SANASTO

Maaseudun kehittämisohjelma : Jäsenvaltion valmistelema ja komission hyväksymä ohjelma-asiakirja EU:n maaseudun kehittämispolitiikan suunnittelua ja täytäntöönpanoa varten. Maaseudun kehittämisohjelma voidaan laatia alueellisella tai kansallisella tasolla.

Maaseuturahasto : Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto.

Monivuotinen toimitussopimus : Sopimus, jossa vahvistetaan maataloustuottajan ja jalostajan tai jälleenmyyjän väliset liiketoiminnan ehdot useaksi vuodeksi.

Nollavaikutus : Tuella on nollavaikutus, jos tukea saanut hanke olisi toteutettu kokonaan tai osittain ilman avustustakin.

Ohjelmakausi : EU:n politiikkojen, kuten maaseudun kehittämispolitiikan, monivuotinen suunnittelu- ja täytäntöönpanokehys. Nykyinen maaseudun kehittämispolitiikan ohjelmakausi alkoi vuonna 2007 ja päättyy vuonna 2013.

Siirtymävaikutus : Siirtymävaikutuksella tarkoitetaan sitä, missä määrin julkisella tuella edistetyn toiminnan vaikutus mitätöityy, jos toiminta vastaavasti vähenee muualla.

Toimenpide 123 : Maa- ja metsätaloustuotteiden arvoa lisäävä toimenpide.

Toimenpide : Politiikan täytäntöönpanoa varten perustettu tukijärjestelmä. Toimenpiteessä määritetään säännöt hankkeille, joita voidaan rahoittaa tietyn toimintalinjan yhteydessä.

Toimintalinjat : Ohjelmakaudella 2007–2013 maaseudun kehittämispolitiikan täytäntöönpano jakautuu kolmeen temaattiseen toimintalinjaan, jotka vastaavat yhtenäisiä maaseudun kehittämistoimenpiteiden ryhmiä, ja yhteen LEADER-lähestymistavalle varattuun monialaiseen toimintalinjaan (LEADER-toimintalinja).

Yhteisön strategiset suuntaviivat : Neuvosto määrittää strategisissa suuntaviivoissa Euroopan unionin ensisijaiset tavoitteet Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) osalta. Tarkoituksena on varmistaa maaseudun kehittämisen yhdenmukaisuus EU:n muilla aloilla toteuttaman politiikan, erityisesti yhteenkuuluvuutta ja ympäristöä koskevan politiikan, kanssa sekä tukea uuden yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) ja siihen liittyvän rakenneuudistuksen täytäntöönpanoa.

YMP : Yhteinen maatalouspolitiikka: Yhteistä ja yhdenmukaista maatalouspolitiikkaa koskevat Euroopan unionin hyväksymät säännökset ja käytännöt.

TIIVISTELMÄ

I. Yksi EU:n maaseudun kehittämispolitiikan tavoitteista on antaa avustuksia maataloustuotteita jalostaville ja kaupan pitäville yrityksille "maa- ja metsätaloustuotteiden arvoa lisäävän toimenpiteen" kautta. Toimenpiteen tarkoituksena on parantaa maa- ja metsätalouden kilpailukykyä. Nykyisellä ohjelmakaudella 2007–2013 EU on varannut talousarviossaan tätä toimenpidettä varten noin 5,6 miljardia euroa. Rahoitusta täydennetään kansallisilla varoilla. Kokonaisrahoituksen määrä on 9 miljardia euroa.

II. Tilintarkastustuomioistuin tutki, onko EU:n tuella lisätty maataloustuotteiden arvoa vaikuttavalla ja tehokkaalla tavalla. Erityisesti tarkastuksessa selvitettiin, oliko toimenpide suunniteltu ja pantu täytäntöön siten, että hankerahoitus oli tehokasta ja perustui selkeästi tunnistettuihin tarpeisiin. Lisäksi tarkastettiin, oliko toimenpiteen täytäntöönpanon seuranta ja arviointi toteutettu siten, että toiminnan tulokset olivat todennettavissa.

III. Hankkeilla parannettiin asianomaisten yritysten taloudellista suoritusta yleensä odotetusti ja useimmissa tarkastetuissa hankkeissa tuloksena on mahdollisesti jonkinlainen arvonlisäys. Tämä ei kuitenkaan ole toimenpiteen suunnittelun tai jäsenvaltioiden soveltamien valintamenettelyjen ansiota. Tuettujen yritysten tukitarpeesta tai toiminnan tukemiselle asetetuista erityistavoitteista ei ole näyttöä. Tilintarkastustuomioistuin toteaa, että tukea ei ole suunnattu järjestelmällisesti hankkeille, jotka olisivat lisänneet maataloustuotteiden arvoa vaikuttavalla ja tehokkaalla tavalla.

IV. Jäsenvaltioiden on laadittava maaseudun kehittämisohjelmia, joiden avulla tuki räätälöidään jäsenvaltioiden tarpeiden sekä kansallisten tai alueellisten tavoitteiden mukaisesti. Lisäksi jäsenvaltioiden on määritettävä toimenpiteen soveltamisala, jotta varmistetaan, että saatavilla olevat varat käytetään tehokkaalla tavalla. Tilintarkastustuomioistuin kuitenkin havaitsi, että toiminnalle oli asetettu vain yleiset tavoitteet. Niistä ei käynyt ilmi, millä tavoin rahoituksen oli tarkoitus lisätä maataloustuotteiden arvoa tai parantaa maatalouden kilpailukykyä. Komissio hyväksyi ohjelmat, vaikka tavoitteet eivät olleet tarkasti rajattuja.

V. Jäsenvaltioiden olisi asetettava tukikelpoisuuskriteerit, joissa määritetään rahoitukseen oikeutetut investointityypit ja edunsaajat, sekä valintakriteerit, joiden avulla tuettaviksi valitaan kaikkein tehokkaimmat ja vaikuttavimmat hankkeet. Tarkastuksessa havaittiin, että tukikelpoisuuskriteerit oli asetettu siten, että lähes mikä tahansa elintarvikeyritys oli tukikelpoinen. Valintajärjestelmiä ei joissakin tapauksissa ollut edes olemassa tai niissä esiintyi puutteita. Siinäkin tapauksessa, että resursseja oli riittävästi, kuten usein ohjelmakauden alussa ilmenee, valintajärjestelmiä ei sovellettu lainkaan.

VI. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että jäsenvaltiot eivät olleet suunnanneet rahoitusta hankkeille, jotka osoitetusti tarvitsivat julkista tukea. Tällöin riskinä on, että toimenpide muuttuu pelkäksi vastikkeettomaksi varainsiirroksi eli yleiseksi tueksi elintarviketeollisuuteen investoiville yrityksille. Tämä saattaa johtaa kilpailun vääristymiseen ja vähäisten julkisten varojen tuhlaukseen.

VII. Noin viidennes maatalouden kilpailukyvyn parantamiseen varatuista EU:n talousarviovaroista myönnetään elintarvikealan yrityksille. Maatalouden kilpailukykyyn kohdistuvat vaikutukset jäävät kuitenkin väistämättä epäsuoriksi ja tukitoiminnan logiikka epäselväksi. Tästä huolimatta seuranta- ja arviointijärjestelyillä ei kerätä tietoa tuotteiden arvonlisäyksestä tai maatalouden kilpailukykyyn kohdistuvista vaikutuksista. Näin ollen on epätodennäköistä, että nykyjärjestelyillä saataisiin tiedot, joita tarvitaan toimenpiteen rahoituksen onnistumisen/epäonnistumisen osoittamiseen, tai että nämä tiedot muodostaisivat toimenpiteen vaikuttavuuden arviointiperustan, jonka pohjalta suunnitellaan maaseudun kehittämistoimenpiteitä kaudelle 2014–2020.

VIII. Tilintarkastustuomioistuin esittää täten seuraavat suositukset:

a) Jäsenvaltioiden ohjelmissa olisi yksilöitävä selkeästi rahoitustarve ja asetettava tarkoituksenmukaisia ja mitattavissa olevia tavoitteita; komission olisi hyväksyttävä ainoastaan edellä mainitun kaltaiset ohjelmat.

b) Olisi määriteltävä valintakriteerit, joiden avulla tuettaviksi valitaan kaikkein vaikuttavimmat hankkeet. Valintakriteerejä olisi sovellettava tiukasti, jotta varmistetaan, että EU:n varat käytetään tehokkaalla tavalla silloinkin, kun käytössä olevat määrärahat riittäisivät kaikkien tukikelpoisten hankkeiden rahoittamiseen.

c) Komission ja jäsenvaltioiden olisi edistettävä nollavaikutus- ja siirtymävaikutusriskejä lieventävien parhaiden käytäntöjen hyväksymistä.

d) Rahoitettuihin hankkeisiin sovellettavaa seuranta- ja arviointikehystä olisi parannettava tulevaa ohjelmakautta varten, jotta varmistetaan, että varainkäytön vaikuttavuutta mitataan asianmukaisesti.

JOHDANTO

1. Maaseudun kehittämistä tuetaan yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) toisesta pilarista. Osa tuesta on varattu maa- ja metsätaloustuotteiden arvoa lisäävälle erityistoimenpiteelle (jäljempänä "toimenpide 123"). Toimenpide 123 kuuluu toimintalinjaan 1, jonka tarkoituksena on asetuksen (EY) N:o 1698/2005 (ks. laatikko 1) [1] mukaisesti parantaa maa- ja metsätalouden kilpailukykyä.

2. Toimenpiteen 123 kautta myönnetään julkisia varoja maa- ja metsätaloustuotteita jalostaville ja kaupan pitäville yrityksille, joilla on alle 750 työntekijää tai joiden liikevaihto on alle 200 miljoonaa euroa. Tuella rahoitetaan investointeja, joiden pitäisi lisätä tuotteiden arvoa. Viime kädessä hyödyn pitäisi näkyä myös esimerkiksi siten, että maatalouden kilpailukyky parantuu, kun maataloustuotteille luodaan uusia markkinamahdollisuuksia [2]. Toissijaisiin hyötyihin voivat lukeutua työpaikkojen luominen maaseutualueilla ja ympäristön parantaminen.

3. EU:n asetuksissa jäsenvaltioita vaaditaan laatimaan kansallisella tai alueellisella tasolla maaseudun kehittämisohjelmia, joissa määritetään strategia ja ehdotetaan tunnistettuihin tarpeisiin perustuvia toimenpiteitä. Kehittämisohjelmia voidaan alkaa toteuttaa vasta sen jälkeen, kun niille on saatu komission hyväksyntä. EU:n ja kansalliset varat olisi ohjattava investointihankkeille toimenpiteen 123 kautta soveltamalla tukikelpoisuus- ja valintakriteerejä. Seuraavassa kaaviossa esitetään vaiheittain päätöksentekoprosessi, joka johtaa investointihankkeen rahoittamiseen toimenpiteestä 123.

LAATIKKO 1

OTE ASETUKSESTA (EY) N:O 1698/2005

Toimintalinja 1

Maa- ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantaminen

20 artikla

Toimenpiteet

Maa- ja metsätalousalan kilpailukykyä koskeva tuki sisältää: […] b) toimenpiteet alan fyysisen pääoman rakenteelliseksi uudistamiseksi ja kehittämiseksi sekä innovoinnin edistämiseksi, seuraavin keinoin: […] iii) maa- ja metsätaloustuotteiden arvon lisääminen;

4. Yhteisrahoitus koostuu EU:n tuesta ja kansallisista varoista. Toimenpiteen julkisen rahoituksen kokonaismäärä on noin 9 miljardia euroa. Toimenpiteen kautta annetuilla avustuksilla katetaan pääasiassa edunsaajien investointikuluja. Jäsenvaltiot voivat määrittää tukitason tietyissä rajoissa. Useimmat avustukset kattavat 20–50 prosenttia yritysten kaikista tukikelpoisista investoinneista.

5. EU:n talousarviossa on varattu kaudella 2007–2013 toimenpidettä 123 varten yhteensä 5,6 miljardia euroa. Tämä vastaa 5,9 prosenttia suunnitelluista maaseudun kehittämiseen tarkoitetuista EU:n menoista ja 18:ta prosenttia maa- ja metsätalouden kilpailukyvyn parantamiseen kohdennetusta kokonaismäärästä (toimintalinja 1) [3]. Liitteessä I olevassa kaaviossa esitetään ohjelmoidut EU:n varat jäsenvaltioittain ja rahoituksen täytäntöönpanotilanne vuoden 2011 lopussa. Kaudelle ohjelmoiduista varoista oli kyseiseen ajankohtaan mennessä käytetty 35 prosenttia.

KAAVIO

+++++ TIFF +++++

6. Vain noin 5 prosenttia toimenpiteen osalta hyväksytyistä menoista liittyy metsätaloushankkeisiin. Tämän vuoksi tarkastus kohdistuu maataloustuotteiden arvon lisäämiseen myönnettyyn tukeen. Rahoitettuja investointeja tekevät yleensä joko aloittelevat yritykset tai jo toimivat yritykset. Yritykset investoivat yleensä koneiden ja laitteiden uusimiseen tai parantamiseen tai maataloustuotteiden jalostukseen tai kaupan pitämiseen käytettävien uusien toimitilojen rakentamiseen (ks. laatikko 2).

LAATIKKO 2

ESIMERKKEJÄ TOIMENPITEEN 123 YHTEYDESSÄ RAHOITETUISTA INVESTOINTITYYPEISTÄ

Rahoitettuihin investointeihin kuului oliiviöljyn tuotantoon tarkoitettu kone …

+++++ TIFF +++++

… kinkun kuivauslaitteet ja …

+++++ TIFF +++++

… uudenaikaisemmat maidonkäsittelyjärjestelmät.

+++++ TIFF +++++

TARKASTUKSEN SISÄLTÖ JA LÄHESTYMISTAPA

7. Tilintarkastustuomioistuin pyrki arvioimaan, oliko toimenpide suunniteltu ja pantu täytäntöön siten, että rahalle saatiin vastinetta, ja saavutettiinko rahoitetuilla hankkeilla toimenpiteelle asetetut tavoitteet. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin arvioi, oliko toimenpiteen tulosten seuranta ja arviointi kokonaisuutena tarkastellen toteutettu asianmukaisesti eli siten, että ongelmien havainnointi ja niihin reagointi sekä objektiivisten tietojen antaminen toimenpiteen tuloksista oli jäsenvaltioille ja komissiolle mahdollista.

8. Tarkastuksessa käsiteltiin seuraavaa pääkysymystä:

Onko EU:n elintarviketeollisuustuella lisätty maataloustuotteiden arvoa vaikuttavalla ja tehokkaalla tavalla?

Lisäksi käsiteltiin seuraavia osakysymyksiä:

- Onko toimenpide suunniteltu siten, että sen avulla rahoitetaan tehokkaasti selkeästi tunnistettuihin tarpeisiin perustuvia hankkeita?

- Ovatko jäsenvaltiot panneet toimenpiteen täytäntöön siten, että rahalle saadaan vastinetta?

- Onko komission ja jäsenvaltioiden toteuttama toimenpiteen tulosten seuranta ja arviointi asianmukaista?

9. Tarkastuksen yhteydessä hankkeet katsottiin vaikuttaviksi, jos ne olivat kestäviä ja edistivät toimenpiteeseen liittyviä maaseudun kehittämisohjelman erityistavoitteita sekä lisäsivät maataloustuotteiden arvoa. Rahoitusta pidettiin tehokkaana, jos nollavaikutus jäi vähäiseksi ja siirtymävaikutus oli perusteltu [4].

10. Tilintarkastustuomioistuin tarkasti kuusi kansallista ja alueellista maaseudun kehittämisohjelmaa Espanjassa (Kastilia ja Léon), Ranskassa, Italiassa (Lazio), Liettuassa, Puolassa ja Romaniassa. Ohjelmat oli valittu tarkastettaviksi lähinnä niiden koon vuoksi. Ranskassa kansallista maaseudun kehittämisohjelmaa pannaan täytäntöön alueellisesti; tarkastettavaksi valittiin Rhône-Alpesin alue.

11. Tarkastuksen yhteydessä käytiin läpi maaseudun kehittämisohjelmat, tutkittiin jäsenvaltioiden hallintojärjestelmiä sekä tarkastettiin erikseen paikan päällä jäsenvaltioissa 24 päätökseen saatettua elintarviketeollisuushanketta. Jäsenvaltiot olivat nimenneet näistä hankkeista neljä esimerkeiksi parhaista käytännöistä. Loput hankkeista tilintarkastustuomioistuin valitsi siten, että tarkastettavaksi tuli valikoima kyseisessä jäsenvaltiossa tavanomaisesti rahoitettavia hankkeita. Tarkastettujen hankkeiden luettelo esitetään liitteessä II. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin kävi läpi 23:sta maaseudun kehittämisohjelmasta laaditut väliarviointikertomukset (ks. liite III).

HUOMAUTUKSET

ENSIMMÄINEN OSA

ONKO TOIMENPIDE SUUNNITELTU SITEN, ETTÄ SEN AVULLA RAHOITETAAN TEHOKKAASTI SELKEÄSTI TUNNISTETTUIHIN TARPEISIIN PERUSTUVIA HANKKEITA?

12. Moitteettoman varainhoidon kannalta on ensisijaisen tärkeää, että toimenpide suunnitellaan asianmukaisesti. Toimenpiteestä myönnetään julkista tukea elintarvikkeita jalostavien ja kaupan pitävien yksityisten yritysten investointeihin. Yrityksillä on omat vaikuttimensa ja tavoitteensa, jotka voivat olla yhdensuuntaisia maatalouden kilpailukyvyn parantamista koskevan EU:n toimintatavoitteen kanssa (ks. kohta 15), mutta tämä ei ole itsestään selvää. Elintarviketeollisuutta pidetään yhtenä maailman kilpailukykyisimmistä ja innovatiivisimmista aloista [5]. Tällaisten yritysten tukeminen edellyttäisi täten selkeästi tunnistettua tukitarvetta. Julkisen tukitoimenpiteen tarve on selvitettävä ja lisäksi on perusteltava, millä tavoin tuki parantaisi maatalouden kilpailukykyä.

13. Vaikuttava hankevalinta edellyttää, että maaseudun kehittämisohjelmille asetetaan jäsenvaltion tai alueen erityistarpeita ilmentävät selkeät erityistavoitteet. Tavoitteet toimivat tilivelvollisuuden perustana ja niistä käyvät ilmi odotetut ja saavutetut tulokset [6]. Jos julkiselle tukitoimenpiteelle ei ole määritetty erityistä tarvetta ja maaseudun kehittämisohjelmien tavoitteet ovat liian yleisiä, valituiksi saattaa tulla hankkeita, jotka edistävät vain vähän maataloustuotteiden arvon lisäämistä ja täten maatalouden kilpailukyvyn parantamista tai eivät edistä niitä lainkaan.

14. Tilintarkastustuomioistuin kävi läpi EU:n lainsäädäntöä, maaseudun kehittämisohjelmia sekä jäsenvaltioiden järjestelmiä, menettelyjä ja asiakirjoja. Todentavan aineiston avulla oli tarkoitus saada selville, oliko toimenpide 123 suunniteltu sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla siten, että selkeästi tunnistettuihin tarpeisiin kohdistuvien vaikuttavien hankkeiden rahoituksen voitiin olettaa olevan tehokasta.

LAINSÄÄDÄNNÖN MUKAAN JÄSENVALTIOIDEN ON VARMISTETTAVA, ETTÄ TOIMENPIDE ON VAIKUTTAVA JA TEHOKAS …

15. Tavoitteet määritellään EU:n lainsäädännössä ainoastaan maaseudun kehittämispolitiikkaa koskevien toimintalinjojen tasolla. Tässä tapauksessa kyseessä on toimintalinja 1, jonka tavoitteena on parantaa maatalouden kilpailukykyä [7]. Toimenpiteellä 123 pyritään edistämään tämän tavoitteen saavuttamista lisäämällä jalostettujen tai kaupan pidettyjen maataloustuotteiden arvoa investointien avulla. Lainsäädännössä ei tosin täsmennetä, millaista arvonlisäyksen tulisi olla (esim. joko puhtaasti taloudellista tai ympäristö- tai laatunäkökohtia korostavaa) eikä kenelle tällaista lisäarvoa tulisi kertyä.

16. Edellisellä ohjelmakaudella 2000–2006 toteutettiin vastaavanlainen toimenpide [8], josta säädettiin, että "investointien on parannettava tilannetta kyseisellä maatalouden perustuotantoalalla. Niiden on taattava perustuotteiden tuottajille riittävä osuus saatavista taloudellisista eduista". Samanlaisia sääntöjä sovellettiin myös aiempien tukijärjestelmien [9] aikana.

17. Tällaisia vaatimuksia ei ole nykyisellä ohjelmakaudella. Asetuksessa [10] vaaditaan jalostukseen ja kaupanpitämiseen liittyviä investointeja, "jotka parantavat [tuetun] yrityksen kokonaistehokkuutta" eli lainsäädännössä ainoastaan täsmennetään, että investoinnista olisi oltava hyötyä yksittäiselle elintarvikkeita jalostavalle ja kaupan pitävälle yritykselle.

18. Säädöksestä on jätetty pois aiemmin sovellettu vaatimus, jonka mukaan tuella olisi parannettava maataloustuottajien tilannetta, eikä siinä säädetä, miten toimenpiteillä lisätään tuotteiden arvoa. Tarkoituksena oli yksinkertaistaa säädöksiä ja antaa jäsenvaltioiden määritellä toimenpide siten, että se vastaa parhaalla mahdollisella tavalla vallitsevia olosuhteita ja tarpeita. Näin ollen jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimenpide johtaa arvonlisäykseen ja että siitä on hyötyä maatalouden kilpailukyvyn kannalta. Komission olisi maaseudun kehittämisohjelmia hyväksyessään varmistettava, että näin tapahtuu.

… MUTTA JÄSENVALTIOIDEN LAATIMISSA MAASEUDUN KEHITTÄMISOHJELMISSA EI PERUSTELLA SELKEÄSTI TOIMENPIDETARVETTA

19. EU:n säädösten yksinkertaistamisen ja toissijaisuusperiaatteen myötä EU:n lainsäädäntö on muuttunut ja siitä on tullut edellä mainitulla tavalla varsin yleistä ja lähinnä suuntaa-antavaa. Jäsenvaltioiden laatimien kansallisen tai alueellisen tason maaseudun kehittämisohjelmien on kuitenkin lainsäädännön [11] mukaan oltava tarkempia. Maaseudun kehittämisohjelmille on saatava hyväksyntä komissiolta, joka viime kädessä vastaa siitä, että EU:n talousarviovaroja käytetään tehokkaalla ja vaikuttavalla tavalla.

20. Erityisvaatimuksena on, että maaseudun kehittämisohjelmissa analysoidaan vallitsevan tilanteen osalta vahvuudet ja heikkoudet ja laaditaan tältä pohjalta strategia. Ohjelmissa on osoitettava, että tuki kohdennetaan selkeästi määriteltyihin tavoitteisiin, jotka kuvastavat tunnistettuja alueellisia tarpeita ja rakenteellisia haittoja. Lisäksi kehittämisohjelmissa on esitettävä perustelut tukitoimenpiteelle ja määriteltävä tukikelpoiset investointityypit ja edunsaajat. Jos tämä tehdään hyvin, tuloksena pitäisi olla vaikuttavasti ja tehokkaasti suunniteltu toimenpide.

21. Tarkastetuissa maaseudun kehittämisohjelmissa ei kuitenkaan ollut kartoitettu elintarviketeollisuuden tukitoimenpidetarvetta esim. tapauksissa, joissa riittämätön jalostuskapasiteetti haittasi mahdollisuuksia lisätä maataloustuotteiden arvoa. Silloinkin kun tarpeet kartoitettiin, ne olivat erittäin yleisluontoisia. Esimerkiksi Puolan maaseudun kehittämisohjelmassa todetaan, että maataloustuotteiden jalostamisen tukeminen on ensisijaisen tärkeää, koska ala on yksi Puolan talouden tärkeimmistä osa-alueista. Kehittämisohjelmista ei käynyt ilmi, miksi julkinen tuki oli tarpeen ja miten sen avulla voitaisiin saada aikaiseksi toivottu muutos. Täten perusteet toimenpiteelle puuttuivat ja tavoitteet olivat näin muodoin yleisiä eikä niitä ollut selkeästi nivottu tunnistettuihin alueellisiin vahvuuksiin ja heikkouksiin eikä selkeästi tunnistettuun toimenpidetarpeeseen. Kehittämisohjelmat olivat usein EU:n tavoitteiden sanatarkkoja kopioita tai niissä toistettiin jossain määrin muunnellusti johdanto-osan kappaleita, joissa kyseiset tavoitteet mainitaan (laatikossa 3 esitetään joitakin esimerkkejä).

22. Ohjelmatyön viimeisessä vaiheessa määritetään tukikelpoisuusehdot eli investointityypit, edunsaajaryhmät ja tuen luonne. Näin varmistetaan, että tuki kohdistuu asetettujen erityistavoitteiden mukaisesti. Erityistavoitteiden puuttuessakin kaikissa maaseudun kehittämisohjelmissa asetetaan ainakin joitakin tukikelpoisuusehtoja. Ranskassa Rhône-Alpesin aluetta koskevassa ohjelma-asiakirjassa todettiin, että koko elintarvikeala oli tukikelpoinen koko alueella sokeria ja maidonvastikkeita lukuun ottamatta. Muissa jäsenvaltioissa, muun muassa Espanjassa (Kastilia ja León) ja Liettuassa, tukikelpoisuusehdot määriteltiin tarkemmin. Liettua sulki tuen ulkopuolelle suurimman osan uusista rakennushankkeista aloilla, jotka olivat saaneet tukea aiemmista ohjelmista. Niitä olivat mm. uudet teurastamot tai meijerit. Syynä oli se, että kapasiteettia oli jo riittävästi. Esimerkiksi Espanjassa (Kastilia ja León) viinihankkeet olivat tukikelpoisia ainoastaan sillä ehdolla, että kyseessä oli viini, jolla oli alkuperänimitys.

23. Tukikelpoisuusehdoilla rajoitetaan tuen soveltamisalaa jossain määrin. Tästä huolimatta melkein kaikki keskeiset elintarvikealat ovat edelleen tukikelpoisia. Tällöin riskinä on, että tukea ei kohdenneta riittävän hyvin.

LAATIKKO 3

ESIMERKKEJÄ TOIMENPITEELLE 123 VAHVISTETUISTA TAVOITTEISTA

Kastilian ja Leónin maaseudun kehittämisohjelmassa tavoitteena on parantaa alkutuotannon tuotteiden ja metsätaloustuotteiden jalostamista ja kaupan pitämistä. Investointituen tarkoituksena on tehostaa toimintaa, edistää uusiutuvia energioita, ottaa käyttöön uusia tekniikoita ja luoda maa- ja metsätaloustuotteille uusia markkinamahdollisuuksia. Nämä tavoitteet ovat peräisin asetuksen (EY) N:o 1698/2005 johdanto-osan 23 kappaleesta. Niistä ei ole annettu tarkempia tietoja kehittämisohjelmassa.

Ranskan kansallisessa maaseudun kehittämisohjelmassa asetetaan tavoitteeksi toimenpide, jonka tarkoituksena on parantaa maatalouselintarviketeollisuuden kilpailukykyä. Väljästi muotoiltu tavoite sallii alueelliset erityistavoitteet. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastamalla Rhône-Alpesin alueella niitä ei ollut kuitenkaan asetettu.

KOMISSIO HYVÄKSYI MAASEUDUN KEHITTÄMISOHJELMAT PUUTTEISTA HUOLIMATTA

24. Ennen kuin komissio hyväksyy jäsenvaltioiden laatimat maaseudun kehittämisohjelmat, sen on tarkistettava, että kehittämisohjelmien tavoitteet vastaavat EU:n ja kansallisia strategioita sekä tunnistettuja tarpeita ja puutteita. Tarkastettujen kehittämisohjelmien tavoitteet on kuitenkin esitetty niin yleisellä tasolla, että vastaavuuden tarkastaminen ei ole kovinkaan tarkoituksenmukaista.

25. Maaseudun kehittämisohjelmien arviointiin sovellettavissa komission menettelyissä ei tarkisteta, kohdentaako jäsenvaltio tai alue toimenpiteestä 123 saatavan tuen strategisesti nimenomaan niille aloille, joilla julkinen tukitoimenpide on tarpeen. Tukitoimenpiteen perusteluja ei tarkasteta. Komissio ei arvioi, miten vaikuttavalla ja tehokkaalla tavalla ehdotettu toimenpide lisää maataloustuotteiden arvoa ja parantaa maatalouden kilpailukykyä.

26. Komissio hyväksyi maaseudun kehittämisohjelmat kohdissa 21–23 kuvatuista puutteista huolimatta. Komission on vaikea varmistaa toimenpiteiden vaikuttavuutta ja tehokkuutta [12] takautuvasti sen jälkeen, kun se on hyväksynyt maaseudun kehittämisohjelman ja EU:n varat on asetettu jäsenvaltion käyttöön.

27. Tarkastuksessa kävi ilmi, että toimenpiteen suunnittelussa ja ohjelmatyössä ei ole käsitelty riittävissä määrin riskejä, jotka johtuvat kohdissa 12 ja 13 kuvatuista syistä. Tästä seuraa, että jäsenvaltioiden on entistä tärkeämpää ja vaikeampaa välttää riskit ja varmistaa tuettaviksi valittavien yksittäisten hankkeiden vaikuttavuus ja tehokkuus. Tätä kysymystä käsitellään kertomuksen seuraavassa osassa.

28. Lisäksi tästä seuraa, että seurannalle, arvioinnille ja tilivelvollisuudelle ei ole tyydyttävää perustaa. Tätä kysymystä käsitellään kolmannessa osassa.

TOINEN OSA

OVATKO JÄSENVALTIOT PANNEET TOIMENPITEEN TÄYTÄNTÖÖN SITEN, ETTÄ RAHALLE SAADAAN VASTINETTA?

29. Hyödyntääkseen julkiset varat parhaalla mahdollisella tavalla jäsenvaltioiden olisi toimenpiteen täytäntöönpanossa

- varmistettava ennen rahoituksen myöntämistä, että hakijat osoittavat hankkeen taloudellisen kestävyyden

- varmistettava, että tuki ohjautuu hankkeille, jotka parhaiten lisäävät maataloustuotteiden arvoa

- lievennettävä nollavaikutus- ja siirtymävaikutusriskejä.

HANKKEEN TALOUDELLISESTA KESTÄVYYDESTÄ SAA TARKASTUSTEN PERUSTEELLA VAIN VÄHÄISEN VARMUUDEN

30. Lainsäädännössä ei enää vaadita, että hakijoiden on osoitettava yritystensä taloudellinen kannattavuus [13], mutta kaikki tarkastuksen kohteina olevat jäsenvaltiot tarkastavat edelleen taloudellisen kannattavuuden hakijoiden rahoituskirjanpidon perusteella.

LAATIKKO 4

TALOUDELLISEN KANNATTAVUUDEN TARKASTAMINEN: KÄYTÄNNÖN PUUTTEET

Liettua: Täydellä kapasiteetilla toimivasta investointihankkeesta (viljan kuivaus- ja säilytystilat) saatavien tulojen enimmäismäärä oli laskelmien mukaan mahdollisesti 4 miljoonaa Liettuan litiä. Avustushakemuksessa esitetty 29 miljoonan Liettuan litin ennuste ei selvästikään voinut toteutua.

Romania: Seitsemäntoista hakemusasiakirjaa sisältäneessä otoksessa havaittiin epärealistisen korkeita ennusteita, joiden mukaan investoinnin tuotto olisi puolessa hankkeista yli 90 prosenttia.

Italia (Lazio): Rahoitusennusteiden arviointimenetelmä oli julkinen, joten hankkeiden vetäjät tiesivät, että heidän hakemuksensa hylättäisiin, jos heidän liiketoimintasuunnitelmassa esittämänsä rahoitustiedot eivät täyttäisi vähimmäisvaatimuksia. Ei ollut yllättävää, että kaikki toimitetut hakemukset ylsivät vaaditun pistemäärän tasolle. Alueen virkamiehet eivät tarkastaneet toimitettuja tietoja eivätkä arvioineet ennusteiden realistisuutta. Tarkastajat havaitsivat, että useissa tapauksissa myyntiluvut ja rahoitustiedot olivat liioiteltuja.

31. Nykylainsäädännön mukaan jäsenvaltioiden on tarkistettava, parantaako investointi tukea saavan yrityksen yleistä tuloksellisuutta. Kaikki tarkastetut jäsenvaltiot saivat hakijoilta tarkoituksenmukaisia ennusteita, joista kävi ilmi mm. liikevaihto, tuotot ja kassavirta. Ranskaa (Rhône-Alpes) lukuun ottamatta jäsenvaltiot vertasivat näitä ennusteita vähimmäisarvoihin ja hylkäsivät hankkeet, jotka eivät täyttäneet vaatimuksia. Yleisenä puutteena kuitenkin oli, että jäsenvaltiot luottivat hakijoiden ennusteisiin tarkistamatta, olivatko määrät ja ennusteiden taustalla olevat olettamukset perusteltuja ja uskottavia. Ennusteita ei esimerkiksi testattu eri skenaarioiden varalta, vaikka täten olisi varmistettu, että hanke-ehdotukset olisivat riittävän pitäviä ja kestäviä ennakoitavissa olevissa tilanteissa, kuten markkinatilanteen heikentyessä.

32. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi taloudellisissa ennusteissa epärealistisia olettamuksia, laskuvirheitä ja muita epäjohdonmukaisuuksia, joita jäsenvaltioiden viranomaiset eivät olleet havainneet hankearvioinnin aikana (ks. laatikossa 4 esitetyt esimerkit).

JÄSENVALTIOT EIVÄT VALINNEET HANKKEITA, JOISTA OLISI KENTIES SAATU ENITEN HYÖTYÄ

33. Kuten ensimmäisestä osasta ilmenee, tarkastetut jäsenvaltiot eivät kartoittaneet julkisen toimenpiteen rakenteellista ja alueellista tarvetta eivätkä asettaneet toimenpiteelle erityistavoitteita. Tästä seurasi, että laaja valikoima mahdollisia hankkeita oli oikeutettu tukeen lähes kaikilla elintarvikealoilla.

34. Jäsenvaltioiden käytössä on kolme pääasiallista välinettä, joiden avulla varmistetaan, että tuki kuitenkin ohjautuu hankkeille, jotka tyydyttävät parhaiten kansalliset tai alueelliset tarpeet. Nämä välineet ovat valintakriteerien noudattaminen, erityisehtojen asettaminen ja tukitason käyttö kannustimena.

VALINTAJÄRJESTELMÄT

35. Jäsenvaltioiden on määrä valita tuensaajat esitettyjen tukikelpoisten investointihankkeiden joukosta asetettuihin tavoitteisiin perustuvien valintakriteerien avulla. Tämä on EU:n lainsäädännön mukainen vaatimus. Sen avulla hanke-ehdotusten edut voidaan arvioida objektiivisesti ja hylätä hankkeet, jotka eivät tarjoa rahalle vastinetta.

36. Espanja (Kastilia ja León) ja Puola eivät ole määrittäneet tällaisia valintakriteerejä. Neljässä muussa tarkastetussa jäsenvaltiossa valintajärjestelmissä esiintyy jäljempänä kuvattuja puutteita.

37. Suurin osa valintakriteereistä oli tarkoituksenmukaisia (vaikkakin yleisiä) toimenpiteelle asetettujen kansallisten ja alueellisten tavoitteiden osalta, mutta harvoissa otettiin huomioon, kuinka paljon hankkeet lisäsivät maataloustuotteiden arvoa. Niitä kriteereitä, joissa lisäarvo otettiin huomioon, ei painotettu kovinkaan paljon arvioinnissa Italiaa (Lazio) lukuun ottamatta (ks. laatikko 5). Liettuassa ja Romaniassa etusijalle asetettiin kriteerit, jotka eivät liittyneet hankkeen vaikuttavuuteen tai tehokkuuteen (ks. laatikko 6).

LAATIKKO 5

ARVONLISÄYSTÄ KOSKEVAT VALINTAKRITEERIT

Liettua | Puola | Romania | Ranska (Rhône-Alpes) | Italia (Lazio) | Espanja (Kastilia ja León) |

Innovaation käyttöönotto (viides kuudesta painopisteestä) | Ei valintakriteerejä | Luonnonmukainen tuotanto (5 pistettä/100) Perinteiset tuotteet (3 pistettä/100) | Ei ole | Luonnonmukainen tuotanto (10 pistettä/100) Tuoteinnovaatio (4 pistettä/100) Viinin laadun parantaminen (38 pistettä/100) | Ei valintakriteerejä |

LAATIKKO 6

KRITEERIT, JOTKA EIVÄT LIITTYNEET HANKKEEN VAIKUTTAVUUTEEN

Liettuassa etusijalle asetettiin automaattisesti hankkeen laadusta välittämättä hakijat, jotka eivät olleet aiemmin saaneet avustusta.

Romania hylkäsi hankkeita, jotka eivät saaneet vähimmäispisterajaksi asetettua 20:tä pistettä valintakriteerien arvioinnissa. Yhtenä kriteerinä oli, että hanke liittyi "painopistealaan". Kaikki keskeiset elintarvikealat (maitotuotteet, liha, vilja, viini, hedelmät ja vihannekset) luokiteltiin painopistealoiksi, joiden osalta pistemäärä oli 32–36 pistettä. Tästä seurasi, että lähes kaikki hankkeet ylsivät automaattisesti vähimmäispistemäärän tasolle.

38. Romaniaa lukuun ottamatta EU:n määrärahat ja tarkastuksen kohteina olleiden jäsenvaltioiden kansallisessa talousarviossaan toimenpiteelle kohdistamat määrärahat riittivät tarkastuksen aikana hyvin kaikkien tukikelpoisten hankehakemusten tukemiseen. Jäsenvaltiot eivät myöntäneet tukea ainoastaan kaikkein vaikuttavimmille hankkeille, vaan käyttivät määrärahansa toissijaisiinkin hankkeisiin. Valintajärjestelmillä oli näissä jäsenvaltioissa vain vähän vaikutusta tai ei lainkaan vaikutusta (ks. laatikko 7).

ERITYISEHDOT

39. Jäsenvaltiot voivat määrittää investointihankkeille erityisehtoja. Näin varmistetaan, että hankkeilla edistetään kansallisten ja alueellisten tavoitteiden saavuttamista. Järjestely ei ollut laajalti käytössä tarkastetuissa jäsenvaltioissa, mutta Puolassa ja Italiassa (Lazio) sitä sovellettiin jonkin verran. Puolassa avustusehtona on, että edunsaajat tekevät maataloustuottajien kanssa monivuotisia "toimitussopimuksia". Sopimuksilla on katettava vähintään 50 prosenttia tuottajien toimituksista. Tällä tavoin pyritään parantamaan viljelijöiden tilannetta, sillä viljelijä hyötyy toimittamiensa tuotteiden laadun ja määrän määrittelyn tuomasta vakaudesta. Toimitussopimuksia sovelletaan niin ikään yhtenä avustuksen ehdoista Italiassa (Lazio).

LAATIKKO 7

VALINTAJÄRJESTELMÄT, JOILLA OLI VÄHÄN VAIKUTUSTA

Italiassa (Lazio) hankkeille ei ole vahvistettu vähimmäispistemäärää, joten valituksi on tullut hankkeita, jotka saivat hankearvioinnissa niinkin vähän kuin 15 pistettä sadasta. Tämä osoittaa, että hankkeilla ei ole suurtakaan vaikutusta alueen painopisteiden tai tavoitteiden saavuttamisen kannalta.

Ranskassa (Rhône-Alpes) kansallisen osarahoituksen myöntää alue- ja/tai paikallishallinto. Aluehallinto arvioi hankkeet omien alueellisten tavoitteiden perusteella ja hylkää hankkeet, jotka eivät yllä vähimmäispistemäärän tasolle. Hylätyt hankkeet saivat kuitenkin EU-varoja, koska paikallishallinto myönsi niille osarahoituksen. Paikallishallinto ei sovella virallista valintajärjestelmää.

Liettuassa priorisointiin perustuvaa valintajärjestelmää käytetään ainoastaan siinä tapauksessa, että määrärahat eivät riitä rahoittamaan kaikkia tukikelpoisia hankkeita. Näin ei tarkastuksen aikana tapahtunut. Täten oli mahdollista, että hanke tuli valituksi, vaikka se ei täyttänyt yhtäkään Liettuan kuudesta ensisijaisesta tavoitteesta.

KANNUSTIMET

40. Ranskan aluehallinnon (Rhône-Alpes) osarahoittamissa hankkeissa toimitussopimus ei ole velvoite, mutta hankeen vetäjä voi sitoutua siihen vapaaehtoisesti. Vastineeksi tästä ja muista sitoumuksista (kuten paikallisten toimittajien käyttö ja uusien työpaikkojen luominen) edunsaaja saa 5 tai 10 prosenttia lisää tukea. Tämän käytännön lisävaikutuksesta ei ole selvää kuvaa. Tarkastuskäynnin kohteena olleista neljästä edunsaajasta kolme täytti lisätuen ehdot ilman, että hankkeita olisi ollut tarvetta mukauttaa (esim. osuuskunnilla oli jo toimitussopimus paikallisten toimittajien eli osuuskuntansa jäsenten kanssa). Neljäs edunsaaja (tuotantoalana perinteiset kuivamakkaratuotteet) kieltäytyi lisätuesta, koska se ei halunnut sitoutua paikallisiin sianlihan tuottajiin.

41. Espanjassa (Kastilia ja León) hankearviointi perustui arviointikriteereihin, joiden perusteella määritettiin sovellettava tuen taso. Useat kriteerit liittyivät aluelainsäädännössä yksilöityihin painopisteisiin (mm. paikallisten viljelijöiden kanssa tehtyihin sopimuksiin perustuvat hankkeet, innovaatiohankkeet tai luonnonmukaiseen tuotantoon liittyvät hankkeet). Tästä huolimatta ainoastaan noin 2 prosenttia hankkeista täytti kaikki edellä mainitut kriteerit. Arviointikriteerin kannustava vaikutus vähenee, jos vallitsevia kriteerejä ovat yrityksen koko ja tietty elintarvikeala: esim. hedelmä- ja vihannesalalla toimivat pk-yritykset saivat automaattisesti enimmäismäärän tukea (40 prosenttia) hankkeen muista ominaisuuksista huolimatta. Suuremmille yrityksille annettava tukitaso oli alhaisempi, kuten maitoalalla 3 prosenttia tai viinialalla 7 prosenttia. On epätodennäköistä, että tämä olisi riittänyt kannustimeksi mahdollisille hakijoille, joiden ehdotukset olisivat voineet johtaa vaikuttaviin hankkeisiin.

TARKASTETTUJEN HANKKEIDEN ARVIOINTI

42. Tarkastetuilla jäsenvaltioilla [14] ei ollut näyttöä siitä, olivatko hankkeet, joille ne olivat myöntäneet rahoitustukea, taloudellisesti kestäviä ja vaikuttavia eli oliko hankkeiden avulla saavutettu maaseudun kehittämisohjelmiin liittyvät toimenpidetavoitteet ja lisätty maataloustuotteiden arvoa.

43. Tilintarkastustuomioistuin arvioi 24 hankkeen taloudellisen kestävyyden ja vaikuttavuuden kuvaavina tapaustutkimuksina. Maaseudun kehittämisohjelmien erityistavoitteiden saavuttamisen edistämistä ei voitu arvioida, sillä kehittämisohjelmilla oli vain erittäin yleisiä tavoitteita (ks. ensimmäinen osa). Tämän vuoksi hankkeita pidettiin "vaikuttavina", jos ne lisäsivät maataloustuotteiden arvoa. Arvioinnin tulokset esitetään liitteessä II ja yhteenvedonomaisesti jäljempänä.

44. Kaikki tilintarkastustuomioistuimen tarkastajien paikalla tarkastamat 24 hanketta olivat tarkastuksen aikana taloudellisesti kestäviä. Kahdessa tapauksessa hankkeen vaikutusta yrityksen taloudelliseen tulokseen oli liian varhaista arvioida. Jäljellä olevista 22 yrityksestä 15:ssä taloudellinen tulos oli investoinnin ansiosta parantunut. Niistä seitsemässä taloudelliset tavoitearvot oli saavutettu tai ylitetty ja kahdeksassa tapauksessa yrityksen taloudellinen tilanne oli parantunut jonkin verran, vaikka tavoitearvoja ei ollutkaan saavutettu. Seitsemässä tapauksessa yrityksen taloudellinen tulos oli huonontunut, vaikkakin ainoastaan yhdessä tapauksessa hankkeen kestävyys oli vaarassa. Selitykset olivat monisyisiä, mutta viime kädessä hankkeet eivät olleet riittävän vankkoja toisinaan epäsuotuisassa markkinatilanteessa.

45. Voisi olettaa, että suurin osa elintarvikkeita jalostavien ja kaupan pitävien yritysten investoinneista lisäisi maataloustuotteiden arvoa, sillä se on näiden yritysten liiketoiminnalle ominaista. Tilintarkastustuomioistuin arvioi hankkeiden tuloksia arvonlisäyksen perusteella. Samalla arvioitiin, oliko luotu uusia tuotteita, kehitetty uusia markkinamahdollisuuksia tai parannettu olemassa olevien tuotteiden laatua.

46. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että kuudella hankkeella oli selkeä arvoa lisäävä vaikutus. Ne luokiteltiin "korkean lisäarvon hankkeiksi" kohdassa 45 mainittujen kriteerien mukaisesti (tulos voi olla tietyssä määrin vääristynyt, sillä Ranskassa, Espanjassa (Kastilia ja León) ja Romaniassa jäsenvaltion viranomaiset olivat nimenneet kyseiset hankkeet parhaita käytäntöjä edustaviksi hankkeiksi). Hankkeiden päätavoite oli tuotteiden arvonlisäys. Hankkeen piiriin otettiin viinintuottajia, jotka siirtyivät tuottamaan korkealuokkaisempia viinejä, ja oliivipuristamo, joka aloitti luonnonmukaisen tuotannon. Laatikossa 8 esitetään lisäesimerkkejä.

47. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin arvioi, että 12 hankkeessa arvonlisäys oli keskimääräistä. Niille oli ominaista, että tuotteiden laatu oli parantunut mutta se ei vaikuttanut myyntihintaan tai että oli kehitetty uusia tuotteita, joiden tuotanto oli investointiin nähden pienimuotoista tai joiden arvo oli vähäinen. Esimerkkinä voidaan mainita tomaattia jalostavan laitoksen 1,5 miljoonan euron investointi Romaniassa. Investointi mahdollisti hygienianormien täyttymisen, suuren volyymin tuotannon ja valintamyymälän edullisen ketjutuotesarjan.

LAATIKKO 8

HANKKEET, JOTKA SELKEÄSTI LISÄSIVÄT MAATALOUSTUOTTEIDEN ARVOA

Espanjassa (Kastilia ja León) miljoonan euron investoinnilla parannettiin kinkun kuivausprosessia laajentamalla varastointi- ja käsittelyalaa ja hankkimalla uudet laitteet. Tämän ansiosta kuivausaika piteni 11 kuukaudesta 18 kuukauteen. Tämä paransi lopputuotteiden laatua ja sitä kautta yritys sai aitoustodistuksen "jamón serrano"- ja "jamón ibérico" -tuotteista. Uusien laitteiden avulla voitiin tuottaa uudenlaisia lisäarvoltaan korkeampia tuotteita eli vakuumiin pakattua luutonta kuivakinkkua.

+++++ TIFF +++++

Ranskassa toteutetun 200000 euron hankkeen yhteydessä uusi yritys hankki kasvislastujen tuotantovälineistön. Yritys kehitti uusia korkean lisäarvon tuotteita ja loi uudet markkinat alueella tuotetuille luonnonmukaisille vihanneksille.

+++++ TIFF +++++

Romaniassa toteutetussa 1,1 miljoonan euron hankkeessa yksi maan johtavista viinintuottajista investoi uudenaikaiseen laitteistoon, joka oli tarkoitettu viinituotantoon, ilmastointiin, pullotukseen ja kuljetukseen. Hankkeen ansiosta yritys pystyi lisäämään laatuviinien osuutta kokonaismyynnissään. Näin luotiin uusi korkealuokkainen merkkituote, joka auttoi yritystä laajentamaan toimintaansa ulkomaan markkinoille.

+++++ TIFF +++++

48. Jäljellä olevat kuusi hanketta lisäsivät maataloustuotteiden arvoa vähän tai ei laisinkaan. Pyrkimyksenä oli lähinnä lisätä jalostajan kapasiteettia ja/tai tehokkuutta. Erityisesti näissä hankkeissa oli ongelmana siirtymävaikutus (ks. kohdasta 62 eteenpäin). Laatikossa 9 esitetään tästä esimerkkejä.

49. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin arvioi, hyötyivätkö maataloustuotteita asianomaisille jalostaville ja kaupan pitäville yrityksille toimittavat maataloustuottajat osoitetusti hankkeista. Kahdeksassa 24 hankkeesta voitiin osoittaa, että arvonlisäyksestä saivat osansa myös maataloustuottajat. Seitsemän niistä oli osuuskuntia. Lisäksi seitsemän edunsaajan oli Italiassa (Lazio) ja Puolassa tehtävä toimitussopimukset, joista saattoi olla jonkin verran hyötyä myös tuottajille. Yhdeksässä muussa hankkeessa yritykset eivät pystyneet osoittamaan, että maataloustuotteiden toimittajapuoli olisi hyötynyt hankkeista.

50. Kaikkien maaseudun kehittämisohjelmien yleinen, monialainen tavoite oli uusien työpaikkojen luominen maaseutualueille. Tämä ei tosin ole toimenpiteen 123 ensisijainen tavoite, mutta toimenpide on vaikuttavampi, jos hankkeilla arvonlisäyksen lisäksi luodaan työllisyyttä. Kolmella hankkeella oli suuri työllistävä vaikutus: kunkin hankkeen avulla luotiin yli 20 uutta työpaikkaa (mutta siirtymävaikutustakin esiintyi; ks. siirtymävaikutusta koskevat havainnot, kohdat 62–66) ja yhdeksässä hankkeessa luotiin ainakin yksi uusi työpaikka. Jäljellä olevilla 11 hankkeella ei ollut työllistävää vaikutusta ja yksi hanke vähensi työpaikkoja.

LAATIKKO 9

HANKKEET, JOTKA LISÄSIVÄT MAATALOUSTUOTTEIDEN ARVOA VÄHÄN TAI EI LAISINKAAN

Ranskassa juustoyrityksen investointihankkeen keskeinen osa-alue oli uusi leikkaus- ja pakkauslinja. Yritys toimitti kokonaisia juustoja toiselle jalostajalle pakattaviksi. Uuden linjan ansiosta käytäntö muuttui: yritys pystyi myymään esipakattuja juustoja suoraan vähittäiskauppiaille. Täten asianomainen juustoyritys kasvatti lisäarvo-osuuttaan toisen jalostajan kustannuksella. Lopputuote pysyi entisellään.

Espanjassa (Kastilia ja León) 40 prosentin maksimitukeen oikeutetulla hankkeella ei ollut tuotteen arvoa lisäävää vaikutusta. Investointihankkeen tarkoituksena oli pelkästään lisätä hedelmien jakelusta vastaavan yrityksen varastokapasiteettia ja täten mahdollistaa sille suurempi markkinaosuus.

Romaniassa vehnän jauhatuksesta vastaava yritys toteutti 1,8 miljoonan euron hankkeen, jonka pääasiallisena tarkoituksena oli hankkia 12 kuorma-autoa vehnän keräämistä ja jauhotuotteiden jakelua varten. Avustus kattoi 50 prosenttia kuorma-autojen hankinnasta. Kustannukset alenivat, kun yritys pystyi käyttämään omia ajoneuvojaan eikä enää turvautunut kuljetusyrityksen palveluihin. Tämä ei kuitenkaan lisännyt maataloustuotteiden arvoa.

51. Kolmella hankkeella edistettiin lisäksi monialaisia ympäristötavoitteita: jalostuslaitteita ja tekniikoita parantamalla säästettiin energiaa ja vettä.

JÄSENVALTIOIDEN OHJELMATYÖ JA TOIMENPITEEN TÄYTÄNTÖÖNPANO EIVÄT LIEVENNÄ TEHOKKAASTI NOLLAVAIKUTUSRISKIÄ …

52. Nollavaikutuksella tarkoitetaan sitä, missä määrin edunsaaja olisi ryhtynyt investoimaan, jos julkista rahoitustukea ei olisi ollut saatavilla. Tällaisissa tapauksissa avustuksen antamisessa ei ole kyse tehokkaasta EU:n ja kansallisten määrärahojen käytöstä, sillä varoja ei tarvita toivotun vaikutuksen (eli investoinnin) aikaansaamiseksi.

53. Nollavaikutusriskiä pienennetään pääasiallisesti siten, että toimenpide suunnitellaan ja ohjelmoidaan sellaiseksi, että sitä sovelletaan ainoastaan silloin, kun julkisen toimenpiteen tarve on tunnistettu. Julkista tukea voidaan tarvita, kun kyseessä on innovatiivinen investointi ja pääoman kerääminen on investoijalle vaikeaa. Lisäksi julkinen tuki voi olla tarpeen esim. pääasiassa ympäristöhyötynäkökohtiin perustuvissa hankkeissa, joissa taloudellinen tuotto ei riitä investoinnin kokonaiskulujen perusteeksi. Kuten ensimmäisestä osasta ilmenee, tarkastetut jäsenvaltiot eivät kuitenkaan kartoittaneet kyseisiä tarpeita eivätkä asettaneet erityistavoitteita. Tämä tarkoittaa, että toimenpiteet olivat kaikkien investointihankkeiden ulottuvilla julkisen tuen tarpeesta välittämättä.

54. Jäsenvaltiot voivat lieventää nollavaikutusriskiä myös toisella tasolla eli hankkeita valitessaan. Kaikki tarkastetut jäsenvaltiot saivat tarkat tiedot kunkin edunsaajan taloudellisesta tilanteesta sekä investointihankkeen kuluista ja rahoitusennusteista. Tietojen perusteella tarkastettiin, parantaisiko investointi edunsaajayrityksen yleistä tuloksellisuutta. Jäsenvaltiot olisivat tässä yhteydessä voineet myös tarkastaa, tarvitsiko hakija avustusta voidakseen toteuttaa hankkeen ja oliko hakijalla hallussaan tai mahdollisuus saada koko hankkeen rahoittamiseen riittävä pääoma. Yksikään tarkastetuista jäsenvaltioista ei toiminut tällä tavalla.

55. Liettuassa tehtiin päinvastoin: etusijalle asetettiin hankkeet, joiden investointituottoprosentti oli korkea, vaikka oli todennäköistä, että nämä hankkeet tarvitsivat kaikkein vähiten tukea. Romaniassa useissa liiketoimintasuunnitelmissa ilmoitettiin erittäin korkea tuottoprosentti. Vaikka nämä ennusteet vaikuttivat epärealistisilta, Romanian viranomaiset hyväksyivät ne kysymättä, miksi julkista tukea haettiin hankkeelle, jonka investointituottoprosentti oli 90. Vastaavasti Espanjassa (Kastilia ja León) viranomaiset arvioivat hankkeita koskevien taloudellisten tietojen perusteella, että tuottoprosentti olisi yli 30 ja takaisinmaksuaika kolmesta neljään vuotta, vaikka avustusta ei otettaisi huomioon.

56. Selvä merkki mahdollisesta nollavaikutuksesta on, että hanke on jo käynnistetty tai jopa saatettu päätökseen ennen kuin avustuspäätös on tehty. Näissä tapauksissa edunsaaja on osoittanut alkuperäisellä investointipäätöksellään olevansa halukas ja kykenevä toteuttamaan investoinnin ilman tukea. Tämän vuoksi pidetään hyvänä käytäntönä, että jäsenvaltiot sulkevat nämä tapaukset toimenpiteen ulkopuolelle. Täten olisi entistä todennäköisempää, että tuki kohdennetaan sitä tarvitseville.

57. Romania sovelsi kyseistä hyvää käytäntöä ja katsoi investointikulut tukikelpoisiksi ainoastaan siinä tapauksessa, että ne olivat aiheutuneet avustuksen hyväksymisen jälkeen. Liettuassa sitä vastoin viranomaiset hyväksyivät hankekuluja takautuvasti jopa tukihakemuksen toimittamista edeltäneeltä kahdelta vuodelta. Noin 115 miljoonan euron tuki hyväksyttiin takautuvasti ja maksettiin 37 liettualaiselle suurhankkeelle.

58. Muissa tarkastetuissa jäsenvaltioissa investoinnit olivat yleensä tukikelpoisia hakemuksen toimituspäivästä alkaen lukuun ottamatta tiettyjä poikkeuksia Espanjassa (Kastilia ja León), Ranskassa ja Italiassa (Lazio), joissa rahoitettaviksi hyväksyttiin hankekuluja, vaikka ne olivat aiheutuneet ennen EU:n tuen anomista (ks. laatikossa 10 esitetty esimerkkitapaus).

59. Tarkastuksessa havaittiin, että hankkeita hyväksyttiin ja maksut suoritettiin suurella viipeellä. Espanjassa (Kastilia ja Léon) ja Italiassa (Lazio) hankkeet hyväksyttiin keskimäärin 14–17 kuukauden kuluessa ja vastaavasti Ranskassa, Puolassa ja Romaniassa noin 8 kuukauden kuluessa. Viipeiden vuoksi hakijan oli pakko päättää investoinnin toteuttamisesta, vaikka riskinä oli, että avustushakemus voitaisiin hylätä ja hakijan olisi rahoitettava koko hanke itse – tai lykättävä investointia, jolloin se saattaisi menettää liiketoimintamahdollisuuden. Hakijat, joilla ei ole varaa ottaa tällaista riskiä (esim. hakijat, jotka eivät pysty hankkimaan riittävästi rahoitusta innovatiivisiin hankkeisiinsa), jätetään tosiasiallisesti tukijärjestelmän ulkopuolelle, vaikka juuri nämä hankkeet tarvitsivat eniten tukea. Sen sijaan hakijoille, jotka pystyvät rahoittamaan investoinnit ennakolta omista varoistaan (seitsemän 24 tarkastetusta hankkeesta) tai pitkäaikaisilla lainoilla, tuesta tulee pelkkä edunsaajille suoritettava korvaus eikä lisärahoituslähde. Tämä on osoitus todennäköisestä nollavaikutuksesta.

LAATIKKO 10

OSOITUS NOLLAVAIKUTUKSESTA: EU:N RAHOITUS MYÖNNETTIIN JO PÄÄTÖKSEEN SAATETUILLE HANKKEILLE

Ranskassa viinialan osuuskunta oli hakenut avustusta paikallishallinnon tukijärjestelmästä, joka ei liittynyt EU:n maaseudun kehittämispolitiikkaan. Osuuskunta sai tukea enimmäismäärän eli 50000 euroa investointihankkeeseensa, joka saatettiin päätökseen vuonna 2007. Toimenpidettä 123 alettiin soveltaa Ranskassa toukokuussa 2008 ja siinä tuen enimmäismäärä oli korkeampi. Osuuskunta haki ja sai 37000 euron lisäavustuksen toimenpiteestä 123 edellä mainittua hanketta varten. Kun otetaan huomioon, että osuuskunta oli jo saattanut hankkeen päätökseen edellä mainitun 50000 euron avustuksella, 37000 euron lisätuessa oli selkeästi kyse nollavaikutuksesta.

60. Tilintarkastustuomioistuin arvioi 24 hankkeen nollavaikutusriskin paikan päällä käymällä läpi asiakirjoja ja keskustelemalla edunsaajan kanssa seuraavista aiheista: yrityksen taloudellinen tilanne ja mahdollisuudet saada pääomaa, hankerahoitustavat (erityisesti avustuksen saantia edeltävänä aikana), investoinnin ajoitus avustuspäätökseen nähden, hankkeen luonne ja merkitys yrityksen strategian kannalta sekä hankkeen takaisinmaksuaika tai tuottoprosentti (ks. liite II). Kahdeksassa 24 hankkeesta oli nähtävissä suuri nollavaikutus ja 11 hankkeessa nollavaikutusta esiintyi jonkin verran.

61. Tilintarkastustuomioistuin on jo kartoittanut ongelman ja esittänyt sen johdosta suosituksia aiemmissa kertomuksissaan [15]. Tarkastetuissa jäsenvaltioissa ohjelmatyössä ja valintakäytäntöjen soveltamisessa havaitut puutteet sekä useissa väliarviointikertomuksissa [16] esitetyt tulokset antavat ymmärtää, että nollavaikutus on erityisen olennainen toimenpiteen 123 kohdalla.

… EIVÄTKÄ SIIRTYMÄVAIKUTUSRISKIÄ

62. Siirtymävaikutuksella tarkoitetaan sitä, missä määrin julkista tukea saavan toiminnan vaikutus mitätöityy, koska toiminta vastaavasti vähenee muualla. Tuella, jonka avulla yritys kasvattaa markkinaosuuttaan kilpailijoiden kustannuksella, ei ole kenties minkäänlaista nettovaikutusta toimintapolitiikan tavoitteisiin, joita ovat mm. työpaikkojen luominen tai – toimenpiteen 123 tapauksessa – maataloustuotteiden arvon lisääminen. Tämä tarkoittaa, että EU:n varoja ei ole käytetty tehokkaalla tavalla. Tällaisesta tilanteesta esitetään esimerkkejä laatikossa 9. Tietty siirtymävaikutusaste voidaan kuitenkin perustella, jos nettovaikutus on toimintapolitiikan tavoitteisiin nähden riittävä.

63. Elintarvikkeiden jalostus ja kaupan pitäminen on kovan kilpailun ala, jolla monet tuhannet yritykset investoivat jatkuvasti tehostaakseen toimintaansa, kehittääkseen tuotteitaan ja kasvaakseen yrityksinä. Pk-yritykset ovat osa näitä kilpailumarkkinoita. Tarkastuksen yhteydessä tehtiin tarkastuskäynti 24 yritykseen, joista ainoastaan kolme teki kauppaa pääasiassa paikallisilla markkinoilla, kaikki muut kilpailivat kansallisella tasolla ja kymmenen yritystä kansainvälisellä tasolla. Jos yritykselle myönnetään avustus, joka kattaa jopa 50 prosenttia sen investointikuluista, se saa kilpailuetua niihin yrityksiin nähden, jotka eivät saa tukea; siirtymävaikutusriski on näin ollen suuri. Tuki voi myös vääristää normaaleja kilpailuolosuhteita ja sen vaikutus saattaa olla kielteinen, esimerkiksi hajanaisen tuotannon keskittäminen saattaa estyä.

64. Aiheetonta siirtymävaikutusriskiä lievennetään nollavaikutusriskin tapaan ensisijaisesti ohjelmasuunnittelulla. Tämä edellyttää, että tunnistetaan tarpeita, jotka ovat niin merkittäviä, että ne riittävät mahdollisen siirtymävaikutuksen perusteluiksi. Tavoitteet ja tukikelpoisuusehdot on asetettava kyseisten tarpeiden pohjalta. Kuten ensimmäisessä osassa kuvattiin, tarkastetuissa jäsenvaltioissa ei toimittu tällä tavalla. Liettuan ja Espanjan (Kastilia ja León) maaseudun kehittämisohjelmissa tukikelpoisia olivat vain tietyt elintarvikealat, joilla esiintyi ylikapasiteettia. Täten siirtymävaikutus oli erittäin todennäköinen.

65. Siirtymävaikutusriskeistä johtuen jäsenvaltioiden viranomaisten olisi arvioitava hanke-ehdotukset siirtymävaikutusriskin varalta hankkeita hyväksyessään, erityisesti kun kyseessä on toimenpiteen 123 kaltainen tukijärjestelmä, josta tuetaan yksityisyrityksiä. Jos siirtymävaikutus on todennäköinen, viranomaisten olisi varmistettava, että hankkeella edistetään niin paljon toimenpiteen tavoitteiden saavuttamista, että avustus on perusteltu. Yksikään tarkastetuista jäsenvaltioista ei kuitenkaan toiminut tällä tavalla. Ne eivät ottaneet siirtymävaikutusriskiä huomioon eivätkä myöskään arvioineet toimenpiteen tehokkuutta tässä mielessä.

66. Tilintarkastustuomioistuin arvioi paikalla tarkastamaansa 24 hankkeeseen liittyvän siirtymävaikutusriskin. Arvioinnin yhteydessä käytiin läpi asiakirjoja ja keskusteltiin edunsaajan kanssa yrityksen tuotteista, markkinoista ja kilpailijoista sekä niihin tehtyjen investointien vaikutuksista (ks. liite II). Jos investointi lisäsi kapasiteettia, tilintarkastustuomioistuin arvioi, oliko syynä kasvavat markkinat vai oliko tarkoituksena vallata kilpailijoiden markkinaosuutta. Analyysi osoitti, että siirtymävaikutus oli todennäköistä 13 hankkeessa. Tämä oli ilmeisintä siinä tapauksessa, että hankkeella pyrittiin kasvattamaan yrityksen markkinaosuutta kapasiteettia lisäämällä tai kuluja vähentämällä. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi siirtymävaikutusta myös elintarviketeollisuusketjussa. Kyseisiä vaikutuksia käsiteltiin edellä kohdassa 48.

PUUTTEET JOHTIVAT SIIHEN, ETTÄ AVUSTUSTEN TEHOKKUUDEN JA VAIKUTTAVUUDEN OSALTA TULOKSET OLIVAT SEKALAISIA

67. Tarkastuksessa kävi ilmi, että toimenpiteen 123 suunnitteluun ja ohjelmatyöhön ja tarkastettujen jäsenvaltioiden soveltamiin järjestelmiin ei voi luottaa, kun tarkoituksena on varmistaa, että EU:n ja kansallisten varojen käyttö on toimenpiteen yhteydessä tehokasta ja vaikuttavaa. Vaikutus on jo nähtävissä tukea saaneissa hankkeissa. Kuten edellä kohdassa 9 selitettiin, toimenpiteen vaikuttavuus ja tehokkuus voidaan osoittaa, jos valitut hankkeet ovat taloudellisesti kestäviä, johtavat arvonlisäykseen, nollavaikutusta ei esiinny eikä tuloksena ole aiheetonta syrjintävaikutusta. Ainoastaan kaksi 24 hankkeesta täytti kaikki nämä neljä kriteeriä (ks. liite II). Kymmenen hanketta luokiteltiin tehokkuudeltaan ja vaikuttavuudeltaan keskimääräisiksi ja niistä saatiin tyydyttävä vastine rahalle. Vaikuttavien hankkeiden olisi myös edistettävä maaseudun kehittämisohjelmien erityistavoitteita, mutta tätä ei voitu arvioida, sillä maaseudun kehittämisohjelmissa asetetaan vain erittäin yleisiä tavoitteita (ks. ensimmäinen osa).

68. Olisi pantava merkille, että näiden hankkeiden onnistumista ei voida lukea toimenpiteen suunnittelun tai jäsenvaltioiden soveltamien valintajärjestelmien ansioksi: samojen jäsenvaltioiden samoilla järjestelmillä valitsemat 12 muuta hanketta luokiteltiin tilintarkastustuomioistuimen analyysissä tehokkuudeltaan ja vaikuttavuudeltaan alhaisiksi tai erittäin alhaisiksi.

69. Näiden 24 hankkeen ei ollut tarkoitus muodostaa tilastollista otosta, josta voitaisiin ekstrapoloinnin avulla ennustaa tällaisten EU:n tasolla rahoitettujen hankkeiden esiintyvyys ja vaikutus. Tapaustutkimukset kuitenkin osoittavat, mitä tapahtuu, kun ohjelmia ei suunnitella ja valita tarkoituksenmukaisesti: ensinnäkin tarpeita ei ole tunnistettu, erityistavoitteita ei ole asetettu eikä toimenpidettä ole suunniteltu siten, että sen avulla kyseiset tavoitteet saavutettaisiin parhaiten, ja toiseksi valintaprosessi ei ole vaikuttava.

KOLMAS OSA

ONKO KOMISSION JA JÄSENVALTIOIDEN TOTEUTTAMA TOIMENPITEEN TULOSTEN SEURANTA JA ARVIOINTI ASIANMUKAISTA?

70. Komission ja jäsenvaltioiden olisi saatava seurannan ja arvioinnin avulla tarkoituksenmukaista ja oikea-aikaista tietoa, joiden avulla ne voisivat hallinnoida EU:n ja jäsenvaltioiden toimenpiteelle 123 myöntämiä 9 miljardin euron varoja ja mukauttaa toimenpiteen suunnittelua ja täytäntöönpanoa siten, että toimenpiteen vaikuttavuus ja tehokkuus optimoitaisiin. Tuloksia ja vaikutuksia koskevat tiedot ovat tärkeitä myös tilivelvollisuuden kannalta: niiden avulla osoitetaan, mitä julkisin varoin on saatu aikaiseksi. Jäsenvaltioiden ei pitäisi kerätä tietoa ainoastaan tukihakemuksista ja -maksuista, vaan myös edunsaajan tasolla saaduista tuloksista ainakin viiden vuoden ajan, koska kyseinen ajanjakso on EU:n asetuksissa edunsaajille esitetty investoinnin kestoa koskeva vaatimus.

71. Yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen mukaan jäsenvaltioiden on kerättävä tietoa ainakin yleisten tuotos- ja tulosindikaattorien osalta ja suoritettava maaseudun kehittämisohjelmiensa väliarviointi vuonna 2010 ja jälkiarviointi vuonna 2015. Väliarvioinnin tarkoituksena on tarvittaessa tarkistaa nykyisiä ohjelmia, mutta myös myötävaikuttaa tulevien ohjelmien (2014–20) suunnitteluun. Kyseisissä säännöissä on toimenpidettä 123 varten kaksi yhteistä tulosindikaattoria [17] ja viisi yhteistä arviointikysymystä [18].

72. Tilintarkastustuomioistuin tutki tiedonkeruu- ja seurantajärjestelmiä kuudessa tarkastetussa jäsenvaltiossa ja kävi läpi yhteensä 23 väliarviointikertomusta.

JÄSENVALTIOIDEN HANKESEURANTA EI OLE TOIMENPITEEN 123 OSALTA TEHOKASTA

73. Kahdella toimenpiteen 123 yhteisellä tulosindikaattorilla mitataan elintarvikkeita jalostaviin yrityksiin kohdistuvia vaikutuksia. Indikaattorien avulla saadaan vain vähän tietoa arvonlisäyksestä tai tuottajiin kohdistuvista vaikutuksista. Yksikään tarkastetuista jäsenvaltioista ei ollut ottanut käyttöön muita tähän tarkoitukseen sopivia tulosindikaattoreita. Puola ja Romania eivät olleet antaneet kattavia tietoja näistä kahdesta yleisestä tulosindikaattorista, kun ohjelmakautta oli kulunut neljä vuotta. Espanjassa (Kastilia ja León), Ranskassa ja Italiassa (Lazio) sovellettavat menetelmät eivät olleet luotettavia. Esimerkkinä voidaan mainita Kastilia ja León, joka hyödynsi avustuksia myöntäessään liiketoimintasuunnitelmissa esitettyjä ennusteita ainoastaan kuudessa 444 hankkeesta koko toimenpiteen kattavana indikaattorina, joka osoitti, minkä verran yrityksen taloudellinen tulos oli parantunut.

74. Tarkastetuista jäsenvaltioista ainoastaan Liettua ja Puola harjoittivat seurantaa, joka koski edunsaajan avustuksen maksamisen jälkeen ilmoittamia hanketuloksia. Seurantakohteita olivat ainoastaan yritysten taloudellinen tulos ja työllisyys.

VÄLIARVIOINNEISTA ON VAIN RAJALLISESTI HYÖTYÄ TOIMENPITEEN TEHOKKUUDEN JA VAIKUTTAVUUDEN OSOITTAJANA

75. Tarkastuksen yhteydessä käytiin läpi 23 väliarviointikertomusta ja havaittiin, että arviointikysymyksiin vastaamiseen vaadittavat tiedot puuttuivat useissa tapauksissa ja että hankkeen vaikuttavuus arvioidaan lähinnä teoreettisten väitteiden eikä niinkään päätökseen saatetuista hankkeista saadun todentavan aineiston perusteella. Komission suorittamassa väliarviointikertomusten metodologisessa arvioinnissa saatiin vahvistus, että kyseiset puutteet ovat olemassa. Tietojen saatavuutta vaikeuttivat ja laatua heikensivät väliarviointien varhainen ajoitus ja riittämätön seuranta. Arvion mukaan nimenomaan nämä seikat haittasivat eniten luotettavien arviointitulosten saamista.

76. Tilintarkastustuomioistuin kävi läpi 23 väliarviointikertomusta. Kahdeksassa kertomuksessa ei esitetty päätelmiä seuraavasta arviointikysymyksestä: "missä määrin tuetuilla investoinneilla on parannettu maa- ja metsätaloustuotteiden kilpailukykyä?", vaikka tämä oli tuen myöntämiselle asetettu EU:n tavoite. Muissa kertomuksissa esitettiin lähinnä myönteinen arvio maatalouden kilpailukyvyn parantumisesta, vaikka niissä myönnettiin, että päätelmät perustuivat olettamuksiin ja odotuksiin. Arvioinneista oli vain vähän hyötyä, kun tarkoituksena oli osoittaa, että toimenpide oli vaikuttava ja tehokas, sillä niissä ei arvioitu, missä määrin tilanne oli parantunut (ks. laatikko 11).

77. Toimenpiteen tulosten seurannan ja arvioinnin puutteiden vaikutus näkyy laajemmin eikä ainoastaan siten, että kuluvan kauden tuen hallinnoinnin ja mukauttamisen edellyttämät tiedot puuttuvat. Nämä tiedot olisi oltava saatavilla, jotta voitaisiin tehdä perusteltu päätös siitä, tulisiko vastaava toimenpide sisällyttää vuonna 2014 alkavalle seuraavalle ohjelmakaudelle. Jos tiedot ovat saatavilla, jäsenvaltioiden on päätettävä, ohjelmoidaanko toimenpide ja kuinka paljon toimenpiteelle kohdennetaan EU:n varoja ja kansallisia budjettivaroja. Ei ole osoitettu, että elintarvikkeita jalostavien yritysten investointituella parannettaisiin maatalouden kilpailukykyä tehokkaalla ja vaikuttavalla tavalla. Komissio on jo jossain määrin parantanut tietojenkeruuta, mikä on ensisijaisen tärkeää, jotta jäsenvaltiot ja komissio voisivat kantaa tilivelvollisuusvastuunsa nykyiselle ohjelmakaudelle budjetoiduista 9 miljardista eurosta. On kuitenkin todennäköistä, että tulokset saadaan kauden 2014–2020 ohjelmointia koskevien tärkeiden päätösten kannalta liian myöhään.

LAATIKKO 11

OLETTAMUKSIIN PERUSTUVAT ARVIOINTIPÄÄTELMÄT

Portugali – Azorit

Arvioitavina olivat hyväksyttyjen hankkeiden kuvaukset. Arvioijien mielestä investoinneilla edistettiin kilpailukyvyn parantamista, koska hankekuvauksiin sisältyi mm. seuraavia osa-alueita: uusien tuotteiden ja lisäarvoltaan korkeampien tuotteiden kehittäminen; kyky ottaa käyttöön uusia tekniikoita ja prosesseja sekä innovointi; laatusitoumus ja tuotteiden erilaistaminen sekä maataloustuotteiden jalostuksen tehostuminen. Ei ole näyttöä siitä, saavutettiinko nämä tulokset todella kyseisten hankkeiden avulla, eikä siitä, miten ne vaikuttivat maatalouden kilpailukykyyn.

Saksa (Baijeri)

Arvioijat totesivat päätelmissään olettavansa, että elintarviketeollisuuden kilpailukyvyn lisääminen vaikuttaa myönteisesti maatalouden kilpailukykyyn, koska täten turvataan Baijerin maataloustuotteiden myyntimahdollisuudet. Tämän olettamuksen tueksi ei esitetty näyttöä.

PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

78. Jäsenvaltiot voivat käyttää EU:n määrärahoja ja kansallisia määrärahojaan maaseudun kehittämispolitiikan yhteisrahoittamiseen ja myöntää avustuksia, joilla katetaan elintarvikkeita jalostavien ja kaupan pitävien yritysten investointikuluja. Tarkoituksena on lisätä maataloustuotteiden arvoa ja täten parantaa maatalouden kilpailukykyä.

79. Tarkastuksen yhteydessä esitettiin seuraava kysymys: "onko EU:n elintarviketeollisuustuella lisätty maataloustuotteiden arvoa vaikuttavalla ja tehokkaalla tavalla?". Tästä ei saatu näyttöä ohjelmasuunnittelussa ja jäsenvaltioiden hankevalintaan soveltamissa järjestelmissä esiintyvien puutteiden vuoksi. Tilintarkastustuomioistuin toteaa näin ollen, että tukea ei ole suunnattu järjestelmällisesti hankkeille, jotka lisäisivät vaikuttavalla ja tehokkaalla tavalla maataloustuotteiden arvoa.

80. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi kuitenkin, että sen tarkastamat yksittäiset hankkeet ovat kestäviä. Investoinneilla oli parannettu useiden tarkastettujen edunsaajayritysten taloudellista suoritusta tai tehokkuutta, ja suuressa määrässä hankkeita oli havaittavissa tietynasteista maataloustuotteiden arvonlisäystä. Oletetusti näin käy, kun elintarvikkeita jalostavien ja kaupan pitävien yritysten investointeihin myönnetään avustuksia. Onnistuminen ei kuitenkaan ollut toimenpiteen suunnittelun tai jäsenvaltioiden käyttämien järjestelmien ansiota ja tilintarkastustuomioistuin havaitsi valtaosassa tarkastettuja hankkeita nollavaikutusta ja/tai siirtymävaikutusta.

81. Vaikka EU:n talousarviosta oli ohjelmoitu toimenpiteelle 5,6 miljardia euroa, näyttö puuttui

- yritysten tukitarpeesta (alana tai yksittäin)

- tuelle asetetuista erityistavoitteista (ja niiden saavuttamistavoista)

- maataloustuotteiden arvonlisäyksestä ja maatalouden kilpailukyvyn parantumisesta.

82. Tämä johtuu seuraavien tekijöiden yhteisvaikutuksesta: maaseudun kehittämisohjelmien laatu on huono; toimenpiteen täytäntöönpanomenettelyt eivät ole jäsenvaltioissa asianmukaiset; seurannassa ja arvioinnissa esiintyy puutteita.

83. EU:n lainsäädännössä jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus räätälöidä toimenpide kansallisten tai alueellisten tarpeiden mukaan. Lainsäädännössä asetetaan vain harvoja vaatimuksia tai rajoitteita: jäsenvaltioiden tehtävänä on varmistaa, että toimenpide on vaikuttava ja tehokas. Avainasemassa ovat maaseudun kehittämisohjelmat, joissa asetetaan kansalliset ja alueelliset tavoitteet ja määritetään toimenpiteen soveltamisala (kohdat 12–18).

84. Tarkastetuissa maaseudun kehittämisohjelmissa asetetaan lähinnä vain yleisiä tavoitteita, jotka ovat joskus sanatarkkoja jäljennöksiä EU:n lainsäädännöstä. Niihin ei sisälly erityisstrategioita, joilla maataloustuotteiden arvoa lisättäisiin elintarviketeollisuutta vahvistamalla. Niissä ei myöskään selitetä, miten toimenpide parantaisi jäsenvaltion tai alueen maatalouden kilpailukykyä. Tästä huolimatta komissio hyväksyi kyseiset maaseudun kehittämisohjelmat (kohdat 19–28).

SUOSITUS NRO 1

Jäsenvaltioiden olisi yksilöitävä maaseudun kehittämisohjelmissa selkeästi, missä ja miksi maataloustuotteiden arvon ja täten maatalouden kilpailukyvyn lisäämiseen tarvitaan julkista tukitoimenpidettä. Maaseudun kehittämisohjelmissa olisi asetettava kyseisiä tarpeita vastaavat, täsmälliset ja mitattavissa olevat tavoitteet.

Komission olisi hyväksyttävä ainoastaan ne maaseudun kehittämisohjelmat, joissa esitetään perustellut ja kattavat strategiat ja joissa osoitetaan selkeästi, miten elintarviketeollisuudelle myönnettävällä rahoitustuella parannetaan maatalouden kilpailukykyä.

85. Tarkastettujen jäsenvaltioiden vahvistamissa tukikelpoisuusehdoissa asetettiin harvoin lisärajoitteita investointityypeille ja tukikelpoisille edunsaajille: neljässä kuudesta tarkastetusta jäsenvaltiosta kaikki elintarvikkeita jalostavat yritykset olivat käytännössä tukikelpoisia. EU:n lainsäädännössä vaaditaan, että jäsenvaltiot asettavat valintakriteerit, joiden avulla etusijalle asetetaan kaikkein vaikuttavimmat ja tehokkaimmat tukikelpoiset hankkeet ja hylätyiksi tulevat hankkeet, joista ei saada vastinetta rahalle. Ainoastaan neljä kuudesta jäsenvaltiosta asetti valintakriteerit, mutta niitä ei noudatettu käytännössä: määrärahat saatuaan jäsenvaltiot rahoittivat kaikki tukikelpoiset hankkeet kiinnittämättä huomiota hankkeiden vaikuttavuuteen ja tehokkuuteen (kohdat 29–41).

SUOSITUS NRO 2

Jäsenvaltioiden olisi määriteltävä ja sovellettava jatkuvasti kriteerejä, joilla varmistetaan, että valituiksi tulevat kaikkein vaikuttavimmat kestävät hankkeet, joissa otetaan huomioon maataloustuotteiden arvon lisäämiseen ja kilpailukyvyn parantamiseen tähtäävät jäsenvaltioiden erityistavoitteet.

Komission olisi varmistettava, että kyseisiä kriteerejä sovelletaan oikein ja jatkuvasti eikä ainoastaan silloin, kun määrärahoista on puutetta.

86. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että jäsenvaltiot eivät suuntaa rahoitusta järjestelmällisesti hankkeille, joissa osoitetusti tarvitaan julkista tukea. Riskinä on, että toimenpide muuttuu vastikkeettomaksi varainsiirroksi eli yleiseksi tueksi elintarvikejalostusalaan investoiville yrityksille. Näin saatetaan myös vääristää kilpailua ja tuhlata vähäisiä julkisia varoja. Tästä seuraa, että nollavaikutuksen todennäköisyys on suuri eikä hanketulosten voida välttämättä katsoa johtuvan avustuksesta. Siirtymävaikutus vähentää toimenpiteen tehokkuutta, koska yritykset ryhtyvät tuettuihin investointeihin kasvattaakseen markkinaosuuttaan eivätkä välttämättä parantaakseen lisäarvoaan. Jäsenvaltiot eivät suuremmin kiinnittäneet huomiota nollavaikutus- ja siirtymävaikutusriskeihin eikä niitä ollut otettu virallisesti huomioon yhdessäkään tarkastetussa maaseudun kehittämisohjelmassa tai valintajärjestelmässä (kohdat 42–69).

SUOSITUS NRO 3

Komission ja jäsenvaltioiden olisi edistettävä nollavaikutus- ja siirtymävaikutusriskejä lieventävien parhaiden käytäntöjen soveltamista. Tämä edellyttää, että jäsenvaltiot kohdentavat tuen hankkeisiin, joilla on osoitetusti julkisen tuen tarve ja jotka tuottavat lisäarvoa. Jäsenvaltioiden olisi otettava nollavaikutus- ja siirtymävaikutusriskit huomioon maaseudun kehittämisohjelmien laadinnassa ja hankevalinnassa. Komission olisi kannustettava jäsenvaltioita noudattamaan käytäntöä, jonka mukaan investointikulut ovat tukikelpoisia vasta avustuksen hyväksymispäivästä alkaen.

87. Lähes viidennes (18 prosenttia) maatalouden kilpailukyvyn parantamiseen sidotuista EU:n talousarviovaroista maksetaan elintarvikkeita jalostaville ja kaupan pitäville yrityksille, mutta vaikutukset kohdistuvat maatalouden kilpailukykyyn ainoastaan epäsuorasti ja selkeä tukitoimintalogiikka puuttuu. Tämän vuoksi on tärkeää, että jäsenvaltiot ja komissio voivat osoittaa, että talousarviovarat on käytetty vaikuttavalla ja tehokkaalla tavalla. Jäsenvaltiot eivät tästä huolimatta kerää tietoja maataloustuotteiden arvonlisäyksestä eivätkä investointien vaikutuksista maatalouden kilpailukykyyn. Jäsenvaltiot turvautuvat tältä osin arviointeihin, mutta vuoden 2010 väliarvioinnit suoritettiin ennen kuin konkreettisia tuloksia oli saatavilla. Niissä esitettyjen päätelmien tueksi ei ole riittävää näyttöä. Jälkiarviointien tulokset ovat saatavilla vasta vuoden 2015 jälkeen, joten komissiolla ja jäsenvaltioilla ei ole riittävää pohjaa, jonka perusteella voitaisiin arvioida toimenpiteelle 123 myönnetyn 9 miljardin euron vaikuttavuutta suunniteltaessa maaseudun kehittämiseen tähtääviä tukitoimia kaudelle 2014–2020 (kohdat 70–77).

SUOSITUS NRO 4

Komission olisi tartuttava uuden ohjelmakauden tarjoamaan mahdollisuuteen ja parannettava yhteisiä seuranta- ja arviointisääntöjä siten, että niiden kautta saataisiin hyödyllistä tietoa hanketuloksista ja rahoitetuista toimenpiteistä. Tämä tarkoittaa sitä, että meneillään olevia arviointitoimia on tehostettava, ja lisäksi on harkittava uudelleen, ovatko pitkähköt väliarviointikertomukset kyseenalaisine tuloksineen hyödyllisiä.

Tilintarkastustuomioistuimen I jaosto on tilintarkastustuomioistuimen jäsenen Ioannis SARMASIN johdolla hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 23. tammikuuta 2013 pitämässään kokouksessa.

Tilintarkastustuomioistuimen puolesta

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

presidentti

[1] Toimintalinja 1: maa- ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantaminen; toimintalinja 2: ympäristön ja maaseudun parantaminen; toimintalinja 3: maaseutualueiden elämänlaadun parantaminen. Neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005, annettu 20 päivänä syyskuuta 2005, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen (EUVL L 277, 21.10.2005, s. 1), ja neuvoston päätös 2006/144/EY, tehty 20 päivänä helmikuuta 2006, maaseudun kehittämistä koskevista yhteisön strategisista suuntaviivoista (ohjelmakausi 2007–2013) (EUVL L 55, 25.2.2006, s. 20).

[2] Tuen enimmäismäärä on puolitettu niiden yritysten osalta, jotka eivät ole pieniä tai keskisuuria (alle 250 työntekijää ja liikevaihto alle 50 miljoonaa euroa).

[3] Euroopan unioni, maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto, "Rural Development in the European Union – Statistical and Economic Information, Report 2011" (maaseudun kehittäminen Euroopan unionissa – tilastotietoja ja taloudellisia tietoja, kertomus 2011), osa 4.3.4 ("Main Rural Development Instruments funded by EAFRD", keskeiset Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston rahoittamat maaseudun kehittämiseen tarkoitetut välineet).

[4] Nollavaikutuksella tarkoitetaan sitä, missä määrin edunsaaja olisi ryhtynyt investoimaan, jos julkista rahoitustukea ei olisi ollut saatavilla. Siirtymävaikutuksella tarkoitetaan sitä, missä määrin julkista tukea saavan toiminnan vaikutus mitätöityy, koska toiminta vastaavasti vähenee muualla.

[5] Neuvoston päätös 2006/144/EY.

[6] Komission asetus (EY) N:o 1974/2006, annettu 15 päivänä joulukuuta 2006, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EUVL L 368, 23.12.2006, s. 15). Asetuksen 43 artiklassa säädetään, että "jäsenvaltioiden on varmistettava, että investointitoimenpiteiden tuki kohdennetaan selkeästi määriteltyihin tavoitteisiin, jotka kuvastavat tunnistettuja rakenteellisia ja alueellisia tarpeita ja rakenteellisia haittoja".

[7] Asetus (EY) N:o 1698/2005, 4 artikla.

[8] Neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999, annettu 17 päivänä toukokuuta 1999, Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta (EYVL L 160, 26.6.1999, s. 80), 26 artikla.

[9] Neuvoston asetus (ETY) N:o 355/77, annettu 15 päivänä helmikuuta 1977, maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamiseen liittyvästä yhteisestä toiminnasta (EYVL L 51, 23.2.1977, s. 1), 9 artiklan 1 kohta; neuvoston asetus (ETY) N:o 866/90, annettu 29 päivänä maaliskuuta 1990, maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamisesta (EYVL L 91, 6.4.1990, s. 1), 12 artiklan 1 kohta; neuvoston asetus (EY) N:o 951/97, annettu 20 päivänä toukokuuta 1997, maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamisesta (EYVL L 142, 2.6.1997, s. 22), 12 artiklan 1 kohta.

[10] Asetus (EY) N:o 1698/2005, 28 artiklan 1 kohdan a alakohta.

[11] Asetus (EY) N:o 1974/2006, 5 artikla.

[12] Ks. erityiskertomus nro 8/2012, kohdat 33–37 (http://eca.europa.eu).

[13] Asiasta säädettiin asetuksen (EY) N:o 1257/1999 26 artiklan 1 kohdassa.

[14] Liettua ja Puola muodostavat poikkeuksen. Näissä jäsenvaltioissa yritysten oli annettava tietoja taloudellisesta tilanteestaan avustuksen saamisen jälkeen.

[15] Erityiskertomus nro 5/2010 Leader-lähestymistavan sisällyttämisestä maaseudun kehittämiseen; erityiskertomus nro 8/2012 tuen kohdentamisesta maatilojen nykyaikaistamiseen (http://eca.europa.eu).

[16] Komissio on yksilöinyt yhteisissä seuranta- ja arviointisäännöissä seuraavan monialaisen arviointikysymyksen: "missä määrin ohjelman suunnittelulla on onnistuttu välttämään nollavaikutus- ja/tai siirtymävaikutus?". Tšekin tasavallan, Saksan (Ala-Saksi / Bremen ja Mecklenburg-Vorpommern), Liettuan ja Yhdistyneen kuningaskunnan (Englanti ja Wales) maaseudun kehittämisohjelmia koskevassa väliarvioinnissa tähän kysymykseen esitetyn vastauksen mukaan nollavaikutusriski on toimenpiteen 123 kohdalla noin 50 prosenttia.

[17] 1)Tuettujen yritysten bruttoarvon lisäys (yrityksen taloudellisen suorituksen parantumisen mittari).2)Uusia tuotteita ja/tai uusia tekniikoita käyttöön ottaneiden yritysten lukumäärä.

[18] 1)Missä määrin tuetut investoinnit ovat johtaneet uusiin tekniikoihin ja innovaatioihin?2)Missä määrin tuetuilla investoinneilla on parannettu maa- ja metsätaloustuotteiden laatua?3)Missä määrin tuetuilla investoinneilla on tehostettu maa- ja metsätaloustuotteiden jalostusta ja kaupan pitämistä?4)Missä määrin tuetuilla investoinneilla on lisätty maatilojen ja metsätaloustilojen markkinamahdollisuuksia ja markkinaosuutta uusiutuvan energian toimiala mukaan lukien?5)Missä määrin tuetuilla investoinneilla on parannettu maa- ja metsätalousalan kilpailukykyä?

--------------------------------------------------

LIITE I

KAAVIO –

OHJELMOIDUT JA KÄYTETYT EU-VARAT TOIMENPITEEN 123 OSALTA (TILANNE JOULUKUUSSA 2011)

Ohjelmoidut menot (2007–13): 5557735472 euroa

Toteutuneet menot (2007 – joulukuu 2011): 1940224033 euroa (34,9 prosenttia)

+++++ TIFF +++++

Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuimen keräämät tiedot, jotka perustuvat eurooppalaisen maaseudun kehittämisverkoston sivustolla esitettyihin tietoihin rahoitus- ja fyysisistä indikaattoreista (http://enrd.ec.europa.eu/policy-in-action/rural-development-policy-in-figures/rdp-monitoring-indicator-tables/financial-and-physical-indicators/en/financial-and-physical-indicators_en.cfm). Alankomaat ei ollut ilmoittanut menoja joulukuuhun 2011 mennessä. Irlanti ei ole ohjelmoinut toimenpidettä 123.

--------------------------------------------------

LIITE II

TARKASTETUT HANKKEET SEKÄ TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIMEN ARVIO AVUSTUKSEN TEHOKKUUDESTA JA VAIKUTTAVUUDESTA

Jäsenvaltio | Kuvaus | Tukikelpoiset kulut (pyöristettyjä) (euroa) | Julkisen tuen prosentuaalinen osuus tukikelpoisista kuluista | Kestävä [1] | Maataloustuotteiden osoitettu arvonlisäys | Nollavaikutuksen esiintyminen | Siirtymävaikutuksen esiintyminen | Arvio avustuksen yleisestä tehokkuudesta ja vaikuttavuudesta |

Espanja (Kastilia ja Léon) | Kiinteistön laajennus ja uudet lihanjalostuslaitteet | 1000000 | 18 % | Kyllä | Suuri | Joskus | Harvoin | Keskimääräinen |

Uusi perunan jalostukseen tarkoitettu tuotantolinja | 600000 | 20 % | Kyllä | Vähäinen | Usein | Usein | Erittäin alhainen |

Viininvalmistamon rakentaminen | 1500000 | 10 % | Kyllä | Suuri | Joskus | Joskus | Keskimääräinen |

Uusi perunan jalostukseen tarkoitettu tuotantolinja | 2200000 | 34 % | Kyllä | Keskimääräinen | Joskus | Joskus | Keskimääräinen |

Hedelmien varastointiin tarkoitetun tilan lisäys | 30000 | 40 % | Kyllä | Vähäinen | Usein | Harvoin [2] | Erittäin alhainen |

Ranska | Juuston leikkaamiseen ja pakkaamiseen tarkoitettu uusi tuotantolinja | 800000 | 20 % | Kyllä | Vähäinen | Joskus | Usein | Erittäin alhainen |

Laitteet uudelle luonnonmukaisten vihannesten jalostusyritykselle | 200000 | 39 % | Kyllä | Suuri | Harvoin | Harvoin | Suuri |

Uudet viininvalmistuslaitteet | 200000 | 40 % | Kyllä | Keskimääräinen | Usein | Joskus | Alhainen |

Uudet lihanjalostus- ja pakkauslinjalaitteet | 700000 | 26 % | Kyllä | Keskimääräinen | Harvoin | Joskus | Keskimääräinen |

Uudet viininvalmistuslaitteet | 200000 | 34 % | Kyllä | Suuri | Usein | Joskus | Alhainen |

Italia (Lazio) | Uudet laitteet luonnonmukaisten ja perinteisten oliivien samanaikaisesti tapahtuvaan jalostukseen | 200000 | 40 % | Kyllä | Suuri | Usein | Harvoin [2] | Alhainen |

Uudet kapasiteetiltaan suuremmat laitteet oliiviöljyn tuotantoon | 200000 | 40 % | Kyllä | Vähäinen | Harvoin | Harvoin [2] | Alhainen |

Tehtaan uudistaminen ja uudet kastanjoiden jalostus- ja pakkauslaitteet | 250000 | 40 % | Kyllä | Keskimääräinen | Joskus | Harvoin [2] | Keskimääräinen |

Hedelmien ja vihannesten uudet varastointi-, pakkaus- ja jakelutilat | 900000 | 38 % | Kyllä | Keskimääräinen | Harvoin | Joskus | Keskimääräinen |

Uudet viininvalmistuslaitteet | 250000 | 40 % | Kyllä | Keskimääräinen | Usein | Joskus | Alhainen |

Liettua | Uudet viljankuivatus- ja varastointitilat | 4150000 | 40 % | Kyllä | Vähäinen | Joskus | Usein | Erittäin alhainen |

Puola | Uudet meijerilaitteet | 3500000 | 25 % | Kyllä | Keskimääräinen | Joskus | Harvoin | Keskimääräinen |

Uudet laitteet ja kuljetuskalusto vihannesten jalostukseen | 700000 | 40 % | Kyllä | Keskimääräinen | Usein | Harvoin | Alhainen |

Uudet lihatuotteiden jalostukseen tarkoitetut laitteet | 350000 | 40 % | Kyllä | Keskimääräinen | Usein | Harvoin [2] | Alhainen |

Uudet vihannesten käsittely- ja pakkauslaitteet | 900000 | 40 % | Kyllä | Keskimääräinen | Joskus | Harvoin | Keskimääräinen |

Romania | Uudet viininvalmistuslaitteet | 1100000 | 50 % | Kyllä | Suuri | Harvoin | Harvoin | Suuri |

Uudet vihannesten jalostuslaitteet | 1500000 | 50 % | Kyllä | Keskimääräinen | Joskus | Joskus | Keskimääräinen |

Uudet lihanjalostuslaitteet | 400000 | 50 % | Kyllä | Keskimääräinen | Joskus | Joskus | Keskimääräinen |

Uudet viljan jauhatuslaitteet ja kuljetuskalusto | 1800000 | 50 % | Kyllä | Vähäinen | Joskus | Usein | Erittäin alhainen |

Tehokkuus | Siirtymävaikutuksen esiintyminen |

harvoin | joskus | usein |

Nollavaikutuksen esiintyminen | harvoin | korkea | keski-määräinen | alhainen |

joskus | keski-määräinen | keski-määräinen | alhainen |

usein | alhainen | alhainen | alhainen |

Yleinen tehokkuus ja vaikuttavuus | Tehokkuus |

alhainen | keski-määräinen | korkea |

Lisäarvo | vähäinen | erittäin alhainen | alhainen | alhainen |

keskimääräinen | alhainen | keski-määräinen | keski-määräinen |

suuri | alhainen | keski-määräinen | korkea |

Arviointiperusteet |

Maataloustuotteiden osoitettu arvonlisäys | Hankkeella edistettiin seuraavien tulosten saavuttamista: tuotteiden markkina-arvon (myyntihintojen) nousutuotteiden laadun parantuminen (hygieniaan, ympäristöstandardeihin ja eläinten hyvinvointiin liittyvät parannukset mukaan luettuina)uusien tuotteiden ja markkinoiden kehittäminen (markkinamahdollisuudet korkealuokkaisille tuotteille) |

Nollavaikutuksen esiintyminen | edunsaajan oma arvio siitä, missä määrin investointi olisi toteutettu ilman avustustainvestointihanke aloitettu tai jopa saatettu päätökseen ennen avustuksen hakemista / ennen avustuspäätöstähankkeen ennakkorahoitus pääasiassa tai kokonaan omista varoistainvestointiarvioinnin mukaan korkea tuottoprosentti (tai lyhyt takaisinmaksuaika) eikä näyttöä edunsaajan vaikeuksista saada pääomaayrityksen taloudellinen tilanne hakemuspäivänä osoittaa taloudellisen aseman olevan erittäin hyvä |

Siirtymävaikutuksen esiintyminen | edunsaajan oma arvio siirtymävaikutuksestaedunsaaja toimii markkinoilla, joiden tilanne on vakaa tai horjumassa ja tuotteiden erilaistaminen on vähäistä ja hankkeen päätavoitteena on lisätä kapasiteettia/markkinaosuutta tai lisätä tehokkuutta / vähentää kulujahankkeen tavoitteena on kohdistua lisäarvoketjuun kuuluviin toimintoihin (pakkaus, merkinnät, kuljetus jne.) |

[1] Hanketoiminta oli tarkastuskäynnin aikaan kestävää.

[2] Hankkeen tarkoituksena oli vallata markkinaosuutta, mutta tätä ei ollut vielä toteutettu tarkastuskäynnin aikaan.

--------------------------------------------------

LIITE III

TARKASTETUT VÄLIARVIOINTIKERTOMUKSET

Bulgaria

Tšekin tasavalta

Saksa (Baijeri)

Saksa – Brandenburg/Berliini

Saksa – Mecklenburg-Vorpommern

Saksa – Ala-Saksi/Bremen

Espanja – Andalusia

Espanja – Kastilia – La Mancha

Espanja – Kastilia ja Léon

Espanja – Extremadura

Ranska – mannermaa

Italia – Calabria

Italia – Emilia Romagna

Italia – Lazio

Italia – Apulia

Liettua

Itävalta

Puola

Portugali – mannermaa

Portugali – Azorit

Romania

Yhdistynyt kuningaskunta – Englanti

Yhdistynyt kuningaskunta – Wales

--------------------------------------------------