Tällä ehdotuksella on kolme erityistavoitetta, joiden tarkoituksena on puuttua näihin ongelmiin:

·Petokset myös heikentävät kuluttajien luottamusta, mikä puolestaan voi vähentää taloudellista toimintaa ja osallistumista digitaalisille sisämarkkinoille. Uusimman tietoverkkorikollisuutta koskevan Eurobarometri-tutkimuksen mukaan valtaosa internetin käyttäjistä (85 %) on sitä mieltä, että riski joutua tietoverkkorikollisuuden uhriksi kasvaa jatkuvasti. Lisäksi 42 prosenttia käyttäjistä on huolissaan verkkomaksujen turvallisuudesta. Internetin käyttäjistä 12 prosenttia välttelee digitaalisia maksutapoja, kuten verkkopankin käyttöä, turvallisuussyistä.

·Lennot: Vuosina 2014–2016 toteutetuista Global Airline Action Day -operaatioista saadut kokemukset osoittavat, että muihin kuin käteismaksuihin liittyvillä petoksilla on selkeä yhteys lentolippuihin liittyviin petoksiin ja muuhun vakavaan ja järjestäytyneeseen rikollisuuteen, kuten terrorismiin. On tiedossa tai epäillään, että jotkut petoksella hankituilla lipuilla matkustaneet henkilöt ovat osallistuneet myös muihin rikoksiin.

Tämän ehdotuksen periaatteena on, että siinä ei esitetä muihin kuin käteismaksuihin liittyvien petosten osalta mitään sellaisia erityissäännöksiä, jotka poikkeaisivat näistä laajemmista säädöksistä. Näin voidaan välttää hajanaisuus, joka vaikeuttaisi säännösten täytäntöönpanoa ja soveltamista jäsenvaltioissa. Ainoa poikkeus tästä on rikoksen uhrien oikeuksia, tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista annettu direktiivi 2012/29/EU, jota tällä ehdotuksella täydennetään.

”Euroopan parlamentti ja neuvosto voivat tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen annetuilla direktiiveillä säätää rikosten ja seuraamusten määrittelyä koskevista vähimmäissäännöistä erityisen vakavan rikollisuuden alalla, joka on rajatylittävää joko rikosten luonteen tai vaikutusten johdosta tai sen vuoksi, että niiden torjuminen yhteisin perustein on erityisesti tarpeen.

·Muita asian kannalta olennaisia säädöksiä ovat asetus (EU) 2015/847 varainsiirtojen mukana toimitettavista tiedoista; asetus (EU) N:o 910/2014 sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla; asetus (EU) N:o 2012/260 euromääräisiä tilisiirtoja ja suoraveloituksia koskevista teknisistä ja liiketoimintaa koskevista vaatimuksista; ja direktiivi (EU) 2016/1148 toimenpiteistä yhteisen korkeatasoisen verkko- ja tietojärjestelmien turvallisuuden varmistamiseksi koko unionissa (verkko- ja tietoturvadirektiivi).

Lisäksi tämä ehdotus on yhdenmukainen digitaalisten sisämarkkinoiden strategian kanssa, koska myös strategian avulla pyritään vahvistamaan luottamusta digitaalisiin markkinapaikkoihin, mikä on ehdotuksen toinen päätavoite. Digitaalisia sisämarkkinoita koskevaan strategiaan liittyy useita oikeudellisia välineitä, joilla edistetään turvallista maksamista kaikkialla EU:ssa. Tämä ehdotus on yhdenmukainen myös seuraavien välineiden kanssa:

Tämä ehdotus on yhdenmukainen EU:n turvallisuusagendan ja EU:n kyberturvallisuusstrategian kanssa, sillä niiden päätavoitteena on turvallisuuden parantaminen.

Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 5 artiklan 4 kohdassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tämä direktiiviehdotus on rajoitettu siihen, mikä on välttämätöntä ja oikeasuhteista kansainvälisten normien noudattamiseksi ja nykyisen rikoslainsäädännön mukauttamiseksi uusiin uhkiin. Ehdotukseen sisältyy tutkintavälineisiin ja tietojenvaihtoon liittyviä toimenpiteitä vain siltä osin kuin ne ovat tarpeen, jotta ehdotettu rikosoikeudellinen kehys voi toimia.

·EU:n toimien tarpeellisuudesta ovat osoituksena myös vireillä olevat EU:n tason aloitteet, joiden tarkoituksena on koordinoida jäsenvaltioiden toimia tällä alalla, kuten maksuvälinepetoksia käsittelevä Europolin työryhmä ja EU:n toimintapoliittisen syklin EMPACT-tavoite, jonka avulla edistetään operatiivista yhteistyötä muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten torjunnan alalla. Lisäarvo, jota nämä aloitteet tuovat jäsenvaltioille tällaisten rikosten torjunnassa, on tunnustettu moneen kertaan tämän ehdotuksen valmistelua varten toteutetuissa sidosryhmien kuulemisissa, erityisesti asiantuntijakokouksissa.

Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvillä petoksilla on erittäin merkittäviä rajatylittäviä vaikutuksia sekä EU:ssa että sen ulkopuolella. Tyypillisessä tapauksessa luottokortin tiedot kopioidaan salaa jossakin EU-maassa ja tehdään niiden avulla väärennetty kortti, jolla sitten nostetaan rahaa EU:n ulkopuolella tiukkojen turvallisuusnormien kiertämiseksi. Tällainen rikollisuus on enenevässä määrin siirtymässä kokonaan verkkoon.

Sidosryhmät korostivat, että on tärkeää suojella petosten uhreja. Joidenkin sidosryhmien mielestä uhreja ei suojella riittävästi, vaikka toisaalta arvostettiin jäsenvaltioissa toteutettuja uhrien suojelemiseen liittyviä aloitteita. Uhreja edustavat järjestöt ovat luoneet lainvalvontaviranomaisten kanssa toimivia yhteistyömekanismeja. Useat sidosryhmät olivat sitä mieltä, että uhreja olisi suojeltava nykyistä paremmin identiteettivarkauksilta, joiden sidosryhmät olivat havainneet koskevan sekä luonnollisia että oikeushenkilöitä. Sen vuoksi uhreja olisi suojeltava riippumatta siitä, kummasta ryhmästä on kyse.

Tässä ehdotuksessa noudatetaan erityisesti periaatetta, jonka mukaan rikokset ja seuraamukset on määriteltävä laissa ja niiden on oltava oikeasuhteisia. Ehdotuksessa rajoitetaan rikosten määritelmä siihen, mikä on välttämätöntä, jotta tuloksellinen syytteeseenpano on erityisen turvallisuusuhkan muodostavien tekojen perusteella mahdollista, ja siinä vahvistetaan seuraamusten tasoa koskevat vähimmäissäännöt suhteellisuusperiaatteen mukaisesti, rikoksen luonne huomioon ottaen.

Samalla kaikissa tähän ehdotukseen sisältyvissä toimenpiteissä kunnioitetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja perusoikeuksia ja -vapauksia, ja ne on pantava täytäntöön sen mukaisesti. Kaikissa näiden perusoikeuksien ja -vapauksien rajoituksissa on noudatettava perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan määräyksiä, eli niihin on sovellettava suhteellisuusperiaatetta, jonka mukaan niiden on vastattava tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia. Rajoituksista on säädettävä lailla, perusoikeuskirjassa vahvistettujen oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen.

Viime kädessä näiden toimenpiteiden tavoitteena on suojella uhrien ja potentiaalisten uhrien oikeuksia. Selkeä sääntelykehys, jonka nojalla lainvalvonta- ja oikeusviranomaiset voivat puuttua suoraan uhrien henkilötietoihin vaikuttaviin rikoksiin ja jonka nojalla on kriminalisoitu myös valmistelutoimet, voi vaikuttaa myönteisesti etenkin yksityisyydensuojaa ja henkilötietojen suojaa koskeviin uhrien ja potentiaalisten uhrien oikeuksiin.

·selvennetään ehdotuksessa tarkoitettuihin rikoksiin liittyvää lainkäyttövaltaa varmistamalla, että jäsenvaltiot ovat toimivaltaisia sekä silloin kun rikos on tehty käyttäen jäsenvaltion alueella sijaitsevaa tietojärjestelmää, vaikka rikoksentekijä olisi kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella, että silloin kun rikoksentekijä on jäsenvaltion alueella, vaikka tietojärjestelmä sijaitsisi sen ulkopuolella;

·kun rikos on tehty rikollisjärjestön puitteissa, sellaisena kuin se on määritelty puitepäätöksessä 2008/841/YOS, riippumatta siitä, mikä on siinä säädetty seuraamus;

Lisäksi komissio laatii arvioinnin tämän direktiivin vaikutuksista kuuden vuoden kuluttua sen täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisestä. Näin varmistetaan, että on riittävästi aikaa arvioida aloitteen vaikutuksia sen jälkeen kun se on pantu täysimääräisesti täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa.

·puututaan tarpeeseen saada tilastotietoja muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennyksistä velvoittamalla jäsenvaltiot varmistamaan, että niillä on käytössään soveltuva järjestelmä direktiiviehdotuksessa tarkoitettuja rikoksia koskevien tilastotietojen tallentamista, tuottamista ja toimittamista varten;

·säädetään, että uhrin on saatava tietoja oikeuksistaan ja saatavilla olevista avustus- ja tukitoimista myös silloin kun hän asuu eri maassa kuin petoksen tekijä tai kun rikostutkinta tapahtuu toisessa maassa.

6.2.Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset

1 artikla: Kohde – Tässä artiklassa esitetään ehdotuksen soveltamisala ja tarkoitus.

2 artikla: Määritelmät – Tässä artiklassa esitetään säädöksessä käytetyt määritelmät. Ehdotuksen 2 artiklassa oleva virtuaalivaluuttojen määritelmä on sama kuin komission ehdotuksessa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen annetun direktiivin (EU) 2015/849 ja direktiivin 2009/101/EY muuttamisesta. Jos virtuaalivaluuttojen määritelmää muutetaan kyseisen ehdotuksen hyväksymisen yhteydessä, myös tässä artiklassa olevaa määritelmää olisi muutettava vastaavasti.

3 artikla: Maksuvälineiden käyttö petostarkoituksessa – Tässä artiklassa luetellaan sellaiseen rikolliseen käyttäytymiseen liittyvät teot, joka suoraan ja välittömästi muodostaa petoksen, eli maksuvälineiden käyttö petostarkoituksessa, varastettujen ja väärennettyjen välineiden käyttö mukaan lukien. Nämä rikokset voivat koskea kaikkia maksuvälineitä riippumatta siitä, ovatko ne aineellisia vai eivät, joten säännös kattaa myös petokset, jotka on toteutettu käyttäen varastettuja tai väärennettyjä valtuustietoja tai muita tietoja, jotka mahdollistavat maksutoimeksiannon tai muun rahasiirron, virtuaalivaluuttojen siirrot mukaan lukien, tai joita käytetään niiden käynnistämiseen.

4 artikla: Rikokset, joilla valmistellaan maksuvälineiden käyttöä petostarkoituksessa – Tässä artiklassa säädetään teoista, jotka liittyvät sellaiseen rikolliseen käyttäytymiseen, joka ei välittömästi muodosta varsinaista omaisuuden menettämiseen johtavaa petosta, vaan jotka toteutetaan petoksen valmistelua varten. Näitä ovat maksuvälineen varastaminen tai väärentäminen sekä erilaiset varastettujen tai väärennettyjen maksuvälineiden laittomaan kauppaan liittyvät teot. Näitä ovat tällaisen maksuvälineen hallussapito, levittäminen tai asettaminen saataville petostarkoituksessa tapahtuvaa käyttöä varten, myös silloin kun rikoksentekijä on tietoinen petostarkoituksessa tapahtuvan käytön mahdollisuudesta (dolus eventualis eli ehdollinen tahallisuus). Samoin kuin 3 artikla, tämä artikla kattaa kaikki maksuvälineisiin liittyvät rikokset riippumatta siitä, ovatko ne aineellisia vai eivät, joten se koskee myös esimerkiksi varastettujen valtuustietojen myyntiä ja verkkourkintaa.

5 artikla: Tietojärjestelmiin liittyvät rikokset – Tässä artiklassa säädetään tietojärjestelmiin liittyvistä rikoksista, jotka on säädettävä rangaistaviksi jäsenvaltioissa. Luettelossa mainitaan seikkoja, kuten rahallisen arvon siirtäminen laittoman hyödyn tuottamiseksi, jotka erottavat rikokset direktiivissä 2013/40/EU tarkoitetuista laittomasta järjestelmän häirinnästä tai laittomasta datan vahingoittamisesta. Säännöksen tarkoituksena on saattaa rangaistavaksi esimerkiksi murtautuminen uhrin tietokoneelle tai laitteeseen tarkoituksena ohjata uhrin viestiliikenne väärennetylle verkkopankkisivulle niin, että uhri suorittaa maksun rikoksentekijän valvonnassa olevalle pankkitilille (tai rahamuulille). Säännös kattaa myös muunlaisen rikollisen toiminnan, kuten sivustoharhautukset, joissa tietojärjestelmiä hyväksi käyttäen hankitaan laitonta hyötyä rikoksentekijälle tai muulle henkilölle.

6 artikla: Rikosten tekemiseen käytettävät välineet – Tässä artiklassa säädetään rikoksista, jotka liittyvät 4 artiklan a ja b alakohdassa ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemiseen ja jotka on säädettävä rangaistaviksi jäsenvaltioissa. Tarkoituksena on säätää rangaistavaksi esimerkiksi valtuustietojen varastamiseen tarkoitettujen salakopiointilaitteiden sekä verkkourkinnassa käytettävien haittaohjelmien ja huijaussivustojen tuottaminen, myynti, käyttöön hankkiminen, tuonti, levittäminen tai muu saataville asettaminen tahallisesti. Artikla perustuu pitkälti puitepäätöksen 2001/413/YOS 4 artiklaan sekä euron ja muiden valuuttojen suojaamisesta rahanväärennykseltä rikosoikeuden keinoin annetun direktiivin 2014/62/EU 3 artiklan d alakohdan i luetelmakohtaan.

7 artikla: Yllytys, avunanto ja yritys – Tätä artiklaa sovelletaan käyttäytymiseen, joka liittyy 3–6 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin. Siinä edellytetään, että jäsenvaltiot säätävät rangaistaviksi teoiksi kaikenlaisen rikosten valmistelun ja niihin osallistumisen. Artikla kattaa 3–6 artiklassa tarkoitettujen rikosten yritystä koskevan rikosoikeudellisen vastuun.

8 artikla: Luonnollisille henkilöille määrättävät seuraamukset – Jotta muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyviä petoksia ja väärennyksiä voidaan torjua tuloksellisesti, seuraamusten on oltava varoittavia kaikissa jäsenvaltioissa. Samoin kuin muissa rikosoikeudellisten seuraamusten lähentämistä koskevissa EU:n säädöksissä, tässä artiklassa säädetään, että kansallisen lainsäädännön mukaisen enimmäisrangaistuksen olisi oltava vähintään kolme vuotta vankeutta, paitsi kun on kyse 6 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, joiden osalta enimmäisrangaistuksen olisi oltava vähintään kaksi vuotta vankeutta. Törkeistä teoista säädetään ankarammat seuraamukset, eli enimmäisrangaistus on vähintään viisi vuotta vankeutta, kun rikoksen on toteuttanut rikollisjärjestö, sellaisena kuin se on määritelty järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta 24 päivänä lokakuuta 2008 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2008/841/YOS, tai kun rikos on laajamittainen ja aiheuttaa laajaa tai huomattavaa vahinkoa, erityisesti silloin kun vaikutus on yksittäisissä tapauksissa vähäinen, mutta vahinkojen määrä on kokonaisuutena merkittävä, tai kun rikoksentekijän saaman rikoshyödyn yhteenlaskettu arvo on vähintään 20 000 euroa.

Vaikuttaa siltä, että puitepäätöksen 2001/413/YOS 2–5 artiklassa luetelluista rikoksista määrätään seuraamuksia useimmissa niistä jäsenvaltioista, joista tietoja on saatavilla. Yleisesti lainsäädäntöjen lähentymistä ei kuitenkaan ole tapahtunut: vaikka kaikissa jäsenvaltioissa on säädetty seuraamuksista, joihin sisältyy vapaudenmenetys (ainakin vakavissa tapauksissa), samasta teosta määrättävien seuraamusten taso vaihtelee huomattavasti. Pelotevaikutus on siis toisissa jäsenvaltioissa lievempi kuin toisissa.

Seuraamusten tason vaihtelu saattaa myös vaikeuttaa oikeudellista yhteistyötä. Jos jonkin jäsenvaltion rikoslainsäädännössä säädetään etämaksuihin liittyvistä petoksista vain alhainen vähimmäisrangaistus, lainvalvonta- ja oikeusviranomaiset eivät välttämättä aseta niihin liittyvää tutkintaa ja syytteeseenpanoa etusijalle. Tämä puolestaan voi vaikeuttaa rajat ylittävää yhteistyötä, kun toinen jäsenvaltio pyytää apua ja siihen olisi vastattava riittävän ajoissa. Eniten tällaisesta seuraamusten tason vaihtelusta hyötyvät vakavimpiin rikoksiin syyllistyvät rikolliset eli kansainväliset järjestäytyneet rikollisryhmät, jotka toimivat useassa eri jäsenvaltiossa.

9 ja 10 artikla: Oikeushenkilöiden vastuu ja niihin kohdistuvat seuraamukset – Näitä artikloja sovelletaan kaikkiin 3–7 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin. Niissä velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan oikeushenkilöiden vastuu, luonnollisten henkilöiden vastuuta pois sulkematta, ja soveltamaan oikeushenkilöihin tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia. Ehdotuksen 10 artiklassa luetellaan esimerkkejä seuraamuksista.

11 artikla: Lainkäyttövalta – Tässä artiklassa luetellaan alue- ja henkilöllisyysperiaatteiden mukaisesti tilanteita, joissa jäsenvaltioiden on ulotettava lainkäyttövaltansa 3–7 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin.

Artikla perustuu osittain tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä annetun direktiivin 2013/40/EU 12 artiklaan. Silloin kun muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyviä petoksia ja väärennyksiä tehdään verkossa, rikos ulottuu todennäköisesti useammalle kuin yhdelle lainkäyttöalueelle: se on usein tehty käyttäen tietojärjestelmiä, jotka eivät sijaitse sillä lainkäyttöalueella, jolla rikoksentekijä on, kun taas seuraukset ilmenevät jossakin toisessa maassa, missä saattaa olla myös todisteita. Sen vuoksi 11 artiklan tarkoituksena on varmistaa, että alueellinen lainkäyttövalta kattaa tilanteet, joissa rikoksentekijä ja rikoksen tekemisessä käytetty tietojärjestelmä sijaitsevat eri lainkäyttöalueilla.

Artikla sisältää uuden elementin, jonka avulla varmistetaan toimivaltaisuus siinä tapauksessa, että vahinko, myös identiteettivarkaudesta aiheutuva vahinko, on tapahtunut muulla lainkäyttöalueella kuin siellä, missä teko on tehty. Tarkoituksena on kattaa tilanteet, joita tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä annettu direktiivi 2013/40/EU ei kata, ja jotka ovat yleisiä muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvissä rikoksissa. Tällaisia ovat muun muassa tapaukset, joissa mitään rikokseen liittyvistä teoista (esimerkiksi kortin valtuustietojen varastaminen, kortin kopiointi, laiton käteisnosto pankkiautomaatista) ei ole tehty siinä jäsenvaltiossa, jossa vahinko aiheutuu (esimerkiksi jäsenvaltio, jossa uhrilla on pankkitili, jolta rahat on varastettu). Tällaisissa tapauksissa uhri todennäköisesti ilmoittaa tapauksesta viranomaisille siinä jäsenvaltiossa, jossa taloudellinen menetys on todettu. Kyseisen jäsenvaltion on voitava käyttää lainkäyttövaltaansa sen varmistamiseksi, että voidaan toteuttaa tuloksellinen tutkinta ja syytteeseenpano, joiden perusteella tutkintaa voidaan myöhemmin jatkaa kenties useammassa muussa jäsenvaltiossa ja EU:n ulkopuolisessa maassa.

12 artikla: Tuloksellinen tutkinta – Tämän artiklan tarkoituksena on varmistaa, että kansallisessa lainsäädännössä järjestäytynyttä rikollisuutta tai muita vakavia rikoksia varten säädettyjä tutkintatoimia voidaan soveltaa myös muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten tutkimisessa ainakin silloin kun kyseessä on vakava rikos. Lisäksi artiklan tarkoituksena on varmistaa, että viranomaiset saavat laillisen kieltomääräyksen jälkeen tarvittavat tiedot ilman aiheetonta viivytystä.

13 artikla: Tietojenvaihto – Tämän artiklan tarkoituksena on kannustaa lisäämään toiminnallisten kansallisten yhteysviranomaisten käyttöä.

14 artikla: Rikoksista ilmoittaminen – Tämän artiklan tarkoituksena on puuttua vaikutustenarvioinnissa havaittuun tarpeeseen lisätä ja helpottaa rikoksista ilmoittamista. Tarkoituksena on varmistaa, että uhreilla ja yksityisillä toimijoilla on rikoksista ilmoittamista varten tarvittavat kanavat, ja kannustaa heitä ilmoittamaan rikoksista viipymättä verkossa samaan tapaan kuin lasten seksuaalisen hyväksikäytön ja seksuaalisen riiston sekä lapsipornografian torjumisesta annetun direktiivin 2011/93/EU 16 artiklan 2 kohdassa. Esimerkkejä toteutettavista toimenpiteistä on johdanto-osan 19 kappaleessa.