Alueiden komitean lausunto aiheesta "Alue- ja paikallisviranomaisten ja osuus- ja yhteisötalouden organisaatioiden välinen kumppanuus: merkitys työllisyyden, paikalliskehityksen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta"

(2002/C 192/13)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokuntansa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan 5 kohdan nojalla 12. kesäkuuta 2001 tekemän päätöksen laatia aiheesta oma-aloitteinen lausunto ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 6:n "työllisyys, talouspolitiikka, yhteismarkkinat, teollisuus, pk-yritykset" tehtäväksi,

ottaa huomioon lausuntonsa komission tiedonannosta aiheesta "Tavoitteena osallisuutta edistävä Eurooppa" (CdR 84/2000 fin)(1),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Alueellisten työllisyyssopimusten sisältö ja niiden vaikutukset rakennepolitiikkaan" (CdR 91/1999 fin)(2),

ottaa huomioon päätöslauselmansa aiheesta "Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpano" (CdR 461/1999 fin)(3),

ottaa huomioon lausuntonsa komission tiedonannosta aiheesta "Paikallinen toiminta työllisyyden hyväksi - Euroopan työllisyysstrategian paikallinen ulottuvuus" (CdR 187/2000 fin)(4),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheista "Ehdotus: Neuvoston päätös jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001" ja "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös yhteisön edistämistoimista työllisyyden alalla" (CdR 310/2000 fin)(5),

ottaa huomioon päätöslauselmansa aiheesta "Kumppanuusperiaate ja sen toteuttaminen vuosien 2000-2006 rakennerahastouudistuksessa" (CdR 434/1999 fin)(6),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Yleishyödyllisten yhdistysten merkitys - lisä eurooppalaiseen yhteiskuntaan" (CdR 306/97 fin)(7),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Alueet uudessa taloudessa - Suuntaviivat EAKR:n innovatiivisille toimille kaudella 2000-2006" (CdR 351/2000 fin)(8),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Euroopan aluepolitiikan rakenne ja tavoitteet laajentumisen ja maailmanlaajuistumisen yhteydessä: keskustelun avaus" (CdR 157/2000 fin)(9),

ottaa huomioon komission tiedonanto aiheesta "Euroopan työllisyysstrategian paikallisulottuvuuden vahvistaminen" (KOM(2001) 629 lopullinen), jossa korostetaan, että "kolmannen tien" järjestelmästä (sosiaali- eli osuus- ja yhteisötaloudesta) on hyötyä Euroopan työllisyysstrategialle paikallistasolla, sillä sosiaalitalous voi osallistua tärkeällä panoksella työpaikkojen luomiseen ja säilyttämiseen myös tilanteissa, joissa markkinat eivät pysty vastaamaan tarpeisiin, kuten erilaisissa sosiaalisissa ja kulttuurisidonnaisissa tapauksissa,

ottaa huomioon OECD:n marraskuussa 1998 OECD-maiden osuus- ja yhteisötalouden tilasta julkaiseman raportin (DT/LEED/DC(98)2), jossa tarkastellaan talouden kehitystä ja työpaikkojen luomista paikallistasolla,

ja katsoo, että Euroopan unioni kehottaa kaikkia tahoja, myös alue- ja paikallisviranomaisia, pyrkimään tavoitteeseen, jonka mukaan Euroopasta "on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta",

katsoo, että kaupungit ja suurtaajama-alueet ovat talouden vetojuhtia, jotka muodostavat tavaroiden ja palvelujen päämarkkinat. Niillä on tarvittava tieto dynaamisen ja kilpailukykyisen talouden rakentamiseksi alue-, valtio- ja yhteisötasolla,

katsoo, että uuden vuosisatamme alun työllisyyspolitiikat liittyvät läheisesti innovaatiopolitiikkaan, tietoyhteiskunnan yleistämiseen, sosiaalisen osallisuuden edistämiseen, yritysten perustamiseen ja teollisuuspolitiikan uusiin toimintaperiaatteisiin,

katsoo, että tällainen uudenlainen politiikanalojen yhdisteleminen edellyttää alue- ja paikallisviranomaisten roolin vahvistamista sekä yhteistoimintaa kansalaisyhteiskunnan asiaankuuluvien osapuolien kuten yrittäjäjärjestöjen, koulutuslaitosten, työllisyyskysymyksiä käsittelevien julkishallinnon elimien, kansalaisjärjestöjen sekä osuus- ja yhteisötalouden organisaatioiden kanssa,

katsoo, että sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kehittäminen, työllisyyskysymykset ja kestävä paikalliskehitys edellyttävät yhä enemmän kaikkien osapuolien - niin voittoa tavoittelevan yksityissektorin kuin julkisen sektorin, osuus- ja yhteisötalouden toimijoiden ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan - vahvaa kumppanuutta,

katsoo, että osuus- ja yhteisötalouden organisaatiot ovat alue- ja paikallisviranomaisten luonnollisia yhteistyökumppaneita kehitysstrategioita toteutettaessa,

sekä ottaa huomioon tammikuun 21. päivänä 2002 valiokunta 6:n hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 384/2001 rev. 2, jonka esittelijä oli Bas Verkerk (NL/ELDR, Haagin apulaiskaupunginjohtaja),

hyväksyi 13. ja 14. maaliskuuta 2002 pitämässään 43. täysistunnossa (maaliskuun 14. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Alueiden komitean näkemyksiä kumppanuuden ja Eurooppa-agendojen soveltamisesta

1.1. Kaupunkien mahdollisuudet ovat valtavat, sillä kaupungit ovat aluetalouden vetojuhtia. Ne muodostavat monien palvelujen ja tavaroiden markkinapaikan, ja niillä on tarvittava tietämys ja mahdollisuudet kilpailukykyisen talouden rakentamiseksi alue-, valtio- ja yhteisötasolla. Erityisesti kaupungit ja suurtaajama-alueet voivat myötävaikuttaa siihen, että saavutetaan Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettama tavoite, jonka mukaan Euroopasta "on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta".

1.2. Työllisyyspolitiikka tuleekin liittää läheisesti innovaatio- ja integraatiopolitiikkaan, yrittäjyyteen, tietoyhteiskuntaan ja talouden uusiin lohkoihin. Tällainen toisiinsa liittyvien politiikanalojen yhdistelmä edellyttää alue- ja paikallisviranomaisten roolin vahvistamista. Politiikanalojen yhdistelmän tehokas hyödyntäminen vaatii sopusointua taajamien asianosaisten osapuolien kuten yritysten, oppilaitosten, työllisyyskysymyksiä käsittelevien julkisten ja yksityisten tahojen, erilaisten kansalaisjärjestöjen sekä kansalaisten välillä.

1.3. Useissa kaupungeissa ja monilla suurtaajama-alueilla on jo pitkään eletty tuntuvaa taloudellista ja sosiaalista taantumaa. Taantuman vaikutukset keskittyvät usein tiettyihin kaupunginosiin ja lähiöihin. Vaikka monet kaupungit ja suurtaajama-alueet ja etenkin satelliitti- ja esikaupungit ovat hyötyneet viime vuosien talouskasvusta ja menestyvät taloudellisesti hyvin, etenkin kaupunkikeskustoissa on vielä erillisalueita ja lähiöitä, jotka ovat muita heikommassa asemassa. Ongelmia ovat verrattain korkea työttömyys, maailmanlaajuistumisen aiheuttama talouden eri lohkojen taantuminen, talouden elinvoimaisuuden heikentyminen ja kaupunkeihin suuntautuvien siirtolaisvirtojen hallitseminen sekä niihin liittyvä päivänpolttava integroitumiskysymys. Nämä ongelmat kasaantuvat kaupunkeihin ja taajama-alueille ja keskittyvät usein kaupungin tai alueen tiettyihin osiin. On estettävä kaupunkien tai niiden tiettyjen osien muuttuminen 2000-luvun urbaaneiksi getoiksi.

1.4. Taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevassa Euroopan komission toisessa kertomuksessa myönnetään kyseinen kaupunkialueiden ongelma, todetaan kaupunkien rooli ja mahdollisuudet ja mainitaan kaupunkipolitiikka yhtenä Euroopan unionin tulevan aluepolitiikan mahdollisena painopistealana. Kaupungeilla ja taajama-alueilla on olennainen rooli Euroopan monikeskuksisessa ja yhteiskunnallis-taloudellisesti tasapainoisessa kehityksessä. On myös tärkeää, että kaupunkien ja niitä ympäröivien maaseutualueiden välillä syntyy synergiaa. Maaseutualueet voivat esimerkiksi käyttää hyväkseen kaupunkien koulutus- ja kulttuuripalveluja, ja kaupunkialueet voivat hyödyntää maaseudun rauhaa ja tilaa luonnossa liikkumiseen, rentoutumiseen ja tilaa vaativiin urheiluharrastuksiin (patikointi, purjelautailu, golf yms.).

1.5. Edellä mainituista syistä on tehtävä kaikki mahdollinen, jotta voidaan ratkaista kyseiset ongelmat, hyödyntää mahdollisuuksia ja tarttua tilaisuuksiin. Kumppanuustoiminta on tällöin tehokas väline alue- ja paikallistason voimien yhdistämiseksi. Osuus- ja yhteisötalous tarjoaa tavanomaisen taloudellisen kehityksen ohella työllistymis- ja integroitumismahdollisuuksia erityisesti suurten kaupunkien ja suurtaajama-alueiden kriisialueilla. Molempia aiheita käsitellään jäljempänä lausunnossa.

2. Alueiden komitean näkemyksiä kumppanuustoiminnasta ja alueellisesta yhteiskunnallis-taloudellisesta kehityksestä

Hallinto (eurooppalainen hallintotapa)

2.1. Alueiden komitea korostaa, että yhtäältä alue- ja paikallisviranomaisten väliset ja toisaalta alueellisten ja paikallisten toimijoiden väliset kumppanuudet voivat olla tärkeitä välineitä yksittäisen kaupungin tai alueen tehokkaan yhteiskunnallis-taloudellisen kehityksen kannalta. Kumppanuudet ovat kaupungin tai alueen viranomaisille tarpeellisia hallintovälineitä. Kyseiset kumppanuudet kattavat sekä eri hallintotasojen (valtio, lääni, alue, kaupunki) että saman tason eri tahojen (kaupungit paikalliskumppaneineen) välisen yhteistoiminnan. Tämänkaltainen taajama-alueiden hallinto ulottuu laajemmalle kuin perinteinen kunnallishallinto, joksi katsotaan vain demokraattisesti valitut hallintoelimet. Se käsittää myös sellaisen kunnallishallinnon, jossa pannaan liikkeelle alueen kaikki resurssit ja mahdollisuudet. Alue- ja paikallisviranomaiset kytkevät tällaiseen hallintoon osallisiksi kaikki asiaankuuluvat alue- ja paikallistahot. Tämänkaltainen eri tasojen välinen ja monialainen hallintoyhteistyö sopii nykyisenlaiseen verkostoyhteiskunnan muodostamaan hallintoympäristöön. Toimintaa ei enää rajata muut tahot poissulkevasti, vaan se suunnataan nimenomaan voimien yhdistämiseen kunnioittaen luonnollisesti kunkin tahon vastuualueita.

2.2. Läheisyysperiaate merkitsee sitä, että etenkin alue- ja paikallisviranomaisten tulee toimia tienraivaajina kumppanuuksia luotaessa ja käynnistettäessä. Kyseisten viranomaisten johtajuus perustuu demokraattiseen oikeutukseen, avoimuuteen, koordinointiin ja kaikkien käytettävissä olevien resurssien mahdollisimman tehokkaaseen hyödyntämiseen. Tämä tarkoittaa sitä, että paikallisviranomaiset ja heidän kumppaninsa tulee kutsua mukaan yhteisöpolitiikan ja -toimien laadintaan ja toteutukseen myös käytännössä. Esimerkkeinä mainittakoon eEurope-aloite ja yhteisön työllisyyspolitiikka. Alue- ja paikallisviranomaiset törmäävät käytännössä vielä aivan liian usein toimintatapoihin ja sääntöihin, jotka haittaavat yhteisöpolitiikan tehokasta täytäntöönpanoa.

Osaamiskeskus

2.3. Alueiden komitea korostaa, että kumppanuussuhteiden laadulle ja tehokkuudelle on hyötyä kestävyydestä. Monivuotiset sopimukset, kouluttaminen ja valmentaminen, kumppanuuksien oikeat mittasuhteet sekä niiden sovittaminen kunnalliseen tai aluekohtaiseen kehitysstrategiaan ovat tässä suhteessa tärkeitä seikkoja. Toimiva kumppanuus voi lisäksi muodostua osaamiskeskukseksi, joka voi antaa arvokkaan panoksen yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintaan yhteiskunnallis-taloudellisen kehityksen alalla. Kyseeseen voivat tulla yhteisön useat eri toimialat ja toimet kuten yrittäjyys- ja pk-yrityspolitiikka, eEurope, työllisyyspolitiikka (jossa tärkeitä ovat etenkin paikalliset toimintasuunnitelmat), opetusala (eLearning-aloite) ja aluepolitiikka.

2.4. Jotta eri kumppanuusmuodoista saataisiin hyötyä, Euroopan komission tulee edistää ja rahoittaa esikuva-analyysejä ja parhaiden käytänteiden tunnetuksi tekemistä. Se olisi arvokasta etenkin ehdokasvaltioille. Siksi EU:ta kehotetaan perustamaan esikuva-analyysien tietopankki kumppanuuksien ja osuus- ja yhteisötalouksien keskinäiseen käyttöön. Osuus- ja yhteisötaloutta käsitellään tarkemmin erikseen lausunnon myöhemmässä luvussa. Kyseisen välineen avulla EU:n nykyiset jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot voivat myös helposti vaihtaa kokemuksia parhaista käytänteistä.

2.5. Alueiden komiteassa toimii ehdokasvaltioihin liittyviä kysymyksiä käsitteleviä erityiskomiteoita. Kyseisten ns. sekakomiteoiden tarkoituksena on tukea alue- ja paikallistasoa EU:n jäseneksi liittymisen yhteydessä mm. tarjoamalla ehdokasvaltioiden käyttöön osaamistaan ja vaihtamalla kokemuksia. Alueiden komitean ja ehdokasvaltioiden välisten sekakomiteoiden tulee tehdä alalla konkreettista yhteistyötä, ja niiden tulee saada tarkoitusta varten rahoitusta sekä tukea eurooppalaisesta tietokannasta.

2.6. Edellä esitetyt käsitteet tulee sisällyttää eurooppalaisesta hallintotavasta annetussa valkoisessa kirjassa esitettyjen ehdotusten lopullisiin muotoiluihin. Juuri alue- ja paikallisviranomaiset toimivat lähinnä kansalaisia ja ovat siten suorassa yhteydessä alue- ja paikallistoimijoihin. Taajamia ja alueita tulee kannustaa käyttämään kumppanuuksia hallintovälineistön pysyvänä osana.

Alueellinen ja strateginen kehitys

2.7. Alueiden komitean tähdentää, että tehokkaat kumppanuussuhteet perustuvat useimmiten tietyn alueen yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen yhteenkuuluvuuteen. Kumppanuudet vaihtelevat siksi laajuudeltaan. Esimerkiksi integraatio- ja työllisyyskysymysten kannalta olennainen sosiaalinen ympäristö muodostuu usein yhdestä tai muutamasta yhtenäisestä lähiöstä. (Keski)kaupunkien kehittäminen tapahtuu usein kaupunkitasolla. Taloudellinen kehityskykyisyys (toimistot ja yritysalueet), työmarkkinat ja asuntomarkkinat määritellään monesti suurkaupunki- tai aluetasolla. Tietyn tason mahdollisuuksilla tai ongelmilla voi lisäksi olla vaikutusta muihin tasoihin. Sen vuoksi on tärkeää, että kumppanuuksia voidaan käynnistää joustavasti. Esimerkkeinä voidaan mainita paikallispalveluja tarjoavat yritykset, uusia yrityksiä tukevat organisaatiot, alueelliset työmarkkinasopimukset tai taloudellisesti merkityksellinen matkailualan toiminta, joka kytkeytyy tiettyjen kaupunginosien monikulttuurisuuteen ("city mondials" eli monikulttuurisuutta edistävät hankkeet, kiinalaiskaupunginosat ym.).

2.8. Euroopan unionissa vaihtelevat myös yhteiskunnallis-taloudelliset olosuhteet. Alueellisten kumppanuuksien tehokkaan käynnistämisen kannalta on tärkeää, että toiminnassa otetaan joustavasti huomioon kunkin kaupungin ja alueen lähtökohdat. Joustavuus ei koske pelkästään hallinnon kokoonpanoa, vaan etenkin alueellisten ja paikallisten voimavarojen hyödyntämistä. Yhteisön rahastot voivat muodostaa yhden näistä resursseista. Rahastojen tehokkuutta suhteessa kumppanien panokseen rajoittaa kuitenkin melkoisesti se seikka, että kullakin rahastolla ja tukijärjestelmällä on omat sääntönsä, jolloin kyseisten välineiden yhdistäminen aiheuttaa käytännössä paljon ongelmia. Tämä tosiasia on kuitenkin ristiriidassa sen käytännön toiveen kanssa, että kriisialueita tai taloudellisia mahdollisuuksia omaavia alueita kehitettäisiin kokonaisvaltaisesti, sillä kokonaisvaltainen kehittäminen edellyttää (tuki)välineitä, jotka liittyvät saumattomasti yhteen ja ovat keskenään vaihdettavissa. Raja-aitojen raivaaminen tarkoittaa haittatekijöiden poistamista, jotta yhteisön eri tukimuotojen välinen vuorovaikutus olisi mahdollista. Rahastojen yhdistäminen tarjoaa lisäksi uusia mahdollisuuksia. Yhdistämisellä ei pyritä välttämään yhteisön eri tukimuotojen kasautumista, vaan sillä pyritään etenkin joustavoittamaan rahastojen, esimerkiksi tavoitteen 2 ja tavoitteen 3 piiriin kuuluvien toimien rahoitusmuotojen, keskinäistä vaihdettavuutta.

Toinen yhteisön kannustusrahastojen rajoittava tekijä on, että säännöstö on täytäntöönpanotahojen kannalta käytännössä aivan liian raskas, mikä ei juurikaan kannusta kaupunkien ja maaseudun osapuolia hyödyntämään kyseisiä rahastoja. Etenkin käytännön toteutettavuutta helpottava sääntelyn purkaminen onkin erittäin toivottavaa.

2.9. On syytä tehdä lisätutkimuksia siitä, millä tavoin kyseinen joustavoittaminen on mahdollista. Alueiden komitea kehottaa perustamaan toimielinten (alueiden komitean, Euroopan komission, Euroopan parlamentin ja neuvoston) välisen työryhmän johtamaan tutkimusta.

2.10. Yksi konkreettinen tavoite alueellista ja paikallista kehitystä kannustavien rahastojen käytössä on, että osuus- ja yhteisötalouden pienille (uusille) yrityksille ja pienille hankkeille luodaan mahdollisuuksia saada mikrolainoja. Komitea kehottaa Euroopan komissiota kiirehtimään kyseisten mahdollisuuksien luomista.

2.11. Mahdollisuudet yhteisön toimintalinjojen (eEurope, työllisyysstrategiat) toteuttamiseen tietyllä maantieteellisellä alueella kasvavat, mikäli eri rahastoista voidaan maksaa tukia kertasuorituksina. Käytännössä tämä tarkoittaisi sitä, että sellaisia tavoitteen 3 piiriin kuuluvia varoja, joita tietty alue ei voi hyödyntää tehokkaasti, voidaan käyttää samalla alueella tavoitteen 2 piiriin kuuluvien toimien rahoittamiseen. Yhteisön politiikan tavoitehan on loppujen lopuksi taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja yksittäisten alueiden sosiaalis-taloudellisen suorituskyvyn kehittäminen.

3. Alueiden komitean näkemyksiä kumppanuuksista ja osuus- ja yhteisötaloudesta

3.1. Palveluja ja tuotteita tarjotaan julkisten hankintotarpeiden ja perinteisen markkinatalouden kysynnän tyydyttämiseksi, mutta näiden ohella myös eräänlaisena välimuotona sosiaalis-yhteiskunnallisiin tarkoituksiin ja tarpeisiin. Toiminnan ilmenemismuodot vaihtelevat maittain. Mm. tästä syystä on vaikea antaa selkeitä määritelmiä, joten puhumme yksinkertaisuuden vuoksi osuus- ja yhteisötaloudesta. Osuus- ja yhteisötaloudessa toimivat organisaatiot ovat tuotteita ja/tai palveluja tuottavia liikeyrityksiä. Ne eivät kuitenkaan ole osakepääomapohjaisia yhtiötä.

3.2. Osuus- ja yhteisötaloudessa toimivien organisaatioiden oikeudellinen muoto vaihtelee jäsenvaltioittain, mutta yleensä ne ovat osuuskuntia, keskinäisiä yhtiöitä, yhdistyksiä ja säätiöitä. Viime aikoina on syntynyt uusia organisaatiomuotoja, kuten sosiaalitalouden yrityksiä tai yleistä etua ajavia osuuskuntia, joista joillakin on uusi oikeudellinen muoto ja jotka syntyvät reaktiona uusiin tarpeisiin, kuten työpaikkojen luominen, syrjäytymisen torjuminen tai hyvinvointivaltion uudelleenjärjesteleminen.

3.3. Osuus- ja yhteisötalous työllistää EU:ssa kaikkiaan noin 8900000 työntekijää, joka vastaa 6,6 prosenttia unionin työssäkäyvästä väestöstä. Se toimii kaikilla talouden ja yhteiskunnan lohkoilla ja koostuu hyvin erikokoisista - pienistä ja suurista - yrityksistä ja muodostaa siten ensisijaisen tärkeän talouden lohkon, jossa työskentelee esimerkiksi Espanjan kokoisen maan työssäkäyvää väestöä vastaava määrä ihmisiä(10).

3.4. Alueiden komitea korostaa osuus- ja yhteisötalouden olennaisen tärkeää roolia paikallistasolla. Toimimalla yhteistyössä voittoa tavoittelevan yksityissektorin sekä julkisen sektorin kanssa se edistää sosiaalista yhteenkuuluvuutta, sosiaalipääoman muodostumista, yhteiskunnallista osallisuutta, työllisyyttä sekä yritysten perustamista paikallistasolla. Tässä yhteydessä on huomattava, että lähiö- ja pitäjätason kumppanuudet ja sikäläinen osuus- ja yhteisötalous edesauttavat myös kaupunkien ja alueiden vahvistamista.

3.5. Kyseinen kumppanuustoiminta vastaa Lissabonin huippukokouksen päätelmiä ja läheisyysperiaatetta, joiden mukaan "sovelletaan mahdollisimman hajautettua lähestymistapaa, jossa unioni, jäsenvaltiot, alueelliset ja paikalliset tasot sekä työmarkkinaosapuolet ja kansalaisyhteiskunta osallistuvat aktiivisesti erilaisten kumppanuuksien avulla". Se vastaa myös nykyisen työllisyyspolitiikan suuntaviivaa 11, jossa todetaan, että "jäsenvaltioiden on kannustettava paikallis- ja alueviranomaisia kehittämään työllisyysstrategioita, jotta voitaisiin täysimääräisesti hyödyntää paikallistason työllistämismahdollisuudet, edistettävä tässä tarkoituksessa kaikkien asiaan liittyvien tahojen, myös kansalaisyhteiskunnan edustajien, välistä yhteistyökumppanuutta ja edistettävä toimenpiteitä, joilla vahvistetaan sosiaalitalouden kilpailukykyä ja kykyä luoda työpaikkoja".

3.6. Tämä koskee sekä taajama- että maaseutualueita. Taajama-alueiden tärkeimpiä ongelmia ovat syrjäytymisen ja rikollisuuden torjuminen, työllisyyden ja työllistettävyyden edistäminen, kansalaisten mahdollisuuksien lisääminen ja paikallisen suorituskyvyn vahvistaminen. Maaseudulla on torjuttava taloudellista ja sosiaalista autioitumista, investoitava kannattavien yritysten luomiseen ja työpaikkojen laatuun sekä kannustettava verkostoitumista. Näiden kysymysten ratkaisemiseen ei riitä pelkästään perinteiseen voittoa tavoittelevaan yksityissektoriin ja julkiseen sektoriin turvautuminen, vaan myös osuus- ja yhteisötalous voi yhä useammin antaa arvokkaan panoksen, sillä se pystyy organisoimaan ihmisiä, kehittämään ihmisten mahdollisuuksia ja demokratiaa (hallintotapaa) sekä synnyttämään taloudellista ja sosiaalista toimeliaisuutta ja luomaan työpaikkoja.

3.7. Alueiden komitea korostaa, että osuus- ja yhteisötalous voi antaa hyödyllisen panoksen alue- ja paikallistason kehitykseen.

- Osuus- ja yhteisötalouden toimijat ovat paikallisviranomaisten tärkeitä kumppaneita paikallisia kehitysstrategioita toteutettaessa ja laajamittaista paikallista hyvinvointia kehitettäessä. Paikallisviranomaisten tulee luonnollisesti kuitenkin soveltaa "reilun pelin periaatetta", ja niin perinteisen kaupallisen lohkon yrityksillä kuin osuus- ja yhteisötalouden yrityksillä tulee olla yhdenvertaiset mahdollisuudet osallistua rehtiin kilpailuun paikallisten kehitysstrategioiden toteuttamisesta. Kyseiset yritykset voivat tuottaa etenkin yhteiskunnallisiin tarkoituksiin tarvittavia palveluja ja tuotteita, joita perinteiset markkinatoimijat ja julkishallinto eivät tarjoa.

- Osuus- ja yhteisötalous tuo lisäarvoa paikalliskehitykseen ja sosiaaliseen edistymiseen tähtäävässä prosessissa, sillä se luo paikallista sosiaalipääomaa vahvistamalla kanssakäymisessä ja kussakin yhteisössä vallitsevaa luottamusta, lisäämällä kansalaisten mukaantuloa ja osallistumista yhteiskunnan toimintaan sekä edistämällä sosiaalista yhteenkuuluvuutta palauttamalla yhteiskunnan piiriin sen ulkopuolelle jääneet ja siitä syrjäytyneet (esimerkiksi maahanmuuttajat ja pitkäaikaistyöttömät).

- Osuus- ja yhteisötalouden yritykset muodostavat olennaisen osan Euroopan monimuotoista yhteiskunta- ja talousmallia, koska niiden rakenne poikkeaa julkisista ja voittoa tavoittelevista yrityksistä.

- Osuus- ja yhteisötaloudessa syntyy "sosiaalisia" yrityksiä ja uutta, sosiaalisen yrittäjyyden yrityskulttuuria (OECD), joka suuntautuu pääasiassa syrjäytyneiden väestöryhmien mukaan saamiseen edistämällä niiden mahdollisuuksia osallistua toimintaan aktiivisesti ja soveltamalla uudenlaista toimintatapaa. Tämä tarkoittaa voimavarojen (julkiset voimavarat, markkinavoimat, vapaaehtoistyö) yhdistämistä uudella tavalla työpaikkojen luomiseksi. Osuus- ja yhteisötalous voi näin ollen tarjota ratkaisuja silloin, kun julkinen sektori tai markkinat eivät siihen pysty tai sitä yritä.

- Organisoimalla työttömät paikallistasolla osuus- ja yhteiskuntatalouden organisaatiot auttavat paikallisviranomaisia muuttamaan passiivisen sosiaaliturvan ja työttömyysturvan aktiiviseksi, kestävää kehitystä edistäväksi yhteiskunnalliseksi investoinniksi.

3.8. Alueiden komitea korostaa, että vahvan osuus- ja yhteisötalouden ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kehittäminen nimenomaan myös kumppanuuksien avulla on olennaisen tärkeää KIE-maiden nuorien ja hauraiden demokratioiden vahvistamiselle. Yhteistyö ja kokemusten vaihto EU:n ja ehdokasvaltioiden välillä on erittäin tarpeellista.

Komitea painottaa lisäksi, että tarve edistää kumppanuutta vahvan osuus- ja yhteisötalouden ja kansalaisyhteiskunnan kehittämiseksi sekä tarve tehdä yhteistyötä ja harjoittaa vaihtoa on yhtä voimakas Välimeren etelärannikon maissa, jotka kuuluvat ns. Barcelonan prosessiin.

3.9. Osuus- ja yhteisötalouden yritykset ovat uusia tekniikoita hyödyntäviä sosiaalisen innovaation laboratorioita ja siten tärkeitä tekijöitä "digitaalikuilun" hallinnassa, sillä niiden avulla voidaan edistää uuteen viestintäteknologiaan osallistumista ja käyttää kyseistä teknologiaa e-demokratian ja tieto- ja viestintätekniikkaa hyödyntävien oppimisjärjestelmien kehittämiseen paikallistasolla.

3.10. Osuus- ja yhteisötalouden merkitys on tunnustettava ja sen erityispiirteet tulee ottaa huomioon paikallisessa, valtakunnallisessa ja Euroopan yhteisön harjoittamassa talous- ja sosiaalipolitiikassa. Sillä on kyky sovittaa yhteen taloudelliset ja sosiaaliset tahot ja yhdistää yrittäjyys sosiaalisiin tavoitteisiin, minkä ansiosta se pystyy torjumaan passiivista riippuvuutta sosiaaliturvajärjestelmistä. Tuloksena voi olla tilanne, jossa on vain voittajia ja jossa julkisiin palveluihin suunnattuja varoja täydennetään markkina- ja vapaaehtoisresursseilla.

3.11. Kumppanuuksissa ja osuus- ja yhteisötalouden yrityksissä sovellettaviin taloudellisiin ja sosiaalisiin periaatteisiin tulee kiinnittää erityistä huomiota opetuksessa ja etenkin liikkeenjohdollisessa koulutuksessa. Opetuksessa keskitytään nykyisellään etenkin talouden yleisiin periaatteisiin, jotka pohjautuvat eritoten talouden perinteisiin malleihin. Osuus- ja yhteisötalouden hallintotehtävissä toimivien tulisi kaupallisen koulutuksen lisäksi saada erityiskoulutusta hallinnon kustannuustehokkuudessa ja jatkuvuudessa sekä sosiaalinäkökohtien arvon laskennassa ja niiden aiheuttamien kustannusten jakamisessa. Tämä seikka tulee ottaa huomioon myös ESR:n suuntaviivoissa sekä elinikäisten oppimismahdollisuuksien luomisessa, ja aiheesta on järjestettävä oppijaksoja.

4. Kumppanuuksia ja osuus- ja yhteisötaloutta koskevia alueiden komitean suosituksia neuvostolle ja Euroopan komissiolle

4.1. Eurooppalaisesta hallintotavasta annetussa valkoisessa kirjassa tulee mainita kumppanuus yhtenä alue- ja paikallishallinnon perusvälineenä, ja siinä tulee erityisesti suosittaa, että kaikki jäsen- ja ehdokasvaltiot soveltavat kumppanuuksia aktiivisesti alueellisen talouskehityksen, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja osuus- ja yhteisötalouden edistämiseksi.

4.2. Euroopan komission on perustettava kumppanuuksien ja osuus- ja yhteisötalouksien käyttöön parhaiden käytänteiden tietokanta, jota varsinkin ehdokasvaltiot voivat hyödyntää. Lisäksi on kannustettava ja rahoitettava parhaiden kumppanuuskäytänteiden kahden- ja monenkeskistä vaihtoa alue- ja paikallistasolla mm. alueiden komitean sekakomiteoiden välityksellä.

4.3. Työllisyyttä koskevia paikallisia toimintasuunnitelmia koskeviin jäsenvaltioille annettaviin suuntaviivoihin on sisällytettävä artikla, jossa sallitaan kumppanuuksien perustamisen sisällyttäminen kuluihin sekä paikallisviranomaisten kyseiseen toimintaan käyttämän ajan korvaaminen. Euroopan työllisyyspolitiikan suuntaviivaa 11 on vastaavasti korostettava ja sen merkitys kaikkien neljän pylvään kannalta on todettava entistä selkeämmin vuoden 2002 ja sitä seuraavien vuosien suuntaviivoissa.

4.4. Lainsäädännöllä ja sääntelyyn perustuvilla rajoituksilla on huomattava vaikutus, ja ne luovat enemmän tai vähemmän suotuisat olosuhteet uusien aloitteiden kuten sosiaaliperustaisten yritysten syntymiselle. Sopiva toimintatapa olisi valiovertailun hyödyntäminen. Yhteisössä ja jäsenvaltioissa sekä valtakunnallisesti että paikallistasolla on kehitettävä rakenteita ja tarkoitukseen soveltuvia rahoitusjärjestelmiä (mikrolainojen myöntäminen mukaan luettuna) näiden - usein pienimuotoisten - aloitteiden tukemiseksi.

4.5. Kumppanuuksia on hyödynnettävä osaamiskeskuksina ja kutsuttava varhaisessa vaiheessa osallistumaan Euroopan yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintalinjojen valmisteluprosessiin, ja tässä esitetyt suositukset tulee ottaa huomioon Euroopan yhteisön työllisyyspolitiikan suuntaviivassa 11 sekä rakennerahastoja koskevassa asetuksessa.

4.6. (Tavoitteen 1, 2 ja 3 piiriin kuuluvia) yhteisön varoja on voitava käyttää joustavasti ja eri varoja yhdistäen ja sääntelyä on purettava, jotta voitaisiin kehittää paikalliskumppaneiden käytännön toimintaedellytyksiä ja jotta taajama-alueiden kehitys, mahdollisuuksien hyödyntäminen ja ongelmien ratkaiseminen olisi mahdollista. Euroopan komissiota kehotetaan tekemään lisätutkimuksia siitä, millä tavoin kyseinen joustavoittaminen ja tukien kertasuorituksina maksaminen on mahdollista. Tarkoitusta varten tulee perustaa toimielinten välinen työryhmä. Rakennerahastokautta 2007-2013 koskevia säännöksiä on muutettava asian vaatimalla tavalla.

4.7. Osuus- ja yhteisötalouden yritysten aluekehitykselliset lähtökohdat ja sosiaaliseen vastuullisuuteen ja paikallishallintoon perustuvat toimintatavat tekevät niistä kestävän kehityksen malleja. Kyseiset periaatteet tulee siksi sisällyttää yhteisön, jäsenvaltioiden ja paikallistason alueelliseen kehityspolitiikkaan.

4.8. Etenkin osuus- ja yhteisötalouden organisaatioiden kanssa solmittujen paikallisten kumppanuuksien hyviä käytänteitä on tehtävä tunnetuksi ehdokasvaltioissa, jotta voidaan vahvistaa niiden sosiaalista yhteenkuuluvuutta, hallintoa ja demokratiaa sekä kykyä luoda uusia työpaikkoja.

4.9. Jäsenvaltioissa tarjottavassa koulutuksessa on kiinnitettävä huomiota osuus- ja yhteisötalouden ja kumppanuuden periaatteisiin. Käytännössä kyseistä koulutusta tai aihetta koskevan oppimateriaalin laatimista ja kurssien järjestämistä on voitava rahoittaa elinikäiseen oppimiseen suunnattavista varoista.

Bryssel 14. maaliskuuta 2002.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Albert Bore

(1) EYVL C 317, 6.11.2000, s. 47.

(2) EYVL C 293, 13.10.1999, s. 1.

(3) EYVL C 226, 8.8.2000, s. 43.

(4) EYVL C 22, 24.1.2001, s. 13.

(5) EYVL C 144, 16.5.2001, s. 30.

(6) EYVL C 266, 8.5.2000, s. 20.

(7) EYVL C 180, 11.6.1998, s. 57.

(8) EYVL C 144, 16.5.2001, s. 62.

(9) EYVL C 148, 18.5.2001, s. 25.

(10) Katso "The enterprises and organizations of the third system in the European Union" (Kolmannen sektorin yritykset ja organisaatiot Euroopan unionissa), CIRIEC, 2000.