Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktivii loistelamppujen liitäntälaitteiden energiatehokkuusvaatimuksista /* KOM/99/0296 lopull. - COD 99/0127 */



Virallinen lehti nro C 274 E , 28/09/1999 s. 0010 - 0015



Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI loistelamppujen liitäntälaitteiden energiatehokkuusvaatimuksista (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Energiatehokkuuden taustaa Energian käytön tehostaminen on keskeinen teema Euroopan yhteisön energiapolitiikassa, kuten valkoisessa kirjassa Euroopan unionin energiapolitiikka (1) ilmaistaan. Suurempi energiatehokkuus täyttää kaikki energiapolitiikan kolme tavoitetta eli tarjonnan varmistamisen, kilpailukyvyn ja ympäristönsuojelun tavoitteet. Energiatehokkuus pienentää energiankulutusta ja vähentää siten sekä rajallisten energiavarojen käyttöä että riippuvuutta yhteisön ulkopuolelta tuodusta energiasta. Lisäksi energiatehokkuuden parantaminen on huomattava taloudellinen mahdollisuus (eli energiatehokkuuden parantamisen kustannukset maksavat itsensä takaisin muutamassa vuodessa niiden ansiosta säästettynä sähkönä), jota ei muuten voitaisi käyttää hyväksi markkinoilla. Energiatehokkuuden parantaminen voi parantaa yhteisön teollisuuden ja kaupan kilpailuasemaa, koska tiettyä tuotantoa varten tarvitaan vähemmän energiaa. Samasta syystä energiatehokkuuden parantaminen voi edistää myös energian käyttäjien taloudellista hyvinvointia. Käytävässä poliittisessa vuoropuhelussa tärkein energiatehokkuuden parantamista puoltava näkökohta on kuitenkin siihen liittyvä hiilidioksidin (CO2), kasvihuoneilmiön pääaiheuttajan, päästöjen väheneminen ilmakehään. Energiatehokkuus on yksi tärkeimmistä toimista, kun yritetään saavuttaa yhteisön tavoite vähentää hiilidioksidipäästöjä. (1) KOM(95) 682 lopullinen. Useissa tärkeissä energiatehokkuusaloitteissa on otettava huomioon myös sisämarkkinat, sillä aloitteissa saatetaan asettaa vaatimuksia energiaa käyttäville laitteille, joita pidetään kaupan yhteisössä. Mahdollisten kaupan esteiden välttämiseksi nämä vaatimukset on yhdenmukaistettava yhteisön tasolla. Sisämarkkinoiden toteutuminen edellyttää myös, että teollisuus ja kauppa toimivat mahdollisimman pitkälle samanlaisissa olosuhteissa koko yhteisön alueella. Tämä lisää jäsenvaltioissa tarvetta keskenään vertailukelpoisiin ponnisteluihin energia-aloitteiden ja niihin liittyvien ympäristöaloitteiden tekemiseksi. Energiatehokkuuden parantamiseen tähtäävien toimenpiteiden tarkassa muotoilussa on kuitenkin usein otettava huomioon erilaiset kansalliset olosuhteet ja mahdollisuudet, ja jos ei ole ensisijaista tarvetta toimia yhteisön tasolla, asia voidaan jättää kansalliseen toimivaltaan kuuluvaksi toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Nämä erilaiset näkemykset yhteisistä energia- ja ympäristötavoitteista, sisämarkkinoiden huomioonottaminen ja toissijaisuusperiaate ovat taustana energiatehokkuusaloitteiden kehittämiselle seuraavissa kappaleissa kuvailtavalla tavalla. Sähkön merkitys energia-alalla on hyvin keskeinen: sen osuus primaarienergian kokonaiskulutuksesta on noin 35 prosenttia ja ihmisen aiheuttamista CO2-päästöistä ilmakehään noin 30 prosenttia. Neuvosto teki tästä syystä 5. kesäkuuta 1989 päätöksen yhteisön sähkön käytön tehostamiseen tähtäävästä toimintaohjelmasta, PACE-ohjelmasta. (2) Tämän päätöksen mukaisesti jäsenvaltiot hallinnoivat toimia, joita komissio koordinoi. Tarvittaessa komissio toteuttaa omia toimiaan. Energiatehokkuuden parantamisen merkitystä CO2-päästöjen vähenemiseen tähtäävän tavoitteen saavuttamisessa voimisti neuvoston 29. lokakuuta 1991 tekemä päätös SAVE-ohjelmasta, (3) jonka tavoitteena oli antaa uutta pontta energiatehokkuuden edistämiselle yhteisössä. Tässä ohjelmassa määritellään toteutettavat toimet, jotka sisältävät aloitteita kaikilla energiaa kuluttavilla talouden aloilla (kuten rakennukset, kuljetukset ja teollisuus) ja menetelmät, joita käytetään aloitteiden edistämiseksi (esimerkiksi tiedotus, neuvotellut sopimukset, tehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset ja edistämiskampanjat). Myöhemmin 16. joulukuuta 1996 neuvosto päätti monivuotisesta ohjelmasta (SAVE II) (4) SAVE-ohjelman jatkamiseksi ja vahvistamiseksi. Muun muassa PACE-ohjelma sisällytettiin siihen. Tarve vahvistaa toimenpiteitä energiatehokkuuden edistämiseksi toistettiin hiljattaisessa komission tiedonannossa Energiatehokkuus Euroopan yhteisössä - strategia energian taloudellista käyttöä varten. (5) Neuvosto vahvisti tiedonannon keskeiset päätelmät päätöslauselmassaan energiatehokkuudesta Euroopan yhteisössä. (6) Päätöslauselmassa kehotetaan mm. tehostamaan laitteita koskevia toimia siten, että "käytetään enemmän ja laaja-alaisemmin merkintää, sertifiointia ja standardointia" ja "tehdään vapaaehtoisuuteen perustuvia - - neuvoteltuja energiatehokkuussopimuksia laajemmassa määrin". (2) EYVL L 157, 9.6.1989, s. 32 - lyhenne tulee ohjelman ranskankielisestä nimestä Programme d'action communautaire visant à améliorer l'efficacité de l'utilisation de l'électricité. (3) EYVL L 307, 8.11.1991, s. 34 - Specific Actions for Vigourous Energy Efficiency - erityisiä toimenpiteitä paremman energiatehokkuuden saavuttamiseksi. (4) EYVL L 335, 24.12.1996, s. 50. (5) KOM(98) 246 lopullinen. (6) EYVL C 394, 17.12.1998. Kuten edellä huomautettiin, vaihdettaviin tavaroihin sovellettavat energiatehokkuustoimenpiteet on otettava käyttöön yhteisönlaajuisesti, jotta voidaan estää kaupan esteet, joita kansalliset tehokkuusvaatimukset voisivat aiheuttaa. Tämän osalta SAVE-ohjelmassa on aloitteita energiaa käyttävien laitteiden energiatehokkuuden parantamiseksi. Ensimmäinen direktiivi, (7) jossa vahvistetaan hyötysuhdevaatimukset kotitalouskäyttöön tarkoitetuille kuumavesikattiloille, annettiin 21. toukokuuta 1992. Direktiivi (8) kotitalouksien kylmälaitteiden energiatehokkuusvaatimuksista annettiin 3. syyskuuta 1996. Komissio aikoo jatkaa ja vahvistaa toimintaansa kulutustavaramarkkinoiden muokkaamiseksi ja erityisesti se aikoo ottaa käyttöön kotitalouskoneiden, sähkömoottoreiden, sähkökäyttöisten kuumanvedenvaraajien, ilmastointilaitteiden, pumppujen yms. energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset (joko asetuksella tai neuvotellulla sopimuksella). (7) EYVL L 167, 22.6.1992. (8) EYVL L 236, 18.9.1996. Toteutettiinpa sitten millaista tehokkaaseen energiankäyttöön tähtäävää strategiaa hyvänsä, energiatehokkuuden vähimmäisvaatimukset ovat siis sen tärkeä osa. On syytä panna merkille, että neuvosto liitti viime vuonna kolmeen eri asiakirjaan selkeän maininnan laitteitten energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksista ja niiden keskeisestä asemasta ympäristötavoitteitten saavuttamisessa. Nämä asiakirjat ovat Cardiffin kokouksen seurantatoimena laadittu neuvoston selvitys Wienissä 11.-12. joulukuuta 1998 kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle ympäristön huomioon ottamisesta ja kestävän kehityksen toteuttamisesta energiapolitiikan alalla, 7. joulukuuta 1998 annettu neuvoston päätöslauselma energiatehokkuudesta Euroopan yhteisössä (9) sekä 24. syyskuuta 1998 tehty Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2179/98/EY (10) Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevan poliittisen toimintaohjelman "Kohti kestävää kehitystä" tarkistamisesta. (9) EYVL C 394, 17.12.1998. (10) EYVL L 275, 10.10.1998. 2. Liitäntälaitteiden energiatehokkuusvaatimusten tarve Komissio on SAVE-ohjelman yhteydessä tutkinut valaistuksen energiatehokkuuden parantamista ensisijaisena kohteena. Laajassa Euroopan komission teettämässä tutkimuksessa, jossa tarkasteltiin valaistuksen energiatehokkuuden edistämistä liikealalla (11) todettiin, että "velvoittavat energiatehokkuudetta koskevat vähimmäisvaatimukset johtavat todennäköisesti suurimpiin energiansäästöihin" ja että "hyötysuhdestandardien käyttöönotto, erityisesti loistelamppujen liitäntälaitteiden osalta, näyttää tämän tutkimuksen perusteella olevan yksi tehokkaimmista toimista, joita Euroopan yhteisö voisi toteuttaa pienentääkseen liikerakennusten valaistuksen energiankulutusta, ja on tämän vuoksi lisäharkinnan ja kehittämisen arvoista." Lisäksi tutkimuksessa todettiin, että "toimet, jotka eivät johda velvoittaviin vaatimuksiin ovat todennäköisesti vähemmän tehokkaita" ja että "energiamerkinnät antaisivat lisätietoja suunnittelijalle ja valaisimien valitsijalle, ja jos merkintöjä edistettäisiin sopivalla tavalla, ne voisivat johtaa energiatehokkuudeltaan parempien valaistuskomponenttien käyttöön. Tällaisen merkintäjärjestelmän vaikutus energiankulutukseen ei ole kuitenkaan helposti määriteltävissä." (11) Tutkimuksen "Measures to Promote Energy Efficiency Lighting in the Commercial Sector in Europe" teki Building Research Establishment Yhdistyneestä kuningaskunnasta (lopullinen kertomus ilmestyi joulukuussa 1994). Palvelualan rakennusten valaistus (liikealan ja julkisen sektorin rakennukset yhteensä) yhteisössä kuluttaa sähköä noin 110 terawattituntia vuodessa (TWh/v) eli noin 5 prosenttia kokonaissähköstä, ja lisäksi sähköä kuluu valaistukseen teollisuudessa 40 TWh/v ja kotitalouksissa 50 TWh/v. Suorat loistelamput kuluttavat sähköä teollisuudessa 35 TWh/v, asunnoissa 3 TWh/v ja palvelualalla 67 TWh/v, eli kokonaiskulutus on 105 TWh/v (tämä on samaa suuruusluokkaa kuin kotitalouksien kylmälaitteiden sähkönkulutus). Valaistukseen käytettävien suorien loistelamppujen sähkönkulutus kaiken kaikkiaan on noin 53 prosenttia valaistuksen kokonaissähkönkulutuksesta yhteisössä. Liikealalla valaisimen ostaja ei useinkaan ole sen käyttäjä, eikä ostaja sen vuoksi ole kiinnostunut sähkökustannuksista. Esimerkiksi toimistorakennusten omistajat asentavat usein halvimmat valaisinjärjestelmät, koska näin heidän kustannuksensa ovat alhaisimmat, eivätkä toimiston vuokraajat, jotka maksavat sähkölaskun, voi mitenkään vaikuttaa laitteiden valintaan. Lisäksi liikealalla käytettäväksi tarkoitetut laitteet valitsee usein henkilö, jolla on käytössään kaikki tarvittavat tekniset tiedot laitteesta, myös sen energiankulutuksesta. Tämän vuoksi energiamerkintää ei pidetä kovinkaan tarpeellisena. Liikealalla ja teollisuudessa tehokkain toimenpide laitteiden energiatehokkuuden lisäämiseksi on vaikuttaa tuotantovaiheeseen ja erityisesti ottaa käyttöön tehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset. Eurooppalaisten valaisinvalmistajien yhdistys CELMA otti vuonna 1997 käyttöön "energialuokittelujärjestelmän". (12) Valmistajat käyttävät nyt järjestelmää laajalti koko yhteisön alueella. Komissio tunnustaa järjestelmän käyttökelpoisuuden, mutta ei pidä sitä riittävänä säästömahdollisuuksien hyödyntämiseksi, koska ostajien liitäntälaitevalinnan pohjana olevat päätökset ovat useimmissa tapauksissa alle taloudellisen optimin ja perustuvat ostohintaan, eivät tuotteen elinkaaren kattaviin kokonaiskustannuksiin. (12) CELMAn järjestelmässä on 7 luokkaa: luokka D käsittää "suurihäviöiset" kuristimet, luokka C "perinteiset" kuristimet; "pienihäviöiset" kuristimet kuuluvat kahteen luokkaan B1 ja B2. Elektroniset liitäntälaitteet sisältyvät kolmeen luokkaan A3, A2 ja A1 (joista viimeksi mainittu on varattu himmentimen yhteydessä käytettäville liitäntälaitteille). Vähimmäisvaatimukset ovat hyvin tehokas väline markkinoiden muokkaamiseen ja suurten energiansäästöjen saavuttamiseen alhaisin kustannuksin, erityisesti kun tiedotus ja merkinnät eivät vaikuta laitteiden ostajiin. Useat asianosaiset (pääasiassa valmistajat) ovat ilmaisseet pitävänsä parempina neuvoteltuja sopimuksia, (13) joiden mukaan valmistajat poistavat vapaaehtoisesti vaiheittain markkinoilta energiatehokkuudeltaan huonoja laitteita. (13) Äskettäin komissio ja eurooppalaisten valmistajien toimialayhdistykset ovat tehneet kaksi neuvoteltua sopimusta, joista ensimmäinen koskee televisioita ja kuvanauhureita ja toinen kotitalouksissa käytettäviä pyykinpesukoneita. Komissio keskusteli yksityiskohtaisesti mahdollisuudesta tehdä neuvoteltu sopimus CELMAn kanssa. CELMA kuitenkin ilmoitti, että neuvoteltu sopimus ei ole mahdollinen, koska yhteisöön tuodaan huomattava määrä liitäntälaitteita. Jos eurooppalaiset valmistajat sitoutuvat vapaaehtoisesti poistamaan vaiheittain markkinoilta tehokkuudeltaan huonot liitäntälaitteet, valmistajat jättävät vapaaksi markkinasegmentin, jonka sopimukseen osallistumattomat valmistajat voisivat vallata. Jokaisessa asennetussa loistelampussa on liitäntälaite. Liitäntälaitteissa tuhlautuu huomattava määrä energiaa, ja energiahäviötä voidaan pienentää merkittävästi käyttämällä tehokkaampia liitäntälaitteita. Useimpien asiantuntijoiden mielestä liitäntälaitteet ovat tämän vuoksi avainasemassa energiankulutusta pienennettäessä. Liitäntälaitteita on kahdenlaisia. Yleisin tyyppi on kuristin. Kuristimet jaetaan CELMAn järjestelmässä kolmeen eri luokkaan energiahäviöiden mukaan. "Suurihäviöiset" kuristimet (luokka D) valmistetaan yleensä heikkolaatuisista materiaaleista. Nämä kuristimet ovat tavallisesti melko halpoja. "Perinteiset" kuristimet (luokka C) voidaan valmistaa hieman parempilaatuisesta materiaalista (esim. kuparista). Tämä pienentää energiahäviöitä, mutta nostaa kustannuksia. "Pienihäviöisissä" kuristimissa (luokka B) käytetään kuparilankaa korkealuokkaisen teräspäällysteisen sydämen ympärillä. Nämä kuristimet ovat melko kalliita. Toinen liitäntälaitetyyppi on elektroninen liitäntälaite. Elektronisissa liitäntälaitteissa häviöt ovat suhteellisen pieniä kuten parhaissa kuristimissa. (14) Nykyään elektroniset liitäntälaitteet ovat kuitenkin huomattavasti kalliimpia kuin kuristimet. Lähitulevaisuudessa kehitys ilmenee todennäköisesti pääasiassa nykytekniikan parannuksina. Elektroniset liitäntälaitteet voivat tämän ansiosta tulla halvemmiksi, mutta niiden energiankulutus pysyy todennäköisesti ennallaan. (14) Lisäksi loistelamput ovat tehokkaampia, kun niihin on liitetty elektroninen liitäntälaite, jolloin ne tuottavat noin 20 % enemmän valoa samalla teholla ja 50 Hz:n taajuudella. Edellä todettiin, että tehokkaiden liitäntälaitteiden tuottamiseksi tarvittava tekniikka on olemassa, ja että nykyisin markkinoilla olevien liitäntälaitteiden tehokkuudessa on suuria eroja. Koska edellä kuvattujen luokkien markkinaosuudet eivät viime vuosina ole muuttuneet merkittävästi, (15) voidaan todeta, että toimet liitäntälaitteiden energiatehokkuuden edistämiseksi, ja erityisesti tehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset, ovat tarpeen. Vähimmäisvaatimusten käyttöönotto on itse asiassa hyvin kustannustehokas toimenpide, jonka useat maat (16) ovat toteuttaneet tai jota ne harkitsevat. (15) Vuonna 1994 "suurihäviöisten" kuristimien markkinaosuus oli 15 %; "perinteisten" kuristimien 65 %, "pienihäviöisten" kuristimien 15 % ja elektronisten liitäntälaitteiden 5 %. (16) Mm. USA, Kanada, Etelä-Korea, Filippiinit, Meksiko, Uusi-Seelanti, Australia ja Taiwan. 3. Liitäntälaitteiden ehdotetut tehokkuustasot Vaikka optimi kuluttajien kannalta olisi käytön aikaisten kokonaiskustannusten minimi, edellyttäen että takaisinmaksuaika (17) on lyhempi kuin liitäntälaitteen käyttöikä, tämä voisi johtaa malleihin, joiden ostohinta olisi liian korkea ja voisi tämän vuoksi johtaa myynnin vähenemiseen (käyttäjät voisivat esimerkiksi lykätä valaistusjärjestelmiensä parantamista). Realistisempi teknistaloudellinen peruste tehokkuusvaatimusten määrittelemiselle on, että tehokkuusparannusten takaisinmaksuaika olisi lyhyt, noin kolme vuotta tai vähemmän. (18) Sopiva takaisinmaksuaika olisi määriteltävä niin, ettei se vaikuttaisi merkittävästi valmistajiin myynnin vähentymisenä. (17) Takaisinmaksuaika tarkoittaa aikaa, jonka aikana lisääntyneen tehokkuuden ansiosta alentuneet käyttökustannukset maksavat takaisin kuluttajan tekemän lisäinvestoinnin. (18) Tätä useimmat käyttäjät pitävät hyväksyttävänä tuottona investoinnille, vaikka todellisia energiatehokkuusinvestointeja tehdään ainoastaan, jos sisäinen korkokanta on enemmän kuin 50 %. Tämä on tyypillinen markkinaeste. Kuten edellä mainittiin, eurooppalaisten valaisinvalmistajien yhdistys CELMA otti käyttöön luokittelujärjestelmän vuonna 1997. Keskustellessaan valmistajien kanssa komissio oli yhtä mieltä siitä, että tehokkuuden vähimmäistasot olisivat tehokkaampia, jos kynnysarvot asetettaisiin CELMAn luokittelujärjestelmän luokkien rajoille, koska tämä vastaisi teollisuuden markkinasegmentointia ja yksinkertaistaisi myös markkinoiden seurantaa. Komissio teetti vuonna 1996 (19) laajan kustannus-hyötyanalyysin tehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten vaikutuksen arvioimiseksi. Jotta liitäntälaitteiden valmistajat saisivat aikaa sopeutua ja näin varmistaa kehitys saavutettavissa olevaan ja taloudellisesti kannattavaan tehokkuustasoon, selvityksessä suositettiin kolmen tehokkuuden vähimmäistason asteittaista käyttöönottoa; kaikki kolme tasoa olivat vaativampia kuin tässä ehdotetut tasot. Tuolloin (1996) teollisuus hyväksyi nyt käsillä olevat ehdotuksen mukaiset tasot, vaikkakin tiiviimmällä aikataululla. (20) Tämän ehdotuksen tehokkuusvaatimukset perustuvat kustannus-hyötyanalyysiin ja teollisuuden kanssa käytyihin neuvotteluihin. CELMA ilmoitti joulukuussa 1998, että laitevalmistajat ovat tyytyväisiä ehdotettuihin tasoihin. (19) Tutkimuksen "Cost Benefit Analysis of the Implementation of Minimum Efficiency Standards for Fluorescent Lamp Ballasts" teki Building Research Establishment Yhdistyneestä kuningaskunnasta (lopullinen kertomus ilmestyi syyskuussa 1996). (20) Tutkimuksessa suositeltiin seuraavaa ohjelmaa ja toimeenpanoaikataulua: luokan D kuristimien kielto 1. tammikuuta 1998 alkaen sekä luokkien C ja B2 kuristimien kielto 1. tammikuuta 2003 alkaen. Teollisuus hyväksyi seuraavan ohjelman: luokan D kuristimien kielto 1. tammikuuta 1998 alkaen, luokan C kuristimien kielto 1. tammikuuta 2003 alkaen ja luokan B2 kuristimien kielto 1. tammikuuta 2008 alkaen. Jotta vaikutus valmistajiin olisi mahdollisimman pieni, lähestymistapa on vaiheittainen ja kunkin tehokkuutta koskevan vähimmäisvaatimustason voimaantuloa edeltää pitkä siirtymäaika. Tämän ehdotuksen ensimmäinen taso on suunniteltu poistamaan markkinoilta luokan D (suurihäviöiset) kuristimet ja tulemaan voimaan vuosi direktiivin antamisen jälkeen (jos direktiivi annetaan 1.1.2001, ensimmäinen vähimmäistaso tulee voimaan 1.1.2002). Yhden vuoden siirtymäaikaa pidetään sopivana ensimmäisen tavoitteen saavuttamiseksi tarvittavien pienten investointien ja muutosten vuoksi. Seuraavan tehokkuustason on suunniteltu tulevan voimaan kolme vuotta myöhemmin (1.1.2005), jolloin luokan C (perinteiset) kuristimet poistetaan markkinoilta. Koska näitä kuristimia on markkinoilla eniten, tähän vaiheeseen on varattu huomattavasti aikaa. Kun otetaan huomioon, että valmistajat suostuivat tähän vaiheeseen vuoden 1996 alussa, (21) siirtymäaika on hyvin pitkä. Ehdotuksen kolmas ja viimeinen taso otetaan käyttöön kolme vuotta tämän jälkeen (1.1.2008), ja se perustuu silloiseen markkinatilanteeseen, erityisesti elektronisten liitäntälaitteiden (luokat A1, A2 ja A3) ja tehokkaimman markkinoilla olevan magneettisen kuristimen (luokka B1) hintaan. Koska markkinat voivat muuttua huomattavasti kahden ensimmäisen vaiheen vaikutuksesta, ehdotetaan teknistä tilannetta ja markkinatilannetta analysoitavaksi uudelleen toisen tason tullessa voimaan. (21) "Haluaisimme kiinnittää huomiota realistiseen aikatauluun asteittaiselle siirtymiselle energiatehokkuudeltaan parempiin liitäntälaitteisiin. Jos lähtökohtana pidetään luokittelua, jota liitäntälaitteiden valmistajat yrittävät kehittää Euroopassa, voimme sanoa, että luokkaan D kuuluvat tuotteet voidaan poistaa markkinoilta 1. tammikuuta 1998 mennessä. Kahden vuoden siirtymäaika liitäntälaitteiden mittausmenetelmästandardin julkaisemisesta lukien on hyväksyttävä tehokkuuden vähimmäisstandardien politiikan aloittamiselle Euroopan markkinoilla, ja siirtymiselle pienihäviöisiin kuristimiin (luokka C) meidän on varattava viiden vuoden siirtymäkausi." Kaikkiin kolmeen peräkkäiseen tehokkuustasoon liittyvä hinnannousu on pienempi kuin 2 euroa, mutta elektronisiin liitäntälaitteisiin (luokka A) liittyvien muutosten osalta se olisi enemmän kuin 20 euroa. (22) Liitäntälaitteiden tehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset on tarkoitettu koskemaan kaikkia ostajia ja asennuksia, mikä tekee mahdottomaksi kieltää kuristimet kokonaan, sillä kielto voisi merkitä investointien kasvamista noin 20 eurolla valaisinta kohti. (22) Kotitalouksissa (joissa liitäntälaitteet ostetaan vähittäismyyjiltä ja niitä käytetään 600 h/v), ainoastaan kuristimia (luokat D, C ja B1) koskevien muutosten takaisinmaksuun menee 2-6 vuotta, kun perustaksi otetaan sähkön keskihinta Euroopassa 0,15 euroa/kWh. Muutokset elektronisiin liitäntälaitteisiin magneettisista kuristimista maksavat itsensä takaisin tällä hetkellä 17-28 vuodessa. Palvelualalla ja teollisuudessa kuristimet voidaan korvata vastaavilla tehokkaamman luokan kuristimilla luokkaan B1 asti niin, että takaisinmaksuun menee alle kaksi vuotta, kun perustaksi otetaan tyypillinen sähkönhinta 0,1 euroa/kWh. Tämän vuoksi voidaan todeta, että kuristimien kieltäminen aiheuttaisi kotitalouksille kohtuuttoman suuren kustannusrasitteen. (23) Ehdotettuja tehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia käytettäessä sitä vastoin takaisinmaksuaika on hyväksyttävä kaikkien käyttäjien osalta. Myös vaatimusten vaikutus teollisuuteen on hyväksyttävä. (23) Seuraavien 5-8 vuoden aikana elektronisten liitäntälaitteiden hinnat saattavat laskea huomattavasti, jolloin hintaerot kuristimien ja elektronisten liitäntälaitteiden välillä pienenevät 10-15 euroon. Tässäkin tapauksessa takaisinmaksuun kotitalouskäytössä menisi yli 10 vuotta, jopa enemmän kuin 15 vuotta. 4. Tehokkuusvaatimusten toimeenpano Yhteisön tasolla on kehitetty hyvin määritellyt järjestelmät teknistä yhdenmukaistamista ja standardointia varten, koska ne ovat keskeisiä sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta. Teknistä yhdenmukaistamista ja standardointia koskeva uusi lähestymistapa, joka hyväksyttiin vuonna 1985, (24) on vakiintunut tapa tukea yhteisön teknistä lainsäädäntöä standardoinnin avulla. Uutta lähestymistapaa noudatettaessa Euroopan standardointielimiä pyydetään komission toimeksiannosta laatimaan standardit, joiden avulla tuotteiden voidaan olettaa olevan lailla säädettyjen yhdenmukaistettujen standardien olennaisten vaatimusten mukaisia. Uuden lähestymistavan mukaan yhdenmukaistettujen standardien olennaiset vaatimukset määritellään direktiiveissä, toisin kuin entisessä toimintatavassa, joka perustui mahdollisten kansallisten standardien vastavuoroiseen tunnustamiseen. (24) Council Resolution on a new approach to technical harmonization and standards, EYVL C 136, 4.6.1985, s. 1. Kuten ensimmäisessä luvussa todettiin, energiatehokkuus on energia- ja ympäristöpolitiikan keskeisintä aluetta, koska se on yksi tärkeimmistä CO2-päästöjen vähentämiseen tähtäävistä toimista. Lisäksi energiatehokkuus liittyy läheisesti teollisuus- ja kuluttajansuojapolitiikkaan, koska se synnyttää energian käyttäjille suuria energiansäästöjä ja vaikuttaa myönteisesti valmistajiin. Kun on kyse energiatehokkuudesta, olennainen vaatimus on "tehokkuuden taso". Se on poliittinen päätös, jota ei voida jättää minkään sidosryhmän tehtäväksi tai delegoida. Kuten uuden lähestymistavan päätöslauselmassa kuvaillaan, "olennaiset (turvallisuus)vaatimukset, jotka markkinoille saatettavien tuotteiden on täytettävä, on laadittava riittävän tarkasti, jotta niiden perusteella voidaan säätää niitä kansalliseen lakiin saatettaessa oikeudellisesti sitovia velvoitteita, jotka voidaan panna toimeen". Tämän valossa on selvää, että yleistä vaatimusta, jonka mukaan laitteiden energiatehokkuuden on oltava hyvä, ei voida pitää olennaisena vaatimuksena. Siksi tehokkuustaso on määriteltävä selkeästi lainsäädännössä. Kahdessa edellisessä tehokkuusstandardeja koskevassa direktiivissä, kuumavesikattila- ja kylmälaitedirektiiveissä, tehokkuuden vähimmäistasot määriteltiin liitteissä. Käsiteltäessä jälkimmäistä direktiiviä neuvostossa eräät jäsenvaltiot ilmaisivat pitävänsä parempana antaa teknisten vaatimusten laatiminen standardointielimien tehtäväksi. Kun on kyse energiatehokkuudesta, sellaisten avoimien valtuuksien antaminen, joiden perusteella standardointielimet määrittelevät sopivat tasot, siirtäisi kuitenkin poliittisen päätöksenteon teknisille elimille, jotka joskus koostuvat pääasiassa teollisuuden edustajista. Tämän ehdotuksen piiriin kuuluvat yhteisön markkinoille saatetut liitäntälaitteet. Suuri määrä yhteisössä tuotettuja liitäntälaitteita viedään muihin maihin komponentteina tai lopputuotteen (eli valaisimen) osina. Jotta yhteisön valmistajat säilyttäisivät kilpailukykynsä, ehdotetaan, että vientimarkkinoille tarkoitetut liitäntälaitteet jätetään tämän ehdotuksen ulkopuolelle. Ehdotetun direktiivin artiklaosa noudattaa samaa rakennetta kuin kylmälaitedirektiivin artiklaosa, sillä direktiiveillä on yhteisenä tavoitteena tehokkuusvaatimusten asettaminen sähkölaitteitten energiankäytölle. Sitä paitsi molemmissa direktiiveissä käytetään CE-merkintää osoituksena vaatimusten noudattamisesta. 5. Ehdotetut hallinnolliset järjestelyt Myös niin kutsuttuun laaja-alaiseen lähestymistapaan perustuvia menetelmiä, joita käytetään arvioitaessa, täyttävätkö tuotteet yhdenmukaistettujen standardien vaatimukset, on annettu yhteisön tasolla, (25), (26) ja ne on sisällytetty tähän ehdotukseen. Tämän lähestymistavan mukaan voidaan käyttää yhtä tai useampaa ns. moduulia, joissa hahmotellaan erilaisia menettelyjä sen arvioimiseen, täyttääkö tuote sille asetetut standardit. Eri moduulit on suunniteltu erilaisiin mahdollisiin olosuhteisiin, ja niistä valitaan kyseisen direktiivin vaatimuksia vastaava. (25) Council Resolution on a global approach to conformity assessment, EYVL C 10, 16.1.1990, s. 1. (26) Neuvoston päätös 90/683/ETY teknistä yhdenmukaistamista koskevien direktiivien vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjen eri vaiheissa käytettäviksi tarkoitetuista moduleista, EYVL L 380, 31.12.1990, s.13. Pakollinen tyypinmukaisuustarkastus, jonka toimivaltaiset jäsenvaltion hallituksen nimeämät elimet (niin kutsutut ilmoitetut tarkastuslaitokset), suorittaisivat, olisi hyvin raskas ja vaatisi huomattavasti varoja ja aikaa sekä valmistajilta että ilmoitetuilta laitoksilta itseltään. Tämän vuoksi ehdotetaan itsearviointiin perustuvaa menettelyä. Tätä menettelyä vaaditaan käytettäväksi vaatimustenmukaisuusarvioinnissa myös muissa liitäntälaitteita koskevissa direktiiveissä, nimittäin ns. matalajännitedirektiivissä (27) ja sähkömagneettista yhteensopivuutta koskevassa direktiivissä. (28) (27) EYVL L 77, 26.3.1973, s. 29. (28) EYVL L 139, 23.5.1989, s. 19, viimeisin muutos EYVL L 126, 12.5.1992, s. 11. Itsearviointimallissa valmistajia vaaditaan laatimaan teknisiä asiakirjoja ja niihin liittyviä testausselosteita heiltä lisäksi vaadittavan vaatimustenmukaisuusvakuutuksen tueksi. Kaikki nämä asiakirjat on pidettävä julkisten viranomaisten saatavilla tarkastusta varten, joka voidaan suorittaa milloin tahansa ja erityisesti, jos herää epäilyksiä jonkin laitemallin vaatimustenmukaisuuden suhteen. Nämä ovat muodollisia menettelyjä, joita on noudatettava, ennen kuin valmistaja on oikeutettu kiinnittämään tuotteeseensa CE-merkinnän, joka sallii tuotteen saattamisen yhteisön markkinoille ja vapaan liikkuvuuden markkinoilla. Eräät tahot ovat epäilleet itsearviointimenettelyn tehokkuutta, mutta edellä kuvailluissa olosuhteissa sen arvioidaan olevan riittävä, varsinkin kun otetaan huomioon uhka joutua syytteeseen kyseisen maan tuoteselosteita koskevan lainsäädännön perusteella ja se hyvin negatiivinen julkisuus, joka saattaisi seurata valheellista väitettä tuotteen energiatehokkuudesta. Joka tapauksessa ehdotetaan, että direktiivin toiminnasta laadittavassa kertomuksessa yhteisön vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjä koskevien ohjeiden mukaisesti kiinnitetään erityistä huomiota vaatimustenmukaisuusmenettelyjen tehokkuuteen. Lisäksi komission yksiköt tutkivat mahdollisia markkinaseurannan vahvistamiseen tähtääviä toimia, jotka joko komission yksiköt, kansalliset seurantaviranomaiset tai kolmannet osapuolet toteuttaisivat. 6. Ehdotetun direktiivin mahdollisuudet ja siltä odotettavat tulokset Ehdotetun direktiivin tarkoituksena on saavuttaa loistevalaisimia käytettäessä kustannustehokkaita energiansäästöjä, joita ei saavutettaisi muilla toimenpiteillä. Ehdotettu direktiivi kattaa ainoastaan uudet liitäntälaitteet, jotka kuluttavat paljon sähköä ja tarjoavat hyvät energiansäästömahdollisuudet. Loistevalaisimen keskimääräinen käyttöikä on noin 20 vuotta ja liitäntälaitteen keskimääräinen käyttöikä noin 15 vuotta riippuen vuosittaisten käyttötuntien määrästä. Koska siis kunakin vuonna vaihdetaan keskimäärin vain pieni osa liitäntälaitteista, (29) sähkönkulutusstandardien vaikutus on suhteellisen hidas, vaikka se kasvaa ajan myötä. On arvioitu, että tässä direktiivissä suunnitellut tehokkuusvaatimukset vähentäisivät sähkön käyttöä ja tämän seurauksena CO2-päästöjä seuraavasti: (30) (29) Lisäksi uusia liitäntälaitteita asennetaan uusiin liikerakennuksiin, jotka rakennetaan voimaantulopäivän jälkeen. (30) Perustuu kyseistä ajanjaksoa koskevaan ennusteeseen yhteisön sähköntuotannon koostumuksesta. Arvioitu liitäntälaitteiden tehokkuusvaatimusten aiheuttama sähkön käytön väheneminen ja sen ansiosta tapahtuva sähköntuotannon aiheuttamien CO2-päästöjen väheneminen yhteisössä (antamispäivä 1. tammikuuta 2001) >TAULUKON PAIKKA> Absoluuttiset säästöt kasvavat hyvin huomattaviksi ajan myötä, ja ovat 12 TWh/v vuoteen 2020 mennessä, kun koko liitäntälaitekanta on vaihdettu. Liikealan ja teollisuuden käyttäjien säästöt ovat noin 1 000 miljoonaa euroa vuodessa (kumulatiivinen säästö vuoteen 2020 mennessä on 9 000 miljoonaa euroa). Tämä vastaa noin 10 prosentin vähennystä loistevalaisimien sähkönkulutuksessa. Energiatehokkuutta parantaville toimenpiteille on tyypillistä, että niitä täytyy soveltaa hyvin moniin ja erilaisiin energiankäyttömuotoihin. Komission arvion mukaan tärkeimpien sähköalan kuluttajatuotteiden (31) markkinoiden muutos, joka käynnistyi kylmälaitedirektiivillä, johtaa yksittäisten säästöjen summana vuonna 2010 sähkön säästöön, joka vastaa vähintään 10 prosenttia sähkön kokonaiskulutuksesta eli on 220 TWh/v. (31) Tämä käsittää tärkeimmät kodinkoneet (kuten jääkaapit ja pakastimet, pyykinpesukoneet, astianpesukoneet), vedenlämmittimet, valaisinkomponentit, sähkömoottorit, ilmastointilaitteet, pumput, kompressorit jne. Koska standardit vaikuttavat liitäntälaitekantaan suhteellisen hitaasti vaikkakin tasaisesti, komissio aikoo ryhtyä toimenpiteisiin, joilla voitaisiin tehostaa ja nopeuttaa laitteistojen uudistamista. Komissio parantaa valaisimien energiatehokkuuteen liittyvien näkökohtien tunnettuutta, tukee innovatiivisen tekniikan esittelyä, tiedotusta, teknologianhankintaa ja kysyntäpuolen toimia. Tässä markkinoitten muuttamiseen tähtäävässä toiminnassa on avainasemassa piakkoin käynnistettävä EU:n "vihreän valon ohjelma". 7. Päätelmät Ehdotus on osa sähköalan kuluttajatuotteiden tehokkuuden parantamista koskevaa komission strategiaa, jota käsiteltiin hiljattaisessa komission tiedonannossa "Energiatehokkuus Euroopan yhteisössä - strategia energian taloudellista käyttöä varten". Ehdotus noudattaa samaa lähestymistapaa kuin kylmälaitedirektiivi ja televisioiden ja kuvanauhureiden sekä pyykinpesukoneiden neuvotellut sopimukset. Muista laitteista (esim. sähkömoottoreista, sähkövedenlämmittimistä) tehdään aloitteita myöhemmin. Liitäntälaitteiden tehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset ovat välttämättömiä loistevalaisimien tehokkuuden parantamiseksi, sillä kuten edellä todettiin, luokittelu/merkintäjärjestelmällä olisi ainoastaan rajallinen vaikutus. Liitäntälaitteiden valmistajat eivät ole voineet tarjota neuvoteltua vapaaehtoista sitoumusta ja ovat suostuneet tehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten käyttöönottoon. Kuten edellä on todettu, ehdotetut vähimmäisvaatimukset ovat hyvin kustannustehokkaita. Ehdotetuilla tasoilla olisi vähäinen vaikutus teollisuuteen, kun otetaan huomioon pitkä sopeutumisaika, ja suuri myönteinen vaikutus kaikkiin loistevalaisimien käyttäjiin. Sähkönsäästöt ja CO2-päästöjen vähennykset ovat suhteellisen pieniä (mutta verrattavissa kylmälaitedirektiivin vaikutuksiin), mutta kasvavat ajan myötä. Vaikutukset tulevat huomattaviksi, kun ne lisätään muiden sähköalan kuluttajatuotteiden vaikutuksiin. Tämä ehdotus auttaa osaltaan yhteisön ja jäsenvaltioiden pyrkimyksiä vähentää CO2-päästöjä Kioton tavoitteiden saavuttamiseksi kustannustehokkaasti. Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI loistelamppujen liitäntälaitteiden energiatehokkuusvaatimuksista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen (32), (32) EYVL C ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (33), (33) EYVL C noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (34) (34) Euroopan parlamentin lausunto annettu 26 päivänä lokakuuta 1995 (EYVL C 308, 20.11.1995, s. 134), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu 11 päivänä maaliskuuta 1996 (EYVL C 120, 24.4.1996, s. 10) ja Euroopan parlamentin päätös tehty 18 päivänä kesäkuuta 1996 (EYVL C 198, 8.7.1996). sekä katsovat, että (1) on tärkeää edistää toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta, (2) jäsenvaltioiden energiansäästöohjelmien parantamisesta 15 päivänä tammikuuta 1985 antamassaan päätöslauselmassa (35) neuvosto kehotti jäsenvaltioita jatkamaan ja tarvittaessa lisäämään ponnistelujaan energian järkevämmän käytön edistämiseksi kehittämällä yhtenäistä energiansäästöpolitiikkaa, (35) EYVL C 20, 22.1.1985, s. 1. (3) loistevalaisimien energiankulutus muodostaa merkittävän osan yhteisön energiankulutuksesta ja siten myös kokonaisenergiankulutuksesta; yhteisön markkinoilla tarjolla olevien eri loistelamppujen liitäntälaitemallien energiankulutuksessa on huomattavia eroja, eli niiden energiatehokkuus vaihtelee erittäin paljon, (4) tietyt jäsenvaltiot näyttävät olevan aikeissa antaa loistelamppujen liitäntälaitteiden tehokkuutta koskevia säännöksiä, jotka ovat luonteeltaan sellaisia, että ne saattaisivat muodostaa esteitä näiden tuotteiden kaupalle yhteisössä, (5) terveydestä, turvallisuudesta, ympäristönsuojelusta ja kuluttajansuojasta jäsenvaltioissa annettujen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämistä koskevien ehdotusten on perustuttava suojan korkeaan tasoon; tällä direktiivillä varmistetaan ympäristönsuojelun ja kuluttajansuojan korkea taso pyrkimällä parantamaan huomattavasti liitäntälaitteiden energiatehokkuutta, (6) tämänkaltaisten säännösten antaminen kuuluu yhteisön toimivaltaan; perustamissopimuksen 5 artiklan määräysten mukaisesti tässä direktiivissä esitetyt vaatimukset ovat yhteisölle asetettujen tavoitteiden rajoissa, (7) perustamissopimuksen 174 artiklassa määrätään lisäksi ympäristön suojelusta ja parantamisesta sekä luonnonvarojen harkitusta ja järkevästä käytöstä yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteina; sähköntuotanto ja -kulutus aiheuttavat noin 30 prosenttia ihmisen aiheuttamista hiilidioksidipäästöistä (CO2) ja muodostavat noin 35 prosenttia yhteisön primaarienergian kulutuksesta, ja nämä prosenttiosuudet kasvavat yhä, (8) yhteisön sähkön käytön tehostamiseen tähtäävän toimintaohjelman hyväksymisestä 5 päivänä kesäkuuta 1989 tehdyn neuvoston päätöksen 89/364/ETY (36) tavoitteena on sekä kannustaa kuluttajia suosimaan tehokkaiden sähkölaitteiden ja -välineiden käyttöä että parantaa niiden energiatehokkuutta, (36) EYVL L 157, 9.6.1989, s. 32. (9) neuvosto asetti päätelmissään 29 päivänä lokakuuta 1990 tavoitteeksi vakiinnuttaa vuoteen 2000 mennessä yhteisön hiilidioksidipäästöt (CO2-päästöt) vuoden 1990 tasolle; YK:n ilmastosopimuksen Kioton pöytäkirjassa, joka tehtiin 10 päivänä joulukuuta 1997, vaaditaan yhteisöltä vuoteen 2012 mennessä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä 8 prosentilla; tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää tehokkaampia toimenpiteitä hiilidioksidipäästöjen tason rajoittamiseksi ja vähentämiseksi yhteisössä, (10) päätöksellä 91/565/ETY (37) perustettiin ohjelma energiatehokkuuden edistämiseksi yhteisössä (SAVE-ohjelma), ja päätöksellä 96/737/EY (38) uusi monivuotinen ohjelma (SAVE II-ohjelma) jatkamaan ja vahvistamaan alkuperäistä SAVE-ohjelmaa, (37) EYVL L 307, 8.11.1991, s. 34. (38) EYVL L 335, 24.12.1996, s. 50. (11) energiatehokkaita liitäntälaitteita on tarjolla eri hintaan ja ne maksavat itsensä takaisin muutamassa vuodessa niiden ansiosta säästettävänä sähkönä; tässä laskelmassa ei oteta huomioon lisäksi vältettäviä sähköntuotannon ulkoisia kustannuksia, jotka aiheutuvat esimerkiksi hiilidioksidipäästöistä (CO2) ja muista epäpuhtauksista, (12) tällä direktiivillä pyritään poistamaan loistelamppujen liitäntälaitteiden energiatehokkuuden parantamisen teknisiä esteitä, ja direktiivissä on noudatettava teknistä yhdenmukaistamista ja standardointia koskevasta uudesta lähestymistavasta 7 päivänä toukokuuta 1985 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (39) luotua "uutta lähestymistapaa", joka nimenomaisesti rajaa lainsäädännön yhdenmukaistaminen olennaisiin vaatimuksiin, jotka hyväksytään direktiiveissä ja jotka markkinoille saatettavien tuotteiden on täytettävä, (39) EYVL C 136, 4.6.1985, s. 1. (13) kesäkuun 19 päivänä 1998 annetussa neuvoston päätöslauselmassa todetaan, että tarvitaan täydentävien yhteisten ja yhteensovitettujen toimenpiteiden ohjelma, joka käsittää energiatehokkaita tuotteita koskevat parannetut ja toimivat standardit, (14) on tärkeää ottaa käyttöön tehokas täytäntöönpanojärjestelmä, jolla varmistetaan direktiivin moitteeton täytäntöönpano, taataan valmistajille tasapuoliset kilpailuedellytykset ja suojellaan kuluttajien oikeuksia, (15) on otettava huomioon teknistä yhdenmukaistamista koskevien direktiivien vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjen eri vaiheissa käytettäviksi tarkoitetuista moduuleista ja CE-merkinnän kiinnittämistä koskevista säännöistä ja käytöstä 22 päivänä heinäkuuta 1993 tehty neuvoston päätös 93/465/ETY (40), (40) EYVL L 220, 30.8.1993, s. 23. (16) kansainvälisen kaupan etujen vuoksi on mahdollisuuksien mukaan käytettävä kansainvälisiä standardeja; liitäntälaitteiden energiankulutus määritellään kansainvälisiin standardeihin perustuvassa Euroopan standardointikomitean heinäkuussa 1998 laatimassa standardissa EN 50294, (17) tämän direktiivin energiatehokkuusvaatimusten mukaisissa loistelamppujen liitäntälaitteissa on niiden vapaan liikkuvuuden mahdollistamiseksi oltava CE-merkintä oheistietoineen, (18) tämä direktiivi koskee ainoastaan verkkovirralla toimivia loistelamppujen liitäntälaitteita, ja (19) ei osoittautunut mahdolliseksi saavuttaa vastaavia tavoitteita kuin tässä sopimuksessa Eurooppalaisten valaisinvalmistajien yhdistyksen CELMAn kanssa neuvoteltavan sopimuksen kautta, koska liitäntälaitteita tuodaan paljon yhteisön markkinoille, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN : 1 artikla Tätä direktiiviä sovelletaan uusiin, verkkosähköä käyttäviin loistelamppujen liitäntälaitteisiin, jäljempänä 'liitäntälaitteet', jotka määritellään liitteessä 1. Yhteisöstä muihin maihin joko erillisinä osina tai valaisinten osina vietävät liitäntälaitteet jätetään kuitenkin tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. 2 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia liitäntälaitteita voidaan saattaa yhteisön markkinoille ja ottaa käyttöön vain siinä tapauksessa, että liitäntälaitteen tehonkulutus ei ylitä kyseessä olevalle luokalle vahvistettua tehonkulutuksen enimmäisarvoa, joka lasketaan liitteessä I määriteltyjen menettelyjen mukaisesti. 2. Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien liitäntälaitteiden valmistajien, heidän valtuuttamiensa yhteisöön sijoittautuneiden edustajien tai liitäntälaitteen saattamisesta yhteisön markkinoille vastaavan henkilön on varmistettava, että jokainen markkinoille saatettu liitäntälaite täyttää 1 kohdassa tarkoitetun vaatimuksen. 3 artikla 1. Jäsenvaltiot eivät voi kieltää, rajoittaa tai estää tämän direktiivin kaikkien säännösten mukaisuutta osoittavalla CE-merkinnällä varustettujen liitäntälaitteiden markkinoille saattamista tai käyttöönottoa alueellaan. 2. Jolleivät jäsenvaltiot voi osoittaa toisin, niiden on oletettava, että 5 artiklan mukaisesti CE-merkinnällä varustetut liitäntälaitteet ovat kaikkien tämän direktiivin säännösten mukaisia. 3. a) Jos liitäntälaitteet kuuluvat myös muiden sellaisten direktiivien soveltamisalaan, joissa säädetään muista CE-merkinnän kiinnittämiseen liittyvistä näkökohdista, niiden oletetaan CE-merkinnän perusteella olevan myös näiden muiden direktiivien säännösten mukaiset, jollei voida osoittaa toisin. b) Jos kuitenkin yhdessä tai useammassa näistä direktiiveistä annetaan valmistajalle siirtymäkaudeksi mahdollisuus valita soveltamansa sääntely, CE-merkintä osoittaa ainoastaan valmistajan soveltamien direktiivien säännösten mukaisuutta. Liitäntälaitteiden mukana olevissa asiakirjoissa, huomautuksissa tai ohjeissa on tällaisessa tapauksessa mainittava kyseisten direktiivien numerot siten kuin ne on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. c) Jos liitäntälaitteita viedään yhteisön ulkopuolelle joko erillisinä osina tai valaisinten osina, laitteitten valmistajan, tämän yhteisöön asettautuneen valtuutetun edustajan tai liitäntälaitteitten saattamisesta yhteisön markkinoille vastaavan henkilön on selvästi ilmoitettava siitä liitäntälaitteisiin liittyvissä asiakirjoissa, huomautuksissa tai käyttöohjeissa. 4 artikla Vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt ja liitäntälaitteiden CE-merkintää koskevat vaatimukset ovat liitteessä II. 5 artikla 1. Saatettaessa liitäntälaitteita markkinoille niissä on oltava kirjaimista "CE" koostuva CE-merkintä. Käytettävä malli on kuvattu liitteessä III. CE-merkintä on kiinnitettävä näkyvästi, luettavasti ja pysyvästi liitäntälaitteisiin ja tarvittaessa pakkaukseen. 2. On kiellettyä kiinnittää liitäntälaitteisiin merkintöjä, jotka voivat johtaa kolmansia osapuolia harhaan CE-merkinnän tarkoituksen tai graafisen esitystavan suhteen. Liitäntälaitteisiin, niiden pakkauksiin, käyttöohjeisiin tai muihin asiakirjoihin voidaan kiinnittää kaikkia muitakin merkintöjä, kunhan säilytetään CE-merkinnän näkyvyys ja luettavuus. 6 artikla 1. Jos jäsenvaltio toteaa, että CE-merkintää on käytetty säännösten vastaisesti, yhteisöön sijoittautuneella valmistajalla tai tämän valtuuttamalla edustajalla on velvollisuus muuttaa tuote vaatimusten mukaiseksi ja lopettaa säännösten vastainen käyttö jäsenvaltion edellyttämällä tavalla. Jollei valmistajasta tai tämän valtuuttamasta edustajasta kumpikaan ole sijoittautunut yhteisöön, tämä velvollisuus kuuluu liitäntälaitteiden yhteisön markkinoille saattamisesta vastaavalle henkilölle. 2. Jos tuote on edelleenkin vaatimusten vastainen, jäsenvaltion on toteutettava 7 artiklaa soveltaen tarvittavat toimenpiteet kyseisen tuotteen markkinoille saattamisen rajoittamiseksi tai kieltämiseksi taikka sen markkinoilta vetämisen varmistamiseksi 7 artikla 1. Kaikki tämän direktiivin mukaisesti tehdyt päätökset, joilla rajoitetaan liitäntälaitteiden markkinoille saattamista, on perusteltava yksityiskohtaisesti. Asianomaiselle osapuolelle on välittömästi ilmoitettava päätöksestä ja samalla muutoksenhakumahdollisuuksista määräaikoineen kyseisen jäsenvaltion voimassa olevan lainsäädännön nojalla. 2. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä tällaisista toimenpiteistä ja perusteltava päätöksensä. Komissio välittää nämä tiedot muille jäsenvaltioille. 8 artikla 1. Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset yhden vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava niistä välittömästi komissiolle. Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä yhden vuoden kuluttua tämän direktiivin antamisesta. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä tällainen viittaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle toimenpiteistä, jotka ne toteuttavat tämän direktiivin soveltamisalalla. 3. Jäsenvaltioiden on sallittava yhden vuoden ajan tämän direktiivin antamisesta sellaisten liitäntälaitteiden markkinoille saattaminen, jotka täyttävät jäsenvaltioiden alueella tämän direktiivin antamishetkellä sovellettavat vaatimukset. 9 artikla 1. Neljän vuoden kuluttua tämän direktiivin antamisesta ryhdytään soveltamaan toista sarjaa suurimman sallitun tehonkulutuksen arvoja, jotka määritellään liitteessä IA. 2. Neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta komissio arvioi saadut tulokset ja vertaa niitä ennakkoon odotettuihin tuloksiin. Komissio tutkii sen jälkeen yhdessä asianomaisten osapuolten kanssa, onko energiatehokkuuden parantamisen kolmanteen vaiheeseen siirtymiseksi tarpeen vahvistaa kolmas sarja suurimman sallitun tehonkulutuksen arvoja liitäntälaitteiden energiatehokkuuden merkittäväksi parantamiseksi. Mikäli tämä katsotaan tarpeelliseksi, kyseisten energiatehokkuutta koskevien toimenpiteiden samoin kuin niiden voimaantulopäivän on perustuttava energiatehokkuustasoihin, jotka ovat taloudellisesti ja teknisesti perusteltuja ehdotuksen tekohetkellä vallitsevissa olosuhteissa. Myös muut asianmukaisiksi katsotut toimenpiteet liitäntälaitteiden energiatehokkuuden parantamiseksi on otettava huomioon. 10 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 11 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE I Liitäntälaitetyypin suurimman sallitun tehonkulutuksen laskemistapa sekä vaatimustenmukaisuuden tarkastusmenettely Lamppu-liitäntälaitevirtapiirin energiatehokkuus määritellään kokonaistehon perusteella. Tämä riippuu lampun tehosta ja liitäntälaitetyypistä. Tämän vuoksi liitäntälaitteen suurin sallittu tehonkulutus määritellään suurimpana liitäntälaite-lamppuvirtapiirin tehona siten, että kullekin lampputeholle ja liitäntälaitetyypille on eri tasot. Tietyn liitäntälaitteen suurimman sallitun kulutuksen laskeminen on aloitettava luokittelemalla liitäntälaite johonkin seuraavan luettelon luokista: Luokka Kuvaus 1 Suoran loistelampun liitäntälaitteet 2 2-putkisen pienloistelampun liitäntälaitteet 3 4-putkisen litteän pienloistelampun liitäntälaitteet 4 4-putkisen pienloistelampun liitäntälaitteet 5 6-putkisen pienloistelampun liitäntälaitteet 6 2D-pienloistelampun liitäntälaitteet Suurin sallittu tehonkulutus watteina (W) määritellään seuraavassa taulukossa: >TAULUKON PAIKKA> Määritelmät Tässä liitteessä käytetyt määritelmät ovat Euroopan standardointikomitean heinäkuussa 1998 laatiman eurooppalaisen standardin EN 50294 mukaisia. LIITE IA Suurimman sallitun tehonkulutuksen arvojen toinen sarja, joka tulee voimaan neljä vuotta direktiivin antamisen jälkeen. >TAULUKON PAIKKA> LIITE II Vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt (moduuli A) 1. Tässä moduulissa kuvataan menettelyä, jolla 2 kohdassa esitetyt velvollisuudet täyttävä valmistaja tai tämän valtuuttama yhteisöön sijoittautunut edustaja varmistaa ja vakuuttaa, että liitäntälaite on tämän direktiivin vaatimusten mukainen. Valmistajan on kiinnitettävä CE-merkintä kaikkiin valmistamiinsa liitäntälaitteisiin ja laadittava kirjallinen vaatimustenmukaisuusvakuutus. 2. Valmistajan on laadittava 3 kohdassa kuvatut tekniset asiakirjat, ja valmistajan tai tämän valtuuttaman yhteisöön sijoittautuneen edustajan on säilytettävä niitä siten, että ne ovat asianomaisten kansallisten viranomaisten saatavilla tarkastusta varten vähintään 3 vuotta liitäntälaitteen viimeisimmästä valmistuspäivämäärästä Jos sekä valmistaja että tämän valtuuttama edustaja ovat sijoittautuneet yhteisön ulkopuolelle, liitäntälaitteen yhteisön markkinoille saattaneen henkilön on vastattava teknisten asiakirjojen saatavuudesta 3. Teknisten asiakirjojen avulla on voitava arvioida, onko liitäntälaite tämän direktiivin vaatimusten mukainen. Asiakirjoissa on annettava liitäntälaitteen rakenne-, valmistus- ja toimintatiedot ja seuraavat tiedot siltä osin kuin arvioinnin kannalta on tarpeen: i) valmistajan nimi ja osoite ii) mallin yleiskuvaus, josta se voidaan yksiselitteisesti tunnistaa iii) tiedot, tarvittaessa piirustuksineen, mallin tärkeimmistä rakenneominaisuuksista, etenkin niistä seikoista, jotka vaikuttavat merkittävästi sen sähkönkulutukseen iv) käyttöohjeet, jos sellaiset on v) tulokset 5 kohdan mukaisesti tehdyistä tehonkulutusmittauksista vi) yksityiskohtaiset tiedot, joista ilmenee, että nämä mittaukset ovat liitteessä I asetettujen energiankulutusta koskevien vaatimusten mukaiset. 4. Muuta yhteisön sääntelyä varten laadittuja teknisiä asiakirjoja voidaan käyttää, jos ne täyttävät tässä liitteessä esitetyt vaatimukset. 5. Liitäntälaitteiden valmistajat ovat velvollisia määrittämään kunkin tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan liitäntälaitteen tehonkulutuksen standardissa EN 50294 esitettyjen menettelyjen mukaisesti sekä vahvistamaan, että laite on 2 artiklan vaatimusten mukainen. 6. Valmistajan tai tämän valtuutetun edustajan on liitettävä teknisiin asiakirjoihin jäljennös vaatimustenmukaisuusvakuutuksesta. 7. Valmistajan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta valmistusprosessilla voidaan varmistaa, että valmistetut liitäntälaitteet ovat 2 kohdassa tarkoitettujen teknisten asiakirjojen ja direktiivin niihin sovellettavien vaatimusten mukaisia LIITE III CE-vaatimustenmukaisuusmerkintä CE-vaatimustenmukaisuusmerkintä koostuu kirjaimista "CE" seuraavalla tavalla graafisesti esitettyinä: Jos CE-merkintää pienennetään tai suurennetaan, yllä olevan graafisen esityksen asteikon mukaiset suhteet on säilytettävä. CE-merkinnän eri osien on oltava jokseenkin saman korkuiset ja vähintään 5 mm:n korkuiset. VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Ehdotuksen vaikutus yritystoimintaan, rityisesti pieniin ja keskisuuriin yrityksiin (pk-yrityksiin) Ehdotuksen nimi : ehdotus: euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi loistelamppujen liitäntälaitteiden energiatehokkuusvaatimuksista Asiakirjan viitenumero : 99002 1. Ehdotus Miksi yhteisön lainsäädäntö on tarpeen tällä alalla ja mitkä ovat sen päätavoitteet, kun otetaan huomioon toissijaisuusperiaate? Loistevalaisimien energiankulutus on 105 TWh (terawattituntia) vuodessa. Niitä käytetään pääasiassa palvelualan rakennuksissa (kuten toimistoissa, kouluissa, sairaaloissa) sekä teollisuustiloissa. Liitäntälaitteet ovat loistevalaisimien välttämätön komponentti, ja energiatehokkuudeltaan parempien liitäntälaitteiden avulla voidaan saavuttaa suuria energiansäästöjä ja sitä kautta vähentää CO2-päästöjä. Näiden säästöjen saavuttamiseksi on välttämätöntä edistää tehokkaiden liitäntälaitteiden käyttöä ja poistaa markkinoilta tehokkuudeltaan heikoimmat liitäntälaitteet. Energiatehokkuuden ero parhaimpien ja huonoimpien markkinoilla olevien liitäntälaitteiden välillä on noin 60 prosenttia. Tehokkaammat liitäntälaitteet ovat kalliimpia, mutta ne maksavat lisäkustannuksen takaisin muutamassa vuodessa. Tämän vuoksi tehokkaat liitäntälaitteet ovat taloudellisia. Liitäntälaitteita ostavat pääasiassa alkuperäiset laitevalmistajat (original equipment manufacturers, OEM), (41) jotka asentavat liitäntälaitteet valaisimiin. Koska alkuperäiset laitevalmistajat eivät hyödy (suurista) sähkönsäästöistä, ne spesifioivat usein hankintakustannuksiltaan edullisimpia laitteita. Sama pätee tilat vuokralle antaviin liikerakennusten omistajiin, kun nämä uusivat valaistusjärjestelmiä. Tämän vuoksi merkintätoimenpiteillä, joilla annetaan käyttäjille tietoja tehokkaiden liitäntälaitteiden taloudellisista eduista, on ainoastaan hyvin rajalliset vaikutukset. Energiatehokkuuden asiantuntijoiden ja jäsenvaltioiden mielestä tehokkain keino muokata markkinoita energiatehokkuuden osalta on ottaa käyttöön liitäntälaitteiden energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset. (41) Markkinat jakautuvat kahteen segmenttiin: teollisuuden primaarikulutukseen (OEM) ja jakeluun (vähittäiskauppaan). Nämä markkinat ovat erilaisia eri maissa, mutta keskimäärin alkuperäisten laitevalmistajien osuus markkinoista on noin 80 % ja jakelun noin 20 %. Vähittäishinnat ovat yleensä noin 2,5 kertaa korkeampia kuin OEM-hinnat. Suurihäviöisten kuristimien (luokka D) keskimääräinen vähittäishinta vuonna 1994 oli noin 3 euroa, perinteisten kuristimien (luokka C) noin 4 euroa, ja pienihäviöisten kuristimien noin 5,6 euroa (luokka B2) ja 6,6 euroa (luokka B1). Elektroniset liitäntälaitteet (luokka A) olivat noin 4 kertaa kalliimpia kuin luokan B kuristimet. Tämän hintaeron odotetaan pienenevän. Komissio tutki mahdollisuutta päästä neuvoteltuun sopimukseen teollisuuden kanssa tehottomien liitäntälaitteiden poistamiseksi vaiheittain markkinoilta. Eurooppalaiset valmistajat olivat valmiita vapaaehtoisesti poistamaan tehottomat liitäntälaitteet, mutta pelkäsivät kuitenkin tuontituotteiden valtaavan näin vapautuvan markkinasegmentin. Valmistajien mielestä paras vaihtoehto heidän kannaltaan on direktiivi, jossa otetaan käyttöön "yhdenmukaistetut" tehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset. Lisäksi jäsenvaltiot harkitsevat liitäntälaitteiden kansallisten tehokkuusvaatimusten käyttöönottoa osana Kioton jälkeistä strategiaansa CO2-päästöjen vähentämiseksi. Koska liitäntälaitteet ovat vaihdettavia tavaroita, jäsenvaltioiden lainsäädäntö, jossa säädettäisiin velvoittavien tehokkuusvaatimusten käyttöönotosta, muodostaisi mahdollisen kaupan esteen. Tämän vuoksi voidaan todeta, että yhteisön lainsäädäntö alalla on perusteltu, sillä lainsäädäntö auttaa osaltaan vähentämään CO2-päästöjä taloudellisella tavalla ja antaa suurta taloudellista hyötyä valaisimien käyttäjille sekä vaikuttaa vain vähän valmistajiin ja säilyttää samalla sisämarkkinat. Samanlaista lähestymistapaa on sovellettu muihin energiaa kuluttaviin laitteisiin (esim. kotitalouksien kylmälaitteisiin). Jäsenvaltiot ovat tunnustaneet, että sisämarkkinoiden säilyttämiseksi tehokkuusvaatimukset on otettava käyttöön direktiivin avulla yhdenmukaistettuina yhteisön tasolla (tämän tyyppinen toimenpide mainitaan yhteisenä politiikkana Kioton jälkeisessä strategiassa). 2. Vaikutus yritystoimintaan a) Mitä yrityksiä ehdotus koskee? - Yritystoiminnan alat - Yritysten koko (pienten ja keskisuurten yritysten osuus) - Ovatko yritykset keskittyneet yhteisön tietylle maantieteelliselle alueelle? Ehdotus vaikuttaa ensinnäkin liitäntälaitteiden valmistajiin ja toiseksi liikerakennusten ja teollisuustilojen käyttäjiin. Nämä kaksi vaikutusta ovat täysin erilaisia. Mitä tulee liitäntälaitteiden valmistajiin kohdistuvaan vaikutukseen, nykyisen markkinarakenteen mukaan perinteisiä kuristimia tarvitaan vuosittain noin 120 miljoonaa (joista noin 20 miljoonaa on tehokkuudeltaan hyvin huonoja ja noin 17 miljoonaa tehokkuudeltaan hyviä) ja elektronisia liitäntälaitteita 10 miljoonaa. Liitäntälaitteita valmistavien yritysten keskikoko on melko pieni. Valmistajat voidaan jakaa neljään ryhmään: - Viisi yritystä, joilla on tuotantolaitokset Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Suomessa ja Itävallassa. Keskimäärin näissä tuotantoyksiköissä on kapasiteettia 15-20 miljoonan kappaleen tuotantoa varten, ja ne työllistävät kukin noin 250-300 henkilöä. - Melko pienet yritykset, joiden tuotantokapasiteetti on 5-10 miljoonaa kappaletta ja jotka työllistävät noin 50-100 henkilöä. Nämä tuotantolaitokset sijaitsevat pääasiassa Ranskassa ja Espanjassa. - Yritykset, joiden tuotantokapasiteetti on noin 1-2 miljoonaa kappaletta. Nämä yritykset toimivat pääasiassa kansallisella tasolla, ja niillä on tuotantolaitoksia Italiassa, Espanjassa, Portugalissa, Kreikassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kukin tuotantoyksikkö työllistää noin 50 henkilöä. - Muutama suuri monikansallinen yritys (esim. Philips, Siemens, General Electric/Thorn, Osram), jotka yleensä tuottavat itse kaikkia valaisinjärjestelmien komponentteja, esimerkiksi lamppuja, liitäntälaitteita ja valaisimia. Näiden yritysten tuottamat liitäntälaitteet on pääasiassa tarkoitettu käytettäväksi yrityksen sisällä. Tuotantoyksiköt sijaitsevat Alankomaissa, Ranskassa, Italiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa. b) Mitä yritysten on tehtävä noudattaakseen ehdotusta? Noudattaakseen ehdotusta valmistajien on lopetettava asteittain tehokkuudeltaan huonojen liitäntälaitteiden valmistus (tai ainoastaan niiden markkinointi yhteisössä). Ehdotuksessa annetaan suhteellisen pitkä siirtymäkausi ennen ensimmäisen tason voimaantuloa. Alan tuottajayhdistys Euroopan unionissa, CELMA, on yhdessä komission kanssa kehittänyt energiatehokkuusluokittelujärjestelmän. Ehdotetut tehokkuustasot perustuvat CELMAn luokittelujärjestelmään. Kaikki EU:n valmistajat voivat täyttää ensimmäisen tehokkuustasovaatimuksen. Kaikki tehokkuudeltaan huonoja liitäntälaitteita (luokka D CELMAn luokittelujärjestelmässä) tuottavat valmistajat tuottavat myös tehokkuudeltaan keskitasoisia liitäntälaitteita (luokka C). Luokan C liitäntälaitteitten valmistamiseen voidaan joka tapauksessa käyttää samaa tekniikkaa ja samoja tuotantolinjoja kuin luokan D laitteittenkin yhteydessä. Ehdotetun ensimmäisen tason saavuttaminen ei vaadi uutta tekniikkaa tai patentoitua tietoa vaan ainoastaan parempilaatuisen materiaalin käyttöä (esim. alumiinilangan korvaamista kuparilla tai parempilaatuisella teräksellä jne.) ja parempaa laadunvalvontaa tuotantolaitoksessa. Toista tasoa varten on varattu pitempi sopeutumisaika, koska joitakin tuotantolinjoja on uudistettava. Tehokkaampiin magneettisiin kuristimiin tarvitaan yleensä enemmän raaka-ainetta kuin tehokkuudeltaan huonoihin kuristimiin. Erityisesti pienihäviöisiin kuristimiin (luokka B) tarvitaan noin 50 prosenttia enemmän raaka-ainetta. Magneettisen teräksen lisääminen pienentää tuottavuuden perinteisiä kuristimia tuottavilla linjoilla (luokka C). Tämän vuoksi teollisuuden olisi otettava käyttöön uusia tuotantolinjoja, jotta tuotantomäärät pysyisivät ennallaan. Uuden tuotantolinjan rakentaminen kestää 18-24 kuukautta. Toista vaihetta eli luokan C valmistuksen lopettamista varten on varattu neljän vuoden siirtymäkausi tämän ehdotuksen hyväksymisestä lukien, joten tuottajille annetaan riittävästi aikaa tarvittaessa muuttaa tuotantolinjoja. Kuten edellä jo mainittiinkin, ensimmäiseen vaiheeseen (luokan D valmistuksen lopettamiseen) ei tarvita investointeja vaan se voidaan toteuttaa käyttämällä parempilaatuisia materiaaleja, ja sen vuoksi siirtymäajaksi on asetettu yksi vuosi. c) Mitkä ovat ehdotuksen todennäköiset talousvaikutukset? - työllisyyteen? - investointeihin ja uusien yritysten perustamiseen? - yritysten kilpailukykyyn? Kuten Perustelut-osassa (ks. alaviite 15) todetaan, nykyiset markkinaosuudet jakautuvat neljän eri liitäntälaitetyypin välillä seuraavasti: suurihäviöiset (luokka D) 15 %, perinteiset (luokka C) 65 %, pienihäviöiset (luokka B) 15 % ja elektroniset liitäntälaitteet 5 %. On arvioitu, että ellei ehdotettuja vähimmäistehokkuusvaatimuksia oteta käyttöön (jatketaan entiseen tapaan -skenaario), mainittujen neljän laitetyypin markkinaosuudet olisivat vuonna 2010 seuraavat: luokka D - 5 %, luokka C - 20 %, luokka B - 25 % ja elektroniset liitäntälaitteet - 50 %. Ehdotettujen tehokkuusvaatimusten myötä markkinaosuuksien on arvioitu kehittyvän seuraavasti: luokka B - 20 % ja elektroniset liitäntälaitteet - 80 %. Teollisuudelle aiheutuu ehdotetun direktiivin noudattamisesta kustannuksia pääasiassa uusien tuotantolinjojen rakentamisesta entistä tehokkaampien liitäntälaitteitten valmistamiseen. Jonkin verran - mutta useita kertaluokkia vähemmän - kustannuksia syntyy myös henkilöstön uudelleenkouluttamisesta. Tuotevalmistajien kanssa käydyissä keskusteluissa kävi ilmi, että luokan C laitteiden valmistukseen suunnitellun tuotantolinjan (vuosituotanto noin miljoona kappaletta) muuttaminen valmistamaan luokan B laitteita maksaisi noin miljoona euroa. Uuden linjan rakentaminen elektronisten liitäntälaitteitten valmistukseen (vuosituotanto noin miljoona kappaletta) maksaisi puolestaan noin 3 miljoonaa euroa. Teollisuudelle aiheutuvia kustannuksia voidaan siis arvioida vertaamalla ehdotuksen kaltaista tilannetta siihen, että jatkettaisiin entiseen tapaan. Elektronisia liitäntälaitteita valmistettaisiin ehdotuksen mukaisessa tilanteessa 40 miljoonaa kappaletta nykyistä enemmän, jolloin teollisuuden pääkustannuseräksi tulisi noin 120 miljoonaa euroa. Koska tuotantolinjan käyttöaika on noin 20 vuotta, otaksutaan, että luokan B ja elektronisten liitäntälaitteitten myyntitulot ja korkeampi markkinahinta riittäisivät peittämään aiheutuneet kustannukset. Lisäksi ehdotuksella on (myönteinen) vaikutus terästeollisuuteen, sillä muutos perinteisistä kuristimista pienihäviöisiin kuristimiin lisää magneettisen teräksen käyttöä ja kasvattaa teräksen kysyntää liitäntälaitemarkkinoilla. Näin ollen ehdotetut tehokkuusvaatimukset johtavat varmasti työvoiman käytön lisääntymiseen sekä raaka-aineiden että liitäntälaitteiden tuotannossa. Lisäksi ne synnyttävät kysyntää uusille tuotantokoneille ja olemassa olevien koneiden muutostöille. Koska tehokkuudeltaan huonot liitäntälaitteet tuodaan pääasiassa Keski- ja Itä-Euroopan maista, ehdotettu direktiivi kasvattaa yhteisön valmistajien markkinaosuutta. Yhteisön valmistajat tulevat tuottamaan parempilaatuisia tuotteita, joten tämä ehdotus vahvistaa heidän markkina-asemaansa yhteisön ulkopuolella. Sitä paitsi useat yhteisön ulkopuoliset maat pohtivat tehokkuusvaatimusten käyttöönottoa ja muita elektronisten liitäntälaitteitten käyttöä edistäviä toimia. Ehdotus nopeuttaisi yhteisön teollisuuden siirtymistä elektronisten liitäntälaitteitten tuotantoon. Ehdotus vaikuttaa myönteisesti myös elektronisten liitäntälaitteiden valmistajiin, koska elektronisten liitäntälaitteiden markkinaosuus kasvaa. Koska elektroniset liitäntälaitteet ovat pitkälle automatisoidulla tuotantoprosessilla tuotettavia massatuotteita, niiden tuotantoon kohdistuvilla vaikutuksilla olisi kuitenkin vain vähäinen vaikutus työllisyyteen. Toinen elektronisten liitäntälaitteiden alalle tyypillinen ominaisuus on, että liitäntälaitteita valmistetaan alueilla, joissa työvoimakustannukset ovat alhaiset, kuten Meksikossa ja Kaukoidässä. Tämän vuoksi ehdotuksella ei ole merkittävää vaikutusta yhteisön työllisyyteen. Kaikki pk-yritykset käyttävät loistevalaisimia tiloissaan (toimistoissa, verstaissa, liikkeissä, tehtaissa jne.). Ehdotuksen toimeenpano johtaa tehokkaampien liitäntälaitteiden käyttöön ja siten sähkökustannusten pienenemiseen. Koska ehdotetut tehokkuusparannukset maksavat itsensä takaisin alle kahdessa vuodessa, kaikki loistevalaisimien käyttäjät saavat taloudellista nettohyötyä ehdotuksesta. Loistevalaisinten käyttäjät säästäisivät vuoteen 2010 mennessä sähköä noin 250 miljoonan euron arvosta vuodessa. Lukuun ei ole laskettu hiilidioksidipäästöjen välttämisestä tulevia lisäsäästöjä. 3. Sisältyykö ehdotukseen toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ottaa huomioon pienten ja keskisuurten yritysten erikoistarpeet (muihin ryhmiin verrattuna lievemmät tai erilaiset vaatimukset tms.)? Ehdotetut tehokkuusparannukset on suhteellisen helppo saavuttaa, ja niitä varten on varattu pitkät siirtymäajat, jotta yksikään valmistaja ei joutuisi kohtuuttomasti epäedulliseen asemaan ehdotettujen vaatimusten vuoksi. Pitkä sopeutumisjakso ennen kutakin tehokkuustasoa on varattu erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten tarpeita ajatellen. Vaatimusten käyttöönotto saattaisi muuten vahingoittaa näitä yrityksiä, kun otetaan huomioon tarvittavat investoinnit, jotka liittyvät sellaisten liitäntälaitteiden uudelleen suunnitteluun ja muuttamiseen, jotka eivät täytä velvoittavia vaatimuksia. Käsillä oleva ehdotus vahvistaa yhteisön liitäntälaiteteollisuutta, joka joutuu nykyisin yhä enemmän kilpailemaan halpojen, energiatehokkuudeltaan ja laadultaan huonojen tuontiliitäntälaitteiden kanssa. 4. Kuuleminen Luettelo ehdotuksen valmistelussa kuulluista tahoista ja niiden esittämien kantojen pääpiirteet Komissio on työskennellyt useita vuosia loistevalaisimien energiatehokkuuden parantamiseksi yhdessä alan järjestöjen kanssa. Komissio on järjestänyt sarjan kokouksia, joihin on kutsuttu kaikki asianosaiset, neuvotellakseen toimista tehokkuuden parantamiseksi ja liitäntälaitteiden energiatehokkuusvaatimusten asettamisen perusteista. Kokouksissa muutamat jäsenvaltioiden edustajat korostivat tarvetta tutkia perusteellisesti mahdollisuutta tehdä teollisuuden kanssa neuvoteltu sopimus laitteiden tehokkuuden parantamiseksi. Tästä aiheesta käytiin useita keskusteluja teollisuuden edustajien, erityisesti CELMAn eli eurooppalaisten valaisinvalmistajien yhdistyksen edustajien, ja komission virkamiesten välillä useiden asiantuntijoiden avustuksella. Edistymisestä neuvoteltiin myös muutamissa jäsenvaltioiden kanssa pidetyissä kokouksissa. Kun otetaan huomioon alan kova kilpailu ja tuontiliitäntälaitteitten markkinaosuus, oli erittäin vaikea sopia mistään yhteisön laajuisesta neuvotellusta sopimuksesta, ja valmistajat hylkäsivät neuvotellun sopimuksen mahdollisuuden. Viimeinen ehdotus neuvotellusta sopimuksesta tehtiin CELMAlle äskettäin (joulukuussa 1998), mutta CELMA on lopullisesti torjunut ajatuksen vapaaehtoisesta sopimuksesta. Ehdotettu lainsäädäntö hyväksyttiin komission virkamiesten ja valmistajien välisten useiden kokousten jälkeen. 5. Seuranta ja tarkistaminen Komissio seuraa yhteisön liitäntälaitemarkkinoita yhdessä jäsenvaltioiden viranomaisten ja eurooppalaisen valmistajien yhdistyksen kanssa. Kuten edellä jo todettiin, direktiivin noudattaminen aiheuttaa teollisuudelle kustannuksia pääasiassa sen vuoksi, että ne joutuvat rakentamaan uusia tuotantolinjoja elektronisten liitäntälaitteitten valmistusta varten. Seuraamalla elektronisten liitäntälaitteitten markkinaosuuden kehittymistä viranomaiset saavat tuntuman direktiivin vaikutuksista - niin hiilidioksidipäästöjä vähentävistä kuin teollisuudelle aiheutuvista vaikutuksista. Direktiivin kustannus-hyötyanalyysin perusteella suositellaan eräiden jäsenvaltioiden tapaan kolmattakin toimintavaihetta, jossa lopetettaisiin luokan B2 liitäntälaitteitten valmistus, sillä toimi olisi käyttäjien kannalta kustannuksiin nähden tehokas. Komissio uskoo, että ensin kannattaa arvioida ne vaikutukset, joita ehdotetuilla ensimmäisillä kahdella vaiheella on valmistajiin ja käyttäjiin, ja päättää vasta sitten, tarvitaanko muita toimenpiteitä (erityisesti uutta tehokkuusvaatimustasoa). Tämän vuoksi direktiivin 9 artiklassa todetaan, että komissio arvioi tämän ehdotuksen vaikutuksia ja tarvittaessa ehdottaa lisätoimenpiteitä asianomaisia osapuolia kuultuaan. 6. Yhteydenotto Kustannus-hyötyanalyysin samoin kuin lisätietoja saa seuraavasta osoitteesta, johon myös mahdolliset tiedustelut ja kommentit pyydetään osoittamaan: M. Paolo BERTOLDI European Commission, DG XVII/C1 Rue de la Loi, 200 B-1049 Brussels Puhelin: (32-2) 295 2204 Faksi: (32-2) 296 4254 Sähköposti: Paolo.Bertoldi@bxl.dg17.cec.be