KERTOMUS FEIRASSA 19. ja 20. KESÄKUUTA 2000 KOKOONTUVALLE EUROOPPA-NEUVOSTOLLE VUOTEEN 2000 LIITTYVISTÄ TIETOKONEONGELMISTA (Y2K) SAADUISTA KOKEMUKSISTA

(komission esittämä)

KERTOMUS FEIRASSA 19. ja 20. KESÄKUUTA 2000 KOKOONTUVALLE EUROOPPA-NEUVOSTOLLE

VUOTEEN 2000 LIITTYVISTÄ TIETOKONEONGELMISTA (Y2K) SAADUISTA KOKEMUKSISTA

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto

2. EU:n sisäinen koordinointityö - EU:n Y2K-työryhmä

2.1. Taustaa

2.2. Tulokset

2.2.1. Ydinturvallisuus

2.2.2. Energia

2.2.3. Lentoliikenne

2.2.4. Meriliikenne

2.2.5. Rahoitus

2.2.6. Televiestintä

2.2.7. Y2K-tiedotus

2.2.8. EU:n tiedotuskeskus

2.2.9. Väestönsuojelu ja humanitaarinen apu

3. Komission osuus Y2K-tietokoneongelman käsittelyssä

3.1. Osuus ja toimeksianto

3.2. Organisaatio

3.3. Raportointi

3.4. Kansainvälinen yhteistyö

3.5. Www-sivusto

3.6. Seminaarit

4. Päätelmät

1. Johdanto

Vuoteen 2000 liittyvien tietokoneongelmien (Y2K) torjuminen oli ainutlaatuinen ja maailmanlaajuinen kokemus. Eri maiden valtiovalta osallistui toimintaan kaikkein korkeimmalla tasolla, mutta siihen ei poikkeuksellisesti liittynyt minkäänlaista kilpailutilannetta tai poliittista etua. Euroopan unionin jäsenvaltioilla oli kullakin oma osuutensa vuosituhannen vaihtumiseen liittyvissä järjestelyissä. Tässä raportissa kuvataan tärkeimpiä Y2K-työryhmän ja Euroopan komission EU:n tasolla toteuttamia toimia ja niistä saatuja tuloksia

Alusta alkaen tunnustettiin, että Y2K-ongelman luonne ja laajuus edellyttävät sitä, että yksityishenkilöt ja organisaatiot arvioivat omat riskinsä ja toimivat vastuullisesti, jotta ne pystyisivät varautumaan ongelmaan riittävästi. Samalla oli myös selvää, että tärkein toiminnan onnistumiseen maailmanlaajuisesti vaikuttava tekijä on tiedonvaihto.

Aluksi keskityttiin jakamaan tietoja niiden välillä, jotka varsinaisesti pyrkivät ratkaisemaan ongelmaa. Kun osa laitteisiin ja ohjelmistoihin liittyvistä ongelmista oli todettu, toiminnan myöhemmin aloittaneet pystyivät keskittymään tietyille aloille ja välttämään tarpeettomat selvitykset. Kun toiminnan painopiste muuttui, kävi kuitenkin selväksi, että myös muiden toimijoiden (asiakkaiden, yhteistyökumppanien, keskeisten palveluiden ja infrastruktuurin sekä mahdollisesti kokonaisten kauppakumppanimaiden) valmiudesta tarvittiin luotettavaa tietoa. Koska jokapäiväinen elämämme tukeutuu yhä voimakkaammin tietotekniikkaan ja koska elinkeinoelämällä on maailmanlaajuiset yhteydet ja riippuvuussuhteet, vuoden 1999 viimeisten kuukausien Y2K-ongelman ratkaisemisessa keskityttiin ensisijaisesti yleisen luottamuksen ylläpitoon.

Tämä vuoksi viranomaiset pyrkivät kaikkialla maailmassa varmistamaan omien tietoteknisten järjestelmiensä valmiuden vuoteen 2000. Samalla ne kiinnittivät huomiota moniin muihin kysymyksiin, kuten elinkeinoelämälle ja kansalaisille suunnattuun, vuoteen 2000 liittyvien tietokoneongelmien uhkaa koskevaan tiedotukseen, tarkastusten toteuttamiseen, kattavien tietojen tarjoamiseen infrastruktuurin keskeisten alojen valmistautumisesta sekä väestönsuojeluviranomaisten resurssien ja suunnitelmien tarkasteluun.

EU:ssa tärkein Y2K-ongelmaa käsitellyt jäsenvaltioiden keskustelu- ja tiedonvaihtofoorumi oli Euroopan unionin Y2K-ongelmaa koskeva korkean tason työryhmä (Y2K-työryhmä).

2. EU:n sisäinen koordinointityö - EU:n Y2K-työryhmä

2.1. Taustaa

Vuoteen 2000 liittyviin tietokoneongelmiin kiinnitettiin EU:ssa huomiota erittäin korkealla poliittisella tasolla. Kesäkuussa 1998 Cardiffissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä korostettiin tiedon jakamisen ja edistymisen seurannan merkitystä. Myöhemmin Wienissä ja Kölnissä pidetyissä Eurooppa-neuvoston kokouksissa ongelman kehitystä seurattiin edelleen tarkoin, ja niissä keskityttiin erityisesti jäsenvaltioiden rajat mahdollisesti ylittäviin riskeihin. Ministeritason keskusteluja käytiin neuvoston monissa eri kokouksissa, esim. teollisuus-, televiestintä-, energia- ja raha-asioiden neuvostossa. Ongelman monimuotoisuuden vuoksi sen käsittelyyn osallistui monia eri tahoja eikä mitään nykyisistä organisaatioista voitu pitää pätevänä käsittelemään kaikkia ongelman eri puolia.

Myös komissio toimi aktiivisesti, ja jo syyskuusta 1997 lähtien se oli järjestänyt neljännesvuosittaisia seminaareja, joihin osallistui jäsenvaltioiden ja Euroopan eri toimialojen edustajia. Vaikka seminaarit olivat hyödyllisiä, niihin liittyi myös tiettyjä rajoituksia. Niihin osallistui sekä elinkeinoelämän edustajia että hallintovirkamiehiä, minkä vuoksi jäsenvaltioiden edustajat eivät aina voineet keskittyä omiin tiedonjakoa koskeviin tarpeisiinsa. Lisäksi jäsenvaltioiden edustajat olivat kokemuksiltaan ja taustaltaan erilaisia, eikä kaikilla edustajilla ollut samanlaisia valtuuksia tai asiaa koskevaa tietämystä. Osallistujien toimeksianto oli epävirallinen, ja se koski lähinnä tiedonkeruuta ja -vaihtoa eikä niinkään politiikan määrittelyä tai päätösten tekoa.

Kesäkuussa 1999 pidetyssä Eurooppa-neuvoston Kölnin kokouksessa todettiin, että Y2K-asioiden käsittely EU:n tasolla edellytti erillistä työryhmää. Puheenjohtajavaltion päätelmissä (36 kohta) komissiota kehotettiin "kutsumaan koolle korkean tason työryhmä, joka voi tehdä ehdotuksia Euroopan unionissa mahdollisesti tarvittaviksi strategisiksi päätöksiksi, joilla varmistetaan keskeisten infrastruktuurialojen kitkaton toiminta vuosituhannen vaihtumisen yhteydessä syntyvistä mahdollisista tietotekniikkaongelmista huolimatta".

Komissio vastasi kehotukseen kutsumalla Y2K-työryhmän ensimmäisen kokouksen koolle heinäkuussa 1999. Ensimmäisessä kokouksessa sovittiin, että ryhmä keskittyisi nimenomaan jäsenvaltioiden rajat ylittäviin kysymyksiin, jotka liittyvät keskeiseen infrastruktuuriin ja sen oheispalveluihin. Tällaisiksi aloiksi määriteltiin ne, joita yhteiskunnan ja talouden normaali toiminta edellyttää, ja erityisesti kysymykset, jotka liittyvät kansalaisten turvallisuuden ja hyvinvoinnin turvaamiseen. Mahdollisiksi kohdealoiksi katsottiin energia, liikenne, televiestintä, vesihuolto, rahoitus, toimitusketjut, terveydenhuolto, hyvinvointi, tulli ja väestönsuojelu. Efta-maita pyydettiin mukaan toimintaan tarkkailijoina, ja ne osallistuivat aktiivisesti ryhmän työhön.

2.2. Tulokset

Ryhmä kokoontui kuukausittain vuoden 1999 jälkimmäisellä puoliskolla. Kokouksessa käsiteltävistä asioista sovittiin yleensä edellisessä kokouksessa, joten edustajat pystyivät valmistautumaan ja hankkimaan erityiskysymyksiin tarvittavia tietoja etukäteen kansallisilta asiantuntijoilta. Jäsenet sopivat myös siitä, että tarvittaessa viestejä voitiin välittää ja päätöksiä tehdä sähköisin välinein. Tämän vuoksi komissio perusti aihetta varten yksityisen Internet-foorumin. Kokousten välillä käytettiin jatkuvasti sähköisiä välineitä viestintään ja näkemysten vaihtoon.

Todettiin, että EU:n tavanomaiset päätöksentekomenettelyt eivät yleensä olleet käyttökelpoisia, koska niissä ei käytetä Y2K-kysymysten edellyttämiä nopeita vastausaikoja. Sen sijaan päätettiin, että ryhmän mahdolliset päätökset tehtäisiin yksimielisesti ja toteutettaisiin tarvittaessa jäsenvaltioissa.

EU:n Y2K-työryhmä käsitteli kokouksissaan erittäin moneen alaan liittyviä kysymyksiä. Tärkeimpiä aloja koskevista keskusteluista saadut tulokset esitetään jäljempänä tiivistettyinä kunkin alan kohdalla.

2.2.1. Ydinturvallisuus

Ydinturvallisuus on keskeinen aihe, joka tuli esiin kaikissa kokouksissa. EU:n ydinvoimaloiden valmistautumista seurattiin tarkoin ja tietoa oli hyvin saatavilla. Keski- ja Itä-Euroopan maiden (KIE-maiden) sekä uusien itsenäisten valtioiden (UIV) tilanteesta oli kuitenkin epävarmuutta, koska näistä maista ja niiden lähialueilta ei yleensä saatu riittävästi tietoa. Tämä aiheutti erityistä huolta monissa EU-maissa.

Ryhmä pyysi komissiota toimimaan kahdella taholla. Komissiota pyydettiin ensinnäkin toimittamaan mahdollisimman paljon tietoa näiden maiden ydinenergia-alan todellisesta tilanteesta. Komissio vastasi pyyntöön keräämällä tietoa eri lähteistä ja järjestämällä säännöllisiä tapaamisia EU:n ja KIE-maiden/UIV:iden ydinturvaviranomaisten sekä IAEA:n kanssa, joka oli säännöllisesti tehnyt tarkastuskäyntejä näihin maihin.

Oli selvää, että Y2K-ongelma ei todennäköisesti aiheuttaisi välitöntä uhkaa ydinvoimaloiden toiminnan turvallisuudelle, koska tietojen mukaan yhdessäkään ydinvoimalassa ei ollut turvallisuuden kannalta keskeisiä järjestelmiä, joihin ongelma vaikuttaisi. Sen sijaan oli mahdollista, että ongelma vaikuttaisi tiettyihin vähemmän keskeisiin valvontajärjestelmiin, ja tämän vuoksi oli varmistettava, että laitoksen turvallisuus ei ongelmien vuoksi heikentyisi pidemmällä aikavälillä.

Tämän vuoksi komissiota pyydettiin myöntämään rahoitusta, jonka avulla ydinvoimaloiden toiminnasta vastaavat voisivat vastata ongelmaan. Komissio tuki jo IAEA:n työtä, rahoitti ISTC:tä, STCU:ta ja WANO:a paikallisen avun antamiseksi Venäjän ja Ukrainan laitoksille. Y2K-työryhmän kehotuksesta myönnettiin noin 3 miljoonan euron erillisbudjetti kattamaan muita avustustarpeita vuoden 2000 aikana. Toukokuussa 2000 vaikuttaa siltä että suurinta osaa Venäjälle ja Ukrainalle varatuista varoista tullaan todellakin tarvitsemaan ongelmien korjaamiseksi ydinvoimaloissa.

2.2.2. Energia

Myös energia, erityisesti sen tuotanto ja jakelu, otettiin toistuvasti esiin työryhmässä. Paljon huomiota kiinnitettiin sähköön, koska se on energiamuoto, jota ei voida varastoida. Tarkasteltuihin kysymyksiin kuuluivat sähköverkkojen vakaus KIE-maissa ja uusissa itsenäisissä valtioissa, sähkönsaannin luotettavuus yleensä sekä EU:n ulkopuolelta saatavan kaasun ja öljyn tarjonta.

Sähköverkkoihin kiinnitetty huomio liittyi siihen, että mahdollinen verkon häiriö saattaisi vaikuttaa ydinvoimaloiden vakauteen ja siihen että lämmityksen laajamittaisella puuttumisella tammikuussa saataisi olla vakavia seurauksia väestölle (ks. kohta 2.2.9). Kuten ydinvoimaloidenkin kohdalla huolestuneita oltiin ennen kaikkea KIE-maiden ja uusien itsenäisten valtioiden tilanteesta. Komissio järjesti heinäkuussa 1999 sähköverkkoja käsitelleen konferenssin, johon osallistui EU:n, KIE-maiden ja uusien itsenäisten valtioiden toimijoita ja jolla pyrittiin lisäämään tietoisuutta tästä uhasta ja vaihtamaan tietoja parhaista reagointitavoista.

Keskusteluja käytiin myös useista muihin energiamuotoihin liittyvistä kysymyksistä, mm. NATO:n öljyputkista, joilla kuljetetaan suuri osa Länsi-Euroopan tärkeimpien lentokenttien ja lentotukikohtien lentopolttoaineesta. Komissio kertoi, että NATO oli lähes kolmen vuoden ajan korjannut putkijohtojärjestelmäänsä, järjestelmä oli testattu kokonaisuudessaan ja valmiussuunnitelmat oli laadittu. Ryhmälle kerrottiin myös Kansainvälisen energiajärjestön (IEA:n) laatimista valmiussuunnitelmista öljyn toimittamiseksi.

Todettiin, että kaasuntuotannossa ja -jakelussa tarvittiin tiiviimpää Euroopan tasoista koordinointityötä. Todettiin myös, että EU on suurelta osin riippuvainen ulkomaisista kaasuntoimittajista. Norja osallistui Y2K-työryhmän toimintaan ja tiedotti toimistaan täysimittaisesti muille maille. Italian lähteistä saatiin tietoa Algerian kaasuntoimittajien tilanteesta, ja Suomen ja Saksan virkamiehet pystyivät varmistamaan Venäjän Gazpromin tilanteen.

2.2.3. Lentoliikenne

Toiminnan luonteen vuoksi ilmailusta vastasivat yleisesti kansainvälisellä tasolla eri sääntelyviranomaiset Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön (ICAO:n) kautta sekä eri toimijat Kansainvälisen lentokuljetusliiton (IATA:n) kautta. Eurocontrol osallistui valmiussuunnitelmien laatimiseen useissa EU: maissa.

Erityiskysymys, josta keskusteltiin työryhmässä, koski mahdollisuutta kieltää lentäminen EU-maihin tietyiltä ilmailualan toimijoilta, jotka eivät täytä vaatimuksia, ja estää EU:n liikenteenharjoittajia lentämästä maihin, joiden lennonjohtojärjestelmien valmiudesta oli epäilyksiä. Näiden keskusteluiden avulla pyrittiin välttämään tilanne, jossa jäsenvaltiot päätyvät keskenään ristiriitaisiin kantoihin. Mahdollisista järjestelyistä keskusteltiin siirtymäkauden lähestyessä, ja työryhmässä vaihdettiin tiettyjä liikenteenharjoittajia ja maita koskevia tietoja. Tällaisiin toimiin ei kuitenkaan lopulta päädytty missään maassa, joten koordinoitu EU-tasoinen toiminta osoittautui tarpeettomaksi.

2.2.4. Meriliikenne

Meriliikenteessä oli kaksi kysymystä, joilla oli merkitystä yli kansallisten rajojen. Ensinnäkin oli varmistettava johdonmukainen toimintatapa sellaisten EU:n vesillä tai satamissa olevien alusten osalta, jotka eivät olleet ilmoittaneet Y2K-valmiudestaan Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO:n) antamien suuntaviivojen mukaisesti. Tältä osin vertailtiin valmiussuunnitelmia, joita kukin EU-maa oli laatinut oman tilanteensa mukaisesti, ja ne todettiin keskenään yhteensopiviksi.

Toiseksi keskeisen tärkeää oli EU:n eri satamien sekä yleensä tulli- ja maahanmuuttojärjestelmien valmius, jotta voitaisiin turvata toimitusketjujen normaalin toiminnan jatkuminen. EU:n tärkeimmissä satamissa oltiin yleisesti hyvin selvillä Y2K-ongelman uhkasta, ja katsottiin, että ne olivat valmistautuneet ongelmaan hyvin. Myös sisämarkkinoilla tarvittavan tiedon vaihtamiseen on lukuisia yhteisön laajuisia tietoteknisiä järjestelmiä. Yhdessä jäsenvaltioiden kanssa myös komissio toteutti huomattavia toimia, joilla haluttiin varmistaa, että tällaiset järjestelmät korjattaisiin.

2.2.5. Rahoitus

Y2K-ongelma uhkasi erityisesti rahoitusalaa, koska se on erittäin riippuvainen tietotekniikan järjestelmistä ja sen toiminta on luonteeltaan maailmanlaajuista ja verkottunutta. Jotta ongelmaan voitaisiin tarttua rahoitusalalla kaikkialla maailmassa, sekä yksityinen että julkinen sektori toteutti valtavan ja lopulta erittäin hyvin onnistuneen yhteistyöponnistuksen ongelman torjumiseksi. Euroon käyttöönotosta oli merkittävää hyötyä EU:n rahoituselimille, kun ne laativat valmiussuunnitelmia vuosituhannen vaihdetta varten.

Koska rahoitusalalla tehtiin korkealaatuista ja laajaa kansainvälistä yhteistyötä, EU:n Y2K-työryhmän ei tarvinnut tarkastella valtioiden rajat ylittäviä kysymyksiä. Keskusteluja käytiin myös Y2K-ongelman vaikutuksesta vakuutuksiin ja korvausvaatimuksiin. EU-maat keskustelivat Yhdysvalloissa annetusta Y2K-lainsäädännöstä mutta omaksuivat mielipiteen ettei vastaavaa lainsäädäntöä tarvittu missään EU-maassa, johtuen oikeusjärjestelmien erilaisuudesta ja yleisesti EU:ssa vallitsevasta vähäisemmästä halukkuudesta ryhtyä oikeustoimiin.

2.2.6. Televiestintä

Myös televiestintäala on perusluonteeltaan maailmanlaajuinen ja verkottunut, ja myös sillä tarvittiin kansainvälistä toimintaa. Kansainvälinen teleliitto (ITU) otti ensisijaisen vastuun tiedottamalla jäsenilleen toimintatarpeista ja tarjoamalla suoraa apua vähemmän kehittyneillä alueilla järjestettyjen seminaarien muodossa. ITU myös koordinoi kansainvälistä toimintaa, jolla testattiin kaikkialla maailmassa käytetyn keskeisen teknologian Y2K-yhteensopivuus.

Televiestintäalan sääntelystä vastaavat ja alan toimijat olivat vahvasti mukana ITU:n toiminnassa kaikkialla Euroopassa. Televiestintäalan erityispiirteenä on se, alan palveluilla on yleensä voimakas kysyntä uuden vuoden alussa. Vuoden 2000 odotettiin entisestään pahentavan tilannetta. EU:n Y2K-työryhmän jäsenet huomauttivat, että toimijoiden oli otettava tämä huomioon vuosituhannen vaihdetta koskevissa suunnitelmissaan ja varmistettava, että hätäpuhelinpalvelut toimisivat edelleen normaalisti.

2.2.7. Y2K-tiedotus

Keskustelua syntyi myös johdonmukaisen Y2K-tiedotuspolitikan tarpeellisuudesta. Tähän sisältyi useita kysymyksiä: EU:n tilannetta koskevien tietojen vaihto muiden maiden kanssa, EU:n kansalaisille ja elinkeinoelämälle suunnattu tiedotus sekä EU:n ulkopuolisten maiden valmistautumisesta tiedottaminen.

Y2K-työryhmä katsoi, että Washingtonissa sijaitsevan kansainvälisen Y2K-yhteistyökeskuksen ohjauskomiteaan tarvittiin alueellista edustusta, ja pyysi komissiota huolehtimaan tästä. Komissio vastasi pyyntöön nimeämällä edustajan kyseiseen yhteistyökeskukseen ja varmistamalla, että EU oli edustettuna myös lukuisilla muilla kysymystä käsittelevillä kansainvälisillä foorumeilla (esim. ICAO, IMO, IEA, IAEA ja G8-maiden Y2K-asiantuntijaryhmä). Näin varmistettiin, että EU:n Y2K-työryhmä sai säännöllisesti tietoa lukuisista muista toimista, joita kansainvälisesti toteutettiin eri aloilla, ja että näiden foorumeiden muille osanottajille kerrottiin EU:ssa toteutettavista toimista.

Julkisen tiedottamisen osalta oli selvää, että kunkin jäsenvaltion on otettava huomioon kansalaistensa erityistarpeet ja luotava maan tilanteeseen parhaiten soveltuva toimintatapa. Kaikki jäsenvaltiot pitivät kuitenkin arvokkaana keskinäistä tiedonvaihtoa ideoista ja suunnitelmista sekä sitä, että kaikkialla EU:ssa taataan johdonmukainen tiedotus, joka koskee kansalliset rajat ylittävää infrastruktuuria.

EU:n ulkopuolisia maita koskevan tiedon julkaisemisesta ehdotettiin, että EU:n jäsenvaltiot yhdistäisivät jo hankkimansa, unionin ulkopuolisten maiden valmistautumista koskevat tiedot ja että komissio julkaisisi kaikki nämä tiedot yhdessä. Todettiin, että tällaisen tiedon välittäminen EU-maiden yleisölle on tärkeää, mutta ennen kaikkea korostettiin sitä, että on varmistettava tällaisen tiedon oikeellisuus, luotettavuus ja tasapuolisuus. Katsottiin, että tämän varmistaminen olisi mahdotonta näin monitahoisella alalla, jolla tilanne muuttuu jatkuvasti. Ei myöskään ollut selvää, oliko komissiolla valtuuksia julkaista aineistoa, joka käsittelee unionin ulkopuolisia maita. Tämän vuoksi päätettiin, että jäsenvaltiot voisivat halutessaan toimia itsenäisesti.

2.2.8. EU:n tiedotuskeskus

Kaikki EU:n jäsenvaltiot päättivät perustaa kansallisia ja usein myös alue- ja paikallistason "ennakkovaroitusjärjestelmiä" tai tarkkailukeskuksia. Keskusten resursseissa ja niiden käyttämissä menetelmissä oli merkittäviä eroja, mutta yleensä niillä pyrittiin vahvistamaan jo vakiintuneita menettelyjä, jotta pystyttäisiin reagoimaan vakaviin häiriöihin, joita mahdollisesti ilmenisi 31. joulukuuta 1999 jälkeen. Useimmat keskukset seurasivat tarkoin päivämäärän vaihtumista maapallolla, jotta ne saisivat ennalta tiedon mahdollisista ongelmista. Samalla ne tiedottivat kansallisesti oman maansa tilanteesta.

Komissiota pyydettiin luomaan järjestelmä tänä aikana tapahtuvalle jäsenvaltioiden väliselle yksityiselle viestinnälle. Sen avulla myös seurattiin raportteja, joita saatiin keskeisiltä aloilta ja tärkeimmistä maista. Näin pyrittiin nopeasti havaitsemaan mahdolliset ongelmat, jotka saattoivat edellyttää komission toimintaa. Omien järjestelmiensä Y2K-valmiuden varmistamisen ohella komissio perusti tähän tarkoitukseen Euroopan unionin Y2K-seuranta- ja -viestintäkeskuksen. Keskuksen henkilöstönä oli komission virkamiehiä, jotka tunsivat Y2K-ongelman ja keskeisimmät alat, joihin ongelma mahdollisesti vaikuttaisi. Heillä oli myös käytettävissään useita eri viestimiä. Keskus toimi keskeytyksettä 31. joulukuuta 1999 klo 10.00:stä 3. tammikuuta 2000 klo 20.00:een asti (Keski-Euroopan aikaa).

2.2.9. Väestönsuojelu ja humanitaarinen apu

Väestönsuojelusta vastaavat EU:n jäsenvaltioiden viranomaiset jakoivat keskenään useaan otteeseen tietoja vuosituhannen vaihdetta koskevista suunnitelmistaan. Tätä varten järjestettiin mm. erityisiä Y2K-seminaareja sekä pääjohtajien ja komiteoiden säännöllisiä tapaamisia. Kaikissa jäsenvaltioissa väestönsuojeluviranomaiset olivat tavallista suuremmassa valmiudessa vuoden lopulla. Heidän tukenaan oli tehostettuja ja perinpohjin testattuja valmiussuunnitelmia, joilla varauduttiin mahdollisiin Y2K-ongelmien aiheuttamiin hätätilanteisiin.

Komissio vastaa kolmesta pysyvästä suuronnettomuuksien varalta toimivasta hälytysjärjestelmästä, joiden kannalta vuosituhannen vaihdetta pidettiin erityistilanteena. Järjestelmät koskevat ydinonnettomuuksia (ECURIE), merenkulun onnettomuuksia ja väestönsuojelua. Järjestelmät olivat tavanomaisessa täydessä valmiudessaan, minkä lisäksi niistä oli yhteys komission Y2K-keskukseen, ja kolme yksikön päällikköä sekä ympäristöasioista vastaava komissaari päivystivät ja olivat valmiita tarvittaessa vastaamaan välittömästi. Siirtymäkaudella komission hälytysjärjestelmät osallistuivat aktiivisesti Erika-onnettomuuden sekä Ranskassa ja monissa muissa EU:n jäsenvaltioissa riehuneiden myrskyjen aiheuttamien ongelmien käsittelyyn.

Y2K-ongelman kehitysmaissa mahdollisesti aiheuttamiin suuronnettomuuksiin liittyvää humanitaarisen avun tarvetta käsiteltiin pääasiassa G8-ryhmässä ja aiheeseen liittyvillä Yhdistyneiden kansakuntien foorumeilla. EU:n humanitaarisen avun toimisto (ECHO) vahvisti, että se oli valmis toimimaan Y2K-ongelman mahdollisesti aiheuttamissa hätätilanteissa samalla tavoin kuin muissakin tilanteissa.

3. Komission osuus Y2K-tietokoneongelman käsittelyssä

3.1. Osuus ja toimeksianto

Y2K-ongelman perussyy oli tekninen, ja kunkin organisaation oli ratkaistava se omalta osaltaan itsenäisesti. Viranomaiset osallistuivat toimintaan laajasti ongelman laajuuden vuoksi ja siksi, että sekä kansalaisille että yrityksille oli tarjottava tietoa ongelman merkityksestä ja eri tahoilla tarvittavista toimista. Koska ongelmalla saattoi olla myös valtioiden rajat ylittäviä vaikutuksia, tiettyjä kysymyksiä oli käsiteltävä EU:n tasolla.

Yritysten ja julkisen sektorin välistä tiedonvaihtoa tarvittiin kaikkialla EU:ssa, jotta voitaisiin jakaa kokemuksia ja saada tietoa muiden toimijoiden valmistautumisesta. Suuri osa EU:n keskeisestä infrastruktuurista on lisäksi pohjimmiltaan kansainvälistä ja monilta osin se ylittää kansalliset rajat. Tämä koskee mm. liikennettä, energia-alaa, rahoitusta ja televiestintää. Useilla aloilla tarvittiinkin päätöksiä, jotka vaikuttivat eri alojen sääntelystä vastaaviin ja toiminnan harjoittajiin monissa eri maissa.

Näistä syistä komissio auttoi aktiivisesti muita tahoja, jotka pyrkivät ongelman ratkaisuun. Samalla se varmisti, että sen omissa tietoteknisissä järjestelmissä oli riittävästi varauduttu ongelmaan. Tähän komissio pyrki useilla eri keinoilla: osallistumalla kansainvälisiin foorumeihin ja Y2K-ongelmaan liittyviin tapahtumiin kaikkialla maailmassa, järjestelmällä omia seminaareja ja tapaamisia jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa, laatimalla EU:ta koskevia tilanneraportteja sekä perustamalla EU:n tasoisen Y2K-tiedotuskeskuksen, joka oli keskeytyksettä toiminnassa vuodenvaihteen kriittisinä aikoina.

3.2. Organisaatio

Komission sisällä Y2K-kysymyksestä vastasi entinen teollisuuden pääosasto III (nykyinen yritystoiminnan pääosasto). Tätä koskeva päätös tehtiin varhain, kun katsottiin, että ongelma on luonteeltaan ennen kaikkea tekninen. Tuolloin pääosasto III vastasi tietyistä neljännen puiteohjelman aloista, erityisesti tietotekniikkaohjelmasta, joka oli päävastuussa tutkimushankkeista, joissa etsittiin uusia keinoja ongelman ratkaisemiseksi. Katsottiinkin, että alan asiantuntemus oli keskittynyt pääosastoon III.

Kun kävi selvemmin ilmi, että ongelma voi vaikuttaa keskeiseen infrastruktuuriin, toimintaan oli tuotava mukaan useita muitakin pääosastoja. Komission yksiköiden välisen Y2K-ryhmän osaava ja työlleen omistautunut keskeinen henkilöstö oli olennainen tekijä Y2K-ongelmaa koskevan komission toiminnan onnistumisessa. Ryhmä aloitti aktiivisen yhteistyön vuoden 1999 alussa, vaikka monet ryhmän jäsenet olivat jo työskennelleet Y2K-ongelman tiettyjen osa-alueiden parissa jo edeltävinä kuukausina. Ryhmän jäsenten toisiaan täydentävä osaaminen ja sujuva yhteistyö yhteisen ongelman ratkaisemiseksi oli esimerkillistä.

3.3. Raportointi

Ongelmallisinta komission Y2K-työssä oli neuvoston ja parlamentin pyynnöstä laadittujen tilanneraporttien toimittaminen. Tilanneraportit koottiin maalis-, kesä- ja syyskuussa 1999 tiedoista, jotka jäsenvaltiot olivat toimittaneet yhteisessä esitysmuodossa.

Jäsenvaltiot luonnollisesti keräsivät ja raportoivat vastaavia tietoja omiin tarkoituksiinsa koko vuoden ajan. Kaikki Y2K-ongelman parissa työskentelevät olivatkin erittäin kiireisiä, eivätkä jäsenvaltioiden raporttien toimitusaikataulut juurikaan käyneet yksiin EU:n aikataulun kanssa. Raportit saapuivat usein monia viikkoja myöhässä ja ne saatiin useilla eri kielillä. Samaan aikaan komission yksiköiden välisen Y2K-ryhmän jäsenet keräsivät täydentäviä tietoja omilta vastuualoiltaan. Useiden eri tietolähteiden kokoaminen johdonmukaiseksi kokonaisuudeksi vaati paljon työtä. Myös jäsenvaltioiden Y2K-koordinaattoreille tarjottiin mahdollisuus raporttiluonnosten tarkasteluun.

Tavanomaisen aikataulun mukaisesti tämäntyyppisen tiedonannon julkaisemiseen tarvittaisiin noin kolme kuukautta, jos kaikki vaiheet valmistuvat viivästyksittä. Kolmannen vuosineljänneksen loppuraportti, jolle oli käännösprosessissa annettu etusija, hyväksyttiin joulukuun ensimmäisellä viikolla. Sen julkaisemiseen kului siis yhteensä vain 10 viikkoa.

On selvää, että komission virallisen tiedonannon hyväksymiseen käytettävä menettely ei sovellu ensisijaisesti asiatietoja sisältävän tilanneraportin nopeaan julkaisuun. Jos tulevaisuudessa syntyy vastaava tilanne, jossa neuvostolle ja parlamentille on raportoitava asiatietoja, olisi harkittava muita toimintatapoja joustavamman aikataulun saavuttamiseksi. Selvästi suurimman viivästyksen aiheutti käännösprosessi, ja voitaisiinkin harkita kieliversioiden määrän vähentämistä. Kun kyseessä on pääasiassa EU:n jäsenvaltioilta saatua asiatietoa sisältävä tilanneraportti vailla poliittista ulottuvuutta, mitään varsinaista hyötyä ei myöskään koidu sen hyväksyttämisestä komissaarien kokouksessa. Tällaisessa tapauksessa asianomaisten komission yksiköiden välisen yksimielisyyden tulisi riittää.

3.4. Kansainvälinen yhteistyö

Monia Y2K-ongelman osia oli käsiteltävä sekä EU:ssa että kansainvälisesti. Komission järjestämät kokoukset olivat EU:ssa luonteva foorumi, jolla sekä jäsenvaltioiden viranomaiset että yritykset pystyivät jakamaan tietoja. Yleisiä EU-tason keskusteluja käytiin aluksi Y2K-seminaareissa, ja heinäkuusta 1999 lähtien EU:n Y2K-työryhmän kokouksissa. Myös alakohtaisesti järjestettiin tapaamisia sekä alueellisesti että kansainvälisesti. Monissa tällaisissa kokouksissa komissiota edustivat eri pääosastojen asiantuntijat, jotka sekä välittivät tietoa EU:n tilanteesta ulkopuolisille että tarjosivat jäsenvaltioille tietoa EU:n ulkopuolisesta toiminnasta.

Alakohtaisten organisaatioiden järjestämien kokouksien lisäksi komission yksiköt osallistuivat aktiivisesti useisiin Yhdistyneiden kansakuntien tietotekniikan työryhmän järjestämiin Y2K-kokouksiin sekä kansainvälisen Y2K-yhteistyökeskuksen ohjauskomiteaan ja G8-maiden Y2K-asiantuntijaryhmään. Näillä aloilla komissio toimi välittäjänä, tuki EU:n ja muiden maiden tilannetta koskevan tiedon vaihtoa ja raportoi eri maissa ja eri organisaatioissa saavutetusta edistymisestä EU:n edustajille.

3.5. Www-sivusto

Y2K-ongelmaan liittyy keskeisesti tietotekniikka, ja Internetistä muodostuikin aihetta koskevan ajankohtaisen tiedon olennainen lähde. Koska eri organisaatiot etenivät jatkuvasti toimissaan ja ongelmat ja suunnitelmat kehittyivät nopeasti, Internet osoittautui ainoaksi tiedotusvälineeksi, joka pysyi jatkuvasti muuttuvan tilanteen tasalla. Ympäri maailmaa laadittiin tuhansia Y2K-aiheisia www-sivustoja ja maailmanlaajuiset Y2K-asiantuntijoiden postituslistat takasivat ongelman parissa työskentelevän teknisen henkilöstön tiiviin yhteistyön. Sähköinen viestintä helpotti merkittävästi kansainvälisen Y2K-yhteistyökeskuksen ja G8-ryhmän työtä. Internetistä saatavilla olevat tiedot selvensivät teknisiä kysymyksiä, antoivat uusia tietoja ongelman eri puolista ja tarjosivat esimerkkejä varhain vuonna 1999 havaituista ongelmista sekä yleiskäsityksen siitä, miten tiedotusvälineet ja yleisö kokivat ongelman.

Yli kahden vuoden ajan komissio piti yllä tietoyhteiskuntahankkeiden toimiston (ISPOn) palvelimella www-sivustoa, josta oli lukuisia linkkejä Y2K-ongelman kannalta hyödyllisiin tietoihin. Useimmilla EU:n jäsenvaltioilla oli omat www-sivustot, ja niiden tarjoama tieto sekä eri toimialayhdistysten tarjoama kansainvälinen alakohtainen tieto tulivat korostetusti esille komission ylläpitämässä sivustossa. Myös kaikki Y2K-ongelmaa käsittelevät komission asiakirjat ja eri seminaarien pöytäkirjat ja viralliset tiedonannot julkaistiin tässä www-sivuostossa. Vuoden 1999 lopulla www-sivustolla oli kymmeniä tuhansia kävijöitä kuukausittain. Sivustolle myönnettiin myös useita palkintoja.

Y2K-tietokoneongelma valittiin myös komission Europa-sivustolla esiteltäväksi keskeiseksi kysymykseksi vuoden 1999 neljän viimeisen kuukauden ajalle. Sivustolla annettiin EU:n kansalaisille tarkoitettu ongelman yleiskuvaus kaikilla yhteisön kielillä ja sivustolla kävijöitä opastettiin myös lukuisiin muihin tiedonlähteisiin.

Internet oli keskeinen tiedonlähde ja viestintäväline myös varsinaisena siirtymäkautena vuoden lopussa. Kansainvälinen Y2K-yhteistyökeskus piti yllä ongelma käsitteleviä www-sivustoja (esim. Global Status Watch), johon kansalliset Y2K-keskukset toimittivat tietoja. Komissio tarjosi sivun toisinnon, jotta Euroopassa voitiin helpommin käyttää ajantasaista ja luotettavaa tietoa keskeisen infrastruktuurin tilasta kaikkialla maailmassa. Sivun toisinnossa oli alle kolmen vuorokauden ajalla 150 000 kävijää, mikä on noin 20 % koko Global Status Watch -järjestelmän kävijöistä ja osoittaa aiheen herättämää huomattavaa kiinnostusta. Tiedonvaihtoon oli vuoden vaihteessa käytettävissä myös lukuisia yksityisiä www-sivustoja, kuten Yhdysvaltojen ydinsääntelykomission (US-NRC) YEWS-sivusto, [1] joka tarjosi ydinvoimaloiden operaattoreiden raportteja kaikkialta maailmasta.

[1] YEWS = Y2K Early Warning System (Y2K-ennakkovaroitusjärjestelmä).

Sivusto aineistoineen on ollut edelleen saatavilla vuonna 2000. Tarkoituksena on sulkea sivusto ja arkistoida sen sisältämä aineisto kesäkuussa 2000.

3.6. Seminaarit

Komissio tunnusti alusta alkaen tiedonvaihdon edut, ja toiminnan ytimen muodostivatkin EU:n tasolla järjestetyt seminaarit. Aluksi seminaareja järjestettiin neljännesvuosittain ja niihin osallistui sekä yritysten että EU:n viranomaisten edustajia. Nämä seminaarit koettiin niin arvokkaiksi, että puhujat tarjoutuivat esiintymään palkkiotta ja kaikki osallistujat maksoivat omat osallistumiskulunsa.

Wienissä kokoontuneen Eurooppa-neuvoston pyynnöstä komissio järjesti huhtikuussa 1999 Brysselissä kokouksen, johon osallistuivat Euroopan keskeisen infrastruktuurin tarjoajat. Kokous keskittyi valtioiden ja toimialojen rajat ylittäviin Y2K-kysymyksiin. Osallistujia oli yli 150, mm. kansallisia Y2K-koordinaattoreita, sääntelystä vastaavia, kansainvälisten yhdistysten ja yritysten edustajia, ja he jakoivat tietoa työn edistymisestä ja huolenaiheista, jotka liittyivät ilmailuun, meriliikenteeseen, sähköön, kaasuun, televiestintään ja ydinvoimaan. Kokous tarjosi arvokkaan foorumin, jolla eri EU-maiden ja eri toimialojen edustajat pystyivät kertomaan toisilleen työn edistymisestä ja suunnitelmista. Keskeiseksi kysymykseksi todettiin viestinnän kehittäminen infrastruktuurin eri alojen välillä sekä paikallisella, kansallisella että kansainvälisellä tasolla.

Koska sähköverkkojen ja ydinvoimaloiden välillä on keskinäinen riippuvuussuhde ja koska KIE-maista ja uusista itsenäisistä valtioista ei saatu tilannetietoja, päätettiin järjestää näitä aiheita käsittelevä seminaari, joka pidettiin heinäkuussa 1999. Seminaariin osallistui sähköalan ja alan sääntelystä vastaavien valtion viranomaisten edustajia yli 25 maasta. He jakoivat seminaarissa kokemuksiaan ja solmivat kontakteja keskinäistä avunantoa varten.

Syyskuussa 1999 järjestettiin toinen seminaari Euroopan infrastruktuurin tarjoajien kanssa. Jälleen tarjoutui mahdollisuus jakaa eri alojen ja maiden välillä tietoja ennen siirtymävaihetta. Tällä kertaa osallistujia oli 200, ja he edustivat 35:tä EU-, ETA- ja KIE-maata sekä uutta itsenäistä valtiota. Seminaarissa keskityttiin varsinaisen siirtymävaiheen valmiussuunnitelmiin ja -strategioihin. Näihin sisältyi myös yleinen tiedotus sekä kansallisten pelastuspalveluyksiköiden valmistautuminen.

On huomattava, että vähäisen ajan ja Y2K-toiminnalta puuttuneen erillisbudjetin vuoksi komissio järjesti kaikki seminaarit itse. Tähän se sai arvokasta apua jäsenvaltioilta ja EU:n yrityksiltä. Ohjelmasta sovittiin jäsenvaltioiden Y2K-koordinaattoreiden kanssa, jotka myös auttoivat puhujien ja osallistujien valinnassa. Komission sisällä kukin pääosasto vastasi omaan alaansa kuuluneiden istuntojen järjestämisestä, toimi paneelin puheenjohtajana ja tarjosi toimittajan, joka laati tiivistelmän saaduista tuloksista.

Tällä tavoin komissio pystyi hyödyntämään sekä sisäisiä että ulkoisia voimavaroja hyvin vähäisin menoin ja herättämään lukuisten asiantuntevien osallistujien mielenkiinnon sekä hankkimaan arvokasta ja aiheeseen liittyvää tietoa. Seminaarien pöytäkirjat toimitettiin nopeasti ja julkaistiin komission Y2K-sivustolla heti tapahtuman jälkeen. Eri toimialojen ja eri maiden asiantuntijoiden väliset yhteydet paransivat EU:n sisäistä koordinointia ja yhteistyötä.

4. Päätelmät

Y2K-ongelman ratkaisu edellytti kattavaa, pitkäjänteistä ja ennennäkemättömän laajaa kansainvälistä yhteistyötä sekä yksityisellä että julkisella sektorilla. Kansainvälisten ryhmien, kuten G8-maiden ja kansainvälisen Y2K-yhteistyökeskuksen osallistuminen takasi sen, että Y2K-ongelma sai poliittista painoarvoa, ja lisäsi ongelman tunnettuutta. Näin sekä viranomaiset että erilaiset organisaatiot saatiin vakuuttumaan kysymyksen tärkeydestä ja toiminnan tarpeellisuudesta.

EU:ssa merkittävää oli EU:n Y2K-työryhmän ja komission toiminta. Työryhmä oli merkittävä foorumi, jolla EU:n jäsenvaltioiden kansalliset koordinaattorit pystyivät keskustelemaan yhteisistä kysymyksistä ja varmistamaan, että kaikilla oli riittävästi tietoa eri toimialojen ja muiden maiden tilanteesta. Työryhmän toiminta oli luoteeltaan erittäin avointa.

EU:n Y2K-työryhmän toiminta ei johtanut tärkeisiin poliittisiin päätöksiin, vaan työryhmässä vaihdettiin monien kuukausien ajan tietoja viranomaisten strategioista ja toiminnasta. EU- ja EFTA-maat omaksuivat johdonmukaisen ja yhteensopivan toimintatavan valtioiden rajat ylittävien kysymysten käsittelemiseksi, vaikka kansallisten Y2K-ongelmien käsittelyyn olikin ehkä valittu eri keinot.

Voidaan siis sanoa, että EU:n Y2K-työryhmä paransi merkittävästi toiminnan johdonmukaisuutta. On selvää, että tiedonvaihdon kautta tarjoutui tilaisuus oppia muiden kokemuksista ja hioa uusia ideoita yhdessä. Jo tämän vuoksi voidaan pitää perusteltuina niitä melko vähäisiä sijoituksia, joita käytetyn ajan ja matkojen muodossa tehtiin toisten osapuolten tapaamiseksi. Työryhmää varten toteutettu yksinkertainen mutta tehokas tiedotusjärjestelmä, jolla jäsenvaltioiden viranomaiset ja talouden eri toimialat vaihtoivat keskenään tietoja siirtymäkauden aikana, oli erityisen merkittävä saavutus.

Eri maiden rakentavasta yhteistyöstä yhteisen ongelman ratkaisemiseksi ja toiminnasta saaduista tuloksista on toisaalta opittavaa myös tulevaisuuden kannalta. Ongelmaan liittyvät tekijät olivat monin tavoin ainutlaatuisia: kyseessä oli laaja, lähes mittaamaton uhka, joka oli organisaatioiden tiedossa ennalta kaikkialla maailmassa, johon saattoi liittyä sekä taloudellisia että turvallisuuteen vaikuttavia seuraamuksia, jolla oli kiinteä määräaika ja johon ei liittynyt selkeitä kansallisia kilpailunäkökohtia.

Viranomaiset osoittivat keskinäisessä viestinnässään avoimuutta, ja tavanomaisesti hitaat tai raskaat hallinnolliset menettelyt ja hyväksymiset kierrettiin vaivatta, tietoteknisiä kokonaisuuksia nykyaikaistettiin, yhteisiä toimintatapoja luotiin valtioiden rajat ylittävien uhkien torjumiseksi ja ennen kaikkea laadittiin kansainvälisiä valmiussuunnitelmia monille infrastruktuurin osa-aloille. Nämä ovat joka tapauksessa tulevaisuuden kannalta merkittäviä saavutuksia.

Harvat yritysten tai laitosten johtajat voivat enää suhtautua tietotekniikkaan samalla tavoin kuin ennen Y2K-ongelmaa. Aiemmin tietotekniikkaa pidettiin ehkä vain arvokkaana apuvälineenä, mutta nyt on selvää, että sen on organisaation keskeinen resurssi, josta sen toiminnan jatkuminen riippuu. On olennaista, että Y2K-toiminnassa laaditut suunnitelmat ja saavutetut tulokset tunnustetaan ja että ne säilytetään tulevaisuuden varalle. Olisi valitettavaa, jos niiden laatimiseen uhratut valtavat yhteiset ponnistelut ja resurssit jätettäisiin epähuomiossa hyödyntämättä, kun yleinen mielenkiinto vuosituhannen vaihteen jälkeen luonnollisestikin kohdistuu muihin kysymyksiin.

EU:ssa Y2K-ongelman ratkaisemiseksi tehty työ helpottaa epäilemättä pian tapahtuvaa euron käyttöönottoa todellisena valuuttana. Monet pyrkivät ratkaisemaan kummankin ongelman samalla kertaa, toiset taas ovat tutustuneet entistä syvällisemmin tietoteknisiin järjestelyihinsä ja voivat hyödyntää tätä euroon valmistautuessaan. Rahoitusalalla on nyt kokemuksia kahdelta siirtymäkaudelta: virtuaalisen euron käyttöönotosta vuodelta 1999 ja vuosituhannen vaihteesta. Näiden avulla voidaan koordinoida testausta ja laatia valmiussuunnitelmia vuoden 2001 loppua varten.

Y2K-ongelma antoi tärkeän muistutuksen tietotekniikan keskeisestä merkityksestä eri organisaatioissa ja maailmanlaajuisessa kaupassa. Vuoden 2000 ensimmäisten kuukausien aikana kansallisella ja kansainvälisellä tasolla käydään tiiviitä keskusteluja esim. sähköisestä kaupasta, "kyberhyökkäysten" torjunnasta sekä Internetin verotuksesta ja tietosuojasta. Näillä kysymyksillä ja Y2K-ongelmalla on paljon yhteisiä piirteitä, ja myös niissä voidaan hyödyntää maailmanlaajuista synergiaa ja oppimiskokemuksia, joilla Y2K-ongelmaan vastattiin.