EUROOPAN PARLAMENTIN PÄÄTÖSLAUSELMA (EU, EURATOM) 2018/1315

annettu 18 päivänä huhtikuuta 2018

tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksista komissiota koskevassa varainhoitovuoden 2016 vastuuvapausmenettelyssä

EUROOPAN PARLAMENTTI, JOKA

— ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukset, jotka on laadittu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 287 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan mukaisesti,

— ottaa huomioon Euroopan unionin yleisen talousarvion varainhoitovuodeksi 2016 (1),

— ottaa huomioon Euroopan unionin konsolidoidun tilinpäätöksen varainhoitovuodelta 2016 (COM(2017)365 – C8-0299/2017) (2),

— ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2016 sekä toimielinten vastaukset (3),

— ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 287 artiklan mukaisesti antaman varainhoitovuotta 2016 koskevan lausuman (4) tilien luotettavuudesta sekä tilien perustana olevien toimien laillisuudesta ja asianmukaisuudesta (sääntöjenmukaisuudesta),

— ottaa huomioon 18. huhtikuuta 2018 tekemänsä päätöksen vastuuvapauden myöntämisestä Euroopan unionin yleisen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2016, pääluokka III – Komissio (5), sekä päätöslauselman, joka sisältää huomautukset, jotka ovat erottamaton osa päätöstä,

— ottaa huomioon neuvoston 20. helmikuuta 2018 antaman suosituksen varainhoitovuoden 2016 talousarvion toteuttamista koskevan vastuuvapauden myöntämisestä komissiolle (05940/2018 – C8-0042/2018),

— ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 317, 318 ja 319 artiklan,

— ottaa huomioon Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 106 A artiklan,

— ottaa huomioon unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25. lokakuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (6) ja erityisesti sen 62, 164, 165 ja 166 artiklan,

— ottaa huomioon työjärjestyksen 93 artiklan ja liitteen IV,

— ottaa huomioon talousarvion valvontavaliokunnan mietinnön (A8-0130/2018),

A. ottaa huomioon, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti komissio toteuttaa talousarvion ja hallinnoi ohjelmia ja että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 317 artiklan mukaisesti se toteuttaa talousarviota yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa omalla vastuullaan sekä moitteettoman varainhoidon periaatteita noudattaen;

B. ottaa huomioon, että tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksissa on tietoa tärkeistä varojen käyttöön liittyvistä kysymyksistä ja että ne ovat siten hyödyllisiä parlamentille sen hoitaessa vastuuvapauden myöntävälle viranomaiselle kuuluvaa tehtäväänsä;

C. toteaa, että parlamentin huomautukset tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksista ovat erottamaton osa edellä mainittua 18. huhtikuuta 2018 annettua päätöstä vastuuvapauden myöntämisestä Euroopan unionin yleisen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2016, pääluokka III – Komissio;

Osa I Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 21/2016 ”Liittymistä valmisteleva EU:n tuki hallinnollisten valmiuksien vahvistamiseksi Länsi-Balkanilla: metatarkastus”

1. suhtautuu myönteisesti metatarkastuksen muodossa annettuun tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen, jossa esitetään yleiskatsaus komission hallinnoimaan liittymistä valmistelevaan tukeen Albanialle, Bosnia ja Hertsegovinalle, Kosovolle, entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle, Montenegrolle ja Serbialle, ja esittää seuraavat huomiot ja suositukset;

2. toteaa, että komissio joutuu toimimaan vaikeassa poliittisessa tilanteessa ja kohtaa monia edunsaajamaiden julkishallinnon elinten heikkouksia, kuten liiallista byrokratiaa, henkilöstön suurta vaihtuvuutta, tehottomuutta, vastuun puutetta ja korruptiota;

3. kehottaa kaikkia sidosryhmiä kiinnittämään erityistä huomiota sellaisten kvalitatiivisten kansallisten strategioiden sekä kansallisten ja alueellisten ohjelmien määrittelyyn, joihin sisällytetään selkeitä, realistisia ja mitattavissa olevia tavoitteita, ja parantamaan edunsaajamaissa tapahtuvan ohjelmien suunnittelun yhteyttä näihin strategioihin ja vastaaviin tarvearviointeihin;

4. tukee Länsi-Balkanin maiden viranomaisten pyrkimyksiä jatkaa keskeisiä aloja koskevien hyvien hallintotapojen edistämistä ja julkishallintojensa uudistamista, myös varainhoidon alalla julkisen varainhoitojärjestelmän yhteydessä; kannustaa kaikkia osapuolia tehostamaan toimia, jotta voidaan kehittää tai vahvistaa strategioita, joilla koordinoidaan julkisen varainhoidon uudistuksen toteutusta;

5. pitää erittäin tärkeänä vahvistaa ehdollisuuden periaatteen soveltamista, etenkin tarkistamalla etukäteen edunsaajan valmiudet toimia korkealaatuisen hankkeen toteuttamisen edellyttämällä tavalla siten, että tarkistuksen tuloksia voidaan mitata;

6. pitää valitettavana, että noin puolet unionin rahoittamista julkishallinnon uudistukseen ja oikeusvaltion vahvistamiseen liittyvistä hankkeista ei ole ollut kestävällä pohjalla; pitää tärkeänä kestävyyden edistämistä etenkin hankkeissa, joilla pyritään vahvistamaan hallinnollisia valmiuksia; pitää valitettavana, että monissa tapauksissa kestävyyttä ei kyetty varmistamaan perusluonteisten tekijöiden, kuten määrärahojen ja henkilöstön puutteen, vuoksi ja ennen kaikkea siksi, ettei edunsaajilla ollut poliittista tahtoa uudistaa instituutioita; kehottaa komissiota hyödyntämään menestyksekkäiden, mitattavissa olevaa lisäarvoa synnyttävien hankkeiden saavutuksia ja varmistamaan hankkeiden kestävyyden ja toteuttamiskelpoisuuden asettamalla nämä näkökohdat hankkeiden ennakkoehdoiksi IPA II:ta toteuttaessaan;

7. huomauttaa, että tietyillä keskeisillä aloilla ei edelleenkään noudateta riittävästi unionin sääntöjä, jotka liittyvät esimerkiksi oikeusvaltioperiaatteen noudattamiseen, julkishallinnon uudistukseen ja hyvään hallintotapaan; katsoo, että näitä aloja olisi tuettava enemmän, tehokkaammin ja kestävämmin, koska niillä on kiinteä yhteys laajentumisstrategiaan ja poliittisiin kriteereihin;

8. kehottaa komissiota kiinnittämään ensisijaisesti huomiota korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan ja tukemaan syyttäjälaitosta ja julkishallinnon avoimuus- ja eheysvaatimusten kehittämistä; huomauttaa jälleen, että tarvitaan jatkuvampaa ja sitovampaa strategiaa ja kansallisten viranomaisten vahvempaa poliittista sitoumusta, jotta tässä suhteessa saavutettaisiin kestäviä tuloksia;

Osa II Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 24/2016 ”Koheesiopolitiikan alalla lisätoimet tarpeen valtiontukisääntöjen noudattamisen valvomiseksi ja niitä koskevan tietoisuuden lisäämiseksi”

9. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen ja hyväksyy siinä esitetyt suositukset;

10. panee tyytyväisenä merkille, että komissio panee täytäntöön valtaosan suosituksista;

11. korostaa, että kaikilla asianomaisilla pääosastoilla, varsinkin kilpailun pääosastolla ja alue- ja kaupunkipolitiikan pääosastolla on oltava pääsy kaikkiin komission yksiköiden tietokantoihin voidakseen suorittaa tehtävänsä tehokkaasti;

12. kehottaa komissiota tarkistamaan päätöstään kieltäytyä panemasta suositusta 4 b) täytäntöön, sillä se saattaa vaarantaa unionin taloudellisten etujen suojelun;

13. voi hyväksyä komission haluttomuuden panna suositus 4 d) täytäntöön, niin kauan kuin jäsenvaltioiden valitsemat vaihtoehtoiset menetelmät ovat yhtä tehokkaita kuin keskusrekisteri vähämerkityksisen tuen seurannassa; kehottaa komissiota varmistamaan, että asian laita on näin;

14. pitää ehdottoman tärkeänä sitä, että jäsenvaltioilla on oikeudellinen varmuus sovellettavista valtiontukisäännöistä, ennen kuin ne toteuttavat merkittäviä hankkeita, koska selvät ja johdonmukaiset säännöt voivat edistää virhetason alenemista tällä alalla;

15. kehottaa komissiota varmistamaan, että kansalliset tarkastusviranomaiset ovat perillä sovellettavista valtiontukisäännöistä ja että ne tarkistavat ne, ennen kuin ne esittävät vuosittaisen valvontaraporttinsa;

16. pitää tässä yhteydessä myönteisenä, että kilpailun pääosasto ja alue- ja kaupunkipolitiikan pääosasto sopivat valtiontukia koskevasta yhteisestä toimintasuunnitelmasta maaliskuussa 2015; panee merkille, että toimintasuunnitelma käsitti alun perin seuraavat kuusi toimea, joilla pyrittiin lisäämään tietoisuutta ja parantamaan tietämystä valtiontuen alalla kaikissa jäsenvaltioissa: hyvien käytäntöjen tunnistaminen ja levittäminen, valtiontuen asiantuntijoille järjestettävä koulutus, maakohtaiset työpajat, asiantuntijoille järjestettävät seminaarit, kysymyksiä ja vastauksia koskevan tietokannan (ECN-ET-liittymä) kehittäminen edelleen ja valtiontukitietokannan kehittäminen; toteaa, että vuodesta 2016 lähtien komissio on tarjonnut myös asiaa koskevan koulutuskokonaisuuden;

17. pitää niin ikään myönteisenä, että tammikuuhun 2016 mennessä kilpailun pääosasto oli järjestänyt koulutusta valtiontuista ja infrastruktuurista Bulgariassa, Kroatiassa, Tšekissä, Romaniassa ja Slovakiassa;

18. tukee tilintarkastustuomioistuimen vaatimusta sellaisen unionin laajuisen keskustietokannan perustamisesta, jossa asiasta vastaavat jäsenvaltioiden viranomaiset voivat tutustua valtiontuen takaisinperintämääräyksen kohteena olevia yrityksiä sekä takaisinperinnän edistymistä koskeviin tietoihin; katsoo, että tällainen tietokanta voisi olla tulevien riskianalyysien kannalta tärkeä;

Osa III Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 29/2016 ”Yhteinen valvontamekanismi – hyvä alku, mutta lisäparannuksia kaivataan”

19. palauttaa mieliin seuraavat oikeusperustat: a) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 287 artiklan 1 kohta: ”1. Tilintarkastustuomioistuin tarkastaa unionin kaikkia tuloja ja menoja koskevat tilit. Se tarkastaa myös kaikkien unionin perustamien elinten tai laitosten tuloja ja menoja koskevat tilit, jollei niiden perustamisasiakirjassa toisin määrätä. Tilintarkastustuomioistuin antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistavan lausuman tilien luotettavuudesta sekä tilien perustana olevien toimien laillisuudesta ja asianmukaisuudesta. Lausumaa voidaan täydentää unionin jokaista keskeistä toiminta-alaa koskevilla erityisarvioilla.” b) Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön 27 artikla (SEU- ja SEUT- sopimuksen liitteenä oleva pöytäkirja N:o 4): ”27.1. EKP:n ja kansallisten keskuspankkien tilit tarkastaa tehtävään nimetyt EKP:n neuvoston suosittelemat ja neuvoston hyväksymät riippumattomat ulkopuoliset tilintarkastajat. Tilintarkastajilla on täydet valtuudet tarkastaa EKP: n ja kansallisten keskuspankkien koko kirjanpito ja kaikki tilit sekä saada kaikki tiedot niiden toimista.” 27.2. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 287 artiklan määräykset koskevat ainoastaan EKP:n hallinnon tehokkuuden arviointia.” c) Luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (7) 20 artiklan 1 ja 7 kohta: ”1. EKP on vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille ja neuvostolle tämän asetuksen täytäntöönpanosta tämän luvun mukaisesti.”7. Arvioidessaan EKP: n hallinnon tehokkuutta EKPJ:n ja EKP:n perussäännön 27 artiklan 2 kohdan nojalla Euroopan tilintarkastustuomioistuin ottaa myös huomioon EKP:lle tällä asetuksella annetut valvontatehtävät.”

20. tukee tilintarkastustuomioistuimen johtopäätöksiä ja panee tyytyväisenä merkille, että EKP on hyväksynyt tilintarkastustuomioistuimen suositukset ( 8 )

21. on kuitenkin huolissaan unionin ylimpien tarkastuselinten yhteyskomitean kertomuksesta, jossa vertailtiin unionin alueella toimivista 28 kansallisesta ylimmästä tarkastuselimestä 27 elimen oikeuksia tarkastaa pankkivalvontaviranomaisia; pitää valitettavana, että asiaa koskevassa lausunnossa todettiin, että niissä maissa on tarkastusvaje, joissa ylimpien kansallisten tarkastuselinten pankkivalvontaviranomaisia koskevia aiempia tarkastusvaltuuksia ei korvata samantasoisilla tarkastusvaltuuksilla kuin Euroopan tilintarkastustuomioistuimella on EKP:n valvontatehtävien ( 9 ) suhteen;

22. painottaa jo ilmaisseensa huolensa pankkiunionia koskevasta vuosikertomuksesta 2015 10. maaliskuuta 2016 antamassaan päätöslauselmassa ( 10 )

23. pitää valitettavana, että valvotuista organisaatioista on saatavilla avoimesti vähän tietoja, mikä johtuu EKP:n noudattamasta tietojen julkistamista koskevasta toimintatavasta, jonka seurauksena valvotut organisaatiot eivät ehkä kyenneet täysin ymmärtämään valvontatarkastusprosessin ja vakauden arvioinnin tulosta; korostaa, että tilintarkastustuomioistuin on ilmaissut huolensa avoimuuden puutteesta, joka sen mukaan voisi lisätä valvonnan mielivaltaisuuteen liittyvää riskiä;

24. huomauttaa, että valvontatoiminnan harjoittamisesta tulee epäsymmetristä, jos ei valvota, onko pankki altistunut epälikvideille ”tason 3 toimille”, kuten ”myrkyllisille” omaisuuserille ja johdannaisille; katsoo, että vahvat ennakkoluulot sellaisia luottoriskejä kohtaan, jotka liittyvät finanssialan keinottelusta aiheutuviin markkina- ja toimintariskeihin, johtivat siihen, että liikepankkeja rangaistiin suurten investointipankkien kustannuksella, mikä asetti kyseenalaiseksi tähän saakka tehtyjen kattavien arviointien pätevyyden ja luotettavuuden; on huolissaan valvontaelimen puheenjohtajan Danièle Nouyn viimeaikaisista lausunnoista, jotka koskevat EKP:n vaikeuksia ja kyvyttömyyttä huolehtia kyseisiin monimutkaisiin ja riskialttiisiin tuotteisiin liittyvien positioiden asianmukaisesta arvottamisesta;

25. panee huolestuneena merkille tilintarkastustuomioistuimen havainnot, joiden mukaan EKP:n rahapolitiikkaa ja valvontatoimintoja ei ole erotettu organisatorisesti toisistaan vaikuttavalla tavalla eikä eturistiriitojen estämiseksi ole laadittu selkeitä ja tiukkoja hallintosääntöjä, mikä vahvistaa huolta siitä, että euron vakauden ylläpitämistä koskevan EKP:n tehtävän ja sen suorittaman suurten eurooppalaisten luottolaitosten vakavaraisuuden arvioinnin välillä vallitsee toiminnan luonteesta johtuva eturistiriita;

26. tukee tilintarkastustuomioistuimen havaintoja, joiden mukaan on tarpeen tehdä riskianalyysi EKP:n rahapolitiikkaan ja valvontatoimintoon liittyviä tehtäviä hoitavien yhteisten palveluyksiköiden käytöstä;

27. on tässä yhteydessä huolissaan tilintarkastustuomioistuimen huomautuksista, joiden mukaan EKP:n tilintarkastustuomioistuimelle toimittamat tiedot olivat vain osittain riittävät, kun tarkoituksena oli arvioida YVM:n hallinto- ja ohjausrakenteeseen, yhteisten valvontaryhmien työhön ja paikalla tehtäviin tarkastuksiin liittyvien toimien tehokkuutta; korostaa, että tärkeitä aloja jäi tämän vuoksi tarkastamatta;

28. ei voi hyväksyä tilivelvollisuuden osalta sitä, että tarkastuskohde eli EKP haluaa yksin päättää, mihin asiakirjoihin ulkoisilla tarkastajilla on mahdollisesti pääsy ( 11 ) ; pyytää näin ollen EKP:tä tekemään täysipainoisesti yhteistyötä ulkoisena tarkastajana toimivan tilintarkastustuomioistuimen kanssa ja antamaan tilintarkastustuomioistuimelle täyden pääsyn tietoihin, jotta edellä mainittuja sääntöjä noudatettaisiin;

29. kehottaa tilintarkastustuomioistuinta tiedottamaan parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle ennen marraskuuta 2018, onko tiedonsaantiongelma ratkaistu;

30. on tietoinen EKP:n ja parlamentin välisistä raportointijärjestelyistä ( 12 ) ; toteaa, että kyseiset järjestelyt eivät kuitenkaan voi korvata tilintarkastustuomioistuimen tarkastusta;

31. muistuttaa, että komission olisi pitänyt julkaista 31. joulukuuta 2015 mennessä arviointi luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille koskevan asetuksen (EU) N:o 1024/2013 soveltamisesta; pitää valitettavana, että näin ei tapahtunut;

32. pyytää näin ollen komissiota saattamaan kertomuksen valmiiksi mahdollisimman nopeasti;

Osa IV Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 30/2016 ”Hondurasille painopistealoilla myönnetyn EU:n avun vaikuttavuus”

33. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen, hyväksyy siinä esitetyt suositukset ja esittää seuraavat huomiot ja suositukset; panee myös merkille komission vastaukset;

34. panee tyytyväisenä merkille, että sekä Hondurasin hallitus että komissio ovat ottaneet tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen erittäin hyvin vastaan ja että tilintarkastustuomioistuimen tunnistamat haasteet ja sen tekemät päätelmät ovat olleet hyvin hyödyllisiä Hondurasin ja unionin välisen poliittisen vuoropuhelun vahvistamisen kannalta;

35. palauttaa mieliin, että Keski-Amerikassa sijaitsevan Hondurasin ja unionin väliset suhteet perustuvat pääasiassa vuonna 2012 allekirjoitettuun assosiaatiosopimukseen, joka muodostaa vahvan keskinäiseen luottamukseen ja yhteisten arvojen ja periaatteiden puolustamiseen perustuvan pitkän aikavälin siteen; toteaa, että sopimuksessa vahvistetaan kolme keskeistä toimintapilaria: poliittinen vuoropuhelu, yhteistyö ja kauppa; muistuttaa erityisesti, että assosiaatiosopimuksessa molemmat osapuolet ovat sitoutuneet panemaan täytäntöön taloudellista kehitystä edistäviä toimenpiteitä ottaen huomioon yhteiset edut, kuten köyhyyden poistamisen, työpaikkojen luomisen ja oikeudenmukaisen ja kestävän kehityksen;

36. korostaa, että assosiaatiosopimuksen on tähän mennessä ratifioinut 21 jäsenvaltiota; toivoo, että ne maat, jotka eivät ole vielä allekirjoittaneet sopimusta, tekisivät niin mahdollisimman pian, sillä kyseisen kolmen pilarin täysimääräinen täytäntöönpano lujittaisi poliittista vuoropuhelua, mahdollistaisi rahoituksen tehokkaan jakamisen ja parantaisi viime kädessä unionin avun vaikuttavuutta Hondurasin jälleenrakentamisessa ja uudistamisessa;

37. palauttaa mieliin, että Honduras on eniten unionin kehitysapua saava Keski-Amerikan maa ja että unioni sijoittuu osuudellaan Hondurasin 12 tärkeimmän avunantajan joukossa neljänneksi ja antaa 11 prosenttia kaikesta maan saamasta virallisesta kehitysavusta; korostaa, että avustusten kokonaismäärä on noussut 223 miljoonasta eurosta kaudella 2007–2013 yhteensä 235 miljoonaan euroon kaudella 2014–2020;

38. panee kuitenkin huolestuneena merkille, että unionin rahoitusosuus oli tarkastuksen kohteena olevalla kaudella vain 0,2 prosenttia maan BKT:stä, mikä on paljon vähemmän kuin muiden avunantajien ja erityisesti Yhdysvaltojen osuus;

39. panee myös merkille, että Maailmanpankin tietojen mukaan Hondurasissa on tapahtunut taloudellisesti tarkasteltuna maailmanlaajuisen talouskriisin jälkeen kohtuullista elpymistä, jota ovat edesauttaneet julkiset investoinnit, vienti ja rahalähetyksistä peräisin olevat suuret tulot, minkä ansiosta talous kasvoi 3,7 prosenttia vuonna 2016 ja 3,5 prosenttia vuonna 2017;

40. korostaa kuitenkin, että toivoa antavista talousnäkymistä sekä hallituksen ja avunantajien ponnisteluista huolimatta Honduras on yhä Latinalaisen Amerikan köyhin ja taloudellisesti eriarvoisin maa, jossa virallisten tietojen mukaan lähes 66 prosenttia väestöstä eli köyhyydessä vuonna 2016 ja jossa esiintyy sitkeästi laajalle levinnyttä väkivaltaa, korruptiota ja rankaisemattomuutta; toteaa, että vaikka murhien määrä on viime vuosina laskenut, se on yhä yksi maailman korkeimmista ja Latinalaisen Amerikan korkein; painottaa myös, että maalla on yhä vakavia vaikeuksia ja haasteita, jotka liittyvät perustarpeiden täyttämiseen, työllistymismahdollisuuksiin, maa-alueiden kaltaisiin luonnonvaroihin ja toimeentulokeinoihin, ja että naiset, alkuperäiskansat ja afrikkalaista alkuperää oleva väestö ovat eriarvoisuuden seurauksena ihmisoikeusloukkauksille haavoittuvaisimpia väestönosia;

41. korostaa erityisen huolestuneena, että Honduras on yhä yksi maailman vaarallisimmista maista niille henkilöille, jotka puolustavat ihmis- ja ympäristöoikeuksia, jotka ovat monissa tapauksissa tiiviisti yhteydessä toisiinsa; toteaa, että Global Witness -järjestön tietojen mukaan Hondurasissa on murhattu vuodesta 2009 alkaen ainakin 123 maa-alueita ja ympäristöä puolustanutta aktivistia ja että monet heistä ovat olleet alueellaan toteutettavia valtavia hankkeita vastustaneita alkuperäis- ja maaseutuyhteisöjen jäseniä, ja mainitsee näistä esimerkkinä Berta Cáceresin, jonka murhaa ei ole vieläkään selvitetty; pyytää komissiota varmistamaan, että unionin kehitysapu Hondurasissa ei vahingoita millään tavalla hondurasilaisten ihmisoikeuksia, ja valvomaan tarkasti ja säännöllisesti, että asia on näin myös jatkossa; muistuttaa tähän liittyen demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevan eurooppalaisen rahoitusvälineen (EIDHR) merkityksestä, sillä se tarjoaa kiireellistä suoraa rahoituksellista ja aineellista tukea vaarassa oleville ihmisoikeuksien puolustajille, ja hätärahaston merkityksestä, sillä sen avulla unionin edustustot voivat antaa heille suoria tilapäisavustuksia; pyytää komissiota lisäksi edistämään ihmisoikeuksien puolustajia koskevien Euroopan unionin suuntaviivojen tehokasta soveltamista hyväksymällä paikallisia strategioita, joilla varmistetaan suuntaviivojen täysimääräinen täytäntöönpano yhteistyössä sellaisten kansalaisjärjestöjen kanssa, joilla on jo kokemusta tällä alalla;

42. panee erityisen huolestuneena merkille Hondurasissa 26. marraskuuta 2017 järjestettyjen vaalien jälkeiset vakavat tapahtumat; toteaa, että ihmisoikeuksia puolustavat eurooppalaiset ja kansainväliset verkostot sekä tiedotusvälineet ilmoittivat lainvalvontaviranomaisten mielenosoittajia vastaan käyttämästä kohtuuttomasta ja joissakin tapauksissa kuolemaan johtaneesta voiman käytöstä sekä muista hyökkäyksistä ihmisoikeuksien puolustajia vastaan vaalien jälkeisen kriisin yhteydessä, ja ihmisoikeusjärjestöt kirjasivat yhteensä 30 murhatapausta (21 sotilaspoliisien (PMOP) käsissä), noin 232 loukkaantunutta ja 1 085 pidätettyä; toteaa, että Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusvaltuutetun toimisto Hondurasissa on dokumentoinut yli 50 ihmisoikeuksien puolustajiin, yhteiskunnallisiin johtohenkilöihin ja journalisteihin kohdistunutta pelottelu- ja häirintätapausta; panee merkille, että tämän tilanteen johdosta Hondurasin hallitus ilmoitti perustavansa nykyisestä ihmisoikeuksien, oikeuden, hallinnoitavuuden ja hajauttamisen ministeriöstä erillään toimivan ihmisoikeusministeriön, joka aloitti toimintansa 27. tammikuuta 2018; pyytää Euroopan ulkosuhdehallintoa lisäämään Euroopan unionin tukea ihmisoikeuksien puolustajille sekä edistämään poliittista vuoropuhelua ja vaatimaan Hondurasin hallitusta täyttämään velvollisuutensa ja velvoitteensa rauhan säilyttämiseksi ja kansalaisten turvallisuuden takaamiseksi;

43. muistuttaa, että on tärkeää, että unionin jäsenvaltioiden yksityisellä sektorilla kunnioitetaan myös ihmisoikeuksia ja noudatetaan tiukimpia mahdollisia sosiaalisia ja ympäristönormeja, jotka vastaavat vähintään eurooppalaisia normeja kyseisillä aloilla; kehottaa unionia ja sen jäsenvaltioita osallistumaan edelleen aktiivisesti YK:n jatkuviin pyrkimyksiin sellaisen kansainvälisen sopimuksen tekemiseksi, jolla yhtiöt asetetaan vastuuseen osallistumisesta ihmisoikeusloukkauksiin;

44. palauttaa mieliin, että vuoden 2009 vallankaappauksella oli tuhoisat seuraukset Hondurasille: maan sosioekonominen kasvu hidastui huomattavasti, kansainvälinen apu jäi saamatta ja Honduras erotettiin Amerikan valtioiden järjestöstä (OAS); panee merkille, että unioni kykeni kuitenkin jatkamaan tuona aikana toimintaansa Hondurasissa, vaikka täytäntöönpanossa esiintyi viivästyksiä kaikilla painopistealoilla ja joitakin niistä, kuten oikeudellisen kehyksen yhdenmukaistamista, ei kyetty toteuttamaan; korostaa, että jos unioni ei olisi antanut ja pitänyt yllä tukeaan yhteistyön painopistealoilla, tilanne kyseisillä aloilla olisi ollut vielä vaikeampi;

45. panee merkille Hondurasin hallituksen ilmaiseman tahdon suostua kansainväliseen valvontaan ja yhteistyöhön kansainvälisten elinten kanssa (YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimiston perustaminen, lahjontaa ja rankaisemattomuutta Hondurasissa torjuvan tukioperaation äskettäinen käynnistäminen ja Transparency International -järjestön suorittamat Hondurasin valtion tilinpidon tarkastukset jne.); huomauttaa kuitenkin, että on tärkeää oppia saaduista kokemuksista ja parhaista käytännöistä ja soveltaa niitä eikä tukeutua loputtomasti näihin elimiin valtiolle kuuluvissa perustehtävissä; panee erityisen huolestuneena merkille, että lahjontaa ja rankaisemattomuutta Hondurasissa torjuvan tukioperaation johtaja erosi 18. helmikuuta 2018, koska Amerikan maiden järjestö ei ollut antanut hänelle riittävästi tukea kaksi vuotta aiemmin siltä saamaansa tehtävään torjua lahjontaa Hondurasissa (puutteelliset resurssit, liiallinen varojen käyttö organisaatioon, asianmukaisten tilojen puuttuminen jne.); panee merkille, että tuen puuttumisesta huolimatta lahjontaa ja rankaisemattomuutta Hondurasissa torjuva tukioperaatio on saavuttanut vuodesta 2017 lähtien merkittäviä tuloksia taistelussa lahjontaa vastaan, edesauttanut merkittävien tuomioiden langettamista vakaviin lahjontatapauksiin osallistuneille hallintohenkilöstön edustajille ja käynnistänyt Hondurasin poliittisiin päättäjiin kohdistuvia tutkimuksia; pelkää näiden olosuhteiden estävän ensimmäisen laajan alueellisen lahjontaa ja rankaisemattomuutta vastaan suoritettavan toimen toteutumisen yhdessä niistä maista, joissa sitä eniten tarvitaan, ja pyytää Hondurasin hallitusta ja Amerikan valtioiden järjestöä (OAS) tukemaan ja edistämään ehdoitta lahjontaa ja rankaisemattomuutta Hondurasissa torjuvan tukioperaation työtä ja pyytää Euroopan ulkosuhdehallintoa jatkamaan yhteistyötä tukioperaation kanssa yhteisten tavoitteiden saavuttamiseksi;

46. panee merkille, että tilintarkastustuomioistuimen suorittamassa tarkastuksessa keskityttiin vuosiin 2007–2015, jolloin unionin maksut nousivat 119 miljoonaan euroon, ja että tarkastettuja painopistealoja olivat köyhyyden vähentäminen, metsätalous, turvallisuus ja oikeus, jotka saivat 89 prosenttia kahdenväliseen tukeen käytetyistä varoista; katsoo kuitenkin, että tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessaan tarkastelema ajanjakso on liian pitkä ja ylittää komission toimintakauden, minkä lisäksi ajanjaksoon sisältyi erityisen vaikeita ja erilaisia poliittisia ja taloudellisia tilanteita; katsoo, että tarkastusjaksojen tehostamiseksi niitä olisi lyhennettävä tai olisi suoritettava väliarviointeja, sillä kertomuksessa havaittiin liian monessa tapauksessa ongelmia tai puutteita, jotka oli tällä välin korjattu, minkä vuoksi osa kertomuksen päätelmistä ja suosituksista on vanhentuneita; korostaa myös, että tilintarkastustuomioistuin ei ota kertomuksessaan huomioon niiden haastattelujen tuloksia, joita se teki Hondurasissa erityisesti avunsaajien, muiden avunantajien ja kansalaisjärjestöjen kanssa;

47. panee merkille, että tilintarkastustuomioistuin toteaa kertomuksensa päätelmissä, että joistakin edistysaskeleista huolimatta painopistealoja koskeva unionin tuki oli vain osittain vaikuttavaa, mikä johtui pääasiassa maassa vallitsevista olosuhteista ja erilaisista hallinnollisista puutteista, jotka vähensivät tuen vaikutusta, ja toteaa, että vaikka komission strategia oli asianmukainen ja koordinoitu, se ei ollut tarpeeksi yksityiskohtainen, ja rahoitus oli jaettu liian monen eri alan kesken, minkä seurauksena ei ollut mahdollista täyttää Hondurasin hallituksen pyynnöistä huolimatta tärkeitä tarpeita painopistealoilla, joita muutkaan avunantajat eivät olleet kattaneet;

48. yhtyy tilintarkastustuomioistuimen huolenaiheisiin, mutta on myös yhtä mieltä komission kanssa siitä, että monissa tapauksissa tarvittiin tietty määrä joustavuutta vallankaappauksesta aiheutuneeseen kriisiin sopeutumiseksi ja että äärimmäisen kiireellisiin tilanteisiin oli reagoitava ja kansalaisten perustarpeet oli tyydytettävä; pyytää komissiota jatkamaan sitkeästi pyrkimyksiään, jotta saadaan aikaan todellinen tasapaino maan muuttuviin olosuhteisiin, tarpeisiin ja vaatimuksiin mukautumiseen tarvittavan joustavuuden, ihmisoikeuksien, oikeuden elämään ja oikeuden ihmisarvoiseen elämään kaltaisiin kiireellisimpiin haasteisiin vastaamisen ja EU:n avun mahdollisiin vaikutuksiin reagoimista ja niiden tehostamista koskevan tarpeen välille;

49. panee merkille, että unionin kehitysavussa keskityttiin aiemmin sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja talouskasvuun, kun taas uudessa ohjelmatyössä vastataan maan kohtaamista merkittävimmistä kehityshaasteista aiheutuviin tarpeisiin: köyhyyden ja eriarvoisuuden vähentämiseen, elintarviketurvaan, koulutukseen ja terveyteen, turvallisuuteen ja ihmisoikeuksiin, verouudistukseen, rankaisemattomuuden ja korruption torjuntaan, työpaikkojen ja niihin sisältyvän sosiaaliturvan luomiseen, kilpailukykyyn, luonnonvarojen hallintaan ja ilmastonmuutoksesta johtuvaan haavoittuvuuteen;

50. painottaa, että maan erityisen tilanteen vuoksi on erittäin tärkeää vahvistaa ja käynnistää köyhyyden torjumista koskevia kokonaisvaltaisia ohjelmia (joiden kohteena on erityisesti haavoittuvimmassa asemassa olevia väestöryhmiä, kuten naisia, lapsia ja alkuperäisväestöä, kuten Hondurasin hallitus on pyytänyt) sekä epäsuotuisimmassa asemassa oleville lapsille ja nuorille suunnattuja kokonaisvaltaisia koulutus- ja ammattikoulutusohjelmia, jotta varmistetaan, että heille tarjotaan mahdollisuuksia kehittää taitojaan ja valmiuksiaan, ja jotta voidaan suojella heitä väkivaltaisuuksiin tai järjestäytyneeseen rikollisuuteen sotkeutumisen vaaralta;

51. korostaa lisäksi naisten ja naisten oikeuksia ajavien järjestöjen sekä nuorten johtamien liikkeiden ratkaisevaa roolia sosiaalisessa edistyksessä; kehottaa unionia painottamaan tarvetta tukea naisten vaikutusvallan lisäämistä ja turvallisen ja suotuisan ympäristön luomista naisia edustaville kansalaisjärjestöille sekä naisten oikeuksien puolustajille ja puuttumaan sukupuoliperusteisiin sorron muotoihin erityisesti konfliktialueilla; painottaa, että on tärkeää edistää aktiivisesti naisten oikeuksiin, myös seksuaali- ja lisääntymisterveyteen ja -oikeuksiin, liittyviä toimia ja toimintaa;

52. katsoo, että unionin on edelleen toteutettava kehitysyhteistyössään toimia, joilla voidaan lujittaa valtion instituutioiden läpinäkyvyyttä, uskottavuutta ja vastuuvelvollisuutta, ja pyrittävä purkamaan korruption ja rankaisemattomuuden rakenteita, jotka heikentävät kansalaisten luottamusta ja muodostavat yhden merkittävimmistä esteistä maan kehitykselle;

53. on huolissaan tilintarkastustuomioistuimen havaitsemasta politiikkavuoropuhelun puutteesta tietyillä tärkeillä aloilla, jotka saavat avustusta kansalliselle suunnitelmalle tarkoitetusta tuesta (koulutusta, kansallisten tilastotietojen kehittämistä ja julkishallinnon uudistusta koskevat tavoitteet); ottaen huomioon että komission käymä politiikkavuoropuhelu helpottaa EU:n toimien toteuttamista ja johtaa konkreettisiin parannuksiin, pyytää komissiota lujittamaan politiikkavuoropuhelua erityisesti strategisilla aloilla ja painopistealoilla ja pysymään lujana niillä aloilla, joilla hallitus ei juuri osoita kiinnostusta tai ole yhteistyöhaluinen, kuten kansallinen oikeus- ja turvallisuuspolitiikka ja oikeudellinen havaintokeskus;

54. pyytää komissiota jatkamaan yhteisen ohjelmoinnin parantamista Hondurasin hallituksen ja myös unionin jäsenvaltioiden kanssa ja toteuttamaan yhdessä muiden avunantajien kanssa toimia sisäisen koordinoinnin suhteen, jotta voidaan varmistaa mahdollisimman tehokas työnjako, saavuttaa täydentävyyttä niillä aloilla, joilla se on mahdollista, ja välttää erityisesti seuraavat tilintarkastustuomioistuimen havaitsemat ongelmat: samanlaisten tai vastaavien hankkeiden (samat alat ja samat edunsaajat) yleistyminen, keskenään ristiriidassa olevat tai päällekkäiset toimet tai toimien toteuttamatta jättäminen erityisesti painopistealoilla; huomauttaa, että komission olisi myös yhdessä muiden avunantajien kanssa keksittävä nopea ja tehokas toimintatapa, jotta voidaan lyhentää määräaikoja, lisätä dynaamisuutta ja parantaa tehokkuutta ja tuloksia;

55. panee merkille, että noin puolet unionin kahdenvälisestä tuesta Hondurasille myönnetään budjetista yleisenä ja alakohtaisena tukena; painottaa huolestuneena, että budjettitukeen liittyy huomattavia riskejä maan huomattavan makrotaloudellisen epävakauden, teknisten puutteiden ja julkiseen varainhoitoon liittyvien petos- ja korruptio-ongelmien vuoksi;

56. panee huolestuneena merkille, että vaikka tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessa todetaan, että budjettitukea on ohjattu relevanteille ja uskottaville kansallisille strategioille, hallituksella ei ole ollut joillakin painopistealoilla selkeitä strategioita tai ne ovat olleet hajanaisia eikä niitä varten osoitettu erillisiä määrärahoja eivätkä toimiin osallistuvat instituutiot ole pystyneet kehittämään toimintapolitiikkoja ja tekemään uudistuksia;

57. panee merkille, että komissio on tunnistanut nämä riskit ja yrittänyt lieventää niitä; muistuttaa komissiota kuitenkin jälleen kerran siitä, että budjettituki ei ole avoin valtakirja ja että hallituksen antamat lupaukset tulevista uudistuksista eivät välttämättä ole riittävä tae; pyytää siksi komissiota kaikkien riskien lieventämiseksi tekemään edelleen kaikkensa sen varmistamiseksi, että budjettitukea koskevia suuntaviivoja sovelletaan ja noudatetaan menettelyn kaikissa vaiheissa; pyytää komissiota lisäksi välttämään budjettituen myöntämistä aloille, joilla ei ole varmuutta hallituksen uskottavasta ja asiaankuuluvasta reagoinnista;

58. on yhtä mieltä komission kanssa siitä, että budjettituen eri maksujen keskeytyminen joksikin ajaksi – kuten tapahtui vuonna 2012 yleisen makrotaloudellisen tilanteen ja Hondurasin ja IMF:n välisen sopimuksen puuttumisen vuoksi – ei anna välttämättä ristiriitaista viestiä, joka heikentäisi avun vaikuttavuutta tilintarkastustuomioistuimen esittämällä tavalla, vaan sen avulla tehdään selväksi, että hallituksen on ratkaistava havaitut ongelmat nopeasti ja vaikuttavasti;

59. panee hyvin kiinnostuneena merkille, että Honduras on ensimmäinen maa, jossa on sovellettu tulosperusteista budjettitukea; on kuitenkin huolissaan siitä, että tilintarkastustuomioistuin katsoi, että valvontavälineiden riittämättömyys vaikeutti saavutettujen tulosten arvioimista ja että niiden seurannassa paljastui useita puutteita ja että annettuja suosituksia ei ollut noudatettu järjestelmällisesti; pyytää komissiota laatimaan yksityiskohtaisen kertomuksen, joka sisältää esimerkiksi tavoitteet, indikaattorit ja käytetyt vertailukohdat sekä laskenta- ja varmennusmenetelmät, ja arvioimaan niiden tehokkuuden ja vaikutukset saavutettujen tulosten mittaamisessa ja samalla parantamaan unionin toimintaa koskevaa viestintää ja toiminnan näkyvyyttä ja vaikutuksia; pyytää komissiota myös painottamaan enemmän tuloksia Hondurasin hallituksen kanssa käytävää politiikkavuoropuhelua koskevien strategioidensa ja kansalaisyhteiskunnan sekä muiden avunantajien kanssa käytävän vuoropuhelun tavoitteiden kohdalla;

60. ottaa huomioon, että hyvä julkinen varainhoito on keskeinen edellytys budjettituen maksamiselle ja että se on yksi Hondurasin suurimmista puutteista hallituksen laatimista toistuvista suunnitelmista ja komission tuesta huolimatta, ja katsoo, että komission olisi kiinnitettävä erityistä huomiota jatkuviin parannuksiin tällä alalla; pyytää tämän vuoksi ja sen perusteella, millainen rooli Hondurasin ylimmällä tarkastuselimellä olisi oltava valtion varojen hallinnoinnissa, että komissio laatisi erityisiä yhteistyöohjelmia kyseisen tarkastuselimen kanssa, jotta komissio voi antaa teknistä tukea ja koulutusta tällä alalla;

61. pyytää Hondurasin hallitusta tarjoamaan kaikki tarvittavat välineet ja tarvittavan rahoituksen, jotta Hondurasin ylin tarkastuselin voi suorittaa tehtävänsä riippumattomasti, tehokkaasti ja tarkastamista, läpinäkyvyyttä ja vastuuvelvollisuutta koskevien kansainvälisten normien mukaisesti;

62. panee huolestuneena merkille tilintarkastustuomioistuimen huomautuksen siitä, että unionin Hondurasin-edustustossa ei ole vieläkään tarpeeksi julkiseen varainhoitoon ja budjettitukitoimenpiteiden makrotaloudellisiin näkökohtiin erikoistunutta henkilökuntaa, ja huomauttaa, että tämä on erityisen riskialtista maassa vallitsevan jatkuvan taloudellisen epävakauden vuoksi ja siksi, että tästä vakavasta tilanteesta huolimatta sille myönnetään yhä budjettitukea; pyytää tilintarkastustuomioistuimen osoittamien riskien vuoksi komissiota toteuttamaan kiireellisesti toimia EU:n Hondurasin-edustuston henkilöstön vahvistamiseksi;

63. panee merkille, että unionin kehitysavulla Hondurasissa tuetaan kansalaisjärjestöjä elintarviketurvan, ihmisoikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon edistämiseksi ja että tällä hetkellä toteutettavina on noin 35 temaattista hanketta, joiden kokonaisbudjetti on yli yhdeksän miljoonaa euroa; panee myös merkille, että Hondurasin kansalaisyhteiskunnan kanssa tehdyn sitoumuksen mukaisesti unionin edustusto laati etenemissuunnitelman, joka hyväksyttiin vuonna 2014 ja joka sisältää Hondurasia varten määriteltyjä poliittista vuoropuhelua koskevia toimintoja ja tukitoimia; pitää äärimmäisen tärkeänä, että kansalaisjärjestöt osallistuvat paitsi etenemissuunnitelmien laatimiseen johtavaan kuulemisprosessiin myös niiden täytäntöönpanoon, seurantaan ja arviointiin;

64. on syvästi huolissaan kansalaisyhteiskunnan tilan jatkuvasta kaventumisesta kehitysmaissa; panee erittäin huolestuneena merkille, että pelkästään vuoden 2014 ensimmäisten kolmen kuukauden aikana Hondurasin kansalaisjärjestöjen rekisteröinnistä ja valvonnasta vastaava yksikkö kumosi yli 10 000 kansalaisjärjestön toimiluvan sillä perusteella, että ne eivät olleet toimittaneet kertomuksia taloudenpidostaan ja ohjelmistaan hallitukselle ja että joistakin viime vuosina tapahtuneista myönteisistä muutoksista huolimatta joissakin Hondurasissa äskettäin hyväksytyissä laeissa ja hallintotoimenpiteissä vaikeutetaan järjestöjen toimintaa ja rajoitetaan niiden toimintamahdollisuuksia, minkä vuoksi monien on pakko lopettaa toimintansa;

65. suhtautuu myönteisesti siihen, että unioni on jo kauan tukenut kansalaisyhteiskuntaa kehitysmaissa ja sitoutunut siihen; katsoo, että politiikkavuoropuhelun ja yhteistyöohjelmien kehittämisen yhteydessä komission on keskistyttävä laatimaan strategioita, joiden avulla luodaan oikeudellinen, hallinnollinen ja poliittinen ympäristö, joka on tarpeen, jotta kansalaisjärjestöt voivat hoitaa tehtävänsä ja toimia tehokkaasti, ja joiden avulla voidaan neuvoa näitä järjestöjä, antaa niille säännöllisesti tietoa varoista ja rahoitusmahdollisuuksista ja kannustaa niitä liittymään kansainvälisiin kansalaisjärjestöihin ja verkostoihin;

66. katsoo, että tilintarkastustuomioistuimen olisi pitänyt sisällyttää kertomukseensa oma luku unionin yhteistyöstä kansalaisjärjestöjen kanssa Hondurasissa, kun otetaan huomioon niiden keskeinen rooli yhteiskunnassa yleisesti ja erityisesti paikallisessa kehityksessä ja kun otetaan vielä huomioon, että unioni on näiden järjestöjen suurin avunantaja kehitysmaissa ja että se on ottanut johtavan aseman kansalaisyhteiskunnan edustajien ja ihmisoikeuksien puolustajien suojelemisessa käyttämällä ja panemalla täytäntöön erilaisia välineitä ja politiikkatoimia; toivoo, että tilintarkastustuomioistuin ottaa tämän huomioon tulevissa kertomuksissa;

Osa V Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 31/2016: ”Vähintään joka viides euro EU:n talousarviosta ilmastotoimiin: kunnianhimoisia toimia on käynnissä, mutta niiden riittävyys on erittäin epävarmaa”

67. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen ja esittää seuraavat huomiot ja suositukset;

68. pitää myönteisinä unionin kunnianhimoisia sitoumuksia leikata päästöjään vähintään 20 prosentilla vuoden 1990 tasosta vuoteen 2020 mennessä ja 40 prosentilla vuoteen 2030 mennessä ja käyttää ainakin 20 prosenttia talousarviovaroista ilmastotoimiin talousarviokaudella 2014–2020; on tyytyväinen yleisesti tapahtuneeseen edistykseen, mutta pahoittelee kuitenkin, että tilintarkastustuomioistuimen mukaan on olemassa suuri riski, että 20 prosentin talousarviotavoitetta ei saavuteta;

69. katsoo, että on erittäin tärkeää, että komissio osoittaa jatkuvasti riittävää johtajuutta ja sitoutumista ilmastomuutoskysymyksiin panemalla tehokkaasti täytäntöön Pariisin sopimuksen sekä lujittamalla kansainvälistä uskottavuuttaan ja välineitä, joilla muotoillaan unionin ilmastopolitiikan ja vihreän diplomatian ehdot tulevina vuosina;

70. on tyytyväinen siihen, että sitoumusta toteutetaan jo nykyisissä uusien rahoitusvälineiden perustamiseen tähtäävissä toimintapolitiikoissa; katsoo, että tämän olisi edistettävä unionin eri politiikanalojen suurempaa johdonmukaisuutta; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita laatimaan koordinoidun suunnitelman, jonka avulla pidetään huolta mahdollisimman suuresta yhtenäisyydestä ja jatkuvuudesta eri ohjelmien välillä;

71. kehottaa komissiota kehittämään asetetun tavoitteen saavuttamiseen tähtäävän konkreettisen yleisstrategian, joka sisältää alakohtaiset toimintasuunnitelmat, joissa täsmennetään yksityiskohtaiset toimenpiteet ja välineet, mittaus- ja raportointimenetelmät sekä tiettyjen politiikanalojen ilmastotoimiin sovellettavat tulosindikaattorit; pyytää komissiota ja jäsenvaltioita kehittämään edelleen yleisiä, yhdenmukaistettuja standardeja riittävien seuranta-, arviointi- ja tarkistusjärjestelmien täytäntöönpanoa varten erityisesti Rion tunnuslukujen soveltamista ja ilmastotoimiin liittyvien varojen maksattamista koskevaa raportointia silmällä pitäen;

72. pitää valitettavina tilintarkastustuomioistuimen unionin jäljitysjärjestelmässä havaitsemia puutteita, jotka lisäävät ilmastotoimiin liittyvien menojen yliarvioinnin riskiä huomattavasti; pyytää komissiota noudattamaan konservatiivisuusperiaatetta järjestelmällisesti yliarviointien välttämiseksi; kehottaa komissiota tarkistamaan arviot ja korjaamaan ilmastonmuutoskertoimet tapauksissa, joissa ilmenee yliarvioinnin riski;

73. pyytää komissiota asettamaan etusijalle toimintasuunnitelman kehittämisen yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa tietyillä valtavan potentiaalin aloilla, joita ovat muun muassa Horisontti 2020 -ohjelma sekä maa- ja kalatalous; pyytää komissiota myös koordinoimaan tiiviisti yhdessä Euroopan innovaatio- ja teknologiainstituutin kanssa toimia, jotka koskevat ympäristönsuojeluun liittyvien uusien teknologioiden ja innovaatioiden kehittämistä;

74. tähdentää, että komission on erityisesti määritettävä ilmastoon liittyvät vertailuarvot valtavirtaistamalla eri ohjelmointivälineensä edistääkseen korkeaa johdonmukaisuuden tasoa ja mahdollisesti tehostettua jäsenvaltioiden keskeistä koordinointia, jotta voitaisiin saavuttaa yleistavoite, jonka mukaan vähintään 20 prosenttia unionin talousarviosta osoitetaan vähähiiliseen ja ilmastonmuutosta kestävään yhteiskuntaan;

75. pitää valitettavana, että erityistavoitteet puuttuvat huomattavan suuresta osasta unionin talousarviota; pyytää komissiota laatimaan yleissuunnitelman, jossa luetellaan, millä rahoitusvälineillä ja missä määrin kyseisten rahoitusvälineiden avulla voitaisiin edistää 20 prosentin talousarviotavoitteen saavuttamista; panee huolestuneena merkille, että suunnitelman puuttuminen on merkki siitä, että eri talousarvioalojen välinen yhteensopivuus on vähäistä;

76. pitää huolestuttavana, että saatavilla on vähän tietoa siitä, minkä verran ilmastonmuutoksen hillintään ja ilmastonmuutokseen sopeutumiseen on käytetty varoja ja missä määrin unionin ilmastotoimilla edistetään hiilidioksidipäästöjen vähentämistä, ja toteaa, että saatavilla olevat tiedot eivät kenties ole vertailukelpoisia jäsenvaltioiden välillä; pyytää komissiota kehittämään edelleen raportointia siitä, missä määrin kaikissa toimintapolitiikoissa toteutetaan tavoitetta käyttää ilmastotoimiin 20 prosenttia unionin talousarviosta vuosina 2014–2020, ja täsmentämään lisäksi, mitä on sidottu ja maksatettu, mikä liittyy ilmastonmuutoksen hillitsemisen tai ilmastonmuutokseen sopeutumisen alaan, ja myös yksilöimään alat, joilla ilmastoon liittyviä tuotoksia on tarpeen parantaa;

77. katsoo, että rahoitusohjelmien valtavirtaistamista on edelleen tarpeen hioa määrittelemällä selkeät ilmastonmuutokseen sopeutumiseen tai ilmastonmuutoksen hillitsemiseen tähtäävät strategiat ja niihin liittyvät toimintasuunnitelmat sekä tarvittavien investointi- ja ilmastokannustimien määrällistämiseen sopivat välineet ja paremmat arviot jäljitysmenetelmistä, jotta unionin ohjelmissa ja jäsenvaltioiden toimissa saavutetusta edistyksestä saadaan oikeat ennusteet;

78. pyytää komissiota kehittämään nopeasti vähähiiliseen talouteen siirtymiselle suotuisan ilmapiirin mukauttamalla investointiehtojaan sekä innovointiin ja uudenaikaistamiseen käytettäviä menokehyksiään ja välineitään kaikilla keskeisillä asiaankuuluvilla aloilla;

79. pitää valitettavana, ettei ole olemassa välinettä, joka tarjoaisi monivuotisen kootun päivityksen koko unionin talousarvion tilanteesta; katsoo, että suunnitellut ilmastoalan rahoitusosuudet on arvioitava jälkikäteen ja laskettava uudelleen;

80. pitää valitettavana, ettei komissio ole toteuttanut erityistä raportointikehystä ilmastonmuutokseen kielteisesti vaikuttavien unionin toimintapolitiikkojen haittavaikutusten havainnointiin ja mittaamiseen eikä sen mittaamiseen, kuinka suuri osa unionin talousarviosta käytetään tällä tavalla tavoitteiden vastaisesti; on huolissaan siitä, että ilman näitä tietoja komissio ei saa kokonaiskuvaa siitä, missä määrin unioni edistää ilmastonmuutoksen hillitsemistä; pyytää komissiota yksilöimään mahdolliset kielteisesti vaikuttavat toimet järjestelmällisesti ja ottamaan ne huomioon ilmastomuutoksen hillitsemiseen tähtääviä toimia koskevissa lopullisissa laskelmissa;

Osa VI Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 32/2016 ”EU:n tuki Ukrainalle”

81. panee merkille, että unionin taloudellinen ja asiantuntijatuki Ukrainan uudistamiseksi oli välttämätöntä; korostaa kuitenkin, että uudistusten toteuttaminen on reilusti jäljessä odotetusta;

82. pitää valitettavana, että vanhat rakenteet, jotka eivät halua uudistua, nykyaikaistua ja demokratisoitua, pysyvät, kun taas uudistusta haluavat voimat joutuvat kohtaamaan jatkuvasti vakavia ongelmia;

83. pitää myönteisenä unionin tukea Ukrainalle; katsoo kuitenkin, että tuki olisi sidottava konkreettisiin toimiin, joita Ukrainan hallitus toteuttaa kohentaakseen maan tilannetta esimerkiksi parantamalla omien varojen järjestelmää tehokkaalla ja avoimella verojärjestelmällä, jossa otetaan huomioon paitsi kansalaisten tulot myös oligarkkien varallisuuserät;

84. kehottaa torjumaan tehokkaasti yhä laajalle levinnyttä korruptiota ja antamaan tehokasta tukea korruption torjuntaan omistautuneille organisaatiolle;

85. kehottaa lujittamaan maan oikeuslaitosta riippumattomana välineenä, joka on sitoutunut oikeusvaltioperiaatteeseen;

86. vaatii pankkialan tiukempaa valvontaa, jotta vältetään pääoman pakeneminen kolmansiin maihin ja sen myötä pankkien maksukyvyttömyys; panee merkille, että tässä suhteessa on tarpeen myöntää talousarviotukea ainoastaan sillä edellytyksellä, että taloudellinen tuki maksetaan läpinäkyvällä ja kattavalla tavalla;

87. katsoo, että ennen taloudellisen tuen antamista olisi yleisesti tehtävä etukäteisarviointi tuen onnistumisen mahdollisuuksista;

88. on vakuuttunut siitä, että on kiinnitettävä enemmän huomiota pätevien hajautettujen hallintorakenteiden luomiseen ja kouluttamiseen;

Osa VII Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 33/2016 ”Unionin pelastuspalvelumekanismi: avustustoiminnan koordinointi on ollut EU:n ulkopuolella sattuneissa katastrofeissa suurelta osin vaikuttavaa”

89. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen; hyväksyy siinä esitetyt suositukset ja on tyytyväinen, että komissio on valmis ottamaan ne huomioon;

90. pitää erittäin tärkeänä sitä, että luonnonkatastrofeihin ja ihmisten synnyttämiin katastrofeihin reagoidaan nopeasti ja johdonmukaisesti, jotta niistä aiheutuisi mahdollisimman vähän vaikutuksia ihmisille, ympäristölle ja taloudelle;

91. panee merkille tilintarkastustuomioistuimen yleisen tyytyväisyyden siihen, miten komissio on käsitellyt katastrofiapuun liittyvää prosessia;

92. kehottaa komissiota vahvistamaan resurssejaan, mukaan lukien taloudellisia resursseja ja avun käyttöönottoon ja asiantuntijoiden valintaan liittyviä menettelyjä, jotta katastrofeista kärsivät maat saavat käyttöönsä välittömästi tarpeisiin perustuvaa unionin apua; pitää tärkeänä nimetä pelastuspalvelualan yhteyspisteitä EU: n pelastuspalveluasioiden ja humanitaarisen avun operaatioiden pääosaston verkoston kansallisiin ja alueellisiin toimistoihin ja unionin edustustoihin riskinalaisissa maissa;

93. on tyytyväinen eurooppalaisten lääkintäapujoukkojen perustamiseen helmikuussa 2016, sillä se laajensi tuntuvasti unionin pelastuspalvelumekanismin vapaaehtoisjoukkoja ja antoi käyttöön terveydenhoitoalan ja kansanterveysalan ryhmien reservin, jotta voidaan hyödyntää Ebola-kriisistä saatuja kokemuksia; toteaa, että tätä mallia, jossa käytössä on terveydenhoitoalan ja muiden erityisalojen arviointi- ja tukiryhmien reservi, on jatkettava ja kehitettävä edelleen;

94. esittää kaiken tarpeettoman byrokratian poistamista, sillä se estää sekä osallistujavaltioita että EU:n hätäavun koordinointikeskusta (ERCC) vastaamasta tilanteisiin nopeammin, erityisesti kriisin alussa;

95. pyytää osallistujavaltioita lisäämään vapaaehtoisjoukkojen resursseja, jotta parannetaan valmiutta reagoida katastrofeihin;

96. korostaa, että on tärkeää vaihtaa tietoa ja tehdä yhteistyötä komission, muiden unionin elinten ja Yhdistyneiden kansakuntien kanssa, jotta hätätilanteisiin voitaisiin reagoida järjestelmällisesti; panee tyytyväisenä merkille YK: n humanitaarisen avun koordinointitoimiston (OCHA) ja Maailman ruokaohjelman (WFP) kanssa allekirjoitetut yhteistyösopimukset ja kehottaa painokkaasti komissiota allekirjoittamaan lisää yhteistyösopimuksia Maailman terveysjärjestön (WHO), Kansainvälisen siirtolaisuusjärjestön (IOM) ja muiden asiaankuuluvien toimijoiden kanssa;

97. muistuttaa, että laatua ja yhteentoimivuutta koskevia vaatimuksia määritellään ja laajennetaan terveydenhoitoalan moduuleja koskevien uusien WHO:n normien sekä muiden strategisten kumppaneiden asettamien toimintapuitteiden mukaisesti, jotta varmistetaan varhaisten toimien perinpohjaisempi koordinointi kansainvälisissä operaatioissa; katsoo, että avustusprosessit on optimoitava ja laajalti standardoitava, jotta varmistetaan, että valmiudet saadaan käyttöön ja voidaan mobilisoida heti hätätilanteen alusta lähtien, ja jotta vältetään rahoitukseen liittyvät virheet;

98. vaatii hyödyntämään edelleen mahdollisia synergioita muiden asiaankuuluvien toimijoiden ja välineiden kanssa, etenkin humanitaarisen avun ja kehitysavun kanssa, ja välttämään jo toteutettujen toimien päällekkäisyyttä;

99. kehottaa komissiota parantamaan ERCC: n viestintäjärjestelmän CECIS:n toimivuutta, jotta sidosryhmät saisivat tiedot helpommin, ja tarjoamaan paikan päällä toimiville EU:n pelastuspalveluryhmille mobiiliyhteyden;

100. katsoo, että humanitaariseen apuun ja pelastuspalveluun olisi liitettävä muita toimia, joilla pyritään vahvistamaan ennaltaehkäisyn kulttuuria sekä kehittämään heikossa asemassa olevien tai katastrofista kärsivien yhteisöjen valmiuksia ja selviytymiskykyä;

Osa VIII Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 34/2016 ”Ruokahävikin torjunta: EU:n olisi parannettava elintarvikeketjun tehokkuutta”

101. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen kertomukseen, jossa käydään läpi unionin tehokkuutta ruokahävikin torjunnassa; hyväksyy tilintarkastustuomioistuimen suositukset ja kehottaa komissiota ottamaan nämä suositukset huomioon;

102. panee erittäin huolestuneena merkille, että arvioiden mukaan noin kolmasosa ihmisravinnoksi maailmassa tuotetuista elintarvikkeista menee hukkaan tai heitetään pois; pitää valitettavana, että unioni ei torju ruokahävikkiä tehokkaasti ja että tähän mennessä se on ryhtynyt vain epäyhtenäisiin ja hajanaisiin toimiin;

103. korostaa, että unionilla on hyvät mahdollisuudet puuttua ruokahävikkiongelmaan mukauttamalla nykyisiä politiikkatoimia ilman, että siitä aiheutuu merkittäviä lisäkuluja, ja painottaa, että sen olisi pyrittävä siihen; pitää kuitenkin valitettavana, että lupaavista puheista huolimatta unionilta on puuttunut poliittista tahtoa muuttaa sitoumukset politiikkatoimiksi;

104. pitää hyvin valitettavana, että komission pyrkimykset ruokahävikin torjumiseksi ovat ajan myötä selvästi vähentyneet; pitää valitettavana, että ruokahävikkiä koskevia kohdennettuja politiikkatoimia on vain vähän ja että joidenkin toimintalohkojen myönteiset vaikutukset ovat melko sattumanvaraista; odottaa tilaisuutta päästä arvioimaan kiertotalouspaketin tulokset ruokahävikin torjunnan alalla;

105. pitää merkkinä komission epäjohdonmukaisesta lähestymistavasta sitä, että vaikka unionin katsotaan olevan edelläkävijä ilmastonmuutoksen torjumisessa, se ei ole sitoutunut riittävästi torjumaan ruokahävikkiä, joka edistää suoraan negatiivisia ilmastovaikutuksia, ja sitä, että vaikka unioni sijoittaa vuosittain satoja miljoonia euroja kehitysapuun, nälän torjuntaan ja reilun kaupan noudattamiseen, se ei puutu tarpeeksi ruokahävikin torjumiseen, joka on yksi kyseisten ongelmien liikkeelle panevista voimista;

106. kehottaa jälleen komissiota toimimaan välittömästi ruokahävikin vähentämiseksi; kehottaa komissiota noudattamaan sitoumuksiaan asiaankuuluvien ruokahävikin torjumista koskevien toimintapoliittisten asiakirjojen suhteen;

107. kehottaa komissiota toteuttamaan tiivistä koordinointia unionin ja kansallisella tasolla, jotta voidaan yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden erilaiset lähestymistavat ruokahävikin syntymisen ehkäisemiseen, elintarvikelahjoituksiin, elintarviketurvallisuuteen ja hyviin hygieniakäytäntöihin; kehottaa komissiota perustamaan foorumin ruokahävikin torjumista koskevien parhaiden käytäntöjen jakamiseen, jotta komission toimet olisivat yhdenmukaisempia jäsenvaltioiden toimien kanssa;

108. pitää valitettavana, että komission toiminta teknisellä tasolla on rajoittunut sellaisten työ- ja asiantuntijaryhmien perustamiseen, joiden panosta ei kuitenkaan ole voitu hyödyntää; kehottaa komissiota parantamaan toimintaansa teknisellä tasolla ja saamaan aikaan konkreettisia tuloksia; kehottaa komissiota tiivistämään yhteistyötä luotettavaa asiantuntija- ja teknistä tukea tarjoavien Euroopan ympäristökeskuksen (EYK) ja Euroopan innovaatio- ja teknologiainstituutin (EIT) kanssa;

109. pitää valitettavana, että komissio ei pidä tarpeellisena luoda ruokahävikkiä koskevaa yhteistä määritelmää eikä säätää erillisestä elintarvikejätehierarkiasta; kehottaa komissiota laatimaan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa yhteisen ruokahävikkiä koskevan määritelmän, yhteisen menetelmän ruokahävikin mittaamista ja valvomista varten sekä ruokahävikkiin sovellettavan jätehierarkian käyttöä koskevat suuntaviivat;

110. kehottaa komissiota laatimaan toimintasuunnitelman, jossa eritellään toimintalohkoja, joilla on mahdollista puuttua ruokahävikkiin keskittymällä ennaltaehkäisyyn ja lahjoittamiseen, ja määrittelemään mahdollisuudet, joita voitaisiin hyödyntää näiden toimien puitteissa; kehottaa komissiota laatimaan toimintasuunnitelmat, joihin sisältyisi mitattavissa olevia tavoitteita ja tulosindikaattoreita, ja laatimaan vaikutustenarviointeja joillakin toimintalohkoilla;

111. pitää valitettavana, että eri tasoilla on ollut monia esteitä, joiden takia elintarvikelahjoituksia ei hyödynnetä tarpeeksi, vaikka elintarvikelahjoitukset on toiseksi suositelluin vaihtoehto ruokahävikin ehkäisemiseen; kehottaa kiinnittämään huomiota jäsenvaltioiden viranomaisten kohtaamiin vaikeuksiin erityisesti pyrittäessä noudattamaan elintarvikelahjoitusten yhteydessä voimassa olevaa lainsäädäntöä; kehottaa komissiota luomaan foorumin hyvien käytäntöjen vaihtoa varten jäsenvaltioiden välillä, jotta voidaan helpottaa elintarvikelahjoitusten tekemistä; kehottaa komissiota ottamaan huomioon paikallisten ja alueellisten viranomaisten panoksen asiaankuuluvien oikeudellisten säännösten tarkistamisessa;

112. kehottaa komissiota viimeistelemään ja julkaisemaan elintarvikkeiden uudelleenjakoa ja lahjoittamista koskevat suuntaviivat, lahjoittajia koskevat verojärjestelyt mukaan lukien, jotka perustuisivat tällä hetkellä ruokahävikkiä aktiivisesti torjuvien jäsenvaltioiden yhteisiin parhaisiin käytäntöihin; kannustaa komissiota laatimaan suuntaviivat elintarvikelahjoituksia koskevien esteiden ylittämisestä ja verohelpotuksista elintarvikkeita lahjoittaville ketjuille ja yrityksille;

113. pitää valitettavana, että käsitteet ”parasta ennen” ja ”käytettävä viimeistään” ovat yleisesti epäselviä toimijoille elintarvikeketjun kaikilla tasoilla; kehottaa komissiota selventämään näitä käsitteitä ja tekemään niiden käyttämistä koskevat suuntaviivat sitoviksi, jotta vältytään väärinkäsityksiltä;

114. kehottaa jäsenvaltioita valistamaan kansalaisia elintarvikehallinnasta ja ruokahävikistä;

115. pitää valitettavana, että joidenkin unionin toimielinten yksittäisistä ja vaatimattomista aloitteista huolimatta unionin toimielimissä ei ole lainsäädäntökehystä eikä yleisiä suuntaviivoja, joiden avulla säädeltäisiin toimielinten ateriapalveluiden käyttämättä jääneen ruoan käsittelyä; kehottaa komissiota laatimaan ruokahävikkiä unionin toimielimissä koskevia yhteisiä säännöksiä, muun muassa ruokahävikin ehkäisemistä koskevat suuntaviivat ja elintarvikelahjoituksia koskevat säännöt, jotta ruokahävikkiä voidaan vähentää unionin toimielimissä;

Osa IX Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 35/2016 ”Valtion tulonhankinnan parantaminen Saharan eteläpuolisessa Afrikassa budjettituen avulla”

116. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen; hyväksyy siinä esitetyt suositukset; on tyytyväinen, että komissio haluaa panna ne täytäntöön; pitää valitettavana, että komission vastaukset ovat melko epämääräisiä eivätkä ne ole kunnianhimoisia;

117. tähdentää, että valtion tulonhankinta on tärkeää kehitysmaissa, koska se vähentää riippuvuutta kehitysavusta ja parantaa julkishallintoa ja sillä on keskeinen merkitys valtiorakenteiden kehittämisessä;

118. korostaa, että tilintarkastustuomioistuimen mukaan komissio ei ole vielä käyttänyt budjettitukisopimuksia vaikuttavalla tavalla valtion tulonhankinnan tukemiseen alhaisen tulotason ja alemman keskitulotason maissa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa; panee kuitenkin merkille, että komission uusi lähestymistapa lisäsi mahdollisuuksia tukea tällaisella tukimuodolla vaikuttavalla tavalla valtion tulonhankintaa;

119. tähdentää, että verojärjestelmiä vahvistamalla edistetään tulojen ennakoitavuutta mutta myös lisätään hallitusten vastuuvelvollisuutta, kun veronmaksajien ja hallitusten välille luodaan suora yhteys; kannattaa sitä, että valtion tulonhankinnan parantaminen sisällytetään omana kohtanaan komission luetteloon keskeisistä kehityshaasteista, joihin budjettituella pyritään vastaamaan;

120. pitää valitettavana, että komissio ei ottanut riittävästi huomioon valtion tulonhankintaa, kun se suunnitteli budjettitukitoimiaan; korostaa, että keskeisiä riskejä, jotka liittyvät verovapauksiin sekä verotulojen ja luonnonvaroihin perustuvien muiden kuin verotulojen keräämiseen ja siirtämiseen, ei arvioitu;

121. muistuttaa pitävänsä tärkeänä tulonhankintaa kehitysmaissa ja korostaa samalla veronkiertoon, verovilppiin ja laittomiin rahavirtoihin liittyviä haasteita; kannustaa vahvistamaan kehitysmaille ja alueellisille verohallinnoille annettavaa taloudellista ja teknistä apua ja hyväksymään verosopimusneuvotteluja koskevia periaatteita;

122. tähdentää, että tarkastuksessa ilmeni, että käytössä ei ollut tarkoituksenmukaisia seurantavälineitä, joilla olisi voitu arvioida, missä määrin budjettituella edistettiin valtion tulonhankinnan yleistä parantumista;

123. pitää erittäin tärkeänä, että veropolitiikan alalla tuetaan myös jatkossa oikeudenmukaisia ja läpinäkyviä kansallisia verojärjestelmiä ja luonnonvarojen alalla lisätään tukea valvontatoiminnalle ja -elimille sekä jatketaan sellaisten hallintouudistusten tukemista, joilla edistetään luonnonvarojen kestävää hyödyntämistä ja läpinäkyvää hallinnointia; tähdentää, että vapaakauppajärjestelyt vähentävät alhaisen tulotason ja alemman keskitulotason maiden verotuloja ja saattavat olla näille maille haitallisia; vaatii komissiota varmistamaan, että vapaakauppasopimusten verotukselliset vaikutukset alhaisen tulotason ja alemman keskitulotason maissa otetaan huomioon riskinarvioinnissa, kun vapaakauppasopimuksista neuvotellaan;

124. kehottaa komissiota noudattamaan ohjeitaan, kun se tekee makrotaloudellisia ja julkiseen varainhoitoon liittyviä arviointeja valtion tulonhankinnasta, jotta saataisiin parempi yleiskuva ongelmallisimmista kysymyksistä, kuten verokannustinten, siirtohinnoittelun ja verovilpin laajuudesta;

125. tähdentää, että budjettitukitoimien suunnittelun parantamiseksi tavoitteiden saavuttamista uhkaavien riskien määrittämismenettelyn olisi oltava kattavampi ja siinä olisi käytettävä verohallinnon diagnoosin arviointivälinettä, jos sellainen on käytettävissä;

126. painottaa, että valtion tulonhankintaan liittyviä erityisiä ehtoja on sovellettava useammin, koska niissä yhdistetään selkeästi toisiinsa budjettitukivarojen maksaminen ja kumppanimaiden edistyminen valtion tulonhankintaan liittyvissä uudistuksissa; kehottaa komissiota valitsemaan relevantit ehdot, joilla on suurin vaikutus valtion tulonhankintaan;

127. toteaa, että komissio joutuu toimimaan vaikeassa poliittisessa ja institutionaalisessa tilanteessa; pitää tärkeänä strukturoitua politiikkavuoropuhelua, jossa keskustelukumppaneina on kansallisen hallituksen ja muiden avunantajien edustajia, jotta voidaan määritellä keskeiset intressit ja laatia räätälöity tukistrategia;

128. kannustaa komissiota laajentamaan budjettituen valmiuksien kehittämistä koskevaa osiota, sillä se tarjoaa vakaan perustan pitkän aikavälin taloudelliselle ja sosiaaliselle muutokselle ja pyrkii poistamaan julkisten tulojen tehokkaan keräämisen tiellä olevia suurimpia esteitä;

129. korostaa, että jos halutaan vahvistaa budjettitukitoimien suora vaikutus valtion tulonhankintaan, on arvioitava yksityiskohtaisemmin niitä verojärjestelmien alueita, jotka mahdollistavat sen, että aikaan saatu edistys voidaan lukea tarjotun tuen yksittäisten osioiden ansioksi;

Osa X Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 36/2016 ”Arvio kauden 2007–2013 koheesioalan ohjelmien ja maaseudun kehittämisohjelmien päättämisjärjestelyistä”

130. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen ja hyväksyy siinä esitetyt suositukset;

131. panee tyytyväisenä merkille, että komissio antoi jäsenvaltioille asianmukaista ja oikea-aikaista tukea kauden 2007–2013 ohjelmien päättämisen valmistelussa;

132. suhtautuu myönteisesti komission valmiuteen pyrkiä edelleen yhdenmukaistamaan rahastojen säännöksiä, myös niiden terminologiaa sekä varmuus- ja päättämisprosesseja, silloin kun se parantaa unionin varojen hallinnointia ja edistää ohjelmien yksinkertaisempaa ja tehokkaampaa täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja alueilla;

133. panee merkille, että kuutta suurhanketta koskevat päätökset kaudelta 2007–2013 on vielä tekemättä;

134. panee hämmästyneenä merkille, että komissio kieltäytyy antamasta erityisiä sitoutuksia vuoden 2020 jälkeistä kautta koskevista lainsäädäntöehdotuksista, vaikka on selvää, että ne voidaan perustaa kahden kokonaisen rahoituskauden (2000–2006 ja 2007–2013) kokemuksiin; on kuitenkin vakuuttunut siitä, että komission kieltäytyminen johtuu pikemminkin sen laillisia valtuuksia koskevasta huolesta kuin sisältöä koskevasta erimielisyydestä;

135. tukee tilintarkastustuomioistuimen kehotusta lähentää edelleen toisiinsa koheesioalan ohjelmien ja maaseudun kehittämisen alaan kuuluvien investointitoimenpiteiden päättämistä koskevia säännöksiä;

136. katsoo, että laskettu jäännösriskitaso pysyy kokemusten perusteella tuntemattomana tekijänä, ja sitä voidaan parhaassa tapauksessa käyttää osviittana;

137. panee merkille tilintarkastustuomioistuimen pyynnön, että tukikelpoisuusjaksot eivät olisi enää päällekkäisiä seuraavalla vuoden 2020 jälkeisellä ohjelmakaudella, ja tilintarkastustuomioistuimen huolen siitä, että pidennetyt tukikelpoisuusjaksot (eli n+2, n+3) ovat yksi syy rahoitusviipeisiin ja seuraavan ohjelmakauden myöhäiseen aloitukseen sekä ohjelmasuunnittelua ja rahoitusta koskevan tarkistetun lainsäädännön ja siihen liittyvien täytäntöönpanosääntöjen viimeistelyä koskeviin viivästyksiin, erityisesti kaudella 2014–2015; korostaa tässä yhteydessä, että on tärkeää varmistaa monivuotisten hankkeiden mahdollisimman tehokas hyödyntäminen ja sujuvuus;

138. toteaa, että rahoituskauden lopullinen päättäminen tapahtuu vain kerran seitsemässä vuodessa; on siksi tilintarkastustuomioistuimen kanssa yhtä mieltä siitä, että komission olisi ilmoitettava budjettivallan käyttäjälle ja parlamentin talousarvion valvontavaliokunnalle päättämismenettelyjen lopputuloksesta erillisessä asiakirjassa; katsoo, että asiakirjassa olisi sekä vahvistettava menojen laillisuus ja asianmukaisuus että mitattava ohjelmien tulos ja vaikutus (suorituskykyyn perustuva lähestymistapa);

Osa XI Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 1/2017 ”Natura 2000 -verkoston mahdollisuuksien täysimääräinen täytäntöönpano edellyttää lisätoimia”

139. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen ja hyväksyy siinä esitetyt suositukset;

140. painottaa luonnon monimuotoisuuden merkitystä ihmiskunnalle; toteaa, että lintudirektiivillä ( 13 ) ja luontotyyppidirektiivillä ( 14 ) käyttöön otettu Natura 2000 -verkosto on keskeinen osa luonnon monimuotoisuutta koskevaa unionin strategiaa; panee kuitenkin huolestuneena merkille, että sen kaikkia mahdollisuuksia ei ole vielä hyödynnetty;

141. huomauttaa, että komission yleinen tehtävä on antaa ohjeita jäsenvaltioille; pitää valitettavana, että jäsenvaltiot eivät ottaneet komission ohjeita riittävällä tavalla huomioon;

142. pitää valitettavana, että tilintarkastustuomioistuimen mukaan jäsenvaltiot eivät hallinnoineet Natura 2000 -verkostoa asianmukaisesti eikä koordinointi jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten ja sidosryhmien välillä ollut riittävää;

143. muistuttaa, että rajat ylittävän luonteensa vuoksi Natura 2000 -verkoston täytäntöönpano edellyttää tiivistä koordinointia jäsenvaltioiden välillä; kehottaa jäsenvaltioita luomaan vahvan kansallisen tason rakenteen, jolla edistetään rajat ylittävää yhteistyötä; kehottaa komissiota toimittamaan jäsenvaltioille paremmat ohjeet yhteistyöfoorumin perustamista varten;

144. huomauttaa erittäin huolestuneena, että suojelutavoitteet eivät usein olleet riittävän täsmällisiä eivätkä määrällisiä ja että hoitosuunnitelmat eivät olleet tarkkaan määriteltyjä eikä niiden toteuttamiselle ollut määritetty välitavoitteita; muistuttaa, että tämä voi vähentää Natura 2000 -verkostosta saatavaa lisäarvoa; kehottaa komissiota yhdenmukaistamaan säännöt, jotka koskevat tehokasta lähestymistapaa suojelutavoitteiden ja hoitosuunnitelmien laatimiseen seuraavalla ohjelmakaudella; kehottaa komissiota myös seuraamaan, noudattavatko jäsenvaltiot ohjeita, ja antamaan niille tarvittaessa lisäneuvontaa;

145. kehottaa jäsenvaltioita toteuttamaan tarvittavat suojelutoimenpiteet oikea-aikaisesti, jotta taataan niistä saatava lisäarvo ja voidaan myös päivittää hoitosuunnitelmia; kehottaa komissiota tarkistamaan huolellisesti, ovatko jotkin suojeluhankkeet mahdollisesti myöhästyneet;

146. huomauttaa, että on otettava mukaan tärkeimmät sidosryhmät, kuten maankäyttäjät ja maanomistajat, jotta Natura 2000 -verkostosta voidaan tehdä tehokas; pitää valitettavana, että useimmissa jäsenvaltioissa ei ole tehokkaita viestintäkanavia; kehottaa jäsenvaltioita parantamaan koordinointia kansallisten viranomaisten ja eri sidosryhmien välillä;

147. on huolissaan siitä, että jäsenvaltiot eivät onnistuneet asianmukaisesti arvioimaan Natura 2000 -alueisiin kielteisesti vaikuttavia hankkeita, korvaavia toimenpiteitä ei käytetty riittävästi ja jäsenvaltioiden lähestymistavat vaihtelevat huomattavasti; kehottaa komissiota toimittamaan jäsenvaltioille paremmin jäsenneltyjä ohjeita siitä, miten ja milloin toteuttaa korvaavia toimenpiteitä käytännössä, ja valvomaan kyseisten toimenpiteiden käyttöä;

148. pitää valitettavana, että kauden 2014–2020 ohjelma-asiakirjat eivät vastanneet kaikilta osin rahoitustarpeita ja että komissio ei käsitellyt puutteita jäsennellysti; kehottaa komissiota valmistelemaan seuraavaa ohjelmakautta perusteellisemmin;

149. pitää valitettavana, että Natura 2000 -verkoston seuranta- ja raportointijärjestelmät eivät olleet riittävät, jotta olisi saatu kattavaa tietoa verkoston vaikuttavuudesta; on huolissaan siitä, että ei kehitetty erityistä tulosindikaattorijärjestelmää, jonka avulla olisi arvioitu unionin rahastojen käyttöä Natura 2000 -verkoston toimintaan; katsoo, että tämä heikentää Natura 2000 -verkoston vaikuttavuutta; pitää myönteisenä, että komissio on ottanut käyttöön sarjan kattavia indikaattoreita, jotka ovat pakollisia kaikissa ohjelmakauden 2014–2020 Life-ohjelmaan kuuluvissa hankkeissa; kehottaa komissiota käyttämään samaa lähestymistapaa myös muissa ohjelmissa seuraavalla ohjelmakaudella;

150. panee huolestuneena merkille, että aluetasolla seurantasuunnitelmia ei usein ollut sisällytetty alueen hoitoa koskeviin asiakirjoihin eivätkä ne olleet yksityiskohtaisia tai ajallisesti rajattuja; on myös huolissaan siitä, että vakiomuotoisia tietolomakkeita ei päivitetty ja jäsenvaltioiden ”Luonnon tila Euroopan unionissa” -kertomusta varten toimittamat tiedot olivat puutteellisia, epätarkkoja ja vertailukelvottomia; kehottaa jäsenvaltioita ja komissiota korjaamaan tämän ongelman suunnitellussa toimintasuunnitelmassa;

151. pitää myönteisenä, että komissio perusti keskusrekisterin Natura 2000 -verkostoa koskevia valituksia ja tiedusteluja varten; huomauttaa, että useimpien tapausten käsittely päätettiin ilman, että olisi toteutettu jatkotoimenpiteitä; kehottaa komissiota seuraamaan tarkkaan kaikkia valituksia ja tiedusteluja;

152. pitää myönteisenä, että on perustettu luonnonmaantieteellinen prosessi, joka on sidosryhmille tarkoitettu yhteistyö- ja verkostoitumismekanismi Natura 2000 -verkoston hallintaan; kehottaa kuitenkin komissiota ratkaisemaan kieliongelmat, jotka heikentävät sen saavutettavuutta;

153. pitää erittäin valitettavana, että toteutusjärjestyksen sisältävässä toimintasuunnitelmassa ei annettu luotettavaa kuvaa Natura 2000 -verkoston kuluista ja että jäsenvaltioiden ilmoittamat tiedot olivat epätarkkoja ja rajallisia; panee huolestuneena merkille, että rahoitusarviot eivät olleet luotettavia ja vertailukelpoisia, mikä haittasi Natura 2000 -verkostoon kohdistettujen unionin varojen tarkkaa seuraamista; pitää valitettavana, että tämän seurauksena toteutusjärjestyksen sisältävistä toimintasuunnitelmista oli vain rajallista hyötyä sen varmistamisessa, että Natura 2000 -verkoston yhteydessä luonnon monimuotoisuuden suojelemiseen osoitettu unionin rahoitus on johdonmukaista; kehottaa komissiota antamaan jäsenvaltioille jäsennellympiä ohjeita raportoinnista, seurannasta ja toteutusjärjestyksen sisältävien toimintasuunnitelmien toteuttamisesta; kehottaa jäsenvaltioita varmistamaan niiden toimittamien tietojen täsmällisyyden;

154. on sitä mieltä, että Natura 2000 -verkostoon osoitettujen määrärahojen on oltava yksilöitävissä ja niiden käytön on oltava seurattavissa, koska muuten investointien vaikutusta ei voida mitata; kehottaa kaikkia asiaankuuluvia komission pääosastoja lisäämään vuotuisiin toimintakertomuksiinsa erillisen Natura 2000 -verkostoa koskevan luvun, kun hanketta rahoitetaan osittain Euroopan aluekehitysrahastosta / koheesiorahastosta ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta;

155. pitää myönteisenä käytäntöjen yhdenmukaistamista käsittelevän asiantuntijaryhmän ja tilapäisten työryhmien perustamista ja kehottaa komissiota hyödyntämään ryhmien toiminnan tuloksia seuraavalla ohjelmakaudella;

156. kehottaa komissiota ilmoittamaan parlamentin asiasta vastaaville valiokunnille vuonna 2017 hyväksyttävien luontodirektiivien täytäntöönpanon parantamista koskevasta toimintasuunnitelmasta ( 15 )

Osa XII Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 2/2017 ”Koheesioalan kauden 2014–2020 kumppanuussopimuksia ja ohjelmia koskevat komission neuvottelut: varat kohdennetaan paremmin Eurooppa 2020 -strategian painopisteisiin, mutta tuloksellisuuden mittausjärjestelyt ovat entistä monimutkaisempia”

157. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa esittämiin havaintoihin, johtopäätöksiin ja suosituksiin; pitää tilintarkastustuomioistuimen analyysiä ERI-rahastojen täytäntöönpanosta ohjelmakaudella 2014–2020 hyödyllisenä ja oikea-aikaisena, koska se auttaa lainsäätäjiä ja komissiota tekemään asianmukaiset johtopäätökset vuoden 2020 jälkeistä kautta varten;

158. panee merkille komission vastaukset ja sen, että komissio hyväksyi kaikilta osin viisi tilintarkastustuomioistuimen suositusta ja osittain kaksi suositusta; pitää myönteisenä, että komissio on valmis panemaan suositukset täytäntöön, ja kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita panemaan suositukset täytäntöön kaikilta osin ja ajoissa;

159. on eri mieltä tilintarkastustuomioistuimen ja komission kanssa siitä, että parlamentin vahvistuneet valtuudet sinällään olivat yksi syy siihen, että kautta 2014–2020 koskevien asetusten hyväksyminen viivästyi aiheettomasti;

160. pitää valitettavana, että vuoden 2020 jälkeistä monivuotista rahoituskehystä koskevan komission ehdotuksen esitteleminen on viivästynyt, mikä viittaa siihen, että monivuotista rahoituskehystä ja rahoitussuunnitelmia ja -välineitä koskevasta lainsäädännöstä käytävät neuvottelut ja lainsäädännön hyväksyminen viivästyvät huomattavasti, mikä puolestaan vaarantaa kehyksen, suunnitelmien ja välineiden oikea-aikaisen täytäntöönpanon vuoden 2020 jälkeisenä aikana;

161. korostaa, että ehdotuksessa vuoden 2020 jälkeistä koheesiopolitiikkaa koskeviksi uusiksi asetuksiksi on esitettävä yhdet yhteiset säännöt tai varmistettava joka tapauksessa käytännössä koheesiopolitiikan yksinkertaistaminen, varojen parempi käytettävyys ja tavoitteiden menestyksekäs täytäntöönpano;

162. korostaa, että on vältettävä toistuva toimenpideohjelmien hyväksymisen viivästyminen sekä tilintarkastustuomioistuimen yksilöimät ongelmat, joita olivat muun muassa monimutkaiset, vaativat ja pitkät neuvottelut ERI-rahastoasetuksista kaudelle 2014–2020, sekundäärilainsäädännön ja suuntaviivojen hyväksymisen viivästyminen sekä toimenpideohjelmien hyväksyntään tarvitut useat kierrokset komissiossa; pitää valitettavana, että nämä puutteet jarruttavat koheesiopolitiikan hallintojärjestelmän yksinkertaistamistavoitetta;

163. panee merkille, että tilintarkastustuomioistuin tekee erityiskertomuksessa nro 2/2017 johtopäätöksen, jonka mukaan kumppanuussopimukset ovat osoittautuneet tehokkaaksi välineeksi, jolla voidaan ohjata ERI-rahastojen varoja temaattisiin tavoitteisiin ja investointiprioriteetteihin sekä tukea keskittymistä kasvua ja työllisyyttä koskeviin Eurooppa 2020 -strategian tavoitteisiin; korostaa kuitenkin, että tavoitteiden menestyksekäs saavuttaminen edellyttää, että koheesiopolitiikkaan osoitetaan riittävästi määrärahoja vuoden 2020 jälkeen;

164. panee merkille, että aiemmista kausista poiketen toimenpideohjelmaluonnoksia koskeville komission huomautuksille oli saatava komission jäsenten kollegion hyväksyntä, kun taas edellisellä ohjelmakaudella ainoastaan lopullisille toimenpideohjelmille oli saatava kollegion hyväksyntä; kehottaa komissiota harkitsemaan uudelleen tällaisen menettelyn lisäarvoa, kun se laatii ehdotusta vuoden 2020 jälkeiselle ohjelmakaudelle;

165. kehottaa komissiota analysoimaan mainitut ongelmat huolellisesti ja toteuttamaan toimia välttääkseen ne vuoden 2020 jälkeisellä kaudella, mukaan luettuna kaikki tarpeelliset parannukset sekä nopea ja laadukas ohjelmointi;

166. kehottaa jäsenvaltioita ja komissiota parantamaan kuulemisia toimenpideohjelmien laatimisessa, mikä nopeuttaisi niiden hyväksyntää;

167. korostaa, että on tarpeen käyttää täsmällistä ja yhdenmukaista terminologiaa, joka mahdollistaa koheesiopolitiikan saavutusten mittaamisen asianmukaisesti; pitää valitettavana, että komissio ei ole uudessa varainhoitoasetusehdotuksessaan esittänyt selkeitä yhteisiä määritelmiä tulokselle ja tuotokselle; kehottaa komissiota esittämään mahdollisimman pikaisesti ja huomattavasti ennen vuoden 2020 jälkeisen kauden alkamista selkeän yhteisen määritelmän tietyille termeille, kuten tuotos, tulos ja vaikutus;

168. palauttaa mieliin, että asianmukaiset hallinnolliset valmiudet etenkin kansallisella ja alueellisella tasolla ovat olennaisia toimenpideohjelmien sujuvalle hallinnolle ja täytäntöönpanolle sekä tavoitteiden ja saavutettujen tulosten seurannalle ja niistä raportoimiselle asiaankuuluvien indikaattorien avulla; vaatii tässä yhteydessä, että komissio ja jäsenvaltiot käyttävät saatavilla olevaa teknistä apua parantaakseen hallinnollisia valmiuksia eri tasoilla;

169. kehottaa komissiota lisäämään ja helpottamaan parhaiden käytäntöjen jakamista kaikilla tasoilla;

170. pitää huolestuttavana, että jäsenvaltiot soveltavat tuotosten ja tulosten mittaamiseen useita lisäindikaattoreita perussäädösten mukaisten indikaattoreiden lisäksi; pelkää ylisääntelyvaikutusta, joka saattaisi tehdä rakennerahastojen käytöstä entistä monimutkaisempaa ja tehottomampaa; kehottaa komissiota suosittelemaan jäsenvaltioille tällaisesta lähestymistavasta pidättymistä;

171. korostaa, että on tarpeen mitata ohjelmien keskipitkän ja pitkän aikavälin vaikutuksia, koska ainoastaan vaikutuksen mittaaminen tarjoaa päätöksentekijöille mahdollisuuden varmistaa, onko poliittiset tavoitteet saavutettu; kehottaa komissiota mittaamaan vaikutusta selkeästi vuoden 2020 jälkeisellä ohjelmakaudella;

Osa XIII Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 3/2017 ”EU: n tuki Tunisialle”

172. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen, jossa arvioidaan unionin Tunisialle antaman tuen tehokkuutta ja vaikuttavuutta; hyväksyy siinä esitetyt suositukset ja esittää seuraavat huomiot ja suositukset;

173. panee merkille, että unionin rahoitus oli käytetty yleisesti ottaen asianmukaisesti, sillä varoilla edistettiin merkittävästi Tunisian siirtymistä demokratiaan ja maan taloudellista vakautta vallankumouksen jälkeen;

174. toteaa, että unionin toimia koordinoitiin hyvin tärkeimpien avunantajien kanssa sekä unionin toimielimissä ja yksiköissä; kehottaa komissiota varmistamaan, että ohjelmat suunnitellaan yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tuen kohdentamisen ja koordinoinnin parantamiseksi;

175. toteaa, että komissio ja Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) joutuivat työskentelemään epävakaassa poliittisessa, yhteiskunnallisessa ja turvallisuustilanteessa, mikä vaikeutti suuresti kokonaisvaltaisen avun toimittamista;

176. kannustaa komissiota hienosäätämään edelleen alakohtaiseen budjettitukeen sovellettavaa toimintatapaa esittämällä maan painopisteet ja laatimalla ehdot ja edistämään näin paremmin jäsenneltyä ja kohdennettua unionin toimintatapaa ja vahvistamaan Tunisian kansallisen strategian yleistä uskottavuutta;

177. panee merkille, että unionin rahoitus edisti demokratiaan siirtymistä ja talouden vakautta Tunisiassa merkittävällä tavalla; kehottaa komissiota ja EUH:ta kuitenkin keskittämään toimensa vähäisempään määrään hyvin määriteltyjä osa-alueita, jotta unionin tuella olisi mahdollisimman suuri vaikutus;

178. kehottaa komissiota noudattamaan budjettitukiohjelmien parhaita käytäntöjä ja soveltamaan asiaankuuluvia maksatusehtoja, jotka kannustavat Tunisian viranomaisia toteuttamaan välttämättömiä uudistuksia; panee huolestuneena merkille, että ”enemmällä enemmän” -määrärahoja kohdennettiin hyvin varovaisesti eikä tässä yhteydessä yleensä vaadittua lisävaatimusten täyttämistä eikä saavutettua edistystä mitattu ennakolta kunnolla;

179. tähdentää, että julkisen varainhoidon kattava arviointi on tärkeää, mielellään hyödyntäen PEFA-arviointia ( 16 ) , jotta unionin tukien mahdolliset puutteet voitaisiin osoittaa ja jotta niihin voitaisiin puuttua;

180. kehottaa komissiota parantamaan ohjelmien ja hankkeiden suunnittelua vahvistamalla täsmälliset perustasot ja indikaattorit, joiden avulla tavoitteiden saavuttamista on mahdollista arvioida asianmukaisesti;

181. korostaa, että on keskityttävä pikemmin pitkän aikavälin kestävään talouskehitykseen kuin toimiin, jotka elvyttävät työmarkkinoita vain väliaikaisesti;

Osa XIV Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 4/2017 ”EU:n talousarvion suojaaminen sääntöjenvastaiselta varainkäytöltä: komissio lisäsi ennalta ehkäisevien toimenpiteiden ja rahoitusoikaisujen käyttöä koheesioalalla kaudella 2007–2013”

182. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa esittämiin havaintoihin, johtopäätöksiin ja suosituksiin;

183. toteaa, että on tärkeää panna täytäntöön koheesiopolitiikan tavoitteet ja erityisesti supistaa alueiden välisiä kehityseroja, uudistaa taantuvia teollisuusalueita, edistää rajat ylittävää, monikansallista ja alueiden välistä yhteistyötä ja myötävaikuttaa näin unionin strategisten tavoitteiden saavuttamiseen; pitää siksi perusteltuna koheesiopolitiikan suurta osuutta unionin talousarviosta; korostaa näin ollen sen moitteettoman varainhoidon, sääntöjenvastaisuuksien ennaltaehkäisyn ja torjunnan sekä rahoitusoikaisujen tekemisen tärkeyttä;

184. panee merkille, että komissio on hyväksynyt kaikki tilintarkastustuomioistuimen suositukset, ja kehottaa sitä panemaan ne kaikilta osin ja oikea-aikaisesti täytäntöön;

185. toteaa, että yleisesti ottaen komissio oli hyödyntänyt ohjelmakaudella 2007–2013 käytettävissään olevia toimenpiteitä vaikuttavasti unionin talousarvion suojaamiseksi sääntöjenvastaisilta menoilta;

186. panee tyytyväisenä merkille, että komissio aloitti korjaavien toimenpiteiden ja rahoitusoikaisujen käytön ohjelmakaudella 2007–2013 huomattavasti aikaisemmin kuin kaudella 2000–2006 ja että myös niiden vaikutus laajeni; tähdentää kuitenkin, että tällaisten korjaavien toimenpiteiden tarkoituksena on varmistaa unionin taloudellisten etujen suojaaminen, mutta samalla on tärkeää panna kyseiset toimenpideohjelmat oikea-aikaisesti ja vaikuttavasti täytäntöön;

187. kehottaa komissiota pysymään valppaana tutkiessaan jäsenvaltioiden toimittamia päättämistä koskevia ilmoituksia ohjelmakaudelta 2007–2013 ja vastaisuudessa;

188. kehottaa komissiota esittämään analyyttisen ja konsolidoidun raportin kaikista ohjelmakauden 2007–2013 aikana toteutetuista ennaltaehkäisevistä toimenpiteistä ja rahoitusoikaisuista aikaisempien kausien raportointiin perustuen;

189. korostaa, että maksun määräajan kulumisen keskeyttämiset ja maksujen keskeyttämiset ovat jäsenvaltioille merkittävä rahoituksellinen riski ja voivat myös aiheuttaa komissiolle vaikeuksia määrärahojen hallinnoinnissa; kehottaa komissiota varmistamaan tasapuolisin toimin talousarvion suojaamisen ja koheesiopolitiikan tavoitteiden saavuttamisen;

190. korostaa, että jos jäsenvaltiot itse havaitsevat sääntöjenvastaisuuksia ja ryhtyvät ennaltaehkäiseviin toimenpiteisiin, kuluu vähemmän aikaa ongelmien määrittelyyn ja jää enemmän aikaa niiden ratkaisuun; katsoo, että tämä tarkoittaa myös sitä, että jäsenvaltioiden hallinto- ja valvontajärjestelmät toimivat tehokkaasti ja sääntöjenvastaisten menojen taso voidaan siten pitää olennaisuusrajan alapuolella; kehottaa siksi jäsenvaltioita toimimaan ennakoivammin ja vastuullisemmin ja havaitsemaan ja korjaamaan sääntöjenvastaisuudet omien valvontatoimiensa ja tarkastustensa perusteella sekä parantamaan kansallisia hallinto- ja valvontajärjestelmiä, jotta tulevaisuudessa ei tarvitsisi toteuttaa nettomääräisiä rahoitusoikaisuja eikä varoja menetettäisi;

191. kehottaa jäsenvaltioita antamaan komissiolle laajuudeltaan ja laadultaan riittävät tiedot, kun komission tarkastuksissa pannaan alulle rahoitusoikaisuja, jotta voidaan varmistaa nopeat menettelyt;

192. pitää tässä mielessä tärkeänä sääntelyvarmuutta ja komission asianmukaista ohjeistusta ja teknistä tukea jäsenvaltioiden viranomaisille ja myös sitä, että se muotoilee vaatimuksensa riittävän tarkasti; kehottaa lisäksi komissiota toimimaan läheisessä yhteistyössä jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa parantaakseen ensimmäisen ja toisen tason valvonnan vaikuttavuutta;

193. kehottaa komissiota antamaan jäsenvaltioille ohjeistusta rahoitusoikaisujen täytäntöönpanoa koskevasta yhdenmukaistetusta raportoinnista, joka helpottaa jäsenvaltioiden toteuttamien rahoitusoikaisujen valvontaa ja arviointia;

194. tukee tilintarkastustuomioistuimen päätelmää, jonka mukaan vuoden 2020 jälkeisen ohjelmakauden rahoitusoikaisujen säädöskehystä olisi vahvistettava, mutta ensisijaisesti huomio on pidettävä sääntöjenvastaisuuksien ja petosten ennaltaehkäisyssä;

195. kehottaa komissiota perustamaan mahdollisimman kiireellisesti yhteisen seurantajärjestelmän, joka mahdollistaa tietokantojen tietojen käyttämisen vertailevassa analyysissa ja kattaa sekä ennaltaehkäisevät toimenpiteet että rahoitusoikaisut ohjelmakaudella 2014–2020, ja antamaan parlamentille, neuvostolle ja kyseisten jäsenvaltioiden viranomaisille tietoa hyvissä ajoin;

196. kehottaa tilintarkastustuomioistuinta keskittymään tulevassa tarkastustoiminnassaan enemmän systemaattisiin heikkouksiin ja antamaan suosituksia sekä komissiolle että jäsenvaltioille koko varainhoito- ja valvontajärjestelmän toiminnan parantamisesta;

Osa XV Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 5/2017 ”Nuorisotyöttömyys – ovatko EU:n toimintapolitiikat tuottaneet tulosta? Nuorisotakuun ja nuorisotyöllisyysaloitteen arviointi”

197. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen kertomukseen ja panee tyytyväisenä merkille, että komissio hyväksyy joitakin tilintarkastustuomioistuimen suosituksista ja aikoo ottaa ne huomioon;

198. toteaa, että nuorisotyöttömyys on laskenut unionissa viime vuosina; pitää kuitenkin valitettavana, että vuoden 2016 puolivälissä se koski edelleen 18,8:aa prosenttia nuorista; kannustaa painokkaasti jäsenvaltioita hyödyntämään saatavilla olevaa unionin tukea tämän pitkään jatkuneen tilanteen korjaamiseksi;

199. pitää hyvin huolestuttavana, että työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevalla väestönosalla ei ole yhteyttä koulutusmaailmaan ja työmarkkinoihin; toteaa, että tätä väestönosaa on vaikeinta tavoittaa nykyisillä toimenpideohjelmilla, joilla pannaan täytäntöön nuorisotyöttömyyttä koskevia rahoitusjärjestelyjä; katsoo, että kaudella 2017–2020 olisi keskityttävä tähän väestöryhmään, jotta varmistetaan nuorisotakuun pääasiallisten tavoitteiden saavuttaminen;

200. korostaa, että työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevan väestönosan integroiminen edellyttää huomattavasti enemmän unionin rahoitusta ja että jäsenvaltioiden olisi lisäksi otettava käyttöön muita resursseja kansallisista talousarvioistaan;

201. korostaa, että nuorisotakuulla on myötävaikutettu nuorisotyöttömyyden torjumiseen vuodesta 2012 alkaen mutta että nuorisotyöttömyys on edelleen kestämättömällä tasolla, ja kehottaa sen vuoksi jatkamaan nuorisotyöllisyysaloitetta vuoteen 2020 asti;

202. pitää valitettavana, ettei yksikään tarkastetuista jäsenvaltioista kyennyt tarjoamaan kaikille työelämän ja koulutuksen ulkopuolella oleville mahdollisuutta hyväksyä tarjousta neljän kuukauden kuluessa nuorisotakuujärjestelmään liittymisestä;

203. on erityisen tyytyväinen tilintarkastustuomioistuimen suositukseen, jonka mukaan olisi kiinnitettävä enemmän huomiota tarjousten laadun parantamiseen;

204. panee merkille, että komissio tuli lokakuussa 2016 julkaistussa tiedonannossaan ( 17 ) johtopäätökseen, jonka mukaan aloitteen vaikuttavuutta on lisättävä;

205. toteaa, että osaamisvajeen vuoksi työmarkkinoiden tarpeiden täyttäminen on jatkuvasti haasteellista; pyytää komissiota edistämään neuvoston työllisyyskomitean kautta parhaiden käytäntöjen vaihtoa jäsenvaltioiden välillä tämän ongelman painoarvon nostamiseksi työllisyysohjelmassa;

206. pitää myönteisenä komission jäsenvaltioiden kanssa tekemää yhteistyötä hyvien seuranta- ja raportointikäytäntöjen yksilöimiseksi ja levittämiseksi jäsenvaltioissa käytössä olevien järjestelmien perusteella; muistuttaa komissiota, että tietojen vertailtavuus on edelleen olennaisen tärkeä tekijä tässä yhteydessä;

207. toteaa, että tarvittaisiin huomattavasti enemmän resursseja, jotta laadukkaiden ja pysyvien työpaikkojen tarjoamista kaikille alle 24-vuotiaille nuorille koskeva tavoite voitaisiin saavuttaa määritellyillä alueilla;

Osa XVI Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 6/2017 ”EU-tason ratkaisu pakolaiskriisiin: hotspot-lähestymistapa”

208. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen; hyväksyy siinä esitetyt suositukset ja esittää seuraavat huomiot ja suositukset;

209. panee merkille komission vastauksen ja sen sitoumuksen tukea Italian ja Kreikan viranomaisia; on tyytyväinen, että komissio hyväksyy kaikki tilintarkastustuomioistuimen suositukset kehittää edelleen hotspot-lähestymistavan tiettyjä näkökohtia;

210. pitää valitettavana, että tilintarkastustuomioistuin ei kyennyt erityiskertomuksessaan käsittelemään tilannetta laajemmin, esimerkiksi turvapaikanhakijoiden siirtämistä toiseen jäsenvaltioon; korostaa, että jatkomenettelyjen pullonkauloista aiheutui jatkuvia haasteita hotspot-alueiden asianmukaiselle toiminnalle;

211. toteaa, että Euroopan muuttoliikeagendan täytäntöönpano on tärkeää; painottaa, että on tarpeen jatkaa lyhyen aikavälin samoin kuin pitkän aikavälin toimien kehittämistä, jotta rajoja voidaan valvoa paremmin ja puuttua laittoman muuttoliikkeen perimmäisiin syihin;

212. kehottaa komissiota, Euroopan turvapaikka-asioiden tukivirastoa (EASO), Europolia, Frontexia (sen uudet Euroopan raja- ja merivartioviraston tehtävät huomioon ottaen), kansallisia viranomaisia ja muita kansainvälisiä organisaatioita jatkamaan ja lisäämään tukeaan hotspot-alueille; toteaa, että hotspot-järjestelyn menestyksekäs kehittäminen voidaan pitkällä aikavälillä varmistaa ainoastaan tehostamalla komission, virastojen ja jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä;

213. painottaa tältä osin, että erityisesti Italiassa maahantulijoiden jatkuva saapuminen asettaa edelleen valtavia haasteita, joita varten unionin ja sen jäsenvaltioiden tuki on olennaisen tärkeää;

214. painottaa turvapaikka-, maahanmuutto- ja kotouttamisrahaston (AMIF) ja sisäisen turvallisuuden rahaston (ISF) tärkeyttä; vaatii, että hätäapua koskevia varainhoitosääntöjä olisi voitava soveltaa AMIF:iin ja ISF:ään; korostaa, että hotspot-alueiden tehokkuutta tukemalla etulinjassa olevien jäsenvaltioiden tukemisessa voidaan lisätä ainoastaan lisäämällä taloudellisia voimavaroja, jotta voidaan parantaa ja perustaa vastaanotto- ja majoitusinfrastruktuureja, jotka ovat olennaisen tärkeitä, kun maahantulijoita saapuu erittäin paljon;

215. pitää tervetulleena alaikäisten tilannetta hotspot-alueilla koskevan tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen tuloksia ja painottaa, että alaikäisten vastaanottoa varten on kehitettävä yhteinen lähestymistapa, jossa otetaan aina huomioon alaikäisen edut; kehottaa käyttämään taloudellisia voimavaroja tehokkaammin alaikäisten vastaanottoon ja sellaisen henkilöstön kouluttamiseen, jonka on määrä työskennellä tiiviisti heikoimmassa asemassa olevien henkilöiden parissa; muistuttaa, että erityiskertomuksen julkaisemisen jälkeen komissio julkaisi tiedonannon, jossa keskityttiin yksinomaan alaikäisiin maahantulijoihin ( 18 ) ; korostaa kyseisen tiedonannon merkitystä ja kehottaa jäsenvaltioita panemaan asiakirjassa esitetyt suositukset kaikilta osin täytäntöön;

216. kehottaa näin ollen komissiota ja neuvostoa lisäämään toimiaan hotspot-alueiden tukemiseksi tehostamalla siirtomenettelyjä ja, jos maahanpääsylle ei ole perusteita, palautusmenettelyjä;

217. on huolissaan jatkuvista lapsikauppaa koskevista ilmoituksista; vaatii lisätoimia lasten, erityisesti ilman huoltajaa tulevien alaikäisten, suojelemiseksi heidän saapumisestaan alkaen; pitää mahdottomana hyväksyä, että ihmiskauppiaat muodostaisivat edelleen suoran uhan lapsille;

218. pyytää Europolia jatkamaan toimiaan laittoman muuttoliikkeen, ihmiskaupan ja niihin liittyvien rikollisjärjestöjen torjumiseksi ja tukemaan kansallisia viranomaisia mahdollisissa hotspot-alueiden hallintaan liittyvissä rikostutkinnoissa;

219. suhtautuu myönteisesti Italian ja Kreikan kansallisten viranomaisten pyrkimyksiin rekisteröidä mahdollisimman suuri määrä maiden rannikolle saapuvista maahantulijoista: Kreikassa rekisteröintiaste oli 78 prosenttia vuonna 2016, kun taas vuonna 2015 vastaava luku oli 8 prosenttia, ja Italiassa vuoden 2015 rekisteröintiaste 60 prosenttia ja vastaava luku oli keskimäärin 97 prosenttiin vuonna 2016; korostaa, että tehokas vastaanottojärjestelmä voidaan toteuttaa ainoastaan, jos saatavilla on tarkka kuva tilanteesta paikan päällä;

220. kehottaa komissiota ja neuvostoa varmistamaan turvapaikkahakemusten käsittelyn laadun hotspot-alueilla; toteaa, että hakemukset täytyy käsitellä vaikeissa olosuhteissa, mutta korostaa, että on vältettävä nopeutettuja menettelyjä, joissa syntyy virheitä; painottaa edelleen, että etulinjassa olevien jäsenvaltioiden olisi oltava vastuussa ainoastaan kaikkien maahantulijoiden rekisteröinnistä ja heidän sormenjälkiensä ottamisesta, mutta solidaarisuuden nimissä kaikkien jäsenvaltioiden olisi oltava yhdessä vastuussa jatkomenettelyistä; kehottaa antamaan turvapaikanhakijoille riittävästi tietoa siirtomenettelystä, heidän oikeuksistaan ja mahdollisista kohdemaista;

221. pyytää neuvostoa varmistamaan, että jatkuva asiantuntijoiden puute korjataan viipymättä EASO:n ja jäsenvaltioiden tuella; on vakuuttunut siitä, että erityisesti Italian tapauksessa lisätuki on tarpeen myös tulevaisuudessa; pyytää komissiota ja neuvostoa sopimaan suunnitelmasta, jotta tällaiset lisävalmiudet olisivat valmiiksi saatavilla Italian ja Kreikan pyynnöstä;

222. korostaa, että hotspot-alueet on tarkoitettu saapuvien maahantulijoiden rekisteröintiin, ja näin ollen niitä ei pitäisi ylikuormittaa eikä niistä pitäisi tehdä säilöönottokeskuksia; pyytää jäsenvaltioita jatkamaan pyrkimyksiään ottaa käyttöön kaikki tarvittavat toimet Euroopan unionin perusoikeuskirjan noudattamiseksi kaikilta osin;

223. on huolissaan siitä, että hotspot-alueiden perustamisessa ja toiminnassa on tällä hetkellä mukana monia eri sidosryhmiä, ja pyytää komissiota ja jäsenvaltioita toimittamaan ehdotuksia, joilla rakenteesta voidaan tehdä avoimempi ja vastuullisempi;

224. suosittaa, että tilintarkastustuomioistuin harkitsee sellaisen hotspot-alueiden toimintaa koskevan lisäkertomuksen antamista viipymättä, jota on laajennettu sisällyttämällä siihen myös analyysi turvapaikka-, siirto- ja palautusmenettelyistä;

Osa XVII Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 7/2017 ”Todentamisviranomaisten uusi rooli yhteisen maatalouspolitiikan menojen yhteydessä: siirryttäessä yhtenäiseen tarkastusmalliin on tapahtunut myönteistä kehitystä mutta jäljellä on huomattavia puutteita”

225. suhtautuu myönteisesti tilintarkastustuomioistuimen kertomukseen ja hyväksyy siinä esitetyt huomautukset ja suositukset; panee tyytyväisenä merkille, että komissio hyväksyy useimmat suosituksista ja aikoo ottaa ne huomioon tai on jo alkanut panna niitä täytäntöön;

226. panee merkille myönteisen edistymisen YMP:n menojen tarkastusmallissa; pitää kuitenkin valitettavana, ettei yhtenäisen tarkastuksen järjestelmä toimi vielä niin hyvin, että sen koko potentiaalia voitaisiin hyödyntää;

227. muistuttaa komissiota, että se on viime kädessä vastuussa YMP:n menojen tehokkaasta käytöstä; kannustaa komissiota lisäksi varmistamaan, että valvontamenetelmiä sovelletaan riittävän samanlaisella tavalla koko unionissa ja että kaikki todentamisviranomaiset noudattavat työssään samoja kriteereitä;

228. panee merkille, että todentamisviranomaiset ovat toimineet oman maansa maksajavirastojen riippumattomina tarkastajina vuodesta 1996 lähtien; pitää tältä osin myönteisenä, että todentamisviranomaisilta edellytettiin vuonna 2015 ensimmäistä kertaa asianomaisten menojen laillisuuden ja sääntöjenmukaisuuden varmistamista; pitää tätä hyvin myönteisenä kehityksenä, sillä se voisi auttaa jäsenvaltioita lujittamaan valvontaansa ja vähentämään tarkastusten kustannuksia ja antaa komissiolle mahdollisuuden saada riippumattoman lisävarmuuden YMP:n menojen laillisuudesta ja sääntöjenmukaisuudesta;

229. pitää kuitenkin valitettavana, että komissio voi hyödyntää todentamisviranomaisten työtä vain vähäisessä määrin, sillä tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen mukaan nykyisissä puitteissa on suunnitteluun liittyviä huomattavia puutteita, joiden vuoksi todentamisviranomaisten lausunnot eivät ole täysin tarkastusstandardien ja -sääntöjen mukaisia joillakin keskeisillä aloilla;

230. panee huolestuneena merkille, että tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen mukaan sekä menetelmässä että täytäntöönpanossa oli puutteita ja muun muassa tarkastusstrategiat ovat usein epäasianmukaisia, otokset ovat puutteellisia ja todentamisviranomaisten tarkastajien osaaminen ja oikeudellinen asiantuntemus on usein riittämätöntä; toteaa kuitenkin, että vuosi 2015 saattoi olla jäsenvaltioille haastava, sillä asiaa koskevia unionin sääntöjä ja ohjeita oltiin silloin juuri ottamassa käyttöön ja todentamisviranomaisille ei mahdollisesti annettu riittävästi tietoa ja koulutusta niiden käytännön täytäntöönpanosta tai annettu riittävästi opastusta vaadittavasta otosten määrästä;

231. kehottaa komissiota toteuttamaan lisätoimia, jotta voidaan puuttua tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessa esiin tuotuihin puutteisiin ja saada aikaan YMP:n menoja koskeva aidosti tehokas yhtenäinen tarkastusmalli; kannustaa komissiota seuraamaan sekä tukemaan aktiivisesti todentamisviranomaisia, kun ne pyrkivät parantamaan menojen laillisuutta ja sääntöjenmukaisuutta koskevia toimintojaan ja menetelmiään;

232. tuo erityisesti esiin tarpeen kehittää luotettavampia työmenetelmiä ohjeissa, jotka liittyvät riskiin siitä, että sisäisestä valvonnasta saatu varmuus vaikuttaa todellista suuremmalta, ja hyväksyy tilintarkastustuomioistuimen huomautukset otosten epäasianmukaisesta edustavuudesta ja sallituista tarkastustyypeistä, tarpeettomasta kahden eri virhetason laskennasta ja siitä, miten virhetasoja käytetään, sekä epäluotettavista lausunnoista, jotka perustuvat liian pieneksi ilmoitettuun virhetasoon;

233. panee myös merkille, että tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen mukaan siitä huolimatta, että jäsenvaltioiden valvontatilastot ovat usein epäluotettavia, komission varmuusmalli perustuu edelleen näihin tietoihin ja että vuonna 2015 todentamisviranomaisten lausunto oli vain yksi huomioon otettava tekijä;

234. pitää valitettavana, että tästä epäluotettavuudesta aiheutuvat seuraukset ovat selvästi nähtävissä; toteaa, että esimerkiksi maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto antoi suorien tukien osalta lisää määrärahoja 12 maksajavirastolle niistä 69 maksajavirastosta, joiden virhetaso oli yli kaksi prosenttia, vaikka vain yksi maksajavirasto oli alun perin liittänyt lausumaansa varaumia, ja vuonna 2015 maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto myös esitti varaumia kymmenen maksajaviraston osalta; toteaa, että maaseutualueiden osalta maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto antoi lisää määrärahoja 36 maksajavirastolle 72 maksajavirastosta ja 14 tapauksessa mukautettu virhetaso oli yli viisi prosenttia ja että vuonna 2015 maatalo