KOMISSION TIEDONANTO - Valintana kasvu: Osaaminen, innovaatiot ja työpaikat yhteenkuuluvuutta lisäävässä yhteiskunnassa - Raportti keväällä 21. maaliskuuta 2003 kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle Lissabonissa sovitusta taloudellista, yhteiskunnallista ja ympäristön uudistumista koskevasta strategiasta {SEK(2003) 25}

Tiivistelmä

Lissabonin strategia on edelleen oikea lähestymistapa

Maaliskuussa 2000 Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto käynnisti vuosikymmenen kestävän, unionin taloudellista, yhteiskunnallista ja ympäristön uudistumista koskevan strategian. Tänään vallitseva tilanne on täysin erilainen. Poliittinen epävarmuus ja kuluneen puolentoista vuoden ajan jatkunut taantuma on heikentänyt yritysten ja kuluttajien luottamusta. Euroopan talouden alttius ulkoisille tekijöille korostaa muutostahdin kiihdyttämisen tarvetta.

Lissabonin strategia tekee unionista vahvemman ja tarjoaa sille mahdollisuuden toimia johtoasemassa maailmanlaajuisesti. Se on edelleen oikea etenemissuunta laajentuvalle unionille. Sen tuoma lisäarvo piilee sen koordinoidussa, kattavassa ja eri alojen toimien toisiaan vahvistavassa lähestymistavassa. Aiemmat saavutukset - kymmenen vuotta sisämarkkinoita, viisi vuotta Euroopan työllisyysstrategiaa ja euron käyttöönoton ensimmäinen vuosipäivä - ovat osoitus unionin kyvystä toteuttaa kunnianhimoisia uudistuksia. Monilla aloilla nämä uudistukset ovat jo synnyttäneet kasvua ja uusia työpaikkoja joustavilla, vahvoilla ja avoimilla markkinoilla, mutta painetta rakenteellisten uudistusten jatkamiseen on pidettävä yllä.

Onko unioni vielä oikealla tiellä?

Unionin uudistaminen menestyksekkäästi vuosikymmenen loppuun mennessä riippuu unionin kasvuedellytysten parantamisesta. Tämä vaatii toimia työllisyyden lisäämiseksi ja tuottavuuden parantamiseksi. Lähes kaikilla Lissabonin strategian osa-aloilla on tapahtunut edistymistä, mutta yleisesti ottaen se ei ole ollut tarpeeksi nopeaa tai riittävän hyvin koordinoitua sellaisten tulosten saavuttamiseksi, joita valtioiden ja hallitusten johtajat peräänkuuluttivat kolme vuotta sitten.

- Työllisyys. Huolimatta työttömyyden kasvusta taantuman seurauksena on olemassa selviä merkkejä siitä, että viimeisten viiden vuoden aikana toteutetut uudistukset ovat saaneet aikaan tärkeitä rakenteellisia muutoksia monilla, joskaan ei kaikilla, Euroopan kansallisista työmarkkinoista. Vuodesta 1996 alkaen on luotu yli 12 miljoonaa uutta työpaikkaa, ja vuonna 2002 niitä syntyi vielä noin 500 000. Maakohtainen menestys vaihtelee kuitenkin suuresti, eikä uudistuksia ole toteutettu riittävän kattavasti kaikissa jäsenvaltioissa. Näin ollen ilman lisäponnisteluja (erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa työllisyys ei ole vielä lisääntynyt huomattavasti) unioni ei näytä yltävän vuoden 2005 välitavoitteeseensa, jonka mukaan työikäisen väestön työllisyysasteen tulisi olla 67 prosenttia. Samoin se on kaukana tavoitteestaan, jonka mukaan vuosikymmenen lopussa pitäisi ikääntyvistä työntekijöistä vähintään 50 prosentin kuulua edelleen työvoimaan, ja tavoitteesta nostaa keskimääräistä työelämästä poistumisikää viidellä vuodella; nämä molemmat ovat avaintekijöitä täystyöllisyyden saavuttamiseksi vuoteen 2010 mennessä. Nykyisessä taloustilanteessa painopisteenä pitäisi edelleen olla (kuten jo viime vuoden kevätraportissa esitettiin) työttömille suunnattujen aktivoimistoimien vahvistaminen. Kuva on yhtä kirjava, jos tarkastellaan edistymistä osaamiseen perustuvassa taloudessa tarvittavien taitojen tarjoamisessa työvoimalle ja työpaikkojen laadun parantamisessa pelkän lukumäärän lisäämisen sijasta; nämä molemmat ovat tärkeitä tekijöitä tuottavuuden kannalta.

- Tuote-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden uudistukset. Huomattava osa sisämarkkinoista on toiminut hyvin kuluneen vuosikymmenen ajan. Joillakin aloilla hyötyvaikutus on kuitenkin jäänyt vähäisemmäksi. Tämän vuoksi Lissabonin strategia kohdistuu aloihin kuten palvelut, julkiset hankinnat, liikenne, energia, rahoituspalvelut ja kilpailusääntöjen nykyaikaistaminen sekä tietyt verotuksen alat. Monia näitä aloja koskevista tärkeistä uudistuksista on saatu sovittua viimeksi kuluneen vuoden aikana. Suurin vaara - toisin kuin Eurooppa-neuvoston viimevuotisen Barcelonan kokouksen yhteydessä - ei ole yhteisön tason päätösten puute vaan se, että jäsenvaltiot eivät pysty varmistamaan sovittujen sääntöjen ja uusien politiikkojen tosiasiallista täytäntöönpanoa ja soveltamista. Tämä merkitsee sitä, että monilla keskeisillä aloilla unioni ei ole vielä voinut hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia. Jokaisen jäsenvaltion on tehtävä paljon enemmän varmistaakseen, että sovitut toimenpiteet pannaan täytäntöön asianmukaisesti ja ajallaan.

- Osaaminen, innovaatiot ja yritysten dynaamisuus. Nämä tekijät ovat ratkaisevia uusien kasvumahdollisuuksien avaamiseksi, kilpailun edistämiseksi ja uusien, aiempaa tehokkaampien keinojen kehittämiseksi yhteisiin ongelmiin kuten sairauksiin tai vastaamiseksi ilmastonmuutokseen. Monet osaamiseen perustuvista unionin teollisuudenaloista ovat kärsineet pahasti viime aikojen olosuhteista, ja monimutkainen ja puutteellinen sääntely-ympäristö vaikeuttaa edelleen yritystoimintaa ja teollisuutta. Yritykset eivät investoi tarpeeksi osaamiseen ja innovaatioihin. Ehdotettu yhteisöpatentti - osoitus unionin sitoutumisesta innovaatiotoimintaan - on edelleen hyväksymättä. Huolimatta kansallisiin talousarvioihin tällä hetkellä kohdistuvista paineista jäsenvaltioiden olisi luotava edellytykset julkisille ja yksityisille investoinneille koulutukseen, tutkimukseen ja osaamistalouteen, sillä nämä ovat ensiarvoisen tärkeitä keskipitkän aikavälin kasvun kannalta. Tarvitaan verotuksellisia ja sääntelyyn perustuvia kannustimia sekä sopiva kilpailuympäristö sen varmistamiseksi, että myös yksityiset investoinnit ohjautuvat näiden painopisteiden mukaan. Kilpailukyvyn uutena haasteena on nivoa osaaminen ja markkinat yhteen ja luoda oikeanlainen ympäristö innovaatiotoimintaa varten. Sekä nykyiset että tulevat jäsenvaltiot ovat tehneet viime vuosina yhä enemmän, ja aloitteet kuten eEurope tai Euroopan pienyritysten peruskirja auttavat tässä asiassa, mutta tässäkin suhteessa tarvitaan koordinoidumpaa ja johdonmukaisempaa lähestymistapaa, jotta EU:n yritykset voisivat hyötyä uusista mahdollisuuksista ja tukea siten Lissabonin strategiaa luomalla työpaikkoja ja synnyttämällä kasvua.

- Sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Tarkan käsityksen saamista köyhyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen vähentämisessä saavutetusta edistyksestä vaikeuttaa ajan tasalla olevien tietojen puute. Parannukset työllisyydessä ja erityisesti pitkäaikaistyöttömyyden sekä työttömien kotitalouksien määrän vähentyminen ovat kuitenkin helpottaneet tilannetta. Toisaalta koulunsa kesken jättävien määrässä tai sukupuolten tasa-arvossa on tapahtunut kovin vähän edistymistä. Useimmissa jäsenvaltioissa on käynnissä sosiaaliturvajärjestelmien uudistaminen ja nykyaikaistaminen; nämä järjestelmät ovat keskeisessä asemassa unionin yhteenkuuluvuuden vahvistamisessa. Näiden uudistusten jatkaminen on olennaisen tärkeää pitkäaikaisen onnistumisen kannalta. On kuitenkin erityisen huolestuttavaa, etteivät jäsenvaltiot ole vielä tehneet tarpeeksi varmistaakseen sosiaaliturvajärjestelmiensä kestävyyden ja laadun pitkällä aikavälillä, erityisesti kun otetaan huomioon väestön vanheneminen. Lyhyellä aikavälillä laajentuminen lisää todennäköisesti huomattavasti eroja suorituskyvyssä ja yhteenkuuluvuudessa unionin eri maiden välillä.

- Kestävän kehityksen ympäristöulottuvuus. Korkeampi talouskasvu ja markkinoiden avaaminen edelleen eivät ole pitkällä aikavälillä kestäviä, ellei niihin liitetä toimia ympäristöön kohdistuvan kuormituksen vähentämiseksi ja luonnonvarojen säilyttämiseksi. Luonnon ja ihmisen aiheuttamat katastrofit - kuten äskettäinen Prestige-aluksen uppoaminen - korostavat kestävää kehitystä koskevan unionin toimintasuunnitelman toteuttamisen tarvetta. Tarvitaan lisäponnisteluja yhteisön ympäristölainsäädännön panemiseksi täytäntöön ja sen täydentämiseksi taloudellisilla välineillä. Ensisijaisina on pidettävä toimenpiteitä, joilla pyritään varmistamaan kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen edelleen ja ilmanlaadun parantaminen, ja jäsenvaltioiden on varmistettava, että ne pysyvät aikataulussa Kioton sitoumustensa täyttämisessä. Hinnoittelumekanismien ja verojärjestelmien olisi heijastettava paremmin taloudellisen toiminnan yhteiskunnalle aiheuttamia kokonaiskustannuksia pitkän aikavälin kestävyyden turvaamiseksi ja puhtaiden teknologioiden käyttöönoton kannustamiseksi, jotta sekä talous että yhteiskunta voisivat hyötyä niistä. Tämä puolestaan lisäisi kilpailukykyä ja auttaisi samalla saavuttamaan yhteisesti sovitut kansainväliset tavoitteet. EU:n sitoutuminen kestävään kehitykseen maailmanlaajuisesti. Unioni on valinnut johtavan roolin kestävän kehityksen edistämisessä maailmanlaajuisesti ja on viime vuosina ollut edelläkävijä kansainvälisten toimien valmistelemisessa. Koko maailman tasolla tehtiin merkittäviä päätöksiä vuonna 2002, kun käynnistettiin Dohan kehitysohjelma sekä järjestettiin kehitysapua käsitellyt Monterreyn konferenssi ja maailman kestävän kehityksen huippukokous Johannesburgissa viime elokuussa. Nyt päätökset olisi kuitenkin muunnettava tuloksiksi.

Kun otetaan huomioon Lissabonin strategian kymmenvuotinen perspektiivi, on luonnollista, että politiikan muotoiluun, siitä sopimiseen ja sen toteuttamiseen menee aikaa, mutta monilla tärkeillä aloilla ei ole tapahtunut edistystä kansallisella tasolla, ja tarvittaisiinkin kiireellisiä toimia. Viime kevään Eurooppa-neuvoston jälkeiset tapahtumat, kun otetaan huomioon viimeaikainen taantuma, osoittavatkin, että vaikka Lissabonin strategian tavoitteet ovat edelleen saavutettavissa, onnistuminen ei ole kuitenkaan vielä mitenkään varmaa. Taloudelliset ja poliittiset olosuhteet ovat tehneet asiat huomattavasti vaikeammiksi. Seuraava vuosi tulee olemaan ensiarvoisen tärkeä. Euroopan tasolla seuraava vuosi on viimeinen mahdollisuus toteuttaa Eurooppa-neuvoston ehdottamat uudistukset ennen seuraavia Euroopan parlamentin vaaleja. Kansallisella tasolla vuosi on käytettävä muutostahdin kiihdyttämiseen.

Laajentuminen ja Lissabonin strategia

Myös laajentuminen korostaa tarvetta nopeuttaa edistymistä. Uudet jäsenvaltiot ovat yhä paremmin perillä Lissabonin logiikasta ja työskentelymenetelmistä. Lissabonin strategia muodostaa perustan monille politiikoille, joita ne ovat omaksumassa, ja ponnisteluja niiden ottamiseksi mukaan prosessiin on kiihdytettävä.

Laajentuminen ei kuitenkaan edellytä Lissabonin strategian perusteellista muuttamista tai sen päätavoitteiden höllentämistä; kyse on koko unionin eikä vain yksittäisten maiden tavoitteista. Ne pätevät myös 25:n tai useammankin jäsenvaltion unionissa.

Nykyisiltä jäsenvaltioilta tarvitaan kuitenkin lisäponnisteluja unionin pitämiseksi raiteillaan. Tällaiset ponnistelut ovat mahdollisia. Tässä raportissa osoitetaan, että lähes kaikilla Lissabonin strategian osa-aloilla parhaiten menestyneet jäsenvaltiot toimivat usein maailman huippuluokan esikuvina. Lissabonin strategian mukaisen avoimen koordinaation yhteydessä kehitetyt rakenteelliset ja alakohtaiset indikaattorit muodostavat arvokkaan apuvälineen molemminpuolista oppimista ja yhteisiin ongelmiin tarkoitettujen yhteisten ratkaisujen jakamista varten. Strategian keskeisiä aloja olisikin vahvistettava laajentumista silmällä pitäen.

Laajentumisen edellä nykyisten ja uusien jäsenvaltioiden onkin nyt valittava kasvu - mutta tavalla, jossa tulevaan kasvuun sekä uusiin ja aiempaa parempiin työpaikkoihin liittyy tasainen edistys yhteenkuuluvuudessa ja ympäristöasioissa.

Valintana kasvu - keväinen Eurooppa-neuvoston kokous maaliskuussa 2003

Eurooppa-neuvoston on kannettava vastuunsa keskeisenä päätöksentekijänä talous-, yhteiskunta- ja ympäristöasioissa. Kevään kokouksessa on katsottava lyhyen aikavälin haasteita ja paineita pidemmälle ja keskitettävä huomio toimiin, joilla voidaan edistää unionin keskipitkän aikavälin näkymiä ja varmistaa, että päätökset ovat johdonmukaisia pitkän aikavälin tavoitteiden kanssa. Kokouksessa on päätettävä tulevan työskentelyn suunta ja tahti yhdessä Euroopan parlamentin kanssa.

Tätä varten jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten on tehtävä kaksi asiaa: luotava edellytykset osaamista ja innovaatiotoimintaa edistävien investointien lisäämiseksi sekä samalla toteutettava jo sovitut uudistukset ja kiihdytettävä niitä.

Lissabonin strategian on toimittava edelleen perustana, joka luo uusia mahdollisuuksia tuleville sukupolville.

Eurooppa-neuvoston on tämän kevätraportin pohjalta vahvistettava keskeistä asemaansa unionin taloudellisen, yhteiskunnallisen ja ympäristöalan toiminnan suunnan määrittämisessä vuosittain. Maaliskuussa sillä on erityistilaisuus määrittää painopisteitä Lissabonin strategian kolmen tärkeimmän politiikan välineen aloilla - talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen, tarkistettujen työllisyyden suuntaviivojen ja sisämarkkinastrategian. Tästä vuodesta alkaen näissä kaikissa sovelletaan uutta kolmen vuoden soveltamisjaksoa.

Tässä yhteydessä Eurooppa-neuvoston on varmistettava seuraavat asiat:

1) Osaamiselle ja innovaatiotoiminnalle annetaan sysäys. Tämä merkitsee yrittäjyyden, osaamiseen perustuvien teollisuudenalojen sekä uusien ajatusten, teknologioiden ja palvelujen leviämisen tukemista. Näitä asioita on tuettava tehokkailla ja aiempaa suuremmilla investoinneilla koulutukseen, elinikäiseen oppimiseen ja tutkimukseen. Sekä julkisella että yksityisellä rahoituksella yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla on oma tärkeä tehtävänsä.

2) Toteuttamatta olevista Lissabonin uudistuksista on tehtävä lopulliset päätökset. Tämä merkitsee sovittujen tuote-, pääoma- ja työmarkkinoita koskevien uudistusten sekä keskeisten ympäristöä koskevien toimenpiteiden toteuttamista ja etenemistä sosiaaliturvajärjestelmien nykyaikaistamisessa. Kevään Eurooppa-neuvostossa on asetettava määräajat ja osoitettava vastuut sen varmistamiseksi, että kaikki EU:n tason toimenpiteet hyväksytään ennen Euroopan parlamentin vaaleja kesäkuussa 2004 - myös ne, joita komissio aikoo esittää vielä ennen tämän vuoden kesäkuuta. Onnistumisen varmistamiseksi tarvitaan kaikkien asianosaisten - työmarkkinaosapuolet mukaan luettuina - sitoutumista, ei pelkästään hallitusten.

3) Vuorovaikutusta Lissabonin strategian ja makrotalouspolitiikan välillä vahvistetaan. Tämä merkitsee sitä, että talouspolitiikan koordinointia on vahvistettava komission äskettäisten julkisen talouden koordinointia koskevien ehdotusten mukaisesti. Lissabonin tavoitteet olisi otettava paremmin huomioon talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa.

SISÄLLYSLUETTELO

Tiivistelmä

1. Johdanto

2. Edistyminen kohti Lissabonin tavoitteita

2.1 Työllisyysvetoinen kasvu 1990-luvun jälkipuolella

2.2 Investointien ja tuottavuuden lisääminen

2.3 Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden parantaminen

2.4 Kestävä kehitys

3. Laajentuminen

4. Valintana kasvu: seuraavien 12 kuukauden painopisteet

4.1 Lissabonin strategia on edelleen se oikea

4.2 Talous-, sosiaali- ja ympäristöhallinnon kehittäminen kevään Eurooppa-neuvoston kokouksen yhteydessä

4.3 Kestävän kehityksen saavuttaminen ja työllisyyden nostaminen yhteenkuuluvuutta lisäävässä yhteiskunnassa

4.4 Lissabonin yhdistäminen järkevään talouspolitiikkaan

4.5 Asianmukaisen huomion antaminen kestävälle kehitykselle

Liite: Yhteenvetotaulukko jäsenvaltioiden esiintymisestä kolmen parhaiten ja kolmen huonoiten menestyneen joukossa rakenteellisilla indikaattoreilla arvioituna

1. Johdanto

Lissabonissa määritellyssä strategiassa esitetään etenemissuunnitelma Euroopan unionin taloudellista, yhteiskunnallista ja ympäristön uudistumista varten keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Se käsittää joukon kattavia, johdonmukaisia ja toisiaan täydentäviä toimia unionin suorituskyvyn parantamiseksi ja kestävän kehityksen aikaansaamiseksi.

Näiden toimien avulla voidaan luoda edellytykset kestävälle korkean kasvun ja matalan inflaation kaudelle. Ne voivat parantaa kilpailukykyä ja auttaa yrityksiä hyödyntämään täysipainoisesti uusia mahdollisuuksia, mikä luo työpaikkoja ja vaurautta. Niiden avulla voidaan lisätä sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja varmistaa, että investoinnit ympäristöön ja jatkuvaan kasvuun vahvistavat toisiaan. Ne ovat osoitus Euroopan myönteisestä valinnasta elämänlaadun puolesta.

Strategiassa on nyt edetty ratkaisevaan vaiheeseen. Sen täytäntöönpanon neljäntenä vuotena edessä on selkeä valintatilanne, ottaen huomioon Kööpenhaminassa tehdyt päätökset. Unioni voi joko jatkaa nykyistä tahmeaa uudistusten tahtia tai osoittaa kykenevänsä tahdinmuutokseen laajentumisen edellä.

Kyse on siitä, että valitaan joko vaatimaton kasvu, jatkuva työttömyys, vähäinen yhteenkuuluvuus ja hidas edistyminen kestämättömien suuntausten hillitsemisessä tai nostetaan unionin potentiaalia ja pidetään sitä yllä seuraavien seitsemän vuoden ajan Lissabonissa sovittujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Kyse on valinnasta johtamisen tai johdettuna olemisen välillä.

Aiemmat, 1990-luvun jälkipuolella toteutetut uudistukset ovat jo osoittaneet mahdollisuudet: kasvu on lisääntynyt puoli prosenttiyksikköä, työpaikkoja on luotu 12 miljoonaa ja rakenteellinen työttömyys on vähentynyt noin 40 prosenttia. Mutta tapahtumat ovat osoittaneet, että edistymisestä huolimatta unioni on edelleen liian herkkä maailmanlaajuisille olosuhteille ja että tarvitaan vielä enemmän ponnisteluja kestämättömien suuntausten hillitsemiseksi sekä yhteenkuuluvuuden lisäämiseksi ja vaurauden jakamiseksi unionissa.

Tämän vuoden kevätraportissa keskitytään osaamiseen ja innovaatioihin. Ne ovat ratkaisevassa asemassa toimintaohjelman viemisessä eteenpäin seuraavan vuoden aikana, mutta tällä alalla lupaukset ovat toistaiseksi jääneet toteutumatta. Hyvin pian Lissabonin kokouksen jälkeen alkoi nykyinen taantuma, joka puhkaisi internet-kuplan ja murensi aiheettomasti luottamusta osaamistalouteen lyhyellä aikavälillä. Tämä on vaikuttanut muun muassa televiestintäalaan.

Laajentuneen unionin on lisättävä investointeja osaamiseen ja luotava olosuhteet, joissa yritykset voivat muuntaa innovaatiot kasvuksi ja työpaikoiksi. Jos se pystyy samalla nopeuttamaan tuote-, palvelu-, pääoma- ja työmarkkinoiden uudistuksia, keskipitkän aikavälin näkymät tuottavuuden sekä uusien ja parempien työpaikkojen suhteen ovat hyvät. Unioni voi tehostaa innovaatiotoimintaa edistämällä osaamisketjun kaikkia osatekijöitä peruskoulutuksesta huippututkimukseen ja rahoituksesta yrittäjyyteen. Se voi nopeuttaa työpaikkojen luomista, nykyaikaistaa perinteisiä teollisuudenaloja turvaten samalla uusien alojen tulevaisuuden - biotieteistä ympäristöteknologiaan - ja se voi hyödyntää ajatuksia ja teknologiaa yhteenkuuluvuuden lisäämiseksi, ympäristöön kohdistuvan kuormituksen vähentämiseksi ja yhteiskunnan toimintaan osallistumisen helpottamiseksi.

Tässä raportissa ja siihen liittyvässä valmisteluasiakirjassa esitetään Lissabonin strategian toteutuksessa saavutettu edistyminen kokonaisuudessaan. Luvussa 2 tarkastellaan edistymistä Lissabonissa asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa. Samoin siinä otetaan huomioon kestävän kehityksen sisäinen ja ulkoinen ulottuvuus Johannesburgissa järjestetyn maailman huippukokouksen jälkeisessä tilanteessa. Luvussa 3 yksilöidään Lissabonin strategian haasteet ja mahdollisuudet ehdokasmaille. Luvussa 4 analyysi kootaan yhteen sekä esitetään Lissabonin strategiaan kuuluvien uudistusten osana tarvittavat painopisteet ja toimet unionin tulevan suorituskyvyn nostamiseksi mahdollisimman tehokkaasti.

2. Edistyminen kohti Lissabonin tavoitteita

Lissabonin strategian mahdollisuudet piilevät sen sisältämien uudistusten kattavuudessa ja koordinoinnissa. Markkinoiden uudistuksilla, työmarkkinapolitiikalla ja sosiaaliturvajärjestelmillä on kaikilla tehtävänsä suorituskyvyn ja elämänlaadun parantamiseksi unionissa. Eurooppa-neuvosto on määritellyt kunnianhimoisen uudistusohjelman.

// Laatikko 1: Edessä olevat etapit talouden, yhteiskunnan ja ympäristön uudistamiseksi vuoteen 2010 mennessä

2003 // Uusi kehys viestintäpalveluille

Arvonlisäveroa ja sähköistä kaupankäyntiä koskevat säännöt

Uusi järjestelmä EY-lainsäädännön vaikutusten arvioimiseksi

Riskipääomamarkkinoiden yhdentäminen

Rautateiden rahtiliikennemarkkinoiden avaaminen Euroopan laajuisissa verkoissa

Euroopan työllisyysstrategian tarkistaminen

Sosiaalipoliittisen toimintaohjelman ja rakennerahastojen ohjelmasuunnittelun väliarviointi

2004 // Eurooppa-yhtiö

Uudet säännöt työntekijöiden kuulemisesta ja heille tiedottamisesta

Yritysasiakkaille suunnatun kaasun- ja sähkönjakelun vapauttaminen edelleen*

Yhtenäinen eurooppalainen ilmatila

Uudet julkisia hankintoja koskevat säännöt*

Uudet lääkkeitä koskevat säännöt

2005 // Yhtenäiset rahoitusmarkkinat

2006 // Postipalvelujen markkinoiden vapauttamisen jatkovaihe

2007 // Kotitalouksille suunnatun kaasun- ja sähkönjakelun vapauttaminen edelleen*

2008 // Galileo-satelliittinavigointijärjestelmä toimintaan

Markkinoiden avaaminen koko rautatieverkon osalta**

Uudistukset, joita koskevia päätöksiä ei ole vielä hyväksytty: Yhteisöpatentti, 2. rautatiepaketti, ilmastonmuutospaketti, TEN-liikenneverkkojen tarkistus, vuokrahenkilöstö, sosiaaliturvajärjestelmien koordinointia koskevien sääntöjen saattaminen ajan tasalle, tutkintotodistusten vastavuoroinen tunnustaminen, EU:n laajuinen järjestely säästötulojen verottamiseksi.

Uudistukset, joita koskevat komission ehdotukset esitetään vuonna 2003: Ehdotukset liikenteen infrastruktuurin käytön hinnoittelusta, mukaan luettuna Eurovignetten muutos (vuoden 2003 puoliväli), eurooppalaisen sairausvakuutuskortin asteittainen käyttöönotto (helmikuu 2003), toimintasuunnitelma T&K-investointien lisäämiseksi jäsenvaltioissa (huhtikuu 2003), uusi kemikaalien hallintaa koskeva kehys (vuoden 2003 puoliväli), eurooppalaisten teknologiakokonaisuuksien kehittäminen (vuoden 2003 loppu), ympäristöteknologiaa koskeva toimintasuunnitelma (vuoden 2003 loppu).

* Periaatesopimus neuvostossa **Nykyisissä säännöissä määrätään ainoastaan rahtiliikenteen verkoista, mutta toinen rautatiepaketti koskee kaikkea rautatieliikennettä.

Nyt toteutettavat uudistukset voivat tuottaa ja tuottavatkin osinkoa keskipitkällä aikavälillä [1]. Nykyinen poliittinen ja talouden epävarmuus tekee ensiarvoisen tärkeäksi vauhdittaa muutosprosessia. Tämä merkitsee puuttumista tekijöihin, jotka voivat lisätä kasvua eniten ja varmistaa kasvun olevan sopusoinnussa kestävän kehityksen kanssa.

[1] Ks. EU:n talouskatsaus vuodelta 2002, KOM(2002) 712, 11.12.2002.

Laatikko 2: EU:n kasvun avaintekijät

Tuotannon kasvuun vaikuttaa kaksi päätekijää: työssä olevien ihmisten lukumäärä ja tuottavuus.

Tuottavuus voidaan jakaa edelleen kahteen osa-alueeseen. Ensimmäinen niistä on investointien taso tai pääomaintensiteetin lisääminen, esimerkiksi yritysten laajentamiseksi, uuden teknologian omaksumiseksi tai henkisen pääoman kehittämiseksi (taidot ja koulutus). Yleensä markkinauudistusten tarjoamat mahdollisuudet lisäävät investointeja. Toinen muodostuu ihmisiin tai tuotantokoneistoon tehtyjen investointien tuotantoa lisäävästä vaikutuksesta. Se heijastaa sellaisia osatekijöitä kuten kilpailun astetta, kykyä synnyttää uusia ideoita ja osaamista sekä hyödyntää niitä innovaatiotoimintaan ja työprosessien uudelleenjärjestämiseen, sekä yleistä sääntely-ympäristöä. Tätä kuvataan usein tuotannontekijöiden kokonaistuottavuudella.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Havainnot korostavat, että kasvu 1990-luvun jälkipuoliskolla ja vuonna 2000 oli seurausta unionin onnistumisesta uusien työpaikkojen luomisessa ja täyttämisessä. Investointien myötävaikutus kasvuun putosi selvästi eikä muiden tekijöiden vaikutuksessa ollut merkittävää muutosta.

Näin ollen kuva työllisyyden ja tuottavuuden tasosta unionin eri puolilla on hajanainen. Absoluuttinen tuottavuus työntekijää kohti on korkea joissakin jäsenvaltioissa. 1990-luvun jälkipuoliskolla Yhdysvallat onnistui kuitenkin nostamaan sekä työllisyysastetta että työvoiman tuottavuutta. Unioni onnistui nostamaan työllisyysastetta, mutta toisin kuin Yhdysvalloissa, työvoiman tuottavuuden kasvu on hidastunut.

>TAULUKON PAIKKA>

Tällainen on se tausta, jota vasten edistymistä työpaikkojen luomisessa, rakenteellisissa uudistuksissa, sosiaalisessa yhteenkuuluvuudessa ja kestävyydessä olisi arvioitava.

2.1 Työllisyysvetoinen kasvu 1990-luvun jälkipuolella

Kaiken kaikkiaan unioni on parantanut saavutuksiaan työllisyysasteen suhteen. Jäsenvaltiot ovat jatkaneet työmarkkinoidensa rakenteellisia uudistuksia, ja ne ovatkin alkaneet tuottaa tulosta uusien työpaikkojen ja alhaisemman työttömyyden muodossa; erityisesti pitkäaikaistyöttömyys on vähentynyt. Yksi merkittävä muutos on ollut se, että työmarkkinoiden parantuminen ei ole lyhyellä aikavälillä nostanut inflaatiota, vaikka usein yritykset nostavat hintoja kattaakseen työntekijöiden houkuttelemiseksi ja pitämiseksi maksettavat korkeammat palkat. Tämä viittaa työmarkkinoiden rakenteen parantumiseen.

Laatikko 3: Työllisyyden kehitys

- Vuodesta 1995 vuoteen 2001 työpaikkojen kokonaislukumäärä kasvoi noin 12 miljoonalla ja työllisyysaste 4 prosenttiyksiköllä.

- Vuoden 2002 taantuman aikanakin syntyi vielä noin 500 000 uutta työpaikkaa.

- Kaiken kaikkiaan työllisyys kasvoi vuonna 2001 nopeimmin Luxemburgissa, Portugalissa ja Irlannissa, ja naisten työllisyys kasvoi voimakkaasti Irlannissa (lähes 4 prosenttia) ja ehdokasmaissa (yli 8 prosenttia). Kolmen parhaiten menestyneen jäsenvaltion kokonaistyöllisyys kasvoi 3,9 prosenttia ja naisten työllisyys 3,6 prosenttia.

- Työttömien määrä putosi vuodesta 1995 vuoteen 2001 yli 4 miljoonalla koko unionissa, joskin viimeaikainen kehitys on nostanut työttömyyttä hiukan, ja EU:n keskiarvo vuonna 2002 oli 7,6 prosenttia. Työttömyyden keskiarvo niissä kolmessa jäsenvaltiossa, joissa työttömyys on vähäisintä, oli noin 3 prosenttia.

- Vuonna 2002 työttömyys oli edelleen vähäisintä Luxemburgissa, Alankomaissa ja Itävallassa, ja se nousi kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Kreikkaa ja Italiaa. Viidessä ehdokasmaassa (Kyproksessa, Unkarissa, Sloveniassa, Tsekissä ja Maltassa) työttömyysaste oli EU:n keskiarvoa alempi.

- Työvoiman liikkuvuus jäsenvaltioiden välillä ja jopa niiden sisällä on edelleen suhteellisen vähäistä, noin 1,2 prosenttia väestöstä.

- Sukupuolten välillä on edelleen merkittäviä eroja työllisyysasteessa, palkkauksessa, asemassa ja uralla etenemisessä.

Työllisyyskehitys eri puolilla unionia vaihtelee huomattavasti. Tanska, Alankomaat, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta yltävät tavoitteeksi vuoteen 2010 mennessä asetettuun 70 prosentin työllisyysasteeseen, ja kolme muuta jäsenvaltiota - Portugali, Itävalta ja Suomi - ylittävät vuodeksi 2005 asetetun välitavoitteen 67 prosenttia. Tästä myönteisestä kehityksestä huolimatta unioni kokonaisuutena ei ehkä saavuta välitavoitettaan, elleivät kaikki jäsenvaltiot ponnistele entistä ankarammin.

>VIITTAUS KAAVIOON>

On olemassa vahvaa näyttöä siitä, että eniten edistyneet maat ovat niitä, jotka ovat toteuttaneet laajoja uudistuksia [2]. Tanska, Irlanti ja Alankomaat erottuvat maina, jotka ovat toteuttaneet perusteellisimmat työmarkkinoiden uudistukset ja puuttuneet palkkaneuvottelujen rakenteisiin, koulutukseen ja aktivoiviin toimiin, etuuksien tasoon ja myöntämisperusteisiin sekä kokonaisverotuksen ja palkkatyön verotuksen korkeaan tasoon. Lisäksi näissä maissa toteutettuihin työmarkkinoiden uudistuksiin on usein liittynyt muita rakenteellisia uudistuksia tuotemarkkinoilla. Laaja-alaisen lähestymistavan tarve tunnustettiin myös keväällä 2002 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa, jossa määritettiin ensisijaiset tavoitteet tulevia työmarkkinoiden uudistuksia varten jäsenvaltioissa [3].

[2] Ks. edellä 1. alaviitteessä mainittu EU:n talouskatsaus.

[3] Barcelonassa Eurooppa-neuvosto asetti seuraavat tavoitteet kansallisten työmarkkinoiden uudistuksille: (1) matalapalkkaisten työntekijöiden verotaakkaa on kevennettävä, (2) vero- ja etuusjärjestelmien on oltava sellaiset, että työnteko kannattaa, (3) kansallisissa työmarkkinaelimissä ja työehtosopimusneuvotteluissa on otettava huomioon palkkakehityksen suhde työmarkkinaoloihin, jotta palkkakehitys saadaan tuottavuutta vastaavaksi, (4) työsopimusmääräyksiä on tarkistettava asianmukaisen tasapainon saavuttamiseksi joustavuuden ja turvan välillä, (5) on poistettava tekijät, jotka estävät naisten osallistumista työelämään, ja pyrittävä parantamaan lastenhoidon järjestämistä, (6) on edistettävä aktiivista ikääntymistä ja tehtävä varhaiseläke sekä yksilöille että yrityksille vähemmän houkuttelevaksi. Puheenjohtajan päätelmät, 32 kohta, Barcelona, 21. maaliskuuta 2002.

Suurin haaste on työllisyyden ja työssäkäyntiasteen nostaminen ennen kaikkea ikääntyvien työntekijöiden mutta myös naisten ja vähemmistöjen sekä muiden ryhmien keskuudessa. Näiden ihmisten houkutteleminen työmarkkinoille ja pitäminen siellä riippuu useista tekijöistä, muun muassa puuttumisesta monissa jäsenvaltioissa havaittavaan eroon sukupuolten asemassa.

Huomattava osa 1990-luvulla ja vuonna 2000 luoduista uusista työpaikoista oli aloilla, jotka vaativat keskitason tai korkean tason koulutusta. On ensiarvoisen tärkeää tarjota koko työvoimalle - koulutustasosta ja iästä riippumatta - osaamiseen perustuvassa taloudessa tarvittavat taidot. Tämän vuoksi Lissabonin strategiassa on asetettu etusijalle korkea koulutustaso ja elinikäinen oppiminen. Tästä huolimatta julkiset koulutusmenot näyttävät jääneen 1990-luvun puolivälin tasolle, kun taas edistyminen elinikäisessä oppimisessa vaihtelee suuresti eri puolilla unionia. Osallistumisaste on yli yksi neljästä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, yksi viidestä Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa, mutta alle yksi kahdestakymmenestä kuudessa jäsenvaltiossa ja kahdeksassa tulevista jäsenvaltioista ja ehdokasmaista.

2.2 Investointien ja tuottavuuden lisääminen

2.2.1 Investointien ja tuottavuuden lisääminen työmarkkinauudistusten avulla

Sisämarkkinat ovat kuluneen vuosikymmenen aikana onnistuneet lisäämään kasvua ja luomaan työpaikkoja. Ne ovat lisänneet kauppa- ja investointivirtoja unionissa. Avoimet markkinat ja lisääntynyt kilpailu ovat myös kannustaneet innovaatioita ja auttaneet yrityksiä kasvamaan, tarjoten samalla esimerkiksi televiestinnän ja vähäisemmässä määrin sähkömarkkinoiden alalla etuja käyttäjille alempien hintojen ja laajemman valikoiman muodossa. Hintaerot jäsenvaltioiden välillä näyttävät kaventuneen pysyvästi markkinoiden yhdentymisen ja kilpailun myötä, mutta havainnot viittaavat siihen, että tämä vaikutus on nyt haihtumassa [4], mutta laajentuminen voi saada sen uudestaan eloon.

[4] Talousuudistus: kertomus yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta, KOM(2002) 743, 23.12.2002 ("Cardiffin raportti").

Laatikko 4: Esimerkkejä talousuudistusten hyödyistä

Kymmenen vuotta sisämarkkinoita [5]

[5] "Sisämarkkinat - kymmenen vuotta ilman rajoja", SEC(2002) 1417, 7.1.2002.

- 2,5 miljoonaa ihmistä enemmän käy työssä sisämarkkinoiden tuloksena.

- Unioni on voittanut 877 miljardia euroa, mikä tekee 5 700 euroa kotitaloutta kohti.

- Sisämarkkinat ovat edistäneet kasvua. Ilman niitä EU:n BKT olisi tänä vuonna 1,8 prosenttia alhaisempi.

Rahoitusmarkkinoiden yhdentyminen

Äskettäiset komission puolesta tehdyt selvitykset ovat korostaneet yhdentyneiden rahoitusmarkkinoiden mahdollista vaikutusta kymmenen vuoden aikana [6]. Edut näkyvät seuraavasti:

[6] London Economics -selvitys Euroopan komissiolle / rahoituspalveluja käsitellyt eurooppalainen konferenssi / CEPR:n selvitys Euroopan komissiolle, marraskuu 2002.

- 1,1 prosentin kasvu BKT:ssa eli 130 miljardia euroa (käyvin hinnoin) ja 0,5 prosentin lisäys kokonaistyöllisyyteen.

- Yritykset saavat rahoitusta edullisemmin: oman pääoman hankintakustannusten odotetaan putoavan 0,5 prosenttia ja joukkovelkakirjarahoituksen kustannusten 0,4 prosenttia. Myös sijoittajien pitäisi saada parempi tuotto sijoituksilleen.

- Vähittäiskaupan tehottomuuksien poistaminen voisi kasvattaa BKT:ta 0,5 prosenttia.

Yhteisöpatentti

- Teollis- ja tekijänoikeuksien käsittelyssä ja hallinnoinnissa nykyisen ehdotuksen mukaisesti saavutettavat vuosittaiset säästöt olisivat arviolta 0,5 miljardia euroa eli noin 5 000 euroa patenttia kohti eurooppapatenttiin verrattuna.

- Taloudelle voisi koitua kertaluonteinen 18 miljardin euron hyöty yritysten patenttisalkkujen arvon nousun muodossa, koska riitoihin liittyvät kustannukset alenisivat ja säännösten noudattamisen valvonta yksinkertaistuisi.

Hyödyntämätöntä potentiaalia on keskeisillä aloilla. Sisämarkkinoiden hyödyt eivät ole vielä tulleet kunnolla esille aloilla, joilla uudistukset ja kilpailu ovat jääneet vähäisemmiksi eli energia-, liikenne- ja palvelumarkkinoilla, rahoituspalveluissa ja julkisten hankintojen alalla. Kaikki nämä alat ovat Lissabonin strategian kohdealoja. Tämän seurauksena näiden ja muidenkin alojen yritysten on ollut vaikeampi kasvaa, ja toisaalta aiemmat uudistukset eivät ole aina riittäneet ympäristöön kohdistuvan kuormituksen hillitsemiseksi.

Verotus on edelleen hajaannuksen aiheuttaja unionin alueella. Esimerkiksi syrjivä verotuskohtelu ja kaksinkertainen verotus aiheuttavat ongelmia monilla aloilla kuten eläkkeissä, ajoneuvojen verotuksessa ja yritysverotuksessa. Viidentoista erilaisen verojärjestelmän noudattaminen tulee kalliiksi ja estää yrityksiä saamasta täyttä hyötyä sisämarkkinoista [7]. Yhteisen lähestymistavan puuttuminen keskeisillä aloilla on estänyt verotusjärjestelmän hyödyntämisen Lissabonin painopisteiden tukena, esimerkiksi T&K-investointien tai puhtaamman ympäristön edistämiseksi. Lisäksi nopeaa edistymistä haittaa vaatimus yksimielisyydestä toimenpiteitä hyväksyttäessä ja jäsenvaltioiden haluttomuus antaa tälle asialle sen ansaitsemaa painoarvoa. Tämä kaikki yhdessä heikentää kasvua ja työllisyyttä.

[7] Komissio on määrittänyt ensisijaisia aloja, ja erityisesti yritysverotuksen alalla olisi välittömästi puututtava esteisiin, joita aiheutuu siirtohintoihin, yrityssulautumiin sekä emo- ja tytäryhtiöiden välisiin liiketoimiin sovellettavista verosäännöistä. "Kohti sisämarkkinoita, joilla ei ole veroesteitä - Strategia yhtenäistetyn yhtiöveropohjan luomiseksi yritysten EU:n laajuista toimintaa varten." KOM(2001) 582, 23.10.2001.

Kova kilpailu ja tehokas kilpailupolitiikka ovat myös olleet tärkeä tekijä sisämarkkinoiden toiminnassa. Unionin tasolla on havaittu suuntaus valtiontuen vähentämiseen ja uudelleenkohdentamiseen jäsenvaltioissa. Valtiontuen kokonaismäärä unionissa putosi 105 miljardista eurosta vuonna 1996 82 miljardiin euroon vuonna 2000 (viimeisin vuosi, jolta tiedot ovat saatavilla). Jäsenvaltiot ovat myös suunnanneet tukeaan laaja-alaisiin kohteisiin kuten ympäristöön sekä tutkimukseen ja kehitystoimintaan. Samalla jäsenvaltiot ovat uudistaneet kansallisia kilpailusääntöjään saattaakseen ne yhteisön lähestymistapaa vastaaviksi, ja pian jäsenvaltiot saavat vastatakseen yhteisön sääntöjen soveltamisen kansallisilla markkinoillaan.

Päätösten muuntaminen toimiksi kansallisella tasolla

Edistyminen markkinauudistusten jatkamisessa on ollut tähän mennessä vaihtelevaa. Komissio, Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat tehneet paljon työtä Eurooppa-neuvoston Barcelonan kokouksessa esille tuodun "tulosvajeen" paikkaamiseksi. Viime aikoina on saavutettu jonkin verran menestystä, esimerkkeinä energiamarkkinoiden avaaminen, yhtenäinen eurooppalainen ilmatila ja postipalvelut. Osa tarpeellisimmista uudistuksista on kuitenkin edelleen myöhässä. Yhteisöpatentti sekä verotusta ja hankintoja koskevat ehdotukset ovat joitakin esimerkkejä näistä.

Vieläkin suurempi jatkuva ongelma on sen varmistaminen, että Eurooppa-neuvoston ja Euroopan parlamentin sopimat säännöt ja Eurooppa-neuvoston antamat suuntaviivat johtavat toimiin kansallisella tasolla.

- Lainsäädännön osalta sääntöjen ehdottamisesta menee keskimäärin neljä ja puoli vuotta siihen kuin toimenpiteitä sovelletaan yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä on noin kaksi vuotta enemmän kuin pitäisi ottaen huomioon se aika, joka tarvitaan päätöksentekokoneiston läpi käymiseen ja kansalliseen täytäntöönpanoon.

- Asiassa on kuitenkin tapahtunut jonkin verran edistystä. Eurooppa-neuvoston Tukholman kokouksessa tavoitteeksi asetettiin 98,5 prosentin täytäntöönpanoaste kaikkien sisämarkkinadirektiivien osalta, ja Barcelonassa asetettiin lisätavoite, jonka mukaan niiden toimenpiteiden täytäntöönpanovaje, joiden täytäntöönpano on viivästynyt yli kaksi vuotta, olisi saatava nollaan. Tällaisia tavoitteita voidaan pitää ainoastaan virstanpylväinä yhteisön lainsäädännön täydellisen noudattamisen tiellä.

>VIITTAUS KAAVIOON>

- Marraskuussa 1997 yhteisön säädöksistä oli saattamatta osaksi kansallista lainsäädäntöä yli kolme prosenttia kaikissa jäsenvaltioissa, mutta marraskuussa 2002 näin oli vain kolmessa jäsenvaltiossa. Ruotsin sekä vähäisemmässä määrin Belgian ja Itävallan kokemukset osoittavat kuitenkin, miten paljon on mahdollista saada aikaan lyhyessä ajassa, jos vain poliittista tahtoa löytyy. Eurooppa-neuvoston Barcelonan kokouksen jälkeisinä kuukausina täytäntöönpanovaje on kuitenkin alkanut jälleen kasvaa ja tavoitteeseen yltävien jäsenvaltioiden määrä on pudonnut kuudesta takaisin viiteen. Ainoastaan yksi jäsenvaltio - Suomi - täyttää Barcelonassa asetetun nollatavoitteen.

Tämä kaikki lisää kustannuksia yrityksille, vaikuttaa kaupankäyntiin ja heikentää usein näiden toimenpiteiden sääntelytavoitteita.

2.2.2 Investointien ja tuottavuuden lisääminen osaamisen, innovaatioiden ja yritysten dynaamisuuden avulla

Osaaminen on tärkeä tekijä Lissabonin toimintaohjelman täyden potentiaalin saavuttamisessa. Uusiin teknologioihin ja prosesseihin sisältyvä osaaminen voi aikaansaada kasvua, kilpailua ja uusia työpaikkoja sekä johtaa puhtaampaan ympäristöön. Mutta osaamista on kohdeltava osana laajempaa yritysten kasvu- ja toimintakehystä. Oikeiden taitojen tarjoaminen ihmisille on ratkaiseva keino vähentää syrjäytymisen vaaraa ja lisätä yhteenkuuluvuutta. Kilpailukyvyn uutena haasteena on nivoa osaaminen ja markkinat yhteen ja tukea innovaatioita oikeanlaisella ympäristöllä.

Yleisesti ottaen jäsenvaltiot ovat aiempaa paremmin tietoisia tarpeesta parantaa yleistä liiketoimintaympäristöä. Käynnissä olevilla toimilla vähennetään uuden yrityksen perustamiseen liittyvää byrokratiaa, muodollisuuksia ja kustannuksia, helpotetaan yritysten siirtämistä, edistetään julkisia ja yksityisiä yritysten tukimekanismeja, kuten pääomasijoittamista (business angels), ja muutetaan suhtautumista yritysten epäonnistumiseen. Vaikka Eurooppa menestyy yhtä hyvin kuin Yhdysvallat yritysten perustamisessa, täällä yrityksillä on usein vaikeuksia kasvaa. Yrittäjyyden kulttuuria unionissa on vahvistettava edelleen.

Laatikko 5: Lissabonin strategia ja teollisuus

Lissabonin strategiaan kuuluvat toimet ovat keskeinen tekijä EU:n koko talouden kilpailukyvyn kannalta. Strategia on merkityksellinen kaikenkokoisille yrityksille ja kaikille talouden aloille. Unionin teollinen pohja - ja tulevissa jäsenvaltioissa enemmistönä olevat alhaisen tai keskitason teknologian yritykset - on keskeistä Lissabonin strategian onnistumiselle. Sillä on ollut tärkeä rooli 1990-luvun lopun menestyksessä, ja vuonna 2002 havaitut varovaiset elpymisen merkit ovat olleet pääosin vientiin perustuvia.

Vasta teollistuneista maista tulevan kilpailun paineessa EU:n teollisuus on menestynyt tärkeimpiä kilpailijoitaan paremmin. Vaikka unionin osuus maailman kokonaisviennistä putosi vuosien 1991-1995 keskimääräisestä 19,3 prosentista 18,4 prosenttiin vuonna 2002, Yhdysvaltain osuus putosi samaan aikaan 15,1 prosentista 12,1 prosenttiin ja Japanin osuus 12,2 prosentista 8,2 prosenttiin. Lisäksi joillakin keskeisillä teollisuuden aloilla kuten autoteollisuudessa, ilmailussa, matkaviestinnässä ja lääketeollisuudessa EU:n yritykset ovat saavuttaneet johtoaseman maailmassa.

Komissio on äskettäin esittänyt ajatuksiaan teollisuuspolitiikan asemasta kilpailukyvyn edistämisessä laajentuneessa unionissa [8]. Tämä on osa laajempaa pohdintaa, jota on tarkoitus jatkaa valmisteilla olevassa vihreässä kirjassa yrittäjyydestä ja tiedonannossa innovaatiopolitiikasta; nämä molemmat on määrä esittää ennen kevään Eurooppa-neuvostoa. Vuoden jälkipuolella komissio kokoaa nämä erilliset kannanotot yhteen vahvistaakseen yrityksiä koskevaa lähestymistapaansa kaikilla aloilla, sillä yritykset ovat se voima, joka luo työpaikkoja ja kasvua.

[8] "Teollisuuspolitiikka laajentuneessa unionissa", KOM(2002) 714, 11.12.2002.

Yritykset eivät investoi tarpeeksi osaamiseen

Siirtymisessä osaamistalouteen on edistytty, mutta unioni on edelleen jäljessä tärkeimpiä kilpailijoitaan investoinneissa ja suorituksissa [9], huolimatta monissa jäsenvaltioissa käyttöön otetuista toimenpiteistä. Tutkimuksesta ja innovaatioista saatava tuotto on usein suurempi muissa osissa maailmaa, ja kuluneen vuosikymmenen aikana teollisuus onkin yhä useammin äänestänyt jaloillaan. Nykyisin 40 prosenttia Euroopan suurimpien yritysten tekemästä tutkimuksesta tapahtuu unionin ulkopuolella. Laajentuminen tuo tähänkin uuden ulottuvuuden. Tulevien jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden osaamispohja ja alhaisemmat kustannukset voivat tarjota houkuttelevan sijoittautumiskohteen uudelle tutkimukselle.

[9] Komission yksikköjen kehittämät alakohtaiset kokonaisindikaattorit vahvistavat tämän suuntauksen, joka tuli ilmi yksittäisistä rakenteellisista indikaattoreista. Ks. Science, Technology and Innovation - Key Figures 2002, Euroopan komissio.

Koko unionin kohtaamista ongelmista sen kilpailijoihin tai parhaiten menestyviin jäsenvaltioihin verrattuna voidaan esittää lukuisia esimerkkejä:

- Esimerkiksi tuhatta työssäkäyvää henkeä kohti tutkijoita on viisi, kun Yhdysvalloissa heitä on kahdeksan ja Japanissa yhdeksän. Kolmessa parhaiten menestyvässä jäsenvaltioissa vastaava luku on noin kymmenen tuhannesta.

- Korkean teknologian patenttien keskimääräinen taso (28 patenttia miljoonaa asukasta kohti) korostaa suuria eroja unionin sisällä; Suomi (138), Ruotsi (95) ja Alankomaat (58) sijoittuvat kirkkaasti keskiarvon yläpuolelle.

- Osuutena BKT:sta julkiset koulutusmenot (noin 5 prosenttia) ja T&K-menot kokonaisuutena (noin 1,9 prosenttia) eivät juuri muuttuneet 1990-luvun loppupuolella, vaikka jäsenvaltiot ovatkin alkaneet tehostaa toimenpiteitä T&K-investointien lisäämiseksi esimerkiksi verokannustimien avulla, edistämällä riskipääoman saantia sekä yliopistojen ja teollisuuden yhteistyötä ja valikoivalla maahanmuuttopolitiikalla. Kolmessa parhaiten menestyvässä jäsenvaltiossa julkiset koulutusinvestoinnit ovat 7,3 prosenttia BKT:sta ja tutkimusinvestoinnit yli 3 prosenttia.

- Menot tieto- ja viestintätekniikkaan ovat nousseet huomattavasti 1990-luvn puolivälin jälkeen, mutta ne ovat pysyneet Yhdysvaltain vastaavia menoja alhaisempina eivätkä näytä itsessään saaneen aikaan samankaltaista tai yhtenäistä EU:n tuottavuuden lisäystä. Jatkuva investoiminen tieto- ja viestintätekniikkaan on olennaisen tärkeää myös julkisten palvelujen nykyaikaistamiseksi.

Koulutukseen, T&K-toimintaan ja tietotekniikkaan suuntautuvat investoinnit ovat yleensä korkeampia Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa, kun taas liike-elämän kokonaisinvestointien osuus BKT:sta on noussut jyrkimmin kiinnikurojamaissa - Kreikassa, Irlannissa, Portugalissa ja Espanjassa. Investointien lisääntyminen sekä sisämarkkinoiden ja parantuneen kilpailukyvyn vaikutus tuntuivat tuottavuuden kasvussa, vaikka kasvueroa Yhdysvaltoihin ei saatu kurottua umpeen. Tuotannontekijöiden kokonaistuottavuus kasvoi eniten Kreikassa, Irlannissa ja Suomessa, mikä saattaa johtua suuremmista investoinneista teknologiaan, innovaatioihin ja osaamiseen. Tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden kasvu Irlannissa ja Kreikassa oli kaksinkertaista Espanjaan ja Portugaliin verrattuna huolimatta siitä, että yritysten kokonaisinvestoinnit näissä maissa kasvoivat suurin piirtein saman verran.

2.3 Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden parantaminen

Yhteenkuuluvuuden lisäämisessä tapahtuneen edistymisen arvioimista vaikeuttaa edelleen ajan tasalla olevien tietojen puute monilta aloilta. Työllisyyden parantuminen 1980-luvun puolivälin jälkeen sekä vuosien 2000 ja 2002 välillä jatkunut pitkäaikaistyöttömyyden lasku auttanevat kuitenkin vähentämään syrjäytymisen vaaraa. Tämä heijastuu työttömien kotitalouksien - köyhyyden vaaraan läheisesti liittyvä tekijä - lukumäärän vakiintumisena tai vähäisenä laskuna yhdeksässä niistä kahdestatoista jäsenvaltiosta, joita koskevat tiedot ovat saatavilla. Matalapalkkaisten verotaakan keventämisen olisi myös pitänyt auttaa vähentämään köyhyyden vaaraa ja auttaa samalla poistamaan tekijöitä, jotka hillitsevät ihmisten osallistumista työmarkkinoille. Myös muut parannukset, kuten useimpien jäsenvaltioiden ponnistelut lastenhoidon järjestämisen parantamiseksi - toisinaan kansallisia tavoitteita asettamalla - muodostavat myönteisen askeleen.

Unionin sisäiset erot ovat kuitenkin säilyneet sekä tulonjaossa (kolmessa parhaiten menestyneessä jäsenvaltiossa yhteiskunnan suurituloisimman ja pienituloisimman viidenneksen tuloero on puolet vastaavasta erosta kolmessa huonoimmin menestyneessä jäsenvaltiossa) että työllisyyden alueellisessa jakautumisessa.

Syrjäytyminen aiheuttaa kohtuuttomia ja vältettävissä olevia kustannuksia yhteiskunnalle. Lissabonin strategian tuloksena laaditun Euroopan sosiaalisen toimintaohjelman tavoitteena on tarjota perustaidot kaikille, edistää työkykyisten työnsaantia ja varmistaa riittävä sosiaaliturva työkyvyttömille. Tässä lähestymistavassa tunnustetaan kehittyneiden sosiaaliturvajärjestelmien asema köyhyyden vähentämisessä sekä työllisyyden ja työllistyvyyden edistämisessä, mutta myös tarve näiden järjestelmien uudistamiseen, jotta varmistetaan niiden kestävyys pitkällä aikavälillä väestön vanhetessa [10]. Ikääntymistä käsitellään tarkemmin seuraavassa jaksossa.

[10] Komissio arvioi kehitystä sosiaalista toimintaohjelmaa koskevassa tulostaulukossaan. Se on tarkoitus julkaista seuraavan kerran ennen keväistä Eurooppa-neuvoston kokousta.

Kansalliset toimet ja tavoitteet ovat tärkeitä, mutta eivät vielä riittävän kehittyneitä köyhyyttä ja yhteiskunnallista syrjäytymistä koskevien kaksivuotissuunnitelmien puitteissa. Avoimen koordinointimenetelmän käyttäminen tällä alalla ja käytännön edistyksen seuraaminen voi auttaa tulemaan toimeen ilman viimeaikaisimpia tietoja.

2.4 Kestävä kehitys

Kesäkuussa 2001 Göteborgissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto sopi kestävän kehityksen strategiasta, jolla täydennettiin unionin poliittista sitoutumista taloudelliseen ja sosiaaliseen uudistumiseen, lisättiin ympäristöulottuvuus Lissabonin strategiaan ja luotiin uusi lähestymistapa politiikkaan. Siinä korostettiin kestämättömien suuntausten muodostamaa uhkaa elämänlaadulle unionissa [11]. Näihin suuntauksiin kuuluu taloudellisia ja sosiaalisia ilmiöitä kuten köyhyys ja yhteiskunnallinen syrjäytyminen, mutta myös useita ympäristöongelmia kuten ilmastonmuutos, luonnonvarojen ehtyminen, liikenne ja maankäyttöön kohdistuvat paineet sekä monien jokapäiväisessä käytössä olevien vaarallisten kemikaalien pitkäaikaiset vaikutukset.

[11] Tiedonanto "Kestävä kehitys Euroopassa paremman maailman vuoksi", KOM(2001) 264, 15.5.2001.

Monet Lissabonin strategiaan kuuluvista uudistuksista ovat jo avuksi näihin ongelmiin puuttumisessa. Göteborgin kokouksessa korostettiin kuitenkin, että monet niistä liittyvät tiiviisti talousrakenteeseen ja kehitykseen. Poliittisia valintoja tehtäessä ja tuloksia arvioitaessa on kiinnitettävä enemmän huomiota eri valintojen pitkäaikaisvaikutuksiin, siihen miten ne vaikuttavat muihin politiikanaloihin ja siihen, että uusien toimenpiteiden vaikutusten näkyminen vie aina aikaa. Tämä lähestymistapa on välttämätön, jotta unioni voisi onnistua talouskasvun ja ympäristövaurioiden välisen yhteyden murtamisessa. Tässä raportissa keskitytään kolmeen kestävyyden eri näkökohtaan: ikääntymiseen, ympäristösuuntauksiin unionissa sekä Lissabonin strategiaan ja kestävyyteen vaikuttaviin ulkoisiin tapahtumiin elokuussa 2002 Etelä-Afrikassa järjestetyn maailman kestävän kehityksen huippukokouksen valossa.

2.4.1 Ikääntymisen haaste

Kaikki jäsenvaltiot joutuvat kohtaamaan väestön ikääntymisen vaikutukset, mutta vain harvat ovat tähän mennessä ryhtyneet tarvittaviin toimiin selvitäkseen edessä olevista rahoituksellisista haasteista eläkkeiden sekä muiden etuuksien ja palvelujen riittävän tason säilyttämiseksi.

Laatikko 6: Väestön ikääntymisen muodostama haaste

Ikääntymisellä on kauaskantoisia vaikutuksia julkisiin talousarvioihin, kasvun ja työllisyyden kehittymiseen sekä eläkkeisiin, terveydenhuoltojärjestelmiin ja pitkäaikaishoitoon.

- 65 vuotta täyttäneiden ihmisten lukumäärän odotetaan nousevan 61 miljoonasta vuonna 2000 103 miljoonaan vuoteen 2050 mennessä ja 80 vuotta täyttäneiden 14 miljoonasta 38 miljoonaan.

- Samaan aikaan työiässä oleva väestö supistuu huomattavasti: kun nykyään jokaista 65 vuotta täyttänyttä kohti on neljä työikäistä, vuoteen 2050 mennessä työikäisiä on vain kaksi.

- Väestön ikääntyminen tekee vielä tarpeellisemmaksi ylläpitää korkeaa työllisyyttä ja nostaa tuottavuutta vuoden 2010 jälkeen.

- Julkisten eläkemenojen odotetaan kasvavan 3-5 prosentilla BKT:sta useimmissa jäsenvaltioissa seuraavien vuosikymmenten aikana, mutta niiden osuus voi nousta jopa 7,9 prosenttiin Espanjassa ja 12,2 prosenttiin Kreikassa [12].

[12] Talouspoliittisen komitean eläketyöryhmän arviot vuonna 2000. Arvioissa ei oteta huomioon jäsenvaltioiden sen jälkeen toteuttamia uudistuksia. Suuret lisäykset Espanjassa ja Kreikassa heijastavat eläkejärjestelmän kypsymistä, kun yhä useammat ihmiset ovat olleen töissä täyden työuran.

-

Viime syyskuussa ensimmäisen kerran toimitetut kansallisia eläkestrategioita koskevat raportit osoittavat, että kaikki jäsenvaltiot ovat sitoutuneet säilyttämään riittävän eläketurvan ja suojelemaan ikääntyviä ihmisiä vaaralta joutua köyhyyteen [13]. Samanlainen viesti välittyy terveydenhuoltoa ja pitkäaikaishoitoa koskevista kyselylomakkeista [14]. Ne osoittavat vaihtelevassa määrin myös, miten jäsenvaltiot ovat alkaneet tarttua näihin haasteisiin, esimerkiksi nostamalla ikääntyvien työntekijöiden työssäkäyntiastetta, suunnittelemalla vero- ja etuusjärjestelmät niin, että ne kannustavat pysymään pitempään työelämässä, ja jatkamalla julkistalouden rahoitusaseman lujittamista, mikä tarjoaa suuremman liikkumavaran eläkejärjestelmille ja muille ikääntymiseen liittyville menoille.

[13] Luonnos komission ja neuvoston yhteiseksi kertomukseksi riittävästä ja kestävästä eläketurvasta, KOM (2002) 737, 17.12.2002.

[14] Komission ja neuvoston yhteinen raporttiluonnos "Terveydenhuolto ja vanhustenhuolto: kansallisten strategioiden tukeminen korkeatasoisen sosiaalisen suojelun takaamiseksi", KOM (2002) 774, 3.1.2003.

2.4.2 Ympäristösuuntaukset

Vajaat kaksi vuotta Göteborgin kokouksen jälkeen edistymistahtia ja -suuntaa tällä alalla on vaikea arvioida. Eräät teollisuudenalat ovat onnistuneet vähentämään päästöjä tuotannon lisäyksestä huolimatta. Politiikan suunnittelussa ja täytäntöönpanossa on havaittavissa myönteisiä merkkejä, erityisesti kestävyyden globaalin näkökulman kannalta. Vuodelta 2000 saatavissa olevien tietojen perusteella ne huolestuttavat suuntaukset, jotka olivat näkyvissä silloin, kun unionin kestävän kehityksen strategia otettiin käyttöön, ovat jatkuneet.

Laatikko 7: Kestämätöntä ympäristön kuormitusta koskevat suuntaukset

- Rahtiliikenne kasvaa edelleen BKT:ta nopeammin, kun taas henkilöliikenteen kasvu on hieman vähäisempää, mutta molemmista aiheutuu suuret ympäristökustannukset.

- Maantieliikenne aiheuttaa päästöjen laskevasta suuntauksesta ja kuolonuhrien vähentymisestä huolimatta erittäin suuria kustannuksia ilmansaasteiden, ruuhkautumisen, melun ja onnettomuuksien kuolonuhrien (edelleen yli 40 000 vuodessa) muodossa.

- Kokonaisuutena edistyminen Kioton tavoitteiden saavuttamisessa on vaihtelevaa. Kokonaispäästöt ovat pudonneet 3,5 prosenttia vuodesta 1990 vuoteen 2000, mutta suuri osa tästä parannuksesta johtuu vähennyksistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa. Vuonna 2000 yhdeksän jäsenvaltiota ylitti edelleen selvästi niille Kiotossa asetetut tavoitteet.

- Uusiutuvat energialähteet muodostavat yhä suuremman osuuden sähköntuotannosta, mutta kehitys ei ole tarpeeksi nopeaa Eurooppa-neuvoston uusiutuville energialähteille asettaman viitteellisen tavoitteen saavuttamiseksi, jolleivät jäsenvaltiot pane tehokkaasti täytäntöön äskettäin hyväksyttyjä yhteisön toimenpiteitä [15].

[15] Direktiivi 2001/77/EY sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä, EYVL L 283, 27.10.2001.

- Energiaintensiteetti unionissa vähenee vähitellen. Tulevien jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden on ponnisteltava ankarasti, sillä niissä keskimääräinen energiaintensiteetti on nelinkertainen nykyisiin jäsenvaltioihin verrattuna.

- Kansanterveyden alalla Euroopan elintarvikevirasto on toiminut tämän vuoden alusta. Ilmanlaatu on parantunut ja tämän suuntauksen odotetaan jatkuvan tulevina vuosina, mutta eräisiin epäpuhtauksien aiheuttajiin ja tiettyihin kohteisiin liittyy merkittäviä ongelmia.

- Huolimatta jäsenvaltioiden edistymisestä kohteiden ehdottamisessa Natura 2000 -suojelualueiksi, luonnon monimuotoisuuteen ja elinympäristöihin kohdistuu paineita monen taloudellisen toiminnon kuten maatalouden ja liikakalastuksen taholta.

Nämä suuntaukset korostavat tarvetta kiihdyttää äskettäin hyväksyttyihin ja valmisteilla oleviin ehdotuksiin sisältyviä ponnisteluja. Kestämättömien suuntausten kääntämisessä puhtaalla ympäristöteknologialla voisi olla erityinen rooli.

Laatikko 8: Ympäristöteknologian käyttöönoton kannustaminen

Ympäristöteknologia - jonka maailmanlaajuiset markkinat ovat jo nykyisin 180 miljardia euroa - on keskeisessä asemassa sen varmistamisessa, ettei ympäristöön kohdistuva kuormitus kasva samassa tahdissa talouskasvun kanssa. EU:n yritykset ovat hyvässä asemassa hyödyntääkseen nopeasti kasvavia vientimarkkinoita. Ympäristöteknologian kauppa on hyväksi sekä unionille että kauppakumppaneillemme, koska sitä kautta niille avautuu uusia vaihtoehtoja niiden kohtaamien ympäristöongelmien voittamiseksi.

Kuitenkin investointeja puhtaaseen teknologiaan rajoittaa se, jos markkinahinnat ovat vääristyneitä tukien, verohelpotusten tai sellaisten hinnoittelurakenteiden vuoksi, jotka tukevat ympäristöä vahingoittavaa teknologiaa, erityisesti liikenteen ja energian kaltaisilla keskeisillä aloilla.

Oikeiden kannustimien tarjoamiseksi tarvitaan yhteisön tason päätöksiä. Ehdotettu kasvihuonekaasujen päästökauppa on tärkeä edistysaskel. Vuonna 2003 komissio aikoo ehdottaa Euroopan laajuista kehystä, jolla varmistettaisiin kaikkien liikennemuotojen asianmukainen hinnoittelu. Myös energiaverotusta koskeva direktiivi, joka on määrä hyväksyä ennen keväistä Eurooppa-neuvoston kokousta viiden vuoden keskustelujen jälkeen, on tervetullut ensi askel, joka saattaa vähentää päästöjä hiukan, arviolta 0,5 prosenttia. Kaikki nämä välineet ovat tärkeitä, ja niiden jatkoksi on toteutettava uusia laaja-alaisia toimia.

2.4.3 Ulkoiset tapahtumat

Lissabonin strategia keskittyy sisäisiin politiikan uudistuksiin. Sama pätee myös Göteborgissa hyväksyttyyn kestävän kehityksen strategiaan. Unionin sisäisellä politiikalla on kuitenkin huomattavaa vaikutusta myös unionin ulkopuolisten maiden politiikkaan ja näkymiin. Lisäksi jotkin asiat kuten ilmastonmuutos ovat luonteeltaan globaaleja. Näin ollen on tärkeää varmistaa, että sisäinen politiikka on johdonmukaista ulkoisten sitoumusten kanssa.

Unioni on valinnut johtavan roolin kestävän kehityksen edistämisessä maailmanlaajuisesti. Se voi pyrkiä tähän saattamalla omat politiikkansa kestävämmiksi mutta myös omaksumalla aktiivisemman linjan kaupan, kehitysavun ja velkahuojennuksen suhteen. Kuluneeseen vuoteen liittyy monia merkittäviä tapahtumia:

- Dohassa laadittiin suunnitelma uutta kauppaneuvottelukierrosta varten, mikä lisää mahdollisuuksia kaupan vapauttamiseen edelleen. Vapaa ja oikeudenmukainen kauppa edistää uudistuksia ja innovaatioita Euroopan unionissa ja tukee näin Lissabonissa sovittuja uudistuksia. Mutta sitäkin tärkeämpää on, että Doha tarjoaa keinon hallita globalisaatiota vastuullisella tavalla. Sen kautta voidaan tukea kestävää kehitystä tarjoamalla tasapuoliset lähtökohdat kaupankäynnille, varmistamalla että kehittyneet maat avaavat markkinansa kehitysmaille ja hakemalla uusia tapoja työskennellä kaikkien asianosaisten kesken yhteisten ongelmien ratkaisemiseksi.

- Kehitysavun rahoittamista käsitelleen Monterreyn konferenssin edellä unioni antoi selvän sitoumuksen lisätä EU:n virallista kehitysapua 20 miljardilla eurolla vuoteen 2006 mennessä. Tämän myötä virallisen kehitysavun osuus BKT:sta nousee 0,33 prosentista 0,39 prosenttiin vuoteen 2006 mennessä, mikä on ensi askel kohti 0,7 prosentin tavoitetta pitkällä aikavälillä. On ensiarvoisen tärkeää, että jäsenvaltiot noudattavat näitä sitoumuksia.

- Maailman kestävän kehityksen huippukokous Johannesburgissa, joka oli jatkoa 10 vuotta aikaisemmin vuonna 1992 Riossa järjestetylle Yhdistyneiden kansakuntien huippukokoukselle, antoi uutta puhtia kestävän kehityksen tavoitteelle. Kokous johti useisiin tärkeisiin sitoumuksiin, jotka unioni pyrkii nyt panemaan täytäntöön. Monterreyn sitoumusten noudattaminen on ratkaisevaa näiden Johannesburgin sitoumusten kannalta.

Laatikko 9: Maailman kestävän kehityksen huippukokouksessa tehdyt sitoumukset

- Puolitetaan vuoteen 2015 mennessä niiden ihmisten osuus, jotka ovat ilman puhdasta vettä ja kunnollisia saniteettipalveluja. Nykyisin tässä asemassa on kolme miljardia ihmistä eli puolet maailman väestöstä.

- Minimoidaan kemikaalien valmistuksesta ja käytöstä terveydelle ja ympäristölle aiheutuvat haitat vuoteen 2020 mennessä.

- Pysäytetään kalakantojen väheneminen ja palautetaan ne kestävälle tasolle viimeistään vuoteen 2015 mennessä.

- Käynnistetään kestävää kehitystä koskevat kansalliset strategiat vuoteen 2005 mennessä.

- Hidastetaan luonnon monimuotoisuuden katoamista vuoteen 2010 mennessä biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen mukaisesti.

- Huippukokouksessa sovittiin myös kestäviä tuotanto- ja kulutustapoja koskevien kymmenvuotisten puiteohjelmien laatimisesta sekä käytännön toimista kestävän kaupankäynnin tukemiseksi ja yritysten yhteiskunnallisen vastuun lisäämiseksi.

- Energian osalta unioni ei saanut läpi maailmanlaajuisia tavoitteita uusiutuvien energialähteiden osuudeksi energian kokonaistuotannosta, mutta se sai liikkeelle ryhmän maita, jotka ovat valmiita asettamaan tällaisia tavoitteita.

Maailman kestävän kehityksen huippukokouksen tulokset yhdessä Dohan kehitysohjelman ja Monterreyn konsensuksen kanssa ovat luoneet maailmanlaajuisen kumppanuuden kestävän kehityksen edistämiseksi. Nyt on päätettävä jatkotoimista ja huolehdittava, että sitoumukset johtavat käytännön tuloksiin. Unionin pitäisi lujittaa johtoasemaansa jatkoprosessin yhteydessä ja muuntaa poliittiset tavoitteensa käytännön toimiksi. Tämä edellyttää pitkäaikaisia ponnisteluja, joissa keskitytään seuraaviin asioihin:

- Politiikan johdonmukaisuus. Unionin on kaksinkertaistettava ponnistelunsa varmistaakseen johdonmukaisuuden sisäisen ja ulkoisen politiikkansa välillä. Joillakin EU:n sisäisillä politiikoilla on kielteisiä sivuvaikutuksia muihin maihin, erityisesti kehitysmaihin. Monilla tärkeillä aloilla, joilla komissio on ehdottanut uudistuksia, kuten maataloudessa ja kalastuksessa, EU:n politiikan on muututtava.

- Kestävä globalisaatio. Globalisaatio sekä kauppa- ja investointivirtojen lisäys on luonut uusia mahdollisuuksia taloudelliselle kehitykselle. Mutta muutosvauhti aiheuttaa myös uusia haasteita, erityisesti kehitysmaille ja siirtymätalouksille. Unionin pitäisi edelleen varmistaa, että markkinoiden vapauttaminen tapahtuu osana laajempaa sääntelykehystä, jolla pyritään levittämään globalisaation mahdollisia hyötyjä. Päätehtävänä on neuvottelujen jatkaminen WTO:ssa Dohan kehitysohjelman pohjalta, mutta muutkin toimet voivat tukea näitä tavoitteita. Erityisesti olisi lisättävä yritysten yhteiskunnallista ja ympäristövastuuta unionissa ja kansainvälisesti, edistettävä kestävää ja oikeudenmukaista kaupankäyntiä kehittämällä aloitteita, joilla kannustetaan kestävällä tavalla tuotettujen tavaroiden kauppaa, ja varmistettava, että vientiluottolaitokset toimivat kestävää kehitystä tukevalla tavalla.

- Kestävät kulutus- ja tuotantotavat. Tiettyihin haasteisiin kuten ilmastonmuutokseen voidaan vastata vain muuttamalla perusteellisesti yhteiskuntien tuotanto- ja kulutustapoja. Johannesburgissa sovittiin, että kehittyneiden maiden olisi oltava ensimmäisiä talouskasvun ja ympäristövahinkojen välisen yhteyden murtamisessa, erityisesti hyödyntämällä täysipainoisesti uuden ympäristöteknologian tarjoamia mahdollisuuksia. Unionin pitäisi ajaa kansainvälisellä tasolla 10 vuoden kehystä alueellisille ja kansallisille kulutusta ja tuotantoa koskeville ohjelmille, jotka perustuisivat nykyisiin aloitteisiin. Unionin pitäisi myös kehittää ja lujittaa Johannesburgissa koottua sellaisten maiden ryhmittymää, jotka ovat valmiita tekemään uusiutuvaa energiaa koskevia sitoumuksia ja pyrkivät esimerkiksi EU:n viitteelliseen tavoitteeseen uusiutuvien energialähteiden käytössä (12 prosenttia kokonaisenergiasta vuoteen 2010 mennessä).

- Köyhyyden poistaminen. Yhdistyneiden kansakuntien vuosituhannen kehitystavoitteen saavuttaminen, eli äärimmäisen köyhyyden puolittaminen maailmassa vuoteen 2015 mennessä, on valtava haaste. Unionin puolelta tarvitaan huomattavia ponnisteluja kehitysyhteistyöpolitiikan tehokkuuden lisäämiseksi sekä hyvän hallinnon edistämiseksi kehitysmaissa. Virallisen kehitysavun lisäämistä koskevan Monterreyn sitoumuksen nopea noudattaminen sekä seurantajärjestelyjä koskevan sopimuksen tekeminen ovat avuksi tässä asiassa. Lisäksi unionin pitäisi viimeistellä järjestelyt "elämän vesi" -aloitteen sekä köyhyyden poistamista ja kestävää kehitystä koskevan aloitteen energia-aloitteen panemiseksi täytäntöön.

-

3. Laajentuminen

Neuvottelut on saatu päätökseen Kyproksen, Latvian, Liettuan, Maltan, Puolan, Slovakian, Slovenian, Tsekin, Unkarin ja Viron kanssa. Liittymissopimuksen ratifioimisen jälkeen nämä maat liittyvät Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004.

Bulgariaa ja Romaniaa varten on laadittu yksityiskohtaiset etenemissuunnitelmat, jotka avaavat niille näkymät jäsenyyteen vuodesta 2007. Myös Turkin kanssa on määrä aloittaa liittymisneuvottelut heti joulukuun 2004 jälkeen, jos Turkki täyttää Kööpenhaminassa sovitut poliittiset arviointiperusteet.

Laajentumisen odotetaan lisäävän huomattavasti unionin suorituskykyä ja kasvumahdollisuuksia keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Se tarjoaa uusia tilaisuuksia, jotka auttavat unionia pääsemään aikaa myöten lähemmäksi Lissabonin strategian tavoitteita.

Näiden tavoitteiden muodostamat haasteet ovat yhteisiä uusille ja nykyisille jäsenvaltioille. Tulevien jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden integroiminen Lissabonin strategiaan on jo hyvässä vauhdissa. Ne valmistautuvat esimerkiksi osallistumaan Euroopan työllisyysstrategiaan ja sosiaalista osallisuutta edistävään prosessiin, ovat hyväksyneet eEurope Plus -strategian ja ovat mukana tämän raportin rakenteellisissa indikaattoreissa sekä alakohtaisessa vertailuanalyysissä.

Tulevat jäsenvaltiot ovat saavuttaneet hyvän makrotalouden vakauden, ja rakenneuudistukset ovat hyvässä vauhdissa. Tämä on johtanut markkinoiden avaamiseen, mihin liittyy huomattava teollisuuden rakennemuutos. Samoin ne ovat edistyneet institutionaalisen, oikeudellisen ja hallinnollisen ympäristönsä nykyaikaistamisessa.

Keskeinen tekijä niiden tulevassa menestyksessä on investointien turvaaminen ja säilyttäminen korkealla tasolla suorituskyvyn parantamiseksi keskipitkällä aikavälillä sekä edellytysten luomiseksi talouden lähentymiselle ja yhteenkuuluvuuden lisäämiselle. Unioni tarjoaa tuleville jäsenvaltioille rakennerahastojen kautta 21,7 miljardia euroa vuosina 2004-2006; tästä huomattava osa kohdistetaan inhimillisen ja fyysisen pääoman tukemiseen.

Tavoitteena on auttaa supistamaan suuria eroja laajentuneen unionin sisällä ja myötävaikuttaa elämänlaadun (ja ympäristön) parantamiseen sekä näiden maiden täyden potentiaalin hyödyntämiseen.

Laatikko 10: Laajentuminen merkitsee huomattavia haasteita

- Ehdokasmaissa kasvu on ollut nopeaa viimeiset viisi vuotta, osittain talousuudistusten ja maihin suuntautuneiden investointien ansiosta. Muiden kiinni kurominen edellyttää kuitenkin jatkuvia investointeja fyysiseen ja inhimilliseen pääomaan, jotta tuottavuutta voitaisiin lisätä huomattavasti. Mutta maiden tilanteet ovat erilaisia. Vuonna 2001 suorat ulkomaiset investoinnit olivat 521 euroa henkeä kohti Slovakiassa ja 2 284 euroa henkeä kohti Tsekissä.

- Laajentumisen myötä unionin sisäiset erot kasvavat huomattavasti. Rikkaimman 10 prosentin ja köyhimmän 10 prosentin BKT:n välinen ero tulee olemaan lähes kaksinkertainen nykyiseen verrattuna, ja yli neljännes väestöstä asuu alueilla, joiden BKT henkeä kohti on alle 75 prosenttia EU:n keskiarvosta.

- Tällä hetkellä laajentuneen unionin työllisyysaste olisi 62,6 prosenttia - jonkin verran alhaisempi kuin nykyisissä jäsenvaltioissa, mutta työllisyyden kasvu voi kiihtyä jo liittymisen edellä, jos tulevat jäsenvaltiot toteuttavat lisäuudistuksia yhteisön kanssa yhdessä sovittujen painopisteiden mukaisesti.

- Teollisuuden ja työllisyyden rakenne eroaa nykyisistä jäsenvaltioista, sillä maatalouden osuus työllisyydestä on merkittävä. Näiden maiden teollisuuden perusta painottuu alhaisen ja keskitason teknologian aloihin.

- Infrastruktuuria koskevat tarpeet ovat suuret. Pelkästään liikenneinfrastruktuurin saaminen valmiiksi Euroopan laajuisia verkkoja koskevien neuvottelujen mukaisesti, mikä mahdollistaisi osallistumisen sisämarkkinoille, edellyttää noin 100 miljardin euron investointeja. Tämä on 1,5 prosenttia tulevien jäsenvaltioiden BKT:sta vuoteen 2015 asti.

- Teollisuuden rakenneuudistusten jatkaminen on todennäköisesti tarpeen, erityisesti terässektorilla, jossa on edelleen ylikapasiteettia, ja teollisuudenaloilla, jotka ovat vielä julkisessa omistuksessa ja joiden voi olla vaikea selviytyä kilpailun lisääntymisestä.

Monissa tulevista jäsenvaltioista Lissabonin strategia on toiminut lisäkimmokkeena niiden kattaville rakenteellisille uudistuksille. Edistyminen on kuitenkin ollut epätasaista ja jäänyt vähäiseksi joillakin painopistealoilla. Useimmissa ehdokasmaissa EU:n keskiarvoa lähellä olevan tulotason saavuttaminen vie aikaa. Vuonna 2001 tulevien jäsenvaltioiden keskimääräinen BKT henkeä kohti (ostovoimastandardin mukaan) oli 45 prosenttia EU:n keskiarvosta huolimatta siitä, että viime vuosien talouskasvuluvut ovat olleet useimmissa niistä nykyisten jäsenvaltioiden lukuja korkeampia.

Työvoiman tuottavuus on parantunut kaikissa tulevissa jäsenvaltioissa vuodesta 1995, joskin tämä kehitys on välillä keskeytynyt asianomaisten maiden väliaikaisten taantumien vuoksi. Työvoiman tuottavuuden taso vaihtelee kuitenkin paljon maasta toiseen ja on 83 prosenttia EU:n keskiarvosta Kyproksessa mutta vain 33 prosenttia Latviassa.

Monet haasteet ovat yhteisiä tuleville ja nykyisille jäsenvaltioille. Tällaisia ovat tarve parantaa vero- ja etuusjärjestelmien sekä työmarkkinalaitosten kannustimia työllisyysasteen nostamiseksi, vahvistaa kilpailusääntöjä ja kilpailuviranomaisia, lisätä ponnisteluja julkisen sektorin tehokkuuden parantamiseksi, jatkaa teollisuuden uudistuksia kilpailukyvyn lisäämiseksi sekä tarve kehittää ammattitaitoa ja osaamisen perusrakenteita. Tämä auttaa maita mukautumaan osaamistalouteen. Vaikka viimeaikainen kehitys näissä maissa on ollut vaikuttavaa, yhteisten haasteiden laajuus on yhä huomattavasti suurempi kuin nykyisissä jäsenvaltioissa. Kymmenen uutta jäsenvaltiota ovat kuitenkin tietoisia näistä haasteista, ja ne ovat jo liittymistä valmistelevissa talousohjelmissaan määritelleet suunnittelemansa uudistukset.

4. Valintana kasvu: seuraavien 12 kuukauden painopisteet

Tässä raportissa painotetaan rakenteellisten uudistusten kiihdyttämistä tuottavuuden ja työllisyyden lisäämiseksi sekä ympäristövahinkojen ja talouskasvun välisen yhteyden murtamiseksi. Tämän pitäisi johtaa Lissabonin strategiaan kuuluvien tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavaan suorituskyvyn parantumiseen samalla kun unioni avaa ovensa kymmenelle uudelle jäsenvaltiolle.

Kevään Eurooppa-neuvostossa on osoitettava tulevan työskentelyn suunta ja vauhti. Siellä on annettava suuntaviivat neuvostolle, joka toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa. Sen on hyödynnettävä rakenneuudistuksia varten luotujen unionin tärkeimpien välineiden - talouspolitiikan laajat suuntaviivat, sisämarkkinastrategia ja työllisyyden suuntaviivat - uutta kolmen vuoden soveltamisjaksoa. Sen on määritettävä määräajat ja vastuut seuraavia vaiheita varten.

Viimeksi kuluneen vuoden aikana vallinneen vaikean taloudellisen tilanteen ja poliittisen epävarmuuden ei saa antaa hidastaa muutosta. Sen sijaan ne korostavat Lissabonin uudistusten tarpeellisuutta. Ne ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että unioni pystyy keskipitkällä aikavälillä selviytymään paremmin tulevista epävarmuustekijöistä ja talousvaikeuksista. Lissabonin strategia on edelleen oikea tapa näiden muutosten toteuttamiseksi, varsinkin koska se muodostaa koordinoidun, kattavan ja muita aloitteita täydentävän lähestymistavan.

4.1 Lissabonin strategia on edelleen se oikea

Raportti on osoittanut rakenteellisten uudistusten mahdollisuuden nostaa unionin kokonaissuorituskykyä. Viimeaikaiset uudistukset ovat kiihdyttäneet kasvua, luoneet työpaikkoja ja auttaneet ihmisiä pääsemään pois köyhyyden ja syrjäytymisen vaikutuspiiristä. Tulevilla uudistuksilla on samanlaisia myönteisiä vaikutuksia ja ne voivat lisätä vuosittaista kasvuastetta lähelle kolmea prosenttia tai enemmänkin tämän vuosikymmenen aikana ja luoda 15 miljoonaa uutta työpaikkaa, mikä on tarpeen Lissabonin työllisyystavoitteiden saavuttamiseksi. Samaan aikaan Lissabonin kattavan lähestymistavan pitäisi mahdollistaa uudistusten jatkuminen tavalla, joka on taloudellisesti, yhteiskunnallisesti ja ympäristön kannalta kestävä.

Monilla Lissabonin strategian osa-alueilla eräät jäsenvaltiot ovat jo saavuttaneet vuodeksi 2010 asetetut tavoitteet tai jopa ylittäneet ne. Arvioitaessa, mitkä maat ovat menestyneet parhaiten neuvoston kanssa valituilla rakenteellisilla indikaattoreilla arvioituna, samat maat - Tanska, Ruotsi ja Suomi - nousevat esiin kerta toisensa jälkeen. Tämä osoittaa, että edistymistä voi tapahtua monilla aloilla - taloudessa, sosiaalialalla ja ympäristöasioissa - jos politiikka on oikeanlaista. Tämä osoittaa myös, miten paljon muissa jäsenvaltioissa on hyödyntämätöntä potentiaalia sekä sen miten tärkeää vertailuanalyysi ja muiden kokemuksista oppiminen ovat.

Laatikko 11: Rakenteelliset indikaattorit - parhaat menestyjät

Lissabonin strategian tukena on kattava ja tasapainoinen joukko rakenteellisia indikaattoreita, jotka kuvastavat jäsenvaltioiden menestymistä kuudella alalla (yleinen taloudellinen menestys, työllisyys, tutkimus ja innovaatiotoiminta, talousuudistukset, sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja ympäristö). Indikaattorit kattavat suuren määrän eri tekijöitä, joiden merkitys Lissabonin uudistusten onnistumisen kannalta vaihtelee, mutta ne antavat kuitenkin yleiskuvan eri jäsenvaltioiden ja tänä vuonna ensimmäisen kerran myös tulevien jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden suhteellisesta menestymisestä. Kaikki indikaattorit luetellaan tämän raportin perustana olevan valmisteluasiakirjan [16] liitteessä. Yhteenvetotaulukko liitetään myös tähän raporttiin.

[16] SEC(2003) 25, 14.1.2003. Rakenteelliset indikaattorit ovat nähtävillä myös Eurostatin Internet-sivuilla ja ne päivitetään kunkin kuukauden puolivälin paikkeilla (http://europa.eu.int/comm/eurostat/).

Huomiota herättävä seikka on se tiheys, jolla tietyt maat esiintyvät yhä uudestaan unionin kolmen parhaiten menestyneen jäsenvaltion joukossa, useimmiten Ruotsi, Suomi ja Tanska. Nämä maat olivat toteuttaneet perusteellisia ja onnistuneita uudistuksia jo kauan ennen Lissabonin strategian käynnistämistä.

Alla olevasta kuviosta näkyy, millä tiheydellä jäsenvaltiot esiintyvät kolmen parhaiten ja kolmen huonoiten menestyneen joukossa rakenteellisilla indikaattoreilla arvioituna. Siihen on luonnollisesti suhtauduttava tietyllä varauksella. Ensinnäkin se antaa vain staattisen kuvan tilanteesta nykyisten indikaattoreiden perusteella, ottamatta huomioon erilaisia lähtökohtia. Se ei myöskään tuo esiin vahvaa kasvua ja edistymistä tietyissä maissa - Kreikassa, Portugalissa sekä erityisesti Irlannissa ja Espanjassa - viime vuosina, kun ne ovat kuroneet kiinni unionin parhaita menestyjiä. Neuvoston yhteisymmärryksessä komission kanssa valitsemat indikaattorit ovat myös varsin vaihtelevia, joten kuviota ei pidä tulkita yleiskuvaksi menestymisestä.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Muutkin maat pärjäävät hyvin, mutta eivät yhtä tasaisesti kaikilla indikaattoreilla arvioituina. Kaikki jäsenvaltiot ovat parhaiten menestyneiden joukossa ainakin yhdellä rakenteellisella indikaattorilla mitattuna.

Alla esitetään lisätietoa edistymisestä viimeksi kuluneen vuoden aikana. Tämä on tiivistelmä komission arviosta, joka koskee edistymistä vuoden 2002 talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin sisältyvien maakohtaisten suositusten noudattamisessa [17]. Nämä kattavat osan Lissabonin strategiasta mutta eivät sitä kokonaan.

[17] Tiedonanto vuoden 2002 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanosta, KOM(2003) 4, 14.1.2003.

Julkinen talous Työmarkkinat Tuotemarkkinat

BELGIA JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

TANSKA HYVIN JONKIN VERRAN HYVIN

SAKSA VÄHÄN VÄHÄN JONKIN VERRAN

KREIKKA JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

ESPANJA JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

RANSKA VÄHÄN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

IRLANTI JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

ITALIA VÄHÄN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

LUXEMBURG JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN VÄHÄN

ALANKOMAAT JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

ITÄVALTA VÄHÄN VÄHÄN JONKIN VERRAN

PORTUGALI JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN

SUOMI JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN VÄHÄN

RUOTSI HYVIN HYVIN JONKIN VERRAN

YHD. KUNINGASKUNTA JONKIN VERRAN JONKIN VERRAN HYVIN

Laajentumisen haaste ei aseta Lissabonin tavoitteita kyseenalaisiksi. Nykyisten jäsenvaltioiden on säilytettävä kyseiset tavoitteet, ja uusien jäsenvaltioiden on käytettävä parhaiten menestyneitä vertailukohtanaan. Laajentuminen tarjoaa mahdollisuuksia sekä uusille että nykyisille jäsenvaltioille.

Samalla Lissabonin uudistusten uskottavuus riippuu ennen kaikkea siitä, miten poliittiset julistukset onnistutaan muuttamaan käytännön toimiksi. Jäsenvaltioita arvioidaan niiden tekojen eikä pelkkien sanojen mukaan.

Neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat tehneet paljon työtä "tulosvajeen" paikkaamiseksi Euroopan unionin tasolla. Edistymisen pitäisi kuitenkin perustua pikemmin sitoumuksiin kuin tasapainoiluun. Sen varmistaminen, että Euroopan tasolla tehdyt päätökset todella johtavat toimiin, on vaikea haaste. Tähän asiaan voidaan puuttua ja on puututtava vakavammin. Mitataanpa tilannetta sen mukaan, onko direktiivit pantu täytäntöön määräajassa vai onko toteutettu Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavaa kansallista politiikkaa, jäsenvaltioiden menestyminen on liian vaihtelevaa. Tämä heikentää sisämarkkinoiden toimintaa, työllisyyttä, innovaatiota ja kasvua. Suurempi muutosvalmius kansallisella tasolla sekä keskeisten päätösten käsittelyn vieminen eteenpäin ennen keväistä Eurooppa-neuvostoa olisi lyhyellä aikavälillä tärkeä askel luottamuksen lisäämiseksi unionin muutoskykyä kohtaan.

Laatikko 12: Kattava ja koordinoitu lähestymistapa uudistuksiin

Tässä raportissa on osoitettu seuraavaa:

- Kattavat uudistukset ovat hyödyllisimpiä. Vähän kerrallaan etenevä lähestymistapa uudistuksiin on paljon tehottomampi. Eri politiikanalojen välisen koordinaation ja johdonmukaisuuden lisääminen sekä sisäisesti että ulkoisesti vahvistaisi unionin menestystä. Jäsenvaltioiden on kuitenkin noudatettava yhtä lailla kattavaa lähestymistapaa kansallisissa uudistuksissaan.

- Koordinoitu lähestymistapa on tehokkain. Jos Lissabonin uudistukset toteutetaan kaikissa jäsenvaltioissa koordinoidusti, niiden avulla voidaan maksimoida maasta toiseen ulottuvat myönteiset vaikutukset. Näin voitaisiin poistaa jäsenvaltioiden pelko siitä, että ne joutuvat kantamaan kaikki uudistusten kustannukset vaikka uudistuksista hyötyvät muutkin jäsenvaltiot. Näin voidaan myös saavuttaa kriittinen massa, joka voisi antaa Euroopan keskuspankille mahdollisuuden harjoittaa elvyttävämpää rahapolitiikkaa, mikä puolestaan voisi lievittää eräiden uudistusten lyhytaikaisia vaikutuksia.

- Rakenteellisten uudistusten ja makrotalouspolitiikan välistä yhteyttä olisi vahvistettava. Tässä ei ole mitään uutta. Makrotalouspolitiikka on kauan sitten tunnustettu parhaaksi tukialustaksi uudistusten toteuttamiselle. Vahvistamalla talouspolitiikan koordinointia komission viime marraskuussa finanssipolitiikan koordinoinnin tehostamisesta antaman tiedonannon [18] mukaisesti unioni voisi parantaa näiden kahden osatekijän välistä vuorovaikutusta ja turvata erityisesti julkisen talouden moitteettoman ja kestävän hoitamisen sekä lisätä julkisen talouden myötävaikutusta kasvuun ja työllisyyteen Lissabonin strategian mukaisesti.

[18] Komission tiedonanto "Finanssipolitiikan koordinoinnin tehostaminen", KOM(2002) 668, 27.11.2002.

4.2 Talous-, sosiaali- ja ympäristöhallinnon kehittäminen kevään Eurooppa-neuvoston kokouksen yhteydessä

Lissabonin strategiassa on noudatettava edelleen tätä kattavaa ja koordinoitua lähestymistapaa. Edistymistä on jatkettava ja joissakin tapauksissa tehostettava sen kolmen eri ulottuvuuden osalta.

Vuoden 2002 aikana hallintojärjestelmää on mukautettu niin, että se voisi tukea paremmin Lissabonin strategiaan kuuluvien tavoitteiden saavuttamista. Kevään Eurooppa-neuvoston kokous, joka perustaa työskentelynsä tähän komission kevätraporttiin, on edelleen tärkein vuosittainen tilaisuus edistymisen tarkastelemiseksi. Sen on asetettava painopisteet neuvoston työskentelylle ja annettava ohjeita jäsenvaltioille unionin pääasiallisten, perustamissopimukseen pohjautuvien koordinointivälineiden välityksellä sekä rakenneuudistuspolitiikkojen toteuttamiseksi. Näiden välineiden - talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen ja työllisyyden suuntaviivojen - soveltamisjaksot on nyt sovitettu yhteen [19]. Kuten sisämarkkinoita koskevaan strategiaan, niihin sovelletaan vuodesta 2003 kolmivuotisjaksoa yhden vuoden sijasta.

[19] Komission tiedonanto talous- ja työllisyyspolitiikan koordinaatioprosessin selkeyttämisestä, KOM (2002) 487 lopullinen, 3.9.2002.

Neuvosto on samanaikaisesti vähentänyt erilaisia kokoonpanojaan ja on luonut muun muassa uuden kilpailukykyneuvoston sekä antanut yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvostolle selkeän yleiskoordinaattorin roolin kevään Eurooppa-neuvoston kokouksen valmisteluissa [20].

[20] Hallinnon yksinkertaistamisesta huolimatta Lissabonin strategia vaikuttaa neuvoston yhdeksästä eri kokoonpanosta kuuden toimintaan - yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvostolle annetun koordinointitehtävän lisäksi. Nämä neuvoston kokoonpanot ovat: talous- ja rahoitusasiat; työllisyys, sosiaalipolitiikka, terveys ja kuluttaja-asiat; kilpailukyky; liikenne, televiestintä ja energia; ympäristö; koulutus, nuoriso ja kulttuuri.

Eurooppa-neuvoston on myös vahvistettava kumppanuuttaan Euroopan parlamentin kanssa Lissabonin strategiaan kuuluvan toimintaohjelman jatkamiseksi niin, että kaikki keskeiset päätökset voitaisiin tehdä ennen Euroopan parlamentin vaaleja kesäkuussa 2004.

Kaikki tämä vahvistaa unionin hallintoa ja kevään Eurooppa-neuvoston roolia talous-, sosiaali- ja ympäristöpolitiikan kokonaisvaltaisessa koordinoinnissa.

4.3 Kestävän kehityksen saavuttaminen ja työllisyyden nostaminen yhteenkuuluvuutta lisäävässä yhteiskunnassa

Unionin ensisijaisena tavoitteena seuraavien 12 kuukauden aikana pitää olla osaamiseen ja innovaatiotoimintaan suunnattujen investointien lisääminen sekä rakenteellisten uudistusten nopeuttaminen tuottavuuden ja työllisyyden nostamiseksi.

Tätä varten pyritään toimimaan seuraavasti:

- Lisätään julkisia ja yksityisiä investointeja tutkimukseen ja koulutukseen sekä uuden teknologian käyttöönoton tukemiseen ja hyväksytään samalla kiireelliset tuote-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden uudistukset uusien tilaisuuksien luomiseksi sekä kilpailun ja innovaatiotoiminnan tehostamiseksi.

- Jatketaan ja laajennetaan työmarkkinoiden uudistuksia erityisesti jäsenvaltioissa, jotka ovat muita jäljessä, investoidaan henkiseen pääomaan ja elinikäiseen oppimiseen sekä nykyaikaistetaan Euroopan yhteiskuntamallia, mihin pitäisi sisältyä sosiaaliturvan avoimen koordinointimenetelmän vahvistaminen.

- Varmistetaan, että uudistuksissa puututaan ympäristöön kohdistuvaan kuormitukseen, ja omaksutaan johtoasema ympäristöteknologiassa.

Näitä toimia on vahvistettava integroimalla Lissabonin strategian painopisteet paremmin makrotalouspolitiikan koordinointia varten tarkoitettuihin unionin välineisiin ja seurantamekanismeihin ja varmistamalla, että politiikan muotoilussa kiinnitetään asianmukaisesti huomiota kestävyyteen ja että unionin sisäisen politiikan toimenpiteet ovat johdonmukaisia sen ulkoisten sitoumusten kanssa.

Kevään Eurooppa-neuvostossa on asetettava määräajat Euroopan unionin tasolla tehtäville päätöksille. (Tämän luvun lopussa olevassa taulukossa 13 määritetään aikataulu ja neuvoston eri kokoonpanojen vastuualueille kuuluvat toimet.) Jäsenvaltioilla on kaksitahoinen rooli tässä suhteessa. Ensinnäkin niiden on työskenneltävä päästääkseen nopeasti yhteisymmärrykseen EU:n toimielinten kanssa, ja toiseksi niiden on pantava sovitut toimenpiteet täytäntöön kansallisella tasolla.

Muilla aloilla yhteisö ja jäsenvaltiot käyttävät erilaisia välineitä. Yhteisöllä on rakennerahastojen välityksellä keskeinen rooli rahoittajana. Noin 10 prosenttia varoista käytetään tutkimukseen, innovaatiotoimintaan ja tietoyhteiskuntaan liittyvien investointien tukemiseen ja yli neljännes liittyy inhimillisten voimavarojen ja koulutuksen kehittämiseen. Toinen neljännes käytetään Euroopan laajuisten liikenne- ja energiaverkkojen rahoittamiseen. Vuoden 2003 aikana on tarkoitus toteuttaa väliarviointi, joka tarjoaa jäsenvaltioille tilaisuuden arvioida ohjelmiensa vaikutusta. Aluekehityksestä ja työllisyydestä vastaavien ministerien olisi kokoontuessaan keväällä 2003 arvioitava, miten hyvin kansalliset ohjelmat ovat tukeneet Lissabonin tavoitteita, ja harkittava mahdollisia muutoksia ottaen huomioon tässä raportissa esitetyt suuntaviivat.

Useimmissa tapauksissa suurin vastuu Lissabonin strategian toteuttamisessa on kuitenkin jäsenvaltioilla. Niiden, samoin kuin myös työmarkkinaosapuolten ja muiden asianosaisten aktiivinen sitoutuminen ja toimiin osallistuminen on ensiarvoisen tärkeää. Marraskuussa 2002 sovittu työmarkkinaosapuolten työohjelma on tärkeä askel eteenpäin niiden osallistumisessa Lissabonin toimintasuunnitelman toteuttamiseen. Niiden toimiin osallistumisen tehostamiseksi työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvoston on annettava virallinen vahvistus sosiaaliasioiden huipputason neuvottelukokoukselle tekemällä neuvoston päätös ennen kevään Eurooppa-neuvostoa.

4.3.1 Tilaisuuksia osaamisen ja markkinauudistusten ansiosta

Osaamisen, taitojen ja innovaatioiden hyödyntäminen

Unionin menestyminen pitkällä aikavälillä riippuu suuressa määrin siitä, miten helposti yritykset ja ihmiset voivat synnyttää osaamista ja siirtää sen kaupalliseen toimintaan ja uusiksi taidoiksi. Tutkimukseen suuntautuvien investointien vähäisyys on keskeinen innovaatiotoimintaa ja unionin kasvupotentiaalia rajoittava tekijä.

Tästä syystä kilpailukyky- sekä koulutus-, nuoriso- ja kulttuurineuvoston on paneuduttava myös siihen, miten hallituksia ja ennen kaikkea yrityksiä voidaan rohkaista investoimaan osaamiseen ja innovaatiotoimintaan. Kilpailukykyneuvoston on myös vastattava aktiivisesti laaja-alaisesta tehtävästään kokonaisvaltaisen kilpailukyvyn turvaamisessa, ottaen huomioon kehityksen sisämarkkinoilla, teollisuudessa ja tutkimustoiminnassa. Avoin koordinointimenetelmä, johon kuuluu kansallisten tavoitteiden asettaminen, alkaa tuottaa tulosta koulutuksessa, tutkimuksessa, innovaatiotoiminnassa ja yrityspolitiikassa, mutta sitä on hyödynnettävä tehokkaammin keinona parhaiden toimintatapojen jakamiseksi ja edistyksen ajamiseksi.

Osaamisen, taitojen ja innovaatioiden tukemisella tarkoitetaan erityisesti seuraavaa:

- Jäsenvaltioiden on panostettava osaamista edistäviin investointeihin - sekä julkisiin että yksityisiin - alkaen perustaitojen opettamisesta ja aina korkean tason tutkimukseen asti, jotta ne voisivat tyydyttää korkean ja keskitason teknologiaa hyödyntävien teollisuudenalojen ammattitaitoisen työvoiman tarpeen. Kansallisella tasolla on nykyisten budjettirajoitteiden vallitessa keskitettävä investoinnit entistä enemmän taitojen kehittämiseen, T&K-toiminnan tukemiseen sekä tieto- ja viestintätekniikan omaksumiseen, ja erityistä huomiota olisi kiinnitettävä sen varmistamiseen, että varoja käytetään tehokkaasti.

- Koulutus-, nuoriso- ja kulttuurineuvoston on edettävä koulutusjärjestelmien kymmenen vuoden tavoitteita koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa sekä määritettävä vertailuarvot ja käytettävä niitä inhimillisiin voimavaroihin suunnattujen kokonaisinvestointien parantamiseksi, edistymisen seuraamiseksi ja parhaiden toimintatapojen yksilöimiseksi.

- Barcelonassa sovitun T&K-investointeja koskevan tavoitteen suhteen edistymiseksi julkista T&K-rahoitusta olisi käytettävä niin, että sen avulla saadaan aktivoitua myös yksityistä rahoitusta ja niin että otetaan huomioon kansainvälisen tutkimusyhteistyön kasvava merkitys. Komissio esittää neuvostolle ja Euroopan parlamentille myöhemmin tänä vuonna toimintasuunnitelman, jolla pyritään lisäämään T&K-investointeja ja innovaatiotoimintaa käynnissä olevista kansallisista ponnisteluista saatujen kokemusten ja niiden avulla yksilöityjen parhaiden toimintatapojen avulla. Kilpailukykyneuvoston ja jäsenvaltioiden olisi asetettava sekä yhteiset että maakohtaiset tavoitteet ja seurattava edistymistä ja parhaita toimintatapoja tutkimustoimintaa koskevan avoimen koordinointimenetelmän soveltamisen yhteydessä.

- Yleisemmin ottaen unionin ja jäsenvaltioiden tasolla toteutettavia toimia liiketoimintaympäristön parantamiseksi on tehostettava, erityisesti yrityksille lankeavan sääntelytaakan keventämiseksi ja yksinkertaistamiseksi. Komissio myötävaikuttaa tähän yhteisön tasolla käynnistämällä piakkoin jatkuvan kattavan ohjelman yhteisön nykyisen lainsäädännön yksinkertaistamiseksi ja konsolidoimiseksi kevään 2005 Eurooppa-neuvoston kokoukseen mennessä.

- Jäsenvaltioiden on parannettava yleistä ympäristöä kehityksen kärjessä olevan ja muun edistyneen teknologian tukemiseksi, esimerkiksi etenemällä nopeasti Euroopan bioteknologiaa koskevan toimintasuunnitelman kehittämisessä. Viimeksi mainitulla alalla yhdeksän jäsenvaltiota ei ole vielä pannut täytäntöön keskeistä lainsäädäntöä, joten edistyminen riippuu suurelta osin hallituksista. Olisi korostettava kansallisia, alueellisia ja paikallisia klustereita, jotka yhdistävät teknisen osaamisen, teollisuuden, sääntelyviranomaiset ja rahoituslaitokset huipputeknologiaa koskevan strategisen toimintaohjelman kehittämiseksi tai tiettyihin sellaisiin ongelmiin puuttumiseksi, joilla voi olla merkittävä vaikutus kasvuun tai kestävyyteen. Tämä voisi tapahtua myös eurooppalaisten teknologiakokonaisuuksien (European Technology Platforms) muodossa aloilla kuten rautatiet, ilmailu, puhdas teräksentuotanto, kasvigenomiikka tai siirtyminen vedyn käyttöön polttoaineena energiasektorilla.

- Euroopan investointipankin (EIP) olisi tehostettava tukeaan Lissabonin strategialle päättymässä olevan Innovaatio 2000 -aloitteen lisäksi. EIP:n jatkotoimissa olisi keskityttävä Euroopan osaamistalouteen suuntautuviin investointeihin, erityisesti T&K- ja innovaatiotoimintaan yksityisellä ja julkisella sektorilla, sekä tukemaan riskipääomamarkkinoita.

- Kilpailuneuvoston on saatava aikaan ratkaiseva läpimurto yhteisöpatentista ennen kevään Eurooppa-neuvostoa tai muuten komissio harkitsee vetävänsä pois ehdotuksensa kevään huippukokouksessa. Yhteisöpatentista on tullut osoitus unionin sitoutumisesta osaamiseen ja innovaatiotoimintaan.

Luvattujen uudistusten toteuttaminen

Talousuudistusten perustana on sisämarkkinoiden menestyksekäs toiminta jo kymmenen vuoden ajan. Uudistuksissa keskitytään tavara-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden toiminnan parantamiseen koko unionin alueella. Uudistukset avaavat uusia mahdollisuuksia investoinneille ja yritysten kasvulle. Työ on jo pitkällä. Seuraavan vuoden aikana on keskityttävä sen varmistamiseen, että jo sovitut uudistukset viedään päätökseen ja että yrityksillä ja ihmisillä on valmiudet hyödyntää näitä uusia mahdollisuuksia.

Ensinnäkin on tehtävä lopulliset päätökset kesken olevista uudistuksista esimerkiksi energian, liikenteen, julkisten hankintojen, sosiaaliturvan ja tutkintotodistusten alalla. Kilpailuneuvoston on myös annettava uusi sysäys palveluiden sisämarkkinoiden valmiiksi saattamiseen, kun taas talous- ja rahoitusasioiden neuvoston on varmistettava, että jäljellä olevat esteet riskipääomamarkkinoiden tieltä poistetaan vuoden 2003 lopussa ja että rahoituspalveluja koskeva toimintasuunnitelma toteutetaan vuoden 2005 loppuun mennessä. Viimeksi mainitun osalta olisi otettava huomioon uudet tekijät, kuten yrityksen johtamis- ja valvontajärjestelmä, luottamuksen lisäämiseksi ja rahoitusmarkkinoiden kokonaisvakauden parantamiseksi.

Toiseksi, strategian neljännen vuoden alussa on aika varmistaa, että kaikki tarvittavat edellytykset ovat koossa täyden hyödyn saamiseksi jo sovituista uudistuksista. Esimerkkejä ovat:

- Rajatylittävien yhteyksien parantaminen ja edistyminen Euroopan laajuisten verkkojen rakentamisessa [21], kuten Barcelonassa todettiin, energiamarkkinoiden avaamisen tukemiseksi ja liikenteen ruuhkautumisen lievittämiseksi, erityisesti laajentumista ajatellen. Infrastruktuurin julkista rahoittamista voitaisiin tukea julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksilla.

[21] Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevien yhteisön suuntaviivojen tarkistamista käsittelee korkea tason työryhmä, jonka puheenjohtajana on entinen komissaari Karel Van Miert ja joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista sekä liittymiseen valmistautuvien maiden, EIP:n ja komission tarkkailijoista. Työryhmä laatii keväällä 2003 suosituksia TEN-liikenneverkon painopisteistä vuoteen 2020 asti sekä nykyisissä että tulevissa jäsenvaltioissa.

- Osaamiseen perustuva talous - erityisesti nykyisessä talouden ilmapiirissä, joka on vaikuttanut varsinkin televiestintäalaan - edellyttää, että viestintäpalveluja koskeva uusi sääntelykehys saadaan voimaan ajoissa ja että kannustetaan laajakaistaverkkojen käyttöönottoa ja uusien monikanavaisten online-palvelujen käyttöä hallinnossa, terveydenhuollossa, koulutuksessa ja liike-elämässä eEurope 2005 -toimintasuunnitelman mukaisesti. Komissio raportoi ennen kevään Eurooppa-neuvostoa tietoyhteiskuntaa ja televiestintäalaa koskevista sääntelyyn, tekniikkaan ja muihin asioihin liittyvistä näkökohdista.

- Yritysten investointeja unionin johtaviin teollisuudenaloihin kuten lääke- ja kemianteollisuuteen olisi lisättävä, ja tätä varten olisi nopeasti määriteltävä ja sovittava uudet kyseisten alojen toimintaa koskevat säännöt teknologisen edistyksen hyödyntämiseksi paremmin ja kestävän kehityksen tavoitteen ottamiseksi huomioon.

- Yleishyödyllisten palvelujen tarjoamista unionissa koskevaa kehystä olisi selkiytettävä, mikä tukisi sisämarkkinoiden kehittymistä, pitkäaikaista talouskasvua ja yhteenkuuluvuutta. Komissio julkaisee piakkoin vihreän kirjan yleishyödyllisistä palveluista ja on laatimassa suuntaviivoja valtiontukisääntöjen soveltamiseksi tällä alalla.

4.3.2 Uusia työpaikkoja ja uusi malli osaamiseen perustuvalle yhteiskunnalle

Enemmän ja parempia työpaikkoja osallisuutta edistävillä työmarkkinoilla

Monien jäsenvaltioiden työmarkkinat ovat jo osoittaneet olevansa aiempaa vähemmän herkkiä taloussuhdanteiden vaihteluille, mikä todistaa, että työllisyyttä koskevat Lissabonin tavoitteet on mahdollista saavuttaa Lissabonin strategiaan kuuluvien käynnissä olevien uudistusten ansiosta. Heikko tuottavuus, riittämätön taitopohja sekä suuri määrä työttömiä tai muuten työmarkkinoiden ulkopuolella olevia rajoittavat kuitenkin edelleen kasvua. Samaan aikaan ne vaarantavat koettujen parannusten pysyvyyden ja heikentävät mahdollisuuksia koko unionissa. Tämä koskee erityisesti naisia ja ikääntyviä työntekijöitä.

Työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvoston ja jäsenvaltioiden onkin näin ollen pidettävä yllä kansallisten työmarkkinoiden uudistustahti. Niiden olisi edistettävä ja hallittava muutosta turvautuen tarkistettuun Euroopan työllisyysstrategiaan [22], jossa työllisyyttä koskevat tavoitteet liitetään läheisemmin Lissabonin tavoitteisiin. Niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat toistaiseksi onnistuneet parantamaan EU:n työmarkkinoiden toimintaa vain vähän, olisi tehtävä enemmän ja jatkettava kattavia uudistuksia.

[22] Tiedonanto Euroopan työllisyysstrategian tulevaisuudesta, KOM(2003) 6, 14.1.2003.

Uuden strategian pitäisi edistää kolmea toisiaan tukevaa tavoitetta: täystyöllisyys ja työmarkkinoille osallistumisen nostaminen, työn laadun ja tuottavuuden nostaminen, yhteenkuuluvuuden ja osallisuuden edistäminen työmarkkinoilla. Strategiassa keskitytään aiemmissa kevätraporteissa korostettuihin asioihin, kuten tasapainoon joustavuuden ja työsuhdeturvan välillä, yrittäjyyteen ja pimeän työn vähentämiseen, sukupuolten ja alueiden välisiin eroihin sekä huono-osaisten väestöryhmien työllistyvyyden ja integroitumisen parantamiseen.

Tämän vuoden kevään Eurooppa-neuvoston yhteydessä olisi erityisesti korostettava kolmea uuden strategian näkökohtaa:

- Ikääntyvien työntekijöiden työllisyyden ja osallistumisasteen nostamista. Tässä asiassa ollaan vielä kaukana Lissabonin tavoitteista. Tarvitaan kattavia strategioita ikääntyvien työntekijöiden houkuttelemiseksi ja ihmisten palkitsemiseksi työelämässä pysymisestä [23].

[23] Neuvoston ja komission yhteinen raportti työmarkkinoille osallistumisen lisäämisestä ja aktiivisen ikääntymisen edistämisestä, 8. maaliskuuta 2002 hyväksytty neuvoston asiakirja N:o 6707, jonka pohjana on KOM(2002) 9, 24.1.2002.

- Tuottavuuden parantamista edistämällä mukautuvuutta ja työpaikkojen laatua sekä turvaamalla oikeanlaiset kannustimet ja resurssit inhimilliseen pääomaan ja elinikäiseen oppimiseen suuntautuvien yksityisten ja julkisten investointien tukemiseksi.

- Työttömille tarkoitettujen ennalta ehkäisevien ja aktivoivien toimenpiteiden tehostamista sekä vero- ja etuusjärjestelmien uudistamista, jotta työnteko kannattaisi ja rakenteellinen työttömyys vähenisi.

Maahanmuuttoa kohtaan on omaksuttava uudenlainen suhtautumistapa, sillä sen avulla voidaan varmistaa työllisyyden ja tuottavuuden pysyminen korkealla tasolla tulevinakin vuosikymmeninä. Etusijalla pitää olla maahanmuuttajien - joilla on usein paljon annettavaa yrittäjyydessä - parempi integroiminen yhteiskuntaan, ja samalla on otettava huomioon maahanmuuton vaikutus niihin maihin, joista muuttajat tulevat.

Tarkistetun Euroopan työllisyysstrategian pitäisi olla tuloshakuinen ja sisältää määrälliset tavoitteet, jos nämä voivat auttaa saavuttamaan unionin päämäärät. Näin voi olla esimerkiksi ennalta ehkäisevien ja aktivoivien toimien sekä sukupuolten tasa-arvoon, elinikäiseen oppimiseen, terveyteen ja turvallisuuteen liittyvien toimien osalta.

Monilla näillä aloilla toimet eivät ole pelkästään hallitusten asia. Ne edellyttävät investointeja teollisuudelta ja muilta asianosaisilta sekä työmarkkinaosapuolten täysimääräistä ja aktiivista osallistumista.

Sosiaaliturvajärjestelmien nykyaikaistaminen väestön vanhetessa

Kestävää edistymistä Lissabonin tavoitteiden saavuttamisessa voi tapahtua vain, jos samalla edetään myös sosiaalialalla. Tulevan vuoden aikana olisi erityisesti korostettava köyhyysriskin vähentämistä ja sosiaaliturvajärjestelmien nykyaikaistamista väestön vanhenemisen muodostamaan haasteeseen vastaamiseksi:

- Jäsenvaltioiden olisi tartuttava tilaisuuteen ja asetettava sosiaalista osallisuutta koskevissa kansallisissa vuosien 2003-2005 toimintasuunnitelmissaan kansalliset tavoitteet sellaisten ihmisten lukumäärän vähentämiseksi huomattavasti vuoteen 2010 mennessä, jotka ovat vaarassa joutua köyhyyteen ja syrjäytyä yhteiskunnallisesti. Näin ne voisivat lisätä tämän alan politiikkansa kunnianhimoisuutta.

- Kestävien ja riittävien eläkejärjestelmien turvaamiseksi käynnissä olevat uudistukset on pidettävä vauhdissa. Ikääntyminen aiheuttaa samanlaisia haasteita terveydenhuollolle ja pitkäaikaishoidolle. Eläkejärjestelmien mukauttaminen uusiin tarpeisiin, työllisyysasteen nostaminen ja kannustimien parantaminen, jotta ikääntyvät työntekijät pysyisivät pidempään työmarkkinoilla, ovat kaikki erityisen tärkeitä. Talous- ja rahoitusasioiden neuvoston ja työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvoston on työskenneltävä yhdessä sen varmistamiseksi, että kaikki jäsenvaltiot toimivat aktiivisesti näiden asioiden eteen.

- Nykyisten sekalaisten sosiaalista osallisuutta ja eläkejärjestelmiä koskevien toimien virtaviivaistaminen ja ajan myötä yhteistyö terveydenhuoltoon ja työnteon kannattavuuden lisäämiseen liittyvien toimien kanssa voisi johtaa yhtenäiseen avoimeen koordinointimenetelmään, joka auttaisi sosiaaliturvajärjestelmien tarvittavassa nykyaikaistamisessa. Työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvoston on yhteistyössä talous- ja rahoitusasioiden neuvoston kanssa jatkettava aktiivisesti tätä virtaviivaistamista, joka vahvistaa huomattavasti Lissabonin strategian sosiaalista ulottuvuutta. Komissio antaa tiedonannon tästä aiheesta.

4.3.3 Ympäristöön kohdistuvaan kuormitukseen puuttuminen

Samalla kun avataan markkinoita ja luodaan uusia työpaikkoja, on ensiarvoisen tärkeää varmistaa, että tarjoutuvat tilaisuudet ovat kestäviä ja että kasvu ja ympäristöpolitiikka tukevat toisiaan. Tarvitaan lisäponnisteluja yhteisön ympäristölainsäädännön panemiseksi täytäntöön, sen täydentämiseksi taloudellisilla välineillä, jotka antavat oikeanlaisia signaaleja ja kannustimia toiminnan muuttamiseksi, haitallisten tukien poistamiseksi sekä luonnonvarojen käytön vähentämiseksi tai tehostamiseksi ja kierrättämiseksi.

Näin pitäisi voida varmistaa, että talous voi kasvaa nopeammin aiheuttamatta lisärasitetta ympäristölle ja voi hyötyä puhtaiden teknologioiden kasvupotentiaalista.

Uudet ympäristöteknologiat auttavat parantamaan ympäristönsuojelua vähäisemmin kustannuksin. Ne maat ja alueet, jotka pystyvät hyödyntämään näitä teknologioita jo tänään, ovat keskeisessä asemassa huomisen maailman muokkaamisessa. Komissio julkaisee piakkoin edistymistä koskevan raportin, jota seuraa kattava toimintasuunnitelma joulukuussa 2003. Toimintasuunnitelmassa yksilöidään tarvittavat toimet, joilla tuetaan Euroopan johtavaa asemaa ympäristöteknologian levittämisessä.

Viimeaikaiset onnettomuudet kuten Prestige-öljysäiliöaluksen uppoaminen aiheuttavat pitkäaikaisia taloudellisia ja ympäristövahinkoja sen vaikutuspiiriin jääneille alueille ja toimialoille. Uusi nykyaikainen teknologia sekä hyväksyttyjen meriturvallisuutta edistävien toimenpiteiden pikainen täytäntöönpano jäsenvaltioissa auttaa saattamaan unionin rannikot turvallisemmiksi.

Liikenne-, televiestintä- ja energianeuvoston sekä ympäristöneuvoston on molempien työskenneltävä täysipainoisesti. Tämä koskee erityisesti