EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
Bryssel20.9.2000
KOM(2000) 580 lopu llinen
KOMISSION TIEDONANTO
Yleishyödylliset palvelut Euroopassa
2KOMISSION TIEDONANTO
Yleishyödylliset palvelut Euroopassa
SISÄLLYSLUETTELO
TIIVISTELMÄ.................................................................................................................... ..3
1. JOHDANTO................................................................................................................52. YLEISHYÖDYLLISTEN PALVELUJEN TEHTÄVÄ ................................................7
3. YLEISHYÖDYLLISET PALVELUT JAYHTENÄISMARKKINAT .........................9
4. YLEISHYÖDYLLISTEN PALVELUJEN VAPAUTTAMISESTASAATUJA
KOKEMUKSIA.....................................................................................................16
4.1. Televiestintä...........................................................................................................16
4.2. Liikenne.................................................................................................................174.3. Energia...................................................................................................................1 8
4.4. Kuinkakuluttajat arvostavat yleishyödyllisiäpalveluja...........................................185. EUROOPPALAINEN NÄKÖKULMA......................................................................205.1. Markkinoidenavautumisen hyödyntäminen............................................................215.2. Eurooppalaisenkoordinaation ja yhteisvastuullisuuden vahvistaminen...................235.3. Muu yleishyödyllisiäpalvelujatukeva yhteisöntoiminta........................................23LIITEI:ALAKOHTAINEN TILANNE...............................................................................25LIITEII:MÄÄRITELMÄT.................................................................................................36
3TIIVISTELMÄ
Yleishyödylliset palvelut ovat tärkeä osa eurooppalaista yhteiskuntamallia. EY:n
perustamissopimuksenuudessa 16 artiklassa vahvistetaan näiden palvelujen tärkeä asema
unionin perusarvojen joukossa ja niiden merkitys sosiaalisen ja alueellisen
yhteenkuuluvuuden edistämisessä. Ne vaikuttavat myös Euroopan talouden yleiseen
kilpailukykyyn ja niiden tarjontaan liittyy markkinoiden ja teknologian jatkuva kehitys.
Kaupankäynnin globalisoituminen, sisämarkkinoiden toteuttaminen ja nopea tekninen
kehitys kasvattavat paineita avata uusia toimialoja kilpailulle. Tästä syystä Lissabonin
Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota ajantasaistamaan yleishyödyllisiä palveluja
Euroopassa koskevantiedonannon vuodelta 1996.
Ennen kaikkea julkisten viranomaisten vastuulla on määritellä avoimesti paikallisella,
alueellisella tai kansallisella tasolla yleishyödyllisten palvelujen tehtävät ja tapa, jolla ne
täytetään. Yhteisö varmistaa perustamissopimuksen määräyksiä soveltaen ja
käytettävissään olevin keinoin, että nämä palvelut vastaavat laadultaan ja hinnaltaan
käyttäjienja yleensäkansalaistentarpeita.
Yhteisö on jo ryhtynyt toimiin eräillä aloilla, jotka kooltaan ja verkkorakenteeltaan ovat
Euroopan laajuisia. Tiedonannossa esitellään näiden toimenpiteiden myönteistä
vaikutusta yleishyödyllistenpalvelujensaatavuuteen, laatuun ja hintaankyseisillä aloilla.
Tähän mennessä saadut kokemukset vahvistavat myös, että kilpailua ja sisämarkkinoita
koskevat perustamissopimuksen säännöt ovat yhdenmukaiset yleishyödyllisten
palvelujen korkean laadun kanssa. Tietyissä olosuhteissa, erityisesti silloin kun
markkinavoimat eivät yksin johda palvelujen tyydyttävään tarjontaan, julkiset
viranomaiset voivat asettaa joillekin palveluntarjoajille julkisen palvelun velvoitteen ja
myöntää niille tarvittaessa erityis- tai yksinoikeuksia ja ottaa mahdollisesti käyttöön
palvelujentarjontaanliittyvänrahoitusmekanismin.
Jäsenvaltiot ja palveluntarjoajat tarvitsevat oikeusvarmuutta. Tiedonannossa selvennetään
sisämarkkina- ja kilpailusääntöjen soveltamisalaa ja kriteerejä. Ensinnäkin kyseisiä
sääntöjä sovelletaan ainoastaan taloudelliseen toimintaan, joka vaikuttaa jäsenvaltioiden
väliseen kauppaan. Sääntöjen soveltamisessa otetaan huomioon seuraavat kolme
periaatetta:
−Puolueettomuus yritysten yksityisen tai julkisen omistuksen suhteen;
−Jäsenvaltioiden vapaus määritellä yleishyödylliset palvelut, ottaen kuitenkin
huomioon valvonta ilmeisten virheiden havaitsemiseksi;
−Suhteellisuus, jonka mukaan kilpailun ja yhtenäismarkkinoihin liittyvien vapauksien
rajoitukset eivät saa olla suuremmat kuin mitä tehtävän täyttämisen varmistaminen
vaatii.
Sitä mukaa kuin olosuhteet kehittyvät ja komissio saa lisää kokemuksia sisämarkkina- ja
kilpailusääntöjensoveltamisesta, komissio antaaasiastalisäselvityksiä.
Tiedonannossa selvitetään myös kuinka 16 artiklan nojalla yhteisö voi yhdessä
paikallisten, alueellisten ja kansallisten viranomaisten kanssa kehittää aktiivista
4politiikkaa Euroopan tasolla varmistaakseen, että kansalaisten saatavilla on parhaimmat
mahdolliset palvelut.
51. JOHDANTO
1. Komissio julkaisi vuonna 1996 tiedonannon yleishyödyllisistä palveluista
Euroopassa1. Tiedonannossaan komissio painotti yleishyödyllisten palvelujen
tärkeyttä Euroopan unionin perustavoitteiden saavuttamisessa ja ehdotti, että
Euroopan yhteisön perustamissopimukseen lisättäisiin maininta yleishyödyllisistä
palveluista. Vuoden 1996 tiedonannossa esitetyt määritelmät2,n ä k e m y k s e tj a
tavoitteet näiden palvelujen tulevasta asemasta yhtenäismarkkinoilla ovat
edelleen voimassa. Tämä tiedonanto saattaa vuoden 1996 tiedonannon ajan
tasalle.
2. Ensimmäisen tiedonannon jälkeinen kehitys on ollut nopeaa. Komission
ehdotuksen perusteella Amsterdamin sopimukseen sisällytettiin maininta
yleishyödyllisten palvelujen asemasta. EY:n perustamissopimuksen uudessa 16
artiklassa tunnustetaan kyseisten palvelujen perustana olevien arvojen
ominaislaatu ja yhteisön tarve ottaa huomioon näiden palvelujen tehtävä
laadittaessa ja toteutettaessa yhteisön politiikkoja ja annetaan sille
perustamissopimukseensisältyvänperiaatteenasema:
"Ottaen huomioon yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen tärkeän aseman
unionin yhteisten arvojen joukossa ja niiden merkityksen sosiaalisen ja
alueellisen yhteenkuuluvuuden edistämisessä yhteisö ja jäsenvaltiot huolehtivat
kukin toimivaltansa mukaisesti ja tämän sopimuksen soveltamisalalla siitä, että
tällaiset palvelut toimivat sellaisin perustein ja edellytyksin, että ne voivat täyttää
tehtävänsä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 73, 86ja87 artiklan soveltamista."
3. Vuoden 1996 tiedonannossa todettiin komission katsovan, että yleisiin
taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut, sisämarkkinat ja yhteisön
kilpailupolitiikka täydentävät toisiaan perustamissopimuksen perustavoitteiden
saavuttamisessa, eivätkä ne suinkaan ole mitenkään ristiriidassa keskenään.
Niiden välisen vuorovaikutuksen on tapahduttava kansalaisten ja koko
yhteiskunnan hyväksi.
4. Vuoden 1996 jälkeen markkinat, teknologia ja käyttäjien tarpeet ovat kehittyneet
suurin askelin. Kokemuksia on saatu aloilla, joilla kilpailun vapauttaminen oli
tuolloin käynnissä yhtenäismarkkinaohjelman mukaisesti. Kilpailun
vapautuminen jatkui yhteisön tasolla samalla kun varmistettiin käyttäjien kannalta
tyydyttävä laatu ja kuluttajansuoja. Eräissä tapauksissa laatu ja kuluttajansuoja
paranivat. Sisämarkkinoiden edetessä esiin on noussut uusia kysymyksiä, jotka
liittyvät joidenkin sellaisia palveluja koskevien rajoitusten poistamiseen, joita
aikaisemmin tarjottiin ensi sijassa kilpailematta, mutta joissa on nyt tai voi olla
kilpailua. Teknisen kehityksen ja erityisesti tietoyhteiskunnan syntymisen
perusteella voidaan päätellä, että eräitä palveluja koskeva alueellinen
lähestymistapa on vanhanaikainen ja että niitä olisi tarkasteltava rajatylittävästä
näkökulmasta.
1EYVLC 281, 26.9.1996, s. 3.
2Ks. liiteII.
65. Kilpailun vapautumisen myönteisistä vaikutuksista huolimatta yleishyödylliset
palvelut ja yhteisön toimet ovat olleet yhä huolenaiheena. Teknologian ja yleisen
sääntely-ympäristön muutosten sekä kulutuskysynnän muuttumisen vuoksi
kansalaisia huolestuttaa se, että yleishyödyllisten palvelujen laatu saattaa kärsiä.
Tämän huolen perusteella kyseisiä palveluja tavanomaisesti tarjoavat ja niitä
tukevat julkiset viranomaiset väittävät, että yhteisön lainsäädännön
täytäntöönpano vaarantaisi kyseisten palvelujen tarjontarakenteen, joka on
osoittanut arvonsa pitkän ajan kuluessa, sekä kansalaisille tarjottavien palvelujen
laadun. Yksityissektorilla toimivat kilpailevat palveluntarjoajat väittävät
puolestaan, että nykyiset järjestelyt antavat organisaatiolle, jolle
julkisviranomaiset ovat uskoneet kyseisten palvelujen tarjonnan, kohtuuttoman
etuasemanjaettäjärjestelyt ovat yhteisönlainsäädännönvastaisia.
6. Tämän vuoksi ja sekä Lissabonin että Feiran Eurooppa-neuvoston pyynnöstä
komissio on aloittanut vuoden 1996 tiedonannon uudistamisen. Tavoitteita on
kaksi:
– selventää edelleen eri tasoilla toimivien julkisten viranomaisten asemaa sekä
kilpailua ja sisämarkkinoita koskevia määräyksiä, joita sovelletaan
yleishyödyllisiin palveluihin, jotta voidaan taata palveluntarjoajien pyytämä
suurempi oikeusvarmuus. Erityistä huolta aiheuttaa valtiontukisääntöjen
soveltaminen.
– kehittää edelleen eurooppalaista yleishyödyllisiin palveluihin liittyvää
sääntelyä, johon sekä kansalliset, alueelliset ja paikalliset viranomaiset että
yhteisö voivat osallistua EY:nperustamissopimuksen16 artiklan mukaisesti.
7. Tiedonanto jakautuu useaan jaksoon. Jaksossa 2 komissio esittelee näkemyksensä
yleishyödyllisten palvelujen tehtävästä. Jaksossa 3 selvennetään kilpailua ja
yhtenäismarkkinoita koskevien sääntöjen soveltamista yleishyödyllisiin
palveluihin. Jaksossa 4 esitellään joitain yleispalveluperiaatteen soveltamisesta
saatuja alustavia tuloksia aloilla, joilla kilpailu on vapautettu
yhtenäismarkkinaohjelman mukaisesti. Lisätietoja eri alojen tilanteesta on
liitteessä I. Jaksossa 5 esitellään lisätoimenpiteitä, joilla voidaan parantaa
yleishyödyllisten palvelujen laatua ja tehostaa niiden tarjontaa olennaisena osana
eurooppalaista yhteiskuntamallia.
72. YLEISHYÖDYLLISTEN PALVELUJEN TEHTÄVÄ
8. Yleishyödyllisiä palveluja koskevan yhteisön politiikan keskeinen osa on
kansalaisten etu. Yleishyödyllisten palvelujen vaikutus Euroopan teollis uuden
yleiseen kilpailukykyyn sekä taloudelliseen, sosiaaliseen ja alueelliseen
yhteenkuuluvuuteen on merkittävä. Näiden palvelujen käyttäjinä kansalaiset
odottavat saavansa korkealaatuisia palveluja kohtuulliseen hintaan. Siten käyttäjät
ja heidän vaatimuksensa ovat tätä alaa koskevan julkisen toiminnan
keskipisteessä. Yhteisö suojelee yleishyödyllisten palvelujen tavoitteita ja
kansalaistenpalvelemisentehtävää.
9. Tehtävänsä suorittamiseksi viranomaisten on toimittava täysin avoimesti ja
määritettävä tarkasti niiden käyttäjien tarpeet, joille yleishyödyllisiä palveluja
tarjotaan, kuka vastaa velvoitteiden laatimisesta ja täytäntöönpanosta ja kuinka
nämä velvoitteet aiotaan täyttää. Asianmukaisella (yhteisön, kansallisella,
alueellisella tai paikallisella) tasolla on ryhdyttävä toimiin yleishyödyllisiä
palveluja koskevien kriteerien laatimiseksi. Näiden toimien on oltava toisiaan
tukevia ja johdonmukaisia.
10. Käyttäjien tarpeet olisi määriteltävä laajasti, sillä ne ovat selvästi tärkeässä
asemassa. Kuluttajille takuu palvelujen yleisestä saatavuudesta, korkeasta
laadusta ja kohtuullisesta hinnasta muodostavat tarpeiden perustan. Myös
yritykset (ennen kaikkea pk-yritykset) ovat yleishyödyllisten palvelujen suuria
käyttäjiä, joiden tarpeet on täytettävä. Kansalaisten huolenaiheet ovat myös hyvin
laaja-alaisia:
– ympäristönsuojelun korkea taso;
– tiettyjenkansalaisryhmien, kutenvammaisten ja pienituloistenerikoistarpeet;
– keskeisten palvelujen saatavuus syrjäisillä tai vaikeapääsyisillä alueilla.
11. Eräät periaatteet voivat auttaa määrittämään yleishyödyllisiä palveluja koskevat
käyttäjien vaatimukset. Näihin periaatteisiinkuuluvat:
– perusvelvoitteiden selkeä määrittely korkealaatuisten palvelujen,
korkeatasoisen terveydenhoidon ja palvelujen turvallisuuden
varmistamiseksi;
– tariffien, sopimusehtojen ja palveluntarjoajien valinnan ja rahoituksen täysi
avoimuus;
– palvelun valinta ja tarvittaessa palveluntarjoajan valinta ja palveluntarjoajien
välinen tehokas kilpailu;
– palveluntarjoajista riippumattomat sääntelyelimet, jos niiden olemassaolo on
perusteltua,ja valitustenkäsittely- jariitojenratkaisumekanismit.
Periaatteisiin voikuulua myös käyttäjienedustus palvelujen määrittämisessä ja
aktiivinenosallistuminen määrittämiseensekä maksutavan valinta.
812. Yleishyödyllisten palvelujen tarjoajilla on myös tärkeä asema ja käyttäjien
tarpeiden täyttämisessä saadun pitkän kokemuksensa kautta niillä on paljon
annettavaa näiden palvelujen kehittämisessä. Palveluntarjoajia on siis kuultava
käyttäjien lisäksi3. Kuulemisia järjestettäessä viranomaisten on kuitenkin
erotettava selvästikäyttäjientarpeet palveluntarjoajientarpeista.
13. Viranomaisten on päätettävä kuinka ne voivat varmistaa, että niiden
yleishyödyllisille palveluille asettamat tehtävät toteutetaan korkealaatuisella ja
tehokkaimmalla tavalla. Nämä tehtävät voidaan toteuttaa usealla tavalla.
Valinnassa voidaanottaa huomioonerityisestiseuraavat seikat:
– palveluntekniset ja taloudelliset ominaisuudet;
– käyttäjien erityisvaatimukset;
– jäsenvaltion kulttuuriset ja historialliset erityispiirteet.
Eritapojenvalintaeripalvelujenosalta –taisaman palvelunosalta, jos olosuhteet
vaihtelevat jäsenvaltioittain tai jäsenvaltion sisällä – pitäisi nähdä tehokkuuden
olennaisena piirteenä, eisenvastakohtana.
3Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö (ETUC) ja julkisten yritysten Euroopan keskus (CEEP) ovat
laatineet ehdotuksen yleishyödyllisten palvelujen peruskirjaksi, jolla on tärkeä osuus parhaillaankäytävässä keskustelussa kyseisten palvelujen tulevaisuudesta.
93. YLEISHYÖDYLLISET PALVELUT JA YHTENÄISMARKKINAT
14. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut eroavat tavallisista palveluista
siten, että viranomaiset katsovat niitä tarvittavan, vaikka markkinoilla ei ole
riittävästi kannusteita palvelujen tarjoamiseen. Ei kuitenkaan voida kieltää,
etteivätkö markkinat ole monessa tapauksessa paras keino tarjota näitä palveluja.
Monia perustarpeita, kuten ruokaa, vaatteita ja asuntoja, tarjotaan joko
yksinomaan taisuurimmalta osin markkinoiden kautta. Jos viranomaiset katsovat,
että jotkin palvelut ovat yleishyödyllisiä ja että markkinavoimat eivät ehkä
tarjoaisi niitä tyydyttävästi, viranomaiset voivat päättää, että yleishyödyllisten
palvelujen velvoitetta sovelletaan nämä tarpeet tyydyttävään palvelujen
tarjontaan. Velvoitteiden täyttämiseen voi liittyä erityis- tai yksinoikeuksia taikka
erityisiä rahoitusjärjestelmiä. Yleishyödyllisen tehtävän määritelmään ja tehtävää
vastaavaan palveluun ei tarvitse liittyä tiettyä palveluntarjonnan menetelmää.
Klassinen esimerkki tästä on yleispalveluvelvoite4, toisin sanoen velvollisuus
tarjota tiettyä palvelua maassa kohtuuhinnalla ja samoin laatuedellytyksin eri
toimintojenkannattavuudesta riippumatta.
15. Viranomaiset voivat päättää, että yleispalveluvelvoitetta sovelletaan kaikkiin
markkinoiden palveluntarjoajiin tai eräissä tapauksissa määrätä yhdelle tai
muutamalle palveluntarjoajalle velvoitteita myöntämättä erityis- tai
yksinoikeuksia. Tällä tavalla kilpailu on mahdollisimman suurta, ja käyttäjillä on
vapaus valita palveluntarjoaja. Jos yleispalveluvelvoite asetetaan ainoastaan
yhdelle tai vain muutamalle markkinoilla kilpailevalle palveluntarjoajalle, saattaa
olla aiheellista, että kaikki markkinoilla toimivat palveluntarjoajat osallistuvat
yleispalvelusta aiheutuvien ylimääräisten nettokustannusten rahoittamiseen
lisämaksuintaijulkistenpalvelujenrahastonkautta. Tässä tapauksessa ontärkeää,
että yrityksen osuus suhteutetaan sen toimintaan markkinoilla ja erotetaan selvästi
muista normaaliin toimintaan liittyvistä maksuista.
16. Nykyisin puhelinpalveluja tarjotaan yhteisön alueella yhteisön lainsäädännössä
määriteltyjen yleispalveluvelvoitteiden mukaisesti huolimatta siitä, että
teleliikennemarkkinat vapautettiinkokonaan vuonna 1998. Päätökset, jotkatehtiin
1990-luvun alussa asteittaisen markkinoiden vapauttamisen puolesta, heijastivat
markkinoiden ja tekniikan kehitystä, minkä vuoksi erityis- ja yksinoikeuksien
säilyttäminen alalla ei ollut enää toimiva ja oikeassa suhteessa oleva tapa
varmistaa operaattorien tuotto yleispalvelujen tarjoamiseksi. Kilpailluilla
markkinoilla yhteisön lainsäädäntö antoi jäsenvaltioille mahdollis uuden ottaa
käyttöön mekanismeja, joilla voidaan jakaa yhteisön lainsäädännössä
määriteltyjen yleispalvelujen kustannukset. Useimmat jäsenvaltiot eivät
kuitenkaan ole katsoneet tällaisten mekanismien käyttöönottoa tarpeelliseksi,
koska kyseisiin palveluihin liittyvät kustannukset ovat suhteellisen alhaiset.
4Yleispalvelun ja julkisen palvelun velvoitteen käsitteet on tunnustettu Euroopan yhteisöjen
tuomioistuimen oikeuskäytännössä (asia C-320/91, Corbeau, Kok. 1993; asia C-393/92, Almelo,Kok. 1994) ja kehitetty yhteisön lainsäädännössä palveluille, joita varten on laadittu yhteinensääntelykehys yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseksi (ks. jäljempänä, jakso 4).
1017. Eräät yleishyödylliset palvelut eivät luonteeltaan sovellu usean palveluntarjoajan
tarjottaviksi, esimerkiksi silloin, kun yksi palveluntarjoaja on taloudellisesti
kannattava vaihtoehto. Viranomaiset myöntävät tavallisesti yleishyödyllisiä
palveluja koskevat erityis- ja yksinoikeudet käyttöoikeussopimuksina tietyksi
ajaksi tarjousmenettelyn kautta. Tarjouskilpailun ratkaisuhetkellä käytävän
kilpailun on tarkoitus varmistaa, että yleishyödylliseen palveluun liittyvän
tehtävän täyttämisestä syntyvät julkiset kustannukset ovat mahdollisimman
pienet.
18. Ellei kumpikaan kahdesta ensimmäisestä vaihtoehdosta johda yleishyödylliseen
palveluun liittyvän tehtävän tyydyttävään täyttämiseen, voi olla tarpeen yhdistää
tietyn julkisen palvelun tehtävän myöntäminen yhdelle tai useammalle
operaattorille erityis- tai yksinoikeuden myöntämiseen tai säilyttämiseen. Tässä
tapauksessa, samoin kuin edellä kuvatussa tilanteessa, jossa yksinoikeudet
myönnetään tarjouskilpailun kautta, julkiset viranomaiset voivat varmistaa
operaattoreille asianmukaisen rahoituksen niille asetetun julkisen palvelun
tehtävänsuorittamiseksi.
19. EY:n perustamissopimuksen määräysten ja erityisesti kilpailua ja sisämarkkinoita
koskevien sääntöjen noudattaminen on täysin yhdenmukaista yleishyödyllisten
palvelujen tarjonnan varmistamisen kanssa. Perustamissopimuksen 86 artikla ja
erityisesti 86 artiklan 2 kohta ovat keskeisiä määräyksiä sovitettaessa yhteen
yhteisön tavoitteet (mukaan lukien kilpailun ja sisämarkkinoiden vapautta
koskevat tavoitteet) ja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän tehtävän
toteuttaminen. Kyseisessä artiklassa määrätäänseuraavaa:
1. Jäsenvaltiot eivät toteuta eivätkä pidä voimassa mitään toimenpidettä,
joka koskee julkisia yrityksiä taikka yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät
erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia ja joka on ristiriidassa tämän
sopimuksen, etenkin sen 12 ja 81–89 artiklanmääräysten kanssa.
2. Yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä
palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen
määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät
oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja
erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi
ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.
3. Komissio valvoo, että tämän artiklan määräyksiä noudatetaan, ja antaa
jos se on tarpeen jäsenvaltioille osoitetut aiheelliset direktiivit tai tekee
niille osoitetut aiheelliset päätökset.
20. Jotta voidaan ymmärtää kuinka nämä määräykset vaikuttavat järjestelyihin, joita
viranomaiset ovat tehneet varmistaakseen, että kansalaisille tarjotaan tiettyjä
palveluja, on tarkasteltava kolmea periaatetta, joihin 86 artiklan soveltaminen
nojautuu. Nämä periaatteet ovat puolueettomuus, määrittelyvapaus ja
suhteellisuus.
21. Puolueettomuus yritysten yksityisen tai julkisen omistuksen suhteen taataan
EY:n perustamissopimuksen 295 artiklassa. Komissio ei aseta kyseenalaiseksi
sitä, olisiko yleishyödyllisistä palveluista vastaavien yritysten oltava yksityisiä
11vai julkisia. Komissio ei siten vaadi julkisessa omistuksessa olevien yritysten
yksityistämistä. Perustamissopimuksen määräyksiä ja erityisesti kilpailua ja
sisämarkkinoita koskevia sääntöjä sovelletaan kaikkiin yrityksiin niiden
omistusjärjestelyistä riippumatta.
22. Jäsenvaltioille myönnetyllä määrittelyvapaudella tarkoitetaan sitä, että
jäsenvaltiot ovat ensisijaisesti vastuussa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin
liittyvien palvelujen määrittelemisestä toiminnan erityispiirteiden perusteella.
Tätä määrittelyvapautta voidaan valvoa ainoastaan ilmeisten virheiden
havaitsemiseksi. Jäsenvaltiot voivat myöntää erityis- tai yksinoikeuksia, joita
palveluja tarjoavat yritykset tarvitsevat, säännellä yritysten toimintaa ja
tarvittaessa rahoittaa niitä. Aloilla, joita yhteisön sääntely ei kata, jäsenvaltioilla
on laajat mahdollisuudet luoda omat toimintalinjansa, joita voidaan valvoa
ainoastaan ilmeisten virheiden havaitsemiseksi. Se, mikä palvelu katsotaan
yleishyödylliseksi ja kuinka palvelua olisi tarjottava, ovat kysymyksiä, joista on
päätettävä ensi sijassa paikallisella tasolla. Komission tehtävä on varmistaa, että
käytetyt keinot ovat yhteisön lainsäädännön mukaiset. Jotta 86 artiklan 2
kohdassa tarkoitettua poikkeusta voidaan soveltaa, julkisen palvelun tehtävä on
määriteltävä selvästi ja tehtävän on perustuttava julkisen vallan päätökseen
(mukaan luettuna sopimukset)5. Tämä velvoite on tarpeen oikeusvarmuuden ja
avoimuuden varmistamiseksi kansalaisten suhteen ja se on välttämätön
komission tekemää suhteellisuusarviointia varten.
23. Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu suhteellisuusperiaate
tarkoittaa, että yleishyödyllisen tehtävän täyttämisessä käytettävät keinot eivät
saa tarpeettomasti vääristää kauppaa. Erityisesti on varmistettava, että EY:n
perustamissopimuksen määräyksiä koskevat rajoitukset ja erityisesti kilpailua ja
sisämarkkinoiden vapautta koskevat rajoitukset eivät ole suuremmat kuin mitä
tarvitaan tehtävän täyttämisen varmistamiseksi. Yleiseen taloudelliseen
tarkoitukseen liittyvän palvelun hoitaminen on varmistettava ja kyseisiä
palveluja tuottavien yritysten on pystyttävä kantamaan niille uskotusta palvelusta
aiheutuva rasitus ja ylimääräiset nettokustannukset. Komissio valvoo
suhteellisuusperiaatteen noudattamista kohtuullisella ja realistisella tavalla
yhteisöjen tuomioistuimen oikeudellisessa valvonnassa. Tämä ilmenee myös
siitä, kuinka komissio käyttää 86artiklan3 kohdassa sille säädettyä toimivaltaa.6
24. Perustamissopimuksen 86 artiklassa määritellyt periaatteet ovat sisällöltään ja
muotoilultaan sellaisia, että niiden avulla voidaan saavuttaa tasapaino sekä ottaa
huomioon jäsenvaltioiden erilaiset olosuhteet ja tavoitteet samoin kuin
alanmukaiset tekniset rajoitukset.
25. Kokemuksen perusteella voidaan laatia riittävän laaja luettelo tavoista, joilla
yleistä hyötyä sekä kilpailua ja sisämarkkinoita koskevat vaatimukset voidaan
sovittaa yhteen7. Kuten edellä mainittiin, jäsenvaltioilla on useita vaihtoehtoja
5Asia C-159/94EDF, Kok. 1997.
6Ks. komission kilpailupolitiikkaa koskevat kertomukset.
7Esimerkkinä yleisradiotoiminnan rahoituksen yhteensopivuudesta kilpailulainsäädännön kanssa
86 artiklan 2kohdannojalla katso24päivänähelmikuuta 1999 tehtykomission päätös asiassa NN70/98, Kinderkanal ja Phoenix, EYVL C 238, 21.8.1999, s. 3, ja 29 päivänä syyskuuta 1999 tehtykomission päätös asiassa NN88/98, BBC News 24, EYVLC78, 18.3.2000, s. 6.
12yleishyödyllisten palvelujen tarjoamisen varmistamiseksi. Jäsenvaltiot voivat
avata markkinat kilpailulle sen sijaan, että ne asettaisivat julkisen palvelun
velvoitteita, tai ne voivat myöntää yksin- tai erikoisoikeuksia yhdelle tai
muutamalle palveluntarjoajalle, mihin saattaa liittyä myös rahoitusta.
26. Rahoituksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti vastikään, että
korvaus, jonka valtio myöntää yritykselle yleishyödyllisten tehtävien
täyttämisestä, on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaista
valtiontukea8. Vaikka korvaukselle ei voida myöntää 73 tai 87 artiklan mukaista
poikkeusta, se voi kuitenkin olla perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan
mukainen, jos kaikki kyseisen kohdan edellytykset täyttyvät ja erityisesti, jos
korvaus on enintään yritykselle uskotusta tehtävästä aiheutuvien ylimääräisten
nettokustannusten suuruinen. Komissio katsoo, että jos korvaus määritetään
asianmukaiseksi ajaksi avoimen ja syrjimättömän menettelyn kautta, voidaan
olettaa, että kyseinen tuki on perustamissopimuksen valtiontukisäännösten
mukainen9.
27. Ennen kuin 86 artiklan kilpailu- ja sisämarkkinasääntöjä koskevan poikkeuksen
laajuutta rajataan, kannattaa tarkastella, voidaanko kyseisiä yhteisön sääntöjä
soveltaa ollenkaan. Tarkastelussa on pidettävä mielessä kolme seikkaa:
taloudellisen ja ei-taloudellisen toiminnan ero, vaikutus jäsenvaltioiden väliseen
kauppaan ja yhteisönpolitiikka asioissa, joiden merkitys onvähäinen.
28. Perustamissopimuksen 86 artiklan edellytykset koskevat yleisiin taloudellisiin
tarkoituksiin liittyviä palveluja. Sisämarkkina- ja kilpailusääntöjä ei yleensä
sovelleta ei-taloudelliseen toimintaan ja siten niillä ei ole vaikutusta
yleishyödyllisiin palveluihin, jos nämä eivät ole taloudellista toimintaa. Tämä
tarkoittaa sitä, että kilpailu- ja sisämarkkinasääntöjä ei sovelleta asioihin, jotka
kuuluvat perimmältään valtion erikoisoikeuksiin (kuten sisäinen ja ulkoinen
turvallisuus, oikeushallinto, ulkosuhteet ja muu virallisen toimivallan käyttö).
Siten 86 artikla ja sen edellytykset eivät vaikuta näihin asioihin. Euroopan
yhteisöjen tuomioistuin on katsonut esimerkiksi, että laitos, joka valvoo ja ohjaa
ilmatilan käyttöä ja veloittaa lentonavigaatiojärjestelmänsä käytöstä10tai
yksityisoikeudellinen organisaatio, joka suorittaa saastumisen valvontaa
merisatamassa11, käyttää sellaista toimivaltaa, joka on tyypillistä julkiselle
viranomaiselle ja joka eiole luonteeltaan taloudellista.
29. Esimerkiksikoulutukseen ja pakolliseen perussosiaaliturvaan liittyvät järjestelmät
eivät myöskään kuulu kilpailu- ja sisämarkkinasääntöjen soveltamisalaan.
Koulutuksen osalta yhteisöjen tuomioistuin on todennut tuomiossaan, että valtio
ei harjoita ansiotoimintaa perustaessaan kyseisen järjestelmän ja ylläpitäessään
sitä, vaan täyttää velvollisuutensa väestöä kohtaan sosiaali-, kulttuuri- ja
8Asia T-106/95, FFSA, Kok .1997; asia T-46/97, SIC, Kok. 2000; asia C-174-97P, FFSA, Kok.
1998.
9Saman periaatteen soveltamisesta katso maaliikennettä koskeva asetusluonnos, KOM(2000) 7,26.7.2000, s. 9, ja komission direktiivi 2000/52/EY, annettu 26 päivänä heinäkuuta 2000,jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta annetunkomission direktiivin 80/723/ETYmuuttamisesta, EYVLL193, 29.7.2000.
10Asia C-364/92, SAT/EUROCONTROL, Kok. 1994.
11Asia C-343/95, DiegoCalí, Kok. 1997.
13opetusaloilla.12Sosiaaliturvan osalta yhteisöjen tuomioistuin totesi, että
organisaatiot, jotka hoitavat pakollisen sairausvakuutuksen tapaisia valtion
sosiaaliturvajärjestelmiä, jotka perustuvat yhteisvastuullisuuteen ja
yleishyödyllisyyteen ja joiden nojalla maksetut korvaukset eivät ole suhteessa
säädettyihin maksuosuuksiin, täyttävät pelkästään sosiaalisen tehtävän eivätkä
harjoita taloudellista toimintaa13.
30. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan14yhteisön kilpailu- ja
sisämarkkinasääntöjä ei yleensä sovelleta moniin toimintamuotoihin, joita
harjoittavat ensisijassasosiaalisiatehtäviä suorittavat, voittoatavoittelemattomat
organisaatiot, joiden tavoitteena ei ole harjoittaa teollista tai kaupallista
toimintaa. Tässä otetaan huomioon sellaisten organisaatioiden, kuten
ammattiliittojen, poliittisten puolueiden, kirkkojen ja uskonnollisten yhteisöjen,
kuluttajajärjestöjen, tieteellisten seurojen, hyväntekeväisyysjärjestöjen sekä
avustusjärjestöjen ei-taloudellinen toiminta. Jos kyseinen organisaatio harjoittaa
taloudellista toimintaa yleishyödyllistä tehtävää suorittaessaan, tähän
taloudelliseen toimintaan sovelletaan yhteisön sääntöjä tämän tiedonannon
periaatteiden mukaisesti ja otetaan erityisesti huomioon se sosiaalinen ja
kulttuurinen ympäristö, jossa toimintaa harjoitetaan. Silloin kun yhteisön
lainsäädäntöä sovelletaan tähän toimintaan komissio tutkii, vaatiiko yhteisön etu
kyseisen toiminnan tarkastelemista sille EY:n perustamissopimuksessa
asetettujen velvoitteiden mukaisesti. Se ottaa tällöin huomioon myös
harkintavaltansa käytöstä käytävän yleisemmän keskustelun.
31. On myös huomattava, että yhteisön kilpailulainsäädäntöä sovelletaan ainoastaan
silloin, kun toiminta saattaa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Samoin
perustamissopimuksen määräyksiä palvelujen tarjoamisen vapaudesta ei
sovelleta, kun kyseinen toiminta rajoittuu kokonaisuudessaan yhden jäsenvaltion
alueelle.
32. Kilpailusääntöjen (EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artikla) osalta voidaan
todeta, että toiminta, joka vaikuttaa markkinoihin ainoastaan vähän – ja näin voi
olla laita useissa paikallisissa yleishyödyllisissä palveluissa – ei yleensä vaikuta
jäsenvaltioiden väliseen kauppaan eikä siihen siksi sovelleta yhteisön sääntöjä15.
Lisäksi olisi huomattava periaate olla tarkastelematta yhteisön kilpailusääntöjen
nojalla vähämerkityksisiä tapauksia, jota komissio on selostanut
yksityiskohtaisesti16. Monet paikalliset palvelut katsotaan todennäköisesti
vähämerkityksisiksi tapauksiksi eikä komission siksi tarvitse ryhtyä
toimenpiteisiinkilpailusääntöjenväitetynrikkomisenvuoksi.
12Asia 263/86, Humbel, Kok. 1988.
13AsiatC-159/91jaC-160/91, Poucet, Kok. 1993.
14Asia C-109/92, Wirth, Kok. 1993.
15Euroopan yhteisöjen tuomioistuimenmukaan (asiat C-215/96 ja C-216/96, Bagnasco, Kok. 1999),
toiminta vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, jos voidaan arvioida riittävän
todennäköisesti objektiivisten oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, että kyseinen
toiminta voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tavalla, joka voi haitata jäsenvaltioidenvälisten yhteismarkkinoiden tavoitteiden toteutumista. Näiden seikkojen vahvistamisessa onotettavahuomioon osapuolten asemajamerkitysmerkityksellisillämarkkinoilla.
16Tiedonanto Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaankuulumattomistavähämerkityksisistä sopimuksista, EYVLC 372, 9.12.1997, s. 13.
1433. Tarkasteltaessa tällaista toimintaa EY:n perustamissopimuksen
valtiontukisääntöjen nojalla voidaan todeta, että tuen suhteellisen pieni määrä tai
tuensaajayrityksen suhteellisen pieni koko ei sinänsä sulje pois mahdollisuutta,
että tuki vaikuttaisi yhteisön sisäiseen kauppaan. Vakiintuneen oikeuskäytännön
mukaan tuki vaikuttaa kauppaan ainoastaan, jos tuensaajayritys harjoittaa
taloudellista toimintaa, johon liittyy jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Komissio
asettaa myös enimmäismäärät, jotka alittavien tukien osalta se katsoo, että niihin
ei sovelleta valtiontukisääntöjä17. Tämän vuoksi on todennäköistä, että monet
paikalliset palvelut eivät kuulu valtiontukisääntöjen soveltamisalaan.
34. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen julkista rahoitusta, joka
saattaa vaikuttaa kauppaan, on tutkittava perustamissopimuksen
valtiontukimääräysten mukaisesti, jotta voidaan selvittää, onko tuki kuitenkin
sallittua. Edellä selvitetyn 86 artiklan 2 kohdan poikkeuksen lisäksi
valtiontukikiellosta on muutama erityispoikkeus. Erityisesti on huomattava
liikennetukea koskeva 73 artiklan poikkeus ja kulttuurin ja kulttuuriperinnön
edistämiseen myönnettävää tukea koskeva 87 artiklan 3 kohdan d kohdan
poikkeus18. Yhteismarkkinoille 87 artiklan 3 kohdan nojalla soveltuvan tuen
edellytyksistä on säädetty puitesäännöissä tai suuntaviivoissa, jotka koskevat
esimerkiksi pieniä ja keskisuuria yrityksiä19, kaupunkien ongelma-alueilla
toimivia yrityksiä20, työllisyyttä21,k o u l u t u s t a22, alueellisia valtiontukia23,
ympäristönsuojelua24sekätutkimus- jakehitystyötä25.
17Komission tiedonanto vähämerkityksisestä tuesta, EYVL C 68, 6.3.1996, s. 9;
vähämerkityksisestä tuesta annetaan myöhemmin asetus, jonka luonnos julkaistiin EYVL:ssä C
89, 28.3.2000, s. 6.
18Jotta tuelle voidaan myöntää poikkeus 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetusta yleisestäkiellosta myöntää valtiontukea, tuki on käytettävä kulttuuritarkoituksiin, esim. elokuvatuotantoon.Ks. esimerkiksi 29 päivänä heinäkuuta 1998 tehty komission päätös olla vastustamatta Ranskanelokuvatuotannon tukijärjestelmää(N 3/98, EYVL C 279, 8.9.1998) ja myöhemmät päätökset ollavastustamatta Saksan (liittovaltio) (N 4/1998, päätös 21.4.1999, EYVL C 272, 25.9.1999, s. 4)Irlannin (N 237/2000, päätös 28.6.2000, ei vielä julkaistu EYVL:ssä), Alankomaiden (N486/1997, päätös 25.11.1998, EYVL C 120, 8.5.1999, s. 2) ja Ruotsin (N 748/1999, päätös2.2.2000, EYVL C 134, 14.5.1999, s. 3) elokuvatuotannon tukijärjestelmiä. Kuten näistäpäätöksistä ilmenee, 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaan tukea voidaan myöntääelokuvatuotantoon kunkin jäsenvaltion erityisolosuhteiden mukaan jalisäksi taiteellisille ja pienen
budjetin elokuville myönnettävää tukea voidaan arvioida joustavasti. Muiden jäsenvaltioiden
tukijärjestelmien tarkastelun tuloksen perusteella komission arvioi, tarvitaanko tarkempiapuitteita. Arvioinnin yhteydessä kuullaan jäsenvaltioita (ks. 14. joulukuuta 1999 annettukomission tiedonanto "Periaatteita ja suuntaviivoja yhteisön audiovisuaalipolitiikalledigitaaliaikaa varten", KOM(1999)657lopullinen).
19Pienten ja keskisuurten yritysten valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat, EYVL C 213,23.7.1996, s. 4 ; myöhemmin säädetään ryhmäpoikkeuksesta. Asetus pienille ja keskisuurilleyrityksillemyönnetystä valtiontuesta,luonnos julkaistuEYVL:ssäC 89,28.3.2000, s. 15.
20Yhteisön puitteet kaupunkien ongelma-alueilla toimiville yrityksille myönnettävälle valtiontuelle,EYVLC 146, 14.5.1997, s. 6.
21Työllisyystuen suuntaviivat,EYVLC334,12.12.1995, s. 4.
22Koulutukseen myönnettävää tukea koskevat yhteisön puitteet, EYVL C 343, 11.11.1998, s. 10;myöhemmin annetaan koulutustukea koskeva ryhmäpoikkeusasetus, luonnos julkaistu EYVL:ssäC 89, 28.3.2000.
23Alueellisia valtiontukiakoskevat suuntaviivat,EYVLC74,10.3.1998,s.9.
24Ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevat yhteisön suuntaviivat, EYVL C 72,10.3.1994, s. 3.
1535. Tässä tiedonannossa säädettyjä periaatteita sovelletaan kaikilla talouden aloilla.
Eurooppa-neuvoston pyynnöstä komissio antoi vuonna 1998 kertomuksen
neuvostolle yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista
pankkisektorilla26. Se perustuu kaikille jäsenvaltioille lähetettyyn kyselyyn.
Komission tutkimuksen mukaan eräät jäsenvaltiot katsovat joidenkin
luottolaitosten tuottavan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja.
Näihin tehtäviin kuuluvat ensi sijassa pk-yritysten toiminnan edistäminen,
vientiluottojen myöntäminen tai takaaminen, sosiaalisin perustein myönnettävät
lainat, kuntarahoitus, infrastruktuurihankkeiden rahoitus ja aluekehitys. Kaksi
jäsenvaltiota katsoi, että jonkin luottolaitosryhmän tarjoama laaja
rahoitusinfrastruktuuri, joka kattaa myös 10 kohdassa mainitut alueet, oli yleisiin
taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu. Kertomuksen mukaan on tutkittava
tapaus tapaukselta, onko kukin järjestelmä ja tehtävä EY:n perustamissopimuksen
86 artiklan2 kohdan mukainen.
36. Tekniikan ja markkinoiden kehittyessä julkiset viranomaiset ja palveluntarjoajat
ovat epävarmempia EY:n lainsäädännön soveltamisesta toimintoihinsa. Komissio
aikoo siten harkita edelleen, miten se voi parhaiten lisätä oikeusvarmuutta
käytettävissään olevien instrumenttien avulla. Saatuaan kokemuksia
yleishyödyllisistä palveluista johtuvista uusista tilanteista, komissio pyrkii
selventämään lainsäädännön soveltamisalaa ja kriteerejä, joiden perusteella
toiminta on EY:n sääntöjen mukaista. Vakiintuneen käytännön mukaan tämä
tapahtuu yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Selventäviä instrumentteja ovat
tiedonannot, suuntaviivat ja ryhmäpoikkeusasetukset.
25Yhteisön puitteet tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävälle valtiontuelle, EYVL C 45,
17.2.1996, s. 5.
26Euroopan komission kertomus neuvostolle, "Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut
pankkisektorilla", annettu 17. kesäkuuta 1998 ja toimitettu ECOFIN-neuvostolle 23. marraskuuta
1998.
164. YLEISHYÖDYLLISTEN PALVELUJEN VAPAUTTAMISESTA
SAATUJA KOKEMUKSIA
37. Vuoden 1996 tiedonannon aikoihin usean tärkeän yleishyödyllisen palvelun
markkinoiden vapauttamisesta oli päätetty osana yhtenäismarkkinaohjelmaa,
mutta oli vielä liian aikaista päätellä, mitä vaikutuksia vapauttamisella olisi
palvelujen laatuun, hintaan ja saatavuuteen. Tilanne on nyt toisenlainen eräillä
aloilla, varsinkin televiestinnässä. Laatuvaatimukset täyttäviä ajantasaisia tietoja
ei yleensä kuitenkaan ole tärkeimmistä osa-alueista, joilla voitaisiin arvioida
palveluista saatuja kokemuksia. Kattavimmat tiedot koskevat televiestintää ja
lentoliikennettä. Energia-alan osalta on huomattavasti tietoja hinnoista ja
komissio on jokin aika sitten aloittanut tutkimuksen, joka perustuu Eurostatin
tekemään työhön. Tutkimuksessa tarkkaillaan jatkuvasti markkinoilla käytävän
kilpailun todellisen tason ilmaisevia kilpailuindikaattoreita. Komissio on saanut
jäsenvaltioiden vastaukset kysymyksiin, jotka koskevat kaasu- ja sähköalan
julkisen palvelun tasoa ja tavoitteita. Komissio aikoo vastausten perusteella laatia
tiedonannon, joka toimii esikuva-analyysin välineenä julkisten palvelujen
standardien ylläpitämiseksija parantamiseksi.
38. Tietojen mukaan palvelujen vapauttamisella osana yhtenäismarkkinaohjelmaa on
ollut myönteinen vaikutus yleishyödyllisten palvelujen saatavuuteen, laatuun ja
hintaan. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että kyseiset palvelut toimivat aina
tyydyttävästi. Myös muut tekijät vaikuttavat, kuten yhteyden vaatimien laitteiden
hinta, ruuhkautuminen tai erilaiset kilpailunvastaiset käytännöt, joita ei ole vielä
tarpeeksi käsitelty, tai puute tehokkaista valitusmekanismeista, joihin käyttäjät
voisivat turvautua, jos palveluiden toimivuudessa on häiriöitä. Tämän vuoksi
markkinoiden vapauttamisesta saadaan täysi hyöty vasta tulevaisuudessa kaikkien
yhteiskunnanja yhteisönosienosalta.
39. Yleispalvelu, erityisesti yleispalveluvelvoitteiden määritelmä, on olennainen osa
palvelualojen (kuten televiestinnän) markkinoiden vapauttamista Euroopan
unionissa. Yleispalvelun määritelmä ja palvelun tarjoamisen takaaminen
varmistavat, että palvelun jatkuva saatavuus ja laatu säilyvät kaikkien käyttäjien
ja kuluttajien osalta silloin, kun siirrytään monopolitilanteesta avoimille
markkinoille, joilla on kilpailua. Avoimilla ja kilpailuun perustuvilla
telemarkkinoilla yleispalvelu määritellään tietyn laatuisten palvelujen
vähimmäismääräksi, joka on kohtuulliseen hintaan kaikkien käyttäjien ja
kuluttajien saatavilla ottaen huomioon erityiset kansalliset edellytykset. Nämä
määräykset ovat lähtökohta kilpailuun perustuville palvelujen laadun ja hinnan
parannuksille.
4.1. Televiestintä
40. Yhteisön nykyisessä telelainsäädännössä määriteltyyn yleispalveluun sisältyy
puhelintoiminta, faksipalvelut ja äänikaistaan perustuva tiedonsiirto modeemien
välityksellä (ts. pääsy Internetiin). Käyttäjille on tarjottava ulko- jakotimaanpuhelinpalveluja kiinteässä paikassa sekä hätäpuhelinpalveluja.
Määritelmä kattaa myös välitys- ja hakemistopalvelut, yleiset maksupuhelimet ja
erityispalvelut vammaisille tai henkilöille, joilla on erityisiä sosiaalisia tarpeita.
MääritelmääneisisällymatkapuhelinpalvelujatailaajakaistayhteyttäInternetiin.
1741. Puhelintoimintaa koskevan äskettäisen tutkimuksen27mukaan 96 prosentilla
eurooppalaisista kotitalouksista on puhelin. Lopuista kotitalouksista hieman yli
puolet ei joko ole kiinnostunut puhelimen hankinnasta tai niillä on muu yhteys.
Alle 2 prosentilla ei ole puhelinta taloudellisista syistä. Vuoden 1998 alusta
alkaen kaikki kuluttajat ovat hyötyneet merkittävistä hinnanalennuksista:
yksistään ensimmäisenä vuonna ulkomaanpuhelujen hinnat laskivat 40 prosenttia
ja sekä kaukopuhelujen että alueellisten puhelujen hinnat laskivat 30 prosenttia.
Ainoastaan paikallispuhelujen hinnat eivät ole alentuneet merkittävästi. Vuosina
1997–1999 kotitalouksien maksamat hinnat laskivat keskimäärin yli 40
prosenttia.
42. Kilpailu on edistänyt matkaviestinnän kehitystä. Matkaviestinten levinneisyys on
kasvanut markkinoiden vapautumisen jälkeen 11 prosentista 48 prosenttiin.
Pelkästään matkaviestimiä käyttävistä kotitalouksista monet ovat alempien
tuloluokkien kotitalouksia (6 prosenttia verrattuna ylempiin tuloluokkiin, joissa
vain 2 prosenttia käyttää ainoastaan matkapuhelinta). Kokonaiskäyttöaste kasvaa
kuitenkin tulojen myötä. Tämä osoittaa että monille alempien tuloluokkien
kotitalouksille matkapuhelin on hyväksyttävä kiinteän puhelimen vaihtoehto,
vaikka yleispalveluvelvoite eikoskekaan matkapuhelintoimintaa.
43. Kun kolmannen sukupolven matkaviestintekniikka ja TV:n kautta muodostettava
Internet-yhteys murtavat tietokonesidonnaisuuden (33 prosenttia EU:n
kotitalouksista) Internet-yhteyden muodostamisessa, Internetin levinneisyyden
uskotaankasvavanerittäin nopeastiseuraavienviiden vuodenaikana.
44. Maaseudun kotitaloudet eivät näytä olevan huonommassa asemassa olennaisten
palvelujen levinneisyyden suhteen. Itse asiassa maaseudun kotitalouksilla on
enemmän puhelimia kuin kaupunkien kotitalouksilla. Näyttää siltä, että tuloilla on
maaseudun ja kaupunkien välistä eroa huomattavasti suurempi vaikutus
palveluihin.
4.2. Liikenne
45. Lentoliikennemarkkinoiden kilpailun asteittainen vapauttamisprosessi saatiin
päätökseen 1. heinäkuuta 1998. Vuonna 1999 antamassaan tiedonannossa
komissio arvioi kymmenen vuotta kestäneen prosessin seurauksia.28
Lentoliikenteen vapauttamisen seurauksena lentoyhtiöiden määrä on noussut132:sta vuonna 1993 164:ään vuonna 1998. Kansallisten lentoyhtiöiden
markkinaosuus on supistunut tasaisesti ja sellaisten reittien määrä, joita liikennöi
useampi kuin kaksi lentoyhtiötä, on kolminkertaistunut vuodesta 1992.
Tarjoushintojen yleistyminen on lisännyt edullisia hintoja, mutta joustavien
lippujenhinnat ovat nousseet. Neovat kaksinkertaiset tarjoushintoihin verrattuna.
46. Reitillä käytävän kilpailun laajuudella on merkittävä vaikutus lentoliikenteen
hintaan. Hinnat alenevat kun markkinat siirtyvät monopolista duopoliin tai
liikennöiviä lentoyhtiöitä on enemmän kuin kaksi. Kun reittiä liikennöi vähintään
27Gallup Europen raportti "Tutkimus televiestintäpalvelutilanteesta EU:n eri alueilla", huhtikuu
2000.
28KOM(1999) 182lopullinen, 20.7.1999.
18kolme lentoyhtiötä yhden sijaan, liikemiesluokan lippujenhinnat alenevat 10
prosenttia, turistiluokanhinnat 17 prosenttia ja tarjoushinnat 24 prosenttia.
47. Markkinoiden vapauttamista hidastavia taipienentäviä tekijöitä onuseita. Tulo- ja
lähtöaikojen jakaminen ja lentoasemien kapasiteettirajoitukset ovat todellinen
ongelma markkinoille tulijoille. Kanta-asiakasohjelmien tapaiset
asiakasuskollisuutta korostavat järjestelmät suosivat lentoyhtiöitä, joilla on laaja
verkosto, mikä antaa matkustajille suuremman mahdollisuuden kerätä ja käyttää
kanta-asiakaspisteitä. Tämä syrjii erityisesti kustannuksiltaan tehokkaita, pieniä
lentoyhtiöitä. Suuret kustannukset ja heikkotasoiset maahuolintapalvelut lisäävät
kiinteitä kustannuksia ja vaikeuttavat markkinoille tulijoiden hintakilpailukykyä.
Käytettävissä olevan ilmatilan ruuhkautumisen ja tehottoman käytön vuoksi
palvelujen laatu kärsiija myöhästymiset lisääntyvät.
48. Julkisen palvelun velvoitteen asettamisella voidaan välttää eräitä mainittuja
ongelmia. Komissio valvoo reittien valintaa ja asetettuja standardeja. Vuoden
1993 jälkeen julkisen palvelun velvoite on asetettu yli sadalle yhteisössä
sijaitsevalle reitille, ensi sijassa Ranskassa, Irlannissa ja Portugalissa, mutta myös
Ruotsissa, Saksassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Näiden reittien
osuusonkuitenkinhyvinpieniyhteisönlentoliikenteenkokonaismäärästä.
49. Markkinakehityksen myötä rautatie- ja maantieliikenteen matkustajapalvelujen
tarjonta muuttuu huomattavasti. Monet palveluntarjoajat ovat aloittaneet
toiminnan muissa jäsenvaltioissa. Samanaikaisesti jäsenvaltioiden kotimarkkinat
ovat avautuneet kilpailulle. Kilpailun perustason ja avoimuuden
vähimmäisvaatimusten yhtenäistäminen palvelusopimuksia myönnettäessä
katsottiin tarpeelliseksi korkean laadun takaamiseksi. Komissio on ehdottanut
uutta puitesääntöä29, joka varmistaa, että julkisia liikennepalveluja tuottavat
kilpailevat tehokkaasti tarjotakseen matkustajille parempia palveluja, pitääkseen
kustannukset hallinnassa ja varmistaakseenkorkeanturvallisuustason.
4.3. Energia
50. Telealaan tai lentoliikenteeseen verrattuna energia-alan vapauttamisen
vaikutuksista yleishyödyllisiin palveluihin on paljon vähemmän tietoja. Sähkö- ja
kaasu-alojen avaaminen kilpailulle on liian äskettäinen tapahtuma johtopäätösten
tekemiseksi. Useimmissa maissa (Belgiaa, Tanskaa ja Irlantia lukuun ottamatta)
kotitaloudet ovat hyötyneet hinnanalennuksista heinäkuun 1996 ja tammikuun
2000 välisenä aikana. Hinnat ovat alentuneet keskimäärin 5,2 prosenttia EU:ssa.
Pienet yritykset ovat hyötyneet suuremmista alennuksista, jotka ovat olleet
keskimäärin7,9 prosenttia. TosinTanskassa ja Kreikassa hinnat ovat nousseet.
4.4. Kuinka kuluttajat arvostavat yleishyödyllisiä palveluja
51. Eurobarometrin kyselyssä30kotitalouksilta tiedusteltiin niiden mielipidettä useista
yleishyödyllisistä palveluista. Kysely täydentää edellä esitellyn kotitalousraportin
yksityiskohtaisempia tietoja televiestinnästä. Tulokset ovat mielenkiintoisia,
koska niiden perusteella voidaan vertailla erilaisia palveluja. Kyselyjen
29KOM(2000) 9lopullinen, 26.7.2000.
30Eurobarometrinro53,heinäkuu 2000,"Eurooppalaisetja yleishyödylliset palvelut".
19perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, miten palvelut ovat kehittyneet ajan
mittaan. Jäsenvaltioissa annettujen vastausten huomattavat erot näyttävät
osoittavan, että palveluja koskevat odotukset ovat tärkeä tekijä määriteltäessä
tyytyväisyystasoa. Tästä syystä erilaisten palvelujen vertailut ovat luultavasti
hyödyllisempiä kuin vastaustenabsoluuttiset arvot.
52. Kuluttajatyytyväisyyttä mitattiin tarkastelemalla eräitä tekijöitä (saatavuus, hinta,
laatu, tietojensaanti, ehdot, valitukset) kiinteän palvelukorin suhteen
(puhelintoiminta, sähkö-, vesi- ja kaasupalvelut, postipalvelut, kaupunkiliikenne
ja pikajunaliikenne). Sekä palvelujen saatavuus ja erilaisten palvelujen käyttö
vaihtelivat huomattavasti. Esimerkiksi lähes 13 prosentilla vastaajista ei ollut
käytettävissä kaasua. Lähes 7 prosenttia ilmoitti, etteiheidän käytettävissään ollut
junaliikennettä ja lähes 5 prosenttia ilmoitti, ettei heidän käytettävissään ollut
paikallisliikennettä. Sähkö-, posti- ja vesilaitosten palvelut olivat lähes aina
saatavilla. Muihin kysymyksiin annetun "ei sovellu" -vastauksen perusteella
näyttäisi siltä, että palvelujen käyttö noudattaa suurelta osin palvelujen
saatavuutta.
53. Hinnan osalta postipalvelut saivat myönteisimmän arvion. Toisella sijalla olivat
sähkö-, vesi- ja kaasulaitosten palvelut. Merkittävän tyytymättömyyden osoitus
oli se, että yli 30 prosenttia vastaajista katsoi hinnat kohtuuttomiksi tai liian
kalliiksi kaikissa tapauksissa. Puhelin- ja kaukojunaliikenteeseen oltiin eniten
tyytymättömiä. Palvelujen laatu katsottiin yleensä hyväksi liikennettä ja
vähäisessä määrin postipalveluja lukuun ottamatta. Kun tutkitaan sekä hintaa että
laatua, kaukojunaliikenne ei menesty hyvin. Kuluttajat katsovat, että sähkö-, vesi-
ja kaasulaitosten palvelut täyttivät parhaiten heidän odotuksensa, kun taas
suhtautumisessa puhelintoimintaan ja paikallisliikenteeseen oli enemmän eroja.
Valitusten käsittelyyn ei myöskään oltu tyytyväisiä, mikä käy ilmi siitä, että
jokaisen tutkitun palvelun osalta yli 45 prosenttia vastaajista katsoi valitusten
käsittelyn olleen joko heikkoa taierittäinheikkoa.
205. EUROOPPALAINEN NÄKÖKULMA
54. Yhteisön tavoite on edelleen sama: tukea Euroopan talouden kilpailukykyä yhä
avoimemmilla maailmanmarkkinoilla, edistää korkeatasoista kuluttajansuojaa ja
kuluttajien luottamusta esimerkiksi tarjoamalla kuluttajille enemmän
vaihtoehtoja, parempaa laatua ja halvempia hintoja sekä vahvistaa taloudellista,
sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta. Yleishyödyllisillä palveluilla on
tärkeä asema näiden tavoitteiden saavuttamisessa. Tehokkaat palvelut ovat
määräävässä asemassa mietittäessä tuotannon sijoituspaikkaa, sillä palvelut
hyödyttävät sekä niitä käyttäviä yrityksiä että alueen työntekijöitä.
Yleishyödylliset palvelut ovat olennainen osa sosiaalista koheesiota ja niiden
häviäminen kertoo maaseudun autioitumisesta tai kaupungin rappioitumisesta.
Yhteisö on sitoutunut säilyttämään palvelutoiminnot ja parantamaan niiden
tehokkuutta.
55. Näiden tavoitteiden saavuttamisessa yhteisö ottaa huomioon
toissijaisuusperiaatteen. Tämän periaatteen kunnioittaminen, erityisesti
jäsenvaltioiden vapaus määritellä, mitkä ovat yleishyödyllisiä palveluja,
edellyttää, että hallinnon eri tasojen asemaa palvelujen sääntelyssä tarkastellaan
huolellisesti. Komissio aikoo selventää asiaa koskevaa kantaansa hallintotapoja
käsittelevässävalkoisessakirjassa, joka julkaistaanmyöhemmin.
56. Perustamissopimuksen uudessa 16 artiklassa nimenomaan tunnustetaan
yleishyödyllisten palvelujen asema taloudellisessa, sosiaalisessa ja alueellisessa
yhteenkuuluvuudessa ja yhteisön velvollisuus helpottaa palvelujen tavoitteen
saavuttamista. Näiden määräysten tärkeyttä korostivat valtion- tai hallitusten
päämiehet Lissabonin-kokouksessaan maaliskuussa 200031:
"Eurooppa-neuvosto katsoo, että sisämarkkinoita ja tietopohjaista taloutta
silmällä pitäen on olennaisen tärkeää ottaa täysin huomioon
perustamissopimuksen määräykset yleistä taloudellista etua koskevista
palveluista sekä yrityksistä, joille on annettu tehtäväksi tällaisten palvelujen
tarjoaminen".
57. Sekä tämä poliittinen lausuma että meneillään olevat muutokset ovat osoitus
tarpeesta edistää aktiivisesti yleishyödyllisiä palveluja enemmän kuin mitä
yhtenäismarkkinoihin perustuva lähestymistapa edellyttää. Komissio aikookin
yhdessä kansallisten, alueellisten ja paikallisten tasojen kanssa edistää
eurooppalaista näkökulmaa kansalaisten hyväksi kolmella alueella:
hyödyntämällä markkinoiden avautumista mahdollisimman paljon, vahvistamalla
eurooppalaista koordinaatiota ja yhteisvastuullisuutta sekä kehittämällä
yleishyödyllisiä palveluja tukevia muita yhteisöntoimintoja.
31Lissabonin Eurooppa-neuvosto, 23. ja 24. maaliskuuta 2000, puheenjohtajan päätelmät, SN
100/00, 19kohta.
215.1. Markkinoiden avautumisen hyödyntäminen
58. Taloudellisten palvelujen, erityisesti verkottuneiden palvelujen markkinoiden
avaamista ja vastaavaa yleispalveluvelvoitteiden tai julkisen palvelun
velvoitteiden käyttöönottoa on jatkettava kunkin alan ominaispiirteiden
mukaisesti, mukaan luettuna jo saavutettu markkinaintegraatio. Yhteisenä
tavoitteena on, että EU:n kansalaiset hyötyvät kilpailukykyisten
yhtenäismarkkinoiden kehityksestä. Tämä tavoite vahvistettiin Lissabonissa
pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa, jossa vaadittiin sähkö-, kaasu-,
liikenne- ja postipalvelujen vapauttamisen nopeuttamista ja pyydettiin
komissiota laatimaan kertomus ja tekemään aiheelliset ehdotukset keväällä 2001
pidettävää Eurooppa-neuvostonkokousta varten.
59. Komissio jatkaa seuraavien periaatteiden noudattamista markkinoiden avaamista
koskevassa politiikassaan:
– komissio käyttää yleishyödyllisten palvelujen toiminnan, tulosten ja
kilpailukyvyn arvioinnissa tarvittavia välineitä siten, että sääntelyä voidaan
mukauttaa tekniikan muutosten (muutokset lisäävät mahdollis uuksia tarjota
rajatylittäviä palveluja sisämarkkinoilla) sekä kuluttajien tarpeiden ja uusien
yleisen edun vaatimusten mukaan. Talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja
raportti niiden täytäntöönpanosta sekä komission vuosittainen tiedonanto
"Talousuudistus: kertomus yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden
toiminnasta" (Cardiffin kertomus)32luovat puitteet, joiden perusteella muun
muassa arvioidaan säännöllisesti yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien
palvelujen toimintaa yhtenäismarkkinoilla. Yksittäisillä aloilla, erityisesti
televiestinnässä, sääntelyuudistusta ja sen vaikutuksia arvioidaan
säännöllisesti33; ajoittaisia arviointeja voitaisiin tehdä kaikilla aloilla, joilla
sovelletaan yhteisönpuitesääntöjä34;
– uudistuksen arviointiin ja eri osapuolten kuulemiseen (kuluttajat mukaan
luettuina) perustuvan asteittaisen lähestymistavan soveltaminen jatkuu.
Komissio jatkaa sääntelyjärjestelmän muutosten valmistelua julkaisemalla
vihreitä kirjoja35, joihin liittyy myöhempiä julkisen kuulemisen vaiheita tai
joita kyseiset kuulemiset täydentävät36;
32KOM(1999) 10, 20.1.1999, KOM(2000)26, 26.1.2000.
33Viidesraporttiteleviestinnän sääntelypaketin toteuttamisesta, KOM(1999)537, 11.11.1999.
34Komissio laatii parhaillaan arviota kaasu- ja sähköalan sääntelyjärjestelmän uudistamisesta ja
palvelustandardeista.
35Esimerkkejä vihreistä kirjoista: "Kansalaisten verkko – Euroopan julkisen henkilöliikenteen
mahdollisuuksien hyödyntäminen", KOM(1995) 601; "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta
liikenteen hinnoittelua – Poliittiset vaihtoehdot liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksihintoihin Euroopan unionissa", KOM(1995) 691; "Kohti eurooppalaista numerointiympäristöä –
Vihreä kirja Euroopan telepalvelujen numerointipolitiikasta" KOM(1996) 590; "Vihreä kirja
televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymisestä sekä sen vaikutuksistasääntelyyn – Kohtitietoyhteiskunnan edellyttämäälähestymistapaa", KOM(1997)623.
36Ks. esimerkiksi komission tiedonanto kilpailusääntöjen soveltamisesta postialalla ja erityisestitiettyjen postipalveluja koskevien valtion toimenpiteiden täytäntöönpanemisesta annettuatiedonantoluonnosta koskevasta julkisesta kuulemisesta, KOM(1996) 480, joka seuraa komission
22– komissio vahvistaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja
tarjoavien yksityisten tai julkisten operaattorien toiminnan avoimuutta
erityisesti mahdollisten kilpailunvääristymien suhteen. Avoimuusdirektiivin
muuttamisesta annetun komission direktiivin37tavoitteena on vahvistaa
avoimuutta siten, että nykyisin tiettyjä aloja koskeva velvoite pitää erillistä
kirjanpitoa koskisi myös yritystä, jolle jäsenvaltio on myöntänyt erityis- tai
yksinoikeuden perustamissopimuksen 86 artiklan 1 kohdan nojalla, tai jonka
tehtäväksi on annettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen
tuottaminen 86 artiklan 2 kohdan nojalla ja joka saa jonkinlaista valtiontukea
(mukaan lukien avustus, tuki tai korvaus) kyseisen palvelun tuottamiseen ja
jolla on myös muita toimintoja.
60. Jos EU:n talous aikoo käyttää täysin hyödykseen markkinoiden avautumisen
tarjoamat mahdollisuudet, on tärkeää, että komission ehdotuksia koskevat
päätökset tehdään mahdollisimman pian. Komissio odottaa, että televiestinnän
uudet sääntelypuitteet, jotka perustuvat sen ehdotuksiin puitedirektiiviksi ja
neljäksi direktiiviksi38, annetaan vuoden 2001 kuluessa Lissabonissa pidetyn
Eurooppa-neuvoston kokouksen päättämässä aikataulussa39sisämarkkinoiden
toteuttamiseksi. Komissio luottaa myös siihen, että neuvosto ja Euroopan
parlamentti hyväksyvät mahdollisimman pian sen ehdotukset postipalveluista ja
liikenteestä40.
61. Samoista syistä ja erityisesti sen varmistamiseksi, että yksityiset ja julkiset
palveluntarjoajatovat samassa asemassa, komissio ontehnyt ehdotuksen41,j o n k a
mukaan direktiivin 93/38/ETY soveltamisalan ulkopuolelle jäisivät ne alat tai
palvelut (vesi, energia, liikenne ja televiestintä) joita se nyt koskee ja joita
tuotetaan jäsenvaltiossa olosuhteissa, joissa on kilpailua, sen jälkeen kun
kyseinen toiminta on vapautettu EY:n lainsäädännön mukaisesti. Televiestinnän
vapauttamisella on jo ollut vaikutusta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen
soveltamiseen. Direktiivin 93/38/ETY säännösten nojalla komissio totesi
tiedonannossaan42, että useimmat tämänalanpalvelut EU:ssa eivät kuulu (joitain
poikkeuksia lukuunottamatta) direktiivin93/38/ETY soveltamisalaan.
vihreää kirjaa postipalvelujen yhtenäismarkkinoiden kehittämisestä, KOM(1991) 476; tiedonanto
"Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkasteluun liittyneen julkisen kuulemisen tulokset ja uuttasääntelyjärjestelmääkoskevat suuntaviivat", KOM(2000) 239.
37Komission direktiivi 2000/52/EY, annettu 26 päivänä heinäkuuta 2000, direktiivin 80/723/ETYmuuttamisesta, EYVLL193, 29.7.2000, s. 75.
38Ks. liiteI.
39Lissabonin Eurooppa-neuvosto, 23. ja 24. maaliskuuta 2000, puheenjohtajan päätelmät, SN
100/00, 17kohta.
40KOM(2000) 319, 30.5.2000jaliikennettä koskeva liiteI.
41Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen
alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta, KOM(2000) 276,10.5.2000.
42EYVLC 156, 3.6.1999, s. 3–4.
235.2. Eurooppalaisen koordinaation ja yhteisvastuullisuuden vahvistaminen
62. Eräiden alojen integraation lisääntymisen myötä myös sääntelyviranomaisten ja
palveluntarjoajien toiminnan seurannan koordinaatio lisääntyy. Asiaankuuluvat
institutionaaliset järjestelyt riippuvat markkinoiden integraatioasteesta ja
mahdollisista epäonnistumisista, mukaan lukien nykyisten kansallisten
sääntelyviranomaisten toiminta.
63. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen arvioinnin
helpottamiseksi komissio voi tarkastella jäsenvaltioiden saavuttamia
yleishyödyllisiä palveluja koskevia tuloksia ja sääntelypuitteiden vaikutuksia.
Tarkastelussa olisi otettava erityisesti huomioon eri infrastruktuuriverkostojen
vuorovaikutus sekä taloudellisen tehokkuuden ja kuluttajasuojan että
taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuudentavoitteet.
64. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen erikoisasema unionin
yhteisten arvojen joukossa, mikä tunnustetaan perustamissopimuksen 16
artiklassa, edellyttää, että myös yleishyödyllisten palvelujen saatavuuden ja EU:n
kansalaisuuden välinen yhteys tunnustetaan. Vaikka jäsenvaltioilla säilyy laaja
vapaus päättää, millä keinoin ne täyttävät yleishyödyllisten palvelujen
solidaarisuustavoitteen, tällaisen yleishyödyllisyyden yhteinen käsite saattaa olla
tarpeen, jotta sitoutuneisuus unionia kohtaan säilyisi. Komissio katsoo, että
perusoikeuskirjan luonnoksessa olevat määräykset yleisiin taloudellisiin
tarkoituksiinliittyvistäpalveluistaovattärkeäaskeltähänsuuntaan.
5.3. Muuyleishyödyllisiä palveluja tukeva yhteisön toiminta
65. Yleishyödyllisiä palveluja koskeva yhteisön toiminta on muutakin kuin
yhtenäismarkkinoiden kehittämistä, mukaan luettuina laatustandardien
varmistamisessa tarvittavat keinot, sääntelyviranomaisten koordinaatio ja
toiminnan arviointi. Muiden yhteisön politiikan instrumenttien ja toiminnan
tavoitteet ovat samat: kuluttajansuoja, taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen
yhteenkuuluvuus sekä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen
tavoitteen saavuttamisessa avustaminen. Tämän toiminnan tarkoituksena on
parantaa, ei korvata, kansallisten, alueellisten ja paikallisten toimijoiden asemaa
olennaisilla alueilla. Yleishyödyllisistä palveluista vuonna 1996 annetun
tiedonannon jälkeisestä kehityksestä voidaan mainita seuraavat:
– komissio ja jäsenvaltiot hyväksyivät Euroopan aluekehityssuunnitelman,
jossa esitetään Euroopan alueen kehitystä koskevat puitteet ja tärkeimmät
aluepoliittiset vaihtoehdot;
– Euroopan laajuisia verkkoja koskevan ohjelman toteuttaminen valtion- tai
hallitusten päämiesten sitoumusten mukaisesti sekä neuvoston ja Euroopan
parlamentin antamien alakohtaisten suuntaviivojen mukaisesti.
Liikenneverkkoja koskevien suuntaviivojen uudistamisen odotetaan
edistäväntätäalaakoskevientavoitteidensaavuttamista;
24– eurooppalaisen tutkimusalueen perustamista koskeva aloite kansallisten ja
yhteisön politiikkojen yhteensovittamisen parantamiseksi43, mukaan lukien
tutkimusverkkojen ja sähköisten verkkojen"alueellistaminen";
– komissio antoi kuluttajapolitiikkaa koskevan toimintaohjelman vuosiksi
1999–2001 ja katsoiyleishyödylliset palvelut yhdeksipainopistealueeksi;
– kaikille suunnattua tietoyhteiskuntaa koskevan eEurope-
toimintasuunnitelman tarkoituksena on nopeuttaa digitaaliteknologian
käyttöönottoa kaikkialla EU:ssa. Toimintasuunnitelmassa keskitytään
kohtuuhintaiseen saatavuuteen, tarpeellisten taitojen kehittämiseen ja
Internetin käyttöä lisääviin toimenpiteisiin (kuten eLearning, eHealth,
eGovernment).
66. Horisontaalista kuluttajansuojalainsäädäntöä sovelletaan kaikkiin
yleishyödyllisiin palveluihin. Tässä lainsäädännössä käsitellään kuluttajansuojan
perusasioita kuten hyvän kauppatavan vastaisia sopimusehtoja, etämyyntiä jne.
Horisontaalisen ja alakohtaisen kuluttajalainsäädännön tehokasta ja syrjimätöntä
täytäntöönpanoa on kuitenkin kehitettävä kaikkialla EU:ssa. Tämä edellyttää
kaikkien tahojen järjestelmällisiä toimenpiteitä, kuten jäsenvaltioiden,
kansallisten sääntelyviranomaisten, palveluntarjoajien ja kuluttajien edustajien
välistä tiiviimpää hallinnollista yhteistyötä.
67. Maailman kauppajärjestön WTO:n ja erityisesti palvelukaupan yleissopimuksen
(GATS) yhteydessä yhteisö on sitoutunut säilyttämään yleisiin taloudellisiin
tarkoituksiin liittyvät palvelunsa. On huomattava, että GATS-sopimuksessa
säilytetään WTO:n jäsenten oikeus säännellä taloudellista ja ei-taloudellista
toimintaa alueellaan ja taata lainmukaisten julkisten tavoitteiden saavuttaminen.
Siten jopa aloilla, joilla sitoumuksia on tehty, maiden on mahdollista säilyttää
järjestelmänsä perustana olevat laatustandardit ja sosiaaliset tavoitteet.
Jäsenvaltioiden laillista oikeutta muodostaa riittävät sääntelypuitteet, joilla
varmistetaan tehokas palvelualan toiminta, ei saa kuitenkaan käyttää
sopimattomana kaupanesteenä.
68. Vastuu hyvinvointiin ja sosiaaliseen suojeluun liittyvistä yleishyödyllisistä
palveluista on kansallisella tai alueellisella tasolla. Yhteisöllä on kuitenkin
tunnustettu asema edistettäessä näihin palveluihin liittyvää yhteistyötä ja
koordinaatiota. Komission erityisenä huolenaiheena on jäsenvaltioiden välisen
yhteistyön edistäminen sosiaalisen suojelun uudistamiseen liittyvissä asioissa.
Koska neuvosto on vahvistanut sosiaalisen suojelun uudistamista koskevan
tiedonannon44ja Lissabonissa pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa
hyväksyttiin sosiaalista suojelua käsittelevän korkean tason työryhmän
toimeksianto, komissio aikoo kehittää uudistuksen seurantaa ja edistää
keskusteluapolitiikoistakeinonasaavuttaayhteisymmärryställäalalla.
43Kohtieurooppalaistatutkimusaluetta, KOM(2000)6, 18.1.2000.
44Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi, KOM(1999)347, 14.7.1999.
25LIITE I: ALAKOHTAINEN TILANNE
Eräiden yleishyödyllisten palvelujen markkinat on avattu yhtenäismarkkinoita koskevan
lainsäädännön ja EU:n kilpailupolitiikan kautta. Tässä jaksossa tarkastellaan kehitystä
aloilla, joilla sovelletaan yhteisön sääntöjä. Tarkastelu ei kata kaikkia yleishyödyllisiä
palveluja ja erityisestiei-taloudelliset palvelut onrajattutarkastelunulkopuolelle45.
Sähköinen viestintä
Euroopan komissio käynnistiteleviestintämarkkinoiden vapauttamista koskevan kattavan
sääntelyjärjestelmän asteittaisen täytäntöönpanon vuonna 1990. Tällä vapaan kilpailun
sallivalla politiikalla on ollut suuri vaikutus markkinakehitykseen, ja se on edistänyt
vahvan viestintäalan syntyä Euroopassa ja mahdollistanut sen, että kuluttajat ja yritykset
ovat voineet hyötyä paremmasta palveluvalikoimasta, alhaisemmista hinnoista ja
innovatiivisista palveluista ja sovelluksista.
Nykyisen lainsäädännön nojalla kaikki telepalvelut ja -verkot vapautettiin 1. tammikuuta
1998. Vapauttamisen seurauksena tämä perinteisesti valtion monopoleihin perustunut ala
on muuttunut dynaamiseksi teollisuudenalaksi, joka pystyy hyödyntämään täysin
maailmanlaajuistenmarkkinoidenedut.
Sääntelyjärjestelmän perustana on ollut poliittinen tavoite edistää kasvua, työpaikkojen
luomista ja kilpailukykyä, suojella kuluttajien etuja, varmistaa, että kaikkien käyttäjien
saatavilla on laaja palveluvalikoima ja useita palveluntarjoajia, sekä edistää innovaatiota,
kilpailukykyisiä hintoja ja laadukkaita palveluja.
Markkinoiden vapauttamista vuonna 1998 koskevaa sääntelyjärjestelmää on tarkasteltu
markkinoiden ja teknologian kehityksen ja täytäntöönpanoprosessista saadun
kokemuksen perusteella. Jäsenvaltioiden vakiintuneet operaattorit hallitsevat edelleen
monia EU:n televiestintämarkkinoiden aloja operaattorien ja palveluntarjoajien määrän
kasvusta huolimatta. Uudelleentarkastelun yhteydessä nykyisiä säännöksiä voidaan
arvioida uudelleen, jotta varmistetaan, että niillä edistetään jatkossakin kilpailun
kehittymistä ja parannetaan kuluttajien valinnanvapautta sekä turvataan yleisen edun
mukaiset tavoitteet. Uusi sääntelyjärjestelmä, joka tulisi voimaan 1. tammikuuta 2002,muodostuisi viidestä uudesta direktiivistä
46, mukaan luettuna erityisesti yleishyödyllisiä
palveluja käsittelevä direktiivi (yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisen
viestinnän verkkojen ja palvelujenalalla annettudirektiivi).
Yleispalveluvelvoitteet, joita yhteisö on pyytänyt jäsenvaltioita asettamaan
operaattoreille, varmistavat, että tarjolla on laaja valikoima peruspalveluja.
Yleispalvelujen nykyinen sääntelyjärjestelmä edellyttää, että kaikkien käyttäjien
saatavilla on kohtuulliseen hintaan ja maantieteellisestä sijainnista riippumatta
vähimmäismäärä tietyn laatuisia palveluja. Lainsäädännössä säädetään yksityiskohtaisesti
kyseisistä palveluista, operaattorien nimittämisestä tarvittaessa hoitamaan
45Ks. 28–30 kohta.
46Ks. <http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/review99/Welcome.html>.
26erityisvelvoitteita ja siitä, kuinka markkinatoimijat rahoittavat palveluvelvoitteista
mahdollisesti aiheutuvat nettokustannukset. Tämä yleispalveluja koskeva lähestymistapa
säilyyehdotetussa uudessa direktiivissä.
Jäsenvaltioilta saatujen tietojen mukaan yleispalveluvelvoitteiden säilyttäminen yhdessä
markkinoidenavautumisenkanssa on rohkaissut operaattoreita omaksumaan dynaamisen
näkemyksen yleispalveluista. Vaikka lainsäädännössä säädetään taattavan
palvelutarjonnan vähimmäismäärästä, kilpailun ansiosta yritykset tarjoavat uusia
tariffiyhdistelmiä ja sopimusehtoja, jotka parantavat edelleen palveluja, joita kuluttajat
voivat odottaa vakiopalveluina yhteisön alueella. Tästä on jo osoituksena
matkaviestinpalvelujen tarjonta, jota yleispalveluvelvoite ei koske, mutta jossa
huomattava kilpailu on nopeasti tuottanut palveluinnovaatioita, kuten laajalti levinnyt
vaihtoehto maksaa puhelut ennakolta. Viimeisimmät tutkimustiedot47osoittavat, että
huomattava osa yksityisistä käyttäjistä valitsee ainoastaan matkaviestinpalvelun (kiinteän
yhteyden sijaan) ja että alempien tuloluokkien kotitaloudet hankkivat yhtä
todennäköisesti tai jopa todennäköisemmin kuin ylempien tuloluokkien kotitaloudet
matkapuhelimenainoaksipuhelimekseen.
Postipalvelut
Nykyinen sääntelyjärjestelmä48on avannut noin 3 prosenttia EU:n postipalvelujen
markkinoista (ts. postilähetykset, jotka painavat yli 350 g tai joiden hinta on yli
viisinkertainen perustariffiin verrattuna). Seitsemässä jäsenvaltiossa (Tanska, Saksa,
Suomi, Italia, Alankomaat, Ruotsi, Espanja) markkinoita on avattu enemmän kuin mitä
postidirektiivissä edellytetään.
Euroopan komissio antoi 30. toukokuuta 2000 uuden ehdotuksen direktiiviksi, jossa
ehdotetaan, että postipalvelumarkkinoita avattaisiin edelleen keskimäärin 20 prosenttia
vuonna 2003 (ts. pikalähetysten ja rajatylittävien lähetysten markkinat avataan
täydellisesti, painoraja alennetaan 50 grammaan ja hintaraja pienenee 2,5-kertaiseksi
perustariffista muiden lähetysten osalta). Direktiivissä laajennetaan myös kuluttajien
oikeuksia valitusten käsittelymekanismin osalta siten, että järjestelmän piiriin kuuluisivat
kaikkipostipalveluja tarjoavat eivätkä ainoastaan julkiset palvelulaitokset.
Nykyisen direktiivin määritelmän mukaan yleispalveluun sisältyy tietyn laatuisten
postipalvelujen pysyvä tarjonta kaikille käyttäjille kohtuullisin hinnoin jäsenvaltioiden
koko alueella. Lisäksi yleispalvelujen tarjoajien on taattava yleispalvelu jokaisena
työpäivänä (vähintään viitenä päivänä viikossa), mihin sisältyy enintään kahden
kilogramman painoisten postilähetysten ja enintään 10 kilogramman painoisten
postipakettien keräily ja jakelu sekä kirjattuja ja vakuutettuja lähetyksiä koskevat
palvelut. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden alueen sisällä toimitetaan
muista jäsenvaltioista tulevat enintään 20 kilogramman painoiset postipaketit ja
jäsenvaltiot voivat nostaa yleispalvelua koskevaa postipakettien painorajaa enintään 20
kilogrammaan. Postidirektiivissä määritellään myös nopeimpaan jakeluluokkaan
47Komission tutkimukset, "Tutkimus televiestintäpalvelutilanteesta EU:n eri alueilla", huhtikuu
2000, tutkimuksen suorittiEOS Gallup.
48Direktiivi97/67/EY,EYVLL15,21.1.1998, s.14.
27kuuluvan ulkomaanpostin laatustandardit. Kansallinen sääntelyviranomainen, joka on
riippumaton postipalvelujen tarjoajista, valvoo direktiivin mukaisten velvoitteiden
noudattamista.
Jäsenvaltiot voivat ottaa yleispalveluihin kuulumattomia, muita kuin varattuja palveluja
varten käyttöön yleisvaltuutuksia siinä laajuudessa kuin ne ovat tarpeen olennaisten
vaatimusten noudattamisen takaamiseksi. Yleispalveluihin kuuluvia, muita kuin varattuja
palveluja varten voidaan ottaa käyttöön yksittäisiä toimilupia siinä laajuudessa kuin ne
ovat tarpeen olennaisten vaatimusten noudattamisen takaamiseksi ja yleispalvelun
varmistamiseksi. Jäsenvaltiot voivat myöntää toimilupia myös vaihtoehtoisille
palveluntarjoajille palvelun takaamiseksi tietyillä maantieteellisillä alueilla. Lisäksi
voidaan perustaa korvausrahasto yleispalvelun takaamiseksi, jos yleispalveluvelvoitteista
aiheutuu palveluntarjoajille kohtuutontaloudellinen rasite.
Tähänastisten kokemusten mukaan yleispalveluja tarjotaan koko unionin alueella, myös
niissä seitsemässä jäsenvaltiossa, joissa markkinoiden avautuminen on joiltain osin
pidemmällä kuin mitä postidirektiivissä edellytetään. Postialan toimijat, yleispalvelujen
tarjoajat mukaan luettuina, ovat tehokkaampia ja palvelut ovat parantuneet muutaman
vuoden takaiseen tilanteeseen verrattuna (esim. palveluvalikoima, kotimaisen ja
ulkomaanpostin palvelujen laatu). Hyvä esimerkki tästä on nopeimpaan jakeluluokkaan
kuuluvan ulkomaanpostin jakelun laatu, joka on parantunut 84 prosentista D+3 vuonna
1997 91 prosenttiinD+3 vuonna 1999.
Postiala kehittyy todennäköisesti nopeasti seuraavien vuosien aikana, koska sähköpostin
yleistyminen voi korvata osan tavanomaisesta postista ja postinkäsittelyn automatisointi
mahdollistaa suuremmat käsittelynopeudet ja tarpeen kehittää uusia tai parannettuja
palveluja (sähköinen kaupankäynti edellyttää tehokkaita logistisia verkkoja tavaroiden ja
palvelujen toimittamiseksi unionin alueella). Yleispalvelun kehittyminen antaa kaikille
käyttäjille mahdollisuudenkäyttää kyseisiä palveluja.
Liikenne
1. Markkinoiden vapauttaminen
Liikennemarkkinoiden avaamisesta yhteisönlaajuiselle kilpailulle aiheutuvat haasteet on
otettu huomioon perustamissopimuksessa, jonka 70 artiklassa luodaan yhteinen
liikennepolitiikka. Näin jäsenvaltiot tunnustavat, että liikenteen sisämarkkinoiden
luominen, markkinoiden vapauttaminen ja julkisen palvelun tavoitteiden saavuttaminen
ovat keskeisiä tekijöitä yhtenäistetyssä lähestymistavassa. Yhteisö on siten omaksunut
asteittaisen lähestymistavan liikennemarkkinoiden vapauttamiseen varmistaakseen
turvallisuusnormien täyttämisen ja taatakseen tärkeät julkisen palvelun tavoitteet.
MarkkinoidenavaamisessaEU:nlaajuisellekilpailulleonedistyttyhuomattavasti.
Lentoliikenne:
Markkinoiden asteittainen avaaminen alkoi vuonna 1987 ja se saatiin päätökseen vuonna
1993 voimaan tulleella kolmannella lentoliikenteen vapauttamista koskevalla
28lainsäädäntökokonaisuudella49. Kyseiset säädökset vapauttivat täysin yhteisön sisäisen
liikenteen 1. huhtikuuta 1997 mennessä, jolloin lentoyhtiöille myönnettiin
kabotaasioikeudet jäsenvaltiossa, joka ei ole toimiluvan myöntänyt jäsenvaltio.
Lentoasemien maahuolinta on vapautettu yhteisön lainsäädännöllä vuonna 199650,j a1 .
tammikuuta 1998 lähtien lentoyhtiöt ovat voineet harjoittaa omahuolintaa lentoasemilla,
joiden vuosittainen liikennemäärä on vähintään miljoona matkustajaa. Kolmannen
osapuolen suorittama huolinta vapautettiin 1. tammikuuta 1999 (säännöstä sovelletaan
lentoasemilla, joiden vuosittainen matkustajamäärä on vähintään kolme miljoonaa ja 1.
tammikuuta 2001 kyseisen matkustajamääränonoltava kaksi miljoonaa).
Meriliikenne:
Jäsenvaltioiden välinen kansainvälinen meriliikenne on vapautettu. Yhteisön
lainsäädännössä51meriliikenteen kabotaasi vapautettiin 1. tammikuuta 1993 alkaen.
Väliaikaiset poikkeukset myönnettiin Ranskalle, Italialle, Espanjalle, Portugalille ja
Kreikalle. Näissä jäsenvaltioissa vapautettiin viimeiseksi saaria koskeva
kabotaasiliikenne, joka on ollut avoin kilpailulle 1. tammikuuta 1999 alkaen. Tästä on
poikkeuksena kaksi liikennealaa Kreikassa, jossa väliaikainen lisäpoikkeus on voimassa
1. tammikuuta 2004 saakka. Satamatoimintaa koskevassa yhteisön lainsäädännössä
aiotaanpaneutua markkinoille pääsyyn ja rahoitukseen liittyviinongelmiin.
Tieliikenne:
Yhteisön sisäinen kilpailu otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1969
kansainvälisiä kuljetuksia koskevan kiintiöjärjestelmän kautta. Vuonna 1992 tämä
järjestelmä korvattiin yhteisön valtuutuksella52myöntää pääsy EU:n markkinoille
puolueettomin laatuperustein. Yhteisön lainsäädännön perusteella määrää koskevat
rajoitukset poistettiinkabotaasipalveluilta 1. heinäkuuta 1998 mennessä53.
Kansainväliset henkilöliikenteen markkinat vapautettiin 1. kesäkuuta 199254. Kyseisessä
asetuksessa säädetään markkinoillepääsyn edellytyksistä kaikille maanteiden
henkilöliikennepalvelujen tyypeille (satunnainen tai säännöllinen liikenne,
edestakaisliikenne ja säännöllinen erityisliikenne). Kabotaasioikeudet, jotka eivät koske
49Neuvoston asetus (ETY) N:o 2407/92, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1992, yhteisön
lentoliikenteen harjoittajien toimiluvista, neuvoston asetus (ETY) N:o 2408/92, annettu 23päivänä heinäkuuta 1992, yhteisön lentoliikenteen harjoittajien pääsystä yhteisön sisäisenlentoliikenteen reiteille, neuvoston asetus (ETY) N:o 2409/92, annettu 23 päivänä heinäkuuta1992, lentoliikenteen kuljetus- jarahtimaksuista.
50Neuvoston direktiivi 96/67/EY, annettu 15 päivänä lokakuuta 1996, pääsystä maahuolinnanmarkkinoilleyhteisön lentoasemilla(EYVLL272, 25.10.1996, s. 36).
51Neuvoston asetus (ETY) N:o 3577/92, annettu 7 päivänä joulukuuta 1992, palvelujen tarjoamisenvapauden periaatteen soveltamisestameriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi).
52Neuvoston asetus (ETY) N:o 881/92 maanteiden kansainvälisen tavaraliikenteen
markkinoillepääsyn määrällistenrajoitusten poistamisesta(EYVLL95, 9.4.1992, s. 1).
53Neuvoston asetus (ETY) N:o 4059/89 (EYVL L 390, 30.12.1989, s. 3), neuvoston asetus (ETY)
N:o3118 (EYVLL279, 12.11.1993, s. 1).
54Neuvoston asetus (ETY) N:o 684/92, annettu 16 päivänä maaliskuuta 1992, yhteisistä säännöistäharjoitettaessa kansainvälistä henkilöliikennettä linja-autoilla (EYVL L 74, 20.3.1992, s. 1;suomenk. erityispainos alue6,nide3, s. 117).
29kansallista säännöllistä liikennettä, otettiin käyttöön kahdella asetuksella55ja niiden
perusteella markkinoille pääsyonollut vapaata 1.tammikuuta 1996 lähtien.
Yhdistettyjen kuljetusten (kapea määritelmä, tarkoituksena välttää tiekuljetusten
tuleminen yhdistetyn kuljetuksen merkittävimmäksi osuudeksi) markkinat ovat olleet
täysin vapaat 1. heinäkuuta 199356alkaen.
Sisävesiliikenne:
Jäsenvaltioissa on perinteisesti ollut käytössä "vuororahtausjärjestelmiä". Yhteisön
lainsäädännössä57vaaditaan nyt jäsenvaltioita poistamaan tällaiset järjestelmät 1.
tammikuuta 2000 alkaen, josta lähtien kansallista ja kansainvälistä sisävesiliikennettä
koskevat sopimukset voidaantehdä vapaastieikä hintoja vahvisteta etukäteen.
Rautatieliikenne:
On käynyt selväksi, että yhteisön nykyinen markkinoille pääsyä ja rautatieyhtiöiden
organisaatio- ja rahoitusrakennetta sekä toimilupia ja raidekapasiteetin jakamista koskeva
lainsäädäntö on liian epämääräistä ollakseen tehokasta. Komissio on siksi laatinut useita
ehdotuksia58vahvistaakseen näitä seikkoja. Ehdotusten mukaan toimilupasääntöjä
sovellettaisiin kaikkiin yhteisön rautatieyhtiöihin. Lisäksi vahvistettaisiin selkeät ja
kattavat säännöt ja menettelyt käyttömaksuille ja kapasiteetin jakamiselle. Merkittävin
seikka on se, että ehdotuksissa avataan pääsy yhteisön rautateiden pääverkkoon
tavarakuljetusten osalta. Komissio antoi ehdotukset heinäkuussa 1998 ja ne annetaan
neuvostolle vuoden2001 alussa.
2. Julkisen palvelun yleiset periaatteet
Kaikissa tapauksissa, jotka koskevat markkinoiden vapauttamista yhteisön lainsäädännön
mukaan, suojeltiin monia yleishyödyllisiä liikennepalveluja. Lainsäädännössä säädettiin
keinoista, joilla varmistetaan vähimmäislaatuvaatimukset. Lento- ja meriliikenteessä
käytävä kova kilpailu ei ole vaarantanut käyttäjien tarpeita vastaavien julkisten
palvelujen tarjontaa, sillä jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön asianmukaiset
suojatoimenpiteet.
55Neuvoston asetus (ETY) N:o 2454/92, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1992, edellytyksistä, joilla
muut kuin jäsenvaltiosta olevat liikenteenharjoittajat voivat harjoittaa kansallista maanteiden
henkilöliikennettä jäsenvaltiossa (EYVL L 251, 29.8.1992, s. 1; suomenk. erityispainos alue 7,nide 4, s. 134), joka on korvattu neuvoston asetuksella (ETY) N:o 12/98, annettu 11 päivänäjoulukuuta 1997, edellytyksistä, joilla muut kuin jäsenvaltiosta olevat liikenteenharjoittajat voivatharjoittaa kansallistamaanteidenhenkilöliikennettä jäsenvaltiossa(EYVLL4,8.1.1998,s.10).
56Neuvoston direktiivi 92/106/ETY, annettu 7 päivänä joulukuuta 1992, tietynlaisia jäsenvaltioidenvälisiä tavaroiden yhdistettyjä kuljetuksia koskevista yhteisistä säännöistä (EYVL L 368,17.12.1992, s. 38;suomenk. erityispainos alue7,nide4, s. 148).
57Neuvoston direktiivi 96/75/ETY, annettu 19 päivänä marraskuuta 1996 (EYVL L 304,27.11.1996, s. 12).
58KOM (1998) 480 lopullinen, komissio antanut 22 päivänä heinäkuuta 1998 (EYVL C 321,
20.10.98, s. 6) ja muutettu ehdotus KOM(1999) 616 lopullinen, komissio antanut 25 päivänä
marraskuuta 1999; ehdotus: neuvoston direktiivi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetundirektiivin 91/440/ETYmuuttamisesta;ehdotus:neuvoston direktiivi rautatieyritysten toimiluvistaannetun direktiivin 95/18/EYmuuttamisesta;ehdotus:neuvoston direktiivirautatieinfrastruktuurinkapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä jarautatieinfrastruktuurin käyttömaksujen perimisestäsekä turvallisuustodistusten antamisesta.
30On selvää, että tämän prosessin olennainen tekijä on ollut eri toimenpiteiden
politiikkojen toteuttaminen, joilla varmistetaan, että julkisen palvelun olennaiset
standardit säilyvät ja että niitä parannetaan markkinoidenavautuessa asteittain. Erityisesti
onotettava huomioon seuraavat seikat:
-Palvelun takaaminen kannattamattomilla reiteillä. Markkinoita vapautettaessa on
usein tärkeää varmistaa, että palvelu jatkuu kannattamattomilla reiteillä. Tämä
voidaan tehdä kahdella tavalla: joko myöntämällä suoraa tukea kaikille reitillä
liikennöiville syrjimättömällä tavalla tai myöntämällä erityisoikeuksia palvelun
tuottamiseksi, mihinsaattaaliittyä myöskorvauksia.
Esimerkkeinä tällaisista palveluista voidaan mainita liikenne lentoasemille tai
saaristosatamiin tai syrjäisille alueille. Nämä järjestelyt varmistavat sekä alueen
asukkaiden että yritysten elintärkeän liikkuvuuden ja tarpeellisten tavaroiden
toimittamisen.
Monissa tapauksissa nämä järjestelyt on hyväksyttävä valtiontukisääntöjen mukaan.
Komissio on johdonmukaisesti hyväksynyt kyseiset järjestelyt, jos ne on suunniteltu
tavalla, joka vähiten vääristää kauppaa ja kilpailua ja jos ne ovat kohtuullisen
tarpeellisia kyseisessä tapauksessa. Esimerkiksi erityisoikeudet ovat periaatteessa
perustamissopimuksen mukaisia, jos ne myönnetään syrjimättömän tarjouskilpailun
perusteella.
−Vähimmäispalvelujen standardin takaaminen kaikilla reitillä. Avattaessa markkinoita
kilpailulle liikennealalla on usein tarpeen varmistaa, että palvelustandardit eivät
alene, sillä yhtiöt voivat heikentää laatua ja liikennöinnin säännöllisyyttä
kustannusten säästämiseksi. Tämä voi olla vastoin julkisen palvelun tavoitteita.
Tämän varalta jäsenvaltiot voivat yleensä turvautua toimilupaa myöntäessään
vähimmäisedellytyksiin, joita sovelletaan kaikkiin mahdollisiin markkinoille
tulijoihin ketään syrjimättä. Kulku meritse saarien ja mannermaan välillä taataan
usein asettamalla vähimmäisvaatimukset, jotka koskevat liikennöinnin
säännöllisyyttä, alusten kapasiteettia ja palvelujen hinnoittelua sekä matkustajien että
tavaroiden osalta. On mahdollista, että tällöin on myönnettävä suoraa tukea tällaisten
olosuhteiden aiheuttamien lisäkustannusten tasoittamiseksi. Tuella voitaisiin
esimerkiksi alentaa matkustaja- tai tavarakohtaista hintaa. Tukea on myönnettävä
kaikille samaa reittiä liikennöiville liikenteenharjoittajille syrjimättömällä tavalla.
Näitä periaatteita sovelletaankäytännössä esimerkiksilento- ja maaliikenteessä.3. Esimerkkejä kuljetusalaltaLentoliikenne
Ilmailuala on erinomainen esimerkki siitä, kuinka markkinoiden täydellinen
vapauttaminen ja julkisen palvelun velvoitteiden säilyttäminen voisivat sopia yhteen.
Markkinoiden vapauttamiseen liittyi jäsenvaltioiden oikeus asettaa julkisen palvelun
velvoite silloin, kun reitti on tärkeä sen alueen taloudellisen kehityksen kannalta, jolla
lentoasema sijaitsee. Velvoite voikoskea reittejä, joilla lentoasema sijaitsee syrjäisellä tai
kehitysalueella, tai vähän liikennöityjä reittejä alueellisille lentoasemille. Julkisen
palvelun velvoitteen nojalla asetetut standardit voivat koskea hintaa, tarjottuja
matkustajapaikkoja, liikennöintitiheyttä jne., jos samantasoista palvelua ei tarjottaisi
31lentoyhtiöiden ajatellessa ainoastaan kaupallisia etujaan. Komissio valvoo reitin valintaa
ja asetettuja standardeja.
Kun reitille on asetettu julkisen palvelun velvoite, mikä tahansa lentoyhtiö voi
liikennöidä tätä reittiä edellyttäen, että se noudattaa julkisen palvelun velvoitetta. Jos
yksikään lentoyhtiö ei halua liikennöidä reittiä, koska se ei ole taloudellisesti
kannattavaa, jäsenvaltio voirajoittaa reitin liikennöinnin yhteen lentoyhtiöön korkeintaan
kolmen vuoden ajaksi. Tässä tapauksessa oikeus tarjota kyseisiä palveluja myönnetään
yhteisön tasolla järjestetyn tarjouskilpailun kautta.
Julkisen palvelun velvoitteen lisäksi jäsenvaltiot voivat myöntää myös sosiaalisluonteista
tukea. Espanja, Portugali ja Ranska ovat tukeneet näin kannattamattomia reittejä. Tukeen
voi liittyä myös julkisen palvelun velvoite palvelutason takaamiseksi kyseisellä reitillä.
Tuki on luonteeltaan sosiaalista, jos se kattaa ainoastaan tietyt matkustajatyypit, kuten
lapset tai vammaiset. Heikoimmin kehittyneillä alueilla, kuten saaristossa, tuki voi kattaa
koko alueenväestön.
Näistä kahdesta järjestelmästä, joilla ylläpidetään palvelujen vähimmäisstandardeja ei-
kaupallisilla reiteillä, saadut tähänastiset kokemukset ovat olleet hyvin myönteiset
lentoliikenteen osalta.
Maaliikenne
Kilpailun perustason yhtenäistäminen ja avoimuuden vähimmäisvaatimukset ovat
palvelusopimuksia myönnettäessä tarpeellisia korkean laatutason säilyttämiseksi.
Komissio on antanut henkilöliikenteeseen liittyvistä julkisista palveluista
asetusluonnoksen59, jonka tarkoituksena on varmistaa, että julkisen liikenteen harjoittajat
kilpailevat keskenään tarjotakseen matkustajille parempia palveluja, pitääkseen
kustannukset hallinnassa ja varmistaakseen parhaimman turvallisuustason. Asetuksessa
asetetaan erityinen velvoite liikenneviranomaisille riittävien palvelujen edistämiseksi,
jottavoidaanturvatapalvelujen laatu ja integraatio sekä työntekijöiden edut. Tehokkaalla
julkisella liikenteellä katsotaan olevan tärkeä asema ruuhkien ja ympäristöongelmien
vähentämisessä.
Energia
Sähködirektiivissä60vaaditaan jäsenvaltioita avaamaan vähintään 30 prosenttia
kotimaisesta kysynnästä EU:n laajuiselle kilpailulle vuonna 2000 ja kaasudirektiivissä61
vaaditaan avaamaan vähintään 20 prosenttia markkinoista. Yhteisö on omaksunutasteittaisen lähestymistavan avoimien ja kilpailtujen sisämarkkinoiden luomiseksi kaasu-
ja sähköalalla. Ensimmäiset näiden alojen vapauttamista koskevat direktiivit oli pantava
täytäntöön helmikuuhun 1999
6263(sähkömarkkinat) ja elokuuhun 200064
59KOM (7)2000, 26.7.2000, s. 9.
60Direktiivi96/92/EYsähkön sisämarkkinoitakoskevista yhteisistä säännöistä.
61Direktiivi98/30/EYmaakaasun sisämarkkinoitakoskevista yhteisistä säännöistä .
62Belgialla jaIrlannillaoli yksi lisävuosi, Kreikallakaksi.
63Direktiivi96/92/EYsähkön sisämarkkinoitakoskevista yhteisistä säännöistä.
32(kaasumarkkinat) mennessä. Tämä lähestymistapa otettiin käyttöön, jotta teollisuudella
oli aikaa sopeutua muutokseen ja jotta voitiin ryhtyä tarpeellisiin toimenpiteisiin alan
yleishyödyllistenpalvelujenylläpitämiseksija lisäämiseksi.
Vaikka nämä kaksidirektiiviä heijastavat kyseisten alojeneroja, niiden lähestymistapa on
samanlainen: kysynnän portaittaisen vapauttamisen vähimmäistaso65,k o l m a n s i e n
osapuolten syrjimätön pääsy verkkoihin ja olennaisiin laitoksiin, kuten kaasuvarastoihin,
siirto- ja jakelutoimintojeneriyttäminen ja syrjinnän estävä tehokas sääntely.
Markkinoiden vapauttaminen on edennyt huomattavasti nopeammin yhteisössä kuin mitä
direktiiveissä vaaditaan tai mitä on odotettu. Noin 65 prosenttia sähkön kysynnästä ja 80
prosenttia kaasun kokonaiskysynnästä on jo avoinna EU:n laajuiselle kilpailulle ja
useimmissa jäsenvaltioissa on päätetty vapauttaa markkinat täydellisesti lähivuosina66.
Vaikka jäsenvaltioille annettiin vaihtoehtoja direktiivien täytäntöönpanemiseksi, lähes
kaikki jäsenvaltiot ovat valinneet esimerkiksi kolmansien osapuolten markkinoillepääsyn
lajeista ja toimintojen eriyttämistavoista sekä kaasun että sähkön osalta sellaisen
lähestymistavan, jonka katsotaan todennäköisimmin kehittävän tehokasta kilpailua.
Julkisen palvelun kysymykset ovat olennaisia näiden markkinoiden vapauttamisessa.
Monessa suhteessa sähkön (tai kaasun) tarjoaminen kohtuulliseen hintaan kaikille EU:n
alueen asiakkaille on yksi tärkeimmistä julkisista palveluista. Molemmissa direktiiveissä
säädetään monista säännöksistä ja suojatoimenpiteistä, joilla varmistetaan, että
saavutetaan sellaiset tärkeät julkisen palvelun tavoitteet, kuten toimitusvarmuuden
takaaminen, liittyminen sähköverkkoon kohtuulliseen hintaan ja heikommassa asemassa
olevien kansalaisten suojeleminen sähkönsaannin katkaisulta. Vapautetuilla markkinoilla
nämä tavoitteet saavutetaanasettamalla tiukat toimilupaehdot markkinatoimijoille.
Mahdollisimman korkeiden standardien ylläpitäminen näillä energia-aloilla on siten ollut
ja on edelleen olennainen edellytys markkinoiden vapauttamiselle. Tästä syystä sekä
kaasu- että sähködirektiivissä säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta ryhtyä
tarpeellisiin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että yleishyödyllisiä palveluja
ylläpidetään ja että palvelustandardeja ylläpidetään ja parannetaan.
Yleishyödyllisten palvelujen tarjoaminen varmistetaan Euroopassa entistä useammin
seuraavinkeinoin:
−Verkonturvallisuus ja varmuus:
Siirto- ja jakeluverkot ovat edelleen67monopoliasemassa. Sikäli tilanne ei ole
muuttunut merkittävästi markkinoiden avauduttua. Jäsenvaltiot voivat vapaasti antaa
tämän tehtävän hoidettavaksi julkisyritykselle68tai yksityiselle yhtiölle. Molemmissa
tapauksissa jäsenvaltiot antavat standardien tarkastelun ja valvonnan yleensä
riippumattoman sääntelyelimen tai hallituksen tehtäväksi. Verkkojen turvallisuus ja
64Direktiivi98/30/EYmaakaasun sisämarkkinoitakoskevista yhteisistä säännöistä.
65Jäsenvaltioiden oli avattava 28 prosenttia sähkömarkkinoiden kysynnästä vuonna 1999. Tämä
osuus nousee 35 prosenttiin vuonna 2003. Kaasumarkkinoiden osalta vastaavat luvut olivat
vähintään 20prosenttiavuonna2000ja28prosenttiavuonna2003.
66Yhdistynyt kuningaskunta, Suomi, Ruotsi ja Saksa ovat jo avanneet sähkömarkkinat kokonaan.Belgia, Alankomaat,Tanska jaEspanjaavaavatomatmarkkinansakeskipitkälläaikavälillä.
67Lukuun ottamattajoitain kaasuverkkojen päällekkäisyyksiä erityisesti Saksassa.
68Eräät maat, kuten Espanja, siirtävät parhaillaan siirtoverkkoa julkiseen omistukseen.
33varmuus ovat edelleen korkealla tasolla, eikä markkinoiden avaaminen ole
vaikuttanut niihin.
−Toimitusvarmuus:
Direktiivien nojalla jäsenvaltiot voivat edelleen vapaasti ryhtyä tarpeellisiin
toimenpiteisiin turvatakseen sähkön ja kaasun toimitukset. Toimenpiteiden on
kuitenkin täytettävä halutut tavoitteet syrjimättömällä tavalla. Jäsenvaltiot voivat
esimerkiksi määritellä sähköntuotannossa käytettävän uuden polttoaineen, jos yhteen
polttoainelähteeseen nojaudutaan liikaa taine voivat varmistaa, että kaasua hankitaan
riittävänmonestalähteestä.
−Oikeus liittyäverkkoon:
Jäsenvaltiot katsovat, että oikeus liittyä verkkoon on tarpeen ainoastaan sähkön
suhteen. Direktiivissä säädetään, että "jäsenvaltiot voivat asettaa jakeluyhtiöille
velvollisuuden toimittaa sähköä tietyllä alueella oleville asiakkaille. Tällaisten
toimitusten hintaa voidaan säännellä esimerkiksi kyseisten kuluttajien yhtäläisen
kohtelun varmistamiseksi". Kun loppukäyttäjille tarkoitetut palvelut vapautetaan,
jakeluverkon omistajia voi edelleen koskea velvollisuus tarjota verkkoon liittymistä.
Kunkin jäsenvaltion asiana on sitten päättää, haluavatko ne asettaa sähköyhtiöiden
toimiluvan edellytykseksi sen, että niiden on toimitettava sähköä kaikille tietyllä
alueellaolevillesamantapaisilleasiakkaillesamaan hintaan.
−Erityiskuluttajansuoja:
Koska sähkö- ja kaasupalvelut ovat olennaisia, tarvitaan erityismääräyksiä
varmistamaan, että kyseisten palvelujen tarjontaa ei lopeteta yhteiskunnan heikko-
osaisilta. Kun markkinat on täysin vapautettu, julkisen palvelun standardeja
ylläpidetään toimilupiin liittyvillä vähimmäisedellytyksillä. Jos näitä edellytyksiä ei
täytetä, sähköntaikaasuntoimittamiseen liittyvä toimilupa peruutetaan.
−Palvelustandardit:
On yleisen edun mukaista varmistaa, että sähkön ja kaasun toimitukseen liittyvät
palvelustandardit, kuten kuinka nopeasti liittymää koskeva pyyntö täytetään ja
korjaukset tehdään, laskutuksen tarkkuus ja muiden asiakaspalvelujen laatu ovat
mahdollisimman korkeat ja että niitä parannetaan jatkuvasti. On tärkeää, että näitä
standardeja ylläpidetään ja parannetaan vapautetuilla markkinoilla. Kokemuksen
mukaan standardit paranevat siellä, missä erityisesti kotimarkkinat on vapautettu,
kahdesta syystä. Ensiksi sähkön myyntiä koskeva toimilupa myönnetään aina tietyin
edellytyksin. Eräät näistä edellytyksistä koskevat palvelunlaadun
vähimmäisstandardia. Kansalliset sääntelyviranomaiset kohottavat ja laajentavat näitä
standardeja vuosittain. Toiseksi, koska palvelustandardit ovat yksi tärkeä alue, jossa
yritykset kilpailevat, kilpailu johtaa standardien paranemiseen ja täten standardit
ylittävät sääntelyviranomaistentaihallitustenmääräämänvähimmäistason.
Lainsäädännöllä, jonka puitteissa sähkö- ja kaasualan vapautuminen etenee
Euroopassa, on kaksiosainen tavoite: alentaa hintoja ja ylläpitää ja jopa lisätä
yleishyödyllisiä palveluja. Kun asianmukaiset sääntelytoimenpiteet ovat käytössä,
kyseisiä yleishyödyllisiä palveluja voidaankokemuksen mukaanpaitsi ylläpitää myös
34lisätä kilpailuilla markkinoilla. Vaikka direktiiveissä säädetään69mahdollisuudesta
poiketa niiden vaatimuksista, jos toista vähemmän rajoittavaa tapaa ei löydetä
laillisten julkisten palvelun tavoitteiden saavuttamiseksi, yksikään jäsenvaltio ei ole
katsonut sitätarpeelliseksi.
Edellä mainittujen tavoitteiden saavuttaminen edellyttää säännöllistä seurantaa ja
tarvittaessa sääntelyä. Vaikka monet näistä kysymyksistä kuuluvat
toissijaisuusperiaatteen soveltamisalaan (esimerkiksi kukin jäsenvaltio määrää itse
yhteyden katkaisua koskevan suojan tason), komission tavoitteena on varmistaa
kaikenlaisten yleishyödyllisten palvelujen korkea taso kaikkialla yhteisössä.
Radio jatelevisio
Yksityiset televisiopalvelut ovat kehittyneet ensi sijassa 1980-luvulta lähtien ja johtaneet
nykyiseen yleisten ja yksityisten lähetysten järjestelmään. Sekä jäsenvaltiot että yhteisö
ovat tunnustaneet tarpeen julkiseen yleisradiopalveluun ja yksityisiin kaupallisiin
lähetyksiin ja tukevat niitä. Radio- ja televisioalan markkinat on nykyisin vapautettu
yhteisön tasolla.
Tiedotusvälineillä on keskeinen asema nykyaikaisen demokraattisen yhteiskunnan
toiminnassa – erityisesti sosiaalisten arvojen kehittämisessä ja välittämisessä – ja siksi ne
ovat olleet alusta alkaen sääntelyn kohteena yleisen edun vuoksi. Sääntely on perustunut
yhteisiin arvoihin, kuten sananvapauteen ja vastineoikeuteen, moniarvoisuuteen,
tekijänoikeuteen, kulttuuriseen ja kielelliseen monimuotoisuuteen, alaikäisten ja
ihmisarvonsuojeluun ja kuluttajansuojaan.
Näiden arvojen kunnioittamisen sääntelystä vastaavat ensi sijassa jäsenvaltiot EY:n
lainsäädännön mukaisesti. Jäsenvaltioiden julkisen palvelun yleisradiotoimintaa
koskevassa pöytäkirjassa, joka liitettiin EY:n perustamissopimukseen Amsterdamin
sopimuksella, tunnustetaan yleisradiotoiminnan asema ja tärkeys ja vahvistetaan, että
jäsenvaltioilla on toimivalta määrittää ja järjestää julkisen palvelun tehtävä ja sen
rahoitus, edellyttäen, että tämä ei vaikuta yhteisön sisäisen kaupan edellytyksiin ja
kilpailuun yhteisen edun vastaisesti, ottaen kuitenkin huomioon julkisen palvelun
tehtäväntoteuttaminen.
Yhteisön tasolla televisio ilman rajoja -direktiivissä säädetään oikeudellisista puitteista,
joiden avulla varmistetaan vapaus tarjota televisiolähetyspalveluja sisämarkkinoilla
ottaen huomioon yleiset edut. Kaikki jäsenvaltiot eivät ole kuitenkaan saattaneet
mainittua direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lisäksi EY:n
perustamissopimuksen kilpailusäännöissä komissiolle annetaan tehtäväksi estää
kuluttajia haittaava kilpailun vastainen toiminta, kuten erityisesti määräävän aseman
väärinkäyttö ja sulautumien valvonnan perusteella oligopolististen tai monopolististen
markkinarakenteidensyntyminen.
Jäsenvaltioiden on päätettävä EY:n lainsäädännön mukaisesti, haluavatko ne luoda
yleisradiolähetysjärjestelmän, määritellä sen tarkan tehtävän ja päättää sen rahoituksen
69Molempien direktiivien 3artiklan 2kohta.
35yksityiskohtaisista säännöistä. Rahoituksen perusteella yleisradiotoiminnan harjoittajiin
saatetaan soveltaa EY:n perustamissopimuksen valtiontukisääntöjä. Komission on
erityisesti varmistettava, että näiden toiminnanharjoittajien julkinen rahoitus on oikeassa
suhteessa jäsenvaltion määrittelemään julkisen palvelun tehtävään, toisin sanoen, että
valtion myöntämä korvaus ei ole suurempi kuin yleisradiotoiminnan harjoittajalle
määrätystä tehtävästä aiheutuvat ylimääräiset nettokustannukset.
Yksityiset kaupalliset tv- ja radioyhtiöt ovat tehneet komissiolle useita kanteluja
jäsenvaltioiden yleisradiotoiminnan harjoittajille myöntämästä rahoituksesta, erityisesti
yleisradioyhtiöiden toimimisesta mainosmarkkinoilla70. On syytä huomata, että
kanteluissa esitellyt ongelmat koskevat yleensä sellaisten rahoitusjärjestelmien
toteuttamista, joihin sisältyy mainostuloja ja julkista rahoitusta. Rahoitusjärjestelmän
valinta kuuluu jäsenvaltion toimivaltaan, eikä periaatteessa ole syytä vastustaa
kaksoisrahoitusjärjestelmän (julkisten varojen ja mainostulojen yhdistelmä) valintaa
yksirahoitusjärjestelmän sijaan (ainoastaan julkiset varat), jos järjestelmä ei vaikuta
kyseisten markkinoiden kilpailuun (esim. mainonta ja ohjelmien hankinta ja/tai myynti)
yhteisön edun vastaisella tavalla. Komissio aikoo saattaa vireillä olevia kanteluja koskevan
analyysinsa loppuun lähikuukausinatiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioidenkanssa.
Komission näkemyksen mukaan digitaalinen vallankumous ei aseta kyseenalaiseksi sitä,
että audiovisuaalipolitiikassa on määriteltävä siihen kuuluvat yleiset edut ja tarvittaessa
suojeltava niitä sääntelyn avulla. Teknisen kehityksen johdosta on kuitenkin jatkuvasti
arvioitava käytettäviä keinoja, jotta ne ovat varmasti koko ajan oikeassa suhteessa
tavoitteisiin.
Käytettytekninenväline (ryhmälähetykset taikaksipisteyhteydet) on selvästikin edelleen
keskeinen tekijä arvioitaessa sääntelytoimien tarpeellisuutta ja suhteellisuutta. Eräiden
uusien palvelutyyppien kohdalla on ehkä kuitenkin otettava huomioon muitakin tekijöitä
(esim. salauksella suojatut taisalaamattomat lähetykset).
70Ks. komission XXIXkilpailupolitiikkaakoskeva kertomus (1999), s.89 jasitäseuraavatsivut.
36LIITE II: MÄÄRITELMÄT
Yleishyödylliset palvelut
Tällä tarkoitetaan joko voittoatavoittelevia taivoittoa tavoittelemattomia palveluja, joita
julkiset viranomaiset pitävät yleishyödyllisinä ja joille sen vuoksi asetetaan erityisiä
julkisen palvelun velvoitteita.
Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut
Nämä perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetut palvelut ovat voittoa tuottavia
palveluja, joilla on yleishyödyllisiä tehtäviä ja joille jäsenvaltiot ovat sen vuoksi
asettaneet erityisiä julkisen palvelun velvoitteita. Näihin kuuluvat etenkin kuljetusverkot
sekä energia- ja viestintäpalvelut.
Julkinen palvelu
Tällä ilmaisulla voidaan tarkoittaa yhtäältä palvelun tuottavaa toimielintä ja toisaalta tälle
uskottua julkisen palvelun tehtävää. Julkinen viranomainen asettaa erityiset julkisen
palvelun velvoitteet palvelun tuottavalle toimielimelle edistääkseen yleishyödyllisen
tehtävän täyttämistä tai tehdäkseen sen mahdolliseksi, esimerkiksi maa-, lento- tai
rautatieliikenteen tai energia-alalla. Näitä tehtäviä voidaan harjoittaa kansallisella tai
aluetasolla. Usein sekoitetaan toisiinsa julkinen palvelu ja julkinen sektori (mukaan
lukien julkishallinto), toisin sanoen tehtävä ja asema, vastaanottaja ja omistaja.
Yleispalvelu
Yleispalvelu, erityisesti yleispalveluvelvoitteiden määritelmä, on olennainen osa
palvelualojen (kuten televiestintä) markkinoiden vapauttamista Euroopan unionissa.
Yleispalvelun määritelmä ja palvelun takaaminen varmistavat, että palvelun jatkuva
saatavuus ja laatu säilyvät kaikkien käyttäjien ja kuluttajien osalta silloin, kun siirrytään
monopolitilanteesta avoimille markkinoille, joilla on kilpailua. Avoimilla ja kilpailuun
perustuvilla telemarkkinoilla yleispalvelu määritellään tietyn laatuisten palvelujen
vähimmäismääräksi, joka on kohtuulliseen hintaan kaikkien käyttäjien ja kuluttajien
saatavilla ottaenhuomioonerityiset kansalliset edellytykset.
37