Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin rahoitus"

(1999/C 138/07)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 26. Tammikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti laatia lausunnon aiheesta "Euroopan unionin rahoitus".

Asian valmistelusta vastannut "talous ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 3. maaliskuuta 1999. Esittelijä oli Vasco Cal.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24.-25. maaliskuuta 1999 pitämässään 362. täysistunnossa (maaliskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 105 ääntä puolesta, 6 vastaan, ja 9 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Euroopan yhdentyminen ei rajoitu pelkästään rahoituskysymyksiin, eikä rahoitus ole integraation olennaisin näkökohta. Kaikki prosessiin osallistuvat maat katsovat, että yhdentymisestä on enemmän hyötyä kuin haittavaikutuksia, jotka vaihtelevat ajan mittaan tapauskohtaisesti. Laajentumisen syyt ovat ensisijassa poliittisia eivätkä taloudellisia, vaikka tähän mennessä tehdyt tutkimukset osoittavat, että toiset maat hyötyvät laajentumisesta muita enemmän.

1.2. Euroopan unioni on tullut historiansa käännekohtaan. Kun sisämarkkinat ja yhtenäisvaluutta toteutuvat, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus lujittuu ja unioni laajenee Keski- ja Itä-Euroopan maihin, Euroopan unionin kehityksessä alkaa uusi vaihe, joka edellyttää välttämättä ongelmien ratkaisemista pitkällä aikavälillä.

1.3. Talous- ja sosiaalikomitea on vakuuttunut siitä, että Euroopan unionin rahoitusongelmat voidaan ratkaista ainoastaan lähestymällä asiaa pragmaattisesti ja asettamalla yhteinen etu jäsenvaltioiden intressien edelle. Komitea kehottaa kaikkia jäsenvaltioita toimimaan asiassa rakentavasti ja yhteistyökykyisesti sekä olemaan puolueeton ja myöntämään, että tasapuolinen ja kestävä ratkaisu palvelee pitkällä aikavälillä parhaiten kunkin jäsenvaltion etua. Komitea haluaa tuoda oman panoksensa keskusteluun ja esittää lausunnon kohdassa 4 ehdotuksen Euroopan unionin tulevaksi rahoitusjärjestelmäksi.

1.4. Talous- ja sosiaalikomitea katsoo Agenda 2000:sta antamassaan lausunnossa(1), joka hyväksyttiin täysistunnossa lokakuussa 1997, että yhteisön talousarvion rahoitusjärjestelmästä jäsenvaltioille aiheutuvista kustannuksista ja niiden saamasta hyödystä on alettava keskustella laajasti, jotta rahoitusnäkymien tarkistusta hyväksyttäessä päästään laajapohjaiseen yhteisymmärrykseen.

1.5. Komissio antoi kertomuksen omien varojen järjestelmän toimivuudesta 7. lokakuuta 1998, vaikka asiakirja oli määrä julkaista loppuvuodesta 1999. Näin ollen Agenda 2000:ssa käsiteltyjä seikkoja ja rahoitusnäkymiä voidaan tarkastella kertomuksen pohjalta kokonaisvaltaisesti ottamalla huomioon eräiden jäsenvaltioiden esiin tuoma kysymys niiden budjettiaseman epätasapainosta(2).

1.6. Berliinissä 24.-25. maaliskuuta 1999 järjestettävässä huippukokouksessa keskustellaan ensisijaisesti Agenda 2000:een liittyvistä kysymyksistä. Komitea katsoo velvollisuudekseen antaa oman panoksensa, jotta huippukokous "jatkaisi poliittisesti kunnianhimoista suunnitelmaa Euroopan unionista, joka on kehittynyt entistä vahvemmaksi, yhtenäisemmäksi ja yhteisvastuullisemmaksi ja jonka monet unionin kansalaiset kokevat yhteisenä tulevaisuuden tavoitteena eivätkä suojana liiallisia ja lyhytnäköisiä kansallisia etuja vastaan" (komitean lausunnon kohta 4.5).

2. Komission kertomus

2.1. Komissio on julkaissut yksityiskohtaisen selvityksen Euroopan unionin talousarvion rahoittamiseen käytettävissä olevien varojen nykyisen järjestelmän toiminnasta (KOM(1998) 560 lopull.). Selvitys on osa toisiinsa liittyvien toimintalinjaehdotusten sarjaa Agenda 2000 -paketin puitteissa, ja siinä tarkastellaan rahoituksen osatekijöiden kehitystä viime vuosikymmenellä.

2.2. Selvityksen tavoitteena on antaa parempaa tietoa keskustelusta, joka koskee sekä nykyisen järjestelmän sopivuutta varojen käyttöönoton osalta että eri vaihtoehtoisten muunnelmien tai merkittävien muutosten suhteellisista eduista varojen hankkimisessa. Koska merkittävät, talousarvion suurimpia menoeriä koskevat päätökset (joihin kuuluvat yhteinen maatalouspolitiikka ja rakennerahastot) ovat tarkasteltavina, on tärkeää, että tulolähteet riittäisivät vastaamaan sitoumuksista.

2.3. Komission kertomuksessa Euroopan unionin rahoituksesta

- luodaan katsaus nykyisen omien varojen järjestelmän etuihin jossa yhdistetään perinteisistä omista varoista saatavat tulot, tiettyä tarkoitusta varten varatut ALV-tulot ja BKTL:ään perustuva suhteellinen rahoitusosuus

- harkitaan mahdollisuuksia luoda uusia omien varojen lähteitä

- erityisesti harkitaan mahdollisuutta ottaa käyttöön ALV:hen perustuva suora maksu Euroopan unionille

- perehdytään väitteisiin, joiden mukaan joidenkin jäsenvaltioiden nykyinen maksurakenne rasittaa niitä kohtuuttomasti samalla kun toisia kohdellaan suhteellisen helläkätisesti (pohditaan mm. osittaisen hyvitysmenettelyn myöntämistä Yhdistyneelle kuningaskunnalle).

2.4. Yhteisön talousarvion varojen osalta komissio tekee samat päätelmät kuin komitea Agenda 2000:sta antamassaan lausunnossa, toisin sanoen "jäsenvaltioiden yhteisön talousarvioon tulouttamat maksut ovat nyt paremmassa suhteessa kansallisvarallisuuteen" (lausunnon kohta 4.4.3), mikä on tasapuolistanut tilannetta. Tämä johtuu komission mukaan ensimmäisessä ja toisessa Delors-paketissa vuosina 1988 ja 1994 tehdyistä muutoksista, joiden ansiosta BKTL-varojen merkitys kaikista rahoitusosuuksista on kasvanut ja perinteisten omien varojen sekä arvonlisäveron suhteellinen merkitys on vähentynyt (ks. kertomuksen kuvio 1).

2.5. Komissio vahvistaa TSK:n aiemmassa lausunnossa esittämän kannan, joka on tärkeä arvioitaessa Euroopan unionin vaikutusta yksittäisiin jäsenvaltioihin. Tilanne on TSK:n lausunnon mukaan hyödyn osalta monimutkaisempi: taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden menot hyödyttävät suurimmassa tarpeessa olevia jäsenvaltioita ja alueita, kun taas sisäisten politiikkojen menot jakautuvat eri tavoin ja niillä on koheesion kannalta heikentävä vaikutus. Yhteisen maatalouspolitiikan menoista hyötyvät suhteellisesti eniten sellaiset maat, jotka ovat nauttineet tukea kauimmin ja joiden saama tuki asukasta kohden on suurin siitäkin huolimatta, että vuoden 1992 uudistus on tasapainottanut ja korjannut tilannetta.

2.6. Komissio toteaa, että vaikka nykyisellä omien varojen järjestelmällä saadaan rahoitettua EU:n menot, EU:lla ei ole aitoja "omia varoja", vaan se on riippuvainen pääasiassa jäsenvaltioiden varainsiirroista. Sen vuoksi unionin kansalaisten on vaikeampi ymmärtää maksujen ja hyötyjen välistä suhdetta kuin jäsenvaltioiden veronmaksajien ja kansalaisten.

2.7. Vaikka komissio kiinnittää huomiota EU:n rahoituksen todellisen riippumattomuuden puutteeseen, kertomuksessa ei mainita, haluaisivatko komissio ja jäsenvaltioiden hallitukset tehdä unionin rahoitusjärjestelmän entistä riippuvaisemmaksi unionin toimivaltaan kuuluvista tulonhankintamenetelmistä ja riippumattomammaksi varainsiirroista jäsenvaltioilta EU:lle.

2.8. Unionin rahoituksellisen riippumattomuuden asteesta käytävä keskustelu herättää periaatteellisia ja käytännön toimintaa koskevia kriittisiä kysymyksiä. Komissio on aloittanut keskustelun sellaisen sopimuksen mahdollisuudesta, että komissiolla tulisi olla yhteisön institutionaalisen menettelyn avulla mahdollisuus määrätä (pieni) osa ALV-tuloista maksettavaksi suoraan yhteisön talousarvioon. Keskustelussa lähdetään siitä, että rahoituksellisen riippumattomuuden ja järjestelyn avoimuuden lisääminen olisi hyödyllistä.

2.9. Kertomuksessa tarkastelluista budjettiasemien epätasapainon määrittelyä koskevista teknisistä, käsitteellisistä ja kirjanpidollisista vaikeuksista huolimatta komissio on pyrkinyt laskemaan budjettiaseman käyttämällä eri menetelmiä - operatiivista budjettiasemaa ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sovellettavaa hyvitysmenetelmää - joiden komissio katsoo toisaalla kertomuksessaan hämärtävän jäsenvaltioiden ja yhteisön talousarvion välisiä rahoitussuhteita.

2.10. Ongelmien ratkaisemiseksi tehtyjen ehdotusten osalta komissio katsoo asiakirjassaan, että jos asiassa saavutetaan poliittinen yksimielisyys, on mahdollista turvautua kolmeen vaihtoehtoon, jotka eivät sulje pois toisiaan. Vaihtoehdot ovat 1) nykyistä avoimempi ja tasapuolisempi rahoitusjärjestelmä, jolloin Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnetty hyvitysjärjestelmä lakkautetaan ja lisätään BKTL-varojen käyttöä, 2) menojärjestelmä, jossa yhteisen maatalouspolitiikan painoarvoa vähennetään korvaamalla osa suorista tuista jäsenvaltioiden talousarviosta maksettavilla tuilla ja 3) yleinen korjausjärjestelmä.

2.11. Kertomuksessa päädytään siihen, että varojen lisäämistarpeen tai nykyisen järjestelmän puutteiden vuoksi ei ole välttämätöntä muuttaa voimassa olevaa omia varoja koskevaa päätöstä lähiaikoina. Tässä vahvistetaan Agenda 2000 -asiakirjassa esitetty näkemys.

2.12. Komissio toteaa, että on olemassa vaihtoehtoja nykyisen omien varojen järjestelmän keskeisten tekijöiden tai suhteiden muuttamiseksi, ja näiden vaihtoehtojen toteuttamista tulisi harkita tulevaisuudessa. Mikään niistä ei kuitenkaan ole ihanneratkaisu. Mikäli kysymys budjettiasemien epätasapainosta saa tarpeeksi tukea, tarvitaan päätöksiä parhaista ja tarkoituksenmukaisimmista vaihtoehdoista.

2.13. Ennakoidessaan hieman yhteisön laajentumisen vaikutuksia komissio antaa kuitenkin ymmärtää, että yhteisön talousarvioon kohdistuvien kokonaisvaatimusten muutos "näyttäisi merkitsevän niin suurta olosuhteiden muutosta, että tämänkaltainen rakennemuutos olisi puolustettavissa".

3. Yleistä

3.1. TSK toteaa jo Agenda 2000:sta antamansa lausunnon 4.4.4 kohdassa: "Yhteisön talousarvion kaksisuuntaista rahaliikennettä tarkasteltaessa ilmenevät vääristymät eivät niinkään johdu omien varojen määrästä (jäsenvaltioiden maksuosuuksista) kuin erilaisten menoluokkien keskinäisestä painotuksesta. Maatalousmenojen osuus on edelleen suurin (noin 50 % kokonaismenoista) ja rakennepolitiikkojen menot noin kolmasosa yhteisön talousarvion menoista".

3.2. Yhteisön talousarvion tuloja ja menoja koskevat päätökset tekee viime kädessä neuvosto toteuttaakseen perustamissopimuksessa asetettuja tavoitteita. Neuvosto hyväksyy menettelytavat ja toimintaperiaatteet, kuten yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen, taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikan tai tieteellistä tutkimusta ja teknologiaa käsittelevät toimet. Päätösten talousarvioseuraukset eivät useinkaan ole heti todennettavissa, koska ne riippuvat siitä, miten jäsenvaltiot panevat päätökset täytäntöön, sekä jäsenvaltioiden talousrakenteista.

3.3. Yhdistyneen kuningaskunnan hyvitysjärjestelmän käyttöönotosta sovittiin vuonna 1984, koska maan budjettiasema oli epätasapainoinen. Epätasapainon syitä olivat rakenteeltaan erilainen ja muita jäsenvaltioita pienimuotoisempi maatalous, minkä vuoksi YMP:hen kohdistuvat menot ovat vähäisemmät ja maan rahoitusosuus on vastaavasti suhteellisesti merkittävämpi kuin muiden jäsenvaltioiden, koska sen osuus ALV-maksuista on suhteessa suurempi kuin sen osuus yhteisön koko BKTL:sta. Korjausjärjestelmän ansiosta Yhdistyneen kuningaskunnan negatiivinen budjettiasema on supistunut viime vuosina keskimäärin 0,5 prosentista 0,2 prosenttiin BKTL:sta. Samanlaisen määritelmän mukaan Saksan, Alankomaiden, Itävallan ja Ruotsin budjettiaseman voidaan todeta olevan vastaavasti - 0,5 prosenttia BKTL:sta, ja sen takia kyseisten maiden hallitukset ovatkin esittäneet, että ne otettaisiin korjausjärjestelmän piiriin. Jos Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi tehty korjausmekanismi lakkautettaisiin asteittain, yhteisön talousarvion tärkeimpien nettomaksajien nettobudjettiasema olisi paljon pienempi.

3.4. Komission kertomuksen liitteessä 6 esitetään simulaatioita korjausjärjestelmän yleistämisen seurauksista Yhdistyneen kuningaskunnan nykyisen mallin pohjalta siten, että jäsenvaltiot osallistuvat muiden kuin oman maansa korjausjärjestelmän rahoitukseen. Simulaatiot osoittavat, että nykyisen tilanteen muuttaminen vaikuttaisi eniten Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, koska se on ainoa jäsenvaltio, joka nyt hyötyy korjausjärjestelmästä.

3.5. Komissio on niin ikään laatinut simulaatioita siitä, miten Espanjan ehdottama talousarvion rahoitusosuuksien progressiivisuus vaikuttaisi jäsenvaltioiden rahoitusosuuksiin. Komissio myöntää katsauksessaan, että nykyisessä omien varojen järjestelmässä on regressiivisiä piirteitä, mutta katsoo, että ehdotuksessa ei oteta riittävästi huomioon talousarvion menopuolen varojen uudelleenjakoon liittyviä seikkoja, etenkään taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.

3.6. Komissio on tarkastellut laajalti mahdollisuutta löytää uusia omien varojen lähteitä ja lisätä näin unionin rahoituksellista riippumattomuutta jäsenvaltioiden talousarviosta. Komissio esittää useita vaihtoehtoja, kuten CO2-/energiavero, muunneltu ALV, tupakan, alkoholin ja kivennäisöljyn valmistevero, yhtiövero, liikenneverot, tulovero, korkotulojen lähdevero tai keskuspankin tuottojen verotus, ja tarkastelee kunkin vaihtoehdon etuja ja haittoja. Kyseiset tulot ovat vaikeasti ennustettavissa, mikä rajoittaa niiden käytön yleistymistä.

3.7. Komissio tarkastelee lisäksi mahdollisuutta ottaa käyttöön Agenda 2000:ssa esitettyjä keinoja, etenkin YMP:n suorien tukien siirtämistä osittain jäsenvaltioiden talousarvioon. Toimenpide laskisi yhteisön talousarviosta suoritettavia maksuja lähes 8 %:lla, ja jäsenvaltioiden rahoitusosuudet saattaisivat vastaavasti pienentyä, mikä puolestaan supistaisi talousarvion nykyistä epätasapainoa. Toinen mahdollisuus olisi ottaa maatalousmenoissa nykyistä paremmin huomioon kunkin jäsenvaltion taloudellinen painoarvo, koska maatalousmenot ovat talousarvion merkittävin menoerä.

3.7.1. Niin ikään on pohdittu mahdollisuutta laskea maataloushinnat maailmanmarkkinahintojen tasolle. Tällaisessa ratkaisussa ei oteta huomioon sitä, että suurten tuottajamaiden huomattavat tukitoimet vääristävät myös maailmanmarkkinahintoja.

3.8. Kaikkien vaihtoehtojen täytäntöönpanoon liittyy rajoituksia ja teknisiä vaikeuksia. Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta vakavinta on se, ettei nykyisiä ongelmia pystytä täysin ratkaisemaan minkään yksittäisesti tarkastellun vaihtoehdon avulla. Yksikään vaihtoehto ei takaa varojen vakautta eikä ennustettavuutta siten, että järjestelmä olisi solidaarinen, nykyistä tasapuolisempi ja kaikkien hyväksyttävissä, pitkällä aikavälillä kestävä ja pystyisi vastaamaan näköpiirissä oleviin unionin laajentumisvaiheisiin.

3.9. Komitea tähdentää, ettei tule sekoittaa keskenään parhaillaan käytävän keskustelun kolmea näkökohtaa, jotka ovat talousarvion kokonaissumma ja yhteisön varat, yhteisön politiikkojen välinen tasapaino (yhteinen maatalouspolitiikka, rakennepolitiikka, laajentuminen jne.) sekä jäsenvaltioiden tasavertaisuus.

3.10. Edelleen on tärkeää, että komissio on käsitellyt vuosien 2000-2006 budjettiasemaan liittyviä kysymyksiä, koska useat ehdotetut toimenpiteet saattavat muuttaa kyseisellä kaudella merkittävästi vuosiksi 1997 tai 1999 laskettuja budjettiasemia. Nettobudjettiasemat kehittyvät vuosina 2000-2006 aivan eri tavoin kuin nykyisellä rahoituskaudella 1993-1999, jos esimerkiksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnetty korjausjärjestelmä lakkautetaan, jos BKTL-varojen käyttöä lisätään ja luovutaan ALV-varoista, jos YMP:n suorat tuet siirretään osittain maksettaviksi jäsenvaltioiden talousarviosta tai jos rakennerahastomäärärahoja supistetaan. Saattaa olla, etteivät toimenpiteet muuttaisikaan eniten niiden maiden budjettiasemaa, jotka toivovat hyötyvänsä korjausmekanismista.

3.11. Talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että Agenda 2000:een liittyvien budjettikeskustelujen todellisena haasteena on laajentumisen aiheuttamat kustannukset. Kun otetaan huomioon Euroopan unionin ja Itä-Euroopan maiden suuret elintasoerot, on selvää, että laajentumisesta koituvia kuluja Euroopan unionin talousarviolle on pahasti aliarvioitu. Näin ollen on tarpeen painottaa, että laajentumistavoitteen sekä budjettiosuuden vähentämiseen tähtäävien itsepintaisten vaatimusten välillä on selkeä ristiriita. Komitea ehdottaa, että neuvosto muuttaa omia varoja koskevaa päätöstä ennen laajentumista, jotta laajentumisesta aiheutuvat budjettirasitteet jakautuvat tasapuolisemmin.

4. Ehdotus Euroopan unionin tulevaksi rahoitusjärjestelmäksi

4.1. Kuluvan vuoden aikana tehtävissä Agenda 2000:tta koskevissa päätöksissä, rahoitusnäkymissä ja omien varojen järjestelmässä olisi otettava selkeä kanta pitkän aikavälin rahoituskysymyksiin ja katsottava, että mikäli unioni laajenee vuosina 2005-2006, tämä tarjoaa historiallisen tilaisuuden uudistaa rahoitusjärjestelmä ja tehdä siitä nykyistä tasapuolisempi ja supistaa nykyisen järjestelmän epätasapainoa.

4.2. Tulevan järjestelmän periaatteista on tehtävä kokonaisvaltainen poliittinen sopimus, jotta lyhyen aikavälin toimenpiteet, joiden on määrä olla voimassa uuden järjestelmän voimaantuloon asti, eivät ole ristiriidassa tulevan järjestelmän kanssa eivätkä vaikeuta entisestään jatkossa käytäviä keskusteluja Euroopan unionin rahoitusjärjestelmästä.

4.3. Koska talousarvion epätasapainosta on esitetty erilaisia väittämiä, talous- ja sosiaalikomitea kannattaa yleistä sääntelymekanismia, jonka puitteet määräytyvät uuden omien varojen järjestelmän mukaisesti ja jonka avulla jäsenvaltion vauraus (asukaskohtaisella BKTL:lla mitattuna) pystytään yhdistämään suoraan kunkin jäsenvaltion nettobudjettiasemaan. Lisäksi omille varoille on turvattava sellainen kokonaistaso, jonka avulla on mahdollista säilyttää Euroopan unionin rooli ja vahvistaa sitä.

4.3.1. Järjestelmää graafisesti kuvaava käyrä ei saisi ylittää nettobudjettiasemille asetettavia raja arvoja.

4.4. Edellä esitettyjen kahden muuttujan välistä suoraa yhteyttä ei pitäisi ilmaista suoralla, vaan suoran kummallekin puolelle olisi jätettävä varjostettu alue, jotta hyvitysjärjestelmä otettaisiin käyttöön silloin kun jäsenvaltion budjettiasema luisuu kyseisen alueen ulkopuolelle ja erottuu selvästi muiden, vauraudeltaan samantasoisten jäsenvaltioiden budjettiasemasta. Asukaskohtaiseen BKTL:ään suhteutetun talousarvion epätasapainon ja operatiivisen budjettiaseman välinen suhde edellyttää kaavaa, joka mahdollistaa vuosittaiset muutokset rahoitusosuuksiin. Valitussa mekanismissa tulisi olla vaihtelumarginaali, joka olisi sopiva, kun se määrättäisiin vuoden mittaista jaksoa pitemmän keskiarvon mukaan. Marginaalin tulisi olla riittävän leveä, jotta yhtäältä tulojen vakaus ja ennustettavuus ja toisaalta käyttöön otettavan budjettiaseman korjaus on mahdollista tasapainottaa paremmin keskenään, silloin kun budjettiasema luisuu hyväksyttävän vaihteluvälin ulkopuolelle. Näin vältytään vuotuisilta yleiskorjauksilta.

4.5. Menojen määrittelystä kussakin jäsenvaltiossa saattaa muodostua jatkossa tekninen ongelma, koska useat talousarvion nimikkeet eivät anna nykyisin kyseistä tietoa. Mutta koska järjestelmä ei tulisi voimaan välittömästi, hallintoa voitaisiin valmistaa vähitellen ratkaisemaan ongelma, ja voitaisiin katsoa, että tiettyjä menoja - esimerkiksi ulkoista toimintaa tai hallintokuluja - ei tulisi kirjata nimikkeisiin kokonaisuudessaan.

4.6. Tulevasta rahoitusjärjestelmästä tehtävä periaatesopimus helpottaa niin ikään monien, komission kertomuksessa tarkasteltujen välittömien konkreettisten ehdotusten hyväksymistä, koska kaikille jäsenvaltioille taataan, etteivät epätasapaino ja epätasapuolisuus kasva.

4.7. Näin nykyistä rahoitusjärjestelmää voitaisiin myös yksinkertaistaa esimerkiksi yleistämällä BKTL-varojen käyttöä, sen sijaan että pidettäisiin kiinni monimutkaisista ALV-osuuksien laskutavoista, tai sitten niin, että jäsenvaltiot lisäävät perinteisten omien varojen piiriin kuuluvien maksujen keruuta tai supistavat verokantaa, jonka pohjalta Yhdistyneen kuningaskunnan hyvitys lasketaan. Tällaiset välittömät toimenpiteet supistaisivat nykyisten rahoitusosuuksien epätasapainoa vuosina 2000-2006 ja helpottaisivat uuteen järjestelmään siirtymistä.

Bryssel 24. maaliskuuta 1999.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) EYVL C 19, 21.1.1998.

(2) Euroopan unionin talousarvioon maksettujen osuuksien ja siitä saatujen määrärahojen erona mitattuna.