Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) annettu Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen"



Virallinen lehti nro C 407 , 28/12/1998 s. 0210



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) annettu Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen" () (98/C 407/35) Neuvosto päätti 4. kesäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 43 ja 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut maa- ja kalatalousjaosto antoi lausuntonsa 9. heinäkuuta 1998. Esittelijä oli Adalbert Kienle. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. 10. syyskuuta 1998 pitämässään 357. täysistunnossa (syyskuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 72 ääntä puolesta ja 1 vastaan 5:n pidättyessä äänestämästä. 1. Maaseutu maatalouden tuotantopaikkana 1.1. Jos "maaseudun" määrittelyperusteena pidetään alle 100 asukkaan väestötiheyttä neliökilometriä kohti, komission tietojen mukaan tällä hetkellä 17,5 prosenttia Euroopan unionin väestöstä elää maaseudulla, joka muodostaa noin 80 prosenttia unionin kokonaispinta-alasta. 1.2. Vielä nykyäänkin noin 5 prosenttia EU:n kaikista työpaikoista on maataloudessa. Maatalousyrityksiä on nykyisin noin 7 miljoonaa, ja maataloudessa työskentelee koko- tai osapäiväisesti 14 miljoonaa ihmistä. Maatalousyritykset sijaitsevat usein alueilla, joita vaivaa suhteellisen korkea työttömyys ja vajaatyöllisyys. 1.3. Maatalous ei ole enää toisin kuin ennen sinällään kaikkien maaseutualueiden tärkein tulolähde. Silti yhä edelleen useimmilla maaseutualueilla lisäarvon tuotanto ja työllisyys kiteytyy juuri maatalouteen. Tämä koskee maatalousyrittäjiä sekä heidän perheitään ja työntekijöitään samoin kuin maatalouden tuotantovälineitä tuottavia aloja sekä maataloustuotteita jalostavia ja markkinoivia aloja. Myös monet maaseudun palveluelinkeinojen työpaikat ovat pitkälti riippuvaisia maataloustoiminnan säilymisestä. Yksi maatalouden työpaikka luo maatalouteen liittyvillä talouden aloilla arvioiden mukaan neljä muuta työpaikkaa, joista useimmat sijaitsevat maaseudulla. 1.4. Viidentoista jäsenvaltion EU:n maatalous on yksi maailman suurimmista elintarviketuottajista ja suurin elintarvikkeiden viejä sekä tuoja. Huolimatta rakennemuutoksesta, joka on ollut koko EU:ssa vuosien ajan noin 3 prosenttia vuodessa ja jonka vauhti on viime aikoina selvästi kiihtynyt, on EU:n keskimääräinen tilakoko 17,5 ha paljon pienempi kuin sellaisten kilpailijoiden kuin Pohjois- ja Etelä-Amerikan tai Australian; tilojen koon hajonta on EU:ssa lisäksi poikkeuksellisen suuri. EU:n maataloudella on se etu, että sen viljelymaiden maaperä ja ilmasto-olosuhteet ovat erinomaiset. Tosin yli puolet maatalouden viljelyalasta luokitellaan "epäsuotuisaksi", mikä tarkoittaa, että ne kärsivät luonnonoloista johtuvista pysyvistä haitoista. 2. Maatalouden "eurooppalainen malli" 2.1. Viidentoista jäsenvaltion EU:ssa maatalous on maantieteellisesti, kulttuurisesti, (maatalous)historiallisesti ja kulinaarisesti poikkeuksellisen monimuotoista, ja se toimii monien perinteiden säilyttäjänä. Tämän vuoksi missään unionin jäsenvaltiossa maataloutta ei pidetä vain "tuottajana" ja taloudellisena tekijänä, vaan sillä katsotaan kaikkialla olevan "monialainen" taloudellinen, ympäristöllinen ja yhteiskunnallinen tehtäväkenttä, johon kuuluu erityisesti maaseudun vähimmäisasukastiheyden säilyttäminen. 2.2. EU pyrkii ottamaan tämän huomioon yhteisessä maatalouspolitiikassaan. Alkuvuosina perustettiin erityisesti tätä varten markkina- ja hintatuki sekä yhteisön tuotteiden suosituimmuusasema. Myöhemmin on maatalouden rakenteen tuella, luonnonhaittakorvauksella ja liitännäistoimilla asetettu uusia poliittisia painotuksia. Vuoden 1992 maatalousuudistuksesta lähtien suorien maksujen muodossa toteutettavien tukitoimien käyttöä on lisätty, kun taas yhteisön tuotteiden suosituimmuusasemaa (ulkoista suojaa) vrt. Gatt-neuvottelujen Uruguayn kierroksen päätökset on pienennetty huomattavasti. 2.3. Viime aikoina eurooppalaisen maatalouden monitehtäväisestä roolista on keskusteltu erityisen vilkkaasti mm. Euroopan neuvostossa, Euroopan parlamentissa sekä talous- ja sosiaalikomiteassa samoin kuin talouselämän järjestöjen piirissä. Tähän ovat syynä seuraavat osittain ristiriitaiset haasteet: Yhtäältä koko maailmassa vallitsee jatkuva paine kaupan ja maatalouskaupan vapauttamiseksi edelleen. Toisaalta yhteiskunnalliset tavoitteet kohdistuvat EU:ssa yhä enemmän elintarvikkeiden turvallisuuteen ja laatuun, eläin- ja ympäristönsuojeluun, maisemanhoitoon sekä alueelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen. Lisäksi vastikään on aloitettu jäsenyysneuvottelut Keski- ja Itä-Euroopan uudistuneiden valtioiden kanssa, joilla on kyllä suunnaton maatalouspotentiaali mutta joiden maatalous- ja sosiaalirakenne on useimmiten tyystin erilainen kuin 15 valtion EU:ssa. Myös käsiteollisuuden ja pk-yritysten roolista sekä tämän politiikan vaikutuksista maaseutuun keskustellaan. 2.4. Joulukuussa 1997 Luxemburgissa kokoontunut valtioiden ja hallitusten päämiesten huippukokous käsitteli monitehtäväistä eurooppalaista maataloutta kuvailevia lausuntoja ja vahvisti, että maatalousasioiden neuvoston marraskuussa 1997 antama lausunto on yksiselitteinen valtakirja kehittää yhteistä maatalouspolitiikkaa edelleen Agenda 2000:n puitteissa. Huippukokouksen päätelmissä sanotaan mm. näin: "Euroopan maatalouden on yhtenä talouselämän aloista täytettävä sillä olevat moninaiset tehtävät ja oltava kestävä ja kilpailukykyinen, ja sitä on harjoitettava koko Euroopan alueella mukaan lukien alueet, joilla on erityisongelmia." "Uudistuksen on johdettava ratkaisuihin, jotka ovat taloudellisesti kannattavia ja elinkelpoisia sekä yhteiskunnallisesti hyväksyttäviä ja jotka mahdollistavat oikeudenmukaisen tulotason ja oikean tasapainon tuotantoalojen, tuottajien ja alueiden välillä ja joilla vältetään kilpailun vääristyminen." 2.5. Maatalousasioiden neuvosto oli lisäksi kuvaillut monitehtäväisen eurooppalaisen maatalouden vaatimuksia aiemmassa julkilausumassaan näin: "Sen tulee kyetä hoitamaan maisemia, säilyttämään luonnonympäristö, edistämään merkittävästi maaseudun elinvoimaisuutta sekä vastaamaan kuluttajien pyrkimyksiin ja vaatimuksiin, jotka koskevat elintarvikkeiden laatua ja turvallisuutta sekä ympäristön- ja eläinsuojelua." Tämä sisältää epäilemättä myös vaatimuksen vakaiden ja kestävien työpaikkojen luomisesta ja säilyttämisestä kaikilla maaseudun talous- ja toiminta-aloilla. 3. Maaseudun kehittäminen Agenda 2000:ssa 3.1. Komissio korostaa johdonmukaisesti yhtenä "uuden" maatalouspolitiikan kuudesta tavoitteesta, että "meidän on säilytettävä kulttuurimaisemamme ja pidettävä maaseutu elinvoimaisena". Se toteaa lisäksi, että maaseudun kehittämispolitiikalla tulisi pyrkiä "palauttamaan maaseudun kilpailukyky ja vahvistamaan sitä, sekä tätä silmällä pitäen säilyttämään ja luomaan työpaikkoja näillä alueilla". 3.2. Ehdotus neuvoston asetukseksi Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen on osa Agenda 2000:n maatalouspakettia, ja sillä on määrä tukea ja täydentää ehdotettua markkina- ja hintapolitiikan uudistusta. Komissio muistuttaa Agenda 2000:ssa nimenomaisesti, että "rakennepolitiikan ja yhteisen maatalouspolitiikan lisäuudistukset velvoittavat unionin kehittämään yhä voimakkaammin maataloutta ja maaseutua." 3.3. Nyt tehdyssä asetusehdotuksessa jota tässä TSK:n lausunnossa kutsutaan yksinkertaisuuden vuoksi maaseudun kehittämisasetukseksi on monia yhtymäkohtia asetukseen rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä. Asetusten tukitavat ja rahoitus eroavat kuitenkin perustavasti toisistaan. Asetuksessa maaseudun kehittämisestä käytetään ensisijaisesti alueellisesti kattavaa lähestymistapaa. Rakennerahastoasetuksessa puolestaan tukea keskitetään tiettyihin tavoitteisiin ja tietyille alueille. Maaseudun kehittämisasetuksen toimet rahoitetaan ainoastaan EMOTR:sta ja erityisesti sen tukiosastosta. 3.4. Uuteen asetukseen maaseudun kehittämisestä on tulevaisuudessa määrä koota tai sillä korvataan yhdeksän nykyistä asetusta. Nämä ovat: nykyinen EMOTR-rakennerahastoasetus; viisi maa- ja metsätalouden tukemisesta annettua asetusta; kolme asetusta, joissa säädetään vuoden 1992 maatalousuudistuksen liitännäistoimenpiteistä. Näiden asetusten kokoaminen yhdeksi säädökseksi on komission mielestä merkittävä askel yhteisön oikeuden yksinkertaistamiseksi ja byrokratian vähentämiseksi. 3.5. Lisäksi asetus sisältää toimia, joiden on komission mukaan määrä olla keskeinen osa maaseudun tulevaa kehittämispolitiikkaa, mutta jotka hyödyttävät maataloutta paljolti vain välillisesti. Nämä toimet on koottu asetuksen 31 artiklaan "Maaseutualueiden sopeuttamisen ja kehittämisen edistäminen". Niihin kuuluvat mm. maanparannus ja uusjako, laatutuotteiden kaupanpito, toimintojen monipuolistaminen tuottamalla sivuelinkeinoja tai vaihtoehtoisia tulonlähteitä, elinolosuhteiden parantaminen, maaseudun perusrakenteiden kehittäminen ja parantaminen, kylien kunnostaminen, maaseutuperinnön suojeleminen, käsiteollisuusyritysten säilyttäminen ja kehittäminen sekä matkailutoiminnan edistäminen, ympäristön säilyttäminen ja maaseudun hoito. 3.6. Ohjelmakauden alkaessa vuonna 2000 maaseudun kehittämisasetuksen toimiin on EMOTR:n tukiosaston osalta määrä varata 4,7 miljardia ecua, joista 1,9 miljardia ecua osoitetaan tähän asti maatalousrakennerahastosta (EMOTR:n ohjausosasto) rahoitettuihin toimiin. 3.6.1. Maatalousrakennerahastosta rahoitetaan maaseudun kehittämisasetuksen toimia enää ainoastaan tavoite 1 -alueilla. Poikkeuksen muodostavat liitännäistoimenpiteet sekä epäsuotuisille alueille maksettavat korvaukset, jotka, samoin kuin kaikki muut tavoite 1 -alueiden ulkopuolella toteuttavat toimet, rahoitetaan EMOTR:n tukiosastosta. 3.7. Maaseudun kehittämisasetuksen tukitoimiin sovelletaan rakennerahastojen yleisiä säännöksiä koskevan asetuksen rahoitusosuuksia. 3.8. Maatalouden rakennetuki toteutetaan tulevaisuudessa ns. toimenpideohjelmin, eli jokainen valtio laatii monivuotisen ohjelman ja asettaa läheisyysperiaatteen mukaisen liikkumavaran ja käytettävissä olevien varojen rajoissa omia toimintalinjoja. 3.9. Eräästä maaseudun kehittämisasetuksen viitteestä käy ilmi, että Leader-yhteisöaloitetta jatketaan. 4. Yleistä 4.1. Komitea on erityisen tyytyväinen siihen, että valtioiden ja hallitusten päämiehet tunnustivat Luxemburgin huippukokouksessa selväsanaisesti Euroopan maatalouden "moninaiset tehtävät, kestävyyden ja kilpailukyvyn" ja siten sen oman ja ainutlaatuisen identiteetin. Lienee myös ainutkertaista koko maailmassa, että politiikassa sitoudutaan näin selväsanaisesti säilyttämään kaikki alueet, siis myös erityisistä ongelmista kärsivät alueet, hyötykäytössä. 4.2. Komitea katsoo, että Luxemburgin huippukokouksen "filosofian" onnistunut ja kestävä toteutus ei sovi mitenkään yhteen täydellisen talousliberalismin kanssa ei Euroopan sisämarkkinoilla eikä maailmanlaajuisesti WTO:n tulevaa neuvottelukierrosta silmällä pitäen. 4.3. Komitea lähtee siitä, että maataloustuotanto ja maataloustuotteiden markkinointi hyödyttää yleisesti ottaen tehokkaimmin kansantaloudellisen lisäarvon tuottoa ja maaseudun työllisyyttä. Tämän vuoksi komitea on hyvin huolissaan Agenda 2000:een liittyvistä monista tuotekohtaisista uudistusehdotuksista, jotka loppujen lopuksi johtavat siihen, ettei Euroopan maatalouden mahdollisuuksia voida hyödyntää täysimittaisesti (esim. öljysiemenkasvit, uusiutuvat raaka-aineet). 4.4. On ilahduttavaa, että uudessa maaseudun kehittämisasetuksessa erilaisia nykyisiä yksittäistoimia yhdistetään, toimenpiteitä käsitellään joustavammin ja läheisyysperiaate otetaan paremmin huomioon. Tämä koskee esim. maatilainvestointien tukea, nuorten viljelijöiden aloitustukea, epäsuotuisten alueiden luonnonhaittakorvauksia, koulutustukea ja varsinkin tähänastisia liitännäistoimia (maaseutuympäristön hoito, varhaiseläke, metsitys). Nykyisten säädöstekstien tiivistäminen palvelee yksinkertaistamista. 4.4.1. Komission on kuitenkin ensin osoitettava vakuuttavasti, miten yksinkertaistaminen ja avoimuuden lisääminen itse asiassa saavutetaan, kun tähän asti neuvoston sääntelemät täytäntöönpanokysymykset siirtyvät komission toimivaltaan ja ne on määrä selvittää vasta myöhemmin hallintokomiteamenettelyssä. Jäsenvaltioilta ei voi mitenkään edellyttää, että ne luopuisivat toimivallastaan, jolloin niiden täytyisi yksityiskohtia ja seurauksia tuntematta "ostaa sika säkissä". 4.5. Maatalouteen kohdistuvan jatkuvan sopeutumispaineen vuoksi, jota Agenda 2000:n ehdotukset kokonaisuutena katsoen vielä pikemminkin vahvistavat kuin lieventävät, komitea pitää asetuksen soveltamista kattavasti koko unionin alueeseen kuten asetuksessa ehdotetaankin tarpeellisena ja asianmukaisena. Tätä varten myönnetyt varat ovat kuitenkin aivan riittämättömät. Corkin maaseutukonferenssin kehotusta saattaa kaikki maaseutualueet tuen piiriin noudatetaan muodollisesti, muttei sisällöllisesti eikä taloudellisesti. Komitea katsoo, että maatalouden lisäksi myös muita tärkeitä talouden aloja, kuten käsiteollisuutta ja pk-yrityksiä, on tuettava sopivin toimin. 4.6. Lisäksi komitea katsoo, että rakennepolitiikan välineet tulee rahoittaa rakennepolitiikan varoilla. Sen vuoksi komitea suhtautuu kriittisesti ehdotukseen rahoittaa maaseudun kehittämistoimet ja varsinkin maaseutua vain välillisesti hyödyttävät toimet EMOTR:n tukiosastosta, toisin sanoen osastosta, joka on tähän asti ollut varattu markkina- ja hintapolitiikalle ja jolla on uudistuksen jälkeenkin tärkeitä tehtäviä. Rakennetuen ja maatalousmarkkinapolitiikan välinen kilpailu varoista tulisi estää. 4.7. Komitea on ennen muuta huolissaan siitä, että 31 artiklan mukaisen toimien kattavan laajentamisen jälkeen maatalouden "klassiselle" rakennepolitiikalle jää liian vähän varoja. Euroopan maatalouden kilpailukyvyn kohentamiseksi niin itälaajentumista kuin WTO:n neuvottelukierrosta silmälläpitäen ja ennen kaikkea työllisyyden varmistamiseksi ja edistämiseksi tulee rakennepolitiikan käyttöön asettaa enemmän varoja sekä parantaa tukiehtoja. 4.8. Komitea torjuu jyrkästi ehdotukset, joiden mukaan luonnonhaittakorvaus joka tähän asti on käsitetty luonnonoloista johtuvaa epäedullista asemaa tasoittavaksi korvaukseksi sidottaisiin laajaperäistämispalkkioon tai sitä myönnettäisiin korvauksena ympäristötavoitteiden saavuttamisesta. Komitea katsoo, että erityisen hyvät ympäristösaavutukset tulisi palkita myös erikseen. 4.9. Komitea kannattaa sitä, että maatalousinvestointituen nykyiset rajoitukset on määrä poistaa. Tämä koskee mm. pää- ja sivutoimisten viljelijöiden erottelua, 90 000 ecun enimmäismäärää kokopäiväistä työntekijää kohti sekä karjanpidon rajoituksia. Komitea kannattaa myös nuorten viljelijöiden tukea samoin kuin sitä, että tähänastisten työläiden tilanparannussuunnitelmien sijasta tulevaisuudessa riittää todistus investoinnin taloudellisesta hyödystä. 4.9.1. Komitea ymmärtää näkökohdan, jonka mukaan tulevaisuudessakaan ei myönnetä tukea investoinneille, joiden "tarkoituksena on kasvattaa sellaisten tuotteiden tuotantoa, joille ei löydy tavanomaisia markkinoita." Tässäkin yhteydessä voi tosin kysyä, miksi asiaa koskeva päätösvalta on määrä siirtää neuvostolta komissiolle. 4.10. Komitea katsoo, että suurempi liikkumavara maatalouden varhaiseläkejärjestelmän organisoinnissa ja rahoituksessa on tarpeen. Komitea kehottaa komissiota valvomaan varhaiseläkejärjestelmän toteuttamista kaikissa jäsenvaltioissa. 4.11. Komitea kannattaa painokkaasti komission aikomusta jatkaa maaseudun kehittämisen yhteisöaloitetta (Leader). Yhteisöaloitetta tulisi kuitenkin tulevaisuudessa käyttää epäbyrokraattisemmin ja joustavammin, ja kaikkien talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmien olisi osallistuttava siihen suoraan. 4.12. Metsätalouden suhteen komitea korostaa kuten 24. huhtikuuta 1997 aiheesta antamassaan lausunnossa () erityisesti sitä, ettei metsäalalle annettavan tuen tule perustua vain metsien säilyttämiseen, vaan myös toimiin, joilla tähdätään metsien pitkäaikaiseen ja kestävään hyödyntämiseen. 5. Tiivistelmä 5.1. Komitean näkemyksen mukaan komissiolla on hyvät mahdollisuudet onnistua tavoitteessaan kehittää maaseudun kestävästä kehityksestä yhteisen maatalouspolitiikan "toinen tukijalka". Ilman maataloutta ympäristön suojeleminen ja maaseudun kehittäminen ei ole mahdollista. Onnistunut maaseudun kehittäminen perustuu kuitenkin myös käsiteollisuuteen, pk-yrityksiin, kauppaan ja lukuisiin vapaisiin ammatteihin. Sen vuoksi kaikkien poliittisten, taloudellisten ja yhteiskunnallisten toimijoiden täytyy pyrkiä toteuttamaan yhtäläisesti sekä maatalouden että maaseudun eurooppalaista mallia. Pilvilinnoilla ei edistetä maataloutta eikä maaseudun kehitystä. Maaseudun kehittämisasetukselle toistaiseksi myönnetyt varat eivät komitean mielestä kuitenkaan riitä torjumaan tehokkaasti maaseudun "syrjäytymistä" ja tekemään maataloudesta kilpailukykyistä uusia haasteita silmälläpitäen. Näin ollen komitea ehdottaa kuten yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusta koskevassa lausunnossaan että maaseudun kehityspolitiikan aloittamisesta johtuvalla rahoitusuudistuksella taataan selkeä, avoin ja maaseudun kehittämisasetuksessa mainittujen toimien mukainen rahoitussuunnittelu. 5.2. Lisäksi komitea pelkää, että maaseudun kehittämis- ja rakennepolitiikka pysyy hyvistä yksinkertaistamis- ja joustavoittamispyrkimyksistä huolimatta hyvin monimutkaisena ja asiasta kiinnostuneiden kansalaisten ja asianosaisten kannalta epäselvänä. Komitea toivoo, että yksinkertaistamistarve otetaan asianmukaisesti huomioon myös asetuksen toteutusmuodollisuuksia suunniteltaessa. Tasapainosta huolestuneena komitea pahoittelee lisäksi muiden taloustoimijoiden hyväksi toteutettavien toimien puuttumista. 5.3. Sen vuoksi on erityisen toivottavaa, että EU:n toimielimet käyttävät etenkin talous- ja sosiaalikomiteassa edustettuina olevien, kaikkia maaseudun toimijoita edustavien taloudellisten ja yhteiskunnallisten eturyhmien laajaa kokemusta rakentavaan vuoropuheluun tehdäkseen maaseudun kehittämisestä todellisen menestyksen. Komitea toivoo painokkaasti, että kaikki maaseudun kehittämistoimet niin yhteisö-, jäsenvaltio- kuin paikallistasolla toteutetaan yhteistyössä kaikkien näiden toimijoiden kanssa. Bryssel 9. syyskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 170, 4.6.1998, s. 67. () EYVL C 206, 7.7.1997, s. 128.