Alueiden komitean lausunto aiheesta "Syrjäisten alueiden tulevaisuus Euroopan unionissa" CdR 23/98 fin -



Virallinen lehti nro C 315 , 13/10/1998 s. 0015



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Syrjäisten alueiden tulevaisuus Euroopan unionissa" (98/C 315/04) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon työvaliokuntansa 11. kesäkuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen alakohdan mukaisesti tekemän päätöksen laatia lausunto aiheesta "Syrjäisten alueiden tulevaisuus uudessa Euroopan unionissa" ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n "Aluesuunnittelu Maatalous Metsästys Kalatalous Metsätalous Meri- ja vuoristoalueet" tehtäväksi, ottaa huomioon lausuntonsa CdR 389/96 fin aiheesta "Maaseudun kehittämispolitiikka" (), CdR 178/97 fin aiheesta "Vuoristoalueita koskeva unionin maatalouspolitiikka" () sekä CdR 3/97 fin aiheesta "Maaseudun palvelut ja uudet toiminnot" (), ottaa huomioon valiokunta 2:n kesäkuun 11. päivänä 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 23/98 rev., jonka esittelijät olivat Seamus Murray ja Pauliina Haijanen, ja katsoo, että useimmat maaseutukunnat ponnistelevat löytääkseen jatkuvasti muuttuvan paikkansa uudessa Euroopassa, ja kaikkiin maaseutuyhteisöihin vaikuttavat syrjäisen sijainnin aiheuttamat ongelmat kärjistyvät Euroopan unionin kaukaisilla alueilla, hyväksyi 15. 16. heinäkuuta 1998 pitämässään 24. täysistunnossa (16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Tämä lausunto käsittelee sellaisia Euroopan unionin alueita, jotka määritellään tässä syrjäisiksi. Niihin kuuluvat jäsenvaltioiden vuoristoalueet, saaret ja saaristoalueet sekä syrjäiset manneralueet (jotka voidaan määrittää myös niiden etäisyyden perusteella keskitetyiltä markkinoilta ja liikenneverkoista, kuten "Euroopan aluekehityssuunnitelmassa" on tehty). Syrjäiset alueet ovat epäsuotuisassa asemassa maantieteellisen sijaintinsa vuoksi, ja niille on tunnusomaista väestön väheneminen ja ikääntyminen sekä muut maaseudun tyypilliset ongelmat, jotka kuitenkin kärjistyvät syrjäseuduilla. Nämä tunnusomaiset ongelmat johtuvat paljolti taloudellisten ja yhteiskunnallisten mahdollisuuksien puutteesta, ja jos tämän sallitaan jatkua, se aiheuttaa tulevaisuudessa vakavia seurauksia näiden yhteisöjen talous- ja yhteiskuntaelämälle. 1.2. Tietyistä ja ilmeisistä samankaltaisuuksista huolimatta äärimmäisen syrjäisten alueiden erityistilannetta käsitellään Amsterdamin sopimuksen 299 artiklan 2 kohdan nojalla eli ne eivät kuulu tämän lausunnon piiriin. Komitea varaa itselleen oikeuden esittää aiheesta lausunto tuonnempana. 1.3. Erityisen voimakkaasti kaikkein syrjäisimpiä alueita on koetellut maa- ja metsätalousalan työpaikkojen katoaminen, mitä ei ole onnistuttu korvaamaan vaihtoehtoisilla työmahdollisuuksilla muilla aloilla. Tämä on aiheuttanut taloudellisesti aktiivisen väestön ja erityisesti naisten muuttoliikkeen muualle. Väestön jatkuva väheneminen supistaa myös paikallisten yritysten tuotteiden ja palveluiden kysyntää, mikä heikentää edelleen sekä julkisen että yksityisen sektorin taloudellista toimintaa. Tämä laskusuuntainen kierre murentaa syrjäisten kuntien taloudellista ja sosiaalista perustaa ja saattaa viime kädessä johtaa niiden autioitumiseen. EU:n nykyinen kehitys Agenda 2000, YMP:n uudistus ja yhteisön laajentuminen heikentää edelleen näiden alueiden kehitystä, ellei asiaan puututa. 1.4. Syrjäisillä alueilla on kuitenkin oma erityinen arvonsa, joka ei ainoastaan täydennä vaan myös korvaa kaupungistuneilta ja teollistuneilta alueilta kadonneita arvoja. Kaukaisen sijaintinsa seurauksena monilla syrjäisillä alueilla on säilynyt rintamailta pitkälti kadonnut elämäntapa ja ympäristö. Syrjäseutujen kielellinen monimuotoisuus ja kulttuuriperintö kuvastavat toisenlaista elämäntapaa ja elävää kokemusta. Yhdistettyinä puhtaaseen maalaisympäristöön nämä tekijät tarjoavat näille alueille ainutlaatuisia kehitysmahdollisuuksia. 1.5. Jos EU:ssa halutaan saavuttaa todellista taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, on laadittava yhtenäinen syrjäisten alueiden politiikka ja toteutettava näiden alueiden luontaista epäedullista asemaa tasoittavia toimia. Kehitystä on saatava aikaan ennen kaikkea paikallistasolla mm. sellaisten korvauksien ja koordinoidun politiikan avulla, joita EU tarjoaa muillekin alueille, jotta syrjäseudut voivat käyttää hyväksi kehitysmahdollisuuksiaan ja vahvistaa riippumattomuuttaan muista alueista. 2. Syrjäisten alueiden kehityskysymyksiä 2.1. Liikenne 2.1.1. Syrjäisestä sijainnista johtuvat lisäkustannukset tuntuvat varsin selvästi liikenteessä, jossa ne sekä ajan- että rahanhukkana heikentävät syrjäisten alueiden kilpailukykyä ja vievät niiltä talouskehityksen mahdollisuuksia. Merensaarten kohdalla tähän liittyy vielä saariin ja niistä pois suuntautuvista tavarankuljetuksista perittävä arvonlisävero, joka heikentää saarten kilpailukykyä mantereen markkinoilla. Pohjoisilla syrjäseuduilla ja vuoristoalueilla ilmastotekijät aiheuttavat lisäkustannuksia. Tällaisia ovat mm. teiden auraus ja muu talvikunnossapito, liukkauden torjunta sekä saaristoalueilla erityisesti väylien avoinna pitäminen. 2.1.2. Syrjäisten alueiden tulevaa kehitystä varten on tärkeää säilyttää liikennejärjestelmät ja kehittää niitä. Ensiarvoisen tärkeänä on pidettävä ympäristöä ja energiaresursseja säästävien liikennejärjestelmien edistämistä. Terminaalit ja liikenteen valtaväylät eivät saa olla matkailua palvelevia itsetarkoituksia, vaan niiden tulee yhdistää syrjäisen alueet Euroopan yhtenäismarkkinoihin ja tarjota tehokkaita teknisiä palveluja, varastotiloja ja yhdistelmiä kestääkseen vertailun mantereella sijaitsevien terminaalien kanssa. Syrjäisillä alueilla olisi myös rohkaistava rautateiden sähköistämistä sekä sisäisten ja muualle suuntautuvien lentoyhteyksien kehittämistä. 2.2. Matkailu 2.2.1. Matkailu syrjäisillä alueilla on luonteeltaan pitkälti kausiluontoista; se keskittyy suosituimpiin lomakausiin ja hiipuu muina aikoina lähes olemattomiin. Matkailua tulisi tulevaisuudessa kehittää sellaisten selvälinjaisten suunnitelmien pohjalta, joilla pyritään monipuolistamiseen (perinteinen matkailu, kulttuurimatkailu, vihreä matkailu, maatilamatkailu, arkeologiamatkailu, nuorisomatkailu, urheilumatkailu, kalastus, opetusmatkailu jne.) sekä varmistamaan monien paikallisten ihmisten toiminta matkailuelinkeinon parissa kautta vuoden. Matkailutarjontaa monipuolistamalla matkailukautta voidaan pidentää, mikä lisää matkailun syrjäseuduille tuomaa hyötyä ja vähentää sen aiheuttamia haittoja. 2.2.2. Matkailua käsitellessään EU:n on varmistettava, että syrjäisten alueiden nykyiset palvelut riittävät tyydyttämään lisääntyvän matkailun tarpeet. Alueiden on säilytettävä omaleimaiset tunnuspiirteensä, kulttuurinen ja kielellinen monimuotoisuutensa sekä korkeatasoinen ympäristönsä ja kehitettävä niitä edelleen. Juuri nämä erityispiirteet, jotka ovat alueiden parhaita matkailuhoukuttimia, ovat vaarassa jäädä massaturismin jalkoihin. 2.3. Kulttuuri 2.3.1. Monet syrjäiset alueet ovat sijaintinsa ansiosta kyenneet säilyttämään vahvan kulttuuri-identiteettinsä. Tämä tekee näistä alueista tietyllä tavalla ainutlaatuisia, ja on tärkeää, että tämä paikallinen vahvuus säilytetään ja sitä hyödynnetään kestävällä tavalla. Kestävä kulttuuri-identiteetti lisää alueella tunnettua itseluottamusta ja voi osaltaan edistää talouskehitystä. 2.4. Kalastus 2.4.1. Kalastus on perinteisesti ollut elintärkeä osa monien syrjäseutujen taloutta, ja se on monilla EU:n syrjäseuduilla edelleen merkittävä paikallisen kehityksen ja työllisyyden lähde. Saarten satamat kärsivät pahasti rannikkosatamiin verrattuna epäedullisesta sijainnistaan: etäisyys mantereen tärkeille markkinoille on pitkä, ja uuden teknologian sekä rahoituksen hankkiminen on tavanomaista vaikeampaa. 2.4.2. Kalastuselinkeino on vaikeuksissa pitkälti sen vuoksi, että yhteisön liian suuri kalastuslaivasto verottaa kalavaroja liikaa. Lisäksi syrjäseutujen kalastajien käyttämä kalusto on vanhentunutta, ja sen vuoksi kalastusaluksia ei voida helposti muuntaa muihin tarkoituksiin sopiviksi. Syrjäisten alueiden kalastusteollisuuden ehkä suurin ongelma on kalastusalueiden ja kalavarojen hallinta. Kalan- ja rapujenkasvatus tarjoavat syrjäseuduilla huomattavia kehitysmahdollisuuksia, mutta on huolehdittava, ettei tämä kehitys vahingoita ympäristöä. 2.5. Maanviljely 2.5.1. Köyhän maaperän, lyhyen kasvukauden, vähäisen paikallisen kysynnän ja niukkojen peruspalveluiden lisäksi varsinkin pienten saarialueiden pienviljelijät kärsivät suhteellisen suurista yleisrasitteista. Tällaisia ovat saarissa tarvittavien tavaroiden korkeat kuljetuskustannukset sekä viljelijöiden tuotteiden myymiseen päämarkkinoilla liittyvät kulut. Koska nämä kulut vähentävät tuloja, viljelijät eivät pysty rahoittamaan tuotannon kehittämiseksi tarvittavia investointeja eivätkä nuoret halua ryhtyä viljelijöiksi, mikä puolestaan johtaa väestökatoon. Myös ilmasto-olot ja korkea sijainti voivat haitata maataloutta. Termisen kasvukauden pituus pohjoisilla alueilla on esimerkiksi yli kaksi kuukautta lyhyempi kuin Keski-Euroopassa, mikä asettaa pohjoisen maatalouden erityisen vaikeaan asemaan. Tämä tulisi ottaa huomioon päätettäessä yhteisen maatalouspolitiikan tulevaisuudesta. 2.6. Televiestintä 2.6.1. Laajalla televiestintäperusrakenteita kehittävällä yhteisön ohjelmalla voitaisiin supistaa merkittävästi syrjäisestä sijainnista aiheutuvien haittojen kustannuksia. Varsinkin telematiikka on yksi harvoista jo käytettävissä olevista keinoista, jonka avulla syrjäiset alueet voitaisiin liittää ensi kädessä verkostojen kautta yhteisön talouteen ja maailmanmarkkinoihin. Tiedotuksen ja matkailun lisäksi joissa telematiikkasovelluksia jo käytetään sovelluksia voitaisiin hyödyntää monilla muillakin aloilla kuten koulutuksessa ja terveydenhuollossa. 2.6.2. Yhteisön ohjelma tai joukko koordinoituja kokeiluhankkeita auttaisivat kehittämään telemaattisen koulutuksen mallia, joka on jo osoittautunut menestykselliseksi Highlands and Islands University -yliopistossa (UHI). "Etäsairaanhoito" voisi olla toinen mahdollinen sovellus, jossa poliklinikkapalveluja vailla olevien syrjäseutujen asukkaat voisivat ottaa yhteyttä muilla alueilla toimiviin lääkäreihin ja saada "etädiagnooseja". Kaiken kaikkiaan: syrjäisten alueiden liittäminen tietoyhteiskuntaan on lähivuosien suurimpia haasteita ja se voi tuottaa merkittävää hyötyä. Kuten alueiden komitea on eräässä aiemmassa lausunnossaan huomauttanut, eurooppalaisen tietoyhteiskunnan toteutumisen kannalta on tärkeää, että kaikilla alueilla on todelliset mahdollisuudet käyttää telemaattisia peruspalveluja. Tämä koskee erityisesti syrjäisiä alueita, sillä alueelliset erot kasvavat nopeasti telematiikan ripeän kehityksen myötä. Tilanteeseen on puututtava mahdollisimman pian. 2.6.3. Perusrakenteiden lisäksi syrjäisillä alueilla tarvitaan myös erilaisia tietoyhteiskunnan palvelujen kysyntää kasvattavia toimia kuten tiedottamista elektronisen kaupankäynnin ja etätyön mahdollisuuksista. Yhtä tärkeää on varmistaa, että tulevaisuudessa yhä suurempi osa tästä kysynnästä voidaan tyydyttää paikallisesti. 2.7. Perusrakenteet ja ympäristö 2.7.1. Syrjäisillä alueilla liikkuvien ihmisten määrän kausiluonteinen vaihtelu rasittaa huomattavasti paikallisia perusrakenteita ja ympäristöä. Vesi- ja jätehuolto, satamalaitteet, tiet ja polut voivat kaikki joutua varsin koville. Perusrakenteisiin ja ympäristöön kohdistuvan kausittaisen paineen kasvaessa kasvaa myös pysyvän asujaimiston sosiaaliseen kudokseen ja rakenteeseen kohdistuva hajottava paine. Kaikissa syrjäseutuja koskevissa suunnittelupäätöksissä, ympäristöhallintotoimissa sekä kannattavuus- ja kestävyysarvioinneissa on otettava huomioon näiden alueiden väestölliset erityispiirteet. 2.7.2. Kunnollisten perusrakenteiden ja kestävän ympäristönhoidon luominen on ratkaiseva tekijä syrjäseutujen yhteisöjen tukemisessa samoin kuin matkailun säilyttämisen ja kasvun sekä muiden paikallisten elinkeinojen kannalta. Maantieteellisten rajoitusten ja vähäisen asukasmäärän vuoksi monien syrjäisten alueiden hankkeiden on vaikea saada koheesio- ja aluetukea, koska ne eivät usein täytä EU:n kelpoisuusehtoja. 2.8. Terveydenhoito 2.8.1. Vaikka harvaan asutuilla seuduilla ei taloudellisista syistä ole järkevää ylläpitää pysyviä terveydenhoitopalveluja, on tärkeää, että ulkopuoliset terveyspalvelut ovat kohtuullisen helposti saatavissa. Yhteisön politiikan eräs keskeinen tavoite on saavuttaa sellainen terveydenhoidon taso, että kaikki syrjäseutujen asukkaat voivat elää täyttä ja tuottavaa elämää. Perusterveydenhoitoon liittyvät tekijät, kuten asianmukaiset hoitotilat ja puhdas juomavesi, ovat ratkaisevia tällaisen politiikan toteuttamisessa. 2.8.2. Tässä yhteydessä on myös syytä muistaa, että syrjäisten alueiden ikärakenne, jolle on yleensä tyypillistä vanhusten ja kouluikäisten suuri osuus, asettaa omat vaatimuksensa terveyspalveluille. 2.9. Palvelujen yksikkökustannukset 2.9.1. Eräs syrjäisten alueiden piirre on lähes kaikkien julkisten palvelujen korkeat yksikkökustannukset esimerkiksi koulutuksessa, terveydenhuollossa, liikenteessä sekä taiteen ja vapaa-ajan tarjonnassa. Tämä piirre täytyy ottaa tarkasti huomioon valtioiden ja EU:n voimavaroja jaettaessa, mikäli kaikille kansalaisille halutaan taata julkisten palveluiden laajalti vertailukelpoinen saatavuus. 2.10. Ympäristön- ja luonnonsuojelu 2.10.1. Syrjäisten alueiden ja Natura 2000 -ohjelmassa ympäristön kannalta erityisen merkittäviksi nimettyjen alueiden sekä jäsenvaltioiden ja EU:n muiden luonnonsuojelupäätösten välillä on selvä vastaavuussuhde. Tällaiset päätökset osoittavat syrjäisten alueiden suuren maisemallisen ja ympäristöllisen merkityksen luonnon moninaisuudelle, ja niistä voi olla suurta etua matkailun edistämisessä. Tällaiset päätökset voivat kuitenkin tehdä eräitä taloudellisen kehityksen muotoja vaikeammiksi saavuttaa, koska ympäristön laadusta ei myöskään haluta tinkiä. 2.10.2. Luonnonsuojelupäätösten paikalliselle talouskehitykselle mahdollisesti aiheuttamat haitat tai lisärahoituksen tarve tällaisen kehityksen saavuttamiseksi niin, ettei ympäristöä vahingoiteta, pitäisi ottaa huomioon. Huomioon pitäisi niin ikään ottaa uusien maatalouden ympäristötoimien tarve, jotta oltaisiin mukana luomassa paikallisia työpaikkoja suojelemalla ja hallinnoimalla korkealaatuisia luonnonsuojelualueita tarkoituksenmukaisella tavalla. 3. Yhteisön politiikan vaikutus 3.1. Vaikka EU pyrkii parantamaan syrjäisten alueiden yhteiskunnallis-taloudellista hyvinvointia monilla toimilla, useita niistä toteutetaan pelkästään alakohtaisesti ja niillä voi olla haitallisia sivuvaikutuksia. On myös sellaista yhteisön yhteistä politiikkaa, jolla voi olla kielteisiä vaikutuksia syrjäisten alueiden kehitykseen. 3.2. Eräillä EU:n syrjäisillä alueilla kuten Korsikalla, Kreikan pienillä saarilla ja Ahvenanmaalla on verotuksellinen asema, joka on poikkeus yhteisön lainsäädännössä. Tämä näiden alueiden talouskehityksen kannalta oleellinen tilanne muuttuu, ellei laajassa verotuksen yhdenmukaistamisessa oteta huomioon näiden alueiden ja muiden syrjäisten alueiden tarvetta poikkeusjärjestelyihin taloudellisten ja sosiaalisten haittatekijöiden tasoittamiseksi. 3.3. Syrjäisten alueiden erityisjärjestelyjen esim. tiettyjen Välimeren saarten kuljetusten alv-vapauden tai muiden alueiden enimmäistasoon verrattuna alemman alv:n perimisen lakkauttaminen aiheuttaisi hyvin haitallisia seurauksia. Kuljetusten alv-vapaus tulisi laajentaa koskemaan muitakin syrjäalueita, esim. unionin reunoilla sijaitsevia tavoite 1 -alueita. Muussa tapauksessa tuotettu lisäarvo tai liikevoitto vähenee, elinkustannukset nousevat, matkailu kärsii hintojen noususta ja paikallinen tuotanto muuttuu epävakaaksi. 3.4. Jos esimerkiksi Korsikan, Baleaarien, Shetlannin, Orkneysaarien, Ulko-Hebridien tai Tanskan saarien nykyinen alv-vapaus niihin tai niistä suuntautuvien kuljetusten osalta poistettaisiin, kustannukset nousisivat 4 9 prosenttia. YMP:n toiminta on useaan otteeseen kyseenalaistettu EU:n manneralueilla. Syrjäisillä alueilla niiden erityistilanteen herkästä tasapainosta piittaamaton yhteisön politiikka on aiheuttanut vielä suurempaa vahinkoa. 3.5. Periaatteen, jonka mukaan jäsenvaltioiden verojärjestelmiin sallitaan jonkin verran vaihtelua syrjäisten alueiden suojelemiseksi ja vastapainon luomiseksi korkeille polttoaine- ja liikennekustannuksille, ei pitäisi nähdä sotivan voimakkaan ja oikeudenmukaisen EU:n periaatetta vastaan. 4. Tasoittavat toimet 4.1. Tulevaa syrjäseutupolitiikkaa muotoiltaessa on tärkeää säätää erilaisia yhteisön nykyisen politiikan haittavaikutuksia korvaavia tasaustoimia sekä vero- ja rahoituskannusteita alueiden oman talouden edistämiseksi. Yhteisön yhteinen politiikka YMP:stä verotuksen yhdenmukaistamiseen kulkee käsi kädessä sisämarkkinoiden kanssa, joilla ei niiden hyödyllisyydestä huolimatta ole käytännössä otettu huomioon syrjäisiä alueita. Syrjäseutujen kohdalla sisämarkkinoiden ja vapaan liikkuvuuden ajatukset kariutuvat ilmeiseen maantieteelliseen mahdottomuuteensa. Tasavertaisen kilpailun palauttamiseksi on löydettävä keino poistaa yhteisön politiikan haitat. 4.2. Jos syrjäseuduille myönnetään Korsikaan sovellettavan kaltaisia verohelpotuksia, ainoa seuraus on, että niillä on helpotusten avulla mahdollisuus korvata ilmeiset kilpailuhaittansa. Näin varmistetaan, että syrjäiset alueet ovat lopulta hyvässä asemassa toimiakseen unionin tavoitteena olevilla sisämarkkinoilla. 4.3. Jäsenvaltioiden tulee puolestaan noudattaa kaksitahoista toimintatapaa. Niiden tulee yhtäältä puolustaa syrjäseuduilleen aiemmin myöntämiään poikkeuksia ja toisaalta pidättyä käyttämästä verotuksen yhdenmukaistamista sopivana verukkeena näiden etuoikeuksien kumoamiselle. Kunkin jäsenvaltion tulisi itse ehdottaa omia alueitaan koskevia poikkeuksia, sillä yksittäisiä tapauksia kuten kuljetuksista perittävää alv:tä lukuun ottamatta on mahdotonta löytää jäsenvaltioiden verotusjärjestelmiä koskevia yhteisiä ongelmia ja ratkaisuja. 5. Alue- ja paikallisviranomaisten rooli 5.1. Vaikka Euroopan syrjäisten alueiden ongelmien syyt ja seuraukset ovat hyvin samanlaisia, olisi väärin olettaa, että samanlainen pakettiratkaisu sopii kaikkiin ongelmiin. Jotta ehdotetut toimet olisivat mahdollisimman tehokkaita, jäsenvaltioiden ja EU:n politiikan on jätettävä tilaa laajalle alueelliselle monimuotoisuudelle. Siksi vahva alueellinen panostus on välttämätöntä alueellisen politiikan muotoilussa, ja kuten Leader-ohjelma on menestyksekkäästi osoittanut, myös paikallisyhteisöt on saatava mukaan ruohonjuuritasolta ylöspäin lähtevää lähestymistapaa sovellettaessa. 5.2. Paikallisista lähtökohdista tapahtuva kehittäminen on elintärkeää, jotta löydetään oikeat ratkaisut nykyisiin ongelmiin ja voidaan varmistaa ratkaisujen kestävyys pitkällä aikavälillä. Siksi sitä suositellaan yhdeksi tärkeimmistä tavoista, joilla komissio kehittää syrjäseutuja koskevaa politiikkaa tulevaisuudessa. Tämänsuuntaista politiikkaa voisivat tukea sekä jäsenvaltioiden hallitukset että komissio, joka voisi myöntää rakennerahastoista kiintiön käytettäväksi pienten ja keskikokoisten yritysten sekä pienteollisuuden toiminnan edistämiseen, jolloin syrjäseutujen talous kehittyisi ja työpaikkojen määrä kasvaisi. Olisi luotava yritystoiminnan kehittämiskeskuksia, jotka jakavat tarvittavaa tietoa ja tarjoavat hallinnollista apua toiminnan piristämiseksi. Yhdessä asianomaisten jäsenvaltioiden matkailuministeriöiden kanssa komissio voisi tässä yhteydessä tehdä paljon järjestämällä mainoskampanjan edistämään syrjäseutuja ja niiden tuotteita (kuten matkailua, maatalous- ja kalataloustuotteita, taidetta ja käsiteollisuutta), joita löytyy kaikilta EU:n syrjäisiltä alueilta, vaikkakin vaihtelevasti. Mainoskampanjan tavoitteena olisi edistää laatumerkinnän käyttöä osoituksena alkuperäisestä paikallisidentiteetistä sekä lisätä eurooppalaisten tietoutta eri alueille tyypillisistä tuotteista pienten saarialueitten tuotteet mukaan lukien. Corkin konferenssin loppujulkilausuman mukaisesti kaikkia maaseutualueita koskevassa politiikassa tulee ottaa huomioon alueelliset erot sekä kunnioittaa läheisyysperiaatetta. Politiikan tulee olla mahdollisimman hajautettua ja perustua kaikkien asianomaisten tasojen kumppanuuteen ja yhteistyöhön. Tässä yhteydessä EU:n tulisi rajoittua luomaan toimenpiteitä varten puitelainsäädäntöä ja antaa alueille riittävästi liikkumavaraa kehittää omat menettelytapansa. 6. Alueiden välinen yhteistyö 6.1. Unionin toimielinten tulisi kannustaa alueiden välistä yhteistyötä, jotta unionin syrjäiset alueet voivat päästä eroon eristyneisyydestään. Keräämällä kokemuksensa ja tietonsa yhteen Euroopan alueviranomaiset voisivat antaa etusijan onnistuneille toimille ja tehdä ehdotuksia ja löytää vaihtoehtoisia ratkaisuja usein samantapaisiin ongelmiin. Olisi myös toivottavaa luoda Eurooppaan alueiden välinen palveluverkko käsittelemään ja korostamaan yhteisiä ongelmia, kuten resurssien puutetta ja jätteiden käsittelyä, sekä tekemään matkailua, kulttuuria ja käsiteollisuutta tunnetuksi Internetin avulla. Palveluverkko voisi samalla toimia "kauppakamarin telemaattisena ulkomaankaupan instituuttina" verkkoon liittyneille syrjäisille alueille. Alan laajentuminen voisi vaikuttaa huomattavan suotuisasti työllisyyteen. Samalla kun EU:n syrjäisille alueille pyritään luomaan muihin verrattavat olosuhteet, myös unionin ulkopuolisten maiden rajaseutujen kehittämiseen tulee kiinnittää erityistä huomiota, jotta elintasoerot eivät entisestään kasvaisi ja lisäisi jännitystä rajaseuduilla. Tämä tarkoittaa mm. sitä, että unionin ulkopuolisten maiden rajaseutujen kehittämisen tulee olla kiinteä osa rajaseutujen kehittämistä ja raja-alueohjelmia. Käytännössä tämä edellyttää esim. Interreg-, Tacis- ja Phare-ohjelmien kytkemistä läheisesti toisiinsa siten, että kehittämistoimenpiteitä voidaan toteuttaa myös EU:n ulkopuolisilla raja-alueilla. Toisaalta tulee varmistaa, että Interreg-yhteistyö raja-alueiden kesken EU:n sisällä voi jatkua häiriöittä. 7. Rakennerahastouudistus ja yhteisöaloitteet 7.1. Agenda 2000:ssa luodun taloudellisen katsauksen mukaan rakennerahastoja on tarkistettava ja on painotettava niiden yksinkertaistamista, tiettyjen perusperiaatteiden kuten keskittymisen tarkistamista sekä yhteisöaloitteita. EAKR:stä tukea saavien määrää on alennettava voimakkaasti. 7.2. Agenda 2000 -asiakirjassa tehdyt ehdotukset voivat johtaa siihen, että monet tämänhetkiset tavoitteen 1 alueisiin kuuluvat syrjäiset alueet menettävät asemansa. Agenda 2000 -asiakirjan ehdotuksista keskustellaan parhaillaan, ja tässä lausunnossa esitetyt syrjäisten alueiden erityistarpeet pitää ottaa tarkasti huomioon ennen Agenda 2000 -asiakirjaa koskevan keskustelun päättämistä, jotta varmistetaan, että tavoite 1 -alueille asetettavat kriteerit heijastavat täysin syrjäisten alueiden erityisoloja väestön vähyyden ja kaikkien muiden tässä lausunnossa korostettujen ominaispiirteiden osalta. 7.3. Valitettavasti rakennerahastotukeen oikeutettuja alueita rajattaessa on toisinaan syrjitty sellaisia syrjäseutuja, jotka tilastollisista syistä on sisällytetty alueisiin, joiden sisällä tilanteet vaihtelevat tavattoman paljon. Esimerkiksi saaristojen kohdalla maan ja meren välinen suhde on ainutlaatuinen, mutta väestötiheyttä laskettaessa on otettu huomioon vain maa-alue. 7.4. Agenda 2000:ssa ehdotettu uudistus näyttää olevan Amsterdamin sopimusluonnoksen vastainen; EY:n perustamissopimuksen 130 a artiklan sanamuotoa muuttamalla Amsterdamin sopimuksessa tunnustetaan virallisesti syrjäisten saaristoalueiden erityisluonne, niiden luontaiset puutteet, ja siten tarve löytää tapoja, joilla nämä epäsuotuisat alueet voivat kuroa umpeen kuilun, joka erottaa ne muusta yhteisöstä unionin kehityksessä. 7.5. Yhteisöaloitteiden tarkistamista tulisi lähestyä samalla tavoin. Jatkuva tuki yhteisöille ja yhdyskuntien kehittämiseen Leader II -ohjelman ja muiden aloitteiden tarjoaman kapasiteetin lisäyksen, koulutuksen ja tukipalvelujen avulla on erittäin tärkeää paikallisin voimin aikaansaadun kehityksen edistämiseksi. 8. Tärkeimmät suositukset Alueiden komitea esittää seuraavat pääsuositukset Euroopan unionin syrjäseutujen tulevaisuudesta: 8.1. Alueiden komitea suosittelee integroidun politiikan laatimista syrjäisten alueiden tulevasta kehittämisestä rakennerahastojen tavoitteiden mukaisesti. Politiikassa tulisi ottaa huomioon näille alueille yhteiset ainutlaatuiset olosuhteet mutta samalla myös niiden monimuotoisuus, ja olisi pyrittävä varmistamaan, että ne voivat hyödyntää Euroopan integraation tarjoamia kehitysmahdollisuuksia. Erityisesti Euroopan unionin laajentumisnäkymien kannalta on tärkeää, ettei syrjäisiä alueita määritellä liian suppeasti ja että jo nyt otetaan huomioon alueet, jotka ovat tulevaisuudessa vieläkin kauempana Euroopan unionin hermokeskuksesta, joka siirtynee. 8.2. Alueiden komitean mielestä syrjäisten alueiden ja yhteisön rintamaiden yhteyksissä olevia puutteita pitäisi perustamissopimuksen 129 b artiklan 2 kohdan määräysten mukaisesti vähentää ratkaisevasti ottamalla ne asianmukaisella tavalla huomioon toteutettaessa yhteisön suunnitelmaa rakennerahastojen uudeksi toimintakehykseksi. Tukijärjestelmien avulla tulisi siten olla mahdollista palvella syrjäseutuja yhdistetyin liikennejärjestelyin. Politiikan tulisi kattaa myös paikallisliikenne ja siten edistää pienimuotoista yksityisyritystoimintaa. 8.3. Alueiden komitea uskoo myös, että syrjäisillä alueilla sijaitsevien teollisuuslaitosten tulisi voida hyödyntää erityisiä kuljetushintaluokkia raaka-aineiden tuonnissa ja lopputuotteiden viennissä ja että dieselöljyn ja muiden energiamuotojen kuljetukseen tulisi soveltaa erityisiä hintajärjestelyjä. 8.4. Alueiden komitea uskoo olevan tarpeen suunnitella vaihtoehtoisia matkailumalleja syrjäseutualueille, sillä jos turismin rakenne pysyy muuttumatomana eikä monipuolistu, ala on vaarassa luhistua ja näin menetettäisiin taloudelliset kerrannaisvaikutukset. Matkailuteollisuudelle tulisi laatia toimintaohjeet ja hyvän toimintatavan oppaita sekä myöntää laatumerkintä toimialoille, jotka täyttävät yksittäisten alueiden erityiset ympäristö- ja kulttuurivaatimukset. Matkailijoita tulisi opastaa jättämään herkät ekosysteemit rauhaan, ja heidän tulisi tarpeen vaatiessa maksaa paikallisesti perittävä soveltuva vero, joka voi olla omiaan suojelemaan paikallisyhteisöä ja sen ympäristöä. Matkailusta saatava tuotto tulisi investoida ympäristö- ja kulttuurihankkeisiin. Alueiden komitea suosittelee myös paikallisten matkanjärjestäjien käyttämistä; olisi myös varmistettava, että syrjäseutujen päätulolähdettä ei valvota ulkopuolelta käsin. 8.5. Yhteisön integroidun politiikan on tuettava toimia ja hankkeita, jotka syrjäseutujen kulttuurisen omaleimaisuuden säilyttämisen ohella tähtäävät myös niiden taloudellisen suorituskyvyn vahvistamiseen. Alueiden komitea katsoo, että historiallisesti ja arkeologisesti arvokkaiden paikkojen tunnetuksi tekemistä, perinteisten asumusten restaurointia, luonnonkauniiden alueiden kehittämistä, koulutusohjelmia sekä kansainvälistä kulttuuriyhteistyötä edistäviä ohjelmia tulee tukea kunkin alueen ainutlaatuista luonnetta korostavalla tavalla. 8.6. Kalastuspolitiikassa olisi suhtauduttava entistä ymmärtäväisemmin kalakantojen säilyttämiseen. Alueiden komitean mielestä olisi myös pyrittävä yhtenäistämään paikallisen kalateollisuuden kehitystä. On tärkeää seurata tarkoin kalastuksen kehitystä ja rajoittaa tarpeen vaatiessa kalastuksen määrää elinkykyisen kalakannan säilyttämiseksi. Lisäksi näiden alueiden edustajia olisi kuultava aina, kun EU hyväksyy kalataloutta koskevaa uutta lainsäädäntöä. Alueiden komitean mielestä kalastuspolitiikassa tulisi jatkuvasti tehdä perustavanlaatuisia eroja, jotta kalastajien tarpeet otettaisiin paremmin ja realistisemmin huomioon. Tärkeimpien markkinoiden sijainnin vuoksi EU:n tulisi tukea ja kannustaa kalankäsittely- ja jakeluketjujen luomista syrjäisille seuduille. 8.7. Maatalouden osalta alueiden komitea suosittelee laadittavaksi erilaisia toimenpiteitä, joiden avulla vähennetään YMP:n haitallisia vaikutuksia. Toimenpiteet voidaan toteuttaa vastaavien alueellisten ohjelmien ja kehittämissuunnitelmien avulla maaseudun kehitystuista annettavan EMOTR-asetuksen puitteissa. Maanviljelytekniikkaa tulee levittää entistä laajemmalle ja entistä tehokkaammin tuotteiden ja niiden kilpailukyvyn parantamiseksi. Rahoitustukea tulisi vastaavasti jakaa koulutuslaitoksille, tutkimukseen sekä palveluihin, joiden kautta tieto kanavoidaan maanviljelijöille. Tukea olisi annettava erityisesti koulutusohjelmille, joilla edistetään ja kehitetään luonnonmukaista maanviljelyä. Alueiden komitea hyväksyy myös, että on tarpeen vähentää tai pitää nykyisellään karjan määrä ympäristön kannalta herkillä alueilla. Ympäristötoimet tulee kuitenkin tasapainottaa maanviljelijöille annettavalla suoralla tuella, jotta heidän toimeentulonsa taataan. Alueiden komitean mielestä olisi muutettava maataloustuen periaatteita eli YMP:aa niin, että tukea jaettaisiin yhä enemmän maanviljelijöiden kohtuullisten elinehtojen periaatteiden mukaan ja sen mukaan, millaisia vaikutuksia maanviljelyllä on ympäristön, maiseman ja resurssien säästämisen kannalta, ja vähemmässä määrin tuotannon mukaan. Yhteisön tulisi harjoittaa politiikkaa, jolla annetaan valistusta metsäalueiden suojelemisesta tulipaloilta ja rahoitetaan paikallisia valvontayksiköitä. Olisi kehitettävä yhtenäinen metsästrategia, jolla voidaan korjata viime vuosikymmenellä toteutettujen umpimähkäisten hakkuiden sekä metsäpalojen aiheuttamat vahingot. 8.8. Yhteisön yhtenäisen politiikan tulisi tarjota rahoitusta ensinnäkin suolan poistamiseen merivedestä ja maanalaisten säiliöiden rakentamiseen sekä sadeveden varastointia koskevien suunnitelmien tutkimiseen. Yhteisön tulisi myös edistää vesivarojen hallinnointia, joka tulisi yhdistää tuhlaamista automaattisesti ehkäiseviin eurooppalaisiin "käytön optimointi" -kriteereihin sekä saarialueiden väliseen vedenpuhdistusta koskevaan tiedonvaihtoon. Paikallisväestöä ja erityisesti vierailijoita on valistettava siitä, että on tarpeen ehkäistä ja vähentää jätteiden syntyä sekä kierrättää ja uusiokäyttää jätteitä. Jopa tietyt harvaanasutut alueet voisivat luoda kannattavat markkinat jätteiden kierrätystä hyödyntävälle teollisuudelle. Syrjäseudut voisivat toimia kokeilualueina, joilla tutkitaan ja toteutetaan uusia kierrätysjärjestelmiä sekä otetaan käyttöön uutta jätteiden talteenotto-, uudelleenkäyttö-, varastointi-, sijoittamis- ja kuljetusteknologiaa. Kaikille syrjäisille alueille tulee kehittää omat erityiset ympäristöohjelmat, jotta varmistetaan ympäristön asianmukainen hoito ja helpotetaan kestävää taloudellista ja yhteiskunnallista kehitystä. 8.9. Alueiden komitea ehdottaa syrjäisten alueiden yhdistämistä kansalliseen energiaverkkoon EU:n tuella. Esimerkiksi tietyillä kaukaisilla saarilla yhteisön energiapolitiikan tulisi mahdollisuuksien mukaan tehostaa kotimaisen energian käyttöä, ja EU:n tulisi vastaavasti laatia kattavia ohjelmia toistaiseksi käyttämättömien energialähteiden hyödyntämiseksi. Aurinko-, tuuli- ja geoterminen energia sekä biomassa tarjoavat Euroopan saarille mahdollisuuden käyttää niiden omia energialähteitä. 8.10. Syrjäisiä alueita koskevan yhdennetyn politiikan tavoitteena tulisi olla parantaa markkinointia ensisijaisesti korostamalla tuotteiden laatua ja alkuperää sekä parantamalla paikallisen tuotannon mainetta ja kehittämällä sen asemaa, jolloin markkinat tuodaan lähemmäksi saaristotuotteita. Elintarvikkeiden varastointiin, säilytykseen, kuljetukseen ja jakeluun tulisi käyttää yhdennettyä lähestymistapaa, samoin kuin syrjäseutujen syrjäisyyttä kompensoimaan suunniteltuihin palveluihin keinokastelusta viestintään. 8.11. Alueiden komitea katsoo, että yhteisön yhtenäisen politiikan tavoitteena tulee olla perusterveydenhoitoa tarjoavien alueellisten terveyskeskusten verkko, johon liittyy perusterveydenhoidon jälkeistä hoitoa ja kaikkia lääketieteellisiä erityispalveluja tarjoava korkeatasoinen sairaalaverkko. 8.12. Alueiden komitean mielestä perustamissopimuksen 99 artiklan mukaisia, unionin muiden alueiden kannalta toivottavia verojen yhdenmukaistamistoimia ei tulisi laajentaa koskemaan syrjäisiä alueita eikä niitä tulisi saattaa voimaan paitsi ehkäisemään todistettua ja todellista markkinoiden vääristymistä ja vilpillistä kilpailua. 8.13. Alueiden komitea kehottaa komissiota varmistamaan tulevan rakennerahastouudistuksen yhteydessä syrjäisten alueiden asianmukaiset kehitysnäkymät. 9. Päätelmät 9.1. Syrjäisten alueiden haavoittuvuuden huomioon ottava ja niiden omalta pohjalta lähtevää kehitystä tukeva eurooppalainen politiikka edellyttää, että alueellisiin tavoitteisiin sekä pk-yrityksille myönnettäviä valtion tukia koskevia vähimmäissäännöksiä laajennetaan selvästi. Tällaiset laajennetut säännökset avustuksista, joista ei tarvitse tehdä ilmoitusta ja jotka soveltuvat perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan yhteismarkkinoille, pitäisi liittää komission 18. helmikuuta 1998 tekemään ehdotukseen neuvoston asetukseksi (EY) EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista säännöksistä. Alueiden komitean mielestä tällaisella toimella tunnustetaan syrjäisten alueiden erityisasema ja pk-yritysten erityisongelmat, ja se on omiaan tasoittamaan niiden luonnonoloista ja talousrakenteesta aiheutuvia haittoja. 9.2. Amsterdamin sopimuksen liitteenä olevan yhteenkuuluvuuspolitiikkaa käsittelevää 130 a artiklaa koskevan julistuksen (julistus saaristoalueista) valossa komitea suosittaa kokonaisvaltaisesti koordinoitua toimintaa, jota voisi johtaa hallinnosta riippumaton eri alojen välinen ryhmä. Ryhmä hyödyntäisi politiikan eri alojen asiantuntemustaan ja koordinoisi syrjäisiin alueisiin vaikuttavia EU:n toimia ja ohjelmia. Ryhmän tehtäviin kuuluisi mahdollisesti valvoa ja suunnitella sellaista unionin varainkäyttöä, joka vaikuttaa suoraan syrjäisiin alueisiin, arvioida rakennerahastojen vaikutuksia, varmistaa, että yhteisön lainsäädännössä otetaan huomioon syrjäisten alueiden erityispiirteet sekä tarvittaessa ryhtyä hätätoimiin, jos syrjäisiä alueita kohtaa aivan poikkeuksellinen talouskriisi tai luonnonkatastrofi. Ryhmän tulisi myös pyrkiä luomaan kaikkiin syrjäisiin alueisiin sovellettavaa yhteistä politiikkaa energiaja vesihuollon, liikenteen, ympäristönsuojelun, matkailun, sosiaalipalvelujen, maa- ja kalatalouden ja televiestinnän alalla korostaen joka tasolla paikallisen kehityspotentiaalin arvoa. Lisäksi tulisi tehdä tutkimus yhteisön politiikan vaikutuksista syrjäisiin alueisiin konkreettisten korvaustoimien yksilöimiseksi. Komitea suosittaa voimakkaasti, että tästä aiheesta laaditaan myös vihreä kirja. 9.3. Eri alojen edustajista koostuvan ryhmän toisena tehtävänä olisi tutkia, millaisia vero- ja rahoituskannusteita voitaisiin myöntää syrjäseutujen avustamiseksi. Rahoituskannusteita on käytännössä kaikissa jäsenvaltioissa, ja useimmiten niitä hallinnoi komissio. Yhtenäisessä syrjäseutupolitiikassa tulisi korostaa paitsi kannustetyyppejä myös niitä maantieteellisiä alueita, jolle kannusteet on tarkoitettu. Mitä kuitenkin tulee verokannusteisiin ja -vapautuksiin, tavoitteena tulee olla syrjäisten alueiden kehittäminen nykyistä joustavammalla valtiontukipolitiikalla sekä paikallisin voimin aikaansaatua kehitystä edistävin toimenpitein. 9.4. Erityisen Brysselissä toimivan foorumin vaikkapa Euroopan syrjäisten ja merellisten alueiden neuvoston CPMR:n puitteissa unionin toimielimissä olevat Euroopan syrjäisten alueiden edustajat voisivat arvioida, miten yhteisön lainsäädännön mukauttamisessa syrjäseutujen erityisoloihin on edistytty. Bryssel, 16. heinäkuuta 1998. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER () EYVL C 116, 14.4.1997, s. 46. () EYVL C 379, 15.12.1997, s. 53. () EYVL C 215, 16.7.1997, s. 16.