Komission tiedonanto neuvostolle ja euroopan parlamentille yhteisön ulkopuolisten maiden tuotantoeläinten hyvinvointia koskevasta lainsäädännöstä ja sen vaikutuksista EU:hun /* KOM/2002/0626 lopull. */





Komission tiedonanto neuvostolle ja euroopan parlamentille yhteisön ulkopuolisten maiden tuotantoeläinten hyvinvointia koskevasta lainsäädännöstä ja sen vaikutuksista EU:hun I. JOHDANTO 1 Nykyisin ymmärretään yhä paremmin kuluttajien vaatimuksia siitä, että elintarviketuotantoon käytettäviä eläimiä on kohdeltava hyvin. Eläinten hyvinvointia koskeva EU:n lainsäädäntö onkin viime vuosina jatkuvasti lisääntynyt. Tällainen kehitys todennäköisesti voimistuu edelleen, etenkin kun Amsterdamin sopimuksen pöytäkirjan mukaisesti kaikkien EU:n toimielinten on entistä enemmän pyrittävä nostamaan hyvinvoinnin tasoa. Nykyisin ymmärretään myös yhä paremmin, että korkea hyvinvoinnin taso vaikuttaa sekä välittömästi että välillisesti elintarviketurvallisuuteen ja elintarvikkeiden laatuun ja että maatalouden sääntely- ja tukijärjestelmiä on vastaavasti muutettava. 2 Tämä prosessi on kuitenkin myös lisännyt tuottajien kustannuksia. On selvää, että kaikki vaatimukset, joihin liittyy investointeja ja muutoksia olemassa oleviin tuotantojärjestelmiin, vaikuttavat tuotantokustannuksiin. Kustannuksia on kuitenkin vaikea määrittää yleisesti. Sikojen hyvinvoinnista annetussa tiedonannossa [1] komissio arvioi, että emakkojen yksittäiskarsinoiden poistamisesta aiheutuvat kustannukset ovat 0,006-0,02 euroa sianruhokiloa kohti siirtymäkauden keston mukaan. Munien tuotantokustannuksiin odotetaan vielä tätäkin suurempaa nousua. Eläinsuojelujärjestöjen tutkimuksen [2] mukaan kustannukset kohoavat 8 prosenttia vuodesta 2003 (häkkitilan lisääminen) ja vielä 16 prosenttia vuoteen 2012 mennessä (häkkien kieltäminen). Komissio tarkastelee lähemmin näitä taloudellisia seurauksia, ennen kuin keskustelu munivista kanoista annetun direktiivin muuttamisesta on määrä aloittaa vuonna 2007. [1] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille voimaperäisessä tuotannossa pidettävien sikojen, erityisesti erilaisissa suljetuissa ryhmissä kasvatettavien emakoiden hyvinvoinnista, KOM(2001) 20 lopullinen, 16.1.2001, http://europa.eu.int/eur-lex/fi/com/pdf/2001/com2001_0020fi01.pdf [2] RSPCA (Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals) ja Eurogroup for Animal Welfare: "Hardboiled reality - animal welfare-friendly egg production in a global market", 2001 3 Hyvinvointivaatimusten tiukentamisesta aiheutuvat kustannukset olisi korvattava ainakin osittain, koska kuluttajat pitävät korkeaa hyvinvoinnin tasoa ensisijaisena asiana. Pelätään kuitenkin, että kustannukset, joita ei välittömästi korvata, voivat asettaa EU:n tuottajat epäedulliseen kilpailuasemaan yhteisön ulkopuolisista maista tuotaviin tuotteisiin verrattuna. Tämä voisi puolestaan heikentää korkeaa hyvinvoinnin tasoa. Näistä syistä jäsenvaltiot kehottivat komissiota antamaan kertomuksen vastaavista eläinten hyvinvointia koskevista vaatimuksista yhteisön ulkopuolisissa maissa ja tarkastelemaan näissä vaatimuksissa olevien erojen vaikutuksia. 4 Tehdyn tutkimuksen tulokset ovat suurelta osin epäselviä. Eläinten hyvinvoinnin merkityksestä ei ole päästy kansainväliseen yhteisymmärrykseen, eikä EU:ssa käytössä olevia toimenpiteitä ole helppo verrata yhteisön ulkopuolisten maiden vaatimuksiin. Tähän on yhtenä syynä, että eläinten hyvinvoinnin vaikutuksia eläinten terveyteen ja elintarviketurvallisuuteen on vaikea määritellä täsmällisesti. Eläinten hyvinvointia koskeva tieteellinen tutkimus on maailmanlaajuisessa käymistilassa, sillä parhaillaan pyritään arvioimaan, miten erityisesti eettiset ja kulttuuriset seikat vaikuttavat siihen [3]. Joka tapauksessa on selvää, että kehitys kulkee yhä enemmän kohti tason parantamista kuluttajien vaatimusten mukaisesti. Tätä kuluttajavetoista lähestymistapaa on syytä kannustaa. Toimenpiteissä olevista eroista johtuva epäedullinen kilpailuasema on niin ikään monimutkainen kysymys. Saatavilla olevat todisteet viittaavat siihen, että kilpailun vääristyminen on todennäköisintä voimaperäisessä maataloustuotannossa, etenkin sikojen ja siipikarjan tuotannossa. [3] Ks. Fraser, D., "Farm Animal Production: Changing agriculture in a changing culture", Journal of applied Animal Welfare Science, 4(3), 2001, s. 175-190 5 Komissio katsoo, että on erittäin perusteltua puuttua edellä mainittuihin ongelmiin. Kilpailun vääristyminen - tapahtuipa se sitten EU:n tuottajien hyödyksi tai haitaksi - vaatimuksissa olevien erojen takia voi selvästi heikentää korkeaa eläinten hyvinvoinnin tasoa. Suoralta kädeltä on kuitenkin vaikea sanoa, miten kilpailun vääristymiseen voidaan puuttua. Komissio katsoo, että tähän on olemassa erilaisia kanavia: - Kilpailun vääristymiseen voidaan puuttua tavanomaisin markkinamekanismein, sillä yhä useammat kuluttajat ja vähittäismyyjät pitävät korkeaa hyvinvoinnin tasoa ensisijaisena asiana, ja tämä heijastuu koko hintaketjuun. - Kilpailun vääristymiseen voidaan puuttua kansainvälisen tason vuoropuhelussa, kun EU pohtii kauppakumppaniensa kanssa, miten eläinten hyvinvointi voitaisiin entistä paremmin huomioida rakentavasti ja kauppaa vääristämättä. Yksi lupaava mahdollisuus tämän prosessin edistämiseen voisi löytyä OIE:stä ja Euroopan neuvostosta. - Lisäksi EU:n on jatkettava kahdenvälisiä ponnisteluja yksittäisten kauppakumppanien kanssa eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten edistämiseksi. Tämä koskee erityisesti kahdenvälisten kauppasopimusten eläinlääkintä- ja kasvinsuojelumääräyksiä. Tässä prosessissa voitaisiin vähitellen parantaa vastaavien ponnistelujen onnistumismahdollisuuksia monenvälisellä tasolla. - Myös vapaaehtoisilla tai pakollisilla merkintäjärjestelmillä on tärkeä tehtävä. Kuluttajat vaativat yhä voimakkaammin vaatimusten tiukentamista, ja nyt onkin selvitettävä, miten kuluttajille voitaisiin antaa tarvittavat tiedot näistä vaatimuksista. Äskettäin voimaan tulleet munien merkintöjä koskevat säännökset ovat myönteinen askel tähän suuntaan, ja vastaavia säännöksiä voitaisiin kenties ottaa käyttöön muillakin aloilla. Lisäparannukset ovat kuitenkin tarpeen, jotta asia tunnustettaisiin myös kansainvälisesti. - EU:n maatalouspolitiikassa keskitytään yhä selvemmin pikemminkin laatuun kuin määrään. Laadun käsite kattaa monia ensisijaisia asioita, mukaan luettuina entistä parempi elintarviketurvallisuus, ympäristönsuojelu, maaseudun kehittäminen, maiseman suojelu ja eläinten hyvinvointi. Perinteiset hintamekanismit eivät aina mahdollista sitä, että eläinten hyvinvoinnin kaltaiset tärkeät näkökohdat voitaisiin asiaankuuluvasti huomioida tuottajille maksetuissa hinnoissa. Jotta eläinten hyvinvoinnista tulisi ensisijainen asia, kuten kansalaiset vaativat, on tarkasteltava uusia mekanismeja ja korjattava edellä mainittu puute. 6 Tässä kertomuksessa ei yksiselitteisesti asetuta minkään edellä mainitun vaihtoehdon taakse, vaan ponnistelut olisi kohdistettava kaikkiin vaihtoehtoihin. Tämä kuvastaa täysin eläinten hyvinvointia edistävien toimenpiteiden monimuotoisuutta. Samalla otetaan huomioon perustamissopimukseen vuonna 1999 liitetty eläinten hyvinvoinnista tehty pöytäkirja, jossa edellytetään, että yhteisön toimielimet ja jäsenvaltiot ottavat eläinten hyvinvoinnin vaatimukset täysimääräisesti huomioon laatiessaan ja pannessaan täytäntöön yhteisön maatalous- ja liikennepolitiikkaa, sisämarkkinoita ja tutkimuspolitiikkaa. Pöytäkirjassa eläimet määritellään "tunteviksi olennoiksi" (joilla siis on kyky aistia kipua), mikä on merkittävä linjanveto. II. TAUSTAA toimeksiannon perusteet 7 Kun tuotantoeläinten suojelua koskevasta direktiivistä 98/58/EY [4] keskusteltiin ministerineuvostossa, jäsenvaltiot toivat esille kysymyksen siitä, minkälaista eläinten hyvinvointia koskevaa lainsäädäntöä unionin kauppakumppanimaissa noudatetaan. Direktiivin 8 artiklassa edellytetäänkin, että komissio antaa neuvostolle kertomuksen, jossa vertaillaan muiden maiden säännöksiä EU:n säännöksiin ja tarkastellaan erojen vaikutuksia EU:n lainsäädäntöön ja kilpailuun. Tämä on direktiivissä tarkoitettu kertomus. [4] Neuvoston direktiivi 98/58/EY, annettu 20.7.1998, tuotantoeläinten suojelusta (EYVL L 221, 8.8.1998, s. 23-27) 8 Unionilla on jo vuosikymmeniä ollut eläinten hyvinvointia koskevaa lainsäädäntöä, joka sai alkunsa vuonna 1974 annetulla direktiivillä teurastettavien eläinten tainnutuksesta [5]. [5] Liitteessä 5 on luettelo EU:n keskeisestä eläinten hyvinvointia koskevasta lainsäädännöstä 9 Vuodesta 1986 eteenpäin on annettu sikoja, vasikoita ja munivia kanoja sekä eläinkuljetuksia koskevat direktiivit, joita on myöhemmin tarkistettu uuden tutkimusaineiston perusteella. Kesäkuussa 2001 annetulla direktiivillä kiellettiin kantavien emakoiden pitäminen yksittäiskarsinoissa. 10 Vuonna 1998 annettiin asetus, jolla vientilupien ehdoksi asetettiin yhteisön eläinsuojelulainsäädännön noudattaminen kuljetuksen aikana. 11 Direktiivissä 1999/74/EY asetettiin vähimmäisvaatimukset munivien kanojen suojelulle, ja joulukuussa 2000 annetulla neuvoston asetuksella otettiin käyttöön näihin vaatimuksiin perustuva munien pakollinen merkintäjärjestelmä, jota sovelletaan myös tuontimuniin. 12 Voidakseen vertailla tilannetta EU:n ulkopuolisissa maissa komission terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosasto (SANCO) keräsi niiltä ja niistä huomattavan määrän tietoa. Luvussa I esitetään yhteenveto katsauksen tuloksista. Luvussa II esitetään päätelmät tulevia toimia varten. Mukana on myös kuusi liitettä, joihin sisältyy tiivistelmä toimitetuista tiedoista sekä muuta tausta-aineistoa. lainsäädäntökatsauksen tärkeimmät tulokset 13 SANCO otti yhteyttä tärkeimpiin eläviä eläimiä ja eläintuotteita unioniin tuoviin maihin ja pyysi niitä toimittamaan tietoja tuotantoeläinten hyvinvointia koskevasta lainsäädännöstään. Vastauksia tuli 73 maasta, joiden keskeisistä vastauksista laadittu yhteenveto on liitteessä 1. Tietojen laatu vaihtelee ja maiden olot ovat erilaiset, joten konkreettisia päätelmiä on vaikea tehdä. Joka tapauksessa voidaan esittää seuraavat yleiset huomiot: Kansainvälisellä tasolla tunnustetut yleiset erityisnormit puuttuvat 14 Suurin osa toimitetuista tiedoista koski eläimiin kohdistuvaa julmuutta yleensä. Vain harvoissa vastauksissa viitattiin nimenomaan tuotantoeläinten hyvinvointiin, joka on tämän kertomuksen aiheena. 15 Suurin osa maista pitää eläimiin kohdistuvia julmuuksia eettisesti tuomittavina (tosin vaihtelevassa määrin), ja niistä voidaan jopa lain mukaan rangaista. Monissa tapauksissa eläimet on lainsäädännössä määritelty tunteviksi olennoiksi. 16 On kuitenkin vain vähän todisteita siitä, että lainsäädäntö olisi kaikkialla maailmassa lähentymässä samoja tai samankaltaisia periaatteita. Mailta puuttuvat myös yhteiset tieteelliset normit. Tuotantoeläinten suojelun määritelmä vaihtelee maiden kulttuurin ja tieteellisen, uskonnollisen, taloudellisen ja poliittisen taustan mukaan. 17 Koska yhteisiä normeja ei ole, useimpien maiden lainsäädännössä viitataan yhä laajemmin tunnettuihin "viiteen vapauteen". Nämä Yhdistyneen kuningaskunnan maatalousministeriön tuotantoeläinten hyvinvointia käsittelevän neuvoa-antavan elimen eli Farm Animal Welfare Councilin vuonna 1979 määrittelemät eläinten oikeudet ovat: - kunnollinen ja riittävä ravinto ja vesi - asianmukainen eläinsuoja - mahdollisuus toteuttaa luonnonmukaisia käyttäytymismalleja - kivun tai kärsimyksen minimointi käsittelyn aikana - suojaaminen taudeilta. Viime vuosikymmenen aikana tapahtunut merkittävä edistys etenkin EU:n ulkopuolisissa Euroopan maissa ja joissakin OECD-maissa 18 Yhä useampien kansalaisjärjestöjen tiedotuskampanjat ja edunvalvonta ovat lisänneet yleistä tietoisuutta monissa (lähinnä teollistuneissa) maissa, minkä ansiosta lainsäädännössä on edistytty huomattavasti etenkin viiden viime vuoden aikana. 19 EU:n laajentumisprosessi on antanut ehdokasvaltioille kimmokkeen säätää nopeasti uusia lakeja; lisäksi näissä maissa jatkuvasti kasvava yleinen tietoisuus on saanut hallitukset nopeuttamaan EU:n eläinten hyvinvointia koskevien pakollisten vaatimusten hyväksymistä. Ehdokasvaltioiden osallistuminen Euroopan neuvoston aloitteisiin on niin ikään edistänyt eläinten hyvinvointia koskevan lainsäädännön yhtenäistämistä. Euroopan neuvosto jatkaa viiden yleissopimuksensa (joista vanhin on vuodelta 1968) ja etenkin niiden näkökohtien kehittämistä, jotka liittyvät eläinten hyvinvointiin kansainvälisissä kuljetuksissa, maatiloilla ja teurastamoissa (ks. liite 2). Sitovat ja vapaaehtoiset eläinten hyvinvointia koskevat säännöstöt 20 Eri maissa on eläinten hyvinvoinnista käytössä yleensä kahdentyyppisiä sääntöjä: joko sitovia säädöksiä tai vapaaehtoisia (eli tuottajien itsensä asettamia) toimintasääntöjä (ks. liite 1). 21 Ensimmäiseen ryhmään kuuluvissa maissa noudatetaan yleensä sitovia kansallisia sääntöjä, jotka on pantu täytäntöön "eläinten hyvinvointia" tai "eläinsuojelua" koskevalla puitelailla (tähän ryhmään kuuluvat esimerkiksi useimmat Brittiläisen kansainyhteisön maat). Tällaisiin lakeihin sisältyy tavallisesti yleisiä säännöksiä eläinten, myös lemmikki- ja koe-eläinten sekä elintarvikkeiden, turkisten tai muiden tuotteiden tuotantoa varten pidettävien eläinten hoidosta ja käsittelystä. Lait eivät tavallisesti sisällä erityissäännöksiä tuotantotavoista (esimerkiksi eläintiheydestä), mutta yleensä niissä annetaan sääntelykehys tai perusta erillisten säännösten ja suositusten antamiselle näistäkin kysymyksistä. 22 Toisessa maaryhmässä (johon useimmat näistä maista kuuluvat) painottuvat useimmiten julkisen sääntelykehyksen sijasta yksityiset, vapaaehtoiset aloitteet ja laaja valikoima tuottajien itsensä asettamia sääntöjä ja ohjeita. Monesti niillä pyritään varmistamaan kuluttajien luottamus eläintuotteiden alkuperään. Säännöt on yleensä kehitetty yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten tai kansalaisjärjestöjen (etenkin kuluttajajärjestöjen) kanssa, ja niiden soveltaminen perustuu yleensä järjestelmiin, joissa tuotteelle myönnetään tarkastuksen jälkeen vaatimustenmukaisuusmerkki. 23 Maailmanlaajuinen markkinointistrategioiden tarkastelu vahvistaa, että tuottajat ja vähittäismyyjät ovat nykyisin valmiita soveltamaan uusia vaatimuksia, joilla tarjotaan lisäarvoa kuluttajille. Yleisen käsityksen mukaan "markkinat ovat muuttumassa niin, että yhä harvemmat kuluttajat haluavat ostaa halvimpia lihapaloja supermarketeista, vaan he ovat valmiita maksamaan enemmän saadakseen kestävästi tuotettuja laatutuotteita" [6] Selkeänä esimerkkinä tästä kehityksestä on se, että eläinten hyvinvointia koskevia vaatimuksia on äskettäin sisällytetty moniin olemassa oleviin siipikarjanlihan laadunvarmistusjärjestelmiin. Tämä osoittaa, että kuluttajat tiedostavat valitsevansa muita terveellisemmän ja turvallisemman tuotteen. Tuottajat pelkäävät menettävänsä markkinaosuuksia, jos tuotteet saavat turvallisuus- tai hyvinvointikysymysten vuoksi huonon maineen. Tällainen kehitys on erityisen voimakasta EU:ssa, jossa kuluttajat vaativat yhä voimakkaammin korkeaa eläinten hyvinvoinnin tasoa ja yleensä korkeaa laatua. [6] T. Hall: "NZ venison producers find a ready market for safe meat", Financial Times, 29.3.2001 24 Kiinnostavana esimerkkinä tästä kehityssuuntauksesta voidaan mainita, että Yhdysvaltain maatalousministeriö ilmoitti hiljattain suunnittelevansa teurastamojen ohjeiden tiukentamista eläinten oikeuksia puolustavien ryhmien ja erään kansainvälisen elintarvikeyhtiön painostuksesta. Yhtiö oli vaatinut nollatoleranssia eläinten hyvinvointia koskevien sääntöjen rikkomisessa ja todennut seuraavaa: "Uskomme tuotteitamme syövien ihmisten olettavan, että eläimiä ... kohdellaan inhimillisesti." Yhtiölle osoittamassaan kirjeessä Yhdysvaltain maatalousministeriö vakuuttaa, että ehdotetuissa säännöissä on otettu huomioon yhtiön keskeiset ehdotukset [7]. [7] 9 CFR Ch. III (1-1-01 Edition) Part 313 - Humane Slaughter of Livestock. Internet-osoite: http://www.access.gpo.gov/nara/cfr/index.html page_1 EU:n lainsäädäntöaloitteet ovat innoittavana esimerkkinä kauppakumppaneille 25 EU:n eläinten hyvinvointia koskeva lainsäädäntö kestää hyvin vertailun EU:n ulkopuolisten maiden lainsäädännön kanssa, vaikka tätä lainsäädäntöä ei usein noudateta [8]. Lisäksi EU:n lainsäädäntö on ollut esimerkkinä monen muun maan lainsäädännölle. Ehdokasvaltioiden eläinlääkintäyksiköiden päälliköiden kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen vuonna 2000 tehty toimintasuunnitelma on yksi esimerkki siitä, miten EU:n lainsäädäntö voi kannustaa muutoksiin ja miten eläinten hyvinvointia voidaan parantaa yhteisymmärryksessä kansainvälisellä tasolla. Toimintasuunnitelman tavoitteena on panna lyhyellä aikavälillä täytäntöön EU:n eläinkuljetussäännösten keskeiset vaatimukset etenkin hevoskuljetuksissa. Pian Slovenian viranomaiset ilmoittivatkin panevansa suunnitelman täytäntöön. Muissa ehdokasvaltioissa säännösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on meneillään; Liettua ja Unkari ovat jo ilmoittaneet, että niissä sovelletaan vastaavia sääntöjä. [8] Kansallisten viranomaisten puutteita lainsäädännön täytäntöönpanossa korostetaan esimerkiksi kertomuksessa, joka koskee jäsenvaltioiden kokemuksia eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana annetun direktiivin täytäntöönpanon jälkeen ja jonka komissio esitti neuvostolle tammikuussa 2001, KOM(2000) 809 lopullinen, 6.12.2000, http://europa.eu.int/comm/food/fs/aw/aw_legislation/transport/report_fi.pdf 26 Ehdokasvaltioiden edistyminen yhteisön säännöstön hyväksymisessä edistää Euroopan neuvoston toimintaa eläinsuojelualalla: Strasbourgissa jatketaan useiden eläinten hyvinvointiin liittyvien kysymysten työstämistä, mikä edistää Euroopan laajuista periaatteiden yhtenäistämistä. 27 Toinen esimerkki siitä, miten EU:n lainsäädäntö on antanut sysäyksen eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten kehittämiselle muissa organisaatioissa, liittyy OIE:hen (Maailman eläintautijärjestö, ks. liite 4). OIE:n suositukset eläinten suojelusta kuljetusten aikana perustuivat nimenomaan EU:n nykyiseen lainsäädäntöön ja Euroopan neuvoston aloitteisiin. Se, että OIE äskettäin sisällytti eläinten hyvinvoinnin työohjelmaansa, oli myös vastaus maailmassa ja etenkin EU:ssa viime vuosina hyvinvointiasioissa tapahtuneeseen kehitykseen. EU:ssa käynnissä olevista keskusteluista ja ehdokasvaltioiden kanssa tästä aiheesta käydyistä neuvotteluista on varmasti hyötyä eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten työstämiselle OIE:ssä. Lisäksi EU on kannattanut voimakkaasti eläinten hyvinvoinnin sisällyttämistä asialistalle Maailman kauppajärjestössä, jossa sitä ei toistaiseksi ole pidetty perusteltuna huolenaiheena. 28 Kehitysmaiden tilanne on sellainen, että eläintuotannon ennustetaan lisääntyvän merkittävästi tulevina vuosikymmeninä, jolloin myös voimaperäisen maataloustuotannon tarve kasvaa selvästi. Yhteisö seuraa parhaillaan tätä kehitystä useissa kehitysyhteistyöohjelmissa, joissa pyritään prosessin kestävään kehitykseen. Luonnonvarojen käyttöä koskevien ympäristönäkökohtien ohella voimaperäiseen maatalouteen, teolliseen teurastukseen ja kuljetusoloihin liittyvien eläinten hyvinvointia koskevien kysymysten merkitys korostuu entisestään kansainvälisessä kehitysyhteistyötuessa. 29 Kansainvälisen LEAD-aloitteen ("Livestock, Environment and Development") [9] yhteydessä komissio toteuttaa Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa tutkimuksen Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa, jotta poliitikoilla ja päättäjillä olisi entistä parempi tietämys ympäristön kannalta kestävistä ja tasapuolisista eläintuotannon kehitysmuodoista, mukaan luettuina eläinten hyvinvointia koskevat kysymykset. Lisäksi vallitsee laaja yhteisymmärrys siitä, että eläinten hyvinvointi olisi asetettava etusijalle ja ettei kehitysavulla saisi tukea eläinten hyvinvointiin kielteisesti vaikuttavien maataloustuotantojärjestelmien luomista tai edistämistä. [9] LEAD-aloite ("Livestock, Environment and Development") on FAO:n sihteeristön kanssa toteutettava toimielinten välinen hanke. Tätä aloitetta tukevat Maailmanpankki, Euroopan unioni (EU), Ranskan ulkoministeriö, Saksan taloudellisen yhteistyön ja kehityksen ministeri GTZ:n kautta, Yhdistyneen kuningaskunnan kansainvälisen kehityksen ministeriö, Yhdysvaltain kansainvälisen kehityksen virasto, Tanskan kansainvälisen kehityksen virasto, Sveitsin kehitysyhteistyövirasto sekä Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO. Sen päätavoitteet ovat tietoisuuden, tietämyksen ja ymmärryksen lisääminen eläinten ja ympäristön vuorovaikutuksesta, eläinten ja ympäristön hoidon asianmukaisten vaihtoehtojen selvittäminen alueellisella ja kansallisella tasolla sekä eläimiä ja ympäristöä koskevien käsitteiden muuntaminen hallitusten ja rahoittajien toimintalinjoiksi ja hankkeiksi. iiI. päätelmät ja tulevat toimet 30 Mihin suuntaan EU:n olisi nyt edettävä eläinten hyvinvointia koskevissa toimissa? Seuraavassa luvussa pyritään linjaamaan EU:n mahdollisia strategioita unionin ulkosuhteissa [10], tutkimuksen [11] ja pakkausmerkintöjen toisiinsa kytkeytyvillä aloilla sekä tuottajille maksettavissa suorissa tuissa, joita ehdotetaan yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistuksessa. [10] Kahdenväliset ja monenväliset sopimukset, mukaan luettuina WTO, OIE ja Euroopan neuvosto [11] Eläinten hyvinvoinnin, eläinten terveyden ja elintarviketurvallisuuden väliset yhteydet Syyt, joiden vuoksi eläinten hyvinvointi on olennainen osa EU:n elintarviketurvallisuuspolitiikkaa 31 Tutkimusten mukaan eläimet, joita kohdellaan hyvin ja jotka voivat käyttäytyä luonnonmukaisesti, ovat huonosti kohdeltuja eläimiä terveempiä. Pitkältä aikaväliltä (1970-luvulta lähtien) kerätyt tutkimustiedot osoittavat, että esimerkiksi eläinsuojista johtuva jatkuva fyysinen stressi vaikuttaa paitsi eläinten käyttäytymiseen myös niiden fysiologiaan ja voi aiheuttaa niissä jopa patologisia tiloja tai niiden esivaiheita. Parhaillaan tehdäänkin tutkimusta eläinten hyvinvoinnin tieteellisten mittausmenetelmien kehittämiseksi ja standardoimiseksi. [12] [12] COST-hanke 846: "Measuring and Monitoring Farm Animal Welfare", Tri H.J. Blokhuis, Eläintekniikan ja eläinten terveyden tutkimusinstituutti (ID-Lelystad), Alankomaat 32 Monissa tutkimusaloitteissa keskitytään nykyisin eläinten hyvinvointiin eläinten terveyden aktiivisena osatekijänä, tai tarkemmin sanottuna siihen, mikä osuus voimaperäisen tuotannon kasvusta johtuvilla äärimmäisillä kasvatusoloilla on eläintautien puhkeamiseen. Ääriesimerkkinä on siipikarjanpito: broilerien kasvun nopeutuminen merkitsee, että lintujen aineenvaihdunta kiihtyy ja hapentarve kasvaa ilmeisesti niiden hengitys- ja verenkiertokapasiteettia suuremmaksi. Tuloksena on lisääntynyt kuolleisuus vesivatsan (nesteen kertyminen vatsaonteloon) ja muiden aineenvaihduntaperäisten ongelmien vuoksi [13]. [13] Eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevän tiedekomitean kertomus lihantuotantoon kasvatettujen kanojen hyvinvoinnista (2000) 33 Tutkimusta on laajennettu myös eläinten hyvinvointiin vaikuttavien eri tekijöiden ja tuotteiden laadun väliseen suhteeseen, kuten siihen, miten kuljetus ja teurastamon olot vaikuttavat lihan laatuun. Kuljetuksesta aiheutuvan stressin vaikutus eläinten terveyteen perustuu hyvin monimutkaiseen mekanismiin. Yleensä puhutaan oireyhtymästä nimeltä "kuljetuskuume" (shipping fever), jossa stressi heikentää immuunijärjestelmää kuljetuksen aikana ja sen jälkeen. Tämä merkitsee infektioalttiuden lisääntymistä, kun infektiokynnys (toisin sanoen patogeenimäärä, joka riittää aiheuttamaan sairastumisen) alenee. 34 Erilaiset taudinaiheuttajat (mikrobit, virukset ja loiset), jotka eivät hyvissä oloissa johda sairastumiseen, voivat muuttua aggressiivisiksi, alkaa lisääntyä ja aiheuttaa eläimissä tauteja kuljetuksen jälkeen. Kuljetuksesta aiheutuva stressi voi aktivoida eläimissä latentteina (oireettomina) olevat taudinaiheuttajat, jolloin niiden eritteet voivat levittää kliinisiä tauteja muihin eläimiin. Tämä tarkoittaa jälleen tautisuus- ja kuolleisuuslukujen kasvua. SCAHAW:n (EU:n eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevän tiedekomitean) äskettäisen lausunnon mukaan kuljetuksesta aiheutuva stressi voi edistää patogeenien leviämisen voimakkuutta ja kestoa piileväoireisissa eläimissä ja lisätä sitä kautta tartuntavaaraa. 35 Vaikka tällä alalla on vielä paljon työtä tehtävänä, yhä useammat vähittäismyyjät maailmassa ymmärtävät, että eläinten hyvinvointi on tuotteen maineeseen ja laatuun olennaisesti vaikuttava tekijä. Tämä puolestaan luo tarpeen ottaa tiloilla käyttöön luotettavia eläinten hyvinvoinnin ja riskien seurantajärjestelmiä, joilla voitaisiin antaa takeet tuotanto-oloista. 36 Eläinten hyvinvoinnin ja eläinten terveyden - ja laajasti ottaen jopa eläinten hyvinvoinnin ja elintarviketurvallisuuden sekä elintarvikkeiden laadun - välinen yhteys tunnustetaan siis yhä yleisemmin. 37 Elintarviketurvallisuutta käsittelevässä valkoisessa kirjassaan [14] Euroopan komissio puolustaa "kattavaa ja kokonaisvaltaista toimintamallia", joka kattaa koko elintarvikeketjun "maatilalta ruokapöytään" ja ulottuu EU:n ulkorajoille ja kansainvälisille foorumeille asti. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet kannattavansa tätä lähestymistapaa, josta eläinten hyvinvoinnin sisällyttäminen elintarviketurvallisuuspolitiikkaan ja sen edistäminen kansainvälisellä tasolla ovat hyviä käytännön esimerkkejä. Tämä vastaisi myös perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan vaatimusta, jonka mukaan eläinten hyvinvoinnin vaatimukset on otettava täysimääräisesti huomioon asiaankuuluvilla EU:n politiikanaloilla. [14] KOM(1999) 719 lopullinen, 12.1.2000, http://europa.eu.int/comm/dgs/health_consumer/library/pub/pub06_fi.pdf Kohti kansainvälistä yhteisymmärrystä Ydinkysymykset ja suhteet WTO:hon 38 EU kannattaa täysin sitä näkemystä, että eläinten hyvinvointia koskevia säännöksiä ei saa käyttää protektionistisiin tarkoituksiin. Tämä ei kuitenkaan saa estää lisäämästä kansainvälisen tason pyrkimyksiä EU:n vaatimusten tunnustamiseksi tällä alalla ja varmistamasta, että ne ovat kauppaa koskevien velvoitteiden mukaisia. Maailman kauppajärjestön sopimusten - joista tärkeimmät ovat tässä yhteydessä tullitariffeja ja kauppaa koskeva yleissopimus (GATT-sopimus), maataloussopimus, sopimus kaupan teknisistä esteistä (TBT-sopimus) ja sopimus terveys- ja kasvinsuojelutoimista (SPS-sopimus) - mukaan on laitonta turvautua toimenpiteisiin, jotka rajoittavat tarpeettomasti WTO:n jäsenmaiden välistä kauppaa tai aiheuttavat syrjintää jäsenvaltioiden tai tuontituotteiden ja kotimaisten tuotteiden välillä. Eläinten hyvinvoinnin oikeutetusta poliittisesta tarkoituksesta esiintyy näkemyseroja (eikä riitojen ratkaisemisesta ole annettu tulkintaohjeita), joten EU:n kauppakumppanit eivät välttämättä hyväksy, että EU yksipuolisesti asettaa eläinten hyvinvointia koskevat vaatimuksensa ehdoksi tuotteiden tuonnille yhteisön ulkopuolisista maista [15]. [15] Liitteessä 3 on keskeisiä tietoja elävien eläinten ja eläintuotteiden kauppavirroista 39 Puuttuakseen tähän asiaan EU toimitti kesäkuussa 2000 pidettyyn WTO:n maatalouskomitean erityisistuntoon "Eläinten hyvinvointia ja maataloustuotteiden kauppaa" koskevan ehdotuksen (ks. liite 6) [16]. Siitä virinneessä keskustelussa ilmeni, että eräät EU:n ulkopuoliset maat pelkäävät unionin toimenpiteiden muodostuvan tulevaisuudessa kaupan esteiksi sen sijaan että ne olisi ymmärretty yhteiskunnallisiksi huolenaiheiksi. Lisäksi joillakin tahoilla katsotaan, että eläinten hyvinvointi on vain "rikkaiden maiden" ongelma. [16] Ks. myös seuraavat WTO-asiakirjat: EU: kattava neuvotteluehdotus G/AG/NG/W/90; EU: elintarvikkeiden laatu: markkinoille pääsyn mahdollisuuksien parantaminen G/AG/NG/W/18 40 Pidättyvästä vastaanotosta huolimatta vuonna 2001 hyväksytyissä Dohan päätelmissä (toisin kuin Seattlen kauppaneuvotteluissa) edistyttiin jonkin verran, kun ei-kaupalliset näkökohdat, mukaan luettuna eläinten hyvinvointi, otettiin tulevien maatalousneuvottelujen esityslistalle. 41 Vielä tarvitaan kuitenkin paljon edistystä, jotta nämä ei-kaupalliset näkökohdat tunnustettaisiin yleisesti globaalistumisen edetessä. Jo nyt on näkyvissä merkkejä asenteiden muuttumisesta kielteisistä neutraaleiksi. Kuluttajien ja vähittäismyyjien lisääntyvä huoli korkeasta eläinten hyvinvoinnin tasosta alkaa tuntua yhä selvemmin paitsi EU:ssa myös yhteisön ulkopuolisissa maissa. Sen vuoksi komission olisikin keskitettävä ponnistuksensa vahvistamaan tätä EU:n kantaa lähenevää suuntausta WTO:n jäsenmaiden keskuudessa. 42 On kaksikin syytä, joiden vuoksi tätä strategiaa kannattaa noudattaa: ensinnäkin puhtaasti eettisten perusteiden vuoksi ja toiseksi siksi, että EU:n normit aiheuttavat sekä tuottajille että kuluttajille enemmän kustannuksia. 43 Yhteisymmärryksen saavuttaminen WTO:n kautta on kuitenkin luonnostaan vaikeaa eettisten, kulttuuristen, taloudellisten ja poliittisen erojen vuoksi, kuten tätä katsausta varten kerätyistä tiedoista käy ilmi. Pyrittäessä jatkamaan ponnisteluja suoraan WTO:n maatalousneuvottelujen kautta on yhtä tärkeää turvautua samanaikaisesti myös muihin keinoihin. 44 Keinoja on monia; voidaan esimerkiksi edistää ei-kaupallisten näkökohtien käsittelyä kansainvälisillä foorumeilla ja järjestää seminaareja ja konferensseja. Toimenpiteillä tulisi kuitenkin olla kaksi ensisijaista tavoitetta: eläinten terveyden, eläinten hyvinvoinnin ja elintarviketurvallisuuden välisen yhteyden vahvistaminen (tätä aihetta käsitellään luvussa III) ja sellaisten eläinten hyvinvointia koskevien monenvälisten vaatimusten laatiminen, joita voidaan myöhemmin käyttää selkeinä viitteinä WTO-neuvotteluissa. eläinten hyvinvointia koskevat monenväliset vaatimukset: kansainvälinen toimintakehys 45 On olemassa kaksi tapaa yhtenäistää eläinten hyvinvointia koskevat vaatimukset: joko sopivan kansainvälisen järjestön kautta tai kahden- tai monenvälisillä sopimuksilla. Vaatimusten työstäminen OIE:ssä 46 OIE:llä (Maailman eläintautijärjestö, ks. liite 4) on ollut keskeinen rooli kansainvälisissä kauppaneuvotteluissa ja eläinlääkintäsopimuksissa siitä lähtien, kun se perustettiin Pariisissa vuonna 1924. OIE:ssä 1960-luvulta alkaen vapaaehtoiselta pohjalta kehitetystä eläinten terveyssäännöstöstä (Animal Health Code) tuli vuonna 1995 eläinten hyvinvoinnin kansainvälinen ohjesäännöstö, joka tunnustetaan SPS-sopimuksessa. Elintarviketurvallisuuden alalla vastaava säännöstö on Codex Alimentarius, jonka FAO ja WHO laativat yhdessä vuonna 1962. 47 Vaikka on yleisesti tunnustettua, ettei ole olemassa sellaista viitelaitosta, joka käsittelisi nimenomaan eläinten hyvinvointiin liittyviä asioita, on huomattava, että OIE:n säännöstöön sisältyy myös eläinkuljetuksia koskevia suosituksia (joihin useat yhteisön ulkopuoliset maat viittasivatkin vastauksissaan SANCOlle.) Lisäksi OIE:n kansainvälinen komitea antoi vuonna 2001 päätöslauselman, jossa se sisällytti eläinten hyvinvoinnin viisivuotiseen työohjelmaansa. Eläinten hyvinvoinnin asiantuntijoiden tilapäinen työryhmä kokoontui ensimmäistä kertaa huhtikuussa 2002 käsittelemään OIE:n uutta vastuualuetta. Ryhmä koostui eläinlääketieteen ja eläinten hyvinvoinnin asiantuntijoista, jotka edustivat maiden ja kulttuurien laajaa kirjoa. Komissio on edustettuna tässä ryhmässä. Ryhmä laati joukon yksityiskohtaisia suosituksia, joita käsiteltiin OIE:n jäsenmaiden vuotuisessa yleisistunnossa toukokuussa 2002 (ks. liite 4). Suositukset koskevat OIE:n toimien ja painopisteiden mahdollista ulottuvuutta tässä uudessa tehtävässä [17]. Työskentelystä OIE:n kautta koituu monia etuja. [17] OIE:n lehdistötiedote 15.4.2002, http://www.oie.int/eng/press/a_020415.htm 48 OIE:n tavoitteena on vahvistaa hyvinvointivaatimukset. Kansainvälisesti sovitut normit ovat olennainen osa TBT- ja SPS-sopimusten toimintaa, ja ne voisivat olla hyödyllinen viitekohta myös kahdenvälisissä neuvotteluissa [18]. [18] Tri Bernard Vallat: "Opening up the OIE", Animal Pharm nro 487, 22.2.2002 49 Tämän pitkän aikavälin tavoitteen lisäksi OIE:n vahvistamat hyvinvointivaatimukset voisivat vaikuttaa myönteisesti kaikkiin muihinkin kansainvälisiin pyrkimyksiin eläinten hyvinvoinnin edistämiseksi. Muita neuvotteluja nimittäin edistäisi se, että OIE:n kaltainen tieteellinen elin ottaisi tämän asian käsiteltäväkseen. Silloin myös vakuuttelut siitä, etteivät eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat ole peitelty yritys rajoittaa kansainvälistä kauppaa, olisivat nykyistä uskottavampia. Tällä voi olla merkitystä kaikille tässä kertomuksessa ehdotetuille ulkoisille toimenpiteille, kuten TBT-sopimuksen nojalla käydyille pakkausmerkintäneuvotteluille tai YMP:n uudistuksen yhteydessä jaettaville määrärahoille, jotka on voitava perustella WTO:n maataloussopimuksessa tarkoitettuna kauppaa vääristämättömänä "vihreän laatikon" tukena. 50 OIE tarjoaisi käytännössä valmiin foorumin tutkimustietojen vaihdolle ja levitykselle mahdollisimman moniin maihin. Lisäksi OIE:n tulevat vaatimukset ovat luultavasti EU:ssa sovellettuja lievempiä, mikä merkitsee, ettei niistä aiheutuisi lainkaan lisärasitteita EU:n tuottajille. Kansainväliset tekniset standardit voisivat kannustaa tuottajia ja vähittäismyyjiä käyttämään tai vaatimaan entistä tiukempia standardeja markkinointisyistä. 51 Näin ollen komission ja kaikkien EU:n jäsenvaltioiden olisi edelleen tuettava täysimittaisesti OIE:n aloitetta ja seurattava sitä jatkuvasti. Operationaalisella puolella olisi pidettävä mielessä, että EU ei ole OIE:n jäsen. Siksi sen onkin syytä arvioida tarkasti, miten paljon se voi osallistua OIE:n toimintaan esimerkiksi antamalla työryhmälle ja erikoistuneille ryhmille teknistä apua. Monen- ja kahdenväliset sopimukset 52 Toinen keino edistää eläinten hyvinvointia kansainvälisesti on neuvotella kahden- tai monenvälisiä sopimuksia, joilla täydennetään OIE:n kaltaisissa kansainvälisissä viitelaitoksissa tehtyä työtä. 53 EU:n tärkeimpien kauppakumppaneiden kanssa voitaisiin aluksi tehdä alakohtaisia sopimuksia (esimerkiksi munakaupasta), jotka olisivat avoimia kaikille keskeisille WTO:n jäsenmaille. On kuitenkin tärkeää varoa tinkimästä EU:ssa jo hyväksytyistä korkeista hyvinvointivaatimuksista. Muilta aloilta (esimerkiksi Kanadan ja Venäjän kanssa tehdystä "kivutonta ansastusta" koskevasta sopimuksesta) saadun kokemuksen mukaan vaarana on nimittäin yhteisössä vahvistettujen normien lieveneminen. 54 Koska tällaiset nimenomaan eläinten hyvinvointia koskevat sopimukset eivät vielä ole toteutuneet käytännössä, komissio aikoo sisällyttää eläinten hyvinvointia koskevat vaatimukset eläintuotteiden ja elävien eläinten kaupasta tehtäviin kahdenvälisiin eläinlääkintäsopimuksiin, joista tullaan neuvottelemaan etenkin Mercosur-maiden [19] kanssa tai joita on jo tehty erityisesti Kanadan, Uuden-Seelannin ja Yhdysvaltain kanssa. Chilen kanssa äskettäin tehtyyn sopimukseen sisältyy jo eräitä eläinten hyvinvointia koskevia määräyksiä [20]. [19] Argentiina, Brasilia, Chile, Paraguay ja Uruguay [20] Eläinten ja eläintuotteiden sekä kasvien ja kasvituotteiden ja muiden tuotteiden kauppaan ja eläinten hyvinvointiin sovellettavia terveys- ja kasvinsuojelutoimenpiteitä koskevan sopimuksen 2 artiklassa määrätään, että yksi sopimuksen tavoitteista on päästä sopimuspuolten väliseen yhteisymmärrykseen eläinten hyvinvointia koskevista vaatimuksista 55 Yhdysvaltain (1997) ja Kanadan (1998) kanssa eläinten terveyttä koskevista toimenpiteistä tehdyissä sopimuksissa ei viitattu eläinten hyvinvointia koskeviin vaatimuksiin. EU:n ja Kanadan sekä EU:n ja Uuden-Seelannin välisten sopimusten (1997) soveltamisalaa voidaan laajentaa "muihinkin eläinlääkinnällisiin seikkoihin kuin elävien eläinten ja eläintuotteiden kauppaan sovellettaviin eläinten terveyttä koskeviin toimenpiteisiin". Uuden-Seelannin tapauksessa katsottiin, että tämä voi käsittää eläinten hyvinvointia koskevat vaatimukset. Uusi-Seelanti sitoutui vastaavien tuotteiden kohdalla nimenomaisesti antamaan todistuksen EU:n eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten noudattamisesta tainnutuksen ja teurastuksen osalta. 56 Komissio pyrkii sisällyttämään eläinten hyvinvoinnin tuleviin sopimuksiin, jotta sittemmin voitaisiin yhteisesti kehittää standardeja siten, että otetaan huomioon myös tuleva kehitys monenvälisellä tasolla. eläinten hyvinvoinnin, eläinten terveyden ja elintarviketurvallisuuden välisen YHTEYDEN vahvistaminen 57 Kuten edellä on mainittu, eläinten hyvinvoinnin ja elintarviketurvallisuuden välinen yhteys tunnustetaan yhä yleisemmin. Tällä alalla on kuitenkin jatkettava tieteellistä työtä. 58 EU:n olisi edistettävä eläinten hyvinvoinnin ja eläinten terveyden sekä eläinten hyvinvoinnin ja elintarvikkeiden laadun ja terveellisyyden välisten kytkösten tutkimusta ja määrittelyä - ja saatava niille tunnustus [21]. Jälkimmäistä varten paras foorumi olisi jälleen OIE, kun otetaan huomioon sen viisivuotisohjelman sisältö, johon edellä viitattiin. [21] Tutkimuksen ja teknisen kehittämisen pääosasto - seminaari tuotantoeläinten hyvinvoinnista. Lehdistötiedote: komissio tukee eläinten kasvatusolojen ja elintarvikkeiden laadun parantamista koskevaa tutkimusta. Internet-osoite: http://www.europa.eu.int/comm/research/quality-of-life/animal-welfare/seminars/index_en.html 59 Lisäponnistelut olisivat tarpeen, jotta nykyaikaisen maatalouden kehitystä voitaisiin ohjata siten, että tulevaisuudessa tämä toiminta olisi yhteiskunnallisesti nykyistä hyväksyttävämpää ja että se ei heikentäisi eläinten terveyttä ja tuotteiden turvallisuutta. 60 Eläinten hyvinvointiin ja kansanterveyteen liittyvät näkökohdat on tällä välin otettava huomioon aina valmisteltaessa ja pantaessa täytäntöön EU:n eläinlääkintäaiheisia säädöksiä. Esimerkiksi komission ehdotukseen lihantuotannon hygieniasäännöistä on jo sisällytetty säännöksiä eläinten hyvinvoinnin ante mortem -tarkastuksista teurastamossa tai maatilalla, jolloin nämä tarkastukset ovat terveystodistusten allekirjoittamisen ehtona. eläintuotteiden merkinnät 61 Pakkausmerkintöjä pidetään entistä tärkeämpinä, ja yhä useammat kuluttajat haluavat lisätietoja ostamistaan elintarvikkeista. Nykyiset pakolliset merkinnät (ainesosat, ravitsemukselliset ominaisuudet, "parasta ennen" -päiväykset jne.) täyttävät tämän tarpeen osittain. Uusimmat sosiologiset tutkimukset kuitenkin osoittavat, että monien EU:n kuluttajien huoli elintarvikkeiden tuotantomenetelmistä ulottuu paljon näitä vaatimuksia pidemmälle, myös eläinten hyvinvointiin. Äskettäin tehdyssä EU:n sosiologisessa tutkimuksessa kävi nimittäin ilmi, että tuotantotavan ilmoittavien pakkausmerkintöjen puuttuminen esti kuluttajia vaihtamasta "eläinystävällisempiin" tuotteisiin [22]. [22] "Consumer Concerns About Animal Welfare And The Impact On Food Choice" - EU-FAIR-hanke CT36-3678 - Tri Spencer Henson ja Tri Gemma Harper, Elintarviketalouden tutkimuskeskus, Maa- ja elintarviketalouden laitos, Readingin yliopisto 62 Pakkausmerkinnät ovat luultavasti vähiten kauppaa vääristävä tapa vastata nimenomaan sellaisten tuotteiden kysyntään, jotka on tuotettu hyväksyttävien eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten mukaisesti. Tähän liittyy kuitenkin se kiireellinen ongelma, että jotkin EU:n kauppakumppanit WTO:ssa epäilevät, että hyvinvointivaatimuksia voitaisiin käyttää peiteltynä rajoituksena tuonnille yhteisön ulkopuolisista maista. Eläinten hyvinvointiin liittyvät merkinnät voisivat kuitenkin jopa helpottaa laajaperäisen maataloustuotannon tuotteiden saattamista EU:n markkinoille, sillä kuluttajat arvostavat yleensä erittäin paljon tällaista tuotantotapaa. Monilla yhteisön ulkopuolisilla mailla on tältä osin suhteellinen etu, jota voitaisiin hyödyntää kaupallisesti [23]. [23] Uuden-Seelannin eläinten hyvinvointia koskevien toimintalinjojen esittelyä voitaisiin pitää esimerkkinä siitä, miten voidaan edistää laajaperäisen eläintuotannon myönteistä mainetta. Internet-osoite: 63 Pakkausmerkinnöistä aiheutuvat lisäkustannukset ovat pienempi ongelma, koska yleensä ne voidaan ainakin osittain korvata korottamalla vähittäishintoja. 64 Merkintöjä on kahdenlaisia: pakollisia ja vapaaehtoisia. Vapaaehtoiset merkinnät jaetaan valvottuihin merkintäjärjestelmiin, joihin tuottajat voivat vapaasti liittyä (esimerkiksi luomutuotemerkinnät), ja tuottajien tai myyjien itsensä asettamiin merkintöihin. Pakolliset merkinnät 65 Tähän mennessä EU:ssa on annettu vain yksi säädös, jossa eläinten hyvinvointiin liittyvä merkintä määrätään pakolliseksi. Se on 1. tammikuuta 2002 voimaan tullut asetus [24], jonka mukaan munissa on oltava niiden tuotantotapaa osoittava merkintä (tämä järjestelmä korvaa nykyisen vapaaehtoisen käytännön). Aloite oli tarpeen tällä alalla, koska kanojen tuotantotavasta oli tullut EU:n kuluttajille yksi tärkeimmistä munien ostamiseen liittyvistä perusteista. Käytössä olleita merkintäsäännöksiä pidettiin riittämättöminä, ja väitteet kuluttajien harhaanjohtamisesta tuotantotavan osalta olivat perusteltuja. Pelättiin myös, että epäselvien merkintävaatimusten aiheuttama sekaannus heikensi joidenkin tuottajien pyrkimyksiä nostaa tasoa. [24] Neuvoston asetus (EY) N:o 5/2001, annettu 19 päivänä joulukuuta 2000, tietyistä munien kaupan pitämisen vaatimuksista annetun asetuksen (ETY) N:o 1907/90 muuttamisesta, EYVL L 2, 5.1.2001 66 Äskettäin on tutkittu erilaisten maataloustuotantojärjestelmien vaikutuksia tuotantokustannuksiin EU:ssa, Yhdysvalloissa ja Sveitsissä, ja tutkimus osoittaa, että vaatimuksissa olevat erot voivat selvästi johtaa epäedulliseen kilpailuasemaan [25]. [25] RSPCA (Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals) ja Eurogroup for Animal Welfare: "Hardboiled reality - animal welfare-friendly egg production in a global market", 2001 67 EU:n ulkopuolisissa maissa tuotetuissa munissa (tosin vain niissä, jotka on tarkoitettu suoraan kulutukseen) tuotantotavan merkintä voidaan korvata muilla merkinnöillä, jos maan tuotantomenetelmät eivät vastaa riittävästi unionissa sovellettavia teknisiä sääntöjä ja vaatimuksia. Neuvoston asetuksessa säädetäänkin, että komissio voi tarvittaessa neuvotella kyseisten maiden kanssa asianmukaisista keinoista, joilla ne voisivat antaa takeet yhteisön menettelyjä vastaavien merkintävaatimusten noudattamisesta. 68 Nämä uudet säännöt osoittavat, että tuotteen jäljitettävyydestä on tullut Euroopan kuluttajille ensisijaisen tärkeä asia ja että pakollisilla tuotemerkinnöillä on laaja julkinen kannatus. 69 Pakolliset merkintäsäännöt voivat kuitenkin johtaa kiistoihin EU:n ulkopuolisten kauppakumppaneiden kanssa. Komissio esitti joulukuussa 2001 pidetyssä WTO:n maatalouskomitean istunnossa pakollisista merkinnöistä muistion [26] (aloite, jonka etenemistä sen olisi seurattava sekä TBT- että maatalouskomiteassa), jossa se korosti, että WTO:n jäsenmaiden oikeus päättää kuluttajansuojansa tasosta ja siitä, miten paljon kuluttajat voivat saada tietoa elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden ominaisuuksista sekä tuotanto- ja jalostustavoista, olisi säilytettävä. [26] "Maataloustuotteiden pakolliset merkinnät - Euroopan yhteisöjen muistio", liite 7 70 Yleisellä tasolla unionin olisi pyrittävä kehittämään pakollisia merkintöjä varten kattava toimintalinja ja huolehdittava siitä, että sen oikeutus tunnustetaan kansainvälisesti. Samalla olisi varmistettava, että merkintäjärjestelmien kehittely on kaikissa vaiheissa julkista. Tämä koskee etenkin järjestelmien arviointiperusteiden määrittelyä ja toimintaa. Kaikille sidosryhmille tulisi antaa mahdollisuus osallistua mielekkäällä tavalla prosessiin mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. 71 Komission olisi vastaavasti otettava ensisijaiseksi tehtäväkseen hyväksyä vastavuoroisesti muiden maiden merkintäjärjestelmät ja tunnustaa ne yhteisön ulkopuolisissa maissa sovelletut eläinten hyvinvointia koskevat vaatimukset, jotka vastaavat EU:n lainsäädännössä vahvistettuja vaatimuksia, kuten tehtiin esimerkiksi munien kaupan pitämistä koskevassa asetuksessa. Vapaaehtoiset merkinnät 72 Vapaaehtoiset merkinnät näyttävät yleistyvän kaikkialla maailmassa. Kuten edellä todettiin, ne jaetaan julkisesti valvottuihin merkintäjärjestelmiin, joihin tuottajat voivat vapaasti liittyä, sekä tuottajien tai myyjien omaehtoisiin merkintöihin [27]. Vapaaehtoisia merkintöjä suositaan todennäköisesti eniten luonnonmukaisessa maataloustuotannossa [28]. Merkintöjen vaikutus eläinten hyvinvointiin on kuitenkin tietyssä mielessä rajallinen, sillä merkintäjärjestelmien muut tärkeät päämäärät, kuten ympäristön ja maatalouden kestävän kehityksen suojelu, voivat olla ristiriidassa eläinten hyvinvointia koskevien tavoitteiden kanssa. Tällaiset suuntaviivat ja toimintasäännöt ovat kaikkialla maailmassa sitovaa lainsäädäntöä yleisempiä. [27] Ks. esimerkiksi Yhdysvalloissa käytetty "Free farmed label". Internet-osoite: www.freefarmed.org [28] Ks. esimerkiksi luonnonmukaista tuotantoa koskeva Yhdysvaltain kansallinen ohjelma. Internet-osoite: http://www.ams.usda.gov/nop/index.htm 73 Yleisin syy vapaaehtoisten järjestelmien käyttöön on, että halutaan luoda markkinoita laatutuotteille, jotka voidaan hinnoitella muita kalliimmin. Käytännössä vapaaehtoisilla merkinnöillä on hyvin myönteinen vaikutus, koska ne nostavat vaatimuksia. Kuluttajien kiinnostus tällaisia (esimerkiksi luonnonmukaisia) tuotteita kohtaan kasvaa jatkuvasti. 74 Kuluttajien aiheuttama paine on voimakkainta aloilla, joilla tuotantotavat ovat tehokkaimpia ja sen vuoksi vähemmän eläinystävällisiä. Näin on esimerkiksi sikojen ja siipikarjan tuotannossa, jossa tilojen eläinmäärä ja suurtuotantotilojen osuus ovat kasvaneet merkittävästi kansainvälisestä kilpailusta johtuvien kapeiden voittomarginaalien vuoksi. Tämä on johtanut siihen, että kaikkialla EU:ssa on otettu käyttöön vapaaehtoisia merkintäjärjestelmiä, jotta kuluttajat saataisiin vakuuttuneiksi eläinten tuotantotavoista (ympäristöseikat mukaan luettuina). 75 Vielä on pohdittava, miten suhtautua epävirallisiin merkintäjärjestelmiin, jotka tätä kertomusta varten kerättyjen tietojen perusteella ovat leviämässä yhä laajemmalle koko maailmassa. 76 Koska yhdenmukaisia kansainvälisiä vaatimuksia ei ole, pakkausmerkinnöistä aiheutuvia kauppavirtoja voidaan lisätä tunnustamalla niiden vastaavuus. Siksi vapaaehtoisten merkintäjärjestelmien vastavuoroinen tunnustaminen EU:n ulkopuolisten maiden kanssa on suotavaa, ja se voitaisiin tehdä WTO:n TBT-komiteassa työstettyjen arviointiperusteiden mukaisesti. 77 Eläinten hyvinvointia on käytetty merkin myöntämisperusteena vain osassa nykyisistä tuotantotapojen merkintäjärjestelmistä (esimerkiksi yhteisön ekotuotemerkissä). Tätä puolta olisi kehitettävä lisää - ja jälleen kaikkien sidosryhmien olisi osallistuttava kaikkiin työskentelyvaiheisiin. SUORAT TUET TUOTTAJILLE ELÄINTEN HYVINVOINTIA VARTEN - YMP:N UUDELLEENARVIOINTI 78 Agenda 2000:ssa esitetty yhteisen maatalouspolitiikan uudistus on osa suuntausta, jossa toimenpiteet ovat entistä markkinasuuntautuneempia ja tuet on erotettu tuotantomääristä. Komissio hyväksyi heinäkuussa 2002 Agenda 2000 -asiakirjaa koskevan väliarvioinnin sijoittamalla sen yhteisestä maatalouspolitiikasta (YMP) ja sen tulevaisuudesta viime aikoina käytyä julkista keskustelua koskevaan laajempaan asiayhteyteen [29]. Euroopan kansalaiset eivät enää halua yksinomaan elintarviketuotantoa kannustavia järjestelmiä, joissa ei edistetä mitään muita tavoitteita. Sen sijaan maataloutta on alettu pitää keskeisenä keinona turvata muita yhteiskunnallisesti tärkeitä päämääriä, joita ovat esimerkiksi elintarvikkeiden turvallisuus ja laatu, eläinten hyvinvointi, ympäristönsuojelu, kestävä kehitys, maaseudun kehittäminen ja maalaismaiseman säilyminen. Nyt hyväksytään yhä yleisemmin, että näitä laajoja tavoitteita on edistettävä, mutta nykyiset hintamekanismit eivät välttämättä mahdollista niihin liittyvien kustannusten kattamista. Tämä vaikuttaa väistämättä maataloustuotannon kilpailukykyyn. Maatalouselinkeinon harjoittajat ovat sitä mieltä, että heille pitäisi korvata kilpailukyvyn menetykset, joita hyvinvointivaatimusten tiukentaminen voi heille aiheuttaa. [29] KOM(2002) 394 lopullinen 79 Dohassa marraskuussa 2001 tehdyillä päätöksillä turvattiin täysin jäsenvaltioiden oikeudet toteuttaa tarpeelliseksi katsomiaan toimenpiteitä kuluttajien etujen suojelemiseksi. 80 Yksi yhteisön ensisijaisista tavoitteista onkin määritellä maatalouden "monimuotoinen" tehtävä ja löytää oikeat keinot, joilla maataloustoiminta saadaan kestäväksi. Eläinten hyvinvoinnin vaikutuksista kansainväliseen kauppaan on todettava, että etenkin varojen uudelleenjako auttaisi säilyttämään yhteisön säännöstön ennallaan ja tukisi suojelutason edelleenkehittämistä. Lisäksi pakollisina vaatimuksina pidettyjen "hyvien maatalouskäytäntöjen" toteuttamisella edistetään eläinten hyvinvoinnin tukemista, kuten YMP:n väliarvioinnissa ehdotetaan. 81 Tulevista aloitteista WTO:lle kesäkuussa 2000 jättämässään ehdotuksessa EU esitti, että tuottajille voitaisiin maksaa suoria tukia, joilla tasoitettaisiin tiukoista hyvinvointivaatimuksista aiheutuvia kustannuksia. Yksi esimerkki tällaisesta tuotantokustannusten noususta annetaan aiemmin mainitussa munien tuotantoa koskeneessa tutkimuksessa [30]. Siinä todetaan, että EU:ssa äskettäin käyttöön otetut munivia kanoja koskevat tiukennetut hyvinvointivaatimukset lisäävät kustannuksia yhteisön ulkopuolisiin kauppakumppaneihin verrattuna. [30] Ks. alaviite 25 82 Komission mielestä olisi perusteltua, että WTO:ssa tehdyt sitoumukset alentaa tukia eivät koskisi tämänkaltaisten lisäkustannusten korvaamista, mikäli voidaan selvästi osoittaa, että ne johtuvat suoraan hyvinvointivaatimusten tiukentamisesta ja että niillä sen vuoksi on vain vähän tai ei lainkaan kauppaa vääristäviä vaikutuksia. Tämä aloite on täysin linjassa sen Dohassa sovitun periaatteen kanssa, jonka mukaan sitoumukseen maatalouden kauppajärjestelmän uudistamisesta yhdistetään sitoumus huolehtia muistakin kuin kauppaan liittyvistä kysymyksistä. Sen vuoksi viljelijöille maksettavien tukien uudistuksessa on hyväksyttävä sellaiset liitännäistoimenpiteet, jotka vääristävät kauppaa vain vähän tai eivät ollenkaan. On selvää, että minkään maan ratkaisut tämän alan ongelmiin eivät saa aiheuttaa vaikeuksia muille maille. 83 On vaikeaa selvittää ja määrittää eläinten hyvinvointia koskevista lainsäädäntövaatimuksista aiheutuvat lisäkustannukset. On otettava huomioon, joutuvatko kuluttajat maksamaan tällaiset kustannukset korkeampina hintoina. Saatavilla on muitakin vaihtoehtoja kuin suorat tuet, esimerkiksi rakenne- ja maaseudun kehittämisvaroista maksettavat investointituet entistä parempien laitteiden asentamiseen. Tähän voidaan myöntää kansallistakin rahoitusta edellyttäen, että asiaa koskevia valtiontukisääntöjä noudatetaan. 84 Tältä osin olisi ensiksi arvioitava, miten eläinten hyvinvointiin liittyvät toimenpiteet vaikuttavat lopputuotteiden kustannuksiin. Toinen pohtimisen arvoinen näkökohta on, missä muodossa pakollisia vaatimuksia tiukempia hyvinvointivaatimuksia noudattavien viljelijöiden tuet olisi maksettava. Tutkimuksia on jo käynnissä, mutta vielä ei ole saatavilla luotettavia taloudellisia muuttujia tältä alalta. EU:n olisikin pyrittävä kehittämään malleja eläinten hyvinvointiin liittyvistä vaatimuksista aiheutuvien lisäkustannusten arvioimiseen, ja tämä olisi aloitettava voimaperäisessä tuotannossa pidettävistä eläimistä, kuten sioista ja siipikarjasta. 85 Kustannusarviot ja viljelijöiden tukimuotojen määrittäminen myös selkeyttäisivät EU:n kantaa WTO-neuvotteluissa. 86 Ehdotetusta väliarvioinnista on merkittäviä etuja: suorilla tuilla voitaisiin lisätä tiukempien eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten kannatusta tuottajien keskuudessa. Eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten tiukentaminen saataisiin hyväksyttyä nopeammin, jos tuottajat suhtautuisivat niihin myönteisesti. Elintarviketurvallisuuden ja eläinten terveyden ja hyvinvoinnin sisällyttäminen täydentävien ehtojen avulla sekä niiden järjestelmällinen seuranta tilatarkastusjärjestelmässä lisäävät avoimuutta ja kuluttajien luottamusta. Nykyaikaisten tuotantojärjestelmien yleistyttyä tilojen karjanhoitokäytännötkin alkaisivat vähitellen kehittyä. Tällä olisi myönteisiä seurannaisvaikutuksia myös moniin muihin aloihin, kuten elintarviketurvallisuuteen ja eläinten terveyteen, joita yhdistävät esimerkiksi hygieniavaatimukset. Lisäksi väliarvioinnissa todetaan, että tuotantomääristä riippumattomat tuet kannustavat viljelijöitä reagoimaan kuluttajien kysynnästä syntyviin markkinasignaaleihin eikä suuriin tuotantomääriin kannustaviin poliittisiin ohjelmiin. 87 Väliarvioinnin ehdotukset auttavat vastaamaan kansalaisia askarruttaneisiin kysymyksiin, kuten eläinten hyvinvointiin. Porrastettu ja mukautettu tulotuki merkitsee painopisteen siirtymistä ympäristöpalvelujen ja eläinten hyvinvoinnin kaltaisten julkishyödykkeiden tarjontaan ja alan kilpailukyvyn parantamiseen tähtääviin toimenpiteisiin. 88 Lisäksi kehittyneiden normien laaja soveltaminen voisi saada maatalousalan toimijat puolustamaan eläinten hyvinvointiin liittyviä asioita entistä voimakkaammin kansainvälisellä tasolla. 89 Myöhemmin on myös tarpeen määritellä, mitkä toimenpiteet edellyttävät korvauksia ja kenelle niitä olisi maksettava. Tässä yhteydessä tarvitaan poliittisesti tarkkaan harkittuja päätöksiä. 90 Kaikki tuottajille maksettavat suorat tuet on WTO:n maataloussopimuksen mukaan perusteltava. Yhteiskunnallisiin tavoitteisiin pyrkivistä sisäisistä tukiohjelmista voidaan keskustella niin kutsutun "vihreän laatikon" tukivälineen puitteissa. EU:n on neuvoteltava niistä kauppakumppaneidensa kanssa. Komissio on jo ottanut ensimmäisen askeleen esittämällä "vihreää laatikkoa" koskevista asioista epävirallisen asiakirjan maatalouskomitean erityisistunnossa syyskuussa 2001. Sitä on tuettava aktiivisesti pitämällä yllä läheiset suhteet kaikkiin muihin tässä kertomuksessa mainittuihin toiminta-alueisiin. LIITE 1 ELÄINTEN HYVINVOINTIA KOSKEVA LAINSÄÄDÄNTÖ 30 MAASSA - KOMISSIOLLE TOIMITETUT TIEDOT Komissio pyysi tietoja 106:lta EU:n ulkopuoliselta maalta, joista 73 vastasi, mutta vain 30 niistä lähetti suoraan kyselyyn liittyviä tietoja. Tiedot on eritelty jäljempänä olevassa taulukossa seuraavasti: 1. Laki eläinten hyvinvoinnista (tai suojelusta): onko maassa eläinten hyvinvointia (tai suojelua) koskevaa "puitelakia" (kaikki eläimet - myös lemmikki- ja koe-eläimet - kattavaa lakia, johon ei kuitenkaan yleensä sisälly tuotantoeläinten pitoon liittyviä erityissäännöksiä esimerkiksi eläintiheydestä)? 2. Tuotantoeläimet: onko tuotantoeläimistä annettu sääntöjä, ja jos on, ovatko ne (sitovia) säädöksiä vai (vapaaehtoisia) suuntaviivoja/toimintasääntöjä? 3. Eläinkuljetukset: onko eläinkuljetuksista annettu sääntöjä, ja jos on, ovatko ne (sitovia) säädöksiä vai (vapaaehtoisia) suuntaviivoja/toimintasääntöjä? 4. Teurastus: onko teurastuksesta annettu sääntöjä, ja jos on, ovatko ne (sitovia) säädöksiä vai (vapaaehtoisia) suuntaviivoja/toimintasääntöjä? Eläinsuojelusäännöistä toimitetut tiedot (1999) >TAULUKON PAIKKA> X tarkoittaa lainsäädäntöä ja - suuntaviivoja ja toimintasääntöjä. (Jos maassa on molempia, mainitaan vain lainsäädäntö.) LIITE 2 EUROOPAN NEUVOSTON YLEISSOPIMUKSET TUOTANTOELÄINTEN SUOJELUSTA Vuonna 1949 perustetussa Euroopan neuvostossa on 43 jäsenmaata, joihin myös kaikki 15 EU:n jäsenvaltiota kuuluvat. Euroopan neuvosto on vuosien mittaan tehnyt eläinten hyvinvointiin liittyvistä eri näkökohdista viisi yleissopimusta, joita se kehittää jatkuvasti. Seuraavat yleissopimukset liittyvät nimenomaan tuotantoeläinten suojeluun: - Eurooppalainen yleissopimus eläinten suojelemiseksi kansainvälisten kuljetusten aikana (Pariisi, 13.12.1968) - Tuotantoeläinten suojelua koskeva eurooppalainen yleissopimus (Strasbourg, 10.3.1976) - Teuraseläinten suojelua koskeva eurooppalainen yleissopimus (Strasbourg, 10.5.1979). Näistä keskimmäiseen ("tuotantoeläinten suojelu") sisältyy erityisiä suosituksia Euroopan tärkeimpien tuotantoeläinten suojelusta, ja direktiivin 98/58/EY nimenomaisena tavoitteena oli panna yleissopimuksen periaatteet täytäntöön ja valvoa niiden yhdenmukaista soveltamista koko EU:ssa. Tuotantoeläinten suojelusta tehdyn yleissopimuksen lisäksi yhteisö on tähän mennessä ratifioinut yleissopimuksen teuraseläinten suojelusta. Lisäksi komissio sai vuonna 2001 neuvostolta valtuudet neuvotella yhteisön puolesta eläinten suojelusta kansainvälisten kuljetusten aikana tehdyn yleissopimuksen muutetusta versiosta. Seuraavasta taulukosta ilmenee, mitkä näistä yleissopimuksista EU:n ulkopuoliset Euroopan neuvoston jäsenmaat ovat allekirjoittaneet. EU:n ulkopuoliset maat ja Euroopan neuvoston eläinsuojeluyleissopimukset >TAULUKON PAIKKA> LIITE 3 ELÄINTEN HYVINVOINTIA KOSKEVAN eu-LAINSÄÄDÄNNÖN PIIRIIN KUULUVIEN ELÄVIEN ELÄINTEN JA ELÄINTUOTTEIDEN ULKOMAANKAUPPA Tämä liite sisältää tietoja yhteisön ulkopuolisten maiden tuontivirroista. Ne on tarkoitettu lainsäädäntötietojen täydennykseksi. Liitteessä on myös tietoja EU:n muuttuvista maatilarakenteista. Muiden kuin eläinperäisten maataloustuotteiden (kuten viljojen) kauppaa koskevat tiedot esitetään lyhyesti, jotta voidaan osoittaa eläinkaupan merkitys koko alalle. EY:n elävien eläinten kauppa ja teurastus (vuonna 2000) (*) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: EUROSTAT (*) Taulukossa esitetään sellaisten elävien eläinten määrä, joita on kuljetettu yli 50 kilometrin matka eläinten suojelua kuljetuksen aikana koskevan EY:n lainsäädännön mukaisesti. Yhteisön ulkopuolisista maista tuotujen elävien eläinten ja eläintuotteiden tuonnin arvo - keskiarvo vuosina 1992-2001 tuhansina ecuina - >TAULUKON PAIKKA> Lähde: EUROSTAT Yhteisön ulkopuolisista maista tuotujen tiettyjen eläintuotteiden tuonnin yksityiskohtainen arvo - keskiarvo vuosina 1992-2001 tuhansina ecuina >TAULUKON PAIKKA> Lähde: EUROSTAT Sianlihan tarjontatase >TAULUKON PAIKKA> (1) Teuraspaino. Maailmantuotanto ja sianlihan suurimpien tuottaja- tai viejämaiden kokonaistuotanto >TAULUKON PAIKKA> Lähde: FAO Sikatilojen rakenteellinen kehitys jäsenvaltioittain >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Euroopan komissio, Eurostat Tärkeimpien maataloustuotteiden maailmantuotanto ja maailmankauppa vuonna 1999 - EU:n osuus maailmanmarkkinoista >TAULUKON PAIKKA> (1) Vienti (EU:n sisäistä kauppaa lukuun ottamatta); ei koske jalostettuja tuotteita. (2) EU:n kaupan/maailmankaupan nettotase. (3) Vilja jyvinä; ei koske jalostettuja tuotteita. Lähde: FAO Maailmantuotanto ja naudanlihan tuottaja- tai viejämaiden tuotanto (1) >TAULUKON PAIKKA> (1) Nettotuotanto Lähde: FAO ja muut kansainväliset järjestöt (GATT) LIITE 4 OIE JA ELÄINTEN HYVINVOINTI Maailman eläintautijärjestö OIE perustettiin Pariisissa 25. tammikuuta 1924 tehdyllä kansainvälisellä sopimuksella, jonka 28 valtiota allekirjoitti. Toukokuuhun 2001 mennessä OIE:ssä oli yhteensä 158 jäsentä. OIE:n toimintaa johtaa ja valvoo kansainvälinen komitea, joka koostuu jäsenmaiden hallitusten nimeämistä edustajista. Tasapuolisuuden vuoksi kullakin maalla on komiteassa yksi edustaja. Komitea kokoontuu ainakin kerran vuodessa. Useat yhteisön ulkopuoliset maat ovat ilmoittaneet eläinten hyvinvointia koskeviksi vaatimuksikseen nimenomaan OIE:n antamat suositukset eläinten suojelusta kuljetuksen aikana. On syytä panna merkille, että nykyiseen OIE:n Kansainväliseen eläinten terveyttä koskevaan säännöstöön (10. painos - 2001) sisältyy luku, jossa käsitellään nimenomaan eläinten suojelua kuljetuksen aikana. OIE:n säännöstössä annetaan seuraavia ohjeita ja suosituksia: - kaikissa eläinkuljetuksissa noudatettavat yleiset periaatteet - kuljetusmuotokohtaiset erityisohjeet - lentokuljetusta koskevat yleissuositukset. PÄÄTÖSLAUSELMA NRO XIV Eläinten hyvinvointia koskeva OIE:n mandaatti (Hyväksytty OIE:n kansainvälisessä komiteassa 29. toukokuuta 2002) OTTAEN HUOMIOON, ETTÄ Kansainvälinen komitea käsitteli OIE:n kolmatta strategista suunnitelmaa ja hyväksyi sen toukokuussa 2000 pidetyssä 68. yleisistunnossa. Kansainvälinen komitea hyväksyi pääsihteerin työohjelman kolmannen strategisen suunnitelman suositusten täytäntöönpanemiseksi vuosina 2001-2005 toukokuussa 2001 pidetyssä 69. yleisistunnossa. Työohjelmassa todettiin, että kolmannessa strategisessa suunnitelmassa mainittuihin uusiin aloihin kiinnitetään erityistä huomiota. OIE:n eläinten hyvinvoinnin tilapäinen työryhmä kokoontui 2.-4. huhtikuuta 2002 ja laati kansainvälisen komitean käsiteltäväksi suosituksia, jotka koskevat OIE:n toimien ulottuvuutta eläinten hyvinvoinnin alalla, OIE:n painopisteitä ja menettelytapoja. Tämä tilapäinen työryhmä pani merkille OIE:n 75-vuotisen historian saavutukset eläinten terveyden kansainvälisenä viitejärjestönä, jolla on vakiintunut infrastruktuuri ja kansainvälinen tunnustus. Tilapäinen työryhmä tunnusti eläinten terveyden ja eläinten hyvinvoinnin välisen olennaisen yhteyden ja katsoi, että OIE:llä on hyvät edellytykset ottaa itselleen kansainvälinen johtoasema eläinten hyvinvoinnin alalla. KOMITEA SUOSITTELEE SEURAAVAA: 1. Koska eläinten hyvinvointi on monimutkainen ja monitahoinen poliittinen kysymys, johon liittyy tärkeitä tieteellisiä, eettisiä, taloudellisia ja poliittisia näkökohtia, OIE kehittää yksityiskohtaisen näkemyksen ja strategian, jotta näitä näkökohtia voidaan sisällyttää, tasapainottaa ja ottaa huomioon. 2. OIE kehittää tämän jälkeen toimintalinjoja ja perusperiaatteita ja luo näin vakaan perustan erityisten suositusten ja standardien laatimiselle. 3. OIE perustaa eläinten hyvinvoinnin työryhmän, joka koordinoi ja hallinnoi eläinten hyvinvointiin liittyvää toimintaa jäljempänä lueteltujen tehtävien mukaisesti ja neuvoo tilapäisten työryhmien suorittamissa erityistehtävissä. 4. Työryhmä kehittää OIE:tä kuultuaan 12 ensimmäiseksi kuukaudeksi yksityiskohtaisen toimintasuunnitelman, jossa käsitellään ensisijaisia kysymyksiä. 5. Työryhmä ja sen tilapäiset työryhmät kuulevat kansalaisjärjestöjä, joilla on laaja kansainvälinen edustus, ja ne käyttävät kaikkea saatavilla olevaa asiantuntemusta ja voimavaroja, mukaan luettuina akateemisen maailman, tiedeyhteisön, teollisuuden ja muiden asiaankuuluvien sidosryhmien asiantuntemus ja voimavarat. 6. OIE:n toimien ulottuvuus eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä jaetaan seuraaviin ryhmiin: * maataloudessa ja vesiviljelyssä käytettävät eläimet tuotanto-, siitos- ja/tai työskentelytarkoituksiin * seuraeläimet, mukaan luettuina "eksoottiset" (luonnonvaraisina pyydystetyt ja ei-perinteiset) lajit * eläimet tutkimus-, koe- ja/tai opetustarkoituksiin * vapaina elävät villieläimet, mukaan luettuina niiden teurastusta ja ansastusta koskevat kysymykset * eläimet urheilu-, virkistys- ja ajanvietetarkoituksiin, mukaan luettuina sirkuksissa ja eläintarhoissa olevat eläimet, ja kustakin ryhmästä tarkastellaan eläinten terveyteen liittyvien olennaisten näkökohtien lisäksi eläinsuojiin, eläinten hoitoon, kuljetukseen ja lopettamiseen (mukaan luettuina inhimillinen teurastus, eutanasia ja lopettaminen tautien torjuntaa varten) liittyviä kysymyksiä. 7. OIE asettaa etusijalle maataloudessa ja vesiviljelyssä käytettävien eläinten hyvinvointiin liittyvät kysymykset, ja muiden ryhmien osalta OIE vahvistaa suhteelliset painopisteet, joita käsitellään voimavarojen niin salliessa. 8. Maataloutta ja vesiviljelyä koskevassa ryhmässä OIE käsittelee ensiksi kuljetusta, inhimillistä teurastusta ja lopettamista tautien torjuntaa varten ja sitten eläinsuojia ja eläinten hoitoa. Lisäksi OIE tarkastelee eläinten hyvinvointiin liittyviä näkökohtia sitä mukaa kuin kysymyksiä tulee esiin geenimuuntelun ja kloonauksen, tuotanto- ja muotitarkoituksiin tapahtuvan geneettisen valinnan sekä eläinlääkintäkäytäntöjen alalla. 9. OIE asettaa zoonoosien osalta etusijalle eläinpopulaatioiden vähentämistä ja hallintaa (mukaan luettuina kulkukoirat ja -kissat) koskevat eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat. 10. OIE sisällyttää viestintästrategiaansa keskeiset eläinten hyvinvoinnin sidosryhmät, mukaan luettuina teollisuus ja kansalaisjärjestöt. 11. OIE sisällyttää eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat päätehtäviinsä ja ottaa itselleen seuraavat erityistehtävät: * se kehittää standardeja ja suuntaviivoja eläinten hyvinvointia koskevia hyviä käytäntöjä varten * se tarjoaa eläinten hyvinvointiin liittyviä erityiskysymyksiä koskevaa asiantuntijaneuvontaa OIE:n sidosryhmille, mukaan luettuina jäsenvaltiot, muut kansainväliset järjestöt ja teollisuus/kuluttajat * se ylläpitää kansainvälisiä tietokantoja, jotka sisältävät tietoja eläinten hyvinvoinnista, mukaan luettuina erilaisista kansallisista lainsäädännöistä ja politiikoista, kansainvälisesti tunnustetuista eläinten hyvinvoinnin asiantuntijoista ja eläinten hyvinvointia koskevista hyvistä käytännön esimerkeistä * se selvittää eläinten hyvinvointia koskevan tehokkaan kansallisen infrastruktuurin olennaiset osat, mukaan luettuina lainsäädäntö/säädökset, ja se kehittää itsearvioinnin muistilistan * se laatii ja levittää koulutusmateriaalia tietoisuuden lisäämiseksi OIE:n sidosryhmissä * se edistää eläinten hyvinvoinnin sisällyttämistä eläinlääketieteen perus- ja jatkokoulutusohjelmiin * se selvittää eläinten hyvinvoinnin tutkimuksen tarpeita ja kannustaa tutkimuskeskusten välistä yhteistyötä. LIITE 5 eu:N KESKEINEN LAINSÄÄDÄNTÖ TUOTANTOELÄINTEN SUOJELUSTA Kasvatus - Neuvoston direktiivi 1999/74/EY, annettu 19 päivänä heinäkuuta 1999, munivien kanojen suojelun vähimmäisvaatimuksista - EYVL L 203, 3.8.1999, s. 53-57 - Neuvoston direktiivi 98/58/EY, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1998, tuotantoeläinten suojelusta - EYVL L 221, 8.8.1998, s. 23-27 - Neuvoston direktiivi 97/2/EY, annettu 20 päivänä tammikuuta 1997, vasikoiden suojelun vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin 91/629/ETY muuttamisesta - EYVL L 25, 28.1.1997, s. 24-25 - Neuvoston direktiivi 91/629/ETY, annettu 19 päivänä marraskuuta 1991, vasikoiden suojelun vähimmäisvaatimuksista - EYVL L 340, 11.12.1991, s. 28-32 - 97/182/EY: Komission päätös, tehty 24 päivänä helmikuuta 1997, vasikoiden suojelun vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin 91/629/ETY liitteen muuttamisesta - EYVL L 76, 24.2.1997, s. 30-31 - Neuvoston direktiivi 91/630/ETY, annettu 19 päivänä marraskuuta 1991, sikojen suojelun vähimmäisvaatimuksista - EYVL L 340, 11.12.1991, s. 33-38 - Neuvoston direktiivi 88/166/ETY, annettu 7 päivänä maaliskuuta 1988, yhteisön tuomioistuimen asiassa 131/86 antaman tuomion (häkeissä pidettävien munivien kanojen suojelun vähimmäisvaatimuksista 25 päivänä maaliskuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/113/ETY julistaminen mitättömäksi) täytäntöönpanosta - EYVL L 74, 19.3.1988, s. 83-87 - 78/923/ETY: Neuvoston päätös, tehty 19 päivänä kesäkuuta 1978, tuotantoeläinten suojelua koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen tekemisestä - EYVL L 323, 17.11.1978, s. 12-13 Kuljetus - Neuvoston direktiivi 91/628/ETY, annettu 19 päivänä marraskuuta 1991, eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana ja direktiivien 90/425/ETY ja 91/496/ETY muuttamisesta - EYVL L 340, 11.12.1991, s. 17-27 - Neuvoston direktiivi 95/29/EY, annettu 29 päivänä kesäkuuta 1995 eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana annetun direktiivin 91/628/ETY muuttamisesta - EYVL L 148, 30.6.1995, s. 52-63 - Neuvoston asetus (EY) N:o 1255/97, annettu 25 päivänä kesäkuuta 1997, pysähdyspaikkoja koskevista yhteisön vaatimuksista ja direktiivin 91/628/ETY liitteessä tarkoitetun reittisuunnitelman mukauttamisesta - EYVL L 174, 2.7.1997, s. 1-6 - Neuvoston asetus (EY) N:o 411/98, annettu 16 päivänä helmikuuta 1998, yli kahdeksan tuntia kestäviin eläinkuljetuksiin käytettäville maantieajoneuvoille asetettavista eläinten suojelua koskevista lisävaatimuksista - EYVL L 052, 21.2.1998, s. 8-11 - Komission asetus (EY) N:o 615/98, annettu 18 päivänä maaliskuuta 1998, vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista erityisistä yksityiskohtaisista säännöistä elävien nautaeläinten hyvinvoinnin osalta kuljetuksen aikana - EYVL L 082, 19.3.1998, s. 19-22 Teurastus ja lopettaminen - Neuvoston direktiivi 93/119/EY, annettu 22 päivänä joulukuuta 1993, eläinten suojelusta teurastus- tai lopettamishetkellä - EYVL L 340, 31.12.1993, s. 21-34 - 88/306/ETY: Neuvoston päätös, tehty 16 päivänä toukokuuta 1988, teuraseläinten suojelua koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen tekemisestä - EYVL L 137, 2.6.1988, s 25- LIITE 6 EU:N EHDOTUS maailman kauppajärjestölle ELÄINTEN HYVINVOINNISTA JA MAATALOUSTUOTTEIDEN KAUPASTA Tuodakseen esille eläinten hyvinvointia koskevan kysymyksen EU esitti kesäkuussa 2000 WTO:n maatalouskomitean erityisistunnossa seuraavan ehdotuksen. Sen tavoitteena on varmistaa, ettei kaupan vapauttaminen heikennä EU:n toimenpiteitä tuotantoeläinten suojelun parantamiseksi. G/AG/NG/W/19 28. kesäkuuta 2000 EUROOPAN YHTEISÖJEN EHDOTUS ELÄINTEN HYVINVOINTI JA MAATALOUSTUOTTEIDEN KAUPPA Johdanto Eläinten hyvinvoinnista on muodostumassa yhä tärkeämpi kysymys etenkin Euroopan yhteisössä. Euroopan komissio viimeistelee parhaillaan kertomusta, jossa tarkastellaan eläinten hyvinvoinnista annettuja säännöksiä niissä EY:n ulkopuolisissa maissa, joista sinne tuodaan eläviä eläimiä ja eläintuotteita. EY:n ulkopuolisista maista toimitetut tiedot osoittavat, ettei eläinten hyvinvointi ole pelkästään "EY:n huolenaihe". Kuluttajat ja tuottajat ovat entistä tietoisempia jalostus- ja kasvatusmenetelmien vaikutuksista eläimiin, niiden terveyteen, hyvinvointiin ja ennen kaikkea ympäristöön. Kuluttajat korostavat yhä enemmän oikeuttaan saada ostopäätöksensä tueksi lisää tietoa myös poikkeavien hyvinvointivaatimusten mukaisesti tuotetuista tuotteista. Voidakseen tehdä valintoja he haluavat tietoja siitä, miten tuotantoeläimet on kasvatettu, kuljetettu ja teurastettu. Kuluttajien vaatimusten kohteena olevat tuottajat puolestaan haluavat vakaan ja johdonmukaisen perustan, jonka pohjalta tietoja voidaan antaa. EY on vähitellen antanut joukon eläinsuojelusäädöksiä, jotka koskevat eläinten kasvatusta, kuljetusta, teurastusta ja eläinkokeita. EY ja sen jäsenvaltiot ovat myös olleet aktiivisesti mukana suunnittelemassa kansainvälisiä yleissopimuksia eläinten suojelusta (esimerkiksi kansainvälisten kuljetusten aikana; tuotanto-, teuras- ja koe-eläimistä). Euroopan yhteisön tavoitteet Varmistetaan, ettei kauppa heikennä EY:n toimenpiteitä eläinten hyvinvoinnin parantamiseksi EY katsoo, että elintarvikkeiden tuotantotavoille on asetettava tietyt rajat. Lainsäädännössään EY on asettanut tällaisia rajoja, jotka monissa tapauksissa perustuvat kansainvälisten yleissopimusten, esimerkiksi Euroopan neuvoston yleissopimusten periaatteisiin. Monet muutkin maat ovat antaneet säännöksiä tällä alalla. Siitä huolimatta kuluttajat, tuottajat ja eläinsuojelujärjestöt ovat yhä enemmän huolissaan siitä, että jatkaessaan ensisijaisena tavoitteenaan olevan toimintakehyksen työstämistä kansainvälisen kaupan vapauttamiseksi WTO ei tarjoa mitään viitekehystä, jossa voitaisiin käsitellä eläinten hyvinvointiin liittyviä kysymyksiä. Kuluttajat pelkäävät erityisesti, että eläinten ja etenkin tuotantoeläinten hyvinvointia koskevat vaatimukset voivat heiketä ilman tällaista viitekehystä, kun ei ole mitään keinoa varmistaa, ettei EY:n hyvinvointivaatimusten mukaisesti tuotettuja maatalous- ja elintarviketuotteita ole yksinkertaisesti vaihdettu tuontituotteisiin, joilla on lievemmät tuotantovaatimukset. Eettinen suhtautuminen eläimiin ja karjankasvatuskäytäntöihin vaihtelee riippuen eri maiden kulttuurista. Tiukoilla eläinten hyvinvointia koskevilla vaatimuksilla voi olla hyvin erilaisia vaikutuksia niiden suhteelliseen kilpailukykyyn maataloudessa. Mikäli jokin maa alkaa noudattaa kauppakumppaneitaan tiukempia hyvinvointivaatimuksia, tällä voi olla monia vaikutuksia. Kuluttajat eivät ehkä saa johdonmukaista tietoa tuontituotteiden tuotannossa sovelletuista hyvinvointivaatimuksista, ja kotimaiset tuotteet voivat joutua taloudellisesti epäedulliseen asemaan. Sen vuoksi EY katsoo, että eläinten hyvinvoinnista on todella tarpeen keskustella WTO:ssa. Ongelmat ovat todellisia, liittyivätpä ne kuluttajiin tai tuottajiin, ja johtavana kauppajärjestönä WTO:n on oltava valmis käsittelemään näitäkin kysymyksiä. Kun otetaan huomioon eläinten hyvinvointia koskevien toimenpiteiden sekä maataloustuotteiden ja eläinperäisten elintarvikkeiden kansainvälisen kaupan välinen suhde, EY katsoo, että asiasta on keskusteltava WTO:n maataloussopimuksen 20 artiklan mukaisissa neuvotteluissa, eikä pitäisi sulkea pois mahdollisuutta tarkastella eläinten hyvinvointia myös muilla WTO:n toiminta-aloilla. Vältetään kauppapoliittista protektionismia Vaikka EY ottaakin eläinten hyvinvointia koskevat kysymykset esille WTO-neuvottelujen yhteydessä, sen tarkoituksena ei suinkaan ole pohjustaa uudentyyppisten tullien ulkopuolisten kaupan esteiden käyttöönottoa. Euroopan yhteisöä on arvosteltu ja arvostellaan usein voimakkaasti siitä, että se puuttuu eläinten hyvinvointiin. Sitä syytetään piiloprotektionismista, vaikka EY sen enempää kuin WTO:n muutkaan jäsenet eivät enää sovella omia eläinten hyvinvointia koskevia sääntöjään muista WTO:n jäsenmaista tulevaan tuontiin. Asettumalla avoimesti eri kannalle EY haluaa ainoastaan korostaa, että eläinten hyvinvointia koskevaan kysymykseen on tarpeen puuttua WTO:n piirissä. EY on maailman toiseksi suurin maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden viejä, eikä sille ole mitään etua siitä, että WTO:n jäsenmaiden annetaan ottaa käyttöön perusteettomia teknisiä esteitä. EU:n tavoitteena on edistää tiukkoja eläinten hyvinvointia koskevia vaatimuksia, tarjota kuluttajille selkeitä tietoja ja turvata samalla EY:n maatalouden ja elintarviketeollisuuden kilpailukyky. Jotkin EY:n kilpailijoista väittävät, että se yrittää ajaa WTO:ssa läpi määräyksiä, joiden nojalla WTO:n jäsenmaat voisivat kieltää eläinten ja eläintuotteiden tuonnin maista, jotka eivät sovella samoja hyvinvointisäännöksiä kuin ne. Tämä lähestymistapa voisi kilpailijoiden mukaan johtaa maailman jakautumiseen eri kaupparyhmittymiksi, joissa viejät sovittaisivat eläinten hyvinvointia koskevat säännöksensä tärkeimpien tuontimarkkinoidensa säännösten mukaan. Jotkin tuojat saattaisivat myös asettaa tiukkoja hyvinvointivaatimuksia protektionistisista syistä. Tähän EY ei pyri, koska tällainen lähestymistapa ei edistäisi eläinten hyvinvointia. EY ei myöskään halua torjua tai väheksyä tarvetta käyttää kauppaa maailman hyvinvoinnin parantamiseen varsinkin vähiten kehittyneissä maissa. EY on maailman suurin maataloustuotteiden tuoja, ja se tuo niitä useista eri maista, myös monista kehitysmaista ja vähiten kehittyneistä maista. EY ymmärtää täysin sen, että yksi kaupan tehtävistä on auttaa parantamaan ihmisten elintasoa kehitysmaissa. Se haluaa vain varmistaa, että maailmankaupan vapauttamisprosessi tukee niitä toimenpiteitä, joita se on kehittämässä eläinten suojelemiseksi. Käytännössä EY:n huoli eläinten hyvinvoinnista on vakavin tiettyjen kotieläinlajien (varsinkin siipikarjan ja sikojen) pitkälle teollistuneessa tehotuotannossa. Tämäntyyppistä tuotantoa esiintyy eniten teollisuusmaissa, ei niinkään kehitysmaissa tai vähiten kehittyneissä maissa. Eri tapoja käsitellä asiaa WTO:ssa Eläinten hyvinvointi on monitahoinen ongelma, johon liittyy taloudellisia, eettisiä, eläinten terveyteen, kansanterveyteen ja elintarviketuotantoon liittyviä sekä oikeudellisia näkökohtia. On selvää, että WTO:n jäsenmaiden välillä on eroja siinä, miten tärkeänä ne pitävät eläinten hyvinvointia. OECD tunnusti hiljattain, että eläinten terveys on nousemassa keskeiseksi kauppapoliittiseksi kysymykseksi, ja nykyiset kansainväliset yleissopimukset ja Maailman eläintautijärjestössä käynnissä olevat hankkeet vahvistavat tämän. EY ymmärtää täysin kysymyksen monitahoisuuden ja sen, että kullakin WTO:n jäsenmaalla on oikeus päättää itse eläinten hyvinvointia koskevista toimenpiteistä omien olosuhteidensa mukaan. Kaupan vapauttamisen vaikutuksia etenkin tuotantoeläinten hyvinvointiin ja elävien eläinten kuljetuksiin ei kuitenkaan voida kieltää. WTO:n jäsenmaiden ei pitäisi vaikeuttaa maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden kauppaa eläinten hyvinvoinnin takia. Yhtä tärkeää on kuitenkin turvata WTO:n jäsenmaiden oikeus pitää ennallaan nykyisin soveltamansa tiukat hyvinvointivaatimukset. Nykyiset WTO-sopimukset (sopimus terveys- ja kasvinsuojelutoimista ja sopimus kaupan teknisistä esteistä, GATT-sopimuksen XX artikla sekä maataloussopimuksen 20 artikla) tarjoavat jo perustan, jonka pohjalta eläinten hyvinvointiin liittyvistä kysymyksistä voidaan keskustella. EY kuitenkin katsoo, että eläinten hyvinvointia olisi tarkasteltava WTO:ssa kokonaisvaltaisesti ja johdonmukaisesti. Viimeaikaisissa keskusteluissa onkin osoittautunut selvästi tarpeelliseksi luoda yhteinen ponnistuspohja ja päästä yhteisymmärrykseen tästä tärkeästä kysymyksestä. Sen vuoksi EY haluaakin tuoda eläinten hyvinvoinnin esille tärkeänä kaupankäynnin ulkopuolisena kysymyksenä nykyisissä neuvotteluissa. On monia eri keinoja edistää eläinten hyvinvointia. Mitkään toimenpiteet eivät sulje toisiaan pois, ja voitaisiin harkita myös ratkaisua, jossa yhdistetään useita eri toimenpiteitä. Niitä voivat olla esimerkiksi seuraavat: - Tehdään eläinten hyvinvoinnin parantamisesta monenvälisiä sopimuksia. Tätä ratkaisumallia helpottaisi, jos WTO:n sääntöjen ja eläinten hyvinvointia koskevien monenvälisten sopimusten nojalla toteutettujen kauppapoliittisten toimenpiteiden välistä suhdetta voitaisiin selkeyttää oikeudellisesti. - Otetaan käyttöön TBT-sopimuksen 2.2 artiklassa tarkoitetut asianmukaiset merkinnät, jotka voivat olla pakollisia tai vapaaehtoisia. Niissä voitaisiin antaa kuluttajien ostopäätöksensä tueksi toivomia lisätietoja, olipa kyse kotimaisista elintarvikkeista tai tuontituotteista (esimerkiksi tuotteista, jotka on valmistettu tiettyjen eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten mukaisesti), niiden tuotantotavat mukaan luettuina. - Tiukat hyvinvointivaatimukset voivat nostaa tuotantokustannukset paljon markkinoilta saatua tuottoa suuremmiksi. Kaupan vapauttaminen voi pahentaa tätä vaikutusta. Se voi myös johtaa epäoikeudenmukaisiin kilpailuedellytyksiin ja jopa heikentää viejämaiden hyvinvointivaatimuksia. Tämä voi herättää vastustusta kaupan vapauttamista ja WTO:ta kohtaan. Sen vuoksi voi olla tarpeen pohtia, olisiko lisäkustannuksista perusteltua tarjota jonkinlaista korvausta silloin, kun voidaan selvästi osoittaa, että ne johtuvat suoraan tiukoista hyvinvointivaatimuksista. Jotta tällainen korvaus voitaisiin hyväksyä, sillä pitäisi olla olematon tai ainakin hyvin vähäinen vaikutus kauppaan ja tuotantoon. Kaiken kaikkiaan EY katsoo, että pohtimalla tarkkaan edellä ehdotettuja toimintamalleja WTO:n jäsenmaat voisivat ratkaista, miten eläinten hyvinvointia koskevia kysymyksiä voitaisiin käsitellä asianmukaisesti WTO:ssa ilman, että tämä johtaisi ristiriitaan pitkän aikavälin tavoitteena olevan maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden kaupan vapauttamisen kanssa. EY jatkaa työtään eläinten hyvinvoinnin parantamiseksi ja pitää oikeutenaan esittää lisäehdotuksia tilanteen kehittyessä. LIITE 7 eY:n ehdotus wto:n maatalouskomitean joulukuussa 2001 pidettyyn epäviralliseen istuntoon MAATALOUSTUOTTEIDEN PAKOLLISET MERKINNÄT Euroopan yhteisöjen muistio 1. Elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden merkinnät, joiden tavoitteena on antaa kuluttajille tietoja ja suojella heitä, on monille WTO:n jäsenmaille yhä kiinnostavampi ja tärkeämpi kysymys. Merkinnöistä yleensä on keskusteltu useaan otteeseen lähinnä TBT-komiteassa mutta myös muualla. TBT-sopimuksen 1 artiklan mukaan sen määräyksiä sovelletaan maataloustuotteisiin, joten on aiheellista tarkastella tässä asiassa tapahtunutta kehitystä maataloussopimuksen 20 artiklan mukaisissa neuvotteluissa TBT-sopimuksen nojalla, jotta voidaan selvittää, missä määrin nykyisiä sääntöjä on selkeytettävä. Tässä asiakirjassa käsitellään ainoastaan pakollisia merkintöjä TBT-sopimuksen yhteydessä siksi, että siinä halutaan keskittyä tällaisiin merkintöihin, eikä tätä saisi tulkita siten, että siinä suositaan poliittisesti pakollisia merkintöjä vapaaehtoisten merkintöjen asemesta tai ettei muita WTO-sopimuksia, kuten SPS-sopimusta, voida soveltaa merkintävaatimuksiin tietyissä erityistilanteissa. 2. Pakollisia merkintöjä koskevia TBT-sääntöjä selkeyttämällä olisi varmistettava, että jäsenmaat voivat pyrkiä saavuttamaan oikeutetut poliittiset tavoitteensa, mukaan lukien maatalouden ei-kaupalliset näkökohdat, elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden merkintävaatimusten avulla, jolloin tuetaan markkinavetoisia, kauppaa vähemmän rajoittavia lähestymistapoja kansainväliseen kauppaan. Sääntöjä selkeyttämällä olisi samalla estettävä pakollisten merkintöjen soveltaminen tavalla, joka merkitsee mielivaltaista tai perusteetonta syrjintää jäsenmaiden välillä tai peiteltyä kansainvälisen kaupan rajoittamista. Selkeyttämiseen olisi siis pyrittävä täysin olemassa olevien WTO-sopimusten peruskäsitteiden ja -periaatteiden mukaisesti, ja siinä olisi otettava huomioon WTO:n riitojenratkaisuelinten asiaankuuluvat ratkaisut. Selkeyttämisellä ei saisi lisätä eikä vähentää jäsenmaiden perusluonteisia oikeuksia eikä velvoitteita, ja siinä olisi mahdollisimman suuressa määrin otettava huomioon WTO:hon kuuluvien kehitysmaiden ja vähiten kehittyneiden maiden tarpeet. 3. Tässä asiakirjassa keskitytään TBT-sopimuksen määräysten mukaisiin kysymyksiin, mutta on tärkeää muistaa tiiviit yhteydet WTO:ssa ja muilla alan kansainvälisillä foorumeilla, kuten Codex Alimentarius -komissiossa, käytävien keskustelujen välillä. Jos elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden merkintöjä koskevia kansainvälisiä standardeja on olemassa, niiden olisi oltava perustana kansallisille merkintäjärjestelmille TBT-sopimuksen määräysten mukaisesti. Näin ollen EY tukee edelleen pyrkimyksiä elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden pakollisia merkintöjä koskevien monenvälisten ohjeiden kehittämiseksi. Samalla kun tällainen työ on meneillään, on kuitenkin tärkeää selkeyttää tilannetta erityisesti TBT-sopimuksen sääntöjen ja pakollisten merkintäjärjestelmien välisen suhteen osalta. 4. EY:n kannalta katsottuna tietyllä TBT-sopimuksen jälkeisellä kehityksellä voi olla merkitystä tässä asiassa: a) Kuluttajien oikeus saada täydellisiä ja paikkansapitäviä tietoja tunnustetaan nyt entistä helpommin ja laajemmin. Kuluttajien vaatimukset erityisesti elintarvikkeisiin ja maataloustuotteisiin liittyvistä monenlaisista tiedoista ovat yleistyneet huomattavasti lähes kaikissa WTO:n jäsenmaissa. b) Pysyvä valituselin, joka tarkasteli EY:stä ja asbestista 12. maaliskuuta 2001 antamassaan kertomuksessa ensimmäistä kertaa joitakin TBT-sopimuksen määräyksiä, erityisesti "tuotteen ominaisuuksien" määritelmää teknisissä määräyksissä, pidättäytyi ottamasta kantaa TBT-sopimuksen 2 artiklaan perustuviin väitteisiin ja tulkitsemasta tämän sopimuksen määräyksiä. Samassa kertomuksessa kuitenkin vahvistettiin, että kuluttajien mieltymykset ja tottumukset ovat yleinen peruste tuotteen "samankaltaisuuden" määrittämisessä. Paikkansapitävien ja täydellisten tietojen antaminen merkintävaatimusten avulla voi siis olla välttämätöntä, jotta kuluttajat pystyvät tekemään tietoisen valinnan. Kuluttajat pitävät tällaisia tietoja erityisen tärkeinä ja tarpeellisina elintarvikkeiden kohdalla. Merkinnöillä voidaan välttää kuluttajia harhaanjohtavat käytännöt. Pakollisten merkintäjärjestelmien ansiosta WTO:n jäsenmaat voivat siis vahvistaa kuluttajien tiedottamisen tason ja sen täytäntöönpanon tason, jonka ne haluavat saavuttaa lakiensa ja määräystensä nojalla alueellaan TBT-sopimuksen mukaisesti. c) On entistäkin tarpeellisempaa poistaa sellainen tietyillä tahoilla vallitseva harhakäsitys, että TBT-säännöt voivat estää hallituksia puuttumasta merkintävaatimusten kaltaisten tietovälineiden avulla yhteiskunnan perusluonteisiin arvoihin tai huoliin, jotka koskevat maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden tuotannon, jalostuksen ja kaupan pitämisen tapoja. d) Vastaavasti olisi tarkasteltava myös joidenkin kehitysmaiden huolta pakollisten merkintöjen mahdollisesta kielteisestä vaikutuksesta kauppaan. 5. Näistä syistä EY vaati kattavassa neuvotteluehdotuksessaan elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden tuotantoon ja jalostukseen liittyvien merkintäjärjestelmien kehittämistä, jotta voitaisiin puuttua kuluttajien huoleen ja varmistaa, että nämä järjestelmät kuuluvat asianmukaisesti WTO:n piiriin. EY ehdottaa merkintävaatimusten käyttöönottoa varten seuraavia suuntaviivoja, joita se pitää TBT-sopimuksen 2 artiklan mukaisina. a) Ensiksikin WTO:n jäsenmaiden oikeus päättää kuluttajansuojansa tasosta ja siitä, miten paljon kuluttajat voivat saada tietoa elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden ominaisuuksista sekä tuotanto- ja jalostustavoista, olisi säilytettävä. b) TBT-sopimuksen sopimuspuolen valitsemasta kuluttajien tiedottamisen ja täytäntöönpanon tasosta riippuen elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden pakolliset merkintäjärjestelmät voivat olla kauppaa vähiten rajoittava vaihtoehto, eikä niiden pitäisi katsoa sinänsä muodostavan tarpeetonta estettä kansainväliselle kaupalle. c) WTO:n jäsenmaiden olisi varmistettava, että pakollisen merkintäjärjestelmän luominen on kaikissa vaiheissa julkista, ja tämä koskee etenkin järjestelmän arviointiperusteiden määrittelyä ja toimintaa. Kaikille sidosryhmille tulisi antaa mahdollisuus osallistua mielekkäällä tavalla prosessiin mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. d) Pakollisen merkintäjärjestelmän yksityiskohdat riippuvat kulloinkin kyseessä olevasta maataloustuotteesta tai tuoteryhmästä, mutta siinä olisi pystyttävä antamaan kuluttajille tietoja tuotteen ominaisuuksista, sen jalostus- ja tuotantotavoista, mukaan luettuina eläinten kasvatustavat tai kasvien viljelytavat, tuotantoprosessin luonnonmukaisesta tai ei-luonnonmukaisesta luonteesta, maataloustuotteiden muunnetuista ominaisuuksista jne. 6. EY katsoo seuraavaa elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden merkintätoimenpiteiden kehitysmaille aiheuttamista ongelmista: a) Elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden asianmukaiset pakolliset merkintäjärjestelmät voivat itse asiassa helpottaa kauppaa ja parantaa markkinoille pääsyä vahvistamalla avoimuutta ja kuluttajien luottamusta ja näin lisätä tuotteiden kokonaiskauppa-arvoa. b) Kehitysmaille elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden merkintöjä koskevien sääntelyaloitteiden kehittämiseen annettavaa tukea olisi pidettävä kehitysavun tärkeänä osana. 7. Lopuksi EY katsoo, että on tärkeää, että jäsenmaat pääsevät yhteisymmärrykseen tai saavat aikaan yhteisen tulkinnan tai ohjeita elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden pakollisten merkintävaatimusten täytäntöönpanon perusteista ja suuntaviivoista, kuten edellä olevassa 5 kohdassa todetaan. LYHENNELUETTELO EU // Euroopan unioni EY // Euroopan yhteisö FAO // Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö GATT // Tullitariffeja ja kauppaa koskeva yleissopimus LEAD // "Livestock, Environment and Development" OECD // Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö OIE // Maailman eläintautijärjestö SCAHAW // Eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevä tiedekomitea SPS // Sopimus terveys- ja kasvinsuojelutoimista WTO // Maailman kauppajärjestö YMP // Yhteinen maatalouspolitiikka