Euroopan talous kasvaa nyt seitsemättä vuotta peräkkäin. Talouskasvun odotetaan jatkuvan vuosina 2020–2021, vaikka kasvunäkymät ovatkin heikentyneet. Työmarkkinat ovat edelleen vahvat, ja työttömyys vähenee edelleen, joskin hitaammin Julkinen talous kohenee edelleen, pankkijärjestelmä on vankempi, ja talous- ja rahaliiton perusta on vahvempi. Investoinnit ja potentiaalinen kasvu pysyvät kuitenkin edelleen finanssikriisiä edeltäneen tason alapuolella.

Tässä tulee olemaan keskeisellä sijalla vahvasti sisämarkkinoihin perustuva elinkeinostrategia, jonka avulla yritykset voivat innovoida ja kehittää uusia teknologioita. Samalla voidaan edistää kiertotaloutta ja luoda uusia markkinoita. Tämä tarkoittaa sitä, että Euroopan talouspolitiikkaa keskitetään pitkälle aikavälille. Tavoitteena on tarjota nuoremmille sukupolville kaikkialla Euroopassa kestävä ja vauras tulevaisuus. Meidän on siirryttävä vaiheittaisesta lähestymistavasta systemaattiseen lähestymistapaan, joka kattaa kaikki politiikan alat ja koko hallinnon. Prosessin on oltava osallistava, ja sitä on kehitettävä yhdessä Euroopan parlamentin, jäsenvaltioiden, työmarkkinaosapuolten ja sidosryhmien kanssa. Kestävän kehityksen tavoitteet tulevat olemaan EU:n päätöksenteon ja toiminnan keskiössä. Talouspolitiikan EU-ohjausjakso tarjoaa vakiintuneet puitteet talous- ja työllisyyspolitiikkojen koordinoinnille, jota tarvitaan ohjaamaan unionia ja sen jäsenvaltioita näissä muutoksissa, joiden vaikutukset ulottuvat kaikkialle talouteen. Tässä vuotuisessa kestävän kasvun strategiassa komissio hahmottelee EU:n talous- ja työllisyyspolitiikan painopisteet. Tätä lähestymistapaa noudattaen voidaan luoda synergioita, tasapainoilla kasvuohjelman neljän ulottuvuuden välillä ja esittää ratkaisuja.

Neljänneksi uudella talousohjelmalla on varmistettava, että siirtymä on oikeudenmukainen ja osallistava ja asettaa ihmiset etusijalle. Ohjelmassa on kiinnitettävä erityistä huomiota niihin alueisiin, toimialoihin ja työntekijöihin, joilta edellytetään suurimpia muutoksia.

Kolmanneksi unionin on saatava talous- ja rahaliittonsa valmiiksi, jotta se voi varmistaa, että kaikki taloutta tukevat välineet ovat valmiina ja käytettävissä, jos talouteen kohdistuisi merkittävä häiriö. Euron kansainvälistä roolia on vahvistettava, jotta Euroopan vaikutusvaltaa maailmassa ja maailmanmarkkinoilla voidaan lisätä ja eurooppalaisia yrityksiä, kuluttajia ja hallituksia voidaan suojella epäsuotuisalta ulkoiselta kehitykseltä. Elinvoimainen ja häiriönsietokykyinen talous- ja rahaliitto, joka lepää pankkiunionin ja pääomamarkkinaunionin tarjoamalla vankalla perustalla, on paras keino lisätä Euroopan rahoitusvakautta ja sitä kautta parantaa euron kansainvälistä asemaa.

Unioni on muutettava tällä talousohjelmalla kestäväksi taloudeksi. Se auttaa EU:ta ja sen jäsenvaltioita saavuttamaan Yhdistyneiden kansakuntien kestävän kehityksen tavoitteet, joihin ne ovat sitoutuneet. Ohjelman avulla on edistettävä ja tuettava sekä digitaalista että ilmastosiirtymää ja muutettava EU:n sosiaalista markkinataloutta niin, että voidaan varmistaa, että Euroopassa on edelleen maailman kehittyneimmät hyvinvointijärjestelmät ja se on vireä innovoinnin ja kilpailukykyisen yrittäjyyden keskus.

Jotta voimme säilyttää kilpailukykymme huomisen maailmassa ja saavuttaa EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen, meidän on nyt vastattava talouden pidemmän aikavälin haasteisiin. Uusi komissio on astunut virkaan ja esittänyt tavoitteellisen Euroopan vihreän kehityksen ohjelman, jonka painopisteitä ovat ihmisten hyväksi toimiva talous ja Euroopan digitaalinen valmius. Nyt on hyvä tilaisuus alkaa suunnata kohti tätä kestävää uutta kasvumallia.

Euroopan talous on onnistunut jättämään taakseen vuodet, joita leimasi finanssikriisin hallinta. Vaikka talous kasvaa seitsemättä vuotta peräkkäin, ulkoiset ja geopoliittiset näkymät ovat heikkenemässä, epävarmuus on suurta ja Eurooppa näyttää olevan siirtymässä vaimean kasvun ja alhaisen inflaation aikaan.

Talouskasvu ei ole itsetarkoitus. Talouden on toimittava ihmisten ja maapallon hyväksi. Ilmasto- ja ympäristöhuolet, teknologian edistyminen ja väestönkehitys muuttavat yhteiskuntiamme perinpohjaisesti. Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden on nyt vastattava näihin rakenteellisiin muutoksiin uudella kasvumallilla, jossa otetaan huomioon luonnonvarojen asettamat rajoitteet ja varmistetaan, että meillä on tulevaisuudessa työpaikkoja ja kestävää vaurautta.

Euroopan unioni voi Kestävä Eurooppa -investointiohjelman avulla toimia katalysaattorina yksityisille ja julkisille vihreille investoinneille. Ohjelmassa yhdistyvät kestävien investointien tukemiseen tarkoitettu rahoitus ja sääntelykehystä parantavat ehdotukset, joiden avulla on tarkoitus saada liikkeelle kestäviä investointeja kaikkialla EU:ssa. Tähän päästään kohdentamalla ilmastotoimiin suurempi osuus EU:n määrärahoista kuin koskaan aikaisemmin, houkuttelemalla yksityistä rahoitusta takausten avulla, luomalla suotuisa toimintakehys ja auttamalla hankkeiden toteuttajia luomaan rahoituskelpoisia vihreitä hankkeita. InvestEU-ohjelma tulee myötävaikuttamaan tässä merkittävästi. Lisäksi Euroopan investointipankkiryhmästä (EIP) tulee Euroopan ilmastopankki, sillä sen ilmastotavoite kaksinkertaistetaan 50 prosenttiin. Komissio tekee EIP-ryhmän kanssa yhteistyötä myös tulevan oikeudenmukaisen siirtymän mekanismin puitteissa saadakseen aikaan merkittäviä investointeja alueilla, joita on erityisesti tuettava ympäristö- ja ilmastosiirtymässä seuraavalla monivuotisella rahoituskehyskaudella.

Tässä yhteydessä on tarpeen muuttaa vero- ja tukijärjestelmiä, jotta voidaan varmistaa, että kannustimet ovat ilmasto- ja ympäristöystävällisiä ja että investointeihin löytyy rahoitus. Julkinen rahoitus ei kuitenkaan yksin riitä. Meidän on saatava liikkeelle yksityisiä investointeja asettamalla vihreä ja kestävä rahoitus eurooppalaisessa sijoitusketjussa ja rahoitusjärjestelmässä keskeiselle sijalle.

Euroopan on investoitava huippututkimukseen ja innovointiin enemmän kuin koskaan. Tässä on otettava kaikki hyöty EU:n seuraavaan talousarvioon sisältyvästä joustavuudesta ja keskityttävä osa-alueisiin, joilla on eniten potentiaalia. Investoinnit olisi suunnattava ”puhtaisiin” omaisuuseriin, joilla ilmastonmuutosta voidaan parhaiten hillitä, ja murroksellisiin innovointitoimiin sekä EU:n että kansallisella tasolla. Nykyisten, vuoteen 2030 asetettujen ilmasto- ja energiatavoitteiden saavuttaminen edellyttää, että energiajärjestelmään tehdään vuosina 2021–2030 vuosittain 260 miljardin euron lisäinvestoinnit. Eniten investointeja tarvitaan energiatehokkuuden parantamiseen asuinrakennuksissa ja palvelusektorilla. Lisäksi tarvitaan merkittäviä investointeja sähköntuotantoon ja verkkoinfrastruktuuriin. Vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurin nopea käyttöönotto seuraavien kahden vuoden aikana on ratkaisevan tärkeää, jotta autoteollisuus voi saavuttaa uusille autoille asetetut päästötavoitteet.

Ilmasto- ja ympäristöpolitiikan painotusta vahvistamalla vahvistetaan samalla talouspolitiikan EU-ohjausjaksoa kattavana talous- ja työllisyyspolitiikan välineenä. Kasvumahdollisuudet, joita ympäristön kestävyyden painottaminen tuo mukanaan, ovat keskeisellä sijalla EU:n talousohjelmassa. Ohjausjakson puitteissa jäsenvaltioita voidaan opastaa sen suhteen, missä rakenneuudistuksia ja investointeja kestävämpään ja kilpailukykyisempään talousmalliin tarvitaan eniten. Jäsenvaltioita voidaan myös auttaa määrittämään keskeiset ristiriidassa olevat tavoitteet ja löytämään niiden välille tasapaino. Esimerkiksi energian hintojen nousun sosiaalisiin vaikutuksiin voidaan puuttua asianmukaisella sosiaali- ja finanssipolitiikalla. Euroopan on toimittava määrätietoisesti esimerkiksi kiertotalouden, uusiutuvan energian, rakennusten energiatehokkuuden ja vähäpäästöisen liikenteen edistämiseksi. EU:n teollisuus kuuluu jo nyt maailman energiatehokkaimpiin. Euroopan on hyödynnettävä tätä ja tarjottava yrityksille ja sijoittajille lisää kannustimia, jotta jäsenvaltiot voivat saavuttaa kunnianhimoiset ilmastotavoitteet. Uudistuksissa on otettava huomioon niiden ihmisten, alojen ja alueiden tukeminen, joihin muutos vaikuttaa eniten. Strategian toteuttamista edistetään syventämällä vihreiden ja digitaalisten investointien painottamista koheesiopolitiikassa.

Ilmasto- ja ympäristöhaasteisiin vastaaminen on tämän sukupolven määräävä tehtävä. Näin on myös tulevina vuosina. Ilmastoneutraaliuteen siirtyminen edellyttää talouden perusteellista muutosta yhden sukupolven aikana. Muutokset eivät koske ainoastaan energiaa, rakennuksia ja liikennettä vaan myös teollisuutta, maataloutta ja palveluja. Samalla muutokset tarjoavat ainutlaatuisen mahdollisuuden uudistaa EU:n talouden vanhenevaa pääomakantaa ja palauttaa kilpailukyky kestävällä tavalla niin, että ihmiset ovat keskiössä.

Onnistuminen edellyttää, että kustannukset ja hyödyt ovat tasapainossa lyhyellä ja pitkällä aikavälillä. Hyötyjen olisi oltava yhteisiä, eivätkä kaikkein heikoimmassa asemassa olevat saisi joutua maksajiksi. Sekä ilmastonmuutoksella itsessään että toimenpiteillä, joita siitä johtuviin haasteisiin vastaaminen edellyttää, on merkittäviä tulonjakovaikutuksia erityisesti lyhyellä aikavälillä. Kun laaditaan toimenpiteitä ja muotoillaan rakenneuudistuksia koskevia suosituksia, on varmistettava, että ihmiset, joihin nämä yhteiskunnalliset muutokset vaikuttavat eniten, saavat tukea. Toisaalta vihreä siirtymä luo myös uusia työpaikkoja ja lisää hyvinvointia esimerkiksi työ- ja elinympäristön tervehtymisen ansiosta. Myös muilla politiikan aloilla tavoitteiden välillä on lyhyellä aikavälillä tehtävä kompromisseja. Kun tavoitteena on esimerkiksi osallistavampi kasvu, vähemmän koulutettujen työntekijöiden integroituminen työmarkkinoille voi lyhyellä aikavälillä vähentää keskimääräistä tuottavuutta. Tämä ei kuitenkaan vaikuta siihen, että työmarkkinoille integroitumisesta on pitkällä aikavälillä etua, sillä ajan mittaan se edistää yhteiskunnan tasapainoisuutta ja vaurautta. Esitettyjen tavoitteiden välisen synergian maksimoimiseksi tarvitaan merkittäviä julkisia ja yksityisiä investointeja esimerkiksi koulutukseen, uudelleenkoulutukseen ja innovointiin.

Taloudellinen ja geopoliittinen ympäristö tukee kasvua huomattavasti aikaisempaa vähemmän ja epävarmuutta on runsaasti. Tämä varjostaa lähiajan talousnäkymiä. Globaalit kasvunäkymät ovat hauraat. Kauppapoliittiset jännitteet valmistussektorilla ja geopoliittinen epävarmuus vaikuttavat kielteisesti investointipäätöksiin. Kaupan vähenemisellä yhdessä alhaisen tuottavuuden kasvun kanssa voi olla pitkäaikainen vaikutus Euroopan asemaan maailmassa, jota yhä enenevässä määrin määrittää Yhdysvaltojen ja Kiinan välinen mittelö. Tämä vaikuttaa erityisesti valmistussektoriin, johon kohdistuu myös rakenteellisia muutoksia. Seurauksena on, että Euroopan talous näyttää siirtyvän hitaamman kasvun ja alhaisen inflaation aikaan. Euroalueen bruttokansantuotteen (BKT) ennustetaan nyt kasvavan 1,1 prosenttia vuonna 2019 ja 1,2 prosenttia vuosina 2020 ja 2021. Koko EU:n BKT:n odotetaan kasvavan vuosittain 1,4 prosenttia vuosina 2019–2021.

Kasvua ja tuottavuutta on tuettava kilpailukykyisillä ja tehokkailla markkinoilla ja liiketoimintaympäristön pullonkauloja poistavilla rakenneuudistuksilla. Määrääviä tekijöitä jäsenvaltion liiketoimintaympäristössä ovat hyvä hallintotapa, toimivat instituutiot, riippumaton ja tehokas oikeuslaitos, laadukas julkishallinto, vankat korruptiontorjuntakehykset, julkisten hankintojen tehokas toteuttaminen, toimivat maksukyvyttömyyskehykset ja tehokkaat verojärjestelmät. Kaikki nämä näkökohdat, kuten myös oikeusvaltioon liittyvät näkökohdat, voivat vaikuttaa investointipäätöksiin ja ne ovat näin ollen tärkeitä tuottavuuden ja kilpailukyvyn lisäämisessä. Näin on erityisesti globalisoituneessa ja digitalisoituneessa ympäristössä, jossa pääoma on hyvin liikkuvaa. Muiden olemassa olevien ohjausprosessien yhteydessä kerättävä tieto jäsenvaltioiden institutionaalisesta ja hallinnollisesta suoriutumisesta otetaan huomioon talouspolitiikan EU-ohjausjaksossa ja makrotaloudellisessa arvioinnissa.

Tuottavuutta ja innovointia ei voida lisätä ilman kauaskantoisia investointeja koulutukseen ja osaamisen kehittämiseen. On erittäin tärkeää tukea aikuista työvoimaa, ja erityisesti niitä 60:tä miljoonaa, joiden osaamistaso on matala, jotta osaamista voidaan laajentaa ja nostaa korkeammalle tasolle. Samoin peruskoulutusta on uudistettava, jotta heikosti suoriutuvien oppilaiden osuus ei enää kasvaisi. Nyt heidän osuutensa on lukutaidon, matematiikan ja luonnontieteiden osalta yli 20 prosenttia. Digiosaamisvajeeseen on puututtava. Kokonaisvaltaisissa osaamisstrategioissa olisi keskityttävä yksilöllisiin täydennys- ja uudelleenkoulutustarpeisiin. Niiden täyttäminen on yksilöiden, yritysten ja hallitusten yhteinen tehtävä, ottaen huomioon heikoimmassa asemassa olevien tarpeet.

Euroopan rahoitusalan on tuettava paremmin innovointia ja investointeja talouteen. Euroopan on jatkettava rahoitusmarkkinoidensa kehittämistä, jotta kaikki elinkelpoiset yritykset, myös innovatiiviset tulevaisuuden yritykset, voivat saada rahoitusta investoidakseen työpaikkojen luomiseen ja kasvuun. Pääomamarkkinaunionin toteuttamiseen tähtäävillä lisätoimenpiteillä varmistetaan, että yritykset saavat rahoituksen, jota ne tarvitsevat voidakseen kasvaa, innovoida ja laajentaa toimintaansa. Yritysten ja erityisesti pk-yritysten on voitava saada täysi hyöty valtioiden rajat ylittävien arvoketjujen yhdentymisestä sekä teollisuuden ja palvelujen saumattomasta yhteydestä, joka on digiajalle luonteenomaista. Tätä tuetaan myös EU:n talousarviosta sysäämällä liikkeelle yksityisiä investointeja näillä sektoreilla.

Raportissa otetaan ensiksikin huomioon esteet, jotka haittaavat sisämarkkinoiden hyötyjen välittymistä kansalaisille ja yrityksille. Toiseksi siinä arvioidaan sisämarkkinoiden saavutuksia: kuluttajien ja yritysten valinnanvaran lisääntyminen, hintojen aleneminen sekä kuluttajansuojan ja ympäristönsuojelun korkea taso. Lisäksi raportissa tarkastellaan monenlaisia seikkoja, joilla on merkitystä sisämarkkinoiden hyvän toiminnan kannalta, mukaan lukien ympäristönsuojelun taso ja digitalisaatio. Sisämarkkinoiden toimivuusraportissa on tarkoitus tältä pohjalta korostaa jäsenvaltiotason rakenneuudistusten merkitystä sisämarkkinoiden hyvän toiminnan kannalta.

Sisämarkkinat on saatava valmiiksi ja toimintaan niillä osa-alueilla, joilla tulokset eivät edelleenkään vastaa odotuksia, ja niitä on myös päivitettävä jatkuvasti uusiin haasteisiin vastaamiseksi. Tämä pätee myös äskettäin hyväksyttyihin säädöksiin, jotka vaikuttavat talouden digitaaliseen puoleen. Finanssikriisi on korostanut pääoma- ja rahoitusmarkkinoiden vakauden ja yhdentymisen merkitystä, sillä hajanaisuus haittaa edelleen yritysten kasvua ja investointeja. Energiasta on tullut unionin yhdentymisen avaintekijä, mutta energiamarkkinat ovat edelleen pitkälti hajallaan kansallisella tasolla. Ympäristö-, ilmasto- ja infrastruktuuritavoitteet ovat niin ikään ratkaisevan tärkeitä sen varmistamiseksi, että sisämarkkinat toimivat sosiaalisten odotusten mukaisesti. Sisämarkkinoita ollaan muuttamassa perusteellisesti, jotta EU:n yritykset ja yksityishenkilöt voisivat hyödyntää uusien teknologioiden, kuten digitalisaation, tarjoamia mahdollisuuksia parhaalla mahdollisella tavalla.

Kun Euroopan väestö ikääntyy ja resurssirajoitteista tulee yhä määräävämpiä, tulojen ja työllisyyden kasvu riippuu ratkaisevasti tuottavuuden kasvusta ja innovoinnista. Tuottavuuden kasvu on EU:ssa edelleen huomattavasti muiden globaalien toimijoiden tasoa hitaampaa. Lähentyminen Yhdysvaltojen tuottavuuden kasvuun päättyi jäsenvaltioissa 1980-luvulla. Tämä kuvastaa myös eurooppalaisten yritysten tilannetta maailmassa. Sadan suurimman julkisesti noteeratun yhtiön joukossa on tällä hetkellä vain 23 eurooppalaista. Kymmenen vuotta sitten niitä oli 40. Samaan aikaan erot EU:n sisällä ovat kasvaneet: tuottavuudeltaan parhaimpaan kymmenesosaan kuuluvilla alueilla tuottavuus on yli kuusi kertaa suurempi kuin alueilla, jotka kuuluvat heikoimpaan kymmenesosaan. Tuottavuuden parantamista koskevissa kansallisissa keskusteluissa voitaisiin hyödyntää kansallisia tuottavuuskomiteoita, jotka tekevät laadukkaita ja riippumattomia analyyseja ja lisäävät rakenneuudistusten kansallista omistajuutta.

5.Oikeudenmukaisuus

Jotta EU voisi vahvistaa taloudellista ja sosiaalista suorituskykyään, sen on kaikilta osin noudatettava Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteita. Vaikka talouden elpyminen on auttanut parantamaan työllisyys- ja sosiaalipoliittisia tuloksia kaikkialla Euroopassa, tarvitaan toimia, joilla varmistetaan sosiaalisten oikeuksien toteutuminen ja torjutaan sosiaalisen kuilun kasvamisesta aiheutuvia riskejä.

Jokainen työntekijä ansaitsee Euroopassa oikeudenmukaiset työolot ja -ehdot. Työssäkäyvien köyhyys ylittää edelleen kriisiä edeltäneen tason useimmissa EU-maissa, ja lähes joka kymmenettä työntekijää uhkaa Euroopassa köyhyys. Vaikka ei-vapaaehtoinen osa-aikatyö väheneekin, se on edelleen yleistä useissa jäsenvaltioissa, ja epätyypillisten työsuhteiden leviäminen lisää työmarkkinoiden segmentoitumista. Tästä näkökulmasta tärkeitä tavoitteita ovat kohtuullisen palkan varmistaminen kaikille työntekijöille, toistaiseksi voimassa oleviin kokoaikaisiin työsuhteisiin siirtymisen edistäminen sekä panostaminen ihmisiin ja heidän osaamiseensa. Maissa, joissa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on heikkoa, olisi edistettävä työmarkkinaosapuolten vahvempaa osallistumista ja lisättävä tukea niiden valmiuksien kehittämiselle. Jotta voidaan varmistaa, että työntekijät saavat tukea myös talouden vakavan häiriön kohdatessa, kansallisia toimia voitaisiin täydentää eurooppalaisella työttömyysvakuutusjärjestelmällä (SURE). Lisäksi EU:n olisi tehostettava pyrkimyksiään puuttua kaikenlaisiin epäsäännöllisiin työllistämismuotoihin, jotka edistävät sosiaalista polkumyyntiä ja työntekijöiden hyväksikäyttöä.

Naiset ovat työmarkkinoilla edelleen epäedullisessa asemassa. Vaikka naisten koulutustulokset ovat yleisesti ottaen paremmat, ero miehiin työllisyysasteen ja palkkojen osalta on pysynyt viime vuosina jokseenkin vakaana. Näiden erojen umpeen kurominen vaikuttaisi myönteisesti talouteen ja yhteiskuntaan. Naisten työllisyysasteen nostamiseksi ja lapsiköyhyyden torjumiseksi on ratkaisevan tärkeää edistää toimivia työ- ja yksityiselämän tasapainottamiseen tähtääviä toimenpiteitä, varmistaa laadukkaiden lastenhoitopalvelujen saatavuus ja puuttua verotukseen ja etuuksiin liittyviin työnteon esteisiin.

Oikeudenmukaisuuden edistäminen edellyttää, että investoidaan osaamiseen sekä riittäviin ja kestäviin sosiaalisen suojelun järjestelmiin ja torjutaan syrjäytymistä. Koulutusjärjestelmien inklusiivisuuden ja laadun parantaminen on ratkaisevan tärkeää, jotta voidaan edistää kaikkien ihmisten osallisuutta tulevaisuuden yhteiskunnissa. Koulunkäynnin keskeyttämistä olisi saatava vähennettyä ja ammatillisen koulutuksen laatua ja houkuttelevuutta parannettua. Investoinnit osaamiseen eivät kuitenkaan ole läheskään riittäviä. Sosiaalisen suojelun järjestelmiä on mukautettava niin, että kaikki suojelua tarvitsevat sitä saavat, työllisyysasemastaan riippumatta. Euroopan on myös puututtava tehokkaammin eriarvoisuuteen, josta kärsivät syrjäytymisvaarassa olevat väestöryhmät, kuten vammaiset, romanit ja maahanmuuttajat. On varmistettava, että he voivat hyödyntää koko potentiaaliaan ja antaa panoksensa talouteen, sosiaalisen suojelun järjestelmiin ja yhteiskuntaan. Väestön ikääntymisen vuoksi on yhä tärkeämpää investoida terveydenhuoltoon ja pitkäaikaishoitoon ja varmistaa samalla sosiaalisen suojelun järjestelmän kestävyys sukupolvien välisen oikeudenmukaisuuden varmistamiseksi.

Jäsenvaltioiden väliseen ja niiden sisäiseen sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen kohdistuvat haasteet ovat lisääntyneet. Talous- ja finanssikriisin jälkimainingeissa tuloerot ja eriarvoisuus peruspalvelujen saatavuudessa ovat kasvaneet jäsenvaltioissa. Alueelliset erot ovat Euroopassa edelleen haaste, koska ne vaikuttavat kielteisesti kasvuun. Vaikka köyhimmät alueet ovat vaurastuneet vuodesta 2010, taloudelliset erot niiden ja rikkaampien alueiden välillä ovat kasvaneet, myös investointien hiipumisen seurauksena. Joissakin tapauksissa teknologinen muutos ja energiamurros voivat kasvattaa tätä kuilua entisestään, ellei ryhdytä asianmukaisiin toimiin alueellisen kilpailukyvyn parantamiseksi.

EU:n on pysyttävä yhteenkuuluvuuden edistäjänä. Alueellisten ja sosiaalisten erojen tasoittamiseksi on luotava mahdollisuuksia niille, jotka eivät suoraan hyödy markkinoiden avautumisesta ja teknologian muutoksesta. Tähän kuuluu osaamisen kehittäminen parantamalla koulutusta ja varmistamalla asianmukainen alueellinen lähentyminen esimerkiksi terveydenhuollon ja laadukkaan koulutuksen saatavuuden suhteen. Jäsenvaltioiden on jatkettava tähän tähtääviä uudistuksia ja hyödynnettävä tässä kaikki se tuki, jota EU:n talousarvion välineistä on tarjolla. Alueiden väliset yhteydet ja mahdollisuus liikkua ovat ratkaisevan tärkeitä sekä yhteenkuuluvuuden että tuottavuuden kannalta, ja niitä on tuettava asianmukaisilla investoinneilla.

Kun ilmasto- ja ympäristöpolitiikkaa muotoillaan ja toteutetaan, kaikki jäsenvaltiot, alueet ja kaupungit eivät lähde samalta viivalta. Tästä syystä ilmastotoimenpiteissä on edelleen noudatettava yhteenkuuluvuutta edistävää lähestymistapaa, jotta ei heikennetä lähentymiskehitystä. Siirtyminen kestävään talousmalliin voi keskipitkällä aikavälillä mahdollisesti edistää kasvua ja työllisyyttä koko EU:ssa, mutta tarvitaan politiikkatoimia, joilla lievennetään kielteisiä vaikutuksia, joita tiettyihin sektoreihin ja alueisiin lyhyellä aikavälillä kohdistuu. Joidenkin sektoreiden on uudistuttava, ja monien sektoreiden on ryhdyttävä toimiin kilpailukykynsä säilyttämiseksi. Näiden muutosten vaikutukset tuntuvat todennäköisesti eri tavoin eri puolilla Eurooppaa. Uudella oikeudenmukaisen siirtymän mekanismilla tarjotaan räätälöityä tukea muutosten vaikutuksista eniten kärsiville ihmisille ja alueille ja varmistetaan, ettei kukaan jää jälkeen. Erityinen painopiste on niiden alueiden muutoksessa, joihin fossiilisista polttoaineista luopuminen eniten vaikuttaa.

Verovilppi, veronkierto ja kilpailu alhaisimmasta veroasteesta heikentävät maiden kykyä harjoittaa sellaista veropolitiikkaa, jolla voidaan vastata talouden ja kansalaisten tarpeisiin. Kansallisia vero- ja etuusjärjestelmiä olisi optimoitava niin, että kannustimet osallistua työmarkkinoille vahvistuvat, oikeudenmukaisuus ja läpinäkyvyys lisääntyvät ja hyvinvointijärjestelmien rahoituksen kestävyys ja riittävyys voidaan varmistaa työelämän muuttuessa. Verojärjestelmillä olisi varmistettava myös riittävät tulot, joilla voidaan rahoittaa julkiset investoinnit, koulutus, terveydenhuolto ja hyvinvointi, taattava oikeudenmukainen taakanjako ja vältettävä yritysten välisen kilpailun vääristyminen. Tässä yhteydessä on olennaisen tärkeää torjua aggressiivista verosuunnittelua ja huolehtia, että globalisoituneiden yritysten verotus on oikeudenmukaista. EU:n yhtiöverojärjestelmiä on uudistettava kiireellisesti. Ne eivät sovellu nykyaikaisen maailmantalouden realiteetteihin eivätkä vastaa uusia digitaalisia liiketoimintamalleja. Yritysten on osallistuttava veroin ja maksuin sosiaaliturva-, koulutus- ja terveydenhuoltojärjestelmien ja infrastruktuurin rahoittamiseen siellä, missä niiden voitot syntyvät.

6.Makrotalouden vakaus

Euroopan unionin on edelleen lisättävä taloutensa vakautta puuttumalla jäljellä oleviin heikkouksiin kansallisella ja EU:n tasolla. Tämä on ennakkoedellytys tulevista häiriöistä selviämiselle ja muutoksen helpottamiselle. Lyhyellä aikavälillä tämä edellyttää, että kansallisella tasolla harjoitetaan vastuullista talous-, budjetti- ja finanssipolitiikkaa ja suunnitellaan pidemmän aikavälin politiikkaa asianmukaisesti. Tämä edellyttää myös sitä, että EU:n tasolla on toteutettava toimia, jotta keskeiset uudistukset euroalueen vahvistamiseksi saadaan valmiiksi.

Kansallisia finanssipolitiikkoja on talous- ja rahaliiton moitteettoman toiminnan tukemiseksi sovitettava yhteen, vakaus- ja kasvusopimusta täysimääräisesti noudattaen. Tarvitaan vastuullista ja reagoivaa finanssipolitiikkaa, joka johtaa terveeseen ja kestävään julkiseen talouteen, jotta voidaan varmistaa, että finanssipolitiikka voi täyttää kaikki tehtävänsä. Euroalueen finanssipolitiikan virityksen odotetaan vuosina 2020 ja 2021 olevan pitkälti neutraali tai hieman elvyttävä. Samaan aikaan kansalliset finanssipolitiikat eivät edelleenkään ole riittävän eriytyneitä, kun otetaan huomioon jäsenvaltioissa käytettävissä oleva julkisen talouden liikkumavara. Maltillisen finanssipolitiikan noudattaminen niissä jäsenvaltioissa, joilla on paljon julkista velkaa, ohjaisi velkasuhteen lasku-uralle, vähentäisi häiriöalttiutta ja antaisi automaattisten vakauttajien toimia täydellä teholla talouden taantuman aikana. Toisaalta investointien ja muiden tuottavien menojen lisääminen jäsenvaltioissa, joiden julkisen talouden tilanne on suotuisa, tukisi kasvua lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä ja auttaisi myös tasapainottamaan euroalueen taloutta. Jos näkymät heikkenevät, tuloksellinen reagointi edellyttäisi kasvua tukevaa finanssipolitiikan kokonaisviritystä samalla kun harjoitetaan kaikilta osin vakaus- ja kasvusopimusta noudattavaa politiikkaa, jossa otetaan huomioon maakohtaiset olosuhteet ja mahdollisuuksien mukaan vältetään myötäsyklisyyttä.

Vakauden varmistamiseksi on puututtava mahdollisiin sisäisten ja ulkoisten epätasapainojen lähteisiin ja turvattava samalla investoinnit tulevaan kestävyyteen ja tuottavuuteen. Sekä sisäiset että ulkoiset epätasapainot on pidettävä kurissa asianmukaisen seurannan ja rakenneuudistusten avulla. Alhaisen korkotason vallitessa jäsenvaltioiden, joilla on tarvetta vähentää velkaa, olisi toteutettava ripeä prosessi velan vähentämiseksi vaarantamatta investointeja. Tämänhetkinen julkisen velan suuri määrä aiheuttaa haavoittuvuutta joissakin jäsenvaltioissa ja rajoittaa hallitusten mahdollisuuksia tarvittaessa vakauttaa makrotaloutta. Velan vähentäminen on tarpeen myös siksi, että jäsenvaltioilla olisi finanssipoliittista liikkumavaraa vastata tuleviin haasteisiin ja vapauttaa varoja investointeihin. Tämä pätee erityisesti, kun otetaan huomioon pankkien rajalliset taseet ja yksityisen sektorin velkaantuneisuus. Suurten ulkoisten varantoepätasapainojen korjaaminen ja yritysten ja kotitalouksien velan vähentäminen on tärkeää haavoittuvuustekijöiden vähentämiseksi.

Julkisen talouden laadun parantaminen on tärkeää potentiaalisen kasvun vauhdittamiseksi ja ilmasto- ja digitaalihaasteisiin liittyvän taloudellisen muutoksen tukemiseksi. Sekä tulo- että menopuolella olisi toteutettava toimia menojen säännöllisen uudelleenarvioinnin perusteella niin, että etusijalle asetetaan pitkän aikavälin kasvua edistävät menot ja hyödynnetään vihreän budjetoinnin välineitä. Menopuolella olisi tehtävä säännöllisesti menojen uudelleenarviointeja, ja etusijalle olisi asetettava pitkän aikavälin kasvua edistävät menot, erityisesti koulutukseen, työllisyyteen ja investointeihin liittyvät menot. Tulopuolella veroilla olisi tuettava siirtymistä vihreään talouteen, verojen oikeudenmukaisuutta olisi lisättävä ja siirryttävä kasvun kannalta vähemmän haitallisiin verotulojen lähteisiin.

Rahoitussektoria on vahvistettava edelleen tekemällä pankkiunioni ja pääomamarkkinaunioni valmiiksi. Tähän päästäisiin muun muassa perustamalla eurooppalainen talletussuojajärjestelmä, vähentämällä järjestämättömiä lainoja, puuttumalla pankkien ja valtioiden väliseen kohtalonyhteyteen, parantamalla pankkien maksukyvyttömyyttä koskevaa lainsäädäntöä ja toteuttamalla toimenpiteitä rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen lisäämiseksi. Lisäksi on seurattava tiiviisti yksikkötyökustannusten kasvua tai monissa maissa asuntojen hintojen jyrkkää nousua, samalla kun makrovakauskehyksiä on mukautettava ja tarvittaessa toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä, jotta uusien epätasapainojen syntyminen voidaan estää. Pääomamarkkinaunionia koskevaa työtä on jatkettava, jotta voidaan monipuolistaa yritysten rahoituslähteitä ja säästäjien sijoitusmahdollisuuksia ja siten lisätä yksityistä riskinjakoa euroalueella. Rahoitusjärjestelmän on myös kestettävä paremmin kyber- ja ilmastouhkia.

Eurooppa tarvitsee hyvin kohdennettuja investointeja, joilla tuetaan siirtymistä ilmastoneutraaliin ja täysin digitaaliseen talouteen. Vakaus- ja kasvusopimuksen sallimaa joustoa olisi hyödynnettävä täysimääräisesti, jotta voidaan tehdä tarvittavat investoinnit samalla turvaten julkisen talouden kestävyys. Tämä auttaa meitä saavuttamaan euroalueella kasvuystävällisemmän finanssipolitiikan virityksen ja turvaamaan samalla finanssipoliittisen vastuullisuuden. Uuden monivuotisen rahoituskehyksen nopea hyväksyminen on myös keskeistä sen varmistamiseksi, että digitaali- ja ilmastosiirtymän tukemiseen voidaan nopeasti investoida lisää (ks. laatikko 2).

Kaikki edellä esitetty on olennaisen tärkeää euron kansainvälisen aseman vahvistamiseksi, sillä se on keskeinen tekijä Euroopan vaikutusvallan lisäämisessä maailmanmarkkinoilla. Se auttaa eurooppalaisia yrityksiä, kuluttajia ja hallituksia kestämään epäsuotuisaa ulkoista kehitystä ja vahvistamaan euroalueen talouden asemaa maailmannäyttämöllä. Nykytilanteessa on entistäkin tärkeämpää toimia nopeasti, sillä maailmanlaajuinen kilpailu ja monenväliseen järjestelmään kohdistuvat uhat aiheuttavat uusia taloudellisia konflikteja kauppa- ja valuuttakonfliktien kautta, mikä uhkaa heikentää monia globalisaation etuja.