, että liitteessä A tarkoitetut kuluttajansuojatoimenpiteet ovat tehokkaita; ja i) tarvittavien tiedonvaihtoprosessien yhdenmukaistaminen. 22 c artikla Kansallisen sääntelyviranomaisen tehtävät ja toimivaltuudet 1. Kansallisen sääntelyviranomaisen tehtävänä on , tarvittaessa tiiviissä yhteydenpidossa yhteisön tai muiden asianomaisten kansallisten elinten, siirtoverkonhaltijoiden ja markkinoiden muiden sidosryhmien kanssa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta näiden erityisiä toimivaltuuksia, a) asettaa tai hyväksyä itsenäisesti ja avointen kriteerien perusteella säännellyt verkkotariffit ja verkkotariffien osat; b) varmistaa, että siirto- ja jakeluverkonhaltijat, ja tarvittaessa verkkojen omistajat, sekä kaikki sähköalan yritykset noudattavat tästä direktiivistä ja muusta asiaa koskevasta yhteisön lainsäädännöstä johtuvia velvollisuuksiaan, myös rajat ylittävien kysymysten osalta; c) tehdä rajat ylittäviä kysymyksiä koskevaa yhteistyötä muiden jäsenvaltioiden kansallisten sääntelyviranomaisten ja viraston kanssa , sekä varmistaa, että siirtoinfrastruktuurien välillä on riittävästi yhteenliittämiskapasiteettia markkinoiden tehokasta kokonaisarviointia ja toimitusvarmuutta koskevien kriteerien täyttämiseksi syrjimättä eri jäsenvaltioiden sähköntoimittajia ; d) noudattaa komission ja viraston kaikkia asiaa koskevia sitovia päätöksiä ja panna ne täytäntöön; e) antaa vuosittain kertomus toiminnastaan ja tehtäviensä toteuttamisesta komissiolle, virastolle ja jäsenvaltioiden asianomaisille viranomaisille ║. Kertomuksessa on esitettävä toteutetut toimenpiteet ja saavutetut tulokset kunkin tässä artiklassa luetellun tehtävän osalta; f) valvoa tämän direktiivin ja muun asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisten eriyttämisvaatimusten noudattamista ja varmistaa, ettei siirtoon, jakeluun ja toimitukseen liittyvien toimintojen välillä esiinny ristiinsubventioita , sekä varmistaa, että jakelu- ja siirtotariffit vahvistetaan hyvissä ajoin ennen niitä jaksoja, jolloin niitä sovelletaan ; g) tarkastaa siirtoverkonhaltijoiden investointisuunnitelmat ja esittää vuosikertomuksessaan arviointi siitä, kuinka siirtoverkonhaltijoiden investointisuunnitelmat vastaavat asetuksen (EY) N:o 1228/2003 2 c artiklan 1 kohdassa tarkoitettua Euroopan laajuista 10-vuotista verkon investointisuunnitelmaa ; 10-vuotisella investointisuunnitelmalla luodaan investointikannustimia ja varmistetaan, että työvoiman laatu ja määrä riittävät palveluvelvoitteiden täyttämiseen; jos asianomainen verkonhaltija ei noudata 10-vuotista investointisuunnitelmaa, kansallinen sääntelyviranomainen määrää sille oikeasuhteisia seuraamuksia viraston antamien suositusten mukaisesti; h) hyväksyä siirtoverkonhaltijoiden vuotuiset investointisuunnitelmat; i) seurata verkon varmuutta ja luotettavuutta koskevien vaatimusten noudattamista, laatia tai hyväksyä palvelun ja toimitusten laatua koskevia normeja ja vaatimuksia, arvioida toimintaa suoritetun palvelun ja toimitusten laadun kannalta ja arvioida verkon varmuutta ja luotettavuutta koskevia sääntöjä; j) seurata avoimuuden tasoa ja varmistaa, että sähköalan yritykset noudattavat avoimuutta koskevia velvollisuuksia; k) kannustaa kehittämään keskeytettävissä olevia eurooppalaisia toimitussopimuksia; l) seurata markkinoiden tosiasiallisen avaamisen ja kilpailun astetta tukku- ja vähittäismyyntitasoilla, mukaan luettuina sähköpörssit, kotitalouksien maksamat hinnat, toimittajaa vaihtaneiden asiakkaiden määrä, todellista kulutusta heijastavat asianmukaiset ennakkomaksuehdot, verkkoon kytkettyjen ja verkosta kytkettyjen asiakkaiden määrä , ylläpitokustannukset ja kotitalouksien sovitussa muodossa tekemät valitukset, sekä mahdollisia kilpailun vääristymiä tai rajoituksia yhteistyössä kilpailuviranomaisten kanssa, mihin sisältyy kaikkien asiaa koskevien tietojen antaminen, sekä saattaa tarvittaessa tapaukset asianomaisten kilpailuviranomaisten käsiteltäviksi; m) seurata rajoittavien sopimuskäytäntöjen esiintymistä, mukaan luettuna yksinoikeuslausekkeet, joilla voidaan estää muita kuin kotitalousasiakkaita tekemästä samanaikaisesti sopimuksia useamman kuin yhden toimittajan kanssa tai rajoittaa niiden vapautta tehdä tällaisia sopimuksia, ja tarvittaessa ilmoittaa kansallisille kilpailuviranomaisille tällaisista käytännöistä; n) edistää, perustamissopimuksen määräykset täysimääräisesti huomioon ottaen, energiankuluttajien ja -toimittajien välisiä pitkäaikaisia sopimuksia, jotka auttavat tehostamaan energian tuotantoa ja jakelua ja antavat samalla kuluttajille mahdollisuuden hyötyä syntyvistä eduista, edellyttäen että kyseisillä sopimuksilla voidaan myös edistää energia-alan optimaalista investointitasoa; o) tunnustaa sopimusvapaus pitkän aikavälin sopimusten osalta ja mahdollisuus tehdä varoihin perustuvia sopimuksia edellyttäen, että ne ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia; p) seurata aikaa, jonka siirto- ja jakeluyritykset käyttävät liitäntöjen ja korjausten suorittamiseen , sekä määrätä seuraamuksia viraston antamien suuntaviivojen mukaisesti, jos liitäntöjen ja korjausten suorittamiseen käytetty aika on aiheettomasti kohtuuttoman pitkä ; q) seurata sähköalan yleispalvelun ja julkisen palvelun korkeaa tasoa ja heikossa asemassa olevien asiakkaiden suojelua , sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltaa; r) varmistaa liitteessä A vahvistettujen kuluttajansuojatoimenpiteiden tehokkuus ja täytäntöönpano; s) julkaista vähintään vuosittain suosituksia siitä, ovatko toimitustariffit 3 artiklan mukaisia , ja kiinnittää näissä suosituksissa asianmukaista huomiota säänneltyjen hintojen kuten tukkumarkkina- ja loppuasiakashintojen vaikutukseen markkinoiden toimintaan ; t) ilmoittaa kansallisille kilpailuviranomaisille ja komissiolle jäsenvaltioista, joissa säännellyt tariffit ovat markkinahintaa alhaisempia; u) laatia loppuasiakkaiden suhteita toimittajiin, jakelijoihin ja kulutuksen mittauksesta vastaaviin toimijoihin koskevat vakiosäännöt, joissa käsitellään ainakin mahdollisuutta saada asiakkaiden kulutustietoja , myös hinnoista ja muista liitännäiskuluista , kuluttajatietojen helposti ymmärrettävän yhdenmukaistetun muodon soveltamista , todellista kulutusta heijastavia asianmukaisia ennakkomaksuja sekä kaikkien kuluttajien mahdollisuutta saada nopeasti liitteessä A olevassa h alakohdassa tarkoitettuja tietoja; v) seurata siirtoverkonhaltijoiden, jakeluverkonhaltijoiden, toimittajien ja asiakkaiden ja muiden markkinaosapuolten asemaa ja vastuita koskevien sääntöjen täytäntöönpanoa asetuksen (EY) N:o 1228/2003 mukaisesti; w) seurata tuotantokapasiteettiin tehtäviä investointeja suhteessa toimitusvarmuuteen; x) käyttää tarvittaessa veto-oikeutta siirtoverkonhaltijoiden yleisestä johtamisesta vastaavien henkilöiden nimitys- ja erottamispäätöksissä; y) vahvistaa tai hyväksyä verkkoon pääsyä koskevia tariffeja ja julkaista tariffien vahvistamismenetelmät; z) laatia tai hyväksyä palvelun laadun standardit, seurata niiden täytäntöönpanoa ja määrätä seuraamuksia standardien noudattamatta jättämisestä; aa) seurata 24 artiklassa tarkoitettujen varotoimenpiteiden täytäntöönpanoa; ab) yhdenmukaistaa tärkeimpiä markkinaprosesseja koskevat tiedonvaihtomenettelyt aluetasolla; ac) asettaa markkinoilla, joilla kilpailu on riittämätöntä, määräajan sovellettavia hintakattoja kuluttajien suojaamiseksi määräävän markkina-aseman väärinkäytöltä ja vahvistaa hintakatot riittävän korkeiksi, jottei niillä estetä uusien toimijoiden tuloa markkinoille tai markkinoilla jo kilpailevien toimijoiden toiminnan laajentamista; ad) tarkastaa siirtoverkonhaltijoiden ylläpitomenettelyt; ae) kehittää yhdessä asianomaisten suunnitteluviranomaisten kanssa suuntaviivoja kestoltaan rajoitetusta lupamenettelystä, jotta uusia toimijoita kannustettaisiin ryhtymään sähkön tuotantoon ja kauppaan; ja af) varmistaa tukkumarkkinoiden hintavaihteluiden avoimuus. 2. Jos jäsenvaltio niin säätää, muu viranomainen kuin kansallinen sääntelyviranomainen voi suorittaa 1 kohdassa tarkoitetut valvontavelvollisuudet. Siinä tapauksessa valvonnasta saadut tiedot on annettava kansallisen sääntelyviranomaisen käyttöön mahdollisimman pian. Kansallisen sääntelyviranomaisen on 1 kohdassa tarkoitettuja velvollisuuksia suorittaessaan tarvittaessa kuultava siirtoverkonhaltijoita ja tehtävä tiivistä yhteistyötä muiden asianomaisten kansallisten viranomaisten kanssa parempaa sääntelyä koskevien periaatteiden mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niiden riippumattomuutta ja omaa erityistä toimivaltaa. 3. Jos 10 artiklan nojalla on nimetty riippumaton verkonhaltija, kansallisen sääntelyviranomaisen on sille edellä 1 kohdassa asetettujen tehtävien lisäksi: a) valvottava, että siirtoverkon omistaja ja riippumaton verkonhaltija noudattavat tästä artiklasta johtuvia velvollisuuksiaan, ja määrättävä velvollisuuksien rikkomisesta seuraamuksia 5 kohdan d alakohdan mukaisesti; b) valvottava riippumattoman verkonhaltijan ja siirtoverkon omistajan välisiä suhteita ja tiedonvaihtoa se varmistamiseksi, että riippumaton verkonhaltija noudattaa velvollisuuksiaan, ja erityisesti hyväksyttävä sopimukset ja toimittava riitojen ratkaisusta vastaavana viranomaisena riippumattoman verkonhaltijan ja siirtoverkon omistajan välillä kaikissa valituksissa, joita kumpi tahansa osapuoli tekee 10 kohdan mukaisesti: c) hyväksyttävä ensimmäisen 10-vuotisen verkon kehittämissuunnitelman osalta investointisuunnitelma ja monivuotinen verkon kehittämissuunnitelma, jotka riippumaton verkonhaltija esittää vuosittain, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan 2 c kohdassa tarkoitetun menettelyn soveltamista; d) varmistettava, että riippumattomien verkonhaltijoiden perimiin verkkoonpääsytariffeihin sisältyy siirtoverkon omistajalle tai omistajille maksettava korvaus, joka tarjoaa riittävän korvauksen verkko-omaisuudesta ja siihen tehdyistä uusista investoinneista; e) voitava suorittaa tarkastuksia siirtoverkon omistajan ja riippumattoman verkonhaltijan toimitiloissa; ja f) valvottava niiden siirtorajoitusmaksujen käyttöä, joita riippumattoman verkonhaltija on kerännyt ║ asetuksen (EY) N:o 1228/2003 ║ 6 artiklan 6 kohdan mukaisesti. 4. Valvoessaan 1 kohdan l alakohdan mukaisesti kansallisia sähkömarkkinoita, muun muassa tukku- ja vähittäishintoja, kansallisten sääntelyviranomaisten on otettava käyttöön yhdenmukaistetut menetelmät, joista on sovittu viraston kanssa ja jotka virasto on hyväksynyt. 5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisille sääntelyviranomaisille annetaan toimivaltuudet, joiden nojalla ne voivat toteuttaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tehtävänsä tehokkaasti ja viiveettä. Tätä varten kansallisella sääntelyviranomaisella on oltava muun muassa valtuudet: a) tehdä sähköalan yrityksiä sitovia päätöksiä; b) tehdä yhteistyössä kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa sähkömarkkinoiden toimintaa koskevia tutkimuksia ja päättää ▐ asiamukaisista ja oikeasuhteisista toimenpiteistä, jotka ovat tarpeen tosiasiallisen kilpailun edistämiseksi ja markkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ▐; c) saada sähköalan yrityksiltä kaikkia sen tehtävien toteuttamisen kannalta merkityksellisiä tietoja , mukaan lukien perustelut kolmannen osapuolen pääsyn epäämiselle sekä kaikki tiedot verkon vahvistamisen edellyttämistä toimenpiteistä, sekä tehdä tarvittaessa yhteistyötä rahoitusmarkkinoiden sääntelyviranomaisten kanssa ; d) määrätä tehokkaita, asianmukaisia ja varoittavia seuraamuksia sähköalan yrityksille, jotka eivät täytä velvollisuuksiaan, jotka johtuvat tästä direktiivistä tai sääntelyviranomaisen tai viraston tekemistä päätöksistä; e) suorittaa tutkimuksia ja ratkaista riitoja 10 ja 11 kohdan nojalla; f) hyväksyä 24 artiklassa tarkoitettuja varotoimenpiteitä. 6. Kansallisten sääntelyviranomaisten on vahvistettava tai hyväksyttävä ennen niiden voimaantuloa ehdot ║, jotka koskevat a) liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin, siirto- ja jakelutariffit ja niiden vahvistamismenetelmät tai vaihtoehtoisesti siirto- ja jakelutariffien vahvistamista ja hyväksymistä koskevat menetelmät ja niiden valvonta mukaan luettuina. Näiden tariffien on heijastettava aiheutuneita todellisia kustannuksia siinä määrin kuin kyseiset kustannukset vastaavat jonkin tehokkaan toimijan kustannuksia, ja niiden on oltava avoimia. Niiden on mahdollistettava tarvittavien verkkoinvestointien toteuttaminen ▐ niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus . Tariffit eivät saa syrjiä uusia tulokkaita ; b) sellaisten tasapainottamispalvelujen tarjontaa , jotka heijastavat kustannuksia ja ovat mahdollisimman suuressa määrin tuloneutraaleja, mutta tarjoavat verkkojen käyttäjille asianmukaisia kannustimia niiden syötteen ja poistojen tasapainottamiseksi; niiden on oltava oikeudenmukaisia ja syrjimättömiä ja perustuttava objektiivisiin kriteereihin; c) pääsyä rajat ylittäviin infrastruktuureihin, mukaan lukien kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevat menettelyt. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on oikeus vaatia siirtoverkonhaltijoita muuttamaan kyseisiä ehtoja. 7. Kansallisten sääntelyviranomaisten on tariffien ja tasapainottamispalvelujen ehtoja vahvistaessaan tai hyväksyessään varmistettava, että verkonhaltijoille annetaan sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä riittäviä kannustimia parantaa tehokkuutta, edistää markkinoiden yhdentymistä , turvata toimitusvarmuus ja tukea asiaan liittyviä tutkimustoimia. 8. Kansallisten sääntelyviranomaisten on valvottava ylikuormituksen hallintaa kansallisissa sähköjärjestelmissä ja rajayhdysjohdoissa. Siirtoverkonhaltijoiden on toimitettava ylikuormituksen hallintamenettelynsä, kapasiteetin jako mukaan lukien, kansallisten sääntelyviranomaisten hyväksyttäväksi. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat pyytää tekemään muutoksia kyseisiin menettelyihin ennen kuin ne hyväksytään. 9. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on oikeus vaatia, että siirto- ja jakeluverkonhaltijat tarvittaessa muuttavat tässä artiklassa tarkoitettuja ehtoja ▐ sen varmistamiseksi, että ne ovat oikeasuhteisia ja niitä sovelletaan syrjimättömällä tavalla. Jos siirto- ja jakelutariffien vahvistaminen viivästyy, kansallisilla sääntelyviranomaisilla on valtuudet vahvistaa alustavat siirto- ja jakelutariffit ja päättää asiaankuuluvista korvaustoimenpiteistä, mikäli lopulliset tariffit eroavat tilapäisistä tariffeista. 10. Jos jokin osapuoli haluaa tehdä siirto- tai jakeluverkonhaltijan tästä direktiivistä johtuvia velvollisuuksia koskevan valituksen verkonhaltijasta , se voi osoittaa valituksensa kansalliselle sääntelyviranomaiselle, joka tekee riitojen ratkaisijana toimivana viranomaisena asiasta päätöksen kahden kuukauden kuluessa valituksen vastaanottamisesta. Tätä määräaikaa voidaan pidentää kahdella kuukaudella, jos kansallinen sääntelyviranomainen pyytää lisätietoja. Määräaikaa voidaan myös pidentää valituksen tekijän suostumuksella. Kansallisen sääntelyviranomaisen päätös on sitova, paitsi jos ja siihen asti kun se kumotaan muutoksenhaussa. 11. Kuka tahansa haittaa kärsinyt osapuoli, jolla on oikeus tehdä valitus tämän artiklan mukaisesti tehdystä menetelmiä koskevasta päätöksestä tai, jos kansallisella sääntelyviranomaisella on velvollisuus neuvotella, ehdotetuista tariffeista tai menetelmistä, voi viimeistään kahden kuukauden kuluessa tai jäsenvaltioiden asettaman lyhyemmän ajanjakson kuluessa päätöksen tai päätösehdotuksen julkaisemisesta esittää valituksen vaatien päätöksen uudelleen tarkastelua. Valituksella ei ole lykkäävää vaikutusta. 12. Jäsenvaltioiden on luotava sellaiset asianmukaiset ja tehokkaat menetelmät sääntelyn, valvonnan ja avoimuuden turvaamiseksi, joilla vältetään määräävän aseman väärinkäyttö etenkin kuluttajien etujen vastaisella tavalla sekä kaikenlainen markkinoiden valtaukseen tähtäävä toiminta. Näissä menetelmissä on otettava huomioon perustamissopimuksen määräykset ja erityisesti sen 82 artikla. 13. Kansallisten sääntelyviranomaisten on perustettava riippumaton elin valitusten käsittelyä varten tai vaihtoehtoinen oikaisujärjestelmä, kuten riippumaton energia-asiamies tai kuluttajansuojaelin. Mainitun elimen tai järjestelmän on käsiteltävä valitukset tehokkaasti ja niiden on noudatettava parhaita käytäntöjä. Kansallisten sääntelyviranomaisten on asetettava normit ja ohjeet, joiden mukaisesti tuottajat ja verkonhaltijat käsittelevät valituksia. 14. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vastuussa olevia luonnollisia tai oikeushenkilöitä vastaan toteutetaan asianmukaiset toimenpiteet, jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaiset hallinnolliset toimet tai rikosoikeudelliset menettelyt mukaan luettuina, jos tässä direktiivissä säädettyjä luottamuksellisuussääntöjä ei ole noudatettu. 15. Edellä 10 ja 11 kohdassa tarkoitetut valitukset eivät rajoita yhteisön oikeuden ja kansallisen lainsäädännön mukaisen muutoksenhakuoikeuden käyttöä. 16. Kansallistensääntelyviranomaisten tekemien päätösten on oltava täysin perusteltuja ja julkisia oikeudellisen valvonnan mahdollistamiseksi . 17. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisella tasolla on olemassa sopivat järjestelmät, joiden mukaisesti osapuoli, jota kansallisen sääntelyviranomaisen päätös koskee, voi hakea siihen muutosta kansalliselta lainkäyttöelimeltä tai muulta riippumattomalta kansalliselta viranomaiselta , joka on riippumaton sekä asianosaisista osapuolista että hallituksesta . ▐ 22 d artikla Rajat ylittäviä kysymyksiä koskeva sääntelyjärjestelmä 1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on tehtävä tiivistä yhteistyötä keskenään ja kuultava toisiaan sekä annettava toisilleen ja virastolle kaikki tiedot, joita ne tarvitsevat tästä direktiivistä johtuvien tehtäviensä toteuttamiseksi. Vastaanottavan viranomaisen on vaihdettavien tietojen osalta varmistettava sama luottamuksellisuuden taso kuin tiedot lähettäneeltä viranomaiselta edellytetään. 2. Jotta mahdollisten alueellisten sähkömarkkinoiden yhdentyminen heijastaisi asianmukaisia sääntelyrakenteita, asianomaisten kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava tiiviissä yhteistyössä viraston kanssa ja sen ohjeita noudattaen, että suoritetaan ainakin seuraavat niiden alueellisten markkinoiden sääntelytehtävät: a) yhteistyö vähintään alueellisella tasolla päämääränä edistää sellaisten operatiivisten järjestelyjen luomista, joilla voidaan varmistaa verkon optimaalinen hallinta, kehittää yhteisiä sähköpörssejä ja rajat ylittävän kapasiteetin jakamista ja varmistaa yhteenliittämiskapasiteetin asianmukainen taso alueella ja alueiden välillä, myös uuden yhteenliittämisen avulla, jotta tosiasiallinen kilpailu voi kehittyä ja toimitusvarmuus parantua; b) kaikkien teknisten ja markkinasääntöjen yhdenmukaistaminen vähintään kyseisellä aluetasolla asianomaisten siirtoverkonhaltijoiden ja muiden markkinatoimijoiden osalta; c) ylikuormituksen hallintaa sekä ylikuormituksen hallinnan tuottojen ja/tai kustannusten oikeudenmukaista jakautumista kaikkien markkinatoimijoiden kesken koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen; d) sääntöjen vahvistaminen sen varmistamiseksi, että kyseisiä alueellisia markkinoita hoitavat sähköpörssien omistajat ja/tai johtajat ovat kaikin puolin riippumattomia tuotanto-omaisuuden omistajiin ja/tai johtajiin nähden. 3. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on oltava oikeus tehdä keskenään sopimuksia sääntely-yhteistyön edistämiseksi, ja 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut toimet on tarvittaessa suoritettava tiiviissä yhteydenpidossa muiden asianomaisten kansallisten viranomaisten kanssa ja rajoittamatta niiden erityistä toimivaltaa. 4. Viraston on päätettävä vähintään kahta jäsenvaltiota yhdistävän infrastruktuurin sääntelyjärjestelmästä: a) toimivaltaisten kansallisten sääntelyviranomaisten yhteisestä pyynnöstä, tai b) kun toimivaltaiset kansalliset sääntelyviranomaiset eivät ole päässeet sopimukseen asianmukaisesta sääntelyjärjestelmästä kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun asia annettiin näistä sääntelyviranomaisista viimeisen käsiteltäväksi. ▐ 22 e artikla Suuntaviivojen noudattaminen 1. Komissio tai mikä tahansa kansallinen sääntelyviranomainen ║ voi pyytää virastolta lausuntoa siitä, onko sääntelyviranomaisen tekemä päätös tässä direktiivissä tai asetuksessa (EY) N:o 1228/2003 tarkoitettujen suuntaviivojen mukainen. 2. Viraston on annettava lausuntonsa komissiolle tai sitä pyytäneelle kansalliselle sääntelyviranomaiselle ║ sekä kyseisen päätöksen tehneelle kansalliselle sääntelyviranomaiselle neljän kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä. 3. Jos päätöksen tehnyt kansallinen sääntelyviranomainen ei noudata viraston lausuntoa neljän kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta, viraston on ilmoitettava asiasta komissiolle. 4. Mikä tahansa kansallinen sääntelyviranomainen voi ilmoittaa komissiolle, jos se katsoo, ettei jonkin kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös ole tässä direktiivissä tai asetuksessa (EY) N:o 1228/2003 tarkoitettujen suuntaviivojen mukainen, kahden kuukauden kuluessa päätöksen tekoajankohdasta. 5. Jos komissio kahden kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut ilmoituksen ║ 3 kohdan mukaisesti siitä, että viraston lausuntoa ei ole noudatettu, tai ║ 4 kohdan mukaisesti siitä, että päätös ei ole suuntaviivojen mukainen, tai omasta aloitteestaan kolmen kuukauden kuluessa päätöksen tekoajankohdasta katsoo, että kansallisen sääntelyviranomaisen päätös herättää vakavia epäilyjä siitä, onko se tässä direktiivissä tai asetuksessa (EY) N:o 1228/2003 tarkoitettujen suuntaviivojen mukainen, komissio voi päättää asiaa koskevan menettelyn aloittamisesta. Tällaisessa tapauksessa komissio pyytää kansallista sääntelyviranomaista ja menettelyn osapuolia esittämään huomautuksensa. 6. Kun komissio on päättänyt aloittaa menettelyn, se tekee viimeistään neljän kuukauden kuluessa tällaisen päätöksen tekemisestä lopullisen päätöksen siitä, että se a) ei vastusta kansallisen sääntelyviranomaisen päätöstä, tai b) pyytää asianomaista kansallista sääntelyviranomaista muuttamaan päätöstään tai peruuttamaan sen, jos se katsoo, ettei suuntaviivoja ole noudatettu. 7. Jos komissio ei ole tehnyt päätöstä menettelyn aloittamisesta 5 kohdassa tarkoitetussa määräajassa tai tehnyt lopullista päätöstä 6 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, sen katsotaan olleen vastustamatta kansallisen sääntelyviranomaisen päätöstä. 8. Kansallisen sääntelyviranomaisen on noudatettava päätöksensä muuttamista tai peruuttamista koskevaa komission päätöstä kahden kuukauden kuluessa ja ilmoitettava tästä komissiolle. ▐ 22 f artikla Tietojen säilyttäminen 1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että sähköntoimittajat pitävät kansallisen sääntelyviranomaisen, kansallisen kilpailuviranomaisen ja komission saatavilla vähintään viiden vuoden ajan merkitykselliset tiedot kaikista sähköntoimitussopimuksiin ja sähköjohdannaisiin liittyvistä liiketoimista, joita ne ovat toteuttaneet tukkuasiakkaiden ja siirtoverkonhaltijoiden kanssa. 2. Tiedoissa on oltava yksityiskohtaiset tiedot kyseessä olevien liiketoimien ominaispiirteistä kuten kestosta ja toimitus- ja maksusäännöistä, määristä, toteutuspäivistä ja -kellonajoista ja hinnoista sekä tiedot, joiden perusteella kyseinen tukkuasiakas voidaan yksilöidä, sekä määritellyt tiedot kaikista selvittämättä jääneistä sähköntoimitussopimuksista ja sähköjohdannaisista. 3. Kansallisen sääntelyviranomaisen on ilmoitettava tutkimuksensa tai pyyntönsä tuloksista markkinaosallistujille ja varmistettava samalla , ettei yksittäisiä markkinatoimijoita tai yksittäisiä liiketoimia koskevia kaupallisesti arkaluonteisia tietoja julkaista ▐. ▐ 4. Tämän artiklan säännökset eivät aiheuta direktiivin 2004/39/EY soveltamisalaan kuuluville toimijoille lisävelvollisuuksia 1 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia kohtaan. 5. Jos 1 kohdassa tarkoitettujen viranomaisten on saatava käyttöönsä tietoja, jotka ovat direktiivin 2004/39/EY soveltamisalaan kuuluvien toimijoiden hallussa, mainitun direktiivin nojalla toimivaltaisten viranomaisten on annettava näille viranomaisille niiden tarvitsemat tiedot.”