JOHDANTO

Komission 28. vuosikertomuksessa EU: lainsäädännön soveltamisen valvonnasta vuonna 2010 keskitytään strategisiin kysymyksiin ja arvioidaan lainsäädännön nykytilaa. Se on laadittu komission vuonna 2007 antamassa tiedonannossa ”Tulosten Eurooppa – yhteisön lainsäädännön soveltaminen” (jäljempänä ’vuoden 2007 tiedonanto’)[1] määritetyn vuosikertomuksen yleisen mallin mukaisesti.

Kertomuksen rakenne on samantapainen kuin edellisinä vuosina[2].

YLEISIÄ TIETOJA

Keskeiset uutuudet rikkomusten käsittelyssä

Komissio jatkoi vuonna 2010 vuoden 2007 tiedonannossa aloitetun rikkomusten käsittelyn uudistuksen toteutusta, viimeistelyä ja hienosäätöä kaikilla kehittämistä kaipaaviksi katsotuilla neljällä alalla.

Erityisesti painotettiin tapausten tehokasta käsittelyä EU Pilot -hankkeen johdonmukaisen kehittämisen ja sen toimivuuden arvioinnin avulla. EU Pilot -hankkeessa on kyse vuoropuhelusta ja ongelmien ratkomisesta jäsenvaltioiden kanssa. Tämä painopiste perustui jo vuonna 2009 toteutettuihin toimiin, joilla otettiin käyttöön uusi EU:n lainsäädännön soveltamista jäsenvaltioissa koskevien kanteluiden ja tiedustelujen kirjaamisjärjestelmä, CHAP (”Complaints Handling – Accueil des Plaignants ”) (CHAP-järjestelmää ja EU Pilot -hanketta on käsitelty tarkemmin 3.2 kohdassa).

Komissio tehosti myös ennalta ehkäiseviä toimenpiteitään esimerkiksi sisällyttämällä uusien aloitteiden vaikutusten arviointiin EU:n lainsäädännön ennakoivan soveltamisen ja antamalla täytäntöönpanosuunnitelmia, jotka tukevat uusien direktiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä (ks. 3.4 kohta).

Lissabonin sopimuksen voimaantulo aiheutti merkittäviä muutoksia rikkomusten käsittelyssä. Yksi uutuuksista on komission mahdollisuus vaatia aiempaa varhaisemmassa vaiheessa, että jäsenvaltiolle määrätään taloudellisia seuraamuksia, jos jäsenvaltio on jättänyt ilmoittamatta lainsäätämisjärjestystä noudattaen annetuista toimenpiteistä, joilla direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä (Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 260 artiklan 3 kohta). Komissio esitteli vuonna 2010 antamassaan tiedonannossa[3] tämän uuden välineen soveltamislinjoja (ks. 3.1.1 kohta).

Euroopan parlamentin ja Euroopan komission välisistä suhteista tehdyssä tarkistetussa puitesopimuksessa[4] tiedonantoa ja yhteistyötä rikkomusmenettelyn alalla koskevista määräyksistä tuli kattavampia (3.6 kohta).

Yleisiä tilastotietoja

Vuonna 2010 EU:n säännöstössä oli noin 8 400 asetusta ja lähes 2 000 direktiiviä primaarilainsäädännön (perussopimusten) lisäksi.

Tässä vuosikertomuksessa[5] esitetään edellisten vuosien tapaan yhteenveto keskeisistä tilastotiedoista, jotka koskevat komission käsittelemiä EU:n lainsäädännön soveltamiseen liittyviä tapauksia. Jotta näitä tietoja tulkitaan oikein, on tärkeää pitää mielessä, että komissio on ottanut tällä alalla käyttöön kaksi uutta (rikkomusmenettelyä edeltävää) käsittelyvälinettä: CHAP-järjestelmän (kantelujen ja tiedustelujen rekisteri) ja EU Pilot -hankkeen (ongelmien ratkaisu jäsenvaltioiden kanssa). Näitä uusia välineitä on käsitelty tarkemmin 3.2 kohdassa.

Aiemmin yhteen ja samaan rikkomusasioiden tietokantaan (NIF) sisältyivät kaikentyyppiset tapaukset niiden alkuperästä ja menettelyn vaiheesta riippumatta. Keskipitkän aikavälin tavoitteena on, että tähän tietokantaan sisältyisivät vain ne tapaukset, joissa komissio on toteuttanut muodollisia toimia, jotka alkavat jäsenvaltiolle SEUT-sopimuksen 258 artiklan nojalla lähetettävästä virallisesta ilmoituksesta. Tällä hetkellä tietokantaan sisältyy edelleen muutamia rikkomusmenettelyä edeltävässä vaiheessa olevia tapauksia (etenkin kanteluita), jotka olisi nykyjärjestelmässä käsitelty CHAP-järjestelmän ja EU Pilot -hankkeen avulla.

Tapausten lukumäärät niiden alkuperän mukaan jaoteltuna

Vuoden 2010 lopussa rikkomusasioiden tietokantaan sisältyi lähes 2 100 käsiteltävänä olevaa rikkomustapausta. Edellisen vuoden lopun vastaavaan lukuun (lähes 2 900 tapausta) verrattuna meneillään olevien menettelyjen lukumäärä väheni lähes 30 prosenttia. Tämä johtuu osittain siitä, että uudet kantelut ja omasta aloitteesta suoritettavat tutkimukset kirjataan ja käsitellään joko CHAP- tai EU Pilot -tietokannoissa (näitä tietokantoja koskevat tilastotiedot, ks. 3.2 kohta). Ongelmanratkaisun onnistuminen EU Pilot -hankkeessa on myös vähentänyt merkittävästi niitä jäsenvaltioita koskevien rikkomusmenettelyjen määrää, jotka ovat osallistuneet EU Pilot -hankkeeseen sen käynnistämisestä huhtikuussa 2008 lähtien.

Rikkomusmenettelyä edeltävien välineiden käyttö kanteluiden ja omasta aloitteesta suoritettavien tutkimusten käsittelyssä on muuttanut rikkomusasioiden tietokantaan kirjattujen tapausten jakautumista niiden alkuperän perusteella. Vuoden 2009 lopussa 53 prosenttia käsiteltävistä tapauksista perustui kanteluihin. Näiden tapausten määrä on vähentynyt (yli 10 prosenttia), ja se oli vuonna 2010 hieman yli 40 prosenttia.

Komission omasta aloitteesta suoritettaviin tutkimuksiin perustuvia tapauksia oli käsiteltävänä 739 (noin 35 prosenttia kaikista tapauksista). Tämä on vähemmän kuin vuonna 2009 (925 tapausta). Määrään vaikuttaa kuitenkin se, että komission yksiköt käsittelevät nyt uudet omasta aloitteesta suoritettaviin tutkimuksiin perustuvat tapaukset lähtökohtaisesti ensin EU Pilot -hankkeessa.

Käsiteltävinä olevien ilmoittamatta jättämiseen liittyvien 470 tapauksen[6] osuus oli 22 prosenttia kaikista käsiteltävinä olleista tapauksista. Kun tätä verrataan vuoden 2009 tietoihin, havaitaan määrässä selvä lisäys: vuoden 2009 lopussa käsiteltävänä oli vain 407 ilmoittamatta jättämiseen liittyvää tapausta. Tämä saattaa johtua osittain siitä, että vuoden 2010 täytäntöönpano-ohjelmaan sisältyi enemmän direktiivejä kuin vuonna 2009 (ks. 3.1.1 kohta).

Vuonna 2010 komissio päätti 987:n kanteluun tai omasta aloitteesta suoritettavaan tutkimukseen perustuvan tapauksen käsittelyn (vuonna 2009 vastaava luku oli 1 389). Suuri osa käsittelyn päättämisistä (431 päätöstä) tapahtui ennen virallisen ilmoituksen lähettämistä jäsenvaltiolle ja johtui siitä, että jäsenvaltio oli toteuttanut komission yhteydenoton perusteella asianmukaiset toimet EU:n lainsäädännön noudattamiseksi.

Lisäksi 312 tapauksen käsittely päätettiin virallisen ilmoituksen lähettämisen jälkeen mutta ennen jäsenvaltiolle lähetettävää perusteltua lausuntoa (vuonna 2009 vastaava luku oli 341), ja 130 tapauksen käsittely päätettiin perustellun lausunnon lähettämisen jälkeen mutta ennen asian saattamista unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi (vuonna 2009 vastaava luku oli 151). Edellä esitetyistä tilastotiedoista käy siis ilmi, että 88 prosentissa päätetyistä tapauksista asiaa ei saatettu unionin tuomioistuimeen, koska jäsenvaltio oli korjannut komission esille ottamat lainsäädännölliset epäkohdat ennen rikkomusmenettelyn seuraavaan vaiheeseen siirtymistä.

Tapausten lukumäärä jäsenvaltioittain ja politiikanaloittain jaoteltuna

Vuoden 2010 lopussa rikkomusmenettelyjä oli meneillään eniten Italiaa vastaan (176 käsiteltävää tapausta), ja seuraavaksi eniten niitä oli meneillään Belgiaa (159 tapausta) ja Kreikkaa (157 tapausta) vastaan. Vähiten rikkomustapauksia oli Maltalla (25 tapausta), Liettualla (27 tapausta) ja Latvialla (32 tapausta). Italiaa (90) ja Kreikkaa (89) vastaan myös aloitettiin vuonna 2010 eniten uusia rikkomusmenettelyjä, ja seuraavaksi eniten niitä aloitettiin Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan (75 uutta tapausta vuonna 2010). Vähiten uusia rikkomusmenettelyjä (19 tapausta) aloitettiin vuonna 2010 Liettuaa vastaan, ja seuraavaksi vähiten Tanskaa (22 uutta tapausta) ja Maltaa (25 uutta tapausta) vastaan. Vaikka Italia ja Kreikka onnistuivat saamaan samana vuonna päätökseen lähes 40 prosenttia uusista tapauksista, valtaosa uusista tapauksista siirtyi vuodelle 2011 (49 Italiaa koskevaa ja 50 Kreikkaa koskevaa tapausta). Seuraavalle vuodelle siirtyvien tapausten määrä oli melko suuri myös Puolan ja Espanjan kohdalla (kummallakin 40 uutta tapausta). Vähiten tapauksia siirtyi seuraavalle vuodelle Maltan (8 tapausta), Tanskan (10 tapausta) ja Liettuan (11 tapausta) osalta.

Rikkomusasiat liittyvät useimmiten kolmeen politiikanalaan (ympäristö, sisämarkkinat ja verotus), ja näiden osuus oli 52 prosenttia kaikista rikkomustapauksista. Yli viidennes kaikista käsiteltävinä olevista tapauksista (444 tapausta) liittyi ympäristölainsäädäntöön. Sekä sisämarkkinoihin (326 tapausta) että verotukseen (324 tapausta) liittyvien tapausten osuudet olivat kummatkin 15 prosenttia kaikista rikkomustapauksista.

Vuonna 2010 suurinta osaa uusista rikkomusmenettelyistä ei kuitenkaan aloitettu millään edellä mainituista kolmesta politiikanalasta. Eniten uusia tapauksia otettiin käsiteltäväksi terveyden ja kuluttajansuojan alalla (273 tapausta), ja näistä suurin osa liittyi ilmoittamatta jättämiseen (254 tapausta). Vuonna 2010 seuraavaksi eniten uusia tapauksia tuli käsiteltäväksi ympäristön (229 tapausta) ja sisämarkkinoiden (191 tapausta) aloilla. Komissio päätti kuitenkin suurimman osan uusista ilmoittamatta jättämiseen liittyvistä terveyden ja kuluttajansuojan alan tapauksista vuoden 2010 loppuun mennessä, ja vain 62 tapausta jäi edelleen käsittelyyn. Sen sijaan noin kaksi kolmannesta uusista menettelyistä oli edelleen käynnissä ympäristön (148 tapausta), sisämarkkinoiden (131 tapausta) ja liikenteen (116 tapausta) aloilla, joilla uusia tapauksia siirtyi eniten vuodelle 2011.

Vetoomukset

Suurin osa Euroopan parlamentille esitetyistä vetoomuksista (120 vetoomusta) liittyi viime vuoden tapaan ympäristöalaan. Pelkästään hankkeiden ympäristövaikutusten arviointiin liittyvät ongelmat olivat aiheena 42 vetoomuksessa, ja seuraavaksi yleisimmin vetoomukset koskivat luonnonsuojelua (32 vetoomusta) ja jätehuoltoa (20 vetoomusta). Vesien laadun ja meren luonnonvarojen osalta jätettiin lisäksi 14 vetoomusta. Merkittävä osa vetoomuksista (61 vetoomusta) liittyi oikeus-, perusoikeus- ja kansalaisuusasioihin, ja näistä puolet koski henkilöiden vapaata liikkuvuutta. Myös sisämarkkinoista ja palveluista esitettiin huomattava määrä vetoomuksia (49), ja näissä yleisimpiä aiheita olivat ammattipätevyys (13 vetoomusta) ja palvelujen tarjoamisen vapaus (11 vetoomusta). Useissa vetoomuksissa otettiin esille verotukseen liittyviä kysymyksiä (44 vetoomusta) etenkin välillisen verotuksen alalla (33 vetoomusta). Myös työhön liittyvät kysymykset olivat runsaasti esillä: 36 vetoomuksesta 32 koski työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista.

Euroopan parlamentille esitettyjen vetoomusten perusteella aloitettiin esimerkiksi perintöveron kantoa koskeviin syrjiviin säännöksiin, ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toimintaan ja valvontaan sekä pitkään maassa oleskelleiden syrjintään liittyvät rikkomusmenettelyt.

Koska ympäristövaikutusten epäasianmukainen arviointi on vetoomusten yleisin aihe, tässä on syytä ottaa esille aikaan liittyvä soveltamisala EU:n 12 uudessa jäsenvaltiossa. Kyseistä EU:n direktiiviä (85/337/ETY[7]) sovelletaan vain hankkeisiin, joille on pyydetty lupaa uusien jäsenvaltioiden liittymisen jälkeen (eli myöhemmin kuin 1. toukokuuta 2004 ja 1. tammikuuta 2007).

Yhä useammassa vetoomuksessa kiinnitettiin komission huomio epäkohtiin rikoksen uhreille maksettavista korvauksista annetun direktiivin 2004/80/EY[8] soveltamisessa etenkin Italiassa ja Kreikassa. Vetoomuksia esitettiin edelleen myös käytettyjen ajoneuvojen tuonnista ja jäsenvaltioiden perimistä rekisteröintiveroista.

Päätelmä: Meneillään olevien rikkomusmenettelyjen määrä väheni vuonna 2010 edellisiin vuosiin verrattuna. Vaikka tässä vaiheessa on vielä mahdotonta eritellä kaikkia syitä tähän vähenemiseen, yhtenä syynä voidaan mainita EU Pilot -hankkeen perustaminen. EU Pilot on auttanut selvittämään ja ratkaisemaan tyydyttävällä tavalla joitakin komission esiin tuomia ongelmia EU:n lainsäädännön soveltamisessa, niin että ongelmat on saatu ratkaistua ennen kuin rikkomusmenettelyä on ollut tarpeen aloittaa. Ympäristö-, sisämarkkina- ja verolainsäädäntö ovat edelleen yleisimpiä rikkomusasioihin liittyviä politiikanaloja, kun taas ympäristöasiat, henkilöiden vapaa liikkuvuus ja perusoikeudet olivat aiheena suurimmassa osassa Euroopan parlamentille jätetyistä vetoomuksista.

KESKEISET KYSYMYKSET

Myöhäinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

Yleinen kehityskulku

Jäsenvaltioiden oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään keskimäärin enemmän direktiivejä vuonna 2010 kuin vuonna 2009 (111 direktiiviä 71 direktiiviin verrattuna). Komission oli myös aloitettava huomattavasti suurempi määrä ilmoittamatta jättämiseen liittyviä tapauksia vuonna 2010 (855 tapausta) kuin vuonna 2009 (531 tapausta). Vaikka yli puolet näistä uusista ilmoittamatta jättämiseen liittyvistä tapauksista saatiin päätettyä, 410 tapausta oli vielä ratkaisematta vuoden 2010 lopussa. Kun niihin lisätään aiemmilta vuosilta siirtyneet 60 ilmoittamatta jättämiseen liittyvää tapausta, vuoden 2010 lopussa oli käsiteltävänä yhteensä 470 ilmoittamatta jättämiseen liittyvää tapausta.

Ilmoittamatta jättämiseen liittyvien tapausten lukumäärä on siis lisääntynyt lähes 15 prosenttia vuoden 2010 alusta, jolloin tällaisia tapauksia oli vain 407.

Kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen oli tehokkainta Tanskassa ja Maltalla (viisi ilmoittamatta jättämiseen liittyvää tapausta kummassakin), ja eniten se vei aikaa Italiassa (34 tapausta) ja Puolassa (32 tapausta).

On hyvin yleistä, että monet jäsenvaltiot laiminlyövät tietyn direktiivin täytäntöönpanon määräajan. Kun komissio aloittaa rikkomusmenettelyt, kansallisia toimenpiteitä koskevien ilmoitusten määrä lisääntyy nopeasti, ja näin menettelyt voidaan päättää. Komission vuonna 2010 päättämistä 792:sta ilmoittamatta jättämiseen liittyvästä tapauksesta, 558 menettelyä päätettiin virallisen ilmoituksen jälkeen ennen perustellun lausunnon lähettämistä jäsenvaltiolle. Tämän vaiheen jälkeen kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen on myöhässä yleensä enää vain muutamissa jäsenvaltioissa.

Komissio pystyi käsittelemään tehokkaammin merkittävästä myöhästymisestä aiheutuvia ongelmia SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan soveltamisen ansiosta. Kyseisen määräyksen mukaan unionin tuomioistuin voi määrätä taloudellisia seuraamuksia direktiivin täytäntöönpanon laiminlyönyttä jäsenvaltiota vastaan jo siinä vaiheessa, kun asia saatetaan ensimmäisen kerran unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi SEUT-sopimuksen 258 artiklan nojalla, jos komissio pyytää tätä hakemuksessaan. Aiemmin ilmoittamatta jättämiseen liittyvissä tapauksissa voitiin määrätä taloudellisia seuraamuksia vasta kaksivaiheisessa menettelyssä, eli jos jäsenvaltio ei noudattanut unionin tuomioistuimen antamaa tuomiota. SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohdan soveltamisesta antamassaan tiedonannossa[9] komissio teki selväksi aikovansa käyttää tätä uutta määräystä. Toivottavasti tämä edesauttaa merkittävästi EU:n lainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä määräaikaan mennessä jäsenvaltioissa.

Alakohtaisia näkökohtia

Tapausten määrän perusteella arvioituna vaikuttaa siltä, että kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen myöhästyy lähinnä ympäristön (115 käsiteltävänä olevaa tapausta), liikenteen (104 tapausta) sekä sisämarkkinoiden ja palveluiden (78 tapausta) aloilla.

EU:n ympäristölainsäädännössä monet jäsenvaltiot laiminlyövät määräaikoja hyvin usein, mutta asiat saadaan ratkaistua rikkomusmenettelyjen aloittamisen jälkeen, ja myöhästyminen pitenee vain muutamissa jäsenvaltioissa. Esimerkki erityisen hitaasta täytäntöönpanosta on Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/35/EY ympäristövastuusta ympäristövahinkojen ehkäisemisen ja korjaamisen osalta[10]. Vain neljä jäsenvaltiota saattoi sen määräajassa osaksi kansallista lainsäädäntöään, ja unionin tuomioistuimen oli annettava tuomiot seitsemää jäsenvaltiota vastaan.

Vuonna 2010 sisämarkkinoita koskevien direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä tapahtui yleisesti samansuuntaisesti kuin muillakin politiikanaloilla. Vuosina 2009 ja 2010 lainsäädäntöä annettiin kuitenkin paljon etenkin rahoituspalvelujen alalla, joten ilmoittamatta jättämiseen liittyvien tapausten määrä nousi tällä alalla huomattavasti. Myöhästynyt kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen johtui usein säädöksen laajasta soveltamisalasta (palveludirektiivi 2006/123/EY[11], ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavia laitoksia koskeva direktiivi 2003/41/EY[12]) tai esimerkiksi pankkialalla siitä, että lainsäätäjä oli asettanut melko lyhyen täytäntöönpanon määräajan (1–15 kuukautta), koska talouskriisi edellytti kiireellisiä toimenpiteitä.

Kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen myöhästyy usein liikennealan direktiiveissä, etenkin maa- ja meriliikennettä koskevissa. Tältä osin jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komission yksiköille seuraavia myöhästymisen syitä: puute asiantuntemuksesta ja voimavaroista sekä monimutkaiset jäsenvaltion sisäiset päätöksentekomenettelyt. Jäsenvaltiot pyytävät myös komissiolta enemmän tukea säädöksen voimaantulon ja täytäntöönpanon määräajan välisellä ajanjaksolla.

Määräaikaan mennessä tapahtuva kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen on keskeistä myös oikeudellisen yhteistyön, perusoikeuksien ja kansalaisuuden aloilla. Koska osa näistä aloista kuului aiemmin entiseen kolmanteen pilariin, komissio joutuu soveltamaan alalla sekä direktiivejä että puitepäätöksiä. Monilla direktiiveihin perustuvilla aloilla, kuten henkilöiden vapaan liikkuvuuden, kansalaisuuden sekä naisten ja miesten tasa-arvon aloilla, on jo päästy täyteen ilmoittamisasteeseen. Vuonna 2010 tähän luetteloon voitiin lisätä kuluttajansuoja, kun viimeinen sopimattomista kaupallisista menettelyistä annetun direktiivin 2005/29/EY[13] täytäntöönpanon täysimääräistä tai osittaista laiminlyöntiä koskeva rikkomusmenettely saatiin päätökseen. Sen sijaan Lissabonin sopimuksen voimaantuloa edeltävien puitepäätösten soveltamisalaan kuuluvilla entisen kolmannen pilarin aloilla kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen on myöhästynyt. Komissio ei pysty aloittamaan näihin puitepäätöksiin perustuvia rikkomusmenettelyjä viiteen vuoteen Lissabonin sopimuksen voimaantulosta[14].

Myöhästyneeseen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen liittyvät ongelmat ovat harvinaisia aloilla, joilla direktiivien säännöstö on vakiintunut (esim. maatalouspolitiikka). Suurempia ongelmia ei ole havaittu myöskään yritys- ja teollisuustoiminnan, työllisyyden ja sosiaalipolitiikan eikä välillisen verotuksen aloilla määräaikaan mennessä tapahtuvassa EU:n lainsäädännön kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisessa.

Päätelmä : Kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen myöhästyminen on edelleen yleistä tietyillä aloilla, kuten ympäristön, sisämarkkinoiden, liikenteen, oikeudellisen yhteistyön sekä perusoikeuksien ja kansalaisuuden aloilla. Lissabonin sopimuksen voimaantulon ansiosta komissio sai käyttöönsä uuden välineen, jolla tätä epätyydyttävää tilannetta saadaan ehkä muutettua (SEUT-sopimuksen 260 artiklan 3 kohta).

EU:n lainsäädännön soveltamista koskevien tapausten käsittelymenetelmien parantuminen

CHAP : Kun CHAP-järjestelmä otettiin käyttöön syyskuussa 2009, komissio sai käyttöönsä tietoteknisen välineen, joka on suunniteltu erityisesti niiden kantelujen ja tiedustelujen kirjaamiseen ja hallintaan, joita Euroopan kansalaiset esittävät EU:n lainsäädännön soveltamisesta jäsenvaltiossa. CHAP-järjestelmällä varmistetaan, että kantelut päätyvät asianmukaisesti ja ajallaan toimivaltaisten komission yksikköjen käsiteltäviksi ja että kantelijoille annetaan järjestelmällisesti palautetta kantelijan asemasta yhteisön oikeuden rikkomista koskevissa asioissa vuonna 2002 annetun tiedonannon[15] mukaisesti.

CHAP-järjestelmään kirjattiin 4 035 tapausta vuonna 2010 (näistä 83 prosenttia oli kanteluja ja 17 prosenttia tiedusteluja). Tapaukset liittyivät useimmiten seuraaviin jäsenvaltioihin: Italia (12 prosenttia), Espanja (11,4 prosenttia), Saksa (9,5 prosenttia), Yhdistynyt kuningaskunta (7,5 prosenttia) ja Ranska (6,9 prosenttia).

Kanteluista 52,5 prosenttia päätettiin suoraan CHAP-järjestelmässä komission toimittaman kattavan vastauksen perusteella, ja 14 prosenttia päätettiin siksi, ettei EU:lla ollut toimivaltaa. Käsittely jatkui 17 prosentissa tapauksista EU Pilot -hankkeessa, ja 9 prosenttia siirrettiin rikkomusmenettelyyn.

EU Pilot : EU Pilot -hanke on ollut toiminnassa huhtikuusta 2008, ja sen tavoitteena on antaa nopeampia ja parempia vastauksia kansalaisten ja yritysten esittämiin kysymyksiin sekä ratkaisuja EU:n lainsäädännön soveltamisesta aiheutuviin ongelmiin. Se on tarkoitettu myös parantamaan yhteydenpitoa ja yhteistyötä komission yksikköjen ja jäsenvaltioiden viranomaisten välillä asioissa, jotka liittyvät EU:n lainsäädännön soveltamiseen ja täytäntöönpanoon sekä jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaisuuteen EU:n lainsäädännön kanssa.

Komission yksiköt voivat jättää kansalaisilta ja yrityksiltä tulleet tiedustelut ja kantelut sekä omasta aloitteesta suoritettavat tutkimukset käsiteltäviksi EU Pilot –hankkeessa. Näin voidaan tehdä myös Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnan tai Euroopan parlamentin jäsenen lähettämän kirjeen kautta komission tietoon tulleissa asioissa.

EU Pilot -hanke on osoittautunut jo alusta lähtien hyvin onnistuneeksi, ja siitä näkyy, miten komissio ja hankkeeseen osallistuvat jäsenvaltiot pyrkivät löytämään yhteistyössä ratkaisuja niin, että EU:n lainsäädäntö saadaan täysimääräisesti ja nopeasti voimaan kansalaisten ja yritysten hyödyksi. Komissio tutkii jokaisen tapauksen ja aloittaa rikkomusmenettelyn, jos EU:n lainsäädännön mukaista ratkaisua ei löydy. Joulukuun 31. päivänä 2010 komissio oli arvioinut 81 prosenttia jäsenvaltioiden antamista vastauksista hyväksyttäviksi[16] ja noin 160 tapausta oli siirretty rikkomusasioiden NIF-tietokantaan, jotta komissio voisi aloittaa rikkomusmenettelyn lähettämällä virallisen ilmoituksen SEUT-sopimuksen 258 artiklan nojalla.

Viisitoista jäsenvaltiota ilmoittautui vuonna 2008 vapaaehtoisiksi EU Pilot -hankkeeseen. Hankkeen osoittauduttua onnistuneeksi komissio päätti maaliskuussa 2010 antamassaan ensimmäisessä EU Pilot -hankkeen arviointikertomuksessa[17] kutsua loputkin 12 jäsenvaltiota hankkeeseen. Vuoden 2010 loppuun mennessä hankkeeseen oli liittynyt kolme uutta jäsenvaltiota[18].

EU:n lainsäädännön soveltamista koskevien tapausten käsittelyyn liittyvät komission tietokannat

Kantelut/Tiedustelut kirjataan ensin CHAP-järjestelmään, ja ne siirretään sitten EU Pilot -hankkeeseen siihen osallistuvien jäsenvaltioiden osalta, jos komissio tarvitsee lisää faktatietoja tai lainsäädäntöön liittyviä tietoja, tai jos asianomaiselle jäsenvaltiolle halutaan antaa tilaisuus ehdottaa EU:n lainsäädännön mukaista ratkaisua. Jos EU:n lainsäädännön mukaista ratkaisua ei löydy, tapaukset siirretään rikkomusasioiden NIF-tietokantaan.

Komission omasta aloitteesta (ex officio) suoritettavat tutkimukset aloitetaan EU Pilot -hankkeessa siihen osallistuvien jäsenvaltioiden osalta, ja jos tapausta ei saada ratkaistua, se siirretään rikkomusasioiden NIF-tietokantaan.

Ilmoittamatta jättämiseen liittyvät tapaukset kirjataan suoraan vain rikkomusasioiden NIF-tietokantaan, koska on selvää, ettei EU Pilot -hankkeesta saada niissä lisäarvoa.

Rikkomusmenettelyä edeltävä tietojenvaihto tapahtuu EU Pilot -hankkeen ulkopuolisten jäsenvaltioiden osalta edelleen perinteisiä hallinnollisia väyliä pitkin.

Päätelmä: Komissio kehittää edelleen tietokantojaan, joiden avulla käsitellään EU:n lainsäädännön soveltamista koskevia tapauksia. Komissio tutkii mahdollisuutta laajentaa EU Pilot -hanketta kaikkiin jäsenvaltioihin ongelmanratkaisun ja ennalta ehkäisemisen välineenä. Komission tavoitteena on varmistaa yleisesti kaikkien EU:n lainsäädännön soveltamista koskevien kantelujen/tiedustelujen järjestelmällinen kirjaaminen, jotta ongelmaan voidaan etsiä nopeaa ratkaisua EU Pilot -hankkeen avulla, sekä aloittaa rikkomusmenettely ja viedä sitä eteenpäin tarmokkaasti, jos sellainen on tarpeen.

Valvontaan liittyvät kysymykset

Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 17 artiklan mukaisesti komissiolla on ainutlaatuinen ja välttämätön tehtävä valvoa EU:n oikeuden soveltamista. Komission keskeisenä tehtävänä on huolehtia ”siitä, että perussopimuksia sekä toimielinten niiden nojalla hyväksymiä toimenpiteitä sovelletaan”. Mahdollisuus aloittaa SEUT-sopimuksen 258 artiklan mukainen rikkomusmenettely jäsenvaltiota vastaan ja pyytää määräämään unionin lainsäädännön rikkomista jatkaville jäsenvaltiolle taloudellisia seuraamuksia SEUT-sopimuksen 260 artiklan nojalla ovat todella tärkeitä välineitä tässä yhteydessä.

Komissiolla on kuitenkin oikeus tutkia EU:n sääntöjen mukaisuutta suoraan paikan päällä vain muutamilla aloilla. Näitä aloja ovat unionin omien varojen keruu arvonlisäveroilla, mikä kuuluu veroalan asiantuntijoiden avustamien, talousarviosta vastaavien yksikköjen vastuulle. Komission elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto voi tarkastaa paikan päällä elintarvikkeiden turvallisuutta, eläinten terveyttä ja hyvinvointia ja kasvien hyvinvointia koskevat vaatimukset. Alaan erikoistuneet EU:n erillisvirastot valvovat yhteistyössä meri- ja ilmaliikenteestä vastaavien komission yksikköjen kanssa meri- ja ilmailualan turvallisuutta. Komission yksiköt tarkastavat myös ydinlaitoksia säännöllisin väliajoin[19].

Komissio pystyy niin ikään määräämään jäsenvaltiot tekemään rahoituskorjauksia vain muutamilla erikoisaloilla. Komissio voi soveltaa tilien sääntöjenmukaisuustarkastukseen liittyvää menettelyä maataloudessa, jos asiaan liittyy EU:n rahoitusta, ja poistamaan EU:n rahoituksen piiristä menot, jotka eivät ole EU:n sääntöjen mukaisia. Samankaltainen väline on käytössä EU:n osarahoitusta aluepolitiikan alalla saaneiden hankkeiden asianmukaisen edistymisen varmistamiseksi.

Näistä rajoituksista huolimatta on tärkeää pitää mielessä, että EU:n lainsäädäntö on olennainen osa jäsenvaltioiden oikeusjärjestystä riippumatta siitä, ovatko EU:n säännökset suoraan sovellettavissa (kuten asetukset) vai onko ne ensin saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä (direktiivit). Vastuu EU:n lainsäädännön asianmukaisesta soveltamisesta on siis pääasiassa jäsenvaltioiden hallinto- ja oikeusviranomaisilla, joiden on varmistettava, että kansalaisten ja yritysten oikeudet ja velvollisuudet toteutuvat asianmukaisesti.

Kansallisilla viranomaisilla on usein paljon harkintavaltaa sen suhteen, miten valvontamekanismit ja velvollisuuksien noudattamatta jättämisen seuraamukset toteutetaan. EU:n lainsäätämisellä voidaan kuitenkin edistää lainsäädännön tehokasta soveltamista jäsenvaltioissa monella tavalla, ja myös komissio voi edesauttaa tätä.

Esimerkiksi matkustajien oikeuksien alalla , komissio kokoontui pikaisesti kansallisten lainvalvontaviranomaisten kanssa, kun tulivuorenpurkauksesta syntynyt tuhkapilvi lamautti Euroopan ilmatilan ja aiheutti kriisin keväällä 2010, varmistaakseen yhteisesti sovittujen suuntaviivojen avulla matkustajien oikeuksia koskevan asetuksen (EY) N:o 261/2004[20] tasapainoisen ja yhdenmukaisen tulkinnan, erityisesti kun on kyse lentoasemille loukkuun jääneiden matkustajien oikeudesta saada lentoyhtiöiltä apua.

EU:n voimassa olevassa lainsäädännössä ja kansainvälisissä sopimuksissa vaaditaan, että jäsenvaltioiden on taattava tietyillä aloilla mahdollisuus muutoksenhakuun . Ympäristöalalla niin kutsutun Seveso-direktiivin[21] tarkistamista koskeva ehdotus sisältää oikeussuojakeinoja koskevat säännöt, jotka ovat Århusin yleissopimuksen mukaiset. Tällaiset oikeussuojakeinoja koskevat laajemmat säännökset jatkuvat voimassa myös teollisuuden päästöistä annetun direktiivin uudelleenlaaditun toisinnon (2010/75/EU[22]) yhteydessä. Tietoyhteiskuntaan liittyviä toimenpiteitä (direktiivi 2002/21/EY[23]) koskevan muutoksenhaun säännöissä ja siitä annetussa oikeuskäytännössä määritetään monia asianosaisia henkilöitä, jotka voivat riitauttaa kansallisten viranomaisten ja tuomioistuinten päätöksiä. Sisäasioiden alan lainsäädännössä (esim. työnantajiin kohdistettavista seuraamuksista annettu direktiivi 2009/52/EY[24]) jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan kolmansille osapuolille (kuten ammattiliitoille) oikeus toimia hallinto- tai siviilioikeudellisissa menettelyissä asianosaisten työntekijöiden puolesta. Maahanmuuttolainsäädännön mukaan oleskelulupahakemuksesta tehtävä kielteinen päätös on perusteltava ja hakijalle on ilmoitettava käytettävissä olevista muutoksenhakukeinoista ja määräajoista. Myös viisumihakemusten epääminen on perusteltava.

Muutamissa vastikään annetuissa EU:n direktiiveissä jäsenvaltioita vaaditaan ottamaan käyttöön ylimääräisiä tai vaihtoehtoisia riitojenratkaisumenettelyjä . Sisämarkkinoiden alalla siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetussa direktiivissä (”yhteissijoitusyrityksiä koskeva neljäs direktiivi” 2009/65/EY[25]) jäsenvaltiot velvoitetaan ottamaan käyttöön toimivat ja tehokkaat kantelu- ja muutoksenhakumenettelyt kuluttajariitojen ratkaisemiseksi tuomioistuinkäsittelyn ulkopuolella. Julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamisesta annetulla direktiivillä 2007/66/EY[26] varmistetaan yhteisin vaatimuksin, että kaikilla julkisiin tarjouskilpailuun osallistuvilla on kaikissa jäsenvaltioissa tarvittavat muutoksenhakukeinot oikeuksiensa suojelemiseksi EU:n lainsäädännön mukaisesti. Kuluttajansuojaa koskevat säännöt ovat edelleen merkittävä ala, jolla muutoksenhaku perustuu eurooppalaista vähäisiin vaatimuksiin sovellettavaa menettelyä koskevaan lainsäädäntöön (asetus (EY) N:o 861/2007[27]) ja päädirektiivien (2005/29/EY[28] ja 97/7/EY[29]) mukaiseen jäsenvaltioiden velvollisuuteen ottaa käyttöön asianmukaiset ja tehokkaat muutoksenhakukeinot. Myös EU:n sähkö- ja kaasumarkkinoiden vapauttamisesta annetuilla direktiiveillä (2009/72/EY[30] ja 2009/73/EY[31]) vahvistettiin kuluttajansuojaa vaatimalla energia-alan kuluttaja-asiamiestä tai kuluttajavalituslautakuntaa riitojen ratkaisemiseksi tuomioistuinkäsittelyn ulkopuolella. Yksi esimerkki siitä, miten EU:n lainsäädännöllä tuetaan lain noudattamisen valvontaa, on tasa-arvoelinten perustaminen syrjinnän kieltävän lainsäädännön nojalla. Yksi tasa-arvoelinten tehtävistä on ohjata syrjinnän uhrit sovittelumenettelystä vastaaviin organisaatioihin.

Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välisen yhteistyön edistäminen saattaa usein olla hyödyllinen oheistoimenpide. Tämä voidaan toteuttaa verkostojen (esim. IMPEL – EU:n verkosto ympäristölainsäädännön voimaansaattamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi), perinteisten neuvoa-antavien komiteoiden (esim. johtavien työsuojelutarkastajien komitea) tai REACH-asetuksen[32] mukaisen Euroopan kemikaalivirastoon liittyvien valvontaviranomaisten foorumin kaltaisten innovatiivisten rakenteiden kautta.

Epävirallisella ongelmanratkaisumekanismilla saatiin edelleen aikaan nopeita käytännön ratkaisuja kansalaisille. Komission tukemassa kansallisten viranomaisten SOLVIT-verkostossa käsitellään vuosi vuodelta yhä useampia tapauksia etenkin säänneltyjen ammattien, oleskelun ja sosiaaliturvan aloilla. Vuonna 2010 yhdeksän kymmenestä SOLVIT-verkoston tapauksesta onnistuttiin ratkaisemaan – pääosin vielä 10 viikon määräajan kuluessa. Ongelmanratkaisu onnistui siis aiempaa paremmin vuoteen 2009 verrattuna.

Työhön liittyvissä asioissa sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevä hallintotoimikunta perusti sovittelulautakunnan sovittelemaan jäsenvaltioiden välisiä mielipide-eroja.

Päätelmä: Komissio vahvistaa ja edistää edelleen SOLVIT-verkoston kaltaisia ongelmanratkaisuvälineitä sekä IMPEL-verkoston kaltaisia verkostoja ja tutkii jatkossakin, voitaisiinko EU:n nykyisten muutoksenhakukeinojen järjestelmään lisätä uusia mekanismeja EU:n lainsäädännön valvonnan tehostamiseksi. Komissio toteuttaa myös toimenpiteitä lisätäkseen mahdollisuuksien mukaan olemassa olevien ongelmanratkaisuvälineiden välisiä synergiaetuja, jotta varmistetaan, että ongelmat ratkaistaan mahdollisimman tehokkaasti Euroopan kansalaisten ja yritysten hyväksi.

Ennalta ehkäisevät toimenpiteet

Yleinen kehityskulku

Täytäntöönpanosuunnitelmat: Komissio sitoutui vuoden 2007 tiedonannossa laatimaan järjestelmällisesti ehkäiseviä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on auttaa jäsenvaltioita EU:n lainsäädännön täytäntöönpanossa. Täytäntöönpanosuunnitelmilla on tässä yhteydessä merkittävä asema. Komissio erittelee täytäntöönpanosuunnitelmissa kaikki uuden direktiivin määräaikaan mennessä tapahtuvaan ja asianmukaiseen täytäntöönpanoon liittyvät keskeiset riskit ja niiden varalta toteutettavat asianmukaiset toimenpiteet. Täytäntöönpanosuunnitelmien laatiminen on olennainen osa komission järkevän sääntelyn lähestymistapaa, ja sen avulla varmistetaan, että täytäntöönpano otetaan asianmukaisesti huomioon koko poliittisen prosessin aikana. Vuonna 2010 annetussa komission työohjelmassa vuodelle 2011 eriteltiin joukko merkittäviä, monitahoisia ehdotuksia, joista laadittaisiin täytäntöönpanosuunnitelmat.

Puheenjohtajavaltio Belgia järjesti 22. ja 23. marraskuuta 2010 konferenssin EU:n direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Konferenssi oli jatkoa puheenjohtajavaltio Tšekin maaliskuussa 2009 järjestämälle vastaavalle konferenssille, ja sen tarkoituksena oli jakaa EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon parhaita käytäntöjä[33].

Oikeusalan koulutus: Lissabonin sopimuksessa on ensimmäistä kertaa oikeudellinen perusta Euroopan unionin toiminnalle eurooppalaisen oikeusalan koulutuksen alalla (SEUT-sopimuksen 81 artiklan 2 kohta ja 82 artiklan 1 kohta). Eurooppalaisen oikeusalan koulutuksen pitäisi sisältää koulutustoiminnan ja vaihto-ohjelmien avulla tapahtuvaa oikeusalan ammatissa toimivien henkilöiden (tuomarien, syyttäjien, asianajajien, lakimiesten, notaarien, haastemiesten ja tuomioistuinten henkilökunnan) koulutusta kaikilla EU:n lainsäädännön aloilla. Euroopan komissio laatii parhaillaan tiedonantoa eurooppalaisesta oikeusalan koulutuksesta selvittääkseen, miten oikeusalan ammatissa toimivien henkilöiden huomattavat koulutustarpeet saadaan täytettyä tällä alalla. Komissio käynnisti lokakuussa 2010 laajan kuulemismenettelyn kerätäkseen oikeusalan koulutuksen keskeisten sidosryhmien näkemyksiä. Kuulemisen tulokset liitetään tiedonantoon, joka on määrä valmistua vuoden 2011 jälkipuoliskolla.

Keskeisiä alakohtaisia näkökohtia

Täytäntöönpanosuunnitelmat: Joillakin politiikanaloilla direktiiveihin liitetään säännöllisesti täytäntöönpanosuunnitelmat. Ympäristöalalla , jolla tällaisia suunnitelmia on laadittu vuodesta 2008, komissio tarkisti lähestymistapaansa pystyäkseen erittelemään riskit tarkemmin ja yhdenmukaistamaan käytäntöjä muiden ennalta ehkäisevien välineiden, kuten tulostaulujen ja kansalliseksi lainsäädännöksi saattamisen tarkistuslistojen[34], kanssa. Sisämarkkinoiden alalla täytäntöönpanosuunnitelmia on liitetty puolustushankintadirektiiviin, kolmanteen postidirektiiviin ja yhtiöoikeuden alan direktiiveihin. Komissio vaatii nyt yleensä, että täytäntöönpanosuunnitelma laaditaan jokaiselle terveyttä ja kuluttajansuojaa koskevalle uudelle direktiiviehdotukselle. Yritys- ja teollisuustoiminnan alalla moniin direktiiviehdotuksiin liitetään täytäntöönpanosuunnitelmat. Tällaisia ovat esimerkiksi toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvaan käytettyjen ajoneuvojen uudelleen rekisteröintiin, lääkkeiden hinnoitteluun ja moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnän muuttamiseen liittyvät ehdotukset.

Muut välineet: Lähes kaikki komission yksiköt antavat suuntaviivoja, käsikirjoja tai selittäviä huomautuksia sujuvoittaakseen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamista. Jokainen komission yksikkö pyrkii selvittämään ratkaisemattomia ongelmia kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisessa jäsenvaltioiden kanssa asiantuntijaryhmien kokousten ja kahdenvälisen neuvonpidon avulla. Kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen liittyvät kysymykset ovat usein pakettikokousten asialistalla. Myös seminaareja, työpajoja ja työasiakirjoja käytetään säännöllisesti kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen parantamiseen.

Komissio tukee jäsenvaltioita aktiivisesti tekemään kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisesta mahdollisimman toimivaa ja nopeaa. Lopullisena päämääränä on, että EU:n lainsäädäntöä sovelletaan asianmukaisesti ja oikeudet ja velvollisuudet pannaan tosiasiallisesti täytäntöön. Esimerkiksi alv:n tulevaisuudesta annetussa vihreässä kirjassa[35] pyritään erittelemään tapoja, joilla EU:n arvonlisäverojärjestelmää saadaan yksinkertaistettua sen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen helpottamiseksi. Komissio pyrkii parantamaan aktiivisesti myös paikallista Schengen-yhteistyötä jäsenvaltioiden konsulaattien välillä muun muassa koulutustapahtumien avulla, ja auttaa niitä yhdenmukaistamaan käytäntöjään EU:n säännöstön mukaiseksi.

Ennalta ehkäisevissä toimenpiteissä keskitytään myös siihen, että kansalaiset osallistuvat EU:n lainsäädännön soveltamiseen. Yksi mahdollinen tuki löytyy kuluttajalainsäädäntöä (etenkin direktiiviä 2005/29/EY[36]) koskevasta online-tietokannasta. Tiedottaminen on ehdottoman ensisijaista sellaisilla aloilla kuin opiskelijoiden vapaa liikkuvuus, korkeakoulututkintojen tunnustaminen ja urheilu, joilla kansalaiset joutuvat peräämään oikeuksiaan lähinnä perussopimuksen määräysten perusteella.

Päätelmä : Uuden lainsäädännön kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen ja soveltamisen ongelmien ennalta ehkäisemiseksi komissio jatkaa monia erilaisia ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä, täytäntöönpanosuunnitelmat mukaan luettuina, tukeakseen viime kädessä tulevien direktiivien sujuvaa ja täsmällistä täytäntöönpanoa.

Vastaavuustaulukot

Vastaavuustaulukoilla osoitetaan, miten jäsenvaltiot ovat saattaneet EU:n lainsäädännön osaksi kansallista lainsäädäntöään, ja niissä esitetään, miten EU:n lainsäädännön kukin osa on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Vastaavuustaulukkojen avulla saadaan selkeä kuva siitä, millä kansallisella säännöksellä mikäkin direktiivin artikla on pantu täytäntöön. Näin komissiolle on helpompi osoittaa, että direktiivi on pantu täysimääräisesti täytäntöön. Myöhemmin eri toimijat voivat käyttää taulukoita sovellettavien lainsäädännön säännösten erittelemiseen.

Komission direktiiviehdotuksiin on sisältynyt vuodesta 2003 lähtien vastaavuustaulukkoja koskevia velvoittavia säännöksiä. Lainsäätämisprosessissa nämä säännökset on kuitenkin hyvin usein poistettu neuvoston aloitteesta.

Euroopan parlamentin ja komission välisissä suhteissa marraskuusta 2010 lähtien sovelletussa puitesopimuksessa molemmat toimielimet ovat ottaneet esille vastaavuustaulukkojen lukuisat hyödyt ja vahvistaneet näin sitoutumisensa tämän menetelmän käyttöön. Puitesopimuksen 44 kohdassa Euroopan parlamentti ja komissio painottavat sitoutuvansa säilyttämään vastaavuustaulukoita koskevat velvoittavat säännökset koko lainsäädäntöneuvottelujen ajan.

Päätelmä: Komission mielestä vastaavuustaulukot ovat monissa tapauksissa tärkeitä välineitä, jotka auttavat sitä varmistamaan direktiivien tehokkaan täytäntöönpanon. Komissio sisällyttää näin ollen ehdotuksiinsa tätä koskevan asianmukaisen kohdan. Se on sitoutunut tekemään töitä neuvoston ja Euroopan parlamentin kanssa löytääkseen ratkaisun, jolla vahvistetaan kansallisen lainsäädännön osaksi saattamista ja EU:n lainsäädännön mukaisuutta.

Läpinäkyvyys

Komissio jatkoi vuonna 2010 kaikkiin rikkomusmenettelyihin liittyvien tietojen julkaisemista tiivistelmänä verkkosivuillaan[37] perustellun lausunnon antamisvaiheesta lähtien ja tietyissä tapauksissa virallisen ilmoituksen antamisvaiheesta lähtien. Tiivistelmässä mainitaan kyseessä oleva jäsenvaltio, asiasta vastaava komission yksikkö, asian viitenumero ja otsikko sekä komission uusimman päätöksen päivämäärä ja luonne.

Läpinäkyvyys oli samoin yksi Euroopan parlamentin ja komission välisistä suhteista tehdyssä tarkistetussa puitesopimuksessa korostetuista näkökohdista. Puitesopimuksen 44 kohdassa määrätään seuraavaa:

”Komissio antaa erityiskertomusten ja unionin lainsäädännön soveltamista koskevan vuosittaisen selonteon ohella parlamentille yhteenvetona tiedot kaikista rikkomusmenettelyistä alkaen virallisista ilmoituksista ja parlamentin niin pyytäessä myös tapauskohtaisesti ja noudattaen luottamuksellisuutta koskevia määräyksiä ja erityisesti Euroopan unionin tuomioistuimen tunnustamia luottamuksellisuutta koskevia määräyksiä asioista, joita rikkomusmenettely koskee.”

Päätelmä: Komissio edistää läpinäkyvyyttä rikkomusmenettelyyn liittyvissä käytännöissään lainsäädännön ja oikeuden sallimissa rajoissa.

JÄRKEVÄ SÄÄNTELY

Järkevästä sääntelystä Euroopan unionissa antamassaan tiedonannossa[38] komissio esitteli lähestymistapansa, joka koskee EU:n lainsäädännön soveltamisen ottamista huomioon koko poliittisessa prosessissa (eli varhaisesta valmisteluvaiheesta sen mahdolliseen tarkistukseen). Tavoitteena on parantaa sekä voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanoa ja valvontaa että uuden lainsäädännön laatua. Tätä lähestymistapaa kehitetään edelleen, ja sen pitäisi edistää EU:n lainsäädännön tehokasta valvontaa ja soveltamista.

PÄÄTELMÄT

Vuodelle 2010 olivat tyypillisiä toimet, joiden tavoitteena oli toteuttaa vuonna 2007 annetusta tiedonannosta ”Tulosten Eurooppa – yhteisön lainsäädännön soveltaminen” alkanut rikkomusten käsittelyä koskeva uudistus ja kehittää sitä edelleen.

Komissio keskittyy myös vuonna 2011 tämän strategisen lähestymistavan keskeisiin aloihin, etenkin seuraaviin:

Tehokas ongelmanratkaisu : laajennetaan esimerkiksi EU Pilot -hankkeen käyttöä siten, että kaikki jäsenvaltiot saataisiin mukaan hankkeeseen.

Toimiva käsittely : parannetaan rikkomusasioihin liittyvien tapausten käsittelyä komission vertailuarvojen mukaisesti.

Ennalta ehkäisevät toimenpiteet : varmistetaan esimerkiksi täytäntöönpanosuunnitelmia koskeva järjestelmällinen ja johdonmukainen lähestymistapa.

Järkevä sääntely: otetaan EU:n lainsäädännön soveltamisen valvonta kattavammin huomioon koko lainsäädäntöprosessissa.

[1] KOM(2007) 502 lopullinen.

[2] Edelliset vuosikertomukset, ks.http://ec.europa.eu/eu_law/infringements/infringements_annual_report_fi.htm.

[3] EUVL C 12, 15.1.2011, s. 1.

[4] EUVL L 304, 20.11.2010, s. 47.

[5] Tässä kertomuksessa esitellään keskeiset numerotiedot. Sen liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa {SEC(2011) 1094 lopullinen} on esitetty kattavammat tiedot.

[6] Tapaukset, joissa asianomainen jäsenvaltio ei ole noudattanut velvollisuuttaan ilmoittaa toimenpiteistä, joilla direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä.

[7] Neuvoston direktiivi 85/337/ETY, annettu 27 päivänä kesäkuuta 1985, tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista, EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40.

[8] Neuvoston direktiivi 2004/80/EY, annettu 29 päivänä huhtikuuta 2004, rikoksen uhreille maksettavista korvauksista, EUVL L 261, 6.8.2004, s. 15.

[9] EUVL C 12, 15.1.2011, s. 1.

[10] EUVL L 143, 30.4.2004, s. 56.

[11] Euroopan parlamentin ja neuvosto direktiivi 2006/123/EY, annettu 12 päivänä joulukuuta 2006, palveluista sisämarkkinoilla, EUVL L 376, 27.12.2006, s. 36.

[12] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/41/EY, annettu 3 päivänä kesäkuuta 2003, ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnasta ja valvonnasta, EUVL L 235, 23.9.2003, s. 10.

[13] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY, annettu 11 päivänä toukokuuta 2005, sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta, EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22.

[14] Pöytäkirjan N:o 36 10 artikla.

[15] KOM(2002) 141 lopullinen, EYVL C 244, 10.10.2002, s. 5.

[16] ”Hyväksyttävä” tarkoittaa, että komissio voi ajatella päättävänsä asian käsittelyn saamiensa tietojen perusteella.

[17] KOM(2010) 70 lopullinen.

[18] Kyseiset 18 jäsenvaltiota ovat Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Liettua, Portugali, Ruotsi, Saksa, Slovakia, Slovenia, Suomi, Tanska, Tšekki, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta. Prosessi jatkuu vuonna 2011.

[19] Tämä kertomus ei kata kilpailupolitiikkaa, koska komissiolla on käytössään eri välineet alan lainsäädännön noudattamisen valvomiseksi.

[20] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004, annettu 11 päivänä helmikuuta 2004, matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä, EUVL L 46, 17.2.2004, s. 1.

[21] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/105/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 2003, vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY muuttamisesta, EUVL L 345, 31.12.2003, s. 97.

[22] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/75/EU, annettu 24 päivänä marraskuuta 2010, teollisuuden päästöistä (yhtenäistetty ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen), EUVL L 334, 17.12.2010, s. 17.

[23] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY, annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä, EYVL L 108, 24.4.2002, s. 33.

[24] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/52/EY, annettu 18 päivänä kesäkuuta 2009, maassa laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten työnantajiin kohdistettavia seuraamuksia ja toimenpiteitä koskevista vähimmäisvaatimuksista, EUVL L 168, 30.6.2009, s. 24.

[25] EUVL L 302, 17.11.2009, s. 32.

[26] EUVL L 335, 20.12.2007, s. 31.

[27] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 861/2007, annettu 11 päivänä heinäkuuta 2007, eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä, EUVL L 199, 31.7.2007, s. 1.

[28] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY, annettu 11 päivänä toukokuuta 2005, sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla, EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22.

[29] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/7/EY, annettu 20 päivänä toukokuuta 1997, kuluttajansuojasta etäsopimuksissa, EYVL L 144, 4.6.1997, s. 19.

[30] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta, EUVL L 211, 14.8.2009, s. 55.

[31] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/73/EY, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta, EUVL L 211, 14.8.2009, s. 94.

[32] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006, annettu 18 päivänä joulukuuta 2006, kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta, EUVL L 396, 30.12.2006, s. 1.

[33] Ks. 22.11.2010 päivätty lehdistötiedote osoitteessa http://www.eutrio.be/pressrelease/opening-conference-transposition-european-directives-olivier-chastel-describes-belgian-.

[34] Kansalliseksi lainsäädännöksi saattamisen tarkistuslista on epävirallinen asiakirja, jonka komission yksiköt laativat käytyään keskusteluja asianomaisen jäsenvaltion kanssa työryhmissä tai pakettikokouksissa ja jonka tarkoituksena on auttaa jäsenvaltiota EU:n lainsäädännön täytäntöönpanossa.

[35] Vihreä kirja, annettu 1.12.2010, Alv:n tulevaisuudesta – Kohti yksinkertaisempaa, vahvempaa ja tehokkaampaa alv-järjestelmää, KOM(2010) 695 lopullinen.

[36] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY, annettu 11 päivänä toukokuuta 2005, sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla, EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22.

[37] http://ec.europa.eu/eu_law/infringements/infringements_decisions_fi.htm

[38] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle: Järkevä sääntely Euroopan unionissa, KOM(2010) 543 lopullinen. Lisätietoja on saatavilla parempaa sääntelyä koskevilla verkkosivuilla osoitteessa http://ec.europa.eu/governance/better_regulation/key_docs_en.htm.