Väliarvioinnissa hyödynnetään parasta saatavilla olevaa tietoa, jota on kerätty monista eri lähteistä. Nämä tiedot on tiivistetty väliarviointiin liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa. EU:n tärkeinä pitämien luontotyyppien ja lajien suojelutasoa ja kehityssuuntia koskevat tiedot perustuvat luontotyyppidirektiivin yhteydessä raportoituihin tietoihin (vuosina 2007–2012 verrattuna vuosiin 2001–2006).

Tässä edistymisen väliarvioinnissa otetaan huomioon eri tavoitteiden määrittelytavat. Päätavoite perustuu tilaan, jonka luonnon monimuotoisuuden ja ekosysteemipalvelujen toivotaan saavuttavan EU:ssa vuoteen 2020 mennessä. Edistymistä tavoitteen saavuttamisessa on arvioitu tässä väliarvioinnissa sekä vallitsevan tilan että kehityssuuntien valossa. Kuuteen toiminnalliseen tavoitteeseen sisältyy sekä politiikkaa että tilaa koskevia osatekijöitä. Kunkin tavoitteen arvioinnissa esitetään i) mikä on tilanne tavoitteen suhteen määräajan puolivälissä; ii) mitä toimia on toteutettu ja iii) mitä puutteita on paikattava ja lisätoimia toteutettava, jotta tavoitteet voidaan saavuttaa vuoteen 2020 mennessä.

EU:n vuodelle 2020 asettaman luonnon monimuotoisuutta koskevan päätavoitteen saavuttamatta jäämisen vaihtoehtoiskustannuksen on arvioitu olevan jopa 50 miljardia euroa vuodessa. EU:ssa joka kuudes työpaikka riippuu jossain määrin luonnosta. Pelkästään hyönteisten suorittaman pölytyksen arvo on EU:ssa arviolta 15 miljardia euroa vuodessa. EU:n Natura 2000 -verkoston ylläpitämisestä aiheutuvat 5,8 miljardin euron vuosikustannukset ovat vain murto-osan siitä arviolta 200–300 miljardin euron vuosittaisesta taloudellisesta hyödystä, jota verkosto tuottaa eri palveluiden, kuten hiilidioksidin talteenoton, tulvien vaikutusten lieventämisen, vedenpuhdistuksen, pölytyksen ja kalojen suojelun, muodossa. Ekosysteemien ennallistaminen ja vihreä infrastruktuuri voivat parantaa ilman ja veden laatua ja tulvasuojelua, vähentää melua, edistää virkistystoimintaa ja luoda mahdollisuuksia ympäristöystävällisille yrityksille. Luonnon monimuotoisuutta tukevista maatalouden ympäristökäytännöistä luonnonmukainen maatalous on ala, jonka työllisyyskehitys on myönteinen ja joka houkuttaa nuoria työntekijöitä. Se tarjoaa 10–20 prosenttia enemmän työpaikkoja maapinta-alaa kohden kuin tavanomaiset maatilat ja antaa lisäarvoa maataloustuotteille. Terveiden merellisten luontotyyppien ja kestävien kalakantojen ylläpitäminen on välttämätöntä kalastusalan pitkän aikavälin kannattavuuden kannalta. Haitallisten vieraslajien torjunnalla on myös merkittävä taloudellinen ulottuvuus, sillä vieraslajien EU:n eri elinkeinoille aiheuttamien vahinkojen kustannukset ovat joka vuosi vähintään 12 miljardia euroa. Toimimattomuus ja epäonnistuminen maailman luonnon monimuotoisuuden köyhtymisen pysäyttämisessä voi johtaa ekosysteemipalvelujen vuotuiseen katoon, joka vastaa seitsemää prosenttia maailman BKT:sta. Eniten vaikutuksista kärsivät köyhimmät valtiot ja maaseudun köyhät.

Vastatakseen näihin haasteisiin Euroopan komissio hyväksyi vuonna 2011 luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian vuoteen 2020. EU:n jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiehet asettivat strategian päätavoitteeksi pysäyttää luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen ja ekosysteemipalvelujen heikentyminen vuoteen 2020 mennessä, ennallistaa ekosysteemejä mahdollisimman pitkälle ja tehostaa EU:n toimia, joilla torjutaan koko maailman luonnon monimuotoisuuden köyhtymistä. Strategia on olennainen osa Eurooppa 2020 -strategiaa ja seitsemättä ympäristöä koskevaa toimintaohjelmaa. Sillä myös pannaan täytäntöön biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen mukaiset EU:n sitoumukset. Strategia perustuu kuuteen tavoitteeseen, joista kunkin tueksi on määritetty joukko toimia.

Tästä huolimatta ihmisten ekosysteemeissä aiheuttamien muutosten ja lajien häviämisen vauhti on ollut viimeksi kuluneiden 50 vuoden aikana nopeampaa kuin koskaan ihmiskunnan historiassa. Luonnon monimuotoisuuden häviäminen on yksi niistä maapalloa uhkaavista asioista, joissa tilanne on jo päässyt liian huonoksi. Yhdessä ilmastonmuutoksen kanssa se lisää peruuttamattomien muutosten vaaraa sekä heikentää talouskehitystä ja yhteiskuntien kykyä selvitä uusista haasteista. Maailman talousfoorumi katsoi vuonna 2015, että luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen ja ekosysteemien luhistuminen kuuluvat kymmenen suurimman maailmanlaajuisen riskin joukkoon.

Luonnon monimuotoisuus eli planeettamme ainutlaatuinen elämän kirjo on taloutemme ja hyvinvointimme perusta. Saamme luonnosta puhdasta ilmaa ja vettä, ravintoa, raaka-aineita ja lääkkeitä. Luonnon monimuotoisuus on myös terveyden ja virkistyksen lähde, ja se tukee pölytystä ja maaperän viljavuutta, säätelee ilmastoa ja suojelee meitä äärimmäisiltä sääoloilta.

Jäsenvaltiot ovat edistyneet eri tahtiin eri lajeja koskevien toimintasuunnitelmien ja Natura 2000 -alueita koskevien hoitosuunnitelmien laatimisessa ja täytäntöönpanossa. Vuonna 2012 vain 58 prosentille Natura 2000 -alueista oli laadittu hoitosuunnitelma tai suunnitelmaa oltiin laatimassa. Natura 2000 -verkoston luonnonmaantieteellinen prosessi on kannustanut jäsenvaltioita tekemään yhteistyötä luontotyyppien hoidossa ja ennallistamisessa, ja Natura 2000 -alueita koskevat rahoitusmahdollisuudet ovat lisääntyneet. Natura 2000 -verkoston sisällyttämistä uuteen monivuotiseen rahoituskehykseen voidaan arvioida täysimääräisesti vasta, kun kaikki ohjelmat on hyväksytty.

Natura 2000 -verkosto on pääosin saatu valmiiksi maa-alueiden ja sisävesiluontotyyppien osalta, ja se kattaa noin 18 prosenttia maa-alueesta. Merialueiden verkoston kattavuus on kasvanut 6 prosenttiin, mikä on yhä kaukana maailmanlaajuisesta 10 prosentin tavoitteesta.

Kuten kuviosta 1 käy ilmi, yhä useampien EU:n luontolainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien lajien ja luontotyyppien suojelutaso on turvattu/suotuisa tai kohentunut vuoden 2010 lähtötilanteeseen verrattuna. Eräiden symbolisten lajien, kuten keisarikotkan, kannat ovat alkaneet elpyä tarkoitukseen varatulla rahoituksella tuettujen kohdennettujen suojelutoimenpiteiden ansiosta. Monien muiden lajien ja luontotyyppien suojelutaso on kuitenkin yhä epäsuotuisa ja osan jopa heikkenemässä.

Viimeisimmän luonnon tilaa EU:ssa koskevan kertomuksen mukaan sellaisten lajien ja luontotyyppien määrä, joiden suojelutaso on turvattu/suotuisa tai kohentumassa, on lisääntynyt hieman vuoden 2010 lähtötasoon verrattuna. Monien suojelutasoltaan epäsuotuisiksi arvioitujen luontotyyppien ja lajien suojelutaso on kuitenkin pysynyt ennallaan ja joidenkin suojelutaso on heikentynyt entisestään. Vaikka tätä tavoitetta koskevien toimien toteuttamisessa on saatu aikaan paljon sitten vuoden 2011, suurimpia haasteita ovat yhä merialueiden Natura 2000 -verkoston saaminen valmiiksi, Natura 2000 -alueiden tehokkaan hoidon varmistaminen ja riittävän rahoituksen varmistaminen Natura 2000 -verkoston tukemista varten.

Strategian käyttöönoton jälkeen on edistytty poliittisten puitteiden laatimisessa, tietopohjan parantamisessa ja kumppanuuksien luomisessa. Nämä aloitteet on muutettava käytännön toimiksi kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla, jotta luonnon monimuotoisuutta voitaisiin käytännön tasolla parantaa pysyvästi. Päätavoitteen saavuttamisessa edistyminen riippuu myös tavoitteiden asettamisesta ja saavuttamisesta sellaisilla politiikanaloilla, joihin strategia ei suoraan kohdistu, kuten ilmastonsuojelun, ilmansuojelun, kemikaaleja koskevan politiikan, vesiensuojelun ja maaperän suojelun aloilla.

Viime raportointikauden jälkeen sellaisten EU:n tärkeinä pitämien lajien ja luontotyyppien määrä, joiden suojelutaso on turvattu/suotuisa tai kohentunut, on hieman lisääntynyt. Eräiden tavallisten lintulajien kannat ovat vakautuneet, mutta muiden, herkkiin makean veden, rannikko- ja maatalousekosysteemeihin liittyvien lajien kantojen pieneneminen on jatkunut. EU:n lajeista 70:tä prosenttia uhkaa elinympäristöjen häviäminen. Vaikka osa ekosysteemipalveluista (etenkin tuotantopalvelut) ovat lisääntyneet, toiset, kuten kasvien pölyttäminen, ovat vähentyneet.

Verrattuna luonnon monimuotoisuuden tilaan EU:ssa vuonna 2010 on selvää, että luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen ja ekosysteemipalvelujen heikentyminen ovat jatkuneet, mikä vahvistetaan myös Euroopan ympäristön tilaa ja näkymiä koskevassa raportissa 2015 European environment — state and outlook report. Kehitys vastaa maailmanlaajuisia kehityssuuntia, ja sillä on vakavia seurauksia luonnon monimuotoisuuden kyvylle täyttää ihmisten tulevat tarpeet. Lukuisat paikalliset onnistumiset osoittavat, että käytännön toimilla saadaan aikaan myönteisiä tuloksia, mutta näitä toimia on laajennettava, jotta niillä voisi olla merkittävä vaikutus yleisiin kielteisiin kehityssuuntiin.

Tähän tavoitteeseen liittyvissä politiikkaa ja tietämyksen parantamista koskevissa toimissa on edistytty, ja jäsenvaltioissa on toteutettu joitakin ennallistamistoimia. Se ei kuitenkaan vielä ole pysäyttänyt ekosysteemien ja niiden tarjoamien palvelujen huonontumista. Ennallistamisen ja vihreän infrastruktuurin edistämiseksi on laadittava ja pantava täytäntöön kansallisia ja alueellisia kehyksiä. Tavallisen luonnon monimuotoisuuden köyhtymisen pysäyttäminen Natura 2000 -verkoston ulkopuolella edellyttää yhä paljon toimia.

Tuomareille ja syyttäjille on järjestetty koulutusta luontolainsäädännön keskeisten säännösten täytäntöönpanon valvonnasta. Luonnon monimuotoisuutta koskevien tietojen seurannassa ja raportoinnissa on otettu merkittäviä edistysaskelia, samoin kuin kahteen luontodirektiiviin perustuvien raportointivaatimusten yhdenmukaistamisessa.

Vaikka kokonaiskehitys onkin yhä hyvin huolestuttavaa, paikallisesti suojelutasoja on onnistuttu parantamaan monin paikoin hyvien maatalouskäytäntöjen ja YMP:n alaisten luonnon monimuotoisuutta koskevien toimien ansiosta, etenkin maatalouden ympäristötoimenpiteiden avulla ja Natura 2000 -alueilla. Tällaiset onnistumiset ovat tärkeitä merkkejä siitä, että vuodelle 2020 asetettu luonnon monimuotoisuutta koskeva tavoite voidaan saavuttaa. Käytäntöjä on kuitenkin levitettävä laajemmalle, jotta EU:n tasolla voitaisiin saavuttaa merkittäviä tuloksia.

Euroopan ympäristön tilaa ja näkymiä koskevassa vuoden 2015 raportissa todetaan maatalouskäytäntöjen tehostamisen ja maankäytöstä luopumisen sekä kaupunkirakenteen hajautumisen ja harmaan infrastruktuurin olevan keskeisiä luonnon monimuotoisuuteen kohdistuvia paineita. Euroopan unionin luonnon tilaa koskevassa vuoden 2015 kertomuksessa todetaan maatalouden ja ihmisten toiminnasta aiheutuvien luonnonolojen muutosten olleen vuosina 2007–2012 merkittävimmät maa-alueiden ekosysteemeihin kohdistuneet paineet, sillä 20 prosenttia paineista johtui yksinomaan maataloudesta. Kuten kuviosta 3 käy ilmi, useimpien EU:n luontolainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien maatalouteen liittyvien lajien ja luontotyyppien suojelutasossa ei ole tapahtunut merkittävää parannusta edelliseen raportointikauteen verrattuna. Niityillä ja kosteikoissa on eniten luontotyyppejä, joiden suojelutaso on epäsuotuisa/huono tai heikkenemässä. Vaikka levinneisyydeltään yleisten lintulajien kannat ovat alkaneet vakautua vuodesta 2010 lähtien, viljelymaiden lintujen vähentyminen on jatkunut. Pölytyspalvelut ovat vähentyneet voimakkaasti, sillä luonnonvaraisiin mehiläisiin kohdistuu monenlaisia paineita. Niittyjen perhoset ovat vähentyneet rajusti, eikä kehitys osoita tasoittumisen merkkejä.

Vuosia 2014–2020 koskeva YMP:n uudistus sisältää monia eri välineitä, joilla voidaan edistää luonnon monimuotoisuuden tukemista. Jos tavoite halutaan saavuttaa, on jäsenvaltioiden nyt hyödynnettävä näitä mahdollisuuksia riittävässä määrin. Kestävien maatalouskäytäntöjen toimivuudesta on paikallisia esimerkkejä. Jos niitä noudatettaisiin laajemmin, ne voisivat auttaa EU:n takaisin raiteille tavoitteen saavuttamisessa vuoteen 2020 mennessä.

Vihreitä infrastruktuureita koskevalla EU:n strategialla edistetään vihreää infrastruktuuria hyödyntävien ratkaisujen sisällyttämistä myös EU:n muihin politiikkoihin ja rahoitusvälineisiin. Komissio on myös julkaissut selvityksen tukeakseen jäsenvaltioita huonontuneiden ekosysteemien ennallistamista koskevien painopisteiden asettamisessa. Vaikka laajoja ennallistamisstrategioita on kansallisella ja alueellisella tasolla vähän, ennallistamistoimia toteutetaan jonkin verran, usein EU:n lainsäädännön, kuten vesipuitedirektiivin, meristrategiapuitedirektiivin sekä lintu- ja luontodirektiivien johdosta.

Metsien hoitosuunnitelmat tai vastaavat välineet voisivat olla keskeisessä asemassa tavoitteen 3 B saavuttamisessa myös yksityismetsien osalta. Kaiken kaikkiaan suuri osa EU:n metsistä kuuluu jonkinlaisen hoitosuunnitelman piiriin, mutta jäsenvaltioiden välillä on yhä suuria eroja. Eräiden luonnon monimuotoisuutta koskevassa EU:n strategiassa mainittujen toimenpiteiden käyttö on ollut vähäistä. Metsien tilaa koskevan EU:n tason tiedon parantaminen mahdollistaa tilanteen tarkemman arvioinnin ja tavoitteen saavuttamisen edellyttämien asianmukaisten poliittisten toimien suunnittelun.

Uudessa EU:n metsästrategiassa korostetaan Euroopan metsäekosysteemien taloudellista, sosiaalista ja ympäristöön liittyvää merkitystä ja määritetään pääperiaatteiksi kestävä metsänhoito, resurssitehokkuus ja maailmanlaajuinen vastuu metsistä. Komissio kehittää myös kestävän metsänhoidon kriteereitä ja indikaattoreita. Riittävän rahoituksen varmistaminen metsäalueiden luonnon monimuotoisuutta tukeville toimenpiteille on yhä haasteellista. Vuosina 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmissa kohdennettiin metsiin yhteensä 5,4 miljardia euroa, kun taas Natura 2000 -verkoston (josta yli puolet on metsää) vuotuiset hoitokustannukset ovat noin 5,8 miljardia euroa.

Niiden EU:n tärkeinä pitämien metsäluontotyyppien osuus, joiden suojelutaso on suotuisa, on pienentynyt lähes 17 prosentista viimeisimmän arvioinnin noin 15 prosenttiin. Suurimmassa osassa (80 prosentissa) arvioinneista suojelutaso oli edelleen epäsuotuisa, mutta tulokset vaihtelevat huomattavasti Euroopan eri luonnonmaantieteellisten alueiden välillä. Suotuisia arviointeja oli eniten Välimeren vyöhykkeellä.

EU:n metsäpinta-ala on kasvanut verrattuna EU:n vuoden 2010 luonnon monimuotoisuuden perustilaan. EU:n luontolainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien metsäluontotyyppien ja -lajien suojelun tasossa ei kuitenkaan ole nähtävissä suuria merkkejä parantumisesta. Natura 2000 -verkostoon kuulumattomien metsäluontotyyppien suojelun tasosta on vain vähän EU:n tason tietoa.

Uudistettu YMP antaa jäsenvaltioiden kansallisille ja alueviranomaisille joustovaraa päättää, miten ja missä määrin ne hyödyntävät näitä mahdollisuuksia. Jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisohjelmia ja ekologiseen alaan liittyviä valintoja seurataan ja arvioidaan tarkasti luonnon monimuotoisuuden suojelun kannalta. Tämän kertomuksen valmistumiseen mennessä hyväksyttyjen maaseudun kehittämisohjelmien perusteella 19,1 prosenttiin kaikesta maatalousmaasta sovelletaan luonnon monimuotoisuutta ja/tai maisemia tukevia hoitosopimuksia, mutta jäsenvaltioiden ja alueiden välillä on suuria eroja. Vuodelle 2020 asetetun tavoitteen saavuttamisen kannalta on tärkeää ymmärtää jäsenvaltioiden välisten käyttöä koskevien erojen syyt.

Seuraava tärkeä askel tavoitteen saavuttamisessa on täytäntöönpano jäsenvaltioissa. Meriympäristön haitallisten vieraslajien torjunnan kannalta tärkeän alusten painolastivesien ja sedimenttien valvontaa ja käsittelyä koskevan kansainvälisen yleissopimuksen ratifiointi ei ole edennyt odotetusti, sillä sen on ratifioinut vain seitsemän jäsenvaltiota.

Merien luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen jatkuu Euroopan merialueilla. Laadukkaan, luotettavan ja kattavan meriympäristöä koskevan tiedon saaminen on itsessään haasteellista, sillä 80 prosenttia meristrategiapuitedirektiivin alaisista lajeista ja luontotyypeistä on luokiteltu luokkaan ”ei tiedossa” (kaupalliset kalakannat ovat myönteinen poikkeus). Ympäristön tilan on todettu olevan hyvä vain 4 prosentissa luontotyypeistä. Ilmastonmuutos ja happamoituminen pahentavat liikakalastuksen, saasteiden ja merien roskaantumisen, elinympäristöjen tuhoutumisen ja haitallisten vieraslajien kielteisiä vaikutuksia.

Uudistettu yhteinen kalastuspolitiikka tarjoaa kestävälle kalastukselle vakaan poliittisen toimintakehyksen, ja sen täytäntöönpano on edistynyt. Yhä useampien kaupallisten kantojen pyyntitasot ovat saavuttaneet tai ovat saavuttamassa kestävän enimmäistuoton mahdollistavan tason. Edistys on ollut huomattavaa pohjoisilla vesillä, missä useimmat saalisrajoitusten alaiset kannat arvioidaan (Itämerellä jopa 90 prosenttia) ja enemmistöä hoidetaan kestävän enimmäistuoton mukaisesti. Välimerellä ja Mustallamerellä arvioitujen kantojen osuus on kuitenkin alle 10 prosenttia puretusta saaliista ja noin 90:tä prosenttia arvioiduista kannoista kalastetaan edelleen liikaa.

Poliittisten puitteiden luomisessa EU:n uudistetun yhteisen kalastuspolitiikan mukaista kestävää kalastusta ja meristrategiapuitedirektiivin mukaista ympäristön hyvää tilaa varten on edistytty merkittävästi. Komissio edistää valtamerten hallinnointia koskevia parannuksia, jotta merten luonnonvarojen hallinta olisi kestävämpää. Politiikan täytäntöönpanossa on kuitenkin ollut suuria eroja EU:n eri osissa, ja sen varmistamisessa, että tavoitteet saavutetaan aikataulussa, on vielä suuria haasteita. Hieman yli 50:tä prosenttia kestävän enimmäistuoton suhteen arvioiduista kannoista kalastettiin kestävällä tasolla vuonna 2013.

EU on suurin luonnon monimuotoisuuteen liittyvän julkisen kehitysavun antaja, ja se on yli kaksinkertaistanut antamansa rahoituksen vuosien 2006 ja 2013 välillä.

EU on yhä selvästi suurin taloudellisen avun antaja ja on edistynyt maailman luonnon monimuotoisuuden suojeluun käytettävien resurssien lisäämisessä. EU on ottanut ensimmäisiä askeleita vähentääkseen maailmanlaajuista luonnon monimuotoisuuden häviämisen välillisiä tekijöitä, kuten luonnonvaraisten eläinten ja kasvien kauppaa, ja huomioidakseen luonnon monimuotoisuuden kauppasopimuksissaan. Pyrkimyksissä vähentää eurooppalaisten kulutustottumusten vaikutuksia maailman luonnon monimuotoisuuteen ei kuitenkaan ole edistytty riittävästi. Tämänhetkisellä kehitystahdilla nykytoimet eivät välttämättä riitä luonnon monimuotoisuutta koskevien Aichin tavoitteiden saavuttamiseen määräaikaan mennessä.

Jotta edistyminen tämän tavoitteen saavuttamisessa jatkuisi, on ratkaisevan tärkeää, että ensimmäinen unionin kannalta merkityksellisten haitallisten vieraslajien luettelo hyväksytään nopeasti ja pannaan tehokkaasti täytäntöön jäsenvaltioissa. Lisäksi on tärkeää edistyä asiaan liittyvissä politiikoissa ja erityisesti alusten painolastivesien ja sedimenttien valvontaa ja käsittelyä koskevan kansainvälisen yleissopimuksen ratifioinnissa ja täytäntöönpanossa, luonnonvaraisten lajien tauteja koskevan eläinten terveyteen liittyvän järjestelmän soveltamisessa.

Kumppanuuksien solmimisessa sekä sidosryhmien ja kansalaisyhteiskunnan osallistamisessa on edistytty merkittävästi. Liiketoimintaa ja luonnon monimuotoisuutta käsittelevän EU:n foorumin uudelleen käynnistäminen tukee yritysten aktiivista osallistumista strategian täytäntöönpanoon. BEST-valmistelutoimi (Biodiversity and Ecosystem Services in Territories of European Overseas) edistää luonnon monimuotoisuuden suojeluun ja ekosysteemipalvelujen kestävään käyttöön tarkoitetun rahoituksen nopeaa ja helppoa saantia. EU on tukenut myös ekosysteemien ja luonnon monimuotoisuuden taloudellisia näkökohtia koskevaa hanketta (Economics of Ecosystems and Biodiversity) EU:ssa ja kehitysmaissa sekä kannustanut biodiversiteettisopimuksen (CBD) ja muiden yleissopimusten välisten yhteisvaikutusten lisäämistä.

EU:n rahoitusvälineet ja etenkin kehitysyhteistyön rahoitusväline (DCI), Euroopan kehitysrahasto (EKR) sekä kumppanuusväline ovat tärkeitä kansainvälisten luonnon monimuotoisuutta koskevien sitoumusten täyttämisessä. EU:n toimet resurssien hankkimiseksi näiden ulkoisen toiminnan välineiden kautta on sisällytetty vuonna 2014 käynnistettyyn Biodiversity for Life -lippulaiva-aloitteeseen (B4Life).

Komissio on kehittänyt menetelmän, jolla se voi seurata EU:n talousarvion luonnon monimuotoisuuteen liittyviä menoja voidakseen antaa luotettavampia arvioita luonnon monimuotoisuuden huomioimisesta ohjelmasuunnittelussa. Lisäksi on kehitetty menetelmä, jonka avulla voidaan tarkastaa EU:n talousarvion vaikutus luonnon monimuotoisuuteen sen varmistamiseksi, ettei menoilla ole kielteisiä vaikutuksia vaan että ne tukevat luonnon monimuotoisuutta koskevia tavoitteita.

Rahoituksen riittämättömyys oli merkittävä syy siihen, että vuodeksi 2010 asetettua luonnon monimuotoisuutta koskevaa tavoitetta ei saavutettu. Luonnon monimuotoisuutta koskevia näkökohtia otetaan eriasteisesti huomioon Euroopan rakenne- ja investointirahastoissa, etenkin yhteisessä maatalouspolitiikassa, koheesiorahastossa sekä Euroopan meri- ja kalatalousrahastossa. Luonnon monimuotoisuuteen osoitettuja määrärahoja voidaan arvioida perusteellisesti vasta, kun kaikki maaseudun kehittämisohjelmat ja toimenpideohjelmat on hyväksytty. Life-ohjelma on pieni mutta hyvin tehokas rahoituslähde luontoa ja luonnon monimuotoisuutta koskevissa toimissa. Välineestä tuetaan myös innovatiivisia rahoitusmalleja hiljattain käyttöönotetun luonnonpääoman rahoitusjärjestelyn (NCFF) kautta.

Toimet, joilla pyritään tarkastamaan EU:n kehitysyhteistyötoimien vaikutus luonnon monimuotoisuuteen, on sisällytetty ympäristö- ja ilmastonmuutosasioiden valtavirtaistamiseen. Kaikissa uusissa kehitysyhteistyötoimissa on tehtävä pakollinen ympäristötarkastelu, jossa käsitellään mahdollisia suojeltuihin tai haavoittuviin alueisiin kohdistuvia vaikutuksia, ekosysteemipalveluja, vieraslajien saapumista sekä lannoitteiden, torjunta-aineiden tai muiden kemikaalien käyttöä. Ohjelmasuunnittelussa on kiinnitetty erityistä huomiota toimien mahdollisuuksiin suojella ja parantaa luonnon monimuotoisuutta.

Vuonna 2013 annetulla EU:n puutavara-asetuksella pyritään lopettamaan laittomasti korjatun puun levittäminen EU:n markkinoilla. Metsälainsäädännön soveltamisen valvontaa, metsähallintoa ja puukauppaa koskeva EU:n toimintasuunnitelma edistää laillisen puutavaran kauppaa. Kuluttajat suosivat enenevässä määrin tuotteita, jotka on valmistettu kestävän kehityksen mukaisesti hoidetuista metsistä korjatusta puusta. Myös palmuöljyn suhteen on edistytty jonkin verran, mutta muiden hyödykkeiden suhteen on toteutettu liian vähän toimia. EU28-alueen ekologinen jalanjälki on yli kaksinkertainen verrattuna sen biokapasiteettiin.

Luonnon monimuotoisuutta koskevan EU-politiikan tieto- ja näyttöpohjaa on parannettu yhdenmukaistamalla luontodirektiiveihin perustuvaa raportointia sekä ekosysteemien ja niiden tuottamien palvelujen kartoituksen ja arvioinnin (MAES) avulla. MAES-järjestelmä on kansainvälisesti tunnustettu biologista monimuotoisuutta ja ekosysteemipalveluja käsittelevän hallitustenvälisen tiede- ja politiikkafoorumin (IPBES) puitteissa edistyneimmäksi alueelliseksi arviointijärjestelmäksi. Tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelmat ja niiden yhteisvaikutus muiden EU-rahastojen kanssa ovat tärkeitä ekosysteemipalvelujen arvioinnissa. Horisontti 2020 -ohjelmasta tuetaan yhdennettyjä arviointeja ja luontoon perustuviin ratkaisuihin keskittyvää tieteen ja politiikan vuorovaikutusta. Koheesiopolitiikan tutkimus- ja innovointirahoitus on myös tärkeä tuen lähde. Tiedossa ja tietämyksessä on kuitenkin yhä merkittäviä puutteita, etenkin meriympäristön, ekosysteemien terveyden arvioinnin sekä sen ja ekosysteemipalvelujen ja ekosysteemien kestävyyden välisten yhteyksien osalta. Asiaa koskevaan EU:n lainsäädäntöön (kuten maatalous-, kalastus- ja aluepolitiikkaan) perustuvan luonnon monimuotoisuutta koskevan seurannan ja raportoinnin tuottaman tiedon yhdistäminen ja avoin saatavuus on asetettava voimakkaammin painopisteeksi jäljellä olevan täytäntöönpanokauden aikana. EU:n ulkoisen toiminnan välineillä on perustettu alueellisia seurantakeskuksia Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maihin. Niiden avulla pyritään antamaan päättäjille enemmän tietoa luonnonvarojen hallinnasta.

4.Päätelmät

Luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian suhteen saavutetun edistymisen väliarviointi osoittaa, että vuodeksi 2020 asetettujen luonnon monimuotoisuutta koskevien tavoitteiden saavuttaminen edellyttää paljon nykyistä rohkeampia ja kunnianhimoisempia täytäntöönpanoa ja sen valvontaa koskevia toimia. Jos täytäntöönpano jatkuu nykyisellä tahdilla, luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen ja ekosysteemipalvelujen heikentyminen jatkuvat kaikkialla EU:ssa ja koko maailmassa, mikä vaikuttaa merkittävästi luonnon monimuotoisuuden mahdollisuuksiin täyttää ihmisten tulevat tarpeet.

Tärkeiden poliittisten puitteiden luomisessa on edistetty. Tällaisia ovat esimerkiksi uusi yhteinen kalastuspolitiikka, haitallisia vieraslajeja koskeva asetus ja puutavara-asetus sekä luonnon monimuotoisuutta koskevien määräysten sisällyttäminen kahdenvälisiin kauppasopimuksiin. Uudistettu yhteinen maatalouspolitiikka tarjoaa mahdollisuuksia parantaa luonnon monimuotoisuutta koskevien näkökohtien huomioimista, mutta onnistuminen riippuu siitä, miten laajasti jäsenvaltiot hyödyntävät niitä. Komissio on tukenut ja täydentänyt jäsenvaltioiden, alue- ja paikallisviranomaisten ja sidosryhmien toimia, joilla on pyritty valvomaan ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa, korjaamaan politiikan puutteita, laatimaan ohjeita, järjestämään rahoitusta, tukemaan kumppanuuksia sekä edistämään tutkimusta ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa. Hyviä kokemuksia on runsaasti, ja niitä voidaan käyttää mallina luonnon monimuotoisuutta koskevien EU:n tavoitteiden saavuttamisessa vuoteen 2020 asti.

Toimenpiteiden täytäntöönpanoa on kiireellisesti tehostettava kaikkien tavoitteiden osalta ja varmistettava, että toimintapolitiikan kehyksiin sisältyvät periaatteet otetaan huomioon käytännön tasolla. Vuodelle 2020 asetettujen luonnon monimuotoisuutta koskevien tavoitteiden saavuttaminen edellyttää vahvoja kumppanuuksia ja keskeisten toimijoiden täysimääräistä osallistumista ja toimia kaikilla tasoilla, erityisesti jotta saadaan valmiiksi merialueiden Natura 2000 -verkosto ja varmistetaan Natura 2000 -alueiden tehokas hoito, pannaan täytäntöön haitallisia vieraslajeja koskeva asetus ja etsitään sopivin lähestymistapa luonnonpääoman tunnistamiseksi koko EU:n alueella.

Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää luonnon monimuotoisuuden tehokasta sisällyttämistä moniin eri toimintapolitiikan aloihin vahvistamalla johdonmukaisia prioriteetteja ja varmistamalla niille riittävä rahoitus, etenkin maa- ja metsätalousaloilla, joiden yhteenlaskettu osuus EU:n maankäytöstä on 80 prosenttia, sekä meri- ja kalatalousaloilla ja aluekehityksessä. EU:n rahoitusvälineistä voi olla apua tässä prosessissa. Luonnon monimuotoisuutta koskevien tavoitteiden saavuttamisella on vaikutusta myös kasvu- ja työllisyysohjelmaan, elintarviketurvaan ja vedensaannin varmistamiseen sekä elämänlaatuun, samoin kuin kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamiseen niin maailmanlaajuisesti kuin EU:ssa.