1.JOHDANTO

Joulukuussa 2020 kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi, että Turkki on ryhtynyt yksipuolisiin toimiin ja provokaatioihin ja kärjistänyt retoriikkaansa Euroopan unionia, sen jäsenvaltioita ja Euroopan johtajia vastaan. Eurooppa-neuvosto vahvisti, että on Euroopan unionin strategisen edun mukaista kehittää yhteistyöhön perustuvia ja molempia osapuolia hyödyttäviä suhteita Turkkiin. Se korosti, että positiivista EU:n ja Turkin asialistaa koskeva tarjous on edelleen voimassa edellyttäen, että Turkki osoittaa olevansa valmis edistämään aitoa kumppanuutta unionin ja sen jäsenvaltioiden kanssa ja ratkaisemaan erimielisyydet vuoropuhelun avulla ja kansainvälisen oikeuden mukaisesti. Se korosti myös, että Euroopan unioni on edelleen sitoutunut puolustamaan omia ja jäsenvaltioidensa etuja sekä ylläpitämään alueellista vakautta.

Tätä varten Eurooppa-neuvosto pyysi ulkoasiainedustajaa ja komissiota raportoimaan EU:n ja Turkin poliittisten, taloudellisten ja kaupallisten suhteiden tilanteesta sekä etenemisen välineistä ja vaihtoehdoista, mukaan lukien 11. marraskuuta 2019 annetun neuvoston päätöksen soveltamisalan laajentaminen, maaliskuun 2021 Eurooppa-neuvostossa käsiteltäviksi. Seuraava yhteinen tiedonanto vastaa tähän pyyntöön. Se ei korvaa komission seuraavaa laajentumispakettia, johon sisältyy Turkkia koskeva maaraportti, eikä vaikuta siihen.

II. POLIITTISET SUHTEET

EU:n ja Turkin suhteiden poliittinen ilmapiiri on vähitellen heikentynyt viime vuosina, mikä on käytännössä pysäyttänyt kahdenvälisen yhteydenpidon ja yhteistyön eri muodot ja prosessit. Tämä johtuu pääasiassa Turkin itäisellä Välimerellä toteuttamista toimista, jotka ovat suoraan haastaneet Kyproksen tasavallan oikeudet sen merialueilla, sekä Turkin Kreikkaa vastaan toteuttamien provokatiivisten toimien nopeasta lisääntymisestä, epäonnistumisesta etenemisessä Kyproksen sovintoprosessissa ja siihen liittyvistä Turkin uhkailutoimista ja hajottavasta retoriikasta ja Turkin itsetietoisesta puuttumisesta useimpiin ympäröiviin alueellisiin konflikteihin tavoilla, jotka ovat usein ristiriidassa EU:n laajempien etujen kanssa. Lisäksi Turkin sisäisen tilanteen heikkeneminen entisestään, erityisesti perusoikeuksien ja talouden ohjauksen ja hallinnan alalla, on vaikuttanut selvästi kielteisesti Turkin suhteisiin EU:n jäsenvaltioiden kanssa sekä EU:n ja Turkin kahdenväliseen asialistaan.

1. Itäinen Välimeri

Jännitteet itäisen Välimeren alueella ovat viime vuosina lisääntyneet. Ne olivat suurimmillaan helmikuun 2020 lopussa, jolloin Turkki kannusti aktiivisesti maahanmuuttajia ja pakolaisia pyrkimään EU:hun vastoin maaliskuussa 2016 annettua EU:n ja Turkin julkilausumaa. Tämä johti väkivaltaisuuksiin Kreikan maa- ja merirajoilla. Mittavalta kriisiltä vältyttiin voimakkaalla diplomatialla, johon sisältyi Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan ja ulkoasiainedustajan/varapuheenjohtajan vierailu Ankaraan sekä Euroopan parlamentin puhemiehen, Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan ja Euroopan komission puheenjohtajan yhteiskäynti Kreikan rajalla. Tätä seurasi presidentti Erdoganin vastavierailu Brysseliin maaliskuun alussa.

Turkin viranomaiset jatkoivat koko vuoden ajan poraus- tai tutkimusalusten luvatonta lähettämistä Kyproksen tasavallan merialueille.

Turkin kiista Kreikan kanssa merirajoista Egeanmerellä ja itäisellä Välimerellä pysyi edelleen merkittävänä kipupisteenä. Turkki lähetti elokuussa ja lokakuussa seismisen tutkimusaluksen Kreikan Kastellorizon saaren lähelle, mikä kärjisti näiden kahden Nato-liittolaisen välisiä jännitteitä lähelle yhteenottoa. Näihin toimiin yhdistyi runsaasti vastakkainasettelevaa retoriikkaa, jossa kyseenalaistettiin sekä Kyproksen tasavallan että Kreikan oikeudet. Turkin laivasto oli saattamassa porausaluksia operaatioiden aikana. Merellä toteutetut toimet sisälsivät sotilasoperaatioiden piirteitä ja johtivat välikohtauksiin jäsenvaltioiden kanssa.

Marraskuussa 2019 allekirjoitettu merialueiden lainkäyttövallan määrittelyä Välimerellä koskeva Turkin ja Libyan kahdenvälinen yhteisymmärryspöytäkirja lisäsi entisestään jännitteitä Kreikan osalta. Yhteisymmärryspöytäkirjassa sivuutettiin Kreikan saarten oikeudet kyseisillä alueilla. Muunlaiset Turkin Kreikkaan kohdistamat provokatiiviset toimet, erityisesti Turkin ylilennot Kreikan asuttamilla alueilla, sekä uhkaavat merivoimien harjoitukset ja niihin liittyvä retoriikka lisääntyivät edelleen rajusti koko vuoden ajan. Vaikka Kreikan ja Turkin merikiistat ovat vanhaa perua, vuoropuhelu niiden ratkaisemiseksi keskeytyi vuonna 2016, ja 2020 oli jatkuvien ongelmatilanteiden ja jännitteiden vuosi, minkä vuoksi Nato jatkoi ristiriidan purkamista koskevia neuvotteluja Kreikan ja Turkin välillä.

Joulukuussa 2020 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tuomitsi jälleen Turkin viimeaikaiset provosoivat toimet, mutta korosti samalla EU:n ja Turkin suhteiden merkitystä ja tarjosi uutta mahdollisuutta, jos Turkki lopettaisi vastakkainasettelun. Se totesi myös, että muita vaihtoehtoja harkittaisiin, jos vastakkainasettelu ei loppuisi.

Vuoden loppua kohden tilanne alkoi muuttua. Turkki suhtautui yleisesti ottaen myönteisesti joulukuun Eurooppa-neuvoston päätelmiin ja alkoi antaa merkkejä, että suhteet Euroopan unioniin ja sen jäsenvaltioihin ovat tärkeät. Nyt turkkilaisten alusten käyttö konfliktia lietsovalla tavalla on lakannut ja lähentymiseen viittaavat viestit jatkuneet. Vuoropuhelulle ja neuvotteluille on luotu myönteiset olosuhteet, ja kahden merkittävän neuvotteluprosessin ensimmäiset vaiheet on käynnistetty uudelleen: Kreikan ja Turkin väliset meriasioita koskevat tunnustelevat neuvottelut käynnistettiin uudelleen 25. tammikuuta ja vuoropuhelu Kyproksen tilanteen ratkaisusta on lähtenyt jälleen käyntiin (asiaa koskevat epäviralliset keskustelut on tarkoitus järjestää Genevessä 27.–29 huhtikuuta).

Mannerjalustan ja talousvyöhykkeiden rajaamista olisi käsiteltävä käymällä vuoropuhelua ja neuvotteluja vilpittömässä mielessä kansainvälisen oikeuden, kuten YK:n merioikeusyleissopimuksen, mukaisesti ja tarvittaessa turvautuen Kansainväliseen tuomioistuimeen. Tässä tilanteessa on edelleen ehdottoman tärkeää sitoutua yksiselitteisesti hyviin naapuruussuhteisiin ja riitojen rauhanomaiseen ratkaisemiseen.

Ulkoasiainedustaja on pyrkinyt jatkuvasti luomaan suotuisan ympäristön kestävälle liennytykselle alueella. Turkin seismisen Oruç Reis -tutkimusaluksen vetäytyminen mahdollisti Kreikan ja Turkin suorien tunnustelevien neuvottelujen aloittamisen uudelleen 25. tammikuuta 2021. Viimeisin (62.) neuvottelukierros käytiin Ateenassa 16. maaliskuuta 2021, minkä jälkeen jatkettiin välittömästi (17. maaliskuuta) korkean virkamiestason poliittisia tunnusteluja. Tarvitaan vielä näyttöä Turkin suunnanmuutoksen uskottavuudesta itäisellä Välimerellä ilman takaiskuja, jotta voidaan osoittaa, että ilmaistut aikomukset ovat vilpittömiä, ja varmistaa, että alueen tilanteen laajempi rauhoittuminen jatkuu. Viimeaikaiset pienemmät välikohtaukset muistuttavat kuitenkin siitä, että lientyminen on edelleen hauraalla pohjalla, joka vaatii vahvistamista.

2. Kyproksen tilanne

Kyproksen sovintoratkaisu on keskeinen tekijä Turkin ja EU:n välisissä vakavissa erimielisyyksissä itäisellä Välimerellä. Vuoden 2020 aikana toiveet edistymisestä Kyproksen sovintoprosessissa jouduttiin pistämään jäihin ja odottamaan loka-marraskuussa 2020 järjestettyjen Kyproksen turkkilaisen yhteisön vaalien tulosta. Vaalitilanne johti polarisoivan retoriikan ja provosoinnin lisääntymiseen, mikä sai EU:n reagoimaan voimakkaasti neuvoston ja Eurooppa-neuvoston päätelmissä.

Ulkoasiainedustaja/varapuheenjohtaja on toimikautensa alusta lähtien ja erityisesti Kyprokseen kesäkuussa 2020 ja maaliskuussa 2021 tekemiensä vierailujen aikana ilmaissut täyden tukensa YK:n pääsihteerille, jonka tavoitteena on aloittaa neuvottelut Kyproksen sovintoratkaisusta nopeasti uudelleen. YK:n pääsihteerin toimisto on jatkanut ponnistelujaan huolimatta yksipuolisista toimista Varoshan aidatulla alueella sekä toistuvista lausunnoista, joissa on suoraan kyseenalaistettu Kyproksen ongelman ratkaisun sovittu perusta sellaisena kuin se on määritelty asiaa koskevissa Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa, joista viimeisin hyväksyttiin 29. tammikuuta 2021 (YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma 2561). Sekä EU että YK kehottivat marraskuussa 2020 Turkkia peruuttamaan yksipuoliset toimensa Varoshassa (aidatun ranta-alueen avaaminen).

Vuonna 2017 käytyjen Crans Montanan rauhanneuvottelujen jälkeen YK on jatkanut yhteistyötään Euroopan unionin kanssa tarkkailijana Kyproksen konferenssissa, ja EU on pitänyt hyvin tiiviisti yhteyttä 5+1-kokoonpanon edustajiin. EU on sitoutunut Kyproksen ongelman ja sen ulkoisten näkökohtien oikeudenmukaiseen, kattavaan ja toteuttamiskelpoiseen ratkaisuun YK:n puitteissa ja asiaa koskevien YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmien ja EU:n perusperiaatteiden mukaisesti. Kyproksen kahden yhteisön väliset neuvottelut, ja lopulta sopimus, ovat olennaisen tärkeitä jännitteiden vähentämiseksi itäisellä Välimerellä. Osapuolet ovat tehneet useita ehdotuksia luottamusta lisäävistä toimista, muun muassa hiilivetyjen hyödyntämisestä saatavien tulojen jakamisesta, ja EU on edelleen valmis edesauttamaan tarvittavaa teknistä työtä tältä osin. Myönteiset tulokset, jotka liittyvät Kyproksen turkkilaisen yhteisön kannalta olennaisiin käytännön kysymyksiin, kuten halloumi-/helimjuuston viennin helpottuminen ja covid-19-rokotteiden jakelu, voisivat johtaa luottamusta lisäävään ilmapiiriin. EU:n sitoutuminen ja tuki Kyproksen kysymyksessä on ehdoton edellytys jännitteiden lieventämiseksi alueella. Koska Turkki ei tunnusta Kyproksen tasavaltaa, on selvää, että eri yhteistyökanavat tukkiutuvat edelleen. EU:n ja Turkin suhteiden normalisointi on edelleen erittäin haastavaa, ellei Kyproksen kysymykseen löydetä ratkaisua.