Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Latvian ja Liettuan liittymisvalmistelut"

(2003/C 61/16)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 16.-17. tammikuuta 2002 pitämässään täysistunnossa työjärjestyksen 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Latvian ja Liettuan liittymisvalmistelut".

Asian valmistelusta vastannut "ulkosuhteet"-jaosto antoi lausuntonsa 5. syyskuuta 2002. Esittelijä oli Uno Westerlund.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 18. ja 19. syyskuuta 2002 pitämässään 393. täysistunnossa (syyskuun 18. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon

A. YHTEISET EDELLYTYKSET

1. Kohti EU:n jäsenyyttä

1.1. Itsenäisyydestä kansanäänestykseen

Kun Latvia ja Liettua itsenäistyvät vuonna 1991, molemmat maat asettivat nopeasti päämääräkseen EU:n jäsenyyden. EU:n jäsenyyden virstanpylväät ovat seuraavat:

- 1993: Kööpenhaminassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti, että Eurooppa-sopimuksen tehneet valtiot voivat hakea jäsenyyttä.

- 1995: Molemmat valtiot allekirjoittivat Eurooppa-sopimuksen EU:n kanssa.

- 1995: Molemmat valtiot jättivät jäsenyyshakemuksensa.

- 1998: Maat hyväksyttiin ehdokasvaltioiksi.

- Varsinaiset neuvottelut aloitettiin maaliskuussa 2000.

Latvia ja Liettua aloittivat neuvottelut ensimmäisen ehdokasvaltioryhmän jälkeen. Neuvottelut ovat kuitenkin merkittävien ponnistelujen ansiosta edenneet nopeasti, eivätkä maat ole jääneet jälkeen muista. Laekenissa joulukuussa 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti, että Latvia ja Liettua kuuluvat niiden kymmenen valtion joukkoon, joiden kanssa neuvottelut on saatava päätökseen vuoden 2002 aikana, jotta ne voivat osallistua vuonna 2004 pidettäviin Euroopan parlamentin vaaleihin EU:n jäseninä.

1.2. Itämeren osa-alue ja EU:n pohjoinen ulottuvuus

Latvian ja Liettuan vuorovaikutuksen jatkuva kasvu kaikilla tasoilla Itämeren alueen naapurimaiden kanssa on vaikuttanut voimakkaasti kehitykseen vuodesta 1991 lähtien. Kaikki kolme Baltian maata ovat myös kehittäneet keskinäisiä yhteistyörakenteitaan. Ne osallistuvat aktiivisesti Itämeren valtioiden neuvoston (CBSS) toimintaan ja tekevät läheistä yhteistyötä tärkeillä alueilla Venäjän, Pohjoismaiden, Puolan ja Saksan kanssa. EU:n pohjoinen ulottuvuus määritetään maantieteellisesti Itämeren alueeksi. Tätä ulottuvuutta koskevan aloitteen välityksellä ongelmat ja kehitysmahdollisuudet, jotka koskevat suuressa määrin molempia valtiota, ovat saaneet keskeisen sijan myös EU:ssa käytävässä vuoropuhelussa.

Kehitys on johtanut siihen, että Latvia ja Liettua kuuluvat nyt entistä vahvempaan Itämeren alueen verkostoon, johon kuuluvat myös Luoteis-Venäjä ja Kaliningrad. Verkostot muodostuvat poliittisista elimistä, kaupungeista, alueista, yrityksistä, liikesuhteista, kansalaisyhteiskunnan järjestöistä ja yksittäisistä ihmisistä. Kauppa- ja talousministerit pyrkivät parantamaan taloudellista yhteistyötä muun muassa edistämällä tavoitetta, jonka mukaan alueen rajanylitykset kestävät enintään kaksi tuntia tavarakuljetusten osalta(1).

Kun CBSS kokoontui Kaliningradissa 5. maaliskuuta 2002 Venäjän puheenjohtajakauden aikana, käsiteltiin erityisesti kansalaisyhteiskunnan roolia. Ulkoasiainministerit antoivat kokouksessa julistuksen, jossa todetaan, että Itämeren valtioiden neuvosto kehottaa vapaaehtoisia järjestöjä ja muita Itämeren alueen kansalaisyhteiskunnan rakenteita tehostamaan yhteistyötään. Tämä verkottumisprosessi vaikuttaa osaltaan yhdessä toteuttavien ensisijaisten toimien määrittämiseen. Pietarissa kesäkuussa 2002 pidetyssä Itämeren maiden huippukokouksessa korostettiin tarvetta kehittää alueen kansalaisyhteiskuntaa.

1.3. ETSK:n tuki

ETSK tukee tätä kehitystä eri tavoin(2). ETSK katsoo, että laajentumisen jälkeenkin on erittäin tärkeää kehittää edelleen poliittisia, taloudellisia ja sosiaalisia suhteita Venäjään. Venäjän myönteinen kehitys on tärkeä asia, ja se koskee koko EU:ta. Komitea on viimeksi lausunnossaan "EU:n ja Venäjän välinen strateginen kumppanuus" selvittänyt kantansa näihin kysymyksiin. Ennen elokuussa 2002 pidettävää EU:n pohjoista ulottuvuutta käsittelevää ministerikokousta ETSK laatii yhdessä muiden maiden järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa lausunnon. ETSK aikoo vuonna 2003 järjestää konferenssin yhdessä Itämeren alueen järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa osana EU:n pohjoisen ulottuvuuden uutta toimintaohjelmaa koskevia toimiaan. Vastaavanlainen konferenssi pidettiin Uumajassa helmikuussa 2001. ETSK on näin ollen valmis jatkamaan ponnistelujaan vapaaehtoisten järjestöjen ja muiden Itämeren alueen kansalaisyhteiskunnan rakenteiden välisen yhteistyön tehostamiseksi sekä ottamaan siitä vastuun.

1.4. Kaliningrad

Tässä yhteydessä on erittäin tärkeää ottaa huomioon Venäjälle kuuluvan Kaliningradin erillisalueen erityistilanne. ETSK on aikaisemmin korostanut, että Kaliningradin kehitys on erittäin tärkeä koko alueelle sekä EU:n ja Venäjän välisille suhteille. ETSK on esittänyt, että on ryhdyttävä erityistoimiin taloudellisen yhteistyön helpottamiseksi sekä Kaliningradin alueen ja Liettuan ja Puolan lähialueiden välisten taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöön liittyvien erojen vähentämiseksi. Näin ollen komission ja Itämeren valtioiden neuvoston välisen yhteistyön tehostaminen on edelleen välttämätöntä.

Kaliningradin oblastin (hallinnollisen alueen) väestö voi nyt matkustaa Liettuaan ja Puolaan ilman viisumia. ETSK haluaa varmistaa, että viisumia ja kauttakulkua koskevat kysymykset ratkaistaan kaikkia osapuolia tyydyttävällä tavalla ennen Liettuan ja Puolan liittymistä EU:hun. On löydettävä joustavia teknisiä ratkaisuja, jotka eivät vaaranna Schengenin sopimuksen määräyksiä. ETSK on tyytyväinen siihen, että Ruotsi on ensimmäisenä EU-valtiona päättänyt avata pääkonsulaatin Kaliningradiin, ja suosittelee muille EU-valtioille vastaavaa toimenpidettä, sillä se muun muassa helpottaa Schengenin alueelle myönnettävän viisumin saamista.

2. Lähtökohdat

2.1. Rajoitukset

Kansalaisyhteiskunta on keskeinen tekijä seuraavassa analyysissä. Sen perustana on kehitys, jossa otetaan huomioon neuvottelujen aloittamisen edellytyksenä olevat Kööpenhaminan poliittiset arviointiperusteet. Siinä käsitellään yksityiskohtaisemmin eräitä aloja, jotka sisältyvät jäsenyyden saavuttamisperusteisiin. Merkittävä tiedonlähde ovat komission säännölliset selvitykset maiden edistymisestä.

2.2. Kansalaisyhteiskunnan edellytykset

Latvia ja Liettua olivat vuosina 1944-1991 osa Neuvostoliittoa. Neuvostoliitolle kansalaisyhteiskunta oli uhka. Se vastusti siksi valtion valvonnan ulkopuolella tapahtuvaa ihmisten järjestäytymistä.

Tapahtumia, jotka johtivat Baltian valtioiden itsenäisyyteen, on tapana kutsua "laulavaksi vallankumoukseksi". Ihmiset, jotka olivat järjestäytyneet tuhansiin laulukuoroihin, lauluseuroihin, kotiseutuyhdistyksiin ja vastaaviin, osoittivat mieltään uhkaavaa ylivaltaa vastaan. Näin tarjoutui myös tilaisuus rakentaa kansalaisyhteiskuntaa. Itsenäistymisen jälkeen Latvian ja Liettuan kansalaisyhteiskunta on kehittynyt valtavasti, ja sitä on edistetty tekemällä suunnitelmallista yhteistyötä EU-maiden vastaavien järjestöjen kanssa ja erityisesti Itämeren toisella puolella sijaitsevien naapurimaiden kanssa, Norja mukaan lukien. Yhdysvallat antaa myös huomattavaa aineellista tukea.

Kehitys on monelta osin merkinnyt täydellistä muutosta. Tämä koskee esimerkiksi ammattiyhdistyksiä. Niitä oli tosin myös Neuvostoliitossa, mutta ne toimivat täysin järjestelmän puitteissa.

Ammattiyhdistykset olivat usein kommunistipuolueen käden jatke yksittäisten henkilöiden valvomiseksi.

Palkoista päätettiin hallintoteitse. Lakot olivat kiellettyjä. Yhdistykset varmistivat työntekijöiden edut pyrkimällä parantamaan työoloja ja antamalla työntekijöille mahdollisuuden virkistävään vapaa-aikaan. Kommunistiset yhdistykset hallinnoivat siksi monia erilaisia vapaa-ajankeskuksia. Järjestäytymisprosentti oli melkein sata.

Ammatillisesti järjestäytyneen työvoiman osuus laski voimakkaasti Latviassa ja Liettuassa, kun siirtyminen demokratiaan ja markkinatalouteen alkoi, ja se laskee edelleen. Alhainen ammatillinen järjestäytymisaste niin kutsutuissa siirtymätalousmaissa on usein merkki siitä, että markkinatalouteen ja demokraattisesti toimiviin järjestöihin siirtymisessä on edistytty merkittävästi. Nyt on olemassa edellytykset jatkaa eteenpäin vakaalta pohjalta. Järjestötkään eivät enää yleensä ole yhtä riippuvaisia kiinteistöistä saatavista tuloista ja muusta omaisuudesta, jotka ne saivat perintönä vanhasta järjestelmästä.

2.3. Sopeutuminen EU-jäsenyyteen

Latvia ja Liettua olivat täysin integroituneet keskusjohtoiseen Neuvostoliittoon. Ne ovat itsenäistymisen jälkeen saaneet rakentaa uutta hallintoa, omaa oikeuslaitosta ja muita itsenäiselle valtiolle kuuluvia instituutioita.

Teollisuuden rakennemuutos Neuvostoliiton tarpeet tyydyttäneestä suurten valtionyksiköiden keskusjohtoisesta tuotannosta nykyaikaisessa valtiossa ja avoimessa taloudessa tarvittavaan eriyttämiseen on raskasta, ja se on aiheuttanut korkeaa työttömyyttä.

Myös maatalous on rakennemuutoksen kohteena. Suurten kolhoosien ja sovhoosien purkaminen, maatilojen palauttaminen entisille omistajilleen ja siirtyminen yksityisomistukseen on erittäin mittava juridinen prosessi. Toisaalta uudet pienet yksityiset maatilat, joilla harjoitetaan elintarviketuotantoa, ovat antaneet tietyn sosiaalisen turvan monille latvialaisille ja liettualaisille erityisesti vaikean siirtymävaiheen alkuvaiheessa.

EU:n jäsenvaltioiden on mukautettava lainsäädäntönsä EU:n säännösten mukaiseksi eli saatettava unionin lainsäädäntö osaksi omaa lainsäädäntöään. Tämän lisäksi niiden on pantava yhteisön säännöstö täytäntöön eli noudatettava sitä käytännössä. Suuri osa sisämarkkinasäännöksistä koskee tuotteita ja tuoteturvallisuutta, tuotantoprosesseja, työympäristöä, työlainsäädäntöä yms., ja kyseisiä säännöksiä voivatkin käytännössä panna täytäntöön vain yritykset ja niiden henkilöstö.

Jäsenyysneuvottelut eivät siis koske vain virkamiehiä ja poliitikkoja, vaan myös työmarkkinaosapuolien ja muiden kansalaisyhteiskunnan edustajien, kuten maataloustuottaja-, kuluttaja- ja ympäristöjärjestöjen, tulee voida osallistua neuvotteluihin ja saada niistä tietoa.

ETSK on vakuuttunut siitä, että antamalla työmarkkinaosapuolille ja kansalaisjärjestöille mahdollisuus osallistua neuvotteluihin niiden varhaisessa vaiheessa voidaan edistää EU:n säännösten ymmärtämistä ja asianmukaista täytäntöönpanoa.

B. LATVIA

1. Yleistietoa Latviasta

1.1. Väestö

Latvian asukasluku on 2,37 miljoonaa. Vuoden 1998 väestölaskennan mukaan latvialaisten osuus oli 56 prosenttia ja venäläisten 32 prosenttia. Muiden kielellisten vähemmistöjen joukossa on valkovenäläisiä (4 %), ukrainalaisia (3 %), puolalaisia (2 %) ja liettualaisia (1 %). Suurin osa latvialaisesta väestöryhmästä asuu maaseudulla, kun taas suuri osa slaavilaisesta väestöstä asuu kaupungeissa. Pääkaupungissa Riiassa, jossa asuu melkein puolet väestöstä, 47 % väestöstä on venäläisiä. Väestöryhmät asuvat sekaisin. Minkään Latvian alueen ei voida sanoa olevan latvialainen tai venäläinen. Poikkeuksena on ainoastaan kaakkoisosassa sijaitseva Daugavpilsin kaupunki, jossa 80 prosenttia on venäläisiä.

Latvian kielen lähin sukulaiskieli on liettua, mutta erot ovat kuitenkin niin suuret, että latvialaisten ja liettualaisten on mahdotonta keskustella keskenään omilla kielillään. Protestanttinen, katolinen ja venäjänortodoksinen kirkko ovat maassa vahvasti edustettuina.

Latvia kuuluu Itämeren maihin. Maantieteellisen väliasemansa takia Latvia on jonkin verran kiinnostuneempi Baltian maiden yhteistyöstä kuin Viro, joka samaistuu Pohjoismaihin, tai Liettua, joka tuntee historiallista yhteenkuuluvuutta Puolaan. Venäläisen vähemmistön takia Latvia kokee Venäjän aiheuttaman "paineen" voimakkaampana kuin Liettua.

1.2. Poliittinen tilanne

Latviassa on vuodesta 1999 ollut naispresidentti Vaira Vike-Freiberga, jolla on akateeminen ja kansainvälinen tausta (ei kuitenkaan venäjän kielen taitoa) ja joka toimi aiemmin Kanadassa. Maan poliittiselle tilanteelle on ominaista epävakaisuus. Riian entisen pormestarin Andris Berzinsin johtama nykyinen hallitus muodostettiin toukokuussa 2000 sen jälkeen, kun kiistelty Andris Skele oli joutunut eroamaan. Hallituspohjana on parlamentin (Saeima) laaja konservatiivinen kolmipuoluejärjestelmä, ja sillä on läheiset suhteet elinkeinoelämään.

Varsinaiset parlamenttivaalit pidetään lokakuussa 2002.

1.3. Talous

Venäjän talouskriisi vuonna 1998 vaikutti voimakkaasti Latviaan, mutta kasvu on ollut voimakasta vuodesta 2000 lähtien. Vuosina 2002 ja 2003 kasvun odotetaan olevan noin 5 prosenttia. Palvelualan osuus taloudesta on yli kaksi kolmasosaa, ja se kasvaa voimakkaimmin, kun taas tehdasteollisuuden osuus bruttokansantuotteesta vähenee edelleen. Liikenteen kasvu, mukaan luettuna venäläisten öljytuotteiden kauttakulkuliikenne, on tärkeä tekijä. Tämä tulolähde on kuitenkin vaarassa tyrehtyä, sillä Venäjä rakentaa poliittisista syistä uutta kuljetusreittiä Suomenlahteen. Reaalipalkkojen kasvu merkitsee huomattavaa kulutuksen kasvua. Laajentumisen haittapuolena on, että vaihtotaseen alijäämä nousee, mikä lisää riskejä valuutalle (Latvian lati), joka määräytyy kansainvälisen valuuttarahaston valuuttakorin SDR:n mukaan. Inflaatio on vuodesta 1999 ollut alle 3 prosenttia, eikä sen odoteta nousevan huomattavasti vuoteen 2004 mennessä. Työttömyysaste on korkea - noin 13 prosenttia - ja tietyissä osissa maata erittäin korkea. Työttömyys on kuitenkin laskussa.

Ulkomaiset suorat sijoitukset ovat vuosina 1996-2000 kehittyneet seuraavasti: 301, 460, 318, 324 ja 443 miljoonaa ECU/EUR. Tämä vastaa 5-6:ta prosenttia bruttokansantuotteesta, mikä on suhteellisen paljon; vuotuinen keskiarvo on 156 EUR henkeä kohti. Suuri osa sijoituksista on hyödyttänyt pankkialaa.

Harmaa talous on vakava ongelma. Valtio menettää paljon tuloja, koska tuloista ei ilmoiteta. Tämä liittyy selvästi siihen, että kansakunnan perustaminen on yhä kesken ja että monet eivät ole vielä kansalaisia eivätkä näin ollen tunne olevansa osa Latvian valtiota.

1.4. Ulkopolitiikka

Latvian ulkopolitiikalle ovat leimaa-antavinta maan pyrkimykset liittyä EU:hun ja Natoon. Latvia on samanaikaisesti pyrkinyt kehittämään rajatylittävää yhteistyötä Venäjän kanssa. Suhteet itänaapuriin ovat ajoittain olleet väkinäiset. Venäjä ei ole vieläkään ratifioinut rajasopimusta Latvian kanssa. Yksikään Venäjän hallituksen korkean tason edustaja ei ole vielä vieraillut uudelleen syntyneessä valtiossa.

2. Kööpenhaminassa sovitut poliittiset arviointiperusteet

2.1. Demokratia ja oikeusvaltion periaate

Vuoden 2002 kumppanuuspäätöksessä korostetaan, että Latvian on ryhdyttävä eri toimenpiteisiin taatakseen vakaan julkisen hallinnon, joka kykenee soveltamaan EU:n säännöstöä. Jotta oikeusvaltiota koskeva vaatimus täyttyy, vaaditaan myös oikeuslaitokseen kohdistuvia toimenpiteitä. Molemmissa tapauksissa korostetaan koulutuksen tarvetta ja virkamiesten palkkojen korottamista.

Korruptio tuodaan esiin vakavana ongelmana. Sama kielteinen kuva annetaan myös vuonna 2001 laaditussa YK:n kehitysohjelman (UNDP) raportissa. Siinä mainitaan muun muassa, että vaikutusvaltaiset henkilöt ovat käyttäneet hyväkseen yksityistämistä henkilökohtaisten etujensa ajamiseksi(3). Neuvosto vaatii, että Latvia luo oikeudelliset kehykset kaikentyyppisen korruption torjumiseksi ja varmistaa, että lainsäädäntö ja korruption vastainen strategia pannaan täytäntöön.

2.2. Ihmisoikeudet ja vähemmistöjen suojeleminen

Kansalaisuuden saamisen vaatimuksia helpotettiin huomattavasti vuoden 1998 kansanäänestyksen jälkeen. Nämä helpotukset valmistelivat myös tietä EU:n jäsenyysneuvotteluille. Nyt käytännöllisesti katsoen kaikki Latviassa asuvat voivat hakea kansalaisuutta. Noin 22 prosentilta Latvian asukkaista puuttuu yhä kansalaisuus. He ovat lähinnä venäläisiä, valkovenäläisiä tai ukrainalaisia.

On ryhdytty tukitoimenpiteisiin, joihin sisältyy kansalaisuudesta aiheutuvien maksujen alentaminen, tiedottamisen parantaminen ja kielenopetukseen pääsyn helpottaminen. Tästä huolimatta kansalaisuuden saaneiden henkilöiden määrä ei ole kohonnut merkittävästi.

Useimmilla kansalaisuutta vailla olevilla henkilöillä on nyt erityiset passit, jotka korvaavat maaliskuussa 2000 vanhentuneet Neuvostoliiton passit. Tällä passilla on yksinkertaisempaa ja halvempaa saada viisumi Venäjälle kuin latvialaisella passilla. Toisin sanoen Venäjä suosii venäjää puhuvaa väestöä latviaa puhuvaan väestöön verrattuna.

Noin 42 prosentilla väestöstä äidinkielenään on muu kuin latvian kieli. EU on pyrkinyt siihen, että vähemmistöt integroidaan Latvian yhteiskuntaan, ja EU on ennen kaikkea vaatinut ja kustantanut kielenopetusohjelmia. Vuoden 2001 aikana Latvian valtio alkoi itse rahoittaa osia integrointiohjelmasta. Opettajien puute on vakava ongelma. Opettajien alhaisia palkkoja on kuitenkin nostettu, mikä näyttää parantavan opettajien saatavuutta. Vuonna 2000 annettu kielilaki ei virallisesti ole syrjivä, mutta on olemassa monia esimerkkejä viranomaisten syrjivistä vaatimuksista.

Neuvosto vaatii kumppanuussopimuksessa jatkotoimenpiteitä kansalaisuutta vailla olevien henkilöiden integroimiseksi ja korostaa kielenopetusta. Kielilain syrjivät sovellukset tuodaan myös esiin ja vaaditaan muutosta.

2.3. ETSK:n näkemykset

ETSK on pannut merkille, että Latvia on myöntänyt olevan välttämätöntä parantaa julkisen hallinnon tehokkuutta, vastuullisuutta ja avoimuutta. ETSK kannustaa Latviaa lisäämään ponnistelujaan edistyksen saavuttamiseksi tällä alalla yksittäisten kansalaisten ja kansalaisyhteiskunnan aseman parantamiseksi. ETSK korostaa Euroopan parlamentin(4) tavoin, että maille, joissa esiintyy vain vähän korruptiota, on ominaista suuri avoimuus, selvä ero poliittisen johdon ja elinkeinoelämän välillä, poliittisesti neutraali julkinen hallinto sekä oikeuslaitokselle asetetut korkeatasoiset ammatilliset vaatimukset.

ETSK suhtautuu myönteisesti jo toteutettuihin toimenpiteisiin, joilla helpotetaan kansalaisuutta vailla olevien henkilöiden kansalaisuuden saamista. Toukokuussa 2002 tehty päätös, jonka mukaan latvian kielen taito ei ole edellytyksenä vaalikelpoisuudelle parlamenttivaaleissa, on myönteinen asia. Ajan mittaan on kuitenkin poliittisesti, taloudellisesti ja sosiaalisesti kestämätöntä, että suurella osalla väestöstä ei ole maan kansalaisuutta.

Latvian viranomaisten harjoittamaa venäjänkielisten henkilöiden syrjintää, samoin kuin Venäjän viranomaisten harjoittamaa latvialaisen passin omaavien henkiöiden syrjintää, ei voida hyväksyä. Latvian on ylipäätään jatkettava ponnistelujaan lainsäädäntönsä kehittämiseksi ja toteutettava toimenpiteitä syrjinnän torjumiseksi siten, että ponnistelut vastaavat yhteisön säännöstöä perustamissopimuksen 13 artiklan mukaisesti.

3. Järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta

3.1. Ammatilliset järjestöt

Latviassa on vain yksi ammatillinen keskusjärjestö, LBAS. Uusi valtio luovutti LBAS:lle ja osalle sen jäsenliitoista omaisuutta, joiden katsottiin kuuluvan niille. LBAS ilmoitti heti olevansa riippumaton poliittisista puolueista. Näyttää siltä, että järjestön sisäiset, sosiaalidemokraattien ja muiden väliset näkemyserot, jotka aluksi olivat merkittävät, on nyt ratkaistu.

LBAS:n jäsenmäärä on pudonnut noin 200000 jäseneen. Julkisen sektorin työntekijäliitto on sen suurin jäsenliitto.

Järjestäytymisaste on nykyisin vain vajaat 20 prosenttia. Mittavia rekrytointitoimia on tehty paljolti Ruotsin ammattiliittojen tukemana, mutta tulokset ovat tähän mennessä olleet varsin heikkoja. Toiveet kohdistuvat nyt nuoriin kohdennettuihin yhteispanostuksiin.

3.2. Elinkeinoelämän järjestöt

Latvian Employers' Confederation on Latvian suurin työnantajajärjestö. Se perustettiin vuonna 1993 kahden järjestön yhdistyessä, ja se on kehittynyt erittäin myönteisesti. Sen jäsenet ovat toimialajärjestöjä tai yksittäisiä yrityksiä. Noin yksi kolmasosa Latvian työntekijöistä työskentelee yrityksissä, jotka kuuluvat järjestöön. Yksi sen ensisijaisista tavoitteista on saada harmaa talous tavanomaisen talouden piiriin. Nykyisin yksitoista Latvian 20 suurimmasta veronmaksajasta on järjestön jäseniä.

Pienempiä yrityksiä edustavien organisaatioiden poissaolo on ongelmallista.

Latvian kauppa- ja teollisuuskamarissa (the Latvian Chamber of Commerce and Industry) on noin 900 jäsentä eri puolilta maata, ja sen jäsenmäärä kasvaa voimakkaasti. Yritysten tietämys EU-jäsenyyden edellytyksistä oli ehdokasvaltioista tehdyn koordinoidun tutkimuksen mukaan heikko vuoden 2001 alussa(5).

Maataloudella ja elintarviketeollisuudella on merkittävä asema Latvian taloudessa ja elinkeinoelämässä. Latvian maanviljelijät toimivat monissa järjestöissä, ja niiden välinen yhteistyö ei ole vielä täysin kehittynyttä. Latvian Farmers' Federation -liitossa, joka perustettiin jo 1990, on eniten jäseniä (1460 maksavaa jäsentä), ja se edustaa lähinnä perheviljelijöitä. Latvian Farmers' Parliament perustettiin 1999. Sen jäsenillä on keskimäärin 240 hehtaaria maatalousmaata. Näiden lisäksi on vielä järjestö, joka edustaa entisiä, pinta-alaltaan yli 1000 hehtaarin suuruisia kolhooseja(6).

3.3. Muut järjestöt

Vuonna 1996 Riikaan perustettiin Centre for Non-Governmental Organisations (NGO Centre). Se saa ulkoista rahoitustukea UNDP:ltä, Soros Foundation Latvia -säätiöltä sekä Yhdysvaltain ja Euroopan viranomaisilta ja järjestöiltä, muun muassa Euroopan komissiolta. Valtion tuki kansalaisjärjestöille on tähän mennessä ollut erittäin vähäistä, eikä yhdelläkään järjestöllä ole EU-tuen hakemiseen tarvittavia hallinnollisia resursseja. On arvioitu, että Latviassa on noin 1000 kansalaisjärjestöä, joista useimmat ovat paikallisia.

Itsenäisyyden jälkeen varsinkin poliittisten puolueiden rakenteet ovat kehittyneet merkittävästi. Puolueissa on kuitenkin vähän jäseniä - suurimmassa on noin 5000 jäsentä. Viime vuosina on ilmennyt selkeä suuntaus, jonka mukaan ihmiset järjestäytyvät ja esittävät vaatimuksia eivätkä vain arvostele sivusta seuraten.

Kuluttajaliikkeen asemaa Latviassa on vahvistettava. Yhden talousministeriön viranomaisen (Consumer Rights Protection Centre) tehtävänä on muun muassa palvella vapaaehtoisia kuluttajajärjestöjä.

3.4. ETSK:n arviot ja suositukset

Järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta on kehittynyt Latviassa valtavasti. Jatkuva ja tehokas yhteistyö vastaavien järjestöjen kanssa lähinnä Itämeren alueella, mukaan luettuna Venäjä, on erittäin tärkeää, kuten myös Euroopan laajuinen yhteistyö. Organisaatioiden jäsenmäärän ja jäsenten aktiivisuuden lisäämisen tulisi olla tärkeä tavoite. Siten vahvistetaan demokraattisia rakenteita ja torjutaan riskiä siitä, että organisaatiot tulevat vähitellen taloudellisesti riippuvaisiksi ulkopuolisesta tuesta. Yhteistyön parantaminen kansallisella tasolla lisäisi tietyissä tapauksissa myös niiden poliittista iskuvoimaa.

Hallituksen on eri tavoin kannustettava järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan jatkuvaa kehittämistä ja siten demokratian juurtumista maahan.

Työmarkkinaosapuolten osalta on toivottavaa, että ne lisäävät ponnistelujaan noudattaa asiaankuuluvalla tavalla eurooppalaisen sosiaalisen mallin asettamia vaatimuksia.

Ehdokasvaltioiden järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien ja ETSK:n yhteiset neuvoa-antavat komiteat ovat ETSK:n tärkeimpiä työkaluja laajentumisen tukemisessa. ETSK pahoittelee, että latvialaiset järjestöt katsovat, ettei niillä ole resursseja osallistua tällaiseen komiteaan. ETSK suhtautuu positiivisesti tulevan yhteistoiminnan muotoutumiseen ETSK:ssa.

4. Erityiset toimintamuodot

4.1. Markkinatalous

Markkinatalous toimii Latviassa. Valtionyritysten yksityistäminen on melkein kokonaan saatu päätökseen. Joidenkin suurten energia-, televiestintä- ja merenkulkualan yritysten yksityistäminen on vielä kesken. Maa-alueiden ja metsien yksityistäminen on käynnissä, ja maatalouskiinteistöjen markkinat alkavat toimia. Yritysten oikeudelliset puitteet on periaatteessa saatu valmiiksi. Pankkialan rakenneuudistus on jo edennyt pitkälle, ja pääomamarkkinat toimivat.

Pienillä ja keskisuurilla yrityksillä on tärkeä rooli Latvian taloudessa. Niiden osuus on yli 50 prosenttia bruttokansantuotteesta, ja ne työllistävät yli 70 prosenttia työvoimasta. Valtion ohjelmat ja uudet rahoitusmahdollisuudet ovat osaltaan vaikuttaneet kehityksen myönteisyyteen.

Kauppa integroituu yhä enemmän EU:iin. Sekä tuonti EU:sta että vienti EU:iin kasvaa. Vuonna 2000 tavaroiden vienti EU:iin oli 64,6 prosenttia tavaroiden kokonaisviennistä.

4.1.1. ETSK:n näkemykset

On olemassa riski, että luottamus markkinatalouteen horjuu, kun sosiaaliset erot lisääntyvät ja yhteiskuntaa leimaa korruptio ja veronkierto. Latvian päättäjillä on suuri vastuu sen varmistamisesta, että markkinatalouden voitot käytetään koko väestön hyväksi.

4.2. Sosiaalinen vuoropuhelu

Kolmikantainen vuoropuhelu on hyvin juurtunut Latviaan. Jo vuonna 1993 perustettiin neuvoa-antava kolmikantakomitea, jossa valtiolla sekä työnantaja- ja työntekijäjärjestöillä oli korkeintaan 12 edustajaa. Komiteaa vahvistettiin vuonna 1999 kolmikantasopimuksella, jossa todetaan, että päämääränä on saavuttaa yhteisymmärrys, joka on koko yhteiskunnan edun mukaista. Työmarkkinaosapuolilla on myös vastuu päätöksistä ja niiden toteuttamisesta. Tämän komitean alaisuudessa toimii kolmikantaelin, joka käsittelee koulutus- ja työllisyyskysymyksiä. On myös perustettu neuvoa-antavia kolmikantaelimiä, jotka käsittelevät työsuojelu- ja vakuutuskysymyksiä.

Kolmikantainen vuoropuhelu on ollut rakentavaa, ja asianosaiset ovat arvostaneet sitä. Siinä tulee kuitenkin saada aikaan tehokkaampia yhteisneuvotteluja ja tuloksia.

Toisaalta komissio toteaa, että työmarkkinaosapuolten välinen kaksikantainen vuoropuhelu on heikkoa sekä kansallisella että alueellisella tasolla. Sen vahvistumisesta on kuitenkin olemassa merkkejä. Tässä yhteydessä mainitaan erityisesti, että LBAS on vuodesta 2001 järjestänyt koulutusta alakohtaisille liitoilleen ja alueille. Tietyillä aloilla on tehty palkkoja ja työsopimuksia koskevia työehtosopimuksia, ja yli puolet niistä yrityksistä, joissa ammattiliitot ovat edustettuina, kuuluvat niiden soveltamisalaan. Vuonna 2000 tehtiin 39 alakohtaista ja 2018 yritystason sopimusta. Tämä tarkoittaa sitä, että noin 25 prosenttia Latvian työntekijöistä kuuluu työehtosopimuksen piiriin, mikä merkitsee noin kahden prosentin kasvua vuodesta 1999. Erityisesti alakohtaista vuoropuhelua on kuitenkin vielä tehostettava.

4.2.1. ETSK:n näkemykset

ETSK pitää myönteisenä kaksikantaisen ja kolmikantaisen vuoropuhelun myönteistä kehitystä, mutta toteaa samalla, että paljon on vielä tehtävä, ennen kuin Latvian työntekijöillä on kohtuullinen työehtosopimusten tarjoama suoja. Hallituksen tulee tehostaa työehtosopimusten noudattamisen valvontaa. ETSK korostaa komission tavoin hallituksen vastuuta auttaa osapuolia valmistautumaan aktiiviseen rooliin EU-yhteyksissä ja edistää työehtosopimusneuvottelujen rakenteita ja sosiaalista vuoropuhelua yleensä. Tällainen vastuu kuuluu myös EU-valtioiden yrityksille(7).

4.3. Työmarkkinat ja sosiaalipolitiikka

Työttömyys vaihtelee voimakkaasti alueittain. Se on korkein maan itäosassa, jossa se on monta kertaa suurempi kuin Riiassa. Erityisesti maataloudessa esiintyy merkittävästi piilotyöttömyyttä. Venäjänkielinen väestö kärsii usein työttömyydestä, sillä rakennemuutos on vaikuttanut eniten venäläisiin yrityksiin. Työmarkkinoilla sukupolvien välinen kuilu ja koulutusmahdollisuuksista johtuva kuilu on ongelmallinen. Nykyaikaisen koulutuksen saaneilla nuorilla on hyvät työllisyysnäkymät, mutta ne vanhemmat henkilöt, joiden koulutus on ollut huomattavan erikoistunutta, kärsivät pitkäaikaistyöttömyydestä. Latvian talousarvioon on myös varattu entistä enemmän resursseja koulutukselle.

Latvia hyväksyi vuoden 2001 alussa toisen työllisyysohjelmansa EU:n yhteisen työllisyyspolitiikan suuntaviivojen mukaisesti. Työnvälitystä on kehitetty voimakkaasti, ja työnvälitys on edistynyt varsinkin työttömien nuorten osalta. Painopiste on aktiivisessa työmarkkinapolitiikassa, mutta riittäviä resursseja ei komission mukaan ole varattu.

Työttömyysvakuutusta uudistettiin vuonna 1999. Vakuutuksen saamisen edellytyksenä on, että maksua on suoritettu yhdeksän kuukauden ajan viimeisen 12 kuukauden aikana. Taso määräytyy sen mukaan, miten kauan on ollut vakuutettu, sekä aikaisempien tulojen mukaan. Niillä, joilla on ollut vakuutus 20-29 vuotta, vakuutus on 60 prosenttia viimeisen kuuden kuukauden palkasta. Sitä voidaan maksaa enintään 9 kuukauden ajan, ja se laskee vähitellen puoleen alkuperäisestä tasosta. Korvausta saaneiden määrä aleni uudistuksessa noin 20 prosenttia. Vuoden 2002 alussa noin puolet työnhakijoista sai korvausta vakuutuksesta. Tämä luku tulee nousemaan, sillä 1. heinäkuuta 2001 tuli voimaan laki, jonka mukaan työnhakijalla on oikeus korvaukseen, vaikka työnantaja ei ole suorittanut maksuja.

Reaalipalkat ovat kehittyneet myönteisesti. Vuosina 1996-2000 bruttokansantuote henkeä kohden nousi 4700:sta 6600:een (Purchasing Power Standards) nykyisin hinnoin. Tämä tarkoittaa sitä, että ero on kaventuneet EU:iin verrattuna. Alueelliset erot ovat samanaikaisesti suuret. Vuonna 1998 keskitulot Riiassa olivat 32 prosenttia EU:n keskiarvosta, kun taas maan kolmella muulla alueella ne olivat alle 20 prosenttia EU:n keskiarvosta. Kolmasosa työssäkäyvästä väestöstä saa ainoastaan taatun vähimmäistulon, joka on 60 latia kuukaudessa, ja paikallisilla viranomaisilla ei useinkaan ole resursseja maksaa sitä.

Sosiaaliturvapolitiikassa on suuria puutteita. Tämä heijastuu muun muassa erittäin alhaisiin syntyvyyslukuihin, 1,09 lasta naista kohden, verrattuna EU:nkin alhaiseen keskiarvoon, joka on 1,45. Suuri osa väestöstä, sekä työssäkäyvistä että työttömistä, elää toimeentulorajan alapuolella. Harmaan talouden ja pientilojen (172000 vuoden 1997 tilastojen mukaan) merkitys monen ihmisen elannolle on ilmeinen.

4.3.1. ETSK:n näkemykset

Ensisijaisena tavoitteena on oltava työttömyyden torjuminen. Se edellyttää jatkuvaa korkeaa kasvua sekä talouspoliittisten ja sosiaalipoliittisten toimenpiteiden koordinoinnin tehostamista. ETSK korostaa työmarkkinaosapuolten keskeistä asemaa työllisyysstrategiassa.

Taistelu sosiaalista syrjäytymistä vastaan on nykyisin yksi EU:n painopistealoista, ja köyhyyden vastainen ohjelma on hyväksytty. Latvian on tehtävä merkittäviä ponnisteluja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi koko maassa ja etenkin tietyillä alueilla.

4.4. Maaseutu- ja aluepolitiikka

Maatalouden osuus bruttokansantuotteesta oli 4,5 prosenttia ja työllisyydestä 13,5 prosenttia vuonna 2000, mikä kuitenkin tarkoittaa kahden prosenttiyksikön laskua vuodesta 1999. Tilojen yhdistäminen tapahtuu hitaasti. Maatalouden, elintarviketeollisuuden ja maaseudun kehittämistoimintaa varten tarkoitettua Sapard-ohjelmaa on ollut vaikea käynnistää, mutta se on toiminut vuoden 2001 lopusta alkaen. Eniten resursseja on myönnetty seuraaville aloille: jalostus ja markkinointi, maatalouden nykyaikaistaminen, maaseudun talouden monipuolistaminen ja infrastruktuurin parantaminen. EU vastaa vajaasta 40 prosentista vuosiksi 2000-2006 suunnitelluista kokonaiskustannuksista.

Rakennepolitiikka kärsii siitä, että keskitetty koordinointi ja alueelliset rakenteet eivät vielä toimi tyydyttävästi. Aluepolitiikassa ja eri rakenteellisten välineiden yhteensovittamisessa on saavutettu pieniä edistysaskelia. Tärkeä kumppanuusperiaate EU:n rakennetuen hallinnoinnissa ei ole toteutunut. Keskusviranomaiset ovat kuitenkin sitoutuneet varmistamaan rakennetuen hallinnoinnin tämän periaatteen mukaisesti, ja asianosaisten kanssa järjestettiin tärkeä konferenssi maaliskuussa 2002. Komissio on vaatinut, että vuoden 2002 loppuun mennessä sille on toimitettava yhtenäinen ohjelma-asiakirja.

4.4.1. ETSK:n näkemykset

Maatalouden osalta ETSK korostaa erityisesti maaseudun kehittämisen välttämättömyyttä. Viranomaisten on tuettava maatalousalan järjestöjä ja tehtävä yhteistyötä niiden kanssa varsinkin, jotta väestön vähäosaiset, jotka usein suhtautuvat kielteisesti EU-jäsenyyteen, saavat tehokkaasti tietoa.

Aluepolitiikan osalta ETSK korostaa kumppanuusperiaatteen toteuttamisen merkitystä. Se on avain menestykseen alueellisia tukiohjelmia laadittaessa ja toteutettaessa(8).

ETSK katsoo, että Latvian maaseutu- ja aluepolitiikassa on mahdollisuuksien mukaan tehtävä investointeja henkilöresursseihin, toisin sanoen koulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen, sekä edistettävä ammatillista ja maantieteellistä liikkuvuutta. Tietoyhteiskuntaan sijoittaminen on tietoinen poliittinen valinta, ja sen tulisi myös helpottaa myönteisten tulosten saavuttamista pitkällä aikavälillä EU:n maatalous- ja aluetukea koskevissa neuvotteluissa. Samalla vaaditaan investointeja elinkeinorakenteen uudistamiseksi ja infrastruktuurin kehittämiseksi.

5. Päätelmät ja suositukset

ETSK panee tyytyväisenä merkille, että Latvia on osoittanut nopeaa edistystä EU:iin liittymisen valmisteluissa ja on vakuuttunut, että jäljellä olevat neuvottelut voidaan saattaa päätökseen viimeistään vuoden 2002 loppuun mennessä ja järjestää kansanäänestys. Demokratian ankkuroituminen edellyttää, että ennen kansanäänestystä järjestetään laaja tiedotuskampanja ja käydään julkista keskustelua. Tämä asettaa suuria vaatimuksia viranomaisten, tiedotusvälineiden ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen toiminnalle.

ETSK katsoo, että tulevan kansanäänestyksen tulokseen vaikuttaa suuressa määrin se, miten Latvia kykenee ratkaisemaan EU:n ja jäsenvaltioiden tuella poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset ongelmansa, jotka liittyvät kansakunnan perustamiseen ja siirtymiseen suunnitelmataloudesta markkinatalouteen. ETSK suosittelee, että asianosaiset keskittyvät ratkaisemaan tällaisia ongelmia.

C. LIETTUA

1. Yleistietoa Liettuasta

1.1. Väestö

Liettuan asukasluku 3,7 miljoonaa, joten se on Baltian maista suurin. Maa on myös etnisesti homogeenisin, sillä väestöstä 80 prosenttia on liettualaisia, 11 prosenttia puolalaisia, joista useimmat asuvat pääkaupungissa Vilnassa, sekä 8 prosenttia venäläisiä. Maassa on myös kaksi pientä vähemmistöryhmää: valkovenäläiset ja ukrainalaiset.

Liettua eroaa kahdesta muusta Baltian valtiosta siinä, että maalla on ylpeä menneisyys, joka on suurelta osin yhteinen Puolan kanssa. Kaikki liettualaiset tietävät, että valtakunta ulottui kerran merestä mereen, toisin sanoen Itämerestä Mustaanmereen. Liettuassa oli ennen toista maailmansotaa huomattava juutalainen väestö, ja Vilna oli tärkeä juutalainen keskus. Kirkkokunnista roomalaiskatolinen kirkko on nykyisin suurin.

1.2. Poliittiset olot

Liettua sai kesäkuussa 2001 keskusta-oikeistolaisen koalitiohallituksen, joka seurasi konservatiivista hallitusta. Sitä johtaa Algirdas Brazauskas, joka on koonnut useita sosiaalidemokraattisia ryhmiä taakseen ja perustanut koalition pienen sosiaaliliberaalisen puolueen kanssa. Hallituksen edellytysten pysyä koossa koko toimikauden, tosin sanoen vuoteen 2004, katsotaan olevan hyvät.

Nykyinen 74-vuotias presidentti Valdas Adamkus on elänyt Yhdysvalloissa suurimman osan elämästään. On vielä epävarmaa, asettuuko hän ehdolle vuoden 2002 lopussa pidettävissä presidentinvaaleissa, joissa suositun Brazauskasin odotetaan asettuvan ehdokkaaksi.

1.3. Talous

Venäjän kriisi vaikutti Liettuaan hieman myöhemmin, ja vuonna 1999 kasvu oli negatiivinen, noin 3 prosenttia. Ukrainan ja Venäjän kysynnän heikentyminen ja suojatullien poistaminen vaikuttivat erittäin kielteisesti maatalouteen. Tarvittiin voimakkaita rahoituspoliittisia toimenpiteitä luottamuksen palauttamiseksi ja pohjan luomiseksi elvyttämiselle. Suhdanteet ovat kohonneet hitaasti. Liettuan bruttokansantuotteen odotetaan kasvavan 4,5 prosenttia vuonna 2002 ja 5 prosenttia vuonna 2003. Nousu johtuu lähinnä jalostettujen öljytuotteiden viennin kasvusta, mutta tämä suuntaus voi nopeasti kääntyä. Energia-alalla kokonaisuudessaan on erityinen asema Liettuan yhteiskunnassa, ja riippuvuus Venäjältä tuodusta raakaöljystä ja kaasusta on suuri.

Yksityinen kulutus kasvaa varsin hitaasti, mutta reaalipalkat kohoavat. Vaihtotase on nyt positiivisempi kuin pitkään aikaan. Inflaation, joka on usean vuoden ajan ollut noin 1 prosentti, odotetaan nousevan 2,5 prosenttiin vuonna 2002 ja 3 prosenttiin vuonna 2003. Valuutan (Liettuan liti) sitominen euroon helmikuussa 2002 dollarin sijasta ei todennäköisesti vaikuta inflaatioon. Työttömyys on korkea, 16 prosenttia, mutta sen odotetaan laskevan hieman vuonna 2003.

Ulkomaiset suorat sijoitukset eivät ole kehittyneet myönteisesti; suuri osa niistä on liitetty yksityistämiseen. Vuonna 1999 ulkomaiset suorat sijoitukset nousivat 5,5 prosenttiin bruttokansantuotteesta ja vuonna 2000 2,5 prosenttiin. Tämä suuntaus on kuitenkin kääntymässä. Vuosikeskiarvo vuosina 1996-2000 oli 115 EUR henkeä kohden.

1.4. Ulkopolitiikka

Leimaa-antavinta Liettuan ulkopolitiikalle ovat maan EU:iin ja Natoon liittymistä koskevat pyrkimykset. Suhteissa Venäjään Kaliningradin kysymys on keskeinen. Tässä Liettua on ottanut välittäjän roolin EU:n ja Venäjän välillä. Selvä merkki siitä, että Moskova arvostaa sitä, on Venäjän ulkoministerin vierailu Vilnassa maaliskuussa 2002. Tämä oli Venäjän ensimmäinen näin korkean tason vierailu jossain Baltian maassa.

1.5. Ignalinan ydinvoimala

1.5.1. Nykyinen tilanne

EU:n yhtenä vaatimuksena on, että venäläisvoimin rakennettu Tsernobyl-tyyppinen Ignalinan ydinvoimala Visaginasin kaupungissa Liettuan koillisosassa suljetaan ja puretaan. Liettua lupasi jo varhaisessa vaiheessa poistaa toisen reaktorin käytöstä vuonna 2005, ja toisesta reaktorista päästiin periaatesopimukseen kesäkuussa 2002. Sopimuksen mukaan reaktori suljetaan vuonna 2009. EU ei halua, että Liettua joutuu tämän vuoksi kärsimään taloudellista tappiota. Ignalinan laitoksen kaksi reaktoria tyydyttävät yli kolme neljäsosaa Liettuan sähköntarpeesta, ja lisäksi niistä saadaan vientituloja.

Liettuan väestö suhtautuu erittäin kielteisesti EU:n Ignalinaa koskeviin vaatimuksiin. Niillä on aineellisen ja sosiaalisen puolen lisäksi myös psykologinen puoli. Vaatimuksista muodostuu kuva sentyyppisestä ulkoisesta ohjauksesta, josta haluttiin päästä eroon itsenäistymällä. Maan AY-liike on arvostellut sitä, että tuskin mitään valmisteluja on tehty niiden 7000 henkilön elinolojen uudelleenjärjestämiseksi, jotka tällä hetkellä työskentelevät Ignalinassa tai ovat epäsuorasti riippuvaisia ydinvoimalasta. Erityinen ongelma on se, että pääosa heistä on venäjänkielisiä, ja heillä on suuria vaikeuksia saada työtä muualta Liettuasta. Visaginasin kaupunkia, jossa on 33000 asukasta, uhkaa täysi romahdus, ja vaikutukset ovat valtavat koko Utenan alueelle, jossa on 200000 asukasta.

1.5.2. ETSK:n näkemykset

Ignalina ei ole pelkästään Liettuan kansallinen kysymys vaan koko EU:ta ja sen naapureita koskeva kysymys. Ignalina on ETSK:n näkemyksen mukaan suljettava vahvistetun suunnitelman mukaisesti. Suunnitelmat on kuitenkin toteutettava siten, että Liettuan väestölle ja erityisesti Ignalinan ympäristössä asuvalle väestölle annetaan myönteisiä ja realistisia vaihtoehtoja taloutta ja työllisyyttä koskevissa kysymyksissä. Tämä edellyttää yhteisiä toimia ensisijaisesti Liettualta, yksittäisiltä jäsenvaltioilta ja EU:lta. ETSK korostaa, että koko prosessin tulee tapahtua avoimesti ja kaikkien asianosaisten kanssa tulisi jatkuvasti käydä vuoropuhelua, ja kutsua siihen mukaan erityisesti työmarkkinaosapuolet.

2. Kööpenhaminan poliittiset arviointiperusteet

2.1. Demokratia ja oikeusvaltion periaate

Neuvoston viimeisimmässä kumppanuuspäätöksessä korostetaan, että Liettuan on ryhdyttävä eri toimenpiteisiin taatakseen vakaan julkisen hallinnon, joka kykenee soveltamaan EU:n säännöstöä. Jotta oikeusvaltiota koskeva vaatimus täyttyy, vaaditaan myös oikeuslaitokseen kohdistuvia toimenpiteitä. Molemmissa tapauksissa korostetaan koulutuksen tarvetta ja sitä, että virkamiesten palkkoja on korotettava.

Korruptio tuodaan esiin vakavana ongelmana. Neuvosto vaatii, että Liettuan on saatettava päätökseen oikeudelliset puitteet kaikenlaisen korruption torjumiseksi ja varmistettava, että lainsäädäntö ja korruption vastainen strategia toteutetaan.

Neuvostolla ei ole Liettuaan kohdistuvia erityisiä vaatimuksia ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen suojelusta.

2.2. ETSK:n näkemykset

Keskushallinnon toiminta kärsii epäselvästä rajanvedosta politiikan ja hallinnon välillä. Se johtaa epäselvyyksiin ja jatkuvuuden puutteeseen. Ongelma ovat myös jatkuvat henkilöstömuutokset, joiden voidaan katsoa johtuvan suurelta osin virkamiesten työsuhteen ehdoista. Keskushallinnon ja alueellisen ja paikallisen tason välinen yhteistyö toimii huonosti. On tärkeää, että asianomaiset elimet suhtautuvat vakavasti näihin ongelmiin ja ottavat tarkkaan huomioon komission toimenpide-ehdotukset. Alueellisen jaon suunniteltu muutos saa odottaa.

Euroopan parlamentti on todennut, että poliittinen korruptio ei vaikuta olevan erityisen laajaa, mutta hallinnollinen korruptio on vakava ongelma(9). ETSK kehottaa liettualaisia vastuuhenkilöitä jatkamaan ponnistelujaan ja poistamaan syyt kansalaisten epäluottamukseen hallintoa, oikeuslaitosta ja poliisia kohtaan.

3. Järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta

3.1. Kolme ammatillista keskusjärjestöä

Liettuassa ammattiyhdistysliike osallistuu nykyisin kolmen keskusjärjestön toimintaan. Suurin ja edustavin The Lithuanian Trade Union Confederation perustettiin vasta 1. toukokuuta 2002, kun The Lithuanian Trade Union Centre ja The Lithuanian Trade Union Unification yhdistyivät. Uudessa järjestössä on noin 100000 jäsentä. Eurooppalainen ammattiyhdistysliike - erityisesti pohjoismainen - on eri tavoin tukenut tätä hajanaisuuden vähentämiseen tähtäävää kehitystä, ja jäsenyys Euroopan ammatillisessa yhteisjärjestössä (EAY) on luonnollinen. Workers' Union, jonka nimeksi muutettiin vuonna 2002 Lithuanian Trade Union Solidarumas, on perustettu Yhdysvalloista saadun tuen avulla (AFL-CIO). Järjestö perustuu suoraan jäsenyyteen, ja jäseniä on 52000. The Lithuanian Labour Federation-järjestön historia ulottuu sotien väliselle ajalle, ja kristillisdemokraattinen puolue herätti sen uudelleen henkiin. Siinä on pari-kolmetuhatta jäsentä.

Komission kertomuksessa vuodelta 2001 järjestäytymisasteeksi ilmoitetaan 13 prosenttia, mikä tarkoittaa vähäistä nousua. Valtion virkamiesten oikeudelle kuulua ammattiyhdistyksiin on asetettu tiettyjä rajoituksia. Oikeus määrätä kommunististen liittojen jättämästä kiinteistöperinnöstä on kauan tulehduttanut ammatillisia suhteita Liettuassa. Eri poliittista kantaa tunnustavat vallanpitäjät ovat pyrkineet suosimaan AY-ystäviään. Nyt kysymys on kuitenkin itse järjestöjen ratkaistavana.

3.2. Elinkeinoelämän järjestöt

Hallitseva työnantajajärjestö Confederation of Lithuanian Industrialists (LPK) perustettiin 1993. Sen jäseniä ovat toimialajärjestöt ja yksittäiset yritykset. Yhteensä siihen kuuluu 2800 yritystä, joista useimmat ovat pieniä ja keskisuuria. Suoraa rekrytointitoimintaa ei harjoiteta. Järjestöllä on erittäin kehittynyt sihteeristö ja muun muassa kansainvälinen osasto. Sille on annettu tarkkailijan asema Euroopan teollisuuden ja työnantajien keskusjärjestössä (UNICE), ja piakkoin siitä tulee täysjäsen. Yksi järjestön päämääristä on tehostaa vuoropuhelua työmarkkinaosapuolten ja hallituksen välillä.

Lithuanian Chambers of Commerce, Industry and Crafts on järjestäytynyt viiteen alueelliseen kamariin. Jäsenten kokonaismäärä on noin 1600. Yritysten tiedot EU-jäsenyyden ehdoista olivat suhteellisen heikot vuoden 2001 alussa(10). Kamarit ovat tehneet aloitteen ajan tasalla pidettävän yritysrekisterin perustamisesta.

Maanviljelijöiden järjestöt ovat viime vuosina kehittäneet yhteistyötä erityisesti EU-kysymyksissä. Lithuanian Farmers Union (LFU), jossa on 15000 maksavaa jäsentä, perustettiin jo 1989, ja se edustaa yksityistä maataloutta. LFU:sta on kehittymässä yksittäisten viljelijöiden nykyaikainen, demokraattinen ja edustava järjestö. Maanomistajien liiton jäsenmäärä ja vaikutusvalta ovat rajalliset. Association of Agricultural Companies (Bendroves) edustaa suuria maatalousyrityksiä. Lithuanian Chamber of Agriculture -järjestöllä on erityisasema, sillä sen jäsenyys on pakollista ja se on valtion rahoittama. Se perustettiin 1925, ja sen toiminta käynnistyi uudelleen lakisääteisesti vuonna 1997.

3.3. Muut järjestöt

Vuodesta 1995 lähtien Vilnassa on toiminut Non-Governmental Organisation Information and Support Centre (NISC). Se saa rahoitustukea UNDP:ltä, Soros Foundation -säätiöltä sekä amerikkalaisilta että eurooppalaisilta viranomaisilta ja järjestöiltä, muun muassa Euroopan komissiolta. Hallitus antaa tietynlaista tukea kansalaisjärjestöille, ja rahoittajat saavat verovähennyksiä. On arvioitu, että Liettuassa on noin 5000 kansalaisjärjestöä. NISC pitää niistä yhteyttä noin puoleen, joista useimmat ovat paikallisia. Itsenäisyyden alkuaikoina parlamentissa oli ryhmä kansalaisjärjestöjä, joista muodostui puolueita vuosina 1991 ja 1992. Tämä ala kehittyy nyt vakaasti, ja sen mahdollisuudet vaikuttaa politiikkaan ovat lisääntyneet - NICS mainitsee erityisesti julkisen terveydenhuollon.

Lithuanian Consumer Association on omien vuoden 1996 sääntöjensä mukaan julkinen järjestö, jossa on yksittäisiä jäseniä. Se on jakautunut 13 alueeseen ja saanut taloudellista tukea muun muassa Euroopan komissiolta ja Pohjoismaiden ministerineuvostolta sekä viimeksi myös Liettuan hallitukselta.

3.4. ETSK:n arviot ja suositukset

Järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta on kehittynyt Liettuassa valtavasti. Jatkuva ja tehokas yhteistyö vastaavien järjestöjen kanssa lähinnä Itämeren alueella, mukaan luettuna Venäjä, on erittäin tärkeää, kuten myös yhteistyö eurooppalaisissa puitteissa. Yhdistysten jäsenmäärän ja jäsenten aktiivisuuden lisäämisen tulisi olla tärkeä tavoite. Siten vahvistetaan demokraattisia rakenteita ja torjutaan riskiä siitä, että yhdistykset tulevat vähitellen taloudellisesti riippuvaisiksi ulkopuolisesta tuesta. Yhteistyön parantaminen kansallisella tasolla tehostaisi myös tietyissä tapauksissa poliittista toimintaa. ETSK suhtautuu myönteisesti yhteistyön parantamiseen ammatillisten ja maatalouden alan järjestöjen keskuudessa.

Hallituksen on eri tavoin edistettävä järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan jatkuvaa kehitystä ja siten demokratian ankkuroitumista maahan.

On toivottavaa, että työmarkkinaosapuolet lisäävät ponnistelujaan noudattaakseen eurooppalaisen sosiaalisen mallin asettamia vaatimuksia asiaankuuluvalla tavalla.

ETSK pitää myönteisenä, että liettualaiset järjestöt ovat valmiita yhdessä ETSK:n kanssa perustamaan yhteisen neuvoa-antavan komitean. ETSK suhtautuu positiivisesti tulevan yhteisen toiminnan muotoutumiseen ETSK:ssa.

4. Erityisalat

4.1. Markkinatalous

Liettuassa on toimiva markkinatalous. Valtionyritysten yksityistäminen ja vielä yksityistämättömiä yrityksiä koskevat valmistelut ovat edenneet pitkälle. Omistusoikeus on vakiintunut. Maiden ja metsien luovuttaminen on käynnissä, ja markkinat alkavat toimia tällä alalla, mikä edistää kestävien maatilojen syntymistä. Pankkialan rakenneuudistus on edennyt pitkälle, ja pääomamarkkinat toimivat.

Kauppa integroituu yhä enemmän EU:iin, vaikka se vie enemmän aikaa kuin muissa maissa. Seuraavaksi tärkeimmät kauppakumppanit ovat muut ehdokasvaltiot. Vienti EU:hun kasvaa. Kauppa itsenäisten valtioiden yhteisön kanssa on laskenut voimakkaasti vuoden 1998 Venäjän kriisin jälkeen. Vuonna 2001 Liettuasta tuli Maailman kauppajärjestön jäsen. (Latviasta tuli jäsen vuonna 1999).

Liettuan yrityksistä 96 prosenttia on pieniä tai keskisuuria. Valtion budjetissa niiden kehittämiselle on annettu erityinen asema, mutta suunnitellun ohjelman toteuttamiseksi on tehty erittäin vähän.

4.1.1. ETSK:n näkemykset

Talouden vakauttaminen on vaatinut paljon uhrauksia, ja seurauksena on ollut sosiaalisten erojen kasvu. On olemassa riski, että luottamus markkinatalouteen horjuu, kun sosiaaliset erot lisääntyvät. Liettuan päättäjillä on suuri vastuu sen varmistamisesta, että markkinatalouden voitot käytetään koko väestön hyväksi. Energia-alan hallitsevaa asemaa liettualaisessa yhteiskunnassa on käsiteltävä.

4.2. Sosiaalinen vuoropuhelu

Kansallisen tason kolmikantayhteistyötä harjoitetaan kansallisessa kolmikantaneuvostossa, joka perustettiin 1995. Siinä on 15 tasa-arvoista jäsentä, ja kutakin osapuolta edustaa viisi jäsentä. Puheenjohtajuus kiertää jäsenten kesken ja kestää neljä kuukautta. Hallitusta edustavat asianomaisten ministeriöiden edustajat.

Nykyinen yhteistyö perustuu helmikuussa 1999 tehtyyn sopimukseen, jonka tavoitteena on parantaa laatua ja tehokkuutta. Sen allekirjoittivat silloinen pääministeri, neljä ammatillista keskusjärjestöä ja kolme työnantajajärjestöä. Hallitus sitoutui muun muassa ottamaan neuvostossa esille aiheellisia lainsäädäntökysymyksiä ja tiedottamaan parlamentille (Seimas) neuvoston johtopäätöksistä. Työmarkkinaosapuolet sitoutuivat puolestaan olemaan ryhtymättä toimenpiteisiin hallitusta vastaan kysymyksissä, joista oli sovittu neuvostossa. Erityinen kohta on yhteistyö ja tietojen vaihto EU-jäsenyyden valmistelutyöstä.

Kolmikantaneuvoston yksi tärkeä tehtävä on ehdottaa lakisääteistä vähimmäispalkkaa. Se vaikuttaa epäsuorasti lähinnä julkisen sektorin palkkoihin, sillä ne on usein ilmaistu vähimmäispalkkojen kertoimilla.

Komissio toteaa, että kolmikantaista vuoropuhelua on tehostettava ja osapuolia on kuultava tärkeissä taloudellisissa ja sosiaalisissa kysymyksissä.

Työmarkkinaosapuolien välinen vuoropuhelu on kehittynyt erittäin heikosti. Työehtosopimukset kattavat ainoastaan 10 prosenttia työmarkkinoista, ja niitä sovelletaan lähinnä julkisella sektorilla. Alakohtaisia sopimuksia ja yritystason sopimuksia on tuskin lainkaan. Komissio korostaa, että on ponnisteltava työmarkkinaosapuolien välisen vuoropuhelun vahvistamiseksi erityisesti alakohtaisesti. Se kehottaa hallitusta tukemaan osapuolia niiden valmistautumisessa aktiiviseen rooliin EU-yhteyksissä, niin että ne pystyvät osallistumaan sosiaaliseen vuoropuheluun ja neuvotteluihin kaikilla tasoilla.

Hallitus on puolestaan huolestunut siitä, että työmarkkinaosapuolten välisten työehtosopimusneuvottelujen puuttuminen eri tasoilla vaikuttaa liian voimakkaasti vähimmäispalkkaan. Työoikeudellinen lainsäädäntö, joka hyväksyttiin kesällä 2002, sisältää aikaisempaa myönteisemmät puitteet työehtosopimusneuvotteluille, mukaan luettuna työmarkkinaosapuolten koulutus neuvottelukysymyksissä. Puitelailla pyritään myös työntekijöiden edustuksen lisäämiseen sekä työntekijöille tiedottamisen ja heidän kuulemisensa parantamiseen.

4.2.1. ETSK:n näkemykset

ETSK pahoittelee, että Liettuan kaksi- ja kolmikantavuoropuhelussa on suuria puutteita. Erittäin pienellä osalla työntekijöistä on työehtosopimuksien takaama turva, ja poliittisista kysymyksistä käytävä kolmikantainen vuoropuhelu, EU-jäsenyyttä koskevat kysymykset mukaan luettuna, vaikuttaa pikemminkin muodolliselta kuin todelliselta. ETSK korostaa komission tavoin hallituksen vastuuta auttaa osapuolia valmistautumaan aktiiviseen rooliin EU-yhteyksissä ja edistää työehtosopimusneuvottelujen rakenteita ja sosiaalista vuoropuhelua yleensä. ETSK odottaa myönteisempää kehitystä uuden työoikeudellisen lainsäädännön perusteella.

4.3. Työmarkkinat ja sosiaalipolitiikka

Keskimääräinen työttömyysaste, joka ILO:n määritelmän mukaan oli 16,0 prosenttia vuonna 2000, vaihtelee melko paljon alueittain. Pitkäaikaistyöttömien suuri osuus on vakava ongelma. Hallitus hyväksyi toukokuussa 2001 aktiivista työmarkkinapolitiikkaa koskevan suunnitelman, jonka tarkoitus on vähentää rekisteröityä työttömyyttä selvästi. Siihen sisältyy erittäin aktiivinen välitystoiminta erittäin tiiviin työvoimatoimistojen verkon välityksellä. Vuoden 2004 tavoitteena on, että kaikkia, jotka ovat yhä työttömiä kolmen kuukauden jälkeen, autetaan aktiivisin toimenpitein. Runsaat viisi prosenttia ohjelmasta rahoitetaan EU:n varoin(11).

Työttömyysvakuutuksella on nykyisessä muodossa vähäinen merkitys. Sen saamisen edellytyksenä on, että maksuja on suoritettu 24 kuukauden ajan viimeisen 36 kuukauden aikana. Korvauksen taso määräytyy yksinomaan sen mukaan, miten kauan on ollut vakuutettu, ja se vaihtelee 19 ja 34 prosentin välillä keskimääräisestä kuukausipalkasta. Viimeisimpien lukujen mukaan 15,2 prosenttia rekisteröidyistä työttömistä sai korvausta vakuutuksesta.

Sosiaaliturvapolitiikkaan sisältyy tarveharkintaisia tukimuotoja, joita kunnat hallinnoivat. Niihin kuuluu sosiaaliapu, asunnon lämmittämiskustannuksiin myönnettävä tuki, esim. maksuttomat terveydenhuollon vastaanotot ja lasten päivähoito esikoulussa tai koulussa. Suuri osa väestöstä elää toimeentulorajan alapuolella.

Hallitus suunnittelee sosiaaliturvajärjestelmän molempien osien uudistusta.

Reaalipalkat ovat kehittyneet myönteisesti. Vuosina 1997-2000 ne ovat kohonneet 36 prosenttia mutta heikentyneet kahden viimeisen vuoden aikana. Tämä tarkoittaa sitä, että erot ovat kaventuneet EU:iin nähden. Vähimmäispalkka, joka 1999 vahvistettiin 430 litiin, vastasi 40:tä prosenttia keskipalkasta vuonna 2001. Sitä ei koroteta vuonna 2002. Sen sijaan pienituloisten veroja alennetaan kolmikantaneuvostossa tehdyn sopimuksen mukaisesti.

Suuri osa väestöstä, sekä työssäkäyvät että työttömät, elää toimeentulorajan alapuolella. Sekä pienviljelmillä (keskipinta-ala 2,2 hehtaaria) että perheviljelmillä (keskipinta-ala 7,6 hehtaaria) on suuri merkitys monen ihmisen elannolle. (Tilastot, joiden mukaan tällaisia viljelmiä oli vuonna 1997 yhteensä 539000, kuitenkin liioittelevat, sillä merkittävä osa pienistä tiloista vuokraa maita suuremmille.)

4.3.1. ETSK:n näkemykset

Hakijamaista Liettuassa on korkein työttömyysaste. Ensisijaisena tavoitteena on oltava työttömyyden torjunta. Tämä edellyttää jatkuvaa korkeaa kasvua sekä talouspoliittisten ja sosiaalipoliittisten toimenpiteiden koordinoinnin tehostamista. ETSK korostaa työmarkkinaosapuolten keskeistä roolia työllisyysstrategiassa. Niiden on koordinoitava ponnistelujaan toiminnan tehostamiseksi. Taistelu sosiaalista syrjäytymistä vastaan on nykyisin priorisoitu EU:ssa, ja köyhyyden vastainen ohjelma on hyväksytty. On tärkeää, että hakijamaiden toimijat osallistuvat tähän ohjelmaan. Liettuan on tehtävä merkittäviä ponnisteluja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi maassa.

4.4. Maaseutu- ja aluepolitiikka

Vuonna 2000 maatalouden osuus maan bruttokansantuotteesta oli 8 prosenttia ja työllisyydestä 18 prosenttia, mikä kuitenkin tarkoitti kahden prosenttiyksikön laskua vuodesta 1999. Tilojen yhdistäminen tapahtuu hitaasti, mikä johtuu muun muassa siitä, että luovutusprosessi on viivästynyt. Heinäkuu 2002 on kuitenkin asetettu rajaksi vaatimusten esittämiselle. Maatilojen keskikoko on kasvanut 12,76 hehtaariin. Liettualla on hyvät edellytykset maataloustuotantoon, ja maassa on järkiperäisesti hoidettuja maatiloja.

Sapard-ohjelmassa sijoitukset maatalouteen asetetaan etusijalle. Jalostus, markkinointi, maaseudun talouden monipuolistaminen ja infrastruktuurin parantaminen ovat seuraavana listalla. EU:n osuus on vajaat 40 prosenttia kokonaistoimista.

Rakennepolitiikan keskusjohtoa on parannettu merkittävästi viime aikoina. Se kärsii kuitenkin molempien tasojen välisen luottamuksen puutteesta sekä siitä, että alueelliset rakenteet eivät vielä toimi tyydyttävästi. Tärkeä kumppanuusperiaate EU:n rakennetuen hallinnoinnissa ei ole toteutunut. Komissio on vaatinut, että luonnos yhtenäisestä ohjelma-asiakirjasta toimitetaan vuoden 2002 loppuun mennessä.

4.4.1. ETSK:n näkemykset

Maatalouden osalta ETSK haluaa korostaa erityisesti maaseudun kehittämispolitiikan välttämättömyyttä. Viranomaisten on tuettava maatalousalan järjestöjä ja tehtävä yhteistyötä niiden kanssa varsinkin, jotta väestön vähäosaiset, jotka usein suhtautuvat kielteisesti EU-jäsenyyteen, saavat tehokkaasti tietoa.

Aluepolitiikan osalta ETSK korostaa kumppanuusperiaatteen toteuttamisen merkitystä.

ETSK katsoo, että Liettuan maaseutu- ja aluepolitiikassa on mahdollisuuksien mukaan tehtävä investointeja henkilöresursseihin, toisin sanoen koulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen, sekä edistettävä ammatillista ja maantieteellistä liikkuvuutta. Tietoyhteiskuntaan sijoittamisen tietoisena poliittisena valintana tulisi myös helpottaa myönteisten tulosten saavuttamista pitkällä aikavälillä EU:n maatalous- ja aluetukea koskevissa neuvotteluissa. Samalla vaaditaan investointeja elinkeinorakenteen, varsinkin elintarvikealan, uudistamiseksi ja infrastruktuurin kehittämiseksi.

5. Päätelmät ja suositukset

ETSK panee tyytyväisenä merkille, että Liettua on osoittanut nopeaa edistymistä EU:iin liittymisen valmisteluissa, ja on vakuuttunut, että jäljellä olevat neuvottelut voidaan saattaa päätökseen viimeistään vuoden 2002 loppuun mennessä ja järjestää kansanäänestys. Demokratian ankkuroituminen edellyttää, että ennen kansanäänestystä järjestetään laaja tiedotuskampanja ja käydään julkista keskustelua. Tämä asettaa suuria vaatimuksia viranomaisten, tiedotusvälineiden ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen toiminnalle.

ETSK katsoo, että tulevan kansanäänestyksen tulokseen vaikuttaa suuressa määrin se, miten Liettua kykenee ratkaisemaan EU:n ja jäsenvaltioiden tuella poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset ongelmansa, jotka liittyvät suunnitelmataloudesta markkinatalouteen siirtymiseen. ETSK suosittelee, että asianosaiset keskittyvät ratkaisemaan tällaisia ongelmia.

Bryssel, 18. syyskuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Tavoite asetettiin vuonna 2000, ja se piti saavuttaa vuonna 2001. Näin ei ole tapahtunut, ja siksi aihe oli avainkysymyksenä Moskovassa 20.3.2002 pidetyssä ministereiden kokouksessa.

(2) Euroopan unionin ja Venäjän, Ukrainan ja Valko-Venäjän väliset suhteet, EYVL C 102, 24.4.1995; Euroopan unionin ja Itämeren rannikkovaltioiden väliset suhteet, EYVL C 73, 9.3.1998; Pohjoinen ulottuvuus: EU:n ulkoisen ja rajatylittävän politiikan pohjoista ulottuvuutta koskeva toimintaohjelma vuosiksi 2000-2003, EYVL C 139, 11.5.2001; EU:n ja Venäjän välinen strateginen kumppanuus: Mitkä ovat seuraavat virstanpylväät?, EYVL C 125, 27.5.2002.

(3) Latvia. Human Development Report 2000/2001. The public policy process in Latvia, Riga 2001.

(4) A5-0252/2001 (16. kesäkuuta 2001).

(5) CAPE 2001, Summary report, Eurochambres and SBRA, Bruxelles 2001.

(6) Metsänomistajilla on oma erityinen organisaationsa.

(7) Euroopan parlamentti toteaa, että EU-maiden yksittäiset yritykset suhtautuvat vihamielisesti ammattiyhdistyksiin ja työehtosopimuksiin, ja on pyytänyt komissiota tutkimaan asian perusteellisesti.

(8) Lausunnossaan 1480/2001 TSK painottaa erityisesti työmarkkinaosapuolten merkitystä.

(9) A5-0253/2001 (16. kesäkuuta 2001).

(10) CAPE 2001, Summary report, Eurochambres and SBRA, Bruxelles 2001.

(11) Programme of the Republic of Lithuania for increasing employment for 2001-2004. (Approved by Resolution No. 529 of 8 May 2001 of the Government of the Republic of Lithuania).