[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 24.10.2007

KOM(2007) 627 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Komission vihreään kirjaan ”Työlainsäädäntö 2000-luvun haasteiden tasalle” liittyvän julkisen kuulemisen tulokset {SEC(2007) 1373}

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Komission vihreään kirjaan ”Työlainsäädäntö 2000-luvun haasteiden tasalle” liittyvän julkisen kuulemisen tulokset

1. JOHDANTO

Komission vihreällä kirjalla ”Työlainsäädäntö 2000-luvun haasteiden tasalle”[1] käynnistettiin EU:ssa yleinen keskustelu siitä, miten työlainsäädännöllä voitaisiin tukea Lissabonin strategian tavoitetta saavuttaa kestävää kasvua ja lisää ja parempia työpaikkoja. Vihreässä kirjassa selviteltiin, miten työlainsäädännöllä ja työehtosopimuksilla voitaisiin edistää työelämän joustoturvan mallia, jonka avulla työmarkkinat voivat kehittyä oikeudenmukaisempaan, reagointikykyisempään ja osallistuvampaan suuntaan ja osaltaan parantaa Euroopan kilpailukykyä. Erityisesti sillä pyrittiin kartoittamaan keskeiset haasteet työlainsäädännön sopeuttamiseksi työelämän muuttuviin realiteetteihin, saamaan kaikki sidosryhmät mukaan avoimeen keskusteluun siitä, miten työlainsäädännöllä voitaisiin edistää joustavuutta ja työllisyysturvaa, virittämään keskustelua siitä, miten joustavien ja luotettavien sopimussuhteiden ja oikeuksien yhdistämisellä voidaan helpottaa työpaikkojen luomista ja liikkumista työmarkkinoilla, sekä tukemaan paremman sääntelyn suunnitelmaa.

Työlainsäädännön nykyaikaistamista koskevan yleisen keskustelun ei oletettu johtavan suureen konsensukseen tai antavan perustaa lainsäädäntötoimien suunnittelulle. Kuulemisessa esitettiin ristiriitaisia näkökantoja, ja sen vuoksi oli vaikeaa koota yhteen keskeisiä asioita, joista oltiin yksimielisiä. Tämä vahvistaa kuitenkin sen, että vaikka tällaista keskustelua on jo käyty monissa jäsenvaltioissa, oli tärkeää saada keskustelu käyntiin myös EU:n tasolla.

Vihreällä kirjalla käynnistetyn yleisen keskustelun taso ja laatu täyttivät täysin komission sille asettamat odotukset. Komissio sai kaikki sidosryhmät mukaan luettuina yli 450 vastausta. Sidosryhmiä ovat kansalliset hallitukset, alueelliset hallitukset, kansalliset parlamentit, EU:n ja jäsenvaltioiden työmarkkinaosapuolet, kansalaisjärjestöt, yksittäiset yritykset, tutkijat, oikeusalan asiantuntijat ja yksityiset henkilöt. Vastaukset osoittavat sidosryhmien olevan enimmäkseen hyvin tietoisia haasteista, jotka johtuvat muotoutumassa olevista eurooppalaisista työmarkkinoista, joihin vaikuttaa työvoiman liikkuvuuden ja yritysten rajat ylittävän toiminnan lisääntyminen. Keskustelu herätti myös yleisön ja lehdistön kiinnostuksen, sillä monet hallitukset kuulivat kansallisella tasolla työmarkkinaosapuolia, viranomaisia ja riippumattomia asiantuntijoita. Monissa EU:n työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun alakohtaisissa komiteoissa käyty keskustelu oli erityisen tervetullutta kehitystä, ja se johti useilla aloilla työnantajien ja ammattijärjestöjen edustajien vahvistamiin yhteisiin kantoihin[2].

Myös EU:n toimielimet osallistuivat keskusteluun aktiivisesti. EU:n työ- ja sosiaaliministerit keskustelivat alustavasti vihreästä kirjasta 1. joulukuuta 2006 Brysselissä pidetyssä työllisyyttä, sosiaalipolitiikkaa, terveyttä ja kuluttaja-asioita käsitelleen neuvoston kokouksessa. Keskustelua jatkettiin Saksan puheenjohtajakaudella 18. tammikuuta 2007 Berliinissä pidetyssä kokouksessa. Puheenjohtajan päätelmissä todettiin, että joustoturvamalli on hyödyllinen menetelmä, mutta korostettiin vakiomuotoisten kokoaikaisten, toistaiseksi voimassa olevien sopimusten arvoa työsuhteiden kulmakivenä EU:ssa, vaikka samanaikaisesti sallittaisiinkin muita joustavampia sopimusmuotoja erityistarpeiden ja yksittäisten tilanteiden huomioon ottamiseksi.[3]

Euroopan parlamentti antoi 11. heinäkuuta 2007 päätöslauselman[4], jossa suhtaudutaan myönteisesti vihreään kirjaan ja vahvistetaan vihreässä kirjassa esiin tuotujen työlainsäädäntöön liittyvien kysymysten merkitys yhteisön tasolla. Euroopan parlamentin päätöslauselma hyväksyttiin suurella enemmistöllä[5], mikä osoittaa merkittävää yksimielisyyttä etenkin siksi, että raportista keskusteltiin tiiviisti menettelyn jokaisessa vaiheessa.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) antoi vihreästä kirjasta lausunnon[6], jossa se ilmoitti olevansa eri mieltä kuulemisen aikataulusta ja toteuttamismenetelmästä sekä joistakin vihreän kirjan perustana olevan analyysin näkökohdista.

Nykyaikaisen työlainsäädännön mukaiset joustavat ja luotettavat sopimusjärjestelyt ovat yksi neljästä tärkeimmästä laajemman joustoturvamallin osatekijästä elinikäisen oppimisen strategioiden, aktiivisen työvoimapolitiikan ja nykyaikaisten sosiaaliturvajärjestelmien ohella, kuten 27. kesäkuuta 2007 annetussa komission tiedonannossa[7] ”Päämääränä yhteiset joustoturvaperiaatteet: Uusia ja parempia työpaikkoja jouston ja turvan avulla” todetaan.

Tämän tiedonannon tavoitteena on esittää yhteenveto vihreällä kirjalla käynnistetyn julkisen kuulemisen tuloksista ja kartoittaa keskeiset poliittiset kysymykset. Komissio esittää objektiivisen yhteenvedon vastauksissa esitetyistä näkökohdista ottamatta kantaa mihinkään erityiseen näkökohtaan tai niiden paikkansapitävyyteen. Liitteenä on komission yksiköiden valmisteluasiakirja, jossa vastauksia tarkastellaan yksityiskohtaisemmin. Suurimman mahdollisen avoimuuden takaamiseksi katsotaan aiheelliseksi antaa tämä tiedonanto ja julkaista kaikki kuulemisen aikana saadut vastaukset[8]. Tiedonannolla päätetään työlainsäädännön nykyaikaistamista koskeva julkinen kuulemismenettely.

2. VIHREÄN KIRJAN POLIITTINEN TAUSTA JA ANALYYTTINEN VIITEKEHYS

Julkisen kuulemisen toteuttaminen

Joidenkin työmarkkinaosapuolten, erityisesti ammattijärjestöjen, mielestä kuuleminen olisi pitänyt toteuttaa työmarkkinaosapuolten muodollisena kuulemisena yhteisön tasolla perustamissopimuksen 138 artiklan mukaisesti. Ne katsoivat, että työlainsäädäntöä koskevan avoimen kuulemisen toteuttaminen vihreällä kirjalla alentaa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun arvoa ja työmarkkinaosapuolten merkitystä työnantajien ja työntekijöiden edustajana. Myös Euroopan parlamentti ja ETSK suhtautuivat varauksellisesti komission päätökseen kuulemisen järjestämisestä julkisesti. Suurin osa jäsenvaltioista ja sosiaalialan kansalaisjärjestöistä piti kuitenkin kuulemismenettelyn avoimuutta hyvänä ratkaisuna.

Vihreän kirjan analyyttinen viitekehys

Monet jäsenvaltiot, ammattijärjestöt, sosiaalialan kansalaisjärjestöt ja tutkijat katsoivat, että työlainsäädännön uudistamisen perustaksi olisi otettava perusoikeudet ja erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirja[9]. Niiden mielestä tällainen viitekehys antaisi komissiolle mahdollisuuden käyttää aloiteoikeuttaan päättäväisemmin ”sosiaalisen Euroopan” edun mukaisesti. Jotkin ammattijärjestöt, sosiaalialan kansalaisjärjestöt ja tutkijat kyseenalaistivat vihreässä kirjassa esitetyn painotuksen siitä, missä määrin työlainsäädäntö osana työllisyys- ja sosiaalipolitiikkaa voisi vaikuttaa talouskasvuun ja kilpailukykyyn. Työnantajat ja monet jäsenvaltiot painottivat kuitenkin asianmukaisen työlainsäädäntökehyksen merkitystä työpaikkojen luomiselle, kasvulle ja kilpailukyvylle.

Ammattijärjestöt, eräät jäsenvaltiot ja tieteelliset asiantuntijat varoittivat näkemästä vakiomuotoista, toistaiseksi voimassa olevaa työsopimusta vanhentuneena tai esteenä työpaikkojen luomiselle. Niiden mielestä vihreän kirjan voitaisiin tulkita suosivan erilaisia sopimusmuotoja ja heikompien työlakien käyttöönottoa. Monet vastaajat, kuten Euroopan parlamentti, ETSK ja eräät jäsenvaltiot, painottivatkin vakiomuotoisten työsopimusten tarjoamaa vakautta ja turvaa. Toisaalta työnantajat ja jotkin jäsenvaltiot katsoivat, että joustavia työsopimuksia ei ole käsitelty riittävän positiivisessa valossa. Käsitteiden ”mukanaolijat” ja ”ulkopuoliset” käyttämisestä segmentoiduilla työmarkkinoilla ei oltu yksimielisiä. Työnantajien mielestä ainoita ”ulkopuolisia” ovat työttömät ja ”mukanaolijoita” kaikki laillisessa työsuhteessa olevat. Ammattijärjestöt sen sijaan katsoivat, että ”mukanaolijoiden” ja ”ulkopuolisten” välinen ero voidaan poistaa ainoastaan parantamalla epävarmoissa työsuhteissa olevien työntekijöiden suojaa.

Vihreän kirjan aihepiiri

Jotkin jäsenvaltiot, ammattijärjestöt ja useimmat tieteelliset asiantuntijat olisivat toivoneet vihreältä kirjalta laajempaa aihepiiriä — siihen olisi voitu sisällyttää työlainsäädännön kollektiivisia näkökohtia eikä keskittyä ainoastaan yksittäisiin työsuhteisiin. Vain tällaisella lähestymistavalla olisi niiden mielestä voitu saada kuva siitä monitahoisesta vuorovaikutuksesta, jolla kunkin maan yleinen sääntelykehys ja toisaalta työehtosopimusneuvottelut muokkaavat työelämän sääntelyä. Euroopan parlamentti ja ETSK painottivat, että työlainsäädännön uudenaikaistamista olisi tarkasteltava laajemman joustoturvaan perustuvan mallin puitteissa. Joustoturvaa koskevassa tiedonannossaan komissio toteaa, että tarvitaan integroitu strategia, jolla voidaan samanaikaisesti parantaa joustavuutta ja turvaa työmarkkinoilla.

Monissa yritysten antamissa vastauksissa muistutettiin EU:n toimivallan rajoista ja edellytettiin, että työlainsäädännön uudistaminen toteutetaan yksinomaan kansallisella tasolla.

Sosiaalialan kansalaisjärjestöt korostivat työlainsäädännön merkitystä oikeudenmukaisen ja riittävän palkan takaamisessa erityisesti ottamalla käyttöön vähimmäispalkka. Niiden mielestä työlainsäädännöllä olisi edistettävä köyhyyden torjumista yhdessä sosiaalisen suojelun järjestelmien kanssa, ja kaikkien työntekijöiden olisi kuuluttava sen soveltamisalaan, jotta vältettäisiin työmarkkinoiden entistä laajempi segmentoituminen. Uudistuksilla olisi pyrittävä parantamaan epävarmoissa työsuhteissa olevien työntekijöiden oikeuksia vähentämättä kuitenkaan olemassa olevia oikeuksia.

Toissijaisuus

Useimmat jäsenvaltiot, Euroopan parlamentti, ETSK, kansalliset parlamentit ja EU:n työmarkkinaosapuolet muistuttivat vastuun jakamisesta EU:n ja jäsenvaltioiden välillä. EU:n työlainsäädännön kehittämisen katsotaan yleisesti kuuluvan jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten toimivaltaan, ja yhteisön säännöstön tehtävänä on täydentää jäsenvaltioiden toimia. Jotkin vastaajat painottivat sellaisten vähimmäisvaatimusten merkitystä, joilla otetaan huomioon erilaiset kansalliset käytännöt ja tarve säilyttää yhteisön talouden kilpailukyky.

Jotkin jäsenvaltiot, kansalliset parlamentit ja työnantajat pitivät kansallisia uudistusohjelmia ensisijaisina. Sen vuoksi järjestelmällisempään kokemustenvaihtoon tietyistä työlainsäädännön ja sopimusjärjestelyiden kehityksestä suhtauduttiin myönteisesti. Jotkin kansalliset työnantajajärjestöt vaativat, että kansallisella tasolla on toteutettava kiireellisiä toimia yksittäisiä ja joukkoirtisanomisia koskevien säännösten yksinkertaistamiseksi ja uudentyyppisten sopimusten käyttöönoton helpottamiseksi (esimerkiksi vaihtoehdot vakiomuotoiselle, toistaiseksi voimassa olevalle ja kokoaikaiselle työsopimukselle). Ne eivät kuitenkaan katsoneet tarpeelliseksi toteuttaa uusia lainsäädäntöaloitteita yhteisön tasolla.

Ammattijärjestöt, tutkijat ja monet jäsenvaltiot katsoivat, että työlainsäädännön keskeisiin kysymyksiin liittyviä EU:n tason toimia ei pitäisi toteuttaa pelkästään avoimen koordinointimenetelmän puitteissa. Ammattijärjestöt korostivat, että muotoutumassa olevia eurooppalaisia työmarkkinoita ei voida enää hallinnoida kansallisen sosiaalioikeuden pohjalta, koska sisämarkkina- ja kilpailuoikeus ovat ensisijaisia kansallisiin sosiaalipolitiikan säännöksiin nähden.

Paremman sääntelyn suunnitelma

Euroopan parlamentti korosti, että työlainsäädännöllä on huomattava vaikutus yritysten käyttäytymiseen ja yritysten päätökset luoda uusia ja parempia työpaikkoja edellyttävät vakaita ja selkeitä säännöksiä. Monet jäsenvaltiot näkevät työlakiensa uudistamisen tai hajallaan olevan lainsäädännön kodifioinnin mahdollisuutena keventää hallinnollista taakkaa vaarantamatta perustavoitteita. Myös avoimen koordinointimenetelmän kehittäminen nähdään keinona edistää parempaa sääntelyä työlainsäädännön alalla.

Monet jäsenvaltiot totesivat, että monilla paremman sääntelyn suunnitelmaan kuuluvilla toimenpiteillä on merkitystä työlainsäädännön uudistamisessa. Tällaisia toimenpiteitä ovat esimerkiksi sidosryhmien kuuleminen, vaikutusten arviointi, sääntelyn vaihtoehtojen arviointi, lainsäädännön yksinkertaistaminen ja selkeyttäminen ja työlainsäädäntöä koskevat tiedotuskampanjat. Vaikka jäsenvaltiot ovat yleisesti yhtä mieltä siitä, että työntekijöitä suojelevia säännöksiä on sovellettava periaatteessa sekä suuriin yhtiöihin että pieniin yrityksiin, monet katsoivat, että joissakin tapauksissa on hiukan liikkumavaraa eriyttää toimenpiteitä pk-yritysten erityistarpeiden mukaan.

3. KUULEMISEN AIHEALUEET

Joustavat ja osallisuutta edistävät työmarkkinat

Jäsenvaltiot katsoivat, että keinot tasapainon saavuttamiseksi turvallisuuden ja joustavuuden välillä sekä taso ja tarkka malli, jolla se toteutetaan, vaihtelevat todennäköisesti jäsenvaltioiden välillä. Lisäksi on syytä uskoa, että nämä tekijät muuttuvat ajan mittaan. Jäsenvaltiot suhtautuivat kuitenkin myönteisesti siihen, että syvennetään kokemustenvaihtoa, johon osallistuvat erityisesti työmarkkinaosapuolet, jotta ymmärrettäisiin paremmin sopimusjärjestelyiden sääntelyyn vaikuttavat yhteiset haasteet.

Sosiaalialan kansalaisjärjestöt painottivat, että työlainsäädäntö on sovitettava paremmin yhteen työllisyyspolitiikan ja sosiaalisen suojelun järjestelmien kanssa. Sosiaalisen suojelun ja vähimmäistoimeentulon pitäisi mahdollistaa kansalaisille valinta työnteon, koulutuksen ja sosiaalisesti hyödyllisen toiminnan välillä. Äitiys-, isyys- tai vanhempainlomat, sapattivapaat ja osa-aikatyö (erityisesti huollettavien hoitamiseen käytetyt) olisi otettava huomioon eläke- ja vakuutusoikeuksia laskettaessa.

Työpaikasta toiseen siirtymisen helpottaminen

Työnantajat korostivat työsuhdeturvalainsäädännön keventämisen mahdollista vaikutusta työllisyyteen ja heikommassa asemassa olevien työllistymismahdollisuuksiin. Niiden mielestä tarkoituksenmukaisessa työlainsäädännön uudistuksessa olisi keskityttävä varmistamaan, että työntekijöillä on taidot, joiden avulla he pysyvät mukautumiskykyisinä koko työelämänsä ajan sen sijaan, että pyrittäisiin turvaamaan yksittäiset työpaikat. Ammattijärjestöt kumosivat kaikki oletukset siitä, että joustavampi työsuhdeturvalainsäädäntö helpottaisi siirtymistä työpaikasta toiseen.

Ammattijärjestöt ja oikeusalan asiantuntijat kehottivat laatimaan uusia säännöksiä, joilla edistetään siirtymistä määräaikaisista ja osa-aikaisista työsopimuksista kokoaikaiseen työhön. Ne vaativat sellaisia toimenpiteitä työntekijöiden liikkuvuuden edistämiseksi, joiden avulla työntekijät säilyttäisivät oikeutensa vaihtaessaan työpaikkaa. Työnantajajärjestöistä UEAPME[10] vaati kansallisella tasolla tutkimusta siitä, miten sosiaaliseen suojeluun liittyvien oikeuksien jatkuvuus helpottaisi siirtymistä palkkatyöntekijästä itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi.

Jotkin jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet katsoivat, että sekä työlainsäädännöllä että työehtosopimuksilla voitaisiin edistää työntekijän urakehitystä koko työelämän aikana parantamalla koulutuksen saatavuutta ja rohkaisemalla työntekijöitä siirtymään erityyppisiin työsopimuksiin perustuviin työsuhteisiin. BusinessEurope[11] suhtautui kuitenkin varauksellisesti siihen, että lainsäädäntö olisi asianmukainen keino vaikuttaa oppimiskäyttäytymiseen. Sen mielestä jäsenvaltioiden kokemukset ”oikeus koulutukseen” -toimenpiteistä osoittivat, että niillä on vain vähän vaikutusta työntekijöihin, jotka niitä eniten tarvitsevat, eli vähiten koulutettuihin. Jotkin työmarkkinaosapuolet korostivat kokemustaan työehtosopimusneuvotteluista, joilla edistetään koulutuksen saatavuutta, parannetaan täydennyskoulutusta ja helpotetaan siirtymistä koulutuksesta ja oppisopimuskoulutuksesta työsuhteeseen. Erityisesti sosiaalialan kansalaisjärjestöt korostivat, että työlainsäädännön olisi osaltaan varmistettava, että koulutus ja elinikäinen oppiminen ovat kaikkien ulottuvilla.

Työsuhteen määrittelemiseen liittyvä epävarmuus

Suurin osa jäsenvaltioista oli Euroopan parlamentin kanssa yhtä mieltä siitä, että työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien määritteleminen on monimutkaista. Todettiin, että määritteleminen on vaikeutunut rajat ylittävien palvelujen tarjonnan myötä. Useimmat jäsenvaltiot halusivat ratkaista tähän liittyvät ongelmat kansallisen lainsäädännön ja toimiviksi todettujen oikeudellisten menettelyjen pohjalta. Niiden ja monien työmarkkinaosapuolten mielestä työntekijän määritelmä olisi jätettävä useimpien työlainsäädäntöä koskevien direktiivien mukaisesti jäsenvaltioiden harkintavaltaan. EU:n ja kansallisen tason työnantajien eturyhmät eivät nähneet tarvetta yhtenäistää kansallisia määritelmiä, kun taas palvelu-, viihde-, media- ja jälleenmyyntisektorin työmarkkinaosapuolet katsoivat, että eri jäsenvaltioiden käyttämät määritelmät freelancereista, tilapäisistä työntekijöistä ja itsenäisistä ammatinharjoittajista olisi luetteloitava ja selitettävä, jotta asianomaisten työntekijöiden työsuhteen laatu ymmärrettäisiin paremmin.

Euroopan parlamentti vaati aloitetta työsuhteen laatua koskevien kansallisten määritelmien yhtenäistämiseksi, jotta voitaisiin varmistaa yhteisön säännöstön täytäntöönpano yhdenmukaisemmin ja tehokkaammin. Se kehotti jäsenvaltioita edistämään vuonna 2006 annetun ILOn työsuhteita koskevan suosituksen[12] täytäntöönpanoa. Jotkin jäsenvaltiot ehdottivat, että suositusta käytetään perustana jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten väliselle keskustelulle siitä, miten EU:n tasolla voidaan paremmin puuttua pimeään työhön.

Useimmat jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet vastustavat kolmannen väliryhmän, niin sanotun ”taloudellisesti riippumattoman työntekijän”, määritelmän käyttöön ottoa taloudellisesti riippuvaisten työntekijöiden ja riippumattomien itsenäisten ammatinharjoittajien rinnalle. Jopa ne jäsenvaltiot, joissa tällainen käsite jo tunnetaan kansallisessa lainsäädännössä, kuten Italia, suhtautuivat varauksellisesti siihen, pystyttäisiinkö Euroopan tasolla laatimaan yksiselitteinen määritelmä. BusinessEurope katsoi kuitenkin, että tällaisten toimenpiteiden vaikutuksista saadun kokemuksen jakamisesta voitaisiin saada lisäarvoa ja jäsenvaltiot voisivat ottaa oppia toistensa vahvuuksista. Ammattijärjestöt kannattavat työlainsäädännön soveltamisalan uudelleenmäärittelyä kansallisilla uudistusohjelmilla siten, että laajennetaan vakiomuotoisten työsopimusten tarjoama suoja koskemaan kaikkia työntekijöitä.

EAY[13] kehottaa EU:n toimielimiä kehittämään yhdessä EU:n tason työmarkkinaosapuolten kanssa euroopanlaajuisen oikeudellisen kehyksen, joka koostuu EU:n ”pelisäännöistä” ja tietyistä EU:n vähimmäisvaatimuksista, jotka muodostavat ”oikeuksien ytimen”, ja jolla varmistetaan samanaikaisesti kansallisten sosiaalipolitiikkojen ja työmarkkinasuhteiden huomioon ottaminen. Myös sosiaalialan kansalaisjärjestöt kannattavat ajatusta yhteisön lainsäädännössä yhteisesti sovittuun työntekijän määritelmään liittyvistä oikeuksista liikkumisvapauden periaatteiden korostamiseksi.

Kolmenväliset suhteet

Jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet esittivät uudestaan näkemyksensä vuokratyötä koskevan direktiiviehdotuksen hyödyistä. Eräät jäsenvaltiot pitivät sen hyväksymistä ensisijaisen tärkeänä työlainsäädännön uudistamisen kannalta. Ammattijärjestöt edellyttivät direktiiviehdotuksen hyväksymistä täydentämään lähetettyjä työntekijöitä koskevaa direktiiviä ja palveludirektiiviä. Työnantajajärjestöt sen sijaan katsoivat, että tilapäisen työntekijän työsuhdeasema on määritelty riittävän hyvin kansallisessa lainsäädännössä.

Euroopan parlamentti korosti, että on tarpeen säännellä päähankkijoiden yhteisvastuuta puuttua alihankinta- ja ulkoistamissopimusten väärinkäytöksiin, jotta voitaisiin varmistaa kaikille yrityksille tasapuoliset toimintaedellytykset avoimilla kilpailumarkkinoilla. Jotkin jäsenvaltiot kannattavat toissijaisen vastuun periaatteen käyttöönottoa, jotta varmistettaisiin työlainsäädännön noudattaminen kaikkialla EU:ssa. Toiset jäsenvaltiot sen sijaan ovat tyytyväisiä kansallisen lainsäädäntönsä alihankkijasuhteiden toissijaista vastuuta koskeviin säännöksiin.

EAY ja sen alajärjestöt katsoivat, että tarvitaan yhteisön aloitetta välineeksi, jolla säännellään käyttäjäyrityksen ja välittäjien ”ketjuvastuuta” vuokratyössä ja alihankinnassa. Työnantajajärjestöt epäilivät toissijaisen vastuun periaatteen käyttöönottoa koskevan ehdotuksen tehokkuutta. Pikemminkin käyttäjäyritysten pitäisi pystyä luottamaan siihen, että niiden alihankkijoilla on velvollisuus täyttää työlainsäädäntöä koskevat velvoitteet omalta osaltaan.

Työaikajärjestelyt

Euroopan parlamentti vaati riittävän joustavia työaikajärjestelyjä, joilla täytettäisiin sekä työnantajien että työntekijöiden tarpeet ja mahdollistettaisiin parempi tasapaino työn ja perhe-elämän välillä sekä samalla turvattaisiin kilpailukyky ja parannettaisiin työllisyystilannetta. Jotkin jäsenvaltiot pitivät työaikadirektiivin tarkistusta ensisijaisen tärkeänä EU:n tason toimenpiteenä.

EAY ja sen alajärjestöt muistuttivat kannoistaan, joita ne ovat edustaneet vuonna 2004 toteutettuun työaikadirektiivin tarkistukseen liittyvän EU:n työmarkkinaosapuolten kuulemisen ensimmäisestä ja toisesta vaiheesta lähtien. Ne haluavat päivystysajan, jona ei työskennellä, yksiselitteistä tunnustamista työajaksi ilman poikkeuksia. BusinessEurope ja suurin osa sen jäsenistä katsoivat, että tällä alalla annettu EU-säädös oli alkuperäisessä muodossaan epäonnistunut. Työnantajat kuitenkin kiirehtivät työaikadirektiivin tarkastusehdotusten hyväksymistä, jotta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asioissa Simap ja Jaeger antamien tuomioiden terveysalalle ja yksityisille talouden toimijoille aiheuttamat ongelmat voitaisiin poistaa. Ne haluavat, että poikkeussäännös säilytetään työmarkkinoiden joustavuuden lisäämiseksi.

Työlainsäädännön täytäntöönpano ja pimeän työn torjunta

Euroopan parlamentti korosti, että työlainsäädäntö on tehokasta, oikeudenmukaista ja toimivaa ainoastaan silloin, kun se pannaan täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa, sitä sovelletaan tasapuolisesti kaikkiin toimijoihin ja se pannaan täytäntöön säännöllisesti ja tehokkaasti. Oltiin yleisesti sitä mieltä, että EU:n tasolla olisi tehtävä enemmän yhteistyötä ja vaihdettava tietoja ja hyviä käytänteitä järjestelmällisemmin. Jäsenvaltiot kannattivat EU:n tason toimia pimeän työn torjumiseksi, sillä ongelman kansainvälisyys on lisääntynyt. Suositeltujen toimien tyyppi vaihteli kuitenkin toteavista välineistä kuten neuvoston päätöslauselmasta hyvien käytänteiden vaihtoon ja monenväliseen ja kahdenväliseen hallinnolliseen yhteistyöhön.

Jotkin jäsenvaltiot ehdottivat hyvien yhteyksien luomista asianomaisten virastojen välillä EU:n tasolla (esimerkiksi työsuojeluviranomaiset, verovirastot, sosiaaliturvaviranomaiset). Työmarkkinaosapuolilla oli asiasta monenlaisia näkemyksiä, mikä kuvastaa sekä niiden alakohtaista erilaisuutta että niiden organisaatioiden tapaa avustaa viranomaisia työlainsäädännön täytäntöönpanossa ja pimeän työn torjunnassa. EAY ja jotkin EU:n ammattialajärjestöt vaativat, että perustetaan pysyvä eurooppalainen koordinointielin, jonka tehtävänä on varmistaa yhteisön lainsäädännön täytäntöönpano, kun taas työnantajat katsoivat tehtävän kuuluvan ensisijaisesti kansallisille viranomaisille. Työnantajat korostivat myös EU:n teknisen avun ohjelmien puitteissa toteutettuja aloitteita, joilla voidaan vahvistaa työmarkkinaosapuolten organisaatioiden valmiuksia uusissa jäsenvaltioissa.

4. TULEVAT TOIMENPITEET

Komissio toteaa, että julkinen kuuleminen on saavuttanut tavoitteensa käynnistää EU:ssa ja jäsenvaltioissa keskustelu siitä, onko tarpeen parantaa työlainsäädäntöä sen saattamiseksi 2000-luvun haasteiden tasalle. Vastaukset antavat hyödyllistä tietoa jäsenvaltioiden työlainsäädännön nykykehityksestä ja työmarkkinasuhteista, ja niillä on useita yhtymäkohtia vihreässä kirjassa esiin tuotuihin aihealueisiin.

Keskustelussa on korostunut, miten tärkeä väline työlainsäädäntö on paitsi työvoiman hallinnoinnissa myös turvallisuuden tunteen välittämisessä työntekijöille ja kansalaisille maailmassa tapahtuvien nopeiden muutosten sekä pääomien ja tekniikan suuren liikkuvuuden vuoksi. Keskustelu on niin ikään osoittanut, miten tiiviisti työlainsäädännön uudistaminen, sosiaaliturva ja koulutusjärjestelmät ovat sidoksissa toisiinsa. Työlainsäädäntöä koskevalla vihreällä kirjallaan ja joustoturvasta antamallaan tiedonannolla komissio käynnisti avoimen keskustelun tulevaisuuden työmarkkinoille ja Euroopan sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle keskeisistä kysymyksistä. Tärkeimmät sidosryhmät ovat ymmärtäneet viestin, riippumatta siitä mitkä niiden näkemykset uudistuksen suunnasta ovat. Komissio aikoo tehdä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa ja pyrkiä siihen, että joulukuussa 2007 kokoontuvan Eurooppa-neuvoston päätelmissä voidaan vahvistaa joustoturvaa koskevat yleiset periaatteet[14]. Komissio aikoo myös seurata työmarkkinaosapuolten yhdessä tekemää analyysia Euroopan työmarkkinoiden tärkeimmistä tulevista haasteista[15] voidakseen laatia suunnitelman, jolla pyritään luomaan integroitu malli joustoturvaan perustuvien periaatteiden täytäntöön panemiseksi. Komissio kehottaa työmarkkinaosapuolia osallistumaan neuvotteluihin erityisesti elinikäisen oppimisen osalta.

Komissio aikoo toteuttaa vuonna 2008 tarvittavat toimet tässä tiedonannossa esiin tulleiden kysymysten käsittelemiseksi laajemmissa joustoturvaan liittyvissä puitteissa. Vaikka EU:n toimien laajuudesta ja luonteesta on esitetty monenlaisia näkemyksiä, kuulemisessa kävi ilmi, että on tarpeen lisätä yhteistyötä ja selkeyttä tai ainakin lisätä ja parantaa tietämystä ja analysointia esimerkiksi seuraavilla aloilla:

- Pimeän työn ehkäisy ja torjunta, erityisesti rajat ylittävässä toiminnassa[16]

- Koulutuksen ja elinikäisen oppimisen edistäminen, kehittäminen ja toteuttaminen paremman työllisyysturvan varmistamiseksi koko elinkaaren aikana

- Työlainsäädännön ja sosiaalisen suojelun sääntöjen välinen vuorovaikutus, jolla tuetaan tehokasta siirtymistä työpaikasta toiseen ja kestäviä sosiaalisen suojelun järjestelmiä

- Työsuhteen laadun selkeyttäminen paremman ymmärryksen edistämiseksi ja yhteistyön helpottamiseksi Euroopassa

- Alihankintaketjuun osallistuvien tahojen oikeuksien ja velvollisuuksien selkeyttäminen sen varmistamiseksi, että työntekijöiltä ei riistetä mahdollisuutta käyttää oikeuksiaan tehokkaasti.

[1] KOM(2006) 708, 22.11.2006.

[2] Esimerkiksi audiovisuaalialan, esittävien taiteilijoiden ja alueellisen ja kunnallisen työvoimasektorin osalta.

[3] Puheenjohtajan päätelmät, työ- ja sosiaaliministereiden epävirallinen kokous Berliinissä 19.1.2007.

[4] P6_TA-PROV(2007) 0339.

[5] Äänin 479 puolesta, 61 vastaan ja 54 tyhjää.

[6] CESE 398/2007, 30.5.2007. Lausunto hyväksyttiin enemmistöllä (140 puolesta, 82 vastaan ja 4 tyhjää). Ryhmän I edustajat esittivät ETSK:n lausuntoon vastalausunnon.

[7] KOM(2007) 359, 27.6.2007.

[8] Vastaukset on julkaistu verkkosivuilla osoitteessa http://ec.europa.eu/employment_social/labour_law/green_paper_responses_en.htm. Katso myös komission SEC-valmisteluasiakirjan liitteenä oleva täydellinen luettelo toimitetuista vastauksista.

[9] Euroopan parlamentin puhemiehen, neuvoston puheenjohtajan ja komission puheenjohtaja Nizzassa 7. joulukuuta 2000 antaman julistuksen mukaisesti.

[10] Käsiteollisuuden ja pienten ja keskisuurten yritysten eurooppalainen liitto.

[11] Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestö.

[12] Työsuhteita koskeva ILOn suositus nro 198 hyväksyttiin Kansainvälinen työkonferenssin 95. kokouksessa kesäkuussa 2006.

[13] Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö.

[14] Työllisyyttä, sosiaalipolitiikkaa, terveyttä ja kuluttaja-asioita käsittelevän neuvoston uskotaan antavan joustoturvaa koskevat päätelmänsä 5.12.2007. ECOFIN-neuvosto antoi joustoturvaa koskevat päätelmänsä 9.10.2007.

[15] Analyysi esitettiin epävirallisessa sosiaalialan kolmikantahuippukokouksessa 18.10.2007.

[16] Ks. komission tiedonanto ”Tehokkaammin pimeää työtä vastaan”, KOM (2007) xxx, 24.10.2007.