Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä (EU ETS) on ollut teollisuuden sekä sähkön ja lämmön tuotannon kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevan EU:n strategian kulmakivi vuodesta 2005. Järjestelmällä edistetään huomattavasti EU:n vuodelle 2020 asettamaa kokonaistavoitetta vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 20 prosenttia vuoden 1990 tasosta. EU on ylittämässä tämän tavoitteensa.

Tämä kertomus Euroopan hiilimarkkinoiden toiminnasta on laadittu direktiivin 2003/87/EY (EU:n päästökauppadirektiivi) 10 artiklan 5 kohdan ja 21 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kertomuksen tarkoituksena on esittää vuosittain kuvaus Euroopan hiilimarkkinoiden toiminnasta. Kertomus koskee vuotta 2019, mutta siinä esitetään myös vuoden 2020 alkupuoliskon tapahtumia.

Komission tiedonannossa ilmastotavoitesuunnitelmasta vuodelle 2030 ehdotettiin EU:n kasvihuonekaasupäästöjen vähennystavoitteen nostamista seuraavan vuosikymmenen aikana 40 prosentista vähintään 55 prosenttiin vuoden 1990 tasosta. Tämän korkeamman tavoitteen saavuttamiseksi komissio tarkastelee kaikkia asiaankuuluvia ilmastoon liittyviä politiikkoja uudelleen ja ehdottaa tarvittaessa niiden tarkistamista kesäkuuhun 2021 mennessä. Osana Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaista laajempaa lainsäädäntöpakettia tarkistetaan myös EU:n päästökauppajärjestelmää ja sitä laajennetaan mahdollisesti uusille aloille.

Päästökauppadirektiivin tarkistamisen jälkeen neljännen vaiheen täytäntöönpanotyö on ollut aktiivista ja etenee nopeasti. Viime vuoden aikana annettiin tuotantotason muutoksista johtuvia maksutta tapahtuvan jaon mukautuksia ja saatettiin päätökseen modernisaatiorahaston toimintaa koskevat täytäntöönpanosäädökset ja neljännen vaiheen vaatimusten täytäntöönpanoa koskevan huutokauppa-asetuksen toinen tarkistus (ks. kohdat 3.1.2.1, 3.1.2.2 ja 3.1.2.6). Muita täytäntöönpanosäännöksiä viimeistellään parhaillaan, jotta ne voidaan hyväksyä ennen tammikuuta 2021.

Markkinavakausvarannon ylijäämäindikaattori julkaistiin edellisen hiilimarkkinoita koskevan kertomuksen julkaisemisen jälkeen neljännen kerran. Se osoitti, että päästöoikeuksien ylijäämä väheni 1,65 miljardista päästöoikeudesta vuonna 2018 noin 1,39 miljardiin päästöoikeuteen vuonna 2019. Vuonna 2020 huutokaupattavien päästöoikeuksien määrää pienennetään indikaattorin ja EU:n päästökauppajärjestelmää koskevan tarkistetun lainsäädännön perusteella noin 375 miljoonalla päästöoikeudella (lähes 35 prosentilla) (ks. kohta 3.3).

Kiinteiden laitosten päästöt vähenivät vuonna 2019 merkittävästi eli 9,1 prosenttia vuoteen 2018 verrattuna (ks. kohta 3.2). Vähennys johtui pääasiassa siitä, että sähköntuotantoalan päästöt laskivat lähes 15 prosenttia, kun hiili korvattiin uusiutuvista energialähteistä ja kaasupohjaisesta sähköntuotannosta saatavalla sähköllä. Tällä viimeisimmällä vähennyksellä EU:n päästökauppajärjestelmän kolmannen vaiheen alkamisen jälkeen kiinteiden laitosten kokonaispäästöt ovat vähentyneet lähes 20 prosenttia. Ilmailualalla päästöt kasvoivat edelleen, mikä tarkoitti pientä 1 prosentin kasvua vuoteen 2018 verrattuna (ks. kohta 4).

Lisäksi tärkeitä olivat päästökauppajärjestelmään liittyvät poliittiset tapahtumat, kuten EU:n päästökauppajärjestelmän liittämisestä Sveitsin päästökauppajärjestelmään 1. tammikuuta 2020 tehdyn sopimuksen voimaantulo ja Yhdistyneen kuningaskunnan huutokauppaa ja ilmaisjakoa koskevien prosessien keskeytyksen kumoaminen Yhdistyneen kuningaskunnan EU:sta eroamista koskevan sopimuksen voimaantulon jälkeen (ks. kohta 2.2).

Lisäksi hiilen hinta laski covid-19-kriisin seurauksena huomattavasti lyhyellä aikavälillä maalis–huhtikuussa 2020. Siitä huolimatta hiilen hintasignaali pysyi vakaana ja keskimäärin noin 24 eurossa tammikuun 2019 ja kesäkuun 2020 lopun välisenä aikana. Päästökauppajärjestelmän päästöoikeuksien huutokaupasta saadut tulot ylittivät 14 miljardia euroa pelkästään vuonna 2019 ja 7,9 miljardia euroa vuoden 2020 kuuden ensimmäisen kuukauden aikana. Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen mukaan yhteensä 77 prosenttia näistä tuloista käytettiin (tai suunniteltiin käytettävän) vuonna 2019 ilmasto- ja energiatarkoituksiin (ks. kohta 3.1.2.2).

Jollei toisin ilmoiteta, tässä kertomuksessa on käytetty julkisesti saatavilla olevia tietoja, jotka komissio oli saanut käyttöönsä kesäkuuhun 2020 mennessä. Kertomukseen sisällytetyissä tekstikentissä esitetään yleisiä ja selittäviä tietoja EU:n päästökauppajärjestelmästä.

2. EU:N PÄÄSTÖKAUPPAJÄRJESTELMÄN RAKENNE

2.1 Soveltamisalaan kuuluvat toiminnot, laitokset ja ilma-aluksen käyttäjät

EU:n päästökauppajärjestelmä toimii tällä hetkellä EU:n 27:ssä jäsenvaltiossa, Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa se toimii vuoden 2020 loppuun asti. EU:n päästökauppajärjestelmä on 1. tammikuuta 2020 alkaen yhteydessä myös Sveitsin hiilimarkkinoihin (ks. kohta 2.2). Vuodesta 2021 lähtien EU:n päästökauppajärjestelmä kattaa EU:n ja ETA:n EFTA-valtioiden lisäksi Pohjois-Irlannin sähköntuotantolaitokset. Järjestelmällä säännellään noin 11 000:n voima- ja tuotantolaitoksen sekä yli 600:n ETA:n lentoasemien välillä lentävän ilma-aluksen käyttäjän päästöjä. Järjestelmä kattaa noin 38 prosenttia EU:n kasvihuonekaasupäästöistä. Kolmannessa vaiheessa (2013–2020)* EU:n päästökauppajärjestelmällä säännellään kiinteiden laitosten osalta energiaintensiivisiä teollisuudenaloja. Näihin lukeutuvat voimalaitokset ja muut polttolaitokset, joiden kokonaislämpöteho on vähintään 20 MW (lukuun ottamatta ongelma- ja yhdyskuntajätteen polttolaitoksia), öljynjalostamot, koksaamot, rauta- ja teräs-, klinkkeri-, lasi-, kalkki-, tiili-, keramiikka-, massa-, paperi- ja pahviteollisuus, alumiinin, petrokemikaalien, ammoniakin, typpihapon, adipiinihapon, glyoksaali- ja glyoksyylihapon tuotanto sekä hiilidioksidin talteenotto, siirto putkistoissa ja geologinen varastointi. EU:n päästökauppajärjestelmän ilmailualan soveltamisala rajoittui kaudella 2013–2016 Euroopan talousalueen (ETA) sisäisiin lentoihin, jotta Kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestössä (ICAO) voitiin jatkaa kansainvälisen sopimuksen tekemistä ilmailualan kasvihuonekaasupäästöjen hillitsemiseksi. Jotta voitiin myös edelleen hyödyntää tilannetta ja helpottaa ICAO:n kansainvälisen lentoliikenteen päästöhyvitysjärjestelmän (CORSIA) käyttöönottoa, soveltamisalan rajoittamista ETA:n sisäisiin lentoihin jatkettiin vuonna 2017 vuoteen 2023 asti (ks. kohta 4). EU:n päästökauppajärjestelmä kattaa hiilidioksidin (CO2) päästöt, typpihapon, adipiinihapon, glyoksyylihapon ja glyoksaalin tuotannosta peräisin olevat typpioksiduulin (N2O) päästöt sekä alumiinin tuotannosta peräisin olevat perfluorihiilivetyjen (PFC) päästöt. Vaikka osallistuminen EU:n päästökauppajärjestelmään on pakollista, tietyillä aloilla se kattaa vain tietyn koon ylittävät laitokset. Lisäksi siihen osallistuvat maat voivat jättää järjestelmän ulkopuolelle pienet laitokset (päästöt alle 25 000 hiilidioksidiekvivalenttitonnia), jos käytössä on vastaavia vaihtoehtoisia toimenpiteitä. Neljännessä vaiheessa (2021–2030) hyvin vähäisten päästöjen aiheuttajat (ilmoitetut päästöt alle 2 500 hiilidioksidiekvivalenttitonnia kolmen viime vuoden aikana) voidaan sulkea EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle, jos niiden päästöjen määrän arvioimiseen on käytettävissä yksinkertaistettuja tarkkailujärjestelyjä. Osallistujamaat voivat myös lisätä EU:n päästökauppajärjestelmään aloja ja kasvihuonekaasuja (ns. opt-in-säännös). * Tietoja EU:n päästökauppajärjestelmän ensimmäisestä ja toisesta vaiheesta on saatavilla seuraavasta osoitteesta: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/pre2013_fi

Osallistujamaiden vuonna 2020 toimittamien 21 artiklan mukaisten kertomusten mukaan vuonna 2019 oli yhteensä 10 569 päästökauppajärjestelmän kattamaa sallittua laitosta, joilla oli vaadittu päästökauppajärjestelmän lupa.

Päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten käyttämästä biomassasta aiheutuvat päästöt kasvoivat 4 prosenttia vuonna 2019 edelliseen vuoteen verrattuna, kun taas hiilestä peräisin olevat päästöt vähenivät 19 prosenttia, mikä johti energia-alan päästöjen merkittävään 15 prosentin vähenemiseen. Mitä tulee pelkästään polttoaineisiin, EU:n päästökauppajärjestelmän toimien puitteissa poltetut polttoaineet olivat vuonna 2019 aiempien vuosien tapaan suurimmalta osin fossiilisia. Kuitenkin 29 valtiota raportoi myös biomassan käytöstä 2 197 laitoksessa (20,8 prosenttia kaikista laitoksista). Liettuan ilmoittama biomassasta peräisin olevien päästöjen prosenttiosuus oli EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvista maakohtaisista päästöistä suurin: 68 prosenttia. Kaksi valtiota (LI ja MT) ei ilmoittanut minkäänlaisesta biomassan käytöstä. Biomassaan liittyvät kokonaispäästöt olivat vuonna 2019 noin 170 miljoonaa tonnia hiilidioksidia (11 prosenttia verrattuna päästökauppajärjestelmässä ilmoitettuihin päästöihin), mikä oli hieman enemmän kuin vuonna 2018, jolloin ne olivat 145 miljoonaa tonnia hiilidioksidia (8 prosenttia verrattuna päästökauppajärjestelmässä ilmoitettuihin päästöihin). Näistä päästöistä 99,2 prosenttia luettiin nollaksi . Vuonna 2019 tehtiin ensimmäisen kerran ilmoituksia käytetystä pienestä määrästä biopolttoainetta. Kaksi ilma-aluksen käyttäjää (yksi Saksassa ja yksi Ruotsissa) ilmoitti sen kattaneen 0,01 prosenttia niiden vuoden 2019 päästökauppajärjestelmän ilmailun päästöistä.

Vuotuisiin päästöihin perustuvissa laitosten luokissa vuotta 2019 koskevat tiedot osoittavat, että aiempien vuosien tapaan laitoksista 72 prosenttia kuului luokkaan A, 21 prosenttia luokkaan B ja 7 prosenttia luokkaan C. Kaikkiaan 6 053 laitosta ilmoitettiin ”vähän päästöjä aiheuttavaksi laitokseksi” (57 prosenttia kokonaismäärästä).

Siltä osin kuin on kyse EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvista toiminnoista, jotka koskevat muiden kasvihuonekaasujen kuin hiilidioksidin päästöjä, lupia on ilmoitusten mukaan myönnetty lähinnä alumiinia ja perfluorihiilivetyjä (PFC-yhdisteitä) varten 13 maassa (DE, FR, EL, ES, IS, IT, NL, NO, RO, SE, SI, SK ja UK) ja typpihapon tuotantoa ja N2O:ta varten 21 maassa (kaikki muut paitsi CY, DK, EE, ES, IE, IS, LI, LU, LV, MT, PT ja SI). Muista N2O-aloista on ilmoitettu adipiinihapon tuotannon osalta kolmessa maassa (DE, FR ja IT) ja glyoksaalin ja glyoksyylihapon tuotannon osalta kahdessa (DE ja FR). Vain Norja ja Itävalta ilmoittivat hiilidioksidin talteenottoon ja varastointiin liittyvästä toiminnasta.

Kuten edellisenäkin vuonna, seitsemän maata (ES, FR, HR, IS, IT, SI ja UK) on hyödyntänyt mahdollisuutta jättää vähäisten päästöjen aiheuttajat EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle EU:n päästökauppadirektiivin 27 artiklan mukaisesti. Järjestelmän ulkopuolisten hiilidioksidipäästöjen määrä oli vuonna 2019 yhteensä 3,81 miljoonaa tonnia (noin 0,25 prosenttia EU:n päästökauppajärjestelmän kiinteiden päästöjen kokonaismäärästä; vuonna 2018 osuus oli 0,17 prosenttia).

Jäsenvaltioiden vuonna 2020 toimittamien 21 artiklan mukaisten tietojen mukaan aiempien vuosien tapaan tähän mennessä kahdeksan maata (BE, DK, FR, HR, HU, LI, LT ja NL) on hyödyntänyt tarkkailua ja raportointia koskevan komission asetuksen 13 artiklassa tarjottua mahdollisuutta sallia yksinkertaistetut tarkkailusuunnitelmat tapauksissa, joissa riski on pieni. Päästömääriltään vähäisten ilma-aluksen käyttäjien osalta säännöksen hyödyntämisestä on raportoinut kaksi maata vuonna 2019 (BE ja IS).

Vuonna 2019 raportoitiin, että 611 ilma-aluksen käyttäjällä oli tarkkailusuunnitelma (7 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2018). Raportoiduista ilma-aluksen käyttäjistä 50 prosenttia (308) oli kaupallisia ilma-aluksen käyttäjiä ja loput 50 prosenttia (303) muita kuin kaupallisia ilma-aluksen käyttäjiä . Ilma-aluksen käyttäjistä yhteensä 262 (43 prosenttia kokonaismäärästä) katsotaan vähäisten päästöjen aiheuttajiksi (287 eli 44 prosenttia vuonna 2018).

2.2 Unionin rekisteri ja Euroopan unionin tapahtumaloki (EUTL)