FI Euroopan unionin virallinen lehti C 181/28

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja kehitysyhteistyöhön” (valmisteleva lausunto)

2012/C 181/06

Esittelijä: José María ZUFIAUR NARVAIZA

Euroopan komissio pyysi 20. lokakuuta 2011 lähettämässään kirjeessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan nojalla Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan valmistelevan lausunnon aiheesta

Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja kehitysyhteistyöhön.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 6. maaliskuuta 2012.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28.–29. maaliskuuta 2012 pitämässään 479. täysistunnossa (maaliskuun 28. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 167 ääntä puolesta ja 15 vastaan 5:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Tilanteessa, jossa talous-, ympäristö- ja sosiaalinen kriisi säätelevät ihmiskunnan tulevaisuutta, ETSK pitää ensisijaisen tärkeänä, että yhteistyöhön osallistuvien eri toimijoiden kesken päästään yhteisymmärrykseen siitä, minkälaista kehitystä halutaan tukea. (1)

1.2 On olennaisen tärkeää, että EU:n kaikki politiikat ovat johdonmukaisia kehityspolitiikan kanssa, jotta yhteistyö olisi tehokasta. Myös kansalaisyhteiskunnan organisaatioita tulisi motivoida lisäämään ja parantamaan näiden politiikkojen koordinointia ja johdonmukaisuutta.

1.3 Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat itsessään kehityksen keskeisiä osapuolia, ja niiden tulee sen tähden olla sitä myös kehitysyhteistyöpolitiikoissa. Ne on kutsuttava osallistumaan yhteistyöpolitiikkojen ja -ohjelmien määrittelyyn, toteuttamiseen ja seurantaan, ja niiden tulee kuulua toiminnan rahoitusta kanavoiviin strategisiin tahoihin.

1.4 ETSK kannattaa unionin toimielinten ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden entistä strategisempaa yhteistyötä, jota toteutetaan poliittisen vuoropuhelun, puitesopimusten ja aiempaa tehokkaampien rahoituksen kanavointimekanismien pohjalta.

1.5 Euroopan komission ja kaikkien jäsenvaltioiden tulee antaa tukensa kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kehitystoiminnan tehostamiseen tähtääville Istanbulin periaatteille.

1.6 Kansalaisyhteiskunnan organisaatioille olisi annettava entistä enemmän tunnustusta uusissa yhteistyömuodoissa kuten etelä–etelä-akselin yhteistyössä tai kolmitahoisessa yhteistyössä.

1.7 Etenkin EU:n yhteistyö- ja kehityspolitiikoissa on otettava huomioon kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden erityispiirteet ja moninaisuus sekä niiden kokemus kumppanimaista.

1.8 Globalisoituneessa maailmassa on tärkeää tunnustaa eräiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden maailmanlaajuisuus ja hyödyntää niiden mahdollisuuksia maailmanlaajuisina toimijoina.

1.9 On muutettava järjestelmää, joka ohjaa unionin kehitysyhteistyömäärärahojen myöntämistä kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden välityksellä. On kiireesti otettava käyttöön muun muassa sellaisia välineitä kuin puitesopimukset, toiminta-avustukset, portaittaiset avustukset, monivuotiset sopimukset, kiireellisiä tapauksia varten varattavat määrärahat ja järjestelmällisessä vuoropuhelussa määritelty ”menetelmäpaketti”. Kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden verkostojen, liittojen ja yhteisjärjestöjen tulisi ETSK:n mielestä olla näiden rahoitusvälineiden pääasiallisia kohderyhmiä.

1.10 Kansalaisyhteiskunnan organisaatioille on taattava myönteinen toimintaympäristö, jotta ne voivat toteuttaa toimintaansa kaikissa maissa. Tämä merkitsee sellaisten perusnormien kunnioittamista kuten yhdistymisvapaus, sananvapaus, kokoontumisoikeus ja toimintavapaus. Tämä tavoite tulee sisällyttää julkisiin yhteistyöpolitiikkoihin.

1.11 Kansalaisyhteiskunnan osallistumisen tulee olla todellinen osa hallintoa, ja EU:n tulee näin ollen soveltaa sitä yhtenä toimintakriteerinä suhteissaan kumppanuusmaihin.

1.12 Vaikka ETSK on hyvillään paikallisviranomaisten sisällyttämisestä EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaan (2), se katsoo, että kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ja paikallisviranomaisten yhdistäminen kehitysyhteistyöpolitiikassa samaan ryhmään aiheuttaa käsitteiden sekaannusta ja toiminnallista haittaa, vaikka näiden tahojen toiminnan täydentävyys ja yhteistyö onkin välttämätöntä.

1.13 Yksityissektorin yhdistäminen kehityspolitiikkaan on olennaisen tärkeää toiminnan vaikutusten lisäämiseksi. On kuitenkin vältettävä sen käyttämistä verukkeena julkisen panoksen vähentämiselle tai sitä, että yksityissektorin tai muun sektorin osallistuminen johtaisi yhteistyöhankkeita koskevien uusien ”ehtojen” asettamiseen. Olisi myös luotava jo määriteltyihin kansainvälisiin normeihin perustuvat puitteet kaikkien sektoreiden tosiasialliselle, kehitysyhteistyön tavoitteiden mukaiselle osallistumiselle.

1.14 Yhteistyön avoimuutta ja siihen liittyvää vastuuvelvollisuutta sekä korruption torjuntaa ohjaavia mekanismeja, myös niitä jotka vaikuttavat kansalaisyhteiskunnan organisaatioihin, on tehostettava.

1.15 Kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden tulisi nivoa kehityspolitiikkaan myös Lissabonin sopimuksessa mainitut Euroopan humanitaarisen avun vapaaehtoisjoukot.

1.16 ETSK:n pitkän ajan kansainvälinen toiminta – josta esimerkkinä voidaan mainita Cotonoun sopimus ja siinä ETSK:lle annettu mandaatti – on osaltaan myötävaikuttanut kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden institutionaalisen ulottuvuuden tunnustamiseen. Tämä oli EU:n ja AKT-maiden kesäkuussa 2000 allekirjoittaman Cotonoun sopimuksen tärkeimpiä näkökohtia. Ensimmäistä kertaa EU:n allekirjoittamassa kansainvälisessä sopimuksessa tunnustettiin nimenomaisesti ”valtiosta riippumattomien toimijoiden” keskeinen rooli kehitysyhteistyön kumppaneina. (3) Lisäksi sopimuksessa määrätään erityisesti, että valtiosta riippumattomille toimijoille myönnetään rahoitusta valmiuksien parantamiseen, jotta niistä voi tulla tehokkaita kumppaneita sopimuksen puitteissa. Tämä mandaatti on helpottanut AKT-maiden ja EU:n seurantakomitean perustamista. Seurantakomitea on ensimmäinen Euroopan kehitysrahaston rahoittama elin, jossa ovat edustettuina kansalaisyhteiskunnan organisaatiot – tässä tapauksessa AKT-maiden – ja ETSK:n jäsenet. Kuten nimikin kertoo, seurantakomitean tehtävänä on seurata Cotonoun sopimuksen ja talouskumppanuussopimusten täytäntöönpanoa. Sillä on ollut ratkaiseva merkitys myös kestävää kehitystä koskevan lausekkeen määrittelyssä. Kyseinen toimintamuoto on ollut esimerkkinä ETSK:n tehtävissä muilla maantieteellisillä alueilla. Se on ollut erittäin tuloksekas ja myötävaikuttanut esimerkiksi kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden hallinnollisten valmiuksien vahvistamiseen sekä foorumien ja kyseisiin organisaatioihin yhteyksiä ylläpitävien yhteyspisteiden perustamiseen EU:n edustustoissa ja helpottanut kyseisten organisaatioiden mahdollisuuksia saada unionin rahoitusta ja osallistua kauppasopimusneuvotteluihin.

1.17 ETSK:n mielestä tällaisia kokemuksia olisi vahvistettava ja laajennettava yhteistyöpolitiikan tuella. Ennen kaikkea komitea kehottaa monien suurten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden näkemysten mukaisesti Euroopan ulkosuhdehallintoa huolehtimaan siitä, että EU:n edustustot sitoutuvat tosiasiallisesti tukemaan – niin eurooppalaisia kuin kumppanuusmaissa toimivia – kansalaisyhteiskunnan organisaatioita, pitämään niihin yhteyttä, tutustumaan niiden toimintaan ja tukemaan niitä. Kun otetaan huomioon EU:n ulkosuhdehallinnon edustustojen vahvistaminen, nyt jos koskaan on syytä vaatia, että ne näkevät kyseisen velvoitteen niille kuuluvana sitovana tehtävänä eivätkä hyväntahtoisuuteen tai vapaaehtoisuuteen perustuvana toimintana.

1.18 ETSK katsoo EU:n kehitysyhteistyön hajauttamisen huomioon ottaen, että se voi tehdä Euroopan ulkosuhdehallinnon kanssa erittäin tehokasta yhteistyötä edustustojen ja paikallisten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden vuoropuhelun tukemisessa. Perusteena on yhtäältä se, että ETSK on eurooppalaisena osapuolena monissa neuvoa-antavissa elimissä, joita perustetaan talouskumppanuussopimusten (Cariforum eli Karibian AKT-valtioiden foorumi), kauppasopimusten (Etelä-Korea) ja kumppanuussopimusten (Keski-Amerikka, Chile) ym. puitteissa, ja toisaalta se, että ETSK:lla on jo pitkäaikaiset vakaat suhteet kansalaisyhteiskunnan organisaatioihin ja niitä edustaviin instituutioihin kaikissa maanosissa ja etenkin AKT-maissa, Latinalaisessa Amerikassa ja Välimeren maissa. (4)

1.19 ETSK muistuttaa jälkeen kerran, miten tärkeää on, että suhdannekriisin aikana, jolloin kehitysyhteistyöpolitiikan sitoumukset ovat vaarassa unohtua, kansalaisyhteiskunnan organisaatiot tukevat EU:n väestön tietoisuuden lisäämistä ja kansalaisten valistamista yhteistyöasioissa. Tätä varten tulisi olla erityiset määrärahat, joihin olisi varattava riittävästi rahoitusvälineitä – edellyttäen että avoimuus ja vastuuvelvollisuus on taattu asianmukaisesti.

2. Periaatteet ja yleiset tavoitteet

2.1 Euroopan unioni on viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana kiinnittänyt yhä enemmän huomiota kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kanssa käytävään vuoropuheluun. Kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen, kehitysyhteistyön rahoitusvälineen, Euroopan tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen ja viimein ”rakenteellisen vuoropuhelun” myötä vuoropuhelun piiri ja laajuus ovat kasvaneet siinä määrin, että siihen osallistuvat nykyisin mm. Euroopan komissio ja parlamentti, alueiden komitea, ETSK, jäsenvaltiot ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot, mm. työntekijäjärjestöt, osuuskunnat ja yhteisötalouden organisaatiot, viljelijäjärjestöt, kuluttajat, työnantajajärjestöt, valtiovallasta riippumattomien järjestöjen foorumit ja kumppanuusmaissa sijaitsevat kumppanitahot.

2.2 Tästä edistymisestä ja kansainvälisistä sitoumuksista (5) huolimatta yleinen käsitys on, että sitoumukset ovat yhä hyvin retorisia ja että käytännössä edistys on ollut huomattavasti pienempää. Monissa maissa – sekä avunantaja- että kehitysmaissa – kansalaisyhteiskunnan organisaatiot kohtaavat edelleen suuria vaikeuksia ja niiden toiminta on heikentynyt. Tämä koskee esimerkiksi ammattijärjestöjä, joilla on avunantajamaissa vaikeuksia päästä osallisiksi virallisesta kehitysavusta, kun taas kumppanuusmaissa niiden mahdollisuudet sekä saada rahoitusta että osallistua poliittiseen vuoropuheluun ovat rajalliset tai olemattomat. Yleisesti ottaen kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden tukemiseen ja niiden rooliin kehityksen toimijoina kohdistuu uhkia (joista yhtenä esimerkkinä ovat Zimbabwen hallituksen äskettäin toteuttamat toimet).

2.3 ETSK katsoo, että kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden roolin entistä laajempi ja vahvempi tunnustaminen edellyttää tiettyjen kriteerien, periaatteiden ja arvojen hyväksymistä osaksi kehitys- ja yhteistyöpolitiikkoja.

2.4 Ensimmäinen ja perustavan tärkeä kriteeri on, että kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden on keskenään ja EU:n toimielinten kanssa lähennettävä näkemyksiään siitä, mitä ymmärretään kehityksellä. Tämä tavoite on äärimmäisen tärkeä ja pakottava tilanteessa, jossa toisiinsa kietoutuvat kolme kriisiä: ympäristökriisi (ilmastonmuutos, luonnon monimuotoisuuden katoaminen jne.), sosiaalinen kriisi (eriarvoisuuden lisääntyminen) ja talouskriisi (työttömyys, epävarmuus työelämässä, rahoitusalan ylivalta reaalitalouteen nähden jne.). Niiden seurauksena merkitystään on kasvattanut myös neljäs kriisi: elintarvikekriisi. Näiden toisiaan ruokkivien kriisien syvyyttä heijastavat tiedot osoittavat, että koko ihmiskunnan tulevaisuus on vaarassa ja että ainoa keino minimoida vahingot on laadullinen harppaus eteenpäin tasa-arvon, yhteistyön ja huolenpidon alalla. Kehitystä ei siis voida pitää talouskasvun synonyyminä eikä vaurautta ja edistystä voida rinnastaa bruttokansantuotteeseen perustuviin indikaattoreihin.

2.5 ETSK katsoo edelleen, että vaikka kehitysyhteistyön toimintaperiaatteita on tarpeen uudistaa, se on yksi keskeisistä välineistä, joiden avulla kehitystä voidaan viedä eteenpäin etenkin köyhimmissä maissa.

2.5.1 Komitea muistuttaakin tarpeesta täyttää kehitysyhteistyön rahoittamista koskevat kansainväliset sitoumukset, joista avunantajamaat ja etenkään Euroopan unioni ei saa perääntyä. Kehitysyhteistyö on avunantajamaissa hyviin käytänteisiin perustuvaa julkista politiikkaa, johon tulee osoittaa sen toteuttamiseen tarvittavat varat.

2.5.2 ETSK viittaa Lissabonin sopimukseen ja kehottaa toistamiseen huolehtimaan johdonmukaisuudesta kehitysyhteistyöpolitiikan sekä muiden – kauppa-, investointi- ja rahoitus- – politiikkojen välillä. Myös kansalaisyhteiskunnan organisaatioita tulisi motivoida lisäämään ja parantamaan näiden poliitikkojen koordinointia ja johdonmukaisuutta.

2.6 Yhteistyön alalla on tapahtunut merkittäviä muutoksia viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana. Esimerkkeinä mainittakoon sellaiset merkitykselliset kehityssuuntaukset kuin etelä–etelä-akselin yhteistyö ja kolmitahoinen yhteistyö. Kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ja niiden verkostojen rooli näissä uusissa yhteistyömuodoissa tulisi tunnustaa entistä selvemmin.

2.7 Myös tietyt rahoituksen kanavointimekanismit, joiden tarkoituksena on tehostaa vastuunottoa, kuten budjettituki, ovat aiheuttaneet kansalaisyhteiskunnan joutumista marginaaliin kumppanimaissa. ETSK korostaa, että paikallisille kansalaisyhteiskunnan organisaatioille on annettava asianmukainen rooli demokraattisessa vastuunotossa ja aihekohtaisissa ohjelmissa, taloudellinen ulottuvuus mukaan luettuna.

2.8 Koska ETSK on mukana lukuisissa EU:n strategisissa kumppanuuksissa (kuten kumppanuudet Brasilian ja Kiinan kanssa) ja sen rooli kansainvälisissä sopimuksissa, esimerkiksi Cotonoun sopimuksessa, sekä sen osallistuminen maailmanlaajuisiin ohjelmiin, kuten Rio+20-ohjelmaan, tunnustetaan, se tulisi kutsua mukaan myös EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan aihekohtaisiin ohjelmiin.

2.9 Kansainvälisellä tasolla saavutetut ja Pariisiin julistuksessa, Accran toimintasuunnitelmassa ja Busanin korkean tason foorumissa ilmaistut konsensukset ovat merkittäviä edistysaskeleita tuen tehostamisessa. Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot katsovat kuitenkin, että eräitä kyseisiin asiakirjoihin sisältyviä kriteerejä ja käsitteitä on laajennettava. Mitä esimerkiksi tarkoitetaan vastuunotolla, yhdenmukaistamisella, omaksumisella, tulosten hallinnalla, yhteisellä vastuulla, tuen tehokkuudella jne.? Nämä kriteerit tulisi määritellä nykyistä selvemmin kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ja unionin toimielinten välisessä vuoropuhelussa.

2.10 Tuen tehokkuutta tulee tarkastella ihmisoikeuskäsitteen eri osatekijöiden pohjalta ja sitä tulee arvioida sen perusteella, miten se auttaa vähentämään köyhyyttä ja eriarvoisuutta sekä poistamaan riippuvuutta tuesta itsestään.

2.11 Monien eri organisaatioiden omaksumat lähestymistavat ja kansainväliset julistukset todistavat siitä, että kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat itsessään kehityksen toimijoita. (6) ETSK kehottaa Euroopan komissiota ja kaikkia jäsenvaltioita tukemaan kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kehitystoiminnan tehostamiseen tähtääviä Istanbulin periaatteita.

2.12 Kehitys- ja yhteistyöpolitiikoissa tulee ottaa huomioon kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden erityispiirteet ja moninaisuus. Asianmukaisten yhteistyöpolitiikkojen tuella kansalaisyhteiskunnan organisaatiot voivat panoksellaan tuoda kehitykseen lisäarvoa hyvin monella tavalla. Ympäristön tai ihmisoikeuksien suojelulle omistautuva kansalaisjärjestö, ammattijärjestö, joka puolustaa työelämän oikeuksia, palkkaneuvottelujen välityksellä tapahtuvaa vaurauden ensisijaista jakoa ja työntekijöiden sosiaaliturvaa, maatalousalan osuuskunta, jonka toiminta vaikuttaa suoraan elintarvikkeiden riittävyyteen ja elintarvikeomavaraisuuteen, yhteiseen kehitystyöhön osallistuva maahanmuuttajajärjestö tai työnantajajärjestöt ja itsenäisten ammatinharjoittajien järjestöt, joiden panos tuotantorakenteen ja työpaikkojen luomiseen on ratkaiseva, ovat tästä vain joitakin esimerkkejä. ETSK pitää olennaisen tärkeänä, että julkisten instituutioiden kehitysyhteistyöpolitiikkojen suunnittelussa hyödynnetään kaikkia tämän monimuotoisuuden tarjoamia mahdollisuuksia.

2.13 ETSK kehottaa luomaan kaikkiin maihin kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden vaikutusmahdollisuuksia, olemassaoloa, kehittämistä ja toimintaa tukevat lainsäädännölliset ja institutionaaliset puitteet. Järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan osallistumisen tulisi muodostua olennaiseksi osaksi demokraattista hallintoa. (7)

2.14 Yhteistyö yksityissektorien kanssa on olennaisen tärkeää kehitysyhteistyöpolitiikan vaikutusten laajentamiseksi. On syytä korostaa yksityissektorin (yhteisötalouden organisaatiot ja voittoa tavoittelemattomat yhteenliittymät mukaan luettuina) suurta monimuotoisuutta yhdessä yhteiskunnallisesti vastuullisten hankkeiden (yritysten yhteiskuntavastuuhankkeiden) mahdollisesti tuomien merkittävien hyötyjen kanssa. Haasteena on, miten niiden panosta taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen ja ihmisten turvallisuuteen voidaan maksimoida globalisoituneessa maailmassa. Julkisen ja yksityisen sektorin väliset kumppanuudet tai suuryritysten yksinomaan yksityinen tuki kehitysyhteistyöstä puhuttaessa herättävät kuitenkin tiettyä keskustelua siitä, missä määrin nämä kumppanuudet voivat vaikuttaa kehitystavoitteisiin. Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet voivat olla tehokkaita välineitä eri kumppanien kehitysohjelmien yhdistämiseksi sekä tietämyksen ja resurssien jakamiseksi. Tämän vuoksi olisi tarpeen luoda puitteet yksityissektorin tosiasialliselle, vastuulliselle panokselle jo sovittujen kansainvälisten sääntöjen pohjalta. Tällaisia sääntöjä ovat mm. ILO:n hyväksymät työelämän normit, OECD:n toimintaohjeet monikansallisille yrityksille sekä YK:n määrittelemät yrityksiä ja ihmisoikeuksia koskevat perusperiaatteet. On niin ikään syytä mainita kansainväliset avoimuusaloitteet, kuten kaivosteollisuuden avoimuutta ajavan hankkeen (Extractive Industries' Transparency Initiative, EITI) periaatteet tai kansainvälistä kauppaa ja investointeja koskeva Kimberleyn prosessi.

2.14.1 Yksityissektorin osallistumisen ei pitäisi myöskään merkitä valtioiden entistä heikompaa taloudellista sitoutumista kehitysyhteistyöhön eikä sitä tulisi asettaa ehdoksi esimerkiksi strategisten sektoreiden tai yhteisölle keskeisten palvelujen yksityistämiseen myönnettävälle tuelle.

2.14.2 Toisaalta, kohdan 1.13 mukaisesti, kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden osallistuminen julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksiin ja sen tukeminen on keskeistä, samoin kuin työmarkkinaosapuolien ja niiden vuoropuhelun rooli.

2.15 Yhteistyön kaikkien osapuolten avoimuutta ja niiden vastuuvelvollisuutta ohjaavia mekanismeja on tuettava entistä enemmän. On myös tärkeää soveltaa YK:n korruption vastaista yleissopimusta, sillä korruptio nakertaa kansalaisten tukea yhteistyöpolitiikoille. Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat tähän tehtävään oiva osapuoli, sillä ne ovat samanaikaisesti sekä raportointivelvollisia omasta toiminnastaan että toteuttavat ylipäätään yhteistyön yhteiskunnallista valvontaa. Asetetut kehitystavoitteet voidaan saavuttaa ainoastaan säilyttämällä yhteys ja vuorovaikutussuhde väestöön.

2.16 Globalisoituneessa maailmassa on tärkeää tunnustaa kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kansainvälisyys ja hyödyntää niiden mahdollisuuksia vastuullisina maailmanlaajuisina toimijoina. Toisaalta moninapaisessa maailmassa kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden jakaminen pohjoisen ja eteläisen pallonpuoliskon organisaatioihin on yhä luonnottomampaa. Muun muassa kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden verkostojen, niiden koordinointifoorumien, liittoutumismekanismien ja jäsenyyden tukemisen tulisi näin ollen olla osa avunantajien ja erityisesti EU:n yhteistyöpolitiikkansa puitteissa rahoittamia kehitystoimia.

3. Kansalaisyhteiskunnan järjestöjen aseman vahvistaminen

3.1 Budapestin konferenssin päätösasiakirjaan (8) kootut järjestelmällisen vuoropuhelun tulokset sisältävät kaikille toimijoille suunnattuja hyvin merkittäviä pohdintoja ja ehdotuksia. ETSK katsoo, että kyseinen vuoropuhelu on vakiinnutettava ja on perustettava jonkinlainen koordinointimekanismi tai yhteysryhmä, joka kokoontuu säännöllisesti ja edustaa Euroopan kehitysrahaston osatekijöitä, jotta voidaan huolehtia vuoropuhelussa syntyvien suositusten noudattamisesta ja täytäntöönpanosta. (9) Foorumin tulisi olla poliittisluonteinen ja pysyvä (Euroopan komission tarjoamien keinojen ja välineiden avulla käytävä keskustelu yhteistyöpolitiikoista) sekä edustuksellinen (kansalaisyhteiskunnan organisaatiot, komissio, Euroopan parlamentti, jäsenvaltiot jne.). ETSK katsoo, että sillä tulisi institutionaalisen tehtävänsä ja kokemuspohjansa perusteella olla tässä vuoropuhelurakenteessa erityinen rooli.

3.2 On huolehdittava siitä, että kansalaisyhteiskunnan organisaatiot osallistuvat ja voivat antaa panoksensa kehityspolitiikkoihin ja niiden suunnitteluun, toteuttamiseen ja seurantaan. Tätä tarkoitusta varten EU:n olisi hyödyllistä tutkia, olisiko eurooppalaisille kansalaisyhteiskunnan organisaatioille syytä taata oikeudellinen asema, joka perustuisi täsmällisiin, järjestelmällisen vuoropuhelun osapuolien hyväksymiin kriteereihin, jotta voidaan helpottaa maailmanlaajuisesti toimivien kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden vahvistamista ja tiivistää eurooppalaisten organisaatioiden yhteistyötä.

3.3 Cotonoun sopimuksen voimaantulosta lähtien ETSK:lla on ollut keskeinen rooli vahvistettaessa valtioista riippumattomien toimijoiden osallistumista, mikä johtuu pitkälti sen saamasta tehtävästä. (10) Tämä on johtanut käytännössä muun muassa pysyvän AKT-maiden ja EU:n seurantakomitean perustamiseen, säännöllisesti järjestettäviin alueellisiin seminaareihin ja kaikkiin AKT-konferensseihin, jotka ovat vuosien mittaan suoraan edistäneet Cotonoun sopimukseen sisältyvien vastuunoton, avoimuuden, hyvän hallintotavan ja kumppanuuden periaatteiden toteuttamista. (11)

3.4 Lisäksi on tärkeää ottaa huomioon kansalaisyhteiskunnan kunkin toimijan ja organisaation erityispiirteet silloin kun avunsaajamaassa käynnistetään pysyvä poliittinen vuoropuhelu.

3.5 Järjestelmällisen vuoropuhelun tuloksena tulisi olla unionin toimielinten ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden välinen entistä strategisempi yhteistyö. ETSK huomauttaa tässä yhteydessä, että yhteistyösuhteille ja osallistumiselle on määriteltävä puitteet, jotka ulottuvat laajemmalle kuin pelkkään hankkeiden rahoittamiseen. Olisi esimerkiksi otettava käyttöön ”menetelmäpaketti”(tool box), joka tulisi määritellä järjestelmällisessä vuoropuhelussa ja jota sovellettaisiin paikallistason – EU:n edustuston – lisäksi myös keskushallinnon tasolla. Se joustavoittaisi ja tehostaisi EU:n ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kumppanuutta maailmanlaajuisella tasolla.

3.6 Kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden rooli puolestaan on ratkaiseva, sillä ne voivat kannustuksellaan ja vaatimuksillaan vauhdittaa kehityspolitiikkojen johdonmukaistamista ja edistää uuden globaalin sopimuksen aikaansaamista 2015 jälkeiselle ajalle, jotta kehitysohjelmaan sisällytettäisiin eriarvoisuuden vähentäminen, yleismaailmallinen sosiaalinen perusturva, vaurauden oikeudenmukainen jakautuminen ja luonnonvaroista huolehtiminen.

3.7 Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat hyvin moninaisia ja heterogeenisia, minkä vuoksi on ehkä tarpeen määritellä tarkemmin, mitä niillä tarkoitetaan. Sen lisäksi niiden moninaisuus, kokemus ja suhteet kumppanimaihin tulee tunnustaa EU:n harjoittamassa yhteistyössä, jossa niitä tulee hyödyntää käyttämällä hyväksi niitä mahdollisuuksia ja ominaispiirteitä, joita kukin toimija voi tarjota.

4. Kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden osallistuminen EU:n ulkoisen avun välineisiin ja ohjelmiin

4.1 ETSK on jo ilmaissut kantansa kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden tehtävästä kehitysyhteistyön rahoitusvälineen yhteydessä. (12) Lisäksi ETSK katsoo, että kansalaisyhteiskunnan on oltava mukana kaikissa yhteistyövälineissä niiden periaatteiden mukaisesti, jotka on määritelty järjestelmällisessä vuoropuhelussa sekä äskettäin hyväksytyssä muutossuunnitelmassa.

4.2 Järjestelmällisessä vuoropuhelussa esitetyn mukaisesti ETSK katsoo, että järjestelmää, joka ohjaa unionin kehitysyhteistyömäärärahojen myöntämistä kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden välityksellä, on muutettava. Vuosien 2014–2020 rahoituskehykseen sisältyvissä välineissä on tarkasteltava uusia toimintatapoja perinteisten hankekohtaisten tukimekanismien rinnalla. Olisi kiireesti otettava käyttöön muun muassa sellaisia välineitä kuin puitesopimukset, toiminta-avustukset, portaittaiset avustukset ja monivuotiset sopimukset. Tällaisilla keskipitkän ja pitkän aikavälin mekanismeilla taattaisiin suurempi vaikutus kehitykseen.

4.3 Samaten olisi perustettava erityisrahastoja kiireellisiä tapauksia varten (esimerkiksi Välimeren alueen demokratiaprosessit), joissa ei ole mahdollista odottaa avustuspyyntöjen hyväksymistä ja joissa voidaan toimia tehokkaasti ainoastaan erilaisten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden verkostojen, kuten ammattijärjestöjen, valtiosta riippumattomien järjestöjen, osuuskuntien ja pienyritysten järjestöjen, naisjärjestöjen jne. kautta.

4.3.1 Näin ollen kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden verkostojen, liittojen ja yhteisjärjestöjen tulisi olla näiden rahoitusvälineiden pääasiallisia kohderyhmiä. Siksi toiminta-avustukset, portaittaiset avustukset ja muut vastaavat mekanismit olisivat sopivia välineitä vahvistamaan kehityksen parissa työskentelevien kansalaisyhteiskunnan verkostojen lisäarvoa.

4.3.2 Muutossuunnitelman puitteissa eurooppalaisessa yhteistyössä on tarkasteltava ja uudistettava hankesyklien suunnitteluun ja hallinnointiin käytettäviä mekanismeja sekä painotettava näkökohtia, jotka liittyvät esimerkiksi varojen tarkoituksenmukaisempaan myöntämiseen ja olosuhteiden mukaiseen joustavuuteen. Samaten tulisi antaa enemmän painoarvoa kehitystoimien analysointi- ja toteutettavuustutkimusvaiheille, jotta niiden onnistuminen taattaisiin nykyistä paremmin.

4.3.3 Rahoitusmalleihin tulisi sisällyttää kolmenlaisia kannusteita: 1) kannusteita, jotka lisäävät vastuuvelvollisuutta kehitystulosten osalta, 2) kannusteita, jotka tukevat organisaatioiden lähentymistä ja yhdistymistä sekä maailmanlaajuisten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden perustamista ja 3) kannusteita, jotka tukevat uuden tyyppisiä lukuisten toimijoiden välisiä verkostoja ja yhteenliittymiä.

4.3.4 Lissabonin sopimuksen mukaisten Euroopan humanitaarisen avun vapaaehtoisjoukkojen perustaminen on tällä hetkellä kokeiluvaiheessa Euroopan komission humanitaarisen avun ja pelastuspalveluasioiden pääosastossa, ja tämän kokeiluvaiheen tuloksia tulisi arvioida huolellisesti ennen vapaaehtoisjoukkojen perustamista. ETSK on vakuuttunut kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden konkreettisesta kyvystä ohjata eurooppalaista vapaaehtoistyötä kaikilla aloilla, aivan erityisesti kehitysyhteistyössä. ETSK katsoo, että vapaaehtoistyö tulisi määriteltyjen kriteerien pohjalta katsoa luontoisetuudeksi yhteisrahoituksen alaisissa hankkeissa. (13)

5. Kansalaisyhteiskunnan ja sen järjestöjen vahvistaminen kumppanimaissa

5.1 Kansalaisyhteiskunnan järjestöt kohtaavat usein ja eri maissa poliittisesti, institutionaalisesti tai taloudellisesti erittäin epävakaita tilanteita, jotka vaikeuttavat niiden työtä, tai ne toimivat olosuhteissa, joissa ne joutuvat häirinnän, uhkausten ja kriminalisoinnin kohteeksi. Tämä johtuu usein hallitusten harjoittamista rajoittavista käytännöistä. ETSK painottaa jälleen tarvetta sisällyttää kehitysyhteistyöpolitiikkaan valvontaulottuvuus, joka kattaa lainsäädäntöpuitteet, perusoikeudet ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen tukitoimet; lisäksi tarvitaan sääntöjä, jotka koskevat kehitystoimia ja yhteistyötä.

5.2 ETSK on tietoinen siitä, että kansalaisyhteiskunnan organisaatioita koskevat sääntelykehykset ovat hyvin erilaisia sekä EU:n sisällä että kumppanimaissa. Tämä ei saa olla este sille, että kansainvälisten normien (esim. yhdistymisvapaus, sananvapaus, kokoontumisoikeus sekä oikeus vapaaseen toimintaan, viestintään, yhteistyöhön, rahoituksen hakemiseen ja valtion suojeluun) noudattamisessa edistytään kaikissa tilanteissa ja kaikilla tasoilla. Kansalaisyhteiskunnan ja sen organisaatioiden olemassaolo ja osallistuminen eivät vaaranna edustuksellista demokratiaa vaan vahvistavat sitä, mikäli tälle toiminnalle on olemassa kanavat. (14) Kansalaisyhteiskunnan osallistumisen tulee olla todellinen osa hallintoa, ja EU:n tulee näin ollen soveltaa sitä yhtenä kriteerinä suhteissaan kumppanuusmaihin.

5.3 Eurooppalaisessa yhteistyössä olisi huomioitava paremmin institutionaalinen ulottuvuus sekä kolmansien maiden kumppaniorganisaatioiden hallinnollisten valmiuksien vahvistaminen. Hankkeiden hallinnointikyvyn lisäksi kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden vahvistaminen edistää osaltaan kyseisten yhteiskuntien kokonaisvaltaista kehitystä. On siis tuettava kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden perustamista sekä niiden valmiuksien vahvistamista kumppanuusmaissa sekä yleisesti että menettelyissä, jotka liittyvät esimerkiksi mahdollisuuksiin saada unionin rahoitusta myös pienehköille paikallisille hankkeille ja osallistua kauppasopimusneuvotteluihin.

5.4 ETSK kannattaa myös ajatusta siitä, että EU:n kehitysyhteistyöpolitiikassa tulisi välttää sellaisten organisaatioiden tukemista, jotka niin sanotusti edustavat kansalaisyhteiskuntaa mutta eivät ole demokraattisia tai ovat suoraan riippuvaisia valtioista.

5.5 On edistettävä kumppanuusmaiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden keskittymistä ja niiden oikeudellista tunnustamista osallistaviksi elimiksi. Kuten Cotonoun sopimuksen puitteissa tai esimerkiksi Latinalaisessa Amerikassa on ehdotettu, jatkossakin tulisi perustaa foorumeita ja edustuksellisia verkostoja eri tasoilla, jotta niiden välille luodaan yhteisvaikutuksia ja parannetaan niiden suhteita julkishallintoon.

5.6 Kumppanuusmaissa sijaitsevissa EU:n edustustoissa toimivat yhteyspisteet sekä suhteista kansalaisyhteiskuntaan erityisesti vastaavat henkilöt ovat osoittautuneet eri tilanteissa hyödyllisiksi. On vahvistettava niiden roolia sekä niiden valtuuksia arvioida maidensa tilannetta ja luoda yhteyksiä kansalaisyhteiskunnan organisaatioihin. Olisi pyrittävä lisäämään koordinointia näiden yhteyspisteiden ja ETSK:n välillä, jotta saatuja kokemuksia ja hyviä käytäntöjä pystytään hyödyntämään.

5.7 Demokraattisen vastuunoton käsitteen käyttöönottoon tulisi puolestaan liittyä kumppanuusmaiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioille tarjoutuvat paremmat mahdollisuudet hyödyntää unionin kehitysyhteistyövaroja. Tämä koskee erityisesti ryhmittymiä, verkostoja sekä kansalaisyhteiskuntaa parhaiten edustavia organisaatioita.

5.8 Samaan aikaan olisi kehitettävä uudenlaisia yhteistyön muotoja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden välille ja avattava näin mahdollisuuksia kolmitahoiseen yhteistyöhön ja etelä–etelä-akselin yhteistyöhön tai esimerkiksi taitotiedon, eurooppalaisten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden antaman teknisen tuen ja hallintoteknologian jakamiseen. Tällaisten uusien yhteistyömuotojen merkitys voi olla erityisen suuri kansalaisyhteiskunnan organisaatioille keskimääräisen tulotason maissa, joissa EU on vähentänyt perinteistä kehitysyhteistyötään ja joissa kansalaisyhteiskunnan organisaatioilla on keskeinen asema demokratian vakiinnuttamisessa sekä edistettäessä kansalaisoikeuksien tunnustamista, eriarvoisuuden vähentämistä, kansalaisosallistumista, sukupuolten tasa-arvoa, oikeudenmukaisempaa tulonjakoa, avoimuutta ja ympäristöoikeuksien suojelua.

6. Kansalaisten tietoisuuden lisääminen ja kehitystä tukeva kasvatus

6.1 EU on pysynyt kehitysyhteistyössä aktiivisena toimijana myös talouskriisien aikana. Sitoumuksen jatkaminen on haaste kaikille unionin jäsenvaltioille ja toimielimille. Sitoumus on suurelta osin riippuvainen väestön tuesta ja siitä, miten kansalaisia informoidaan ja valistetaan kehitysyhteistyöstä sekä kaikkia maita koskettavista maailmanlaajuisista ongelmista.

6.2 Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat paras väline kansalaisten kasvattamiseen ja valistamiseen kehitykseen liittyvissä asioissa. ETSK painottaa jälleen, että tähän asiaan on erityisen tärkeää kiinnittää huomiota kriisisuhdanteessa. Kehitystä tukeva kasvatus edellyttää innovatiivisia lähestymistapoja, joilla tuodaan esille yhteistyön mullistava vaikutus ja joiden viesti tavoittaa laajemmat kuulijajoukot kuin pelkästään lapset ja nuoret. Lisäksi innovointi tällä alalla edellyttää yhteenliittymien perustamista moninaisten toimijoiden välille. Tämä on tärkeää etenkin unioniin äskettäin liittyneissä maissa, joilla on vähemmän kokemusta kehitysyhteistyöstä ja joissa kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat vähemmän kehittyneitä.

6.3 Eurooppalaiset kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ja ETSK – eurooppalaiseen kansalaisyhteiskuntaan luomiensa yhteyksien ansiosta – ovat kykeneviä ottamaan vastuuta yleisen tietoisuuden lisäämisestä. Lisäksi ne tuovat hankkeeseen uskottavuutta, koska ne ovat työskennelleet EU:ssa mitä erilaisimpien yhteiskuntaelämän sektorien kanssa, myös kaikkein haavoittuvaisimpien. Tämän kannalta on erityisen tärkeää sisällyttää valistustyön tavoitteisiin näkyvyyden tarjoaminen hankkeille, joita kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat toteuttaneet kumppanimaissa, muun muassa EU:n naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvissa valtioissa.

6.4 Siksi onkin ehdottoman tärkeää säilyttää erityiset rahoituskanavat, joiden kautta tuetaan valistus- ja kasvatustyötä kehitykseen liittyvissä asioissa sekä EU:n kampanjoita kehityksen ja yhteistyön alalla.

Bryssel 28. maaliskuuta 2012 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) EUVL C 376, 22.12.2011, s. 102–109, esittelijä H.J. Wilms; ks. kohta 1.5.

(2) ”EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan vaikutuksen lisääminen: muutossuunnitelma”, EUVL C 113, 18.4.2012, s. 52–55.

(3) Cotonoun sopimuksen 2 luvun 4 artiklassa määrätään, että EU ja AKT-valtioiden viranomaiset tiedottavat valtioista riippumattomille toimijoille yhteistyöpolitiikoista ja -strategioista ja kuulevat niitä asiassa ja että valtiosta riippumattomat toimijat osallistuvat kyseisten strategioiden täytäntöönpanoon.

(4) http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.external-relations-other-continents.

(5) Maaliskuussa 2005 annettu Pariisin julistus kehitysavun tehokkuudesta; vuonna 2008 pidetty Accran korkean tason foorumi; kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kehitystoiminnan tehostamiseen tähtäävät Istanbulin periaatteet (http://www.cso-effectiveness.org/IMG/pdf/final_istanbul_cso_development_effectiveness_principles_footnote.pdf); kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kehitystoiminnan tehostamisen kansainväliset puitteet (http://www.cso-effectiveness.org/IMG/pdf/international_framework_open_forum.pdf); Busanissa vuonna 2011 pidetyn korkean tason foorumin julistus.

(6) Accran toimintasuunnitelman 20 artikla; 1. joulukuuta 2011 annetut Busanin päätelmät; Istanbulin periaatteet.

(7) AKT-maiden ja EU:n talous- ja yhteiskuntaelämän etujärjestöjen kymmenennen alueseminaarin loppujulkilausuma, 28.–30. kesäkuuta 2009, http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.acp-eu-tenth-regional-seminar-reports&itemCode=5706.

(8) https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis/aidco/images/f/fb/Joint_Final_Statement_May_2011.pdf

(9) Vastaavia, muihin aiheisiin liittyviä mekanismeja on Euroopan komission eri osastoissa.

(10) ”Kuulemistilaisuudet sekä AKT-valtioiden ja EU:n talouden ja yhteiskunnan eri toimijoiden väliset kokoukset järjestää Euroopan unionin talous- ja sosiaalikomitea” (Cotonoun sopimuksen pöytäkirja 1). Tätä tehtävää täydensi entisen kauppapolitiikasta vastanneen Euroopan komission jäsenen Pascal Lamyn ETSK:lle esittämä pyyntö seurata talouskumppanuussopimuksista käytäviä neuvotteluita. ETSK kannatti tässä yhteydessä sosiaali- ja ympäristölukujen ottamista mukaan Cariforumin ja EY:n talouskumppanuussopimukseen sekä kansalaisyhteiskunnan neuvoa-antavan komitean perustamista seuraamaan kyseisen talouskumppanuussopimuksen toteuttamista – kaikki suositukset otettiin huomioon alueen kanssa solmitussa lopullisessa kauppasopimuksessa. Onkin nähtävissä, että sekä Cotonoun sopimukseen että Karibian alueen kanssa solmittuun talouskumppanuussopimukseen sisältyvissä institutionaalisissa määräyksissä on paitsi annettu ETSK:lle tehtäviä myös vahvistettu kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden roolia kehitysyhteistyössä.

(11) Kattava arvio valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistumisesta Cotonoun sopimuksen täytäntöönpanoon on luettavissa Etiopiassa vuonna 2010 järjestetyn AKT maiden ja EU:n taloudellisten ja sosiaalisten eturyhmien 11. alueellisen seminaarin loppujulistuksesta http://www.eesc.europa.eu/resources/docs/f_ces6152-2010_decl_en.doc.

(12) ETSK:n lausunto aiheesta ”Euroopan unionin kehitysyhteistyön rahoitusväline”, EUVL C 44, 11.2.2011, s. 123–128; ETSK:n lausunto aiheesta ”EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan vaikutuksen lisääminen: muutossuunnitelma”, COM(2011) 637 final. (ei vielä julkaistu EUVL:ssä).

(13) ETSK:n lausunto aiheesta ”Tiedonanto EU:n politiikasta ja vapaaehtoistyöstä: valtioiden rajat ylittävän vapaaehtoistoiminnan tunnustaminen ja edistäminen EU:ssa” (Ks. tämän virallisen lehden sivu 150).

(14) Accran toimintasuunnitelma ja Busanin foorumin päätelmät sitovat kaikkia valtioita.