Tuki on sallittu Suomen osalta päätöksellä K(2009) 3067, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksillä K(2009) 9122, K(2013) 2809 ja K(2015) 2790, ja myöhemmin päätöksellä (EU) 2018/672 (tiedoksiannettu numerolla C(2016) 8419) sekä Ruotsin osalta päätöksellä K(2010) 6050 ja päätöksellä (EU) 2018/479 (tiedoksiannettu numerolla C(2018) 1622). Komission päätöksellä (EU) 2021/2312 (tiedoksiannettu numerolla C(2021) 8773) jatkettiin Suomea koskevaa järjestelmää vuosiksi 2022–2027, mutta kyseinen ajanjakso ei kuulu tähän viisivuotiskertomukseen liittyvän raportointivelvollisuuden piiriin.

Nurmenviljely on sitä vastoin keskittynyt pohjoisille alueille, sillä nurmea viljellään usein karjatiloilla. Nurmenviljely on kasvinviljelyyn verrattuna suhteellisesti halvempaa pohjoisen tuen alueella. Yli puolet maan rehukasvien tuotannosta sijoittuu pohjoisen tuen alueelle, ja suurin osa tärkkelysperunasta tuotetaan tukialueilla C1 ja C2 (ks. kaavio 1).

Myönnettyjä lupia koskevia raportointivaatimuksia muutettiin raportointikauden aikana tukijärjestelmän yksinkertaistamiseksi. Tiedot raportointikauteen sisältyvinä vuosina myönnetyistä luvista on annettu asianomaisten päätösten mukaisesti, ja ne esitetään jäljempänä taulukoissa 6 ja 7. Ruotsilla oli päätöksen K(2010) 6050 nojalla lupa maksaa tukea vuosittain 318,67 miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 33,37 miljoonaa euroa) vuosina 2016 ja 2017 jäljempänä olevan taulukon 6 mukaisesti. Komission päätöksellä (EU) 2018/479 (tiedoksiannettu numerolla C(2018) 1622) Ruotsi sai luvan maksaa 422,92 miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 40,51 miljoonaa euroa) vuodessa 1. tammikuuta 2018 alkaen. Vuotuisia enimmäismääriä on pidettävä päätöksessä (EU) 2018/479 tarkoitetun viisi kalenterivuotta kestävän kauden aikana myönnetyn tuen vuotuisina keskiarvoina.

Maataloustuotannon jatkumisen ansiosta tukialueella on pystytty säilyttämään monia ympäristöpalveluja ja avointa maatalousmaisemaa, jota on vähän tällä metsävaltaisella seudulla. Tällainen kehitys vähentää osaltaan merkittävästi eroosiota ja ravinteiden huuhtoutumista ja vaikuttaa myönteisesti luonnon monimuotoisuuteen. On syytä huomata, että ilman pohjoista tukea maataloustuotanto saattaisi keskittyä entistä enemmän maan eteläosaan, mikä lisäisi ravinteiden kulkeutumista vesistöihin.

Pellervon taloustutkimuksen mukaan on vaikeaa määrittää pohjoisen tuen suoraa vaikutusta tukialueen yleiseen taloustilanteeseen, sillä siihen vaikuttavat myös muut tekijät, kuten muut tuet, politiikka ja yhteiskunnalliset tekijät. Työllisyyttä ja yritysten määrää koskevien tietojen perusteella voidaan kuitenkin todeta, että pohjoiset C-alueet (ks. kaavio 1) ovat heikommassa asemassa kuin eteläisin maatalousalue A (ks. kaavio 1). Maatalouden työpaikoilla on suhteessa suurempi merkitys pohjoisen tuen alueella (esim. C2-alueella noin 8 % kokonaistyöllisyydestä) kuin muualla maassa (esim. A-alueella 0,8 %). Maatalouden työpaikkojen suuri osuus pohjoisen tuen alueen kokonaistyöllisyydestä korostaa kansallisen tuen merkitystä tälle alalle pohjoisessa.

Yhteenlaskettu kokonaistuki on vaihdellut ja kasvanut hieman viiden viime vuoden aikana, mutta se on pysynyt koko ajan viitetason alapuolella ja suuruusluokaltaan samana vuodesta 1997 lähtien.

4.3 Tuotantomäärät tukialueella

Maitoala

Maito on alueen tärkein maataloustuote, ja sen osuus Ruotsin koko maidontuotannosta on noin 13 prosenttia. Osuus on pysynyt pitkälti samana viisivuotiskaudella, mutta se on pienentynyt viitevuoden 1991 perustasosta (15 %). Raportointikaudella lehmänmaidon tuotantoa varten maksettiin tukea keskimäärin 342 miljoonaa Ruotsin kruunua vuodessa (vuosina 2011–2015 keskimäärin 267 miljoonaa Ruotsin kruunua) päätöksellä (EU) 2018/479 sallitun korotuksen mukaisesti.

Maidontuotanto väheni tukialueella noin 3,9 prosenttia raportointikaudella (koko maassa vähennystä oli 3,1 %). Tuotanto väheni suhteellisen tasaisesti koko raportointikauden ajan. Kuljetustukea maksettiin keskimäärin 362 778 tonnista vuodessa (edellisellä viisivuotiskaudella keskimäärin 386 202 tonnista vuodessa). Pohjoisen tuen vaikutus maidontuotannon säilymiseen haastavissa pohjoisissa olosuhteissa näkyy siinä, ettei tuotanto vähentynyt tukialueella enempää kuin muualla maassa.

Siat ja siipikarja

Sianlihantuotanto on vähentynyt alueella hieman viiden vuoden aikana. Yksi ongelmatekijä Pohjois-Ruotsin siankasvattajien kannalta on teurastamojen vähäinen määrä. Se merkitsee pitkiä matkoja tilalta teurastamolle ja heikentää viljelijöiden mahdollisuuksia valita eläinten toimituspaikka ja neuvotella teurashinnoista. Porsastuotantoa varten pidettävien emakoiden osalta sekä tilojen että emakoiden määrä vaihteli kauden aikana hieman maksujen kehityksen mukaan. Vuotuinen tuotanto (keskimäärin 11 436 ey) alittaa selvästi tuotannontekijöiden sallitun kokonaismäärän (17 000 ey).

Kananmunantuotanto vaihteli raportointikaudella vuodesta toiseen. Vuosittainen vaihtelu voi johtua ajankohdasta, jolloin kanat vaihdetaan uusiin. Ruotsin pohjoisosien kananmunantuotanto on suuresti riippuvainen viljapohjaisesta rehusta, sillä viljanviljelyn olosuhteet eivät ole siellä yhtä tuottoisat kuin Ruotsin eteläosissa.

Marjat ja vihannekset

Marjoja ja vihanneksia tuottavat tilat saivat tukea vuosittain keskimäärin 341 hehtaarilta, mikä on viisi prosenttia vähemmän kuin edellisellä viisivuotiskaudella. Pinta-ala vaihteli tuotannon tapaan viiden viime vuoden aikana, ja se on alle puolet tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärästä.

Tuotantomääriä koskevat päätelmät

Maidon tuotantomäärät pysyivät melko samoina, lukuun ottamatta vuonna 2020 tapahtunutta pientä kasvua, joka vastasi koko maassa tapahtunutta kehitystä. Tilanne oli melko vakaa myös muilla aloilla, joskin tuotanto vaihteli vuodesta toiseen. Kaikilla aloilla noudatettiin tiiviisti tukikelpoisten tuotannontekijöiden enimmäismäärää.

4.4 Maatalouselinkeinon kehitys tukialueella

Ruotsin tukialueelle ovat ominaisia alhainen ja harveneva väestötiheys, talouden rajalliset kehitysmahdollisuudet ja heikot edellytykset maatalouden harjoittamiseen. Tilojen pellot ovat tyypillisesti pienempiä, enemmän hajallaan ja epäsäännöllisemmän muotoisia kuin Ruotsissa keskimäärin. Tämä kasvattaa kustannuksia, peltojen välisten etäisyyksien vuoksi myös tilojen sisäisiä kuljetuskustannuksia. Pohjoisen tuen alueeseen kuuluvien pohjoisimpien läänien osuus kansallisesta tuotannosta (alueellisena bruttokansantuotteena ilmaistuna) on pienentynyt ja vaihdellut hieman vuosittain vuodesta 1995 vuoteen 2015 ja sen jälkeen tasoittunut (kyseisten läänien alueellisen bruttokansantuotteen osuus maan yhteenlasketusta BKT:stä on noin 13 %).

Alueen tärkein maataloustuote on maito, ja sen osuus Ruotsin koko maidontuotannosta on noin 13 prosenttia (vuonna 1991 osuus oli 15 %). Tuottajien määrä väheni alueella sekä koko maassa 20 prosenttia vuodesta 2016 vuoteen 2020, kun taas lehmien määrä väheni alueella kymmenen prosenttia ja koko maassa kahdeksan prosenttia. Maidontuotanto väheni alueella hitaammin (–3,9 %) mutta nopeammin kuin koko maassa (–3,1 %). Tukialueella tuotettiin vuonna 2020 maitoa 15 000 tonnia vähemmän kuin vuonna 2016. Tukialueen tilojen taloudellinen elinkelpoisuus oli pohjoisesta tuesta ja muista myönnetyistä tuista huolimatta huomattavasti heikompi kuin maan etelä- ja keskiosissa sijaitsevien tilojen. Maataloustuotannossa oleva maa metsävaltaisella pohjoisen tuen alueella auttaa pitämään maiseman avoimena ja edistää näin luonnon monimuotoisuutta. Tukialueiden maatalouskäytännöille on tyypillistä vähemmän voimaperäinen tuotanto, sillä viljelyalat ovat pääasiassa nurmea ja laidunmaita. Niillä käytetään yleensä vähän torjunta-aineita ja lannoitteita. Maatalouden ympäristövaikutukset ovat sen vuoksi vähäisempiä kuin muualla maassa.

Vaikka kyseisen alueen väestömäärä lisääntyi hieman vuosina 2016–2020, kasvu oli huomattavasti vähäisempää kuin muualla maassa, ja näin ollen pohjoisten alueiden ja koko maan väestömäärien ero kasvoi. Tukialueen väestömäärä on vähentynyt kolme prosenttia vuodesta 1990, kun taas muualla Ruotsissa väestömäärä on kasvanut 18 prosenttia.

5. PÄÄTELMÄT

Tässä kertomuksessa selostetaan Suomelle ja Ruotsille vuosina 2016–2020 myönnettyjä pohjoisen tuen lupia ja tuen avulla saatuja tuloksia. Kertomus on koottu jäsenvaltioiden viranomaisten liittymisasiakirjan 143 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimittamien tietojen perusteella.

5.1 Suomi