Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa annetun asetuksen (ETY) N:o 2092/91 täydentämisestä kotieläintuotannon osalta"



Virallinen lehti nro C 133 , 28/04/1997 s. 0029



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa annetun asetuksen (ETY) N:o 2092/91 täydentämisestä kotieläintuotannon osalta" (97/C 133/11) Neuvosto päätti 11. syyskuuta 1996 EY:n perustamissopimuksen 43 ja 198 i artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut maa- ja kalatalousjaosto antoi lausuntonsa 6. helmikuuta 1997. Esittelijänä oli Jan Olsson. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26. ja 27. helmikuuta 1997 pitämässään 343. täysistunnossa (helmikuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 88 ääntä puolesta, kaksi vastaan, ja 17 pidättyi äänestämästä. 1. Yleistä 1.1. Komitea on tyytyväinen komission ehdotukseen ottaa käyttöön luonnonmukaista kotieläintuotantoa koskevat yhteiset säännöt, mutta huomauttaa samalla, että ehdotus tulee kovin myöhään. Myöhästymisen vuoksi on syntynyt eurooppalaisen kuluttajan kannalta epäselviä kansallisia säännöksiä. 1.2. Luonnonmukainen tuotanto lisääntyy nykyään kasvavan kysynnän johdosta. Kehityksessä on kuitenkin huomattavia eroja eri jäsenvaltioiden välillä. Tuotteiden uudet markkinat houkuttelevat myös epäluotettavia tuottajia ja kauppiaita. 1.3. Tämän perusteella on komitean mielestä välttämätöntä lisätä kuluttajien luottamusta luonnonmukaisiin tuotteisiin sekä edistää ympäristölle myönteistä maataloutta yleensäkin. 1.4. Kuluttajan valitessa luonnonmukaisesti tuotettuja eläintuotteita hänen ostopäätöksensä ensisijainen peruste on tietoinen kannanotto sellaisen tuotantotavan puolesta, joka perustuu luonnolliseen kiertokulkuun ja jossa rajallisia voimavaroja käytetään mahdollisimman tehokkaasti ja säästeliäästi. Luonnonmukaisesta tuotannosta voi näin tulla kierrätysyhteiskuntaan jolle on tyypillistä "kestävä kulutus" tähtäävän kehityksen kärki. 1.5. Monien kuluttajien kohdalla toisen hyvin tärkeän perusteen luonnonmukaisten tuotteiden valinnan puolesta muodostavat eettiset syyt ja huoli eläinten terveydestä ja hyvinvoinnista. 1.6. Jotta kuluttajat voivat luottaa luonnonmukaiseen tuotantoon, sen tulee täyttää tietyt selvät, kaikissa jäsenvaltioissa yhtenäiset ja yhdenmukaiset ehdot, joiden valvonnan tulee myös olla luotettavaa. 1.7. Kuluttajat ovat hyvin kiinnostuneita luonnonmukaisten ja kohtuuhintaisten tuotteiden lisääntyvästä tarjonnasta. Luonnonmukaisesti tuotettujen elintarvikkeiden tulisi päätyä kaikkien ruokapöytään eikä olla ainoastaan pienelle kuluttajaryhmälle suunnattuja erikoistuotteita. 1.8. Tämän vuoksi komitea haluaa korostaa, ettei aiheeseen liittyvällä asetuksella saa asettaa kohtuuttomia sääntö- tai kustannusesteitä niille viljelijöille, jotka haluavat ryhtyä viljelemään luonnonmukaisesti. Osassa 2 käsitellään tarkemmin ehdotuksia, joilla pyritään välttämään tällaisia esteitä. 1.9. Mitä asetusehdotukseen tulee, komitea toteaa, että esitetyt säännökset ovat monessa suhteessa liian yleisiä eivätkä poikkea tavanomaiseen tuotantoon liittyvistä säännöistä ja hyvästä käytännöstä. 1.10. Koska luonnonmukaista tuotantoa koskevat säännökset ovat liian yleisiä ja epätarkkoja, asetus jää oikeusvaikutukseltaan heikoksi. 1.11. Samalla komitea katsoo kuitenkin, että asetus on eräissä suhteissa liiankin yksityiskohtainen. Tästä esimerkkinä ovat esim. alhaisinta teurasikää koskevat säännöt. 1.12. Tämän vuoksi komitea ehdottaakin, että asetuksessa ja sen liitteissä keskityttäisiin määrittelemään pelkät vähimmäisvaatimukset, jotka erottavat luonnonmukaisen tuotannon tavanomaisesta ja jotka sen tulee täyttää, jotta tuotteita voidaan markkinoida luonnonmukaisina. Komitea täsmentää näitä vaatimuksia luvussa 2. 1.13. Komitea on samalla tietoinen unionin eri alueiden välillä vallitsevista huomattavista luonnonolosuhteiden ja ilmaston eroista. Myös eri eläinlajien välillä on eroja. Tämän vuoksi täydellinen yhdenmukaistaminen ei ole mahdollista. Niinpä tarvitaankin tiettyä joustavuutta, jotta jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön kansallisia säännöksiä, jotka eivät ole ristiriidassa luonnonmukaiselle tuotannolle asetettavien oleellisten vaatimusten kanssa ja jotka eivät myöskään vääristä kilpailua. Kansallisen todistusviranomaisen tulee täyttää eurooppalaiset standardit EN 45011 ja 45012. 1.14. Komitea katsoo, että päätökset em. eroihin perustuvista säännöistä tulee tehdä kansallisen valvontaviranomaisen, asianomaisten tuottajajärjestöjen, valvontaelinten ja kuluttajien edustajien yhteistyönä. Päätös tulee tämän jälkeen saattaa komission ja jäsenvaltioiden tietoon huomautusten tekemistä varten. Mikäli huomautuksia on jätetty, niihin sovelletaan asetuksessa (ETY) N:o 2092/91 olevan 14 artiklan i alakohdan mukaista menettelyä. 1.15. Asetuksen muuttaminen edellä mainittujen periaatteiden mukaisesti olisi askel kohti EU:n maatalouspolitiikan sääntöjen yksinkertaistamista, joka lisäisi kuluttajien ja yleisön ymmärrystä ja luottamusta sitä kohtaan. Lisäksi selviin perusteisiin nojautuva yksinkertaistaminen helpottaisi sekä tuottajien että kuluttajien kannalta tyydyttävään kansainväliseen sopimukseen pääsemistä luonnonmukaisten tuotteiden kaupasta. Samalla se takaisi tuontituotteiden ja yhteisön tuotteiden väliset oikeudenmukaiset kilpailuehdot. 2. Erityistä Edellä esitetyn perusteella komitea katsoo, että asetuksen johdanto-osan ja liitteen tulisi sisältää ainoastaan luonnonmukaista tuotantoa koskevat oleelliset vaatimukset sekä määritellä tapaukset, joissa kansalliset poikkeukset ovat mahdollisia. Yleisluontoiset toteamukset, joilla ei ole oikeusvaikutusta ja jotka koskevat myös tavanomaista tuotantoa, tulee poistaa ehdotetusta asetustekstistä. 2.1. Yleiset periaatteet 2.1.1. Komitean mielestä tässä kohdassa tulee ennen kaikkea määritellä olennaiset edellytykset, jotka luonnonmukaisen tuotannon tulee täyttää ja siten vetää raja sen ja tavanomaisen tuotannon välille. 2.1.2. Komitean mielestä näitä edellytyksiä ovat: Eläimien ruokinta pääasiassa kasviperäisillä tuotteilla, joiden tuotannossa on noudatettu luonnonmukaisen viljelyn periaatteita. Eläinten tulee päästä liikkumaan vapaasti ja niiden elinolojen tulee olla sellaiset, että ne voivat tyydyttää luonnolliset tarpeensa. Sairaita eläimiä tulee hoitaa tavanomaisin lääkkein, koska se on normaalin eläintenhoidon ja eläinsuojelulainsäädännön mukaista. Eläinten lukumäärää pinta-alaan nähden on rajoitettava siten, että kaikkea saastumista vältetään ja että lukumäärä vastaa nitraattidirektiivin määräyksiä. Tämä vastaa enintään kahta nautayksikköä hehtaaria kohti. Lisäksi kansallisen valvontaviranomaisen tulee voida alentaa eläintiheyttä direktiivin ylimmän typpikuormitusrajan (170 kg typpeä hehtaaria kohti) edellyttämästä. Niiden luonnonmukaisten kasvattajien, joilla ei ole mahdollisuutta tuottaa itse kaikkea tarvitsemaansa rehua tai joilla ei ole riittävästi maata lannan levittämiseksi, tulee tehdä yhteistyötä muiden kohtuullisen välimatkan päässä sijaitsevien luonnonmukaisten viljelijöiden kanssa, jotta tuotanto muodostaa suljetun kierron. Alkion siirrot ja kasvua edistävien synteettisten aineiden käyttö sekä geeniteknologiset toimenpiteet tulee kieltää. Geenimanipuloidut organismit tulee luonnonmukaisessa viljelyssä kieltää niin rehussa kuin jalostetuissa elintarvikkeissa. Tavanomainen ruokinta voidaan samassa tuotantoyksikössä sallia vain luonnonmukaiseen tuotantoon siirtymiseen yhteydessä, ja se tulee erottaa selkeästi luonnonmukaisesta ruokinnasta. Siirtymäkausi saa kestää enintään viisi vuotta, jotta siirtymisestä ei aiheudu tuottajalle liikaa kustannuksia. Eläimen leikkaaminen (esim. typistäminen) voidaan sallia vain, mikäli se edistää eläimen terveyttä, hyvinvointia ja hygieniaa sekä ihmisten turvallisuutta. Kansallisen valvontaviranomaisen tulee sallia kuohitseminen ja sarvien poistaminen, mikäli se on nimenomaisen tuotannon kannalta välttämätöntä. Luonnonmukaisesti kasvatetut eläimet tulee voida erottaa teurastuksen yhteydessä muista, mitä mm. komission hiljattain ehdottama merkintäjärjestelmä tulee helpottamaan. Tiedon eläimen alkuperästä tulee seurata koko teurasruhoa ja sen osia, jotta jatkojalostaja voi käyttää niitä luonnonmukaisten elintarvikkeiden valmistukseen. 2.2. Eläimen alkuperä 2.2.1. Komitean mielestä luonnonmukaisesti kasvatettujen eläinten joukkoon kannan uudistamisen vuoksi tuotavien tavanomaisesti kasvatettujen eläinten lukumäärän rajoittaminen kymmeneen prosenttiin on periaatteessa oikein. Valvontaviranomaisen tulee voida ainoastaan poikkeustapauksissa korottaa tätä osuutta korkeintaan 30 prosenttiin luonnonmukaisen tuotannon yleistymisen nopeuttamiseksi, kuitenkin komission ehdotukseen sisältyviä ehtoja noudattaen. 2.2.2. Komitea hyväksyy komission ehdotuksen, joka koskee tavanomaisesti kasvatettujen kananuorikoiden, kananpoikien, vasikoiden, porsaiden ja mehiläisten tuomista luonnonmukaisesti kasvatettujen joukkoon. Sen mielestä siirtymäkautta tulisi kuitenkin jatkaa aina 31. päivään joulukuuta 2005 asti. 2.3. Siirtymävaihe 2.3.1. Komitea mielestä siirtymävaiheen aikana eläimille syötettävän rehun tulee voida olla peräisin laitumilta ja rehuviljelyaloilta, joilla ollaan siirtymässä luonnonmukaiseen viljelyyn. 2.3.2. Tämä tarkoittaa, että eläintuotannon siirtymävaihe osuu yhteen tilan kasvien viljelyn siirtymävaiheen kanssa. 2.3.3. Samalla tämä edellyttää, että säännölliset tarkastukset kattavat myös koko siirtymävaiheen. 2.3.4. Siirtymäkauden tulee komitean mielestä kasvien viljelyn kohdalla olla vuosi. Kansallisilla valvontaviranomaisilla on jo mahdollisuus määrätä siirtymäkauden pituudeksi vuosi, mutta vuoden takarajan määrittäminen selventää sääntöjä. Vähäpätöistä ei ole sekään, että kuluttajien kannalta harhaanjohtavilta merkinnöiltä voidaan välttyä. 2.4. Ruokinta 2.4.1. Vaikka ehdotuksen pääperiaate on, että eläinten rehun tulee olla peräisin samalta tilalta, on komitean mielestä otettava huomioon maantieteelliset ja ilmastolliset olosuhteet ja sallittava tilojen välillä tapahtuva luonnonmukaisen rehun kuljettaminen ja kaupallinen tai ei-kaupallinen vaihto. 2.4.2. Komitea kannattaa ajatusta, että vuorokauden rehuannoksesta vähintään 70 prosenttia on luonnonmukaista kuitenkin siten, että vuoden keskimääräisestä rehuannoksesta luonnonmukaisen rehun osuus on vähintään 90 prosenttia. 2.4.3. Komitea hyväksyy komission ehdotuksen, jonka mukaan karkearehun osuuden tulee olla vähintään 60 prosenttia, mutta katsoo, että kansallisen valvontaviranomaisen tulee voida alentaa osuutta 50 prosenttiin, mikäli se on tuotannon kannalta välttämätöntä. 2.4.4. Asetuksen liitteissä on mainittu rehuja täydentävät tuotteet, hyväksytyt ravinnelisät sekä muut luonnonmukaisessa viljelyssä hyväksytyt tuotteet. 2.4.5. Kokemus on osoittanut, että edellisen kaltaisia hyväksyttyjen tuotteiden luetteloita on vaikea laatia ja muuttaa. Uusien tuotteiden kehittäminen estyy ja eikä luetteloissa oteta riittävästi huomioon eri alueiden erilaisia luonnonolosuhteita ja perinteitä. 2.4.6. Tietyillä alueilla on luonnonmukaisen tuotannon mahdollistamiseksi voitava ilmastollisista syistä käyttää rehunsäilöntäaineena muurahais- ja propionihappoa. Tämänkaltaisen poikkeuksen hyväksymiseksi jäsenvaltioiden on sovellettava komitean kohdassa 1.14 ehdottamaa menettelyä. 2.4.7. Komitean mielestä porsaiden ja siipikarjan kasvatuksessa on oltava mahdollista käyttää rehua, jolla varmistetaan, että ne saavat riittävästi niille luonnostaan tarpeellisia eläinproteiineja. Vaihtoehtoisesti tulee synteettiset aminohapot sallia, mikä merkitsee ympäristön typpikuormituksen alenemista, koska valkuaisainepitoisten kasvien viljelyalaa voidaan pienentää. Tällä tavoin luonnonmukaisesti tuotetut eläinperäiset elintarvikkeet tulee merkitä. 2.4.8. Komitea katsoo, että komission tulee ennen kaikkea laatia eläinten rehulle ja lisäravinnolle asetettavat entistä tarkemmat vaatimukset, jotka täytettyään ne voidaan ottaa rehuja täydentävien tuotteiden listalle. Kohdassa 1.14 esitettyä menettelyä soveltamalla voidaan ottaa huomioon tiettyjä alueita ja eläinlajeja koskevat erityisedellytykset. 2.5. Sairauksien ennaltaehkäisy ja eläinlääkinnälliset hoidot 2.5.1. Komitea on komission ehdotuksen kanssa samaa mieltä siitä, että tavanomaisten lääkkeiden ennaltaehkäisevä käyttö on kiellettävä, mutta katsoo, että eläinlääkintäviranomaisten tulee voida myöntää poikkeuslupa koko karjan terveyden suojelemiseksi ja hengenvaarallisten epidemioiden torjumiseksi. 2.5.2. Komitea haluaa korostaa, että sairaiden eläinten tulee saada eläinlääkärin valvonnassa voimassa olevien eläinsuojelumääräysten mukainen riittävä hoito. 2.5.3. Komitea on komission ehdotuksen kanssa samaa mieltä siitä, että synteettisten lääkkeiden käytön jälkeisen varoajan on oltava kaksinkertainen tavanomaiseen tuotantoon verrattuna. Mikäli eläintä hoidetaan lääkkeillä useammin kuin kaksi kertaa vuoden aikana komitea katsoo, ettei siitä jalostettavia tuotteita sen jälkeen voida myydä luonnonmukaisina. Lisäksi komitean mielestä asiasta vastaavan valvontaelimen tulee selvittää sairastumisten syyt ja varmistaa, että kasvattaja poistaa ne. 2.5.4. Asetuksella kielletään kasvua edistävät valmisteet. Komitea haluaa korostaa, että tämän kiellon tulee ehdottomasti kattaa eläinlajista riippumatta tilan koko eläinkanta. 2.5.5. Mehiläishoidossa tulee sallia ainoastaan muurahaishappo. 2.6. Karjankasvatuksessa käytettävät rakennukset ja ulkoalueet Komitea katsoo, että komission ehdotuksen kasvatuksessa käytettäviä rakennuksia, eläinten ulkoilua, varastointivälineitä, karjan jätevesiä ja rehun puristenesteitä koskevat osat muodostavat sopivan yleiskehyksen. Kasvatusolot vaikuttavat merkittävällä tavalla lihan laatuun, ja luonnonmukaista lihaa koskevien standardien tulee olla korkeita. Maiden väliset ilmastolliset ja muut erot huomioon ottaen jäsenvaltioille tulee kuitenkin jättää tietty liikkumavara, joka ei kuitenkaan saa johtaa kilpailun vääristymiseen. Bryssel, 26. helmikuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Seuraavat muutosehdotukset hylättiin käsittelyssä: Kohta 2.1.2, ensimmäinen luetelmakohta Korvataan seuraavasti: "Kasvinsyöjäeläinten ruokinta heti kun mahdollista yksinomaan kasviperäisillä tuotteilla, joiden tuotannossa on noudatettu luonnonmukaisen viljelyn periaatteita" Perustelu Nykyinen muotoilu ei välttämättä takaa kuluttajille riittävää suojaa. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 33, ei-ääniä: 39, tyhjiä: 17. Kohdan 2.1.2, neljäs luetelmakohta Korvataan maininta "että kaikkea saastumista vältetään" maininnalla "että saastumista vähennetään". Perustelu Aina ei ole mahdollista välttää saastumista, mutta sitä voidaan vähentää. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 31, ei-ääniä: 40, tyhjiä: 18.