Näin ollen Italia noudattaa SEUT-sopimuksessa ja asetuksessa (EY) N:o 1467/97 määriteltyä alijäämäkriteeriä tällä hetkellä, vaikkakin komission syksyn 2018 talousennusteen mukaan on vaarana, että alijäämäkriteeriä ei noudateta vuonna 2020 olettaen, että politiikka säilyy ennallaan.

Vuonna 2017 Italian julkisen talouden alijäämän ilmoitettiin olleen 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Sekä tarkistetun alustavan talousarviosuunnitelman että komission syksyn 2018 talousennusteen mukaan sen ennakoidaan noudattavan SEUT-sopimuksen viitearvoa (3 prosenttia suhteessa BKT:hen) vuosina 2018–2019. Komission ennusteen mukaan viitearvo kuitenkin ylittyy vuonna 2020 olettaen, että politiikka säilyy ennallaan. Tarkistetussa vuoden 2019 alustavassa talousarviosuunnitelmassa julkisen talouden alijäämän ennustetaan olevan 1,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018 ja 2,4 prosenttia vuonna 2019. Asiakirjassa Nota di Aggiornamento al DEF, jolla päivitettiin Italian vuoden 2018 vakausohjelman julkisen talouden tavoitteet, ennakoidaan julkisen talouden alijäämän vuonna 2020 supistuvan 2,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Ennakoitu julkisen talouden alijäämän kasvu vuonna 2019 johtuu pitkälti tarkistetussa vuoden 2019 alustavassa talousarviosuunnitelmassa esitetyistä julkisen talouden toimenpiteistä, joiden alijäämää lisäävä nettovaikutus on hallituksen kehitysarvioissa noin 1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Ennakoitu julkisen talouden alijäämän supistuminen vuonna 2020 johtuu pitkälti vuotta 2020 koskevan suojalausekkeeseen perustuvan arvonlisäverokantojen korottamisen vaikutuksesta (noin 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen). Komission syksyn 2018 talousennusteen mukaan Italian julkisen talouden alijäämä on 1,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018 ja kasvaa 2,9 prosenttiin vuonna 2019. Komission vuodeksi 2018 ennustama alijäämä on hieman suurempi kuin tarkistetussa vuoden 2019 alustavassa talousarviosuunnitelmassa. Ero selittyy pitkälti sillä, että oletukset julkisten menojen (korkomenot mukaan lukien) suuruudesta ovat varovaisempia. Myös komission vuodeksi 2019 ennustama alijäämä on suurempi kuin tarkistetussa vuoden 2019 alustavassa talousarviosuunnitelmassa, ja ero johtuu pitkälti siitä, että BKT:n kasvu on hitaampaa ja korkomenot suuremmat kuin hallituksen kehitysarvioissa. Komission syksyn 2018 talousennusteen mukaan Italian julkisen talouden alijäämä nousee 3,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2020, jos politiikka ei muutu. Komission vuotta 2020 koskeva alijäämäennuste on hallituksen kehitysarvioita suurempi, mikä selittyy pitkälti sillä, että komissio ei ota huomioon vuotta 2020 koskevaa suojalausekkeeseen perustuvaa arvonlisäverokantojen korottamista. Muut tekijät ovat pienempi nimellisen BKT:n kasvu ja suuremmat korkomenot.

Italia on toteuttanut vuosina 2010–2013 huomattavia julkisen talouden toimia. Niiden ansiosta perusylijäämä nousi yli 2 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja Italia pystyi irtautumaan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä vuonna 2013 pitämällä vuodesta 2012 alkaen julkisen sektorin alijäämänsä tasolla, joka on enintään 3 prosenttia suhteessa BKT:hen (kun se vuonna 2009 oli ollut yli 5 prosenttia). Finanssipolitiikan viritys on kuitenkin viime vuosina löystynyt. Vuonna 2017 perusylijäämä pieneni 1,4 prosenttiin ja julkisen sektorin alijäämä vakiintui noin 2,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Molempien on kuitenkin määrä kohentua vuonna 2018. Vuosina 2019 ja 2020 sekä suhdannekorjaamattoman rahoitusaseman että perusjäämän odotetaan heikkenevän merkittävästi. Tämä johtuu pääasiassa vuoden 2019 alustavaan talousarviosuunnitelmaan sisältyvistä toimenpiteistä, jotka on vahvistettu tarkistetussa vuoden 2019 alustavassa talousarviosuunnitelmassa.

Siksi komissio on laatinut tämän kertomuksen, jossa arvioidaan poikkeamista velan supistamista koskevasta vertailuarvosta ja tarkastellaan, onko aiheellista aloittaa liiallisen alijäämän menettely, kun kaikki merkitykselliset tekijät on otettu huomioon. Kohdassa 2 tarkastellaan alijäämäkriteeriä. Kohdassa 3 tarkastellaan velkakriteeriä. Kohdassa 4 käsitellään julkisia investointeja ja muita merkityksellisiä tekijöitä ja arvioidaan, toteutuuko vaadittu keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävä sopeutus. Kertomuksessa otetaan huomioon komission syksyn 2018 talousennuste, joka julkaistiin 8. marraskuuta 2018. Komission ennuste perustuu vuoden 2019 alustavaan talousarviosuunnitelmaan eikä sen tarkistettuun versioon. Näiden kahden asiakirjan väliset muutokset ovat kuitenkin vähäisiä.

Koska Italia ei ole noudattanut velan supistamista koskevaa vertailuarvoa vuonna 2017, se on näyttönä vakaus- ja kasvusopimuksessa tarkoitetun liiallisen alijäämän lähtökohtaisesta olemassaolosta, tosin ennen kuin kaikki jäljempänä esitetyt tekijät on otettu huomioon. Sekä hallituksen suunnitelmien että komission syksyn 2018 talousennusteen perusteella on lisäksi odotettavissa, että Italia ei noudata velan supistamista koskevaa vertailuarvoa myöskään vuonna 2018 (hallituksen mukaan ero on 3,7 prosenttia ja komission mukaan 6,6 prosenttia suhteessa BKT:hen) eikä vuonna 2019 (hallituksen mukaan ero 3,6 prosenttia ja komission mukaan 6,7 prosenttia suhteessa BKT:hen).

Komission viime toukokuussa analysoimat tekijät ovat kuitenkin olennaisesti muuttuneet Italian julkisen talouden suunnitelmissa vuodeksi 2019. Italia toimitti 16. lokakuuta vuoden 2019 alustavan talousarviosuunnitelmansa, jonka perusteella (uudelleenlaskettu) rakenteellinen rahoitusasema heikkenee 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2019. Komissio antoi 23. lokakuuta 2018 vuoden 2019 alustavasta talousarviosuunnitelmasta lausunnon, jossa todettiin, että Italialle 13. heinäkuuta 2018 osoitetun neuvoston suosituksen noudattamatta jättäminen on erityisen vakavaa, ja pyydettiin Italiaa toimittamaan tarkistettu alustava talousarviosuunnitelma. Italia toimitti vuotta 2019 koskevan tarkistetun alustavan talousarviosuunnitelman 13. marraskuuta 2018. Muutokset olivat tarkistetussa vuoden 2019 alustavassa talousarviosuunnitelmassa hyvin vähäisiä. Kyse on lähinnä vuoden 2019 yksityistämistavoitteen korottamisesta (1 prosenttiin, kun se oli ollut 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen). Komissio antoi 21. marraskuuta 2018 Italian tarkistetusta vuoden 2019 alustavasta talousarviosuunnitelmasta lausunnon, jossa se vahvisti, että vuotta 2019 koskevan julkista taloutta koskevan suosituksen noudattamatta jättäminen on erityisen vakavaa. Tämän vuoksi on perusteltua arvioida uudelleen velan supistamista koskevan vertailuarvon noudattamista vuonna 2017.

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 126 artiklassa määrätään liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä. Menettelystä säädetään yksityiskohtaisemmin liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1467/97, joka on osa vakaus- ja kasvusopimusta. Asetuksessa (EU) N:o 473/2013 on erityissäännöksiä, joita sovelletaan liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä oleviin euroalueen jäsenvaltioihin.

3.Epäsuotuisat makrotalouden olosuhteet (ja erityisesti hidas inflaatio), jotka voivat haitata velkasuhteen pienentämistä ja tehdä vakaus- ja kasvusopimuksen säännösten noudattamisesta erityisen haastavaa. Jäsenvaltion on hitaan inflaation ympäristössä vaikeampaa noudattaa velan supistamista koskevaa vertailuarvoa.Näissä olosuhteissa keskipitkän aikavälin tavoitteen tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran noudattaminen on keskeinen merkityksellinen tekijä arvioitaessa velkakriteerin noudattamista.

2.Jo toteutetut tai rakenneuudistussuunnitelmassa yksityiskohtaisesti selostetut rakenneuudistukset, joiden odotetaan parantavan kestävyyttä keskipitkällä aikavälillä sen vuoksi, että ne vaikuttavat kasvuun ja ovat tällä tavoin osaltaan saattamassa velkasuhdetta tyydyttävälle lasku-uralle. Keskipitkän aikavälin tavoitteen (tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran) noudattamisen ja rakenneuudistusten toteuttamisen (talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa) odotetaan tavanomaisissa taloudellisissa olosuhteissa tuovan velkakehityksen kestävälle uralle, sillä vaikutus kohdistuu sekä velkatasoon (kun keskipitkän aikavälin tavoite on saavutettu ja julkisen talouden rahoitusasema on vakaa) että talouskasvuun (uudistusten kautta).

1.Keskipitkän aikavälin tavoitteen tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran noudattaminen, jolla on määrä varmistaa julkisen talouden kestävyys tai nopea edistyminen kohti kestävyyttä tavanomaisissa makrotalouden olosuhteissa. Koska maakohtainen keskipitkän aikavälin tavoite on laadittu niin, että siinä otetaan huomioon velkataso ja ilmplisiittiset vastuut, keskipitkän aikavälin tavoitetta tai siihen tähtäävää sopeuttamisuraa noudattamalla on määrä varmistaa velkasuhteiden lähentyminen ainakin keskipitkällä aikavälillä kohti maltillista tasoa.

Jos velkakriteerin ylittyminen on ilmeistä, merkityksellisten tekijöiden analysointi on erityisen perusteltua, koska tekijät, joihin hallitus ei voi vaikuttaa, vaikuttavat enemmän velan kuin alijäämän kehitykseen. Tämä tunnustetaan asetuksen (EY) N:o 1467/97 2 artiklan 4 kohdassa, jossa säädetään, että kun arvioidaan velkakriteerin noudattamista, merkitykselliset tekijät otetaan huomioon riippumatta raja-arvon ylittymisen suuruudesta. Arvioitaessa velkakriteerin noudattamista on tarkasteltava (kuten aikaisemminkin) ainakin seuraavia kolmea keskeistä näkökohtaa, koska ne vaikuttavat velan kehitykseen ja kestävyyteen:

SEUT-sopimuksen 126 artiklan 3 kohdassa määrätään, että komission kertomuksessa ”otetaan huomioon myös se, ylittääkö julkisen talouden alijäämä julkiset investointimenot, sekä muut merkitykselliset tekijät, kyseisen jäsenvaltion keskipitkän aikavälin talouskehitys ja julkisen talouden rahoitusasema mukaan luettuina”. Näitä tekijöitä kuvataan tarkemmin neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 2 artiklan 3 kohdassa, jonka mukaan huomioon on otettava myös ”muut tekijät, joita kyseinen jäsenvaltio pitää merkityksellisinä arvioitaessa kokonaisvaltaisesti alijäämä- ja velkaperusteiden noudattamista ja jotka jäsenvaltio on esittänyt neuvostolle ja komissiolle”.

Kuten kuviosta 1 käy ilmi, reaalisten implisiittisten velanhoitokustannusten asteittainen pieneneminen (musta katkoviiva) ja reaalisen BKT:n kasvun elpyminen (sininen viiva) pienensi vuoteen 2016 asti niiden erotusta (keltainen alue), jonka on määrä pysyä melko vakaana vuosina 2018–2019 ja kasvaa hieman vuonna 2020 reaalisten implisiittisten velkakustannusten nousun vuoksi. Kaiken kaikkiaan velkaa kasvattava lumipalloefekti supistui vuonna 2017 1,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen eli lähelle kriisiä edeltävää keskiarvoa, joka oli 1,2 prosenttia vuosina 2000–2007. Näin ollen lumipalloefekti on vain osittainen selitys sille, että Italia ei ole noudattanut velan supistamista koskevaa vertailuarvoa vuonna 2017 eikä lähivuosina.

Samalla kumotaan tai rajataan soveltamisalaltaan useita muita säännöksiä, jotka ovat keventäneet yritysten verorasitusta. Aiemmin säädetty yksinkertaistettu verojärjestelmä, joka koskee yritystoiminnasta saatavia henkilökohtaisia tuloja (Imposta sul Reddito Imprenditoriale), ja yritysten pääomankorotuksia koskevat nykyiset verokannustimet (Aiuto alla Crescita Economica) kumotaan (jolloin verotulot kasvavat suhteessa BKT:hen 0,1 prosenttia vuonna 2019 ja 0,2 prosenttia vuonna 2020). Tilapäisten investointikannustimien (Superammortamento) voimassaoloaikaa ei jatketa, kun taas innovatiivisten investointien tilapäisten verokannustimien (Iperammortamento) voimassaoloaikaa jatketaan, mutta niiden soveltamisalaa supistetaan. Lisäksi eräiden yritysryhmien – erityisesti pankkien – tiettyjen kustannusten verovähennysoikeutta rajataan. Tällä on vuonna 2019 verotuloihin väliaikainen positiivinen vaikutus, jonka suuruus on 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kyse on siitä, että liikearvon (goodwill) ja muiden aiempiin toimintoihin liittyvien aineettomien hyödykkeiden verovähennyskelpoisuutta kavennetaan jakamalla se 11 vuodelle. Vuonna 2018 kertyneiden luottotappioiden verovähennyskelpoisuutta lykätään vuoteen 2026, uusien kirjanpitoperiaatteiden käyttöönotosta johtuvien tappioiden verovähennyskelpoisuutta kavennetaan jakamalla se kymmenelle vuodelle ja vakuutusveron maksamista ennakkoon lisätään.

3) Yhteisöverokantaa, jota sovelletaan yritysten voittoihin, jotka käytetään investointien lisäämiseen tai uusien työntekijöiden palkkaamiseen, alennetaan 24 prosentista 15 prosenttiin. Tästä on odotettavissa rakenteellinen tulonmenetys, joka on noin 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen.

2) Vastaavaa säännöstä sovelletaan myös sellaisiin yritystoiminnan harjoittajiin, joiden vuotuinen liikevaihto on 65 000–100 000 euroa. He maksavat näistä tuloistaan yleisen henkilökohtaisen tuloverojärjestelmän ulkopuolella kiinteän 20 prosentin veron. Odotettavissa oleva tulojen menetys on 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuodesta 2021 alkaen.

1) Itsenäisten ammatinharjoittajien yksinkertaistetun verojärjestelmän soveltamisalaa laajennetaan löyhentämällä kelpoisuusehtoja. Tällä hetkellä itsenäisillä ammatinharjoittajilla, joiden vuotuinen liikevaihto alittaa alakohtaiset kynnysarvot, on mahdollisuus maksaa henkilökohtaisen tuloveron sijasta kiinteä 15 prosentin vero vuotuisesta liikevaihdostaan, johon sovelletaan määrättyjä ”kannattavuuskertoimia”. Uudessa järjestelmässä kaikki vuotuisen liikevaihdon kynnysarvot, jotka tällä hetkellä vaihtelevat toimialoittain ja ovat suurimmillaan 55 000 euroa, on yhdenmukaistettu ja korotettu 65 000 euroon. Lisäksi useita muita kelpoisuusehtoja on poistettu. Toimenpiteen odotetaan supistavan tuloja rakenteellisesti 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Talousarviolakiesitys sisältää lukuisia toimenpiteitä, jotka koskevat monia eri osa-alueita, kuten verotusta, julkisia investointeja, sosiaaliturvaa ja eläkejärjestelmää. Useissa verojärjestelmien muutoksissa, jotka koskevat erityisesti yrityksiä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia, on osittain kyse verorasituksen uudelleenjaosta eri aloille, millä on myönteinen kokonaisvaikutus tuloihin vuonna 2019. Toimenpiteet verorasituksen keventämiseksi ovat seuraavat:

Huolimatta aiemmasta edistymisestä tärkeillä uudistusaloilla (esim. työmarkkinoiden ja julkishallinnon uudistukset, veronkierron torjunta, pankkien taseiden tervehdyttäminen) kriisin seuraukset ja jäljellä olevat rakenteelliset heikkoudet haittaavat edelleen Italian potentiaalista kasvua. Italian BKT on edelleen kriisiä edeltänyttä tasoa pienempi eikä se ole kasvanut 15 vuotta sitten vallinneesta tasosta, kun taas muualla euroalueella vuotuinen kasvu on ollut 1,2 prosenttia. Tämä johtuu myös rakenteellisista tekijöistä, jotka haittaavat resurssien tehokasta kohdentamista ja heikentävät tuottavuutta. Vanhuuseläkkeiden ja velanhoitokustannusten osuus Italian julkisista kokonaismenoista on edelleen suuri, mikä rajoittaa kasvua lisääviä menoeriä esimerkiksi koulutukseen ja infrastruktuuriin. Tuotannontekijöihin kohdistuva suuri verorasitus ja edelleen heikko verosäännösten noudattaminen jarruttavat vieläkin talouskasvua. Työmarkkinauudistuksilla ja työhönottokannustimilla on tuettu työllisyyden kasvua, joka perustuu kuitenkin pitkälti määräaikaisiin työsopimuksiin, samalla kun korkea pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyys heikentävät tulevaisuuden talouskasvunäkymiä. Liiketoimintaympäristö haittaa edelleen yrittäjyyttä muun muassa julkisen hallinnon heikkojen kohtien ja erittäin pitkien siviili- ja rikosoikeudellisten menettelyjen vuoksi. Investoinnit, erityisesti aineettomaan omaisuuteen, ovat edelleen vähäisiä. Tässä tilanteessa on tärkeää, että Italia jatkaa uudistustoimia parantaakseen keskipitkän aikavälin kasvunäkymiä ja maan julkisen talouden kestävyyttä.

Talousarviolakiesitykseen sisältyy myös useita säännöksiä, joilla tuetaan julkisia investointeja. Julkisiin investointeihin budjetoituja varoja korotetaan 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2019 perustamalla kaksi rahastoa, toinen keskustasolla suunniteltuja investointeja varten (Fondo Investimenti Amministrazioni centrali) ja toinen paikallistasolla suunniteltavia investointeja varten (Fondo Investimenti enti territoriali). Lisäksi perustetaan kaksi elintä hallinnollisten menettelyjen helpottamiseksi: keskustoimisto (InvestItalia) koordinoi ministeriötason toimia investointistrategioiden laatimiseksi kansallisella tasolla, seuraa ohjelmien toteuttamista ja poistaa pullonkauloja, ja riippumaton hankesuunnittelutoimisto (Centrale per la progettazione delle opera pubbliche) tarjoaa teknistä tukea paikallis- ja keskushallinnolle hankkeiden koko toteutuksen ajan.

Tarkistettuun vuoden 2019 talousarviosuunnitelmaan sisältyvät kaksi päätoimenpidettä ovat ”kansalaispalkka” ja Quota 100, joista edellinen koskee sosiaaliturvaa ja jälkimmäinen eläkejärjestelmää. Talousarviolakiesitys sisältää vain varat näihin toimenpiteisiin, mutta itse toimenpiteet suunnitellaan ja pannaan täytäntöön erillisillä laeilla. Tarkistetussa vuoden 2019 alustavassa talousarviosuunnitelmassa mainitaan kuitenkin tärkeimmät niitä koskevat näkökohdat.

”Kansalaispalkka” on vähimmäistulojärjestelmä, jonka tavoitteena on valtion suunnitelmien mukaan taata suhteellista köyhyysrajaa vastaava 780 euron kuukausitulo. Etuuksien täsmällisestä määrästä ja myöntämisedellytyksistä on kuitenkin vielä säädettävä myöhemmin. Määrärahoja on budjetoitu vuodesta 2019 lähtien vuotta kohti 9 miljardia euroa, mukaan lukien 1 miljardi euroa työvoimakeskusten vahvistamiseen. Koska määrärahat kattavat noin 2 miljardia euroa varoja, jotka on aiemmin osoitettu köyhyyden torjuntaan (Reddito di inclusione), nettovaikutus valtion menoihin on 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Quota 100 on varhaiseläkejärjestelmä, jossa vähimmäisedellytyksiksi asetetaan 62 vuoden ikä ja eläkemaksujen kertyminen 38 vuodelta. Määrärahoja on budjetoitu 6,7 miljardia euroa vuodeksi 2019 ja 7 miljardia euroa vuodesta 2020 lähtien (0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen).

Tarkistettuun vuoden 2019 alustavaan talousarviosuunnitelmaan sisältyvät toimenpiteet merkitsevät vuonna 2019 huononnusta niiden uudistusten osalta, jotka Italia on hyväksynyt aiempia maakohtaisia suosituksia noudattaen, kuten myös Italialle 13. heinäkuuta 2018 osoitettuun neuvoston suositukseen sisältyvien julkista taloutta koskevien rakenteellisten näkökohtien osalta. Vaikka neuvosto on suosittanut, että Italian olisi vähennettävä vanhuuseläkkeiden osuutta julkisista menoistaan, jotta se voisi luoda liikkumavaraa muita sosiaalimenoja varten, hiljattain käyttöönotettu varhaiseläkemahdollisuus merkitsee perääntymistä aiemmista eläkeuudistuksista, jotka tukevat Italian suuren julkisen velan pitkän aikavälin kestävyyttä. Lisäksi joustavampi varhaiseläkkeelle jäänti saattaa vaikuttaa kielteisesti työvoiman tarjontaan, mikä haittaa potentiaalista kasvua.

Sähköistä laskutusta koskevan sääntelyn vahvistamisen odotetaan osaltaan lisäävän arvonlisäverosäännösten noudattamista, kun verovirasto saa ajantasaisempaa ja tarkempaa tietoa ja voi näin kohdentaa verovelvollisiin verotarkastuksia, joilla on ennaltaehkäisevä vaikutus. Sen sijaan on odotettavissa, että verovelvollisille annetulla mahdollisuudella maksaa vanhoja verovelkoja tai ilmoittaa aiemmin ilmoittamattomista tuloista edullisin ehdoin on päinvastainen vaikutus, sillä se epäsuorasti palkitsee sääntöjen vastaista toimintaa.

Itsenäisten ammatinharjoittajien ja yritysten verojärjestelmiin suunnitelluilla muutoksilla pyritään kohdentamaan verokannustimet paremmin talouskasvuun. Tähän strategiamuutokseen liittyy kuitenkin negatiivisia riskejä, sillä joillakin kumotuista toimenpiteistä on onnistuttu tukemaan investointeja ja yritysten pääomankorotuksia. Yritysten laajasti käyttämän uudelleensijoitettuihin voittoihin sovellettavan suotuisan verotuskohtelun (yritysten oman pääoman ehtoista rahoitusta koskeva verohelpotus ACE) poistaminen voi pahentaa velanoton suosimista yritysverotuksessa ja mahdollisesti vähentää kannustimia käyttää vaihtoehtoisia rahoitusmuotoja pankkilainojen lisäksi. Lisäksi uusia työntekijöitä palkkaaviin tai investointeja tekeviin yrityksiin sovellettava alennettu yhteisöverokanta – vaikka se kohdistaakin kannustimet paremmin talouskasvuun – voi osoittautua hankalaksi toteuttaa käytännössä ja lisätä yritysten raportointivaatimuksia. Kokonaisuudessaan uudistuspaketti lisää yritysten verorasitusta vuonna 2019, ja sen vaikutus on vuonna 2020 vain lähinnä neutraali.

Kustannusten verovähennyskelpoisuutta rajaavat toimenpiteet, jotka lisäävät epäsuorasti pankkien verorasitusta, voivat vaikuttaa kielteisesti luotontarjontaan ja saattavat siten pahentaa valtionvelan tuottojen nousun ja pankkien rahoituskustannusten kielteisiä vaikutuksia.

Julkisiin investointeihin suunnattujen määrärahojen lisäämisen ja niitä koskevien hallinnollisten valmiuksien vahvistamisen odotetaan tukevan talouskasvua, mutta vaikutus saattaa viivästyä toteutusviipeiden ja hallinnollisten pullonkaulojen vuoksi.

Kaiken kaikkiaan tarkistetun vuoden 2019 alustavan talousarviosuunnitelman sisältö ei näytä lisäävän potentiaalista kasvua, sillä se merkitsee perääntymistä aiemmista rakenneuudistuksista, saattaa vähentää verosäännösten noudattamista, lisää yritysten verorasitusta kokonaistasolla ja voi johtaa luotontarjonnan vähenemiseen, kun pankkien rahoitusehdot heikkenevät valtion joukkolainojen tuottojen noustessa.

4.2.Julkisen talouden keskipitkän aikavälin rahoitusasema

Jälkiarviointi siitä, miten Italia noudattaa vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota, viittaa siihen, että keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta poikettiin vuonna 2017 jonkin verran. Arvioinnissa on otettu huomioon joustolausekkeiden ja epätavallisten tapahtumien nojalla myönnetyt sallitut poikkeamat. Vuoden 2018 osalta taas julkisen talouden sopeutuksen ei odoteta olevan riittävä, kun otetaan huomioon Italian kestävyyshaasteet. Komissio totesi 23. lokakuuta 2018 antamassaan lausunnossa, että Italia on vuotta 2019 koskevassa alustavassa talousarviosuunnitelmassa jättänyt erityisen vakavalla tavalla noudattamatta sille 13. heinäkuuta 2018 osoitettua neuvoston suositusta. Tämä arviointi vahvistettiin 21. marraskuuta 2018 annetussa komission lausunnossa Italian tarkistetusta vuoden 2019 alustavasta talousarviosuunnitelmasta. Komission ennusteen perusteella on odotettavissa, että poikkeama suositellulta keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta kasvaa edelleen vuonna 2020, jos politiikka säilyy ennallaan.

Rakenteellinen rahoitusasema ja keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävä sopeutus

Laatikko 1: Ennaltaehkäisevän osion mukainen joustavuus Irtauduttuaan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä vuonna 2013 Italia pitkälti noudatti ennaltaehkäisevän osion säännöksiä vuoteen 2017 saakka. Vuosina 2015–2017 noudattaminen oli kuitenkin myös sen jouston ansiota, jota komissio myönsi tammikuussa 2015 antamansa tiedonannon ”Vakaus- ja kasvusopimukseen sisältyvän jouston mahdollisimman tehokas hyödyntäminen” nojalla ja joka vahvistettiin neuvoston maakohtaisissa suosituksissa. Italia on hyötynyt suuresti vakaus- ja kasvusopimuksen puitteissa myönnetystä joustosta. Vuonna 2015 myönnettiin joustoa 0,03 prosenttia suhteessa BKT:hen pakolaiskriisiin liittyvien epätavallisten tapahtumien perusteella. Samana vuonna rakenteellisen sopeutuksen vertailuarvo (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen) puolitettiin (0,25 prosenttiin suhteessa BKT:hen), kun vallitseva suhdannetilanne otettiin paremmin huomioon. Vuonna 2016 myönnettiin joustoa yhteensä 0,83 prosenttia suhteessa BKT:hen rakenneuudistuslausekkeen, investointilausekkeen ja epätavallisia tapahtumia koskevan lausekkeen perusteella. Viimeksi mainittu myönnettiin pakolaiskriisin ja terrorismiuhasta johtuvien ylimääräisten turvallisuuskustannusten vuoksi. Vuonna 2017 myönnettiin joustoa 0,35 prosenttia suhteessa BKT:hen epätavallisia tapahtumia koskevan lausekkeen perusteella pakolaiskriisin ja maanjäristysriskeiltä suojautumisen vuoksi. Vuoden 2018 osalta komissio katsoi, että julkisen talouden rakenteellinen sopeutus suhteessa BKT:hen voi olla 0,3 prosenttia pienempi kuin vertailuarvo riittääkseen tasapainottamaan Italian vakauttamistarpeet ja olemassa olevat kestävyyshaasteet. Kokonaisuudessaan Italian sallittiin vuosina 2015–2018 tilapäisesti poiketa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeuttamisuralta lähes 1,8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen.

Vuoden 2017 osalta suositettiin, että Italia toteuttaa vähintään 0,6 prosentin rakenteellisen sopeutuksen suhteessa BKT:hen edistyäkseen riittävästi keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisessa. Vuoden 2018 vakausohjelmassa kuitenkin vahvistettiin, että poikkeuksellisen pakolaisvirran ja maanjäristysriskeiltä suojaavan ennaltaehkäisevän investointisuunnitelman toteutunut vaikutus julkiseen talouteen oli vuonna 2017 merkittävä, noin 0,35 prosenttia suhteessa BKT:hen, eli vain hieman ennakkoarviota suurempi. Tämän perusteella komissio vahvisti epätavallisia tapahtumia koskevan lausekkeen nojalla alustavasti sallitun poikkeaman. Vaadittua keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävää sopeutusta on sen vuoksi pienennetty vuoden 2017 osalta kyseisten kustannusten huomioon ottamiseksi.

Komission kevään 2018 talousennusteen perusteella keväällä 2018 tehdyssä kokonaisarviossa todettiin, että keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta poiketaan jonkin verran vuosina 2016 ja 2017. Sama arvio voidaan vahvistaa komission syksyn 2018 talousennusteen perusteella.

Vuoden 2018 osalta Italialle suositettiin, että vuonna 2018 nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellinen supistamisvauhti on vähintään 0,2 prosenttia, mikä vastaa vähintään 0,6 prosentin vuotuista rakenteellista sopeutusta suhteessa BKT:hen. Komissio totesi kuitenkin toukokuussa 2017 talouspolitiikan EU-ohjausjaksoa 2017 koskevassa tiedonannossaan, että se on valmis käyttämään harkintavaltaansa tapauksissa, joissa julkisen talouden mittavan sopeutuksen vaikutukset kasvuun ja työllisyyteen voivat olla erityisen merkittävät. Komissio katsoi, että Italian senhetkisten vakauttamistarpeiden ja olemassa olevien kestävyyshaasteiden tasapainottamiseksi tarvitaan julkisen talouden rakenteellisia sopeutustoimia, jotka ovat vähintään 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018, ja että lisäpoikkeamaan ei ole varaa vuoteen. Tämä vastaa nettomääräisten julkisten perusmenojen enintään 0,5 prosentin nimellistä kasvuvauhtia.

Tarkistetun vuoden 2019 alustavan talousarviosuunnitelman perusteella menojen kasvun vertailuarvo viittaa siihen, että julkisen talouden sopeutus on vuonna 2018 riittämätön, koska Italian julkiset menot ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ja kertaluonteisia toimenpiteitä kasvavat neuvoston suosittamaa nopeammin. Lisäksi hallituksen vuodeksi 2018 suunnittelema rakenteellisen rahoitusaseman (uudelleenlaskettu) parannus (0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen) poikkeaa riittävästä rakenteellisesta sopeutuksesta, joka olisi 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Hallituksen suunnitelmiin perustuvan kokonaisarvioinnin perusteella on vaarana, että neuvoston vuodeksi 2018 suosittamalta julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta poiketaan merkittävästi. Hallituksen suunnitelmiin perustuva kokonaisarviointi voidaan vahvistaa komission syksyn 2018 talousennusteen perusteella. Komission ennusteen mukaan rakenteellinen rahoitusasema säilyy vuonna 2018 vakaana, –1,8 prosentissa suhteessa BKT:hen. Komission talousennusteen perusteella menojen kasvulle asetettu vertailuarvo viittaa siihen, että julkisen talouden sopeutus on riittämätöntä vuonna 2018, ja samaan viittaa myös rakenteellisen rahoitusaseman pilari.