Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle - Eurooppa voi säästää energiaa sähkön ja lämmön yhteistuotannon avulla /* KOM/2008/0771 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 13.11.2008 KOM(2008) 771 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Eurooppa voi säästää energiaa sähkön ja lämmön yhteistuotannon avulla KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Eurooppa voi säästää energiaa sähkön ja lämmön yhteistuotannon avulla 1. Johdanto TÄMÄN TIEDONANNON PÄÄTAVOITTEINA OVAT SÄHKÖN JA LÄMMÖN YHTEISTUOTANNON NYKYTILANTEESTA KERTOMINEN SEKÄ SIIHEN LIITTYVIEN KEHITYSMAHDOLLISUUKSIEN ESITTÄMINEN. SAMALLA KOMISSIO TÄYTTÄÄ YHTEISTUOTANNOSTA ANNETUSSA DIREKTIIVISSÄ 2004/8/EY [1] säädetyt raportointivelvoitteet, jotka liittyvät erityisesti yhteistuotannon mahdollisuuksiin sekä näiden mahdollisuuksien toteutuksen edistymiseen jäsenvaltioissa. Raportointi on kuitenkin vain osittaista direktiivin täytäntöönpanossa esiintyneiden viivästymisten ja tässä vaiheessa saatavissa olevien kansallisten raporttien pienen määrän[2] takia. Tiedonannossa esitetään tulevat toimenpiteet prosessin nopeuttamiseksi jatkossa ja yhteistuotantomahdollisuuksien vahvistamiseksi Euroopassa. 2. Mitä on sähkön ja lämmön yhteistuotanto ja mikä on sen rooli EU:n energiavalikoimassa? Monet sähköntuotantotekniikat tuottavat samalla lämpöä, joka menee hukkaan, usein jäähdytystorneissa ja ympäristöä vahingoittaen. Tämänhetkinen tavanomaisten lämpövoimaloiden keskimääräinen sähköntuotannon hyötysuhde on Euroopan unionissa noin 40 %.[3] Jos samanaikaisesti tuotettu lämpö voitaisiin hyödyntää, koko tuotantolaitoksen yhteenlaskettu hyötysuhde voitaisiin lähes kaksinkertaistaa. Rajoittavana tekijänä voi olla samanaikaisesti tuotetun lämmön kysyntä, lämpökuormitus. Riittävän suuri lämpökuormitus saadaan tavallisesti kaukolämpöverkosta tai teollisuusprosessista. Sähkön ja lämmön yhteistuotanto on erittäin tehokas energiatekniikka, jolla voidaan saada aikaan energiansäästöä muihin tekniikoihin verrattuna. Lisäksi energian siirron ja jakelun hävikit jäävät pieniksi, koska sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset ovat yleensä suhteellisen lähellä loppukuluttajia, olivatpa nämä sitten yhteisöjä tai teollisuuslaitoksia. Yhteistuotannossa voidaan käyttää useita energialähteitä hiilestä maakaasuun ja uusiutuviin energialähteisiin.[4] Yhteistuotantoa voidaan hyödyntää monissa eri kapasiteettiluokissa omakotitalojen yhden kilowatin mikroyhteistuotannosta satojen megawattien tuotantoon kaukolämmön tuotannossa ja teollisuuslaitoksissa. Sähkön ja lämmön yhteistuotanto edusti 13,1 prosenttia EU:n vuoden 2006 energian loppukäytöstä (FEC),[5] eikä tasossa ole ilmennyt merkittävää kehitystä.[6] Valtioiden välinen vaihtelu on merkittävää ja ulottuu lähes nollatasosta Tanskan ja Suomen yli 40 prosenttiin (katso kuva 1). [pic] Kuva 1: Sähkön ja lämmön yhteistuotannolla tuotetun energian osuus suhteessa energian loppukäyttöön jäsenvaltioittain (Eurostat 2006) Yhteistuotannon sähkökapasiteetti EU:n 27 jäsenvaltiossa on noin 100 GW, mikä edustaa 13,6 prosenttia EU27-maiden koko sähkökapasiteetista. Yhteistuotannolla tuotetun sähkön määrä EU27-maissa on 366 TWh, mikä on 10,9 prosenttia kokonaissähköntuotannosta vuonna 2006[7]. Tuotantomäärä vaihtelee suuresti jäsenvaltioiden välillä Kyproksen 0,3 prosentista Latvian ja Tanskan yli 40 prosenttiin. Yhteistuotannolla vuosittain saavutetut energiansäästöedut on arvioitu 35 Mtoe:n suuruisiksi, mikä vastaa Itävallan sisäistä bruttokulutusta. Hiilidioksidipäästöt vähenevät noin 100 Mt vuosittain.[8] Sähkön ja lämmön yhteistuotanto on energiansäästötekniikka, joka muodostaa tällä hetkellä noin 2 prosenttia vuodelle 2020 asetetusta 20 prosentin vuosittaisesta primäärienergian säästötavoitteesta. 3. Sähkön ja lämmön yhteistuotanto EU:n energiapolitiikan keinovalikoimassa EU on asettanut kunnianhimoiset energia- ja ilmastopolitiikan tavoitteet, joiden mukaan vuoteen 2020 mennessä kasvihuonekaasupäästöjä on vähennettävä 20 prosenttia, uusiutuvan energian osuus on nostettava 20 prosenttiin ja energiaa on säästettävä 20 prosenttia. Euroopan energiapolitiikan tavoitteena on edistää toimitusvarmuutta, kestävää kehitystä ja kilpailukykyä. Sähkön ja lämmön yhteistuotanto voi olla merkittävässä osassa näiden tavoitteiden saavuttamisessa, koska se edistää energiavarmuutta, kestävää energiantuotantoa, ympäristönsuojelua ja ilmastonmuutoksen torjuntaa. Lisäksi yhteistuotanto edustaa eurooppalaista teknistä osaamista, jolla on kasvavat vientimahdollisuudet ja joka edistää Euroopan kilpailukykyä ja luo mahdollisuuksia taloudelliseen kehitykseen myös alueellisella ja paikallisella tasolla. Näistä syistä tehokkaan yhteistuotannon edistämiseksi on laadittu erityinen lainsäädännöllinen kehys eli yhteistuotantodirektiivi. Yhteistuotantodirektiivissä todetaan tämän tekniikan tuomat edut ja määritellään periaatteet, joiden mukaan jäsenvaltiot voivat tukea sitä. Tukijärjestelmät, kuten rahoitustuki, sähköverkkoon pääsy ja tariffit, sekä hallinnolliset menettelyt, jotka tukevat yhteistuotannon markkinoille pääsyä, tulee laatia niin, että ne tukevat tämän direktiivin valtiontukisäännösten noudattamista. Tuettavan tekniikan todellisen energiatehokkuuden varmistamiseksi direktiivissä on määritelty käsite ”hyötylämpö”. Käytännössä tämä määritelmä on luotu energiansäästön varmistamiseksi eikä tietyn tekniikan edistämiseksi. Yksi direktiivin tärkeistä välineistä on alkuperätakuu. Uusiutuvan energian alalla tapahtuneen kehityksen tapaan alkuperätakuut luotiin, jotta energiankuluttajat saisivat avointa tietoa siitä, mistä heidän sähkönsä on peräisin, ja sähköntuottajat voisivat osoittaa, että heidän myymänsä sähkö on tuotettu tehokkaalla yhteistuotannolla. Nämä alkuperätakuut antaa kunkin jäsenvaltion toimivaltainen elin. Niiden tulee olla maiden välillä yhteisesti tunnustettuja. Alkuperätakuiden yhdenmukaistaminen vaatii lisätoimenpiteitä, mutta niiden muoto ja myöntämisvastuut on vielä määriteltävä. Alkuperätakuut määrittävät tehokkaasta yhteistuotannosta peräisin olevan sähkön määrän. Jotta tämä sähkön määrä voidaan tunnistaa, komissio on kehittänyt yksityiskohtaiset suuntaviivat[9] yhteistuotannolla tuotetun sähkön laskemista varten. Direktiivissä säädetään myös komission ja jäsenvaltioiden raportointivelvoitteista. Tämä tiedonanto täyttää jotkin näistä tehtävistä edempänä todetulla tavalla. 4. Missä tilanteessa olemme yhteistuotannon edistämisen osalta? EU:n toimenpiteet Yhteistuotantodirektiivi hyväksyttiin vuonna 2004. Sen täytäntöönpano on edistynyt, mutta hitaammin kuin alun perin suunniteltiin. Merkittävänä haasteena on ollut yksityiskohtaisten suuntaviivojen hyväksyminen yhteistuotannolla tuotetun sähkön laskemista varten. Nämä suuntaviivat on nyt kehitetty jäsenvaltioiden ja komission perusteellisten keskustelujen tuloksena. Suuntaviivojen korvaamattomana osana toimi vuonna 2006 hyväksytty päätös sähkön ja lämmön erillisen tuotannon yhdenmukaistettujen hyötysuhteen viitearvojen määrittämisestä.[10] Tähän mennessä 22 jäsenvaltiota on pannut täytäntöön osia yhteistuotantodirektiivistä ja siihen liittyvästä viitearvoja koskevasta komission päätöksestä. Tähän liittyvät puutteet johtuvat usein kyseisen valtion oikeusjärjestelmästä, joka edellyttää koko direktiivin ja kaiken siihen liittyvän sekundaarilainsäädännön täytäntöönpanoa yhdessä lainsäädäntömenettelyssä. Tätä menettelyä ei ole voitu panna toimeen ennen yksityiskohtaisten suuntaviivojen vahvistamista marraskuussa 2008. Muulla yhteisön lainsäädännöllä on myös vaikutusta sähkön ja lämmön yhteistuotantoon EU:n alueella. Nykyisistä poliittisista välineistä olisi pantava merkille seuraavat: - Energiapalveludirektiivi[11] sisältää säännöksiä, joilla voidaan tukea mikroyhteistuotannon kehittämistä edistämällä esimerkiksi kehittyneitä mittausmenetelmiä.[12] Kyseisen direktiivin mukaan myös kansallisten energiatehokkuussuunnitelmien tulee sisältää yhteistuotanto yhtenä energiansäästökeinona. - Rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä[13] edellytetään yhdistetyn sähkön ja lämmön tuotannon tai kauko-/aluelämmitys- tai -jäähdytysjärjestelmien (vaihtoehtoisten järjestelmien) teknisen, ympäristöön liittyvän ja taloudellisen toteutettavuuden varmistamista uusissa rakennuksissa, joiden hyötypinta-ala on yli 1 000 m2. Direktiivin uudelleenlaatimisen yhteydessä ehdotetaan tämän uusien rakennusten 1 000 m2:n kynnysarvon poistamista. - Yhteisön suuntaviivoissa valtiontuesta ympäristönsuojelulle[14] sallitaan rahoitustuki tehokkaiden yhteistuotantolaitosten toteuttamiseen ja käyttöön liittyvien investointi- ja käyttökustannusten kattamiseen sekä investointituki energiaa tehokkaasti hyödyntävälle kaukolämmitykselle. Perusperiaatteena on, että on saatava aikaan primaarienergian säästöjä, jotka johtavat hiilidioksidipäästöjen vähenemiseen. Tällä hetkellä jäsenvaltiot mukauttavat tukijärjestelmiään uusien säännösten mukaisiksi. - Ehdotus uusiutuvia energialähteitä koskevaksi direktiiviksi sisältää ensimmäistä kertaa eurooppalaista lainsäädäntöä uusiutuvan energian käytöstä lämmityksessä ja jäähdytyksessä. Tämän direktiivin mukaan kansallisten toimintasuunnitelmien tulee sisältää tavoitteet uusiutuvien energialähteiden osuudelle lämmityksessä ja jäähdytyksessä vuonna 2020. Uusiutuvia energialähteitä hyödyntävän yhteistuotannon tulee sisältyä jäsenmaiden strategioihin, joilla näihin tavoitteisiin pyritään. Jäsenvaltioiden raportointi Yhteistuotantodirektiivissä edellytetään, että jäsenvaltiot raportoivat yhteistuotantomahdollisuuksista sekä perustetuista hallintorakenteista, joilla edistetään yhdistettyä sähkön- ja lämmöntuotantoa. Lisäksi jäsenvaltioiden on säännöllisesti raportoitava yhteistuotannon edistymisestä ja annettava asiaan liittyvät tilastotiedot. Tähän mennessä vain 11 jäsenvaltiota on toimittanut kansallisia mahdollisuuksia koskevan analyysinsa. Nämä kertomukset noudattavat yleensä direktiiviin liittyvän komitean vahvistamia analyysien suuntaviivoja. Olemassa olevissa kertomuksissa ei ole paljon selkeitä tietoja tai lukuja, joita voisi järkevästi vertailla. Tämän vuoksi on vaikeaa saada kattava yleiskuva yhteistuotantomahdollisuuksista koko EU:n alueella. On kuitenkin selvää, että yhteistuotantokapasiteettia voidaan merkittävästi lisätä, mikä toisaalta edellyttää, että tietyt jäsenvaltiot kiinnittävät nykyistä enemmän huomiota kyseiseen politiikkaan ja täyttävät yhteistuotantodirektiivin mukaiset velvoitteensa. Tällä hetkellä maissa, joissa yhteistuotantokapasiteetin osuus on suhteellisen suuri, myös kaukolämmityksen osuus on suhteellisen suuri. Koska kaukolämmitys ei kasva nopeasti Euroopassa, yhteistuotannon edistäminen voi auttaa tehostamaan kaukolämmitystä jäsenvaltioissa, jossa se ei ole vielä kehittynyttä. Yhteistuotannon teolliset sovellukset ovat toinen tapa, jolla tätä tekniikkaa voidaan kehittää. Tulevat yhteistuotannon mahdollisuudet tietyn maan energialähteiden valikoimassa määräytyvät pääosin tämän kaukolämmityksessä ja teollisissa sovelluksissa tapahtuvan kehityksen perusteella. Sähkö- ja lämpösektorin yhteistuotannon osalta[15] jäsenvaltiot voidaan luokitella neljään ryhmään tai luokkaan, jotka perustuvat niiden asemaan koko EU27-maiden keskiarvoon verrattuna. Jäsenvaltioilla on paras tilanne yhteistuotannon suhteen, kun sekä lämmön- että sähköntuotanto on korkealla tasolla, mikä vastaa kuvan 2 aluetta I. [pic] Kuva 2: Yhteistuotannon osuus lämmön ja sähkön tuotannossa Jäsenvaltioiden kertomuksissa korostuvat eräät yhteistuotantosektorin kehitykselle ominaiset vaikeudet (jotka liittyvät sähkön ja lämmön yhteistuotannon heikkoon tai vähentyvään kysyntään ja kyseisen tekniikan taloudellisen kiinnostavuuden puutteeseen). Esimerkkejä: - Yhteistuotanto edellyttää sopivaa hyötylämmön kysyntää lähistöllä. - Yhteistuotannon korkeat investointikustannukset ja kiinteät kustannukset johtavat alhaiseen kannattavuuteen ja pitkiin takaisinmaksuaikoihin. - Rakennusten vähenevä lämmön kysyntä vaikuttaa yhteistuotannon käyttöön kaukolämmössä. Jäsenvaltioiden kansallisia mahdollisuuksia koskevissa kertomuksissa viitataan myös esteisiin . Näitä ei esiinny kaikissa tähän mennessä kertomuksensa toimittaneissa maissa, mutta seuraavat seikat on mainittu: - valtion tuen epävarmat pitkän aikavälin näkymät, monimutkaiset oikeudelliset kehykset (liittovaltio-/aluetasot), monimutkaiset ja aikaavievät hallinnolliset menettelyt, muun lainsäädännön vaikutukset sekä - verkkokytkennän saatavuus järkevällä hinnalla, kustannukset, jotka aiheutuvat verkon päivittämisestä yhteistuotannolla tuotetun sähkön vastaanottamiseen, sekä tähän kuluva aika, ja epäsuotuisat olosuhteet verkon varavoimanlähteille. Yhteistuotantodirektiivissä käsitellään useita näistä esteistä, ja sen täytäntöönpano kokonaisuudessaan saattaa johtaa parempiin yhteistuotantomahdollisuuksiin kuin jäsenvaltiot ovat arvioineet. Vaikka kaukolämmitystä kohtaan on esiintynyt kasvavaa kiinnostusta, yhteistuotantolaitosten tuottaman lämmön käyttäminen tähän tarkoitukseen on harvoin paras vaihtoehto. Vaikka tämä on teknisesti mahdollista, prosessi ei ole tehokas. Kaukolämmityksen ei tästä syystä odoteta merkittävästi edistävän yhdistetyn sähkön- ja lämmöntuotannon tulevaa kehitystä. Vaikka kattavat tiedot puuttuvat, on olemassa merkkejä siitä, että mikroyhteistuotannon ja pienimuotoisen yhteistuotannon sovellukset ovat pääsemässä markkinoille esimerkiksi kotitaloussektorilla. Useimmissa jäsenvaltioiden kertomuksissa on kuitenkin vain vähän tietoja mikroyhteistuotannon mahdollisuuksista tulevina vuosikymmeninä. Komissio on kehittänyt sekundaarilainsäädäntöä direktiivin täydellisen täytäntöönpanon varmistamiseksi. Jäsenvaltiot ovat ryhtyneet toimiin yhteistuotantodirektiivin täytäntöönpanemiseksi mutta raportoivat asiasta hitaasti. Enemmän mahdollisuuksia voitaisiin hyödyntää, mutta hallinnollisia ja muita esteitä esiintyy. | - 5. Tulevat toimenpiteet Yhdistetty sähkön- ja lämmöntuotanto on tärkeää energiatehokkuuden parantamiseksi ja kaikkien EU:n yhteisten energia- ja ilmastopoliittisten tavoitteiden edistämiseksi. Tämän vuoksi on laadittu lainsäädännöllinen kehys tehokkaan yhteistuotannon edistämiseksi. Tämän lainsäädännöllisen kehyksen, erityisesti yhteistuotantodirektiivin, täytäntöönpano ei ole edennyt suunnitellulla nopeudella. Jäsenvaltioiden tulee ryhtyä pikaisiin toimiin lainsäädännön käyttöön ottamiseksi nyt, kun kaikki tärkeimmät ehdot on määritetty kahdessa jo mainitussa komission päätöksessä sähkön ja lämmön erillisen tuotannon yhdenmukaistetuista hyötysuhteen viitearvoista[16] ja yksityiskohtaisista suuntaviivoista yhteistuotannolla tuotetun sähkön laskemista varten[17]. Lisäksi on ehdottoman tärkeää, että kaikki maat raportoivat yhteistuotannon mahdollisuuksista ja perustetuista hallintorakenteista lainsäädännön mukaisesti. Myös myöhemmin on raportoitava toimien edistymisestä ja asiaan liittyvistä tiedoista. Komissio hoitaa jatkossakin oman osuutensa direktiivin seurantavastuusta. Täytäntöönpanon pysyvä seuranta jatkuu. Komissio aloittaa rikkomusmenettelyjä tarpeen mukaan varmistaakseen lainsäädännön asianmukaisen täytäntöönpanon. Lisäksi muita tukitoimia voidaan harkita jäsenvaltioiden auttamiseksi. Koordinoitu toimintamalli on osoittautunut hyödylliseksi monen direktiivin yhteydessä. Sen kautta jäsenvaltiot saavat mahdollisuuden käsitellä lainsäädännön täytäntöönpanoon liittyviä ongelmia yhdessä muiden jäsenvaltioiden ja komission kanssa. Toimintamallia voidaan soveltaa myös tässä yhteydessä jäsenvaltioiden tukemiseksi. Muiden asiaan liittyvien energia-alan toimien kehityksellä on vaikutusta myös sähkön ja lämmön yhteistuotantoon. Mikroyhteistuotannon osalta näitä toimia ovat ekologisen suunnittelun direktiivin sisältämät kattiloiden energiamerkinnät ja täytäntöönpanotoimet vuonna 2009. Suurimuotoisen yhteistuotannon osalta voidaan mainita ehdotus päästökauppadirektiivin muuttamisesta[18] ja ehdotus uusiutuvia energialähteitä koskevaksi direktiiviksi[19]; näillä säädöksillä säädetään suositellusta tavasta laskea uudistuvista energialähteistä saatavia polttoaineita käyttävien yhteistuotantolaitosten tuoma päästöjen väheneminen. Vuoden 2006 energiatehokkuutta koskeva toimintasuunnitelma sisälsi eräitä yhteistuotantoa tukevia toimenpiteitä. Euroopan komissio käynnisti useita tutkimushankkeita vuonna 2008. Näiden tutkimusten tulokset – järjestelmän kehittäminen yhteistuotannon yhdenmukaista sähköistä alkuperätodistusta varten, energiatehokkuuden vähimmäisvaatimusten valmistelu kaukolämmitys- ja jäähdytysjärjestelmiä varten sekä energiatehokkuuden vähimmäisvaatimusten määrittäminen pienille sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksille – voivat olla avuksi lisätoimenpiteitä edellyttävien poliittisten toimenpiteiden kartoittamisessa. Komissio arvioi energiatehokkuutta koskevan toimintasuunnitelman vuonna 2009 sen ajantasaistamista silmällä pitäen. Mahdolliset uudet yhdistettyyn sähkön- ja lämmöntuotantoon liittyvät ehdotukset ja ajatukset voidaan arvioida samassa yhteydessä. Kaupunkien ratkaiseva merkitys eurooppalaisessa ja maailmanlaajuisessa energiapolitiikassa otetaan tällöin huomioon. Vuoteen 2030 mennessä noin 80 prosenttia Euroopan kansalaisista asuu ja työskentelee kaupunkialueilla. Suuret, paljon energiaa kuluttavat kaupunkialueet luovat parhaita mahdollisuuksia uusille eurooppalaisille energiatehokkuusinvestoinneille. Näillä kaupunkialueilla sijaitsevat suuret kaukolämpöjärjestelmät ja tärkeä sähkön kysyntä yhdessä lukuisten lähellä olevien loppukäyttäjien kanssa lisäävät yhteistuotannon toteutettavuutta ja kannattavuutta. Lainsäädännön lisäksi on myös tarpeen edelleen tukea ns. yleiskokouksen aloitteen kaltaisia toimia, jotka edistävät yhteistuotannon kehitystä kaupunkialueilla. Koska yhteistuotanto on hajautettu tekniikka, se kannustaa lisäksi paikalliseen ja alueelliseen kehittämiseen ja edistää paikallista työllisyyttä. Maaseudulla ja eristyksissä olevilla alueilla erityisesti uusiutuvia energialähteitä käyttävä sähkön ja lämmön yhteistuotanto tuo mahdollisuuksia taloudelliseen kehitykseen ja työpaikkojen luontiin. EEAP-suunnitelman päivityksen yhteydessä saatetaan käsitellä myös kansallisten energiatehokkuussuunnitelmien merkitystä tulevaisuudessa. Näiden suunnitelmien tulee olla keskeinen poliittinen väline, johon sisältyvät kaikki energiatehokkuuteen liittyvät toimet yhteistuotanto mukaan luettuna. Niiden tulee toimia maan yleisenä politiikan kehyksenä ja ainoana raportointivälineenä komission suuntaan. Näin voidaan keventää jäsenvaltioiden hallinnollista taakkaa. Maakohtaisissa sähkön ja lämmön yhteistuotantoa koskevissa raporteissa ilmeni eräitä pysyviä esteitä yhteistuotannon laajentamiselle. Jäsenvaltiot pystyvät puuttumaan moniin näistä esteistä viipymättä. Esimerkiksi sujuvat hallinnolliset menettelyt ja avoimet tukijärjestelmät ovat toteutuessaan keskeisen tärkeitä energiatehokkuuden, kuten yhteistuotannon, edistämisessä. Verkkoon pääsyn yhteiset säännöt olisivat hyödyksi kaikille sidosryhmille. Viranomaisilla on luonnollisesti toimivaltaa kaupunkisuunnittelussa, joka on kaukolämpöverkkojen lähtökohta. Riittämätön verkkoon pääsy ja puutteelliset yhteenkytkennät rajoittavat yhteistuotantotekniikoiden lisäämistä erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa on hiljattain verkkoturvallisuussyistä säädetty aiempaa tiukemmista toimintasäännöistä. Jäsenvaltioiden on vietävä loppuun yhteistuotantodirektiivin täytäntöönpano. Komissio seuraa täytäntöönpanoa ja antaa tukea. Energiatehokkuutta koskevan toimintasuunnitelman päivityksessä harkitaan mahdollisia uusia toimenpiteitä. | - 6. Päätelmä Komissio pitää yhteistuotantodirektiiviä merkittävänä työvälineenä, kun on vastattava Eurooppaan kohdistuviin energia-alan haasteisiin. Direktiivin täytäntöönpanon seuranta jatkuu, ja vaikka jäsenvaltioiden kertomuksia puuttuu tai on myöhässä, komissio voi todeta, että hallinnolliset ja muuntyyppiset esteet vaikeuttavat yhteistuotannon kehitystä. Komissio on jo puuttunut joihinkin näistä esteistä esimerkiksi määrittämällä yhdenmukaistetut hyötysuhteen viitearvot ja vahvistamalla yhteisön yksityiskohtaiset suuntaviivat yhteistuotannolla tuotetun sähkön laskemista varten, kuten edellä on mainittu. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin myös tehostaa toimiaan yhteistuotannon kehityksen varmistamiseksi. Komissio jatkaa edistymisen seuraamista ja esittää uusia ehdotuksia, jos niillä voidaan edistää yhteistuotantoa. Ensimmäisenä vaiheena komissio arvioi energiatehokkuutta koskevan toimintasuunnitelman vuonna 2009 sen ajantasaistamista silmällä pitäen. Yhteistuotanto vie Euroopan unionia lähemmäksi sen energiantuotantoon liittyviä tavoitteita. Se on toimivaksi osoittautunut väline energiatehokkuuden parantamiseen ja säästöjen aikaansaamiseen. Samalla se tukee ilmastonmuutoksen torjuntapyrkimyksiä vähentämällä hiilidioksidipäästöjä ja verkon häviöitä. Lisäksi sähkön ja lämmön yhteistuotanto voi parantaa kilpailukykyä tehokkaiden, vientimahdollisuuksia luovien yhteistuotantotekniikoiden kehittämisen kautta ja edistää taloudellista kehitystä luomalla kasvua ja työpaikkoja. Sähkön ja lämmön yhteistuotannon kaikkien mahdollisuuksien varmistaminen ja hyödyntäminen kaikissa jäsenvaltioissa on näin ollen tärkeää Euroopan unionille. [1] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/8/EY, annettu 11 päivänä helmikuuta 2004, hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla ja direktiivin 92/42/ETY muuttamisesta. [2] Vain 8 jäsenvaltiota on toimittanut kertomukset, jotka sisältävät kaikki vaaditut kohdat (edistyminen, kansalliset mahdollisuudet, alkuperätakuu ja esteet): BE, DK, DE, EE, PL, SI, SK ja UK. [3] Ellei toisin mainita, tässä asiakirjassa käytetyt tiedot ovat peräisin Eurostatilta. [4] Energialähteet EU27-maissa (2006): kaasu 38 %, kiinteät polttoaineet 34 %, uusiutuva energia 12 %, öljy 6 % ja muut 10 %. [5] Pois lukien liikennesektorilla kulutettu energia. [6] Yhteistuotannolla tuotetun energian osuus oli 12,0 % vuonna 2004 (EU25) ja 13,2 % vuonna 2002 (EU15) [7] Yhteistuotannolla tuotetun sähkön osuus oli 10,2 % vuonna 2004 (EU25) ja 14,1 % vuonna 2002 (EU15) [8] 1 Mtoe:n polttoaineenkulutus tuottaa noin 3 Mt hiilidioksidipäästöjä. [9] Komission päätös [tehdään marraskuussa 2008]. [10] Komission päätös 2007/74/EY. [11] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/32/EY, annettu 5 päivänä huhtikuuta 2006, energian loppukäytön tehokkuudesta ja energiapalveluista sekä neuvoston direktiivin 93/76/ETY kumoamisesta. [12] Direktiivin 2006/32/EY 13 artikla. [13] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/91/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, rakennusten energiatehokkuudesta. [14] EUVL C 82, 1.4.2008, s. 1. [15] ESTAT-tiedot vuodelta 2006. [16] Komission päätös 2007/74/EY. [17] Komission päätös [tehdään marraskuussa 2008]. [18] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY muuttamisesta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kauppaa koskevan yhteisön järjestelmän parantamiseksi ja laajentamiseksi, KOM(2008) 16 lopullinen [19] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä, KOM(2008) 19 lopullinen