2007/0229 (COD)

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 294 artiklan 6 kohdan mukaisesti

neuvoston kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltion alueella oleskelua ja työskentelyä varten myönnettävää yhdistelmälupaa koskevasta yhden hakemuksen menettelystä sekä jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläisistä oikeuksista

1. TAUSTAA

Ehdotus toimitettiin Euroopan parlamentille ja neuvostolle (KOM(2007) 638 lopullinen – 2007/0229 (COD)): | 26. lokakuuta 2007 |

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa: | 9. heinäkuuta 2008 |

Alueiden komitea antoi lausuntonsa: | 18. kesäkuuta 2008 |

Euroopan parlamentti vahvisti ensimmäisen käsittelyn kantansa: | 24. maaliskuuta 2011 |

Neuvoston kanta arvioidaan vahvistettavan: | 24. marraskuuta 2011 |

2. KOMISSION EHDOTUKSEN TAVOITE

Komission ehdotuksen tavoite on kaksijakoinen. Toisaalta tavoitteena on ottaa käyttöön yhden hakemuksen menettely kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltiossa oleskelua ja työskentelyä varten yhdessä yhdistelmäluvan (oleskelu ja työskentely) kanssa byrokratian vähentämiseksi ja toisaalta tavoitteena on säätää jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläisistä oikeuksista. Kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläiset oikeudet varmistetaan määrittelemällä luettelo aloista[1], joilla näille työntekijöille taataan yhdenvertainen kohtelu jäsenvaltion kansalaisten kanssa.

3. HUOMAUTUKSET NEUVOSTON KANNASTA

Neuvoston kanta on tulosta pitkästä neuvotteluprosessista. Euroopan parlamentti vahvisti ensimmäisen käsittelyn kantansa 24. maaliskuuta 2011, ja lainsäädäntövallan käyttäjät pääsivät sopimukseen jäljellä olevista kysymyksistä kolmikantakokouksessa 22. kesäkuuta 2011. Ainoa avoin kysymys koski vastaavuustaulukoita, mutta siihen on löydetty horisontaalinen ratkaisu.[2]

Pysyvien edustajien komitea (Coreper) vahvisti sopimuksen tekstin 29. kesäkuuta 2011. Sisä- ja oikeusasioiden valiokunnan puheenjohtaja vahvisti puheenjohtajamaalle osoitetussa, 15. heinäkuuta 2011 päivätyssä kirjeessä, että esittelijät (LIBE, EMPL ja varjoesittelijät) hyväksyivät pysyvien edustajien komitean hyväksymän tekstin ja siihen liitetyn toimielinten yhteisen lausuman. Hän ilmoitti, että jos kyseiset tekstit toimitettaisiin virallisesti Euroopan parlamentille neuvoston kantana, hän suosittaisi valiokunnalle ja täysistunnolle niiden hyväksymistä ilman tarkistuksia. Pysyvien edustajien komitea pääsi asiasta poliittiseen yhteisymmärrykseen tältä pohjalta 20. heinäkuuta 2011.

Yhteisen kannan ja komission alkuperäisen ehdotuksen väliset tärkeimmät erot on esitetty jäljempänä.

- Soveltamisalan tarkentaminen ja eräät sen rajoitukset (3 artikla)

Yhteisessä kannassa toisaalta määritetään ehdotuksen soveltamisala ja toisaalta rajoitetaan sitä.

Ensinnäkin siinä määritetään yhdenvertaista kohtelua koskevien säännösten (3 artiklan 1 kohdan b alakohta ja uusi ba alakohta) soveltamisala viittaamalla kahteen mahdolliseen henkilöryhmään: ne kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat saaneet luvan saapua työskentelemään, ja ne, joille on myönnetty maahanpääsy muuta tarkoitusta varten, mutta jotka saavat työskennellä. Muutoksella vahvistetaan komission tavoite laajasta soveltamisalasta, jossa otetaan mukaan ne, jotka saavat luvan työskennellä mutta joiden maahanpääsyn tarkoitus on alun perin toinen. Näissä muutoksissa kuitenkin määritetään, että viimeksi mainitulla ryhmällä olisi oltava oleskelulupa[3].

Toiseksi soveltamisalan ulkopuolelle jäävät merenkulkijat ja ne kolmansien maiden kansalaiset, jotka saavat kansainvälistä suojelua, väliaikaista suojelua tai kansallisen lainsäädännön mukaista suojelua. Näistä oikeuksista säädetään muissa säädöksissä.

Kolmanneksi soveltamisalan ulkopuolelle jäävät myös itsenäiset ammatinharjoittajat. Tämä ulkopuolelle jättäminen on luonteeltaan kuitenkin vain julistuksellinen, sillä ehdotukseen sisältyvässä kolmannesta maasta tulleen työntekijän määritelmässä (2 artiklan b alakohta) selvennetään, että kohteena ovat vain ne, jotka ovat palkatussa työsuhteessa.

Yhteinen kanta myös sisältää poikkeusmahdollisuuden, mutta vain siltä osin kuin on kyse yhden hakemuksen menettelystä/yhdistelmäluvasta opiskelijoiden ja niiden osalta, jotka saavat luvan työntekoon enintään kuudeksi kuukaudeksi. Näihin kahteen viimeiseen ryhmään sovelletaan 12 artiklan mukaisia yhdenvertaista kohtelua koskevia säännöksiä.

- Pitkäaikaista oleskelua koskevan kansallisen viisumijärjestelmän rinnakkaisuus (2 artiklan c alakohta ja 3 artiklan 4 kohta)

Yhteisessä kannassa korvataan 2 artiklan c alakohdassa oleva viittaus ”lupaan” viittauksella ”oleskelulupaan”, ja annetaan näin jäsenvaltioille oikeus säilyttää oma pitkäaikaista oleskelua koskeva viisumijärjestelmä. Komission tavoitteena oli, että yhdistelmälupa olisi ainoa työskentelyä varten myönnettävä lupa, mutta kun otetaan huomioon kyseisellä alalla tapahtunut kehitys (asetuksen (EU) N:o 265/2010 1 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa rajoitetaan pitkäaikaisen viisumin kesto yhteen vuoteen ja tunnustetaan kyseiset asiakirjat matkailua varten EU:n Schengen-alueella), komissio voi suostua siihen, että jäsenvaltiot myöntävät pitkäaikaisia viisumeja yhdistelmälupien rinnalla. Pitkäaikaisten viisumien olemassaolo ei kuitenkaan saa johtaa, että niillä kolmansista maista tulleilla työntekijöillä, joilla on kyseinen lupa, on erilaiset oikeudet.

- Hakemusmenettelyn tarkennukset (4, 5, 8 ja 10 artikla)

Yhteisessä kannassa tarkennetaan edelleen menettelysääntöjä. Euroopan parlamentin pyynnöstä viitataan mahdollisiin hakijoihin (kolmannen maan kansalainen, tämän tuleva työnantaja tai toinen näistä kahdesta). Maksuja koskevien sääntöjen osalta säilytetään suhteellisuusperiaate, mutta yhteiseen kantaan on lisätty säännökset maksujen mahdollisesta laskemisesta tosiasiassa tarjottujen palvelujen perusteella. Lopullisen sopimuksen osana menettelyn määräaikaa jatkettiin neuvoston pyynnöstä neljään kuukauteen komission ehdottaman alkuperäisen kolmen kuukauden sijaan.

- Lisätietojen tallentaminen sähköisessä tai paperimuodossa (6 ja 7 artikla)

Osana yleistä sopimusta ehdotukseen sisällytettiin neuvoston pyynnöstä jäsenvaltioiden mahdollisuus tallentaa sähköisesti tai paperimuodossa sellaisia tietoja, jotka eivät sovellu yhdenmukaistettuun muotoon[4]. Tällainen mahdollisuus voi edistää maahanmuuton parempaa valvontaa, mutta on myös maahanmuuttajan edun mukaista, että tällä on kaikki työsuhteeseen liittyvät tiedot, jotka voivat estää hyväksikäytön (esim. työtunnit). Olisi kuitenkin varmistettava, että tällaisten lupien mahdollisuus ei johda työlupien ottamiseen uudelleen käyttöön.

- Oikeus yhdenvertaiseen kohteluun (12 artikla)

Yhteisessä kannassa on omaksuttu rajoitetumpi lähestymistapa tavaroiden ja palvelujen saantiin, sillä siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus soveltaa yhdenvertaista kohtelua koskevia säännöksiä vain työsuhteessa oleviin työntekijöihin (12 artiklan 2 kohdan d alakohta). Koulutuksen osalta yhdenvertainen kohtelu taataan kolmansista maista tulleille rekisteröidyille työttömille työnhakijoille, mutta muut rajoitukset ovat mahdollisia maksujen ja muiden edellytysten suhteen. Vähimmäistakeena on kuitenkin varmistettava yhdenvertainen kohtelu ammatillisessa koulutuksessa, joka liittyy työllistymiseen tähtäävään toimintaan (12 artiklan 2 kohdan a alakohta).

Samalla Euroopan parlamentin pyynnöstä tiukennettiin sosiaaliturvaan liittyvää yhdenvertaista kohtelua koskevia säännöksiä komission ehdotukseen verrattuna niin, että sen piiriin sisällytettiin sekä työsuhteessa olevat että vähintään kuuden kuukauden ajan työsuhteessa olleet ja työttömiksi työnhakijoiksi rekisteröidyt. Lisäksi lainsäädäntövallan käyttäjät sopivat ulottavansa työoloihin ja -ehtoihin ja yhdistymisvapauteen liittyvät yhdenvertaisen kohtelun oikeudet (12 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta) myös niihin, jotka eivät ole parhaillaan työsuhteessa. Lainsäädäntövallan käyttäjät säilyttivät oikeuden siirtää kertyneet eläkkeet samoin ehdoin ja samansuuruisina, mutta säännöksiin tehtiin joitain perusteltuja teknisiä tarkennuksia (12 artiklan 4 kohta).

Sosiaaliturvan alalla on yksi erityisrajoitus: perhe-etuuksia ei tarvitse myöntää niille, joilla on lupa työskennellä viisumin perusteella, joilla on lupa työskennellä enintään kuuden kuukauden ajan tai joille on myönnetty maahan pääsy opiskelua varten (12 artiklan 2 kohdan e alakohta). Komissio painottaa suosittavansa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltamista riippumatta siitä, minkä muotoinen asiakirja (viisumi tai yhdistelmälupa) kolmannesta maasta tulleella työntekijällä on. Koska työntekijät, joilla on pitkäaikainen viisumi, hyötyvät yhdenvertaisesta kohtelusta kaikkien oikeuksien osalta lukuun ottamatta tätä etuutta sekä täysimääräisestä yhdenvertaisesta kohtelusta perhe-etuuksien osalta rajat ylittävissä tilanteissa,[5] komissio ei vastusta tätä uutta säännöstä.

- Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä (johdanto-osan 32 kappale ja 16 artikla)

Kuten edellä todettiin, ainoa viimeisessä lainsäädäntövallan käyttäjien kolmikantakokouksessa avoinna ollut kysymys koski vastaavuustaulukoita, joihin on sittemmin kuitenkin löydetty horisontaalinen ratkaisu. Tämän vuoksi komission perustellusta pyynnöstä yhteisen kannan johdanto-osan 32 kappaleessa todetaan, että jäsenvaltioiden on liitettävä ilmoitukseen toimenpiteistä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä yksi tai useampi asiakirja, joista käy ilmi direktiivin osien ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden vastaavien osien suhde.

4. PÄÄTELMÄT

Yhteinen kanta täyttää komission alkuperäisen tavoitteen yksinkertaistaa menettelyjä, ottaa käyttöön yhdistelmälupa ja suojella kolmansista maista tulevia työntekijöitä sekä antaa heille työhön liittyviä sosiaalis-taloudellisia oikeuksia, jotta heitä kohdellaan mahdollisuuksien mukaan yhdenvertaisesti EU:n työntekijöiden kanssa ja luodaan tasavertaiset olosuhteet kaikkialla EU:ssa. Neuvoston kanta on siis pääosiltaan linjassa komission ehdotuksen kanssa, joten se on hyväksyttävissä.

[1] Työskentelyolot ja -ehdot; yhdistymisvapaus, yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, tutkintojen tunnustaminen; sosiaaliturva, kertyneiden eläkkeiden vienti; veroedut, tavaroiden ja palvelujen saanti mukaan lukien asuntomenettelyt ja työnvälitystoimistojen neuvontapalvelut.

[2] Horisontaalinen ratkaisu esitetään parlamentin, neuvoston ja komission yhteisessä poliittisessa julistuksessa.

[3] Neuvoston asetus (EY) N:o 1030/2002, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002, kolmansien maiden kansalaisten oleskeluluvan yhtenäisestä kaavasta.

[4] Neuvoston asetus (EY) N:o 1030/2002, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002, kolmansien maiden kansalaisten oleskeluluvan yhtenäisestä kaavasta.

[5] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1231/2010, annettu 24 päivänä marraskuuta 2010, asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 ulottamisesta koskemaan niitä kolmansien maiden kansalaisia, joita nämä asetukset eivät yksinomaan heidän kansalaisuutensa vuoksi vielä koske.