6.1

Yhdenvertainen kohtelu ja eläkeoikeuksien siirto 6.1.1 EU:n jäsenvaltioiden A ja B työntekijät työskentelevät kolmannessa maassa C, jonka sosiaaliturvalainsäädäntöön ei sisälly säännöksiä ulkomaalaisten kuulumisesta sosiaaliturvajärjestelmään eikä eläkeoikeuksien siirrosta. Jäsenvaltio A on allekirjoittanut kahdenvälisen yleissopimuksen, joka kattaa yhdenvertaisen kohtelun ja saavutettujen oikeuksien säilymisen (eläkeoikeuksien siirto). Jäsenvaltio B ei ole solminut minkäänlaista yleissopimusta valtion C kanssa. Jäsenvaltioiden A ja B työntekijöiden asemat poikkeavat täysin toisistaan. Ensin mainitulla on oikeus päästä valtion C sosiaaliturvan piiriin, ja jos hänellä on oikeus eläkkeeseen, hänelle voidaan maksaa sitä valtioon A, mikäli hän palaa sinne. Vastaavasti jäsenvaltion B työntekijällä ei olisi oikeutta eläkkeeseen, ja vaikka hänellä olisikin tämä oikeus, hän ei voisi saada eläkettä lähtömaahansa. Tämä on esimerkki erilaisesta kohtelusta, joka johtuu siitä, onko solmittu kahdenvälinen yleissopimus vai ei. Sopimuksen solmiminen riippuu yleensä valtion C intresseistä neuvotella siitä EU:n eri jäsenvaltioiden kanssa. Tässä tilanteessa olisi huomattavasti tarkoituksenmukaisempaa, että EU ja valtio C neuvottelisivat suoraan sosiaaliturvasopimuksesta. Toisena vaihtoehtona olisi sisällyttää kattavampiin sopimuksiin (esim. alueellisiin, monenvälisiin tai kumppanuussopimuksiin) sosiaaliturvaa käsittelevä luku, joka sisältäisi lausekkeet yhdenvertaisesta kohtelusta ja eläkeoikeuksien siirrosta. 6.1.2 Jäsenvaltioiden A ja B työntekijät lähetetään kahdeksi vuodeksi valtioon C. Valtion C lainsäädännössä edellytetään, että kyseisen valtion alueella työskentelevien työntekijöiden on maksettava sosiaaliturvamaksut. Lisäksi jäsenvaltioiden A ja B lainsäädännön mukaan lähetettyjen työntekijöiden on maksettava sosiaaliturvamaksut. Jäsenvaltio A on kuitenkin solminut valtion C kanssa kahdenvälisen yleissopimuksen, jonka mukaan sosiaaliturvamaksut maksetaan ainoastaan lähtövaltiossa. Jäsenvaltiossa B toimivan yrityksen on sitä vastoin maksettava kaksinkertaiset sosiaaliturvamaksut: sekä sijaintivaltiossa että valtiossa C. Viimeksi mainitussa tapauksessa työntekijöitään lähettävä yritys menettää kilpailukykyään, koska sen on vastattava suuremmista sosiaalikuluista. Tämä voitaisiin välttää, mikäli EU solmisi sosiaaliturvayleissopimuksen suoraan kyseisen kolmannen maan kanssa. 6.1.3 Kolmansien maiden C ja D työntekijät työskentelevät jäsenvaltiossa A, jolla on sosiaaliturvayleissopimus valtion C mutta ei valtion D kanssa. Jäsenvaltion lainsäädännössä ei säädetä yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta eikä eläkeoikeuksien siirrosta. Myöskään mikään EU:n säädös ei suojele valtioiden C ja D työntekijöiden (jotka voivat olla esimerkiksi kausityöntekijöitä) asemaa. Työntekijöillä ei ole samanlaista suojaa (valtion C kansalaisella on täysimääräiset oikeudet ja valtion D kansalaisella ei minkäänlaisia), joten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei noudatettaisi kaikilta osin. Näin ei tapahtuisi, mikäli EU itse neuvottelisi sosiaaliturvasopimuksen valtion D kanssa. 6.1.4 Kolmannen maan C kansalaiset työskentelevät jäsenvaltioissa A ja B. Jäsenvaltion A lainsäädäntö kattaa eläkeoikeuksien siirron tai sillä on kahdenvälinen yleissopimus valtion C kanssa eläkeoikeuksien siirrosta, mutta valtiolla B ei. Molemmat työntekijät ovat kerryttäneet eläkeoikeuksia jäsenvaltiossa, jossa he ovat työskennelleet, ja ovat palanneet kotimaahansa. Jäsenvaltiossa A työskennellyt voi saada eläkkeensä, kun vastaavasti jäsenvaltiossa B työskennellyt menettää eläkeoikeutensa. Myöskään tämä ei olisi mahdollista, jos olisi nämä ja muut sosiaaliturvaoikeudet kattava EU-sopimus. 6.1.5 Kolmannen maan kansalaiset työskentelevät jäsenvaltioissa A ja B. Jäsenvaltion A sosiaaliturvalainsäädäntöön sisältyy sosiaaliturvaa koskeva yhdenvertaisen kohtelun periaate, ja vastaavasti jäsenvaltion B lainsäädännössä ei ole säännöksiä kyseisestä periaatteesta. Ensimmäisessä tapauksessa EU:n ulkopuolisen maan kansalainen maksaisi sosiaaliturvamaksut ja vastaavasti toisessa tapauksessa ei. Tämä johtaisi siihen, että jäsenvaltio B saisi taloudellista etua, mikä rikkoisi käsityksen EU:sta yhdenvertaisuuteen ja syrjimättömyyteen perustuvana alueena. EU-sopimus olisi ratkaisu myös tässä tilanteessa.