Alueiden komitean lausunto aiheesta "Yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistuksen alueelliset vaikutukset" CdR 17/96



Virallinen lehti nro C 129 , 02/05/1996 s. 0015



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistuksen alueelliset vaikutukset" (96/C 129/04) Alueiden komitea päätti 27. syyskuuta 1994 työjärjestyksensä 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti laatia lausunnon edellä mainitusta aiheesta. Asian valmistelusta vastannut valiokunta 2 "Aluesuunnittelu Maatalous Metsästys Kalatalous Metsätalous Meri- ja vuoristoalueet" antoi lausuntonsa 13. joulukuuta 1996. Esittelijöinä olivat Reinhold Bocklet ja João Carlos Saraiva. Alueiden komitea hyväksyi 17. ja 18. tammikuuta 1996 pidetyssä 11. täysistunnossaan (tammikuun 18. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto Alueiden komitea, joka katsoo, että yhteisön eri tavoin maataloutta koskettavien toimintalohkojen (YMP, rakennepolitiikka, laatupolitiikka) tavoitteena on muun muassa: lisätä maatalouden kilpailukykyä tukemalla teknistä edistystä, takaamalla maataloustuotannon järkiperäinen kehitys ja tuotannontekijöiden, etenkin työvoiman, paras mahdollinen hyödyntäminen, taata tällä tavoin maatalousväestölle kohtuullinen elintaso, ennen kaikkea mahdollistamalla maataloudessa työskentelevien henkilökohtaisen tulotason kohoaminen, ottaa huomioon politiikan toteuttamisessa ja siinä käytettävissä menetelmissä maatalouselinkeinon erityisluonne, joka johtuu maatalouden yhteiskunnallisesta rakenteesta sekä eri maatalousalueiden välisistä rakenteellisista eroista ja luonnonolojen eroista (Euroopan unionin perustamissopimuksen 39 artikla); joka katsoo, että yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistuksen oltua nyt meneillään lähes kaksi vuotta monilla EU:n alueilla on jo ilmennyt sen vaikutuksia, joita on arvioitava edellä lueteltujen huomioiden ja uudistukselle asetettujen tavoitteiden valossa, on todennut aiheelliseksi laatia oma-aloitteisen lausunnon EU:n perustamissopimuksen 198 c artiklan mukaisesti aiheesta "Yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistuksen alueelliset vaikutukset". Päätös tehtiin työvaliokunnan 27. syyskuuta pidetyssä kokouksessa valiokunta 2:n esityksestä. 2. Uudistuksen tavoitteet Julkistaessaan 1991 uudistusehdotuksensa komissio totesi, että yhteisön maatalous voisi pitää puolensa sisä- ja ulkomarkkinoilla väistämättä syntyvässä kilpailussa vain kilpailukykyisen hintapolitiikan avulla. Samaan aikaan oli määrä supistaa tuotantomääriä ja korvata institutionaaliset hinnanalennukset suorilla siirroilla ja pysäyttää näin korkeiden hintojen ja liikatuotannon noidankehä. Näillä keinoin oli määrä saavuttaa seuraavat päätavoitteet: yhteisön aseman ylläpitäminen maataloustuotteiden viejänä, tuotannon valvonta markkinoiden tasapainoa silmällä pitäen, hintojen alentumista korvaavien erityistukien maksaminen, sen tunnustaminen, että maaseudulla tulee asua riittävä määrä maatalouden harjoittajia ja että tämä edellyttää perheviljelmiin tai joissain tapauksissa osuusviljelyyn perustuvaa maatalouden mallia, sen tunnustaminen, että maaseutuympäristö on riippuvainen maatalouden lisäksi eräistä muista elinkeinoista, jotka myötävaikuttavat väestön paikallaanpysymiseen ja alueellisen talouden vahvistamiseen, laajaperäisen maanviljelyn kannustaminen liikatuotannon vähentämiseksi ympäristönsuojelupolitiikan puitteissa. Toisaalta esitettiin yhteisen maatalouspolitiikan pääperiaatteiden pysyvän muuttumattomina. Näitä ovat yhteismarkkinat, yhteisön ensisijaisuus ja rahoituksellinen yhteisvastuu. Mitä tulee yhteisiin markkinajärjestelyihin suunnattuihin varoihin, jotka olivat jo menettäneet tehoaan hintojen vakauden ylläpitäjinä, niitä oli määrä käyttää yhä enemmän ja yhä tehokkaammin tuottavuuteen suhteutettuna maksamalla suoraa tukea maataloustuottajille, ja yhteisön markkinoiden tukemiseen suuntaamat varat kaksinkertaistuivatkin viime vuosikymmenen 18 miljardista vuoden 1994 arvoon, joka oli 33 miljardia ecua. Uudistuksen avullakaan ei tällä hetkellä voida kokonaan välttyä menojen nousulta, mutta tähän tavoitteeseen päästäneen asteittain siirtymäajan jälkeen uudistuksen kolmannen vaiheen loppuun mennessä jos tuotannonrajoituksiin tähtäävien toimien sekä hintojen laskun aiheuttaman kysynnän uuden suuntautumisen vaikutukset alkavat tuntua. Näiden suuntaviivojen pitäisi yhdessä ohjata yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen tämänhetkistä toteuttamista. Uudistus vaikuttaa väistämättä eri tavoin EU:n eri alueisiin, joiden maatalouskehityksen tasossa vallitsee vielä syviä epäsuhtia. Viljojen markkinatilannetta on voitu huomattavasti parantaa uudistusta seuranneina kahtena vuotena. Naudanlihan markkinoissa ei kuitenkaan ole vielä saavutettu tasapainoa. Tuottajien tulotasossa ei ole vielä saatu kurotuksi umpeen jälkeenjääneisyyttä suhteessa muihin kuin maatalousalan tulonsaajaryhmiin. Vain joissakin jäsenvaltioissa voidaan havaita myönteistä kehityskulkua, joka aiheutuu ainakin osin valuuttakurssien muutoksien aiheuttamista hinnannousuista. Kaikesta edellä todetusta huolimatta, etenkin GATT-sopimusten seurauksena syntyneiden pakollisten rajoitusten takia, ei ole mitenkään varmaa että myönteinen suuntaus jatkuu. 3. Uudistukseen liittyvät tärkeimmät päätökset ja seuraukset Tehdyt konkreettiset päätökset koskevat etenkin viljan sekä öljy- ja valkuaiskasvien viljelyä sekä naudanlihan ja maidon tuotantoa. 3.1. Vilja-alan markkinajärjestely 3.1.1. Viljantuottajien tulonmenetysten vastapainoksi on maksettu kyseisen alueen keskimääräisten tuotantomäärien perusteella laskettua suoraa tukea. Näiden toimien ensimmäisenä tuloksena on nähtävissä viljatuotteiden hinnan aleneminen, jonka turvin yhteisön viljelijöiden pitäisi voida valloittaa takaisin rehuviljan 10 miljoonaan tonniin nouseva markkinaosuus. Arvioiden mukaan vuonna 1993 käytettiin jo yli 6 7 milj. tonnia viljaa rehuksi korvikerehujen sijasta. Tämä uudistuksen ensimmäisenä vuonna havaittu suuntaus on säilynyt ennallaan. Viljantuotanto, joka olisi tähänastisen kehityksen valossa ilman uudistusta ylittänyt 180 milj. tonnin rajan, laski viime vuonna 162 milj. tonniin. Tuotantomäärien vakaantuminen johtuu suurelta osin kesannoinnista. Ottaen huomioon viljelyskelpoisten maiden tuotannosta poistamista koskeneen aikaisemman säännöstön, joka hyväksyttiin 1994 viisivuotisten vakaannuttamisjärjestelyjen osana, kesannoitujen maiden kokonaispinta-ala on yhteensä 7,2 milj. hehtaaria. Vielä on huomattava, että viljavarastot, joiden määrä ehti nousta alle 9 milj. tonnin tasolle, tulivat laskemaan meneillään olevan markkinointivuoden loppuun mennessä alle kolmannekseen siitä mitä ne olivat ennen uudistusta. Toisin kuin aikaisemmin, rehuvehnään ei ole tarvinnut kohdistaa interventioita, ja hyvälaatuiset viljat on voitu vaikeuksitta myydä markkinoille kaupallisin ehdoin. Makaronivehnävarastot kävivät jopa erittäin vähiin. On huomattava, että joillakin maatalouden aloilla vallitsee erittäin suuri molemminpuolinen riippuvuus. Viljavarastojen pieneneminen saattaisi esim. merkitä, että olkia on vähemmän saatavilla. Tällä saattaa puolestaan olla vaikutuksia sientenviljelyyn. 3.1.2. Keskimääräisen tuoton mukaan lasketut kompensointimaksut voivat vaikuttaa myönteisesti sellaistenkin maatilojen pystyssä pysymiseksi, jotka eivät muodosta ainoata tulonlähdettä omistajalleen, koska saatavat perustulot ovat arvioitavissa. 3.1.3. Myönteisenä on pidettävä myös mahdollisuutta käyttää suhdannesyistä kesannolle jätettyjä maita uusiutuvien raaka-aineiden tuotantoon, koska näin mahdollistetaan maaperän asianmukainen käyttö, ja viljelijöille tarjoutuu mahdollisuus lisätuloihin. Maiden kesannointi voi siis kannustaa raaka-aineen tuotantoon teollisuuden tarpeiksi, energian tuottamiseksi tai muihin tarkoituksiin, mikä puolestaan vähentää riippuvuutta mineraali- ja fossiilisista raaka-aineista ja sen seurauksena kasvihuoneilmiöön vaikuttavia päästöjä. 3.1.4. On huomattava, että uudistus koskettaa vakavimmin eri jäsenvaltioiden yhteen tuotteeseen erikoistuneita ja rakenteeltaan yksipuolisia viljantuotantoalueita. Interventiohintojen lasku ja niiden korvaaminen kompensointimaksuilla, jotka maksetaan pääsääntöisesti tuoton keskiarvon perusteella, syrjii suurituottoisia tiloja. 3.2. Öljy- ja valkuaiskasvialan markkinajärjestely 3.2.1. YMP:n uudistukseen sisältyvien kompensointimaksujen osalta valkuaiskasvit otettiin mukaan viljoja koskeviin asetuksiin. Jalostustuki- ja vähimmäishintajärjestelmät poistettiin käytöstä markkinointivuodesta 1993/1994 alkaen; näiden tilalle tuli hehtaaritukijärjestelmä, jonka tarkoituksena oli kohentaa tuottajien tulotasoa. Valkuaiskasveja koskee niin ikään sama kesannointivelvoite kuin muita suuria viljelmiä. Kompensaation laskemiseksi hehtaaria kohden otettiin käyttöön yhtälö: 65 ecua tonnilta kerrottuna kyseisen alueen keskimääräisellä viljantuotolla. 3.2.2. Kaiken kaikkiaan Euroopan yhteisö on edelleen tärkeä öljykasvin siementen, kasviöljyjen ja öljyväkirehun tuoja. Vuosituonti riippuu suuresti siementen, öljyväkirehun ja muiden rehujen hintatasosta samoin kuin mahdollisuuksista viedä kasviöljyä ja öljyväkirehua edelleen kolmansiin maihin. Vain rapsiöljyn osalta yhteisön omavaraisuusaste on 139 %, kaikkien muiden öljyjen ja öljyväkirehujen osalta vallitsee vaje. Soijapavun tuonti Yhdysvalloista, Brasiliasta ja Argentiinasta lisääntyi 50 % vuosina 1989 1992 ja saavutti 13,6 milj. tonnin tason. Öljykasvien tuotanto oli yhteisössä markkinointivuonna 1992/1993 määrältään 11,5 milj. tonnia, kun se oli edellisinä vuosina ollut 13 miljoonaa tonnia. Markkinointivuodelle 1994/1995 odotetaan sadon olevan noin 12,4 milj. tonnia. 3.3. Naudanlihan markkinajärjestely 3.3.1. Myös naudanlihan tuottajat saavat kompensointimaksuja, koska tämänkin alan interventiohinnat tulevat markkinointivuoteen 1995/1996 mennessä laskemaan noin 15 %. 3.3.2. Myös näillä markkinoilla näkyvät jo uudistuksen väistämättömät seuraukset. Vuosina 1993 ja 1994 tuotanto taantui 10 %:lla, minkä vuoksi markkinahinnat eivät laskeneet interventiohintojen myötä ja pysyivät pitkälti vakaina vuoden 1994 puoliväliin saakka. Lisäksi varastot saatiin tyhjennetyksi lähes kokonaan. Tämä oli mahdollista, koska interventio-ostot keskeytettiin vuoden 1992 lopusta lähtien lähes kokonaan. Varastot ovat tällä hetkellä hieman yli 15 000 tonnia. Alalla on kuitenkin edelleen vaikeita myyntiongelmia, koska kilpailu halvempien lihatyyppien kanssa epäsuotuisassa talousilmastossa, muuttumassa olevat kulutustottumukset ja "hullun lehmän taudista" käyty keskustelu, jolla on ollut kielteinen vaikutus lihan imagolle, ovat yhdessä saaneet aikaan sen, ettei kulutus tällä hetkellä näytä olevan kasvussa. Tästä ovat lisätodisteena viime vuonna tapahtuneet suuret markkinamuutokset, joiden seurauksena hintakehitys oli vuoden keskivaiheilta eteenpäin selvästi kielteinen. Uudistus koettelee viljanviljelyalueiden ohella vakavasti naudanlihan tuotantoon erikoistuneita alueita. 3.4. Lypsykarja 3.4.1. Emolehmäpalkkio on kohonnut kolmessa vaiheessa 70 ecusta 120 ecuun. Jäsenvaltiot voivat edelleenkin antaa kansallisella tasolla emolehmää kohti korkeintaan 25 ecun lisäpalkkion. Sonneja koskevassa palkkiosysteemissä maatilan viitekoon valinta on vaihtoehtoista, mutta emolehmäpalkkio määrätään jokaiselle maatilalle erikseen. Viitevuosi on vuosi 1992. Maanviljelijä voi siirtää palkkio-oikeuden edelleen luopumatta tilastaan. 3.5. Lampaanliha 3.5.1. Lampaanlihan kohdalla nykyiset tuet jäävät voimaan lähes ennallaan: Palkkion myöntämiselle asetettu yläraja (1 000/500 eläintä) lopetettiin sellaisenaan vuoden 1995 aikana ja sisällytettiin yksittäisille tiloille maksettaviin palkkioihin. Oikeus palkkioon määritellään maatilakohtaisesti. Viitevuosi on vuosi 1991. Vuonna 1993 yhteisön maksama palkkio oli 20,898 ecua ja vuonna 1994 17,78 ecua uuhta kohti. Maaseutualueiden kehittämiseksi maksettava epäsuotuisten alueiden palkkio nostettiin 5,5 ecusta 7 ecuun uuhta kohti. 3.6. Maidon markkinajärjestelyt 3.6.1. YMP-uudistuksen yhteydessä tehdyt päätökset eivät tuo suuria muutoksia maitoalalle. 16. syyskuuta 1977 lähtien kerätty yhteisvastuuvero poistettiin maidon jakelulta 1. huhtikuuta 1993. Erityisen merkittävää on kiintiöjärjestelmän ylläpito aina vuoteen 2000 asti. Poistamalla sääntö maitokiintiön liittämisestä määrään maidontuotannon rakennemuutosten tulisi helpottua ja maitoa tuottavista tiloista pitäisi tulla kilpailukykyisempiä. 3.6.2. Vuonna 1992 maidon kokonaistuotanto laski 1,75 milj. tonnia. Tuotannon lasku heijastelee kyseisen ajanjakson yhden prosentin kiintiövähennystä sekä sitä vastaavaa maidon jakelun vähenemistä (alle 1,6 milj. tonnia). Tuotanto ja jakelu olivat vuonna 1993 samalla tasolla kuin vuonna 1992. Yhteisö säilytti yleisesti ottaen vuonna 1992 oman osuutensa maailmanmarkkinoilla. Vienti saavutti 13,9 milj. tonnin rajan eli yhteisö oli maailman suurin maidon viejä. Maitoalan markkinajärjestelyjen kuluja voitiin vähentää vuoden 1985 5,8 miljardista ecusta vuoden 1994 4,2 miljardiin ecuun. 3.7. Liitännäistoimet 3.7.1. Liitännäistoimilla pyritään ympäristöystävällisemmän tuotannon edistämiseen (vähemmän karjaa, torjunta-aineiden ja lannoitteiden käytön vähentäminen) ja maiseman säilyttämiseen, metsitysohjelmien rahoittamiseen sekä viljelystä poistettujen alojen ja metsäalueiden ylläpitoon. Näiden liitännäistoimien tärkeys käy ilmi lukuisista jäsenvaltioiden ja alueiden esittämistä ohjelmista: 160 ohjelmaa koskien tuotantomenetelmiä, jotka ovat sopusoinnussa ympäristönsuojelun sekä maaseutumaiseman ylläpidon vaatimusten kanssa asetuksen (ETY) N:o 2080/92 mukaisesti; 41 ohjelmaa yhteisön metsäalan tukitoimista maataloudessa asetuksen (ETY) N:o 2080/92 mukaisesti; 10 ohjelmaa yhteisön tukitoimista koskien maatalousalan varhaiseläkejärjestelmää asetuksen (ETY) N:o 2079/92 mukaisesti. Alueet ovat laatineet 238 ohjelmasta lähes 90 %. Yhteisö tukee myös varhaiseläkettä vähintään 55-vuotiaille, jotka jättävät tilan nuoremmille. 3.7.2. On kuitenkin aiheellista käsitellä näiden toimien mahdollisia seurauksia joillain alueilla. Liitännäistoimet (metsitys- ja varhaiseläkeohjelmat, ympäristöystävälliset tuotantotavat) supistavat maataloustoimintaa sen laajimmassa merkityksessä ja niillä on heijastusvaikutuksia maataloutta sivuaville aloille. Vähemmän kehittyneillä alueilla ja/tai kehityksestä jälkeen jääneillä alueilla, joilla on vaikea löytää vaihtoehtoisia keinoja päästä kestävään kehitykseen, näillä toimilla saattaisi olla vaikutuksia, joihin tulisi pikaisesti puuttua: maatalousalan sekä sitä sivuavien alojen työpaikkojen väheneminen, jota ei voida korvata muiden alojen työpaikoilla (työttömyyden kasvu); maaseudun autioituminen, joka aiheuttaa muuttoliikkeen kohti kaupunkikeskuksia tai kehittyneempiä alueita; joidenkin jäsenvaltioiden lisääntyvä elintarvikehuollon riippuvuus. Vaikka liitännäistoimet ovat tärkeitä siksi, että ne täydentävät maataloustuottajien tuloja, ne eivät välttämättä kuitenkaan näytä tarjoavan vaihtoehtoa maataloustoiminnan vähenemiselle erityisesti taloudellisissa vaikeuksissa olevilla alueilla, joilla maataloudella on edelleenkin tärkeä taloudellinen ja yhteiskunnallinen rooli. Siksi tulisi alueilla, joilla se on välttämätöntä, yhdistää ohjelma- ja kehityssuunnitteluun nuorten emäntien määrän aktiivinen lisääminen seudulla. Joillakin alueilla, erityisesti siellä, missä on ympäristöllisesti herkkiä alueita, on liitännäistoimista ollut erittäin suurta hyötyä maanviljelyn laajuuden ylläpitämisessä. Toimista olisi muutoin luovuttu ja niiden myötä olisivat nyt säilyneet työpaikat hävinneet. Yhteisön metsäalan toimet ovat edelleenkin rajallisia. Maa- ja metsätalouden suhteet rajoittuvat yhä viljelyalueiden metsittämiseen. Seuraavien seikkojen tulisi jäädä jäsenvaltioiden ja alueiden toimivallan piiriin: pitkän aikavälin aluesuunnitteluhankkeet, jotka ovat ehdottomana edellytyksenä kaikelle metsityspolitiikalle, johon liittyy pitkän aikavälin maankäyttöä; metsien ekosysteemin vakauden takaava metsien taloudellinen hyväksikäyttö, joka edellyttää puunjalostusteollisuuden kehittämistä sekä menettelyjen järjestelyä teknisin ja kaupallisin perustein myyntimarkkinoita silmällä pitäen; metsitysohjelmia voidaan käyttää mm. myös tuottamaan nopeakasvuisesta puustosta biomassaa sähköntuotantoon ja puutuotteiden valmistamiseen. Myös siten voidaan tukea uhanalaisten työpaikkojen säilyttämistä; tuottajien koulutuksen tulee rajoittua kokeiluhankkeisiin; Euroopan unionin rahoittama ensimmäinen hanke viljelyalueiden metsittämisestä sekä tiedotuksen ja koulutuksen tärkeysjärjestyksestä tulisi laajentaa kattamaan kaikki alueet, joita metsittäminen koskee. 3.8. Hallinto ja valvonta 3.8.1. Uudistuksen toteuttamiseksi luotiin uusi hallinto- ja valvontajärjestelmä. Tähän järjestelmään sisältyy tukijärjestelmiä eri viljelys- ja karjankasvatusaloille, ympäristöystävällisen maatalouden edistämiselle sekä erityistoimia vuoristoalueiden ja joidenkin epäsuotuisassa asemassa olevien alueiden maataloudelle. Hallinnolliset toimet suuntautuvat seuraaviin seikkoihin: suorituskykyisen tietokannan luominen, jolla voidaan taata ristiinvalvontatoimiminen; sellaisen yhtenäisen hallinto- ja valvontajärjestelmän käyttöönotto, joka sisältää tehokasta raportointia ja paikan päällä tehtyjä tarkastuksia; eläinten ja maapalstojen tunnistamisen mahdollistavan numeerisen järjestelmän vakiinnuttaminen; kaiken oleellisen tiedon sisältävä ilmoitus, jonka maataloustuottajat jättävät vuosittain; mahdollisuus sallia toistuvat anomukset. Nykyisessä muodossaan järjestelmä sisältää hyvin yksityiskohtaisia määräyksiä, mikä vaikeuttaa hallintoa ja vaatii alueilta yhä enemmän inhimillisiä ja teknisiä voimavaroja. 3.8.2. Tiedonkeräysjärjestelmät helpottavat periaatteessa suoriin maksuohjelmiin liittyvää byrokraattista taakkaa. Nämä ohjelmat pitäisi kuitenkin keskittää siten, että niiden toteutus olisi sopusoinnussa jäsenvaltioiden ja alueiden hallintolainsäädännön kanssa. Objektiivisuus ja samat reunaehdot tulee kuitenkin taata koko yhteisön alueella. Vain näin voidaan käyttää joustavasti ja tehokkaasti käytössä olevia mahdollisuuksia ja toimintatapoja. Keskitetyn järjestelmän avulla kerätyn tiedon ei pitäisi keskittyä ainoastaan YMP-uudistuksen mukana tuomiin uusiin tukiohjelmiin, vaan kerätyn tiedon tulisi olla pohjana kaikille toimille. Vain järjestelmää eurooppalaisella tasolla yksinkertaistamalla voidaan keventää pysyvästi tiedonkeruun, hallinnon ja valvonnan aiheuttamaa taakkaa. Lukuisat erilliset, yhteensovittamattomat ohjelmat monimutkaistavat suhteettomasti toimien toteuttamista ja lisäksi vaikuttavat siten, että asianosaisten on vaikea hyväksyä maatalouspolitiikkaa. Laaja kerättävä tietomäärä antaa täydellisen aina käytettävissä olevan kuvan maatiloista sekä maataloustuottajien henkilökohtaisesta tilanteesta. Tietosuojan kannalta tällainen järjestelmä saattaa olla kyseenalainen. On myönnettävä, että valvonta on tarpeen, mutta ei ole selvää, onko näin tarkka tiedonkeräys tarkoituksenmukaista ja onko se sopusoinnussa tietosuojaoikeuden kanssa. 3.9. Lopuksi on todettava, että näillä uudistuksilla on alkuvaiheessa pienemmät kustannusvaikutukset kuin siinä tapauksessa, että maatalouspolitiikkaa ei olisi uudistettu. 4. GATT-sopimus ja EU:n laajentuminen KIE-maiden suuntaan 4.1. GATT-sopimus Yhteisö on tehnyt Uruguayn kierroksella seuraavia sitoumuksia: Tukia puretaan (AMS = Aggregate Measurement of Support) yhteensä 20 %:lla. Kaikki tuontirajoitukset muutetaan tulleiksi (tariffointi) ja niitä alennetaan asteittain keskimäärin 36 %:lla, herkkien tuotteiden osalta 20 %:lla. Poikkeukset koskevat tärkeitä viljalajeja, riisiä sekä hedelmiä ja vihanneksia, joista myös tulevaisuudessa peritään erilaisia tuontimaksuja. Pääsymahdollisuuksia markkinoille parannetaan tullien alennuksilla tiettyjen, EU:n GATT-luetteloissa sitovasti määriteltyjen tuontimäärien osalta (vähimmäispääsy markkinoille). Tuetut viennit palautetaan kotimaahan (määrällisesti 21 %, taloudellisesti 36 %). Tukien purkaminen on toteutettu jo yhteisön maatalouspolitiikkauudistukseen liittyvillä hinnanalennuksilla. Maatalousuudistuksen pinta-ala- ja eläinpalkkioita ei lasketa tukiin kuuluviksi ja siksi niitä ei tarvitse purkaa. YMP:n uudistus on siten GATTin mukaan myös kansainvälisesti turvattu. On erittäin tärkeää, että yhteisön markkinat on suojattu riittävän hyvin kolmansiin maihin nähden tariffoinnin ja tullien purkamisen jälkeenkin. Tarvittaessa voidaan erityisen suojalausekkeen perusteella periä lisätuontitulleja. Pääsy kolmansien valtioiden markkinoille paranee maailmanlaajuisen kaupan vapauttamisen myötä, niin että syntyy uusia markkinointimahdollisuuksia. Sitoumus tuettujen tuotteiden vähentämiseksi voi tuottaa vaikeuksia, mikäli Euroopan unionissa syntyy tai jo on liikatuotantoa, jonka vientiä ei voida tukea tulevaisuudessa GATT-sopimuksen rajoitusten vuoksi. Tärkeillä tuotantoaloilla, kuten maidon, naudanlihan sekä viljan tuotannossa, on odotettavissa vaikeuksia nykyisten tuotantomäärien ja biologis-teknisen kehityksen vaikutusten perusteella. 4.2. EU:n laajentuminen Vaikka YMP-uudistukset ja GATT-päätökset eivät vielä täysin ole markkinoilla toteutuneet, tulee Euroopan unionin laatia keski- ja itäeurooppalaisten valtioiden liittymissuunnitelma. Maataloussektorilla ja elintarviketeollisuudella on avainasema Euroopan unionin ja keski- ja itäeurooppalaisten maiden välisissä suhteissa. Tämä koskee niin jo aloitettua valmisteluvaihetta kuin myös myöhempiä jäsenyysneuvotteluja. Neuvoston Essenissä päättämän strategian toteuttamiseksi neuvotteluissa tulee maatalous- ja aluepoliittisesta näkökulmasta katsottuna ottaa huomioon seuraavat seikat: Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa käydyn maataloustuotteiden kaupan toistaiseksi positiivisen kehityksen reunaehdot eivät saa yksipuolisesti rasittaa vientiä harjoittavia EU-alueita. Ensisijaisuusehtoja tulee myös jatkossa noudattaa tiukasti molemminpuolisesti. Ensisijaisuutta ei saa laiminlyödä. Perinteisiä kaupan virtoja ei saa häiritä. Joidenkin tuotteiden erityisen markkinaherkkyyden ja ylituotannon huomioon ottaen tarvitaan sellainen ratkaisu, joka rajoittaa yhteisön tuonnit edelleen sellaiselle tasolle, joka toisaalta estää häiriöt sisämarkkinoilla ja toisaalta ottaa huomioon yhdistyneiden maiden edut. Tämä koskee erityisesti naudanlihan tuotantoa, marjahedelmiä sekä hedelmiä ja vihanneksia. Toisaalta tulee varmistaa, etteivät KIE-maat ota käyttöön uusia tuontitulleja tai vastaavia maksuja tai korota jo olevia maksuja. Keski- ja Itä-Euroopan maiden aseman parantamisen maatalouskaupassa tulisi tapahtua pääasiassa voimakkaasti määriä säätelemällä sekä käyttämällä kattavasti laajoja, ympäristöä säästäviä valmistusmenetelmiä ja käyttämällä hyödynnettyä pinta-alaa ekologisesti. Yhteisön eläinlääketieteellisen, ympäristö- ja kasvinsuojeluoikeuden säännösten tulisi olla etusijalla jäseneksi liityttäessä. Lisäksi tulee pyrkiä näiden maiden liittämiseen perinteisiin maatalouskauppasuhteisiin ja niiden järjestämiseen. Euroopan unioni ei koskaan pysty yksistään muodostamaan riittäviä markkinoita näiden maiden valtaisalle tuotantopotentiaalille. Maatalouden uudelleenmuotoutumisen avustamisen tulee tähdätä edistämään näiden maiden maaseudun talouden perustan kehittymistä ja tilarakenteita. Ylimenokauden tulee estää rakenteelliset ja markkinapoliittiset vääristymät molemminpuolisesti. Maaseutupolitiikan uudistuksen perusperiaatteet ja toimien periaatteellinen rakenne tulee säilyttää myös ylimenokauden ajan. Järjestelmän rahoitettavuuden turvaamiseksi tulevaisuudessa on osoitettava, kuinka jäsenvaltioille ja alueille voidaan antaa olennaisesti aikaisempaa voimakkaammin vastuuta kokonaissuunnitelmasta. On ehdottoman välttämätöntä osoittaa mahdollisuuksia jäsenvaltioille ja kyseisen maan valtiosäännön mukaisesti alueille säilyttää maatalouspolitiikan järjestelmä pääosin ja samalla välttää taloudelliset vaatimukset, joita ei pystytä rahoittamaan. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen puitteissa ja GATT-sopimuksessa taattu EU-tuotteiden turva kolmansien maiden tuotteisiin nähden tulee säilyttää myös KIE-maiden jäsenyyden myötä. 5. Uudistuksen tila ja kestävä kehitys maaseutualueilla 5.1. YMP-uudistuksen voimaanastumisesta ei ole vielä kulunut tarpeeksi aikaa, jotta sen vaikutuksia voitaisiin arvioida kokonaisvaltaisesti. Uudistuksen päätavoitteena on tuotannon hallinta, markkinoiden tasapainon vakiinnuttaminen ja maataloustuottajien riittävän tulotason takaaminen. Etusijalle ei ole asetettu alueellisia tavoitteita, vaikka maatalouspolitiikan uudistus vaikuttaa suuresti myös alueisiin. Koska maatalouspolitiikan uudistuksen tavoitteena on vahvistaa sääntöjä ja tärkeiden maatalousalojen markkinoita (ensimmäinen osa kattaa vilja-, naudanliha- ja maidontuotannon; toinen vielä täydentämätön osa kattaa viinin, vihannesten ja hedelmien tuotannon), uudistus voi aiheuttaa myös muutoksia (joidenkin) alueiden asemaan tietyillä markkinoilla. Vain muutamilla alueilla voi tapahtua esimerkiksi tuotannon keskittymistä ja tehostumista. Viininviljelyksen sekä hedelmä- ja vihannesalan markkinajärjestelyt vaikuttuvat erityisesti Välimeren maihin. Yhteisen maatalouspolitiikan välineet markkinoiden, hintojen ja tulotason tukemiseksi eivät sovellu eivätkä ne siten onnistuneetkaan tasoittamaan alueiden välisiä eroja taloudellisten mahdollisuuksien, varallisuuden ja taloudellisen kehityksen kannalta. Tavoitteena oli maatalouden ylläpito. Olisi väärin arvioida yhteistä maatalouspolitiikkaa sen mukaan, miten sen avulla voidaan jakaa resurssit uudelleen epäsuotuisten alueiden hyväksi. Epäsuotuisten alueiden tuki täytyisi tulla pääasiallisesti erilaisista rakennerahastoista, mutta epäsuotuisten alueiden tuki ei saa vähentää alueelle tulevia muita rakennerahastojen tukia. Rakennerahastojen tarkoituksena ei ole kuitenkaan paikata YMP:n puutteita. YMP:n onnistumista tulisi arvioida myös yleisen taloudellisen ja yhteiskunnallisen yhteenkuuluvuuden tavoitteen valossa. 5.2. Aiemmin mainituista tavoitteellisista näkökohdista huolimatta on jo mahdollista erottaa joitain alueellisia perussuuntauksia. Alueellisen tason tietojen valossa voidaankin todeta, että esimerkiksi komission tausta-asiakirjassaan esittämät aikeet eivät aina vastaa alueisiin vaikuttavien toimintalinjojen varsinaisia suuntauksia. Itse asiassa yhteisön eri maaseutualueilla on havaittavissa negatiivisten taloudellisten, yhteiskunnallisten tai ekologisten vaikutusten voimistumista, joka on erilaisten alueellisten lähtökohtien vuoksi mahdollisesti seurausta seuraavista seikoista: 5.2.1. Lukuisten maaseutualueiden laajeneva taantuminen, joka kasvattaa maaseutualueiden ja taajama-alueiden välisten erojen lisäksi myös riippumattomien maataloustuottajien ja muun maaseutuväestön välisiä eroja; 5.2.2. Suurten teollisten maatalousyritysten sekä viljely- ja karjankasvatusalan markkinointiyritysten suhteeton kasvu silloin, kun yritysten filosofia ja taloudelliset menetelmät johtavat maatalousväestön ja useiden alueiden syrjäytymiseen; 5.2.3. Tiettyjen, erityisesti Välimeren maiden, alueiden etuja vahingoittavien strategioiden jatkaminen. Uudistuksen ensimmäinen osa käsitteli itse asiassa vain Pohjois- ja Keski-Euroopalle ominaisten viljalajien viljelyä sekä naudan- ja lampaanlihan tuotantoa. Viininviljelyn sekä hedelmä- ja vihannesalan parhaillaan neuvoteltavan yhteisten markkinajärjestelyjen uudistuksen lisäksi Euroopan unionin tulee kehittää yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta ja myötävaikuttaa kestävän pohjan saavuttamiseksi maatalouden markkinatasapainoon Etelä-Euroopan alueilla sekä tehostaa markkinajärjestelyjä; sen tulisi tukea myös mehiläistenhoitoa. 5.2.4. Eräillä YMP-uudistuksen perusteluilla markkinoiden tasapaino, ylijäämien välttäminen, ympäristön- ja luonnonsuojelu ei ole yhtä suurta painoarvoa tietyillä alueilla, erityisesti alueilla, jotka eivät ole maataloustuotannossa omavaraisia, joilla hintojen ja tuotannon suhteella ei ole mainittavaa vaikutusta ylijäämien syntymiseen ja joilla maatalouden tehostaminen ei lisää ympäristöriskejä, koska niillä harjoitetaan pääasiallisesti laaja-alaista maataloutta. 5.2.5. Kyvyttömyys uudistaa rahoitusvarojen jakamisjärjestelmää, joka on tähän asti suosinut rikkaampia maita ja jota jatketaan myöntämällä tukea etupäässä tuottavuuden mukaan, jolloin pienten ja suurten maatilojen sekä kilpailukykyisten ja vähemmän kilpailukykyisten alueiden väliset erot kasvavat; 5.2.6. Kyvyttömyys tasoittaa yhteiskunnallisia eroja. 5.3. Toimien perusteluissa on ristiriitoja, jotka vaihtelevat jokaisen alan alueellisen merkittävyyden mukaan: 5.3.1. alat, jotka saavat tai eivät saa tulotukea; 5.3.2. joidenkin alojen tuotannon rajoittaminen ylijäämien takia ja samanaikaiset rajoitukset muilla aloilla (hedelmä- ja vihannesala), joilla EU on maailman vientitilastojen kärjessä. 5.4. Aiemmin mainitusta ympäristönsuojelunäkökannasta huolimatta ei ole riittävästi otettu huomioon, että rajoittavat toimintalinjat voivat aiheuttaa tahattomasti tuotannon tehostumista ja keskittymistä kilpailukykyisimmillä alueilla, jotka jo nykyisellään kasvattavat ympäristökuluja. Samanaikaisesti vähemmän maatalousvaltaisilla alueilla suositaan maataloustoiminnan lopettamista ja siten edistetään metsäteollisuutta ja laajojen alueiden nopeaa autioitumista. On kuitenkin suhtauduttava hyväksyen liitännäistoimiin, joilla pyritään edistämään maataloustuotannon laajentamista sekä ympäristöystävällisiä menetelmiä, jotka täydentävät järkevällä tavalla YMP-uudistusta. Näiden toimien avulla parannetaan ympäristön tilaa sekä taataan maaseutumaiseman säilyttäminen ja palkitaan maataloustuottajia. Näin niillä on myös huomattava vaikutus alueellisten maisemien erityispiirteiden säilyttämisessä. 5.5. YMP:n peruselementti yhteisön ensisijaisuus vaarannetaan yhä useammin kansainvälisten vaatimusten paineessa, kun pyritään vapaampaan maatalous- ja elintarviketuoteteollisuuteen. Kehityssuunta on kohti yhteisön maatalouden yhtenäistämistä kokonaisvaltaisemmaksi taloudeksi, jota suuret taloudelliset voimat johtavat ja määrittelevät. 5.6. Jo nyt on mahdollista tehdä päätelmiä siitä, miten YMP:a voidaan kehittää edelleen. 5.6.1. YMP-uudistuksessa ei oteta huomioon yhteisön maataloudessa olevia suuria eroja. Puuttumatta uudistuksessa yhteisten markkinoiden puitteisiin pitäisi tulevaisuudessa ottaa huomioon alueelliset tarpeet. Uudistuksen avulla voitaisiin myös vahvistaa maaseutualueiden elinvoimaisuutta niiden tehtävien monimuotoisuuden ja täydentävyyden avulla. 5.6.2. Pääasiallisesti markkinalogiikan perusteella suunnattu ja kilpailukykyä kehityskriteerinään pitävä YMP-uudistus voi haitata maataloustoiminnan kannalta tärkeiden tehtävien kehitystä: väestöllistä tasapainoa, yhteiskunnallis-taloudellista tehtävää, ympäristön- ja luonnonsuojelua sekä kulttuuriperinnön säilyttämistä. Kaikki nämä ovat välttämättömiä perustekijöitä maaseudun elinvoimaisuudelle. 5.6.3. Vaikuttaa siltä, ettei YMP-uudistuksen yhteydessä ole vielä otettu huomioon sitä, että tuotannollisen näkökohdan lisäksi maatalous vaikuttaa myös aktiivisesti kaikkien yhteisön maaseutualueiden vakaan tulevaisuuden takaamiseen. 5.6.4. Yhteisen maatalouspolitiikan tukia tulee muuttaa luonnonoloiltaan epäsuotuisilla unionin tuotantoalueilla sijaitsevien viljely-yhteisöjen hyväksi. Suorien tukien, tuotantokiintiöiden ja muiden mahdollisten välineiden tulee suosia tällaisia viljelyalueita. 5.6.5. Läheisyysperiaatetta tulee soveltaa päättävästi alueiden ja niitä pienempien hallintoyksiköiden tasolle asti. Komission tulee laatia hyvin yleisluontoinen tukiohjeisto, jota alueet kehittävät edelleen omien maatalouspoliittisten malliensa mukaan. 6. Alueiden komitean lausunto Alueiden komitea 6.1. tukee komission YMP-uudistusta käsittelevässä vuoden 1991 asiakirjassa mainittuja tavoitteita ja periaatteita ja tunnustaa jo ilmi tulleet myönteiset vaikutukset tiettyjen tuotteiden markkinoilla ja maataloudessa yleensä, mutta on kuitenkin sitä mieltä, että uudistuksen arvioimiseksi tarvittaisiin yhteisön alueiden (mukaanlukien uudet jäsenvaltiot) moninaisten tilanteiden syvällistä analysointia; 6.2. toivoo hartaasti, että seuraavassa YMP-uudistuksen vaiheessa; 6.2.1. otettaisiin huomioon EU:n sisäiset erot maa- ja metsätaloudessa ja edettäisiin laajemmasta alueellisesta näkökannasta kohti yhtenäistä aluesuunnittelua maaseutualueiden yhtenäisen ja kestävän kehityksen avulla sekä voimakasta ja kukoistavaa, maaseudun tehokkaasti kattavaa maanviljelystä; 6.2.2. ei keskityttäisi vain maataloustuotantoon, joka säilyy maaseudun kehittämisen tärkeimpänä tekijänä, vaan myös maaseudun kehittämiseen ja ympäristönsuojeluun läheisyys- ja yhteistyöperiaatteita sekä ennaltaehkäiseviä ja yhtenäistäviä periaatteita noudattaen; 6.2.3. tunnustettaisiin, että yhä markkinasuuntautuneempi maatalous ei luultavasti ratkaise maaseudun rakenteellisia ongelmia, vaan olisi parempi keskittää voimat laajempialaiseen maatalouspolitiikkaan, joka pyrkii elintarviketuotannon lisäksi maaseutualueen kestävään kehitykseen sekä ottaa huomioon maaseudun inhimillisen perustekijän eli maataloustuottajat ja varsinkin nuoret maanviljelijät; 6.3. pyytää komissiota ryhtymään tarvittaviin toimiin muiden, erityisesti elintarviketuotannon ulkopuolisten markkinoiden kehittämiseksi ja kulutuksen edistämiseksi; 6.4. pyytää komissiota hyväksymään tarpeen tullen tasapainotettuja toimia tuotannon rajoittamiseksi, jotta tulevaisuudessa voidaan taata maatalouden alalla suosiollinen ja kannattava hintakehitys, sekä takaamaan välttämättömät kilpailuedellytykset, jotta se menestyy kilpailussa; 6.5. pyytää komissiota tarkistamaan vuosittain kesannointivelvoitteen markkinoiden kehityksen pohjalta ja tiedottamaan ajoissa mahdollisista muutoksista, jotta maanviljelijät pystyvät tekemään pitkän tähtäimen suunnitelmia; 6.6. suhdannesyistä kesannolle jätetyille maille kohdennetut EU:n varat täytyy olla alueiden käytettävissä, jolloin alueille annetaan mahdollisuus valita keinot, joilla hellittää markkinoiden painetta ja jakaa vastaava rahoitusosuus; 6.7. on sitä mieltä, että seuraavan uudistuksen yhteydessä jäsenvaltioilla ja alueilla tulisi olla enemmän vastuuta; 6.8. on sitä mieltä, että komission rakennerahastojen uudistuspolitiikka (1988), joka muodostuu alueellisesta alhaalta ylös suuntautuvasta lähestymistavasta yksittäisten ohjelmointiasiakirjojen välityksellä, mahdollistaa tehokkaamman suoran tulotuen YMP:n yhteydessä ja ottaa huomioon alueiden erityispiirteet; 6.9. tämän tyyppinen näkökulma voisi ennen kaikkea tarjota merkittävän tilaisuuden myös tuotannon edistämiseen sekä uudistuvien raaka-aineiden kehittämiseen alueiden erityisenä panoksena maataloustuottajien tulotason takaamiseksi sekä ympäristön ja ilmaston suojelemiseksi, rajallisten raaka-aineiden säilyttämiseksi ja maataloustuotannon ylijäämän rajoittamiseksi; 6.10. pyytää, että vielä kehiteltävät yksinkertaisemmat ja yhtenäisemmät mekanismit ja toimet tasaavat hintojen laskua, missä yhteydessä interventiokynnyksen erilaistuminen tulee tarkastaa; 6.11. pyytää, että liitännäistoimia, erityisesti ympäristöystävällisen tuotannon edistämistä ja maaseutumaiseman säilyttämistä, pidettäisiin jatkossa (vielä vuoden 1997 jälkeenkin) omana tukimuotonaan ja että niille annettaisiin parempi oikeudellinen takuu ja rahoituksellinen osuus; 6.12. arvioi, että asetuksen (ETY) N:o 2078/92 avaamat mahdollisuudet mahdollistavat sellaisen järjestelmän kehittämisen, jossa palkitaan maatalousalan palveluja, jotka eivät ole yhteydessä tuotantoon ja jotka eivät ole suoraan markkinoitavia; 6.13. on huolissaan hyväksyttyjen toimien monimutkaisuudesta sekä niiden toimeenpanosta ja pyytääkin komissiota käyttämään hyväkseen annettuja ehdotuksia toimeenpanomenettelyn yksinkertaistamisesta; 6.14. tunnustaa, että jäsenvaltioissa on tarpeen taata yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien täydentävien ja rakenteellisten tukijärjestelmien soveltuva toimeenpano ja valvonta ja pakotejärjestelyjä tulisi yksinkertaistaa; 6.15. pyytää komissiota laatimaan järjestelmän, joka vastaa paremmin teknisiin ja hallinnollisiin vaatimuksiin. Yhteisön tulisi näin rajoittua hyväksymään miniminormeja ja -kriteerejä sekä takaamaan valvonta samalla, kun se jättää jäsenvaltioille ja alueille järjestelmän toteutuksen annettujen normien puitteissa; 6.16. arvioi, että toimien toteutukseen liittyviä riskejä ja vastaavia kuluja ei voida välttää muuten kuin yksinkertaistamalla tukijärjestelmää, jonka tulisi edetä yhdessä tukijärjestelmien hallinnon yksinkertaistamisen kanssa. Tulisi harkita, onko eläinkohtaisten korvausten sijasta naudan ja lampaiden kasvatuksessa parempi myöntää korvauksia laidunmaan ja rehuviljelyyn käytetyn maan pinta-alan mukaan sekä huomioida yksittäisille tiloille maksettavien korvausten osalta kappalehinnan arvonalennus. Rakennepolitiikan lähtökohtana tulee olla kilpailukykyinen maatalous, jonka keskipisteenä on perhetila; 6.17. arvioi, että komission tulisi jatkossa tehdä päätöksensä yksityiskohtaisen selonteon pohjalta, joka käsittelisi uudistuksen vaikutuksia eri aloilla sekä rahoitusosuuden kehitystä ja sen jakautumista eri alueille; 6.18. pyytää komissiota toimittamaan alueiden komitealle tämän selonteon lausunnon antamista varten sekä neuvostolle ja/tai Euroopan parlamentille jätetyt väliraportit; 6.19. ilmoittaa aikovansa seurata seuraavaa YMP-uudistuksen vaihetta ja antavansa valiokunta 2:n tehtäväksi valmistella kyselyä YMP-uudistuksen alueellisista vaikutuksista, koska jäsenillä on tiukat siteet alueisiinsa; samalla alueiden komitea haluaa analysoida maatalousvaluuttajärjestelmän ongelmia, jotta se voi jatkossa mahdollisesti antaa lausunnon aiheesta; 6.20. pyytää, että komissio kiinnittää huomiota odotettavissa oleviin Välimeren maiden sekä Keski- ja Itä-Euroopan maiden Euroopan unioniin liittymisestä aiheutuviin vaikutuksiin ja että komissio tutkii kaikki kauppa- ja maatalouspolitiikan mahdollisuudet, joiden avulla päästäisiin jäsenehdokkaiden poliittisen ja taloudellisen yhdentymisen lisäksi EU:n nykyisten maatalousalueiden etujen puolustamiseen ja tasapainon säilyttämiseen, erityisesti raja-alueet huomioon ottaen. Alueiden komitea tarkistaa siis huolellisesti komission laatiman strategiapaperin, joka käsittelee EU:n ja assosioituneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden välisten suhteiden kehitystä maatalousalalla. 6.21. pyytää säilyttämään ja turvaamaan Uruguayn kierroksen neuvottelujen tuloksia toteutettaessa yhteisön keskeiset maatalous- ja aluepoliittiset intressit, niin että yhteisön kansainväliset sitoumukset voidaan sovittaa YMP:aan. Uruguayn kierroksen tulosten ei saa missään tapauksessa olla, että yhteisen maatalouspolitiikan kestävyys ja sen yleisten periaatteiden, erityisesti yhteisön ensisijaisuuden noudattaminen kyseenalaistetaan suoraan tai epäsuorasti. Sama koskee yhteisön vientiä ja sen aseman varmistamista maailmanmarkkinoilla maataloustuotteiden osalta. Bryssel, 18. tammikuuta 1996. Alueiden komitean puheenjohtaja Jacques BLANC