FI Euroopan unionin virallinen lehti C 53/7

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu rekisteröintihakemuksen julkaiseminen

(2018/C 53/06)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”ΑΓΚΙΝΆΡΑ ΙΡΊΩΝ” (AGKINARA IRION)

EU-nro: PGI-GR-02293 – 24.2.2017

SAN ( ) SMM ( X )

1. Nimi (nimet)

”Αγκινάρα Ιρίων” (Agkinara Irion)

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Kreikka

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1 Tuotelaji

Luokka 1.6: Hedelmät, vihannekset ja viljat sellaisenaan tai jalostettuina

3.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

Suojattu maantieteellinen merkintä ”Agkinara Irion” tarkoittaa paikallista latva-artisokkalajia Prasini tou Argous tai Argitiki, joka kuuluu asterikasvien heimoon (Asteracea) Cynara scolymus L. -lajikkeeseen.

Tuoreen Agkinara Irionin muista lajeista erottaviin ominaispiirteisiin kuuluvat seuraavat:

— tiiviit ja sylinterimäiset kukinnot, joiden yläosassa on tunnusmainen aukko

— kukinnon vähimmäiskorkeus on 10 cm ja sen vaakasuora halkaisija on vähintään 8 cm

— uloimmat suojuslehdet: vihreät, joissa on mehevä kanta ja pyöreät haarautuvat päät, joissa joko ei ole oasta tai joissa on joskus pienikokoinen oas

— sisemmät suojuslehdet, joiden väri vaihtelee asteittain vaaleanvihreästä keltaiseen ja violettiin lehden keskellä heikentyen vaaleankeltaisiksi haituviksi

— kiinteä lieriömäinen varsi, jonka pituus on ≤ 40 cm ja halkaisija 1–4 cm

— kukinnot ovat pehmeät, ja suojuslehtien kannat ja kiekon muotoinen kukkapohjus ovat meheviä, herkullisia ja erityisen makeita, ja ne voidaan kuluttaa kypsentämättöminä.

3.3 Rehu (vain eläinperäiset tuotteet) ja raaka-aineet (vain jalostetut tuotteet)

—

3.4 Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Agkinara Irionin kaikkien tuotantovaiheiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella.

3.5 Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, viipalointia, raastamista ja pakkaamista koskevat erityiset säännöt

—

3.6 Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, merkitsemistä koskevat erityiset säännöt

—

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Yksilöity maantieteellinen alue, jolla tuotetaan Agkinara Irionia, on muodoltaan kolmiomainen: se rajoittuu yhdeltä sivulta mereen ja kahdelta muulta vuorijonojen päihin. Alueella ovat Karnezaiikan ja Irian paikallisyhteisöt ja Kandian asutuskeskus, jotka kuuluvat hallinnollisesti Nafplion kuntaan.

Alue käsittää kaksi tasankoa, 1 000 hehtaarin kokoinen Irian tasanko ja 250 hehtaarin kokoinen Kandian tasanko Argoliin alueyksikön kaakkoisosassa, ja niitä erottaa matala kalkkikivisola (Lykalona). Maantieteellisen alueen luonnollisia rajoja ovat Arachnaio-vuoren juurella olevat kukkulat pohjoisessa ja koillisessa, Didymo-vuori etelässä ja kaakossa sekä Argoliinlahti lännessä.

Kaksi tasankoa on lounaan suuntaisia, ja ensimmäisen läpi kulkee Karnezaaiko- tai Dipotamos-puro ja toisen Kandia-puro. Purot virtaavat idästä länteen ja sen jälkeen mereen.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

Luonnonoloihin liittyvät tekijät

Lähtöaineksen ja yksilöidyn maantieteellisen alueen erityisen maantieteelliseen mikroilmaston ansiosta voidaan tuottaa korkealaatuinen varhaissato.

Maaperä on hedelmällistä tasankojen halki virtaavien purojen lietteen ansiosta. Maa, jolla Agkinara Irionia viljellään, kuuluu entisolien laajaan maannosluokkaan (äskettäin muodostunut maannos, josta ei ole vielä kehittynyt erillistä kerrostumaa). Suurin osa maasta on hiekkapitoista savimultaa tai savipitoista hiesua.

Sen on hyvin hedelmällistä, ja sen syvyys vaihtelee 50–150 cm välillä, mikä suosii artisokan syvää juuristoa. Maaperä on muodostunut hiljattain, sen rakenne on keskinkertainen, ja luonnollinen vedenpoisto on hiekkaisen soran ansiosta hyvä. Maaperässä on paljon kalsiumia ja runsaasti magnesiumia. Korkea magnesiumpitoisuus auttaa säilyttämään näiden rannikon maiden rakenteen, koska magnesium pyrkii syrjäyttämään maaperän natriumin, joten Agkinara Irionia voidaan viljellä myös alueilla, joilla maaperän suolapitoisuus on korkea. Maa on tasaista, ja sen kaltevuus on 0–3 prosenttia.

Ilmasto on välimerellinen, eli lämmin ja kuiva, ja talvet ovat erittäin leudot.

Ilmasto-olosuhteita suosivat Argoliinlahden läheisyys, koska tämä tasoittaa äärilämpötiloja. Ylimmät lämpötilat ovat siten alhaisempia kesällä ja alimmat korkeampia talvella. Vuoden keskilämpötila on 18,5 °C, keskimääräinen alin lämpötila on 10,2 °C ja keskimääräinen ylin lämpötila 28,2 °C. Hallat ovat harvinaisia talvella alueen geomorfologisten ominaisuuksien vuoksi. Ympäröivät vuodet suojaavat viljeltävää aluetta talvella kylmiltä pohjoistuulilta, ja yleensä mereltä puhaltavat etelätuulet.

Alue on lounaan suuntainen, vuosittainen aurinkosäteily on noin 337,0 cal/cm2, ja aurinko paistaa keskimäärin yli 2 500 tuntia vuodessa.

Vuotuinen sademäärä on noin 400 mm, ja kesällä ja syksyllä ei sada usein ollenkaan.

Nämä olosuhteet ovat aikaiselle sadolle hyvin suotuisat, ja niiden ansiosta kasvit voivat menestyä ja tuottaa mahdollisimman suuren sadon talvikuukausina.

Inhimilliset tekijät

Inhimilliset tekijät ovat varhain korjattavan sadon tuotannossa erityisen tärkeät. Tuottajat ovat kehittäneet viljelymenetelmiä, joiden ansiosta Agkinara Irion antaa sadon yhä aikaisemmin. Näihin kuuluvat emokasvien huolellinen valinta uutta satoa varten, tietynlainen istutusväli, ajoitus ja kastelu sekä versojen harventaminen.

Tuotteen erityisyys

Agkinara Irionin erityispiirre on sen erittäin varhaisesta sadosta ja tunnusomaisesta makeasta mausta peräisin oleva maine.

Ensimmäinen sato syksyn puolivälissä tarjoaa sille etua, koska se on ainoa markkinoilla saatavilla oleva artisokka. Lisäksi tuotetta on talvikuukausina saatavilla ja markkinoilla suuria määriä, minkä vuoksi se tunnetaan laajalti.

Leuto ilmasto sekä tasankojen maantieteellisestä sijainnista ja lounaan suunnasta johtuva aurinkoisten tuntien runsaus suosii varhaista sadonkorjuuta. Sateen puutetta kesäkuukausina voidaan hallita kasvukauden alussa kastelun avulla, ja tuotanto alkaa siksi syksyllä. Kylmistä tuulista johtuvaa hallaa ei esiinny meren läheisyyden ja tasankoja suojaavien kukkuloiden vuoksi, joten talvet ovat melko leutoja. Agkinara Irion voi siksi menestyä ja tuottaa mahdollisimman suuren sadon talvikuukausina.

Agkinara Irionin erityispiirteenä ovat myös maistuvuus ja erityisesti makeus. Nämä aistinvaraiset ominaisuudet johtuvat hiilihydraattien muodostumisesta ja varastoitumisesta, eli polysakkarideista erilaistumisen ja kypsymisen aikaan varhain syksyllä, kun aurinkosäteily on voimakasta.

Hiilihydraattien varastoitumista edistää tasankojen lounaan suuntainen sijainti, jonka vuoksi kasvit saavat paljon auringonvaloa.

Näitä ominaisuuksia tehostetaan ihmisten suorittamilla toimilla, kuten kuivuutta sietävien kasvien huolellinen valinta, jotta Agkinara Irionin tuottamiseen käytettyä paikallista lajiketta suojellaan.

Varhaista satoa varten käytetyt tekniikat on kehitetty paikallisten tuottajien vuosia kestäneen havainnoinnin ja huolellisen toiminnan avulla. Ne ovat siirtyneet sukupolvelta toiseen, ja näin on voitu tuottaa korkealaatuinen tuote, jota saadaan markkinoilla varhain syksyllä ja joka hallitsee markkinoita talven loppuun asti lähestulkoon kattaen kotimaisen kulutuksen.

Alueen geomorfologia, paikallinen maaperä ja ilmasto-olosuhteet sekä perinteisen viljelymenetelmän säilyttäminen ovat tekijöitä, jotka edistävät Agkinara Irionin varhaista korjuuta, makua ja maittavuutta sekä muita laatuominaisuuksia, mitkä tekevät siitä tunnetun ja antavat sille lisäarvoa.

Aikakausilehdessä Froutonea, numero 169 (julkaistu helmikuussa 2013), viitataan Agkinara Irionin varhaiseen korjuuseen ja kuvataan Prasini tou Argous tai Argitiki-lajiketta seuraavasti ”… Kyse on Argoliin alueen sekä Peloponnesoksen muiden alueiden ja Kreetan yleisimmästä lajikkeesta, joka tuottaa sadon varhain, ja sato on runsas. Se tuottaa kukintoja marraskuusta lähtien (Iriassa lokakuun lopusta lähtien)…”

Agkinara Irion ominaisuudet mainitaan usein tiedotusvälineiden artikkeleissa.

Erityisesti sanomalehden Ta Nea tis Argolidas20. toukokuuta 2002 ilmestyneessä artikkelissa todettiin, että ”… Ateenan maatalouskorkeakoulun Christos Olympios mainitsi niiden ravitsemukselliset ja lääketieteelliset ominaisuudet ja huomautti, että Agkinara Irionin kukinnon syötävässä osassa on runsaasti proteiineja, hiilihydraatteja, C-vitamiinia, suoloja ja selluloosaa…”

Toinen viittaus esitettiin Argoliin sanomalehden Politistika [Kulttuuri] 17. maaliskuuta 2010 ilmestyneessä artikkelissa: ”tapahtuman aikana Turkista, Kyproksesta ja luonnollisesti Kreikasta peräisin olevat ammattikokit, jotka edustivat elimiä, jotka ovat Conservatoire international des cuisines méditerranéennes -verkoston [Välimeren ruokakulttuuria ylläpitävä kansainvälinen verkosto] jäseniä, osoittavat omalla ammattitaidollaan ja kokemuksellaan, miten Agkinara Irionin kaltainen erinomainen ja herkullinen tuote tarjoaa gastronomisen nautinnon.”

Tuotteen maineella on läheinen side Irian alueen taloudelliseen, sosiaaliseen ja kulttuurielämään.

Tästä ovat osoituksena vakiintuneet vuosittaiset festivaalit, työpajat, monet tapahtumat ja tilaisuudet, keittiötaitoihin liittyvät kilpailut, maininnat painetuissa ja verkkojulkaisuissa, radiossa ja televisiossa, kirjoissa, aikakausilehdissä ja keittiöohjelmissa, maatalousalan lehdissä ja paikallisten ravintoloiden menyissä.

Kreikan ensimmäinen seminaari Agkinara Irionin kasvattamisesta ja sen mahdollisuuksista järjestettiin Iriassa toukokuussa 2002, ja siihen osallistui arvovaltaisia italialaisia ja kreikkalaisia tutkijoita.

Marraskuussa 2007 La Città del Carciofon [”Artisokkakaupunki”], artisokkakaupan edistämistä varten perustetun kansainvälisen yhdistyksen valtuuskunta vieraili Iriassa Italian Ladispolista. Vierailun tarkoitus oli perustaa tiedonvaihtofoorumi tuotteesta ja luoda ystävälliset suhteet artisokkaa tuottavien maiden välille sekä edistää matkailua.

Vuoden 2010 toukokuussa Iriassa pidettiin ensimmäinen artisokkaa koskeva ruokakulttuurifestivaali, jossa itäiseltä Välimereltä peräisin olevat keittiömestarit (jotka olivat Conservatoire international des cuisines méditerranéennes -verkoston jäseniä) valmistivat Agkinara Irionista ruokalajeja ja käyttivät taitoaan ja kokemustaan esitelläkseen paikallisen tuotteen erityislaatuisuutta ja makua.

Tuotteen mainetta korostetaan painetuissa ja verkkojulkaisuissa, ja siitä julkaistaan usein artikkeleita laajalevikkisissä ruoanlaittoon erikoistuneissa aikakausilehdissä ja suurten televisiokanavien ruoanlaitto-ohjelmissa. Tunnettu keittiömestari Ilias Mamalakis kirjoittaa verkossa julkaistussa reseptissään: ”Agkinara Irion, Irian artisokat ovat syystäkin kuuluisia. Niitä kannattaa etsiä paikallisilta toreilta, sillä ne ovat herkullisia.” Maatalousalan ja ammattilehdissä julkaistaan säännöllisesti uutisia kasvin markkinaosuudesta, hintakehityksestä ja tulevaisuudennäkymistä.

Agkinara Irionia käytetään laajalti paikallisissa perinteisissä ruokalajeissa, mikä voidaan panna merkille Niki Tsekouran kirjan Agkinara, o thisavros tis gis ton Irion [Artisokka, Irian maan aarre] (julkaistu vuonna 2013) monissa resepteissä. Paikallisissa ravintoloissa tarjotaan kävijöille monenlaisia artisokkaruokalajeja, ja tämä edistää osaltaan paikallisen matkailutuotteen erityislaatuisuutta.

Agkinara Irionin merkitystä alueelle kuvaa Kandian ja Irian matkailuyhdistyksen symboli, joka on artisokka, ja Irian maatalousosuuskunnan virallisessa leimassa on tyylitelty latva-artisokka, joka on hyvin samankaltainen kasvuvaiheessa olevan artisokan kanssa.

Tämän paikallisen tuotteen makua ja makeutta ylistetään paikallisessa sananlaskussa ”Agkinara apo to Iri pou travaei to potiri” [Irian artisokkien kanssa hörpätään maljat], ja tunnetun taiteilijan Diana Antonakatoun vuonna 2000 tekemässä maalauksessa kuvataan työssä puurtavia paikallisia ja huomautetaan, että ”he jättivät herkullisten artisokkien vuoksi tomaatinviljelyn koko alueella”.

Historialliset tekijät

Tuotteen maineeseen ja korkeaan kaupalliseen arvoon viitattiin jo 1800-luvun loppupuolella: siihen viitattiin vientituotteena, jota viljeltiin Argoliin alueella ja vietiin Konstantinopoliin, Egyptiin ja Smyrnaan, ja sen katsottiin kuuluvan kannattavien ja haluttujen resurssien joukkoon (Taxidia ana tin Ellada, [Matkat Kreikassa] G. P. Paraskevopoulos, 1869).

Artisokkien järjestelmällinen viljely Irian ja Kandian alueilla alkoi toisen maailmansodan jälkeen, vuosina 1946–1947.

Irian kunnalla on virallista näyttöä siitä, että vuonna 1969 artisokkaa viljeltiin 800 hehtaarin alueella, mikä on kaksi kolmasosaa kahden tasangon alasta.

Seuraavina vuosina kasvattajat kehittävät erityistietämystään artisokanviljelystä, ja paikallinen talous ja yhteisö kehittyivät artisokantuotannon parissa.

Irian ja artisokan välinen läheinen yhteys vakiintui kahden vuosikymmenen aikana vuosina 1980–2000, kun Irian alue kärsi pitkään kuivuudesta, millä oli erityisen epäsuotuisa vaikutus sen maaperään ja vesivaroihin. Artisokat kestivät hyvin suolaisuutta ja pystyivät sopeutumaan erityisen hyvin vallitseviin erityisolosuhteisiin ja tarjoamaan paikalliselle hyvän tulonlähteen silloin, kun muuntyyppisiä hedelmiä tai kasviksia oli mahdotonta viljellä.

Tällä hetkellä Agkinara Irion kattaa suurimman osan kotimarkkinoiden tarpeista, mikä vahvistaa sen mainetta.

Eritelmän julkaisutiedot

(tämän asetuksen 6 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)

http://www.minagric.gr/images/stories/docs/agrotis/POP-PGE/prod-agkinara-irion-pge.pdf

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.