•fr** 
* fr 
fr fr 
•ö -ti EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 21.05.1997 
KOM(97) 192 lopull. 
KOMISSION TffiDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
UNIONIN LAHJONNANTORJIINTAPOLITIÏKASTA 

SISÄLLYSLUETTELO 
Osa I: JOHDANTO 
1.1 EUROOPAN UNIONIN U^ONNANTORJUNTAPOIJITIKAN VAHVISTAMISEN TARPEELLISUUS 
1.2 LAHJONNAN MITTASUHTEET 
Osa H: LAHJONNAN TORJUNTA ERI POLITIIKAN ALOILLA 
II. l LAHJONTA JA RIKOSLAKI 
n.2 VEROVÄHENNYSKELPÖISUUS 
n.3 YHTENÄISMARKKINAT JA MUUT SISÄISET POLITIIKAT 
II3 1 Julkisia hankintoja koskevat direktiivit 
n.3.2 Maksusuoritukset 
n.3.2.a Yhtiöiden tilit 
n.3.2b Rahalaitokset 
n.3.3 Muut toimenpiteet ja politiikat 
n.3.3.a Mustat listat 
n.3 3 b Sitoutuminen lahjonnasta pidättäytymiseen 
n.3.3.c Siviilioikeudelliset muutoksenhakukeinot 
n.3.3.d "Ilmiantajat" 
n.4 ULKOINEN APU JA YHTEISTYÖ 
n.4.1 Lahjonnan ehkäiseminen yhteisön apua saavissa kolmansissa maissa 
II 4.2 Lahjonnantorjuntaohjelmat 
n.4.3 "Hyvä hallinto" ja lahjonnan kieltävät lausekkeet 
n.5 YHTEISTYÖ KANSAINVÄLISISSÄ YHTEYKSISSÄ 
LIITE I KANSAINVÄLINEN TOIMINTA 
OSA I: JOHDANTO 
1.1 EUROOPAN UNIONIN LAHJONNANTORJUNTAPOLITIIKAN VAHVISTAMISEN TARPEELLISUUS 
1. Tämän tiedonannon tarkoituksena on luonnostella unionin laaja-alainen 
lahjonnantorjuntapolitiikka pääpiirteissään. EU:n tasolla tapahtuvan lahjonnantorjunnan tarve 
on jo tunnustettu, ja monia sitä koskevia aloitteita on tehty. Kaikki huolta aiheuttavat seikat 
eivät kuitenkaan tule niiden yhteydessä esiin, eikä niitä ole otettu osaksi kokonaisvaltaista 
lähestymistapaa. Useat seikat viittaavat siihen, että on tarvetta ryhtyä entistä paremmin 
yhteensovitettuihin lisätoimenpiteisiin: 
• Euroopan parlamentti kehotti 15. joulukuuta 1995 antamassaan lahjontaa koskevassa 
päätöslauselmassa (esittelijänä Salisch) komissiota sekä neuvostoa ja jäsenvaltioita 
ryhtymään toimiin lahjonnan torjumiseksi monilla alueilla. Mietinnössä, joka ei rajoittunut 
ainoastaan Euroopan yhteisön taloudellisiin etuihin vaikuttavaan lahjontaan, painotettiin 
lahjonnan aiheuttamaa uhkaa ja sen yhteyksiä järjestäytyneeseen rikollisuuteen sekä 
lahjonnan torjuntaa koskevan unionin politiikan tarpeellisuutta. 
• Eurooppa-neuvoston pyytämässä järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevän korkean tason 
ryhmän kertomuksessa korostetaan lahjonnan vastaisen politiikan vahvistamisen merkitystä. 
• Lahjontaa käsitellään parhaillaan lukuisissa kansainvälisissä elimissä kuten G7, OECD, 
Euroopan neuvosto, Yhdistyneet Kansakunnat ja Maailman kauppajärjestö (katso 
liite I). Näiden keskustelujen tuloksella tulee olemaan vaikutusta unionin kannalta, ja on yhä 
ilmeisempää, että unionin on toimittava yhteensovitetulla tavalla, jotta se voisi tehokkaasti 
turvata etunsa. 
2. Lahjonta vaikuttaa unionin etuihin, koska se 
- heikentää päätöksentekoa 
- vääristää kilpailua sekä asettaa kyseenalaiseksi markkinoiden avoimuuden ja vapauden 
periaatteet ja erityisesti sisämarkkinoiden toimivuuden 
- vahingoittaa Euroopan yhteisöjen taloudellisia etuja 
- haittaa useisiin apua vastaanottaviin maihin kohdistuvaa ulkoista politiikkaa ja 
- on kansainvälisen kaupan avoimuuden vastaista. 
3. Unionin etujen mukaista on laatia johdonmukainen lahjonnantorjuntastrategia 
rajojensa sisä- ja ulkopuolelle, samalla täysin noudattaen kansainvälisiä 
lainkäyttövaltaa koskevia säännöksiä. Strategian tulisi koskea kansainvälistä kauppaa 
ja kilpailua, yhteisön ulkoisia menoja, yhteisön omia varoja, kehitysyhteistyöpolitiikkaa 
ja jäsenyyden vaJmistelumenettelyä. 
1.2 LAHJONNAN MnTASUHTEET 
4. Lahjonta on oikeudetta saatujen etujen kautta tapahtuvaa vallan väärinkäyttöä ja 
säännöstenvastaisuutta päätöksentekoprosessissa. Tätä lahjonnan yleiskäsitettä voidaan 
tarkastella useista eri näkökulmista. 
3-
• 
• 
• Päätöksentekoprosessiin vaikuttavia käyttäytymismuotoja on useita. Juridiselta kannalta ne 
voivat jakautua eri luokkiin kuten väärinkäytökset, petokset, vaikutusvallan väärinkäyttö, 
lahjukset ja palkkiot. Kaikki niistä eivät välttämättä ole rikoksia kaikissa jäsenvaltioissa. Ei 
ole olemassa yhtenäistä määritelmää, joka kattaisi kaikki nämä lahjonnan muodot. On 
olemassa esimerkkejä menettelyistä, jotka eivät ole rikoksia jossakin jäsenvaltiossa, mutta 
joita siitä huolimatta pidetään lahjontana muissa jäsenvaltioissa, esimerkiksi lahjojen 
antaminen silloin, kun siihen liittyy odotus, että lahjan antajaa kohdellaan suopeasti. 
Lahjonnassa on aina vähintään kaksi osapuolta, lahjuksen tarjoaja - jolloin on kyseessä 
aktiivinen lahjonta - ja lahjuksen vastaanottaja - jolloin on kyseessä passiivinen lahjonta. 
Aktiivista lahjontaa voi harjoittaa joko yksityishenkilö tai oikeudellinen yksikkö (kuten 
yhtiö), joka tarjoaa lahjuksia. Passiiviseen lahjontaan voivat syyllistyä lahjuksia 
vastaanottamalla julkishallinnon virkamiehet, poliitikot, työntekijät ym. Siihen voivat 
syyllistyä myös henkilöt, jotka eivät itse tee päätöksiä, mutta joilla on vaikutusvaltaa 
päätöksentekijään 
Lahjonta ei rajoitu julkiseen sektoriin. Myös yksityisellä sektorilla lahjus voi saada 
henkilön toimimaan vastoin sopimuksenmukaista, hallinnollista tai eettistä velvoitetta. 
• Lahjonta voi olla kansainvälistä. Lahjuksia voidaan maksaa muissa valtioissa. Niitä voidaan 
myös maksaa omassa valtiossa ulkomaiden, EU:n tai kansainvälisten järjestöjen 
virkamiehille. 
• Joitakin politiikan aloja voidaan pitää erityisen alttiina lahjonnalle. Lainsäädäntö voidaan 
haluta keskittää näille erityisaloille. Esimerkki tästä on EUn asiakirja, joka koskee 
ainoastaan yhteisöjen taloudellisia etuja vahingoittavaa lahjontaa. Sen laadinnan yhteydessä 
tarvittiin selvästikin nimenomaan unionin tasolle keskittyvää lähestymistapaa. OECD ssa 
tehtävä työ on keskittynyt lahjontaan kansainvälisissä liiketoimissa, koska tämäntyyppisellä 
lahjonnalla on erityistä merkitystä OECD n jäsenmaiden kauppavaihdon kannalta. 
5. Kaikki jäsenvaltiot ovat säätäneet omien virkamiestensä lahjonnan1 rikokseksi, joskaan 
eivät yhdenmukaisella tavalla. 
• Jos lahjus on maksettu yhtiön puolesta, yhtiö itse voi joissakin jäsenvaltioissa joutua 
syytteeseen, kun taas muissa valtioissa yhtiö ei joudu vastuuseen asiasta, vaan ainoastaan 
l Seuraavia virkamiesten passiivisen ja aktiivisen lahjonnan määritelmiä on käytetty yleissopimusluonnoksessa sellaisen 
lahjonnan, jossa on osallisina Euroopan yhteisöjen tai Euroopan unionin jäsenvaltioiden virkamiehiä, torjumisesta, ja 
ne antavat kuvan niistä perusasioista, jotka ovat yhteisiä kaikille 1S jäsenvaltiolle. 
"Virkamiehen tahallinen teko hänen pyytäessään tai vastaanottaessaan suoraan tai kolmannen osapuolen kautta 
mitä tahansa etuja itselleen tai kolmannelle osapuolelle, tai hyväksyessään lupauksen tällaisesta edusta 
korvauksena siitä, että hän pidättäytyy toimimasta velvollisuuksiensa mukaisesti tai toimii tehtäviään 
suorittaessaan vastoin virallisia velvollisuuksiaan on passiivista lahjontaa. 
Kenen tahansa sellaisen henkilön tahallinen teko, joka lupaa tai antaa suoraan tai kolmannen osapuolen kautta 
minkä tahansa edun virkamiehelle häntä itseään tai kolmatta osapuolta varten, jotta tämä pidättäytyisi toimimasta 
velvollisuuksiensa mukaisesti tai toimisi tehtäviään suorittaessaan vastoin virallisia velvollisuuksiaan on 
aktiivista lahjontaa." 
tekoon syyllistyneet luonnolliset henkilöt, vaikka he olisivat suorittaneet teon yhtiön 
hyväksi. 
• Joissakin valtioissa vaaleilla valittuja viranhaltijoita, ministereitä ja parlamentin jäseniä ei 
pidetä virkamiehinä, eivätkä heitä koske samat lahjonnantorjuntasäädökset. 
• Jpissakin valtioissa lahjuksen maksaminen henkilölle, jolla on vaikutusvaltaa virkamieheen 
nähden, ei välttämättä ole rangaistava teko. Teko on rangaistava ainoastaan silloin, kun 
lahjus on maksettu varsinaisen päätöksen tekevälle virkamiehelle. 
• Joissakin valtioissa virkamiehen on toimittava vastoin virallisia velvollisuuksiaan, jotta teko 
olisi rangaistava. Mitään rikosta ei tällöin tapahdu, jos virkamies vastaanottaa lahjuksen 
antaakseen hankintasopimuksen yhtiölle, jonka olisi pitänyt saada se joka tapauksessa. 
6. Tällä hetkellä useimmissa jäsenvaltioissa ei missään olosuhteissa ole rikos lahjoa ulkomaan 
virkamiestä tai kansainvälisten järjestöjen virkamiestä. Niissäkin neljässä jäsenvaltiossa, 
joissa ulkomaan virkamiehen lahjonnasta voidaan asettaa syytteeseen, käytetään erilaisia 
lähestymistapoja. 
• Yksi lähestymistapa on territoriaalisuuden soveltaminen. Jos ulkomaan virkamiehen 
lahjonta tapahtuu tällaisessa jäsenvaltiossa, sekä aktiivinen että passiivinen osapuoli voi 
joutua syytteeseen, vaikka lahjonta ei olisikaan rangaistava teko ulkomaan virkamiehen 
kotimaan lain mukaan. Mitään rikosta ei kuitenkaan katsota tapahtuneeksi kyseisessä 
jäsenvaltiossa, jos lahjonta tapahtuu ulkomailla. 
• Jotkut maat asennoituvat territoriaalisuuteen laaja-alaisesti. Ne ryhtyvät syytetoimiin, jos 
jokin osa rikoksesta on tapahtunut niiden alueella. Toiset maat soveltavat kapea-alaisempaa 
lähestymistapaa. Ne vaativat, että olennainen osa rikoksesta on tapahtunut niiden alueella, 
jotta ne ryhtyisivät syytetoimiin. 
• Toinen lähestymistapa, jota voidaan käyttää territoriaalisen lähestymistavan lisäksi, on 
määrätä lainkäyttövallan piiriin kuulumisesta kansalaisuuden perusteella. Tällöin on rikos, 
jos kyseisen jäsenvaltion kansalainen lahjoo ulkomaan virkamiehen, vaikka mikään osa 
rikoksesta ei olisikaan tapahtunut tämän jäsenvaltion alueella. Rikos voi rajoittua lahjuksen 
maksaneeseen jäsenvaltion kansalaiseen (ainoastaan aktiivinen lahjonta). Lisäksi voidaan 
vaatia, että teko on rikos myös sen valtion lain mukaan, jonka kansalainen lahjottu 
ulkomaan virkamies on (kaksoisrangaistavuus). 
7. Huomattava määrä jäsenvaltioita on säätänyt yksityisen sektorin lahjonnan 
rangaistavaksi, mutta tässä yhteydessä jäsenvaltioiden lähestymistapojen väliset erot ovat 
vieläkin huomattavammat kuin virkamiesten lahjonnan osalta. 
8. Tässä tiedonannossa ei pyritä esittämään, että lahjontaa koskevat jäsenvaltioiden lait ja 
politiikka olisi yhdenmukaistettava täysin. Tietyissä keskeisissä kohdissa olisi kuitenkin 
suotavaa, että unionin tasolla saataisiin aikaan yhteinen lähestymistapa. 
-5 
OSA 11; LAHJONNAN TORJUNTA LK! POLI HIKAN ALOILLA 
n. l LAHJONTA JA RIKOSLAKI 
9. Rikosoikeudelliset seuraamukset ovat olennainen osa lahjonnan torjuntaa. Varoittavan ja 
estävän vaikutuksensa ohella ne ovat myös selvä ja yksiselitteinen ilmoitus siitä, että tietyt 
toimintamallit eivät ole hyväksyttäviä ja että ne ovat vastoin yleistä etua. Ihannetapaus olisi, 
että unionin rikoslainsäädäntö koskisi yhteisön virkamiesten, muiden jäsenvaltioiden 
virkamiesten, unionin ulkopuolisten valtioiden virkamiesten ja yksityisen sektorin lahjontaa. 
10. Useimmissa jäsenvaltioissa ei ole rikos lahjoa EU:n virkamiehiä tai toisen jäsenvaltion 
virkamiehiä. Tämä aiheuttaa erityisen ongelman, kun yhteisön talousarvio on kyseessä. 
Espanja teki vuonna 1995 ehdotuksen, jonka perusteella laadittiin Euroopan yhteisöjen 
taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen ensimmäinen pöytäkirja2. 
Tällä pöytäkirjalla aktiivinen ja passiivinen lahjonta, jossa yhteisön tai jäsenvaltion virkamies 
on osallisena, tulee rangaistavaksi teoksi kaikissa jäsenvaltioissa, jos se vahingoittaa Euroopan 
yhteisöjen taloudellisia etuja. Pöytäkirja ei ole vielä tullut voimaan, eikä 
täytäntöönpanoajankohdasta ole vielä sovittu. Sen ratifiointi on yhteydessä unionin 
taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen ratifiointiin. 
11. Jäsenvaltioiden olisi sitouduttava ratifioimaan ja panemaan täytäntöön 
ensimmäinen pöytäkirja vuoden 1998 puoliväliin mennessä. 
12. Ensimmäinen pöytäkirja koskee ainoastaan yhteisön taloudellisiin etuihin vaikuttavaa 
lahjontaa. Tästä syystä Italia esitti luonnoksen yleissopimuksesta, jolla aktiivinen ja passiivinen 
lahjonta, jossa EU:n toimielinten tai jäsenvaltioiden virkamiehet ovat osallisina, tulisi 
rangaistavaksi, vaikka se ei vaikuttaisikaan EU: n taloudellisiin etuihin. 
Yleissopimusluonnoksen asiasisällöstä päästiin nopeasti yksimielisyyteen, mutta sen 
muodollinen hyväksyminen on viivästynyt. 
13. Jäsenvaltioiden olisi sitouduttava mahdollisimman pian hyväksymään 
yleissopimusluonnos sellaisen lahjonnan torjunnasta, jossa EU:n tai sen jäsenvaltioiden 
virkamiehet ovat osallisina, jotta se voitaisiin ratifioida vuoden 1998 loppuun mennessä. 
14. Tähän mennessä tehdyissä aloitteissa ei ole käsitelty kolmansien maiden virkamiesten 
lahjontaa silloinkaan, kun se vaarantaa yhteisön varoja. Unionin ulkopuolisen lahjonnan 
osalta olisi askel eteenpäin säätää ulkomaan virkamiehen aktiivinen lahjonta rangaistavaksi 
teoksi. Tämä koskisi niitä henkilöitä EU:ssa, jotka lahjovat muiden kuin jäsenvaltioiden 
virkamiehiä. Ehdotuksissa on aina otettava huomioon lainkäyttövaltaa koskevat kansainväliset 
säännöt. Sen vuoksi ehdotusten kohteena on oltava jäsenvaltion alueella osittain tai 
kokonaisuudessaan tehdyt rikokset ja mahdollisesti myös jäsenvaltion kansalaisen ulkomailla 
suorittamat rikolliset teot. Kysymys kaksoisrangaistavuudesta sekä käytettävästä 
määritelmästä vaatii lisätarkastelua. 
15. On tärkeää, että ulkomaiden virkamiesten lahjonnan rangaistavuutta koskeva sopimus on 
mahdollisimman monen maan välinen. Tämä varmistaisi sen, että ulkomaiden virkamiesten 
Allekirjoitettu 27.9.1996. 
lahjontaa koskevan lain alaiset unionin yritykset eivät joudu epäedulliseen asemaan muista 
maista peräisin oleviin kilpailijoihinsa nähden. Vuosina 1978-79 oli pyrkimyksenä laatia asiaa 
koskeva YK:n yleissopimus. Tällä hetkellä Euroopan neuvostossa valmistellaan kattavaa 
yleissopimusta, joka koskee myös tätä seikkaa. Myös OECD tutkii asiaa. OECD:n 
tämänvuotisessa ministerikokouksessa on tarkoitus käsitellä sopimusluonnosta, joka rajoittuu 
kansainväliseen kauppavaihtoon liittyvään lahjontaan. Tämä on merkittävä askel eteenpäin, 
mutta sopimus ei koske kaikkia lahjonnan muotoja, esimerkiksi niitä, jotka liittyvät EU:n 
ulkoiseen taloudelliseen ja tekniseen apuun. 
16. Komissio kannattaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston mukaisen 
yhteisen kannan hyväksymistä ulkomaiden virkamiesten lahjonnan saattamiseksi 
rangaistavaksi teoksi, jota tavoitetta toteutetaan myös Euroopan neuvostossa ja 
OECDissä. 
17. Yksityisen sektorin lahjontaa ei vielä ole käsitelty EU:n piirissä. Tällä käsitteellä 
tarkoitetaan esimerkiksi lahjuksen antamista yksityisessä taloudellisessa yksikössä 
työskentelevälle henkilölle tarkoituksena houkutella hänet tekemään jotakin sellaista, joka ei 
sovi yhteen hänen tehtäviensä kanssa. Joissakin jäsenvaltioissa yksityinen lahjonta on jo 
jossakin määrin rangaistava teko3. Toisissa jäsenvaltioissa ovat siviilioikeudelliset tai 
hallinnolliset toimet ainoa käytettävissä oleva keino. Yksityisen sektorin lahjontaa käsitellään 
Euroopan neuvostossa. Unionilla on syytä torjua tällaista lahjontaa erityisesti sen kilpailuun 
kohdistuvien vaikutusten vuoksi. 
18. Komissio puoltaa yksityisen sektorin lahjonnan säätämistä rikolliseksi teoksi 
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston nojalla ja kannattaa ensi vaiheessa 
yhteisen kannan hyväksymistä Euroopan neuvostossa parhaillaan vireillä olevia 
neuvotteluja varten. 
19. Rikosoikeudelliset seuraamukset eivät yksinään ole riittävä keino torjua lahjontaa. Vain 
pieni osa lahjontatapauksista johtaa tuloksellisiin oikeustoimiin. Tarvitaan myös monenlaisia 
muita toimia, kuten entistä suurempaa avoimuutta sekä sosiaalisten ja taloudellisten 
olosuhteiden parantamista. Seuraavassa käsitellään tärkeimpiä toimenpiteitä lahjonnan 
torjumiseksi muutoin kuin rikosoikeudellisin keinoin. 
n.2. VEROVÄHENNYSKELPOISUUS 
20. Yrityksen verotettavaa tuloa laskettaessa on yleensä sallittua vähentää tämän tulon 
hankinnasta aiheutuneet kustannukset. Tämä on laajalti hyväksytty verotusperiaate. Kaikki 
3 Seitsemässä jäsenvaltiossa on säännökset, joiden mukaan yksityisen sektorin yhtiöiden työntekijöiden tai asiamiesten 
lahjominen on rangaistava teko. Joissakin jäsenvaltioissa se kuuluu vilpillistä kilpailua tai hyvän kauppatavan 
vastaista toimintaa koskevan lainsäädännön alaisuuteen, vaikka se onkin rangaistava teko. Tästä on esimerkkinä 
Ranskan työlainsäädännön {Code du travail Francais) L 152-6 artikla, jonka mukaan lahjusten suora tai epäsuora 
tarjoaminen tai vastaanottaminen on rangaistava teko silloin, kun siihen syyllistyy esimies tai toimihenkilö ilman 
työnantajan lupaa tai tämän siitä tietämättä, antamalla tai lupaamalla lahjoja, etuuksia tai mahdollisuuksia suorittaa 
tai jättää suorittamatta kyseisen henkilön asemaan liittyvä hallinnollinen toimi. Muissa jäsenvaltioissa yleinen 
rikoslainsäädäntö koskee sekä julkisen että yksityisen sektorin lahjontaa. Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan 
kyseinen lainsäädäntö (U.K. Prevention of Corruption Act 1906) koskee kaikkia sekä julkisen että yksityisen sektorin 
'^imihenkilöitä". 
kustannukset eivät kuitenkaan aina ole vähennyskelpoisia. Joissakin maissa tietynlaisista 
menoista, kuten maan lainsäädännön mukaan kielletyistä maksuista tai vieraiden kestitsemisestä 
annettavat verovähennykset ovat nimenomaisesti kiellettyjä. 
21. Ainoastaan muutamien jäsenvaltioiden verolainsäädännössä kielletään nimenomaisesti 
verovähennykset lahjusten maksamisesta ulkomaiden virkamiehille. Tällaisen täydellisen kiellon 
lisäksi pääasiallisena perustana verovähennysten epäämiselle joissakin maissa on itse maksujen 
luonne (lahjat ja vieraiden kestitseminen ym. eivät ole vähennyskelpoisia riippumatta siitä, onko 
niiden vastaanottaminen lahjusten vastaanottamista vai ei) sekä tällaisten maksujen 
todentamisvaikeus tai niiden laittomuus (joko maksajan tai vastaanottajan maassa). 
22. Jotkut jäsenvaltiot sallivat nimenomaisesti verovähennykset ulkomaiden virkamiehille 
annetuista lahjuksista, jos lahjuksia voidaan pitää normaaliin kauppatapaan kuuluvina kyseisellä 
alueella. Verovähennyksen myöntämisen ehdoksi voidaan tällöin asettaa vastaanottajan 
henkilöllisyyden paljastaminen veroviranomaisille. 
23. EU:n kahden suurimman kauppakumppanin perusteet kieltää ulkomaiden virkamiesten 
lahjonnasta myönnettävät verovähennykset eroavat toisistaan. Yhdysvallat ei myönnä 
verovähennyksiä ulkomaiden virkamiehille maksetuista lahjuksista, jos maksut ovat rikos 
vuonna 1977 annetun ulkomaista lahjontaa koskevan lain (Foreign Corrupt Practices Act) 
mukaan. Japanissa sen sijaan lahjukset ovat kiellettyjä muista syistä. 
24. Verotuspolitiikkaa pidetään perinteisesti moraalisesti neutraalina. Tämä näkemys ei ole 
oikeutettu silloin, kun myönnetään verovähennys lahjuksesta, joka on vastaanottovaltiossa 
rikos. Tätä voidaan pitää toisen valtion lainkäyttövallan alaisuudessa tehtyjen rikosten 
oikeuttamisena. Lisäksi lahjontaa mahdollisesti edistävillä verovähennyksillä on vaikutusta 
kilpailuun ja ne voivat vääristää yhtenäismarkkinoita ja kansainvälistä kauppaa. Ne vaikuttavat 
myös kolmansien maiden taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen. Tällainen käytäntö voi 
aiheuttaa epäilyksiä unionin jäsenyyttä hakeneiden maiden sekä kolmansien maiden parissa 
unionin todellisten tavoitteiden suhteen, kun EU.n yritysten nähdään saavan verovähennyksiä 
näiden maiden virkamiesten lahjomisesta liiketoimintansa yhteydessä. 
25. Ulkomaiden virkamiesten lahjonnan säätämisestä rikolliseksi teoksi on myönteisiä 
seurauksia. Maissa, joissa lahjuksista on myönnetty verovähennyksiä, jos nämä lahjukset eivät 
ole laittomia, rikolliseksi teoksi säätäminen poistaisi heti verovähennysoikeuden. Voi kuitenkin 
kestää kauan ennen kuin tällainen kriminalisointi saadaan aikaan. Sen toteutuminenkaan ei 
välttämättä ratkaise kaikkia ongelmia. 
• Valtio voisi sallia verovähennykset, ellei rikosta ole todistettu tapahtuneen. Todistamisen 
vaatimus voisi käytännössä merkitä hyvin vähän parannusta nykytilanteeseen verrattuna. 
• Edelleenkin tulee olemaan tapauksia, joissa lahjuksen antaminen kolmannen maan 
virkamiehelle on rikollinen teko kyseisessä kolmannessa maassa, mutta ei EU:n 
jäsenvaltiossa. Näin voi olla, kun huomattava osa rikoksesta on suoritettu ulkomailla, tai 
kun kaksoisrangaistavuuden vaatimus ei täyty. 
• On olemassa epäilyttävää käytäntöä, joka eri syistä ei ole rangaistavaa. Rangaistavuuden 
puute ei poista moraalista syytä kieltää verovähennyksiä tällaisten maksujen yhteydessä. 
Tähän liittyviä käytännön vaikeuksia ei kuitenkaan tule aliarvioida. 
26. Lahjontaa mahdollisesti suosivan verovähennysoikeuden poistamista vaaditaan useilla tahoilla 
(YK, Euroopan neuvosto, OECD ja Euroopan parlamentti). EU:n kaikki 15 jäsenvaltiota ovat 
- 8 -
hyväksyneet OECD:n suosituksen, jonka mukaan maiden, jotka eivät kiellä ulkomaiden 
virkamiehille annettujen lahjusten vähennyskelpoisuutta, olisi tutkittava asiaa uudelleen 
tarkoituksena kieltää tällainen vähennyskelpoisuus. Näyttää siis siltä, että kaikki jäsenvaltiot 
periaatteessa kannattavat vähennyskelpoisuuden poistamista. Jotkut jäsenvaltiot ovat kuitenkin 
huolissaan siitä, että ne joutuvat epäedulliseen kilpailuasemaan, jos muut suuret kauppavaltiot 
edelleen sallivat verovähennykset. Kyseisten jäsenvaltioiden voi olla helpompi tehdä muutoksia 
EUn säädöksen johdosta kuin suorittaa oma-aloitteisia kansallisia uudistuksia. 
27. On unionin etujen mukaista omaksua yhteinen lähestymistapa lahjontaa edistävien 
verovähennysten poistamiseen nähden. 
• Kansainväliset järjestöt kuten OECD ja Euroopan neuvosto tiedostavat jo, että lahjonta voi 
vääristää kilpailua, ja tämä ajatus on otettu huomioon joidenkin jäsenvaltioiden 
lainsäädännössä (esimerkiksi Saksan ja Itävallan vilpillistä kilpailua koskevassa 
lainsäädännössä). Lahjonnan tarkoitus liiketoiminnan yhteydessä on kilpailua vääristävän 
laittoman edun saavuttaminen. 
• Valtion toimenpiteet, jotka aktiivisesti edistävät lahjusten käyttöä sallimalla 
verovähennykset ulkomaiden virkamiehille maksettavista lahjuksista, antavat kyseisten 
jäsenvaltioiden vientiyrityksille oikeudettoman edun sekä kotimaahan suuntautuneihin 
kilpailijoihin nähden että sellaisten jäsenvaltioiden yrityksiin nähden, joissa tällaisia 
vähennyksiä ei sallita. Lahjonnan torjunnan ulkoinen ulottuvuus on sen vuoksi otettava 
huomioon. 
• Kysymys ulkomaiden virkamiehille annettujen lahjusten verovähennyskelpoisuudesta ei ole 
pelkästään kilpailun ja kaupan kannalta merkittävä. Ulkomaiden virkamiesten lahjontaan 
liittyvällä politiikalla on tietenkin seurauksia kehitysyhteistyön kannalta, ja se vaikuttaa 
kehitysmaihin. 
28. Unionin olisi myös käytettävä täysin hyväkseen olemassa olevia veroviranomaisten välisen 
tietojenvaihdon kanavia lahjusten maksamisen osalta. Jos lahjus vaikuttaa vastaanottajan 
verovelvollisuuteen, tietojen antamisessa sen jäsenvaltion veroviranomaisille, jossa lahjuksen 
vastaanottaja asuu, voidaan soveltaa keskinäisen avunannon direktiiviä4. Sen varmistaminen, että 
vastaanottajaa ainakin verotettaisiin vastaanotetusta määrästä, hillitsisi lahjontaa, vaikka 
veroviranomaiset eivät antaisikaan tietojaan edelleen kyseisen valtion oikeusviranomaisille. 
29. Komissio ottaa sopivassa yhteydessä jäsenvaltioiden kanssa aluksi esille kysymyksen 
lahjusten verovähennyskelpoisuudesta, jotta päästäisiin yhteisymmärrykseen tätä 
koskevien säännösten poistamisesta yhteistoimin. 
4 (Direktiivi 77^799/ETY) 
II. 3 YHTENÄISMARKKINAT JA MUUT SISÄISET POLITIIKAT 
30. Tavaroiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus perustuu syrjimättömyyden ja vapaan kilpailun 
periaatteisiin. Lahjonta on vastoin näitä periaatteita. On syytä tutkia tiettyjen alojen 
liikkuvuutta suojaavia sääntöjä sen selvittämiseksi, voidaanko ehdottaa erityisiä toimenpiteitä 
lahjonnan torjumiseksi. 
II.3.1 Julkisia hankintoja koskevat direktiivit 
31. Näiden direktiivien tarkoituksena on varmistaa julkisten hankintojen avoimuus sekä tasa-
arvoiset mahdollisuudet suorittaa toimituksia. 
Julkisia hankintoja koskevien direktiivien5 otsakkeen 'Laadulliset valintaperusteet" alla 
säädetään, että hankintoihin osallistumisen ulkopuolelle voidaan jättää tavarantoimittaja, joka 
- on tuomittu lainvoimaisella päätöksellä ammattinsa harjoittamiseen liittyvästä lainvastaisesta 
teosta 
• on ammattitoiminnassaan syyllistynyt vakavaan virheeseen, jonka hankintaviranomaiset voivat 
näyttää toteen. 
Nämä säännökset koskevat myös lahjontaa. 
32. Komission marraskuussa 1996 julkaisemassa vihreässä kirjassa "Julkiset hankinnat 
Euroopan unionissa: Tulevaisuuden kysymyksiä" todetaan, että rehelliset menettelytavat, 
syrjimättömyys, menettelyn läpinäkyvyys sekä mahdollisuudet hakea oikeutta aina kansallisia 
tuomioistuimia myöten ovat omiaan ehkäisemään petoksia ja väärinkäytöksiä. Vaikka 
päätavoitteena ei olisikaan lahjonnan torjunta, kaikki parannukset julkisia hankintoja koskeviin 
sääntöihin voivat olla hyödyksi sen kannalta. Erityisen käyttökelpoinen on se vihreässä kirjassa 
esitetty ajatus, että asiasta vastaava kansallinen virkamies voisi antaa henkilökohtaisen vastuun 
vakuutuksen todeten, että unionin julkisia hankintoja koskevia sääntöjä on noudatettu. 
33. Toimenpiteitä, joita voitaisiin tutkia edelleen, ovat "mustat listat", sitoutuminen lahjonnasta 
pidättäytymiseen ja siviilioikeudelliset muutoksenhakukeinot. Julkisia hankintoja koskevissa 
direktiiveissä on säännökset todistuksista ja siviilioikeudellisista muutoksenhakukeinoista6, 
mutta ne koskevat ainoastaan hankintasopimuksen tekevää viranomaista. Kansainväliseltä 
kannalta on voimakkaasti unionin etujen mukaista edistää avoimuuden lisäämistä julkisten 
hankintojen alalla. Tähän tavoitteeseen voidaan pyrkiä OECD:ssä ja WTO:ssa, joissa tehdään 
parhaillaan tähän liittyvää työtä. 
5 (93/36/ETY, 93/37/ETY ja 92/50/ETY) 
6 (Direktiivi 92/13/ETY) 
10 
34. Vihreää kirjaa koskevan lausuntovaiheen jälkeen komissio tutkii, miten julkisten 
hankintojen alan lahjonnan torjuntaan liittyvien säännösten soveltamista voitaisiin 
parantaa. 
II.3.2 Maksusuoritukset 
35. Lahjontaan sisältyy usein raha- tai luontoissuoritus. Rahasuoritukset, varsinkin jos kyseessä 
on suuria summia, voivat jättää jälkiä rahan liikkuessa lahjuksen maksajalta vastaanottajalle. 
Lahjus on lähetettävä jostakin, ja lopuksi vastaanottajan on talletettava lahjus (esim. 
pankkitilille) tai muunnettava se tavaroiksi, palveluiksi tai kiinteäksi omaisuudeksi. Koska 
lahjukset ovat yleensä laittomia, kaikki sellaiset toimenpiteet, joiden avulla lahjusten 
maksaminen tulee tietoon, toimivat ennaltaehkäisevänä toimenpiteenä ja pelotteena lahjusten 
maksamisen suhteen sekä helpottavat viranomaisille laittomasti maksettujen summien 
takavarikointia. 
n.3.2.a Yhtiöiden tilit 
36. Jos yhtiö käyttää varojaan lahjusten maksamiseen, maksuista on tavalla tai toisella tehtävä 
tili. Salaisten rahastojen olemassaolo yhtiöissä on avainasemassa lahjontaprosessissa. Tätä 
voidaan jossakin määrin torjua yhtiöiden kirjanpidon avoimuutta koskevien sääntöjen avulla. 
Euroopan neuvostossa tehdyn työn ansiosta on alettu kiinnittää huomiota tilintarkastajien ja 
yhtiöiden tilien merkitykseen lahjonnan torjumisessa. OECD on suosittanut, että kirjanpitoa 
koskeviin vaatimuksiin ja käytäntöön sisältyisi asianomaisten maksujen riittävä rekisteröinti. 
Komissio esitti heinäkuussa 1996 vihreän kirjan lakisääteisen tilintarkastajan tehtävästä, 
asemasta ja vastuusta Euroopan Unionissa. Siinä käsitellään myös tilintarkastajan tehtävää 
lahjonnan jäljittämisessä yhtiön tileistä. Asiassa tullaan ryhtymään seurantatoimenpiteisiin 
yhteistyössä kirjanpitoalaa edustavien elinten kanssa ja kirjanpitodirektiivejä käsittelevän 
yhteyskomitean valvonnassa. 
37. Vihreää kirjaa koskevan lausuntovaiheen jälkeen komissio antaa tiedonannon, joka 
sisältää konkreettisia ehdotuksia siitä, miten kirjanpito- ja tilintarkastusdirektiivit ja 
niiden soveltaminen voidaan tehdä tehokkaammiksi lahjonnan torjunnassa. 
n.3.2.b Rahalaitokset 
38. Lahjus kulkee yleensä jossakin vaiheessa rahalaitoksen kautta. OECD on suosittanut, että 
pankkeja ja muita rahalaitoksia vaadittaisiin pitämään riittävällä tavalla kirjaa, jotta 
lahjustapaukset voitaisiin tutkia. Toisessa pankkidirektiivissä vaaditaankin jo, että jokaisella 
luottolaitoksella on oltava asianmukaiset hallinnolliset ja kirjanpitomenettelyt ja riittävät 
sisäisen valvonnan mekanismit. Poliisin tai oikeusviranomaisten mahdollisuus tutustua tähän 
kirjanpitoon määräytyy yleensä kansallisen lainsäädännön perusteella. 
39. Rahanpesudirektiivi koskee huumerikosten ja muiden, jäsenvaltioiden määrittelemien 
rikosten seurauksena saatua hyötyä. Pankkien ja muiden rahalaitosten olisi säilytettävä ja 
11-
pidettävä saatavilla yksityiskohtaisia tietoja asiakkaiden henkilöllisyydestä ja tilitapahtumista, 
jotta niitä voitaisiin käyttää todisteina mahdollisissa rahanpesua koskevissa tutkimuksissa. 
Niiden olisi myös ilmoitettava epäilyttävistä tilitapahtumista. Komissio on jo ehdottanut, että 
yhteisön taloudellisten etujen suojaamista koskevaan yleissopimukseen liitettäisiin toinen 
pöytäkirja, jonka nojalla yhteisön talousarvioon liittyvän lahjonnan seurauksena saatujen 
varojen pesusta tulisi rikollinen teko. 
40. Jäsenvaltioiden olisi säädettävä, että lahjuksina saatujen varojen pesu on rikollinen 
teko. Komissio on jo tehnyt tästä muodollisen ehdotuksen yhteisön taloudellisiin etuihin 
vaikuttavan lahjonnan osalta toista pöytäkirjaa koskevassa luonnoksessaan. 
11.3.3 Muut toimenpiteet ja politiikat 
41. Kullakin alalla, kuten maataloudessa, rakennerahastoissa ja passitusmenettelyssä, voi olla 
tälle alalle ominaisia toimenpiteitä lahjonnan torjumiseksi. Tässä osassa tarkastellaan sellaisten 
lahjonnan torjuntatoimenpiteiden käyttöä, jotka voivat olla hyödyksi niillä yhteisön politiikan 
aloilla, joilla suurten menojen myötä on mahdollisuus lahjonnan ja muiden väärinkäytösten 
esiintymiseen. 
n.3.3.a Mustat listat 
42. Mustalle listalle asettamisen avulla voidaan tunnistaa jostakin rikkeestä tuomitut yritykset. 
Samoin voitaisiin ajatella, että tunnistettaisiin yritykset, joiden epäluotettavuudesta lahjonnan 
suhteen on olemassa huomattava vaara. Mustia listoja voidaan käyttää, kun halutaan estää, että 
tällaiset yritykset pääsevät kilpailemaan hankintasopimuksista tai tuista tai saamaan niitä, tai 
sitä voidaan käyttää pelkästään ihmisten tekemiseen tietoisiksi mahdollisista vaaroista, jotka 
liittyvät toimintaan tällaisten yritysten kanssa. 
43. Mustalla listalla oleviin toimijoihin kohdistuvista toimenpiteistä, kuten EMOTR:n 
takuuosastosta saatavan tuen epääminen, säädetään neuvoston asetuksessa7. Tämä asetus 
koskee yhteisön säännöksien vastaisia menettelyjä. Se ei kuitenkaan koske kaikenlaisia 
lahjonnan muotoja, joita liittyy EMOTR:n varoihin. Mikaan ei estä yhtiötä, jolta on aiemmin 
tämän asetuksen nojalla evätty tuki väärinkäytösten vuoksi, hakemasta hankintasopimusta tai 
tukea, joka rahoitetaan yhteisön talousarvion jostakin muusta kohdasta. 
44. Julkisia hankintasopimuksia koskevien direktiivien säännöksissä otsikolla "Laadulliset 
valintaperusteet1 säädetään, että hankintoihin osallistumisen ulkopuolelle voidaan jättää 
tavarantoimittaja, joka on syyllistynyt tiettyihin rikkomuksiin8. Nämä säännökset koskevat 
myös lahjontaa sekä komission tai sen yksiköiden tekemiä hankintasopimuksia. 
(Neuvoston asetus 1469/95, komission asetus 745/96) 
Laadullisissa valintaperusteissa säädetään, että hankintoihin osallistumisen ulkopuolelle voidaan jättää toimija, joka 
- on tuomittu lainvoimaisella päätöksellä ammattinsa harjoittamiseen liittyvästä lainvastaisesta teosta 
- on amrnattitoiminnassaan syyllistynyt vakavaan virheeseen, jonka hankintaviranomaiset voivat näyttää toteen 
(Katso myös edellä oleva kohta H.3.1.) 
-12-
45. Voitaisiin harkita jonkinlaisen yleisen mustalle listalle asettamisjärjestelmän perustamista 
niitä aloja varten, joilla yhteisön taloudelliset edut ovat vaarassa. Tämä koskisi myös ulkoista 
apua. Tällaisen mustan listan käyttö vaihtelisi alan mukaan. Joissakin tapauksissa saattaa olla 
asiaankuuluvaa sulkea mustalle listalle joutunut yritys automaattisesti pois tiettyjen etujen 
piiristä tietyksi ajaksi. Joissakin muissa tapauksissa, kuten julkisten hankintojen yhteydessä, 
musta lista olisi ainoastaan tiedoksi. Päättävä viranomainen voisi, pantuaan merkille 
aikaisemmin tapahtuneen, ratkaista mihin toimenpiteisiin olisi ryhdyttävä. Vaihtoehtoisesti 
voitaisiin luoda mustalle listalle joutuneita oikeus- ja luonnollisia henkilöitä koskeva rekisteri, 
jotta kansalliset viranomaiset ja komission yksiköt olisivat tietoisia vaaroista, jotka liittyvät 
näiden toimijoiden kanssa tekemisissä olemiseen. Tietokannoista voitaisiin selvittää, ketkä 
henkilöt ovat yritystoiminnan takana, ja tietojen olisi oltava helposti saatavilla. 
46. Tärkeä huomioon otettava seikka tutkittaessa mahdollisuutta perustaa musta lista on tarve 
noudattaa tietosuojaa koskevia periaatteita9 sekä suhteellisuuden, toissijaisuuden ja yksilön 
oikeuksien periaatetta. 
H.3.3.b Sitoutuminen lahjonnasta pidättäytymiseen 
47. Kaikkia tietystä hankkeesta kilpailevia toimijoita voitaisiin vaatia antamaan kirjallinen 
sitoumus, jonka mukaan he eivät käytä lahjontaa saadakseen kyseisen sopimuksen. Tällainen 
sitoumus torjuu lahjontaa ja mahdollistaa sen, että yritystä vastaan voidaan nostaa 
vahingonkorvauksia koskeva siviilikanne tai sitä voidaan sakottaa sopimuksen rikkomisesta. 
Toinen lähestymistapa on rajoittaa tietyt tarjouskilpailut yrityksiin, jotka ovat ottaneet käyttöön 
erityiset lahjonnasta pidättäytymistä koskevat menettelysäännöt tai käytänteet 
tarjouskilpailuihin osallistumista varten. Viimeksi mainittua lähestymistapaa on sovellettava 
varoen, jotta se ei rajoittaisi liiallisesti rehellistä tarjouskilpailua. 
48. Komissio työskentelee sellaisen mustia listoja ja lahjonnasta 
pidättäytymissitoumuksia koskevan järjestelmän laatimiseksi, jota sovelletaan aloilla, 
joilla yhteisön taloudelliset edut ovat vaarassa. Se mahdollistaisi lahjontaan 
syyllistyneitä henkilöitä ja yrityksiä koskevien tietojen toimialojenvälisen vaihdon 
tietosuojaa koskevia säännöksiä noudattaen. 
113.3.c Siviilioikeudelliset muutoksenhakukeinot 
49. Rikosoikeudellisiin tai hallinnollisiin seuraamuksiin ei sisälly korvausta yritykselle, jonka 
kanssa sopimusta ei tehty kilpailijan harjoittaman lahjonnan vuoksi. Siviilikanteen avulla 
tällaisesta tappiosta saataisiin jonkinlaista korvausta. Tällöin vahinkoa kärsinyt kilpailija voisi 
myös oma-aloitteisesti nostaa kanteen lahjontaan syyllistynyttä kilpailijaa vastaan, jolloin 
hallinnollisten toimenpiteiden tarve saattaisi vähentyä. Järjestelmä olisi siis itsesäätelevä. 
50. Julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä säädetään mahdollisuudesta käyttää 
siviilioikeudellisia muutoksenhakukeinoja, vaikka ne eivät koskekaan nimenomaisesti lahjontaa, 
9 Direktiivi 95/46/EY 
13-
jos yritys on hävinnyt tarjouskilpailun hankintasopimuksen tekomenettelyssä esiintyneiden 
säännöstenvastaisuuksien vuoksi. Tällainen muutoksenhaku rajoittuu kuitenkin julkisiin 
hankintoihin ja kohdistuu hankintasopimuksen myöntävään elimeen, eikä lahjuksen 
maksaneeseen kilpailijaan. Euroopan neuvosto tutkii parhaillaan mahdollisuutta antaa 
yrityksille laajempi mahdollisuus käyttää siviilikanteita lahjontaan syyllistyneitä kilpailijoita 
vastaan. 
51. Komissio tulee sopivassa vaiheessa ehdottamaan yhteisen kannan hyväksymistä 
siviilioikeudellisista muutoksenhakukeinoista lahjontatapauksissa Euroopan neuvostossa 
käynnissä oleviin keskusteluihin liittyen. 
H.3.3.d. "Ilmiantajat" 
52. "Ilmiantajat" ovat lahjontaan syyllistyneiden yritysten työntekijöitä, jotka kiinnittävät 
viranomaisten huomiota siihen, että heidän yhtiönsä harjoittaa lahjontaa. Heillä ei useinkaan ole 
riittävää oikeudellista suojaa, ja he voivat joutua kärsimään toimintansa vuoksi. Euroopan 
parlamentin pyynnöstä ja komission tuella helmikuussa 1996 julkaistussa raportissa 
"Whistleblowing, fraud and the European Union" (Ilmiantajat, petokset ja Euroopan unioni), 
julkaisijana Public Concern at Work (Lontoo), käsitellään monia tähän liittyviä asioita. 
Komissio suorittaa parhaillaan tutkimusta kansallisesta lainsäädännöstä ja käytännöstä, joka 
liittyy sellaisten työntekijöiden yksilöllisiin oikeuksiin, joilta saadaan tietoja yhtiön sisäisistä 
asioista, samoin kuin työntekijän oikeuksiin tulla suojelluksi haitallisilta vaikutuksilta, joita voi 
aiheutua, kun työntekijä esittää viranomaiselle oikeutetun valituksen. 
53. Jäsenvaltioiden tulisi tarkistaa ja tarvittaessa muuttaa nykyistä lainsäädäntöään sen 
varmistamiseksi, että henkilöt, jotka ilmoittavat lahjonnasta, saavat riittävän suojan 
kostotoimenpiteiltä. 
n.4 ULKOINEN APU JA YHTEISTYÖ 
H.4.1 Lahjonnan ehkäiseminen yhteisön apua saavissa kolmansissa maissa 
54. Komissio on sisällyttänyt lahjonnan torjunnan ulkoiseen yhteistyö- ja apupolitiikkaansa. 
Rahoitusta myönnetään useille hankkeille, jotka liittyvät lahjonnan torjuntaan joko 
suoranaisesti (alueelliset seminaarit) tai epäsuorasti (oikeudellisen rakenteen ja hallinnon 
avoimuuden parantaminen). Lahjonnan torjumiseksi toteutetaan sellaisia aloitteita kuten 
alkuperäsääntöjä koskevien seminaarien sekä varainhoidon ja petostentorjunnan parantamista 
koskevien workshoppien järjestäminen. 
55. Lahjonnan torjunta vaatii tasapainoista lähestymistapaa. Petosten ja lahjonnan torjunnan on 
oltava osa johdonmukaista kehitysstrategiaa. Unionin lahjonnantorjuntapolitiikkaa on syytä 
yhdenmukaistaa ottaen huomioon alueelliset erot. 
56. Strategian olisi: 
14 
- tuettava asianmukaisten lainsäädäntö- ja valvontamekanismien sekä instituutioiden luomista 
tarjoamalla tarvittavaa teknistä apua 
- parannettava julkisten hankintojen toimivuutta ja avoimuutta, 
- otettava huomioon julkisen varainhoidon tehokkuus päätettäessä yhteisön varoista 
rahoitettavista aloitteista 
- tuettava sosiaalistaloudellisen ympäristön parantamista. 
57. Komissio tulee luomaan johdonmukaisen lahjonnantorjuntastrategian yhteisön apua 
saavien tai yhteistyö- tai apusopimuksen yhteisön kanssa solmineiden kolmansien 
maiden kanssa harjoitettavaa yhteistyötä varten. 
Komissio aikoo tehostaa tukeaan lahjonnan ennaltaehkäisylle, erityisesti luomalla 
sellaiset reunaedellytykset, jotka suosivat avoimuutta, hyvää hallintoa ja riippumatonta 
tuomioistuinlaitosta, sekä antamalla teknistä apua asianmukaisen lainsäädännön ja 
tehokkaiden hankinta- ja valvontamekanismien luomiseksi. 
Komissio tulee tarkistamaan hankinta- ja sopimustentekosääntöjään ulkomaanavun 
alalla Voidakseen ottaa käyttöön entistä tehokkaammat lahjonnantorjuntakeinot. Se 
pyrkii yhdenmukaistamaan eri maaryhmiin sovellettavat säännöt. Tämä tarkistus 
sisältää kysymyksen lahjontaan syyllistyviä yrityksiä vastaan käytettävistä pakotteista. 
II.4 2 Lahjonnantorjuntaohjelmat 
58. Joillakin EUn jäsenyyttä hakeneilla Keski- ja Itä-Euroopan mailla on lahjontaan liittyviä 
ongelmia täydelliseen markkinatalouteen siirryttäessä. On tärkeää, että unioni auttaa näitä 
maita voittamaan nämä ongelmat. Sillä on vaikutusta niiden oman uudistusohjelman kannalta, 
ja sitä paitsi lahjontakäytäntö voisi levitä naapurimaihin unionin laajentumisen yhteydessä. 
59. Unionin on suurena antajatahona kannettava huolta paitsi lahjonnan vaikutuksista 
kolmansiin maihin itseensä, myös siitä, että EU:n taloudellista tukea ei joudu vaariin 
tarkoituksiin lahjonnan vuoksi. Euroopan parlamentti, tilintarkastustuomioistuin sekä 
jäsenvaltiot pitävät hallinnon valvonnan ja kustannustehokkuuden parantamista erittäin 
tärkeänä. Tätä aihetta käsitellään parhaillaan pysyvien edustajien SEM 2000:tta koskevassa 
ryhmässä. PHARE-ohjelman äskettäin suoritetussa tarkistuksessa korostettiin väärinkäytösten 
ja petosten torjuntaa. 
60. Teknistä apua lahjonnan hillitsemiseksi Itä-Euroopan julkisella sektorilla on jo annettu 
rajoitetusti PHARE-ohjelman puitteissa (esim. Keski- ja Itä-Euroopan lahjontaa ja 
järjestäytynyttä rikollisuutta koskeva Euroopan neuvoston ja EU:n yhteinen OCTOPUS-
ohjelma). Yhdessä OECD:n kanssa toteutettava SIGMA-hanke, joka kohdistuu julkisten 
hankintojen ongelmiin, on myös merkityksellinen tässä yhteydessä. Vastikään itsenäistyneillä 
valtioilla on omat lahjontaongelmansa, jotka vaikuttavat niiden taloudelliseen ja 
demokraattiseen muutosprosessiin. TACIS-ohjelmaan liittyvä erityinen aloite voisi olla 
paikallaan. 
15 
61. Välimeren alueen kolmansien maiden osalta on olemassa liikehdintää kohti vapaakauppaa 
ja vahvoja siteitä yhtenäismarkkinoihin. Barcelonan julistuksessa, joka allekirjoitettiin 28. 
marraskuuta 1995, 27 Euromed-kumppania sitoutui nimenomaisesti yhdessä torjumaan 
lahjontaa. Lisäksi neuvoston MEDA-asetuksessa10, jolla luotiin yhteistyömenettelyt, 
määritellään tiukat ja täsmälliset vaatimukset Välimeren alueen kolmansille maille annettavan 
taloudellisen ja teknisen avun hallinnoinnin avoimuudelle. 
62. Varsinkin Keski- ja Itä-Euroopan hakijamaissa olisi käynnistettävä erityisiä 
lahjonnantorjuntaohjelmia Eurooppa-sopimuksiin liittyvien, ohjelmien toteuttamista 
koskevien pöytäkirjojen mukaisesti ja suunnitellun, yhteisön säännöstön 
täytäntöönpanoa koskevaan kansalliseen ohjelmaan perustuvan liittymiskumppanuuden 
yhteydessä. 
n.4.3 "Hyvft hallinto" ja lahjonnan kieltävät lausekkeet 
63. Mauritiuksella 4. marraskuuta 1995 allekirjoitetulla sopimuksella tarkistettu Lomén IV 
sopimus sisältää nyt "hyvän hallinnon" periaatteen yhtenä perusperiaatteistaan. Jotta unioni 
voisi noudattaa laaja-alaista strategiaa, tätä periaatetta on sovellettava laajemminkin. 
64. "Hyvää hallintoa" koskevan lausekkeen sisällyttämistä kaikkiin kansainvälisiin apu-, 
yhteistyö- ja kehityssopimuksiin olisi harkittava. 
65. Lahjonnan kieltävän lausekkeen sisällyttämistä kaikkiin kehitysapuvaroin rahoitettaviin 
sopimuksiin voitaisiin ajatella. Esimerkiksi maaliskuussa 1990 sovittiin AKT-valtioiden kanssa 
erityisten lahjonnan torjuntaa koskevien lausekkeiden sisällyttämisestä kaikkien Euroopan 
kehitysrahastosta rahoitettavien sopimusten yleisiin ehtoihin. Komissio tarkastelee parhaillaan 
tällaisia lausekkeita selvittääkseen miten niiden toimivuutta voitaisiin parantaa. 
Tähän asiaan on kiinnitetty kansainvälistä huomiota. Maailmanpankki on vahvistanut 
toimintaansa tällä alalla, ja OECD n kehitysapukomitea suositteli vuonna 1996 lahjonnan 
kieltävän lausekkeen sisällyttämistä kehitysavun turvin rahoitettaviin sopimuksiin. 
66. Komissio tulee yhteistyössä OECD:n, Maailmanpankin ja muiden monenkeskisten 
antajatahojen kanssa varmistamaan, että kehitysavun turvin rahoitettaviin sopimuksiin 
sisällytetään lahjonnan kieltävä lauseke. 
n.5 YHTEISTYÖ KANSAINVÄLISISSÄ YHTEYKSISSÄ 
67. Jos EU ottaa käyttöön voimakkaita lahjonnantorjuntatoimenpiteitä, joilla voi olla 
vaikutusta kauppaan, on EU:n edun mukaista, että toimenpiteistä sovitaan mahdollisimman 
laajalti, jotta saavutettaisiin synergiaetuja ja vältettäisiin kilpailuaseman heikkeneminen. 
10 (N:o 1488/96) 
16 
EU:n on myös pyrittävä varmistamaan ensisijaisesti yhtenäismarkkinoille tarkoitettujen 
sisäisten sääntöjen ja nimenomaan avoimen monenkeskisen kaupankäyntijärjestelmän 
vahvistamiseen tähtäävien ulkoisten politiikkojen keskinäinen yhteensopivuus. 
Yhteensopimattomuus voisi tulla kalliiksi kaupalle ja teollisuudelle. 
68. Lahjonta ja avoimuus otetaan säännöllisesti esiin kansainvälisissä järjestöissä kuten G7, 
Maailman kauppajärjestö (WTO), Yhdistyneet Kansakunnat, OECD ja Euroopan neuvosto. 
Myös EU:n suurimmat kauppakumppanit, erityisesti Yhdysvallat, pitävät niitä keskeisenä 
käsiteltävänä asiana. YK antoi joulukuussa 1996 väärinkäytöksiä ja lahjontaa kansainvälisessä 
kaupassa koskevan julistuksen, jossa jäsenvaltioita kehotetaan tekemään sekä kotimaisesta että 
kansainvälisestä lahjonnasta rangaistava teko ja kieltämään lahjusten verovähennyskelpoisuus. 
Yhdistyneiden Kansakuntien kansainvälistä kauppalainsäädäntöä käsittelevä komissio 
(UNICITRAL) on laatinut hankintalakimallin. 
69. WTO:n uusi julkisia hankintoja koskeva sopimus (GPA) tuli voimaan 1. tammikuuta 1996. 
Koska GPA-sopimus on "monenkeskinen", kaikki WTO:n jäsenet eivät ole sen allekirjoittajina. 
Tässä vaiheessa siihen eivät kuulu tietyt Aasian, Pohjois- ja Etelä-Amerikan, Itä- ja Keski-
Euroopan ja Afrikan avainasemassa olevat markkina-alueet. 
WTO:n ministerit sopivat Singaporessa joulukuussa 1996 pitämässään kokouksessa työryhmän 
perustamisesta käsittelemään julkisten hankintakäytäntöjen avoimuutta tarkoituksena kehittää 
määräyksiä, jotka voidaan sisällyttää asiaa koskevaan sopimukseen. 
70. Komissio tulee myös toimimaan sen hyväksi, että saataisiin aikaan kunnianhimoinen ja 
yhdenmukainen politiikka lahjonnan torjumiseksi kaikissa asianomaisissa kansainvälisissä 
yhteyksissä, myös Denverissä kesäkuussa 1997 pidettävässä G-7 -kokouksessa. 
***** 
17 
LIITE I 
KANSAINVÄLINEN TOIMINI A 
G7-varaoiden päämiehet totesivat kokouksessaan Lyonissa 28. kesäkuuta 1996: 
"... Olemme vakaasti päättäneet torjua kansainvälisessä kaupassa esiintyvää lahjontaa, joka haittaa 
avoimuuden ja oikeudenmukaisuuden toteutumista ja jonka taloudellinen ja poliittinen hinta on 
korkea. Noudattaen OECD-maiden ministereiden linjaa, jonka mukaan tarkoituksena on tällaisten 
tekojen tehokas ja yhdenmukainen kriminalisointi, pyydämme OECDtä edelleen tutkimaan, mitä 
yksityiskohtaisia sääntöjä ja kansainvälisiä asiakirjoja voitaisiin käyttää kriminalisoinnin 
helpottamiseksi, sekä harkitsemaan vuotta 1997 koskevia toimintaehdotuksia. 
G7-vahioiden valtiovarainministerit viittasivat 27. huhtikuuta 1997 pitämässään kokouksessa 
kysymykseen lahjonnasta, ja asia tulee todennäköisesti uudelleen esille Denverin G7/P8-
huippukokouksessa kesäkuussa 1997. 
OECD: n ministerineuvosto antoi 11. huhtikuuta 1996 suosituksen, jossa vastustetaan 
ulkomaiden viranomaisille annettavien lahjusten verovähennyskelpoisuutta. Se täydensi toukokuussa 
1994 annettuja lahjonnan vastaisia suosituksia. Ministerineuvosto pyysi lisäksi, että sille annettaisiin 
vuoden 1997 aikana kertomus ja ehdotukset toimista, joilla ulkomaiden viranomaisten lahjonta 
säädettäisiin rangaistavaksi teoksi G7/P8-valtioiden Lyonin huippukokouksen julkilausuman 
mukaisesti. Asia tulee esille ministerineuvostossa toukokuussa 1997. 
Maailman kauppajärjestön julkisia hankintoja koskeva sopimus tuli voimaan 1. 
tammikuuta 1996, ja se sisältää julkisia hankintoja koskevien menettelyjen avoimuutta, niihin 
osallistumisen avoimuutta ja oikeustoimien aloittamista koskevia määräyksiä, jotka auttavat 
vähentämään lahjontaa julkisten hankintojen alalla. Vaikka yhteisön tärkeimmät 
kauppakumppanit kuuluvat sopimuksen alaisuuteen, se ei kuitenkaan koske kaikkia WTO-
maita. QUAD-maat ovatkin sen vuoksi yrittäneet lisätä sopimuksen noudattamista WTO:n 
tasolla. Singaporen ministerikokouksessa joulukuussa 1996 aloitettiin neuvottelut uudesta 
julkisia hankintoja koskevien menettelyjen avoimuutta, niihin osallistumisen avoimuutta sekä 
asianmukaisuutta (oikeustoimien aloittamista) koskevasta väliaikaisesta sopimuksesta. Näiden 
toimenpiteiden jatkoksi WTO.ssa tullaan työskentelemään menettelyjen avoimuutta koskevan 
sopimuksen laatimiseksi. 
Euroopan neuvosto on perustanut erityisen monialaisen lahjonnan vastaisen 
työryhmän (GMC). Sen yhteydessä on hyväksytty yksityiskohtainen toimintaohjelma. 
Työryhmä keskustelee parhaillaan säädösluonnoksista siviilioikeuden, rikosoikeuden ja 
hallinnon aloilla. Oikeusministereiden kesäkuussa 1997 Prahassa järjestettävän kokouksen 
aiheina ovat lahjonta ja järjestäytynyt rikollisuus. 
Yhdistyneet Kansakunnat on käsitellyt lahjontaa lukuisissa yhteyksissä. Yleiskokous 
hyväksyi viimeksi joulukuussa 1996 julkisen hallinnon edustajia koskevan kansainvälisen 
menettelytapasäännöstön, joka on osa lahjonnan torjuntaa koskevaa päätöslauselmaa. Samalla 
hyväksyttiin kansainvälisiin kaupallisiin liiketoimiin liittyvän lahjonnan vastainen julistus, jossa 
käsitellään ulkomaiden viranomaisten lahjontaongelmaa, lahjusten verovähennyskelpoisuutta, 
rajat ylittävää lainkäyttövaltaa ja pankkisalaisuutta. 
18 
Maailmanpankin hankintaohjeisiin sisällytettiin elokuussa 1996 erityiset lahjonnan 
vastaiset määräykset, jotka koskevat kaikkia pankin varoilla rahoitettuja tavaroita ja palveluja. 
Myöhemmin vuonna 1996 tehtiin päätös, jonka mukaan pankin olisi käsiteltävä lahjontaa 
kehityskysymyksenä, ja pankki perusti sisäisiä työryhmiä tarkastelemaan tilannetta eri 
näkökulmista. 
Kansainvälinen valuuttarahasto on äskettäin painottanut lahjonnan torjunnan 
tärkeyttä ja kiinnittänyt huomiota hyvän hallinnon edistämiseen. 
Amerikan valtioiden järjestö (OAS) hyväksyi maaliskuussa 1996 lahjonnan torjuntaa 
koskevan yleissopimuksen. 
Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden asialista ja niiden yhteinen 
toimintasuunnitelma sisältävät erityisen lahjonnan torjuntaa koskevan sitoumuksen. 
Yhdysvaltain ja Euroopan liike-elämän edustajat sisällyttivät keskinäisen liiketoimintaa 
koskevan vuoropuhelunsa (Transatlantic business dialogue) yhteydessä järjestetyssä 
kokouksessa Chicagossa 8.-9. marraskuuta 1996 antamaansa julistukseen viittauksen, jossa ne 
paheksuvat lahjontaa ja toteavat, että ne aikovat käsitellä kysymystä myös vuonna 1997. 
Kansainvälinen kauppakamari tiukensi kansainvälisissä liiketoimissa esiintyvää 
lahjontaa koskevia menettelytapasääntöjään toukokuussa 1996 ja kehotti laajempiin lahjonnan 
vastaisiin toimiin kansallisesti ja kansainvälisesti. 
Valtioista riippumaton, kansainvälisissä liiketoimissa esiintyvän lahjonnan torjuntaan 
pyrkivä järjestö Transparency International on laatinut asiakirjan, jossa esitetään se 
näkemys, että EU:n olisi ryhdyttävä toimenpiteisiin useilla eri aloilla lahjonnan torjumiseksi. 
19-

ISSN 1024 4492 
KOM(97) 192 lopullinen 
.r\k5 XxV JVJL J\M3 X\ A. 
FI 09 
Luettelonumero : CB-CO-97-244-FI-C 
ISBN 92-78-20213-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
#>