KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

jäsenvaltioiden toimista vuonna 2014 kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välisen kestävän tasapainon saavuttamiseksi



Johdanto

Yhteisestä kalastuspolitiikasta 11. joulukuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 , jäljempänä ’yhteisen kalastuspolitiikan perusasetus’, mukaisesti jäsenvaltioiden on laadittava vuosikertomus laivastojensa kalastuskapasiteetin tilanteesta suhteessa kalastusmahdollisuuksiin. Yhteisen lähestymistavan noudattamisen edistämiseksi koko unionissa kansalliset laivastoraportit laaditaan noudattaen suuntaviivoja kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välisen tasapainon analysoimiseksi yhteisestä kalastuspolitiikasta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 22 artiklan mukaisesti, jäljempänä ’komission suuntaviivat’, jotka komissio hyväksyi vuonna 2014. Jos jäsenvaltio havaitsee rakenteellista epätasapainoa, sen on toimitettava asianomaisten laivastonosien osalta toimintasuunnitelma, jossa esitetään sopeutustavoitteet, välineet ja selkeä aikataulu sen toteuttamiseksi. Kansallisten laivastoraporttien pohjalta komissio laatii kertomuksen jäsenvaltioiden toimista kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välisen kestävän tasapainon saavuttamiseksi. Tämä kertomus koskee vuotta 2014.

Jäsenvaltioiden vuotuiset raportit ja toimintasuunnitelmat

Kaikki 23 rannikkojäsenvaltiota toimittivat komissiolle raporttinsa vuodelta 2014. Komissio pyysi tieteellis-teknis-taloudellista kalastuskomiteaa (STECF) laatimaan analyysin kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välisestä tasapainosta käyttäen yhdenmukaista tarkastelutapaa EU:n kaikkien laivastonosien osalta. Kaikki STECF:n asiantuntijatyöryhmien 15–17 kehittämät ja käyttämät tasapainon indikaattorit laskettiin komission suuntaviivojen mukaisesti.

STECF katsoi, että jäsenvaltiot olivat nähneet paljon vaivaa kansallisia raportteja laatiessaan. Raporttien analyysi osoittaa kuitenkin, ettei kaikissa tapauksissa pystytty laskemaan indikaattoreita kaikille laivastonosille. Tämä johtuu joko tietojen puutteesta tai, kun kyseessä ovat taloudelliset ja tekniset indikaattorit, laivastonosien yhdistämisestä (jota tehdään liikesalaisuuksien suojaamiseksi). Tietojen puuttuminen johtaa ongelmiin laskettaessa laivastonosille tasapainon indikaattoreita, joista tulee epäluotettavia tai epäedustavia. Kuten STECF totesi, indikaattorien kattavuuden ja soveltuvuuden parantamiseksi on tarpeen, että jäsenvaltiot tuottavat täydellisempiä tietoaineistoja, jotka kattavat laivastonosat paremmin ja joissa kantoja arvioidaan analyyttisemmin, toisin sanoen tiedonkeruupuitteiden nojalla kerättävää biologista ja tutkimustietoa. Lisäksi saalistietojen ilmoittaminen purkamistietojen sijasta voisi parantaa indikaattoreiden kattavuutta ja soveltuvuutta. Saalistiedot voitaisiin yhdistää kalastuspäiväkirjoista saataviin poisheitettyjä saaliita koskeviin tietoihin, toisin sanoen unionin valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, 20. marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009, jäljempänä ’valvonta-asetus’, nojalla kerättäviin ja tiedonkeruupuitteissa käytettäviin tietoihin. Ratkaisematon asia on saalis- ja pyyntiponnistustietojen ryhmittely asianmukaisen maantieteellisen jaottelun mukaan Välimerellä, sillä nykyisellään kapasiteetin yhdistäminen pyyntiponnistukseen ja viime kädessä kalastusmahdollisuuksiin ei ole mahdollista. Myös pienimuotoista kalastusta koskeviin tietoihin liittyy ongelmia, koska jäsenvaltiot eivät kerää niitä samassa laajuudessa kuin ne keräävät tietoja muista laivastonosista. Niinpä pienimuotoisen kalastuksen osalta ei laajasti ottaen seurata pyyntiponnistusta, purkamisia ja saaliita. Analyysistä ilmenee, että jotkin laivastonosat, kuten troolarit, ovat taloudellisesti riippuvaisia kannoista, joihin kohdistuva kalastuspaine ylittää kestävää enimmäistuottoa vastaavan tason. Siinä myös vahvistetaan alusten käytön olevan vähäistä monessa jäsenvaltiossa. Nämä havainnot ovat peruste laivaston kapasiteetin jatkuvalle ja aktiiviselle hallinnoimiselle ja tarvittaessa sopeuttamiselle. Jäsenvaltioiden olisi jatkossakin tarkasteltava laivastojensa kalastuskapasiteettia, jotta niillä olisi taloudellisesti kannattava laivasto, joka toimii sekä hyödyntää meren biologisia luonnonvaroja kestävällä tavalla.

Yhteisen kalastuspolitiikan mukaisesti jäsenvaltioiden edellytetään ottavan käyttöön toimenpiteitä laivastojensa kalastuskapasiteetin mukauttamiseksi ajan myötä niiden kalastusmahdollisuuksiin. Konkreettisissa tilanteissa laivastonosilla, joilla on määritelty olevan rakenteellista ylikapasiteettia, epätasapainon korjaamiseen tähtäävät toimintasuunnitelmat ovat läpinäkyvä ja tehokas keino pyrittäessä saavuttamaan ajan mittaan tasapaino kalastuslaivaston kapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välille.

Jäsenvaltioilla oli enemmän toimintasuunnitelmia vuonna 2015 kuin vuonna 2014. Kaikkiaan 17 jäsenvaltiota yksilöi biologisia, taloudellisia tai teknisiä indikaattoreita ja/tai täydentäviä tietoja käyttäen laivastonosia, joiden ne katsoivat olevan epätasapainossa tai osoittavan mahdollisia merkkejä siitä, että ne ovat epätasapainossa, ja sen vuoksi edellyttävän toimintasuunnitelmia komission suuntaviivojen mukaisesti. Viisi muuta jäsenvaltiota katsoi, ettei yksikään laivastonosa näyttänyt selvästi olevan epätasapainossa, eivätkä ne toimittaneet toimintasuunnitelmia.

Tässä yhteydessä vuotuisilla kertomuksilla on suuri merkitys. Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta 15. toukokuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 508/2014, jäljempänä ’EMKR-asetus’, mukaisesti kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välistä tasapainoa käsittelevän kansallisen raportin toimittaminen komission suuntaviivojen mukaisesti on ennakkoedellytys Euroopan meri- ja kalatalousrahastoon liittyvän toimintaohjelman hyväksymiselle. Lisäksi Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta voidaan tukea yksittäisiä toimia kuten kalastustoiminnan pysyvää lopettamista, moottorin korvaamista tai nuorten kalastajien toiminnan käynnistämistä vain sellaisilla laivastonosilla, joilla on todettu olevan ylikapasiteettia (pysyvän lopettamisen tapauksessa) tai joilla ei ole rakenteellista ylikapasiteettia (moottorin korvaamisen ja nuorten kalastajien käynnistysvaiheen tuen tapauksissa).

Toimintasuunnitelmissa jäsenvaltiot voivat yksilöidä kyseiset toimenpiteet, pysyvä lopettaminen mukaan luettuna, joilla on tarkoitus vähentää kalastuskapasiteettia niillä laivastonosilla, joiden ei katsota olevan tasapainossa kalastusmahdollisuuksiinsa nähden. Muutaman seuraavan vuoden aikana pysyvään lopettamiseen myönnettävä Euroopan meri- ja kalatalousrahaston tuki auttaa vähentämään EU:n laivaston kapasiteettia ja helpottaa siten meriluonnonvaroihin kohdistuvaa painetta.

Kalastuslaivaston kapasiteetin tilanne unionissa

Yhteinen kalastuspolitiikka edellyttää myös jäsenvaltioiden varmistavan, että niiden laivaston kalastuskapasiteetti pysyy vuodesta 2014 alkaen asetuksen (EU) N:o 1380/2013 liitteessä II kapasiteetille asetettuja ylärajoja pienempänä. Kuten edelle todettiin, laivaston kapasiteettia vähennetään edelleen. Viimeksi kuluneiden yli kymmenen vuoden kehityssuunnan (ks. liitteet III ja IV) mukaisesti EU:n 28 jäsenvaltion kalastuskapasiteetti väheni tammikuun 2014 ja marraskuun 2015 välillä 0,8 prosenttia kilowatteina (kW) ja 1.3 prosenttia bruttovetoisuutena (GT).

EU:n alusrekisterissä oli marraskuussa 2015 rekisteröitynä 85 065 alusta, joiden kokonaiskapasiteetti oli 1 627 125 GT ja 6 474 617 kW. Tämä kertoo, että vuonna 2015 alusten määrä (pois lukien syrjäisimmät alueet) väheni 0,6 prosentilla (ks. liite I). Ylärajan mukaiseen kapasiteettiin verrattuna EU:n laivaston kalastuskapasiteetin vetoisuus oli 18,42 prosenttia pienempi ja koneteho 11,60 prosenttia pienempi (ks. kaavio 1). EU:n syrjäisimmillä alueilla, joiden osuus EU:n koko laivastosta on 5,4 prosenttia, tammikuun 2014 ja marraskuun 2015 välillä laivaston kapasiteetti väheni bruttovetoisuuden osalta 0,1 prosenttia ja kasvoi konetehon osalta 0,9 prosenttia (ks. liite V).

Alusrekisterin tietojen tarkkuuden varmistamiseksi jäsenvaltioiden on valvonta-asetuksen mukaisesti varmennettava järjestelmällisesti uudet moottorit sekä korvatut ja teknisesti muokatut yli 120 kW:n moottorit niiden alusten osalta, joihin sovelletaan pyyntiponnistusjärjestelmää, tammikuusta 2012 alkaen ja kaikkien muiden alusten osalta tammikuusta 2013 alkaen. Lisäksi jäsenvaltioiden on tehtävä valvonta-asetuksen mukaisesti tietojen tarkistuksia pistokoesuunnitelmien pohjalta. Jos tiedot osoittavat, että koneteho on suurempi kuin aluksen kalastuslisenssissä on ilmoitettu, jäsenvaltioiden olisi toteutettava fyysisiä tarkastuksia.

Joulukuun 2015 lopussa 18 jäsenvaltiota oli hyväksynyt pistokoesuunnitelman konetehon tarkistuksia varten.

Kun otetaan huomioon EU:n jäsenvaltioilta aikaisemmin saadut 16 suunnitelmaa, komissio on saanut jäsenvaltioilta kaikki konetehoa koskevat pistokoesuunnitelmat. Komissio tekee parhaillaan tarkastuksia seuratakseen niiden tosiasiallista täytäntöönpanoa.