Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi yhteisön ammatillista koulutusta koskevan Leonardo da Vinci -toimintaohjelman toisesta vaiheesta"

(98/C 410/03)

Neuvosto päätti 15. syyskuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto antoi lausuntonsa 16. heinäkuuta 1998. Esittelijä oli Vasco Cal.

Talous- ja sosiaalikomitea nimitti 13. 15. lokakuuta 1998 pitämässään 358. täysistunnossa (lokakuun 15. päivän kokouksessa) Vasco Calin yleisesittelijäksi ja hyväksyi yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Komissio julkaisi toukokuun lopulla 1998 ehdotuksen neuvoston päätökseksi Leonardo-ohjelman toisesta vaiheesta, joka alkaisi vuoden 2000 alussa ja päättyisi vuoden 2004 lopulla (toinen vaihe olisi ensimmäisen vaiheen tavoin viisivuotinen). Ehdotus tehtiin yhdessä Sokrates- ja Nuorten Eurooppa -ohjelman toista vaihetta koskevien ehdotusten kanssa, ja komissio käytti tilaisuutta hyväkseen tekemällä runsaasti yhteisiä ehdotuksia, vaikka ohjelmat ovatkin erillisiä oikeustoimia. Kiireisen työskentelyaikataulun vuoksi komitea ei nimittänyt valmisteluryhmää käsittelemään kyseisiä ehdotuksia vaan ainoan esittelijän valmistelemaan lausunnon kustakin ehdotuksesta.

1.2. Komissio perustaa ehdotuksensa Leonardo-ohjelman toiseksi vaiheeksi yksinomaan perustamissopimuksen 127 artiklaan (jota ei ole yhtenäistetty) ja ehdottaa ohjelman tavoitteiden supistamista yhdeksästätoista kolmeen sekä lohkojen vähentämistä (3) ja toimenpiteiden (19) supistamista kuuteen siten, että hanketyypit ja kahdenlainen valintamenettely säilytetään tai niitä vahvistetaan. Leonardo-komitean nykyisin hyväksymät painopistealat määritellään yhden vuoden asemesta kolmeksi vuodeksi kerrallaan, ja komissio ehdottaa, että ohjelmakauden puolivälissä annettaisiin toinen tilaisuus tehdä ehdotuksia. Näin ollen valintamenettely on edelleen jokavuotinen. Toisen vaiheen budjetti kasvaisi nykyisestä 620 miljoonasta ecusta 1 000 miljoonaan ecuun.

1.3. Komissio katsoo lisäksi, että jäsenvaltioiden olisi hajautettava toimenpiteiden organisaatio ja hallinnointi entistä paremmin, ryhdyttävä hajauttamaan valintamenettelyä ja otettava käyttöön maakohtaisia "viitteellisiä määrärahakokonaisuuksia". Ainoastaan eurooppalaisten järjestöjen ja verkostojen esittelyhankkeiden sekä innovaatioon liittyvien eurooppalaisen yhteistyön kokeiluhankkeiden valinta tapahtuisi yhteisön tasolla (keskitetysti).

1.4. Komissio esitteli ensimmäisen vaiheen tuloksia 23. heinäkuuta 1997 julkaistussa väliraportissaan (). Tuolloin ei ollut kulunut vielä riittävästi aikaa, jotta ohjelman vaikutusta olisi voitu arvioida lopullisesti ja perusteellisesti, sillä ensimmäisten hankkeiden toimintavaihe käynnistyi vasta vuoden 1996 alussa.

1.5. Hankkeiden vetäjät pitävät ohjelman tuloksia yleisesti ottaen myönteisinä, mutta monimutkaiset menettelyt, budjetin leikkaukset ja maksatuksen viivästyminen ovat saaneet osakseen arvosteltua.

1.6. Komission teettämä ulkopuolinen arviointiraportti, joka valmistui maaliskuussa 1997, herättää useita huolestuttavia kysymyksiä ohjelman hallinnoinnista.

1.6.1. Komissiolla on erityisyksikkö, joka huolehtii ohjelman operatiivisesta hallinnoinnista ja jossa työskentelee yli kolmekymmentä virkamiestä. Brysselissä on teknisen avun toimisto, ja jäsenvaltioihin on perustettu kansallisia koordinointiyksiköitä. Rakenteiden vuotuiset toimintakustannukset ovat korkeat: erityisyksikön 4,5 milj. ecua, teknisen avun toimiston 8,5 milj. ecua ja koordinointiyksiköiden 8 milj. ecua, jotka ovat peräisin ohjelman talousarvion B-osan määrärahoista. Toisin sanoen 14 % ohjelman vuosittaisesta talousarviosta kuluu itse ohjelman hallinnointiin. Perusteluina esitetään toimien runsautta, alojen moninaisuutta, vuosittain tehtäviä ehdotuksia sekä arvioinnin ja valinnan monimutkaisuutta. Ohjelman toisen vaiheen toteutuksessa on vältettävä tilanteen toistuminen.

1.6.2. Ulkoisessa arviointiraportissa tarkastellaan myös toimien vastuuhenkilöiden kustannuksia ehdotuksien tekemiseksi ja niiden mukauttamiseksi rahoitusvaatimuksiin. Kun niiden karkea arvio lisätään edellä kohdassa 1.6.1 mainittuihin kustannuksiin, raportin mukaan "on järkevää tehdä johtopäätös, että 30 40 prosenttia määrärahoista kuluu hallinnointi- ja hallintokustannuksiin" (raportin kohta 4.9). Prosenttiosuus perustuu yksinkertaistettuihin olettamuksiin. Siihen ei sisälly kumppaneiden rahoitusosuus, vaikka niiden kustannukset ovat mukana laskuissa, ja lisäksi summaan sisältyvät teknisen avun toimiston järjestämien seminaarien kustannukset. Osuus tuntuu liioitellulta, mutta se saa kysymään, miten ohjelmaa hallinnoidaan.

1.6.3. Sen sijaan vieläkin vakavampaa on, että teknisen avun toimisto hallinnoi ennen kaikkea sopimuksia ja tarkastelee niiden rahoituksellisia ja hallinnollisia näkökohtia. Sillä ei ole tarpeeksi suoraa yhteyttä hankkeisiin, eikä se voi laatia niistä todellista arviota. Aiempien ohjelmien tuloksia esitellään ainoastaan teknisen avun toimiston multimediakeskuksen tietokannassa.

1.6.4. Koska komission yksiköillä on käytössään vähemmän määrärahoja kuin teknisen avun toimistolla, hankkeiden tekninen tuntemus ei tunnu olevan riittävää, hyvistä käytänteistä tiedotetaan rajoitetusti, ja muiden ammatillisen koulutuksen piiriin kuuluvien toimien vaikutukset eivät ole riittävän näkyviä. Näin ollen toisessa vaiheessa olisi vahvistettava ohjelman vaikutukseen liittyviä näkökohtia. Korkeista hallintokuluista huolimatta Internetissä ei ole saatavilla ajantasaista tietoa rahoitettujen hankkeiden tuloksista.

1.6.5. Sen jälkeen kun arviointiraportti toimitettiin ja julkaistiin maaliskuussa 1997, ohjelman toteuttamisessa on edetty toimien ja hankkeiden alullepanovaiheesta tiettyjen hankkeiden viimeistelyyn ja tuloksekkaaseen toteuttamiseen. Hankkeet alkavat markkinoida omia tuloksiaan.

Eri aiheista järjestetään jäsenvaltioiden välisiä konferensseja, joiden avulla asiantuntevia vastuuhenkilöitä kannustetaan tarkastelemaan ammattikoulutuspolitiikan avainkysymyksiä. Lisäksi valittuja hankkeita koskevan tiedon saamista on yksinkertaistettu julkaisemalla hankkeista CD-ROM -lyhennelmä ja lähiaikoina samansisältöinen Internet-sivu.

2. Yleistä

2.1. Leonardo-ohjelman pitäisi olla "Euroopan unionin ammatillista koulutusta koskevan politiikan toteuttamisväline". Mutta politiikkaa ei ole olemassa, eikä neuvosto ole toistaiseksi osoittanut poliittista tahtoa määritellä sitä. Niinpä ohjelman vaikutus jäsenvaltioiden ammatillisen koulutuksen järjestelmiin on rajallinen etenkin sellaisissa jäsenvaltioissa, joiden koulutusjärjestelmä on kehittynyt muita pidemmälle. Ohjelman vaikutus näkyy jäsenvaltioissa pikemminkin suppealla alalla, mikä olisi niin ikään otettava huomioon toista vaihetta työstettäessä, etenkin määrärahakokonaisuuksien perusteista päätettäessä (liite B).

2.2. Komissio ehdottaa valintamenettelyn yksinkertaistamista säilyttämällä kuitenkin kaksi menettelytapaa: hajautettu menettely jäsenvaltiotasolla ja komissioon keskitetty menettely, ja pitää ensin mainittua tärkeämpänä.

2.3. Nykyisen ohjelman puitteissa on rahoitettu lukuisia toimia ja niiden tulokset ovat olleet enimmäkseen myönteisiä. Budjettileikkaukset pakottivat kuitenkin muuttamaan ehdotuspyyntöjä, mikä tuntui etenkin tiedotustoimissa. Niinpä ohjelman toisessa vaiheessa tiedotustoimet olisi asetettava etusijalle ja annettava mahdollisuus hyödyntää entistä perusteellisemmin ohjelmassa tähän mennessä tuetuista hankkeista saatuja myönteisiä tuloksia. Hankkeiden nykyisille vastuuhenkilöille pitäisi antaa mahdollisuus hyödyntää sijoitustaan aikaisempaa tehokkaammin, ja päätösehdotuksen 5 artiklan 5 luetelmakohtaa (siirtymätoimenpiteet) olisi muutettava tämänsuuntaisesti. Se on ainoa tapa tuoda yleisemmin esiin nykyisen Leonardo-ohjelman puitteissa rahoitettujen hankkeiden innovatiiviset vaikutukset ja hyödyntää niitä ohjelman seuraavassa vaiheessa.

2.4. Ohjelman suurin lohko ovat fyysisen liikkuvuuden ohjelmat, joihin käytetään noin puolet talousarviosta. Unionin tasolla on erittäin tärkeää jatkaa konkreettisia toimenpiteitä liikkuvuuden tiellä olevien esteiden poistamiseksi ja pyrkiä kartoittamaan esteet ohjelman toimien avulla. Tällaisia esteitä ovat etenkin yhteisen sopimuskehyksen sekä tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen ja hankitun koulutuksen arvostuksen puuttuminen, pätevyystodistusten ja pätevyyden tunnustamisen puuttuminen, pien- ja käsityöyrityksille suunnattujen kannustimien puute, koulutuksen oheisvälineiden puuttuminen, kielelliset vaikeudet, tiedon ja kommunikaation puute sekä harjoittelijanvaihtojärjestelmän puuttuminen. Juuri tämän vuoksi komitea on kannattanut "Eurooppa-passin" käyttöönottoa koulutuksessa ja tukee ajatusta liittää Leonardo-ohjelman toiseen vaiheeseen pienille ja keskisuurille yrityksille suunnattuja erityistoimenpiteitä.

2.5. Komissio esittää, että toisessa vaiheessa ohjelman hallinnointia jatketaan aiemman oheistoimenpidemallin mukaisesti: käytetään teknisen avun toimistoja, jotka rahoitetaan tällä kertaa ohjelmalle varatusta kokonaismäärärahasta eli talousarvion B-osasta. Edellä kohdassa 1.6 esitetyn lisäksi ehdotuksesta on aihetta tehdä muutamia lisähuomioita.

2.5.1. On vaikea ymmärtää, mitä järkeä on esittää yhteisöohjelmien talousarvion lisäämistä, kun samanaikaisesti vedotaan budjettisyihin eikä lisätä tai jopa supistetaan vastuullisten yhteisön virkamiesten määrää ja turvaudutaan enenevässä määrin teknistä apua tarjoaviin yrityksiin. Tällainen suuntaus ei koske ainoastaan puheena olevaa ohjelmaa, vaan siitä on pikemminkin tullut komission yksiköissä yleinen tapa.

2.5.2. Talous- ja yhteiskuntaelämän etupiireillä on ammatillisessa koulutuksessa merkittävä tehtävä, minkä vuoksi niiden teknistä osaamista olisi hyödynnettävä nykyistä enemmän. Talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien roolia, pk- ja käsityöyritysten edustajat mukaan lukien, ei saisi rajoittaa toimimiseen yhteisön tasolle perustetussa Leonardo-komiteassa. Niiden asemaa on lujitettava jäsenvaltioiden koordinointitahoilla (mikä edellyttää 5 artiklan 3 kohdan muutosta).

2.5.3. Komissio aikoo käyttää ehdotusten tarkastelussa ja toimia valittaessa itsenäisiä asiantuntijoita keskitetyn menettelytavan puitteissa. Komissio nimittää asiantuntijat jäsenvaltioita ja asianosaisia, etenkin talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirejä kuultuaan, pk- ja käsityöyritysten edustajat mukaan lukien. Hajautetun menettelytavan osalta näin ei aiota menetellä. Mitä tulee hajautettuun menettelytapaan ehdotusten valitsemiseksi ja ehdotusten arvioimiseksi jäsenvaltioiden kesken, ohjelmassa täytyisi määrätä eri maista koottavan asiantuntijaryhmän perustamisesta jäsenvaltioiden tueksi ao. arvioinnissa.

2.5.4. Ottaen huomioon pk- ja käsityöyritysten roolin työpaikkojen luomisessa ja säilyttämisessä, komitea suosittaa, että niiden edustajilla olisi mahdollisuus osallistua aktiivisesti kaikkiin työryhmiin sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla.

2.6. Määritellessään rajanylittävien harjoittelijavaihto-ohjelmien jäsenvaltiokohtaisten määrärahojen suuruutta komissio esittää otettavaksi huomioon seuraavat seikat: väestö, BKT asukasta kohti ostovoimapariteettina mitattuna, maantieteellinen etäisyys ja liikennekustannukset, kohdeväestön osuus väestön kokonaismäärään verrattuna sekä työttömyysaste ja pitkäaikaistyöttömyyden aste. Kriteerit eivät aiheuta ongelmia lukuun ottamatta viimeksi mainittua perustetta, joka on kyseenalainen. Kun on kyse ammatillisesta koulutuksesta, jäsenvaltioissa vallitseva koulutustaso on paras kriteeri määritellä tarpeet, ja sitä tulisi myös käyttää. Näin ollen 7 artiklan 2 kohdassa mainittua laskentamenetelmää koskevaa liitettä B on vastaavasti muutettava.

2.7. Ehdotetut tilastotutkimukset ovat toki tarpeellisia, mutta ne herättävät kaksi kysymystä: ensimmäinen koskee tarvetta yhdenmukaistaa käsitteet yhteisön tasolla, jotta kerätyt tiedot olisivat tarkkoja ja keskenään vertailukelpoisia; toinen liittyy siihen, onko asianmukaista rahoittaa tietojen keruu ja tilastollinen käsittely ohjelman varoin ja teettää se konsulttitoimistoilla. Sen sijaan olisi hyödyllisempää ja tuloksellisempaa, jos Eurostat ja jäsenvaltioiden tilastokeskukset ottaisivat huolehtiakseen oppisopimuskoulutusta, ammatillista peruskoulutusta ja ammatillista täydennyskoulutusta koskevien tietojen keruusta ja käsittelystä, joka perustuisi yhdenmukaisiin käsitteisiin.

2.8. Toimenpidekohtaisen tarkastelun osalta TSK katsoo, että kokeiluhankkeita ja Euroopan laajuisia verkkoja olisi lujitettava, koska ne ovat Leonardo-ohjelman luonteenomaisimpia erityispiirteitä. Tilastoinnin ja liikkuvuuden osuutta tulisi näin ollen supistaa jo senkin vuoksi, että suurin osa hankkeista ei liity ammatillisen koulutuksen uusien ulottuvuuksien kokeiluun.

3. Erityistä

3.1. Komitea toteaa, että vaikka päätösehdotuksen 1 artiklan toinen virke alkaa samoin kuin vuosien 2000 2006 uudet rahoitusnäkymät, komissio on kuitenkin päättänyt säilyttää ohjelmakauden viisivuotisena. Näin ollen näyttää todennäköiseltä, että toinen vaihe umpeutuu vielä ennen yhteisön seuraavaa laajentumista, mikä helpottaa vaiheen hallinnointia ja valmistautumista mahdolliseen kolmanteen vaiheeseen. Ohjelman laajentaminen hakijamaihin varmistetaan kuitenkin jo tässä vaiheessa päätösehdotuksen 10 artiklassa.

3.2. Komissio esittää ohjelman tavoitteiden supistamista (2 artikla) samaan tapaan kuin rakennerahastojen uudistusehdotuksen yhteydessä. Supistamista perustellaan kummassakin tapauksessa "yksinkertaistamisella". Nyt on huolehdittava siitä, ettei tavoitteita määritellä niin yleisesti, että Leonardo-ohjelman erityisluonne hämärtyy eikä ohjelma erotu rakennerahastoista tuettavista yhteisön aloitteista ja toimista. Se, että muilla ohjelmilla on miltei samanlaisia tai samantapaisia tavoitteita, ei sinänsä ole kielteistä. Sen sijaan on pyrittävä lisäämään ohjelmien välistä yhteisvaikutusta ja välttämään päällekkäisyyksiä, hajontaa ja sekaannusta.

Jotta ohjelma tukisi ja täydentäisi jäsenvaltioiden politiikkoja, on syytä varmistaa, että kaikki tavoitteet, eikä ainoastaan kolmas tavoite nykymuotoisena, ovat asianmukaisia erityisesti suhteessa jäsenvaltioiden järjestelmiin. On siis syytä muuttaa ensimmäinen kohta kuulumaan seuraavasti:

"1. tämän ohjelman toteuttamisen tavoitteena on tukea ja täydentää ammatillisen koulutuksen järjestelmiä ja jäsenvaltioiden omia politiikkoja ja toimia, joilla pyritään ensisijaisesti:"

Näin ollen viittaus eri maiden järjestelmiin tavoitteen c) yhteydessä menettää ajankohtaisuutensa ja kyseiseksi tavoitteeksi tulee:

"c) helpottaa riittämättömästä tai epäajanmukaisesta ammattitaidosta johtuen uhanalaisessa asemassa olevien paluuta työelämään tavoitteena heidän integroimisensa entistä paremmin työmarkkinoille."

3.2.1. Leonardo-ohjelman tavoitteisiin tulisi sisällyttää komission ehdotusten lisäksi yritysten sisäisen innovaation ja teknologiansiirron sekä erityisesti työn uudelleenorganisoinnin tukeminen ammatillisen koulutuksen turvin. Tämänkaltainen tavoite saisi talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirit aiempaa paremmin mukaan ohjelmaan, mikä on yksi ohjelman erityispiirteistä, jota kannattaa lujittaa ohjelman toisessa vaiheessa.

On syytä lisätä 2 artiklaan seuraava uusi tavoite:

"d) vahvistaa ammattikoulutuksen osuutta teknologisen ja yhteiskunnallisen innovaation edistämisessä ja siirrossa, etenkin yrityksissä."

3.2.2. Nyt esitettyjen tavoitteiden osalta olisi tutkittava, ovatko ne päällekkäisiä yhteisön muiden toimien kanssa, etenkin rakennerahastotoimien ja erityisesti Euroopan sosiaalirahaston uuden yhteisöaloitteen kanssa. Vaikka Leonardo-ohjelman toimet ovat luonteeltaan innovatiivisia (kuten esimerkiksi ammatillisen koulutuksen eurooppalainen ulottuvuus), mikä juuri erottaa sen muista ohjelmista, tavoitteiden limittäisyys saattaa aiheuttaa sekaannusta varsinkin hankkeiden vastuuhenkilöiden keskuudessa.

3.3. TSK on komission kanssa yhtä mieltä päätösehdotuksen 3 artiklassa esitetystä mahdollisuudesta yhdistää eri toimet integroiduiksi hankkeiksi ja katsoo, että tällaisia hankkeita olisi tuettava. Ammatilliseen koulutukseen osallistuvien liikkuvuutta tukevien ohjelmien, joihin käytetään liki puolet ohjelman kokonaistalousarviosta, ei varsinkaan tulisi koskea vain kaikkein nuorimpia oppilaita tai kouluttajia, vaan niissä olisi tehokkaasti panostettava laadukkaaseen ammatilliseen koulutukseen, jota olisi arvioitava puolueettomasti.

3.4. Myönteistä sen sijaan on, että päätösehdotuksen 4 artiklassa mainitaan nimenomaisesti ammatilliseen koulutukseen liittyviin toimiin osallistuvat julkiset ja yksityiset tahot ja instituutiot. Lisäksi kannattaisi käsitellä kysymystä rahoitettujen toimien tuloksena syntyvien tuotteiden tekijänoikeudesta, joka usein vaikeuttaa saavutetuista tuloksista tiedottamista.

3.5. Päätösehdotuksen 5 artiklassa ei huomioida riittävästi talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien tehtävää ammatillisen koulutuksen järjestelmässä, jotta ne voisivat osallistua ammatillista koulutusta koskevien politiikkojen laadintaan tai huolehtia ammatilliseen koulutukseen liittyvistä toimista.

Päätösehdotuksen 5 artiklan 3 kohdan ensimmäinen virke on muutettava kuulumaan seuraavasti:

"3. Jäsenvaltiot huolehtivat soveltuvista toimista, joilla varmistetaan valtakunnallisen tason koordinaatio, organisointi ja seuranta tämän ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi, liittäen kaikki ammatillisen koulutuksen osatekijät, etenkin talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirit, soveltuvasti mukaan valtakunnallisiin käytäntöihin."

3.6. Ehdotuksen 6 artiklassa mainittujen Leonardo-ohjelman ja Sokrates- ja Nuorten Eurooppa -ohjelman välisten yhteistoimien valmistelumenettelyjen tulisi olla yksinkertaisia ja avoimia. Kahdessa viimeksi mainitussa ohjelmassa talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirejä ei ole tarkoitus saada mukaan ohjelmiin, päinvastoin kuin Leonardo-ohjelmassa, ja Leonardo-komitealle tulisi antaa tilaisuus seurata ja arvioida yhteistoimia.

3.7. Päätösehdotuksen 7 ja 8 artiklassa Leonardo-komitean koostumus ja toiminta säilytetään olennaisilta osin ennallaan, joten artikloista ei ole huomauttamista. Olisi ollut hyödyllistä, että kun komissio on nyt laatinut yhteisen tekstin tarkastelun kohteena olevista kolmesta ehdotuksesta (Leonardo, Sokrates ja Nuorten Eurooppa), se olisi esittänyt myös kahden muun ohjelman yhteydessä talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien osallistumisen lisäämistä.

3.8. On myönteistä, että komissio pyrkii päätösehdotuksen 9 artiklassa varmistamaan, että ohjelma on kokonaisuudessaan yhdenmukainen yhteisön muiden politiikkojen ja toimien kanssa ja täydentää niitä. Viittaukset rakennerahastojen tukitoimiin, koordinoituun työllisyysstrategiaan ja tarpeeseen varmistaa, että ohjelmatoimet ovat yhdenmukaisia määriteltyjen suuntaviivojen kanssa, ovat erityisen myönteisiä.

3.9. Niin ikään on myönteistä, että päätösehdotuksen 10 artiklassa mainitut sellaiset Keski- ja Itä-Euroopan maat, jotka ovat assosioituneet Euroopan unioniin, sekä Kypros, Turkki ja Malta osallistuvat ohjelmaan samojen sääntöjen mukaisesti kuin Euroopan talousalue. TSK katsoo, että 11 artiklassa mainitussa kansainvälisessä yhteistyössä on erotettava maat, joilla on assosioitumissopimus Euroopan unionin kanssa, koska kulttuuriyhteistyö on merkittävä osa sopimusta. Tällaisia maita ovat esimerkiksi Välimeren kumppanuusvaltiot ja Latinalaisen Amerikan maat, etenkin Mercosur-valtiot.

Bryssel 15. lokakuuta 1998.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

() KOM(97) 399 lopull.