PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen syyt ja tavoitteet

EU ja Marokko ovat viimeisten lähes 50 vuoden aikana solmineet hedelmällisen ja monipuolisen kumppanuuden. Osoituksena osapuolten välisistä tiiviistä suhteista ja niiden yhteisistä tavoitteista ja sitoumuksista Marokolle myönnettiin vuonna 2008 ”pitkälle edistyneen maan asema”. EU on toistuvasti ilmoittanut olevansa sitoutunut löytämään ratkaisun Länsi-Saharan konfliktiin. Se tukee Yhdistyneen kansakunnan pääsihteerin ja hänen henkilökohtaisen lähettiläänsä ponnisteluja löytää oikeudenmukainen, pysyvä ja keskinäisesti hyväksyttävä poliittinen ratkaisu, joka takaisi Länsi-Saharan itsemääräämisoikeuden. Näissä järjestelyissä on noudatettava Yhdistyneen kansakuntien peruskirjan päämääriä ja periaatteita, jotka vahvistetaan Yhdistyneen kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa, kuten päätöslauselmissa 2152 (2014) ja 2218 (2015).

Tullietuuksien myöntämiseen liittyen tämä ehdotus sisältää muutoksia Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välisen assosiaation perustavan Euro–Välimeri-sopimuksen (jäljempänä ”EU–Marokko-assosiaatiosopimus” tai ”assosiaatiosopimus”) pöytäkirjaan N:o 4 ja pöytäkirjaan N:o 1. Nämä muutokset johtuvat unionin tuomioistuimen 21. joulukuuta 2016 asiassa C-104/16 P antamaan tuomioon, jonka mukaan EU–Marokko-assosiaatiosopimusta ja maataloussopimuksia ei sovelleta Länsi-Saharassa.

Ennen kyseistä tuomiota assosiaatiosopimuksessa ja sen pöytäkirjoissa määrättyjä kauppaetuuksia oli tosiasiassa myönnetty myös Länsi-Saharan alkuperätuotteille. Länsi-Sahara on itsemääräämisoikeutta vailla oleva alue. Tätä käytäntöä ei kuitenkaan voida enää jatkaa mainitun unionin tuomioistuimen tuomion vuoksi, ellei alkuperää koskevaa pöytäkirjaa N:o 4 muuteta siten, että Länsi-Saharan tuotteet voidaan rinnastaa Marokossa tuotettuihin tuotteisiin. Tuomioistuimen tuomion antamisen jälkeen markkinoilla vallinnut epävarmuus on vaikuttanut kahdenvälisiin kauppasuhteisiin.

Tämän suosituksen tarkoituksena on valtuuttaa neuvottelujen aloittaminen, jotta Länsi-Saharan alkuperätuotteille myönnettävien etuuksien jatkamiselle entiseen tapaan saataisiin oikeusperusta. Koska tällaiset maatalous- ja kalastustuotteille EU:n markkinoilla myönnettävät kauppaetuudet vahvistetaan assosiaatiosopimuksen pöytäkirjassa N:o 1, myös mainitun pöytäkirjan soveltamisalaa olisi selkeytettävä. Tämä estää kaupan häiriöt ja pitää markkinoillepääsyn tason vakaana, koska uusia etuuksia ei myönnettäisi EU:ssa. Assosiaatiosopimuksen asiaankuuluviin pöytäkirjoihin tehtäviä muutoksia voidaan tarvittaessa täydentää myöhemmin itse sopimukseen tehtävillä muutoksilla. Lisäksi olisi huomattava, että unionin tuomioistuimessa on edelleen vireillä kaksi EU:n ja Marokon välistä kalastuskumppanuussopimusta koskevaa asiaa (C-266/16 ja T-180/14). Niistä annettavat tuomiot antavat todennäköisesti enemmän osviittaa siitä, millaisin edellytyksin sopimuksen soveltamisala voidaan laajentaa koskemaan itsemääräämisoikeutta vailla olevaa aluetta. On myös ymmärrettävä, että sovittavat järjestelyt ovat ainoastaan väliaikaisia siihen saakka, kun konfliktiin on löydetty ratkaisu Yhdistyneissä kansakunnissa asiaankuuluvien YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmien mukaisesti.

•Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

Tämä suositus on täysin yhdenmukainen nykyisen kauppapolitiikan kanssa, koska tulliviranomaiset ovat tosiasiassa myöntäneet etuuksia Marokon alkuperätuotteiksi ilmoitetuille Länsi-Saharan tuotteille. Marokolle ei myönnettäisi mitään uusia etuuksia, koska tarkoituksena on pelkästään laajentaa etuuksien maantieteellinen soveltamisala eikä niiden määrää. Ehdotus on yhdenmukainen Euroopan naapuruuspolitiikan yleisten tavoitteiden kanssa siinä määrin kuin sillä parannetaan kauppa- ja taloussuhteita eteläisten naapurimaiden kanssa tiiviin yhteistyön hengessä. Se on myös yhdenmukainen Marokossa harjoitettavan EU-politiikan kanssa, jonka tavoitteena on edistää etuoikeutettua kumppanuutta Marokon kanssa sitoutumatta etukäteen YK:n johtaman Länsi-Saharan prosessin tulokseen. Se, että kauppaetuuksilla voi olla laajempi soveltamisala, ei ole ennenkuulumatonta, sillä EU–Marokko-assosiaatiosopimus sisältää kaksi yhteistä julistusta, joiden mukaan Marokon on hyväksyttävä San Marinon tasavallan ja Andorran alkuperätuotteet sopimuksen mukaisiksi yhteisön alkuperätuotteiksi.

•Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa

EU:n kantana on aina ollut, että sen kahdenväliset suhteet Marokon kanssa voidaan tietyin edellytyksin ulottaa koskemaan Länsi-Saharaa. Esimerkkinä tästä on kalastuskumppanuussopimus, joka nimenomaisesti koskee myös Länsi-Saharan rannikkovesiä. Assosiaatiosopimuksen asiaankuuluvien määräysten muuttaminen mahdollistaisi myös sen, että EU:n tullietuudet myönnettäisiin sen perusteella, millaista hyötyä niiden arvioitaisiin tuovan paikallisväestölle ja miten niiden arvioitaisiin edistävän ihmisoikeuksien suojelemista.

2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

•Oikeusperusta

Suosituksen oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 218 artiklan 3 ja 4 kohta.

•Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta)