Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen alalla

(komission esittämä)

PERUSTELUT

I. Johdanto

Ehdotetussa direktiivissä esitellään ja konsolidoidaan telelainsäädännön voimassa olevia säännöksiä sekä ajantasaistetaan niitä sikäli kuin se on tarpeen, jotta ne vastaisivat teknistä ja markkinoiden kehitystä.

Luvussa I esitellään direktiivin soveltamisala ja tavoitteet. Luvussa II tarkastellaan perinteisiä yleispalveluvelvoitteita, säädetään operaattoreiden nimeämisestä jäsenvaltioissa yleispalvelun tarjoajiksi ja nimettyjen operaattoreiden toteuttamasta kustannusten laskennasta ja niiden korvaamisesta nimitetyille operaattoreille. Lisäksi tässä luvussa ehdotetaan menettelyä ja perusteita, joita tulevaisuudessa käytetään yleispalveluvelvoitteiden laajuuden uudelleentarkastelussa.

Luku III liittyy käyttäjien ja kuluttajien oikeuksiin, ja lisäksi siinä on tärkeä vähittäishintojen sääntelyä koskeva artikla. Luvussa käsitellään kuluttajien kanssa tehtäviä sopimuksia, palvelun laatua, yleisön käytettävissä olevien tietojen avoimuutta, ja sen säännösten avulla taataan kaikkien käyttäjien mahdollisuus käyttää hätä- ja numerotiedotuspalveluja. Niin ikään luvussa vahvistetaan ulkomaanpuhelutunnus 00 ja käsitellään sellaisten puhelujen välittämistä vastaanottajalle, jotka on soitettu käyttämällä uutta eurooppalaista aluetunnusta 3883. Lukuun on lisätty uusia säännöksiä digitaalitelevisiolaitteiden yhteentoimivuudesta, ja siinä on myös säännöksiä sen varmistamiseksi, että verkko-operaattorit, joilla on julkisen palvelun yleisradiolähetyksiin liittyviä velvoitteita, saavat oikein suhteutetun korvauksen.

Lukuun IV on sisällytetty kiinteiden yhteyksien tarjontaa koskevat voimassa olevat säännökset, mutta lisäksi siinä säädetään mahdollisuudesta vähitellen poistaa niitä yhteistyössä komission kanssa, kun kiinteiden yhteyksien markkinoille tulee kilpailua kussakin jäsenvaltiossa. Muita pakollisia palveluja koskeva säännös on niin ikään sisällytetty tähän lukuun.

Luku V koskee menettelyjä, ja siinä säädetään, että kansallisten sääntelyviranomaisten on kuultava käyttäjä- ja kuluttajaryhmiä ennen toimenpiteiden toteuttamista.

II. Ehdotetun direktiivin päämäärät

- mukautetaan ja uudenaikaistetaan yleispalvelua koskevia nykyisiä säännöksiä määrittelemällä yleispalvelun laajuus, käyttäjien oikeudet ja järjestelmät, joiden avulla palveluntarjoajille korvataan niille aiheutuneet kustannukset kilpailua vääristämättä

- luodaan menettely yleispalveluvelvoitteiden laajuuden uudelleentarkastelua varten

- säädetään tarvittaessa erityisistä käyttäjien ja kuluttajien oikeuksista

- jatketaan kiinteitä yhteyksiä koskevien nykyisten säännösten soveltamista ja varmistetaan kiinteiden yhteyksien saatavuus EU:ssa, kunnes kilpailu niiden tarjonnassa kehittyy

- annetaan kansallisille sääntelyviranomaisille mahdollisuus toteuttaa käyttäjien ja kuluttajien etuja palvelevia toimia

- tuetaan alan yritysten työtä kuluttajille tarkoitettujen digitaalitelevisiolaitteiden yhteentoimivuuden varmistamisessa.

III. Tiivistelmä direktiivin sisällöstä

Luvussa I, joka käsittää 1 ja 2 artiklan, määritellään direktiivin soveltamisala ja yleiset tavoitteet sekä käytetyt käsitteet.

Yleispalveluvelvoitteet

Direktiivin II luku koskee yleispalveluvelvoitteita. Nykyisessä sääntelyjärjestelmässä vaaditaan kansallisia sääntelyviranomaisia asettamaan nimetyille operaattoreille velvoitteita, jotta määritelty tietynlaatuisten palvelujen vähimmäismäärä on kaikkien käyttäjien saatavilla käyttäjien maantieteellisestä sijainnista riippumatta kohtuulliseen hintaan. Ehdotetussa direktiivissä sallitaan edelleen mahdollisuus käyttää korvausmenetelmiä sen varmistamiseksi, että palvelua tarjotaan kaikille, koska joissakin tapauksissa se toteutetaan hintaan, joka ei korvaa kyseiselle organisaatiolle aiheutuvia nettokustannuksia (ja joka muodostaa kohtuuttoman rasitteen). Uusissa säännöksissä täsmennetään, että yleispalveluvelvoitteiden laajuuteen kuuluu mahdollisuus käyttää datapalveluja kuten Internetiä yleisen puhelinverkon välityksellä tietyssä sijaintipaikassa, ja niissä käsitellään myös kohtuuhintaisuutta ja mahdollisuutta valvoa puhelinkuluja. Vammaisille ja sellaisille käyttäjille, joilla on erityistarpeita, tarkoitettujen toimenpiteiden asemaa vahvistetaan ja samalla täsmennetään, että toimia (muun muassa erityisiä hintajärjestelmiä), voidaan kohdistaa pienituloisiin tai käyttäjiin, joilla on erityistarpeita. Nimettyjen operaattoreiden palvelun laadun seurantaa tehostetaan. Lisäksi sääntelyjärjestelmään kuuluu erityinen menettely yleispalveluvelvoitteiden laajuuden uudelleentarkastelua varten, jotta sitä voidaan muuttaa tai se voidaan määritellä uudelleen.

Direktiivissä säädetään entistä tehokkaammasta tavasta nimetä yleispalveluvelvoitteiden alaiset operaattorit, laskea yleispalvelun nettokustannukset ja yrityksille mahdollisesti maksettavat korvaukset. Jäsenvaltioita vaaditaan löytämään tehokkaimmat keinot, joiden avulla yleispalveluvelvoitteet taataan. Tällaisiin keinoihin kuuluu kaikille yrityksille annettu mahdollisuus täyttää kyseiset velvoitteet ja yleispalveluvelvoitteiden asettaminen kokonaan tai osittain erilaisten järjestelmien, kuten tarvittaessa tarjouskilpailujen tai huutokauppojen avulla.

Korvausten osalta on edelleen mahdollista jakaa kustannukset rahastojärjestelmän avulla tai kattaa ne jäsenvaltion yleisestä talousarviosta, mutta kustannusten kattaminen yhteenliittämismaksujen lisämaksujen avulla ei ole enää sallittua. Kaikissa rahastoon perustuvissa kustannusten kattamisjärjestelmissä maksuja on perittävä niin laajalti kuin mahdollista suhteellisuuden periaatetta noudattaen, jotta edistetään järjestelmän tehokasta toimintaa ja minimoidaan markkinavääristymät. Rahastoon kerättävien maksujen perimisessä on harkittava arvonlisäverojärjestelmän käyttöä. Lisäksi direktiiviehdotukseen on lisätty avoimuutta parantavia säännöksiä.

Direktiivin 3-8 artiklat koskevat yleispalveluvelvoitteiden laajuutta, jonka tarjonta on taattava. 3 artiklan säännöksillä taataan palvelut, jotka kuuluvat yleispalveluvelvoitteisiin, ja säännöksissä vaaditaan jäsenvaltioita toteuttamaan tällaiset velvoitteet yleisen edun mukaisesti, minimoimaan poikkeamat tavanomaisista kaupallisista ehdoista ja estämään kilpailun vääristymät. 4 artiklan säännöksillä varmistetaan yleisen puhelinverkon käyttömahdollisuus tietyssä sijaintipaikassa ja yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen käyttö, johon kuuluu myös yleisen puhelinverkon käyttö telekopio- ja Internet-palveluja varten. 5 artiklan säännöksillä taataan yleisten puhelinluetteloiden ja numerotiedotuspalvelujen tarjonta, ja 6 artiklan säännöksin varmistetaan maksullisten yleisöpuhelinten tarjonta. 7 artiklassa säädetään vammaisille ja sellaisille käyttäjille tarkoitetuista erityistoimenpiteistä, joilla on erityistarpeita, ja 8 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioilla on toimivalta nimittää yksi operaattori tai useampia operaattoreita varmistamaan yleispalveluvelvoitteisiin kuuluvien kaikkien tai joidenkin palvelujen tarjonta koko jäsenvaltion alueella tai joissakin osissa sen aluetta.

9 ja 10 artiklassa on erityisiä kohtuuhintaisuutta koskevia säännöksiä. 9 artiklassa jäsenvaltioita vaaditaan valvomaan yleisesti saatavilla olevan puhelupalvelun tarjonnan ehtoja ja annetaan jäsenvaltioille toimivalta velvoittaa nimetyt operaattorit tarjoamaan palveluja erityisin ehdoin ja edellytyksin pienituloisille käyttäjille tai sellaisille käyttäjille, joilla on erityistarpeita. Jäsenvaltioille annetaan myös mahdollisuus myöntää puhelimen käyttöoikeuksia suoraan tietyille kuluttajille. 10 artiklassa säädetään tietyistä toimista, joiden tarkoituksena on antaa kuluttajille mahdollisuus seurata ja tarkkailla kulujaan. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että nimetyt operaattorit tarjoavat kuluttajille tietyn tasoista eriteltyä laskutusta (sen yleisen säännöksen lisäksi, että käyttäjille on yleensä tarjottava eriteltyä laskutusta), mahdollisuutta valikoivaan puhelujen estoon, ennakkomaksujärjestelmiä, mahdollisuutta suorittaa liittymämaksut useassa erässä ja menettelytapoja maksamatta jätettyjen laskujen tapauksessa. Sovellettavat säännökset on lueteltu liitteessä I, ja siinä kuvataan yksityiskohtaisesti toiminteet ja palvelut, joita voidaan tarkoittaa ja joita voidaan muuttaa sääntelymenettelyn avulla.

11 artiklassa säädetään palvelun laatua koskevien tietojen julkaisemisesta ja nimettyjen operaattoreiden tarjoamia yleispalveluja koskevien suoritustavoitteiden asettamisesta. Näitä säännöksiä sovelletaan sen lisäksi, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on toimivalta kerätä kaikilta yleisiä viestintäpalveluja tarjoavilta yrityksiltä palvelun laatua koskevia tietoja ja julkaista ne.

Direktiivin 12, 13 ja 14 artiklassa säädetään yleispalveluvelvoitteiden toteuttamisesta, johon kuuluu tarvittaessa niiden nettokustannusten ja kustannusten kattamisen arviointi, jotta kilpailu ei vääristy yleispalveluvelvoitteiden alaisiksi nimettyjen ja yleispalveluvelvoitteista vapaiden yritysten välillä. 12 artiklassa säädetään (yhdessä 3 ja 8 artiklan kanssa) järjestelmästä, jota noudattaen kansalliset sääntelyviranomaiset asettavat yleispalveluvelvoitteet ja tarvittaessa arvioivat mahdollisten rasitteiden nettokustannukset. Nettokustannusten laskentaan liittyvät kansallisten sääntelyviranomaisten velvoitteet selostetaan yksityiskohtaisesti liitteessä IV. Liitteessä annetaan perusohjeet yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten laskemiseksi mahdollisen kustannusten kattamisjärjestelmän perustamista silmällä pitäen. 13 artiklassa säädetään järjestelmästä, jonka avulla kansalliset sääntelyviranomaiset voivat korvata yritykselle yleispalveluvelvoitteiden täyttämisestä aiheutuneet nettokustannukset. Korvauksia voidaan maksaa ainoastaan jäsenvaltion yleisestä talousarviosta tai rahastoon perustuvasta kustannustenjakojärjestelmästä, ja jälkimmäisessä tapauksessa maksurasite on jaettava mahdollisimman laajalti markkinavääristymien minimoimiseksi. 14 artiklan säännöksissä vaaditaan niiden järjestelyjen ja tietojen julkisuutta, jotka koskevat yleispalveluvelvoitteiden kustannuksia ja yritysten suorittamia maksuja. 15 artiklan säännösten mukaan komissio tarkastelee yleispalveluvelvoitteiden laajuutta säännöllisesti uudelleen, jotta sitä voidaan muuttaa tai se voidaan määritellä uudelleen perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen. Liitteessä V selostetaan uudelleentarkastelussa käytettävä menettely.

Käyttäjien ja kuluttajien edut

Direktiivin III luku liittyy käyttäjien ja kuluttajien etuihin ja oikeuksiin. Viestintäpalvelujen kilpailu on kehittynyt EU:ssa eri tasoisesti, ja yrityksillä on taipumus pitää kutakin jäsenvaltion aluetta liiketoiminnan kehittämisen kannalta erillisinä markkinoina. Kuitenkin on selvää, että kilpailun kehittyminen jatkuu koko EU:n alueella, ja nykyisten jäsenvaltioiden tilanne lienee tulevaisuudessa paljon yhdenmukaisempi kuin nykyään, mutta jäsenvaltioiden erot todennäköisesti lisääntyvät uudelleen EU:n laajentumisen myötä.

On löydettävä oikea tasapaino siinä, että toisaalta valinnanvaran runsaus ja korkealaatuisten palvelujen tarjonta saavutetaan luottamalla mahdollisimman paljon markkinavoimiin ja kilpailuun ja toisaalta on mahdollisuus varmistaa sääntelyn avulla käyttäjien ja kuluttajien vähimmäisoikeudet kaikkialla yhteisössä.

Direktiivin 16 artiklassa vaaditaan kansallisia sääntelyviranomaisia sääntelemään minkä tahansa merkittävässä markkina-asemassa olevan organisaation vähittäishintoja, jotta kyseinen organisaatio ei voi määrittää hintojaan tai ehtojaan ja edellytyksiään joidenkin tai kaikkien kuluttajien kannalta epäedullisesti tai estää muita operaattoreita tai palveluntarjoajia kilpailemasta sen kanssa aidosti. Kansalliset sääntelyviranomaiset eivät puutu asiaan, jos ne ovat vakuuttuneita, että markkinoilla on todellista kilpailua.

Viestintäpalvelujen laatuun liittyvissä kuluttajansuojakysymyksissä käytetään toimintamallia, joka luonnostaan sisältää turvatoimet eli kansallisten sääntelyviranomaisten toimivallan puuttua asiaan, jos yritykset eivät tosiasiallisesti käytä kaupallista vapauttaan käyttäjien ja kuluttajien tarpeiden tyydyttämiseksi. 17 artiklassa ehdotetaan, että sopimusten tekemistä koskevan ennakkosääntelyn vaatimukset liittyvät operaattoriin tai operaattoreihin, joiden kautta käyttäjä saa suoran liittymän yleiseen puhelinverkkoon. Tällaisia vaatimuksia ei sovelleta muiden palveluntarjoajien ja kuluttajien välisiin sopimuksiin, mutta jos niitä tehdään, niissä on oltava samat tiedot kuin ennakkosääntelyn alaisissa sopimuksissa. Operaattoreiden on sitouduttava tiettyyn palvelun laatuun, ja käyttäjillä on oikeus turvautua oikaisujärjestelmiin, kuten valituksiin, kansallisten sääntelyviranomaisten asettamiin ilmoitusvelvollisuuksiin ja muunlaisiin avoimuutta edistäviin toimiin.

18 artiklan säännösten avulla toteutetaan sitoumus varmistaa avoimuus ja tietojen julkisuus viestintäpalvelujen alalla. Vaikka kyseisessä artiklassa ei vaaditakaan puhelukohtaisten hintatietojen antamista, siinä vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että kaikkien viestintäpalvelujen tarjoajien kaikki vakiohintoihin, -sopimusehtoihin ja -edellytyksiin sovellettavat tiedot ovat yleisön saatavilla. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on toimivalta määrätä tiettyjen toimenpiteiden toteuttamisesta, myös puhelukohtaisten hintatietojen ilmoittamisesta, lainsäädännön kokonaispaketin tavoitteiden mukaisesti, ja kuluttajien edut kuuluvat näihin tavoitteisiin. Järjestely, jonka turvin käyttäjä voi saada tiedon puhelun kestosta ja hinnasta välittömästi jälkeenpäin, on kuluttajille arvokas erityisesti matkaviestintäverkoissa, mutta markkinat ovat jo reagoimassa kysyntään tällä osa-alueella eikä sääntelytoimenpiteitä pidetä tässä vaiheessa tarkoituksenmukaisina. 19 artiklassa ehdotetaan, että kansallisille sääntelyviranomaisille annetaan valtuudet vaatia, jos se on tarpeen ja vasta laajan kuulemisen jälkeen, että palvelun laadusta julkaistaan riittävästi vertailukelpoisia ja ajantasaisia tietoja. Jos kansallinen sääntelyviranomainen toteaa, että julkisesti saatavilla olevat tiedot eivät ole riittävän vertailukelpoisia ja ajantasaisia tai jos asiasta esitetään valituksia, se voi vaatia yksittäisiä yrityksiä korjaamaan puutteet.

20 artiklan säännökset on laadittu kuluttajansuojaa silmällä pitäen, ja niissä vaaditaan, että kaikkien EU:n alueella digitaalitelevisiolähetysten vastaanottamiseen myytävien laitteiden on teknisesti noudatettava asianomaista eurooppalaista standardia. Liite VI koskee niiden laitteiden teknisiä ominaisuuksia, joihin kyseisiä vaatimuksia sovelletaan. 21 artiklan säännöksillä varmistetaan, että kaikilla käyttäjillä on oikeus operaattorin neuvontapalveluihin ja oikeus saada tietonsa luetteloihin. Lisäksi kaikkien puhelinnumeroita tilaajilleen antavien yritysten on annettava numeroita koskevat tiedot yhteen ainoaan luetteloon oikeudenmukaisesti ja syrjimättömästi. 22 artiklaan sisältyy jo nykyisin sovellettava vaatimus yleiseurooppalaisesta hätänumerosta (112), jonka on oltava tarjolla maksutta, ja siihen on lisätty säännös, jonka mukaan kyseiseen numeroon soitetuissa puheluissa soittajan sijantia koskevien tietojen on oltava hätäpalveluista vastaavien viranomaisten saatavilla. 23 artiklan säännöksiin sisältyy nykyisin voimassa oleva vaatimus yhdestä ainoasta ulkomaanpuhelutunnuksesta, ja säännöksissä otetaan käyttöön velvoite, jonka mukaan operaattoreiden on välitettävä uutta eurooppalaista aluetunnusta 3883 käyttäen soitetut puhelut.

24 artiklassa laajennetaan lisätoiminteiden (äänitaajuusvalinta, kutsuvan tilaajan tunnistus ja eritelty laskutus) tarjoamista koskeva velvoite koskemaan kaikkia yleisen puhelinverkon liittymiä tarjoavia operaattoreita eikä ainoastaan niitä, jotka ovat merkittävässä markkina-asemassa tai jotka on nimetty yleispalvelua tarjoaviksi operaattoreiksi. Sääntelyn minimoimiseksi kansallisille sääntelyviranomaisille annetaan toimivalta olla soveltamatta kyseisiä säännöksiä niissä tapauksissa, joissa sitä ei katsota tarpeelliseksi. 25 artiklassa laajennetaan numeron siirrettävyysvelvoite koskemaan matkaviestinoperaattoreita, ja siihen sisällytetään nykyiset operaattorin valintaa ja ennaltavalintaa koskevat velvoitteet, joita merkittävässä markkina-asemassa olevien operaattoreiden on tarjottava käyttäjille. Numeron siirrettävyyden tarjoaminen ei ole pakollista kiinteän verkon ja matkaviestinverkon operaattoreiden välillä, mutta sen muuttamista pakolliseksi voidaan ehdottaa direktiiviä uudelleen tarkasteltaessa.

26 artikla koskee tilannetta, jossa jäsenvaltiot asettavat tiettyjä siirtovelvoitteita verkoille, jotka on perustettu yleisölle suunnattuja radio- ja televisiolähetyksiä varten. Artiklan säännöksissä tunnustetaan, että jäsenvaltioilla tulisi olla mahdollisuus asettaa suhteutettuja velvoitteita niiden lainkäyttövaltaan kuuluville yrityksille, jos oikeutetut julkisen politiikan tavoitteet tätä edellyttävät. Artiklan mukaan tällaisia velvoitteita tulisi kuitenkin asettaa ainoastaan silloin, kun se on välttämätöntä selkeästi määriteltyjen yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja velvoitteiden tulisi olla suhteutettuja, avoimia ja määräaikaisia.

Kiinteät yhteydet ja pakolliset palvelut

Luku IV koskee kiinteitä yhteyksiä ja muita pakollisia palveluja. Alalla vallitsee yleinen yksimielisyys siitä, että on suotavaa pitää voimassa nykyiset säännöt, jotka koskevat kiinteiden yhteyksien saatavuutta kaikissa jäsenvaltioissa ja jotka sisältyvät direktiiviin 92/44/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/51/ETY. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla tulee olla mahdollisuus poistaa kaikki säännökset tai jotkin niistä, kun todellista kilpailua on todettu olevan kiinteiden yhteyksien markkinoilla kyseisessä jäsenvaltiossa. 27 artiklan säännösten mukaan on mahdollista jatkaa kiinteitä yhteyksiä koskevien nykyisin voimassa olevien säännösten soveltamista. Artiklaan on lisätty säännös (ns. sunset clause), jonka mukaan edellä mainitut säännökset voidaan poistaa, kun kansalliset sääntelyviranomaiset ovat todenneet aidon kilpailun vallitsevan alalla.

28 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus tehdä tiettyjen yleispalveluvelvoitteisiin kuulumattomien palvelujen tarjonta pakolliseksi alueellaan, jos ne eivät aseta velvoitetta tiettyjä yrityksiä koskevasta korvausjärjestelmästä.

Menettelytapasäännökset

Komissio ehdottaa uutta sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmää koskevassa direktiiviehdotuksessa korkean tason viestintätyöryhmän perustamista. Ryhmän tehtäviin kuuluisi muun muassa tiivis yhteistyö kuluttajaelinten kanssa ja niiden kysymysten käsittely, joita jäsenvaltiot, kansalliset sääntelyviranomaiset, yritykset ja käyttäjät tuovat esille. Tarvittaessa korkean tason viestintätyöryhmä tekisi ratkaisuehdotuksia. Luvun V säännöksiin sisältyy uutta sääntelyjärjestelmää koskevan direktiiviehdotuksen menettelyt, joita noudattaen korkean tason viestintätyöryhmä osallistuu kuluttajien ja kansallisten sääntelyviranomaisten yhteistyöhön.

Luvussa V olevissa 29-36 artiklassa annetaan menettelytapasäännökset muun muassa kuulemismenettelystä, joka kansallisten sääntelyviranomaisten on toteutettava käyttäjien, kuluttajien, palveluntarjoajien ja verkko-operaattoreiden näkemysten saamiseksi palvelujen tarjonnan laajuutta, kohtuuhintaisuutta, palvelun laatua ja riidanratkaisumenettelyjä koskevissa kysymyksissä. Käsillä olevan direktiiviehdotuksen säännökset vahvistavat voimassa olevia säännöksiä, jotka koskevat palvelujen helppokäyttöisyyttä ja saatavuutta kansallisella tasolla ja erityisesti laskutusta ja toimitusehtoja.

31 artikla sisältää säännökset menettelystä, jota sovelletaan mukautettaessa direktiivin liitteitä tekniikan kehitykseen, ja 32 artiklassa säädetään direktiivin täytäntöönpanon seurannasta ja raportoinnista Euroopan parlamentille ja neuvostolle. 33 artiklassa säädetään komiteasta, joka on tarpeen 11, 17 ja 19 artiklan säännösten soveltamisessa. 34 ja 35 artikla koskevat direktiivin saattamista osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja direktiivin voimaantuloa.

2000/0183 (COD)

Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen alalla

EUROOPAN PARLAMENTTI ja EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,

ottavat huomioon komission ehdotuksen [1],

[1] EYVL C

ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [2],

[2] EYVL C

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [3],

[3] EYVL C

noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [4],

[4] EYVL C

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Telealan vapauttamiseen sekä yhä lisääntyvään kilpailuun ja viestintäpalvelujen valinnanvapauteen liittyy samanaikaisesti sellaisen yhdenmukaisen sääntelyjärjestelmän luominen, jonka avulla turvataan yleispalvelun tarjoaminen. Yleispalvelun käsitteen on kehityttävä rinnan tekniikan ja markkinoiden kehittymisen sekä käyttäjien taholta tulevan kysynnän muutosten kanssa. Vuonna 1998 toteutettua yhteisön telemarkkinoiden täydellistä vapauttamista varten luodussa sääntelyjärjestelmässä määriteltiin yleispalveluvelvoitteiden vähimmäislaajuus ja vahvistettiin yleispalvelun kustannuksia ja rahoittamista koskevat säännöt.

(2) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 153 artiklan mukaisesti yhteisö myötävaikuttaa kuluttajansuojaan.

(3) Yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat tehneet televerkkojen ja -palvelujen sääntelyjärjestelmää koskevia sitoumuksia televiestinnän peruspalveluja koskevan Maailman kauppajärjestön WTO:n sopimuksen yhteydessä. Jokaisella WTO:n jäsenmaalla on oikeus määritellä yleispalveluvelvoite, jota se haluaa tarjota. Tällaisia velvoitteita ei sinänsä katsota kilpailun vastaisiksi, jos niitä hallinnoidaan avoimesti, ilman syrjintää ja kilpailun kannalta puolueettomalla tavalla eivätkä ne aiheuta suurempaa rasitetta kuin mitä jäsenmaan määrittämä yleispalvelu edellyttää.

(4) Kilpailumarkkinoilla tiettyjä velvoitteita olisi sovellettava kaikkiin yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluja tietyssä sijaintipaikassa tarjoaviin organisaatioihin ja muita velvoitteita olisi sovellettava ainoastaan organisaatioihin, jotka ovat merkittävässä markkina-asemassa tai jotka on nimetty yleispalvelua tarjoaviksi operaattoreiksi.

(5) Yleispalvelua koskeva perusvaatimus on tarjota käyttäjille pyynnöstä liittymä yleiseen puhelinverkkoon tietyssä sijaintipaikassa kohtuuhintaan. Vaatimus rajoittuu ainoastaan yhteen verkkoliittymään eikä koske digitaalista monipalveluverkkoa (ISDN), joka mahdollistaa kaksi liittymää tai useampia liittymiä ja jossa kaikkia liittymiä voi käyttää samanaikaisesti. Kyseisen liittymän teknisessä tarjoamisessa ei pitäisi olla mitään rajoituksia, vaan sen pitäisi olla mahdollista johtimien tai langattoman tekniikan avulla; mitään rajoituksia ei pitäisi myöskään olla sen suhteen, mitkä operaattorit tarjoavat yleispalveluvelvoitteisiin sisältyviä palveluja kokonaan tai osittain. Yleisen puhelinverkon tietyssä sijaintipaikassa olevien liittymien pitäisi pystyä siirtämään puhetta ja dataa nopeuksilla, jotka riittävät sellaisten online-palvelujen käyttöön kuin Internetin kautta tarjottavat palvelut ovat. Yleisen puhelinverkon yksittäisen liittymän siirtonopeus riippuu tilaajan päätelaitteen ominaisuuksista ja liittymästä. Näin ollen ei ole aiheellista määrittää yhteisön tasolla tiettyä siirtonopeutta. Nykyisin saatavilla olevat äänikaistamodeemit siirtävät tyypillisesti dataa 56 kbit/s:n nopeudella ja mukauttavat siirtonopeutta automaattisesti linjan vaihtelevan laadun perusteella, jolloin lopullinen siirtonopeus voi olla alhaisempi kuin 56 kbit/s. Niissä erityistapauksissa, joissa yleisen puhelinverkon kiinteä liittymä ei selvästikään ole riittävän tehokas tyydyttävää Internet-yhteyttä varten, jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia liittymän parantamista tasolle, jolla tilaajien enemmistön liittymät ovat, jotta liittymä tukisi tyydyttävästi Internet-yhteyttä varten riittäviä siirtonopeuksia. Jos tällaisten erityistoimenpiteiden nettokustannukset kyseisten kuluttajien osalta aiheuttavat rasitteen, kustannusten nettovaikutukset voidaan sisällyttää mahdollisiin yleispalveluvelvoitteiden nettokustannuslaskelmiin.

(6) Kohtuuhinnalla tarkoitetaan jäsenvaltioiden kansallisella tasolla omien erityisolojensa perusteella määrittelemää hintaa, ja tähän voi kuulua paikasta riippumattomien yhteisten tariffien asettaminen tai erityisten tariffivaihtoehtojen määrittäminen pienituloisia käyttäjiä varten. Yksittäisten kuluttajien kannalta kohtuuhintaisuus liittyy heidän mahdollisuuksiinsa seurata ja tarkkailla puhelinkulujaan.

(7) Luettelotiedot ja numerotiedotuspalvelu ovat olennainen apuväline yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen käytön kannalta, ja ne ovat osa yleispalveluvelvoitetta. Käyttäjät ja kuluttajat haluavat kattavia luetteloita ja sellaista numerotiedotuspalvelua, joka sisältää kaikki luetteloidut puhelupalvelujen tilaajat ja heidän kaikki numeronsa (kiinteät, matkaviestin- ja henkilökohtaiset puhelinnumerot), ja he haluavat, että tiedot on esitetty samanarvoisina. Tilaajilla on [henkilötietojen käsittelyä ja yksityisyyden suojaa sähköisen viestinnän alalla koskevan] ... päivänä ...kuuta ... annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin .../.../EY [5] mukaisesti oikeus päättää, mitkä tiedot heidän henkilötiedoistaan ilmoitetaan julkisessa luettelossa, jos niitä ilmoitetaan.

[5] EYVL L

(8) Kansalaisille on tärkeää, että käytettävissä on riittävästi maksullisia yleisöpuhelimia ja että käyttäjät pystyvät soittamaan hätänumeroihin ja erityisesti yleiseurooppalaiseen hätänumeroon (112) maksutta mistä tahansa puhelimesta, maksulliset yleisöpuhelimet mukaan luettuina, ilman kolikoita tai kortteja. Jos kansalaisilla ei ole riittävästi tietoa numerosta 112, he eivät voi nauttia tämän yleiseurooppalaisen hätänumeron olemassaolon tuomasta lisäturvallisuudesta erityisesti matkaillessaan muissa jäsenvaltioissa.

(9) Jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa toteutettava asianmukaiset toimenpiteet taatakseen vammaisille ja käyttäjille, joilla on erityistarpeita, mahdollisuus käyttää kaikkia yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluita tietyssä sijaintipaikassa kohtuuhintaan. Vammaisia käyttäjiä palveleviin erityistoimenpiteisiin voisi sisältyä yleisölle tarkoitettujen tekstipuhelinten tai vastaavien apuvälineiden asettaminen kuurojen tai puhehäiriöisten käyttäjien saataville, numerotiedotuspalvelujen tai vastaavien palvelujen tarjoaminen maksutta sokeille tai heikkonäköisille käyttäjille ja eriteltyjen laskujen tarjoaminen vaihtoehtoisissa muodoissa sokeille tai heikkonäköisille käyttäjille heidän pyynnöstään. Lisäksi erityistoimenpiteitä on ehkä toteutettava, jotta vammaiset ja käyttäjät, joilla on erityistarpeita, voivat käyttää hätäpalveluja (112) ja valita eri operaattoreiden tai palveluntarjoajien välillä kuten muutkin kuluttajat. Yleispalvelun tarjoaja ei saisi toteuttaa toimia, jotka estävät käyttäjiä hyödyntämästä kaikilta osin eri operaattoreiden tai palveluntarjoajien palveluja, joita tarjotaan yhdessä sen omien, yleispalveluna tarjottavien palvelujen kanssa.

(10) Mahdollisuus yleisen puhelinverkon käyttöön tietyssä sijaintipaikassa ja sen käyttö on niin tärkeää, että sen pitäisi olla jokaisen sitä perustellusti pyytävän saatavilla. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiot päättävät puolueettomin perustein, millä yrityksillä on tässä direktiivissä tarkoitettuja yleispalveluvelvoitteita ottaen huomioon organisaatioiden kyky ja tarvittaessa halukkuus hyväksyä kaikkien tai joidenkin yleispalveluvelvoitteisiin kuuluvien palvelujen tarjoaminen. On tärkeää, että yleispalveluvelvoitteet täytetään kaikkein tehokkaimmalla tavalla, jotta käyttäjät yleensä maksavat hintoja, jotka on määritetty kustannuslähtöisesti. On yhtä tärkeää, että yleispalvelua tarjoavat operaattorit turvaavat verkon toimintakyvyn sekä palvelun jatkuvuuden ja laadun. Kilpailun ja valinnanvaran lisääntyminen tarjoaa enemmän mahdollisuuksia siihen, että kaikkia yleispalveluvelvoitteisiin kuuluvia palveluja tai joitakin niistä tarjoavat muut kuin merkittävässä markkina-asemassa olevat yritykset. Näin ollen yleispalveluvelvoitteita voitaisiin joissakin tapauksissa asettaa operaattoreille, jotka ovat osoittaneet tarjoavansa liittymiä ja palveluja kaikkein kustannustehokkaimmalla tavalla. Vastaavia velvoitteita voitaisiin asettaa edellytyksiksi sen luvan myöntämiselle, jota tarvitaan yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen tarjoamiseen.

(11) Jäsenvaltioiden olisi seurattava kuluttajien käyttämiä yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluja ja erityisesti niiden kohtuuhintaisuutta. Puhelupalvelun kohtuuhintaisuus liittyy tietoon, jota käyttäjät saavat puhelimen käyttökustannuksista ja puhelimen käytön suhteellisista kustannuksista verrattuina muihin palveluihin ja se liittyy myös kuluttajien mahdollisuuksiin tarkkailla kulujaan. Näin ollen kohtuuhintaisuus merkitsee päätäntävallan luovuttamista kuluttajille siten, että yleispalveluvelvoitteiden alaisiksi nimetyille yrityksille asetetaan velvoitteita. Tällaisiin velvoitteisiin kuuluu eritellyn laskutuksen määritelty taso ja kuluttajille annetut mahdollisuudet estää valikoivasti tietyt puhelut (kuten puhelut lisämaksullisiin palveluihin), hallita puhelinkuluja ennakkomaksujärjestelmien avulla ja maksaa heti maksettavat liittymämaksut maksuerinä. Tällaisia toimenpiteitä on ehkä tarkasteltava uudelleen ja muutettava markkinoiden kehityksen perusteella. Nykyisin yleispalveluvelvoitteiden alaisia operaattoreita ei vaadita lähettämään tilaajille ennakkoilmoitusta, kun ennalta määrätty kuluraja ylittyy tai kun soitettujen puhelujen määrissä tai kohteissa huomataan jotain tavanomaisesta poikkeavaa. Asiaa koskevien säännösten uudelleentarkastelussa olisi tulevaisuudessa harkittava, olisiko tilaajille lähetettävä ennakkoilmoitus mainituista syistä.

(12) Lukuun ottamatta tapauksia, joissa laskut toistuvasti maksetaan myöhässä tai jätetään maksamatta, kuluttajia on suojattava välittömältä verkkoyhteyden katkaisemiselta maksamattoman laskun perusteella, ja kuluttajien on voitava keskeytyksettä päästä käyttämään olennaisia puhelupalveluja erityisesti riitatapauksissa, jotka koskevat lisämaksullisten palvelujen käytöstä aiheutuneita korkeita laskuja, kunnes riita on ratkaistu. Joissakin jäsenvaltioissa mahdollisuutta puhelupalvelujen käyttöön jatketaan ainoastaan sillä edellytyksellä, että tilaaja maksaa edelleen liittymän perusmaksut.

(13) Laatu ja hinta ovat avaintekijöitä kilpailulle avoimilla markkinoilla, ja kansallisten sääntelyviranomaisten olisi voitava seurata merkittävässä markkina-asemassa olevien tai yleispalveluvelvoitteen alaisiksi nimettyjen yritysten saavuttamaa palvelun laatua. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi myös voitava seurata muiden, yleisiä puhelinverkkoja ja/tai yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluja tietyissä sijaintipaikoissa käyttäjille tarjoavien yritysten saavuttamaa palvelun laatua. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi voitava tarpeellisiksi katsomissaan tapauksissa toteuttaa kummankin tyyppisten yritysten saavuttamaa palvelun laatua korjaavia toimia.

(14) Jäsenvaltiot voivat luoda järjestelmiä yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten kattamiseksi tai rahoittamiseksi, jos voidaan osoittaa, että kyseisiä palveluja voidaan tarjota ainoastaan tappiolla tai sellaisin nettokustannuksin, jotka poikkeavat tavanomaisista kaupallisista standardeista. On tärkeää varmistaa, että yleispalveluvelvoitteiden nettokustannukset lasketaan asianmukaisesti, että niiden rahoitus toteutetaan markkinoita ja yritysten toimintaa mahdollisimman vähän vääristävällä tavalla ja että rahoitus on perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaista.

(15) Yleispalvelun nettokustannusten laskennassa olisi otettava asianmukaisesti huomioon kustannukset ja tulot sekä yleispalvelun tarjoamisesta syntyvät aineettomat hyödyt, mutta laskentamenetelmä ei saa estää toteuttamasta yleistä päämäärää, jonka mukaan hintarakenteiden on vastattava kustannuksia. Kaikki yleispalveluvelvoitteiden kustannukset olisi laskettava selkeitä menettelyjä noudattaen.

(16) Jos yleispalveluvelvoitteesta aiheutuu yritykselle kohtuuton rasite, on aiheellista antaa jäsenvaltioille mahdollisuus luoda järjestelmiä nettokustannusten kattamiseksi tehokkaalla tavalla. Yksi keino kattaa yleispalveluvelvoitteiden nettokustannukset on jäsenvaltioiden yleisten talousarvioiden käyttäminen. On myös kohtuullista, että aiheutuneiden nettokustannusten kattamiseen osallistuvat avoimesti kaikki käyttäjät yrityksiltä perittävien maksujen kautta. Jos kustannukset katetaan yrityksiltä perittävillä maksuilla, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että maksut jaetaan niiden kesken puolueettomin perustein, ketään syrjimättä ja suhteellisuusperiaatetta noudattaen. Tämä periaate ei estä jäsenvaltioita myöntämästä poikkeuksia uusille kilpailijoille, jotka eivät ole vielä saavuttaneet merkittävää markkinaosuutta. Kaikissa rahoitusjärjestelmissä olisi varmistettava, että yritykset osallistuvat ainoastaan yleispalveluvelvoitteiden rahoittamiseen eivätkä muihin toimiin, jotka eivät suoraan liity yleispalveluvelvoitteisiin kuuluvien palvelujen tarjontaan. Kustannusten kattamiseksi perustetuissa järjestelmissä olisi kaikissa tapauksissa noudatettava yhteisön lainsäädäntöön sisältyviä periaatteita, ja rahastoon perustuvassa kustannustenjakojärjestelmissä olisi noudatettava syrjimättömyyden ja suhteellisuuden periaatteita. Kaikissa rahoitusjärjestelmissä olisi varmistettava, etteivät yhden jäsenvaltion käyttäjät osallistu toisen jäsenvaltion yleispalvelukustannusten rahoittamiseen esimerkiksi soittaessaan puheluja jäsenvaltiosta toiseen.

(17) Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi vakuututtava siitä, että yleispalvelun rahoitustukea saavat yritykset esittävät pyyntönsä perusteeksi riittävän yksityiskohtaisesti ne yleispalvelun osatekijät, joita varten ne tarvitsevat kyseistä rahoitusta. Yleispalveluvelvoitteiden hinnoittelua ja rahoitusta koskevat jäsenvaltioiden suunnitelmat annetaan komissiolle tiedoksi, jotta se voi varmistaa, että ne ovat perustamissopimuksen mukaiset. Yleispalvelun tarjontaan nimitettyjä operaattoreita rohkaistaan kannustimin hankkimaan yleispalveluvelvoitteiden arvioituja nettokustannuksia vastaavat tulot. Näin ollen jäsenvaltioiden olisi huolehdittava yleispalveluvelvoitteiden rahoittamiseksi perittyjä varoja koskevasta avoimuudesta ja varojen tehokkaasta valvonnasta. Lisäksi rahoitusjärjestelmää on seurattava tiiviisti, ja järjestelmään on luotava käytännön menettelyt, jotta voidaan ajoissa nostaa kanne maksettavaa määrää koskevien erimielisyyksien ratkaisemiseksi riippumattomassa elimessä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta oikeutta turvautua muihin kansallisen tai yhteisön lainsäädännön tarjoamiin ratkaisumahdollisuuksiin.

(18) Viestintämarkkinat kehittyvät jatkuvasti niin, että käytettyjen palvelujen määrä kasvaa ja teknisten keinojen määrä tarjota niitä käyttäjille lisääntyy. Yleispalveluvelvoitteita olisi yhteisössä tarkasteltava säännöllisesti uudelleen ehdotusten tekemiseksi velvoitteiden laajuuden muuttamisesta tai uudelleenmäärittelystä. Uudelleentarkastelussa olisi otettava huomioon sosiaalisten, kaupallisten ja teknisten olosuhteiden kehitys ja se, että kaikki yleispalvelun laajuuteen tehtävät muutokset olisi testattava siten, että palvelujen tullessa väestön huomattavan enemmistön ulottuville vältytään sellaisten käyttäjien sosiaaliselta syrjäytymiseltä, joilla ei ole niihin varaa. Yleispalveluvelvoitteiden laajuuden muutoksissa olisi aina huolehdittava siitä, ettei keinotekoisesti edistetä tiettyjä teknisiä ratkaisuja muiden ratkaisujen kustannuksella, ettei alan yrityksille aseteta kohtuutonta taloudellista rasitetta (mikä vaarantaisi markkinoiden kehityksen ja innovoinnin) ja ettei mahdollinen taloudellinen rasite lankea epäoikeudenmukaisesti pienituloisten kuluttajien kannettavaksi. Kaikki yleispalveluvelvoitteen laajuuden muutokset merkitsevät ilman muuta sitä, että nettokustannukset voidaan rahoittaa tässä direktiivissä sallittujen menetelmien turvin. Jäsenvaltiot eivät saa määrätä yrityksille maksusuorituksia sellaisista toimenpiteistä, jotka eivät kuulu yleispalveluvelvoitteisiin. Yksittäiset jäsenvaltiot voivat yhä vapaasti määrätä erityisistä toimista (jotka eivät kuulu yleispalveluvelvoitteisiin) ja rahoittaa ne yhteisön lainsäädännön mukaisesti, mutta ne eivät saa periä tätä varten maksuja yrityksiltä.

(19) Tehokkaampi kilpailu kaikilla liittymä- ja palvelumarkkinoilla antaa kuluttajille enemmän valinnanvaraa. Todellisen kilpailun ja valinnanvaran määrä vaihtelee yhteisössä, sen jäsenvaltioissa ja jäsenvaltioiden maantieteellisillä alueilla sekä liittymä- ja palvelumarkkinoilla. Yritys, jolla on aikaisemmin ollut yksinoikeudet, voi kuitenkin yhä olla merkittävässä markkina-asemassa liittymämarkkinoilla ja joillakin palvelumarkkinoilla. Jotkut käyttäjät voivat olla täysin riippuvaisia jonkin merkittävässä markkina-asemassa olevan yrityksen liittymä- ja palvelutarjonnasta. Tehokkuuden vuoksi ja todellisen kilpailun edistämiseksi on yleisesti ottaen tärkeää, että merkittävässä markkina-asemassa olevan yrityksen tarjoamat palvelut vastaavat niiden kustannuksia. Loppukäyttäjiltä veloitettavien hintojen on tehokkuuden ja sosiaalisten syiden vuoksi vastattava kysyntää ja kustannuksia, edellyttäen että tämä ei vääristä kilpailua. On olemassa vaara, että merkittävässä markkina-asemassa oleva yritys estää monin eri tavoin uusien kilpailijoiden pääsyn markkinoille tai vääristää monin eri tavoin kilpailua esimerkiksi perimällä kohtuuttomia hintoja, asettamalla hinnat liian alhaisiksi, niputtamalla vähittäispalveluja niin, että ne on ostettava kokonaisuutena, tai suosimalla tiettyjä asiakkaita. Yleispalveluvelvoitteiden ja yleisen edun nimissä on ehkä muutettava hintoja ja hintarakenteita joidenkin kuluttajien osalta niin, että ne poikkeavat tavanomaisista kaupallisista ehdoista. Sellaisiin yrityksiin, joiden on todettu olevan merkittävässä markkina-asemassa, ei kuitenkaan olisi kohdistettava tarpeetonta sääntelyä markkinoilla, joilla on todellista kilpailua. Näin ollen kansallisilla sääntelyviranomaisilla olisi oltava toimivalta määrätä, pitää voimassa ja poistaa vähittäishintoja koskevia sääntöjä, joita sovelletaan merkittävässä markkina-asemassa oleviin yrityksiin. Hintakattoja, maantieteellisin perustein laskettuja keskiarvoja tai muita vastaavia järjestelmiä voidaan käyttää niiden kahden tavoitteen saavuttamiseksi, joita ovat todellisen kilpailun edistäminen ja yleisen edun mukaisten tarpeiden huomioon ottaminen eli yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen kohtuuhintaisuus joidenkin kuluttajien kannalta. Kansallisten sääntelyviranomaisten ulottuvilla on oltava asianmukaiset kustannuslaskentatiedot, jotta ne voivat suorittaa sääntelytehtävänsä tällä alalla, mahdollinen hintavalvonta mukaan luettuna.

(20) Sopimukset ovat käyttäjän ja kuluttajan kannalta tärkeä menetelmä varmistaa tietojen saatavuuden ja oikeusturvan minimitaso. Useimmat kilpailumarkkinoilla toimivat palveluntarjoajat tekevät sopimuksia asiakkaidensa kanssa, koska se on kaupallisesti toivottavaa. Sähköisen viestinnän verkkoihin ja palveluihin liittyviin, kuluttajia koskeviin liiketoimiin sovelletaan tämän direktiivin säännösten lisäksi sopimuksia koskevan voimassa olevan yhteisön kuluttajansuojalainsäädännön vaatimuksia ja erityisesti kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5 päivänä huhtikuuta 1993 annettua neuvoston direktiiviä 93/13/ETY [6] ja kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20 päivänä toukokuuta 1997 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 97/7/EY [7]. Erityisesti kuluttajille olisi turvattava sopimussuhteessa välittömään puhelupalvelujensa tarjoajaan vähimmäisoikeusvarmuus, jonka perusteella sopimuksessa eritellään sopimusehdot ja -edellytykset, palvelun laatu, sopimuksen ja palvelun päättämistä koskevat ehdot sekä korvaus- ja riidanratkaisumenettelyt. Jos muut palveluntarjoajat kuin välittömät puhelupalvelun tarjoajat tekevät sopimuksia kuluttajien kanssa, näihin sopimuksiin olisi sisällytettävä samat tiedot. Hintojen, sopimusehtojen ja -edellytysten avoimuuden varmistavat toimenpiteet lisäävät kuluttajien mahdollisuuksia tehdä mahdollisimman hyviä valintoja ja näin hyötyä kaikista kilpailun tarjoamista mahdollisuuksista.

[6] EYVL L 95, 24.4.1993, s. 29.

[7] EYVL L 144, 4.6.1997, s. 19.

(21) Käyttäjillä ja kuluttajilla on oltava mahdollisuus päästä tutustumaan yleisesti saatavilla olevaan tietoon viestintäpalveluista. Jäsenvaltioiden olisi voitava seurata alueellaan tarjottujen palvelujen laatua. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi voitava kerätä järjestelmällisesti tietoja alueellaan tarjottujen palvelujen laadusta sellaisin perustein, jotka mahdollistavat eri palvelujentarjoajien ja eri jäsenvaltioiden vertailun. On todennäköistä, että kilpailumarkkinoilla toimivat viestintäpalveluja tarjoavat yritykset asettavat yleisesti saataville riittävästi ajantasaista tietoa palveluistaan kaupallisten etujen vuoksi. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi kuitenkin voitava edellyttää tällaisen tiedon julkaisemista niissä tapauksissa, joissa voidaan osoittaa, ettei tieto ole käytännössä yleisön saatavilla.

(22) Käyttäjien ja kuluttajien olisi voitava olla varmoja digitaalitelevisiolähetysten vastaanottoon yhteisössä myytävien laitteiden yhteentoimivuudesta. Jäsenvaltioiden olisi voitava edellyttää tällaisia laitteita koskevia yhdenmukaistettuja vähimmäisstandardeja, joita olisi ajoittain mukautettava teknisen ja markkinoiden kehityksen perusteella.

(23) Kaikilla käyttäjillä ja kuluttajilla olisi edelleen oltava mahdollisuus käyttää operaattorin neuvontapalveluja riippumatta siitä, mikä organisaatio tarjoaa liittymän yleiseen puhelinverkkoon.

(24) Luettelopalvelujen tarjonnassa kilpailu on jo vapautettu. Tämän direktiivin säännöksillä täydennetään [henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla annetun direktiivin] säännöksiä siten, että tämän direktiivin säännösten mukaisesti tilaajilla on oikeus saada henkilötietonsa painettuun tai sähköiseen luetteloon. Kaikkien tilaajilleen puhelinnumeroita jakavien palveluntarjoajien on asetettava numeroita koskevat tiedot saataville oikeudenmukaisesti, kustannuslähtöisesti ja ketään syrjimättä.

(25) On tärkeää, että käyttäjät voivat soittaa yleiseurooppalaiseen hätänumeroon (112) ja mihin tahansa muihin jäsenvaltioiden hätänumeroihin maksutta mistä tahansa puhelimesta, myös maksullisista yleisöpuhelimista ilman kolikoita tai kortteja. Jäsenvaltioiden olisi jo pitänyt toteuttaa tarpeelliset kansallisiin hätäpalveluihin parhaiten soveltuvat organisatoriset järjestelyt sen varmistamiseksi, että kyseiseen numeroon soitettuihin puheluihin vastataan ja ne välitetään asianmukaisesti. Hätäpalvelut saavat tiedon soittajan sijainnista, mikä lisää 112-hätänumeron käyttäjien turvallisuutta ja auttaa hätäpalveluja suorittamaan tehtävänsä edellyttäen, että puhelujen välittäminen ja niiden yhteydessä hätäpalveluille kulkevien tietojen siirtyminen taataan. Tietotekniikan vakaa kehitys johtaa vähitellen siihen, että verkoissa on mahdollista käsitellä useita eri kieliä samaan aikaan kohtuullisin kustannuksin, mikä puolestaan lisää edelleen hätänumeroa 112 käyttävien Euroopan kansalaisten turvallisuutta.

(26) Euroopan kansalaisille ja liikeyrityksille on elintärkeää päästä helposti käyttämään kansainvälisiä puhelupalveluja. Tunnus 00 on jo vahvistettu yhteisössä ulkomaanpuhelujen vakiotunnukseksi. Erityisjärjestelyjä puhelujen soittamiseksi eri jäsenvaltioissa sijaitsevien vierekkäisten alueiden välillä voidaan toteuttaa tai jatkaa. Kaikki operaattorit olisi velvoitettava välittämään vastaanottajalle puhelut, joissa käytetään joko eurooppalaista aluetunnusta 3883 tai mitä tahansa muita aluetunnuksia, joita Euroopassa voi olla käytössä.

(27) Äänitaajuusvalinta ja kutsuvan tilaajan tunnistus ovat toiminteita, jotka ovat tavallisesti saatavilla uudenaikaisissa puhelinkeskuksissa, ja näin ollen niitä voidaan tarjota yhä enemmän pienin kustannuksin tai kokonaan ilman kustannuksia. Äänitaajuusvalintaa käytetään yhä enemmän vuorovaikutteisissa erikoispalveluissa ja -toiminteissa, joihin kuuluu myös lisäarvopalveluja, ja tämän toiminteen puuttuminen voi estää käyttäjiä käyttämästä tiettyjä palveluja. Jäsenvaltioita ei vaadita asettamaan näiden toiminteiden tarjoamista koskevia velvoitteita, jos niitä on jo tarjolla. [Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla] annetussa direktiivissä turvataan käyttäjien yksityisyyden suoja eritellyn laskutuksen osalta siten, että käyttäjille annetaan kutsuvan tilaajan tunnistuksen yhteydessä keino suojella oikeuttaan yksityisyyteen.

(28) Numeron siirrettävyys on niin keskeinen kuluttajan valinnanvaraa helpottava ja todellista kilpailua telealan kilpailumarkkinoilla lisäävä tekijä, että sitä pyytävien loppukäyttäjien olisi voitava säilyttää yleisen puhelinverkon numeronsa palvelua tarjoavasta organisaatiosta riippumatta. Tämän toiminteen tarjonta yleisen puhelinverkon tiettyjen ja määrittämättömien sijaintipaikkojen välillä ei ole tällä hetkellä aiheellista erityisesti siksi, että kuluttaja saattaisi menettää hintoihin liittyviä tietoja toiminteen tarjonnan seurauksena. Toiminteen tarjontaa voitaisiin tarkastella uudelleen.

(29) Jäsenvaltiot asettavat nykyisin tiettyjä siirtovelvoitteita, jotka koskevat radio- ja televisiolähetysten lähettämiseksi yleisölle perustettuja verkkoja. Jäsenvaltioiden olisi voitava asettaa oikeutetun yleisen edun nimissä oikein suhteutettuja velvoitteita niiden lainkäyttövaltaan kuuluville yrityksille, mutta tällaisia velvoitteita olisi asetettava ainoastaan silloin, kun se on välttämätöntä selkeästi määriteltyjen yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja velvoitteet olisi asetettava oikein suhteuttaen, avoimesti ja määräajaksi. Tällaisten velvoitteiden soveltamisalan laajentaminen sellaisiin uusiin verkkoihin kuten Internetiin ei olisi kohtuullista. Niille yrityksille, joihin tällaiset velvoitteet kohdistuvat, olisi suoritettava verkkokapasiteetin käytöstä asianmukainen korvaus kohtuullisin, selkein ja syrjimättömin ehdoin.

(30) On tarpeellista varmistaa yhteisön telelainsäädännön voimassa olevien kiinteisiin yhteyksiin liittyvien säännösten ja erityisesti avoimen verkon tarjoamisen soveltamisesta 5 päivänä kesäkuuta 1992 annetun direktiivin 92/44/ETY [8], sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 7 päivänä tammikuuta 1998 tehdyllä komission päätöksellä 98/80/EY [9], soveltamisen jatkaminen siihen asti, kunnes kansalliset sääntelyviranomaiset määrittävät niiden markkina-analyysia koskevien menettelyjen mukaisesti, joista säädetään [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä] ... päivänä ...kuuta ... annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä .../.../EY [10], etteivät kyseiset säännökset ole enää tarpeen, koska riittävät kilpailumarkkinat ovat kehittyneet niiden alueella. Toistaiseksi kyseiset palvelut ovat palveluja, joiden tarjoaminen on pakollista, eikä mistään järjestelmästä ole mahdollista hakea korvausta.

[8] EYVL L 165, 19.6.1992, s. 27.

[9] EYVL L 14, 20.1.1998, s.27.

[10] EYVL L

(31) Jos jäsenvaltio haluaa varmistaa muiden erityisten palvelujen tarjonnan koko alueellaan, tällaista tarjontaa koskevat velvoitteet olisi toteutettava kustannustehokkaasti ja siten, ettei niitä sisällytetä yleispalveluvelvoitteisiin. Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti vastauksena komission eEurope-aloitteeseen jäsenvaltioita varmistamaan, että Internetin ja multimedia-aineistojen käyttömahdollisuus on kaikkien koulujen ulottuvilla vuoden 2001 loppuun mennessä.

(32) Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava kilpailuympäristössä huomioon asiaan liittyvien tahojen, käyttäjät ja kuluttajat mukaan luettuina, näkemykset, kun ne käsittelevät käyttäjien ja kuluttajien oikeuksiin liittyviä kysymyksiä. Toimivien menettelyjen olisi oltava käytettävissä toisaalta käyttäjien ja kuluttajien välisten ja toisaalta yleisesti saatavilla olevia viestintäpalveluja tarjoavien yritysten välisten riitojen käsittelyä varten. Jäsenvaltioiden olisi otettava kaikilta osin huomioon komission 30 päivänä maaliskuuta 1998 annettu komission suositus 98/257/EY tuomioistuinten ulkopuolisiin kuluttajariitoja ratkaiseviin elimiin sovellettavista periaatteista [11].

[11] EYVL L 115, 17.4.1998, s. 31.

(33) Tämän direktiivin säännökset eivät estä jäsenvaltioita toteuttamasta perustamissopimuksen 30 ja 46 artiklan mukaisesti erityisesti yleisen turvallisuuden tai järjestyksen ja julkisen moraalin kannalta oikeutettuja toimenpiteitä.

(34) Perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun suhteellisuusperiaatteen soveltamiseksi jäsenvaltioiden tasolla ei voida saavuttaa tyydyttävällä tavalla keskeisiä tavoitteita, joita ovat kaikille eurooppalaisille käyttäjille tarjottavan teleyleispalvelun yleisen tason määrittäminen sekä niiden edellytysten yhdenmukaistaminen, jotka koskevat yleisten puhelinverkkojen ja niihin liittyvien yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen käyttömahdollisuutta ja käyttöä tietyssä sijaintipaikassa. Tavoitetta, joka koskee sähköisen viestinnän palvelujen ja verkkojen sekä niihin liittyvien järjestelmien yhdenmukaistetun sääntelyjärjestelmän luomista, ei voida riittävän hyvin saavuttaa jäsenvaltioiden voimin, joten tavoitteeseen päästään paremmin yhteisön toimien avulla. Tämä direktiivi rajoittuu näiden tavoitteiden toteuttamiseksi tarpeellisiin vähimmäisvaatimuksiin eikä ylitä sitä, mikä tämän tarkoituksen kannalta on välttämätöntä.

(35) Koska tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [12] 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä, toimenpiteistä olisi päätettävä mainitun päätöksen 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä noudattaen,

[12] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.

OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

I luku: Tavoitteet ja määritelmät

1 artikla Soveltamisala ja tavoitteet

1. Osana [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin soveltamista tässä direktiivissä säädetään sähköisen viestinnän verkkojen palvelujen tarjonnasta käyttäjille ja kuluttajille.

2. Tämän direktiivin tavoitteena on varmistaa hyvälaatuisten sähköisen viestinnän palvelujen saatavuus kaikkialla yhteisössä kohtuuhintaan todellisen kilpailun ja valinnanvapauden avulla ja käsitellä tilanteita, joissa käyttäjien ja kuluttajien tarpeet eivät tule tyydytetyiksi kaupallisin keinoin. Tavoitteena on myös varmistaa kuluttajille tarkoitettujen digitaalitelevisiolaitteiden yhteentoimivuus.

2 artikla Määritelmät

Tässä direktiivissä sovelletaan [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin sisältämiä määritelmiä.

Lisäksi tässä direktiivissä tarkoitetaan:

a) 'välittömällä yleisten puhelupalvelujen tarjoajalla' yritystä, joka tarjoaa yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluja ja joka myös tarjoaa tilaajalle liittymän yleiseen puhelinverkkoon;

b) 'tilaajalla' luonnollista tai oikeushenkilöä, joka on yleisesti saatavilla olevia viestintäpalveluja tarjoavan yrityksen kanssa kyseisten palvelujen toimittamisesta tehdyn sopimuksen osapuoli;

c) 'maksullisella yleisöpuhelimella' yleisesti käytettävissä olevaa puhelinta, jonka käytön voi maksaa kolikoilla ja/tai luotto- tai maksukorteilla ja/tai puhelukorteilla, mukaan lukien kortit, joihin sisältyy tietty valintatunnus;

d) 'yleisellä puhelinverkolla' siirtojärjestelmiä ja kytkentä- tai reititinlaitteita ja muita laitteita, joita käytetään yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen tarjoamiseen; yleinen puhelinverkko tukee verkon liityntäpisteiden välistä puheensiirtoa ja myös muiden viestintämuotojen, kuten telekopioiden ja datan siirtoa; liittymä yleiseen puhelinverkkoon tietyssä sijaintipaikassa voidaan toteuttaa langattoman yhteyden tai johtimien avulla;

e) 'yleisesti saatavilla olevalla puhelupalvelulla' yleisesti saatavilla olevaa palvelua, jonka tarkoituksena on muodostaa ja vastaanottaa kotimaan- ja ulkomaanpuheluja ja käyttää hätäpalveluja numeron 112 välityksellä kansallisessa tai kansainvälisessä numerointisuunnitelmassa olevan numeron tai niissä olevien numeroiden avulla; palveluun voivat kuulua operaattorin neuvontapalvelut, luettelopalvelut, maksullisten yleisöpuhelinten tarjonta, erityisin ehdoin tapahtuvan palvelun tarjonta ja/tai erityistoiminteiden tarjonta vammaisille asiakkaille tai käyttäjille, joilla on erityistarpeita;

f) 'verkon liityntäpisteellä' konkreettista pistettä, jossa tilaajalle tarjotaan liittymä yleiseen viestintäverkkoon; verkoissa, joissa käytetään kytkentää tai reititystä, verkon liityntäpiste määritellään tietyn verkon osoitteen avulla, joka voidaan yhdistää tilaajan numeroon tai nimeen; verkon liityntäpiste muodostaa eri järjestelmien välisen rajan sääntelytarkoituksia varten; verkon liityntäpisteiden sijaintikohtien määrittely on kansallisten sääntelyviranomaisten tehtävä;

g) 'maantieteellisellä numerolla' kansallisen numerointisuunnitelman numeroa, jonka numerorakenteen osalla on maantieteellistä merkitystä reititettäessä puheluita verkon sen liityntäpisteen konkreettiseen sijaintipaikkaan, johon tietyn tilaajan numero on yhdistetty.

II luku: Yleispalveluvelvoitteet

3 artikla Yleispalvelun saatavuus

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tässä luvussa mainitut palvelut ovat jäsenvaltioiden alueella kaikkien käyttäjien saatavilla tietyn laatuisina maantieteellisestä sijainnista riippumatta ja kansalliset erityisolosuhteet huomioon ottaen kohtuuhintaan.

2. Jäsenvaltioiden on määritettävä tehokkain ja asianmukaisin tapa varmistaa yleispalvelun toteuttaminen avoimuuden, objektiivisuuden ja syrjimättömyyden periaatteita noudattaen. Niiden on pyrittävä pitämään markkinoiden vääristyminen niin vähäisenä kuin mahdollista ja erityisesti palvelujen tarjonta sellaiseen hintaan tai sellaisin ehdoin ja edellytyksin, jotka poikkeavat tavanomaisista kaupallisista ehdoista, ja samalla niiden on turvattava yleinen etu.

4 artikla Liittymän tarjoaminen tietyissä sijaintipaikoissa

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vähintään yksi operaattori pystyy täyttämään kaikki kohtuulliset pyynnöt liittymän tarjoamisesta yleiseen puhelinverkkoon tietyssä sijaintipaikassa ja mahdollistamaan yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen käytön tietyssä sijaintipaikassa.

2. Tarjotun liittymän on oltava sellainen, että käyttäjä voi soittaa ja vastaanottaa lähi-, kauko- ja ulkomaanpuheluja sekä lähettää ja vastaanottaa telekopioita ja dataa sellaisin siirtonopeuksin, jotka riittävät mahdollistamaan Internet-yhteyden.

5 artikla Numerotiedotuspalvelut ja luettelot

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että välittömien puhelupalvelujen tarjoajien tilaajien kannalta ja [henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla annetun] direktiivin 12 artiklan mukaisesti

a) käyttäjien saatavilla on kansallisten sääntelyviranomaisten hyväksymässä muodossa joko painettu tai sähköinen tilaajaluettelo tai molemmat, ja luettelo saatetaan ajan tasalle säännöllisesti ja vähintään kerran vuodessa;

b) kaikkien käyttäjien, myös maksullisten yleisöpuhelimien käyttäjien, saatavilla on vähintään yksi numerotiedotuspalvelu, jossa on kaikkien luetteloitujen tilaajien numerot;

c) edellä a ja b kohdassa tarkoitettuja palveluja tarjoavat yritykset soveltavat syrjimättömyyden periaatetta muiden yritysten niille toimittamien tietojen käsittelyssä.

6 artikla Maksulliset yleisöpuhelimet

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset voivat asettaa yrityksille velvoitteita, jotta yritykset tarjoavat maksullisia yleisöpuhelimia täyttääkseen käyttäjien kohtuulliset tarpeet maantieteellisen kattavuuden, puhelinten lukumäärän ja palvelujen laadun osalta.

2. Jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta 1 kohdan vaatimuksia koko alueellaan tai joissakin alueensa osissa kuultuaan asiaan liittyviä tahoja siten kuin 29 artiklassa säädetään.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksullisista yleisöpuhelimista voi soittaa hätäpuheluja maksutta ja ilman kolikoita tai kortteja käyttäen yleiseurooppalaista hätänumeroa 112 ja muita kansallisia hätänumeroita.

7 artikla Erityistoimenpiteet vammaisille käyttäjille ja käyttäjille, joilla on erityistarpeita

1. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa toteutettava erityistoimenpiteitä, jotta yleisesti saatavilla olevat puhelupalvelut, mukaan lukien hätäpalvelujen ja luettelopalvelujen käyttömahdollisuus, ovat tasavertaisesti vammaisten käyttäjien ja sellaisten käyttäjien, joilla on erityistarpeita, ulottuvilla kohtuuhintaan.

2. Jäsenvaltiot voivat toteuttaa erityistoimenpiteitä kansallisten erityisolosuhteiden perusteella sen varmistamiseksi, että vammaisilla käyttäjillä ja sellaisilla käyttäjillä, joilla on erityistarpeita, on sama mahdollisuus kuin käyttäjien enemmistöllä valita eri yritysten ja palveluntarjoajien välillä.

8 artikla Yritysten nimeäminen

1. Jäsenvaltiot voivat, jos se on välttämätöntä, nimetä yhden tai useamman yrityksen takaamaan yleispalvelun tarjonnan sellaisena kuin se on määritellään 4-7 artiklassa siten, että yleispalvelun tarjonta kattaa koko jäsenvaltion alueen. Jäsenvaltiot voivat nimetä eri yrityksiä tai yritysryhmiä tarjoamaan yleispalvelun eri osatekijöitä.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava yleisen puhelinverkon käyttömahdollisuuden tarjonnan ja käytön takaamiseksi, että kaikilla yrityksillä on mahdollisuus tulla nimetyksi sellaiseksi yritykseksi, joka tarjoaa liittymää ja palveluja tietyssä sijaintipaikassa jäsenvaltion koko alueella tai jossakin osassa sen aluetta, ja tarvittaessa jäsenvaltio voi nimetä eri yrityksiä yleispalveluvelvoitteiden (maantieteellisesti tai muuten toisistaan eroavien) eri osatekijöiden tarjontaan.

3. Jos jäsenvaltiot nimittävät yrityksiä yleispalveluvelvoitteiden alaisiksi yrityksiksi jäsenvaltion koko alueella tai jossakin osassa sitä, niiden on käytettävä tehokkaita, puolueettomia ja avoimia menettelyjä. Tällaisiin nimeämismenettelyihin voi kuulua julkisia tarjouskilpailuja tai julkisia huutokauppoja, koska näin varmistetaan yleispalvelun kustannustehokas tarjonta ja voidaan määrittää yleispalveluvelvoitteiden nettokustannukset.

9 artikla Hintataso ja hintarakenteet

1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on seurattava sellaisen yleisesti saatavilla olevan puhelupalvelun vähittäishintatason ja -rakenteen kehitystä, jota nimetyt yritykset tarjoavat tietyssä sijaintipaikassa, erityisesti suhteessa jäsenvaltion kuluttajahintoihin ja tulotasoon. Ne voivat kansallisten erityisolosuhteiden perusteella vaatia nimettyjä yrityksiä tarjoamaan kuluttajille tavanomaisten kaupallisten ehtojen mukaan tarjotuista hinnoista poikkeavia hintavaihtoehtoja tai -paketteja erityisesti sen varmistamiseksi, että pienituloiset käyttäjät tai käyttäjät, joilla on erityistarpeita, pääsevät käyttämään yleisesti saatavilla olevaa puhelupalvelua.

2. Jäsenvaltiot voivat kansallisten erityisolosuhteiden perusteella vaatia 4 artiklaan perustuvien velvoitteiden alaisia yrityksiä soveltamaan yhtenäisiä hintoja jäsenvaltion koko alueella.

3. Vaihtoehtona nimettyjä yrityksiä koskevalle vaatimukselle tarjota erityisiä hintavaihtoehtoja tai periä yhtenäisiä hintoja, jäsenvaltiot voivat antaa tukea kuluttajille, joilla on todettu olevan tiettyjä taloudelliseen tai sosiaaliseen asemaan perustuvia tarpeita, esimerkiksi myöntämällä oikeuden käyttää yleistä puhelinpalvelua erikoishintaan.

4. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava sellaisen yrityksen osalta, jolla on velvoite tarjota erityisiä hintavaihtoehtoja tai periä yhtenäisiä hintoja, että asiaa koskevat ehdot ovat kaikilta osin selkeät, ne ovat julkisia ja niitä sovelletaan syrjimättömyyden periaatetta noudattaen. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vaatia kyseisten erityisjärjestelyjen muuttamista tai lopettamista.

10 artikla Erityiset kohtuuhintaisuutta koskevat säännökset ja kulujen valvonta

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että nimettyjen yritysten tarjotessa yleisen puhelinverkon liittymän ja yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen lisätoiminteita ja -palveluja ne määrittelevät hintansa siten, ettei käyttäjän tarvitse maksaa tarpeettomista tai pyydetyn palvelun kannalta aiheettomista toiminteista tai palveluista.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että nimetyt yritykset tarjoavat liitteessä I lueteltuja erikoistoiminteita ja -palveluja, jotta kuluttajat voivat seurata ja tarkkailla kulujaan ja välttää palvelun perusteettoman keskeyttämisen.

11 artikla Nimettyjen yritysten palvelujen laatu

1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että kaikki yritykset, joilla on 4 artiklassa tarkoitettuja velvoitteita, julkaisevat liitteessä III mainittujen muuttujien, määritelmien ja mittausmenetelmien perusteella riittävät ja ajantasaiset tiedot mahdollisuuksistaan suoriutua liittymien ja palvelujen tarjonnasta. Julkaistut tiedot on toimitettava myös kansallisille sääntelyviranomaisille.

2. Kansallisten sääntelyviranomaisten on voitava asettaa suoritustavoitteita yrityksille, joilla on 4 artiklaan perustuvia yleispalveluvelvoitteita. Kansallisten sääntely- viranomaisten on suoritustavoitteita asettaessaan otettava huomioon asiaan liittyvien tahojen ja erityisesti 29 artiklassa tarkoitettujen tahojen näkemykset.

3. Jos toistuvasti käy niin, ettei yritys pysty saavuttamaan asetettuja suoritustavoitteita, voidaan toteuttaa erityistoimenpiteitä operaattorin yleisvaltuutusmenettelyissä olevien ehtojen mukaisesti. Kansallisten sääntelyviranomaisten on voitava määrätä yrityksen suoritusta koskevien tietojen riippumattomia tarkastuksia kyseisen yrityksen kustannuksella varmistaakseen yleispalveluvelvoitteiden alaisten yritysten antamien tietojen täsmällisyyden ja vertailukelpoisuuden.

12 artikla Yleispalvelun kustannukset

1. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat tarvittaessa arvioida, muodostaako yleispalvelun tarjonta kohtuuttoman rasitteen yleispalvelun tarjoajiksi nimetyille yrityksille.

Tätä tarkoitusta varten kansalliset sääntelyviranomaiset voivat:

a) laskea velvoitteiden nettokustannukset liitteen IV osan A mukaisesti tai

b) käyttää tehokasta, objektiivista ja avointa yleispalveluvelvoitteiden jakamismenettelyä, kuten julkista tarjouskilpailua tai huutokauppaa.

2. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten laskennan on oltava riippumattoman elimen tai organisaation tarkastama. Kustannuslaskennan ja sitä koskevan tarkastuksen tulosten on oltava avoimesti yleisön saatavilla.

13 artikla Yleispalveluvelvoitteiden rahoittaminen

1. Jos kansalliset sääntelyviranomaiset toteavat 12 artiklassa tarkoitetun nettokustannusten laskennan perusteella ja ottaen huomioon yleispalvelun tarjoajaksi nimetyn yrityksen mahdollisesti saamat markkinaedut, että yritykselle aiheutuu kohtuuton rasite, jäsenvaltio voi päättää:

a) ottaa käyttöön järjestelmän, joka korvaa kyseiselle yritykselle jäsenvaltion yleisestä talousarviosta määritetyt nettokustannukset tai

b) jakaa yleispalveluvelvoitteiden nettokustannukset.

2. Jos nettokustannukset jaetaan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, jäsenvaltioiden on perustettava kustannustenjakojärjestelmä, jota hallinnoi edunsaajista riippumaton elin kansallisten sääntelyviranomaisten valvonnassa. Järjestelmästä voidaan rahoittaa ainoastaan 3 ja 10 artiklassa säädettyjen velvoitteiden nettokustannukset, jotka on määritetty 12 artiklan mukaisesti.

3. Rahastoon perustuvassa kustannustenjakojärjestelmässä noudatetaan liitteen IV mukaisesti avoimuuden, markkinoiden mahdollisimman vähäisen vääristymisen, syrjimättömyyden ja suhteellisuuden periaatteita.

4. Yleispalveluvelvoitteiden kustannusten jakamiseen mahdollisesti liittyvät maksut on eriytettävä ja yksilöitävä erikseen. Maksuvelvoitetta ei aseteta eikä maksuja peritä yrityksiltä, jotka eivät tarjoa palveluja kustannustenjakojärjestelmän perustaneen jäsenvaltion alueella.

14 artikla Avoimuus

1. Kun perustetaan 13 artiklassa tarkoitettu yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten jakojärjestelmä, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että kustannustenjakoperiaatteet ja yksityiskohtaiset tiedot käytetystä järjestelmästä ovat yleisesti saatavilla.

2. Kun rahasto on käytännössä perustettu ja toiminnassa, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että sen toiminnasta laaditaan vuosikertomus, jossa julkaistaan yleispalveluvelvoitteiden lasketut kustannukset, yksilöidään kaikkien rahastoon osallistuvien osapuolten suorittamat maksut ja mahdolliset markkinaedut, sekä aineelliset että aineettomat, joita yleispalvelun tarjoamiseen nimetty yritys on voinut saada.

3. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että yleispalveluvelvoitteiden rahoittamiseen tarkoitetut yritysten suorittamat maksut ovat näkyvillä käyttäjien laskuissa.

15 artikla Yleispalvelun laajuuden uudelleentarkastelu

1. Komissio tarkastelee säännöllisesti uudelleen yleispalvelun laajuutta ensimmäisen kerran kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta erityisenä tarkoituksenaan ehdotusten tekeminen yleispalvelun laajuuden muuttamisesta tai uudelleenmäärittelystä.

2. Uudelleentarkastelu perustuu yhteiskunnalliseen, kaupalliseen ja teknologian kehitykseen, ja se toteutetaan liitteen V mukaisesti.

III luku: Käyttäjien ja kuluttajien edut ja oikeudet

16 artikla Vähittäishintoja koskeva sääntely

1. Jäsenvaltioiden on säilytettävä kaikki velvoitteet, jotka koskevat yleisten puhelinverkkojen käyttömahdollisuuden ja käytön tarjonnasta tietyssä sijaintipaikassa perittäviä vähittäishintoja ja jotka olivat voimassa ennen tämän direktiivin voimaantulopäivää Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY [13] 17 artiklan mukaisesti, kunnes kyseisiä velvoitteita on tarkasteltu uudelleen ja markkinoiden kilpailua koskeva päätös on tehty tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.

[13] EYVL L 101, 1.4.1998, s. 24.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset tekevät tämän direktiivin tultua voimaan ja sen jälkeen säännöllisesti markkina-analyysin [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti sen määrittämiseksi, pidetäänkö tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut velvoitteet voimassa, muutetaanko niitä vai poistetaanko ne. Toteutettaviin toimenpiteisiin sovelletaan [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 6 artiklan 2-5 kohdassa säädettyä menettelyä.

3. Jos kansalliset sääntelyviranomaiset määrittävät [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä] annetun direktiivin 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti toteutetun markkina-analyysin tuloksena, että markkinoilla ei ole todellista kilpailua, niiden on varmistettava, että kyseisillä markkinoilla merkittävässä markkina-asemassa olevat yritykset määrittävät hintansa kustannuslähtöisesti niin, että ne eivät peri kohtuuttomia hintoja, estä markkinoillepääsyä tai rajoita kilpailua asettamalla hinnat liian alhaisiksi, suosimalla epäasianmukaisesti tiettyjä käyttäjiä tai niputtamalla palveluja kohtuuttomasti yhteen. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat soveltaa tällaisiin yrityksiin sopivia vähittäishintakattoja käyttäjien ja kuluttajien etujen suojelemiseksi ja todellisen kilpailun edistämiseksi.

4. Kansallisten sääntelyviranomaisten on ilmoitettava komissiolle niiden yritysten nimet, joiden vähittäishintoja säännellään, ja pyynnöstä toimitettava tiedot sovelletuista vähittäishintojen sääntelymenetelmistä ja kyseisten yritysten käyttämistä kustannuslaskentajärjestelmistä.

5. Jäsenvaltioiden on varmistettava sellaisen yrityksen osalta, jonka vähittäishintoja säännellään, että välttämättömät ja asianmukaiset kustannuslaskentajärjestelmät on perustettu ja että organisaatiosta riippumaton toimivaltainen elin on vahvistanut järjestelmien soveltuvuuden. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että vuosittain julkaistaan lausunto, jossa tarkastellaan, onko sääntelyä noudatettu.

6. Kansalliset sääntelyviranomaiset eivät saa soveltaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja vähittäishintojen sääntelymenetelmiä maantieteellisiin markkinoihin tai muihin markkinoihin, jos ne ovat vakuuttuneet, että kyseisillä markkinoilla vallitsee todellinen kilpailu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sitä, mitä säädetään 9 artiklan 1 kohdassa erityisistä kohtuullisista hintavaihtoehdoista ja 10 artiklassa erityisistä toimista, joilla autetaan käyttäjiä valvomaan kulujaan.

17 artikla

Sopimukset

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käyttäjillä ja kuluttajilla on oikeus tehdä välittömän puhelupalvelujen tarjoajan tai tarjoajien kanssa sopimus, jossa eritellään seuraavat tiedot:

a) palveluntarjoajan nimi ja osoite;

b) tarjottavat palvelut, tarjottavien palvelujen laatu sekä perusliittymän toimitusaika;

c) tarjottavat ylläpitopalvelutyypit;

d) menetelmät, joiden avulla voi saada ajantasaiset tiedot kaikista sovellettavista hinnoista ja ylläpitomaksuista;

e) sopimuksen kesto sekä palvelujen toimittamista ja sopimuksen uusimista ja lopettamista koskevat ehdot;

f) mahdolliset korvausmenettelyt ja ne hyvitysmenettelyt, joita sovelletaan, jos sovittua palvelun laatua ei taata, ja;

g) menetelmä, jonka avulla aloitetaan 30 artiklan mukainen riidanratkaisumenettely.

2. Edellä 1 kohdassa luetellut tiedot on eriteltävä myös käyttäjien tai kuluttajien ja muiden viestintäpalvelujen tarjoajien kuin välittömien puhelupalvelujen tarjoajien välisissä sopimuksissa, jos tällaisia sopimuksia tehdään.

3. Käyttäjille ja kuluttajille on annettava riittävästi tietoa kaikista sopimusehtojen muuttamista koskevista aikomuksista, ja heidän on annettava vapaasti sanoutua sopimuksesta irti, jos he eivät hyväksy uusia sopimusehtoja.

4. Edellä olevaa 1-3 kohtaa sovelletaan rajoittamatta yhteisön kuluttajansuojaa koskevien sääntöjen, erityisesti direktiivien 97/7/EY ja 93/13/EY soveltamista.

18 artikla Avoimuus ja tietojen julkaiseminen

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että selkeät tiedot liittymiin ja yleisesti saatavilla oleviin puhelupalveluihin sovellettavista hinnoista sekä niitä koskevien sopimusten vakioehdoista ja -edellytyksistä ovat yleisön ja erityisesti kaikkien käyttäjien ja kuluttajien saatavilla siten kuin liitteessä II säädetään.

19 artikla Palvelun laatu

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vaatia yleisesti saatavilla olevia sähköisen viestinnän palveluja tarjoavia yrityksiä julkaisemaan kuluttajien käyttöön vertailukelpoisia, riittäviä ja ajantasaisia tietoja palvelujensa laadusta. Julkaistut tiedot on toimitettava myös kansalliselle sääntelyviranomaiselle.

2. Palvelun laatua koskevien tietojen julkaisemisvelvoite on asetettava sen jälkeen, kun kaikkien asiaan liittyvien tahojen osapuolten näkemykset, käyttäjät ja kuluttajat mukaan luettuina, on otettu huomioon 29 artiklassa tarkoitetulla tavalla ja sen jälkeen, kun ehdotetuista toimista on järjestetty julkinen kuuleminen.

20 artikla Kuluttajille tarkoitettujen digitaalitelevisiolaitteiden yhteentoimivuus

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava kuluttajille tarkoitettujen digitaalitelevisiolaitteiden yhteentoimivuus liitteessä VI säädetyllä tavalla.

2. Komissio voi muuttaa liitettä VI markkinoiden ja tekniikan kehityksen perusteella noudattaen 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä.

21 artikla Operaattorin neuvonta- ja numerotiedotuspalvelut

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen tilaajilla on oikeus saada tietonsa yleisesti saatavilla oleviin luetteloihin.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki tilaajille numeroita antavat, välittömien puhelupalvelujen tarjoajat täyttävät kaikki kohtuulliset pyynnöt, jotka koskevat asianmukaisten tietojen asettamista saataville luettelopalvelujen tarjontaa varten sovitussa muodossa oikeudenmukaisin, kustannuslähtöisin ja syrjimättömin ehdoin.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki käyttäjät, joille on tarjottu liittymä yleiseen puhelinverkkoon, pääsevät käyttämään 5 artiklan b alakohdan mukaisia operaattorin neuvonta- ja numerotiedotuspalveluja.

4. Jäsenvaltiot eivät saa pitää sääntelyn avulla voimassa rajoituksia, jotka estävät jonkin jäsenvaltion käyttäjiä käyttämästä suoraan toisen jäsenvaltion numerotiedotuspalvelua.

5. Edellä 1-4 kohtaa sovelletaan, jollei henkilötietojen ja yksityisyyden suojaa koskevan yhteisön lainsäädännön vaatimuksista, ja erityisesti [henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla annetun] direktiivin 12 artiklan säännöksistä muuta johdu.

22 artikla Yleiseurooppalainen hätänumero

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen käyttäjät, maksullisten yleisöpuhelinten käyttäjät mukaan luettuina, voivat soittaa hätäpuheluja maksutta käyttämällä kansallisten sääntelyviranomaisten määrittelemien muiden kansallisten hätänumeroiden lisäksi yleiseurooppalaista hätänumeroa 112 .

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleiseurooppalaiseen hätänumeroon 112 soitettuihin puheluihin vastataan asianmukaisesti ja puhelut välitetään kansallisen hätäpalvelun organisointiin parhaiten sopivalla tavalla ja verkkojen teknisten mahdollisuuksien mukaan.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisiä puhelinverkkoja tarjoavat yritykset antavat hätätapauksia käsitteleville viranomaisille mahdollisuuden paikantaa soittajan sijainti, jos se on teknisesti mahdollista, kaikkien yleiseurooppalaiseen hätä- numeroon 112 soitettujen puhelujen osalta.

4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalaisille tiedotetaan riittävästi yleiseurooppalaisen hätänumeron 112 olemassaolosta ja käytöstä.

23 artikla Eurooppalaiset tunnusnumerot

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tunnus 00 on vakiomuotoinen ulkomaanpuhelutunnus. Erityisjärjestelyjä puhelujen soittamiseksi eri jäsenvaltioissa sijaitsevien vierekkäisten alueiden välillä voidaan toteuttaa tai jatkaa. Tällaisista järjestelyistä on ilmoitettava yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen tilaajille kyseisillä alueilla.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki yleisiä puhelinverkkoja tarjoavat yritykset välittävät kaikki eurooppalaiseen numeroavaruuteen kuuluvalle alueelle menevät ja sieltä lähtevät puhelut, jotka yksilöidään aluetunnuksen 3883 avulla tai minkä tahansa muiden käytössä olevien eurooppalaisten aluetunnusten avulla.

24 artikla Lisätoiminteiden tarjoaminen

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vaatia kaikkia yleisiä puhelinverkkoja tarjoavia yrityksiä asettamaan käyttäjien saataville liitteen I osassa B luetellut toiminteet, jos ne ovat teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa.

2. Jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta 1 kohdan vaatimuksia koko alueellaan tai joissakin alueensa osissa 29 artiklassa tarkoitetun kuulemisen perusteella.

25 artikla Numeron siirrettävyys, operaattorin valinta ja ennaltavalinta

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen, matkaviestinpalvelut mukaan luettuina, tilaajat voivat pyynnöstä säilyttää numeronsa palveluntarjoajayrityksestä riippumatta

a) maantieteellisten numeroiden osalta määritellyssä sijaintipaikassa ja

b) muiden numeroiden kuin maantieteellisten numeroiden osalta missä tahansa sijaintipaikassa.

2. Kansallisten sääntelyviranomaisten on vaadittava yrityksiltä, joiden on ilmoitettu olevan merkittävässä markkina-asemassa yleisen puhelinverkon liittymän ja sen käytön tietyissä sijaintipaikoissa tapahtuvan tarjonnan osalta, että yritykset antavat tilaajilleen mahdollisuuden käyttää palveluja, joita muut yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluja tarjoavat operaattorit tarjoavat niiden verkkojen välityksellä yhteenliittämisen seurauksena,

a) puhelukohtaisesti lyhyen tunnusnumeron avulla ja

b) käyttämällä ennaltavalintaa, joka sisältää mahdollisuuden ohittaa ennaltavalinta puhelukohtaisesti lyhyen tunnusnumeron avulla.

Käyttäjien vaatimuksia, jotka koskevat näiden toiminteiden toteuttamista muissa verkoissa tai muilla tavoilla, arvioidaan [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 14 artiklassa säädetyn markkina-analyysimenettelyn mukaisesti.

3. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettuun numeron siirrettävyyteen ja 2 kohdassa tarkoitetun toiminteen käyttöön liittyvä yhteenliittämisen hinnoittelu on kustannuslähtöistä.

4. Kansalliset sääntelyviranomaiset eivät saa hinnoitella numeron siirrettävyyttä kilpailua vääristävällä tavalla, esimerkiksi siten, että kaikki yritykset velvoitetaan perimään yhtenäinen hinta.

26 artikla Siirtovelvoitteet

1. Jäsenvaltiot voivat asettaa tiettyjä radio- ja televisiolähetyksiä koskevia siirtovelvoitteita niiden lainkäyttövaltaan kuuluville yrityksille, jotka tarjoavat radio- ja televisiolähetysten lähettämiseen yleisölle tarkoitettuja sähköisen viestinnän verkkoja. Tällaisia velvoitteita on asetettava ainoastaan silloin, kun se on välttämätöntä selkeästi määriteltyjen yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja velvoitteet on asetettava oikein suhteuttaen, avoimesti ja määräajaksi.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset, joilla on siirtovelvoitteita, saavat asianmukaisen korvauksen kohtuullisin, avoimin ja syrjimättömin ehdoin ottaen huomioon tarvittava verkkokapasiteetti.

IV luku: Pakolliset palvelut ja kiinteät yhteydet

27 artikla Kiinteiden yhteyksien saatavuus

1. Jäsenvaltioiden on säilytettävä kaikki yrityksiä koskevat velvoitteet, jotka olivat voimassa ennen tämän direktiivin voimaantulopäivää direktiivin 92/44/ETY 3, 4, 6, 7, 8 ja 10 artiklan mukaisesti, kunnes kyseisiä velvoitteita on tarkasteltu uudelleen ja markkinoiden kilpailua koskeva päätös on tehty tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.

2. Kansallisten sääntelyviranomaisten on toteutettava markkina-analyysi yhden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta ja tämän jälkeen joka toinen vuosi [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti sen määrittämiseksi, onko kyseisen jäsenvaltion alueella todellista kilpailua kiinteiden yhteyksien koko vähimmäisvalikoiman tai joidenkin siihen kuuluvien yhteyksien tarjonnassa ja pidetäänkö tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut velvoitteet voimassa, muutetaanko niitä vai poistetaanko ne. Toteutettaviin toimenpiteisiin sovelletaan [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 6 artiklan 2-5 kohdassa säädettyä menettelyä.

3. Ominaisuuksiltaan yhdenmukaistettujen kiinteiden yhteyksien vähimmäisvalikoimaa koskevat tekniset standardit on julkaistava Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä standardiluettelossa, jota tarkoitetaan [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 15 artiklassa. Komissio voi vahvistaa tämän direktiivin 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen muutokset, jotka ovat tarpeen kiinteiden yhteyksien vähimmäisvalikoiman mukauttamiseksi uusiin teknisiin ratkaisuihin ja markkinakysynnän muutoksiin, mukaan luettuna tiettyjen kiinteiden yhteyksien tyyppien poistaminen vähimmäisvalikoimasta.

28 artikla Pakolliset lisäpalvelut

Jäsenvaltiot voivat päättää, tarjotaanko II luvussa määriteltyihin yleispalveluvelvoitteisiin kuuluvien palvelujen lisäksi muita niiden omalla alueella yleisesti saatavilla olevia lisäpalveluja, mutta ne eivät saa tällaisessa tapauksessa asettaa velvoitetta tiettyjä yrityksiä, operaattoreita tai palveluntarjoajia koskevasta korvausjärjestelmästä.

V luku: Yleiset ja loppusäännökset

29 artikla

Asianomaisten kuuleminen

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset ottavat huomioon käyttäjien, kuluttajien, valmistajien, viestintäverkkoja tarjoavien yritysten ja palveluntarjoajien näkemykset kaikkiin käyttäjien ja kuluttajien oikeuksiin liittyvissä kysymyksissä yleisesti saatavilla olevien viestintäpalvelujen alalla.

2. Kansallisten sääntelyviranomaisten on voitava ratkaista palvelun laatua koskevien kysymysten ja erityisesti palvelun laatuun liittyvien valitusten osalta, vaaditaanko verkko-operaattoreilta ja palveluntarjoajilta palvelulaatua koskevien tietojen julkaisemista. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat määritellä muun muassa palvelun laadun mitattavat muuttujat ja julkaistavien tietojen sisällön, muodon ja julkaisutavan, jotta voidaan varmistaa, että käyttäjien ja kuluttajien ulottuvilla on perusteellista, vertailukelpoista ja käyttäjäystävällistä tietoa. Yleispalveluvelvoitteisiin kuuluviin palveluihin voidaan soveltaa liitteessä III mainittuja muuttujia, määritelmiä ja mittausmenetelmiä.

30 artikla

Riidanratkaisumenetelmät

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on avoimet, yksinkertaiset ja kohtuuhintaiset menettelyt käyttäjien ja kuluttajien valitusten käsittelyä varten. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimia sen varmistamiseksi, että kyseisten menettelyjen avulla on mahdollista ratkaista riidat oikeudenmukaisesti ja nopeasti ja että tarvittaessa korvaus- ja/tai hyvitysjärjestelmä on olemassa. Riidanratkaisumenettelyissä olisi noudatettava mahdollisuuksien mukaan suosituksen 98/257/EY periaatteita.

2. Sellaisten riitojen ratkaisuun, jonka osapuolet ovat eri jäsenvaltioista, sovelletaan [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 18 artiklan säännöksiä.

31 artikla

Tekninen mukauttaminen

Tarvittavat muutokset liitteiden I, II, III ja VI mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen tai markkinakysynnän muutoksiin tekee komissio 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

32 artikla

Ilmoitukset ja seuranta

1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on ilmoitettava komissiolle 31 päivään joulu- kuuta 2001 mennessä ja tämän jälkeen välittömästi kaikkien muutosten jälkeen seuraavat tiedot:

a) niiden yritysten nimet, jotka on nimetty 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti yleispalveluvelvoitteiden alaisiksi yrityksiksi;

b) niiden yritysten nimet, joihin sovelletaan 16 artiklan mukaisesti vähittäishintojen sääntelyä, ja yksityiskohtaiset tiedot merkityksellisistä tuote/palvelumarkkinoista ja maantieteellisistä markkinoista;

c) niiden yritysten nimet, joilla on todettu olevan 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu merkittävä markkina-asema;

d) niiden yritysten nimet, joilla on velvoite tarjota kiinteiden yhteyksien vähimmäisvalikoimaa 27 artiklan mukaisesti.

Kansallisten sääntelyviranomaisten on ilmoitettava muutoksista komissiolle viipymättä. Komissio asettaa mainitut tiedot saataville helposti käytettävässä muodossa ja toimittaa ne tarvittaessa viestintäkomitealle ja korkean tason viestintätyöryhmälle.

2. Komissio tarkastelee säännöllisesti uudelleen tämän direktiivin toimintaa ja antaa asiaa koskevan kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle ensimmäisen kerran viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. Jäsenvaltioiden ja kansallisten sääntelyviranomaisten on toimitettava komissiolle tätä tarkoitusta varten tarvittavat tiedot.

33 artikla

Komitea

1. Komissiota avustaa [sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun] direktiivin 19 artiklalla perustettu viestintäkomitea.

2. Viitattaessa tähän kohtaan sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä ja otetaan huomioon mainitun päätöksen 7 ja 8 artikla.

3. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa säädetty määräaika on kolme kuukautta.

34 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulu- kuuta 2001. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

Kyseisissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä tällainen viittaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset sekä niihin myöhemmin tehtävät muutokset kirjallisina komissiolle.

35 artikla Voimaantulo

Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

36 artikla Osoitus

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä

Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta

Puhemies Puheenjohtaja

LIITE I

DIREKTIIVIN 10 JA 24 ARTIKLASSA TARKOITETTUJEN PALVELUJEN JA TOIMINTEIDEN KUVAUS (kohtuuhintaisuus ja lisätoiminteet)

Osa A

Tämän direktiivin 10 artiklassa tarkoitetut palvelut ja toiminteet:

a) Eritelty laskutus

Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat henkilötietojen ja yksityisyyden suojaa koskevan lainsäädännön vaatimusten mukaisesti säätää eritellyn laskun perustasosta, jota (8 artiklan mukaisesti) nimettyjen yritysten on tarjottava kuluttajille maksutta, jotta kuluttajat voivat i) tarkistaa ja varmistaa yleisen puhelinverkon käytöstä tietyssä sijaintipaikassa ja/tai tähän liittyvän yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen käytöstä aiheutuneet kulut ja ii) seurata puhelimen käyttöään ja puhelinkulujaan riittävässä määrin ja valvoa näin laskujaan.

Tarvittaessa tilaajille voidaan tarjota tarkempia erittelyjä kohtuullisin hinnoin tai maksutta. Jäsenvaltio voi valtuuttaa kansalliset sääntelyviranomaiset olemaan soveltamatta tässä kohdassa esitettyjä vaatimuksia sen koko alueella tai joissakin sen alueen osissa, jos jäsenvaltio katsoo, että kyseinen palvelu on laajalti saatavilla.

b) Valikoiva lähtevien puhelujen esto maksutta

Tehtyään puhelupalvelun tarjoajalle asiaa koskevan pyynnön tilaaja voi tämän toiminteen avulla maksutta estää tietyntyyppiset lähtevät puhelut tai puhelut tietyntyyppisiin numeroihin.

c) Ennakkomaksujärjestelmät

Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vaatia nimettyjä yrityksiä tarjoamaan kuluttajille mahdollisuuden maksaa yleisen puhelinverkon liittymästä ja yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen käytöstä ennakkoon.

d) Liittymämaksujen suorittaminen vaiheittain maksuerinä

Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vaatia nimettyjä yrityksiä tarjoamaan kuluttajille mahdollisuuden maksaa yleisen puhelinverkon liittymämaksut osamaksuerinä.

e) Laskujen maksamatta jättäminen

Jos yleisen puhelinverkon käytöstä tietyssä sijaintipaikassa aiheutunut puhelinlasku on jätetty maksamatta, jäsenvaltioiden on annettava lupa toteuttaa erityisiä toimenpiteitä, joiden on oltava oikein suhteutetut, syrjimättömät ja jotka on julkistettava. Näiden toimenpiteiden avulla varmistetaan, että tilaajaa varoitetaan asianmukaisesti ennalta palvelun mahdollisesta keskeyttämisestä tai verkkoyhteyden katkaisemisesta. Lukuun ottamatta petoksia ja tapauksia, joissa laskun maksu myöhästyy toistuvasti tai laskut jätetään toistuvasti maksamatta, toimenpiteiden avulla on varmistettava sikäli kuin se on teknisesti toteutettavissa, että palvelun keskeyttäminen koskee ainoastaan kyseistä palvelua. Verkkoyhteys voidaan katkaista maksamattomien laskujen vuoksi ainoastaan sen jälkeen, kun tilaajalle on annettu asianmukainen varoitus. Jäsenvaltiot voivat säätää, että ennen verkkoyhteyden täydellistä katkaisua tarjotaan jonkin aikaa rajoitettua palvelua, jolloin ainoastaan sellaisten puhelujen soittaminen on mahdollista, joista ei aiheudu maksuja tilaajalle (esim. hätäpuhelut numeroon 112).

Osa B

Direktiivin 24 artiklassa tarkoitetut toiminteet:

a) Äänitaajuusvalinta

Äänitaajuusvalinta on toiminne, jossa yleinen puhelinverkko tukee ETSIn ETR 207 -standardissa määriteltyjen äänitaajuusvalinnan äänien käyttöä päästä päähän -merkinannossa koko verkossa sekä yhdessä jäsenvaltiossa että eri jäsenvaltioiden välillä.

b) Kutsuvan tilaajan tunnistus

Tämän toiminteen avulla puhelun vastaanottaja näkee soittajan numeron ennen vastaamista.

Tätä toiminnetta olisi tarjottava henkilötietojen ja yksityisyyden suojaa koskevan lainsäädännön ja erityisesti henkilötietojen käsittelyä ja yksityisyyden suojaa sähköisen viestinnän alalla koskevan direktiivin [ ... ] mukaisesti.

LIITE II

DIREKTIIVIN 18 ARTIKLAN MUKAISESTI JULKAISTAVAT TIEDOT

(Avoimuus ja tietojen julkaiseminen)

Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat vastuussa sen varmistamisesta, että tässä liitteessä luetellut tiedot julkaistaan 18 artiklan mukaisesti. Kansallisten sääntelyviranomaisten on päätettävä, mitkä tiedot yleisiä puhelinverkkoja ja/tai yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluja tarjoavien yritysten on julkaistava ja mitkä tiedot sääntelyviranomainen julkaisee itse.

1. Yrityksen nimi ja osoite (yritysten nimet ja osoitteet)

toisin sanoen yleisiä puhelinverkkoja ja/tai yleisesti saatavilla olevia puhelupalveluja tarjoavien yritysten nimet ja pääkonttoreiden osoitteet.

2. Tarjottavat yleisesti saatavilla olevat puhelupalvelut

2.1. Yleisesti saatavilla olevan puhelupalvelun laajuus

Tarjottavien yleisesti saatavilla olevien puhelupalvelujen kuvaus, josta käy ilmi, mitä liittymän tilausmaksuun ja kiinteään perusmaksuun sisältyy (esimerkiksi operaattorin neuvontapalvelut, puhelinluettelot, numerotiedotuspalvelut, valikoiva puhelujen esto, eritelty laskutus, ylläpitotoimet jne.).

2.2. Vakiohinnasto

Vakiohinnasto sisältää liittymien hinnat, kaikki erityyppiset käyttö- ja ylläpitomaksut ja yksityiskohtaiset tiedot sovelletuista vakioalennuksista sekä kohdennetuista ja erityishintajärjestelmistä.

2.3. Korvaus- ja hyvityskäytäntö

mukaan lukien yksityiskohtaiset tiedot tarjottavista korvaus- ja hyvitysjärjestelmistä.

2.4. Tarjottavat ylläpitopalvelutyypit

2.5. Sopimusten vakioehdot

mukaan lukien sopimuksen vähimmäiskesto, jos sellaista sovelletaan.

3. Riidanratkaisumenettelyt, myös yrityksen itsensä laatimat menettelyt

LIITE III

Yleispalveluun sovellettavat palvelun laadun muuttujat

DIREKTIIVIN 11 JA 19 ARTIKLASSA TARKOITETUT TOIMITUSAJAN JA PALVELUN LAADUN MUUTTUJAT, MÄÄRITELMÄT JA MITTAUSMENETELMÄT

>TAULUKON PAIKKA>

ETSIn asiakirjan EG 201 769-1:n versionumero on 1.1.1 (huhtikuu 2000).

Huomautus 1

Muuttujien avulla olisi voitava analysoida suorituskyky alueellisesti (vähintään Eurostatin laatiman maantieteellisiä yksikköjä koskevan NUTS-nimikkeistön (Nomenclature of Territorial Units for Statistics) mukaisella tasolla 2).

Huomautus 2

Jäsenvaltiot voivat päättää, ettei näitä kahta muuttujaa koskevia ajantasaisia tietoja tarvitse koota, jos on saatavilla todisteita siitä, että palvelun laatu näiden muuttujien osalta on tyydyttävä.

LIITE IV

YLEISPALVELUVELVOITTEIDEN MAHDOLLISTEN NETTOKUSTANNUSTEN LASKEMINEN JA NIIDEN KATTAMIS- TAI JAKOJÄRJESTELMIEN PERUSTAMINEN 12 JA 13 ARTIKLAN MUKAISESTI

Osa A

Nettokustannusten laskeminen

Yleispalveluvelvoitteilla tarkoitetaan jäsenvaltion yritykselle asettamia velvoitteita, jotka koskevat verkon ja palvelun tarjontaa tietyllä maantieteellisellä alueella. Tarvittaessa velvoitteisiin kuuluu kyseisen palvelun tarjoamisesta kyseisellä maantieteellisellä alueella perittävien hintojen keskiarvojen määrittäminen maantieteellisin perustein ja erityisten hintavaihtoehtojen tarjoaminen pienituloisille kuluttajille tai sellaisille kuluttajille, joilla on erityistarpeita.

Kansallisten sääntelyviranomaisten on harkittava kaikkia keinoja, joilla yrityksiä (yleis palvelun tarjoajiksi nimettyjä tai muita) kannustetaan tarjoamaan yleispalveluvelvoitteisiin kuuluvia palveluja kustannustehokkaasti, jotta yleispalveluvelvoitteen mahdollisten nettokustannusten laskemisesta ei muodostu sääntelyn aiheuttamaa rasitetta tapauksissa, joissa se osoittautuu jälkeenpäin tarpeettomaksi. Tässä yhteydessä on myös arvioitava mahdollisuuksia toteuttaa yleispalveluvelvoitteiden asettaminen tarjouskilpailujen tai huutokaupan avulla.

Yleispalveluvelvoitteiden nettokustannuksia laskettaessa ne muodostuvat erotuksesta, joka syntyy, kun lasketaan organisaation toiminnan nettokustannukset yleispalveluvelvoitteiden alaisena ja ilman yleispalveluvelvoitteita. Laskentaperiaate pätee, vaikka verkko olisi tietyssä jäsenvaltiossa hyvin edistynyt tai vielä kehittämis- ja laajentamisvaiheessa. On kiinnitettävä asianmukaista huomiota niiden kustannusten todenmukaiseen arviointiin, jotka yleispalvelua tarjoava operaattori olisi päättänyt välttää, jos sillä ei olisi yleispalveluvelvoitteita. Nettokustannusten laskennassa olisi otettava huomioon yleispalvelua tarjoavan operaattorin saamat sekä aineelliset että aineettomat hyödyt.

Laskennan on perustuttava kustannuksiin, jotka aiheutuvat:

i) yksilöityjen palvelujen osatekijöistä, jos palveluja voidaan tarjota ainoastaan tappiolla tai tavanomaisista kaupallisista ehdoista poikkeavin kustannuksin.

Tämän kustannusluokan osapalveluihin voi kuulua hätäpuhelupalvelujen käyttömahdollisuus, tiettyjen maksullisten yleisöpuhelimien tarjonta, tiettyjen palvelujen tai laitteiden tarjonta vammaisille käyttäjille jne.

ii) tiettyjen loppukäyttäjien tai -käyttäjäryhmien palvelemisesta, jos heille voidaan tarjota palveluja ainoastaan tappiolla tai tavanomaisista kaupallisista ehdoista poikkeavin kustannuksin, ottaen huomioon tietyn verkon ja palvelun tarjoamisesta aiheutuvat kustannukset, syntyneet tulot ja jäsenvaltion mahdollisesti asettama velvoite laskea hintojen keskiarvo maantieteellisin perustein.

Tähän kustannusluokkaan kuuluvat ne loppukäyttäjät tai -käyttäjäryhmät, joille yleispalveluvelvoitteista vapaa kaupallinen operaattori ei tarjoaisi palvelua.

Yleispalveluvelvoitteiden tiettyjen näkökohtien nettokustannukset lasketaan erikseen, jotta mahdollisia suoria tai epäsuoria etuja ja kustannuksia ei lasketa kahteen kertaan. Yleispalveluvelvoitteen yritykselle aiheuttamat kokonaisnettokustannukset on laskettava siten, että yleispalveluvelvoitteiden erityisistä osatekijöistä aiheutuvat nettokustannukset lasketaan yhteen ja sekä aineelliset että aineettomat hyödyt otetaan huomioon. Nettokustannusten tarkastamisvastuu on kansallisilla sääntelyviranomaisilla.

Osa B

Yleispalveluvelvoitteen nettokustannusten kattaminen

Yleispalveluvelvoitteista mahdollisesti aiheutuvien nettokustannusten kattaminen tai rahoittaminen edellyttää, että tällaisten velvoitteiden alaiset yritykset saavat korvausta palvelujen tarjoamisesta muin kuin kaupallisin ehdoin. Koska korvaukset merkitsevät varojen siirtoja, jäsenvaltioiden on varmistettava, että ne toteutetaan avoimesti, puolueettomasti, syrjimättömästi ja oikein suhteutettuina. Tämä tarkoittaa sitä, että varojen siirrosta saa aiheutua mahdollisimman vähän kilpailun tai käyttäjien kysynnän vääristymistä. Jäsenvaltioiden olisi harkittava nettokustannusten kattamista yleisistä talousarvioistaan.

Lisäksi voidaan käyttää rahastoon perustuvaa kustannustenjakojärjestelmää. Tällaisen järjestelmän toiminnassa olisi noudatettava avoimuuden, markkinoiden mahdollisimman vähäisen vääristymisen, syrjimättömyyden ja suhteellisuuden periaatteita. Mahdollisimman vähäisellä markkinoiden vääristymisellä tarkoitetaan sitä, että maksurasite olisi jaettava mahdollisimman tasaisesti suhteellisuutta noudattaen. Suhteellisuudella tarkoitetaan sitä, että kansalliset sääntelyviranomaiset voivat päättää, että ne eivät vaadi maksuja yrityksiltä, joiden liikevaihto alittaa tietyn rajan.

Jäsenvaltioiden, jotka päättävät kattaa kustannukset rahaston avulla, olisi harkittava maksujen perimistä operaattoreilta ja palveluntarjoajilta arvonlisäveroina, jotta maksujen perimisjärjestelmä olisi avoin ja yhdenmukainen (näin ei synny vaaraa siitä, että operaattoreilta ja palveluntarjoajilta peritään maksuja sekä panoksista että tuotoksista).

Rahastoa hallinnoivan riippumattoman elimen tehtävänä on periä maksut operaattoreilta ja palveluntarjoajilta, joiden on arvioitu kyseisessä jäsenvaltiossa olevan velvollisia osallistumaan yleispalveluvelvoitteiden nettokustannuksiin. Lisäksi elimen tehtävänä on valvoa varojen siirtoa ja/tai maksusuorituksia rahastosta niille henkilöille ja/tai yrityksille, joilla on oikeus saada niitä.

LIITE V

Yleispalvelun laajuuden uudelleentarkastelu 15 artiklan mukaisesti:Sovellettava menettely

Komissio harkitsee seuraavien seikkojen perusteella, onko yleispalveluvelvoitteiden laajuutta tarkasteltava uudelleen:

- yhteiskunnallinen ja markkinoiden kehitys kuluttajien käyttämien palvelujen näkökulmasta

- yhteiskunnallinen ja markkinoiden kehitys kuluttajien saatavilla olevien palvelujen ja valinnanvapauden näkökulmasta

- tekniikan kehitys eli millä tavoilla kuluttajille tarjotaan palveluja.

Komissio harkitsee seuraavien seikkojen perusteella, onko yleispalveluvelvoitteen laajuutta muutettava tai määriteltävä uudelleen:

- ovatko tietyt palvelut kuluttajien enemmistön saatavilla ja käyttääkö kuluttajien enemmistö niitä; aiheuttaako palvelujen puutteellinen saatavuus tai se, että pieni osa kuluttajista ei käytä niitä, sosiaalista syrjäytymistä, ja

- koituuko tiettyjen palvelujen saatavuudesta ja käytöstä sellaista yleistä nettohyötyä kaikille kuluttajille, että julkinen valta voi puuttua asiaan, jos yleisölle ei tarjota tiettyjä palveluja tavanomaisissa kaupallisissa olosuhteissa-

Komissio voi harkita seuraavia vaihtoehtoja ehdottaessaan yleispalveluvelvoitteen laajuuden muuttamista tai uudelleenmäärittelyä:

- yleispalveluvelvoitteen laajuutta muutetaan tai se määritellään uudelleen, mutta mahdolliset nettokustannukset rahoitetaan ainoastaan jäsenvaltioiden yleisistä talousarvioista, tai

- yleispalveluvelvoitteen laajuutta muutetaan tai se määritellään uudelleen, ja mahdolliset nettokustannukset rahoitetaan tämän direktiivin mukaisten järjestelmien avulla.

Lisäksi komissio voi ehdottaa, että tietyistä palveluista tehdään pakollisia palveluja, joita on tarjottava IV luvun mukaisten, kustannuslähtöisten velvoitteiden perusteella ja joita ei sisällytetä II luvussa määriteltyihin yleispalveluvelvoitteisiin.

LIITE VI

Kuluttajille tarkoitettujen digitaalitelevisiolaitteiden yhteentoimivuus (20 artikla)

1 Yhteinen eurooppalainen salausalgoritmi ja ilmaislähetysten vastaanottaminen

Digitaalitelevisiolähetysten vastaanottamiseen kuluttajille tarkoitettujen kaikkien myytävien, vuokrattavien tai muulla tavoin yhteisössä saatavilla olevien laitteiden, jotka pystyvät purkamaan salattua digitaalitelevisiosignaalia, on pystyttävä

* purkamaan kyseiset signaalit sellaisen yhteisen eurooppalaisen salausalgoritmin mukaisesti, jota hallinnoi tunnustettu eurooppalainen standardointielin, nykyisin ETSI

* vastaanottamaan salaamattomina lähetetyt signaalit sillä edellytyksellä, että vuokralaitetta käytettäessä laitteen vuokraaja noudattaa kyseistä vuokrasopimusta.

2 Analogisten ja digitaalisten televisiovastaanottimien yhteentoimivuus

Kaikkiin analogisiin televisiovastaanottimiin, joiden kuvaruudun näkyvissä olevan osan läpimitta on suurempi kuin 42 cm ja jotka saatetaan yhteisössä markkinoille myytäviksi tai vuokrattaviksi, on asennettava vähintään yksi avoin pistokeliitäntä (joka on tunnustetun eurooppalaisen standardointielimen standardoima), johon voidaan helposti liittää oheislaitteita, erityisesti lisädekoodereita ja digitaalisia vastaanottimia.

Kaikkiin digitaalisiin televisiovastaanottimiin, joiden kuvaruudun näkyvissä olevan osan läpimitta on suurempi kuin 30 cm ja jotka saatetaan yhteisössä markkinoille myytäviksi tai vuokrattaviksi, on asennettava vähintään