Lasten seksuaalinen hyväksikäyttö ja seksuaalinen riisto ovat erityisen vakavia rikoksia. Ne aiheuttavat pitkäaikaista fyysistä, psyykkistä ja sosiaalista haittaa haavoittuvassa asemassa oleville uhreille, joilla on oikeus ja tarve erityiseen suojeluun ja hoivaan. Lisäksi lasten seksuaalista hyväksikäyttöä esittävä aineisto, johon viitataan lainsäädännössä käsitteellä ’lapsipornografia’, altistaa kunkin uhrin moninkertaisille rikoksille. Ensimmäinen rikos on seksuaalinen hyväksikäyttö, joka valokuvataan tai tallennetaan. Sen jälkeen kyseisen lapsen yksityisyyttä loukataan vakavasti joka kerta, kun kuvia ja videoita julkaistaan verkossa, levitetään tai katsellaan. Lapsen kärsimys lisääntyy entisestään, jos hän tietää, että kuvia ja videoita levitetään ja että ystävät tai sukulaiset voivat nähdä niitä.

Ankarampi seuraamusten taso. Kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen enimmäisrangaistusten on oltava vähintään tietyllä tasolla (1–10 vuoden vankeusrangaistus) rikoksen vakavuudesta riippuen (3–6 artikla). Lisäksi on otettava huomioon useita raskauttavia seikkoja (9 artikla).

Määräaikaan mennessä ainoastaan 12 jäsenvaltiota oli ilmoittanut komissiolle saattaneensa direktiivin kokonaisuudessaan osaksi kansallista lainsäädäntöään. Näin ollen komissio käynnisti rikkomusmenettelyt niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet ilmoittaneet kansallisista toimenpiteistään. Nämä maat olivat BE, BG, CY, EL, ES, HU, IE, IT, LT, MT, NL, PT, RO, SI ja UK. Kaikki rikkomusmenettelyt oli päätetty 8. joulukuuta 2016 mennessä. Kansallisen lainsäädännön osaksi saattamista koskevien toimenpiteiden myöhäinen hyväksyminen ja ilmoittaminen viivästyttivät komission analyysia ja täytäntöönpanokertomusten julkaisua.

Komissiolle virallisesti ilmoitettujen kansallisten toimenpiteiden perusteella direktiivi on saatettu osaksi kaikkien jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä yli 330 lailla, jotka olivat voimassa ennen direktiiviä, ja noin 300 uudella lailla, joita on annettu vuodesta 2012 lähtien.

Direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä rangaistavaksi lapsen saattaminen pakottamalla tai voimakeinoin osallistumaan pornografiseen esitykseen tai lapsen uhkaileminen tässä tarkoituksessa. AT, BG, CY, DE, EL, ES, IE, IT, LT, MT, NL, SI, SK ja UK (Gibraltar) ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Jäsenvaltiot kuvaavat ’pakottamista, voimakeinoja ja uhkailemista’ erilaisin sanamuodoin, kuten ’voimakeinot ja uhkaileminen’ (BG, DE, HR, HU, IT, PL ja SI), ’voimakeinot ja vakavalla haitalla uhkaileminen’ (BG), ’pakottaminen, väkivalta tai uhkaileminen’ (EL) ja ’väkivallan tai pelottelun käyttö’ (ES).

Lapsen saattamisesta seksuaaliseen kanssakäymiseen kolmannen henkilön kanssa pakottamalla, voimakeinoin tai uhkailemalla (3 artiklan 6 kohta) CY, DE, FR, LU, MT, NL ja PT viittaavat lainsäädännössään nimenomaisesti rikoksen tekemiseen kolmannen henkilön kanssa. AT, BG, CZ, ES, HU, IE, IT, LT, RO, SE ja SI säätävät asiasta joko epäsuorasti tai sellaisten säännösten kautta, jotka koskevat raiskausta, seksuaalista hyökkäystä tai seksuaalista hyväksikäyttöä pakottamalla, voimakeinoin tai uhkailemalla.

Toisaalta useimmat jäsenvaltiot säätävät direktiivin mukaisen rangaistuksen seksuaalisesta kanssakäymisestä lapsen kanssa pakottamalla, voimakeinoin tai uhkailemalla (3 artiklan 5 kohdan iii alakohta). CY, DE, LU ja MT mainitsevat ’pakottamisen, voimakeinot ja uhkailemisen’, kun taas muut jäsenvaltiot käyttävät esimerkiksi käsitteitä ’väkivalta ja uhkaileminen’ (CZ, EL, FI, FR, LT, LU, LV, NL, PT, SE ja SK), ’voimakeinot ja uhkaileminen’ (BE, BG, DE, HR, HU, IT, PL ja SI), ’väkivalta ja pelottelu’ (ES), ’vastoin lapsen tahtoa’ (EE) sekä ’pakottaminen voimakeinoin’ (AT).

Valtaosa jäsenvaltioista on hyväksynyt lainsäädäntöä, jossa käsitellään seksuaalista kanssakäymistä lapsen kanssa käyttämällä väärin tunnustettua luottamus- tai auktoriteettiasemaa tai vaikutusvaltaa (3 artiklan 5 kohdan i alakohta) tai käyttämällä väärin lapsen erityisen haavoittuvaa asemaa (3 artiklan 5 kohdan ii alakohta). Lainsäädäntö ei kuitenkaan vaikuta kattavan kaikkia näitä tilanteita tai seuraamusten taso on liian alhainen.

CY, CZ, DE, EE, FR, IE, IT, LT, LV, MT, PL, SI ja SK säätävät rangaistavaksi 3 artiklan 4 kohtaa vastaavasti myös minkä tahansa seksuaalisen kanssakäymisen lapsen kanssa, joka ei ole saavuttanut seksuaalista itsemääräämisoikeutta koskevaa suojaikärajaa. AT, BE, BG, ES, HR, LU, RO, PT ja SE erottavat toisistaan seksuaalisen kanssakäymisen, johon liittyy penetraatio, ja muun seksuaalisen kanssakäymisen.

CY ja SK ovat sisällyttäneet ’lapsiprostituution’ täsmällisen määritelmän ja kaikki 2 artiklan d alakohdan osatekijät säädöksiin, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Toisaalta AT, BG, CZ, DE, EL, LT, LU, SE, SI ja UK ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään lapsiprostituutiorikoksia (4 artiklan 5–7 kohta) koskevan oikeuskäytännön sekä muiden lähteiden kautta ja BE, EE, ES, FI, FR, HR, IT, MT, NL, PL, PT ja RO yksinomaan lapsiprostituutiorikosten kautta.

BE, CY, EE, EL, ES, HR, IE, IT, LV, PT, RO, SE, SK ja UK (Gibraltar) käyttävät lainsäädännössään käsitettä ’lapsipornografia’. Kaikki muut jäsenvaltiot käyttävät erilaisia käsitteitä, kuten ’pornografinen kuvaus’ (AT), ’pornografinen aineisto’ (BG), ’pornografinen teos’ (CZ) ja ’pornografinen kuva tai kuvaus’ (FR).

Seksuaalista itsemääräämisoikeutta koskeva suojaikäraja vaihtelee eri jäsenvaltioissa: 14 vuotta (AT, BG, DE, EE, HU ja PT), 15 vuotta (CZ, FR, HR, PL, SE, SI ja SK), 16 vuotta (BE, ES, LT, LU, LV, NL ja UK), 17 vuotta (CY ja IE) ja 18 vuotta (MT). Italiassa, Romaniassa ja Suomessa suojaikäraja riippuu rikoksen luonteesta. Kreikassa säädetään erilaisista vapaaehtoisen seksuaalisen kanssakäymisen suojaikärajoista sen mukaan, onko kyse miesten välisestä homoseksuaalisesta kanssakäymisestä (17 vuotta) vai heteroseksuaalisesta kanssakäymisestä tai naisten välisestä homoseksuaalisesta kanssakäymisestä (15 vuotta).

Direktiivin 7 artiklan 2 kohta on useimmissa maissa saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä rikoksen yritystä koskevilla yleisillä säännöksillä. Seuraavissa maissa on kuitenkin annettu erityisiä säännöksiä, joilla 7 artiklan 2 kohdassa lueteltujen seksuaalirikosten yritys säädetään rangaistavaksi: CY, DE, FI, FR, HR, IE, LU, PT, RO ja SE.

Direktiivin 5 artiklan 7 ja 8 kohdat ovat vapaaehtoisia säännöksiä, jotka koskevat 5 artiklan soveltamista erityistilanteisiin. Ainoastaan seuraavat jäsenvaltiot ovat päättäneet soveltaa kyseisiä säännöksiä: AT, DE, ES, SE ja UK (5 artiklan 7 kohta) sekä AT ja DE (5 artiklan 8 kohta).

Direktiivin 5 artiklan 4 kohdassa säädetään rangaistavaksi lapsipornografian jakelu, levittäminen tai välittäminen. Suurin osa jäsenvaltioista käyttää erilaisia käsitteitä viitatessaan lapsipornografian ’jakeluun’, ’levittämiseen’ tai ’välittämiseen’. Esimerkiksi ’välittämisen’ (’transmission’) on tulkittu vastaavan seuraavia käsitteitä: ’levittäminen’ (’mediation’) (CZ), ’lähettäminen’ (’broadcasting’) (BG ja DE), ’levittäminen’ (’spreading’) (IT) tai ’pääsyn myöntäminen’ (LT).

Direktiivin 4 artiklan 6 kohdassa säädetään rangaistavaksi lapsen saattaminen lapsiprostituutioon pakottamalla tai voimakeinoin tai lapsen uhkaileminen tässä tarkoituksessa. AT, BG, CY, CZ, DE, EE, EL, ES, FR, HR, IT, LT, LU, MT, NL, PT, RO, SI, SK ja UK (Skotlanti) ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Muista jäsenvaltioista saadut tiedot ovat epäselviä.

Direktiivin 4 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä rangaistus lapsen saamisesta tai värväämisestä osallistumaan lapsiprostituutioon tai taloudellisen hyödyn saamisesta tai lapsen muusta riistosta tässä tarkoituksessa. BE, BG, CY, CZ, DE, EL, ES, FR, HR, IT, LT, LU, MT, NL, PT, RO, SE, SI, SK ja UK ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Muista jäsenvaltioista saadut tiedot ovat epäselviä.

Direktiivin 4 artiklan 4 kohdassa säädetään rangaistavaksi sellaisen pornografisen esityksen tietoinen seuraaminen, johon osallistuu lapsi. AT, BG, CY, DE, ES, FI, IE, IT, LT, MT, RO, SI, SK ja UK (Gibraltar) ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Muista jäsenvaltioista saadut tiedot ovat epäselviä.

Osa jäsenvaltioista (BG, CY, DE, HR, FR, IT, LU ja SI) on hyväksynyt erityisiä säännöksiä, jotka koskevat takavarikointia ja menetetyksi tuomitsemista 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten yhteydessä. Muut jäsenvaltiot säätävät rikoslainsäädännössään takavarikointia ja menetetyksi tuomitsemista koskevista yleisistä säännöistä, joita sovelletaan kaikkiin rikoksiin.

Jäsenvaltioiden on direktiivin 11 artiklan mukaan varmistettava, että niiden toimivaltaisilla viranomaisilla on oikeus 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemiseen käytettyjen rikoksentekovälineiden ja tällaisten rikosten tuottaman hyödyn takavarikoimiseen ja menetetyksi tuomitsemiseen.

Direktiivin 9 artiklan g alakohdan mukaan olisi harkittava ankarampaa rangaistusta, jos rikoksen teossa on käytetty törkeää väkivaltaa tai rikoksesta on aiheutunut lapselle vakavaa vahinkoa. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: BG, ES, FI, IE, LT ja UK (Skotlanti).

Direktiivin 9 artiklan f alakohdan mukaan se, että rikoksentekijä on tahallisesti tai törkeästä huolimattomuudesta vaarantanut lapsen hengen, on raskauttava seikka. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: BE, CZ, ES, FI, FR, IE, IT, LV, SK ja UK.

Direktiivin 9 artiklan e alakohdan mukaan raskauttavana seikkana olisi pidettävä sitä, että rikoksentekijä on tuomittu aiemmin samanlaisista rikoksista. AT, BE, CZ, HR, IT, LV, PT ja SK säätävät yleisestä raskauttavasta asianhaarasta riippumatta siitä, onko myöhempi rikos samanlainen vai ei. Seuraavissa jäsenvaltioissa puolestaan edellytetään, että rikos on luonteeltaan samanlainen: BG, CY, EE, ES, FI, HU, MT ja PL. FR ja LT säätävät erikseen molemmista vaihtoehdoista (samanlaiset rikokset ja toisiinsa liittymättömät rikokset).

Direktiivin 9 artiklan d alakohdan nojalla rikoksesta on määrättävä ankarampi rangaistus, jos se on tehty osana rikollisjärjestön toimintaa. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet tämän säännöksen sekä ’rikollisjärjestön’ määritelmän osaksi kansallista lainsäädäntöään. MT viittaa suoraan järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta 24 päivänä lokakuuta 2008 tehtyyn puitepäätökseen 2008/841/YOS.

Direktiivin 9 artiklan c alakohdan mukaan raskauttavana seikkana olisi pidettävä sitä, että rikoksen ovat tehneet useat henkilöt yhdessä. CY, HR ja IT viittaavat nimenomaisesti ’useisiin henkilöihin’, jotka toimivat yhdessä, kun taas muissa jäsenvaltioissa käytetään erilaisia käsitteitä, kuten ’yksi tai useampi henkilö’ (BE), ’vähintään kaksi henkilöä’ (BG, EL, MT, NL ja PT) ja ’useampi kuin yksi henkilö’ (DE ja SE).

Direktiivin 9 artiklan b alakohdassa viitataan rikoksiin, joissa tekijä on lapsen perheenjäsen, asuu lapsen kanssa tai on käyttänyt väärin tunnustettua luottamus- tai auktoriteettiasemaansa. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: AT, BE, BG, DE, ES, IE, LT, LU, PL, RO, SI ja UK (Englanti/Wales, Skotlanti ja Gibraltar).

Direktiivin 16 artiklan 1 kohdan osalta seuraavien maiden lainsäädännössä vahvistetaan rikosten ilmoittamista koskeva yleinen velvoite: HR, MT, PT, SI ja UK (Englanti/Wales, Pohjois-Irlanti ja Gibraltar). Useimpien jäsenvaltioiden (AT, BG, CY, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, LV, NL, RO ja SE) lainsäädännössä on kuitenkin rikosten ilmoittamista koskeva erityinen säännös, jolla pyritään suojelemaan lapsia. Lisäksi BG, CY, CZ, DE, EL, FI, HU, IT, LV, RO, SE ja SK säätävät tiettyjen ammattiryhmien (kuten opettajat, lääkärit, psykologit, sairaanhoitajat) erityisestä velvoitteesta ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille.

Jäsenvaltioiden on 15 artiklan 3 kohdan mukaan varmistettava, että käytettävissä on tehokkaat keinot rikosten tutkintaa ja syytteeseenpanoa varten. Kreikan ja Kyproksen lainsäädäntö vastaa 15 artiklan 3 kohtaa, kun taas useimmat muut jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen lainsäädäntöönsä useilla rikosprosessilain säännöksillä.

Direktiivin 15 artiklan 2 kohdassa vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että syytteeseenpano on mahdollista riittävän pitkän ajan sen jälkeen, kun uhri on tullut täysi-ikäiseksi. AT, BE, CY, EE, EL, ES, HR, HU, IE, LV, MT, PL, RO, SE, SI ja UK ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Seuraavissa jäsenvaltioissa tiettyjen rikosten vanhentumisaika alkaa rikoksen tekopäivästä: BG, CZ, DE, FI, IT, LT, NL ja SK. Tällöin lapsiuhreilla ei välttämättä ole riittävästi aikaa nostaa syytettä sen jälkeen, kun he ovat tulleet täysi-ikäisiksi, etenkin jos he ovat joutuneet hyväksikäytön uhriksi erittäin nuorena.

Direktiivin 15 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3–7 artiklassa tarkoitettujen rikosten tutkinta tai niistä syytteeseenpano eivät edellytä uhrin tai hänen edustajansa tekemää ilmoitusta tai nostamaa syytettä ja että rikosoikeudenkäyntiä voidaan jatkaa myös siinä tapauksessa, että kyseinen henkilö on peruuttanut lausuntonsa. Joidenkin jäsenvaltioiden (CY, NL, PL ja PT) kansalliset lait vastaavat 15 artiklan 1 kohdan periaatetta. Sen sijaan AT, BE, BG, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, HU, IT, LT, LU, LV, MT, RO, SE, SI ja SK ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään rikosoikeudellisilla yleisillä säännöillä, joilla säännellään tutkinnan tai syytteeseenpanon aloittamista. Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Englanti/Wales, Pohjois-Irlanti ja Skotlanti) syyttäjät voivat aloittaa rikosoikeudenkäynnin tai jatkaa sitä, jos he toteavat, että olemassa olevien todisteiden perusteella tuomio on todennäköinen ja että syytteeseenpano on yleisen edun mukaista. IE soveltaa samaa yleisen edun periaatetta.

Direktiivin 14 artiklassa vaaditaan jäsenvaltioita toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että toimivaltaisilla kansallisilla viranomaisilla on mahdollisuus luopua seksuaalisen hyväksikäytön ja seksuaalisen riiston lapsiuhrin syytteeseenpanosta ja seuraamuksista, kun lapsi on osallistunut rikolliseen toimintaan, johon hänet on pakotettu suorana seurauksena tällaisten rikosten kohteeksi joutumisesta.

Direktiivin 13 artiklan 1 kohdan osalta kaikki jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön hallinnollisia tai rikosoikeudellisia seuraamuksia, joita sovelletaan oikeushenkilöihin. Osa jäsenvaltioista (BE, CZ, FR, PL, RO ja SK) on ottanut käyttöön myös lisäseuraamuksen, joka koskee sen päätöksen/tuomion julkaisemista tai esille asettamista, jossa oikeushenkilön todetaan syyllistyneen rikokseen. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet vähintään yhden 13 artiklan 1 kohdan a–e alakohdan vaihtoehdoista osaksi kansallista lainsäädäntöään, lukuun ottamatta seuraavia: BG, DE, EE, FI, IE ja UK (Englanti/Wales, Pohjois-Irlanti ja Gibraltar).

Osa jäsenvaltioista (AT, BE, BG, EL, FI, HR, HU, IT, LU, PL ja SI) on saattanut 16 artiklan 2 kohdan osaksi kansallista lainsäädäntöään yleisellä säännöksellä, jolla velvoitetaan tai kannustetaan rikosten ilmoittamiseen ja/tai apua tarvitsevien ihmisten auttamiseen. Muut jäsenvaltiot (BG, CY, CZ, EE, ES, FR, HR, LT, LV, NL, PT, RO, SE ja SK) ovat antaneet tätä varten täsmällisemmän säännöksen, jolla tehdään lapsiin kohdistuneiden rikosten ilmoittaminen pakolliseksi. UK (Englanti/Wales, Pohjois-Irlanti ja Skotlanti) käyttää tässä yhteydessä muita kuin lainsäädäntötoimenpiteitä.

Kansalaisia kannustetaan ilmoittamaan hyväksikäytöstä pääasiassa päivystyspalvelujen tai vihjekeskusten kautta. Näitä ovat esimerkiksi Child Focus (puhelinnumero 116 000) Belgiassa ja Child Line (116 111) Liettuassa.

2.1.15.Lainkäyttövalta ja syytteeseenpanon yhteensovittaminen (17 artikla)

Direktiivin 17 artiklassa vahvistetaan säännöt jäsenvaltioiden lainkäyttövallan ulottamiseksi direktiivissä lueteltuihin rikoksiin.

Direktiivin 17 artiklan 1 kohta koskee lainkäyttövaltaa tapauksissa, joissa rikos on tehty kokonaan tai osittain jäsenvaltion alueella tai rikoksentekijä on jäsenvaltion kansalainen. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: CY, IE, LV, NL, PT, SI ja UK (Gibraltar).

Jäsenvaltiolla on 17 artiklan 2 kohdan mukaan mahdollisuus ulottaa lainkäyttövaltansa myös alueensa ulkopuolella tehtyyn rikokseen, jos esimerkiksi rikoksen uhri on kyseisen jäsenvaltion kansalainen tai henkilö, jonka vakinainen asuinpaikka on kyseisen jäsenvaltion alueella (a alakohta), rikos on tehty kyseisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi (b alakohta) tai rikoksentekijällä on vakinainen asuinpaikka kyseisen jäsenvaltion alueella (c alakohta). Useimmat jäsenvaltiot soveltavat vaihtoehtoja, joista säädetään 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa (AT, BE, BG, CZ, EE, EL, ES, FI, FR, HR, HU, IT, MT, NL, PL, PT, RO, SI ja SK) ja c alakohdassa (AT, BE, ES, FI, FR, HR, IE, LT, LU, LV, MT, NL, PT, RO, SE ja SK). Pienempi osa jäsenvaltioista soveltaa 17 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyjä vaihtoehtoja (CY, CZ, ES, HR, IT, LV, MT, PL, PT, RO ja SI).

Direktiivin 17 artiklan 3 kohdassa vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat myös tapaukset, joissa rikos on tehty tieto- ja viestintätekniikan välityksellä kyseisen jäsenvaltion alueelta, riippumatta siitä, sijaitseeko tieto- ja viestintätekniikka kyseisen valtion alueella vai ei. CY, EL, MT ja PT ovat antaneet erityisen säännöksen, jonka sanamuoto vastaa direktiiviä ja jossa viitataan suoraan tieto- ja viestintätekniikan välityksellä tehtyihin rikoksiin. AT, BE, BG, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, IE, IT, LT, RO, SI, SK ja UK puolestaan käyttävät yleistä säännöstä, jolla lainkäyttövalta ulotetaan niiden alueella tehtyihin rikoksiin.

Direktiivin 17 artiklan 4 kohdassa kielletään kaksoisrangaistavuuden vaatimuksen soveltaminen jäsenvaltion alueen ulkopuolella tehtyjen rikosten syytteeseenpanoon, kun rikoksentekijä on kyseisen jäsenvaltion kansalainen. BG, CZ, HU, IT, LV, MT, SK ja UK (Englanti/Wales ja Pohjois-Irlanti) eivät säädä kaksoisrangaistavuuden vaatimuksesta ulottaessaan lainkäyttövaltansa rikokseen. Seuraavien jäsenvaltioiden lainsäädännössä on kaksoisrangaistavuuslauseke: AT, BE, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, LT, LU, NL ja SE. Ne säätävät kuitenkin poikkeuksista, joita sovelletaan kaikkiin 17 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin rikoksiin.

Jäsenvaltioiden on 17 artiklan 5 kohdan mukaan varmistettava, että niiden lainkäyttövalta ei edellytä, että syyte voidaan nostaa vain uhrin rikoksen tekopaikassa tekemän ilmoituksen perusteella tai sen valtion tekemän ilmiannon perusteella, jossa rikos tehtiin. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä Luxemburgin ja Slovenian osalta.

2.2.Uhrien auttaminen ja suojeleminen (18–20 artikla)

2.2.1.Yleiset säännökset lapsiuhrien auttamisesta, tukemisesta ja suojelemisesta (18 artikla)

Direktiivin 18 artiklassa vahvistetaan yleiset säännökset lapsiuhrien auttamisesta, tukemisesta ja suojelemisesta.

Lapsiuhreille on 18 artiklan 1 kohdan mukaan annettava apua, tukea ja suojelua lapsen etu huomioon ottaen. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: BE, DE, LV ja SI.

Direktiivin 18 artiklan 2 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että lapselle annetaan apua ja tukea heti, kun toimivaltaisilla viranomaisilla on perusteltua syytä epäillä, että tämä on saattanut joutua rikoksen uhriksi. Noin puolet jäsenvaltioista on saattanut säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: AT, BE, BG, DE, EL, ES, FR, IT, LU, NL, PL, SI ja UK (Englanti/Wales, Pohjois-Irlanti ja Skotlanti).

Direktiivin 18 artiklan 3 kohdassa vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että silloin kun henkilön iästä ei ole varmuutta ja on syytä epäillä, että kyseessä on lapsi, henkilö katsotaan lapseksi, jotta hän voi saada välittömästi apua, tukea ja suojelua. BG, CY, EL ja LT ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään lähes täysin direktiivin mukaisesti. Seuraavien maiden lainsäädännössä uhrin oletetaan olevan alaikäinen, ellei toisin osoiteta: EE, ES, HR, LV, MT, PT, RO ja UK (Englanti/Wales ja Gibraltar). Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: AT, BE, CZ, DE, FI, FR, HU, IE, IT, LU, PL, SE, SI, SK ja UK (Skotlanti).

2.2.2.Uhrien auttaminen ja tukeminen (19 artikla)

Direktiivin 19 artiklassa vahvistetaan yleiset säännökset lapsiuhrien ja heidän perheidensä auttamisesta, tukemisesta ja suojelemisesta.

Jäsenvaltioiden on 19 artiklan 1 kohdan mukaan varmistettava, että uhrit saavat apua ja tukea ennen rikosoikeudenkäyntiä, sen aikana ja riittävän pitkään sen jälkeen. Erityisesti on varmistettava, että perhepiirissä tapahtuneesta hyväksikäytöstä ilmoittavia lapsia suojellaan. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: DE, HU, IE, IT, LV, PL, RO, SI ja SK.

Direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että lapsiuhrille annettavan avun ja tuen ehtona ei ole lapsiuhrin halukkuus toimia yhteistyössä rikostutkinnassa, syytteeseenpanossa ja oikeudenkäynnissä. Joidenkin jäsenvaltioiden (CY, EL, MT ja UK (Englanti/Wales ja Gibraltar)) lainsäädännössä käytetään direktiiviä lähes täysin vastaavaa sanamuotoa. Useimmat jäsenvaltiot (AT, BE, BG, CZ, EE, ES, FI, FR, HR, HU, IE, IT, LT, LU, LV, NL, PL, PT, RO, SE, SK ja UK (Pohjois-Irlanti ja Skotlanti)) kuitenkin käyttävät erilaisia apua ja tukea koskevia säännöksiä. Saksan ja Slovenian antamat tiedot ovat epäselviä.

Jäsenvaltioiden on 19 artiklan 3 kohdan mukaan varmistettava, että ennen lapsiuhreille tarjottavaa apua ja tukea uhrin tilanne arvioidaan yksilöllisesti ottaen asianmukaisesti huomioon lapsen näkemykset, tarpeet ja huolenaiheet. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tiedot ovat epäselviä seuraavien jäsenvaltioiden osalta: DE, EL, IT, LT, LU, LV, NL, PL, SI ja UK (Skotlanti).