EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 22.6.2022 COM(2022) 294 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä 11 päivänä toukokuuta 2016 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2016/802 (kodifikaatio) komissiolle siirretyn delegoitujen säädösten antamisvallan käyttämisestä



KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE



tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä 11 päivänä toukokuuta 2016 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2016/802 (kodifikaatio) komissiolle siirretyn delegoitujen säädösten antamisvallan käyttämisestä

1. JOHDANTO Tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä annettua direktiiviä 1999/32/EY on muutettu merkittävästi useita kertoja, viimeksi meriliikenteessä käytettävien polttoaineiden rikkipitoisuuden osalta 21. marraskuuta 2012 annetulla direktiivillä 2012/33/EU, joka tuli voimaan 17. joulukuuta 2012 ja joka oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä 18. kesäkuuta 2014 mennessä. Neuvoston direktiiviin 1999/32/EY tehtyjen merkittävien muutosten jälkeen kyseinen direktiivi kodifioitiin selkeyden ja johdonmukaisuuden säilyttämiseksi tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä 11. toukokuuta 2016 annetuksi direktiiviksi (EU) 2016/802 (jäljempänä ’rikkidirektiivi’). Rikkidirektiivin päätavoitteena on vähentää tietyntyyppisten nestemäisten polttoaineiden palamisesta aiheutuvien rikkidioksidipäästöjen (SO2) aiheuttamia vahingollisia vaikutuksia ihmisten terveyteen ja ympäristöön. Tämä on keskeinen tavoite sen varmistamiseksi, että EU pystyy toteuttamaan Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja kaikkien lähteiden saasteettomuuden sekä saavuttamaan kestävän liikkuvuuden tavoitteet, myös meriliikenteen toimissa. Vaikka rikkidirektiivin 3 ja 4 artiklassa säädetään tietyissä maalla sijaitsevissa polttolaitoksissa käytettävän raskaan polttoöljyn ja kaasuöljyn rikkipitoisuudesta, direktiivissä säännellään nyt lähinnä aluksissa käytettävien nestemäisten polttoaineiden, jäljempänä ’meriliikenteessä käytettävät polttoaineet, rikkipitoisuutta. Tapauksissa, joissa se on perusteltua vaihtoehtoisia päästönvähentämismenetelmiä koskevaan tieteen ja tekniikan kehitykseen perustuvista syistä, ja jotta varmistetaan, että asiaan liittyviä IMOn hyväksymiä välineitä ja normeja noudatetaan kaikilta osin, rikkidirektiivissä siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan tarpeen mukaan seuraavia kohtia: ·LIITE I: Direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa ja 8 artiklan 5 kohdan a alakohdassa tarkoitetut päästövähentämismenetelmien vastaavat päästöarvot ·LIITE II Direktiivin 8 artiklan 4 kohdassa ja 8 artiklan 5 kohdan a alakohdassa tarkoitetut päästövähentämismenetelmien käytön kriteerit ·2 artikla (Määritelmät) oa) ’raskaan polttoöljyn’ määritelmä (maalla käytettävä polttoaine) oe) ’meriliikenteessä käytettävän kaasuöljyn’ laatujen määritelmä ISO 8217:n mukaisesti rikkipitoisuutta koskevaa viittausta lukuun ottamatta

op) |’ASTM-menetelmän’ määritelmä menetelminä, jotka American Society for Testing and Materials (ASTM) on antanut raakaöljyn ja voiteluöljyjen standardimääritelmistä ja eritelmistä vuoden 1976 painoksessa ·Direktiivin 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta näytteidenotosta aluksilla poltettavasta meriliikenteessä käytettävästä polttoaineesta, kun polttoainetta ollaan toimittamassa aluksille, noudattaen suuntaviivoja Marpol-yleissopimuksen tarkistetun liitteen VI noudattamisen varmistamiseksi , sekä analyysi polttoaineen rikkipitoisuudesta näytteiden ottamiselle polttoöljystä ·Direktiivin 13 artiklan 3 kohta seuraavasta rikkipitoisuuden määrittämisessä käytettävästä vertailumenetelmästä: oISO 8754 (2003) tai EN ISO 14596:2007 kaikkien polttoaineiden osalta, ja oMarpol-yleissopimuksen liitteessä VI oleva VI lisäys aluksille toimitetun5 ja aluksilla käytetyn meriliikenteessä käytettävän polttoaineen osalta. 2. OIKEUSPERUSTA Tämän kertomuksen laatimisesta säädetään rikkidirektiivin 16 artiklan 2 kohdassa. Kyseisen säännöksen mukaan komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä 17. joulukuuta 2012 alkaen viiden vuoden ajaksi (eli 17. joulukuuta 2017 saakka), ja tämän jälkeen säädösvallan siirtoa jatketaan viiden vuoden ajaksi. Komissio laatii siirrettyä säädösvaltaa koskevan kertomuksen viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua ennen viiden vuoden pituisen kauden päättymistä eli 17. joulukuuta 2022. Direktiivin 16 artiklan 2 kohdan mukaan säädösvallan siirtoa jatketaan ilman eri toimenpiteitä viiden vuoden kaudeksi 17. joulukuuta 2022 alkaen, jollei Euroopan parlamentti tai neuvosto vastusta tällaista jatkamista viimeistään kolme kuukautta ennen kunkin kauden päättymistä. Vaikka komissio ei pystynyt noudattamaan 9 kuukauden määräaikaa, kertomus toimitettiin Euroopan parlamentille ja neuvostolle mahdollisimman pian, jotta voidaan turvataan niiden oikeudet sekä mahdollistaa direktiivin 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua kolmen kuukauden määräajan noudattaminen. 3. SIIRRETYN SÄÄDÖSVALLAN KÄYTTÄMINEN Siirretyn säädösvallan käyttäminen katsottiin ja katsotaan tarpeelliseksi eräiden rikkidirektiivin säännösten mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen. Komissio raportoi tällaisesta täytäntöönpanovallan käyttämisestä jo vuonna 2017.

Komissio hyväksyi lisäksi 16. huhtikuuta 2018 kertomuksen direktiivissä (EU) 2016/802 asetettujen meriliikenteessä käytettävien polttoaineiden rikkipitoisuuden raja-arvojen täytäntöönpanosta ja noudattamisesta. Siinä viitataan täytäntöönpanovallan käyttämiseen, joka liittyy siirretyn säädösvallan soveltamisalaan, vaikka kyseistä säädösvaltaa ei ole toistaiseksi käytetty. Koska on kiireellisesti varmistettava rikkidirektiivin velvoitteiden yhdenmukainen ja kustannustehokas täytäntöönpano, komissio asetti etusijalle täytäntöönpanopanovaltansa ja laati seuraavat: tekninen perusta täytäntöönpanosäädöksille, jotka koskevat meriliikenteessä käytettävien polttoaineiden ’näytteenottomenetelmiä’, ’edustavan näytteen’ määritelmää ja meriliikenteessä käytettävien polttoaineiden osalta ’näytteenottotiheyttä’ (rikkidirektiivin 13 artiklan 4 kohta). Mainittujen säädösten valmistelutyön aikana komissio toteutti asianmukaiset kuulemiset jäsenvaltioiden sekä asiaan liittyvien sidosryhmien kanssa kanssa, myös asiantuntijatasolla, ja hyödynsi Euroopan meriturvallisuusviraston teknistä tukea. Komissio antoi tämän jälkeen 16. helmikuuta 2015 täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2015/253, jossa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat aluksilla tehtävän näytteenoton menettelyä, aluksille toimitettavasta polttoaineesta vastaavien toimittajien valvontaa sekä sellaisten aluksilla tehtävien tarkastusten ja polttoaineiden näytteidenottojen sitovaa määrää, jotka jokaisen jäsenvaltion on toteutettava vuosittain, jotta voidaan tarkistaa niiden toimivallan piiriin kuuluvilla vesillä liikennöivillä aluksilla käytettävien meriliikenteen polttoaineiden rikkipitoisuus. Tähän saakka ei kuitenkaan ole ollut riittävästi uutta tieteellistä tietoa, jotta olisi ollut perusteltua saattaa ajan tasalle delegoiduilla säädöksillä edellä mainitut rikkidirektiivin liitteet ja artiklat. Sen vuoksi ei ole katsottu asianmukaiseksi saattaa ajan tasalle fossiilisten polttoaineiden teknisiä standardeja. Tämä vastaa myös EU:n tavoitetta vähentää riippuvuutta fossiilisista polttoaineista strategisen riippumattomuuden ja ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi. Päästövähentämismenetelmien vastaavia päästöarvoja koskevan liitteen I soveltamisalaa ei ole saatettu ajan tasalle, ei myöskään Kansainvälisen merenkulkujärjestön toimesta, koska edellä mainitut rikkipitoisuutta koskevat vaatimukset ovat ainoat voimassa olevat vaatimukset. Mitä tulee liitteen II siihen osaan, jossa viitataan pakokaasujen puhdistusjärjestelmiin, IMO ei erityisesti päivittänyt päästövesiä koskevia kriteerejä 17. heinäkuuta 2009 annetussa päätöslauselmassa MEPC.184(59) tarkoitetuissa ohjeissa pakokaasujen puhdistusjärjestelmistä. Kun otetaan huomioon IMOssa meneillään oleva työ, joka liittyy pakokaasujen puhdistusjärjestelmistä vesiympäristöön päästettyä vettä koskevien sääntöjen ja ohjeiden arviointiin ja yhdenmukaistamiseen, mukaan lukien edellytykset ja alueet, kyseisiä ohjeita voidaan tulevaisuudessa tarkistaa vastaavasti. Mitä tulee liitteessä II olevaan jaksoon, jossa viitataan biopolttoaineiden käyttöön vaihtoehtoisena vaatimusten täyttämisen menetelmänä, sekä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annetussa direktiivissä 2009/28/EY vahvistettuihin asiaankuuluviin määritelmiin, ainoa päivitys on direktiivin (EU) 2018/2001 (RED II) hyväksyminen, jossa on kyse direktiivin 2009/28/EY uudelleenlaatimisesta. Red II -direktiivillä saatetaan ajan tasalle rikkidirektiivin liitteessä II tarkoitettu biopolttoaineiden määritelmä, mutta biopolttoaineiden käyttö merenkulkualalla on vielä hyvin varhaisessa vaiheessa. Ehdotuksessa FuelEU Maritime -asetukseksi, joka on osa Euroopan komission heinäkuussa 2021 esittämää 55-valmiuspakettia, viitataan kuitenkin myös uusiin biopolttoaineisiin sekä muihin päästöttömiin ja vähähiilisiin polttoaineisiin. RED II -direktiivin ja FuelEU Maritime -direktiivin hyväksyminen saattaa edellyttää rikkidirektiivin liitteessä II olevien biopolttoaineita koskevien määritelmien ja muiden asiaankuuluvien näkökohtien tarkistamista. Koska FuelEU Maritime -asetuksessa laiturissa olevien alusten liittäminen maasähköverkkoon EU:n satamissa katsotaan päästöttömäksi teknologiaksi, liitteen II soveltamisalaa voidaan laajentaa tulevaisuudessa. Yleisesti ottaen direktiivin liitteen II säännöksistä on tällä hetkellä vain vähän kokemusta. Erityisesti tämä koskee höyrystetyn LNG:n tai biopolttoaineiden käyttöä päästöjen vähentämismenetelminä. Sen vuoksi on aiheellista lykätä kaikkia asiaan liittyviä, delegoidulla säädöksellä tehtäviä teknisiä päivityksiä. Merkittäviä päivityksiä ei myöskään ole saatavilla 2 artiklan määritelmistä ”a) ’raskas polttoöljy’ (maalla tapahtuvassa käytössä)” ja ”e) ’meriliikenteessä käytettävän kaasuöljyn’ laadut ISO 8217:n mukaisesti” eikä kohdassa p) mainittujen ASTM:n antamien raakaöljyn ja voiteluöljyjen standardimääritelmien ja eritelmien vuoden 1976 painoksesta.

Tähän mennessä vain harvat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet asiaankuuluvista päivityksistä sisämarkkinoiden avoimuutta koskevan direktiivin (direktiivi (EU) 2015/1535) mukaisen ilmoitusmenettelyn puitteissa.