Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Ilmaston muutos Yhteisön kannan määrittäminen Kioton ilmastokonferenssiin"

(98/C 19/23)

Komissio päätti 6. lokakuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta edellä mainitusta tiedonannosta.

Talous- ja sosiaalikomitea nimitti 29. 30 lokakuuta 1997 pitämässään 349. täysistunnossa (lokakuun 29. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Giampaolo Pellarinin ja hyväksyi seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 79 ääntä puolesta, 25 vastaan, ja 19 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Jos Riossa 1992 pidetty ympäristökonferenssi oli menestys maailman yleisen tietoisuuden lisäämisen ja planeetan tulevaisuuden turvaamiseen tähtäävien velvoitteiden kannalta, pitäisi Kiotossa joulukuussa pidettävän ilmastonmuutosta koskevan sopimuksen osapuolten kolmannen konferenssin olla etappi, jossa osapuolten velvoitteet vahvistetaan oikeudellisesti ja käytännössä.

1.1.1. Riossa allekirjoitettu ja 21. maaliskuuta 1994 voimaan astunut ilmastonmuutosta koskeva sopimus oli alku kestävään kehitykseen tähtäävälle kansainväliselle yhteistyölle. Kuitenkin tavoitteeksi asetettu kasvihuonekaasujen esiintymisen vakauttaminen ilmakehässä tavalla, jolla vältettäisiin vaarallinen puuttuminen ilmastojärjestelmään () on siellä missä siihen on päästy ollut pikemmin muiden tekijöiden ansiota (talouden taantuma ja siitä seurannut energiankulutuksen aleneminen, ydinvoiman käyttö, energialaitosten muuntaminen maakaasukäyttöisiksi, hiilikaivosten sulkeminen jne.), kuin seurausta johdonmukaisesta siirtymisestä ympäristöä säästävään energiaan.

1.1.2. CFC-päästöt ovat vähentyneet huomattavasti Euroopan unionin uraauurtavan roolin ja Montrealin pöytäkirjan sitovien velvoitteiden ansiosta, mutta samaa ei voida sanoa hiilidioksidipäästöistä. Huolimatta energiatehokkuuden parantumisesta on energian kokonaiskulutus lisääntynyt ja siten myös etenkin liikenteen aiheuttamat, kasvihuoneilmiön kannalta erittäin merkittävät hiilidioksidipäästöt ovat lisääntyneet, eikä niitä ole saatu vakautettua vuoden 1990 tasolle.

1.2. Koska Rion tulokset jäivät maailmanlaajuisesti riittämättömiksi, antoi Berliinissä maaliskuussa 1995 kokoontunut sopimusosapuolten ensimmäinen konferenssi teollisuusmaille (jotka on lueteltu sopimuksen liitteessä I) tehtävän omaksua määrällisiä velvoitteita kasvihuonekaasujen rajoittamiseksi ja vähentämiseksi vuoden 2000 jälkeen. Lisäksi velvoitteista piti tehdä oikeudellisesti sitovia pöytäkirjan tai muun vastaavan välineen avulla. Ne maat, joita ei ole lueteltu sopimuksen liitteessä I jäävät uusien velvoitteiden ulkopuolelle. Tämä tukee käsitystä, että suurin osa päästöistä on peräisin teollisuusmaista (etenkin Yhdysvalloista) ja että kehitysmaiden päästöt henkeä kohden suhteutettuna ovat kuitenkin melko alhaiset.

1.3. Hallitustenvälisen asiantuntijaryhmän (IPCC, Intergovernmental Panel on Climate Change) vuoden 1996 alussa julkaisema ilmaston tilaa käsittelevä toinen arviointiraportti tuki Berliinin konferenssin toimeksiantoa. Raportissa korostettiin, että nykyisen tiedon mukaan ihmisen toiminta vaikuttaa huomattavalla tavalla maapallon ilmastoon (). Asiantuntijoiden ensimmäisen raportin sekä Rion ympäristösopimuksen perustana ollut varovaisuusperiaate näyttää jälleen saaneen vahvistusta. Sen vuoksi tarvitaan entistä nopeampia, päättäväisiä ja yhteisesti sovittuja toimia tulevien vahinkojen estämiseksi.

1.4. Kioton konferenssin aattona, odoteltaessa Berliinin kokouksen toimeksiannon täytäntöönpanoa käytäntöön, ainoastaan Euroopan unioni on yrittänyt käytännössä osoittaa, että päästöjä on kolmen kasvihuonekaasun osalta (hiilidioksidi, metaani ja dityppioksidi) mahdollista vähentää vuodelle 2005 asetetun 7,5 prosentin välitavoitteitse 15 %:lla vuoteen 2010 mennessä. Unioni on myös laatinut toteutettavien toimien taloudellisia ja teknisiä piirteitä käsittelevän yksityiskohtaisen työasiakirjan neuvotteluasemiensa tueksi. Periaatteessa esim. Japani, USA ja Australia vastustavat Euroopan kantaa, vaikkeivät ne vielä itse olekaan ottaneet asiaan lopullisesti kantaa. Ne asettavat kuitenkin tavoitteekseen eurooppalaista tavoitetta paljon alhaisemman päästöjen vähentämisen tai yksinkertaisesti vain vapaaehtoisuuteen perustuvan päästöjen vakauttamisen. Sitävastoin 77:n maan ryhmä, jonka puhemiehenä toimii Tansania ja johon kuuluu mm. Kiina, on tukenut Euroopan unionin ehdotuksia ja esittänyt lisäksi 35 prosenttia vuoden 2020 tavoitteeksi. Ryhmä on myös esittänyt, että perustettaisiin rahasto, josta kehitysmaiden ponnisteluja päästöjen alentamiseksi rahoitettaisiin ja jota ne liitteessä I mainitut (teollisuus-) maat rahoittaisivat, jotka eivät täytä sovittuja sitoumuksiaan.

1.5. Euroopan unioni sitoo velvoitteidensa toteuttamisen Kiotossa tehtäviin päätöksiin ja sulkee siten pois yksipuoliset aloitteet. Tämä voi heikentää neuvottelumahdollisuuksia ja synnyttää neuvottelujen epäonnistuessa toimintatyhjiön. On olemassa vaara, että ilmastonmuutoksen torjumistoimet siirretään jatkossakin kilpailukyvyn ja maailmanlaajuistumisen nimessä tulevaisuuteen, samoin kuin viime vuosina unionin poliittisessa päätöksenteossa ei ole pystytty riittävän johdonmukaisesti ja korkeatasoisesti noudattamaan kestävän kehityksen periaatetta.

2. Yleistä

2.1. Komitean mielestä käsiteltävä komission tiedonanto (joka perustuu maalis- ja kesäkuussa 1997 kokoontuneen ministerineuvoston toimeksiantoon) tukee arvokkaalla tavalla pyrkimystä vahvistaa Euroopan unionin neuvotteluasemia osoittamalla, että ekologisesti kestävä kehitys on mahdollista. Lisäksi komitea arvostaa myös tiedonannosta ilmenevää ensimmäistä myönteistä tulosta, eli USA:n ja Japanin kaltaisten tärkeiden osapuolten taivuttamista julkistamaan ongelmaan liittyvät kantansa. Se mahdollistaa asian entistä konkreettisemman ja tiiviimmän käsittelyn Kioton konferenssissa.

2.1.1. Samalla on kuitenkin havaittavissa unionin yksipuolisen velvoitteen puuttumisesta seuraavaa poliittista päättämättömyyttä. Ainoastaan lokakuun 16. päivänä kokoontunut ministerineuvosto olisi voinut korjata puutteen. Lisäksi kehitettävien olettamusten perustelut ovat kahdentasoisia, ekologisia ja taloudellisia, eivätkä ne aina ole yhteneviä. Tämä johtuu epäröinnistä toteuttaa kestävää kehitystä, joka liitettiin Amsterdamin sopimukseen, mutta joka on jäänyt tavallaan kehäpäätelmäksi.

2.1.2. Neuvosto ilmoitti toivovansa, että Kiotossa hyväksytään tehokas pöytäkirja, joka sisältää oikeudellisesti sitovat tavoitteet () ja valitti tärkeimpien teollisuusmaiden konkreettisten neuvottelutarjousten puutetta sekä niiden riittämättömyyttä. Neuvosto ei kuitenkaan ottanut minkäänlaista selvää kantaa mahdollisuuteen laatia ja toteuttaa ennalta asetettujen tavoitteiden kannalta välttämättömiä yhteisön suuntaviivoja ja toimia.

2.2. Mikäli tiedemiesten ilmaisema huoli (ja etenkin IPCC:n toinen arviointiraportti) otetaan vakavasti tätähän kiistattomat tieteelliset tulokset tukevat varovaisuusperiaatteen noudattaminen edellyttää nopeaa ja päättäväistä puuttumista asioihin, koska tulevien vahinkojen hintaa ei muuten voida arvioida.

2.2.1. Komissio korostaa, etteivät ympäristöä säästävään energiaan siirtymisestä aiheutuvat taloudelliset kulut kannusta ryhtymistä kovin päättäväisiin toimiin, koska valintojen perustana on lyhyen aikavälin kilpailukyky maailmanmarkkinoilla. Tällöin se unohtaa monien säästötoimien taloudellisuudesta todistavat seikat, jotka voivat tukea komission ehdotuksia sekä ne tosiasiat, jotka osoittavat, että mitä myöhemmäksi ympäristöä säästävään energiaan siirtymistä lykätään, sitä kalliimmaksi se tulee.

2.3. Maailmanlaajuistumisella ei tarkoiteta pelkästään vaikutuksia rahamarkkinoihin ja kilpailukykyyn vaan myös riskien ja planeetan tulevaisuudesta kannettavan vastuun maailmanlaajuistumista. Ilmaston muutokseen liittyvä haaste on selvästi maailmanlaajuinen, ja siihen liittyy kansainvälisen yhteistyön uudelleenmäärittely, jonka logiikkaa rahamarkkinat ja edunvalvojat eivät voi pitää yksityisomaisuutenaan.

2.3.1. Tämän näkemyksen tulisi ilmetä entistä enemmän kolmen tärkeimmän sektorin, eli teollisuuden, energia-alan ja liikenteen kasvihuonekaasujen päästöjä koskevista tilastoista. Nimenomaan teollisuuden ja energia-alan päästöjen osalta on kiistattomasti havaittavissa huomattava ja jyrkkä lasku, kun taas liikenteen hiilidioksidipäästöt ovat jatkuvassa ja huomattavassa kasvussa.

2.4. Edellä mainitun johdosta ja olettaen, että Kioton konferenssin lopputuloksien perusteella saadaan aikaan konkreettinen velvoite, ympäristöä säästävään energiaan tarvittavasta siirtymisestä aiheutuvat rasitteet suhteutetaan huolellisesti, jolloin ne kohdistuvat pääasiassa teollisuusmaihin. Ne ovat vastuussa suurimmasta osasta päästöjä, niillä on tarvittava teknologia haasteeseen vastaamiseksi ja ne pystyvät lisäksi levittämään teknologista osaamista. Eurooppa voi tässä yhteydessä toimia esimerkkinä yhteisestä, kestävän kehityksen periaatteen mukaisesta taloudellis-poliittisesta rakenteesta keräämiensä kokemusten perusteella.

2.5. Komission asiakirjan mukainen unionin tasolla jo toteutettujen toimien esittely ja komitean tässä täysistunnossa käsittelemät esitykset (Esittelijä Schmitzin energiatuotteiden verotusta käsittelevä lausunto ja esittelijä Boisseréen ilmastonmuutosta ja energiapolitiikkaa käsittelevä lausunto) nostavat esiin joukon tulevaisuuden valintoja ja tarjoavat teollisuusmaille yhteisen toimintasuunnitelman.

2.6. Kyseinen toimintasuunnitelma voi edesauttaa Kioton konferenssin onnistumista, sillä se toimii vastapainona USA:n ja Japanin hahmottelemille päästöjen vähentämistä koskeville suunnitelmille. Ainoastaan teollisuusmaihin kohdistuvien aktiivisten ja johdonmukaisten velvoitteiden avulla voidaan avata väylä kehitysmaiden entistä aktiivisemmalle osallistumiselle. Niissähän energiankulutus tulee väistämättä nousemaan. Teollisuus- ja kehitysmaiden väliset päästöoikeussopimukset ja päästörajojen yhteinen soveltaminen (emissions trade ja joint implementation), johon USA haluaisi Kiotossa neuvottelukumppaneidensa suostuvan, on seuraava askel, joka voidaan ottaa vain, mikäli teollisuusmaat toteuttavat yhtenäisiä päästöjen vähentämistoimia oman taloudellisen kehityksensä mukaisesti.

3. Päätelmät

3.1. Komitea suhtautuu myönteisesti komission tiedonantoon ja on vakuuttunut siitä, että unionin neuvotteluasema voi osaltaan auttaa Kioton konferenssia onnistumaan tavoitteessaan. Komitea haluaa kuitenkin ottaa kantaa ja arvioida konkreettisia ehdotuksia toimenpiteiksi ja niiden roolia Euroopan unioni kannalta vasta, kun konferenssin tulos on joulukuussa selvillä.

Bryssel, 29. lokakuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Rion sopimuksen 2 artikla: "Stabilization of greenhouse gas concentrations in the atmosphere at a level that would prevent dangerous anthropgenic interference with the climate system."

() IPCC Second Assesment Report: "The balance of evidence suggests a discernible human influence on global climate."

() Ympäristöasian neuvoston päätelmät 16. lokakuuta 1997.