Neuvoston 27 päivänä syyskuuta 1996 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 60/96 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/.../EY antamiseksi kuluttajansuojasta kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamisessa



Virallinen lehti nro C 333 , 07/11/1996 s. 0007



Neuvoston 27 päivänä syyskuuta 1996 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 60/96 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/. . ./EY antamiseksi kuluttajansuojasta kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamisessa (96/C 333/02) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 129 a artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen (1), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2), noudattavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä (3), sekä katsovat, että 1) on tärkeää taata kuluttajansuojan korkea taso; yhteisön olisi edistettävä sitä erityisillä toimilla, jotka tukevat ja täydentävät jäsenvaltioiden noudattamaa menettelytapaa riittävien hintatietojen antamiseksi kuluttajille tarjottavissa tuotteissa, 2) Euroopan talousyhteisön kuluttajansuoja- ja kuluttajavalistuspolitiikan alustavasta ohjelmasta 14 päivänä huhtikuuta 1975 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (4) sekä Euroopan talousyhteisön kuluttajansuoja- ja kuluttajavalistuspolitiikan toisesta ohjelmasta 19 päivänä toukokuuta 1981 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (5) edellytetään hintojen ilmoittamista koskevien yhteisten periaatteiden vahvistamista, 3) nämä periaatteet on vahvistettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 79/581/ETY (6) ja direktiivillä 88/314/ETY (7) tiettyjen elintarvikkeiden ja muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisen osalta, 4) yhteys tuotteiden yksikköhinnan ilmoittamisen ja niiden pakkaamisen valmiiksi määrättyihin yhteisön tasolla hyväksyttyihin määräarvoja vastaaviin eriin välillä on osoittautunut liian monimutkaiseksi soveltaa, ja sen vuoksi tämä yhteys olisi korvattava uudella yksinkertaisemmalla järjestelmällä kuluttajan edun mukaisesti, tämän kuitenkaan rajoittamatta pakkauksen standardointiin liittyviä sääntöjä, 5) myyntihinnan ja yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuus parantaa merkittävästi kuluttajavalistusta erityisesti ostohetkellä, koska se on helpoin keino antaa kuluttajille mahdollisuus arvioida ja vertailla tuotteiden hintoja parhaalla mahdollisella tavalla ja tehdä näin tietoihin perustuvia valintoja yksinkertaisen vertailun perusteella, 6) tämän vuoksi olisi oltava yleinen sekä myyntihinnan että yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuus kaikkien tuotteiden osalta lukuun ottamatta pakkaamattomina myytäviä tuotteita, joiden myyntihintaa ei voida vahvistaa ennen kuin kuluttaja on ilmoittanut haluamansa määrän, 7) jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta edellä mainittua velvoitetta palvelujen tarjoamisen yhteydessä myytäviin tuotteisiin sekä huutokauppamyyntiin ja taide- ja antiikkiesineiden myyntiin, 8) on tarpeen ottaa huomioon, että tiettyjä tuotteita pidetään kaupan yleisesti ja tavanomaisesti muissa kuin kiloina, litroina, metreinä, neliömetreinä tai kuutiometreinä ilmoitettavissa määrissä, ja tämän vuoksi on suotavaa, etä jäsenvaltiot voivat tietyissä tapauksissa sallia yksikköhinnan ilmoittamisen suhteessa tavanomaisesti käytetyn määräarvon kymmenykseen tai tasaosaan tai erilaiseen yksittäiseen määräarvoon ottaen huomioon tuotteen se laji ja määrä, jossa tuotetta kyseisessä jäsenvaltiossa tavanomaisesti myydään, 9) yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuus voi aiheuttaa kohtuutonta taakkaa pienille vähittäisliikkeille tietyissä tilanteissa, ja siksi jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus päättää, että tätä velvollisuutta ei sovelleta kyseisissä tapauksissa, 10) jäsenvaltioilla olisi myös oltava mahdollisuus poiketa yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuudesta, silloin kun tuotteen hinnan ilmoittaminen ei ole oleellista tai silloin kun se aiheuttaisi sekaannusta; esimerkiksi tapauksissa, joissa määrän ilmoittaminen ei ole merkityksellistä hintojen vertailun kannalta tai joissa eri tuotteita pidetään kaupan samassa pakkauksessa, 11) loppuunsaatetun järjestelmän soveltamisen helpottamiseksi jäsenvaltiot voivat muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden osalta laatia luettelon niistä tuotteista tai tuoteluokista, joihin edelleen sovelletaan yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuutta. 12) ainoastaan yhteisön tason säännöksillä voidaan taata yhtenäinen ja selkeä tiedotus, josta hyötyvät kaikki kuluttajat sisämarkkinoilla; uusi yksinkertaistettu lähestymistapa on sekä tarpeellinen että riittävä tämän tavoitteen saavuttamiseksi, 13) erityistä huomiota olisi kiinnitettävä pieniin vähittäisliikkeisiin; tämän vuoksi komissio antaa selvityksen tämän direktiivin soveltamisesta viimeistään viisi vuotta siitä, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, ja ottaa siinä erityisesti huomioon tämän direktiivin soveltamisesta pienissä vähittäisliikkeissä saadut kokemukset, muun muassa myyntimenetelmissä ilmenevien suuntausten ja teknologisen kehityksen osalta, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Tämän direktiivin tarkoituksena on säännellä kauppiaiden kuluttajille tarjoamien tuotteiden myyntihinnan ja yksikköhinnan ilmoittamista kuluttajavalistuksen lisäämiseksi ja hintavertailun helpottamiseksi. 2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) `myyntihinnalla` tuotteen yksikköhintaa tai tuotteen tietyn määrän hintaa, b) `yksikköhinnalla` tuotteen kilo-, litra-, metri-, neliömetri- tai kuutiometrihintaa, c) `irtotavarana myytävillä tuotteilla` pakkaamattomina ja kuluttajan läsnäollessa mitattavia tuotteita, d) `kauppiaalla` luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka myy tai tarjoaa ostettavaksi kaupallisen tai ammatillisen toimintansa piiriin kuuluvia tuotteita, e) `kuluttajalla` luonnollista henkilöä, joka ostaa tuotteen sellaiseen tarkoitukseen, joka ei kuulu hänen kaupallisen tai ammatillisen toimintansa piiriin. 3 artikla 1. Myyntihinta ja yksikköhinta on ilmoitettava kaikkien 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden osalta, jollei 7 artiklan säännöksistä yksikköhinnan osalta muuta johdu. 2. Jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta 1 kohtaa: - palvelusuorituksen yhteydessä myytäviin tuotteisiin, ja - huutokauppamyyntiin sekä taide- ja antiikkiesineiden myyntiin. 3. Irtotavarana myytävien tuotteiden osalta on ilmoitettava vain yksikköhinta. 4. Mainoksessa, jossa mainitaan 1 artiklassa tarkoitettu tuotteiden myyntihinta, on ilmoitettava myös 7 artiklassa tarkoitettu yksikköhinta. 4 artikla 1. Myyntihinnan ja yksikköhinnan on oltava yksiselitteisiä, helposti tunnistettavia ja selvästi luettavia. 2. Myyntihinnan ja yksikköhinnan on jäsenvaltioiden vahvistamien edellytysten mukaisesti liityttävä tuotteen lopulliseen hintaan. 3. Yksikköhinnan on kansallisten ja yhteisön säännösten mukaisesti viitattava pakkauksessa ilmoitettuun määrään. Kun kansalliset säännökset tai yhteisön säännökset edellyttävät nettopainon ja kuiva-ainepainon ilmoittamista tiettyjen esipakattujen tuotteiden osalta, riittää yksikköhinnan ilmoittaminen kuiva-aineen osalta. 5 artikla Jäsenvaltioiden on annettava hintojen ilmoittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt (esimerkiksi merkitsemisen tai etiketillä varustamisen osalta). 6 artikla Jäsenvaltiot voivat määrätä, että yksikköhinnan on viitattava edellä 2 artiklan b kohdassa tarkoitettujen määrien kymmenjärjestelmän kerrannaiseen tai kerrannaisen osaan tai yhtenäiseen määrän yksikköön, joka poikkeaa edellä 2 artiklan b kohdassa tarkoitetusta määrästä tai yksiköstä ottaen huomioon tuotteen se laji ja määrä, jossa tuotetta kyseisessä jäsenvaltiossa tavanomaisesti myydään. 7 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta tuotteiden yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuutta, kun on kyse tuotteista, joihin sovellettuna tällaisella ilmoittamisella ei tuotteiden lajin tai käyttötarkoituksen vuoksi olisi merkitystä tai ilmoittaminen saattaisi aiheuttaa sekaannusta. 2. Jäsenvaltiot voivat olla noudattamatta velvoitetta ilmoittaa sellaisten tuotteiden yksikköhintaa, joiden suhteen kansallisen tai yhteisön lain säännökset eivät vaadi pituuden, massan, pinta-alan tai tilavuuden ilmoittamista. Tämä koskee erityisesti kappaleittain tai yksittäin myytäviä tuotteita. 3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännösten soveltamiseksi jäsenvaltiot voivat muiden kuin elintarvikkeiden osalta laatia luettelon niistä tuotteista tai tuoteluokista, joihin on edelleen sovellettava yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuutta. 8 artikla Jäsenvaltiot voivat säätää, että yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuutta ei sovelleta tietyissä pienissä vähittäismyyntipaikoissa muihin kuin irrallaan kaupan pidettäviin tuotteisiin, jollei 13 artiklasta muuta johdu, jos yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuus aiheuttaisi tällaisille myyntipaikoille kohtuutonta vaivaa myytäväksi tarjottujen tuotteiden lukumäärän, myyntialueen ja myyntipaikan ominaisuuksien vuoksi, erityisten myyntiolosuhteiden vuoksi, joissa tuote ei ole suoraan kuluttajan saatavilla, tai tiettyjen kaupankäyntimuotojen kuten eräiden liikkuvan kaupan muotojen vuoksi. 9 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavasta seuraamusjärjestelmästä ja toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi. Näiden seuraamusten on oltava vaikuttavia, suhteellisia ja vakuuttavia. 10 artikla 1. Kuluttajansuojasta elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisessa annetun direktiivin 79/581/ETY ja kuluttajansuojasta muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisessa annetun direktiivin 88/314/ETY muuttamisesta 29 päivänä marraskuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/58/EY (8) 1 artiklassa mainittua yhdeksän vuoden siirtymäaikaa pidennetään tämän direktiivin 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun päivämäärään. 2. Kumotaan tämän direktiivin 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päivämäärästä direktiivit 79/581/ETY ja 88/314/ETY. 11 artikla Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita antamasta tai pitämästä voimassa kuluttajavalistusta ja hintojen vertailua paremmin edistäviä määräyksiä, jo sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioille perustamissopimuksessa määrättyjä velvoitteita. 12 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään ... (9*). Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Niiden on sovellettava näitä säännöksiä kyseisestä päivästä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne kansalliset säännökset, jotka ne antavat tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä. 13 artikla Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään kolmen vuoden kuluessa 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päivämäärästä tämän direktiivin, erityisesti 8 artiklassa annettujen säännösten, soveltamista koskevan laajan kertomuksen ja liittää siihen tarvittaessa ehdotuksen. Tämän perusteella Euroopan parlamentti ja neuvosto tarkastelevat uudelleen 8 artiklan säännöksiä. 14 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 15 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä ... Euroopan parlamentin puolesta Puheenjohtaja Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (1) EYVL N:o C 260, 5.10.1995, s. 5 (2) EYVL N:o C 82, 19.3.1996, s. 32 (3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 18 päivänä huhtikuuta 1996 (EYVL N:o C 141, 13.5.1996, s. 191), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 27 päivänä syyskuuta 1996 (sitä ei ole vielä julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty ... (sitä ei ole vielä julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä). (4) EYVL N:o C 92, 25.4.1975, s. 2 (5) EYVL N:o C 133, 3.6.1981, s. 2 (6) EYVL N:o L 158, 26.6.1979, s. 19, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna parlamentin ja neuvoston direktiivillä 95/58/EY (EYVL N:o L 299, 12.12.1995, s. 10) (7) EYVL N:o L 142, 9.6.1988, s. 19, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna parlamentin ja neuvoston direktiivillä 95/58/EY (8) EYVL N:o L 299, 12.12.1995, s. 11 (9*) 24 kuukauden kuluttua siitä, kun direktiivi on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. NEUVOSTON PERUSTELUT I. JOHDANTO 1. Komissio toimitti 17 päivänä heinäkuuta 1995 neuvostolle EY:n perustamissopimuksen 129 a artiklan nojalla tehdyn ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kuluttajansuojasta kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamisessa. 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 18 päivänä huhtikuuta 1996, talous- ja sosiaalikomitea 20 päivänä joulukuuta 1995. 3. Komissio toimitti neuvostolle tarkistetun ehdotuksen 24 päivänä kesäkuuta 1996. 4. Neuvosto vahvisti 27 päivänä syyskuuta 1996 yhteisen kantansa perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen. II. TAVOITE Ehdotus on laadittu korvaamaan yksinkertaisella järjestelmällä elintarvikkeiden osalta direktiivin 79/581/ETY perusteella ja muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden osalta direktiivin 88/314/ETY perusteella käytössä oleva hintojen ilmoittamismekanismi, koska sen soveltaminen on osoittautunut hyvin monimutkaiseksi jäsenvaltioille ja edellyttänyt siirtymäkautta. Seitsemän vuoden siirtymäkautta on pidennetty yhdeksään vuoteen eli 6 päivään kesäkuuta 1997 asti direktiivillä 95/58/ETY. Uudessa, yksinkertaistetussa järjestelmässä luovutaan hintojen ilmoittamisen sitomisesta tuotteiden pakkaamiseen valmiiksi etukäteen sovittuina määrinä tai tilavuuksina ja velvoitetaan yleisesti merkitsemään tuotteisiin myyntihinta ja yksikköhinta, mikä parantaa merkittävästi kuluttajien tiedonsaantia. Ehdotuksen mukaan nämä säännökset eivät koske tai voivat olla koskematta tiettyjä myyntitoiminnan muotoja ja jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuutta silloin, kun se ei ole merkityksellistä. Pienten vähittäisliikkeiden osalta hinnan ilmoittamisvelvollisuutta voidaan lykätä kuudella vuodella tietyin ehdoin. III. YHTEISEN KANNAN ERITTELY (Viittaukset liittyvät tarkistetun ehdotuksen sanamuotoon) 1 artikla Sanamuoto "milloin sellainen vertailu on aiheellista" on poistettu selvyyden vuoksi, koska yhteisen kannan 3 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan mahdolliset poikkeukset ja 7 artiklan 1 kohdassa (entinen 6 artikla) kuvataan tapaukset, jolloin jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuutta. 2 artikla Neuvosto halusi mieluummin säilyttää lopullista hintaa koskevan 4 artiklan 2 kohdan. C alakohdan sana "mitata" kattaa myös tuotteen punnitsemisen. Kysymystä muista kuin b alakohdassa mainituista määristä käsitellään uudessa 6 artiklassa. 3 artikla Neuvosto katsoi tarkoituksenmukaisemmaksi käsitellä erivapauksia ainoastaan tässä artiklassa ja jättää jäsenvaltioiden päätettäväksi tällaisten erivapauksien soveltaminen tai soveltamatta jättäminen. Neuvosto piti parempana 2 kohdassa, että - viitataan, kuten 1 kohdassa, sekä myyntihintaan että yksikköhintaan - säilytetään ensimmäisessä luetelmakohdassa yleislauseke yksittäistapausten luettelon sijasta - erivapauksien kohdalla ei nimenomaisesti mainita kiertäviä kauppiaita, liikennevälineissä myytäviä tuotteita ja automaateissa myytäviä tuotteita, vaan jätetään asia kunkin jäsenvaltion päätettäväksi ottaen huomioon 7 ja 8 artiklan määräykset (entinen 6 ja 7 artikla) - sisällytetään ilmoittamisvelvollisuuden piiriin huutokauppamyynti sekä taide- ja antiikkiesineiden myynti, koska esimerkiksi joissain jäsenvaltioissa huutokaupattaviin esineisiin edellytetään merkittäväksi arvioitu hinta. Ottaen huomioon 1 artiklan sanamuoto ("kauppiaiden kuluttajille tarjoamat tuotteet") ja 2 artiklan määritelmä "kauppias"-sanasta direktiiviä ei sovelleta yksityismyyntiin. Erään valtuuskunnan mielestä ei ollut 3 artiklan vastaista olla ilmoittamatta hintaa kallisarvoisille koruille. Lisäksi se oli sitä mieltä, että käytettyjen tavaroiden osalta jäsenvaltioilla pitäisi olla mahdollisuus olla soveltamatta hinnan ilmoittamisvelvollisuutta ja että tämä kysymys olisi käsiteltävä uudestaan toisessa käsittelyssä. 4 kohdassa neuvosto hyväksyi parlamentin ehdottaman mainontaa koskevan ratkaisun. 4 artikla 2 kohdan osalta viitataan 2 artiklaa koskeviin huomautuksiin. 3 kohtaan lisättiin selkeyden ja ymmärrettävyyden vuoksi kuiva-ainepainoa koskeva maininta. 5 artikla ja uusi 6 artikla Neuvosto piti parempana selventää 5 artiklassa, että artiklassa mainitut säännöt koskevat hintamerkintävelvoitteen käytännön näkökohtia, ja lisätä uuden 6 artiklan, joka koskee tuotteiden määriä, jotka poikkeavat 2 artiklan b kohdassa mainituista. Kymmenjärjestelmän kerrannaiset tai kerrannaisten osat tarkoittavat esimerkiksi 100 kg:aa (rakennusmateriaalit), tai 100 g:aa (mausteet), kun taas yhtenäinen määrän yksikkö tarkoittaa esimerkiksi 0,75 l:aa viinin osalta ja 450 g:aa hillojen tai tuopeittain myytävän tynnyrioluen osalta. 7 artikla (entinen 6 artikla) 1 kohdassa neuvosto piti parempana korvata sana "meaningful" englannin sanalla "significant", koska se on oikeampi sana muille kielille käännettynä. Konditionaalin käyttö "ei olisi merkitystä" "ei ole merkitystä" sijasta tuntui loogisemmalta, eikä se vaikuta asiasisältöön. Sanamuotoa "ovat omiaan aiheuttamaan sekaannusta" pidettiin hyödyllisenä, ja se säilytettiin kattamaan esimerkiksi useampia tuotteita sisältävät tuotteet (kauneudenhoitotuotteet). Neuvosto halusi myös säilyttää 2 kohdan. 3 kohdassa neuvosto halusi säilyttää vaihtoehtolausekkeen. 8 artikla (entinen 7 artikla) ja 13 artikla (uusi) Sovitteluratkaisuna eri kantojen välillä, joista kaksi oli aivan vastakkaisia (pienten vähittäisliikkeiden lukeminen välittömästi direktiivin soveltamisen piiriin / pysyvä vapauttaminen direktiivin soveltamisesta), neuvosto hyväksyi erivapauden mahdollisuuden, jonka edellytyksenä on komission laatima laaja kertomus direktiivin ja erityisesti tämän 8 artiklan soveltamisesta kolme vuotta direktiivin voimaantulon jälkeen, johon liittyy tarvittaessa ehdotus, sekä se, että parlamentti ja neuvosto käsittelevät 8 artiklaa uudelleen tältä pohjalta. Mitä tulee ehtoihin, joilla pienet vähittäisliikkeet vapautetaan direktiivin soveltamisesta, neuvoston mielestä oli loogisempaa ottaa huomioon kaikki kyseeseen tulevat tekijät (myytävien tuotteiden määrä ym.), jotka ovat syynä tai osallisina siihen, että direktiivin noudattamisesta muodostuu liian suuri taakka. Näistä se piti tärkeinä myös myyntiolosuhteita, joissa tuote ei ole suoraan kuluttajan saatavilla. Liikkuva kauppa säilytettiin esimerkkinä tietyistä kaupankäynnin muodoista. 10 artikla (entinen 9 artikla) Neuvosto säilytti parlamentin ehdottaman ratkaisun. 11 artikla (uusi) Aikaisempien direktiivien mukaisesti neuvosto lisäsi vähimmäisvaatimuslausekkeen. 12 artikla (entinen 10 artikla) Neuvosto hyväksyi parlamentin ehdottaman määräajan. Johdanto-osa Neuvosto on muokannut ja yksinkertaistanut johdantokappaleita. Se ei ottanut mukaan johdantokappaleita, jotka eivät vastaa artiklakohtia. Parlamentin ehdottamista ja komission hyväksymistä johdantokappaleista neuvosto ei ottanut huomioon johdantokappaleita n:o 1, 8 ja 20. Johdantokappaleen n:o 2 muutos otetaan ainakin osittain huomioon johdantokappaleissa n:o 5 ja 12. Parlamentin ehdottamat tarkistukset, joita komissio ei hyväksynyt Neuvosto ei ottanut huomioon näitä tarkistuksia.