Tilanteeseen, jossa olemassa olevia aikaosuussopimuksia on mahdotonta irtisanoa, puututtiin mielenkiintoisella tavalla eräässä EU:n ulkopuolisessa maassa, jossa aikaosuuden omistajilla oli samoja ongelmia. Toimiala on myös tehnyt itsesääntelyaloitteita ongelman poistamiseksi. Esimerkiksi Resort Development Organisation kehotti kaikkia jäseniään perustamaan irtisanomista koskevan ohjelman aikaosuuden omistajille, jotka halusivat lopettaa aikaosuussopimuksensa vuoden 2012 loppuun mennessä.

Tutkimusten mukaan aikaosuussopimuksen irtisanominen on kuluttajien kannalta yksi ongelmallisimmista kysymyksistä. Irtisanomismenettelyt ja -edellytykset vaihtelevat eri jäsenvaltioissa. Erityisesti on raportoitu ongelmista, jotka liittyvät aikaosuussopimuksiin liitettyihin rajoittamatonta tai hyvin pitkää aikaa koskeviin lausekkeisiin, jotka ovat erityisen merkityksellisiä, kun aikaosuuden omistaja kuolee ja perillinen haluaa irtisanoa sopimuksen. Tällaiset lausekkeet voi ja pitäisi riitauttaa kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13/ETY nojalla. Vaikuttaa kuitenkin siltä, etteivät useimmat aikaosuuden omistajat tunne tätä oikeudellista mahdollisuutta. Asetelma voidaan muuttaa, jos kansalliset valvontaviranomaiset omaksuvat proaktiivisemman asenteen ja aikaosuuden omistajien yhdistykset tai kuluttajaorganisaatiot järjestävät jäsenvaltioissa enemmän tiedotustoimia ja, jos tarpeellista, kohdennettuja oikeustoimia. Tilanne on monimutkaisempi tietyissä maissa (esimerkiksi Italiassa, Espanjassa, Portugalissa ja Ranskassa), joissa aikaosuusoikeutta pidetään kiinteistöön kohdistuvana oikeutena (jolloin aikaosuuden omistajien on kirjauduttava kansalliseen kiinteistörekisteriin). Koska sopimusten katsotaan liittyvän erottamattomasti kyseiseen kiinteistöön, ne kuuluvat automaattisesti perintöön, ja perillisen on lähes mahdotonta irtisanoa niitä, ellei hän onnistu myymään niitä jollekulle toiselle. Joissakin maissa (erityisesti Ranskassa) on viime aikoina kehitetty lainsäädäntöä ja pyritty ratkaisemaan tilanne siten, että perillisen sallitaan päästä irti sopimuksesta tietyn ajan kuluessa.

Kyselystä käy ilmi, että aikaosuuden omistajien maksettavaksi tulevia huolto- tai palvelumaksuja korotetaan usein ilman minkäänlaista puolueetonta syytä. Kyselyyn osallistuneista ongelmia kohdanneista 71,7 prosenttia oli kokenut tämän ennen direktiivin soveltamisen aloittamista eli aikana, jolloin elinkeinonharjoittajiin ei kohdistettu yhdenmukaisia EU:n sääntöjä ennen sopimuksen tekoa annettavia tietoja koskevista vaatimuksista. Sen jälkeen osuus on pienentynyt 15,4 prosenttiin. Tiedot osoittavat, että direktiivissä käyttöönotetuilla avoimuusvaatimuksilla on ollut alkuvaiheessa hyvä vaikutus.

Kyselyn tulosten mukaan perinteisten aikaosuuden omistajien kohtaamien ongelmien osuus on vähentynyt merkittävästi sen jälkeen kun aikaosuusdirektiiviä on alettu soveltaa. ECC-verkoston tiedot vahvistavat tämän, sillä niiden mukaan soveltamisen alettua vain 16 prosenttia direktiiviin liittyvistä valituksista koski aikaosuuksia tarjoavia tahoja. Tästä voidaan päätellä, että direktiivillä on kokonaisuutena ollut myönteistä vaikutusta perinteisiin aikaosuusmarkkinoihin kuluttajansuojan kannalta.

Sääntö, joka koskee ennakkomaksujen kieltämistä peruuttamisaikana, on säilytetty aiemmasta direktiivistä 94/47/EY. Aikaosuusdirektiivissä selkeytetään tämän kiellon edellytyksiä. Kiellon mukaan kaikki – paitsi elinkeinonharjoittajalle, myös kolmansille osapuolille – suoritettavat ennakkomaksut on kielletty. Kieltoa sovelletaan myös jatkettuun peruuttamisaikaan, jos elinkeinonharjoittaja ei ole toimittanut kaikkia sopimuksessa edellytettyjä tietoja. Tutkimus osoittaa, että kuluttajien mielestä tämä säännös on hyödyllinen. Sen sijaan elinkeinonharjoittajat pitävät sitä yritystensä kannalta haitallisena ja katsovat, että monet kuluttajat eivät ota aikaosuussopimuksensa sitoumuksia vakavasti.

Direktiivin 94/47/EU tarkastelun aikaan oli selvää, että pitkäkestoisten lomatuotteiden sääntelyn puute aiheutti merkittäviä ongelmia kuluttajille ja yrityksille, mikä näkyi ECC-verkostolle, kuluttajajärjestöille, viranomaisille ja Euroopan komissiolle osoitettujen valitusten määrässä. Tämän vuoksi myös näihin tuotteisiin liittyvät sopimukset kuuluvat aikaosuusdirektiivin 2008/122/EY soveltamisalaan. Pitkäkestoinen lomatuote voi olla esimerkiksi lomaklubin jäsenyys, jonka avulla kuluttaja voi varata majoitusta alennettuun hintaan kaikkialla maailmassa. Uuden direktiivin mukaan tällaisiin sopimuksiin liittyvät maksut on suoritettava samansuuruisissa vuotuisissa erissä. Lisäksi siinä todetaan, että sopimus voidaan irtisanoa toista erää koskevan maksuvaatimuksen vastaanottamisesta lähtien ilman seuraamuksia.

Vertailutiedot (kyselyn tulokset, ECC-verkoston valitukset)

Kuluttajatutkimuksesta käy ilmi, että pitkäkestoisiin lomatuotteisiin liittyvät kuluttajien ongelmat ovat lisääntyneet jyrkästi. Ennen aikaosuusdirektiivin antamista ongelmia oli kokenut 11,9 prosenttia ja sen jälkeen 57,2 prosenttia. Samoin ECC-verkoston tiedot osoittavat, että 57,6 prosenttia kaikista direktiiviin liittyvistä valituksista tehtiin lomaklubiyrityksistä.

Tämä osoittaa, että pitkäkestoisia lomatuotteita markkinoivien elinkeinonharjoittajien on noudatettava direktiiviä paremmin ja tähän kauppaan liittyviin kysymyksiin olisi keskitettävä lisää valvontaa.

4.3. Vaihto

Ennen aikaosuusdirektiiviä aikaosuusoikeuksien vaihtoon liittyvistä sopimuksista tehtiin paljon valituksia. Ne koskivat usein tilanteita, joissa alan ammattilaiset antoivat kuluttajille harhaanjohtavan vaikutelman miltei rajoittamattomista mahdollisuuksista valita vaihtojen yhteydessä eri aikaosuuskiinteistöistä. Aiempi direktiivi 94/47/EY ei kattanut tällaisia sopimuksia. Nykyään myös vaihtosopimuksiin sovelletaan kuluttajien oikeuksia saada tietoja ennen sopimuksen tekoa ja peruuttaa sopimus 14 päivän kuluessa sekä elinkeinonharjoittajiin kohdistuvaa ennakkomaksuja koskevaa kieltoa.

Vertailutiedot (kyselyn tulokset, ECC-verkoston valitukset)

Kyselyn tulosten mukaan lomanvaihtojärjestelyihin liittyvien ongelmien osuus on vähentynyt merkittävästi, 31 prosentista 5,7 prosenttiin, sen jälkeen kun aikaosuusdirektiiviä on alettu soveltaa. ECC-verkoston tiedot osoittavat, että vaihtosopimuksia koskevat ongelmat ovat nyt marginaalisia (vain 0,6 prosenttia kaikista aikaosuusdirektiivin soveltamisalaan kuuluvista sopimuksista tehdyistä valituksista). TATOCin Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevat tiedot antavat samansuuntaisen tuloksen.

Direktiivillä vaikuttaa siis olleen hyvin myönteinen vaikutus lomanvaihtojärjestelyihin.

4.4. Jälleenmyynti

Jälleenmyyntisopimukset lisättiin nimenomaisesti vuoden 2008 aikaosuusdirektiivin soveltamisalaan. Näin haluttiin parantaa sopimusten kuluttajansuojaa siten, että elinkeinonharjoittaja auttaa aikaosuuden omistajaa myymään aikaosuusoikeutensa tai pitkäkestoisen lomatuotteensa. Kuluttajat saattavat usein olla jälleenmyyntitilanteessa haavoittuvassa asemassa monista syistä (esim. terveydentila, ikä, taloudelliset vaikeudet). Monet valitukset ovat koskeneet tätä kysymystä, esimerkiksi tilanteita, joissa jälleenmyyjä on vaatinut osittaismaksun, mutta jälleenmyynti ei ole toteutunut. Tämän vuoksi aikaosuusdirektiiviin sisältyy yleisten säännösten lisäksi ennakkomaksukielto siihen asti kun varsinainen myynti toteutuu.

Vertailutiedot (kyselyn tulokset, ECC-verkoston valitukset)

ECC-verkoston tietojen mukaan jälleenmyyntiongelmiin liittyvien valitusten osuus on pysynyt varsin pienenä (10 %) sekä ennen direktiivin voimaantuloa että sen jälkeen.

Kyselyn mukaan 93,5 prosenttia aikaosuutensa tai lomatuotteensa myyntiä yrittäneistä kuluttajista epäonnistui. Kuluttajansuojaviranomaiset ja kuluttajat esittivät haastatteluohjelman ja seminaarien aikana esimerkkejä erilaisista huijauksista. Näitä olivat esimerkiksi jälleenmyyntiyritysten pyrkimykset käyttää haavoittuvassa asemassa olevia omistajia hyväkseen ja suostutella nämä myöntymään lisämaksuja edellyttäviin järjestelyihin tuotteen luvatun myynnin sijasta.

Kansallisten valvontaviranomaisten on varmistettava vuoden 2008 aikaosuusdirektiivin moitteeton täytäntöönpano yhdessä kaiken muun kuluttajansuojaa koskevan EU:n lainsäädännön (erityisesti sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi ja kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annettu direktiivi) kanssa. Näiden säädösten oikea soveltaminen on keskeisen tärkeää puututtaessa jälleenmyyntiyritysten huijauksiin.

5.Direktiivin soveltamisalaan kuulumattomat lomapalvelutuotteet ja vilpilliset toimintatavat

Tämän kertomuksen taustalla olevasta tutkimuksesta käy ilmi, että kuluttajalle aiheutuu haittaa uusista tuotteista. Näitä tuotteita ovat esimerkiksi lyhytkestoiset alennuslomaklubit (alle yksivuotinen jäsenyys) ja lomapisteisiin (leisure credit) perustuvat järjestelyt. Usein vaikuttaa siltä, että ne on suunniteltu nimenomaan direktiivin kiertämistä varten. Lisäksi esille on tullut muita kaupallisia käytänteitä, jotka todennäköisesti johtavat kuluttajaa harhaan ja vaikeuttavat hänen kykyään käyttää oikeuksiaan. (Tällainen on esimerkiksi sellaisen toisen sopimuksen tekeminen, joka edellyttää osittaismaksua, jotta pystytään kiertämään ennakkomaksukielto, tai lomatuotteen mainostaminen harhaanjohtavasti mainitsemalla, ettei kyseessä ole aikaosuus). Direktiivin vaatimusten kiertämiseksi on siis ilmeisestikin kehitetty monenlaista toimintaa. Nyt olisi keskityttävä siihen, miten tähän toimintaan puututaan ja miten se lopetetaan. Vuoden 1994 direktiivin tarkasteluun liittyvässä komission vaikutustenarvioinnissa todettiin selvästi, ettei pelkästään uudella direktiivillä voitaisi lopettaa sellaisten yritysten toimia, jotka pyrkivät välttämään direktiivin vaikutuksia tai toimimaan vilpillisesti. Verkkoselvitys vahvistaa, että aikaosuustoimiala on samaa mieltä. Asianomaisten viranomaisten, myös rikosoikeudellisesta valvonnasta vastaavien viranomaisten, toteuttama parempi täytäntöönpano ja yhteistyö on keskeisen tärkeää, jotta vilpillisistä yrityksistä ja epärehellisistä elinkeinonharjoittajista päästäisiin eroon.

6.Vuorovaikutus muiden asiaa koskevien EU:n säädösten kanssa

Aikaosuusdirektiivi on alakohtainen ja sillä täydennetään muita horisontaalisia kuluttajansuojaa koskevia EU:n direktiivejä. Näitä ovat erityisesti sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi, joka on tärkeä puututtaessa alan harhaanjohtaviin ja aggressiivisiin myyntikäytänteisiin, ja kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annettu direktiivi, jota tarvitaan arvioitaessa sopimusehtojen mahdollista väärinkäyttöön johtavaa luonnetta. Aikaosuusdirektiivin 2008/122/EY soveltamisalaan kuuluvat sopimukset eivät kuitenkaan kuulu kuluttajan oikeuksia koskevan direktiivin 2011/83/EU piiriin. On tärkeää huomata, että kaikista ECC-verkoston kirjaamista aikaosuuksiin ja vastaaviin tuotteisiin liittyvistä valituksista vain 22,7 prosentin katsottiin koskevan suoraan joko vuoden 1994 tai vuoden 2008 direktiivillä säänneltyjä kysymyksiä. Sen sijaan suurin osa valituksista koski muiden kuluttajansuojasäädösten asianmukaista soveltamista.