KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Terveempiä eläimiä ja kasveja ja turvallisempi elintarvikeketju EU:n kilpailukykyä lisäävä uudistettu sääntelykehys /* COM/2013/0264 final */





SISÄLLYSLUETTELO 1........... Nykytilanne.................................................................................................................... 4 1.1........ Eläinten terveys............................................................................................................... 4 1.2........ Kasvien terveys.............................................................................................................. 4 1.3........ Kasvien lisäysaineisto...................................................................................................... 5 1.4........ Virallinen valvonta........................................................................................................... 5 1.5........ Menojen hallinnointi........................................................................................................ 6 2........... Eläinten ja kasvien terveyttä sekä elintarvikeketjua koskevan EU:n sääntelykehyksen uudistustarve 6 2.1........ Eläinten terveys............................................................................................................... 6 2.2........ Kasvien terveys.............................................................................................................. 7 2.3........ Kasvien lisäysaineisto...................................................................................................... 8 2.4........ Virallinen valvonta........................................................................................................... 8 2.5........ Menojen hallinnointi........................................................................................................ 9 3........... Uudelleentarkastelupaketti.............................................................................................. 9 4........... Uudelleentarkastelupaketin sisältö................................................................................. 10 4.1........ Eläinten terveyttä koskeva asetus.................................................................................. 10 4.1.1..... Tärkeimmät muutokset.................................................................................................. 10 4.2........ Kasvien terveyttä koskeva asetus.................................................................................. 11 4.2.1..... Tärkeimmät muutokset.................................................................................................. 11 4.3........ Kasvien lisäysaineistoa koskeva asetus.......................................................................... 13 4.3.1..... Tärkeimmät muutokset.................................................................................................. 13 4.4........ Virallista valvontaa koskeva asetus................................................................................ 15 4.4.1..... Tärkeimmät muutokset.................................................................................................. 15 4.5........ Menojen hallinnointi...................................................................................................... 17 5........... Päätelmät..................................................................................................................... 17 KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Terveempiä eläimiä ja kasveja ja turvallisempi elintarvikeketju EU:n kilpailukykyä lisäävä uudistettu sääntelykehys Johdanto Ihmisten, eläinten ja kasvien terveyden korkeatasoinen suojelu on perussopimukseen kirjattu EU:n tavoite. EU on ajan mittaan kehittänyt kattavan lainsäädäntökokonaisuuden, jolla ehkäistään ja hallitaan eläinten ja kasvien terveyteen ja elintarvikeketjun turvallisuuteen kohdistuvia riskejä EU:ssa ja jäsenvaltioissa. Näiden osa-alueiden lainsäädännön täytäntöönpanon valvontaa varten on vahvistettu yhteiset säännöt, jotka koskevat EU:n jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten suorittamaa virallista valvontaa. EU:n tähänastinen sääntelykehys on kaiken kaikkiaan osoittautunut tehokkaaksi riskien ehkäisemisessä ja torjunnassa. Nykypäivän globaalien markkinoiden vuoksi EU:hun kohdistuu kuitenkin yhä enemmän uusia riskejä ja jatkuvia innovaatio- ja kilpailukykyhaasteita. Riskit, haasteet ja tämän alan EU-lainsäädännöstä saadut kokemukset huomioon ottaen on tarpeen yksinkertaistaa ja päivittää käytettävissä olevia säädöksiä ja yhdentää toimintamallia eri osa-alueilla. Edellä mainituista syistä komissio on tarkastellut uudelleen eläinten terveyttä, kasvien terveyttä, kasvien lisäysaineistoa sekä virallista valvontaa käsittelevää nykyistä sääntelykehystä. Uudelleentarkasteluhankkeen päätavoitteena on tehostaa ja johdonmukaistaa toimintaa ja lisätä oikeudellista selkeyttä näillä osa-alueilla. Hankkeessa on pyritty parantamaan tuottavuutta, sujuvoittamaan sisämarkkinoiden toimintaa, helpottamaan sisämarkkinoille pääsyä ja lujittamaan maailmanlaajuisesti EU:n kilpailukykyä. Uudelleentarkastelu tukee osaltaan älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteiden mukaisesti. Tässä tiedonannossa esitellään hankkeen tulokset eli neljä lainsäädäntöehdotusta, joiden aiheina ovat eläinten terveys, kasvien terveys, kasvien lisäysaineisto sekä virallinen valvonta (niin sanottu uudelleentarkastelupaketti). Lisäksi tiedonannossa valotetaan kunkin ehdotuksen taustaa ja selostetaan uudelleentarkastelupaketin perusteita sekä tärkeimpiä parannuksia. Uudelleentarkastelupakettiin kuuluu myös viides ehdotus. Siinä esitetään perustettavaksi monivuotinen EU:n rahoitusohjelma, josta kanavoidaan varoja toimiin, joiden tavoitteena on toisaalta varmistaa ihmisten, eläinten ja kasvien terveyden suojelun korkea taso koko elintarvikeketjun pituudelta ja siihen liittyvillä aloilla ja toisaalta antaa yrityksille mahdollisuudet toimia kilpailukykyä ja työllisyyttä edistävässä ympäristössä. Elintarvikkeiden tuotanto ja kulutus on keskeisellä sijalla kaikissa yhteiskunnissa, ja sillä on taloudellisia, sosiaalisia ja monissa tapauksissa ympäristöön liittyviä vaikutuksia. Elintarviketeollisuus on EU:n toiseksi suurin teollisuudenala. Elintarvikeketjun kokonaistuotos on arvoltaan noin 750 miljardia euroa vuodessa. Kokonaisuudessaan – alkutuotannosta vähittäismyyntiin ja ruokahuoltoon – ala työllistää yli 48 miljoonaa henkilöä. EU:n elintarvikeketju käsittää noin 14 miljoonaa maatalouden alkutuottajaa ja 25 miljoonaa elintarvikeyritystä. 1. Nykytilanne Jotta kansalaisille voitaisiin turvata ihmisten, eläinten ja kasvien terveyden suojelun korkea taso sekä tehostaa sisämarkkinoiden toimintaa, EU:n lainsäädäntö sisältää useita yhdenmukaistettuja sääntöjä, joilla ehkäistään ennalta, poistetaan tai vähennetään ihmisille aiheutuvia terveysriskejä, joita saattaa syntyä elintarvikeketjussa sekä kahdella siihen kiinteimmin kytkeytyvällä osa-alueella: kasvien ja eläinten terveyden alalla. EU:n sääntöjen tavoitteena on kaiken kaikkiaan säännellä varsinaisia terveysriskejä (ihmisille, eläimille ja kasveille mikrobi- ja kemiallisista kontaminanteista, taudeista ja tuhoojista aiheutuvat riskit). Toisaalta säännöstöön voi kuulua myös toimenpiteitä, joilla varmistetaan kasvintuotannon tuottavuus ja monimuotoisuus (ruokaturvan takia) ja säännellään erityisiä tuotantomenetelmiä (esimerkiksi eläinten hyvinvointi ja maantieteelliset merkinnät). 1.1. Eläinten terveys Eläinten terveys on kaikkia koskettava asia. Nykyisin EU:n toimet kohdistuvat ennen kaikkea sellaisten tartuntatautien ehkäisemiseen ja torjuntaan, joilla voi olla merkittäviä terveydellisiä ja taloudellisia vaikutuksia. Eläintautipurkaukset voivat johtaa hyvin erilaisiin vaikutuksiin. Yleensä taudinpurkaus aiheuttaa välittömän vaaran eläinten terveydelle ja usein myös kansanterveydelle, muun muassa eläinperäisten elintarvikkeiden välityksellä. Toisaalta voi ilmetä myös välillisiä kielteisiä vaikutuksia (mahdollisesti taloudellisia tai yhteiskunnallisia). Sellaisia ovat muun muassa kulutustavoissa tapahtuvat muutokset, kotieläintuottajille ja kotieläintuotantoon liittyville aloille aiheutuvat kustannukset, jotka johtuvat taudin hoitamisesta ja toiminnan keskeytymisestä, sekä julkiselle sektorille aiheutuvat kustannukset, jotka johtuvat taudin hävittämisestä ja seurannasta. Taudinpurkauksista seuraa usein merkittäviä vaikutuksia myös eläinten ja eläintuotteiden kansainväliseen kauppaan. EU:ssa eläinten pito on suurinta maatalousalalla: ainakin kahta miljardia lintua (kanoja, munivia kanoja, kalkkunoita jne.) ja 334:ää miljoonaa nisäkästä (sikoja, lampaita, vuohia, nautaeläimiä, turkiseläimiä jne.) pidetään tuotantoeläiminä. EU:n alueella on 13,7 miljoonaa tuotantoeläintilaa. EU:n kotieläintuotannon tuotos on arvoltaan 156 miljardia euroa vuodessa. 1.2. Kasvien terveys Kasvien terveys on keskeinen tekijä kestävän ja kilpailukykyisen maa-, metsä- ja puutarhatalouden kannalta. Suuri osa kuluttamistamme elintarvikkeista sekä elintarvikkeiden tuottamiseen käytettäville eläimille syötetystä rehusta on peräisin kasveista. Kasvien terveyttä koskevien sääntöjen ensimmäisenä tavoitteena on suojella EU:n maa-, metsä- ja puutarhatalouden eläviä tuotteita (eli puita, pensaita ja kasveja), julkisten ja yksityisten viheralueiden eläviä tuotteita (esimerkiksi katupuita, julkisiin tai yksityisiin puutarhoihin istutettuja kasveja) sekä ympäristöä ehkäisemällä vierasperäisten kasvintuhoojien kulkeutuminen ja leviäminen. Kasvien terveyttä koskevat säännöt ovat turvallisen kaupankäynnin tae, sillä niissä asetetaan EU:n tuontivaatimuksia ja vahvistetaan edellytyksiä, jotka koskevat EU:ssa tapahtuvia kasvien ja kasvituotteiden siirtoja. Luetteloitujen kasvintuhoojien esiintymät on hävitettävä. Jos hävittäminen on mahdotonta, esiintymien leviäminen on estettävä, jotta EU:n muita alueita voidaan suojella. Toisena tavoitteena on varmistaa, että kasvintuotantoketjun alkupäässä käytetään tervettä kasviainesta. Tämä tapahtuu estämällä kasvintuhoojien leviäminen siemenissä ja istutusaineistossa. EU:n kasvinviljely on arvoltaan 205 miljardia euroa vuodessa. Jos kasvien terveyttä koskevien sääntöjen antama suojelu puuttuisi, EU:n maa-, metsä- ja puutarhataloudelle koituisi vakavia taloudellisia vahinkoja. Useat kansainvälisesti säännellyt kasvintuhoojat uhkaavat esimerkiksi seuraavien kasvien viljelyä: vehnä (EU:n viennin arvo 9 miljardia euroa), peruna (EU:n tuotannon arvo 9 miljardia euroa) ja tomaatti (tuotannon arvo 9–12 miljardia euroa). 1.3. Kasvien lisäysaineisto Kasvien lisäysaineisto on maa- ja metsätaloustuotannon sekä puutarhatuotannon kulmakivi. Se on elintarvikeketjun ensimmäinen lenkki ja vaikuttaa kasvien ja elintarvikkeiden monimuotoisuuteen, terveyteen ja laatuun. Kasvien lisäysaineistoa valvotaan, jotta voidaan varmistua sen tunnistettavuudesta, terveydestä ja laadusta, mistä on puolestaan hyötyä lisäysaineiston käyttäjille eli viljelijöille, puutarhureille ja metsänhoitajille. Kasvien lisäysaineistoa käsittelevän EU:n lainsäädännön tavoitteina on parantaa maa-, metsä- ja puutarhatalouden tuottavuutta, varmistaa kyseisten tuotteiden markkinoiden moitteeton toiminta EU:ssa ja turvata alan maailmanlaajuinen kilpailukyky. Nykyisin EU:n kauppasiementen markkinat ovat arvoltaan noin 6,8 miljardia euroa eli yli 20 prosenttia kauppasiementen maailmanlaajuisesta kokonaismyynnistä. EU on siementen nettoviejä. EU:n siemenala on myös erittäin kilpailukykyinen maailmankaupassa: EU on maailman suurin siementen viejä. Sen viennin arvo on arviolta 4,4 miljardia euroa eli noin 60 prosenttia maailmanlaajuisesta siemenviennin kokonaisarvosta, joka on 7,7 miljardia euroa. 1.4. Virallinen valvonta Elintarvikeketjun terveyden korkea taso riippuu siitä, valvotaanko EU:n vaatimusten täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa johdonmukaisesti, tehokkaasti ja oikea-aikaisesti. Elintarvikeketjua koskevien sääntöjen sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia, kasvien terveyttä, kasvien lisäysaineistoa ja kasvinsuojeluaineita koskevien sääntöjen moitteeton soveltaminen on varmistettava kaikkialla EU:ssa, jotta ihmiset, kasvit ja eläimet pysyisivät terveempinä ja sisämarkkinat toimisivat tuloksellisesti ja moitteettomasti. Jotta tämä olisi mahdollista, jäsenvaltioiden vastuuviranomaisille on annettava selvät, luotettavat ja johdonmukaiset oikeudelliset puitteet, joissa ne voivat tosiasiallisesti ja tehokkaasti käyttää täytäntöönpanon välineitä, erityisesti virallista valvontaa. Viranomaisten käytettävissä olisi oltava asianmukaiset resurssit, jotta niiden valvontatoiminta olisi jatkuvaa ja johdonmukaista ottaen huomioon valvontatavoitteisiin liittyvät tarpeet. Yli 100 000 kokopäiväistä työntekijää huolehtii virallisesta valvonnasta EU:ssa. Tehtävät käsittävät tarkastuksia sekä muita valvontaan liittyviä toimia. Seuraavassa muutamia esimerkkejä: Yli 270 akkreditoitua laboratoriota analysoi vuosittain keskimäärin noin 70 000 näytettä torjunta-ainejäämien toteamiseksi. Yksinomaan vuonna 2010 otettiin 736 806 näytettä eläinlääkejäämien tutkimista varten. Pelkästään lintuinfluenssaan liittyen analysoitiin vuonna 2011 noin 320 000 näytettä, jotka oli otettu kotieläiminä pidettävästä siipikarjasta sekä luonnonvaraisista linnuista. EU:n laajuisen virallisen valvonnan järjestelmän tehokas toiminta on erittäin tärkeää sekä viennille että tuonnille. Kolmansiin maihin suuntautuva EU:n vienti on riippuvainen siitä lisäarvosta, jota EU:sta tulevilla tuotteilla voidaan osoittaa olevan EU:n ulkopuolisten kilpailijoiden tuotteisiin verrattuna. Lisäarvoa voidaan saavuttaa vain tehokkaalla virallisella valvonnalla, jolla varmistetaan, että tiukkojen turvallisuus- ja laatuvaatimusten täytäntöönpanoa valvotaan jatkuvasti ja että kauppakumppaneiden vastaavat odotukset täytetään. Toisaalta EU on maailman suurin elävien eläinten sekä elintarvikkeiden ja rehun tuoja. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat EU:n ulkopuolisista maista saapuvia tuotteita varmistaakseen, että tuotteet täyttävät EU:n vaatimukset taikka vaatimukset, jotka antavat samantasoisen suojan. Vuonna 2010 EU:hun tuotiin elintarvikkeita ja juomia 78 miljardin euron arvosta. EU:n elintarvike- ja juomaviennin arvo oli samana vuonna 73 miljardia euroa. EU:hun tuotiin 79,3 miljoonaa tonnia elintarvikkeita ja eläviä eläimiä ja 3,4 miljoonaa tonnia juomia vuonna 2010. Elintarvikkeiden ja elävien eläinten kauppa oli kyseisenä vuonna 14 miljoonaa tonnia alijäämäinen ja juomien kauppa 6 miljoonaa tonnia ylijäämäinen. 1.5. Menojen hallinnointi EU:n rahoituksen oikeusperustana ovat nykyisin eläintautien hävittämisohjelmien ja eläinlääkintäalan kiireellisten toimenpiteiden osalta neuvoston päätös 2009/470/EY ja kasvien terveyttä koskevien toimenpiteiden osalta neuvoston direktiivi 2000/29/EY. Oikeusperustaan kuuluu myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 882/2004, kun rahoitustoimenpiteet koskevat EU:n vertailulaboratorioita, ”Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi” ‑ohjelmaa ja muita virallisen valvonnan sääntöjen täytäntöönpanoon liittyviä toimenpiteitä. Vuonna 2011 osoitettiin 314,6 miljoonan euron rahoitus lähinnä eläintautien hävittämisohjelmiin. Laboratorioita, ”Koulutuksen parantaminen elintarvikkeiden turvallisuuden lisäämiseksi” -ohjelmaa ja muita toimenpiteitä koskevien menojen osuus tästä summasta oli 9 prosenttia. Kasvien terveyttä koskevien operatiivisten toimenpiteiden osuus oli 7 prosenttia, ja eläintautien ja muiden tautien hätärahaston saama osuus oli 3 prosenttia. 2. Eläinten ja kasvien terveyttä sekä elintarvikeketjua koskevan EU:n sääntelykehyksen uudistustarve 2.1. Eläinten terveys Eläinten terveyttä koskeva EU:n nykyinen sääntelykehys sisältää noin 50 perusdirektiiviä ja -asetusta, joista osa on annettu 1960-luvun alussa. Sen jälkeen on luotu lainsäädäntökokonaisuus, johon kuuluu yli 400 eläinlääkintäalan säädöstä – useimmat niistä on laadittu vuosina 1988–1995, jolloin yhteisö käsitti vain 12 jäsenvaltiota. Sittemmin on tullut esiin uusia haasteita: on ilmaantunut tauteja, joita ei tunnettu vielä kymmenen vuotta sitten, ja toisaalta tiettyjä tauteja (esim. suu- ja sorkkatauti, bluetongue-tauti ja lintuinfluenssa) on alkanut viime aikoina esiintyä uudelleen, mikä osoittaa, että ne muodostavat edelleen vakavan riskin. Myös kaupankäynti on muuttunut merkittävästi, kun eläintuotteilla käytävän kaupan määrä on lisääntynyt huomattavasti niin EU:ssa kuin maailmanmarkkinoillakin. Komissio aloitti vuonna 2004 riippumattoman arvioinnin, jonka tavoitteena oli mitata eläinten terveyttä koskevan yhteisön politiikan toimivuutta viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana. Arvioinnissa ja myöhemmin järjestetyissä kuulemisissa todettiin, että nykyjärjestelmä toimii kaiken kaikkiaan asianmukaisesti. Lisäksi havaittiin, että nykyisiä sääntöjä on tarkistettava, jotta voitaisiin ottaa huomioon seuraavat näkökohdat: – toimintapuitteiden monimutkaisuus – eläinten terveyttä koskevan kokonaisstrategian puuttuminen – tautien ehkäisyn riittämätön painotus – EU:n sisäisen elävien eläinten kaupan parantamismahdollisuudet. 2.2. Kasvien terveys Kasvien terveyttä koskevat säännöt ovat käyttöönottovuodesta 1977 lähtien suojelleet EU:ta monien kasvintuhoojien kulkeutumiselta jäsenvaltioihin ja leviämiseltä. Neuvoston direktiivi 2000/29/EY on tällä hetkellä tärkein säädös tällä alalla. Kaupan globalisoitumisen ja ilmastonmuutoksen myötä on kuitenkin yhä suurempi vaara, että EU:hun kulkeutuu uusia kasvintuhoojia, jotka saattavat entistä helpommin asettua ja levitä. Vaarana on myös, että maatalouden ja luonnon ekosysteemit käyvät entistä haavoittuvammiksi. Vuonna 2010 suoritettu kasvien terveyttä koskevien sääntöjen arviointi osoitti, että nykyistä järjestelmää on muutettava, jotta uusiin riskeihin voidaan puuttua tehokkaasti. Viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana on ilmennyt vaarallisten metsätalouteen vaikuttavien ja tuontiin liittyvien kasvintuhoojien merkittäviä esiintymiä (esimerkiksi mäntyankeroinen, kiinanrunkojäärä sekä palmukasveja tuhoava punainen kuoriainen). Tämä on lisännyt päätöksentekijöiden ja suuren yleisön tietoisuutta riittämättömän suojelun kustannuksista ja vaikutuksista. Vuoden 2010 arvioinnin tulosten mukaan suurimpina ongelmina ja tarpeina ovat seuraavat: – ennaltaehkäisyyn kiinnitetään liian vähän huomiota suuririskisten hyödykkeiden tuonnissa; – on keskityttävä sellaisiin tuhoojiin, jotka leviävät jäsenvaltiosta toiseen, ja nostettava ne prioriteetiksi EU:n tasolla; – tuhoojien esiintymisen ja luonnollisen leviämisen valvomiseksi tarvitaan tehokkaampia välineitä; – EU:n sisäisiä siirtoja koskevia voimassa olevia välineitä (kasvipassit ja suoja-alueet) on nykyaikaistettava. 2.3. Kasvien lisäysaineisto Kasvien lisäysaineistoa käsittelevää EU:n sääntelykehystä on kehitetty 1960-luvulta lähtien. Kehykseen kuuluu 12 neuvoston direktiiviä ja lähes 90 alemmanasteista säädöstä, jotka koskevat lajikkeiden luetteloimista myyntiluvan saamista silmällä pitäen sekä eri lajien kaupan pitämiseen sovellettavia vaatimuksia. EU:n lainsäädäntö on täyttänyt sille alun perin asetetut tavoitteet: se turvaa vapaan kaupan pitämisen ja takaa kasvien lisäysaineiston turvallisuuden ja laadun. Seuraavat kysymykset vaativat kuitenkin lisähuomiota: – nykyisen lainsäädännön monimutkaisuus ja hajanaisuus; – viranomaisille aiheutuva huomattava hallinnollinen rasitus: rekisteröintiin ja sertifiointiin liittyvät tehtävät kuuluvat valtaosin viranomaisille; – riittämätön johdonmukaisuus muihin EU:n politiikkoihin nähden (esim. kestävä maa- ja metsätalous, biologisen monimuotoisuuden suojelu, ilmastonmuutos, biotalous); – lajikkeiden rekisteröinnistä ja kasvien lisäysaineiston sertifioinnista aiheutuvien kustannusten kattamiseen sovellettavan johdonmukaisen lähestymistavan puute. 2.4. Virallinen valvonta Virallisesta valvonnasta säädetään asetuksella (EY) N:o 882/2004. Asetuksen täytäntöönpanosta on kertynyt näyttöä lähinnä Euroopan komission asiantuntijoiden paikalla suorittamissa tarkastuksissa, ja varsinaisesta päivittäisestä täytäntöönpanosta on saatu myös palautetta jäsenvaltioilta ja sidosryhmiltä. Tällä vuonna 2004 annetulla asetuksella otettiin käyttöön keskeisiä muutoksia, jotka koskevat tapaa, jolla toimivaltaiset viranomaiset järjestävät ja toteuttavat elintarvikeketjun virallisen valvonnan. Näytöstä ja palautteesta on saatu vahvistusta sille, että nämä keskeiset muutokset ovat luoneet perustan entistä integroidummalle ja laaja-alaisemmalle ja näin ollen tehokkaammalle täytäntöönpanon valvontamallille. Samaan aikaan on saatu viitteitä puutteista, joiden vuoksi järjestelmään on tehtävä seuraavia parannuksia: – koko sääntelykehyksen yksinkertaistaminen: nykyinen sääntelykehys on edelleen hajanainen ja siinä on päällekkäisyyksiä ja puutteita, minkä vuoksi kansallisella tasolla ilmenee tulkinta- ja täytäntöönpanoeroja; – riskiperusteista valvontaa koskevan periaatteen johdonmukaisempi käyttö: – hallinnollisen yhteistyön välineiden ja tietokoneistettujen tietojärjestelmien entistä järjestelmällisempi ja johdonmukaisempi käyttö; – tarpeettomien hallinnollisten vaatimusten kumoaminen. Virallisen valvonnan rahoituksesta sekä toimivaltaisten viranomaisten toiminnan vakaan ja jatkuvan rahoituksen varmistamisen tärkeydestä saatu palaute ja näyttö osoittaa, että virallisen valvonnan pitkän aikavälin kestävyyteen liittyy nykyisin epävarmuustekijöitä. Vuonna 2011 suoritetussa ulkopuolisessa tutkimuksessa todettiin, että asetuksen säännökset, joiden mukaan virallinen valvonta rahoitetaan perittävillä maksuilla, eivät ole kaikilta osin toimivia, kun otetaan huomioon, että tavoitteena on varmistaa riittävät resurssit virallisen valvonnan toteuttamista varten. On myös osoituksia siitä, että nykyisten sääntöjen avulla ei pystytä varmistamaan oikeudenmukaista ja johdonmukaista toimintatapaa eri aloilla: maksuja peritään ainoastaan joiltakin aloilta tai maksuja ei lasketa yhtenäisesti ja avoimesti kaikissa jäsenvaltioissa eikä siten, että sellaisia toimijoita palkitaan, jotka ovat noudattaneet lainsäädäntöä. 2.5. Menojen hallinnointi Nykyistä sääntelykehystä on mukautettava eri toimintalohkoilla ehdotettuihin muutoksiin, jotta asetetut tavoitteet voidaan saavuttaa. Lisäksi menojen hallinnointi on nykyisin monimutkaista, ja huomioon on otettava monivuotinen rahoituskehys. Siksi tarvitaan uusi oikeusperusta. 3. Uudelleentarkastelupaketti Nykyistä sääntelykehystä on lujitettava, uudistettava ja yksinkertaistettava, jotta varmistetaan ihmisten, eläinten ja kasvien terveyden korkeatasoinen suojelu. Tämän tavoitteen mukaisesti komissio esittää viiden ehdotuksen paketin, jossa tarkistetaan EU:n sääntöjä seuraavilla osa-alueilla: – eläinten terveyttä koskevat vaatimukset (eläinten terveyttä koskeva asetus), – kasvintuhoojien vastaiset suojatoimenpiteet (kasvien terveyttä koskeva asetus), – kasvien lisäysaineiston tuottaminen ja asettaminen saataville markkinoilla (kasvien lisäysaineistoa koskeva asetus), – virallinen valvonta ja muut viralliset toimet, joilla varmistetaan elintarvikeketjua koskevan säännöstön (mukaan lukien edellä mainitut asetukset) noudattaminen (virallista valvontaa koskeva asetus), ja – EU:n menojen hallinnointi elintarvikeketjun tärkeimmillä osa-alueilla. Kaikki pakettiin kuuluvat viisi lainsäädäntöehdotusta toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviksi (Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 289 artiklan 1 kohta ja 294 artikla). Euroopan talous- ja sosiaalikomitealta sekä alueiden komitealta pyydetään lausunto. 4. Uudelleentarkastelupaketin sisältö 4.1. Eläinten terveyttä koskeva asetus EU:n eläinten terveyttä koskeva strategia (2007–2013) hyväksyttiin vuonna 2007.[1] Sen mottona on ”Mieluummin ennaltaehkäisy kuin hoito”. Tavoitteena on varmistaa kansanterveyden suojelun ja elintarvikkeiden turvallisuuden korkea taso, tukea tuotantoeläinten kasvatusta ja maaseudun taloutta, parantaa talouskasvua, koheesiota ja kilpailukykyä sekä edistää sellaisia kasvatusmenetelmiä ja eläinten hyvinvointia, joilla minimoidaan ympäristövaikutukset. Strategian täytäntöönpanoa käsittelevässä, myöhemmin annetussa toimintasuunnitelmassa[2] tuodaan esiin, että strategian tärkeimpään antiin kuuluu eläinten terveyttä koskevan EU:n lainsäädännön – tässä asiakirjassa siitä käytetään nimitystä ”eläinten terveyttä koskeva asetus” – kehittäminen. Nykyaikaisen ja innovatiivisen sääntelykehyksen kehittäminen tukee edellä lueteltujen tavoitteiden saavuttamista. Eläinten terveyttä koskeva komission lainsäädäntöehdotus on intressitahojen kanssa käytyjen laaja-alaisten neuvottelujen tulos. 4.1.1. Tärkeimmät muutokset Tämän osa-alueen tarkistamisen tärkeimpänä lähtöajatuksena on yksinkertaistaa, uudenaikaistaa ja johdonmukaistaa eläinten terveyttä koskevaa EU:n lainsäädäntöä. Ehdotetussa asetuksessa luodaan tämän lähestymistavan mukaisesti perusta laajalle ja kattavalle kehykselle, jolla säännellään eläinten terveyttä koskevaa EU:n politiikkaa. Siinä täsmennetään yhteiset periaatteet ja tavoitteet, jotka ovat välttämättömiä, jotta eläintauteja voidaan jatkossa vähentää ja samalla pitää yllä EU:n talouden kilpailukykyä. Yksityiskohtaiset säännökset on tarkoitus antaa delegoiduilla säädöksillä tai täytäntöönpanosäädöksillä. Niissä käsitellään esimerkiksi erityisiä taudintorjuntatoimenpiteitä, tiettyihin lajeihin sovellettavia tunnistus- ja rekisteröintisääntöjä ja tiettyjen lajien EU:n sisäisiin siirtoihin sovellettavia erityistoimenpiteitä. Kun yksityiskohtaisia sääntöjä tai vaatimuksia annetaan tällaisten säädösten avulla, voidaan toimia joustavasti ja reagoida riittävän nopeasti eläinlääkintäalan kriiseihin ja yllättäviin muutoksiin. Tautien seurannan, taudeista ilmoittamisen ja raportointiverkostojen parantamisesta on hyötyä tautien varhaisen havaitsemisen ja tautien torjunnan kannalta ottaen huomioon myös uudet, esimerkiksi ilmastonmuutokseen liittyvät, taudit. Parannusten ansiosta EU:n säännöstö lähentyy kansainvälisiä standardeja. Yksinkertaistaminen ja selkeyttäminen Yksinkertaisempi lainsäädäntökehys on helpompi ymmärtää ja käyttää ja hyödyttää siten viranomaisia ja toimijoita. Yksinkertaistetulla kehyksellä varmistetaan, että niiden toteuttamat toimet ovat johdonmukaisempia ja tavoitteiden mukaisia, ja määritetään yleisiä periaatteita tautien ennaltaehkäisyn ja torjunnan edistämiseksi. Yksinkertaistamisen ansiosta on mahdollista vähentää hallinnollista rasitusta, sillä lainsäädäntöön on nopeampi perehtyä. Lisäksi yksinkertaistamisen myötä tarjoutuu mahdollisuus keventää ja yhtenäistää tiettyjä hallinnollisia vaatimuksia. Esimerkkinä tästä on muun muassa rokottamista koskeva yhtenäisempi ja johdonmukaisempi sääntelykehys. Ehdotettu uusi asetus selkeyttää eläinten terveyteen liittyviä toimijoiden, eläinlääkäreiden ja muiden tahojen velvollisuuksia. Siinä säädetään nyt ensimmäistä kertaa esimerkiksi perustietoja koskevasta vaatimuksesta. Uusien teknologioiden käyttöönotto Eläinten terveyttä koskeva asetus avaa enemmän mahdollisuuksia käyttää uusia teknologioita eläinten terveyttä koskevissa toimissa, kuten taudinaiheuttajien seurannassa, eläinten sähköisessä tunnistamisessa ja rekisteröinnissä sekä sähköisten todistusten myöntämisessä. Uusien teknologioiden ja järjestelmien käytön myötä hallinnollinen rasitus vähenee sekä eläinlääkintäviranomaisten että toimijoiden päivittäisessä työssä. Enemmän joustavuutta riskiperusteisen toimintamallin avulla Käyttöön otetaan kriteerit, joiden mukaisesti eläintaudit merkitään luetteloon järjestelmällisesti luokitellen ja tieteellisen näytön perusteella. Tämän ansiosta EU voi paremmin priorisoida resurssiensa käyttöä eli jättää vähemmälle huomiolle sellaiset taudit, jotka aiheuttavat vähemmän riskejä. Lokeroperusteisen lähestymistavan laajempi käyttö sallitaan (esimerkiksi tietyt tilat katsotaan turvallisiksi jopa taudinpurkausten aikana). Sen myötä on mahdollista soveltaa riskiperusteisempaa toimintamallia eläintautien valvontaan ja kenties myös karsia kaupan rajoituksia. 4.2. Kasvien terveyttä koskeva asetus Komission ehdotus kasvintuhoojien vastaisista suojatoimenpiteistä annettavaksi asetukseksi, josta tässä tiedonannossa käytetään nimitystä ”kasvien terveyttä koskeva asetus”, on vastaus neuvoston 21. marraskuuta 2008 esittämään pyyntöön. Pyynnössään neuvosto kehotti komissiota arvioimaan EU:n kasvinterveyssäännöt sekä pohtimaan voimassa olevan oikeudellisen kehyksen muutostarvetta ja muutosten vaikutuksia. Sidosryhmiä ja jäsenvaltioiden viranomaisia kuultiin laajasti koko tarkistusprosessin ajan. Ehdotetun asetuksen tavoitteena on korjata puutteet, jotka kartoitettiin vuonna 2010 suoritetussa kasvinterveyssääntöjen arvioinnissa, ja luoda vakaa, avoin ja kestävä sääntelykehys, joka on myös tarkoituksenmukainen. Ehdotuksella lisätään yhteisvaikutuksia kasvien lisäysaineistoa koskevan järjestelmän kanssa sekä poistetaan vältettävissä olevia päällekkäisyyksiä ja tarpeetonta rasitetta. Ehdotetussa virallisesta valvonnasta annettavassa asetuksessa säädetään jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten suorittamasta virallisesta valvonnasta, jossa varmistetaan, että toimijat noudattavat EU:n kasvinterveysvaatimuksia. 4.2.1. Tärkeimmät muutokset Soveltamisala Ehdotetun asetuksen maantieteellinen soveltamisala on rajattu jäsenvaltioiden alueisiin Euroopassa. Merentakaiset maat ja alueet ja syrjäisimmät alueet eivät kuulu soveltamisalaan, sillä siellä esiintyvät tuhoojat, joita vastaan EU:n on suojauduttava, ovat kotoperäisiä. Ehdotettu asetus koskee kaikkia kasveille suoraan haitallisia organismeja eli hyönteisiä, punkkeja, sukkulamatoja, patogeenisiä mikro-organismeja ja loiskasveja (niistä käytetään nimitystä ”tuhoojat”). Asetus kattaa sekä karanteenituhoojat että laatua heikentävät tuhoojat, joita nykyisin säännellään siementen sekä kasvien lisäysaineiston markkinoille saattamista käsittelevillä direktiiveillä. Asetuksen liitteissä esitetään kriteerit, joiden mukaisesti tuhoojat luokitellaan karanteenituhoojiksi tai laatua heikentäviksi tuhoojiksi. Liitteissä määritetään myös kasvinsuojeluriskien hallintaa koskevat periaatteet ja toimenpiteet. Ehdotettu asetus kattaa myös kasvien, kasvituotteiden ja muiden tavaroiden viennin kolmansiin maihin. Vientiin sovelletaan joko asianomaisia EU:n vaatimuksia tai, jos kolmannen maan säännöt sen sallivat tai jos kolmas maa sen sallii, kyseisen kolmannen maan vaatimuksia. Lisäksi ehdotuksessa esitetään vientiä edeltävän todistuksen käyttöönottoa sellaisissa tapauksissa, joissa kasviainesta viedään jäsenvaltiosta, joka ei ole alkuperäjäsenvaltio. Vientiä edeltävä todistus on tarkoitettu korvamaan nykyisin käytössä olevan epävirallisen ohjeasiakirjan. Tehostettu ennaltaehkäisy tuonnin yhteydessä ja tehokkaammat varhaiset toimet taudinpurkausten torjumiseksi Ennaltaehkäisyä parannetaan siirtämällä komissiolle valta hyväksyä alustavan riskinarvioinnin pohjalta neljän vuoden määräajaksi varotoimenpiteitä, jotka koskevat kolmansista maista tuotavaa uutta suuririskistä kasviainesta. Tämä määräaika katsotaan tarpeelliseksi, jotta voidaan suorittaa täysimittainen riskinarviointi ja päättää pysyvien toimenpiteiden aiheellisuudesta. Ehdotetussa asetuksessa säädetään, että matkustajien matkatavaroissaan EU:n alueelle tuomien säänneltyjen kasvien on kaikilta osin oltava asiaa koskevien vaatimusten ja kieltojen mukaiset. Ehdotetussa asetuksessa jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan tuhoojien esiintymisen varalta seurantaa sellaisissa alueensa osissa, joissa tuhoojia ei aiemmin ole tiedetty esiintyvän. Jos tuhoojia havaitaan, jäsenvaltioiden odotetaan toteuttavan hävittämistoimenpiteitä. Niihin kuuluu muun muassa toimenpiteitä, joissa määritetään rajoitettu alue, joka käsittää saastuneen alueen ja sitä ympäröivän puskurialueen. Prioriteettituhoojiksi luokiteltuihin tuhoojiin sovelletaan tiukempia valmiustaso- ja seurantavaatimuksia. Laatua heikentävien tuhoojien tapauksessa ei sovelleta seuranta- ja hävittämisvelvoitteita. Ehdotetun asetuksen mukaan komissiolle siirretään valta hyväksyä leviämisen estämistä (valvontaa) koskevia täytäntöönpanosäädöksiä sellaisten laatua heikentävien tuhoojien tapauksessa, joita ei pystytä hävittämään EU:n alueelta. Sisämarkkinasäännösten lujittaminen ja uudistaminen Ehdotetussa asetuksessa säädetään kasvipassin pakollisesta käytöstä, kun kyse on EU:n sisällä tapahtuvista kasviaineksen siirroista. Kasvipassissa vahvistetaan, että siirrettävä aines on karanteenituhoojia ja laatua heikentäviä tuhoojia koskevan lainsäädännön mukainen. Komission ehdotuksessa säädetään kasvipassin yksinkertaistamisesta ja vakiinnuttamisesta. Kasvipassin antaa toimija toimivaltaisten viranomaisten valvonnassa. Toimijoiden on säilytettävä saastuneiden lähetysten jäljittämiseen tarvittavat tiedot. Kasvipassi voi kuitenkin sisältää nykyisen eränumeron sijaan tietovälineitä (viivakoodeja jne.). Jos kasviaineksen yhteydessä vaaditaan sekä kasvipassi että kasvien lisäysaineistoa koskevan EU:n lainsäädännön mukainen vakuustodistus, ne voidaan nyt yhdistää yhteen asiakirjaan. Tämä vähentää toimijoiden hallinnollista rasitusta. Kasvipassi vaaditaan kaiken taimiaineksen yhteydessä mutta ei myynnissä muille kuin ammattimaisille loppukäyttäjille. 4.3. Kasvien lisäysaineistoa koskeva asetus Neuvostossa kokoontuneet jäsenvaltiot pyysivät vuonna 2007, että kasvien lisäysaineiston kaupan pitämistä koskevaa voimassa olevaa lainsäädäntöä on yksinkertaistettava. Vuosina 2007–2008 tehdyn ulkoisen arvioinnin[3] jälkeen hyväksyttiin toimintasuunnitelma[4] vuonna 2009. Komission ehdotus kasvien lisäysaineiston kaupan pitämistä käsitteleväksi asetukseksi (tässä tiedonannossa siitä käytetään nimitystä kasvien lisäysaineistoa koskeva asetus) perustuu laajaan kuulemismenettelyyn, jossa jäsenvaltiot, sidosryhmät ja yhteisön kasvilajikevirasto esittivät lausuntoja. 4.3.1. Tärkeimmät muutokset Tarkistuksen pääperiaatteina olivat yksinkertaistaminen, uudenaikaistaminen, kustannusten pienentäminen, tehokkuuden ja joustavuuden lisääminen toimijoiden kannalta, jäsenvaltioiden välinen riittävä yhdenmukaisuus sekä horisontaalinen koordinointi EU:n muihin, lähinnä ympäristöpoliittisiin, tavoitteisiin nähden. Yksinkertaistaminen ja uudenaikaistaminen Nämä tavoitteet on saavutettu säätämällä yksi asetus, joka korvaa yhteensä kaksitoista nykyistä direktiiviä, joiden aiheina ovat kasvien lisäysaineiston eri tyypit (kuten viljelykasvit, hedelmäkasvit, koristekasvit, vihannekset) sekä metsänviljelyaineisto. Asetuksella otetaan käyttöön yhdenmukaiset perussäännöt kaikenlaiselle kasvien lisäysaineistolle (esimerkiksi säännöt, joiden mukaan lisäysaineiston on oltava vailla haitallisia organismeja ja vikoja). Sitä vastoin sovelletaan edelleen tiukempia sääntöjä, kun kyseessä ovat kaikkialla EU:ssa kaupan pidettävät tärkeät kasvit (esimerkiksi luetteloidut kasvilajit, joiden lajikkeille on tehtävä erottuvuutta, pysyvyyttä ja yhtenäisyyttä koskevat testit sekä sertifiointi ja tarkastukset kaupan pitämistä varten). Soveltamisalaa laajennetaan siten, että se kattaa myös viennin sekä toimittamisen teolliseen käyttöön. Joustavuus, kustannusten pienentäminen ja tehokkuushyödyt Tarkistuksen tavoitteena on pienentää hallinnollista kokonaisrasitusta ja kustannuksia tuntuvasti. Tavoite on saavutettu siten, että toimijoille ja toimivaltaisille viranomaisille annetaan huomattava vapaus rekisteröinti- ja sertifiointitehtävien hoitamisessa ja että kustannusten kattamista koskeva periaate otetaan käyttöön lajikerekisteröinnissä (sekä sertifioinnissa – tästä säädetään virallista valvontaa koskevalla asetuksella). Mikroyrityksille myönnetään kuitenkin vapautus, ja maksuja on geenivarojen ja biologisen monimuotoisuuden suojelun perusteella mahdollista pienentää, kun kyse on sellaisista lajikkeista, joilla on virallisesti tunnustettu kuvaus, ja epäyhtenäisen aineiston rekisteröinnistä. Uuden lainsäädännön myötä jouhevoitetaan lajikkeiden rekisteröintiä: jos toimijat sitä pyytävät, ne voivat suorittaa useimmat uusia lajikkeita koskevat rekisteröintitehtävät toimivaltaisen viranomaisen virallisessa valvonnassa. Nykyisin lajike on ilmoitettava komissiolle ja sisällytettävä yhteisiin luetteloihin, ennen kuin sitä voidaan pitää kaupan kaikkialla EU:ssa. Tämä velvollisuus poistetaan, jotta innovaatiotoiminta saisi lisää vauhtia ja markkinoille tulisi uusia kasvilajikkeita. Riittää, että kasvilajike rekisteröidään yhdessä jäsenvaltiossa. Yhteisön kasvilajikevirasto (CPVO) osallistuu jatkossa entistä enemmän lajikkeiden rekisteröintiin. CPVO huolehtii komission asemasta EU:n kasvilajiketietokannan hallinnoinnista. Uudella asetuksella otetaan käyttöön myös vaihtoehto, jonka mukaan lajikkeen rekisteröinti voidaan hoitaa suoraan CPVO:n kanssa. CPVO auditoi kansalliset lajikkeiden tarkastuskeskukset. Auditoinneissa varmistetaan lajikkeiden rekisteröintiprosessin laatu. Lisäksi CPVO jatkaa uusien lajikkeiden testaamisessa käytettyjen menetelmien yhdenmukaistamista. Yhden luukun periaatteen mukaisesti uuden lajikkeen rekisteröinti kaupan pitämistä varten sekä kasvinjalostajaoikeuksien myöntäminen on mahdollista hoitaa yhden menettelyn rajoissa. Kasvien lisäysaineiston erien sertifiointi ennen kaupan pitämistä muuttuu myös joustavammaksi. Vaihtoehtoa, jonka mukaan toimija hoitaa sertifioinnin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen virallisessa valvonnassa, laajennetaan siten, että se koskee kasvien lisäysaineiston kaikkia luetteloituja lajeja ja kaikkia kauppaluokkia. Horisontaalinen koordinointi EU:n muihin toimintatavoitteisiin nähden Perinteisiin ja suojeltaviin lajikkeisiin sekä muuhun aineistoon, esimerkiksi epäyhtenäiseen aineistoon ja pienille erikoismarkkinoille tarkoitettuun aineistoon, sovellettavia vaatimuksia on karsittu huomattavasti, jotta biologinen monimuotoisuus kohenisi ja kasvigeenivarojen suojelu tilalla paranisi. Lajikkeita ei tarvitse testata eikä sertifioida. Näin ollen tällaisen aineiston markkinoille pääsy paranee tuntuvasti. Perinteiset ja suojeltavat lajikkeet voidaan rekisteröidä edullisesti aiempien tietojen perusteella ja käyttämällä toimivaltaisen viranomaisen tunnustamaa lajikkeen kuvausta. Sääntöihin on myös tehty muutoksia, joiden mukaan on mahdollista sallia, että mikroyritykset pitävät kaupan epäyhtenäistä aineistoa (esimerkiksi populaatioita) ja pienille erikoismarkkinoille tarkoitettua aineistoa pieninä määrinä. Lajikkeen rekisteröintiin liittyviä menetelmiä, joita käytetään testattaessa maataloustuotannon kestävyyttä koskevien kriteerien (esimerkiksi tautien ja kuivuuden kestävyys) täyttymistä, yhdenmukaistetaan ensimmäistä kertaa, jotta kasvinjalostusta ohjattaisiin kestävämpään suuntaan. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin jatkossakin hoitaa uusien lajikkeiden viljely- ja käyttöarvon testaamisen maanviljely- ja ilmasto-olojensa mukaisin perustein. 4.4. Virallista valvontaa koskeva asetus Asetuksessa (EY) N:o 882/2004 säädettyjen virallisen valvonnan yleisten puitteiden muuttamisesta esitetyssä ehdotuksessa on otettu huomion useista kyseisten puitteiden eri näkökohtia käsittelevistä arvioinneista saadut tulokset. Tarkistusvaihtoehdoista keskusteltiin laajasti jäsenvaltioiden kanssa työryhmässä, joka käsittelee asetuksen (EY) N:o 882/2004 yleistä soveltamista. Keskusteluja käytiin myös valmisteltaessa (vuosina 2009 ja 2011) kahta selvitystä, joissa kartoitettiin virallisen valvonnan rahoitussääntöjen soveltamista. Sidosryhmiä kuultiin elintarvikeketjua sekä eläinten ja kasvien terveyttä käsittelevässä neuvoa-antavassa ryhmässä. 4.4.1. Tärkeimmät muutokset Yhdennetyn toimintamallin lujittaminen ja alakohtainen joustovara Virallista valvontaa koskevien sääntöjen soveltamisalan laajentaminen on tärkeä uutuus. Soveltamisala on ulotettu koskemaan kasvien terveyteen, kasvien lisäysaineistoon ja eläimistä saataviin sivutuotteisiin kohdistuvaa valvontaa, jota on tähän asti säännelty alakohtaisesti. Alakohtaiset säännökset eivät ole kuitenkaan täysin yhdenmukaisia asetuksessa (EY) N:o 882/2004 säädetyn toimintamallin kanssa. Eläinlääkejäämiä koskevaa virallista valvontaa koskevat nykyiset yksityiskohtaiset säännöt kumotaan, jotta tätä osa-aluetta voidaan säännellä saman lainsäädäntökehyksen puitteissa entistä riskiperusteisemmin mutta terveyden suojelusta tinkimättä. Tarkistus vaikuttaa huomattavasti lainsäädäntökehykseen, jolla säännellään EU:n ulkopuolisista maista tulevien tuotteiden virallista valvontaa. Käyttöön otetaan yhteiset säännöt, jotka koskevat kaikkia sellaisia valvontatoimia, jotka on toteutettava EU:n rajoilla, kun EU:n ulkopuolisista maista tuodaan eläimiä tai tavaroita, jotka edellyttävät terveyssyistä enemmän huomiota. Rajoilla suoritettavaan valvontaan liittyvät tehtävät, joita nykyisin hoitavat rajatarkastusasemat (eläimet ja niistä johdetut tuotteet), nimetyt saapumispaikat (rehu ja kasviperäiset elintarvikkeet) ja saapumispaikat (kasvit ja kasvituotteet), siirretään rajatarkastusasemille. Rajatarkastusasemilla suoritettavaan valvontaan sovelletaan yhtenäistä säännöstöä, ja yhteistä terveyttä koskevaa tuloasiakirjaa käytetään, kun ilmoitetaan etukäteen lähetysten saapumisesta ja kun kirjataan virallisen valvonnan toimet ja tehdyt päätökset (asiakirja korvaa kullakin alalla nykyisin käytössä olevat vakioasiakirjat)[5]. Asiakirjatarkastuksia tehdään jatkossakin järjestelmällisesti kaikille säännellyille tavaroille sekä eläimille. Toisaalta käyttöön otetaan yhteisiä kriteerejä, joiden avulla varmistetaan, että tunnistustarkastuksissa ja fyysisissä tarkastuksissa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen ottaen huomioon eri tuoteryhmien aiheuttama riski. Ehdotetussa asetuksessa säädetään, että alakohtaisia lisäsääntöjä voidaan hyväksyä delegoiduilla säädöksillä ja täytäntöönpanosäädöksillä. Tehokkaampi täytäntöönpanon valvonta Kansallisten täytäntöönpanijoiden käytössä olevia asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisia välineitä yksinkertaistetaan ja tehostetaan seuraavin muutoksin: – jokaisen jäsenvaltion on kullakin pakettiin kuuluvalla alalla nimettävä yksi viranomainen, joka vastaa monivuotisen valvontasuunnitelman valmistelun koordinoinnista, varmistaa suunnitelman johdonmukaisuuden ja toimii viralliseen valvontaan liittyvissä kysymyksissä yhteyspisteenä komissioon ja muihin jäsenvaltioihin nähden; – yhteisen terveyttä koskevan tuloasiakirjan osalta siirrytään sähköiseen käsittelyyn kaikkien EU:n rajoilla suoritettavan valvonnan piiriin kuuluvien eläinten ja tavaroiden tapauksessa; – kaikki viralliset laboratoriot on edelleenkin akkreditoitava ISO-standardin 17025 mukaisesti, mutta siirtymäjärjestelyt ja tilapäiset tai pysyvät poikkeukset ovat ehdotetun asetuksen mukaan tarvittaessa mahdollisia. Ehdotetun asetuksen tavoitteena on myös parantaa hallinnollista apua koskevien sääntöjen käytettävyyttä. Hallinnollisella avulla tarkoitetaan järjestelyjä, jotka mahdollistavat kansallisten valvontaviranomaisten välisen yhteistyön rajat ylittävissä valvontakysymyksissä eli tapauksissa, joissa yhdessä jäsenvaltiossa havaittuja EU:n sääntöjen rikkomisia on seurattava myös jäsenvaltiossa, josta rikkominen on peräisin. Laajamittaiseen ja vakavaan sääntöjen rikkomiseen liittyvien tietojen nopeaa vaihtoa varten otetaan käyttöön uusi EU:n laajuinen mekanismi, jonka ansiosta jäsenvaltiot voivat puuttua petollisiin käytäntöihin tehokkaammin. Virallisen valvonnan rahoitus On tärkeää osoittaa viralliseen valvontaan asianmukaiset resurssit, jotta elintarvikeketjun viralliseen valvontaan tarkoitettu EU:n järjestelmä säästyisi suurilta häiriöiltä ja jotta järjestelmällä olisi valmiudet varautua ja reagoida terveyteen liittyviin kriiseihin mahdollisimman tehokkaasti. Ehdotus perustuu nykyiseen pakollisten maksujen järjestelmään (nykyisin veloitetaan ainoastaan tiettyjä toimijoita ja/tai tietyistä tarkastuksista). Ehdotuksella lujitetaan periaatetta, jonka mukaan toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava mahdollisuus veloittaa yrityksiä ja kattaa näin kustannukset, jotka aiheutuvat, kun kyseiset viranomaiset toteuttavat virallisen valvonnan tehtäviään elintarvikeketjun eri vaiheissa ja tietyillä elintarvikeketjuun liittyvillä osa-alueilla (esimerkiksi eläinlääkinnälliset tarkastukset, kasvinterveyteen liittyvät tarkastukset ja kasvien lisäysaineiston tarkastukset). Nykysääntöihin ehdotetaan useita parannuksia, joiden tavoitteena on taata jatkuva ja vakaa resurssivirta toimivaltaisille viranomaisille ja poistaa nykyjärjestelmässä havaitut puutteet: – Pakollisia maksuja veloitetaan kaikilta rekisteröidyiltä elintarvike- tai rehualan yrityksiltä sekä kasvialan ja kasvien lisäysaineiston alan toimijoilta, jotta valvontakustannukset jakautuisivat ketjun kaikkiin vaiheisiin. – Toimivaltaiset viranomaiset pystyvät maksujen avulla kattamaan aiheutuneet kustannukset täysimääräisesti. Tämä tarkoittaa, että niiden tulot eivät enää ole yhtä riippuvaisia kansallisesta budjettipolitiikasta. Viranomaisiin ei myöskään kohdistu resurssivajauksen riskiä, joka johtuu varojen uudelleenjakamisesta kilpaileviin prioriteetteihin. – Toiminta on oikeudenmukaisempaa ja tasapuolisempaa, kun varmistetaan, että maksujen laskentaan käytetyt menetelmät sekä katettujen kustannusten luettelot ovat täysin avoimia, ja kun jäsenvaltioita vaaditaan palkitsemaan (esimerkiksi maksuhuojennuksin) sellaisia toimijoita, jotka ovat jatkuvasti noudattaneet lainsäädäntöä. – Mikroyritykset vapautetaan pääsääntöisesti maksuista. 4.5. Menojen hallinnointi Menojen hallinnointia koskevalla komission ehdotuksella pyritään ensisijaisesti täydentämään ehdotettuja muutoksia asiaankuuluvilla toimintalohkoilla ja ottamaan huomioon EU:n monivuotinen rahoituskehys sekä toisaalta mahdollistamaan varausten käyttö maatalousalalla tietyissä tapauksissa, esimerkiksi kriisitilanteissa. Jotta EU:ta voitaisiin suojella kasvinterveyden osalta tuhoojien kulkeutumiselta ja leviämiseltä, rahoitusta osoitetaan tuhoojien esiintymistä koskeville tutkimusohjelmille ja kasvinterveyteen liittyville tukitoimenpiteille jäsenvaltioiden syrjäisimmillä alueilla. Uuden sääntelykehyksen myötä on myös mahdollista rahoittaa aloitteita, jotka koskevat lainsäädännön ajanmukaistamista ja mukauttamista tieteen ja teknologian kehitykseen ja joilla varmistetaan täytäntöönpanon valvonnan tehokkuus ja vaikuttavuus. Kun kyseessä ovat kiireelliset toimenpiteet, unionin osarahoitus on mahdollista kasvien terveyttä koskevan asetuksen voimaantulon jälkeen, kun kasvattajille maksetaan korvauksia tuhotun kasviaineiston arvosta. 5. Päätelmät Ehdotettu lainsäädäntöpaketti on tulos mittavasta tarkistushankkeesta, joka koskee elintarvikkeiden tuotannosta ja markkinoille saattamisesta, elintarvike- ja rehuketjun turvallisuudesta sekä kasvien ja eläinten terveydestä annetun EU:n lainsäädännön tärkeimpiä osia. Jäsenvaltioiden asiantuntijat sekä kaikki asiaankuuluvat sidosryhmät ovat osallistuneet tarkistushankkeeseen: eläinten terveyttä koskevan lainsäädännön osalta vuodesta 2004 ja muiden osa-alueiden osalta jo yli kolmen vuoden ajan. Hanke toteutettiin, jotta voitiin arvioida, ovatko EU:n ajan myötä laatimat lukuisat säännöt tarkoituksenmukaisia ja takaavatko ne perussopimukseen kirjattujen tavoitteiden mukaisesti ihmisten, eläinten ja kasvien terveyden korkeatasoisen suojelun eri prosessivaiheissa, pellosta pöytään (alkutuotannosta elintarvikkeiden kulutukseen ja hävittämiseen). Tuotantomenetelmät ja -tekniikat ovat muuttuneet, globalisoituminen ja lisääntynyt kauppavaihto vaikuttavat vaarojen ja riskien leviämiseen, uusia vaaroja ja riskejä on ilmaantunut, ja kuluttajien odotukset ja kuluttajavalistus ovat sitä mukaa muuttuneet. Ehdotetut muutokset ovat tämän kattavan tarkistushankkeen tulos. Ne koskevat eläinten terveyttä koskevaa lainsäädäntöä, kasvien terveyttä ja kasvien lisäysaineistoa koskevaa lainsäädäntöä sekä sääntöjä virallisen valvonnan ja muiden virallisten toimien kuin virallisen valvonnan toteuttamisesta koko elintarvikeketjussa. Muutosten tarkoituksena on kehittää tehokkaampi ja nykyaikaisempi sääntelykehys näille osa-aluille, lisätä kyseisten osin jo yli 40 vuotta sitten annettujen sääntöjen joustavuutta ja oikeasuhteisuutta sekä kaiken kaikkiaan täyttää paremmin ihmisten ja yritysten tarpeet. [1] http://ec.europa.eu/food/animal/diseases/strategy/index_en.htm [2] KOM(2008) 545 lopullinen, http://ec.europa.eu/food/animal/diseases/strategy/documents_en.htm [3] FCEC (2008), Evaluation of the Community acquis on the marketing of seed and plant propagating material (S&PM). Loppukertomus. [4] SEC(2009) 1272 final. [5] Toisin sanoen yhteinen eläinlääkinnällinen tuloasiakirja, jota käytetään eläinlääkinnällisessä valvonnassa, yhteinen tuloasiakirja, jota käytetään muussa kuin eläinlääkinnällisessä valvonnassa, sekä kasvinterveystodistus, jota nykyisin käytetään kasvien terveyden alalla.