EUROOPAN KOMISSIO Luxemburg13.7.2022 COM(2022) 500 final KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Oikeusvaltiokertomus 2022















































Oikeusvaltiotilanne Euroopan unionissa {SWD(2022) 501 final} - {SWD(2022) 502 final} - {SWD(2022) 503 final} - {SWD(2022) 504 final} - {SWD(2022) 505 final} - {SWD(2022) 506 final} - {SWD(2022) 507 final} - {SWD(2022) 508 final} - {SWD(2022) 509 final} - {SWD(2022) 510 final} - {SWD(2022) 511 final} - {SWD(2022) 512 final} - {SWD(2022) 513 final} - {SWD(2022) 514 final} - {SWD(2022) 515 final} - {SWD(2022) 516 final} - {SWD(2022) 517 final} - {SWD(2022) 518 final} - {SWD(2022) 519 final} - {SWD(2022) 520 final} - {SWD(2022) 521 final} - {SWD(2022) 522 final} - {SWD(2022) 523 final} - {SWD(2022) 524 final} - {SWD(2022) 525 final} - {SWD(2022) 526 final} - {SWD(2022) 527 final}



1.JOHDANTO Euroopan unioni on arvojen unioni: perusoikeudet, demokratia ja oikeusvaltio muodostavat yhteiskuntamme ja yhteisen identiteettimme perustan. Oikeusvaltioperiaatteen noudattamiseen liittyvät ongelmat yhdessä jäsenvaltiossa vaikuttavat koko EU:n oikeusjärjestykseen ja toimintaan. Oikeusvaltioperiaate hyödyttää kaikkia EU:n kansalaisia, ja kansalaiset kaikissa jäsenvaltioissa kannattavatkin vahvasti oikeusvaltioperiaatteiden noudattamista. Viime vuosina oikeusvaltioperiaatteeseen liittyvät haasteet ovat lisääntyneet sekä EU:ssa että maailmanlaajuisesti. Covid-19-pandemia testasi kansallisten järjestelmien kykyä pitää oikeusvaltioperiaatetta yllä kriisiaikoina, mikä aiheutti paineita hallintojärjestelmän osien keskinäisen valvonnan järjestelmille sekä demokraattisten instituutioiden ja niiden valvojien kyvylle tehdä työtään. Venäjän provosoimaton ja perusteeton hyökkäys Ukrainaa ja sen kansaa vastaan haastaa suoraan EU:n arvot ja sääntöihin perustuvan maailmanjärjestyksen. Se rikkoo räikeästi kansainvälistä oikeutta ja YK:n peruskirjan periaatteita sekä heikentää paitsi demokratiaa ja oikeusvaltioperiaatetta myös Euroopan ja koko maailman turvallisuutta ja vakautta. Demokraattisten instituutioiden ja arvojen puolustaminen ja ylläpitäminen on kaikkien jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten yhteinen tehtävä. Tämä on erityisen tärkeää nyt, kun vihamieliset ulkomaiset toimijat uhkaavat EU:ta ja sen jäsenvaltioita ja käyttävät disinformaatiota ja kyberhyökkäyksiä demokratioidemme heikentämiseksi. Komissio tunnustaa erityisen roolinsa tämän yhteisen tehtävän toteuttamisessa, olipa kyse muutoksen käynnistämisestä, yhteistyön edistämisestä tai puutteiden paljastamisesta ja niihin puuttumisesta. Komissio toteuttaa tätä tehtävää eri tavoin käytettävissään olevien välineiden avulla, mutta tavoite on aina selvä: antaa kansalaisille mahdollisuus tuntea oikeusvaltioperiaatteen vaikutus jokapäiväisessä elämässään. Komissio on myös varmistanut, että elpymis- ja palautumistukivälinettä käytetään jäsenvaltioissa ensisijaisesti edistämään uudistuksia, jotka koskevat niiden oikeuslaitoksia, korruptiontorjuntakehystä, julkishallintoa ja oikeuslaitosten digitalisointia, mikä on vahvan investointi-ilmapiirin kannalta olennaista. Oikeusvaltioperiaate on ollut koko kuluneen vuoden ajan tärkeä teema EU:n asialistalla, ja oikeusvaltiota koskeva vuosikertomus 2021 on antanut merkittävän panoksen poliittiseen ja tekniseen keskusteluun sekä EU:n että kansallisella tasolla. Vuotuinen oikeusvaltiokertomus on keskeinen väline oikeusvaltioperiaatteen noudattamisen ja suojaamisen edistämisessä EU:ssa. Kertomuksessa otetaan asianmukaisesti huomioon kansalliset perinteet ja varmistetaan yhdenvertainen kohtelu. Kertomus perustuu läpinäkyvään ja objektiiviseen menetelmään, ja se on mahdollistanut rakentavan keskustelun ja runsaan parhaiden käytäntöjen vaihdon jäsenvaltioiden kesken neuvostossa ja teknisellä tasolla sekä Euroopan parlamentissa ja kansallisissa parlamenteissa komission kanssa vuoden 2021 kertomuksen perusteella käytyjen keskustelujen puitteissa. Toisten kokemuksista oppiminen antaa jäsenvaltioille paremmat mahdollisuudet löytää paras tapa edetä ja estää oikeusvaltioperiaatteeseen kohdistuvien haasteiden syntyminen tai syveneminen. Tässä kolmannessa vuosikertomuksessa komission toimet oikeusvaltioperiaatteen edistämiseksi etenevät seuraavaan vaiheeseen, kun jäsenvaltioille annetaan ensi kertaa niille räätälöityjä suosituksia, kuten puheenjohtaja von der Leyen ilmoitti unionin tilasta vuonna 2021 pitämässään puheessa. Kertomuksen tarkoituksena on ehkäistä ongelmien syntymistä etukäteen, ja sen mukaisesti suositusten on tarkoitus auttaa jäsenvaltioita vireillä olevien tai suunniteltujen uudistusten toteuttamisessa, kannustaa myönteistä kehitystä ja auttaa havaitsemaan parannuskohteita ja tilanteita, joissa viimeaikaiset muutokset tai uudistukset edellyttävät jatkotoimia, ja joissain tapauksissa puuttumaan ongelmiin koko järjestelmän tasolla. Suosituksia antaessaan komissio on kiinnittänyt erityistä huomiota siihen, että suositukset ovat kohdennettuja ja että ne perustuvat EU:n lainsäädäntöön ja normeihin samalla kun niissä kunnioitetaan kansallisten oikeusjärjestelmien erityispiirteitä. Yhtä tärkeää on johdonmukaisuus ja synergia muiden prosessien ja välineiden, kuten talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson, EU:n talousarvion suojaamista koskevan yleisen ehdollisuusjärjestelmän ja elpymis- ja palautumistukivälineen kanssa. Seuraavissa oikeusvaltiota koskevissa vuosikertomuksissa tarkastellaan suositusten perusteella toteutettuja toimia. Edellisten kertomusten tavoin vuoden 2022 oikeusvaltiokertomuksessa tarkastellaan kehitystä, joka liittyy seuraaviin: -Jäsenvaltioiden oikeuslaitokset. Erityistä huomiota kiinnitetään niiden riippumattomuuteen, laatuun ja tehokkuuteen. Nämä ovat keskeisiä ominaisuuksia, jotka takaavat EU:n lainsäädännön tuloksellisen soveltamisen ja täytäntöönpanon, oikeusvaltioperiaatteen noudattamisen ja keskinäisen luottamuksen säilymisen. Hyvin toimivat ja täysin riippumattomat oikeuslaitokset ovat ratkaisevan tärkeitä sen varmistamiseksi, että oikeus toimii kansalaisten ja yritysten eduksi. Ne ovat myös olennaisia EU:n oikeudellisen yhteistyön sekä sisämarkkinoiden toiminnan ja koko EU:n oikeusjärjestyksen kannalta. -Korruptiontorjuntakehykset. Näiden osalta keskitytään kansallisten korruptiontorjuntapolitiikkojen tuloksellisuuteen ja arvioidaan keskeisiä aloja, joilla jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimia korruption ehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Tulokselliset korruptiontorjunnan kehykset sekä läpinäkyvyys ja lahjomattomuus julkisen vallan käytössä vahvistavat oikeuslaitoksia ja kansalaisten ja yritysten luottamusta viranomaisiin. -Tiedotusvälineiden vapaus ja moniarvoisuus. Tässä yhteydessä huomiota kiinnitetään erityisesti tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisten riippumattomuuteen, tiedotusvälineiden omistuksen läpinäkyvyyteen, valtion mainonnan ja tiedotustoiminnan jakamisen läpinäkyvyyteen ja oikeudenmukaisuuteen, toimittajien turvallisuuteen ja tiedon saatavuuteen. Tämän vuoden kertomuksessa käsitellään ensimmäistä kertaa järjestelmällisesti julkisia tiedotusvälineitä. Tiedotusvälineiden moniarvoisuus ja vapaus ovat oikeusvaltion, demokraattisen vastuuvelvollisuuden ja korruptiontorjunnan keskeisiä edellytyksiä. Vapaiden ja moniarvoisten tiedotusvälineiden merkitystä on korostettu useissa viimeaikaisissa EU:n aloitteissa. -Hallitusjärjestelmän osien keskinäiseen valvontaan liittyvät institutionaaliset kysymykset. Tässä keskitytään oikeusvaltioperiaatteen kannalta keskeisiin seikkoihin, kuten kansallisen lainsäädäntöprosessin laatuun ja osallistavuuteen, perustuslakituomioistuinten ja riippumattomien viranomaisten, kuten oikeusasiamiehen, tasa-arvoelinten ja kansallisten ihmisoikeusinstituutioiden, rooliin sekä kansalaisjärjestöjen rooliin oikeusvaltioperiaatteen turvaamisessa. Analyysissa tarkastellaan myös covid-19-pandemian muuttuvaa vaikutusta ja siihen reagoimista. Tämänvuotisessa kertomuksessa esitetään myös ensimmäistä kertaa katsaus Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioiden täytäntöönpanoon. Oikeusvaltiokertomuksessa esitetään myös yhteenveto EU:n tasolla tapahtuneesta merkittävästä kehityksestä, ja sitä olisi tarkasteltava laajemmassa kontekstissa, joka liittyy demokraattisten arvojen ja ihmisoikeuksien ylläpitämiseen sekä unionissa että sen ulkopuolella. Lisäksi kertomuksessa esitetään yhteenveto siitä, miten komissio on käyttänyt keskeisiä välineitä, kuten elpymis- ja palautumistukivälinettä, yleisestä ehdollisuusjärjestelmästä annettua asetusta ja EU:n oikeusalan tulostaulua. Komissio myös käynnistää rikkomusmenettelyjä silloin kun oikeusvaltioon liittyvät ongelmat johtavat EU:n lainsäädännön rikkomiseen. Toinen esimerkki täydentävistä toimista on perusoikeuksien edistäminen: vuotta 2022 koskevassa EU:n perusoikeuskirjan soveltamista käsittelevässä vuosikertomuksessa keskitytään kansalaisyhteiskunnan toimintamahdollisuuksiin ja sen rooliin näiden oikeuksien suojelussa ja edistämisessä. Kansalaisyhteiskunta on EU:n keskeinen kumppani perusoikeuksiin liittyvien politiikkojen täytäntöönpanossa, ja EU:n tasolla käydään keskustelua siitä, miten tukea ja osallistumista EU:n tasolla voitaisiin lisätä. Venäjän hyökkäys Ukrainaan on korostanut demokraattisten arvojen, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion merkitystä. EU:lla on erityinen rooli näiden arvojen levittämisessä maailmanlaajuisesti vaihtoehtona kansainvälistä oikeutta ja ihmisoikeuksia rikkoville autoritaarisille malleille. Tämä on myös keskeinen piirre laajentumisprosessissa. EU:n ulkoisen toiminnan uskottavuus riippuu oikeusvaltion tilasta EU:n sisällä. 2.JÄSENVALTIOIDEN OIKEUSVALTIOTILANTEESEEN LIITTYVÄT KESKEISET NÄKÖKOHDAT Tässä kertomuksessa tarkastellaan muutamia tärkeitä yhteisiä aiheita ja suuntauksia, erityisiä haasteita ja myönteistä kehitystä oikeusvaltiomekanismin neljällä edellä mainitulla osa-alueella. Esimerkit, jotka kuvaavat näitä suuntauksia, ovat peräisin 27 maakohtaisesta luvusta, jotka ovat olennainen osa tätä kertomusta ja joissa esitetään yksityiskohtainen tilannekatsaus kustakin jäsenvaltiosta. Kertomukseen sisältyvät myös jäsenvaltioille annetut maakohtaiset suositukset. Oikeusvaltiokertomuksen metodologia ja sen suositukset Maakohtaisissa luvuissa esitettyjen arviointien kohteita ja menetelmiä on päivitetty jäsenvaltioiden kanssa käytyjen keskustelujen perusteella. Maakohtaiset luvut perustuvat laadulliseen arvioon, jonka komissio on laatinut itsenäisesti keskittyen heinäkuun 2021 jälkeen tapahtuneeseen merkittävään kehitykseen. Niissä esitetään sekä jäsenvaltioissa havaittuja haasteita että myönteistä kehitystä. Kunkin maakohtaisen luvun analyysissa keskitytään erityisesti aiheisiin, joiden osalta on tapahtunut merkittävää kehitystä tai joiden osalta edellisessä kertomuksessa havaittiin merkittäviä haasteita, jotka ovat jatkuneet tarkasteluajanjaksolla. Kertomuksen tarkoituksena on ehkäistä ongelmien syntymistä etukäteen, ja sen mukaisesti suositusten on tarkoitus auttaa ja tukea jäsenvaltioita vireillä olevien tai suunniteltujen uudistusten toteuttamisessa ja auttaa niitä havaitsemaan parannuskohteita ja tilanteita, joissa viimeaikaiset muutokset tai uudistukset edellyttävät jatkotoimia. Tämä perustuu jäsenvaltioiden kanssa käytävään jatkuvaan vuoropuheluun. Tähän kertomukseen sisältyviä suosituksia laadittaessa on noudatettu seuraavia periaatteita: ·Maakohtaisia suosituksia annetaan kaikille jäsenvaltioille yhdenvertaisen kohtelun ja suhteellisuuden periaatteita kaikilta osin noudattaen. ·Suositukset on sisällytetty kertomukseen, ja ne perustuvat maakohtaisissa luvuissa tehtyyn perusteelliseen arviointiin, jossa sovelletaan EU:n lainsäädäntöön tai eurooppalaisiin ja kansainvälisiin normeihin perustuvia objektiivisia perusteita. ·Suositukset ovat oikeassa suhteessa havaittuihin haasteisiin. Niissä myös kannustetaan jatkamaan myönteisiä uudistuspyrkimyksiä. ·Suositukset ovat riittävän yksityiskohtaisia, jotta jäsenvaltiot voivat toteuttaa konkreettisia ja toteuttamiskelpoisia jatkotoimia ottaen tarvittaessa huomioon kansalliset toimivaltuudet, oikeusjärjestelmät ja institutionaaliset puitteet. ·Komissio on suosituksia valmistellessaan kiinnittänyt erityistä huomiota johdonmukaisuuteen ja synergioihin muiden prosessien, kuten talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson, yleisen ehdollisuusasetuksen ja kansallisten elpymis- ja palautumissuunnitelmien kanssa. ·Seuraavissa oikeusvaltiota koskevissa vuosikertomuksissa tarkastellaan suositusten perusteella toteutettuja toimia. Kertomus on laadittu tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, ja se perustuu erilaisiin kansallisiin, kansainvälisiin ja muihin lähteisiin. Kaikkia jäsenvaltioita pyydettiin antamaan panoksensa kertomuksen laatimiseen toimittamalla kirjalliset kannanottonsa ja osallistumalla helmi–huhtikuussa 2022 järjestettyihin maavierailuihin . Lisäksi toteutettiin kohdennettu sidosryhmien kuuleminen, jonka avulla saatiin arvokasta horisontaalista ja maakohtaista tietoa. Myös Euroopan neuvosto toimitti yhteenvedon EU:n jäsenvaltioista viime aikoina antamistaan lausunnoista ja raporteista. Ennen kertomuksen julkaisemista jäsenvaltioille annettiin tilaisuus päivittää maakohtaisten lukujen faktatietoja.

2.1 Oikeuslaitokset Riippumattomuus, laatu ja tehokkuus ovat tehokkaan oikeuslaitoksen keskeisiä ominaisuuksia. Tehokkaat oikeuslaitokset ovat ratkaisevan tärkeitä EU:n lainsäädännön soveltamisen ja täytäntöönpanon sekä oikeusvaltioperiaatteen noudattamisen kannalta. Oikeuslaitoksen riippumattomuus on oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin olennainen edellytys. Tämän vaatimuksen perustan muodostavat Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 19 artiklassa tarkoitettu tehokkaan oikeussuojan periaate ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettu oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa . Tuomareiden ja tuomioistuinten riippumattomuutta koskeva vaatimus takaa, että kaikkia EU:n lainsäädäntöön perustuvia yksilön oikeuksia suojellaan ja että SEU-sopimuksen 2 artiklassa vahvistetut jäsenvaltioiden yhteiset arvot ja erityisesti oikeusvaltiota koskeva arvo turvataan. Jäsenvaltioiden on oikeuslaitostensa uudistuksissa noudatettava EU:n lainsäädännössä ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetettuja vaatimuksia. Käsitys oikeuslaitoksen riippumattomuudesta EU:ssa EU:n oikeusalan tulostaulun 2022 ja vuonna 2022 tehtyjen Eurobarometri-tutkimusten mukaan yritysten käsitys oikeuslaitoksen riippumattomuudesta parani vuoteen 2021 verrattuna noin kahdessa kolmasosassa jäsenvaltioista. Kansalaisten käsitys oikeuslaitoksen riippumattomuudesta sen sijaan heikkeni tutkimusten mukaan yli puolessa jäsenvaltioista. Suhteelliset erot näkemyksissä eri jäsenvaltioiden välillä eivät juurikaan muuttuneet. Suomessa, Tanskassa, Itävallassa, Luxemburgissa, Alankomaissa ja Saksassa käsitys oikeuslaitoksen riippumattomuudesta on kansalaisten keskuudessa edelleen erityisen korkealla tasolla (yli 75 prosenttia), kun taas Slovakiassa, Puolassa ja Kroatiassa se on edelleen hyvin alhainen (alle 30 prosenttia). Tuomarineuvostot ja oikeuslaitoksen virkojen nimittämismenettelyt – oikeuslaitoksen riippumattomuuden keskeiset takeet Tuomarineuvostot ovat erityisen tärkeä tae oikeuslaitoksen riippumattomuudesta, kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan. Tuomarineuvostot voivat toimia puskurina oikeuslaitoksen ja muiden vallankäyttäjien välillä esimerkiksi tuomareiden ja syyttäjien nimittämistä ja urakehitystä koskevissa asioissa, minkä lisäksi niillä on oikeuslaitoksen hallintoon liittyviä tehtäviä. Euroopan neuvoston puitteissa on laadittu tärkeitä eurooppalaisia ohjeita siitä, miten tuomarineuvostot olisi muodostettava, jotta voidaan parhaiten turvata niiden riippumattomuus, myös niiden kokoonpanon osalta. Tuomarineuvostot tarvitsevat myös riittävät resurssit voidakseen toimia tehokkaasti ja täyttää tehtävänsä. Useissa jäsenvaltioissa on käynnistetty lainsäädäntötoimia tuomarineuvostojen riippumattomuuden vahvistamiseksi. Luxemburgissa on esitetty lainsäädäntömuutoksia tulevan tuomarineuvoston kokoonpanon yhdenmukaistamiseksi eurooppalaisten suositusten kanssa. Muutoksilla on tarkoitus täsmentää tuomareiden ja syyttäjien uran hallinnointiin liittyvät tuomarineuvoston toimivaltuudet ja ottaa käyttöön uusi kurinpitojärjestelmä. Kroatiassa äskettäin hyväksytyillä muutoksilla vahvistetaan tuomari- ja syyttäjäneuvostojen roolia tuomareiden ja syyttäjien valinnassa. Italiassa hyväksyttiin äskettäin oikeuslaitoksen uudistamista koskeva laki, jossa säädetään korkeimman tuomarineuvoston perustamisesta ja toiminnasta, mm. sen jäsenten valinnasta. Kyproksessa parlamentti on hiljattain äänestänyt uudistuksista, jotka liittyvät tuomarineuvoston kokoonpanoon. Alankomaissa on suunnitteilla mahdollisia muutoksia tuomarineuvoston kokoonpanoon ja nimittämiseen. Ruotsissa puolueiden yhteinen tutkintavaliokunta on vuodesta 2020 lähtien selvittänyt, miten oikeuslaitoksen riippumattomuutta voitaisiin vahvistaa, ja sen odotetaan antavan raporttinsa helmikuuhun 2023 mennessä. Kansallisiin tuomarineuvostoihin liittyvä kehitys on keskeinen teema useissa jäsenvaltioissa. Espanjassa huolenaiheena on edelleen tuomarineuvoston uudistamisen viivästyminen, ja sen nimittämisjärjestelmään on vaadittu muutoksia. Bulgariassa ylimmän tuomarineuvoston toiminta ja tarve puuttua sen kokoonpanoon herättää kasvavaa huolta. Irlannissa tuomarinimityksistä vastaavan komitean ehdotettu kokoonpano herättää jonkin verran huolta. Slovakiassa tuomarineuvosto on ottanut vastaan uusia tehtäviä perustuslakiuudistuksen jälkeen, mutta sen jäsenten erottamiseen liittyvä järjestelmä aiheuttaa edelleen huolta. Portugalissa hallinto- ja verotuomioistuinten korkeinta neuvostoa koskevan lainsäädäntökehyksen viimeistely on ollut kesken vuodesta 2004, ja asioiden jakamiseen tuomioistuimissa liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi on toteutettu uusia toimenpiteitä. Eräissä muissa jäsenvaltioissa on rakenteellisia tai systeemisiä ongelmia, joihin ei ole puututtu. Puolassa ei ole puututtu kansallisen tuomarineuvoston riippumattomuutta koskeviin vakaviin huolenaiheisiin, vaikka ne on tuotu esiin useissa Euroopan unionin tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioissa, joissa on vahvistettu komission SEU-sopimuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisen menettelyn yhteydessä havaitsemat huolenaiheet. Nämä huolenaiheet on otettu esiin myös talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetussa laajemmassa maakohtaisessa suosituksessa, joka koskee oikeuslaitoksen riippumattomuuden turvaamista. Unkarissa kansallisen tuomarineuvoston haasteena on edelleen toimia vastapainona valtakunnallisen tuomioistuinneuvoston puheenjohtajan valtaoikeuksille tuomioistuinten hallinnoinnissa. Talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annettu maakohtainen suositus oikeuslaitoksen riippumattomuuden vahvistamisesta ja tähän liittyvät, SEU-sopimuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisessa menettelyssä esiin tuodut huolenaiheet eivät ole edelleenkään johtaneet toimenpiteisiin. Tuomarien nimitysmenettelyllä voi olla keskeinen vaikutus oikeuslaitoksen riippumattomuuteen ja sitä koskeviin kansalaisten käsityksiin. Unionin tuomioistuin on selventänyt, että unionin oikeuden mukaan oikeuslaitoksen riippumattomuuden takaamiseksi oikeuslaitoksen nimityksiä koskevien aineellisten edellytysten ja menettelysääntöjen on oltava sellaisia, ettei niiden perusteella voi herätä perusteltuja epäilyjä sen suhteen, ovatko asianomaiset tuomarit ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa ja ovatko he tuomareina puolueettomia. Edellisen oikeusvaltiokertomuksen jälkeen eräät jäsenvaltiot ovat ryhtyneet parantamaan tuomareiden nimitysmenettelyjä. Irlannissa tuomareiden nimittämistä koskeva uusi lakiehdotus rajoittaa hallituksen harkintavaltaa menettelyssä. Kroatiassa saatiin päätökseen korkeimman oikeuden presidentin nimittämisprosessi, ja valintamenettelyä koskevaa menettelyä muutettiin mahdollisen umpikujatilanteen välttämiseksi tulevaisuudessa. Tšekin lainsäädännön muutoksella pyritään luomaan läpinäkyvä ja yhdenmukainen järjestelmä tuomareiden ja tuomioistuinten presidenttien palvelukseenottoa ja valintaa varten. Kyproksessa parlamentti on hiljattain äänestänyt uudistuksesta, joka koskee ehdotetun uuden perustuslakituomioistuimen ja korkeimman oikeuden tuomarien ja presidenttien nimittämismenettelyjä. Alankomaissa harkitaan useita muutoksia oikeuslaitoksen riippumattomuuden vahvistamiseksi, muun muassa korkeimman oikeuden tuomareiden nimittämisen osalta. Muissa jäsenvaltioissa, jotka ovat toteuttaneet toimia näiden menettelyjen parantamiseksi, haasteita on vielä jäljellä, erityisesti ylempiin tuomioistuimiin nimittämisen ja tuomioistuinten presidentin virkojen osalta. Maltassa on toteutettu toimia korkeimman oikeuden presidentin nimittämisen epäpolitisoimiseksi, mutta oikeuslaitos ei edelleenkään osallistu menettelyyn. Kreikassa on edelleen huolenaiheita, jotka liittyvät tuomareiden ja syyttäjien korkeimpien virkojen nimitysmenettelyyn, muun muassa siihen, että oikeuslaitos ei osallistu valintaprosessiin. Itävallassa on ilmoitettu korkeimman oikeuden presidentin ja varapresidentin nimitysmenettelyn uudistamisesta, jotta voidaan korjata oikeuslaitoksen puutteellinen osallistuminen menettelyyn. Huolenaiheena on kuitenkin edelleen oikeuslaitoksen rajoitettu osallistuminen hallintotuomioistuinten presidenttien ja varapresidenttien nimittämiseen. Oikeuslaitoksen korkean tason virkoja koskevat nimitysmenettelyt ovat edelleen keskeinen kysymys. Liettuassa korkeimman oikeuden presidentin nimitysmenettely on ollut kesken syyskuusta 2019 lähtien, koska laissa ei säädetä kyseistä valintamenettelyä koskevista määräajoista ja annetaan tasavallan presidentille harkintavaltaa korkeimman oikeuden valintamenettelyjen ajoituksen suhteen. Latviassa parlamentti hylkäsi korkeimman oikeuden tuomarin virkaan ehdolla olleen ehdokkaan, mistä aiheutui kiistaa mahdollisesta epäasianmukaisesta poliittisesta vaikuttamisesta. Unionin tuomioistuin ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ovat antaneet merkittävät tuomiot tietyistä Puolan korkeimman oikeuden virkanimityksistä. Unkarissa huolta herättää erityisesti mahdollisuus harkintavallan käyttöön oikeuslaitoksen nimitys- ja ylennysmenettelyissä, mukaan lukien korkeimman oikeuden presidentin valinta, asioiden jakaminen ja bonusten myöntäminen. Bulgariassa tuomarien ylemmistä virkanimityksistä ei järjestetä säännöllisiä kilpailuja, minkä lisäksi tilapäisiä virkanimityksiä käytetään laajalti, mikä vaarantaa oikeuslaitoksen riippumattomuuden. Syyttäjälaitoksen itsenäisyys ja riippumattomuus rikosoikeusjärjestelmän moitteettoman toiminnan olennaisina osatekijöinä EU:ssa ei ole yhtä ainoaa mallia syyttäjälaitoksen organisaatiota varten, mutta institutionaalisia takeita tarvitaan aina sen varmistamiseksi, että syyttäjälaitos on kyllin riippumaton, niin että se voi suorittaa tutkintatoimet tuloksellisesti ja puolueettomasti ja saattaa asiat tuomioistuimen käsiteltäväksi ilman poliittista painostusta. Tämä on välttämätöntä paitsi kansallisen ja EU:n rikosoikeuden kannalta myös monien muiden tärkeiden kysymysten, kuten EU:n taloudellisten etujen suojelun sekä digitaalisessa ympäristössä esiintyvän vihapuheen torjumisen kannalta. Useat jäsenvaltiot ovat käynnistäneet uudistuksia syyttäjälaitoksensa riippumattomuuden vahvistamiseksi. Itävallassa jatketaan syyttäjälaitoksen uudistuksen valmistelutyötä sen riippumattomuuden vahvistamiseksi. Tšekissä valmisteilla olevan uudistuksen myötä valtakunnansyyttäjän ja muiden pääsyyttäjien toimikausi olisi määräaikainen ja heidän erottamiselleen asetettaisiin selkeät ehdot. Bulgarian hallitus on sitoutunut elpymis- ja palautumissuunnitelman mukaisesti ottamaan käyttöön tehokkaan mekanismin valtakunnansyyttäjän ja hänen varahenkilöidensä vastuuvelvollisuutta ja rikosoikeudellista vastuuta varten sekä oikeudellisen uudelleentarkastelun syyttäjän päätöksiin olla aloittamatta tutkintaa. Espanjassa on hyväksytty lainsäädäntömuutoksia, joiden tarkoituksena on parantaa hallituksen ja ylimmän syyttäjän keskinäisten suhteiden läpinäkyvyyttä. Näiden tehtävien toimikausien päällekkäisyyteen liittyviä huolenaiheita ei kuitenkaan ole ratkaistu. Slovakian oikeusministeriö valmistelee lakimuutosta, jolla rajoitettaisiin ylimmän syyttäjän toimivaltaa kumota syyttäjäviranomaisten päätöksiä yksittäisissä tapauksissa. Asia on herättänyt huolta sen jälkeen kun syyttämättäjättämispäätöksiä tehtiin useissa korkean tason korruptiotapauksissa. Joissakin jäsenvaltioissa on kuitenkin ilmennyt epäilyjä syyttäjälaitoksen riippumattomuudesta ja itsenäisyydestä. Sloveniassa on tuotu esiin huoli siitä, miten sisäministerin toimivalta antaa poliisille ohjeita yksittäisissä tapauksissa vaikuttaa syyttäjien työskentelyn riippumattomuuteen. Puolassa syyttäjälaitoksen toiminta herättää edelleen huolta, sillä sama henkilö hoitaa sekä oikeusministerin että valtakunnansyyttäjän virkoja. Puolan tuomioistuimet ovat myös ilmoittaneet huolenaiheista, jotka liittyvät siihen, että syyttäjien siirtämistä erityistehtäviin käytetään keinona siirtää heitä alempiin työtehtäviin ja tietynlaisena syrjintämuotona. Unkarissa ylimmän syyttäjän erottamista koskevia sääntöjä on muutettu. Sen sijaan GRECOn suositus, jonka mukaan olisi poistettava mahdollisuus pitää ylin syyttäjä virassa vielä toimikauden päätyttyä, ei ole johtanut toimenpiteisiin. Huolta herättää myös vastuuvelvollisuuden puuttuminen tutkinnan aloittamista tai lopettamista koskevien päätösten yhteydessä. Tuomareiden ja syyttäjien kurinpitojärjestelmät ja vastuuvelvollisuus Unionin tuomioistuin on kehittänyt edelleen keskeisiä suojatoimia koskevaa oikeuskäytäntöään sen varmistamiseksi, että kurinpitojärjestelmiä ei voitaisi käyttää tuomioistuinten päätösten poliittisen valvonnan välineenä. Suojatoimiin kuuluvat muun muassa selkeät säännöt siitä, millainen toiminta edellyttää kurinpitotoimia, ja sovellettavista seuraamuksista. Kurinpitomenettelyissä on oltava mukana riippumaton elin, ja menettelyissä on kaikilta osin taattava perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa vahvistetut oikeudet, erityisesti puolustautumisoikeudet. Lisäksi tarvitaan säännöt, joilla varmistetaan, että kurinpitoelinten tekemiin päätöksiin on mahdollista hakea muutosta tuomioistuimessa. Joissakin jäsenvaltioissa on käynnissä uudistuksia oikeuslaitoksen riippumattomuutta koskevien takeiden parantamiseksi kurinpitomenettelyissä. Espanjassa on otettu käyttöön uusi syyttäjiä koskeva kurinpitojärjestelmä. Sloveniassa valmistellaan oikeuslaitoksen aloitteesta muutoksia kurinpitojärjestelmän parantamiseksi. Belgiassa on otettu käyttöön vakiolomakkeet tuomareita ja syyttäjiä koskevista kurinpitotoimista raportoimista varten. Korkean oikeusneuvoston on määrä laatia ensimmäinen konsolidoitu kertomus kurinpitomenettelyistä vuoden 2022 aikana.

Toisissa jäsenvaltioissa herätti edelleen huolta se, että kurinpitomenettelyjä voitaisiin käyttää oikeuslaitoksen riippumattomuuden heikentämiseen. Puola sitoutui elpymis- ja palautumissuunnitelmassaan uudistamaan tuomareiden kurinpitojärjestelmää, hajottamaan korkeimman oikeuden kurinpitojaoston ja käynnistämään uudelleentarkastelumenettelyt tuomareille, joihin kyseisen jaoston päätökset ovat vaikuttaneet. Suunnitelman tavoitteena on vahvistaa tiettyjä oikeuslaitoksen riippumattomuuteen liittyviä tekijöitä. Tällä välin kurinpitojaosto on unionin tuomioistuimen tuomioista huolimatta jatkanut tuomareita koskevien asioiden käsittelyä muun muassa pidättämällä tuomareita virasta. Romaniassa kurinpitoseuraamusten soveltaminen ja tuomioistuinten tarkastusyksikön rooli herättivät edelleen huolta. Valmisteilla on kuitenkin lakiehdotus, jonka tarkoituksena odotetaan olevan kurinpitojärjestelmän uudistaminen. Kurinpitojärjestelmän ohella myös muut vastuumekanismit edellyttävät suojatoimia. Kroatiassa huolta ovat herättäneet uudet lait, joissa edellytetään, että kansallinen turvallisuusvirasto tekee tuomareille ja valtionsyyttäjille määräajoin turvallisuustarkastuksia. Slovakiassa on edelleen ongelmia, jotka liittyvät tuomareiden rikosoikeudelliseen vastuuseen ”lain väärinkäytöstä”. Sloveniassa parlamentaarisia tutkimuksia koskevat säännöt eivät sisällä takeita tuomareiden ja valtionsyyttäjien riippumattomuudesta. Investoiminen oikeudenkäytön laatuun ja tehokkuuteen Tehokas oikeuslaitos suoriutuu asioiden määrästä ja asiaruuhkista, ja ratkaisut annetaan ilman aiheetonta viivytystä. Vaikka jäsenvaltioiden välillä ja myös niiden sisällä on monia eroja, jotka liittyvät menettelyn tyyppiin (esim. siviili- ja kauppaoikeudellinen, rikosoikeudellinen tai hallinnollinen menettely) ja oikeusasteeseen, kohtuuttoman pitkät käsittelyajat ja huomattavat käsittelyruuhkat heikentävät kansalaisten ja yritysten luottamusta kansallisiin oikeuslaitoksiin ja korruptiontorjunnan tehokkuutta (ks. myös kohta 2.2). Riittävät taloudelliset ja henkilöresurssit ovat oikeuslaitosten laadun ja tehokkuuden olennaisia edellytyksiä. Useat jäsenvaltiot ovat huomioineet tämän osoittamalla kansallisissa elpymis- ja palautumissuunnitelmissaan lisäresursseja oikeuslaitosten kestävyyden vahvistamiseen ja investoimalla oikeudenkäytön digitalisaatioon. Investoinnit taloudellisiin ja henkilöresursseihin sekä oikeuslaitoksen digitalisaatio ovat olennaisen tärkeitä, jotta voidaan vastata useissa jäsenvaltioissa esiintyviin laajempiin tehokkuushaasteisiin. Kroatiassa , Kyproksessa , Maltassa ja Portugalissa ollaan toteuttamassa aloitteita, joilla puututaan oikeuslaitoksen tehokkuuteen liittyviin pitkäaikaisiin ongelmiin, kuten oikeudenkäyntien pitkittymiseen. Italiassa on hyväksytty kattavia siviili- ja rikosoikeutta koskevia uudistuksia, joilla pyritään parantamaan oikeuslaitoksen laatua ja tehokkuutta ja puuttumaan muun muassa käsittelyruuhkiin ja oikeudenkäyntien kestoon. Kreikassa on hiljattain hyväksytty tuomioistuinten organisaatiota ja tuomarien asemaa koskevaa uutta lainsäädäntöä, jolla pyritään vastaamaan oikeuslaitoksen tehokkuuteen ja laatuun liittyviin haasteisiin. Unkarissa on tullut voimaan uusi laki siviilioikeudenkäyntien viivästymisen johdosta maksettavista rahallisista korvauksista. Lain mukaan korvaus on myönnettävä, jos perusoikeutta saada siviilioikeudelliset menettelyt päätökseen kohtuullisessa ajassa on loukattu. Irlannissa on tehty lakiesitys korvausjärjestelmän perustamisesta sellaisia tapauksia varten, joissa oikeuskäsittely on kestänyt kohtuuttoman pitkään. Oikeuslaitoksen pitkän aikavälin kestävyys voidaan varmistaa myös pitämällä huolta oikeusalan ammattien houkuttelevuudesta. Tämä edellyttää muun muassa asianmukaista palkkausta sekä tuomareiden, syyttäjien ja tuomioistuinten henkilöstön avointen virkojen määrän minimoimista. Belgiassa on pyritty lisäämään oikeuslaitokselle osoitettuja resursseja. Saksassa on ilmoitettu ”oikeusvaltiosopimuksen” voimassaolon jatkamisesta. Sopimus tarjoaa lisäresursseja oikeuslaitokselle ja digitalisaatioon, mutta rekrytointiin ja tuomareiden palkkatasoon liittyy edelleen pidemmän aikavälin haasteita. Portugalin ja Ranskan hallitukset pyrkivät korjaamaan oikeuslaitokselle osoitettujen henkilöstöresurssien puutteen, mutta tähän liittyy edelleen haasteita. Sloveniassa hallitus vähensi tuomioistuimille, tuomarineuvostolle ja syyttäjälaitokselle osoitettuja määrärahoja kuulematta oikeusviranomaisia, ja tuomarineuvosto käynnisti tuomareiden palkkojen perustuslainmukaisuuden arviointia koskevat menettelyt. Tanskassa oikeuslaitokselle osoitetun rahoituksen vähäisyys suhteessa BKT:hen ja tuomareiden vähäinen määrä ovat edelleen pitkän aikavälin haasteita, erityisesti kun pyritään varmistamaan asioiden tehokas käsittely. Monissa jäsenvaltioissa jatketaan oikeudenkäytön digitalisaatiota edistäviä hankkeita, joissa hyödynnetään usein covid-19-pandemiasta saatuja kokemuksia. On tärkeää varmistaa, että digitaaliset välineet toimivat käytännössä. Belgiassa , Bulgariassa ja Maltassa on edelleen tähän liittyviä haasteita, mutta maiden elpymis- ja palautumissuunnitelmissa ennakoidaan myönteistä kehitystä. Italiassa siviilituomioistuinten digitalisaatio etenee, mutta rikostuomioistuimissa ja syyttäjänvirastoissa haasteita on edelleen. Oikeudenkäytön digitalisaatiota edistäviä hankkeita on käynnissä seuraavissa jäsenvaltioissa: Ruotsi , Alankomaat , Latvia , Portugali , Viro , Tanska , Itävalta , Romania , Slovenia , Espanja ja . Asianajajat oikeuslaitoksen keskeisinä toimijoina oikeusvaltioperiaatteen nojalla Asianajajilla ja heidän ammatillisilla yhdistyksillään on keskeinen rooli oikeusvaltioperiaatteen vahvistamisessa ja perusoikeuksien suojelun varmistamisessa. Tämä koskee esimerkiksi oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Jotkin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimia parantaakseen mahdollisuutta saada oikeudellista neuvontaa. Latviassa korkein oikeus vahvisti, että asianajajien osallistuminen oikeudenkäyntiin on olennaisen tärkeää, jotta voidaan taata oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, ja puolsi tuomiossaan asianajajien oikeutta saada tietoja tehtäviensä hoitamiseksi. Luxemburgissa oikeusministeriö ja asianajajaliitto laativat yhdessä lainsäädäntöä oikeusavun saatavuuden parantamiseksi. Liettuassa valmistellaan parhaillaan oikeusapujärjestelmän uudistusta. Irlannissa korkeat oikeudenkäyntikulut ja oikeusapujärjestelmän puutteet aiheuttavat edelleen huolta, ja näihin haasteisiin pyritään parhaillaan puuttumaan. Asiakassuhteen luottamuksellisuuden kunnioittaminen on olennainen osa oikeusalan ammattien harjoittamisen vapautta. Euroopan neuvoston suosituksissa tehdään selväksi, että kaikkien salassapitoperiaatteesta tehtävien poikkeusten on oltava oikeusvaltioperiaatteen mukaisia. Liettuan osalta asianajajien salassapitovelvollisuuden kunnioittamiseen liittyviä kysymyksiä on vireillä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa. 2.2 Korruptiontorjunnan kehys Korruptio heikentää oikeusvaltioperiaatteen toteutumista sekä kansalaisten ja yritysten luottamusta julkisiin instituutioihin. Kattavien korruptiontorjuntatoimien tulee perustua sekä ehkäiseviin toimenpiteisiin että seuraamuksiin. Tämä edellyttää vankkaa oikeudellista ja institutionaalista kehystä, riittäviä hallinnollisia ja oikeudellisia valmiuksia sekä poliittista tahtoa toteuttaa toimenpiteitä, tehokas tutkinta ja syytteeseenpano mukaan lukien. Ennaltaehkäisyn osalta luotettavia ja tehokkaita integriteettiä edistäviä toimenpiteitä ovat esimerkiksi eturistiriitojen ehkäiseminen ja niihin puuttuminen, lobbausta sekä varallisuus- ja sidonnaisuusilmoituksia koskevien järjestelmien läpinäkyvyyden varmistaminen, väärinkäytöksistä ilmoittavien tehokas suojelu sekä puoluerahoituksen läpinäkyvyys. Käsitykset korruptiosta EU:ssa Korruptioindeksin (CPI) tulosten mukaan maailman vähiten korruptoituneina pidettyjen 20 maan joukossa on 10 EU:n jäsenvaltiota. EU:n tulokset ovat myös keskimäärin hyvät ja parantuneet viime vuodesta. Jotkin jäsenvaltiot ovat parantaneet tuloksiaan aiempiin vuosiin verrattuna, toisilla taas tulokset ovat edelleen selvästi muita jäsenvaltioita heikommat. Vuonna 2022 tehdyn korruptiota koskevan eurobarometritutkimuksen mukaan korruptio on EU:n kansalaisille ja yrityksille edelleen vakava huolenaihe. Lähes seitsemän kymmenestä eurooppalaisesta (68 %) uskoo, että korruptio on heidän kotimaassaan laajalle levinnyt ilmiö, ja useampi kuin neljä kymmenestä (41 %) on sitä mieltä, että korruptio on heidän kotimaassaan lisääntynyt. Samaan aikaan vain 31 prosenttia vastaajista katsoo, että hallituksen toimet korruption torjumiseksi ovat tuottaneet tulosta. Lisäksi useampi kuin kuusi kymmenestä eurooppalaisesta yrityksestä (63 %) katsoo, että korruptio on yrityksen kotimaassa laajalle levinnyt ilmiö, ja valtaosa yrityksistä (51 %) pitää epätodennäköisenä, että korruptoituneet henkilöt tai yritykset saataisiin yrityksen kotimaassa kiinni tai että heistä tai niistä ilmoitettaisiin poliisille tai syyttäjille. Kansalliset korruptiontorjuntastrategiat ja niiden täytäntöönpano Kansainvälinen oikeus edellyttää, että jäsenvaltioiden on pidettävä yllä tehokasta ja koordinoitua korruptiontorjuntapolitiikkaa. Yleisin tapa edistää tätä tavoitetta on laatia ja panna täytäntöön kansallinen korruptiontorjuntastrategia. Vaikka tällaisia strategioita ei sinänsä edellytetä, ne ovat tärkeä keino muuttaa poliittiset sitoumukset konkreettisiksi toimiksi ja varmistaa, että lainsäädännöllisiin tai institutionaalisiin puutteisiin puututaan johdonmukaisesti, kattavasti ja koordinoidusti, sekä mukauttaa korruption vastaiset toimet muuttuvaan toimintaympäristöön. Lähes kaikilla jäsenvaltioilla on tällä hetkellä käytössä kansalliset korruptiontorjuntastrategiat, joita ne arvioivat ja tarkistavat säännöllisesti. Kroatia , Romania , Kreikka , Liettua ja Malta ovat tarkistaneet tai hyväksyneet strategioita ja niihin liittyviä toimenpidesuunnitelmia heinäkuun 2021 jälkeen, kun taas Saksa , Tšekki , Italia ja Latvia ovat parhaillaan tarkistamassa strategioitaan. Joissakin jäsenvaltioissa täytäntöönpanoprosessi on johtanut merkittäviin uudistusehdotuksiin. Portugalissa on hyväksytty lainsäädäntöpaketti, jonka tarkoituksena on torjua korruptiota sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, ja Suomessa on parhaillaan käynnissä korruptiontorjuntaa koskevien rikoslain säännösten tarkistus. Instituutioiden ja oikeudellisen kehyksen korruptiontorjuntavalmiuksien vahvistaminen Jäsenvaltioilla on laaja-alaista lainsäädäntöä, joka tarjoaa niiden rikosoikeusjärjestelmille välineet korruption torjuntaan. Useissa jäsenvaltioissa on jatkettu toimia lainsäädännön puutteiden korjaamiseksi ja nykyisten kehysten yhdenmukaistamiseksi kansainvälisten korruptiontorjuntavaatimusten ja unionin oikeuden kanssa. Puola on tiukentanut julkishallinnon korruptiosta määrättäviä rikosoikeudellisia seuraamuksia ja Kreikka on vahvistanut aktiivisen ja passiivisen lahjonnan määritelmää. Muissa jäsenvaltioissa keskustellaan aineellista rikosoikeutta tai rikosprosessioikeutta koskevista uudistuksista. Suomi aikoo kriminalisoida vaikutusvallan kauppaamisen, kun taas Slovakia pyrkii laajentamaan lahjonnan määritelmää kansallisessa lainsäädännössään. Saksa on sitoutunut tiukentamaan parlamentin jäsenten harjoittamasta lahjonnasta määrättäviä rikosoikeudellisia seuraamuksia. Muissa jäsenvaltioissa on edelleen tiettyjä lainsäädännöllisiä puutteita. Ruotsissa ulkomaisen lahjonnan oikeudellisen määritelmän puutteellisuus on johtanut siihen, että asiaan liittyvät syytetoimet ja lopulliset tuomiot ovat olleet rajallisia. Korruptiontorjunta edellyttää sekä vankkaa korruption vastaista oikeudellista kehystä että sen tehokkaan täytäntöönpanon varmistamista. Tehokkaan korruptiontorjunnan kannalta on olennaisen tärkeää, että lainvalvonta-, syyttäjä- ja oikeusviranomaisilla on valmiudet valvoa korruption vastaisten rikosoikeudellisten säännösten noudattamista. Näiden valmiuksien perustana ovat asiasta vastaavien elinten toimivalta ja riippumattomuus sekä niiden erikoistuminen, analyyttiset valmiudet ja resurssit. Pääsy asiaankuuluviin tietoihin ja rekistereiden yhteenliittäminen ovat myös olennaisen tärkeitä, jotta nämä viranomaiset voivat suorittaa monimutkaisia talousrikostutkimuksia. Korruption vastaisten tutkimusten ja syytetoimien onnistuminen edellyttää myös lainvalvontaviranomaisten ja muiden virastojen, kuten rahanpesun selvittelykeskusten sekä vero-, tarkastus- ja kilpailuviranomaisten, välistä tehokasta yhteistyötä. Joissakin jäsenvaltioissa on toteutettu tai harkitaan rakenteellisia ja organisatorisia muutoksia korruption torjunnasta vastaavien viranomaisten valmiuksien lisäämiseksi. Tanskassa on perustettu uusi kansallinen tutkintayksikkö, jonka tehtävänä on parantaa vakavan rikollisuuden, kuten monimutkaisten korruptiotapausten, käsittelyä. Bulgariassa suunnitellaan korruptiontorjuntatoimikunnan uudelleenjärjestelyä koskevia uudistuksia, kun taas erikoistuneet oikeusviranomaiset on lakkautettu. Samalla tällaisissa uudistuksissa on asetettava etusijalle korruption tehokas tutkinta, erityisesti korkean tason korruptiotapausten osalta.

Monet jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimia, joilla parannetaan korruptiontorjunnasta vastaavien syyttäjäviranomaisten valmiuksia, esimerkiksi myöntämällä niille lisäresursseja ( Irlanti , Latvia ) tai tarjoamalla lisäkoulutusta ( Viro , Espanja ). Monissa jäsenvaltioissa syyttäjäviranomaiset mainitsevat resurssien rajallisuuden haasteena, jota muut puutteet toisinaan pahentavat. Romaniassa virkaikää koskevia vaatimuksia pidetään esteenä erikoistuneiden syyttäjien palkkaamiselle. Luxemburgissa ja Portugalissa resurssien puute on johtanut viivästyksiin syytteiden nostamisessa. Slovakiassa syytökset siitä, että korruptiotutkimuksia olisi päätetty käynnistää poliittisin perustein, uhkaavat heikentää lainvalvontaviranomaisten yhteistyötä ja korruptiontorjunnan tehokkuutta sekä kansalaisten luottamusta toimielinten integriteettiin. Sloveniassa tuotiin esiin huolenaiheita, jotka liittyivät poliisin toiminnalliseen riippumattomuuteen korruptiotutkimuksissa. Korruptioon liittyvää rikostutkintaa, syytetoimia ja seuraamusten soveltamista koskevien haasteiden poistaminen Menettelylliset puutteet voivat haitata vakavasti korruptiotapausten tutkintaa ja syytteeseenpanoa ja heikentää korruptiontorjunnan tehokkuutta. Esimerkkeinä voidaan mainita liian raskaat tai epäselvät säännökset syytesuojan poistamisesta sekä lyhyet vanhentumisajat, jotka voivat estää monimutkaisten tapausten saattamisen päätökseen, erityisesti yhdessä muiden menettelyjen pitkittymiseen vaikuttavien tekijöiden kanssa. Tällaiset esteet voivat olla erityisen haitallisia monimutkaisten ja korkean tason korruptiotapausten kannalta, ja ne voivat aiheuttaa riskin rankaisemattomuudesta, jolloin korruptiontorjuntatoimilla ei ole pelotevaikutusta. Jotkin jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön toimenpiteitä, joilla vähennetään tehokkaan tutkinnan ja syytteeseenpanon esteitä. Portugalissa uusilla toimenpiteillä pyritään tehostamaan oikeuslaitoksen toimintaa korruptiotapausten käsittelyssä ja nopeuttamaan syytteeseenpanoa muun muassa pidentämällä korruptiorikoksiin sovellettavaa vanhentumisaikaa. Liettuassa lainsäädäntökehystä on muutettu digitaalisten välineiden laajemman käytön mahdollistamiseksi. Korruptiotapausten rikosoikeudellisten käsittelyjen liian pitkä kesto voi estää tapausten saattamisen päätökseen riittävän ajoissa, mikä vaikeuttaa vakuuttavien tulosten saamista lopullisten tuomioiden osalta. Maltassa on osoitettu lisää resursseja tutkintaan ja syytteeseenpanoon, mutta korkean tason korruptiotapausten tutkinta kestää edelleen pitkään. Lopullisten tuomioiden osalta tulokset eivät ole vieläkään vakuuttavia. Korkean tason korruptiotapausten syytteeseenpano on viivästynyt myös Tšekissä . Espanjassa korruptiotapausten tutkinnan ja syytetoimien kesto on edelleen huolenaihe erityisesti monimutkaisten korkean tason korruptiotapausten osalta. Joissakin jäsenvaltioissa on herättänyt huolta hallituksen jäsenten korruptiorikoksiin liittyvä koskemattomuus. Kroatia on äskettäin hyväksynyt muutoksia hallituksen jäsenten koskemattomuuden poistamiseksi korruptiorikosten osalta. Puolassa huolta herättävät ylimmän johdon jäsenille, jotka ovat myös parlamentin jäseniä, kuuluvat laaja-alaiset erioikeudet sekä säännökset, joiden perusteella virka-aseman väärinkäyttöön syyllistyneitä virkamiehiä voidaan jättää rankaisematta. Jotkin jäsenvaltiot saavuttavat edelleen hyviä tuloksia korkean tason korruption tutkinnassa, syytteeseenpanossa ja seuraamusten määräämisessä. Itävallassa korkean tason poliittista korruptiota koskevat tutkinnat ovat perusteellisen tarkastelun kohteena muun muassa parlamentaarisessa tutkintavaliokunnassa. Romaniassa korkean tason korruption tutkinnan ja seuraamusten määräämisen tehokkuus on edelleen parantunut, ja nyt on edistytty esimerkiksi sellaisissa tapauksissa, jotka ovat menettelyllisistä syistä odottaneet käsittelyä jo vuosia. Ranskassa on saavutettu edelleen konkreettisia tuloksia korkean tason korruptiotapauksissa huolimatta resurssien niukkuuteen liittyvistä haasteista ja rakenteellisista heikkouksista. Toisissa jäsenvaltioissa ei ole vielä saavutettu korkean tason korruptiotapausten suhteen vakuuttavia tuloksia, jotka edellyttäisivät muun muassa tehokkaita tutkinta- ja syytetoimia sekä varoittavien seuraamusten määräämistä lopullisissa tuomioissa. Bulgariassa ei ole vieläkään saatu vakuuttavia tuloksia korkean tason korruptiotapauksissa annetuista lopullisista tuomioista. Kreikassa on nostettu jonkin verran korruptioon liittyviä syytteitä, vaikka lopullisten päätösten osalta vaaditaan vielä edistystä. Unkarissa on aloitettu tutkinta muutamissa uusissa korkean tason korruptiotapauksissa, mutta vakavaa huolta aiheuttaa edelleen vakuuttavien tulosten puuttuminen, kun on kyse korkean tason virkamiehiin ja heidän lähipiiriinsä kohdistuvia korruptioväitteitä koskevista tutkinnoista, syytteeseenpanoista ja lopullisista tuomioista. Toimenpiteet korruptiontorjunta- ja integriteettijärjestelmän vahvistamiseksi Läpinäkyvät ja vastuulliset hallinto- ja integriteettikehykset ovat avainasemassa korruption ehkäisemisessä julkishallinnon kaikilla tasoilla. Jäsenvaltiot ovat kuluneen vuoden aikana toteuttaneet edelleen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan korruption ehkäisyä ja integriteettiä koskevia puitteita muun muassa päivittämällä eettisiä sääntöjä, valvomalla paremmin varallisuus- ja sidonnaisuusilmoituksia, jääviyttä ja eturistiriitoja koskevien sääntöjen noudattamista tai tarkistamalla näitä sääntöjä, vahvistamalla sisäisen valvonnan mekanismeja sekä sääntelemällä lobbausta ja pyöröovi-ilmiötä. Integriteetin varmistaminen ja eturistiriitojen ehkäiseminen julkisessa elämässä Eturistiriitoja syntyy, kun virkamiehellä on yksityinen tai ammatillinen sidonnaisuus, joka saattaisi haitata hänen tehtäviensä puolueetonta ja objektiivista hoitamista. Tällaisten eturistiriitojen estämiseksi useimmissa jäsenvaltioissa on käytössä toimenpiteitä, jotka koskevat monentyyppisiä vaaleilla valittuja ja nimitettyjä julkishallinnon toimijoita. Useissa jäsenvaltioissa on havaittu haasteita, ja jotkin niistä ovat toteuttamassa toimenpiteitä järjestelmiensä vahvistamiseksi. Espanjassa eturistiriitoja tutkiva virasto on vahvistanut rooliaan eettisten ohjeiden ja koulutuksen tarjoamisessa virkamiehille. Slovakiassa käydään keskusteluja yleisen edun suojaamisesta vastaavan viraston perustamisesta. Viraston tehtävänä olisi valvoa eturistiriitoja koskevien uusien sääntöjen täytäntöönpanoa. Maltassa on päivitetty julkishallinnon integriteettisääntöjä, jotka koskevat myös poliisia. Alankomaissa laaditaan parhaillaan poliisin integriteettikehystä, johon lisätään uusia rakenteita. Romaniassa on kiinnitetty enemmän huomiota lainvalvonnan integriteettiin, mikä on johtanut myönteisiin tuloksiin. Bulgaria on jatkanut tiettyjen toiminta-alojen, kuten poliisin ja oikeuslaitoksen, integriteetin parantamiseen tähtäävien toimenpiteiden toteuttamista. Irlannissa tulevalla lainsäädäntöuudistuksella pyritään vahvistamaan julkishallinnon laatutasoa valvovaa lautakuntaa, jotta se voi paremmin valvoa integriteettikehyksen noudattamista. Virossa on annettu eturistiriitoja koskevia suosituksia, mutta niihin ei sovelleta tehokasta todentamis- ja valvontamekanismia. Korkeisiin virkamiehiin ja parlamentin jäseniin sovelletaan usein erityisiä integriteettisääntöjä. Useimmilla jäsenvaltioilla on käytännesääntöjä sekä sääntöjä, joiden tarkoituksena on ehkäistä eturistiriitoja ja yhteensopimattomuutta muiden toimien kanssa. Näiden sääntöjen käytännön toteutusta on tärkeää valvoa ja arvioida säännöllisesti. Kuluneen vuoden aikana on muun muassa otettu käyttöön tiukempia sääntöjä, jotka koskevat parlamentin jäsenten työskentelyä ja muuta toimintaa parlamentin ulkopuolella, kuten säännöt osallistumisesta yritysten johtokuntiin tai komiteoihin Luxemburgissa . Ranskan kansalliskokouksen eettinen toimikunta on antanut aktiivisesti lausuntoja ja tarkastanut tilinpäätöksiä eturistiriitojen havaitsemiseksi. Joissakin jäsenvaltioissa on havaittu kehityskohteita tai ollaan toteuttamassa parannuksia. Alankomaissa valmistellaan ministereiden ja valtiosihteerien käytännesääntöjä. Suomessa valmistellaan lainsäädäntöä virkamiesten ja ministerien eturistiriitoja koskevien sääntöjen tiukentamiseksi. Belgiassa ei ole kattavaa integriteettipolitiikkaa, joka koskisi ministereitä ja heidän kabinettejaan sekä parlamentin jäseniä, ja nykyisissä käytännesäännöissä on edelleen puutteita. Tšekissä ei ole eettisiä sääntöjä, joiden varaan parlamentin jäsenten integriteettikehys voisi rakentua. Italian parlamentissa on ollut useita vuosia vireillä ehdotus poliittisten viranhaltijoiden, myös parlamentin jäsenten, eturistiriitojen käsittelystä. -Lobbaus ja pyöröovi-ilmiö Lobbaus on laillinen poliittisen osallistumisen muoto. Sitä on kuitenkin täydennettävä vahvoilla läpinäkyvyys- ja integriteettivaatimuksilla, jotta voidaan varmistaa vastuuvelvollisuus ja osallistavuus päätöksenteossa (ks. myös kohta 2.4). Jotkin jäsenvaltiot ovat tarkistaneet säännöstöään läpinäkyvyyden lisäämiseksi, kun taas toisissa jäsenvaltioissa sääntöjä ei vielä ole tai niitä voitaisiin parantaa. Kypros on hyväksynyt lobbausta koskevat säännöt ja ottanut käyttöön julkiset rekisterit lobbaajista ja tapaamisista. Saksan uusi liittovaltiotason lobbausrekisteri tuli voimaan vuonna 2022, ja ”lainsäädännöllisen jalanjäljen” käyttöönotosta on ilmoitettu. Muissa jäsenvaltioissa ( Belgiassa , Espanjassa , Italiassa , Kroatiassa ja Latviassa ) keskustellaan uudesta lobbausta koskevasta lainsäädännöstä. Virossa on käytössä lobbausta koskevat suositukset, ja lainsäädännön läpinäkyvyydestä ja integriteetistä lobbauksen osalta on käyty keskustelua. Itävallassa yli kaksi vuotta sitten perustettu työryhmä, jonka tehtävänä oli ehdottaa lobbausta koskevaa uudistusta, ei ole vielä päässyt yhteisymmärrykseen. Ranskassa huolta aiheuttaa se, sovelletaanko lobbaussääntöjä johdonmukaisesti kaikentyyppisiin edunvalvojiin. Useissa jäsenvaltioissa ei ole vielä erityisesti lobbausta koskevaa sääntelyä, tai sitä voitaisiin parantaa. Toinen seikka, joka on monissa jäsenvaltioissa julkisen tarkastelun kohteena, on siirtymistä julkisen ja yksityisen sektorin välillä koskevan ”pyöröovi-ilmiön” sääntely ja sitä koskevien sääntöjen valvonta. Kroatia on pidentänyt virkamiesten karenssiaikaa ennen nimityksiä heidän aiempaan työhönsä liittyvien yritysten johtotehtäviin 12 kuukaudesta 18 kuukauteen. Alankomaiden hallitus ilmoitti aikeistaan ottaa käyttöön tiukempia työsuhteen päättymisen jälkeen sovellettavia rajoituksia. Useissa jäsenvaltioissa pyöröovi-ilmiötä koskevat säännöt ovat riittämättömiä tai niissä on puutteita. Saksassa työsuhteen päättymisen jälkeen sovellettavia rajoituksia ja karenssiaikoja koskevat säännöt ovat edelleen hajanaisia ja epäjohdonmukaisia eri virkojen osalta. Ruotsissa hallituksen ylimpien virkojen pyöröovi-ilmiötä koskevien sääntöjen soveltamisala on yleisesti ottaen kapea, ja hallitus on käynnistänyt arvioinnin nykyisestä kehyksestä. Tanskassa ei ole pyöröovi-ilmiötä koskevia sääntöjä ministereille. Tšekissä virkamiesten ja hallituksen jäsenten karenssiajat ovat edelleen lyhyitä. -Varallisuutta ja sidonnaisuuksia koskevat ilmoitukset Virkamiesten varallisuus- ja sidonnaisuusilmoitukset tukevat julkisen sektorin avoimuutta ja vastuuvelvollisuutta integriteetin edistämisen ja korruption ehkäisemisen osalta. Kaikilla jäsenvaltioilla on jonkinlaisia sääntöjä, joilla tietyt julkisen sektorin virkamiesryhmät velvoitetaan antamaan ilmoitus varallisuudestaan ja sidonnaisuuksistaan. Ilmoitusten soveltamisala ja läpinäkyvyys ja niihin sisältyvien tietojen saatavuus kuitenkin vaihtelevat, samoin kuin ilmoitusten todentamisen ja valvonnan toteutus ja tehokkuus. Vaikka uudistukset etenevät joissakin jäsenvaltioissa, jäljellä on haasteita, joihin on puututtava. Portugalissa on laajennettu ja vahvistettu poliittisten ja johtavien julkisten virkojen haltijoiden varallisuusilmoituksia koskevia velvoitteita. Seurannasta ja todentamisesta vastaava elin ei ole vielä toiminnassa, mutta valmistelutoimet ovat käynnissä. Romaniassa varallisuus- ja sidonnaisuusilmoitusten sähköinen toimittaminen on ollut pakollista tammikuusta 2022 alkaen, joskin toimitettujen tietojen tehokkaaseen todentamiseen liittyy jonkin verran haasteita. Kreikassa suuri määrä virkamiehiä tekee varallisuusilmoituksen, mutta niiden paikkansapitävyys tarkastetaan vain rajoitetusti. Unkarissa varallisuusilmoitusten järjestelmällisten tarkastusten puuttuminen ja riittämätön valvonta aiheuttavat edelleen huolta. Belgiassa näiden ilmoitusten tarkastaminen ja läpinäkyvyys herättää edelleen huolta, koska varallisuusilmoitusten sisältöä voidaan arvioida vasta rikostutkinnan yhteydessä. Itävallassa parlamentin jäsenillä ei ole velvollisuutta ilmoittaa varoja, sidonnaisuuksia, velkoja ja vastuita.

-Väärinkäytösten paljastajien suojelu Väärinkäytöksistä ilmoittavien kannustaminen ja suojelu on keskeisessä asemassa korruption havaitsemisessa ja ehkäisemisessä sekä julkisella että yksityisellä sektorilla. Väärinkäytösten paljastajien suojelusta annetun direktiivin (EU) 2019/1937 saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on saanut useat jäsenvaltiot antamaan asiaa koskevaa lainsäädäntöä, kun taas monet muut tarkistavat edelleen voimassa olevaa kansallista lainsäädäntöä tai ottavat käyttöön uusia sääntöjä ja virtaviivaistavat väärinkäytösten paljastajia koskevien ilmoitusten käsittelyn institutionaalisia puitteita. Puoluerahoitus Puolueiden rahoitus on merkittävä korruption riskialue, ja useat jäsenvaltiot ovat hyväksyneet tai harkitsevat uudistuksia läpinäkyvyyden ja valvonnan lisäämiseksi. Puolassa puoluerahoitusta koskevia sääntöjä on tarkistettu läpinäkyvyyden lisäämiseksi. Alankomaissa jatketaan keskustelua puolueiden suojelemisesta ulkomaisilta vaikutusyrityksiltä. Virossa valmisteilla olevalla lainsäädäntöehdotuksella on tarkoitus lisätä puoluerahoituksen valvontakomitean toimivaltaa. Itävallassa parlamentti on hyväksymässä uudistuksia, joilla puututaan nykyisen järjestelmän pitkäaikaisiin ongelmiin, myös tilintarkastustuomioistuimen toimivaltaan. Tanskan tavoitteena on tarkistaa ja muuttaa puolueiden rahoitusjärjestelmää, joskaan konkreettista aikataulua ei ole ilmoitettu. Haasteita on myös muissa jäsenvaltioissa, kuten Italiassa , jossa puolueille annettavia lahjoituksia kanavoidaan poliittisten säätiöiden kautta, mikä muodostaa esteen julkiselle vastuuvelvollisuudelle, koska yhteistä sähköistä rekisteriä ei ole. Sijoittajien kansalaisuus- ja oleskeluoikeusjärjestelyt Sijoittajien kansalaisuus- ja oleskeluoikeusjärjestelyt aiheuttavat korruptioriskejä ja herättävät huolta turvallisuudesta, rahanpesusta ja verovilpistä. Komissio katsoo, että EU:n kansalaisuuden myöntäminen ennalta määriteltyä maksua tai sijoitusta vastaan ilman todellista yhteyttä asianomaiseen jäsenvaltioon heikentää EU:n kansalaisuuden periaatetta ja on vastoin EU:n lainsäädäntöä. Tämän vuoksi komissio on kehottanut jäsenvaltioita kumoamaan sijoittajien kansalaisuusjärjestelyt ja toteuttamaan asianmukaisia toimenpiteitä, joilla puututaan sijoittajien oleskeluoikeusjärjestelyihin liittyviin riskeihin. Bulgaria kumosi sijoittajien kansalaisuusjärjestelynsä maaliskuussa 2022. Kypros oli jo lopettanut uusien hakemusten vastaanottamisen järjestelmänsä puitteissa marraskuussa 2020, ja se on nyt myös lopettanut hakemusten käsittelyn. Malta keskeytti Venäjän ja Valko-Venäjän kansalaisia koskevan järjestelmänsä 2. maaliskuuta 2022, mutta jatkaa sen soveltamista muiden valtioiden kansalaisten osalta. Pandemiaan liittyvien korruptiovaikutusten torjunta Covid-19-pandemiaan liittyvät korruptioriskit ovat pysyneet suurina vuodesta 2020, ja riskialoihin kuuluvat edelleen covid-19-rokotus-, testaus- tai parantumistodistusten antaminen ja lääkinnällisten suojavarusteiden hankinta. Nopeutettujen ja yksinkertaistettujen hankintamenettelyjen käytön lisääntyminen on usein johtanut suorahankintaan tai kilpailuun perustumattomiin hankintamenettelyihin. Korruption havaitsemiseksi ja ehkäisemiseksi tällaisissa menettelyissä jäsenvaltiot ovat lisänneet läpinäkyvyyttä ja seurantaa. Vastuuviranomaiset ovat tehneet kohdennettuja tarkastuksia useissa jäsenvaltioissa ( Itävallassa , Tšekissä , Sloveniassa ja Portugalissa ) tai toteuttaneet seurantatoimia ( Liettuassa ). Belgiassa tilintarkastustuomioistuin on julkaissut erityisen tulostaulun lisätäkseen valtion tukitoimien läpinäkyvyyttä. 2.3 Tiedotusvälineiden moniarvoisuus ja vapaus Riippumattomat ja vapaat tiedotusvälineet ovat demokratian valvojia. Vapaa ja moniarvoinen mediaympäristö on ratkaisevan tärkeä oikeusvaltioperiaatteen puolustamisessa, koska sen ansiosta vallanpitäjät ja instituutiot voidaan saattaa vastuuseen. Tiedotusvälineiden poliittinen tai valtiollinen painostus tai valvonta heikentää sekä sananvapautta että vapautta etsiä, vastaanottaa ja levittää tietoa. Eturistiriidat ja erittäin keskittyneet markkinat, joita hallitsevat vain muutamat toimijat, saattavat niin ikään heikentää tiedotusvälineiden vapautta. EU:n jäsenvaltioilla on velvollisuus taata toimittajien työympäristö, varmistaa heidän turvallisuutensa ja edistää tiedotusvälineiden moniarvoisuutta ja vapautta. Aiemmissa oikeusvaltiokertomuksissa yksilöidyt haasteet tällä alalla ovat johtaneet useisiin viimeaikaisiin EU:n aloitteisiin, kuten suositukseen toimittajien turvallisuudesta ja toimenpidepakettiin, jolla puututaan häirintätarkoituksessa nostettuihin perusteettomiin kanteisiin. Tiedotusvälineiden moniarvoisuuden seurantaväline Tiedotusvälineiden moniarvoisuuden seurantavälineen avulla arvioidaan tiedotusvälineiden moniarvoisuuteen ja vapauteen kohdistuvia riskejä kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Tarkastelu kohdistuu erityisesti neljään osa-alueeseen, jotka ovat tiedotusvälineiden vapauden perussuojelu, markkinoiden moniarvoisuus, poliittinen riippumattomuus ja tiedotusvälineiden sosiaalinen osallisuus. Seurantavälineen tuoreimmat tulokset (MPM 2022) osoittavat, että näillä osa-alueilla ei ole tapahtunut merkittäviä muutoksia vuoden 2021 jälkeen, vaikka niitä koskevissa indikaattoreissa on ollut jonkin verran vaihtelua. Toimittajan ammattiin ja sen suojeluun liittyvä indikaattori on heikentynyt hieman. Tiedotusvälineiden omistuksen läpinäkyvyyttä koskeva indikaattori sen sijaan on parantunut sen jälkeen, kun useat jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön asiaa koskevaa EU:n lainsäädäntöä. Uutismedian keskittymisen riskitaso on edelleen erittäin korkea koko mantereella eikä poliittisen riippumattomuuden suhteen ole tapahtunut edistymistä, vaan se on edelleen kohtalaisen riskialtis. Tiedotusvälineiden moniarvoisuuden seurantavälineessä on ensimmäistä kertaa otettu käyttöön viisi riskitasoa käsittävä luokitus, jossa Bulgariaa, Kreikkaa, Unkaria, Maltaa, Puolaa, Romaniaa ja Sloveniaa pidetään korkean riskin maina. Tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisten riippumattoman toiminnan lujittaminen Kansallisilla tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisilla on merkittävä rooli tiedotusvälineiden moniarvoisuuden ylläpitämisessä. Sitä varten niiden on oltava toiminnallisesti ja tosiasiallisesti riippumattomia ja niillä on oltava riittävät resurssit, ja niiden on käytettävä valtuuksiaan puolueettomasti ja läpinäkyvästi. Kaikissa jäsenvaltioissa on lainsäädäntöä, jossa säädetään tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisten toimivallasta ja riippumattomuudesta. Vuonna 2018 tarkistettu audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi sisältää luettelon vaatimuksista – riippumattomuus hallituksesta, puolueettomuus, läpinäkyvyys, vastuuvelvollisuus, resurssit, nimitys- ja erottamismekanismit sekä muutoksenhakumekanismit – jotka jäsenvaltioiden on varmistettava mediaviranomaistensa osalta. Vuoden 2021 oikeusvaltiokertomuksen julkaisemisen jälkeen Alankomaat , Kypros , Ranska , Slovakia , Slovenia ja Viro ovat seuranneet muiden jäsenvaltioiden esimerkkiä hyväksymällä säännöksiä, joilla lisätään tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisten riippumattomuutta ja/tai laajennetaan niiden toimivaltaa uusille aloille. Muissa jäsenvaltioissa on meneillään uudistuksia. Vaikka oikeudellinen kehys olisi virallisesti päivitetty, sen vaikuttavuus tai sääntelyviranomaisten toiminnallinen riippumattomuus käytännössä herättää edelleen huolta joissakin jäsenvaltioissa. Osa näistä huolenaiheista koskee mahdollista epäasianmukaista poliittista vaikuttamista nimitysprosessiin tai sääntelyviranomaisten toimintaan, toiset resurssien niukkuutta. Unkarissa on käytössä riittävä rahoitus ja yksityiskohtainen oikeudellinen kehys tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisen perustamista ja toimintaa varten, mutta sen toiminnallista riippumattomuutta on vahvistettava. Sloveniassa on edelleen kyseenalaista, varmistetaanko uudella oikeudellisella kehyksellä riippumattomuus poliittisesta vaikuttamisesta, minkä lisäksi laajan toimivallan täysimääräinen täytäntöönpano käytettävissä olevin resurssein on edelleen haasteellista. Espanjan uudessa lainsäädännössä annetaan audiovisuaalialan sääntelyviranomaiselle uusia toimivaltuuksia, mutta sen resurssit ovat edelleen ongelmallisia. Romaniassa kansallisen audiovisuaalialan neuvoston toiminta ja talousarvio herättävät edelleen huolta, erityisesti kun otetaan huomioon tietojärjestelmien parantamiseen tarvittavat varat. Tiedotusvälineiden omistussuhteiden läpinäkyvyyteen liittyvät parannukset ja esteet Tiedotusvälineiden omistussuhteiden läpinäkyvyys liittyy suoraan tiedotusvälineiden vapauteen ja moniarvoisuuteen erityisesti silloin, kun omistussuhteiden tuloksena on suora tai välillinen määräysvalta tai huomattava vaikutusvalta tarjottuun sisältöön. Omistajuutta koskevien tietojen avulla käyttäjät voivat tehdä paremmin tietoon perustuvia arvioita sisällöstä. Eurooppalaisissa vaatimuksissa kannustetaan jäsenvaltioita toteuttamaan tällä alalla erityistoimenpiteitä, joista säädetään myös EU:n lainsäädännössä. Espanjassa , Kreikassa , Kroatiassa , Kyproksessa , Portugalissa , Puolassa ja Virossa on annettu edellisen kertomuksen jälkeen uutta lainsäädäntöä, jolla lisätään tiedotusvälineiden omistuksen läpinäkyvyyttä ja omistustietojen saatavuutta. Myös Bulgariassa ja Slovakiassa harkitaan lainsäädäntöä tiedotusvälineiden omistussuhteiden läpinäkyvyyden parantamiseksi. Käytännön toimenpiteitä läpinäkyvyyden lisäämiseksi on toteutettu Liettuassa , jossa on otettu käyttöön erityinen julkisen tiedon tuottajien ja levittäjien tietojärjestelmä. Sääntöjen täytäntöönpano on joissakin jäsenvaltioissa erityisen haasteellista. Tšekissä vuonna 2021 hyväksytyt, tiedotusvälineiden tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevan läpinäkyvyyden lisäämistä koskevat säännöt odottavat edelleen täysimääräistä täytäntöönpanoa, ja omistajuutta ja eturistiriitoja koskevan täyden läpinäkyvyyden puute aiheuttaa edelleen huolta. Tiedotusvälineiden omistussuhteiden läpinäkyvyyteen liittyy edelleen haasteita myös Alankomaissa ja Ranskassa . Sloveniassa on edelleen haasteita, jotka liittyvät tiettyjen tiedotusvälineiden lopullisen omistusrakenteen määrittämiseen. Tiedotusvälineiden suojaaminen poliittiselta painostukselta ja vaikuttamiselta Oikeusvaltioperiaatteeseen kohdistuvat haavoittuvuudet ja riskit lisääntyvät, kun erityisesti viranomaiset ja hallitsevat puolueet kohdistavat tiedotusvälineisiin poliittista painostusta ja poliittista vaikutusvaltaa, mikä heikentää tiedotusvälineiden riippumattomuutta. Valtion tiedotustoiminnan jakamista koskevia läpinäkyviä ja oikeudenmukaisia sääntöjä sekä suojatoimia, joilla estetään julkisten tiedotusvälineiden politisoituminen, pidetään erityisen tärkeinä. Toinen tapa, jolla poliittista painostusta voidaan harjoittaa, liittyy lisensointiin.

-Vähennetään riskejä, jotka liittyvät läpinäkyvyyden ja oikeudenmukaisuuden puutteeseen valtion tiedotustoiminnan jakamisessa Valtion tiedotustoiminnalla tarkoitetaan kaikkea valtion talousarvion käyttöä kaikilla tasoilla tai valtion määräysvallassa olevien yritysten käyttöä mainontaan ja kampanjoihin. On tärkeää, että määrärahat jaetaan läpinäkyvästi ja oikeudenmukaisin perustein, jotta vältetään riski siitä, että valtion tiedotustoimintaa käytetään poliittisen vaikutusvallan välineenä ja varojen vivuttamisessa tiettyjen tiedotusvälineiden hyväksi. Vaikka useissa jäsenvaltioissa on edelleen tähän liittyviä ongelmia, muutamissa muissa jäsenvaltioissa on pyritty puuttumaan valtion tiedotustoiminnan läpinäkyvyyttä koskeviin erityisiin huolenaiheisiin. Kroatiassa on hyväksytty ajantasaistetut säännöt, jotka koskevat valtion tiedotustoiminnan läpinäkyvyyttä. Niissä on tosin vielä parantamisen varaa. Malta ja Kypros eivät ole antaneet asiaa koskevaa lainsäädäntöä, mutta ne ovat sen sijaan hyväksyneet ohjeistusta, joka Maltassa koskee valtion mainonnan ja tiedotustoiminnan maksamiseen liittyviä sääntöjä ja Kyproksessa valtion lehdistö- ja tiedotustoimiston tiedotus- ja mainoskampanjoita. Itävallassa hallitus on ilmoittanut pohdintaprosessin käynnistämisestä, koska se on huolissaan valtion tiedotustoimintaan käytettyjen varojen suuruudesta, niiden jakamisen oikeudenmukaisuudesta ja läpinäkyvyydestä sekä prosessiin liittyvästä poliittisesta vaikuttamisesta. - Julkisten tiedotusvälineiden riippumattomuuden turvaaminen Julkisen palvelun median riippumatonta hallintoa ja toimituksellista riippumattomuutta koskevat säännöt ovat keskeisessä asemassa pyrittäessä estämään poliittinen vaikuttaminen tällä tärkeällä media-alalla. Vaikka julkisen yleisradiotoiminnan rahoitus ja yleisradio-organisaatioille tämän julkisen palvelun täyttämiseksi myönnettävä rahoitus kuuluvat edelleen kunkin jäsenvaltion toimivaltaan, sikäli kuin rahoitus ei vaikuta kohtuuttomasti kauppaan ja kilpailuun unionissa, on olemassa eurooppalaisia vaatimuksia ja ohjaavia periaatteita, jotka koskevat riippumattomuutta, sääntely- ja politiikkakehystä, rahoitusta, nimityksiä, vastuuvelvollisuutta, hallintoa, läpinäkyvyyttä ja avoimuutta. Kaikilla jäsenvaltioilla on lainsäädännöllisiä ja institutionaalisia järjestelmiä julkisen palvelun median sääntelemiseksi, ja jotkut pyrkivät vahvistamaan julkisen palvelun yleisradioyhtiöidensä riippumattomuutta. Bulgariassa harkitaan julkisen palvelun tehtävän ja siihen liittyvän rahoituksen määrittelyä koskevan lain tarkistamista asiaa koskevien säännösten täsmentämiseksi. Romaniassa keskustellaan yleisradio- ja radioyhtiöitä koskevan lain uudistamisesta, jonka tavoitteena on riippumattomampi ja ammattimaisempi hallinto. Luxemburgissa on esitetty parlamentille lakiesitys julkisten tiedotusvälineiden riippumattomuuden vahvistamiseksi. Joissakin jäsenvaltioissa voimassa olevat säännöt eivät kuitenkaan takaa riippumattomuutta riittävässä määrin. Huolta herättäviä seikkoja ovat muun muassa riski johtajien ja hallintoneuvostojen jäsenten nimittämiseen ja erottamiseen liittyvien menettelyjen politisoitumisesta Kyproksessa , Slovakiassa ja Tšekissä , julkisen palvelun median hallinnon riippumattomuus Maltassa sekä poliittisen vaikutusvallan rajoittamiseen nykysääntöjen puitteissa liittyvät käytännön haasteet Sloveniassa . Puolassa herättää edelleen huolta julkisen palvelun median riippumattomuus, muun muassa johtotehtävissä toimivien henkilöiden nimittämistä koskevien takeiden osalta. Kreikassa julkisen palvelun mediaa säännellään vahvalla oikeudellisella kehyksellä, mutta hallintoneuvoston jäsenten nimittämiseen liittyy huolta mahdollisesta poliittisesta vaikuttamisesta. Unkarissa julkisen palvelun media toimii monimutkaisessa institutionaalisessa järjestelmässä, joka herättää huolta toimituksellisen riippumattomuuden puuttumisesta. - Poliittinen painostus ja vaikuttaminen tiedotusvälineisiin lisensointirajoitusten ja -päätösten avulla Vaikka Euroopan ihmisoikeussopimuksessa nimenomaisesti todetaan, että sananvapaus ei estä valtioita tekemästä radio- ja televisioyhtiöitä luvanvaraisiksi, tämän oikeuden käytössä on otettava huomioon mediaympäristön moniarvoisuus ja sen on perustuttava objektiivisiin ja läpinäkyviin menettelyihin ja kriteereihin. Puolassa presidentti torjui veto-oikeudellaan lainsäädäntömuutokset, joiden tarkoituksena oli kieltää ETA:n ulkopuolella rekisteröityjen henkilöiden määräysvallassa olevien operaattoreiden lähetystoimiluvat. Kahden televisioaseman oli kuitenkin käytävä läpi erityisen pitkä hallinnollinen menettely ennen kuin sääntelyviranomainen jatkoi niiden toimilupia. Tiedon saatavuus on keskeinen edellytys tiedotusvälineiden, kansalaisyhteiskunnan ja yleisön luottamuksen rakentamisessa Oikeus saada viranomaisten hallussa olevaa tietoa on olennaisen tärkeä toimittajille, jotta he voivat tehdä työtään, sekä kansalaisyhteiskunnalle ja kansalaisille yleensä. Viimeisimmän oikeusvaltiokertomuksen julkaisemisen jälkeen Alankomaissa on tullut voimaan uutta lainsäädäntöä, jolla lisätään ja nopeutetaan julkisen tiedon saatavuutta. Suomessa valmistellaan viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetun lain uudistamista laajentamalla perustuslaissa taattua oikeutta tutustua asiakirjoihin. Espanjassa tehdään parhaillaan lainsäädäntötyötä tiedonsaannin parantamiseksi valtiosalaisuuksia koskevaa lakia uudistamalla. Tanskassa käydään poliittista keskustelua joidenkin tiedonsaantioikeutta koskevien rajoitusten poistamisesta. Toisissa jäsenvaltioissa on edelleen joitakin oikeudellisia tai käytännön ongelmia. Belgiassa hiljattain annettu lainsäädäntö, jolla otetaan käyttöön uusia kieltäytymisperusteita ja viivytyksiä julkisia asiakirjoja koskevien pyyntöjen käsittelyssä, saattaa vaikuttaa tiedonsaantioikeuteen ja julkisten asiakirjojen saatavuuteen. Liettuassa herättää huolta se, että viranomaisten tulkinta tietosuojasäännöistä on johtanut toimittajien tiedonsaantia koskeviin rajoituksiin. Itävallassa on edelleen haasteita, jotka liittyvät asiakirjojen ja julkisen tiedon saatavuutta koskevan kattavan ja täytäntöönpanokelpoisen oikeudellisen kehyksen puuttumiseen. Lainsäädäntöluonnosten käsittely ei ole edennyt. Maltassa toimittajilla on edelleen vaikeuksia saada viranomaisten hallussa olevia tietoja. Unkarissa julkisen tiedon saatavuutta on edelleen rajoitettu ”vaaratilan” vuoksi. Toimittajien turvallisuuteen kohdistuvat uhkat Toimittajat kohtaavat edelleen työhönsä kohdistuvia uhkia ja esteitä, kuten fyysisiä hyökkäyksiä, joista on raportoitu useissa jäsenvaltioissa. Sekä journalismin suojelua ja toimittajien turvallisuutta edistävä Euroopan neuvoston foorumi että Mapping Media Freedom Platform -foorumi (MMF) totesivat vuonna 2021 tällaisia uhkia koskevien ilmoitusten lisääntyneen merkittävästi, mihin sisältyy myös verkossa tapahtuvien hyökkäysten lisääntyminen. Tapauksiin liittyi sanallista häirintää, oikeustoimilla uhkailua, fyysistä väkivaltaa, omaisuuteen kohdistuvia hyökkäyksiä, vihaan yllyttämistä, herjauskampanjoita ja sensuuria. Komission vuonna 2021 antama suositus toimittajien turvallisuudesta sisältää toimenpiteitä, jotka koskevat rikosten tehokasta ja puolueetonta tutkintaa ja syytteeseenpanoa, riippumattomia reagointi- ja tukimekanismeja, pääsyä tiloihin ja tiedonsaantia, turvallisuutta mielenosoitusten aikana, koulutusta sekä verkkoturvallisuutta ja digitaalista voimaannuttamista. Jotkin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tai tehostaneet aiemmin annettuja toimenpiteitä toimittajien turvallisuuden parantamiseksi. Ranskan lainsäädännössä tunnustetaan toimittajien rooli mielenosoituksissa, ja sisäministeriön ja lehdistön välinen yhteyskomitea mahdollistaa nyt jatkuvan vuoropuhelun turvallisuudesta mielenosoitusten yhteydessä. Alankomaissa hallitus on jatkanut PersVeilig-foorumin tehostamista, rahoittamista ja kehittämistä sekä syyttäjien, poliisin ja tiedotusvälineiden sidosryhmien tiiviin yhteistyön edistämistä. Saksassa osavaltioiden viranomaiset, lehdistöneuvosto ja muut media-alan sidosryhmät keskustelevat parhaillaan tiedotusvälineiden ja poliisin nykyisten toimintaperiaatteiden päivittämisestä toimittajien turvallisuuden huomioon ottamiseksi mielenosoitusten aikana. Kreikassa on raportoitu usein uhkauksista ja fyysisistä hyökkäyksistä, ja hallitus on äskettäin sopinut toimittajien suojelua koskevasta yhteisymmärryspöytäkirjasta. Toisissa jäsenvaltioissa tarvittaisiin määrätietoisempia toimia tilanteen korjaamiseksi. Kroatiassa toimittajiin myös poliitikkojen toimesta kohdistetut sanalliset hyökkäykset vaikuttavat toimittajien toimintaympäristöön. Sloveniassa toimittajien vihamielinen toimintaympäristö, verkossa tapahtuva häirintä ja uhkailu ovat kasvava huolenaihe. Slovakiassa toimittajien suojelua koskevan lainsäädäntöehdotuksen hyväksymistä on lykätty. EU:n alueella murhattuihin toimittajiin liittyvät rikosoikeudenkäynnit jatkuvat. Maltassa toimittaja Daphne Caruana Galizian murhan väitettyä suunnittelijaa vastaan on nostettu syytteet osallisuudesta murhaan ja rikollisjärjestöön, ja rikosoikeudenkäynti on meneillään. Murhaa koskevasta julkisesta tutkinnasta julkaistiin heinäkuussa 2021 erillinen raportti, jossa todettiin, että valtio ja sen yksiköt eivät olleet onnistuneet suojelemaan toimittajaa todellisilta ja välittömiltä riskeiltä eivätkä olleet ryhtyneet toimiin hänen murhansa estämiseksi. Raportissa annettiin joukko oikeusvaltioperiaatteeseen liittyviä suosituksia, jotka koskevat muun muassa maan tiedotusvälineiden toimintaympäristöä. Slovakiassa on käynnissä Jan Kuciakin ja hänen kihlattunsa Martina Kusnirovan murhaan liittyvä oikeudenkäynti, ja Alankomaissa on aloitettu toimittaja Peter R. de Vriesin murhaan liittyvä oikeudenkäynti. Toimittaja Giorgios Karaivazin murha huhtikuussa 2021 on Kreikan viranomaisten tutkinnan kohteena. Oikeustoimilla uhkailu ja häirintätarkoituksessa nostetut aiheettomat kanteet Strategiset häirintätarkoituksessa nostetut kanteet (SLAPP-kanteet) ovat erityinen häirinnän muoto, jota käytetään yleistä etua koskevissa asioissa julkisesti osallistuvia toimittajia ja oikeuksien puolustajia vastaan. Tämä ilmiö on voimistunut eri puolilla EU:ta. Tarvitaan tehokkaita suojatoimia, jotta voidaan estää tällaista häirintää vaientamasta toimittajia ja tukahduttamasta tiedotusvälineiden vapautta ja sananvapautta. Kunnianloukkaus on yksi yleisimmistä perusteista SLAPP-kanteiden nostamiselle toimittajia vastaan. SLAPP-kanteiden muodostaman uhkan torjumiseksi jotkin jäsenvaltiot ovat alkaneet keskustella menettelytakeiden käyttöönotosta tai harkitsevat sitä ja/tai tarkistavat parhaillaan kunnianloukkausta koskevaa lainsäädäntöään. Liettuassa on valmisteltu lainsäädäntömuutoksia, joilla mahdollistetaan tällaisten tapausten hylkääminen varhaisessa vaiheessa ja kunnianloukkausta koskevan rikosoikeudellisen vastuun tarkistaminen. Irlannissa oikeusministeriön käynnistämä uudelleentarkastelu johti suosituksiin uudesta SLAPP-kanteiden vastaisesta mekanismista, joka mahdollistaisi tällaisten kanteiden hylkäämisen varhaisessa vaiheessa. Maltan hallitus on ehdottanut lainsäädäntömuutoksia kunnianloukkauslain tiettyjen menettelyllisten näkökohtien uudistamiseksi. Italiassa kunnianloukkauksesta langetetut vankeusrangaistukset on suurelta osin poistettu perustuslakituomioistuimen vuonna 2021 antaman merkittävän tuomion jälkeen, mutta SLAPP-kanteiden yleistyminen sekä rikosoikeudellisen ja siviilioikeudellisen kunnianloukkauksen yhdistelmä herättää huolta. Slovakiassa ei ole vielä tehty muutoksia kunnianloukkauksesta määrättävien rangaistusten keventämiseksi. Kroatiassa toimittajiin kohdistettujen perusteettomien oikeudenkäyntien määrä on edelleen suuri, mikä uhkaa pienempien paikallisten tiedotusvälineiden ja freelance-toimittajien olemassaoloa. Maassa on useita esimerkkejä poliitikkojen tai virkamiesten, myös tuomareiden, toimittajia vastaan nostamista kanteista. Puolassa uutismediayhteisö on edelleen alttiina uhkille, jotka johtuvat strategisista häirintätarkoituksessa nostetuista kanteista. Tällaiset kanteet näyttävät kohdistuvan pääasiassa hallituksen toimia valvoviin toimittajiin. 2.4 Muut hallitusjärjestelmän osien keskinäiseen valvontaan liittyvät institutionaaliset kysymykset Hallitusjärjestelmän osien keskinäinen valvontajärjestelmä on olennainen osa oikeusvaltioperiaatetta demokratiassa. Kyseessä on keskinäisen valvonnan järjestelmä, jolla varmistetaan, että yhden valtion viranomaisen käyttämät valtuudet ovat muiden viranomaisten valvonnan alaisia. Vaikka keskinäisen valvontajärjestelmän malli voi vaihdella jäsenvaltioittain niiden oikeus- ja valtiosääntöperinteiden mukaan, kaikissa jäsenvaltioissa on oltava tällainen järjestelmä, jotta voidaan varmistaa oikeusvaltioperiaatteen ja demokraattisten normien noudattaminen. Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ja riippumattomat viranomaiset, kuten tasa-arvoelimet, oikeusasiamies ja kansalliset ihmisoikeusinstituutiot, ovat olennainen osa terveen demokratian valvontajärjestelmää, ja pyrkimykset rajoittaa niiden toimintatilaa voivat muodostaa uhkan oikeusvaltioperiaatteelle. Lainsäädäntöprosessin laatu ja osallistavuus Vuosien 2020 ja 2021 oikeusvaltiokertomuksissa todetun trendin mukaisesti useat jäsenvaltiot ovat edelleen parantaneet lainsäädäntöprosessin laatua. Lisäämällä sidosryhmien, myös kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden, osallistumista voidaan parantaa lainsäädännön laatua ja prosessin läpinäkyvyyttä. Bulgariassa on hyväksytty uudet säännöt lainsäädäntöprosessin parantamiseksi. Espanjassa taas toteutetaan aloitteita, joilla pyritään lisäämään yleisön osallistumista päätöksentekoon. Virossa keskitytään uusien digitaalisten alustojen luomiseen, jotta voidaan helpottaa yleisön osallistumista päätöksentekoprosessiin. Valtakunnallisten julkisten kuulemisten käytäntöä Ranskassa on vahvistettu edelleen ja laajennettu koskemaan uusia aloja, kuten oikeuslaitosta. Luxemburgissa on esitetty perustuslain tarkistusluonnos, jonka tarkoituksena on ottaa käyttöön kansalaisten lainsäädäntöaloite. Useissa jäsenvaltioissa huolta herättää edelleen se, että sidosryhmien kuulemista varten ei ole virallisia puitteita tai että kuulemisia ei toteuteta riittävästi käytännössä. Kyproksessa ja Maltassa ei ole käytössä virallista menettelyä julkisia kuulemisia varten, joten niiden vaikutus päätöksentekoprosessissa on rajallinen. Kreikassa lainsäädäntöluonnoksia koskeva julkinen kuuleminen järjestetään usein liian myöhään, jotta kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ja kansalaiset voisivat todella vaikuttaa siihen. Luxemburgissa ja Slovakiassa lainsäädäntöprosessin yleinen osallistavuus on edelleen huolestuttavan vähäinen. Latviassa herättää jonkin verran huolta kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden vähäinen osallistuminen paikallistasolla. Puola sitoutui elpymis- ja palautumissuunnitelmassaan hyväksymään toimenpiteitä, joilla varmistettaisiin parempi ja vakaampi sääntelykehys. Unkarissa julkisen kuulemisen puuttuminen ja lainsäädäntöprosessin nopeuttaminen ovat entisestään heikentäneet sääntely-ympäristön laatua. Romaniassa on edelleen huolenaiheita, jotka liittyvät hallituksen poikkeusasetusten säännölliseen käyttöön sekä julkisten kuulemisten käytännön realiteetteihin, erityisesti kansalaisyhteiskunnan esittämien ehdotusten tehokkaaseen seurantaan.

Hätätoimenpiteiden käytöstä ja covid-19-pandemiasta saadut kokemukset Covid-19-pandemian paluun syksyllä ja talvella 2021 aiheuttamien haasteiden vuoksi muutamat jäsenvaltiot jatkoivat poikkeustilan soveltamista, kun taas useimmissa jäsenvaltioissa tällaiset järjestelmät ja niihin liittyvät perusoikeuksien rajoitukset poistettiin asteittain. Useat jäsenvaltiot hyödyntävät nyt näitä kokemuksia ja joissakin tapauksissa päivittävät oikeudellisia kehyksiään parantaakseen varautumista tuleviin kriiseihin. Portugalissa ja Ruotsissa on annettu erityisten elinten tehtäväksi selvittää, miten voitaisiin ottaa käyttöön pysyvät oikeudelliset kehykset poikkeuksellisten olosuhteiden hallitsemiseksi, ja vastaava pohdinta on käynnissä myös Alankomaissa . Tanskassa hallitus tarkasteli uudelleen helmikuussa 2021 hyväksytyn epidemiologisen lain käyttöä, ja asiasta kuultiin laajasti myös sidosryhmiä. Tšekissä terveysministeriö tarkasti pandemiatoimenpiteiden hyväksymisprosessin sen jälkeen, kun tuomioistuimet olivat kumonneet useita näistä toimenpiteistä. Ranskassa korkein hallinto-oikeus keskittyi vuoden 2021 tutkimuksissaan hätätilanteisiin ja teki ehdotuksia niiden määrittelemiseksi ja järjestämiseksi paremmin. Hätätilavaltuuksien käyttö on jatkunut myös covid-19-pandemian ulkopuolella muiden kriisien yhteydessä. Unkari julisti uuden ”vaaratilan” muutettujen perustuslain säännösten nojalla Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Puola otti käyttöön poikkeustilan Puolan ja Valko-Venäjän rajalla, minkä seurauksena sidosryhmät huolestuivat tilanteen perustuslainmukaisuudesta ja perusoikeuksien rajoittamisesta. Myös Liettua julisti poikkeustilan vastauksena Valko-Venäjän toteuttamaan muuttoliikkeen välineellistämiseen. Valvontaelinten ja toimittajien työtä koskevat rajoitukset herättivät kritiikkiä ja ne poistettiin vähitellen. Perustuslakituomioistuinten rooli keskinäisessä valvontajärjestelmässä Perustuslakituomioistuimilla on keskeinen rooli keskinäisessä valvontajärjestelmässä, ja ne ovat jatkaneet tämän tehtävän hoitamista myös covid-19-pandemian yhteydessä. Esimerkiksi Ranskassa perustuslakituomioistuin määritteli toimeenpano- ja lainsäädäntövallan rajat terveyskriisin aikana, ja Saksassa , Espanjassa ja Italiassa perustuslakituomioistuimet arvioivat covid-19-pandemian vuoksi toteutettujen hätätoimenpiteiden perustuslainmukaisuuden. Perustuslakituomioistuimet valvoivat myös muita keskeisiä seikkoja, kuten vaaleja. Portugalissa perustuslakituomioistuinta pyydettiin tarkistamaan vaalisäädöksiä. Uusi vaalikausi alkoi tämän tarkistuksen ja sitä seuranneen uuden äänestyksen jälkeen. Myös Kyproksessa pohditaan rakenteellisia seikkoja, sillä parlamentissa keskustellaan edelleen perustuslakituomioistuimen perustamisesta. Toisissa jäsenvaltioissa eräät perustuslakituomioistuimen päätökset ovat herättäneet huolta EU:n oikeuden ensisijaisuudesta. Romaniassa hallitus on selkeästi sitoutunut EU:n oikeuden ensisijaisuuden periaatteeseen, mutta perustuslakituomioistuimen tähän periaatteeseen kohdistama haaste herättää edelleen huolta. Komissio lopetti Saksan perustuslakituomioistuimen tuomion vuoksi aloitetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn sen jälkeen, kun Saksan hallitus oli selkeästi tunnustanut EU:n oikeuden ensisijaisuuden. Puolan perustuslakituomioistuin on nimenomaisesti kiistänyt EU:n oikeuden ensisijaisuuden ja pitänyt tiettyjä EU:n perussopimusten määräyksiä perustuslakinsa vastaisina. Tämän vuoksi komissio käynnisti Puolaa vastaan rikkomusmenettelyn, joka on edelleen vireillä. Kansalliset ihmisoikeusinstituutiot, oikeusasiamiehet, tasa-arvoelimet ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioiden täytäntöönpano Kansalliset ihmisoikeusinstituutiot , oikeusasiamiehet, tasa-arvoelimet ja muut riippumattomat viranomaiset ovat edelleen hoitaneet tehtäviään osana kansallista valvontajärjestelmää. Joissakin jäsenvaltioissa tällaisten viranomaisten asemaa on vahvistettu entisestään. Ruotsissa vasta perustettu kansallinen ihmisoikeusinstituutio aloitti työnsä tammikuussa 2022. Portugalissa oikeusasiamiehen toimiston sisäistä organisaatiota on uudistettu, jotta se vastaisi paremmin sen toimeksiantoa, ja Latviassa on muutettu oikeusasiamiehen nimittämissääntöjä. Belgiassa liittovaltion ihmisoikeusinstituutti on antanut ensimmäisten toimintavuosiensa aikana useita lausuntoja ja suosituksia. Riippumattomien elinten havaintojen asianmukaisen seurannan varmistaminen on tärkeä osa tehokasta valvontajärjestelmää. Kansalliset ihmisoikeusinstituutiot, oikeusasiamiehet ja tasa-arvoelimet tarvitsevat kuitenkin rakenteellisia takeita riippumattomuudesta ja riittävät resurssit voidakseen toimia tehokkaasti, ja monilla niistä on edelleen tähän liittyviä haasteita. Puolassa heinäkuussa 2021 nimitetyllä uudella oikeusasiamiehellä on edelleen keskeinen rooli oikeusvaltioperiaatteen turvaamisessa, vaikka rajalliset resurssit heikentävät sen toimintakykyä. Liettuassa huolta aiheuttaa se, että parlamentin oikeusasiamiesten toimistolla ei ole resursseja tehtäviensä hoitamiseen, ja uutta lainsäädäntöluonnosta on arvosteltu sen työhön mahdollisesti kohdistuvien kielteisten vaikutusten vuoksi. Unkarissa huoli perusoikeusvaltuutetun riippumattomuudesta on jatkunut sen jälkeen kun tasa-arvoviranomainen yhdistettiin valtuutetun toimistoon, ja maaliskuussa 2022 YK:n kansallisten ihmisoikeusinstituutioiden maailmanlaajuisen allianssin akkreditointia käsittelevä alakomitea piti voimassa suosituksensa, jonka mukaan Unkarin kansallisen ihmisoikeusinstituution akkreditointi alennetaan B-luokkaan. Kroatiassa on haasteita, jotka liittyvät oikeusasiamiehen suositusten jatkotoimiin ja seurantaan sekä tiedonsaantiin. Useat jäsenvaltiot eivät ole vielä perustaneet kansallista ihmisoikeusinstituutiota, kuten YK:n Pariisin periaatteissa edellytetään. Italia , Malta ja Romania ovat käynnistäneet tarvittavat menettelyt, mutta ei Tšekki . Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen johtavissa tapauksissa antamien tuomioiden täytäntöönpanon tulokset ovat niin ikään tärkeä indikaattori oikeusvaltioperiaatteen toimivuudesta tietyssä maassa. Maakohtaisissa luvuissa esitetäänkin nyt ensimmäistä kertaa järjestelmälliset indikaattorit Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen johtavien tuomioiden täytäntöönpanosta kaikissa jäsenvaltioissa. Vaikka tulokset vaihtelevat jäsenvaltioittain, kymmenen viime vuoden aikana kaikkiaan noin 40 prosenttia EU:n jäsenvaltioita koskevista Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen johtavista tuomioista on jäänyt vaille täytäntöönpanoa. Vakoiluohjelmien käyttöä koskeva kansallinen valvontajärjestelmä Amnesty International ja tutkivien journalistien ryhmä paljastivat heinäkuussa 2021, että useat hallitukset eri puolilla maailmaa olivat ottaneet käyttöön Pegasus-vakoiluohjelman, joka loukkaa yksityisyyttä erityisen vakavasti. EU:ssa vakoilun kohteina ovat olleet toimittajat, asianajajat, kansalliset poliitikot ja Euroopan parlamentin jäsenet. Tämän kysymyksen merkitys kasvoi viime vuoden aikana. Se liittyy kansalliseen turvallisuuteen, mutta jäsenvaltioissa tarvitaan sisäisiä keskinäisiä valvontajärjestelmiä sen varmistamiseksi, että käytössä on riittävät suojatoimet ja että perusoikeuksia kunnioitetaan. Unkarissa on saatu päätökseen tutkimukset, joiden taustalla olivat väitteet Pegasus-ohjelman käytöstä asianajajia ja toimittajia vastaan. Sen sijaan tehokkaan oikeudellisen valvonnan puute käytettäessä salaisia valvontatoimenpiteitä rikosoikeudenkäyntien ulkopuolella aiheuttaa edelleen huolta. Puolassa syyttäjälaitos ei käynnistänyt tutkintaa huolimatta Pegasuksen ja vastaavien vakoiluohjelmien käyttöä koskevista väitteistä. Ranskassa Pariisin syyttäjänvirasto käynnisti rikostutkinnan erityisesti mahdollisesta toimittajiin kohdistetusta vakoiluohjelman käytöstä. Espanjassa oikeusasiamies aloitti Pegasus-ohjelman ja vastaavien vakoiluohjelmien käytöstä tutkinnan ja oikeudenkäyntimenettelyn. Vaikka jäsenvaltioilla on toimivalta turvata oma kansallinen turvallisuutensa, niiden on sovellettava tässä asiaankuuluvaa EU:n lainsäädäntöä, myös Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Oikeusvaltioperiaate edellyttää, että tällaisten välineiden käyttöä jäsenvaltioiden turvallisuuspalveluiden toimesta valvotaan riittävästi sen varmistamiseksi, että EU:n oikeutta noudatetaan kaikilta osin. Tämä koskee myös perusoikeuksia kuten henkilötietojen suojaa sekä toimittajien turvallisuuden suojaamista ja sananvapautta. Rikostutkintaan liittyviä valvontakeinoja käytettäessä on myös kunnioitettava prosessuaalisia oikeuksia, esimerkiksi puolustautumisoikeutta. Valtion elinten toiminta, yhteistyö ja keskinäinen valvonta edellyttää vankkaa hallitusjärjestelmän osien keskinäistä valvontaa. Näin voidaan taata, että kussakin kysymyksessä valtaa käyttävä valtion viranomainen on muiden elinten valvonnassa. Kansalaisyhteiskunnan järjestöt oikeusvaltion keskeisenä toimijana Kansalaisyhteiskunnan organisaatioilla ja ihmisoikeuksien puolustajilla on keskeinen rooli oikeusvaltioperiaatteen valvojina. Ne edistävät aktiivisesti oikeusvaltioperiaatteen, demokratian ja perusoikeuksien toteutumista käytännössä. EU:n oikeudessa, jota täydennetään eurooppalaisilla normeilla, vahvistetaan keskeiset vaatimukset sen varmistamiseksi, että kansalaisyhteiskunnan organisaatioilla on rauha toimia ilman eri tahojen perusteetonta puuttumista. Miljoonat ihmiset ovat paenneet Venäjän sotilaallista hyökkäystä EU:hun. Kansalaisyhteiskunnalla on ollut keskeinen rooli heidän ottamisessaan vastaan jäsenvaltioihin sekä perustarvikkeiden ja -palvelujen – myös psykologisen ja lääkinnällisen tuen – tarjoamisessa. Useissa jäsenvaltioissa ollaan toteuttamassa toimia kansalaisjärjestöjen tilanteen parantamiseksi. Bulgariassa on aloittanut toimintansa kansalaisyhteiskunnan kehittämisneuvosto, jonka tavoitteena on avustaa kansalaisjärjestöjä. Romaniassa kansalaisjärjestöt kokevat jatkuvasti haasteita, mutta hallituksesta riippumattomien järjestöjen rekisteröintimenettelyjä ollaan yksinkertaistamassa. Ruotsissa tarkistetaan parhaillaan kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden toimintaa ja rahoitusta koskevia puitesääntöjä. Maltassa on puututtu esitettyihin huoliin kansalaisjärjestöjen rahoituksen saannista. Useimmissa jäsenvaltioissa kansalaisyhteiskunnan toimintaympäristö on mahdollistava ja kannustava ja se katsotaan edelleen avoimeksi, mutta joissakin jäsenvaltioissa kansalaisjärjestöt kohtaavat edelleen haasteita. Näitä voivat olla esimerkiksi hankalat rekisteröintimenettelyt, vaikeudet rahoituksen saannissa, rajoittava lainsäädäntö ja riittämätön suoja hyökkäyksiltä ja uhkilta, joita voivat olla esimerkiksi häirintätarkoituksessa nostetut ilmeisen perusteettomat ja aiheettomat kanteet ja mustamaalauskampanjat. Irlannissa kansalaisyhteiskunnan rahoituksella on edelleen oikeudellisia esteitä, ja Saksassa kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden verovapaa asema aiheuttaa edelleen huolta, vaikkakin siihen saatetaan puuttua tulevissa uudistuksissa. Sloveniassa kansalaisyhteiskunnalla oli vuoden aikana haasteita kielteisen julkisuuskuvan suhteen, mutta rahoitukseen ja kokoontumisvapauden rajoituksiin liittyviin ongelmiin puututtiin. Tšekissä kansalaisjärjestöjen mahdollisuuksiin saada julkista rahoitusta liittyy joitakin ongelmia, eikä Slovakian julkisten tukien järjestelmiä edelleenkään sovelleta organisaatioihin, jotka työskentelevät sukupuolten tasa-arvoon ja hlbtiq-henkilöiden oikeuksiin liittyvien kysymysten parissa. Kyproksen hallitus on pyrkinyt auttamaan kansalaisyhteiskuntaa aiempaa paremmin ja tehostamaan viestintää viranomaisten kanssa. Kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden rekisteröintimenettelyt Italiassa ovat edelleen monimutkaiset. Kreikassa puolestaan joitakin rekisteröintivaatimuksia pidetään edelleen suhteettomina, mutta voimassa olevan lainsäädännön uudelleentarkastelu on edelleen korkeimman hallinto-oikeuden käsiteltävänä. Espanjassa muun muassa kansalaisyhteiskunta on tuonut esiin kansalaisten turvallisuutta koskevaan lakiin liittyviä ongelmia, ja parlamentti työskentelee parhaillaan lain uudistamiseksi. Ranskassa on hyväksytty uusia lakeja yhdistysten taloudellisen toimintaympäristön parantamiseksi, mutta useat sidosryhmät ovat ilmaisseet huolensa maassa noudatettavista periaatteista annetun lain vaikutuksesta kansalaistoimintaan. Joissakin jäsenvaltioissa on järjestelmällisillä rajoituksilla entisestään heikennetty kansalaisyhteiskunnan kykyä toimia tavalla, jolla voi olla lamaannuttava vaikutus. Puolassa kansalaisyhteiskunnan toimintaympäristö on heikentynyt entisestään, ja viimeaikaisilla lakiesityksillä saattaa olla lisää kielteisiä vaikutuksia. Unkarissa riippumattomaan kansalaisyhteiskuntaan kohdistuu edelleen paineita, ja hlbtiq-yhteisöä edustavat järjestöt ovat raportoineet joutuneensa hallituksen käynnistämien mustamaalauskampanjoiden kohteeksi. Myös valtion rooli kansalaisyhteiskunnan rahoittamisessa herättää kysymyksiä. 3.OIKEUSVALTIOPERIAATETTA KOSKEVA KEHITYS JA TOIMET EU:N TASOLLA 3.1 Vuoropuhelu ja oikeusvaltiota koskevan vuosikertomuksen jatkotoimet Toimielinten välinen vuoropuhelu

Neuvosto jatkoi käytäntöään järjestää oikeusvaltiokysymyksistä vuotuinen vuoropuhelu oikeusvaltiokertomuksen pohjalta. Neuvoston puheenjohtajavaltio järjesti syyskuussa 2021 yleisten asioiden neuvostossa horisontaalisen keskustelun oikeusvaltioperiaatteen tilanteesta yleisesti. Yleisten asioiden neuvostossa käytiin myös marraskuussa 2021 ja huhtikuussa 2022 maakohtaisia keskusteluja, joissa käsiteltiin oikeusvaltiota koskevan vuosikertomuksen maakohtaisissa luvuissa esiin tullutta kehitystä. Oikeusvaltioperiaatteeseen liittyvistä aiheista käytiin keskusteluja myös oikeusasioiden neuvostossa, jossa ministerit keskustelivat covid-19-pandemian vaikutuksista tuomioistuinten toimintaan joulukuussa 2021 sekä oikeudesta asianajajaan ja oikeusvaltioperiaatteesta maaliskuussa 2022. Jäsenvaltiot osoittivat selvästi olevansa kiinnostuneita keskustelemaan kehityksestä ja parhaista käytännöistä ja edistämään osaltaan ongelmien ennaltaehkäisyä osallistavalla ja rakentavalla tavalla. Euroopan parlamentti järjesti edelleen keskustelutilaisuuksia oikeusvaltioperiaatteesta. Se on hyväksynyt heinäkuusta 2021 alkaen useita päätöslauselmia oikeusvaltioperiaatteesta ja kohdennetummista kysymyksistä, kuten tiedotusvälineiden vapaudesta ja kansalaisyhteiskunnasta. Parlamentti antoi myös erityisen päätöslauselman oikeusvaltiota koskevasta kertomuksesta 2021 ja ilmaisi tyytyväisyytensä erityisesti sitoumukseen sisällyttää siihen erityisiä jäsenvaltioille suunnattuja suosituksia. Päätöslauselmassa toistettiin aiemmin annetut suositukset erityisesti tarpeesta yksilöidä mahdollisia välineitä sellaisia tilanteita varten, joissa ongelmiin ei puututa, sekä parlamentin tuesta toimielinten väliselle sopimukselle demokratiaa, oikeusvaltiota ja perusoikeuksia koskevasta EU:n järjestelmästä. Komissio arvostaa yhteistyötä Euroopan parlamentin kanssa ja on tehnyt selväksi, että toimielinten välinen yhteistyö on keskeistä parannettaessa EU:n valmiuksia valvoa ja ylläpitää oikeusvaltioperiaatetta. Myös päätös sisällyttää suosituksia vuoden 2022 kertomukseen perustuu Euroopan parlamentin ehdotukseen. Euroopan parlamentti järjesti myös maakohtaisia keskusteluja erityisesti kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa (LIBE) toimivassa demokratiaa, oikeusvaltiota ja perusoikeuksia käsittelevässä seurantaryhmässä. Seurantaryhmä toteutti käynnit Bulgariaan, Maltaan, Slovakiaan ja Sloveniaan ja keskusteli havainnoistaan. EU:n oikeuden ensisijaisuudesta käytävän keskustelun lisäksi Euroopan parlamentti on antanut päätöslauselman , jossa kehotetaan toteuttamaan lisätoimia oikeusvaltioperiaatteeseen liittyvien huolenaiheiden ratkaisemiseksi Puolassa ja Unkarissa. Oikeusvaltioperiaatetta koskevaan vuoropuheluun ovat EU:n tasolla osallistuneet myös Euroopan talous- ja sosiaalikomitea perusoikeuksia ja oikeusvaltioperiaatetta käsittelevän ryhmänsä ja alueiden komitea ”Kansalaisuus, hallinto, institutionaaliset ja ulkoasiat” -valiokuntansa (CIVEX) kautta. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea järjesti marraskuussa 2021 konferenssin, jossa keskityttiin kansalaisyhteiskunnan panokseen oikeusvaltiomekanismissa. Vuoropuhelu jäsenvaltioiden viranomaisten ja sidosryhmien kanssa Komissio on jatkanut yhteydenpitoaan jäsenvaltioissa. Sekä poliittisella että teknisellä tasolla pidettiin kahdenvälisiä kokouksia, joissa keskusteltiin keskeisistä uudistuksista vuoden 2021 kertomuksen perusteella. Kansallisilla parlamenteilla on keskeinen rooli oikeusvaltioperiaatteen ylläpitämisessä toisaalta lainsäätäjinä ja toisaalta toimeenpanovallan vastuuvelvollisuuden valvojina. Vuoden 2021 kertomuksen jatkokeskustelut olivat tärkeä keskustelunaihe komission jäsenten vierailuilla kansallisissa parlamenteissa. Oikeusvaltioasioiden yhteysviranomaisten verkosto tarjoaa avoimen kanavan säännölliselle tietojenvaihdolle komission ja jäsenvaltioiden välillä. Verkosto on kokoontunut säännöllisesti valmistelemaan vuotuista oikeusvaltiokertomusta. Se myös toimii yhä useammin foorumina, jolla vaihdetaan parhaita käytäntöjä ja jaetaan tietoja kansallisella tasolla suunnitelluista tai käynnissä olevista uudistuksista. Komissio lisää edelleen vuoropuhelua jäsenvaltioiden sidosryhmien ja viranomaisten kanssa esimerkiksi tässä kertomuksessa esitettyjen suositusten jatkotoimista. Vuoropuhelu kansalaisyhteiskunnan kanssa ja sen tukeminen EU:n tasolla Kansalaisyhteiskunta on edelleen Euroopan komission tärkeä kumppani oikeusvaltiokertomuksen valmistelussa. Kansalaisyhteiskunnalta saatujen kirjallisten kannanottojen ja maavierailujen yhteydessä pidettyjen kokousten lisäksi komissio on järjestänyt horisontaalisia kokouksia useiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden keskeisten verkostojen ja muiden keskeisten keskustelukumppanien kanssa. Nämä verkostot ovat antaneet yhteisiä suosituksia oikeusvaltiokertomukseen liittyvästä prosessista. Kansalaisyhteiskunnalla voi myös olla tärkeä rooli kertomuksen jatkotoimien toteuttamisen suhteen. Komissio jatkaa näitä jatkotoimia kansalaisyhteiskunnan kanssa kansallisella tasolla yhteistyössä komission edustustojen ja EU:n perusoikeusviraston kanssa. Komissio on tehostanut kansalaisten, tasa-arvon, perusoikeuksien ja arvojen ohjelman avulla toimia kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden tukemiseksi, erityisesti pienissä paikallisissa organisaatioissa, joilla on erityisiä rajoitteita. Ohjelman käytettävissä olevista määrärahoista (1,55 miljardia euroa) lähes kolmannes on varattu kansalaisyhteiskunnan organisaatioille, ja vähintään 40 prosenttia tästä määrästä on osoitettava paikallisille ja alueellisille kansalaisjärjestöille. Erityishankkeiden tukemisen lisäksi myönnetään avustuksia, joilla kehitetään kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden valmiuksia rahoittamalla niiden toimintakustannuksia ja kehitystyötä. Komissio on edelleen sitoutunut kartoittamaan, miten voitaisiin lisätä kansalaisyhteiskunnan, ammatillisten järjestöjen ja muiden sidosryhmien osallisuutta oikeusvaltiokeskusteluun kansallisella ja EU:n tasolla. Tämä koskee sekä kertomuksen laatimista että sen jatkotoimia. Yleisemmällä tasolla komissio pohtii Euroopan tulevaisuutta käsittelevän konferenssin jatkotoimena tapoja laajentaa oikeusvaltiokysymyksiin liittyvän työnsä soveltamisalaa siten, että kansalaiset saadaan entistä suoremmin mukaan toimintaan. 3.2 Kansainvälinen yhteistyö Oikeusvaltioperiaate on EU:n toiminnan perusperiaate myös sen rajojen ulkopuolella. Se on keskeinen periaate EU:n maailmanlaajuisissa toimissa, joissa painopisteenä on yhteistyö kumppaneiden kanssa ihmisoikeuksien suojelemiseksi ja edistämiseksi sekä demokratioiden vahvistamiseksi kaikkialla maailmassa. EU ja sen jäsenvaltiot ovat maailman suurimmat demokratian tukijat. Venäjän hyökkäys Ukrainaan korostaa EU:n tarvetta tehostaa toimiaan, joilla edistetään ja puolustetaan EU:n arvoja, näytetään esimerkkiä ja tehdään yhteistyötä kansainvälisten kumppanien kanssa esimerkiksi YK:n ja Euroopan neuvoston eri foorumeilla. Komissio ja useat jäsenvaltiot antoivat panoksensa Yhdysvaltojen presidentin isännöimän demokratiaa käsitelleen huippukokouksen sitoumuksiin, joilla demokraattisia arvoja edistetään koko maailmassa, ja ovat mukana johtamassa toimia niiden toteuttamiseksi toimintavuoden aikana. Euroopan unioni puolustaa vankkumatta ihmisoikeuksia, demokratiaa ja oikeusvaltiota kaikkialla maailmassa. Tästä ovat osoituksena muun muassa uusi eurooppalaisen demokratian toimintasuunnitelma vuosiksi 2020–2024 sekä kestävän kehityksen tavoitteet. Kööpenhaminan arviointiperusteissa määriteltyihin EU:n jäsenyyttä koskeviin keskeisiin vaatimuksiin kuuluvat välittömässä naapurustossa oikeusvaltioperiaate, joka on keskeinen ehdokasmaiden ja mahdollisten ehdokasmaiden jäsenyysnäkymien kannalta, sekä tarkistettu laajentumismenetelmä, jossa oikeusvaltioperiaate on asetettu liittymisprosessin ytimeen. EU noudattaa myös jatkossa johdonmukaista toimintatapaa yhteistyössä liittymisneuvotteluja käyvien ehdokasmaiden, mahdollisten ehdokasmaiden ja muiden naap