EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 13.11.1998 
KOM( 1998) 641 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
"JULKISTEN TYÖNVALITYSPALVELUJEN 
MODERNISOIMINEN EUROOPAN TYÖLLISYYSSTRATEGIAN TUKEMISEKSI" 

Tiivistelmä 
Vaikkakin jäsenvaltiolla säilyy vastuu työllisyyspolitiikasta, johon sisältyy julkisten 
työnvälityspalvelujen organisointi, henkilöstöjärjestelyt ja johtaminen, tässä 
tiedonannossa kehotetaan julkisia työnvälityspalveluja uudistamaan toimintaansa 
yhteistoimin Euroopan työllisyysstrategian toteuttamiseksi. Julkisilla 
työnvälityspalveluilla on tärkeä rooli tämän strategian toteuttamisessa - julkisten 
työnvälityspalvelujen piirissä työskentelee eri puolilla unionia 100 000 työntekijää, jotka 
välittävät tietoa, hoitavat työpaikkojen välitystä ja tarjoavat markkinoille sopeutumista 
edistäviä palveluja työnantajille ja työnhakijoille yli 5 000 paikkakunnalla. Julkisten 
työnvälityspalvelujen ansiosta työmarkkinat toimivat tehokkaammin, sillä työnvälitys luo 
yhteyden markkinoiden ja työtä hakevien ihmisten välille. Julkisten työnvälityspalvelujen 
tehtävä työvoiman kysynnän ja tarjonnan yhteensovittajana on tärkeä myös tulevina 
vuosikymmeninä, erityisesti koska työikäisen väestön määrän väheneminen useilla 
Euroopan unionin alueilla saattaa aiheuttaa työvoimapulaa. 
Työllisyyttä koskevissa vuoden 1998 kansallisissa toimintasuunnitelmissa vahvistetaan, 
että julkisilla työnvälityspalveluilla on merkittävä rooli kaikissa jäsenvaltioissa 
työllisyyttä koskevien suuntaviivojen toteuttamisessa. Julkisilla työnvälityspalveluilla on 
keskeinen tehtävä ennaltaehkäisevässä työllisyysstrategiassa tarjota uusi mahdollisuus 
nuorille työnhakijoille ennenkuin työttömyys on kestänyt kuusi kuukautta ja aikuisille 
työnhakijoille ennenkuin työttömyys on kestänyt 12 kuukautta. Tämä tehtävä edellyttää 
julkisilta työnvälityksiltä ja myös jäsenvaltioilta merkittäviä ponnistuksia 
työnvälityspalvelujen vaikuttavuuden ja tehokkuuden parantamiseksi. Tehtävä lisää myös 
useimmissa jäsenvaltioissa paineita parhaillaan käynnissä olevien uudistusten nopeaan 
läpiviemiseen julkisten työnvälityspalvelujen sopeuttamiseksi uuteen ja nopeasti 
muuttuvaan työmarkkinaympäristöön. 
Jäsenvaltioiden olisi luotava hyvät toimintaedellytykset julkisille työnvälityspalvcluillc, 
jotta ne voisivat toimia tehokkaammin markkinoilla, joilla toimii yhä enemmin 
työnvälityspalvelujen tarjoajia. Tavoitteena on auttaa julkista työnvälitystä saavuttamaan 
riittävän suuri markkinaosuus, kehittää kaikille rekisteröidyille työttömille työnhakijoille 
järjestelmällisestä henkilökohtaista ohjausta ja neuvontaa sekä osallistua kaikkien 
työnhakijoille tarkoitettujen julkisten palvelujen järjestämiseen koordinoidusti siten, että 
lopullisena tavoitteena on työnhakijoiden työhönsijoittuminen. 
Julkisten työnvälityspalvelujen olisi maansa hallituksen asettamien suuntaviivojen 
mukaisesti pyrittävä jatkuvasti parantamaan työnhakijoille ja työnantajille tarjoamiensa 
palvelujen laatua, hyödyntämään tehokkaammin uutta tietotekniikkaa sekä kehittämään 
vankkaa yhteistyötä muiden työmarkkinoilla toimivien tahojen kanssa (esim. 
työmarkkinaosapuolet, paikallisviranomaiset, työttömyyskorvausten maksusta vastaavat 
viranomaiset sekä koulutuksen tarjoajat). 
Työmarkkinaosapuolten tulee paikallisesti, alueellisesti ja kansallisesti kehittää rooliaan 
julkisten työnvälityspalvelujen täysivaltaisina yhteistyökumppaneina kytkemällä oma 
henkilöstöresursseja koskeva politiikkaansa ja siihen liittyvät toimet julkisten 
työnvälityspalvelujen toimintaan, jotta voitaisiin entistä tarkemmin sovittaa yhteen 
työvoiman kysyntä ja tarjonta. 
-2-
Euroopan komissio edistää julkisten työnvälilyspalvelujen uudistamisprosessia osana 
Euroopan työllisyysstrategiaa. Komissio tulee varmistamaan, että kun työllisyyttä 
koskevia suuntaviivoja laaditaan ja ajantasaistetaan ja kun kansallisia 
toimintasuunnitelmia kehitetään ja toteutetaan, asianmukaista huomiota tullaan 
kiinnittämään toimeenpanon institutionaalisiin puitteisiin. Komissio tukee julkisten 
työnvälityspalvelujen yhteistyötä koko Euroopassa edistääkseen työnvälitystä koskevan 
tiedon ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa ja kehittääkseen yhteistä toimintaa EU:ssa. 
Komissio kehittää edelleen EURES-verkostoa (Euroopan työnvälitysverkosto), jolla on 
keskeinen merkitys työvoiman liikkuvuuden edistämisessä Euroopassa. 
Euroopan sosiaalirahastoasetuksen menneillään oleva tarkistaminen mahdollistaa sen, 
että voimavaroja voidaan keskittää enemmän Euroopan työllisyysstrategian tavoitteisiin. 
Työnvälityspalvelujen uudistaminen ja tehostaminen sisällytetään niihin toimintoihin, 
joille voidaan myöntää Euroopan sosiaalirahaston (ESR) rahoitustukea. 
1. Johdanto 
Kesäkuussa 1997 pidetyn Amsterdamin hallitustenvälisen konferenssin tuloksena 
Euroopan työllisyysstrategia sisältyy uuteen sopimukseen. Ensimmäisissä työllisyyttä 
koskevissa yhteisön suuntaviivoissa, jotka määriteltiin Eurooppa-neuvoston 
ylimääräisessä työllisyysasiain huippukokouksessa marraskuussa 1997 ja hyväksyttiin 
virallisesti 15. joulukuuta, korostetaan voimakkaasti työpaikkojen luomista ja 
työttömyyden ennaltaehkäisyä. 
Julkisella työnvälityksellä on yli 5 000 paikallistoimistoa unionin alueella ja noin 160 
000 työntekijääl (joista arviolta 100 000 välittömässä asiakaspalvelussa), joten julkiset 
työnvälityspalvelut ovat uuden työllisyyspolitiikan keskeinen institutionaalinen osatekijä 
ja niillä on merkittävä rooli työllisyysstrategian toimeenpanossa. Mikäli jäsenvaltiot 
aikovat päästä vuoden 1998 suuntaviivoissa esitettyihin kunnianhimoisiin tavoitteisiin, 
julkisten työnvälityspalvelujen suorituskykyä saatetaan joutua lisäämään ja 
nopeuttamaan meneillään olevia muutoksia. 
Tarve vahvistaa ja uudistaa julkisia työnvälityspalveluja on tiedostettu EU:n piirissä jo 
useiden vuosien ajan. Työmarkkinoilla tapahtuu perinpohjaisia muutoksia, joten julkisilla 
työnvälityspalveluilla on kaikissa unionin jäsenvaltioissa edessään haasteita, jotka 
vaativat niitä määrittelemään uudelleen roolinsa ja ensisijaiset tavoitteensa sekä 
arvioimaan organisatorista asemaansa ja johtamiskäytäntöjään. Kunnianhimoinen 
eurooppalainen työllisyysstrategia lisää entisestään muutospaineita. 
Julkisten työnvälityspalvelujen työllisyysstrategiaan tuoman panoksen optimointi riippuu 
suuressa määrin siitä, mitä julkiset työnvälitykset tekevät itse. Useissa maissa julkiset 
työnvälitykset ovat jo aloittaneet uudistamisprosessin parantaakseen suorituskykyään. 2 
Tämän prosessin edistämiseksi julkisten työnvälityspalvelujen päälliköt sopivat vuonna 
1997 yhteistyön tehostamisesta, asiantuntemuksen vaihdosta sekä eri maissa hankitun 
käytännön kokemuksen välittämisestä Euroopan komission tuella. 
Hallitukset vaikuttavat kuitenkin suuresti julkisten työnvälityspalvelujen 
toimintaympäristöön. Samoin myös muut julkisen ja yksityisen sektorin toimijat, mukaan 
lukien työmarkkinaosapuolet, vaikuttavat työnvälityspalvelujen toimintaympäristöön. 
Myös näillä toimijoilla on oma osuutensa hoidettavanaan. 
Tämä tiedonanto pyrkii lähestymään julkisten työnvälityspalvelujen uudistamista 
eurooppalaisesta näkökulmasta. Tiedonannon tavoitteena on parantaa institutionaalisia 
toimintaedellytyksiä, jotta Euroopan työllisyysstrategiaa voidaan toteuttaa 
menestyksekkäästi. 
] Korvausten rahoittamisen parissa työskentelevää henkilöstöä ei ole laskettu tähän mukaan. 
2 Ks. Yhteinen työllisyyskertomus 1997, luku 3.4.2. 
-4 
2. Julkiset työnvälityspalvelut: Euroopan työllisyysstrategian keskeinen väline 
Työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa perustavoitteiksi on määritelty työllisyyden 
lisääminen ja työttömyyden, erityisesti pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyyden, 
vähentäminen. Näihin tavoitteisiin on päästävä neljällä osa-alueella koordinoidun 
toiminnan avulla: työllistettävyys, yrittäjyys, sopeutumiskyky sekä yhtäläiset 
mahdollisuudet. Huomattava osa suuntaviivoista keskittyy työmarkkinoiden toiminnan 
tehostamiseen. Julkisilla työnvälityspalvcluilla on tässä merkittävä rooli työmarkkinoiden 
keskeisenä toimijana. 
2.1. Julkisten työnvälityspalvelujen keskeiset tehtävät 
Vaikka julkisten työnvälityspalvelujen organisoinnista tai niiden tehtäväalueen 
laajuudesta ei ole olemassa mitään yhtenäistä mallia, julkisilla työnvälityspalveluilla on 
Euroopassa perinteisesti ollut kolme keskeistä tehtävää. 
Tiedon välittäminen: Työmarkkinoita koskevan tiedon välittäjänä julkiset 
työnvälityspalvelut tarjoavat ainutlaatuisen, useimmiten koko maan kattavan palvelun. 
Ne antavat laajalti tietoa avoinna olevista työpaikoista ja mahdollisista hakijoista. Ne 
auttavat ammatinvalinnassa ja neuvovat uusien vaihtoehtojen löytämisessä. Julkiset 
työnvälityspalvelut antavat tietoa koulutus- ja uudelleenkoulutusmahdollisuuksista. 
Samoin ne tarjoavat työnhakijoita koskevia tietoja sellaisille työnantajille, jotka 
harkitsevat erityisten investointien tekemistä tai toimintojen uudelleenorganisointia. 
Lisäksi julkiset työnvälityspalvelut ovat tärkeä työvoimapolitiikan muotoilussa ja 
toimeenpanossa tarvittava työmarkkinoiden kehitystä koskeva tietolähde. 
Kaikkien työttömyyskorvausta hakevien työnhakijoiden rekisteröinti julkisessa 
työnvälityksessä mahdollistaa sen, että julkisten työnvälityspalvelujen rekisteri kattaa 
työnhakijat hyvin laajalti, erityisesti työttömät työnhakijat. Näin työnantajat saavat 
julkiselta työnvälitykseltä arvokasta apua. Julkiset työnvälityspalvelut kattavat myös 
huomattavan osan avoimista työpaikoista. Tilastojen mukaan 1990-luvun alkuvuosina 
35-40 prosentista työmarkkinoilla avoinna olevista työpaikoista ilmoitettiin julkiseen 
työnvälitykseen Saksassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Luku on 
pienempi muissa jäsenvaltioissa, mutta on kuitenkin useimmissa tapauksissa enemmän 
kuin 20 prosenttia. Useissa jäsenvaltioissa, esimerkiksi Ranskassa, työnvälitykseen 
ilmoitettujen avointen työpaikkojen osuus on viimeaikoina kasvanut. 
Uuden teknologian käyttö työnvälityksessä parantaa työmarkkinoiden kysyntää ja 
tarjontaa koskevien tietojen laatua ja saatavuutta. Julkiset työnvälityspalvelut voivat 
tarjota paikallisten ja alueellisten työmarkkinoiden lisäksi tietoa myös kansallisista ja 
jopa kansainvälisistä työmarkkinoista lisäten näin työ- ja rekrytointimahdollisuuksia. 
Internetin ja muiden sähköisten viestintävälineiden avulla tiedot saadaan käyttöön milloin 
ja missä tahansa. 
Tietojen laaja kattavuus ja vapaa saatavuus lisäävät markkinoiden avoimuutta. Voidaan 
sanoa, että laajalla ja kattavalla tiedonvälityksellä on yhtä tärkeä merkitys sekä 
työmarkkinoiden toiminnalle että työpaikkavälitykselle. Näin voidaan varmistaa 
työmarkkinoita koskevien tietojen yhtäläinen saatavuus ja lisätä välitysprosessin laatua ja 
tehokkuutta. 
Työpaikkavälitys: Työpaikkojen välitys on julkisten työnvälityspalvelujen ydintehtävä. 
Työpaikkavälityksessä on kehitetty eri aikoina vaihtelevia toimintatapoja, joissa on otettu 
huomioon erilaiset työnhakijoiden ja avoimia työpaikkoja tarjoavien työnantajien 
palvelutarpeet. Työnvälityksen toimintatavat vaihtelevat suuresti täysin avoimesta 
työpaikkojen tiedottamisesta valikoidumpaan tiedonvälitykseen työnantajien ja 
työnhakijoiden välillä ja toisaalta hyvin nopeasta työpaikan välityksestä seikkaperäiseen 
apuun työnhaussa. 
Julkisten työnvälityspalvelujen markkinaosuus avoimien työpaikkojen täyttämisessä 
vaihtelee maittain huomattavasti. EU.ta kuvaavien lukujen mukaan jäsenvaltioiden 
julkisten työnvälityspalvelujen osuus kaikista työhönotoista vaihtelee 10-30 %:n välillä, 
vaikkakin niiden työttömien määrä on paljon suurempi, jotka ovat saaneet julkisilta 
työnvälitykseltä jonkinlaista apua työpaikan löytämisessä. Julkiset työnvälityspalvelut 
ovat usein tärkein apu niille työnhakijoille, joilla on eniten vaikeuksia työpaikan 
löytämisessä. Lisäksi työnantajat, joilla on vaikeuksia avoimien työpaikkojen 
täyttämisessä, käyttävät yleensä julkisia työnvälityspalveluja ainakin yhtenä haku- ja 
rekrytointikanavana. 
Kattavien ja monipuolisten toimintatapojen avulla julkiset työvoimapalvelut varmistavat 
laajan ja tehokkaan osallistumisen markkinoille, tehokkaamman välitysprosessin sekä 
työmarkkinoiden tarjoamien mahdollisuuksien oikeudenmukaisemman jakautumisen. 
Tehdyn selvityksen mukaan3 mukaan työnhakijan avustaminen työnhaussa, joka on 
kiinteä osa julkista työnvälitystä, on yksi tehokkaimpia aktiivisen työvoimapolitiikan 
toimenpiteitä työttömien työnhakijoiden sijoittamiseksi (uudelleen) työelämään. Jos 
henkilökohtaista ohjausta ja neuvontaa annetaan työttömyyden varhaisessa vaiheessa, 
erityisesti vaikeasti työllistyvien työnhakijoiden työttömyyden kestoa kyetään 
lyhentämään ja säästämään huomattavasti työttömyyskorvausmenoissa. Tämä aiheuttaa 
varsin vähäisiä kustannuksia julkiselle taloudelle. 
Markkinoille sopeuttaminen: Yksi julkisten työnvälityspalvelujen tunnuspiirre on niiden 
tiivis osallistuminen työvoimapolitiikan toteuttamiseen. Tällä politiikalla autetaan 
sopeuttamista, jos työvoiman kysyntä ja tarjonta eivät muuten kohtaa. 
Työttömille annettavaan toimeentulotukeen ja aktiivisiin työvoimapoliittisiin ohjelmiin 
käytettiin vuonna 1995 noin 185 miljardia ecua (3,3 prosenttia unionin BKT:sta). 
Käytetyt keinot vaihtelivat neuvonnasta ja välityksestä koulutukseen ja 
tukityöllistämiseen. Yksi kolmasosa (65 miljardia ecua) käytettiin aktiivisiin 
toimenpiteisiin, joiden järjestäjinä toimivat suurelta osin julkiset työnvälityspalvelut. 
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön katsaus vuodelta 1993, joka saatettiin ajan tasalle 
vuonna 1995 (OECD Employment Outlook 1993, luku 2). 
-6-
Aktiivisiin ohjelmiin kansallisesta BKTista käytetyt osuudet vaihtelivat jäsenvaltioissa 
0,37 prosentista (Itävalta) 3,0 prosenttiin (Ruotsi). Julkisten työnvälityspalvelujcn 
osallistuminen työmarkkinakoulutukseen korostaa niiden roolia osana hallituksen 
toimintaa, jonka tavoitteena on parantaa sellaista ammattitaidon puutetta, joka heikentää 
tietyillä aloilla kasvua ja työllisyyttä. 
Työttömille maksettavan toimeentulotuen kustannukset olivat vuonna 1995 noin 120 
miljardia ecua eli lähes kaksi kertaa niin paljon kuin aktiivisista toimenpiteistä aiheutuvat 
kustannukset. Työttömyyskorvausjärjestelmillä on merkittävä vaikutus 
työmarkkinakäyttäytymiseen. Senjälkeen kun tietty elintaso on turvattu, työntekijöiden 
on helpompi hyväksyä rakenteelliset muutokset ja niistä seuraava toistuva 
uudelleenkoulutustarve. Työttömyyskorvaukset mahdollistavat myös sen, että työttömillä 
työntekijöillä on aikaa etsiä sopivia töitä. Liian hyvät edut voivat kuitenkin saada 
työnhakijat luopumaan työnhausta. Yhdistämällä työttömyyskorvauksiin aktiivinen 
työnhaku tai osallistuminen aktiivisiin ohjelmiin julkiset työnvälityspalvelut voivat 
vähentää tällaisia kielteisiä vaikutuksia ja lisätä työmarkkinoiden tehokkuutta. Julkiset 
työnvälityspalvelut ovat myös keskeinen toimija muutettaessa passiivisia 
toimeentulotukijärjestelmiä mahdollisuuksien mukaan aktiivisiksi työvoimapoliittisiksi 
toimenpiteiksi. 
Eri maissa julkiset työnvälityspalvelut osallistuvat eri tavoin passiivisen ja aktiivisen 
työvoimapolitiikan toteuttamiseen. Saksan Bundesanstall fiir Arbeit on mukana kaikessa 
sekä aktiivisessa että passiivisessa työvoimapolitiikassa, kun taas Ranskan Agence 
Nationale pour l'Emploi keskittyy lähinnä tiedon levittämiseen ja työpaikkojen 
välitykseen. Muut julkiset työnvälityspalvelut sijoittuvat jonnekin näiden ääripäiden 
välille. VDAB Belgiassa ja FAS Irlannissa yhdistävät tiedottamisen ja työnvälityksen 
koulutukseen, mutta ne eivät osallistu suoraan työttömyyskorvausten maksamiseen. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa Employment Serv/ce-organisaatio välittää tietoa ja 
työpaikkoja ja maksaa korvauksia, kun taas koulutusohjelmat ovat lähinnä ulkopuolisten 
tahojen järjestämiä. 
Julkiset työnvälityspalvelut eivät missään maassa pyri järjestämään kaikkia palveluja 
itse. Ne ovat viime vuosikymmenen aikana pyrkineet yhä enemmän toimimaan 
yhteistyössä lukuisien muiden tietyistä palveluista vastaavien järjestäjien kanssa, joskus 
nämä muut palvelujen järjestäjät toimivat julkisten työnvälityspalvelujen alihankkijoina. 
Vaikka julkisten työnvälityspalvelujen toimiala olisi rajatumpi (esimerkiksi tiedon 
antaminen ja työpaikkavälitys), ne pyrkivät osallistumaan kaikkien (aktiivisten ja 
passiivisten) palvelujen tarjoamiseen koordinoidusti yksittäiselle työnhakijalle ja 
työnantajalle. Tämä tehtävä on kiireellinen ja olennaisen tärkeä, ja se tapahtuu selkeästi 
määriteltyjen periaatteiden ja poliittisten painopisteiden mukaisesti. 
Jäsenvaltiot käyttävät julkisten työnvälityspalveluiden henkilöstöön ja työvälineisiin 
vähimmillään alle 0,1 prosenttia BKTrsta ja enimmillään noin 0,25 prosenttia. Tämä 
vaihtelu heijastaa sitä, minkä verran yksittäiset jäsenvaltiot käyttävät aktiivisiin ja 
passiivisiin ohjelmiin, ja sitä, millainen rooli julkisilla työnvälityspalvcluilla on näiden 
ohjelmien toteuttamisessa. Kun työttömyyskorvauksiin ja ohjelmiin käytettyä määrärahaa 
ei oteta huomioon, julkisiin työnvälityspalveluihin käytettävien menojen arvioidaan 
olevan alle viisi prosenttia kaikista aktiiviseen ja passiiviseen työvoimapolitiikkaan 
käytetyistä määrärahoista. Kyseessä on varsin vähäinen investointi, joka voi tuottaa 
paljon, lisäämällä markkinoiden tehokkuutta ja tuomalla säästöjä 
työttömyy skorvauksi ssa. 
2.2. Keskeinen tekijä Euroopan työllisyysstrategiassa 
Julkiset työnvälityspalvelut ovat työllisyyttä koskevissa vuoden 1998 suuntaviivoissa 
esitetyn uuden eurooppalaisen työllisyyspoliittisen toimintatavan keskeinen 
institutionaalinen osatekijä. Kansallisissa toimintasuunnitelmissa vahvistetaan, että 
julkisilla työnvälityspalveluilla on erityisen tärkeä rooli suuntaviivojen ensimmäisen 
pilarin cli työllistettävyyden alueella. Ne osallistuvat merkittävästi myös neljännen 
pilarin cli yhtäläisten mahdollisuuksien voimistamiseen tähtäävään politiikkaan. Julkiset 
työnvälityspalvelut voivat kuitenkin vaikuttaa myös kahden muun pilarin; yrittäjyyden ja 
sopeuttamisen alueella toteutettavien toimenpiteiden onnistumiseen, kuten monet 
jäsenvaltiot ovat todenneet. 
Työllistettävyyden parantaminen: Koska työmarkkinoille on ominaista 1970-luvun 
puolivälistä lähtien korkea työttömyysaste ja rajallinen työvoiman kokonaiskysyntä, on 
pyritty varmistamaan, että vaikka kaikille työnhakijoille ei voida tarjota työtä lyhyellä 
aikavälillä, työttömät työnhakijat säilyttäisivät tai parantaisivat valmiuksiaan hakea työtä. 
Työnhakumenetelmien neuvonta, kannustimet koulutuksen aloittamiseen tai työhön 
menoon sekä koulutuksen ja työkokemuksen hankkimisen edistäminen ovat kaikki tämän 
politiikan tärkeitä välineitä. Julkiset työnvälityspalvelut vastaavat niistä suurelta osin 
joko yksin tai yhteistyössä sellaisten toimijoiden kanssa, jotka pystyvät tuottamaan 
joitakin näistä välineistä tehokkaammin ja/tai tuloksellisemmin. Julkiset 
työnvälityspalvelut kannustavat myös monia ihmisiä aloittamaan työnteon antamalla 
ylimääräistä tukea ja apua tietyille ryhmille, kuten vammaisille ja etnisille 
vähemmistöille. 
Vuoden 1998 suuntaviivoissa työntekijöiden työllistettävyyden parantaminen on saanut 
erittäin tärkeän aseman, mikä muodostaa huomattavan haasteen julkisille 
työnvälityspalveluillc. Työllisyyttä koskevista vuoden 1998 kansallisista 
toimintasuunnitelmista ilmenee, että jäsenvaltiot katsovat julkisten työnvälityspalvelujen 
olevan ensisijaisesti vastuussa kahden ensimmäisen suuntaviivan toteuttamisesta: 
jäsenvaltioiden on niiden mukaisesti annettava "kaikille nuorille uusi mahdollisuus ennen 
kuin he ovat olleet kuusi kuukautta työttöminä tarjoamalla heille koulutusta, 
uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työtä tai muuta toimintaa, joka edistää pääsyä 
työelämään" ja "myös aikuisille työttömille - - uusi mahdollisuus ennen kuin he ovat 
olleet kaksitoista kuukautta työttöminä; tähän pyritään edellä mainituilla toimenpiteillä 
tai yksilöllisellä ammatinvalinnanohjauksella". Julkiset työnvälityspalvelut osallistuvat 
myös voimakkaasti kolmannen suuntaviivan toteuttamiseen. Siinä esitetään määrällisesti 
ilmaistu tavoite lisätä niiden työttömien lukumäärää, joille tarjotaan koulutusta tai jokin 
vastaava toimenpide. Näiden kolmen ratkaisevan tärkeän sitoumuksen täyttämiseksi 
julkisten työnvälityspalvelujen on arvioitava toimintaansa ja tehtävä uudistuksia. Lisäksi 
tarvittavaa laajamittaista henkilökohtaista neuvontaa ja ohjausta varten on järjesteltävä 
riittävästi voimavaroja ja luotava tarvittavat yhteydet julkisten työnvälityspalvelujen, 
koulutusta ja neuvontaa antavien tahojen sekä liikc-clämän välille. 
Koulusta työelämään siirtymisen osalta työllisyyttä koskevissa vuoden 1998 
suuntaviivoissa painotetaan sitä, että nuorille on tarjottava työelämään pääsemiseksi 
tarvittavat taidot. Tämän helpottamiseksi julkiset työnvälityspalvelut ovat mukana 
useissa maissa oppisopimuskoulutusjärjestelmissä, pyrkivät löytämään 
harjoittelupaikkoja ja välittävät niitä nuorille työntekijöille. 
Yrittäjyyden kehittäminen: Osana yrittäjyyden kehittämiseen tähtäävää politiikkaa 
työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa kehotetaan lisäämään itsenäistä 
ammatinharjoittamista ja hyödyntämään laajemmin paikallisia työllisyysmahdollisuuksia 
sellaisten sosiaalipalvelujen ja -toimintojen alueella, jotka vastaavat markkinoiden vielä 
tyydyttämättömiin tarpeisiin. Julkiset työnvälityspalvelut pyrkivät useissa jäsenvaltioissa 
edistämään itsensä työllistämistä. Tämä tapahtuu erityisten ohjelmien avulla, jotka on 
tarkoitettu työttömille työnhakijoille tai yrityksen uudelleenjärjestelyjen vuoksi 
irtisanomisuhan alaisina oleville työntekijöille. Toimenpiteisiin kuuluvat koulutus- ja 
muut tukitoimet, lisäksi niihin usein liittyy työttömyystukijärjestelmien aktiivisempi 
käyttö. Lisäksi julkiset työnvälityspalvelut auttavat myös löytämään ja kehittämään uusia 
työllisyysmahdollisuuksia. Paikallisesti julkiset työnvälityspalvelut toimivat yhä 
suuremmassa määrin yhteistyössä muiden julkisten ja yksityisten tahojen kanssa 
työpaikkojen luomiseen tähtäävien paikallisten strategioiden kehittämisessä uusien 
sosiaalisten tai ympäristön luomien tarpeiden mukaan. 
Yritysten ja niiden työntekijöiden sopeutumiskyvyn edistäminen: Vaikka työttömyyden 
laajuus saattaa pakottaa julkiset työnvälityspalvelut asettamaan etusijalle työttömän 
väestön ohjaamisen sekä työelämän ja työttömyyden välisen liikkuvuuden, ne voivat silti 
edistää rakenteellisten muutosten ohjaamista yrityksissä ja talouden eri aloilla auttamalla 
työntekijöitä ja työnantajia minimoimaan työttömyyden riskit ja löytämään vaihtoehtoisia 
työllistymismahdollisuuksia. Julkiset työnvälityspalvelut ovat useimmissa jäsenvaltioissa 
mukana useissa koulutus-, uudelleenkoulutus- ja uudellecnsijoiltumisohjelmissa, jotka on 
tarkoitettu sellaisille työntekijöille, jotka ovat vaarassa rakenteellisten muutosten vuoksi 
menettää työpaikkansa. 
Hyvin toimivat työmarkkinat ovat olennaisen tärkeät, jotta yritystoiminta voisi mukautua 
kitkattomasti muutokseen. Koska julkiset työnvälityspalvelut ovat keskeinen toimija 
työnantajien ja työmarkkinoiden välillä, ne voivat merkittävästi edistää tätä 
suuntaviivoissa esitettyä painopistettä. Lisäksi julkiset työnvälityspalvelut voivat 
toimimalla tehokkaasti yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa lievittää niitä 
jännitteitä, joita voi syntyä sopeutumiskykyyn liittyvän tavoitteen - jossa keskitytään 
työssä käyviin työntekijöihin yrityksissä - ja työllistettävyystavoitteen - jossa 
keskitytään työttömiin työntekijöihin - välillä. 
Naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevan politiikan vahvistaminen: 
Kuten työllisyyttä koskevista kansallisista toimintasuunnitelmista (esimerkiksi Saksan, 
Itävallan, Ranskan, Portugalin, Irlannin, Yhdistyneen kuningaskunnan, Ruotsin ja 
Tanskan osalta) ilmenee, julkisilla työnvälityspalvcluilla on tärkeä rooli yhtäläisten 
mahdollisuuksien parantamisessa työmarkkinoilla. Julkiset työnvälityspalvelut pyrkivät 
lisäämään naisten osallistumista työmarkkinoille ja edistämään sukupuolten lasa-
arvoisempaa edustusta niillä ammattialoilla, joilla on perinteisesti työskennellyt varsin 
yksipuolisesti vain toisen sukupuolen edustajia. Julkiset työnvälityspalvelut myös 
auttavat niitä naisia ja miehiä, jotka haluavat palata työelämään tauon jälkeen. Jotkin 
-9-
jäsenvaltiot pyrkivät saamaan miehet ja naiset mukaan aktiivisiin toimenpiteisiin heidän 
työttömyysasteensa mukaisessa suhteessa. 
Julkisilla työnvälityspalveluilla on myös tärkeä rooli yhtäläisten mahdollisuuksien 
edistämisessä laajemmassa mielessä. Ne ovat keskeisellä sijalla parannettaessa 
vammaisten työntekijöiden työllistymismahdollisuuksia ja torjuttaessa esimerkiksi eri 
rotua tai etnistä alkuperää olevien tai eri ikäryhmiin kuuluvien ihmisten eriarvoisuutta. 
Vaikka julkisilla työnvälityspalveluilla on eri jäsenmaissa erilaiset tehtäväkokonaisuudet 
ja niiden organisaatiorakenne saattaa olla erilainen, niiden toiminta on kuitenkin kaikissa 
jäsenvaltioissa keskeisellä sijalla työvoimapolitiikan toteuttamisessa. Tähän liittyvät 
myös Euroopan työllisyysstrategian osana toteutettavat kansalliset toimintasuunnitelmat. 
Julkiset työnvälityspalvelut auttavat nopeuttamaan ja parantamaan työvoiman 
sijoittamista. Ne auttavat pitämään yllä työvoiman työllistettävyyttä sopeuttamalla sitä 
muuttuviin työllisyysrakenteisiin ja vastustamalla syrjäytymistä. Ne edistävät 
työmahdollisuuksien oikeudenmukaisempaa jakautumista sekä koulutuksen ja muiden 
työllistämistoimenpiteiden saatavuutta. Ne vaikuttavat siihen, että työvoiman tarjonnalla 
pystyttäisiin selviytymään työvoimapulasta. Työmarkkinoihin välittömästi liittyvän 
toimintansa lisäksi ne edistävät myös yhteiskunnallisen koheesion säilymistä. 
3. Uudistamistarpeet 
Ollakseen tehokas julkisten työnvälityspalvelujen on sopeuduttava nopeasti muuttuvaan 
ympäristöön. Työmarkkinat ovat kaikkialla Euroopassa muutostilassa. Myös julkisten 
viranomaisten suhde työmarkkinoihin on muuttumassa. Muutokset pakottavat julkiset 
työnvälityspalvelut arvioimaan uudelleen institutionaalista rooliaan, 
työskentelymenetelmiään, tavoitteitaan ja päämääriään. Samalla useimpiin julkisiin 
työnvälityspalveluihin kohdistuu muiden julkisen alan toimijoiden tavoin yhä enemmän 
paineita selviytyä toiminnastaan aiempaa vähäisemmillä määrärahoilla. 
3.1. Muuttuva ympäristö 
Työnhakijarakenne on alkanut muuttua, kun yhä korkeammin koulutettuja nuoria ihmisiä 
liittyy Euroopan ikääntyvään työvoimaan. Naisten osallistuminen työmarkkinoille on 
kasvanut suuresti, työnteko ja perheestä huolehtiminen on yhä useammin yhdistettävä, 
sillä perheen elatuksesta vastaa aiempaa harvemmin pelkästään yksi henkilö. Etnisten 
vähemmistöjen osuus on kasvanut, ja he tuovat työmarkkinoille omat erityispiirteensä. 
Myös työnantajien tarpeet ovat muuttumassa. Ammattitaitovaatimukset muuttuvat, sillä 
talous ei perustu enää teollisuuteen vaan keskittyy yhä enemmän palvelualoihin ja 
työpaikkojen erilaistumisaste markkinoilla kasvaa. Teknologian erittäin nopean 
muutostahdin ja kilpailukyvyn ylläpitämisen vuoksi työnantajat tarvitsevat korkeammin 
koulutettuja ja pätevämpiä työntekijöitä, jotka pystyvät mukautumaan alati muuttuviin 
10-
työtehtäviin. Myös työsuhteet muuttuvat, sillä työtuntien ja työskentelyaikojen 
lisääntyneen vaihtelun vuoksi tarvitaan enemmän tehtävänmukaista liikkuvuutta, ja 
samalla kehittyy uusia tilapäisten työsuhteiden muotoja. Haastavuutta lisäävät korkeina 
pysyvät työttömyysluvut, joihin sisältyy eri väestöryhmien kesken epätasaisesti 
jakautunut pitkäaikaistyöttömyys. Tästä tilanteesta on syntynyt uusi, voimakas poliittinen 
sitoutuminen tavoitteena torjua työttömyyttä. Julkinen huoli ulottuu yhä enenevässä 
määrin työvoiman perinteisen määritelmän ulkopuolella oleviin ryhmiin, kun pyritään 
(uudelleen)sijoittamaan työmarkkinoille laajempia väestöryhmiä (esimerkkinä 
työkyvyttömyys- ja muita korvauksia saavat sekä täysin työmarkkinoiden ulkopuolella 
olevat henkilöt). 
Yhteenvetona voidaan todeta, että kysyntä- ja tarjontapuolen muuttuvat tarpeet ja 
kiihtynyt muutostahti ovat tehneet työmarkkinoista aiempaa monimutkaisemmat. 
Samalla henkilöstövoimavarojen tehokkaasta johtamisesta on tullut keskeinen 
menestystekijä kilpailuhenkisemmässä markkinataloudessa, kun taas työvoiman 
huomattavan osan (uudellcen)sijoittuminen työmarkkinoille on muodostunut vaikeaksi 
ongelmaksi. Nämä muutossuunnat ovat synnyttäneet uuden markkinatodcllisuudcn, jossa 
on kasvava tarve kehittää erityyppisiä ammattimaisia välityspalveluita ja tehdä muutoksia 
myös käytännön järjestelyissä: 
a) Työnantajat ovat yhä useammin halukkaita kokeilemaan työntekijöiden soveltuvuutta 
lyhytaikaisten työsopimusten avulla ennen pysyvän työsopimuksen tekemistä. 
b) Työmarkkinaosapuolet ovat jo pitkään osallistuneet uudelleenkoulutukseen ja muihin 
toimenpiteisiin yritysten uudelleenjärjestelyjen yhteydessä. Kahden viimeksi kuluneen 
vuosikymmenen aikana työmarkkinaosapuolet ovat useissa maissa lisänneet toimintaansa 
tällä alalla: ne ovat sopeuttaneet työssä olevia työntekijöitä muuttuneisiin työtehtäviin ja 
ovat osallistuneet yhä enenevässä määrin toimintaan, jonka tavoitteena on työttömien 
uudelleensijoittuminen työelämään. Tämä tapahtuu usein yhteistyössä julkisten 
työnvälityspalvelujen kanssa. 
c) Koulutusjärjestelmä liittyy nykyään kiinteämmin työmarkkinoihin eräissä maissa 
sovellettujen kaksoisjärjcstclyjcn (oppisopimuskoulutusjärjcstclmät ja 
harjoitteluosuuksien lisääntyminen kokopäiväisessä koulutuksessa) ja aikuisten 
(ammatillisen) koulutuksen valtavan lisääntymisen ansiosta. Ammatillinen koulutus 
itsessään on entistä monimuotoisempaa, ja alalla toimii suunnaton määrä koulutuksen 
tarjoajia ja käyttäjiä. Tuodessaan työnantajat näille markkinoille koulutus on saanut myös 
välittäjän aseman. 
d) Enemmän työmarkkinoita koskevia tietoja on saatavilla edullisesti uuden 
tietotekniikan avulla. 
e) Työmarkkinoille on tulossa uusia välityspalveluja, joiden ansiosta tarjottujen 
palvelujen määrä ja toiminta-alue moninkertaistuu. Yksityiset kaupalliselta pohjalta 
toimivat toimistot palvelevat työnantajia, jotka ovat valmiit maksamaan toimistojen 
palveluista. Toimistot auttavat työntekijöiden valinnassa ja hankinnassa ja irtisanottujen 
työntekijöiden uudelleensijoittamisessa. Ne ottavat myös huomioon työntekijöiden yhä 
yleistyvän tarpeen solmia joustava työsopimus. Tilapäistä työvoimaa välittävät toimistot 
ovat levinneet laajalti erityisesti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Alankomaihin, 
Belgiaan ja Ranskaan. Useista toimistoista on kehittynyt isoja monikansallisia yrityksiä, 
-11 -
jotka ovat monipuolistaneet palvelujaan niin, että ne tekevät huomattavasti enemmän 
kuin mitä kuului niiden alkuperäiseen tehtäväalueeseen, johon kuului ainoastaan 
tilapäisten työn vuokraus. Yksityisillä toimisioilla on sopimuksia yksittäisten yritysten 
kanssa, mutta lisäksi ne saattavat tarjota palveluja sellaisten sopimusten pohjalla, jotka 
ovat syntyneet kahdenkeskisistä sopimuksista yritysten tai tietyn alan tasolla. Vaikka 
kaupalliset välitystoimistot painottuvat toiminnassaan lähinnä niiden palveluista palkkion 
maksavien työnantajien palveluun, on selvää, että ne palvelevat myös monien 
työnhakijoiden etua. 
Joissakin maissa ammattiyhdistykset ovat alkaneet uudelleen järjestää 
työnvälityspalveluja, erityisesti hallinnoimiensa työttömyysvakuutusjärjestelmien 
yhteydessä (esim. Tanska). 
Lisäksi useissa maissa on syntynyt toimistoja ja järjestöjä, jotka täydentävät julkisia 
työnvälityspalveluja tarjoamalla palveluja sellaisille työelämän ulkopuolella oleville 
työntekijöille, jotka tarvitsevat enemmin lukea päästäkseen (uudelleen) työmarkkinoille. 
Näiden palvelujen tarjoajat saavat kaiken rahoituksensa tai suurimman osan siitä 
julkisista varoista joko julkisten työnvälityspalvelujen kautta, jotka ostavat niiden 
palveluja, tai muiden tahojen kautta (työministeriöt, paikallisviranomaiset, 
sosiaalietuuksia hoitavat viranomaiset jne.). Joskus myös kaupalliset toimistot ovat 
mukana näissä palveluissa kehittäen toimintoja perinteisesti julkisesti hoidetulla 
tehtäväalueilla oman perustehtävänsä ohella. 
Maksullisista työnvälitystoimistoja koskevassa uudessa Kansainvälisen työjärjestön 
yleissopimuksessa N:o 181, jonka on määrä korvata yleissopimus N:o 96 vuodelta 1949, 
luodaan näille uusille palvelujen tarjoajille kansainvälinen oikeusperusta. Samalla 
yleissopimuksessa edellytetään, että sen ratifioivien valtioiden on ryhdyttävä tarvittaviin 
varotoimiin mahdollisten työmarkkinoilla tapahtuvien väärinkäytösten varalta. Vaikka 
kaupallisia toimistoja on ilmestynyt markkinoille paljon, on todettava, että ne eivät vielä 
ole kovin onnistuneesti pystyneet löytämään työttömille työnhakijoille työtä (mikä on 
julkisten työnvälityspalvelujen keskeinen tehtävä). Näin ci ole tapahtunut edes niissä 
maissa, joissa toimistoja on kaikkein eniten. 
Markkinaympäristön lisäksi myös julkisten työnvälityksen poliittinen ja 
institutionaalinen ympäristö on voimakkaassa muutoksessa. Perinteinen malli, jossa 
valtio ohjaa työmarkkinoita usein tiiviiden kolmikantancuvottclujen pohjalta, on 
väistymässä hajautetumman ja vähemmän säännellyn mallin tieltä. Tässä tilanteessa 
julkiset työn välityspalvelut ovat usein saaneet itsenäisemmän aseman suhteessa niitä 
valvovaan ministeriöön. Niiden on nyt suoriuduttava kilpailutilanteessa ja perustettava 
markkina-asemansa asiakkaiden hyvään palveluun eikä ministeriöltä saamaansa asemaan. 
3.2. Sopeutumisen haasteet 
Julkisten työnvälityspalvelujen on menestyäkseen reagoitava kaikkiin näihin muutoksiin. 
Joillakin aloilla haasteet ovat selkeitä. Julkisten työnvälityspalvelujen on kehitettävä 
asemaansa työmarkkinoiden uusilla menestyvillä sektoreilla, erityisesti joillakin 
palvelualan osa-alueilla ja niillä aloilla, joilla joustavat sopimusjärjestelyt ovat yleisiä. 
Koska julkiset työnvälityspalvelut toimivat suurelta osin tiedonvälittäjinä, niiden on 
- 12-
pysyttävä mukana uuden tietotekniikan kehityksessä ja hyödynnettävä sitä päivittäisessä 
työssään. 
Muilla aloilla toimintamallin löytäminen ei ole yhtä selkeää. Julkisten 
työnvälityspalvelujen on suoriuduttava ristiriitaisten haasteiden paineessa ja löydettävä 
tasapaino näiden välillä. Aiemmin kehitettyjä toimintamalleja on tarkasteltava uudelleen 
ja sopeutettava uuteen tilanteeseen. 
(a) Palvelujen tarjoaminen työnhakijoille ja työnantajille - Julkisten 
työnvälityspalvelujen on sovitettava yhteen työnantajien ja työnhakijoiden usein 
toisistaan poikkeavat vaatimukset. Erityisesti vaikeasti työllistettävien työttömien 
työnhakijoiden palvelu edellyttää paljon voimavaroja ja panostusta (järjestelmällistä 
henkilökohtaista neuvontaa ja ohjausta pidetään keskeisenä keinona 
pitkäaikaistyöttömyyden torjunnassa). Mutta liiallinen keskittyminen yksinomaan 
työnhakija-asiakkaaseen saattaa heikentää työnantajille tarjottavia palveluja. Tasapainon 
säilyttäminen on aiempaa vaikeampaa uudessa kilpailutilanteessa, jossa työnantajat 
pitävät julkisia työnvälityspalvcluja ainoastaan yhtenä mahdollisena 
työnvälityspalvelujen tarjoajana. Tämän vuoksi on arvioitava työnantajille tarjottavien 
palvelujen laatua ja laajuutta sekä toimintatapoja. 
b) Yhteistyön rakentaminen muiden palvelujen tarjoajien kanssa - Vain harvat 
kaupalliset työn välityspalvelut kilpailevat julkisten työnvälityspalvelujen kanssa. Suurin 
osa niiden toiminnasta liittyy varsin erilaisiin markkinalohkoihin (esimerkiksi johdon ja 
keskeisten avainhenkilöiden rekrytointiin). Monopolin asteittainen purkaminen 
työnvälityksessä merkitsee kuitenkin sitä, että julkisten työnvälityspalvelujen on 
rakennettava yhteistyö muiden markkinoilla toimivien työnvälityspalvelujen kanssa. 
Niillä markkinalohkoilla, joilla sekä julkiset työnvälityspalvelut että muut palvelujen 
tarjoajat toimivat, on käytettävissä lukuisia vaihtoehtoja, joiden puitteissa voidaan 
toteuttaa julkinen osallistuminen työnvälityspalvcluihin. Julkiset työnvälityspalvelut 
voivat vetäytyä joistakin toimintamuodoista, koska muut voivat tehdä ne paremmin. 
Tämä saattaa muistuttaa alihankintojen käyttämistä. Niitä on jo pitkään käytetty 
koulutuspalveluissa, mutta ne ovat nyt tulossa myös varsinaiseen neuvonta-, ohjaus- ja 
välitystoimintaan. Tuloksena saattaa olla myös syvällisempi työnjako. Esimerkkinä 
voidaan mainita erittäin vaikeasti työllistettävien työnhakijoiden palveluun keskittyvä 
erillisorganisaatio alueellisella ja paikallisella tasolla - tällainen on vastikään toteutettu 
joissakin maissa (esim. Tanskassa ja Irlannissa). Yhteisyrityksiä voidaan myös kokeilla 
joillakin aloilla, kuten on tehty Alankomaissa. Yksityiset toimistot saattavat myös 
innostaa julkisia työnvälityspalveluja suoriutumaan paremmin tehtävästään, jotta nämä 
säilyttäisivät markkinaosuutensa ja kasvattaisivat sitä. Julkiset työnvälityspalvelut 
tarvitsevat markkinaosuuttaan, jos ne aikovat tehokkaasti täyttää yhteiskunnalliset 
tavoitteensa. Näissä kilpailuhenkisissä markkinaolosuhteissa julkisten 
työnvälityspalvelujen on myös arvioitava, missä määrin niiden itse olisi kehitettävä 
joitakin maksullisia palveluja päästäkseen asemaan, jossa ne voivat tarjota työnantajille 
kattavia palveluja tasavertaisesti kaupallisten kilpailijoidensa kanssa. Kaiken kaikkiaan 
on selvää, että julkisten työnvälityspalvelujen on nyt määritettävä aiempaa selkeämmin 
roolinsa työmarkkinoilla ja myös se, mikä lisäarvo julkisilla työnvälityspalvcluilla on 
verrattuna sekä kaupallisiin että ci-kaupallisiin palvelujen tarjoajiin. 
13-
Kaikissa tilanteissa hallitusten on kuitenkin noudatettava työnvälityspalvcluluissa 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklassa esitettyjä kilpailua koskevia 
perusperiaatteita. Tämä tarkoittaa sitä, että muiden yritysten kanssa kilpailevan julkisen 
työnvälityspalvelun on pidättäydyttävä kilpailunvastaisten sopimusten tekemisestä niiden 
kanssa paitsi, jos tällaiset sopimukset on 85 artiklan 3 kohdassa vapautettu määräyksistä. 
Lisäksi, jos julkisella työnvälityspalvelulla on määräävä asema markkinoilla, se ei saa 
väärinkäyttää asemaansa. 
Uusi tilanne tarjoaa myös hallituksille mahdollisuuden kilpailuttaa julkisia 
työnvälityspalveluita. Tämä lisää työnvälitystoiminnan vapauttamisen tuloksena 
syntynyttä kilpailua markkinaosuuksista. Lisäksi kilpailua lisää joidenkin hallitusten 
toimeksiantojen (erityisohjelmat, osa henkilökohtaisesta neuvonnasta ja ohjauksesta 
jne.) kilpailuttaminen. Kokeiluja on jo jonkin verran tehty Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa ja Alankomaissa. 
(c) Työnhakijoiden sijoittaminen työpaikkoihin ja korvausten maksaminen -
Korvausjärjestelmän muuttaminen työllisyysmyönteisemmäksi johtaa siihen, että 
työttömyyskorvausten maksamisen ja työn välityspalvelujen järjestämisen välille on 
luotava kiinteämpi yhteys. Korvausten maksamisen perusajatus ci kuitenkaan ole 
välttämättä automaattisesti yhdistettävissä työhönsijoittamistavoitteen kanssa. 
(d) Julkisen politiikan toteuttaminen ja palvelujen tarjoaminen - Julkisten 
työnvälityspalvelujen vahvuus riippuu yhä suuremmassa määrin niiden markkina-
asemasta palveluyrityksenä. Ne ovat kuitenkin edelleen myös tärkeä osa julkista 
hallintoa, joka voi kuormittaa työnvälityksiä hallinnollisilla tehtävillä siinä määrin, että 
aiheutuu tarpeetonta byrokratiaa. Julkisten työnvälityspalvelujen ja ministeriöiden välillä 
määräajoin uudistettavien "sopimusten" avulla voidaan sovittaa yhteen tarve toteuttaa 
yhteiskuntapoliittisia tavoitteita ja toisaalla toiminnallinen itsenäisyys. 
(e) Tehtävien siirtäminen tarkoituksenmukaiselle tasolle - Alueelliset ja paikalliset 
viranomaiset osallistuvat yhä enemmän työttömyyden torjuntaan. Julkisessa 
työnvälityksessä on siirrettävä päätöksentekovaltaa alemmalle tasolle, mikäli niiden 
halutaan menestyvän työllisyyspolitiikan hoidossa alueellisesti ja paikallisesti. Tämä on 
kuitenkin sovitettava yhteen niiden näkemysten kanssa, jotka kannattavat voimakkaasti 
yhtenäisen kansallisen järjestelmän säilyttämistä (tasaveroinen kohtelu, 
työttömyysvakuutusjärjestelmän yhtenäisyys sekä suuressa mittakaavassa toteutettavasta 
toiminnasta aiheutuvat edut). 
(f) Kansallisen palvelun tarjoaminen eurooppalaisessa ympäristössä - Kansallisia 
työmarkkinoita on yhä suuremmassa määrin ohjattava laajemmasta eurooppalaisesta 
näkökulmasta. Kansainvälisestä työvoiman liikkuvuudesta tulee seuraavien kahden 
vuosikymmenen aikana tärkeämpi tekijä kuin se on ollut viimeksi kuluneiden 30 vuoden 
aikana. Ammattitaitoisten nuorten työntekijöiden uusilla sukupolvilla on entistä suurempi 
kyky ja halu työskennellä ulkomailla, ja heille tarjoutuu siihen uusia tilaisuuksia 
työmarkkinoilla, joilla on puutetta nykyaikaista taidoista. Menestyäkseen Euroopan 
markkinoilla, joilla 90 prosenttia EU:n tuotannosta myydään, työnantajat pyrkivät 
palkkaamaan kielitaitoisia ihmisiä, jotka pystyvät hyödyntämään eri kulttuuritaustoja, 
kieliä ja osaamista. Julkiset työnvälityspalvelut voivat rakentaa toimintaansa jo luodun 
- 14-
EURES -verkoston varaan ja niillä on tärkeä asema työvoiman vapaan liikkuvuuden 
helpottamisessa. 
3.3. Uudistusprosessi 
Uudistusprosessi on käynnissä useimmissa jäsenvaltioissa. Julkiset työnvälityspalvelut 
on usein organisoitu hajautetummin ja paikallisille työnvälitystoimistoille on annettu 
enemmän liikkuma-alaa voimavarojensa sovittamiseksi paikallisten työmarkkinoiden 
tarpeiden mukaisesti. Julkisia työnvälityspalveluja on jo jossakin määrin hajautettu 
Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa ja Alankomaissa ja kehitystä tähän suuntaan on 
Saksassa, Itävallassa, Irlannissa, Belgiassa ja Ranskassa. Julkisia työnvälityspalveluja 
ollaan muuttamassa alueellisemmin suuntautuneiksi Italiassa ja Espanjassa, mistä 
tarjoutuu mahdollisuus tukea uudistusprosessia. 
Julkisten työnvälityspalvelujen monopoli lyönvälityspalvelujen tarjonnassa on poistunut 
useimmissa jäsenvaltioissa. Maissa, joissa vielä on monopoli, näkyy selvästi pyrkimys 
kohti vapaampia oloja (esimerkiksi Italiassa ja Espanjassa). Tämän seurauksena 
useimmat julkiset työnvälityspalvelut ovat alkaneet luoda uusia suhteita yksityisten 
toimistojen kanssa. Osittain tästä syystä useissa maissa, kuten Ranskassa, Itävallassa ja 
Saksassa, on alettu lisätä toiminnan asiakassuuntautuneisuutta. 
Lisäksi useat jäsenvaltiot pyrkivät järjestämään uudelleen korvausten maksamisen ja 
työnvälityspalvelujen keskinäisen suhteen. Tanskassa ollaan vahvistamassa 
tietojenvaihtoa työnvälitystoimistojen ja korvausten hoitamisesta vastaavien tahojen 
välillä. Ranskassa julkiset työnvälityspalvelut ohjaavat työttömät työnhakijat korvauksia 
hoitaviin virastoihin, kun nämä henkilöt rekisteröityvät ensimmäistä kertaa. 
Alankomaissa ollaan kehittämässä yhtenäisiä asiakasticdosloja (joihin merkitään kaikki 
yhteydet työnhakijaan) ja laajan palvelun toimistoja, joissa hoidetaan sekä korvausasiat 
että työnvälitys. Yhdistyneessä kuningaskunnassa korvausten maksaminen ja 
työnvälityspalvelujen hoitaminen yhdistettiin olettaessa käyttöön uusi 
työttömyysturvajärjestelmä. 
Uudistusprosessi on silti vielä vasta alussa useimmissa jäsenvaltioissa. Jotkut aloitteet 
ovat vasta alkuvaiheessa, joidenkin osalta eteneminen tapahtuu varsin hajanaisesti eikä 
kaikkia eri osatekijöitä ole riittävästi kytketty toisiinsa eikä kaikkia asiaan liittyviä 
toimijoita saatu mukaan. 
Ratkaisut eivät välttämättä ole samat kaikissa jäsenvaltioissa. Uudistukset riippuvat 
osittain kansallisten julkisten työnvälityspalvelujen rakenteesta. Työnvälityspalvelujen 
rakenne on kehittynyt itsenäisesti ja samoin kansallinen yhteiskuntataloudellinen 
järjestelmä on muovannut niitä. Monelta osin uudistumishaaste on kuitenkin sama 
kaikkialla, koska muuttuva ympäristö vaikuttaa koko Eurooppaan. 
4. Yhteinen toimintaohjelma julkisten työnvälityspalvelujen 
uudenaikaistamiseksi ja niiden toimintamahdollisuuksien lisäämiseksi 
- 15 
Syntymässä oleva Euroopan työllisyysstrategia antaa uuden kimmokkeen ryhtyä nopeasti 
modernisoimaan ja vahvistamaan julkisia työnvälityspalveluja. Julkisin varoin 
rahoitettavat työn välityspalvelut ovat tärkeä väline toteutettaessa suuntaviivoja ja 
kansallisissa toimintasuunnitelmissa julkiset työnvälityspalvelut asetetaan selkeästi 
keskeiselle sijalle järjestettäessä työnvälitystä kansallisesti. Tarvitaan yhteistä 
toimintaohjelmaa, johon kaikki asiaan liittyvät toimijat osallistuvat. Tämä tarkoittaa sitä, 
että julkisten työnvälityspalvelujen lisäksi kansallisten hallitusten, paikallisten ja 
alueellisten viranomaisten sekä työmarkkinaosapuolten olisi osallistuttava 
toimintaohjelmaan. Euroopan työllisyysstrategiassa herätetään yhteistä mielenkiintoa 
toimivaan palvelujärjestelmään koko Euroopan laajuisesti ja vaaditaan Euroopan tukea 
kansallisille toimille. 
4.1. Yhteisen toiminnan painopisteet 
Jotta voidaan varmistaa se, että julkiset työnvälityspalvelut pystyvät vastaamaan 
uudenaikaisten työmarkkinoiden haasteisiin ja saavuttamaan Euroopan 
työllisyysstrategiassa esitetyt tavoitteet, seuraavien edellytysten olisi täytyttävä: 
Julkisten työnvälityspalvelujen a) tulisi kattaa huomattava osa avoimista työpaikoista, b) 
olisi kehitettävä järjestelyt, joilla kaikille rekisteröidyille työttömille työnhakijoille 
voitaisiin antaa järjestelmällisestä henkilökohtaista neuvontaa ja ohjausta, c) olisi 
edistettävä kaikkien työnhakijoille tarkoitettujen julkisten palvelujen järjestämistä 
koordinoidusti keskeisenä tavoitteena työhönsijoittuminen sekä d) olisi kehitettävä 
tehokasta yhteistyötä muiden markkinoilla toimivien tahojen kanssa. Lisäksi Euroopassa 
on paneuduttava aktiivisemmin ammatillisen ja maantieteellisen liikkuvuuden 
edistämiseen, sillä näin lisätään työmahdollisuuksia ja onnistutaan paremmin löytämään 
oikeat ihmiset avoimiin työpaikkoihin. 
* Avointen työpaikkojen saaminen työnvälityksen käyttöön 
Julkisten työnvälityspalvelujen olisi pyrittävä saamaan käyttöönsä huomattava osa 
avoimista työpaikoista, jotta niillä olisi mahdollisuus torjua työttömyyttä. Ainoastaan 
tällöin julkiset työnvälitykset voivat käyttää erilaisia työnvälitysmenetelmiä ja 
työnhaussa avustamiseen tähtääviä menetelmiä yhteyden luomiseksi markkinoille. 
Huomattavaa markkinaosuutta tarvitaan myös, jotta vaikeasti työllistyville, 
pitkäaikaistyöttömille tai niille, jotka vaarassa joutua pitkäaikaistyöttömiksi, voitaisiin 
tarjota avoimia työpaikkoja. Merkittävän markkinaosuuden saavuttamiseksi julkisten 
työnvälityspalvelujen on luotava hyvät suhteet työnantajiin. Näiden suhteiden on 
perustuttava siihen, että työnantajat luottavat työnvälityspalvelujen ammattitaitoon. 
Työnvälitystoimistoista olisi näin tultava yhä suuremmassa määrin palveluyrityksiä. 
Tämä edellyttää laaja-alaista toimintaohjelmaa, johon kuuluu työnantajien tarpeiden 
parempi määrittäminen, laajemmat ja uudenaikaisemmat palvelukokonaisuudet, erityisten 
yritys-ja alakohtaisten "palvelutiskien" kehittäminen sekä julkisten työnvälityspalvelujen 
palvelukuvan parantaminen. Tällainen yrityssuuntautunut malli merkitsee myös sitä, että 
16 
sisäisiä johtamismenetelmiä on tarkistettava ja otettava käyttöön laatujohtamisen 
menetelmät. 
Lisäksi olisi hyödynnettävä uutta tietotekniikkaa kattavien ja helppokäyttöisten 
itsepalvclujärjcstclmicn luomiseksi. Näiden työnantajille ja työntekijöille tarjottavien 
avointen palvelujen lisäksi olisi kehitettävä helposti saatavilla olevia yksilöllisiä 
palveluja. 
* Järjestelmällisen yksilöllisen neuvonnan ja ohjauksen varmistaminen 
Suuntaviivoissa painotetaan ennaltaehkäisevää toimintaa nuorisotyöttömyyden ja 
pitkäaikaistyöttömyyden torjumisessa - erityisesti korostetaan yksilöllisten 
palvelutarpeiden määrittelemistä mahdollisimman varhaisessa vaiheessa ja työ- ja 
koulutustarjousten tekemistä ennen 6 ja 12 kuukauden määräaikaa. Tämä velvoittaa 
entistä enemmin julkisia työnvälityspalveluja tarjoamaan järjestelmällistä 
henkilökohtaista neuvontaa ja ohjausta työttömille työnhakijoille. Tämä merkitsee 
yksilöllisten tarpeiden huolellista arviointia ja työttömien työnhakijoiden tilanteen 
kiinteää seuraamista sinä aikana, kun he ovat työttöminä työnhakijoina työnvälityksessä. 
Säännöllisiin asiakashaastatteluihin perustuva malli on osoittautunut onnistuneeksi 
pyrittäessä ehkäisemään työttömyyden pitkittymistä. Kaikkein vaikeimmin työllistyvät 
työttömät tarvitsevat hyvin yksilöllisiä toimenpidesuunnitelmia. 
Henkilökohtainen neuvonta ja ohjaus sekä yksilöllisten palvelukokonaisuuksien edelleen 
kehittäminen vaativat yleensä valtaosan käytettävissä olevista voimavaroista. Tämä 
merkitsee sitä, että henkilöstön ja rahallisten voimavarojen käytön tehostaminen on 
entistä välttämättömämpää. 
* Myötävaikuttaminen kaikkien palvelujen järjestämiseen koordinoidusti 
työnhakijoille 
Työttömien työnhakijoiden työllistettävyyden edistäminen edellyttää, että kaikki 
työnhakijoille tarjottavat julkiset palvelut on kytkettävä kiinteästi toisiinsa ja niiden 
järjestämistä on koordinoitava. Näihin palveluihin sisältyvät työttömille maksettavat 
korvaukset, tiedottaminen, neuvonta ja työpaikkavälitys sekä erityisten sopeutustoimien, 
kuten ammatillisen (uudelleen)koulutusmahdollisuuden käyttö. Julkisten 
työnvälityspalvelujen olisi osallistuttava täysipainoisesti kaikkien julkisten 
työvoimapalvelujen koordinoituun järjestämiseen. Tämä ei tarkoita sitä, että julkisten 
työnvälityspalvelujen nimenomaisesti olisi otettava itselleen kaikki kaikkien käytännön 
palvelujen järjestämisestä. Mutta julkiset työn välityspalvelut ovat epäilemättä riittävän 
keskeisiä ja hyvin varustettuja, jotta ne voivat auttaa yhdistämään työnhakijoille 
suunnattavien palvelujen eri osa-alueet. 
Jäsenvaltioissa, joissa työnvälityspalvelujen järjestäminen on heikosti integroitu, 
kaikkien julkisten työvoimapalvelujen koordinoitu järjestäminen saattaa edellyttää 
nykyisten henkilökohtaisten neuvonta- ja ohjausjärjestelmien uudelleensuunnittelua. 
Täyden palvelun julkisten palveluyksikköjen luominen paikallistasolla on tärkeä 
näkökohta tässä yhteydessä. Myös niissä jäsenvaltioissa, joissa työnvälityspalvelujen 
institutionaalinen yhdentyminen on tiiviimpää, voidaan joutua ratkomaan yhä enemmän 
koordinaatio-ongelmia esimerkiksi julkisten työnvälityspalvelujen ja 
sosiaali avustusjärjestelmästä vastaavien paikallisviranomaisten välillä 
-17-
*Julkisten työnvälityspalvelujen ja muiden alan toimijoiden välisen synergian 
hyödyntäminen 
Julkisten työnvälityspalvelujen olisi tarkistettava suhdettaan muihin markkinoiden 
toimijoihin ja hyödynnettävä mahdollista synergiaa. Tämän vuoksi on ryhdyttävä 
seuraavanlaiseen toimintaan: 
(a) On rakennettava verkostoja alueellisten ja paikallisten viranomaisten kanssa, jotka 
osallistuvat yhä enemmän työllisyyspolitiikan hoitamiseen sosiaalisista ja taloudellisista 
syistä ja ovat vastuussa tärkeistä politiikanteon välineistä (sosiaaliavustusjärjestelmät, 
koulutusmahdollisuudet, sosiaalipalvelut jne.). Menestyksekäs yhteistyö voi edellyttää, 
että päätöksentekovaltaa siirretään enemmän julkisten työnvälityspalvelujen paikallisille 
toimistoille. 
(b) On tehtävä yhteistyötä työmarkkinajärjestöjen kanssa, sillä ne luovat jatkuvasti uutta 
ja erilaista kahdenvälistä työllisyyspolitiikkaa talouselämän eri alueilla. 
(c) On tehtävä yhteistyötä ammatillisten oppilaitosten kanssa. Niiden määrä on 
lisääntynyt moninkertaiseksi, koska koulutuksen merkitys on kasvanut, ja ne osallistuvat 
entistä suoremmin työnhakijoiden sijoittamiseen ja ovat yhteydessä muihin tässä 
toiminnassa mukana oleviin tahoihin. 
(d) On koordinoitava aiempaa paremmin toimintaa sellaisten laitosten kanssa, jotka 
pyrkivät sijoittamaan (uudelleen) työelämään sellaiset työttömät, joita ei ole rekisteröity 
työttömiksi. 
(e) On luotava hyvät suhteet yksityisiin työvälityspalvcluihin, joiden määrä on 
kasvamassa. Lisäksi yhteistyö työttömien omien järjestöjen kanssa voi parantaa 
pai velujen järjestämistä. 
* Työvoiman kansainvälisen liikkuvuuden edistäminen julkisten 
työnvälityspalvelujen avulla 
Talous-ja rahaliiton käynnistyminen ja koordinoidun eurooppalaisen työllisyysstrategian 
kehittäminen tekevät työntekijöiden vapaan liikkuvuuden esteiden vähentämisestä entistä 
tärkeämpää. Parantunut maantieteellinen liikkuvuus helpottaa työmarkkinoiden ja 
talouden sopeutumista. Julkisten työnvälityspalvelujen ja Euroopan komission vuonna 
1994 perustama EURES-verkosto, johon osallistuu myös työmarkkinaosapuolia ja 
paikallisia toimijoita valtioiden rajat ylittävässä yhteistyössä, on ihanteellinen väline 
liikkuvuuden helpottamiseksi ja edistämiseksi. Jotta EURES-verkoston mahdollisuudet 
voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti, se on kytkettävä tiiviimmin kansallisiin julkisiin 
- 18-
työnvälityspalveluihin ja sen on annettava käyttäjilleen - työnantajille, työntekijöille tai 
työnhakijoille - korkeatasoista palvelua. 
4.2. Vaadittavat toimenpiteet 
Julkisten työnvälityspalvclujen, hallitusten, työmarkkinaosapuolten ja Euroopan unionin 
on ponnisteltava yhdessä, jotta edellä mainituissa ensisijaisissa tavoitteissa edistyttäisiin. 
* Julkiset työnvälityspalvelut 
Julkisten työnvälityspalvclujen olisi oltava keskeisiä strategisia toimijoita. Niiden on 
tarjottava ammattimaista palvelua työnantajille. Niiden on suunniteltava tehokkaita 
menetelmiä työttömien työnhakijoiden palvelemiseksi. Niiden on luotava uusia yhteyksiä 
muihin työmarkkinoilla toimiviin tahoihin, kuten yksityisiin työnvälitystoimistoihin, 
paikallisiin ja alueellisiin viranomaisiin sekä korvauksista vastaaviin virastoihin. 
Julkisten työnvälityspalvclujen olisi hyödynnettävä täysimääräisesti eurooppalaisen 
yhteistyön tarjoamat mahdollisuudet. Vaihtamalla tietoja ja kokemuksia parhaista 
käytännöistä on mahdollista kehittää laajempi eurooppalainen kokemusperusta ja 
keskinäisen tuen verkosto ja käynnistää yhteisiä projekteja, joiden avulla meneillään 
olevaa uudenaikaistamisprosessia voidaan nopeuttaa ja ohjata sitä oikeaan suuntaan. Yksi 
mahdollinen esimerkki on uudenaikaista tietotekniikkaa hyödyntävien 
itscpalvelujärjcstelmien kehittäminen. Tutkimuksen ja kehittelytyön kustannusten 
jakamisesta aiheutuu mahdollisesti huomattavaa hyötyä, erityisesti koska järjestelmiä on 
yhä enemmän kehitettävä sellaisiksi, että niitä voi käyttää kaikkialta Euroopasta, loinen 
esimerkki on tiettyjen yhteisten standardien kehittely, esim. palvelujen laatustandardien 
kehittäminen. 
Julkisten työnvälityspalvclujen olisi liitettävä EURES-verkosto tiiviimmin osaksi 
palvelujaan ja tuotava näin työnhakijoille ja työnantajille järjestämiinsä tieto-, neuvonta-
ja välityspalvelukin laajempi eurooppalainen ulottuvuus. 
* Jäsenvaltiot 
Sitoutuessaan Euroopan työllisyysstrategiaan jäsenvaltioiden olisi anneltava täysi tukensa 
julkisten työnvälityspalvclujen uudistamiselle ja edistettävä niiden kehittämistä. Hyvin 
suunniteltuna tällainen tuki on tuottavaa ja kannattavaa niin sosiaalisesta kuin 
rahoituksellisesta näkökulmasta. 
Kokonaiskustannusten näkökulmasta tarkasteltuna tarvittavien resurssien järjestäminen, 
erityisesti henkilöstön lukumäärä ja laatu, on oleellinen ennakkoehto 
työnvälityspalvclujen onnistumiselle. Työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa esitetyt 
haasteelliset tavoitteet lisäävät tarvetta tarkistaa resursseja. 
Valtion olisi myös luotava asianmukainen institutionaalinen ympäristö julkisille 
työnvälityspalveluillc. Erityisesti on löydettävä tasapaino keskusjohtoisen poliittisen 
ohjauksen ja riittävän toimintavapauden välillä. Useissa jäsenvaltioissa jo käytössä olevat 
-19-
vuosittaiset tai monivuotiset sopimukset saattavat auttaa tässä. Lisäksi tarvitaan jonkin 
verran hajautettua hallintoa, jotta julkiset työn välityspalvelut voisivat sopeutua 
paikallisten ja alueellisten työmarkkinoiden erilaisiin tarpeisiin. Muiden 
välitystoimistojen leviämistä vapaammilla työnvälityspalvelujen markkinoilla voitaisiin 
hyödyntää julkisten palvelujen tehokkuuden ja vaikuttavuuden parantamiseksi. 
Jäsenvaltioiden olisi lisäksi varmistettava, että kaikkien aktiivisten ja passiivisten 
työnvälityspalvelujen järjestämiseen osallistuvien toimijoiden tehtävä- ja vastuualueet 
jakautuisivat selkeästi. 
Lisäksi hallitusten olisi luotava ja pidettävä yllä riittävästi koulutuspalveluja ja 
työkokemuksen hankintaan liittyviä palveluja sekä kehitettävä muita työmarkkinoille 
sopeutumista edistäviä keinoja. Julkiset työnvälityspalvelut voivat suoriutua tehtävästä 
riittävän hyvin ainoastaan, jos näitä palveluja voidaan tarjota uusien mahdollisuuksien 
luomiseksi työttömille työnhakijoille, joiden auttamiseen tiedon välittäminen, neuvonta, 
ohjaus ja työnvälitys eivät yksinomaan riitä. 
Komissio kehottaa jäsenvaltioita kiinnittämään tarvittavaa huomiota kansallisten 
toimintasuunnitelmiensa toteuttamisessa siihen, että julkisten työnvälityspalvelujen 
kehittämisessä varaudutaan ennakolta niiden keskeiseen rooliin suuntaviivojen 
toteuttamisessa. Työnvälityspalvelujen uudistamisen ja niiden roolin vahvistamisen 
julkisten palvelujen tuottajana tulisi sisältyä toimenpiteisiin. 
* Työmarkkinaosapuolet 
Viranomaisten ja työmarkkinaosapuolten yhteistyötä tarvitaan sekä työntekijöiden 
sopeuttamisessa taloudellisiin ja teknisiin muutoksiin että työttömien työllistettävyyden 
säilyttämisessä. Työmarkkinaosapuolet ovat vuosien ajan osallistuneet vaihtelevassa 
määrin julkisten työnvälityspalvelujen ohjaamiseen useimmissa jäsenvaltioissa. 
Työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa korostetaan työmarkkinaosapuolten roolia 
yritysten ja niiden työntekijöiden sopeutumiskyvyn parantamisessa ja vaaditaan myös 
työmarkkinaosapuolia osallistumaan työllistcttävyyspolitiikkaan tekemällä varhaisessa 
vaiheessa sopimuksia, joilla parannetaan työttömien työnhakijoiden mahdollisuuksia. 
Tämä johtaa useissa tapauksissa käytännön yhteistyöhön julkisten työnvälityspalvelujen 
kanssa. 
* Euroopan unioni 
Komissio käyttää työllisyysstrategiassa kaikkia käytettävissä olevia keinoja edellä 
mainitun prosessin edistämiseksi. 
Komissio tukee yhteistyötä Euroopan julkisien työnvälityspalvelujen välillä edistääkseen 
tietojen ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa yleisesti kiinnostavista työnvälityspalvcluihin 
liittyvistä kysymyksistä sekä kehittääkseen yhteistä toimintaa EU:n tasolla. Tällainen 
yhteistyö aloitettiin vuonna 1997. Siihen liittyy selkeä työohjelma sekä julkisten 
työnvälityspalvelujen päälliköiden kahdesti vuodessa järjestettävä tapaaminen. Julkisten 
työnvälityspalvelujen asiantuntijoiden ad hoe -työryhmiä on perustettu toteuttamaan 
työohjelmaa. Komissio avustaa näiden ryhmien työtä. 
20-
Tärkein yhteinen toiminta, johon kaikki jäsenvaltioiden julkiset työnvälityspalvelut (sekä 
Norjan ja Islannin julkiset työnvälityspalvelut) osallistuvat, on tällä hetkellä EURES-verkosto. 
Vastuu EURES-verkostosta on komissiossa vastikään siirretty työllisyyspolitiikasta 
vastaavalle osastolle, mikä heijastaa pyrkimystä hyödyntää täysipainoisemmin EURES-
verkoston mahdollisuuksia työllisyysstrategian edistämisessä. EURES-verkosto on edelleen 
keskeinen väline, joka auttaa työntekijöitä Euroopassa liikkumaan vapaasti ja työnantajia 
hyödyntämään laajemmin Euroopan laajuista työvoiman tarjontaa. Siten se on myös väline, 
jolla parannetaan Euroopan työmarkkinoiden toimivuutta yleensä. Sen lisäksi, että 
markkinoille sopeuttamiseen tähtääviä keinoja (kuten koulutusta) on tuotava riittävän laajalti 
käyttöön, työntekijöiden maantieteellisen liikkuvuuden lisääntyminen voi auttaa vähentämään 
yhteisössä esiintyvää ammattitaidon vajausta, parantamaan työntekijöiden työllistettävyyttä ja 
edistämään työmarkkinoiden kiinteämpää nivoutumista yhteen. 
Komissio tukee tutkimusta, jolla parannetaan julkisten työnvälityspalvelujen tarpeiden 
tuntemusta ja ymmärtämistä, ja levittää tämän tutkimustyön tuloksia. Neuvoston 23. 
helmikuuta 1998 tekemä päätös4 koskien "yhteisön piirissä tehtävää tutkimusta, analysointia, 
ja yhteistyötä työllisyyteen ja työmarkkinoihin liittyvissä kysymyksissä, tarjoaa uusia 
mahdollisuuksia. Lisäksi komissio selvittää mahdollisuutta tukea kokeiluhankkeita 
työllisyyden kannustetoimenpiteitä koskevan uuden budjettikohdan puitteissa. 
Julkisilla työn välityspalveluilla on aina ollut tärkeä tehtävä Euroopan sosiaalirahaston 
tukemien ohjelmien toteuttamisessa joko suoraan tai muiden laitosten kautta. 
Työnvälityspalvelujen parantaminen on mainittu rahaston alueellisissa tavoitteissa. Alueellisia 
työllisyyssopimuksia koskevassa komission aloitteessa vaaditaan lisäksi alueellisia ja 
paikallisia yhteistyökumppaneita, joihin myös julkiset työnvälityspalvelut lukeutuvat, 
osallistumaan aktiivisesti työpaikkojen luontiin. 
Kun Euroopan sosiaalirahastoa koskevan asetuksen vireillä oleva tarkistaminen on saatu 
päätökseen, voimavaroja voidaan käyttää tehokkaammin jäsenvaltioiden ohjelmien 
yhteisrahoitukseen työllisyysstrategian tavoitteiden saavuttamiseksi.. Politiikan toteuttamiseen 
tarvittavien rakenteiden ja järjestelmien kehittäminen on selkeästi osa sitä toimintaa, jolle 
voidaan myöntää rahoitusta rahastosta. Komissio sisällyttää tähän työnvälityspalvelujen 
uudenaikaistamisen ja tehostamisen. 
Komissio selvittää osana yhteiskunnallista vuoropuhelua yhdessä työmarkkinaosapuolten 
kanssa, millä aloilla julkisten työnvälityspalveluilla on olemassa olevat tai potentiaaliset 
edellytykset toimivalle yhteistyölle yritys-ja sektorikohtaisesti. 
Julkisilla työnvälityspalveluilla on keskeinen asema työllisyysstrategiassa ja yleisemmin 
työmarkkinoilla, joten komissio kiinnittää niihin asianmukaista huomiota kehittäessään 
yhteistyötä Keski-ja Itä Euroopan maiden ja muiden unionin jäsenyyttä hakevien maiden 
kanssa. 
Euroopan yhteisöjen virallinen lehti, \, 63, 4.3.1998, s. 26. 
21 

ISSN 1024-4492 
KOM(98)641 lopullinen 
x\.i3 IA JVJIJVj i\ X 
FI 04 01 13 05 
Luettelonumero : CB-CO-98-634-FI-C 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
22.