EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 18.11.2020 COM(2020) 745 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN KESKUSPANKILLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE







Kertomus varoitusmekanismista – vuosi 2021







(makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1176/2011 3 ja 4 artiklan mukainen kertomus) {SWD(2020) 275 final}



Tällä varoitusmekanismia koskevalla kertomuksella käynnistetään kymmenes vuotuinen makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely (MIP). Menettelyn tavoitteena on havaita, ehkäistä ja korjata epätasapainoja, jotka haittaavat jäsenvaltioiden talouksien tai EU:n talouden asianmukaista toimintaa ja saattavat vaarantaa talous- ja rahaliiton moitteettoman toiminnan, sekä ehdottaa tarkoituksenmukaisia vastatoimia. Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely toteutetaan osana talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa. Näin pyritään varmistamaan johdonmukaisuus niiden analyysien ja suositusten kanssa, jotka ovat tulosta muiden talousvalvonnan välineiden käytöstä (asetuksen (EU) N:o 1176/2011 1 ja 2 artikla). Tämänvuotista talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa, makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely mukaan lukien, mukautetaan niin, että perustettu elpymis- ja palautumistukiväline voidaan ottaa huomioon. Syyskuun puolivälissä vuonna 2020 hyväksytyssä vuotuisessa kestävän kasvun strategiassa tarkasteltiin Euroopan taloudellista ja yhteiskunnallista tilannetta, asetettiin EU:lle laaja-alaisia ensisijaisia politiikkatavoitteita ja annettiin strategista ohjausta elpymis- ja palautumistukivälineen toteuttamista varten. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa esitetty analyysi pohjautuu talouspoliittisiin päätelmiin, jotka tehdään käyttäen valittuihin indikaattoreihin perustuvaa tulostaulua sekä useita lisäindikaattoreita, analysointivälineitä, arviointikehyksiä ja muita tietoja, kuten äskettäin julkaistua dataa ja ennusteita. Tämänvuotisessa kertomuksessa makrotalouden vakauteen ja makrotalouden epätasapainojen kehittymiseen kohdistuvien riskien ennakoivaa arviointia on vahvistettu. Kertomukseen sisältyy myös analyysi jäsenvaltioiden makrotalouden epätasapainojen vaikutuksista koko euroalueeseen. Tässä kertomuksessa nimetään jäsenvaltiot, joista olisi tehtävä perusteellinen tarkastelu sen arvioimiseksi, onko niissä politiikkatoimia edellyttäviä epätasapainoja (asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artikla). Komissio laatii asianomaisia jäsenvaltioita koskevat perusteelliset tarkastelut ottaen huomioon Euroopan parlamentin kanssa sekä neuvostossa ja euroryhmässä varoitusmekanismista käytävät keskustelut. Perusteelliset tarkastelut julkaistaan keväällä 2021, ja ne muodostavat perustan makrotalouden epätasapainojen olemassaoloa ja vakavuutta koskevalle komission arvioinnille ja politiikan puutteiden määrittämiselle. 1.Tiivistelmä Tämä varoitusmekanismia koskeva kertomus on laadittu covid-19-kriisin olosuhteissa. Koska covid-19-kriisin myötä talouden olosuhteissa on tapahtunut nopeasti huomattava muutos, kertomuksen talouspoliittisissa päätelmissä on vahvistettu ennakoivaa arviointia makrotalouden vakauteen ja makrotalouden epätasapainojen kehittymiseen kohdistuvista riskeistä. Tätä varten on tarpeen tarkastella muutakin kuin tulostaulun lopullista vuositason dataa, joka tänä vuonna kattaa vuoteen 2019 ulottuvan ajanjakson. Näin ollen tämän vuoden kertomuksessa hyödynnetään aiempiin vuosiin verrattuna enemmän ennusteita ja lyhyin aikavälein julkistettavaa dataa, jotta covid-19-kriisin mahdollisia vaikutuksia voidaan arvioida. Käynnissä olevaa talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa mukautetaan tilapäisesti, jotta voidaan varmistaa, että elpymis- ja palautumistukivälinettä toteutetaan johdonmukaisesti ja tuloksellisesti. Tämä mukautus vaikuttaa myös makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn toteuttamiseen. Syyskuun puolivälissä hyväksytyllä vuotuisella kestävän kasvun strategialla 2021 käynnistettiin tämänvuotinen talouspolitiikan eurooppalainen ohjausjakso ja annettiin strategista ohjausta elpymis- ja palautumistukivälineen toteuttamista varten. Elpymis- ja palautumistukiväline edellyttää, että kukin jäsenvaltio laatii uudistuksia ja investointeja sisältävän elpymis- ja palautumissuunnitelman. Niissä on otettava huomioon keskeiset talouden haasteet, ja niiden on vastattava EU:n painopisteitä. Niissä on otettava huomioon myös maakohtaiset suositukset, joita jäsenvaltioille on annettu viime vuosina ja erityisesti vuosien 2019 ja 2020 talouspolitiikan ohjausjaksojen yhteydessä. Elpymis- ja palautumistukiväline tarjoaa näin ollen jäsenvaltioille mahdollisuuden toteuttaa makrotalouden epätasapainoa koskevaan menettelyyn liittyvien suositusten mukaisia uudistuksia ja investointeja, joilla puututaan olemassa olevien makrotalouden epätasapainojen taustalla oleviin pitkäaikaisiin rakenteellisiin syihin. Olemassa olevia makrotalouden epätasapainoja koskeviin politiikkatoimiin ei syksyllä 2020 kohdisteta erityisseurantaa, vaan se toteutetaan elpymis- ja palautumissuunnitelmien arvioinnin yhteydessä. Seuraavat perusteelliset tarkastelut julkaistaan keväällä 2021 yhdessä vakaus- ja lähentymisohjelmien arvioinnin kanssa, ja niissä tarkastellaan huolellisesti jo havaittujen epätasapainojen vakavuutta ja kehittymistä sekä tutkitaan, onko vaarana, että syntyy uusia epätasapainoja. Suurin osa makrotalouden epätasapainoista oli suotuisien makrotalouden olosuhteiden vallitessa korjaustoimien kohteena covid-19-kriisin puhkeamiseen asti. Virtojen epätasapainoja, kuten liiallisia vaihtotaseen alijäämiä tai luotonannon voimakasta kasvua, korjasi vuoden 2008 finanssikriisiä seuranneina vuosina laaja yksityisen sektorin velkavivun purkaminen. Vuonna 2013 alkanut talouskasvu on tukenut myöhemmin alkanutta ja hitaammin edistynyttä varantojen epätasapainojen korjaamista, sillä yksityinen, julkinen ja ulkomainen velka on supistunut suhteessa BKT:hen ja pankkien taseet ovat vahvistuneet. Samaan aikaan talouskasvu on viime vuosina aiheuttanut joitakin ylikuumenemisriskejä, jotka liittyvät pääasiassa asuntojen hintojen ja kustannuskilpailukyvyn kehitykseen, erityisesti maissa, joissa talouskasvu on ollut voimakasta. Covid-19-kriisi pahentaa joitakin olemassa olevia makrotalouden epätasapainoja, ja voi syntyä uusia riskejä. Julkinen ja yksityinen velka kasvaa suhteessa BKT:hen. Jatkossa yksityisen sektorin velan takaisinmaksumahdollisuudet saattavat vaikeutua talouden vaimean toimeliaisuuden, konkurssien ja työmarkkinoiden heikkouden vuoksi. Tällainen velkaongelma vaikuttaisi pankkien taseisiin ja heikentäisi entisestään niiden kannattavuutta. Samaan aikaan on odotettavissa, että lähimenneisyydessä tyypillinen liian voimakas työvoimakustannusten ja asuntojen hintojen nousu hiipuu, mutta ongelmia voi syntyä, jos sopeutuksen seurauksena korjausliike alaspäin on liiallinen, erityisesti kun on kyse asuntojen hinnoista jäsenvaltioissa, joissa kotitalouksien velka on jo ennestään suuri. Kertomuksessa esitetyn horisontaalisen analyysin perusteella voidaan tehdä muun muassa seuraavat päätelmät: ·Useimmissa EU-maissa covid-19-kriisistä seuraavat vaihtotaseen muutokset eivät todennäköisesti ole suuria. Vaihtotaseen alijäämä on useimmissa maissa edelleen maltillinen. Joitakin suuria vaihtotaseen ylijäämiä on edelleen, vaikkakin ne ovat supistuneet viime vuosina. Vaihtotaseiden ennustetaan muuttuvan covid-19-kriisin seurauksena suhteellisen vähän. Tämä poikkeaa jyrkästi kehityksestä maailmanlaajuisen finanssikriisin aikana. Silloin EU-maiden alijäämät olivat huomattavat, ja kriisi laukaisi niiden purkamisen. Vakaisiin vaihtotaselukuihin kätkeytyy kuitenkin suuria muutoksia eri sektoreiden osuudessa ulkoiseen rahoitusasemaan, sillä yksityisen sektorin nettoluotonantoaseman voimakas vahvistuminen kompensoituu valtioiden nettoluotonantoaseman huomattavalla heikkenemisellä niiden pyrkiessä lieventämään kriisin vaikutuksia. ·Viime vuosina on nähty useimpien jäsenvaltioiden ulkomaisen nettovarallisuusaseman paranevan, mutta tämän odotetaan päättyvän. Vaikka joissakin jäsenvaltioissa on edelleen suuri määrä ulkoisia epätasapainoja, vuonna 2019 ulkomainen nettovarallisuusasema parani edelleen useimmissa EU-maissa, mikä johtui siitä, että vaihtotaseet ylittivät ulkomaista nettovarallisuusasemaa vakauttavan tason, nimellinen BKT kasvoi ja positiiviset arvostusvaikutukset olivat joissakin tapauksissa suuret. Jatkossa ulkomaisen nettovarallisuusaseman ei odoteta paranevan suhteessa BKT:hen, koska BKT supistuu voimakkaasti vuonna 2020 ja vaihtotaseet pysyvät suhteellisen vakaina. ·Joissakin euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa ulkoiseen rahoitukseen kohdistui covid-19-kriisin puhjettua jännitteitä. Joidenkin euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden pääomanliikkeisiin ja valuuttakursseihin kohdistui lisääntyneen riskinvälttelyn vuoksi paineita jonkin aikaa maaliskuun lopulla ja huhtikuussa. Tällaiset paineet ovat sittemmin lieventyneet rahoitusmarkkinoiden tulosten parantuessa. ·Covid-19-kriisin vaikutus työmarkkinoihin on tähän mennessä ollut taantuman laajuuteen nähden suhteellisen lievä, mikä on myös politiikkatoimenpiteiden, kuten työajan lyhentämisjärjestelyjen, ansiota. Työttömyyden odotetaan kuitenkin lisääntyvän. Työmarkkinat paranivat kaikkialla EU:ssa vuosien ajan, mutta kriisi päätti tämän kehityksen. Tähän mennessä lähinnä keskimääräiset työtunnit työntekijää kohti ovat vähentyneet, kun taas työttömien määrä on kasvanut vain vähän. Tämä monille EU:n talouksille vuonna 2020 ominainen työvoiman hamstrausilmiö, jossa yritykset pitävät kiinni työntekijöistään, johtuu suurelta osin valtion tukemista aloitteista työpaikkojen säilyttämiseksi, erityisesti tilapäisistä työajan lyhentämisjärjestelyistä. Työttömyyden odotetaan kuitenkin kasvavan pienellä viiveellä, kuten taantumien jälkeen on tyypillistä. Erityisesti on vaarana, että aloilla, joihin pandemia vaikuttaa voimakkaasti, menetetään runsaasti työpaikkoja, riippuen sekä siitä, kuinka pitkäaikaisiksi nämä vaikutukset osoittautuvat, että siitä, miten vahvoja politiikkatoimet ovat. ·Yksikkötyökustannukset ovat palkkojen nousun ja tuottavuuden heikon kasvun vuoksi kasvaneet useissa EU-maissa viime vuosina, mutta kriisin myötä niiden odotetaan jatkossa maltillistuvan vuonna 2020 koetun voimakkaan nousun jälkeen. Useissa Keski- ja Itä-Euroopan sekä Baltian maissa yksikkötyökustannukset ovat viime vuosina kasvaneet voimakkaasti, kun talouskasvu on ollut vahvaa. Tuotannon vähenemisestä ja työpaikkojen säilymisestä johtuvan työn tuottavuuden heikkenemisen arvioidaan kiihdyttävän yksikkötyökustannusten kasvua vuonna 2020 siitä huolimatta, että palkkojen kasvu hidastuu huomattavasti. Vuonna 2021 kokonaistuottavuuden odotetaan jälleen kohenevan, kun talouden toimeliaisuus ennustetusti vähitellen elpyy, mikä osittain kompensoisi vuonna 2020 tapahtuvan yksikkötyökustannusten nousun. ·Yritysten velan odotetaan vuonna 2020 kasvavan huomattavasti kautta linjan erityisesti likviditeettitarpeiden vuoksi. Lainanotto käyttöpääoman rahoittamiseksi on lisääntynyt covid-19-pandemian seurauksena, ja finanssialan ulkopuolisten yritysten luototus on lisääntynyt useimmissa maissa. Luottotakuut ovat auttaneet yrityksiä ottamaan lainaa toimintansa tueksi ja myös vahvistamaan likviditeettiasemaansa. Myös velan takaisinmaksun lykkääminen on myötävaikuttanut velan kasvuun. Kun velka kasvaa ja BKT supistuu vuonna 2020 merkittävästi, velan BKT-suhteiden odotetaan kasvavan voimakkaasti erityisesti lyhyellä aikavälillä. Jatkossa velkasuhteiden kehitys todennäköisesti paranee elpymisen myötä, mutta velanhoito voi olla haastavaa, erityisesti aloilla, joihin pandemia vaikuttaa pidempään. Tämä vaikuttaisi myös luotonantajien taseisiin. ·Kotitalouksien velkakehitys vaikuttaa suhteellisen maltilliselta. Ennen covid-19-kriisiä kotitalouksien luotonotto alkoi useissa maissa jälleen kiihtyä vuosia jatkuneen velkavivun purkamisen tai maltillisen velkakehityksen jälkeen. Kotitalouksien velkakannan kasvu näyttää vuonna 2020 hidastuvan jonkin verran. Näin tapahtuu huolimatta velanmaksun lykkäämisestä, joka on helpottanut velkaantuneiden kotitalouksien likviditeettipaineita ja hidastanut takaisinmaksutahtia. Kotitalouksien velkasuhde kasvaa mekaanisesti vuonna 2020 BKT:n supistuessa. Samaan aikaan kotitalouksien säästöt ovat kasvaneet kulutuksen jyrkän vähenemisen myötä. Kotitalouksien velan takaisinmaksunäkymiä heikentää työmarkkinoiden heikkeneminen.

·Asuntojen hintojen nousu pysyi vahvana vuonna 2020 ja kiihtyi joissakin maissa, mutta hintojen maltillistuminen ja mahdollinen aleneminen näyttää todennäköiseltä. Vuonna 2019 asuntojen hinnat nousivat edelleen nopeasti, myös monissa sellaisissa maissa, joissa oli merkkejä yliarvostusriskeistä. Kriisin vaikutus työllisyysnäkymiin ja kotitalouksien tuloihin näkyy yleensä asuntojen hintakehityksen maltillistumisena. Viimeisimmän neljännesvuosidatan perusteella asuntomarkkinat ovat jo rauhoittuneet yli puolessa EU-maista. Asuntojen hintojen kasvuennusteet viittaavat siihen, että useimmissa jäsenvaltioissa hinnat korjaantuvat vuosina 2020–2021 alaspäin. ·Julkinen velka on viime vuosina ollut laskusuunnassa nimellisen BKT:n vahvan kasvun tukemana. Nyt julkinen velka kasvaa nopeasti kaikissa jäsenvaltioissa ja erityisesti niissä, joissa covid-19-kriisin vaikutukset ovat olleet vakavimpia. Viime vuosina julkinen velka on edelleen vähentynyt useimmissa jäsenvaltioissa, mutta muutamissa voimakkaasti velkaantuneissa maissa vähentymistä ei ole tapahtunut tai se on ollut rajallista. Kriisin aikana hallitukset kaikkialla EU:ssa ovat antaneet automaattisten vakauttajien toimia ja tarjonneet suoraa finanssipoliittista ja maksuvalmiustukea lieventääkseen terveyskriisin ja yksityisen sektorin menojen supistumisen vaikutusta. Julkisen talouden velkasuhde kasvaa enemmän siellä, missä velka oli jo ennen kriisiä suurin, mikä johtuu myös siitä, että kyseisissä maissa taantuma on ollut syvempi. Rahapolitiikan poikkeuksellinen keventäminen ja lukuisat EU:n ja euroalueen tason aloitteet ovat pitäneet rahoituskustannukset historiallisen alhaisina ja tukeneet luottamusta. Vaikka jotkin maat ovat hyödyntäneet sijoittajien runsasta likviditeettiä ja kysyntää pidentääkseen valtionvelkansa maturiteetteja, julkisen velan rakenne saattaa lisätä joidenkin maiden riskejä, mikä johtuu erityisesti lyhyistä maturiteeteista ja ulkomaan valuutan määräisen velan suuresta osuudesta. ·Pankkialan olosuhteet ovat parantuneet viime vuosina, mutta covid-19-sokki saattaa koetella EU:n pankkisektorin häiriönsietokykyä. Pankkialan olosuhteet ovat parantuneet huomattavasti maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeen, ja vakavaraisuussuhdeluvut ja likviditeettipuskurit ovat vahvempia kuin kymmenen vuotta sitten. Alan haasteena ovat kuitenkin edelleen alhainen kannattavuus alhaisen korkotason ympäristössä ja joissakin maissa edelleen suhteellisen suuri järjestämättömien lainojen määrä. Keskuspankkien tarjoama runsas likviditeetti on covid-19-epidemian puhjettua auttanut välttämään luottolaman, ja myös osingonmaksun keskeyttäminen ja sääntelyn tilapäinen helpottaminen antavat pankeille lisää liikkumavaraa. Kriisin odotetaan heikentävän omaisuuserien laatua ja kannattavuusnäkymiä. Yritysten ja kotitalouksien lisääntyvät velan takaisinmaksuvaikeudet voivat jatkossa johtaa järjestämättömiin lainoihin, erityisesti sitten, kun velanmaksulle annettu lykkäys on päättynyt. Asuntojen hintojen korjautuminen alaspäin voi vaikuttaa vakuuksien arvostukseen ja sitä kautta pankkien taseisiin. Covid-19-sokki pahentaa olemassa olevia epätasapainoja euroalueella, mikä korostaa tarvetta hyödyntää EU:n tukitoimenpiteitä parhaalla mahdollisella tavalla. Komission syksyn 2020 talousennusteen mukaan jäsenvaltioille, joiden talouteen covid-19-kriisi on vaikuttanut eniten pandemian vakavuuden vuoksi tai siksi, että ne ovat riippuvaisia erittäin vaikutusalttiista aloista, on ominaista suhteellisen suuri julkinen ja ulkomainen velka. Covid-19-kriisi näyttää siis voimistavan euroalueella vallitsevia kotimaisen ja ulkomaisen velkaantuneisuuden malleja. Useille maille, joihin covid-19-kriisi on vaikuttanut voimakkaasti, on lähimenneisyydessä ollut luonteenomaista aneeminen potentiaalinen kasvu. Näin ollen pandemia voi myös pahentaa taloudellisia eroja. Samaan aikaan koko euroalueen kauppataseen arvioidaan pysyvän ylijäämäisenä maailmantalouden kysynnän huomattavasta pienenemisestä huolimatta, mikä korostaa sitä, että euroalueen kotimaista kysyntää voitaisiin aggregaattitasolla edelleen lisätä elpymisen edistämiseksi ja samalla tukea EKP:n pyrkimyksiä saavuttaa inflaatiotavoite. Koska velkaantuneisuus kasvaa kaikissa jäsenvaltioissa, euroalueen ja EU:n tasolla käyttöön otettu elpymis- ja palautumistukiväline ja muut rahoitustukivälineet, kuten SURE ja REACT-EU, ja joustavuuden lisääminen jäljellä olevien EU:n varojen käytössä voivat auttaa jäsenvaltioita luomaan edellytykset kestävälle elpymiselle ja samalla vahvistaa palautumiskykyä. Jatkossa on tärkeää, että kaikkialla euroalueella yhdistetään tukitoimia, uudistuksia ja investointeja siten, että ne korjaavat makrotalouden epätasapainoja erityisesti siellä, missä ne ovat liiallisia. Kaiken kaikkiaan riskit näyttävät olevan covid-19-kriisin myötä kasvussa maissa, joissa on jo havaittu (liiallisia) epätasapainoja. Jossain määrin covid-19-kriisi on monissa jäsenvaltioissa takaisku epätasapainojen asteittaiselle vähentymiselle, joka on lähinnä talouskasvun ansiosta ollut käynnissä vuodesta vuoden 2013. Samaan aikaan voimakkaaseen asuntojen hintojen ja yksikkötyökustannusten nousuun liittyvät, jo aiemmin olemassa olleet ylikuumenemispaineet näyttävät nyt olevan pienempi riski keskipitkällä aikavälillä, ja ne voivat jopa korjaantua alaspäin. Vaikka pääomavirtoihin ja valuuttakursseihin vuonna 2020 kohdistuneet paineet ovat toistaiseksi osoittautuneet lyhytaikaisiksi, vaarana on, että markkinoiden mieliala saattaa pysyä häilyvänä. Näin ollen valvonnassa on keskityttävä maihin, joissa riskit näyttävät olevan kasvussa. Enimmäkseen kyse on samoista maista, joissa on jo havaittu epätasapainoja. Lisäksi kehitystä on seurattava tiiviisti niissä jäsenvaltioissa, muutamat euroalueen ulkopuoliset taloudet mukaan lukien, joissa ulkoiseen kestävyyteen liittyvät ongelmat ovat ilmenneet keväällä markkinapaineina, ja niissä jäsenvaltioissa, joissa velkataso on erittäin korkea. Yksityisen ja julkisen velan kasvu suhteessa BKT:hen vuonna 2020 edellyttää huolellista seurantaa, mutta se ei tässä vaiheessa edellytä uusia perusteellisia tarkasteluja. Makrotalouden epätasapainoihin kohdistuvat riskit, erityisesti ne, jotka liittyvät velan kasvuun suhteessa BKT:hen, pahenevat erityisesti maissa, joissa on jo havaittu epätasapainoja tai liiallisia epätasapainoja. Velkasuhteen huomattava kasvu vuonna 2020 liittyy suurelta osin velkasuhteen nimittäjää heikentävän väliaikaisen mutta laajan taantuman mekaanisiin vaikutuksiin. Tämä julkisen velan ja yritysten velan lisääntyminen on osa sopeutumista mittavaan kertaluonteiseen covid-19-sokkiin ja tulosta harkituista väliaikaisista politiikkatoimista (jotka liittyvät myös pankkitakausten ja velan takaisinmaksun lykkäämisen kaltaisiin toimenpiteisiin), joilla on pyritty lieventämään kriisin vaikutuksia ja estämään jatkossa pandemian vieläkin suuremmat vaikutukset talouden toimeliaisuuteen, tuloihin ja makrotalouden vakauteen. Taantuman syvenemisen ja pitkittymisen estäminen on välttämätöntä tulevien velkanäkymien parantamiseksi, vaikka se merkitsisi väliaikaista velan kasvua. Perusteelliset tarkastelut laaditaan jäsenvaltioista, joissa on jo havaittu epätasapainoja tai liiallisia epätasapainoja. Varovaisuuteen perustuvan vakiintuneen käytännön mukaisesti perusteelliset tarkastelut laaditaan sen arvioimiseksi, ovatko olemassa olevat epätasapainot purkautumassa, jatkumassa vai pahenemassa, ja niissä otetaan asianmukaisesti huomioon toteutetut korjaavat politiikkatoimet. Näin ollen perusteellinen tarkastelu tehdään niistä 12 jäsenvaltiosta, joissa havaittiin epätasapainoja ja liiallisia epätasapainoja helmikuussa 2020 tehdyissä perusteellisissa tarkasteluissa. Epätasapainoja on havaittu yhdeksässä jäsenvaltiossa (Alankomaat, Espanja, Irlanti, Kroatia, Portugali, Ranska, Romania, Ruotsi ja Saksa) ja liiallisia epätasapainoja Italiassa, Kreikassa ja Kyproksessa. Tässä varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa tuodaan esiin mahdollisesti riskialttiita kehityskulkuja joissakin sellaisissa jäsenvaltioissa, joista ei laadita perusteellisia tarkasteluja. Covid-19-pandemian seurauksena joissakin euroalueen ulkopuolisissa maissa on esiintynyt ulkoiseen rahoitukseen liittyviä riskejä. Unkarin tapauksessa näyttää siltä, että valtion lainanoton ja ulkoisen rahoituksen välistä vuorovaikutusta on seurattava. Julkinen velka rahoitetaan osittain ulkomaan valuutassa, mikä kuvastaa talouden avointa luonnetta ja sitä, että osa julkisen ja yksityisen sektorin tuloista on valuuttamääräisiä. Julkisen velan maturiteetit ovat kuitenkin hyvin lyhyitä, ja merkittävä osa siitä on kotimaisen pankkisektorin hallussa, kun taas valuuttavarannot olivat vuoden 2020 alussa lähellä varovaisuuden edellyttämää vähimmäistasoa. Vaikka markkinapaineet ovat vähentyneet kevään jälkeen eikä tällä hetkellä ole vahvoja viitteitä epätasapainoriskeistä, tällaisia riskejä voi ilmetä uudelleen tulevaisuudessa, minkä vuoksi niitä on seurattava tarkasti. Myös velkasuhteen kasvun vaikutuksia on seurattava joissakin sellaisissa jäsenvaltioissa, joita ei tällä hetkellä valvota makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn puitteissa. Belgiassa sekä yksityisen että julkisen velan odotetaan kasvavan edelleen yli makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn kynnysarvojen. Luxemburg, Suomi ja Tanska ovat jäsenvaltiot, joissa yksityisen velan ennustetaan kasvavan ja ylittävän kynnysarvon. Itävallassa ja Sloveniassa julkisen velan odotetaan kasvavan edelleen, yli 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen. On hyvin epävarmaa, missä määrin kyseinen kehitys aiheuttaa lisäriskejä makrotalouden vakaudelle, erityisesti kun on otettava huomioon myös keskipitkän ja pitkän aikavälin kasvunäkymät ja se, miten covid-19-kriisi vaikuttaa niihin. Vaikka velkasuhteiden ennustettu kasvu edellyttää huolellista seurantaa, tässä vaiheessa ei ole tarpeen lisätä jäsenvaltioita, joista tehdään perusteellinen tarkastelu. 2. Muuttuvat talousnäkymät: vaikutukset euroalueen makrotalouden epätasapainoihin Covid-19-pandemia on ollut aivan omanlaisensa isku taloudelle. Pandemian seurauksena on maaliskuusta 2020 alkaen toteutettu taudin leviämisen rajoittamiseksi toimenpiteitä, joita on toukokuusta alkaen asteittain lievennetty useimmissa jäsenvaltioissa. Toteutetut toimenpiteet ovat olleet pitkälti oikeassa suhteessa terveysuhkan vakavuuteen, mutta maiden välillä on ollut merkittäviä eroja. Covid-19-pandemian aiheuttamaa kulutuskysyntään vaikuttavaa mittavaa häiriötä ovat pahentaneet sulkutoimien aikaiset toimitusrajoitukset. Kulutuksen kasvu on edelleen vaimeaa pandemiaa edeltäviin trendeihin verrattuna, erityisesti palvelutoiminnassa, jossa ihmisten kohtaamista on vaikeampi välttää. Investointeja haittaa edelleen merkittävä epävarmuus. Tulojen ja työllisyyden kasvun hidastuminen sekä vientimarkkinoiden vaimea kehitys jarruttavat edelleen kysyntää. Joidenkin arvoketjujen häiriöt ja toimenpiteet etäisyyden pitämiseksi työpaikalla vaikuttavat edelleen tarjontaan ja heikentävät tuottavuutta. EU:ssa ja muualla maailmassa ollaan tällä hetkellä keskellä pandemian uutta aaltoa, jonka vakavuuteen ja kestoon liittyy suurta epävarmuutta. Kaiken kaikkiaan BKT supistuu vuonna 2020 komission syksyn 2020 talousennusteen mukaan euroalueella 7,8 prosenttia ja koko EU:ssa 7,4 prosenttia. Vuonna 2021 odotettavissa olevasta elpymisestä huolimatta BKT:n ennustetaan jäävän alle kriisiä edeltäneen vuoden 2019 tason (kuvio 1). Poikkeukselliset politiikkatoimet ovat auttaneet vaimentamaan covid-19-kriisin taloudellisia vaikutuksia. Kaikkialla EU:ssa ja suurimmassa osassa muuta maailmaa on toteutettu valtava määrä politiikkatoimia, joilla pyritään estämään tulojen romahtaminen rajoitustoimien seurauksena ja vähentämään mittavaa työpaikkojen häviämistä ja yritysten konkursseja. Hallitukset ovat tarjonneet finanssipoliittista tukea työajan lyhentämisjärjestelyjen kautta ja vahvistaneet työttömien toimeentulon tukemista. On säädetty veronmaksun ja lainojen takaisinmaksun lykkäämisestä. Pankkilainoille on annettu takauksia, joiden tarkoituksena on ollut estää luotonsaannin kiristyminen. EKP on toteuttanut rahoitusjärjestelmän vakauden ja rahoitusmarkkinoiden moitteettoman toiminnan säilyttämiseksi monenlaisia tukitoimia, joihin kuuluvat pankkien likviditeetin lisääminen, vakuuksia koskevien vaatimusten keventäminen sekä julkisen ja yksityisen sektorin omaisuuserien huomattavat lisäostot omaisuuserien osto-ohjelman (APP) ja pandemiaan liittyvän arvopaperien osto-ohjelman (PEPP) puitteissa. Yhteinen valvontamekanismi (YVM) on lieventänyt pankkeja koskevia sääntelyvaatimuksia suhdanteita tasaavalla tavalla. Euroopan vakausmekanismi (EVM) on asettanut kaikkien euroalueen jäsenvaltioiden saataville pandemiakriisituen, joka pohjautuu sen laajennettuihin ehtoihin perustuvaan luottoon (ECCL). EU ja sen jäsenvaltiot ovat perustaneet turvaverkot työntekijöille, yrityksille ja valtioille: hätätilasta aiheutuvien työttömyysriskien lieventämisen tilapäisen tukivälineen (SURE), Euroopan investointipankin yleiseurooppalaisen takuurahaston ja Euroopan vakausmekanismin pandemiakriisin tukitoimen. Komissio on ehdottanut uusia elpymistä edistäviä välineitä (Next Generation EU), kuten mittavaa elpymis- ja palautumistukivälinettä. Eurooppa-neuvosto hyväksyi välineet heinäkuussa. Elpymis- ja palautumistukivälineestä on tarjolla avustuksia ja lainoja, joilla edistetään uudistuksia ja investointeja kasvupotentiaalin lisäämiseksi, taloudellisen ja sosiaalisen palautumiskyvyn vahvistamiseksi sekä vihreän siirtymän ja digitaalisen muutoksen helpottamiseksi tätä koskevien unionin tavoitteiden mukaisesti. Lisäksi on toteutettu muita toimenpiteitä, muun muassa nopeutettu ja joustavoitettu jäljellä olevien EU:n varojen käyttöä, otettu käyttöön tilapäiset valtiontukipuitteet ja aktivoitu vakaus- ja kasvusopimuksen yleinen poikkeuslauseke.



Kuvio 1: BKT kiinteinä hintoina verrattuna kriisiä edeltäneeseen tasoon Kuvio 2: Talouden ilmapiiri ja osakemarkkinaindeksi 2013–2020 Lähde: Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste Lähde: Euroopan komissio ja EKP, tuottajana DataStream Rahoitusmarkkinoiden ensireaktiot covid-19-epidemiaan olivat voimakkaita. Rahoitusmarkkinat odottivat suurta taantumaa pian covid-19-kriisin puhjettua. Osakemarkkinat romahtivat, kun yritysten voittoihin kohdistuvia odotuksia tarkistettiin. Joukkolainamarkkinoiden arvostuksissa näkyi siirtyminen turvallisiksi katsottuihin sijoituskohteisiin. Sijoittajien riskialttiina pitämien valtion joukkolainojen riskipreemiot nousivat, ja yritysten joukkolainojen korkoerot kasvoivat erityisesti matalan luottoluokituksen segmenteissä. Valuuttakurssien kehitykseen vaikuttivat kehittyviin markkinoihin kohdistuvat paineet pääomien virratessa ulos ja öljyn ja raaka-aineiden hintojen merkittävä korjautuminen alaspäin. Jonkinasteista heikkenemispainetta kohdistui myös eräiden euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden valuuttoihin. Jännitteitä havaittiin myös erityisesti joidenkin sellaisten euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden valuutoissa ja joukkolainojen tuotoissa, jotka ovat ottaneet käyttöön joustavia valuuttakurssijärjestelmiä pääomavirtojen volatiliteetin lisääntyessä. Rahoitusmarkkinatilanne on parantunut merkittävästi viranomaisten tukitoimenpiteiden seurauksena reaalitalouden näkymistä riippumatta. Osake- ja joukkolainamarkkinat ovat elpyneet riskipreemioiden pienentyessä. Valuuttakurssimarkkinat ovat rauhoittuneet, samoin raaka-ainemarkkinat. Covid-19-pandemiasta aiheutuneet kumuloituneet tappiot ovat pienentyneet huomattavasti, ja markkinoiden volatiliteetti on pysynyt kurissa. Koska viranomaiset ovat toteuttaneet mittavia, oikea-aikaisia ja uskottavia toimia, rahoitusmarkkinat näyttävät irrottautuneen reaalitalouden näkymistä, joihin liittyy edelleen merkittäviä heikkenemisriskejä ( Kuvio 2 ). Talousnäkymiä heikentää suuri epävarmuus, joka liittyy pandemian kehittymiseen sekä vastatoimiin ja talouden toimijoiden käyttäytymismuutoksiin. Kevään 2020 taantuman vaikutukset työllisyyteen, konkursseihin ja pankkien taseisiin eivät ole vielä täysin selvillä. Käynnissä oleva pandemian toinen aalto vaikuttaa kasvunäkymiin, kun uusia rajoittamistoimenpiteitä otetaan käyttöön. Niiden odotetaan heikentävän talouden toimeliaisuutta ja ilmapiiriä lyhyellä aikavälillä, millä on kielteisiä vaikutuksia kulutukseen ja investointeihin, vaikkakin vähäisemmässä määrin kuin keväällä, koska lähestymistapa on tähän asti ollut kohdennetumpi. Näin ollen EU:n BKT:n kasvu näyttää pysähtyvän vuoden 2020 viimeisellä neljänneksellä vuoden kolmannella neljänneksellä tapahtuneen voimakkaan elpymisen jälkeen. Lisäksi kauppa- ja geopoliittisia jännitteitä saattaa syntyä uudelleen. Rahoitusmarkkinat ovat tähän mennessä pitäneet kasvua tukevaa finanssi- ja rahapolitiikan viritystä uskottavana, ja ennenaikainen luopuminen politiikkatoimista olisi riski. Riskien uudelleenarviointia ja mahdollisia uusia rahoitusmarkkinoiden stressitilanteita ei voida sulkea pois etenkään maissa, joissa yhdistyvät suuri velkaantuneisuus, heikko ulkoinen rahoitusasema ja suuret rahoitustarpeet, joita ei voida kokonaan rahoittaa kotimaasta. Toisaalta pandemian nopeampi hillitseminen ja kunnianhimoisten koordinoitujen toimien toteuttaminen EU:ssa voisivat mahdollistaa nopeamman elpymisen. Tämänhetkinen talouskehitys vaikuttaa makrotalouden epätasapainoihin. Julkinen ja yksityinen velka kasvaa suhteessa BKT:hen useimmissa jäsenvaltioissa. Tämä on sekä mekaaninen seuraus taantumasta, joka pienentää velkasuhteen nimittäjää, että tulosta julkisen sektorin ja yritysten lisääntyneestä lainanotosta covid-19-kriisin vaikutusten lieventämiseksi. Viime kädessä julkisen ja yksityisen sektorin velkanäkymien heikentyminen on riski, joka voi vaikuttaa rahoitussektorin taseisiin, joihin covid-19-sokki vaikuttanee myös suoraan kannattavuuden heikkenemisenä. Samaan aikaan on todennäköistä, että useissa jäsenvaltioissa havaittu kustannus- ja hintakilpailukyvyn heikkenemistrendi kääntyy ja asuntojen hintojen voimakas nousu pysähtyy. Tämä herättää kuitenkin kysymyksiä siitä, miten näiden trendien mahdollinen kääntyminen vaikuttaa. Erityisesti työtulojen heikko tai negatiivinen kehitys voi johtaa kotitalouksien takaisinmaksukyvyn heikkenemiseen, kun taas asuntojen hintojen korjautuminen alaspäin – varsinkin jos se tapahtuu hallitsemattomasti ja maissa, jossa kotitalouksien velka on suuri – voi vaikuttaa pankkien taseisiin alentamalla vakuuksien arvoa.

Lähde: Eurostat, Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste ja hallitusten covid-19-toimien tiukkuutta seuraava Oxfordin yliopiston COVID-19 Government Response Tracker Lähde: AMECO-tietokanta ja Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste Huom. Määritelmän mukaan BKT:n ja kotimaisen kysynnän erotuksen pitäisi olla yhtä kuin kauppatase. Data ei kuitenkaan ole aivan yhdenmukaista euroalueen sisäiseen raportointiin liittyvän epäsymmetrian vuoksi. Covid-19-sokki näyttää pahentavan olemassa olevia epätasapainoja euroalueella. Vaikka velkataso ei näytä olleen tekijä, joka olisi merkittävästi pahentanut pandemiasta seurannutta taantumaa, suurimmalle osalle maista, joita pandemia on koetellut pahiten ja jotka ovat joutuneet määräämään rajoittamistoimenpiteitä, on ominaista suhteellisen suuri julkinen tai yksityinen velka ( Kuvio 3 ). Tämä merkitsee sitä, että velkasuhde on suhteellisen voimakkaan taantuman vuoksi kasvussa erityisesti maissa, joissa velkakanta oli jo ennestään suhteellisen suuri. Joillekin pandemiasta eniten kärsineille nettovelallismaille on myös ominaista suhteellisen suuri matkailutulojen osuus (esim. Espanja, Kreikka, Kypros ja Portugali). Covid-19-kriisi vaikuttaa erityisesti matkailutuloihin, mikä heijastuu myös näiden maiden ulkoiseen tasapainoon. Tiivistettynä näyttää siis siltä, että covid-19-kriisi voimistaa olemassa olevia taloudellisia eroja ja kotimaisen ja ulkomaisen velkaantumisen malleja euroalueella. Koska kokonaiskysyntä on huomattavasti pienentynyt, euroalueen kauppataseen ylijäämän asteittaisen supistumisen arvioidaan päättyvän. Euroalueen kauppataseen ylijäämä on supistunut vuodesta 2017, ja sen arvioidaan pysyvän pitkälti vakaana vuosina 2020 ja 2021. BKT:n supistumisen vuonna 2020 ja sen elpymisen vuonna 2021 odotetaan vastaavan pitkälti kotimaisen kysynnän kehitystä. Samoin euroalueen tuonnin kehityksen ennakoidaan pitkälti vastaavan viennin kehitystä. Sen vuoksi euroalueen kauppataseen ylijäämän ei odoteta enää supistuvan, kun otetaan huomioon, että tuotantokuilun ennustetaan heikkenevän vuonna 2020 enemmän kuin finanssikriisin jälkeen vuonna 2009. Samanaikaisesti pohjainflaation odotetaan pysyvän vaimeana ( Kuvio 4 ). Kuvio 5: Euroalueen vaihtotaseen kehitys: erittely maittain Kuvio 6: Euroalueen nettoluotonanto/-luotonotto Lähde: Eurostatin maksutaseluvut ja Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste. Huom. Euroalueen 19 jäsenvaltion vaihtotaseluvut vuosilta 2020 ja 2021 vastaavat Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteen mukautettua lukuja, joissa otetaan huomioon erot euroalueen kansallisten tilastoviranomaisten raportoinnissa (ks. alaviite 17). Lähde: AMECO-tietokanta, Eurostat, Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste. Huom. Euroalueen 19 jäsenvaltion koko taloutta koskevat luvut vuosilta 2020 ja 2021 vastaavat Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteen mukautettuja lukuja. Aiemmilta vuosilta euroalueen 19 jäsenvaltion koko taloutta koskevat luvut vastaavat Eurostatin maksutasedatan nettoluotonantoa/-ottoa. Kotitalouksien ja yrityssektorin data vuosilta 2020 ja 2021 on laskettu euroalueen 19 jäsenvaltion summana ilman Maltaa, josta ei ole saatavilla dataa. Kuvio 7: Nimelliset efektiiviset valuuttakurssit Lähde: EKP Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä on supistunut suhteessa BKT:hen vuodesta 2017, ja sen ennustetaan supistuvan edelleen vuonna 2020. Euroalueen vaihtotase kasvoi vuoteen 2017 asti velkavivun laajamittaisen purkamisen myötä, ja sen jälkeen se on supistunut. Vuonna 2019 euroalueen vaihtotaseen arvioidaan olevan 2,3 prosenttia suhteessa BKT:hen ( Kuvio 5 ). Vuosina 2017–2018 vaihtotaseen ylijäämän supistuminen oli yhteydessä lähinnä tavarakaupan taseen kehitykseen, joka kytkeytyi erityisesti kauppapolitiikan jännitteisiin ja energian hintojen nousuun, mutta vuonna 2019 supistuminen johtui suurelta osin palvelutaseesta. Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä oli vuonna 2019 joka tapauksessa nimellisin luvuin yhä maailman suurin. Myös suhdannekorjattuna se oli hieman suurempi kuin talouden perustekijöihin perustuva norminmukainen vaihtotase, jonka arvioidaan olevan 2 prosenttia suhteessa euroalueen BKT:hen. Jos politiikka säilyy muuttumattomana, euroalueen vaihtotaseen ylijäämä supistuu vuonna 2020 Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteen mukaan edelleen 1,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja kasvaa vuonna 2021 taas 1,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen eli pienemmäksi kuin norminmukaisen vaihtotaseen tämänhetkinen arvio. Euroalueen ylijäämän ennustettu supistuminen johtuu osittain energian hintojen alenemisesta. Alkuvuodesta 2020 alkanut euron huomattava vahvistuminen ( Kuvio 7 ) merkinnee jatkossa vaihtotaseen supistumista. Euroalueen vaihtotaseen ylijäämän maantieteellinen jakauma on pysynyt vakaana, ja suurimmat muutokset liittyvät siihen, mikä on talouden eri sektoreiden vaikutus. Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä johtuu edelleen pääasiassa suurista mutta tasaisesti pienenevistä ylijäämistä Alankomaissa ja Saksassa. Vuonna 2019 niiden yhteenlasketut ulkoiset taseet muodostivat 2,7 prosenttia euroalueen BKT:stä. Euroalueen vaihtotaseiden odotetaan pysyvän jossain määrin vakaina kaikissa maissa myös vuosina 2020 ja 2021 ( Kuvio 5 ). Vaihtotaseluvut ovat vakaita, mutta talouden eri sektoreiden nettoluotonantoasemissa tapahtuu merkittäviä muutoksia, sillä yksityisen sektorin nettoluotonantoaseman huomattava vahvistuminen kompensoituu lähes kokonaan julkisen sektorin nettoluotonantoaseman heikkenemisellä ( Kuvio 6 ). Tämä koko euroaluetta koskeva ilmiö on havaittavissa myös maiden sisällä. Kotitaloussektorin säästämisen huomattava kasvu vuonna 2020 liittyy suurelta osin sulkutoimenpiteisiin ja fyysistä läheisyyttä edellyttävien palvelujen kulutuksen vaimeaan kehitykseen, kuten myös epävarmuudesta johtuvaan varovaisuussäästämiseen. Yritysten nettoluotonantoaseman vahvistuminen johtuu toisaalta investointien vähenemisestä ja toisaalta varovaisuussäästämisen lisääntymisestä. Valtion tulojen pieneneminen ja finanssipoliittiset toimenpiteet, joilla lievennetään covid-19-pandemian vaikutusta tuloihin, merkitsevät julkisen sektorin nettoluotonantoaseman huomattavaa heikkenemistä. Samansuuntaista, joskin maltillisempaa, kehitystä ennustetaan myös vuodeksi 2021. Jatkossa makrotalouden kasvavien riskien torjuminen edellyttää EU:n tukitoimenpiteiden tuloksellista toteuttamista. ·Tämänhetkinen kriisi on pohjimmiltaan erilainen kuin vuoden 2008 finanssikriisi. Viimeksi mainittu johtui suurelta osin kestämättömien epätasapainojen purkautumisesta (rahoitusalan liiallinen velkavivun käyttö, asuntokuplat, suuret ja kasvavat ulkoiset alijäämät ja julkisen velan kasvu hyvinä aikoina), kun taas covid-19-kriisi on seurausta talouden häiriöistä, jotka johtuvat siitä, että hallitukset ovat asettaneet rajoituksia, ja siitä, että ihmisten käyttäytyminen on muuttunut terveyteen liittyvien huolenaiheiden vuoksi. Nämä häiriöt koetaan tilanteessa, jossa useimmat ulkoiset taseet ovat viimeaikaisten suotuisien talouden olosuhteiden ansiosta tasapainottuneet tai muuttuneet ylijäämäisiksi, rahoitusalan velkavivun vähentäminen on viime vuosina luonut vankkoja pääomapuskureita pankkialalle, yksityisen sektorin velkaantumisen vähentäminen on laskenut yksityisen velan suhteessa BKT:hen takaisin tasolle, joka alittaa selvästi ennen vuoden 2008 finanssikriisiä nähdyt huippulukemat, ja julkinen velka suhteessa BKT:hen on kääntynyt laskusuuntaan useimmissa euroalueen jäsenvaltioissa. ·Jatkossa velan takaisinmaksunäkymät riippuvat ratkaisevasti talouden elpymisen varmistamisesta ja talouden perustekijöiden vahvistamisesta, mikä edellyttää kasvua tukevaa politiikan viritystä vuonna 2021. Kestävä elpyminen on ratkaisevan tärkeää niin julkiselle sektorille, kun on kyse valtion tulojen kehityksestä, kuin rahoitussektorille ja rahoitussektorin ulkopuoliselle yrityssektorillekin, jossa takaisinmaksukyky riippuu kannattavuudesta, sekä myös kotitalouksille, joiden asuntovelkakestävyyden näkymät riippuvat työllisyys- ja tulokehityksestä. ·Euroalueen ja EU:n tasolla tarjolla olevien välineiden tuloksellinen käyttö sekä tarvittavien uudistusten ja investointien tuloksellinen toteuttaminen auttaisivat edistämään kestävää elpymistä ja vahvistamaan palautumiskykyä. On ratkaisevan tärkeää, että EU:n rahoitus käytetään kokonaan ja kanavoidaan kaikkein tuottavimpiin käyttötarkoituksiin. Tämä sekä vahvistaisi varojen taloudellista vaikutusta että estäisi sen riskin, että tällainen menojen kasvu lyhyessä ajassa ruokkisi suljetun sektorin toiminnan liiallista kasvua ja ulkoisia epätasapainoja maissa, joissa tuonti on suurta suhteessa BKT:hen. ·Jatkossa on tärkeää, että kaikkialla euroalueella yhdistetään tukitoimia, uudistuksia ja investointeja siten, että ne korjaavat makrotalouden epätasapainoja erityisesti siellä, missä ne ovat liiallisia. 3. Epätasapainot, riskit ja sopeutus: kehityksen pääpiirteet eri maissa

Varoitusmekanismia koskeva kertomus perustuu talouspoliittisiin päätelmiin, jotka on tehty makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostauluun sisältyvien indikaattorien pohjalta. Kyseisen tulostaulun avulla saadaan alustavaa näyttöä mahdollisista riskeistä ja haavoittuvuuksista. Tulostauluun sisältyy 14 indikaattoria, joille on asetettu ohjeelliset kynnysarvot. Ne kuvaavat muun muassa ulkoista rahoitusasemaa, kilpailukykyä, yksityisen ja julkisen sektorin velkaa, asuntomarkkinoita, pankkisektoria ja työllisyyttä. Tietojen vakauden ja maiden yhdenmukaisen kohtelun varmistamiseksi tulostaulu perustuu toteutunutta tilannetta kuvaaviin laadukkaisiin tilastotietoihin. Makrotalouden epätasapainoa koskevasta menettelystä annetun asetuksen (asetus (EU) N:o 1176/2011) mukaisesti tulostaulun arvoja ei lueta mekaanisesti varoitusmekanismia koskevaan kertomukseen sisältyvissä arvioinneissa, vaan niiden pohjalta tehdään talouspoliittisia päätelmiä, joiden avulla voidaan paremmin ymmärtää yleistä taloudellista tilannetta ja ottaa huomioon maakohtaiset näkökohdat. Tulostaulun pohjalta tehtäviä päätelmiä täydennetään 28 lisäindikaattorilla. Aikaisempiin kertomuksiin verrattuna tämän vuoden kertomuksessa hyödynnetään enemmän ennusteita ja lyhyin aikavälein julkistettavaa dataa, jotta suuren epävarmuuden vallitessa myös covid-19-kriisin vaikutuksia voidaan arvioida. Kriisin vaikutukset eivät näy varoitusmekanismia koskevan kertomuksen virallisessa tulostaulussa, koska sen data ulottuu vain vuoteen 2019. Tulostaulun muuttujien arvot ja muut makrotalouden epätasapainoa koskevan analysoinnin kannalta merkitykselliset muuttujat on sen vuoksi arvioitu vuosien 2020 ja 2021 osalta käyttäen komission ennustedataa ja osavuositason datan perusteella tehtyjä pikaestimaatteja (ks. laatikko 1, jossa on tietoa kustakin tulostaulun muuttujasta). Tämä vaikuttaa tarpeelliselta meneillään olevan kehityksen arvioimiseksi, mutta on myös tarpeen pitää mielessä kyseisiin ennusteisiin liittyvä huomattava epävarmuus. Aikaisempien vuosien tapaan varoitusmekanismia koskevaa kertomusta varten tehdyssä arvioinnissa otetaan huomioon myös arviointikehysten sekä olemassa olevien perusteellisten tarkastelujen ja relevanttien analyysien havainnot. Komission analyysiin sovelletaan edelleen tehtyjen analyysien ja käytetyn datan läpinäkyvyyttä koskevia periaatteita, ja päätelmiä tehdään varovasti tietoisena siitä, että datan laatuun on suhtauduttava varauksella. Tulostaulun data viittaa siihen, että viimeaikainen varantoepätasapainojen korjautuminen pysähtyisi, kun taas viime vuosina havaittujen ylikuumenemisriskien odotetaan pienenevän kriisin myötä. Kun lasketaan tulostaulun kynnysarvot ylittävät arvot eri vuosilta, tulee esiin seuraavanlainen kehityskulku ( Kuvio 8 ). ·Vuonna 2013 alkanut talouden kasvu on auttanut vähentämään yksityisen ja julkisen talouden velkaa suhteessa BKT:hen suotuisan nimittäjävaikutuksen ansiosta. Tämä näkyy siinä, että vuoteen 2019 asti niiden maiden määrä, joiden velkasuhde ylitti kynnysarvot, väheni. Covid-19-kriisi näyttää pysäyttävän tämän suuntauksen. ·Sen jälkeen kun 2000-luvun suuret vaihtotaseen alijäämät korjaantuivat, viimeksi kuluneelle vuosikymmenelle oli ominaista suurten vaihtotaseen ylijäämien kasautuminen joihinkin kansantalouksiin. Nämä ylijäämät ovat supistuneet viime vuosina. Covid-19-kriisin ei odoteta perusteellisesti muuttavan tätä ulkoista sopeutusta, sillä kriisin vaikutuksen ulkoisiin taseisiin odotetaan olevan vähäinen, ja vaikutus vaihtotaseiden ja ulkomaisten nettovarallisuusasemien kynnysarvot ylittävien maiden määrään on ollut vain marginaalinen. ·Nopeasti nousevat yksikkötyökustannukset ja asuntojen hinnat ovat viime vuosina johtaneet ko. kynnysarvot ylittävien maiden määrän lisääntymiseen. Nopean kasvun maissa ilmenneiden ylikuumenemispaineiden odotetaan covid-19-kriisin myötä vähitellen hiipuvan. Tämä näkyy eniten asuntojen hinnoissa, joiden odotetaan alenevan, ja kynnysarvon ylittyminen on vaarana harvemmin. Yksikkötyökustannusten nousu saattaa myös hidastua, mutta vasta vuonna 2020 koetun tilapäisen mutta jyrkän kustannusten nousun jälkeen. Tuolloin yli puolet jäsenvaltioista on vaarassa ylittää kynnysarvon. Tässä näkyy selvästi alhaisemman tuottavuuden mekaaninen vaikutus, kun toimeliaisuus on jyrkästi vähentynyt, mutta työllisyysvaikutukset ovat vähäisemmät. Reaalisten efektiivisten valuuttakurssien ennustetaan laajalti ylittävän kynnysarvot, mikä suurelta osin johtuu nimellisen valuuttakurssin kehityksestä. Lähde: Eurostatin ja komission yksiköiden laskelmat (ks. myös laatikko 1) Huom. Niiden maiden määrä, joilla tulostaulun indikaattorin arvo ylittää kynnysarvon, perustuu tulostauluun sellaisena kuin se julkaistiin yhdessä vastaavan vuotuisen varoitusmekanismia koskevan kertomuksen kanssa. Tietoihin tämän jälkeen tehdyt mahdolliset tarkistukset voivat aiheuttaa sen, että tulostaulun indikaattorien uusimpien arvojen perusteella laskettu kynnysarvon ylittävien arvojen määrä poikkeaa yllä olevassa kuviossa ilmoitetusta määrästä. Tulostaulun indikaattoreita koskevissa vuosien 2020 ja 2021 ennusteissa noudatetusta lähestymistavasta ks. laatikko 1. Seuraavia indikaattoreita koskevat ennusteet on tehty ainoastaan vuodelle 2020: yksityinen luotonsaanti, yksityinen velka, rahoitusalan vastuut, pitkäaikaistyöttömyys, nuorisotyöttömyys. Laatikko 1: Tulostaulun pääindikaattoreiden pikaestimaatit Jotta tulostaulussa olisi enemmän tulevaisuuteen suuntautuvia elementtejä, varoitusmekanismia koskevaa kertomusta varten tehty analyysi perustuu mahdollisuuksien mukaan myös vuosia 2020 ja 2021 koskeviin ennusteisiin ja kehitysarvioihin ja kuluvaa vuotta koskeviin pikaestimaatteihin (nowcasts). Luvut perustuvat aina kun mahdollista komission syksyn 2020 talousennusteeseen. Muussa tapauksessa luvut perustuvat sijaisindikaattoreiden pohjalta laadittuihin pikaestimaatteihin, joita komission yksiköt ovat laatineet erityisesti tätä kertomusta varten. Jäljempänä olevassa taulukossa esitetään yhteenveto ennusteissa käytetyistä oletuksista ja tulostaulun pääindikaattoreiden pikaestimaattiluvuista. Joidenkin suhdelukujen nimittäjinä käytetyt BKT-luvut perustuvat komission syksyn talousennusteeseen. Monivuotisten muutosten (kuten vientimarkkinaosuuksien viiden vuoden muutoksen) tapauksessa vain vuodet 2020 ja 2021 perustuvat ennusteisiin, kun taas vuotta 2019 tai sitä edeltäviä vuosia koskevissa komponenteissa käytetään makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulun perustana olevia Eurostatin tietoja. Taulukko: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulun pääindikaattoreita koskeviin ennusteisiin ja pikaestimaatteihin sovellettavat menetelmät Indikaattori Menetelmä Datan lähteet Vaihtotase,% suhteessa BKT:hen (3 vuoden keskiarvo) Komission syksyn talousennusteen mukaiset vaihtotaseen arvot (maksutasekäsite) AMECO-tietokanta Ulkomainen nettovarallisuusasema (% suhteessa BKT:hen) Komission syksyn talousennusteen mukaisesta koko kansantalouden nettoluotonannosta/-otosta saadaan ulkomaisen nettovarallisuusaseman muutos, joka kuvaa transaktioita; muut vaikutukset (esim. arvostusmuutokset) otetaan huomioon vuoden 2020 toiseen neljännekseen asti, minkä jälkeen niistä ei ole tehty oletuksia. AMECO-tietokanta, Eurostat Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi – 42 kauppakumppania, YKHI-deflaattori (3 vuoden %‑muutos) Arvot komission syksyn talousennusteesta AMECO-tietokanta Vientimarkkinaosuus – % maailman viennistä (5 vuoden %-muutos) Luvut perustuvat i) EU:n jäsenvaltioiden osalta komission ennusteeseen tavaroiden ja palvelujen nimellisviennistä (kansantalouden tilinpidon käsite) ja ii) muun maailman osalta komission ennusteeseen tavara- ja palveluviennin määrästä. Luvut on muunnettu nimellisiksi käyttämällä komission Yhdysvaltojen tuonnin deflaattoria ja ennusteita euron ja Yhdysvaltain dollarin vaihtokurssista. AMECO-tietokanta Nimellisten yksikkötyökustannusten indeksi, 2010 = 100 (3 vuoden %-muutos) Arvot komission syksyn talousennusteesta AMECO-tietokanta Asuntohintaindeksi (2015 = 100), deflatoitu (1 vuoden %-muutos) Mallipohjaiset ennusteet lasketaan jäsenvaltioiden kanssa talouspoliittisen komitean LIME-työryhmässä jaetun asuntojen arvonmääritysmallin perusteella. Ennusteet pohjautuvat asuntojen reaalihintojen prosentuaalisiin muutoksiin, jotka ovat odotettavissa talouden perustekijöiden perusteella (väestö, käytettävissä olevat tulot, asuntokanta, pitkät korot ja yksityisten kulutusmenojen hintadeflaattori), ja virheiden korjaustermiin, ja ne kertovat hintojen sopeutumisesta perustekijöihin pitkällä aikavälillä. Eurostat, komissio. Luotot yksityiselle sektorille, sulautettu (% suhteessa BKT:hen) Vuoden 2020 luku kuvaa luotonantoa vuoden kolmen ensimmäisen neljänneksen ajalta. Kahden ensimmäisen neljänneksen osalta on käytetty EKP:n neljännesvuosittaisten sektoritilien (QSA) sulautettua dataa ja vuoden kolmannen neljänneksen osalta arvioita joistakin luotonannon komponenteista. Jälkimmäisessä käytetään EKP:n tasetilastojen (BSI) mukaista rahalaitosten luotonantoa yksityiselle sektorille kuvaamaan pankkilainakomponenttia ja EKP:n arvopapereiden liikkeeseenlaskutilastojen (SEC) mukaista nimellisarvoista velkapaperien liikkeeseenlaskua kuvaamaan joukkolainojen liikkeeseenlaskua vuoden kolmannen neljänneksen osalta. EKP (QSA, BSI, SEC) Yksityisen sektorin velka, sulautettu (% suhteessa BKT:hen) Vuoden 2020 luku kuvaa yksityisen sektorin velkaa vuoden kolmannen neljänneksen lopussa. Siinä käytetään EKP:n neljännesvuosittaisten sektoritilien sulautettua dataa vuoden toiselta neljännekseltä. Luku on projisoitu vuoden kolmannelle neljännekselle käyttäen pankkilainoja koskevia lukuja (EKP:n tasetilastojen (BSI) perusteella) ja joukkolainoja koskevaa dataa (EKP:n arvopapereiden liikkeeseenlaskutilastojen (SEC) perusteella). EKP (QSA, BSI, SEC) Julkisen talouden bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) Arvot komission syksyn talousennusteesta AMECO-tietokanta Työttömyysaste (3 vuoden keskiarvo) Arvot komission syksyn talousennusteesta AMECO-tietokanta Rahoitussektorin velat yhteensä, sulauttamaton (1 vuoden %-muutos) Vuoden 2020 luku kuvaa EKP:n rahalaitosten velkojen kasvua syyskuuhun 2020 asti. EKP (BSI) Työvoimaosuus – % koko 15–64-vuotiaasta väestöstä (3 vuoden muutos, %-yksikköä) Vuosien 2020 ja 2021 muutosluvut perustuvat komission syksyn talousennusteeseen, joka koskee koko työvoiman (kaikki ikäryhmät) muutosta. Luvuista on vähennetty komission syksyn talousennusteeseen sisältyvä väestönmuutos (15–64-vuotiaat). AMECO-tietokanta Pitkäaikaistyöttömyys – % koko 15–74-vuotiaasta väestöstä (3 vuoden muutos, %-yksikköä) Vuoden 2020 pikaestimaatti perustuu tuoreimpaan dataan (ensimmäinen ja toinen neljännes, olettaen, että osuus pysyy vuoden loppuun vakiona). Eurostat (työvoimatutkimus) Nuorisotyöttömyys – % koko 15-24-vuotiaasta väestöstä (3 vuoden muutos, %-yksikköä) Vuoden 2020 pikaestimaatti perustuu tuoreimpaan dataan (tammi–syyskuu 2020, olettaen, että osuus pysyy vuoden loppuun vakiona). Eurostat (työvoimatutkimus) 3.1 Ulkoinen sektori ja kilpailukyky Vaihtotaseet pysyivät yleisesti ottaen melko vakaina vuonna 2019. Vaihtotaseiden yleinen trendi oli vuonna 2018 heikkenevä maailman vientikysynnän heikentyessä ja öljyn hintojen noustessa, mutta vaihtotaseen muutokset vuodesta 2018 vuoteen 2019 eivät noudattaneet selkeää kaavaa ja pysyivät suhteellisen maltillisina ( Kuvio 10 ). Vuonna 2019 Bulgariassa, Liettuassa ja Tanskassa havaittiin huomattavaa parannusta, kun taas Kyproksen vaihtotase muuttui voimakkaammin negatiiviseksi. Joissakin jäsenvaltioissa, muun muassa Saksassa ja Alankomaissa, suuret ylijäämät pienenivät jonkin verran. ·Vaihtotaseen alijäämä oli vuonna 2019 kahdessa jäsenvaltiossa suurempi kuin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn alempi kynnysarvo. Kyproksen suuri alijäämä heikkeni edelleen vuonna 2019, ja näin ollen kolmen vuoden keskiarvo pysyi makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn kynnysarvon alapuolella sekä heikompana kuin vastaava norminmukainen vaihtotase ja taso, jota ulkomaisen nettovarallisuusaseman saaminen vakaalle alueelle seuraavien kymmenen vuoden aikana edellyttää. Romanian vaihtotaseen edelleen hieman heikennyttyä sen kolmen vuoden keskiarvo saavutti makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn kynnysarvon vuonna 2019, ja lukema on myös selvästi norminmukaista vaihtotasetta heikompi. ·Vaihtotaseen alijäämä ylitti vuonna 2019 maakohtaiset vertailuarvot useimmissa jäsenvaltioissa joitakin merkittäviä poikkeuksia lukuun ottamatta ( Kuvio 9 ). Suhdannekorjatut vaihtotaseet olivat enimmäkseen lähellä nimellisiä taseita tai niiden yläpuolella, mikä kertoo laskevan suhdanteen negatiivisesta vaikutuksesta. Kyproksen ja Romanian vaihtotaseet ovat perustekijöiden vuoksi alle norminmukaisen vaihtotaseen. Kreikan, Kyproksen ja Portugalin alijäämät alittavat tason, jota ulkomaisen nettovarallisuusaseman saaminen maltillisemmalle tasolle edellyttää. ·Vaihtotaseen ylijäämä ylittää edelleen makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulun ylemmän kynnysarvon ja maakohtaiset vertailuarvot kolmessa EU-maassa. Tilanne on ollut tämä Alankomaissa, Saksassa ja Tanskassa lähes vuosikymmenen ajan. Tanska kasvatti ylijäämäänsä vuonna 2019, mutta Alankomaiden ja Saksan vaihtotaseen ylijäämä on edelleen vähitellen pienentynyt. Alankomaissa vaihtotaseita ohjaa myös monikansallisten yritysten toiminta, joka vaikuttaa sekä kauppa- että tulotaseisiin.

Ennusteet osoittavat, että vaihtotaseen kehitys on suhteellisen vakaata myös vuosina 2020 ja 2021, mutta talouden eri sektoreiden vaikutus ulkoiseen rahoitusasemaan on muuttunut huomattavasti. Covid-19-kriisi vähentää huomattavasti vientiä ja tuontia, kumpaakin suurin piirtein samassa suhteessa. Vaikka EU-maiden yhteenlaskettu nettoluotonantoasema ei juurikaan muutu, talouden eri sektoreiden nettoluotonantoasema muuttuu huomattavasti. Vuonna 2020 julkisen talouden rahoitusasemat heikkenivät huomattavasti niiden tukitoimenpiteiden seurauksena, joita on toteutettu jyrkän taantuman pehmentämiseksi kotitalouksien ja yritysten lisääntyneen nettosäästämisen vastapainona ( Kuvio 11 ). ·Vaihtotaselukujen odotetaan heikkenevän eräissä nettovelallismaissa, jotka ovat vahvasti riippuvaisia matkailupalvelujen viennistä. Tämä koskee erityisesti Kroatiaa, Kyprosta, Kreikkaa ja Maltaa. ·Suuret ylijäämät supistunevat vuonna 2020, Alankomaissa ja Saksassa merkittävästi, kun vuosia 2020 ja 2021 tarkastellaan yhdessä. Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään vuoden 2019 vaihtotaseen mukaisessa järjestyksessä. Suhdannekorjatut vaihtotaseet: ks. alaviite 23. Norminmukaiset vaihtotaseet: ks. alaviite 22. Ulkomaisen nettovarallisuusaseman vakauttavan vaihtotaseen vertailuarvo määritellään vaihtotaseeksi, joka tarvitaan vakauttamaan ulkomainen nettovarallisuusasema nykytasolle seuraavien 10 vuoden aikana tai, jos ulkomainen nettovarallisuusasema on tällä hetkellä maakohtaisen varovaisuuskynnysarvon alapuolella, vaihtotaseeksi, joka tarvitaan ulkomaisen nettovarallisuusaseman varovaisuuskynnysarvon saavuttamiseksi seuraavien 10 vuoden aikana. Lähde: Eurostat, Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste ja komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään nousevassa järjestyksessä vuoden 2019 vaihtotaseen perusteella. Lähde: AMECO-tietokanta ja Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste Huom. Osa yrityssektorin nettoluotonannon muutoksesta Irlannissa on kuviossa asteikon ulkopuolella. Ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat kohentuneet edelleen useimmissa jäsenvaltioissa, mutta ulkomaanvelan määrä on edelleen suuri, ja kriisi saattaa joissakin tapauksissa lisätä taakkaa. Ulkomainen nettovarallisuusasema parani edelleen vuonna 2019 useimmissa EU-maissa, mikä johtui ulkomaista nettovarallisuusasemaa vakauttavat kynnysarvot ylittävistä vaihtotaseista, nimellisen BKT:n kasvusta ja joissakin tapauksissa suurista positiivisista arvostusvaikutuksista. Monien EU-maiden ulkomainen nettovarallisuusasema on kuitenkin yhä erittäin negatiivinen. Vuonna 2019 ulkomainen nettovarallisuusasema oli 11 jäsenvaltiossa heikompi kuin tulostaulun kynnysarvo, joka on ‑35 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä on vain yksi jäsenvaltio vähemmän kuin vuonna 2018. Näissä maissa arvot alittavat sen, mitä voitaisiin pitää talouden perustekijöiden mukaisena tasona (ns. norminmukainen ulkomainen nettovarallisuusasema), ja joissain tapauksissa ne alittavat myös varovaisuuskynnysarvot ( Kuvio 12 ). Kriisi estää negatiivisempien ulkomaisten nettovarallisuusasemien kohenemisen suhteessa BKT:hen. ·Joissakin euroalueen jäsenvaltioissa, kuten Irlannissa, Kreikassa, Kyproksessa ja Portugalissa, on edelleen pitkälti negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema, alle –100 prosenttia suhteessa BKT:hen. Näissä neljässä maassa ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat selvästi sekä norminmukaisten että varovaisuuskynnysarvojen alapuolella. Irlannissa ja Kyproksessa ulkomaiset nettovarallisuusasemat kertovat suuressa määrin myös monikansallisten yritysten ylirajaisista rahoitussuhteista ja erillisyhtiöiden suuresta merkityksestä. Näissä neljässä maassa sekä Espanjassa näkyy vahvasti velkaantumisen vaikutus ulkomaiseen nettovarallisuusasemaan, mistä on osoituksena erittäin negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema ilman maksukyvyttömyysriskittömiä instrumentteja (NENDI). Kreikassa taas valtaosan ulkomaisesta nettovarallisuusasemasta muodostaa suuri ulkomainen julkinen velka, joka usein on myönnetty erittäin edullisin ehdoin. Vuonna 2020 odotettavissa oleva BKT:n voimakas supistuminen vaikuttanee jossain määrin negatiivisesti niiden ulkomaisiin nettovarallisuusasemiin suhteessa BKT:hen, ja näiden suhdelukujen arvioidaan useissa tapauksissa heikkenevän. ·Maissa, joissa ulkomainen nettovarallisuusasema ei ole yhtä negatiivinen, mutta se ylittää kuitenkin tulostaulun kynnysarvon, ulkomainen nettovarallisuusasema on heikompi kuin maakohtaisten perustekijöiden perusteella voitaisiin odottaa, mutta joissakin tapauksissa se on lähellä varovaisuuskynnystä tai sitä parempi. Nämä maat eli Kroatia, Latvia, Puola, Romania, Slovakia ja Unkari sekä muut Keski- ja Itä-Euroopan ja Baltian maat ovat yleensä suuria suorien ulkomaisten sijoitusten nettovastaanottajia, joten NENDI-luvut ovat parempia. Näiden maiden osalta vuonna 2020 odotettavissa olevat muutokset ovat enimmäkseen lieviä tai maltillisia.

·Useimmat suuret positiiviset ulkomaiset nettovarallisuusasemat kasvavat edelleen vuonna 2019. Alankomaissa, Saksassa ja Tanskassa positiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema on yli 70 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja sen kasvu vuonna 2019 johtui myös huomattavista positiivisista arvostusvaikutuksista. Belgian, Maltan ja Luxemburgin ulkomainen nettovarallisuusasema on yli 50 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kaikissa näissä tapauksissa ulkomaisen nettovarallisuusaseman lukema ylittää selvästi norminmukaisen lukeman, joka olisi perusteltavissa tai odotettavissa maakohtaisten perustekijöiden perusteella. Covid-19-kriisin puhkeamisesta on joissakin euroalueen ulkopuolisissa maissa seurannut ulkomaisen lainanoton jännitteitä. Useimmissa kehittyvissä talouksissa, joissa vaihtokurssit ovat kelluvia, on covid-19-kriisin puhjettua koettu pääomapakoa ja valuutan arvon heikkenemistä. Markkinat ovat ennakoineet rahaviranomaisten mahdollisia kompromisseja kansantalouden tukemisen ja valuuttojen vakauttamisen välillä. Joitakin jännitteitä on ollut havaittavissa myös joidenkin sellaisten euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden valuutoissa, joissa on käytössä joustava valuuttakurssijärjestelmä. Valuuttakurssit heikkenivät erityisesti maalis- ja huhtikuussa, varsinkin Unkarissa, mutta paine hellitti ja valuutat vakiintuivat toukokuussa ja joissakin tapauksissa vahvistuivat seuraavina kuukausina. Vaikka rahoitusmarkkinoiden jännitteet ja sen myötä myös ulkoisen rahoituksen riskit näyttävät sittemmin vähentyneen, muutamat euroalueen ulkopuoliset jäsenvaltiot saattavat jäädä haavoittuviksi, jos riskien välttäminen maailmanlaajuisilla rahoitusmarkkinoilla lisääntyy tai pääomavirtojen epävakaus palautuu. Tähän voivat vaikuttaa useat tekijät, kuten ulkomaisten rahoitustarpeiden näkymät, myös hallituksen tarpeiden osalta, ja se, onko jäsenvaltiolla valuuttavarantoja. Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat (ks. myös laatikko 1). Huom. Maat esitetään laskevassa järjestyksessä sen perusteella, mikä ulkomaisen nettovarallisuusaseman suhde BKT:hen oli vuonna 2019. NENDI on ulkomainen nettovarallisuusasema ilman maksukyvyttömyysriskittömiä instrumentteja. Norminmukaisen ulkomaisen nettovarallisuusaseman ja ulkomaisen nettovarallisuusaseman varovaisuuskynnysarvon osalta ks. alaviite 25. Irlannin (IE), Luxemburgin (LU) ja Maltan (MT) NENDI on asteikon ulkopuolella. Vuonna 2019 yksikkötyökustannukset kasvoivat edelleen dynaamisesti useissa EU-maissa, mutta trendit ovat kääntymässä laskuun covid-19-kriisin myötä. Tulostaulun mukaan yksikkötyökustannusten kasvuindikaattori ylitti kynnysarvon seuraavissa kahdeksassa maassa vuonna 2019, eli maita on saman verran kuin vuotta aikaisemmin: Bulgaria, Latvia, Liettua, Luxemburg, Romania, Slovakia, Tšekki ja Viro. Luxemburgia lukuun ottamatta ne kaikki ylittivät kynnysarvon jo vuonna 2018. Yksikkötyökustannusten kasvu on vuodesta 2013 lähtien kiihtynyt Baltian maissa ja useissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa tilanteessa, jossa talouskasvu on ollut voimakasta, työmarkkinat kireät ja osaajista on ollut pulaa. Covid-19-pandemian seurauksena yksikkötyökustannusten odotetaan kasvavan kertaluonteisesti vuonna 2020 ja kehittyvän sen jälkeen maltillisemmin. Yksikkötyökustannusten ennustetaan covid-19-kriisin myötä kasvavan edelleen huomattavasti kaikkialla EU:ssa vuonna 2020, kun tuottavuus alenee lähes kaikkialla. Suuntauksen ennustetaan kuitenkin osittain kääntyvän vuonna 2021, sillä talouden ennustetun elpymisen myötä tuottavuus palautunee ja johtanee yksikkötyökustannusten merkittävään laskuun tai vakautumiseen palkkakehityksen hidastuessa ( Kuvio 13 , ylempi paneeli). ·Monissa maissa palkkojen nousu oli vuonna 2019 edelleen suurin yksikkötyökustannusten kasvuun vaikuttava tekijä, mutta kriisi on nyt johtanut tuntuvaan palkkojen maltillistumiseen. Vuoteen 2019 asti jatkuneet ylikuumenemispaineet ovat kriisin myötä hälvenneet. Palkkojen ja korvausten ennustetaan kasvavan maltillisemmin useimmissa EU-maissa vuosina 2020 ja 2021. Vuonna 2020 tähän vaikuttaa pääasiassa työajan lyhentäminen lähinnä tilapäisten työajan lyhentämisjärjestelyjen yhteydessä. Tällaisissa järjestelyissä työntekijät säilyttävät työpaikkansa, mutta tehdyt työtunnit vähenevät ja palkka pienenee. ·Työn tuottavuuden kasvu pysyi vähäisenä vuonna 2019, ja kriisi heikentää tuottavuutta entisestään vuonna 2020. Vuonna 2020 tuottavuuden ennustetaan heikentyvän jyrkästi lähes kaikissa EU-maissa, kun sitä mitataan tuotoksena työntekijää kohti. Vuoden 2020 taantumassa myös työvoimapanokset pienenivät. Tämä johtui kuitenkin pääasiassa työtuntien vähenemisestä, ja työntekijöiden määrä muuttui vain vähän. Näin ollen kun tuottavuutta mitataan tuotoksena tehtyä työtuntia kohti, heikkeneminen näyttää vähäisemmältä ( Kuvio 13 , neljäs paneeli). Hallitusten tukemien työajan lyhentämisjärjestelyjen laaja käyttö on merkittävästi edistänyt huomattavaa ja laajalle levinnyttä työvoiman hamstrausta, jota on havaittu kaikkialla EU:ssa. Vuonna 2021 tuottavuuslukujen odotetaan elpymisen myötä nousevan. Tuottavuuden ennustetaan kuitenkin useimmissa tapauksissa pysyvän tasoltaan kriisiä edeltäneissä lukemissa tai niiden alapuolella. Kuvio 13: Yksikkötyökustannusten, palkansaajakorvausten ja tuottavuuden kasvu viime vuosina Lähde: AMECO-tietokanta; vuosien 2020 ja 2021 tiedot ovat peräisin Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteesta. Tiedot koskevat palkansaajien ja työllisten lukumäärää. Huom. Maat esitetään kussakin kuviossa nousevassa järjestyksessä vuoden 2019 muuttujan perusteella. Kun tarkastellaan euroaluetta, yksikkötyökustannusten kehityksen odotetaan tukevan tasapainottamista hieman vähemmän kuin aiemmin. Vuonna 2019 yksikkötyökustannusten kasvu oli useissa nettovelkojamaissa, kuten Alankomaissa, Luxemburgissa ja Saksassa, hieman nopeampaa kuin joissakin nettovelallismaissa, kuten Espanjassa, Irlannissa, Kreikassa, Kyproksessa ja Portugalissa. Vuosina 2020 ja 2021 yksikkötyökustannusten ennustetaan kuitenkin kasvavan lähes samaan tahtiin molemmissa maaryhmissä, mikä ei edistä ulkoisen rahoitusaseman tasapainottamista ( Kuvio 14 ). Samaan aikaan useat nettovelallismaat ovat niitä, joihin covid-19-kriisi on vaikuttanut voimakkaammin (ks. myös kohta 2). Näin ollen talouden toimeliaisuus on näissä maissa hidastunut selvemmin, joten kustannus- ja palkkapaineet voivat olla jatkossa vähäisempiä.

Lähde: AMECO-tietokanta. Vuosien 2020 ja 2021 tiedot ovat peräisin Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteesta. Huom. Maat, joissa ulkomainen nettovarallisuusasema (NIIP) > +35 % suhteessa BKT:hen: DE, LU, NL, BE, MT. Maat, joissa NIIP on 35 %:sta –35 %:iin suhteessa BKT:hen: FI, EE, IT, LT, FR, SI, AT. Muissa maissa NIIP < –35 % suhteessa BKT:hen. Maakohtainen jako perustuu keskimääräisiin NIIP-arvoihin kaudella 2017–2019. Nettovelkojamaissa vaihtotase oli samalla kaudella keskimäärin ylijäämäinen. Luvut ovat BKT-painotettuja keskiarvoja kaikkien kolmen maaryhmän osalta. Reaalisten efektiivisten valuuttakurssien kehitykseen vaikuttaa yhä enemmän nimellisten valuuttakurssien epävakaus. Vuosina 2016–2018 reaaliset efektiiviset valuuttakurssit nousivat useimmissa jäsenvaltioissa euron vahvistumisen vuoksi ( Kuvio 15 ). Kilpailukyvyn heikkeneminen näkyi selvimmin yksikkötyökustannuksina mitattuna. Vuonna 2019 kilpailukyky kuitenkin parani euron tilapäisen heikkenemisen vuoksi. Vuoden 2019 kehitystä tarkasteltaessa havaitaan, että vahvistuneeseen YKHI:iin perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin perusteella vain Viro ylitti kynnysarvot, kun vuonna 2018 kynnysarvot ylitti kuusi maata. Tämä kertoo myös vaimeasta inflaatiokehityksestä. Euron vahvistuttua vuonna 2020 euroalueen maiden maailmanlaajuisen kilpailukyvyn odotetaan jatkossa heikkenevän. Joidenkin euroalueen ulkopuolisten maiden valuutat ovat sen sijaan heikentyneet. ·Vuonna 2019 nimelliset valuuttakurssit heikkenivät yleisesti, kun taas vuonna 2020 valuuttakehityksessä havaitaan suurempia maiden välisiä eroja. Useimmissa EU-maissa nimellinen valuuttakurssi heikkeni vuonna 2019, ja joissakin euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa, erityisesti Romaniassa, Ruotsissa ja Unkarissa, muita voimakkaammin. Vuonna 2020 covid-19-pandemian puhjettua euro alkoi jälleen vahvistua. Euroalueen ulkopuolella valuutat ovat joko pitkälti noudattaneet euron kehitystä tai merkittävästi vahvistuneet (Ruotsi) tai huomattavasti heikentyneet, erityisesti Unkarissa ja vähemmässä määrin Puolassa ja Tšekissä. ·Yksikkötyökustannuksiin perustuvat reaaliset efektiiviset valuuttakurssit vahvistuivat useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2019, mutta eivät yhtä voimakkaasti kuin aiempina vuosina. Myös kriisi osaltaan vaimentaa vahvistumistrendejä. Erityisesti useissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa voimakkaampi reaalinen vahvistuminen jatkui vuonna 2019. Tämä koskee joitakin euroalueen maita, erityisesti Baltian maita ja Slovakiaa, sekä euroalueen ulkopuolisia maita, erityisesti Bulgariaa, Romaniaa ja Tšekkiä. Nettovelkojamaista ainoastaan Maltan ja Saksan reaalinen efektiivinen valuuttakurssi vahvistui merkittävästi. Vuodeksi 2020 ennustetaan useimpien maiden osalta reaalista vahvistumista yksikkötyökustannusten voimakkaan tilapäisen nousun seurauksena. Vuodeksi 2021 ennustetun vähäisemmän yksikkötyökustannusten nousun odotetaan maltillistavan reaalista vahvistumista useimmissa EU-maissa. ·Useimmissa jäsenvaltioissa hintamarginaali supistuu edelleen. Viime vuosina yksikkötyökustannuksiin perustuvien reaalisten efektiivisten valuuttakurssien on havaittu vahvistuneen enemmän kuin BKT:hen perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin. Tämä on jatkunut vuoteen 2019, joskin hitaammin, mikä viittaa siihen, että voittomarginaalit supistuvat entisestään. Tämä suuntaus on jatkunut vuonna 2020 erityisesti joissakin Keski- ja Itä-Euroopan maissa, Belgiassa, Espanjassa, Kreikassa ja Maltassa. ·Myös reaalisen efektiivisen valuuttakurssin mittarit viittaavat siihen, että jatkossa kustannuskilpailukyvyn kehitys saattaa tukea tasapainottamista aiempaa vähemmän. Vuosina 2020 ja 2021 suurten nettovelallismaiden tai maiden, joihin covid-19-taantuma on vaikuttanut enemmän, kuten Espanjan, Italian, Kroatian, Portugalin ja Ranskan, kilpailukyky Alankomaihin ja Saksaan nähden kasvaa vain vähän tai ei lainkaan. ·Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin indeksien taso näyttää ylittävän vertailuarvon lähinnä niissä jäsenvaltioissa, joille on ollut tyypillistä pidempään vahvana jatkunut suhteellisten hintojen kehitys. Tämä koskee erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan maita. Lähde: AMECO-tietokanta. Vuosien 2020 ja 2021 tiedot ovat peräisin Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteesta. Huom. Maat esitetään yksikkötyökustannusten deflaattoriin perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin keskimääräisen vuotuisen vaihtelun (2017–2019) mukaisessa nousevassa järjestyksessä. Reaaliset efektiiviset valuuttakurssit ja nimellinen efektiivinen valuuttakurssi lasketaan 37 kauppakumppanin osalta. BKT:hen perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi-indeksi ilmaistaan prosentuaalisena erotuksena suhteessa talouden perustekijöiden mukaista reaalista efektiivistä valuuttakurssia edustavaan vertailuarvoon. Kuvion lukema on havaitun reaalisen efektiivisen valuuttakurssin ero suhteessa reaalisen efektiivisen valuuttakurssin vertailuarvoon: positiiviset indeksiarvot kertovat yliarvostuksesta ja negatiiviset indeksiarvot aliarvostuksesta. Vientimarkkinaosuuksien kasvu hidastui vuonna 2019, ja useimpien jäsenvaltioiden osalta niiden odotetaan edelleen pienenevän. Vuonna 2019 yhdenkään jäsenvaltion vientimarkkinaosuudet eivät pienentyneet tulostaulun kynnysarvon alapuolelle (viiden vuoden aikana tapahtuneiden kumulatiivisten markkinaosuuksien muutosten perusteella). Covid-19-pandemia muuttaa kaupan toimintaympäristöä hyvin erilaiseksi, mikä vaikuttaa vientimarkkinaosuuksiin. ·Vientimarkkinaosuuksien odotetaan supistuvan vuonna 2020 noin puolessa EU:n jäsenvaltioista. Kriisi vähentää merkittävämmin EU:n sisäistä kauppaa kuin EU:n ulkopuolista kauppaa. Tämä johtuu siitä, että covid-19-kriisi on tähän mennessä vaikuttanut voimakkaammin EU:hun kuin muihin maailman alueisiin. Koska EU-maat käyvät kauppaa pääasiassa keskenään, niiden tärkeimmät vientimarkkinat ovat kutistuneet maailman muiden alueiden vientimarkkinoihin verrattuna, mikä merkitsee suurimmalle osalle EU-maita myös markkinaosuuksien menetystä. ·Vientimarkkinaosuudet pienenevät eniten maissa, joissa palveluviennin ja erityisesti matkailun asema on merkittävä. Kauppa supistuu erityisesti palvelualoilla, muun muassa matkailussa, johon ulkomaista matkustamista koskevat rajoitukset ja kuluttajien käyttäytymisen muuttuminen vaikuttavat voimakkaasti. Vuonna 2020 vientimarkkinaosuuksien ennustetaan pienenevän eniten Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Kroatiassa, Kyproksessa, Portugalissa ja Ranskassa, joille kaikille on ominaista voimakas riippuvuus kovia kokeneesta matkailualasta. Sen sijaan Alankomaiden ja Saksan ennustetaan kasvattavan vientimarkkinaosuuksiaan. 3.2 Yksityissektorin velka ja asuntomarkkinat Yksityisen sektorin velka suhteessa BKT:hen on vähentynyt useimmissa jäsenvaltioissa vuoteen 2019 saakka suotuisan talouskehityksen myötä, mutta joissakin maissa velkataso on edelleen korkea. Vuonna 2019 tulostaulun kynnysarvon ylitti yksityisen kokonaisvelan osalta 11 jäsenvaltiota, kun vastaava luku vuonna 2018 oli ollut 12. Alankomaissa, Irlannissa, Kyproksessa, Luxemburgissa, Ruotsissa ja Tanskassa yksityisen velan suhde BKT:hen on yli 200 prosenttia, mikä kertoo myös monikansallisten yritysten ja erillisyhtiöiden suuresta merkityksestä useissa näistä maista. Belgiassa, Portugalissa, Ranskassa ja Suomessa taso on alempi, mutta niissäkin se ylittää kynnysarvon. Velka vaihtelee suuresti maittain, ja erot perustuvat maakohtaisiin rakenteellisiin tekijöihin. Joissakin EU-maissa velka näyttää kuitenkin olevan suuri myös verrattuna vertailuarvoihin, joissa otetaan huomioon nämä maakohtaiset talouden perustekijät. Joissakin maissa velka on suuri myös suhteessa varovaisuuskynnysarvoon.

·Yksityisen sektorin velkaantumisen väheneminen jatkui vuonna 2019, ja useimmissa EU-maissa yksityisen sektorin velkasuhde supistui. Velkasuhteen supistuminen vuosina 2018–2019 johtui pääasiassa nimellisen BKT:n kasvusta (ns. passiivinen velkaantumisen väheneminen), sillä luotonotto on viime vuosina kiihtynyt yhä useammassa maassa. ·Luotonotto on ollut viime vuosina yhä vilkkaampaa erityisesti kotitaloussektorilla. Pääasiassa positiivisista nettoluottovirroista huolimatta finanssialan ulkopuolisten yritysten velka suhteessa BKT:hen on supistunut kaikissa EU-maissa vuosina 2018–2019 Luxemburgia, Ranskaa, Ruotsia, Saksaa, Suomea ja Tanskaa lukuun ottamatta. Kotitalouksien velkasuhteissa on havaittu supistumista vain noin puolessa jäsenvaltioista. Viime vuosina velkakannan dynamiikka (transaktiot, jotka vaikuttavat velkapaperikantaan ja liikkeessä oleviin velkapapereihin) on ollut suhteellisen voimakasta kotitalouksien osalta (ks. varoitusmekanismia koskeva kertomus 2020). Sama suuntaus havaittiin myös vuosien 2018 ja 2019 välillä. ·Vuonna 2019 finanssialan ulkopuolisten yritysten velka ylitti joissakin maissa vertailuarvot. Alankomaissa, Belgiassa, Espanjassa, Irlannissa, Kyproksessa, Luxemburgissa, Maltassa, Portugalissa, Ranskassa, Ruotsissa ja Tanskassa finanssialan ulkopuolisten yritysten velka on ylittänyt sekä talouden perustekijöiden että varovaisuuskynnysarvojen mukaisen tason. Vuonna 2020 yritysten velan odotetaan Italiassa, Itävallassa, Kreikassa ja Kroatiassa kasvavan lähelle varovaisuuskynnysarvoja ja Suomessa edelleen ylittävän varovaisuustason ( Kuvio 16 ). Useissa maissa, kuten Alankomaissa, Belgiassa, Irlannissa, Kyproksessa ja Luxemburgissa, valtioiden rajat ylittävä yhtiöiden sisäinen velka ja erillisyhtiöiden velka vaikuttavat merkittävästi yritysten velkaan. ·Kotitalouksien velka ylitti vertailuarvot useissa jäsenvaltioissa vuonna 2019. Alankomaissa, Espanjassa, Kreikassa, Portugalissa, Ranskassa, Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa velkatasot ylittävät sekä perustekijöihin perustuvan vertailuarvon että varovaisuuskynnysarvot ( Kuvio 21 ). Kotitalouksien velka ylittää varovaisuustason Belgiassa ja Kyproksessa ja on lähellä varovaisuuskynnysarvoja Italiassa, Itävallassa ja Saksassa. Joissakin maissa kotitaloussektorin velkasuhde on huomattavasti suurempi, kun se suhteutetaan kotitalouksien käytettävissä oleviin bruttotuloihin. Tämä koskee Irlantia, Luxemburgia ja Maltaa. Vuonna 2020 yksityisen sektorin velkasuhde näyttää olevan kasvamassa useimmissa jäsenvaltioissa erityisesti finanssialan ulkopuolisten yritysten osalta. Arviot yritysten ja kotitalouksien velasta suhteessa BKT:hen (käytettävissä olevan kuukausittaisen velkakantaa koskevan datan perusteella) viittaavat siihen, että kasvu on useimmissa EU-maissa huomattava. Velkasuhteiden kasvu on pitkälti mekaaninen seuraus siitä, että velkasuhteen nimittäjänä olevat BKT-luvut ovat pienentyneet. Erityisesti yritysten kohdalla on kuitenkin merkitystä myös velkakannan kehityksellä. Nettoluottovirran odotetaan olevan suuri vuonna 2020 useimmissa EU-maissa, erityisesti Belgiassa, Espanjassa, Irlannissa, Luxemburgissa, Ranskassa, Ruotsissa ja Suomessa, ja joissakin tapauksissa huomattavasti suurempi kuin vuonna 2019. Lähde: Eurostatin sektorikohtaiset tasetilit – lainat (F4) ja velkapaperit (F3), AMECO-tietokanta ja komission yksiköiden arviot (ks. laatikko 1). Huom. Maat esitetään finanssialan ulkopuolisten yritysten vuoden 2019 velkasuhteen mukaisessa laskevassa järjestyksessä. Maakoodien alapuolella olevat luvut ilmaisevat vuoden, jolloin velkasuhde oli huipussaan. Perustekijöihin perustuvien vertailuarvojen ja varovaisuuskynnysarvojen määrittelyn osalta ks. alaviite 34. Finanssialan ulkopuolisten yritysten osalta rajut tappiot ja likviditeettivaje selittävät lainanottotarpeiden kasvamisen vuonna 2020. ·Velkasuhteet näyttävät kasvavan vuonna 2020 erityisesti maissa, joissa covid-19-pandemia pienentää yritysten voittoja ja kassavirtoja voimakkaammin. Yleisesti ottaen maat, joissa yritysten nettoliikevoiton odotetaan supistuvan merkittävästi vuonna 2020, ovat samoja maita, joilla oli vuonna 2019 suurimmat nettoluottovirrat (transaktiot) suhteessa BKT:hen (ks. Kuvio 20 ). ·Lainanottoa on täytynyt lisätä finanssialan ulkopuolisten yritysten käyttöpääoman rahoittamiseksi, jotta on voitu rahoittaa likviditeettipuskurien luomista, mikä merkitsee sitä, että yritysten nettovelka ei ole kasvanut yhtä paljon kuin bruttovelka. Osa lainanotosta on käytetty käteispuskureiden palauttamiseen ja kasvattamiseen, jotta voidaan selviytyä taloustilanteen lisääntyneestä epävarmuudesta ja hyötyä luottovirtoja tukevista väliaikaisista erityistoimenpiteistä. Investointien rahoittamiseksi otetut lainat ovat olleet vähäisemmässä roolissa. Vaikka vuonna 2020 on otettu huomattavasti lainaa, yritysten säästämisasteen ei odoteta pienenevän merkittävästi. Lisäksi yritysten nettosäästöjen odotetaan investointien vähenemisen vuoksi kasvavan kaikissa EU-maissa (ks. Kuvio 11 ). ·Lainanottoa on helpotettu politiikkatoimenpitein. Sen lisäksi, että rahaviranomaiset ovat tarjonneet pankeille runsaasti likviditeettiä ja vakavaraisuussäännöksiä on mukautettu, valtion takaukset lainoille ovat auttaneet ylläpitämään luottovirtoja erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille. ·Velkojen takaisinmaksun lykkääminen osaltaan paisuttaa velkakehitystä vuonna 2020. Yritysten velkojen takaisinmaksun lykkääminen kaikkialla EU:ssa joko valtion toimenpiteenä tai lainanantajien aloitteesta merkitsee velkakannan mekaanista lisääntymistä. Tämän vahvistaa se, että vuonna 2020 yritysten velan muutoksen ja rahalaitosten ”uuden” luotonannon (ilman uudelleenneuvoteltuja ja takaisinmaksettuja lainoja) suhde on paljon vahvemmin positiivinen kuin vuonna 2019 (ks. Kuvio 17 ja Kuvio 18 ). Takaisinmaksut vaikuttavat näin ollen vuonna 2020 velkakehitykseen vähemmän kuin aikaisemmin, mikä luultavasti johtuu niiden lykkäämisestä. ·Jatkossa velkasuhteen odotetaan kehittyvän maltillisemmin useista syistä. Ensinnäkin nimittäjän supistumisesta johtuvan velkasuhteen mekaanisen kasvun odotetaan jäävän lyhytaikaiseksi, sillä velkasuhde kasvaa vuonna 2020 pääasiassa tilapäisen laskusuhdanteen vuoksi (ks. Kuvio 19 ). Toiseksi vuonna 2020 käyttöön otetut poikkeukselliset toimenpiteet lakkautetaan asteittain. Velan takaisinmaksun lykkäämisen päättyminen johtaa takaisinmaksun lisääntymiseen. Lainatakausten asteittainen lakkauttaminen vähentää yritysten mahdollisuuksia ottaa lainaa vaikeissa olosuhteissa. Lisäksi tutkimustiedot viittaavat siihen, että jatkossa lainanantoehtoja saatetaan tiukentaa. Kolmanneksi yritykset voivat hyödyntää likviditeettipuskureita vaihtoehtona uudelle lainanotolle. ·Yrityssektorin pitkittyneet vaikeudet saattavat heikentää investointi- ja velanmaksunäkymiä. Vaikutus kannattavuuteen on edelleen voimakasta erityisesti pandemialle alttiilla palvelualoilla. Tämä saattaa merkitä paitsi investointien vähäisyyttä myös vaikeuksia maksaa olemassa oleva velka takaisin. Yleisemmin velan takaisinmaksun lykkäyksen päättyminen merkitsee kertyneiden korkojen vuoksi velkataakan kasvua. Lähde: EKP:n MIR-tietokanta, AMECO-tietokanta, Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat (ks. yksityisen sektorin velkaennusteiden osalta myös laatikko 1). Huom. Uusilla rahalaitoslainoilla tarkoitetaan rahalaitosten ”puhtaasti uutta” luotonantoa, ja niihin kuuluvat ainoastaan rahalaitosten yrityksille myöntämät uudet lainat, ilman uudelleen neuvoteltuja ja takaisin maksettuja lainoja. Kuvioissa ei ole mukana Belgiaa, Kyprosta ja Luxemburgia, koska ne ovat asteikon ulkopuolella, eikä Bulgariaa, Irlantia, Ruotsia ja Tanskaa, koska dataa ei ole saatavilla.

Kuvio 19: Yritysten velkasuhteen muutos, eri osatekijöiden vaikutus (2019–2020) Kuvio 20: Bruttotoimintaylijäämän ja yrityksille suuntautuvan nettoluotonannon (transaktiot) kehitys vuonna 2020 Lähde: AMECO-tietokanta, Eurostat ja komission yksiköiden arviot (ks. laatikko 1) ja laskelmat, jotka perustuvat EKP:n tasetilastotietokannan kuukausittaiseen dataan rahalaitoslainoista ja velkapaperitransaktiosta (virrat) yksityisen sektorin kanssa, Euroopan komission syksyn 2020 talousennuste. Huom. Nettoluottovirrat (velkatransaktiot) vastaavat lainoja (F4) ja velkapapereita (F3) koskevia transaktioita Eurostatin sektorikohtaisilla rahoitustileillä. Tietoa yritysten bruttotoimintaylijäämästä ei ole käytettävissä Bulgarian, Kroatian ja Maltan osalta. Lähde: Eurostatin sektorikohtaiset tasetilit – lainat (F4) ja velkapaperit (F3), AMECO-tietokanta ja komission yksiköiden arviot (ks. laatikko 1). Huom. Maat esitetään kotitalouksien vuoden 2019 velkasuhteen mukaisessa laskevassa järjestyksessä. Maakoodien alapuolella olevat luvut ilmaisevat vuoden, jolloin velkasuhde oli huipussaan. Perustekijöihin perustuvien vertailuarvojen ja varovaisuuskynnysarvojen määrittelyn osalta ks. alaviite 34. Kotitalouksien osalta covid-19-pandemia näyttää johtaneen maltillisempaan lainanoton kehitykseen, kun tulonäkymät ovat heikentyneet ja säästäminen lisääntynyt. ·Vuonna 2020 kotitalouksien nettoluottovirtojen (velkatransaktiot) odotetaan useimmissa EU-maissa olevan lähellä nollaa tai maltillisella tasolla. Kuten kuviosta 22 käy ilmi, kotitalouksien velan kasvu suhteessa BKT:hen johtuu suurelta osin BKT:n romahtamisesta eikä luotto- ja arvopaperitransaktioista, jotka ovat melko vähäisiä ja näyttävät supistuneen lähes kaikissa EU-maissa vuoteen 2019 verrattuna. Kotitalouksien luotonoton hidastuminen vaikuttaa johtuvan kotitalouksien tulonäkymien heikentymisestä ja säästämisen lisääntymisestä, osittain ennalta varautumisen ja osittain kulutusmahdollisuuksia haittaavien rajoitustoimenpiteiden seurauksena. Maiden väliset erot ovat mahdollisesti yhteydessä sulkutoimien tiukkuuteen ja asuntokauppojen pysähtymiseen, kotitalouksien tulojen ja luotonantoedellytysten eriasteiseen julkiseen tukemiseen sekä asuntomarkkinoiden tilanteeseen. ·Kotitalouksien luotonotto vähenee huolimatta takaisinmaksun lykkäämisen vaikutuksesta. Kuten yritystenkin kohdalla, velanmaksun lykkäämisellä on positiivinen vaikutus velkakannan kehitykseen, koska lyhennykset ovat pienempiä. Tämän vaikutuksesta kotitalouksien velkakanta näyttää supistuvan hitaammin. ·Kotitalouksien velkakehitys pysyy todennäköisesti vaimeana, ja takaisinmaksuvaikeuksia saattaa ilmetä työmarkkinoiden heikentyessä. Huolimatta kasvua tukevien rahoitusolosuhteiden jatkumisesta ja hallitusten toimenpiteistä, joilla pyritään lieventämään kriisin vaikutuksia työmarkkinoihin ja kotitalouksiin, kotitalouksien tuloihin kohdistuu edelleen paineita. Työttömyysaste aleni vuoteen 2020 asti, mutta sen ennustetaan nousevan koko vuoden 2021 ajan. Tämä kertoo myös työpaikkojen katoamisesta sen jälkeen, kun toimenpiteet, joita hallitukset ovat toteuttaneet lieventääkseen pandemian vaikutuksia, asteittain lakkautetaan. Tämä koskee erityisesti tuettuja työajan lyhentämisjärjestelyjä, joiden on tarkoitus olla tilapäisiä, jotta vältettäisiin työpaikkojen säilyminen elinkelvottomissa yrityksissä. Kotitalouksien velanmaksuvaikeudet voivat lisääntyä myös maissa, joissa on jo ennestään suhteellisen suuri kotitalouksien velkataakka ( Kuvio 23 ). Lähde: Nettoluottovirrat (velkatransaktiot) vastaavat lainoja (F4) ja velkapapereita (F3) koskevia transaktioita Eurostatin sektorikohtaisilla rahoitustileillä. Muut lähteet ovat AMECO-tietokanta ja komission yksiköiden arviot (ks. laatikko 1) ja laskelmat, jotka perustuvat EKP:n tasetilastotietokannan kuukausittaiseen dataan rahalaitoslainoista ja velkapaperitransaktiosta (virrat) yksityisen sektorin kanssa. Lähde: AMECO-tietokanta. Vuosien 2020 ja 2021 tiedot ovat peräisin Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteesta. Asuntojen hinnat nousivat vuoden 2020 alkupuolelle asti, joissakin tapauksissa kiihtyen. ·Vuonna 2019 asuntojen reaalihintojen nousu ylitti tulostaulun kynnysarvon kahdeksassa jäsenvaltiossa (Kreikka, Kroatia, Luxemburg, Portugali, Puola, Slovakia, Tšekki ja Unkari), mikä on yksi enemmän kuin vuonna 2018. Näin vahvistui, että suurin piirtein vuosikymmenen puolivälistä lähtien havaittu asuntojen hintojen dynaaminen nousu jatkuu. ·Asuntojen hinnat nousivat vuonna 2019 lähes kaikissa EU-maissa, ja hintojen nousu kiihtyi vuodesta 2018 vuoteen 2019 useimmissa jäsenvaltioissa. Sen sijaan hintojen laskua havaittiin Alankomaissa, Bulgariassa, Espanjassa, Irlannissa, Latviassa, Maltassa, Romaniassa, Saksassa, Sloveniassa ja Tanskassa. ·Asuntojen hintojen nousun viimeaikainen positiivinen trendi on johtunut pääasiassa talouden perustekijöistä. Alhaiset korot ja ansiotulojen kasvu ovat olleet tärkeimpiä tekijöitä asuntojen viimeaikaisessa kysynnässä tilanteessa, jossa asuntojen tarjonta on sopeutunut hitaasti. Asuntovelan kasvun kiihtyminen on tullut näkyväksi vasta kun asuntojen hintojen nousu on vahvistunut ja levinnyt laajemmin kaikkialle EU:hun. ·Asuntojen hinnat ovat nousseet voimakkaasti myös jäsenvaltioissa, joissa on merkkejä yliarvostuksesta ( Kuvio 24 ). Joissakin maissa, joissa on näyttöä yliarvostuksesta, on havaittu jonkin verran hintojen laskua vuosien 2018 ja 2019 välillä. Näin ei kuitenkaan ollut esimerkiksi Luxemburgissa ja Ruotsissa, joissa yliarvostus on huomattavaa. ·Suurimmassa osassa jäsenvaltioita on näyttöä yliarvostuksesta vuonna 2019. Verrattaessa hintaindeksejä vertailuarvoihin vaikuttaa siltä, että yliarvostus on laajalle levinnyttä. Arviot hintatasosta vahvistavat asumisen kohtuuhintaisuuteen liittyvät rajoitukset. Noin puolessa EU-maista tarvitaan yli 10 vuoden tulot, jotta voidaan ostaa 100 neliömetrin asunto.





Kuvio 24: Deflatoidut asuntojen hintojen muutokset ja arvostuserot vuonna 2019 Kuvio 25: Deflatoitujen asuntohintojen nousun kehitys Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat. Huom. Positiivinen arvostusero arvioidaan seuraavien kolmen parametrin perusteella: hinta-tulosuhteen ja hinta-vuokrasuhteen poikkeamat pitkän aikavälin keskiarvoistaan sekä asuntojen hintoihin vaikuttavien tekijöiden regressiomallilla saadut arvostuserot (ks. alaviite 36). Asuntojen hintaennusteet perustuvat asuntojen hintoihin vaikuttavien tekijöiden regressiomalliin (ks. alaviite 40). Jatkossa covid-19-kriisin odotetaan taittavan viimeaikaista asuntojen hintakehitystä pääasiassa työtulojen pienenemisen vuoksi. ·Vuoden 2020 neljännesvuosidatasta käy ilmi, että asuntojen reaalihintojen nousu alkaa useissa jäsenvaltioissa hiipua. Vaikka useimmissa EU-maissa hinnat nousivat edelleen vuoden toisella neljänneksellä vuoden 2019 vastaavaan neljännekseen verrattuna, joissakin maissa on jo havaittu deflatoitujen asuntohintojen nousun hidastumista tai jopa laskua. Kyproksessa ja Unkarissa havaitaan vuositasolla korjautumista alaspäin. Yli puolessa EU-maista hintojen nousun havaitaan hidastuneen tai pysähtyneen. Erityisesti Romaniassa, Unkarissa ja Virossa, mutta jossain määrin myös Latviassa, Portugalissa, Ruotsissa ja Sloveniassa, ilmenee laajempaa hintojen korjautumista alaspäin, kun tarkastellaan kehitystä neljännesvuositasolla vuoden 2020 ensimmäisellä puoliskolla. ·Myyjien hintapyyntöjen perusteella tehdyt arviot hintatasosta vahvistavat asuntomarkkinoiden heikentymisen. Covid-19-kriisin vaikutukset eivät ehkä kokonaisuudessaan näy vuoden 2020 puoliväliin ulottuvassa asuntojen hintadatassa, koska kaupoista sovittiin monissa tapauksissa ennen covid-19-epidemiaa. Joka tapauksessa myös viimeaikaiset arviot pyyntihinnoista viittaavat siihen, että joissakin maissa hinnat korjaantuvat alaspäin. ·Myös mallipohjaiset asuntojen hintaennusteet viittaavat asuntomarkkinoiden pehmenemiseen vuonna 2021 ja hintojen korjautumiseen alaspäin suurimmassa osassa EU:n jäsenvaltioita ( Kuvio 25 ). Työtulojen pieneneminen selittää suuren osan ennakoidusta hintojen laskusta. Hintojen odotetaan laskevan voimakkaasti erityisesti maissa, joissa on tällä hetkellä merkkejä yliarvostuksesta. Monissa jäsenvaltioissa asuntojen hinnat ovat edelleen yliarvostettuja ja kotitaloudet raskaasti velkaantuneita. Tämä koskee erityisesti Alankomaita, Belgiaa, Luxemburgia, Ruotsia ja Tanskaa. Alankomaille on ominaista myös korkea hintataso suhteessa kotitalouksien keskimääräisiin tuloihin. Asuntolainakannan kasvu oli vuonna 2019 erityisen nopeaa Bulgariassa ja Maltassa (yli 10 % edellisvuodesta), ja 14 muussa maassa se oli yli 5 prosenttia. Joissakin tapauksissa jo ennestään suuri lainakanta kasvoi voimakkaasti, erityisesti Belgiassa, Luxemburgissa, Maltassa, Ranskassa ja Saksassa. Kreikkaa ja Portugalia lukuun ottamatta asuntojen hintojen voimakas nousu liittyi asuntolainakannan voimakkaaseen kasvuun. 3.3 Julkinen sektori Julkisen talouden velkasuhde pieneni edelleen useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2019 taloudellisen tilanteen jatkuessa suotuisana, mutta se on jälleen kasvussa kaikkialla EU:ssa ja erityisesti covid-19-kriisin koettelemissa maissa. Vuonna 2019 velkasuhde ylitti tulostaulun 60 prosentin kynnysarvon 12 jäsenvaltiossa, kun vuonna 2018 näin oli 14 jäsenvaltiossa. Italian, Kreikan ja Portugalin velka oli yli 100 prosenttia suhteessa BKT:hen. Belgia, Espanja, Kypros ja Ranska olivat hieman tämän alapuolella. Muita jäsenvaltioita, joissa velka on yli 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, ovat Itävalta, Kroatia, Slovenia ja Unkari. Julkisen talouden velkasuhde pieneni vuonna 2019 näkyvämmin (yli 5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen) Irlannissa, Kreikassa ja Kyproksessa. Italiassa ja Ranskassa julkinen velka pysyi ennallaan. Vuonna 2019 ja joinakin aiempina vuosina julkinen velka oli joissakin tapauksissa yli 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja samaan aikaan myös yksityisen sektorin velka ylitti tulostaulun kynnysarvon. Näin oli Belgiassa, Kyproksessa, Portugalissa ja Ranskassa. Julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen on selvästi kasvussa covid-19-kriisin myötä. Taantumaan vuonna 2020 liittyvä tuotannon ja tulojen pienentyminen sekä hallitusten käyttöön ottamat laajat tukitoimenpiteet kriisin vaikutusten lieventämiseksi ovat syynä lisääntyneeseen lainanottoon ja velkakannan kasvuun kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Hallitukset ovat antaneet automaattisten vakauttajien toimia kriisissä ja tarjonneet suoraa finanssipoliittista ja maksuvalmiustukea lieventääkseen terveyskriisin ja yksityisen sektorin menojen supistumisen vaikutusta. Osa velkasuhteiden kasvusta vuonna 2020 johtuu nimellisen BKT:n voimakkaan supistumisen mekaanisesta vaikutuksesta. ·Julkisen talouden velkasuhteen ennustetaan pysyvän vuoden 2021 loppuun asti kaikissa EU-maissa suurempana kuin vuonna 2019, joissakin tapauksissa hyvinkin merkittävästi. Selvästi useampien jäsenvaltioiden odotetaan vuoden 2020 lopussa ylittävän kynnysarvon, joka on 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja 100 prosenttia ylittävien jäsenvaltioiden määrän odotetaan lisääntyvän muutamalla. Vuonna 2021 velkasuhteiden odotetaan vakiintuvan tai supistuvan hieman noin puolessa maista elpymisen ja ennustetun alijäämän pienenemisen ansiosta ( Kuvio 26 ). Lopuissa EU-maissa julkisen velan odotetaan kuitenkin kasvavan vuonna 2021 edelleen. Näin on erityisesti Romaniassa, jossa julkisen talouden suuren alijäämän ennustetaan ensi vuonna edelleen pahenevan ja velkasuhteen kasvavan huomattavasti, vaikkakin suhteellisen alhaisilta tasoilta. ·Julkisen talouden velkasuhteen kasvun odotetaan yleensä olevan jyrkempää siellä, missä velkataso oli jo ennen kriisiä suhteellisen korkea. Tässä näkyy se, että taantuma on yleensä ollut näissä maissa vakavampi pääasiassa siksi, että tartunnat ovat levinneet laajalle tai niiden hillitsemiseksi on toteutettu voimakkaita toimenpiteitä, ja siksi, että taloudet ovat riippuvaisempia matkailun kaltaisista aloista. Espanjan, Italian ja Kreikan julkisen velan ennustetaan kasvavan vuonna 2020 yli 20 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Velan kasvu johtuu myös velkaa lisäävistä velkakannan korjauseristä, joihin sisältyy myös rahoitustukimuotoja, joita ei kirjata julkisen talouden rahoitusasemaan. Näiden vaikutusten ennustetaan olevan suurimmat Kyproksessa, Saksassa, Sloveniassa ja Tanskassa. ·Valtion varainhankinta ei ole tullut kalliimmaksi. Valtion joukkolainojen tuotot pysyivät ennallaan tai laskivat vuonna 2019. Covid-19-pandemian aiheuttaman häiriön ja siitä maalis-huhtikuussa seuranneen rahoitusmarkkinoiden myllerryksen jälkeen niiden tuotot kasvoivat joissakin euroalueen maissa, kuten myös euroalueen ulkopuolisissa maissa. Rahoitusmarkkinoiden epävakauden vähentyessä ja rahapoliittisten viranomaisten laajojen toimien seurauksena tuotot ovat kuitenkin jälleen pienentyneet ja lähentyneet alkuvuodesta 2020 vallinnutta tasoa ja joissakin tapauksissa jopa alittaneet sen. Vain hyvin harvoissa tapauksissa tuotot ovat nousseet. Julkisen velan rakenne saattaa aiheuttaa joillekin maille lisäriskejä. Julkisen velan maturiteettirakenteissa on huomattavia eroja jäsenvaltioiden välillä, mikä tarkoittaa sitä, että lähitulevaisuudessa myös jälleenrahoitustarpeet ovat erilaiset. Belgian, Espanjan, Italian, Ranskan ja Unkarin bruttorahoitustarpeen ennustetaan tulevina vuosina olevan vähintään 20 prosenttia suhteessa BKT:hen ( Kuvio 27 ). Eräillä ERM II -valuuttakurssimekanismiin kuulumattomilla euroalueen ulkopuolisilla mailla, kuten Romanialla ja Unkarilla, on lisäriskejä, koska suhteellisen suuri osuus niiden julkisesta velasta on ulkomaan valuutassa.



Kuvio 26: Julkinen velka Kuvio 27: Julkisen talouden bruttomääräiset rahoitustarpeet Lähde: AMECO-tietokanta. Vuosien 2020 ja 2021 tiedot ovat peräisin Euroopan komission syksyn 2020 talousennusteesta. Huom. Maat esitetään vuoden 2019 julkisen talouden velkasuhteen mukaisessa alenevassa järjestyksessä. Lähde: Komission yksiköiden laskelmat Huom. Bruttorahoitustarpeet lasketaan julkisen talouden alijäämän, velkakannan korjauserien ja velan lyhennysten summana. Maat esitetään vuoden 2019 julkisen talouden rahoitustarpeen mukaisessa alenevassa järjestyksessä.

3.4 Rahoitussektori EU:n pankkisektori on vahvistunut huomattavasti viime vuosina huolimatta siitä, että muutamissa jäsenvaltioissa on edelleen heikkoon kannattavuuteen ja järjestämättömiin lainoihin liittyviä haasteita. ·EU:n pankkisektori on paremmassa kunnossa kuin maailmanlaajuisen finanssikriisin alkaessa. Järjestämättömien lainojen osuus on vähentynyt huomattavasti, erityisesti siellä, missä se on ollut suurempi. Vakavaraisuussuhdelukujen paraneminen pysähtyi vuonna 2018, kun ensisijaista pääomaa (T1) koskevat vaatimukset ylitettiin kaikissa jäsenvaltioissa. Pankeilla on myös paljon vahvemmat likviditeettipuskurit kuin kymmenen vuotta sitten. Rahoitussektorin velkojen kasvu pysyi vähäisenä vuonna 2019, ja vain Unkari ylitti tulostaulun kynnysarvon. ·EU:n pankkisektorilla on edelleen haasteena heikko kannattavuus, joka heikkeni edelleen vuonna 2019 alhaisen korkotason ympäristössä. Kannattavuus näyttää olevan erityisen alhainen Irlannissa, Kreikassa, Kyproksessa, Portugalissa ja Saksassa. Vakavaraisuussuhde on suhteellisesti alhaisempi Espanjassa, Kreikassa, Portugalissa, Saksassa ja Unkarissa. ·Muutamien maiden haasteena on heikon kannattavuuden, keskimääräistä heikompien vakavaraisuussuhteiden ja järjestämättömien lainojen suuren osuuden yhdistelmä ( Kuvio 28 ja Kuvio 29 ). Kreikassa järjestämättömien lainojen osuus on pienentynyt, mutta se on edelleen noin 35 prosenttia. Kannattavuus on vain marginaalisesti positiivinen ja vakavaraisuussuhteet ovat EU:n alhaisimpia. Kyproksen pankkien erittäin suuri järjestämättömien lainojen osuus on parantunut huomattavasti ja pienentynyt alle 20 prosenttiin. Pankkien kannattavuus on ollut positiivinen mutta alle EU:n keskiarvon. Bulgariassa, Italiassa ja Portugalissa järjestämättömien lainojen osuus on pienentynyt huomattavasti viime vuosina. Vuonna 2019 se pieneni edelleen, joskin maltillisemmin, alle 7 prosenttiin. Vakavaraisuussuhteet ovat keskimääräistä alhaisempia Italiassa ja Portugalissa, ja kannattavuus on heikompi erityisesti Portugalissa. Covid-19-sokilla on todennäköisesti merkittävä vaikutus pankkien omaisuuserien laatuun, kannattavuuteen ja pääomaan. Nämä vaikutukset eivät ole vielä näkyvissä, ja ne saattavat myös laajojen tukipoliittisten toimenpiteiden vuoksi tulla näkyviin vasta myöhemmin. Covid-19-sokki on heikentänyt merkittävästi talousnäkymiä, ja eräillä yksittäisillä pankeilla on merkittäviä riskejä aloilla, joihin kriisi vaikuttaa suhteettomasti. Keskuspankkien tarjoama runsas likviditeetti on auttanut rajoittamaan luottolamaa covid-19-epidemian puhjettua, ja myös osingonmaksun keskeyttäminen ja sääntelyn tilapäinen helpottaminen antavat pankeille lisää liikkumavaraa. Muodostumassa on kuitenkin monia haasteita, jotka saattavat vaikuttaa pankkien taseisiin ja pääomaan: ·Järjestämättömien lainojen kasvu. Velkojen takaisinmaksuvaikeudet yrityksissä, joiden kannattavuuteen covid-19-kriisi vaikuttaa eniten, merkitsevät mitä todennäköisimmin järjestämättömien lainojen kasvua. Konkurssien odotetaan lisääntyvän erityisesti aloilla, joilla mahdollisuudet turvallisesti fyysistä kanssakäymistä ovat rajallisemmat. Kotitalouksien tulo- ja työllisyysnäkymien vaarantuminen merkitsisi sitä, että myös suurempi osa asuntolainoista saattaa muuttua järjestämättömiksi. Lisäksi niissä maissa, joissa on vanhaa painolastia, pankkien olisi vaikeampi myydä olemassa olevia järjestämättömiä lainoja. Maksut ovat jo viivästyneet takaisinmaksun lykkäämisen vuoksi. Koska lykkäämisjärjestelyjä on voimassa, osaa lainoista, jotka tavallisesti luokiteltaisiin järjestämättömiksi lainoiksi, ei tällä hetkellä voida luokitella sellaisiksi. Järjestelmän kannalta merkittäviä EU:n pankkeja edustavasta otoksesta saatavilla oleva data viittaa siihen, että järjestämättömien lainojen määrä on lakannut supistumasta vuoden 2020 toisesta neljänneksestä alkaen. Alustavat arviot järjestämättömien lainojen osuuden kehityksestä viittaavat huomattavaan kasvuun. ·Pankkien kannattavuuden odotetaan edelleen heikkenevän EU:ssa. Kannattavuuden odotetaan heikkenevän edelleen luottojen kysynnän vähenemisen, korkomarginaalien supistumisen ja luottotappioiden vuoksi. Pankkien osakkeiden arvostus on kautta linjan laskenut huomattavasti covid-19-pandemian puhjettua. Pankkien osakkeiden arvon kehitys pysähtyi jo vuonna 2019, ja arvostus laski huomattavasti maaliskuussa 2020 heti covid-19-pandemian puhjettua. Sen jälkeen arvostus on elpynyt vain marginaalisesti ja laahaa selvästi jäljessä Euroopan osakemarkkinoiden yleisindekseistä. ·Omaisuuserien arvostus. Pankit merkitsevät suuria osuuksia valtion joukkolainoista. Rahoituslaitokset, joilla on yhteys valtioon, saattavat joutua negatiiviseen kierteeseen siellä, missä julkinen talous on haavoittuvampi. Lisäksi kiinteistömarkkinoiden heikentyminen, erityisesti liikekiinteistöjen osalta, voi alentaa kiinteistövakuuksien arvoa ja johtaa noidankehään asuntojen hintojen, pankkien taseiden ja asuntolainojen saatavuuden välillä. Kriisi pidentää edelleen matalien korkojen aikaa, mikä saattaa vaikuttaa kielteisesti pankkien ulkopuoliseen finanssisektoriin. Koska alhainen tuotto vaikuttaa erityisesti vähäriskiseen rahoitusomaisuuteen, se rasittaa myös sellaisten muiden finanssilaitosten kuin pankkien kannattavuutta ja tasetta, joiden salkku on sijoitettu suurelta osin tuohon vähäriskiseen varallisuuteen. Tällaisia ovat muun muassa vakuutusyhtiöt, erityisesti henkivakuutusten alasektori, ja eläkerahastot. Tuottoa tavoitellessaan monet pankkialan ulkopuoliset finanssilaitokset ovat lisänneet velkavipuaan ja altistumistaan riskialttiimmille omaisuuserille, joiden hinnat ovat laskeneet covid-19-pandemian puhjettua. Tämä on aiheuttanut merkittäviä arvostustappioita erityisesti sijoitusrahastoille. Viimeaikaisen kehityksen odotetaan vaikuttavan kielteisesti myös vakuutusalaan. Kuvio 28: Pankkisektorin kannattavuus ja pääoma Lähde: EKP, komission yksiköiden laskelmat. Huom. Euroalueen keskiarvoja kuviossa 28 ei ole painotettu talouden koon muka