68 artikla Yleissäännöt 1. Jäsenvaltio voi viimeistään 1 päivänä elokuuta 2009 päättää käyttää vuodesta 2010 alkaen enintään 10 prosenttia 41 artiklassa tarkoitetusta kansallisesta enimmäismäärästään myöntääkseen tukea viljelijöille a) seuraaviin toimiin: i) tietyt maatalouden muodot, jotka ovat tärkeitä ympäristönsuojelun tai ympäristön tilan parantamisen kannalta; ii) maataloustuotteiden laadun parantaminen; tai iii) maataloustuotteiden kaupan pitämisen parantaminen; b) korvauksena erityishaitoista, joita viljelijöille aiheutuu maito-, naudanliha-, lampaanliha-, vuohenliha- ja riisialoilla taloudellisesti haavoittuvaisilla tai ympäristöllisesti herkillä alueilla; c) alueilla, joihin sovelletaan rakenneuudistus- ja/tai kehittämisohjelmia, jotta vältetään maan viljelemättä jättäminen ja/tai korvataan näillä alueilla oleville viljelijöille aiheutuvat erityiset haitat; d) satovakuutusmaksuihin 69 artiklassa vahvistetuin edellytyksin; e) eläin- ja kasvitauteihin liittyviin sijoitusrahastoihin 70 artiklassa vahvistetuin edellytyksin. 2. Tukea 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin voidaan myöntää vain a) jos i) tuki i alakohdassa tarkoitetuille maatalouden muodoille on asetuksen (EY) N:o 1698/2005 39 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa maatalouden ympäristötuille asetettujen vaatimusten mukainen; ii) tuki ii alakohdassa tarkoitettuun maataloustuotteiden laadun parantamiseen on johdonmukainen neuvoston asetuksen (EY) N:o 509/2006, neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006, neuvoston asetuksen (EY) N:o 834/2007 ja asetuksen (EY) N:o 1234/2007 II osan II osaston I luvun kanssa; ja iii) tuki iii alakohdassa tarkoitettuun maataloustuotteiden kaupan pitämisen parantamiseen on neuvoston asetuksen (EY) N:o 3/2008 2–5 artiklassa säädettyjen perusteiden mukainen; ja b) kattamaan tosiasiallisesti aiheutuneet lisäkustannukset ja asianomaiseen tavoitteeseen pyrkimisestä aiheutuneet tulonmenetykset. 3. Tukea 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin voidaan myöntää vain a) jos alalla on pantu tilatukijärjestelmä täysin täytäntöön 54, 55 ja 71 artiklan mukaisesti; b) siinä määrin kuin on tarpeen kannustimen luomiseksi tuotannon nykytasojen säilyttämiseksi. 4. Edellä 1 kohdan a, b ja e alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin liittyvän tuen enimmäismäärä on 2,5 prosenttia 41 artiklassa tarkoitetusta kansallisesta enimmäismäärästä. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa toimenpidekohtaisia rajoja. 5. Tuki toimenpiteisiin, joita tarkoitetaan a) 1 kohdan a ja d alakohdassa, myönnetään vuotuisina lisätukina; b) 1 kohdan b alakohdassa, myönnetään vuotuisina lisätukina, kuten eläinkohtaiset tuet ja nurmipalkkiot; c) 1 kohdan c alakohdassa, myönnetään viljelijän tukioikeuksien yksikköarvon korotuksena ja/tai lukumäärän lisäämisenä; d) 1 kohdan e alakohdassa, myönnetään 70 artiklassa tarkoitettuna taloudellisena tukena. 6. Edellä 5 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen tukioikeuksien, joiden yksikköarvoa on korotettu, ja lisätukioikeuksien siirto sallitaan vain, jos siirrettyjen tukioikeuksien kanssa siirretään vastaava määrä hehtaareita. 7. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuille toimenpiteille myönnettävän tuen on oltava johdonmukainen yhteisön muiden toimenpiteiden ja politiikkojen kanssa. 8. Jäsenvaltioiden on kerättävä varat, jotka tarvitaan tukeen, jota tarkoitetaan a) 1 kohdan a, b, c ja d alakohdassa, soveltamalla viljelijöille jaettaviin ja/tai kansallisesta varannosta peräisin oleviin tukioikeuksiin lineaarista vähennystä; b) 1 kohdan e alakohdassa, soveltamalla tarvittaessa lineaarista vähennystä yhteen tai useampaan asianmukaisia tukia saavien edunsaajien tukeen tämän osaston mukaisesti ja 1 ja 3 kohdassa säädetyissä rajoissa. 9. Komission on 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määriteltävä tässä jaksossa tarkoitetun tuen myöntämistä koskevat edellytykset erityisesti varmistaakseen johdonmukaisuuden muiden yhteisön toimenpiteiden ja politiikkojen kanssa sekä estääkseen tuen kasautumisen.

68 artikla Yleissäännöt 1. Jäsenvaltio voi viimeistään 1 päivänä elokuuta 2009, 2010 tai 2011 päättää käyttää vuodesta 2010, 2011 tai 2012 alkaen enintään 10 prosenttia 41 artiklassa tarkoitetusta kansallisesta enimmäismäärästään myöntääkseen tukea viljelijöille a) seuraaviin toimiin: i) tietyt maatalouden muodot, jotka ovat tärkeitä ympäristönsuojelun, tai ympäristön tilan tai eläinten hyvinvoinnin parantamisen kannalta; ii) maataloustuotteiden laadun parantaminen; tai iii) maataloustuotteiden kaupan pitämisen parantaminen; b) korvauksena erityishaitoista, joita viljelijöille aiheutuu maito-, naudanliha-, lampaanliha-, vuohenliha-, perunatärkkelys-, pellava- ja riisialoilla taloudellisesti haavoittuvaisilla tai ympäristöllisesti herkillä alueilla; c) alueilla, joihin sovelletaan rakenneuudistus- ja/tai kehittämisohjelmia, jotta vältetään maan viljelemättä jättäminen ja/tai korvataan näillä alueilla oleville viljelijöille aiheutuvat erityiset haitat; d) satovakuutusmaksuihin 69 artiklassa vahvistetuin edellytyksin; e) eläin- ja kasvitauteihin liittyviin sijoitusrahastoihin 70 artiklassa vahvistetuin edellytyksin. 2. Tukea 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin voidaan myöntää vain a) jos i) tuki i alakohdassa tarkoitetuille maatalouden muodoille on asetuksen (EY) N:o 1698/2005 39 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa maatalouden ympäristötuille asetettujen vaatimusten mukainen; ii) tuki ii alakohdassa tarkoitettuun maataloustuotteiden laadun parantamiseen on johdonmukainen neuvoston asetuksen (EY) N:o 509/2006, neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006, neuvoston asetuksen (EY) N:o 834/2007 ja asetuksen (EY) N:o 1234/2007 II osan II osaston I luvun kanssa; ja iii) tuki iii alakohdassa tarkoitettuun maataloustuotteiden kaupan pitämisen parantamiseen on neuvoston asetuksen (EY) N:o 3/2008 2–5 artiklassa säädettyjen perusteiden mukainen; ja b) kattamaan tosiasiallisesti aiheutuneet lisäkustannukset ja asianomaiseen tavoitteeseen pyrkimisestä aiheutuneet tulonmenetykset. 3. Tukea 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin voidaan myöntää vain a) jos alalla on pantu tilatukijärjestelmä täysin täytäntöön 54, 55 ja 71 artiklan mukaisesti tai jos näin on tapahtumassa kolmen vuoden kuluessa; b) siinä määrin kuin on tarpeen kannustimen luomiseksi tuotannon nykytasojen säilyttämiseksi. 4. Edellä 1 kohdan a, b ja e alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin liittyvän tuen enimmäismäärä on 2,5 prosenttia 41 artiklassa tarkoitetusta kansallisesta enimmäismäärästä. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa toimenpidekohtaisia rajoja. 5. Tuki toimenpiteisiin, joita tarkoitetaan a) 1 kohdan a ja d alakohdassa, myönnetään vuotuisina lisätukina; b) 1 kohdan b alakohdassa, myönnetään vuotuisina lisätukina, kuten eläinkohtaiset tuet ja nurmipalkkiot; c) 1 kohdan c alakohdassa, myönnetään viljelijän tukioikeuksien yksikköarvon korotuksena ja/tai lukumäärän lisäämisenä; d) 1 kohdan e alakohdassa, myönnetään 70 artiklassa tarkoitettuna taloudellisena tukena. 6. Edellä 5 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen tukioikeuksien, joiden yksikköarvoa on korotettu, ja lisätukioikeuksien siirto sallitaan vain, jos siirrettyjen tukioikeuksien kanssa siirretään vastaava määrä hehtaareita. 7. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuille toimenpiteille myönnettävän tuen on oltava johdonmukainen yhteisön muiden toimenpiteiden ja politiikkojen kanssa. 8. Jäsenvaltioiden on kerättävä varat, jotka tarvitaan tukeen, jota tarkoitetaan a) 1 kohdan a, b, c ja d alakohdassa, soveltamalla viljelijöille jaettaviin ja/tai kansallisesta varannosta peräisin oleviin tukioikeuksiin lineaarista vähennystä; b) 1 kohdan e alakohdassa, soveltamalla tarvittaessa lineaarista vähennystä yhteen tai useampaan asianmukaisia tukia saavien edunsaajien tukeen tämän osaston mukaisesti ja 1 ja 3 kohdassa säädetyissä rajoissa. 9. Komission on 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määriteltävä tässä jaksossa tarkoitetun tuen myöntämistä koskevat edellytykset erityisesti varmistaakseen johdonmukaisuuden muiden yhteisön toimenpiteiden ja politiikkojen kanssa sekä estääkseen tuen kasautumisen. 10. Jäsenvaltion päättäessä, miten se käyttää vuodesta 2010 alkaen enintään 10 prosenttia kansallisesta enimmäismäärästään, sen on kuultava valtiotasoa alempia hallinnon tasojaan.