/* KOM/2011/0440 lopullinen */ KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE poikkeuslausekkeesta (henkilöstösääntöjen liitteessä XI oleva 10 artikla)





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE poikkeuslausekkeesta (henkilöstösääntöjen liitteessä XI oleva 10 artikla) YHTEENVETO Keskusteluissa EU:n henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden vuosittaisesta mukautuksesta vuonna 2010 neuvosto totesi viimeaikaisten talous- ja rahoituskriisien heikentäneen EU:n taloudellista ja sosiaalista tilannetta vakavasti ja äkillisesti ja pyysi komissiota esittämään henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan perusteella asiaa koskevat ehdotukset. Marraskuun 24. päivänä 2010 asiassa C-40/10 antamassaan tuomiossa unionin tuomioistuin korosti, että poikkeuslausekkeen perusteella voidaan ottaa huomioon taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen heikkeneminen silloin, kun se on sekä vakava että äkillinen ja kun virkamiesten palkkojen mukauttaminen ”normaalia menetelmää” soveltamalla ei tapahtuisi riittävän nopeasti. Unionin tuomioistuin selvensi, että henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevassa 10 artiklassa säädetty menettely on ainoa mahdollisuus talouskriisin huomioon ottamiseen palkkojen mukauttamisessa ja kyseisessä liitteessä olevan 3 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen perusteiden soveltamisen sivuuttamiseen tässä tarkoituksessa. Menetelmällä mitataan perusteellisesti, rinnastettavuuden periaatetta noudattaen, unionin taloudellista ja sosiaalista tilannetta sellaisena kuin se näkyy jäsenvaltioiden päätöksissä kansallisten virkamiesten palkoista. Lainsäätäjä valitsi huolella palkkojen ja eläkkeiden mukautuksessa huomioon otettavat kriteerit, joita voidaan soveltaa sekä talouden nousu- että laskukaudella. Poikkeuslauseke ei ole suhdannelauseke. Siksi sitä on määrä käyttää silloin, kun EU:ssa tapahtuu jotakin hyvin poikkeuksellista, ja vain, jos menetelmällä ei voida mitata näitä tapahtumia. Sitä ei ole tarkoitus käyttää aina, kun EU:n taloudessa vallitsee laskusuhdanne. Komissio on arvioinut 15 indikaattorin avulla, onko poikkeuslauseketta tarpeen käyttää vuonna 2011. Talouden ja rahoituksen pääosaston 13. toukokuuta 2011 julkaisemien EU:n taloutta koskevien ennusteiden suuntaisesti nämä indikaattorit osoittavat, että EU:n talouden elpyminen jatkuu. Kertomuksessa todetaan, ettei unionin taloudellinen ja sosiaalinen tilanne ole heikentynyt vakavasti ja äkillisesti heinäkuun 1. päivän 2010 ja toukokuun 2011 puolenvälin välisenä viitekautena ja ettei henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan perusteella ole tarkoituksenmukaista antaa ehdotusta. Komissio pani kuitenkin 29. kesäkuuta 2011 merkille uutta menetelmää koskevan ehdotusluonnoksen. Siihen sisältyy mm. poikkeuslausekkeen mekanismiin tehtäviä mahdollisia muutoksia, joilla pyritään tekemään sen soveltamisesta tulevaisuudessa automaattista tiettyjen edellytysten täyttyessä. JOHDANTO Keskusteluissa EU:n virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden vuosittaisesta mukautuksesta vuonna 2010 neuvosto totesi seuraavaa: ”Neuvosto toteaa, että EU:n viimeaikaiset rahoitus- ja talouskriisit ja niistä seuranneet merkittävät julkisen talouden sopeuttamistoimet sekä lisääntynyt epävarmuus työpaikoista useissa jäsenvaltioissa ovat heikentäneet EU:n taloudellista ja sosiaalista tilannetta vakavasti ja äkillisesti. Neuvosto pyytää komissiota tässä yhteydessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 241 artiklan mukaisesti esittämään henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan ja komission toimittamien objektiivisten tietojen perusteella asianmukaiset ehdotukset hyvissä ajoin Euroopan parlamentille ja neuvostolle, jotta niitä voitaisiin tarkastella ja hyväksyä ne vuoden 2011 loppuun mennessä.” SEUT-sopimuksen 241 artiklan mukaan neuvosto, joka tekee ratkaisunsa yksinkertaisella enemmistöllä, voi pyytää komissiolta tutkimuksia, joita se pitää yhteisten tavoitteiden toteuttamiseksi tarpeellisina, ja se voi pyytää komissiota tekemään sille aiheellisia ehdotuksia. Jollei komissio tee ehdotusta, se ilmoittaa neuvostolle perustelunsa. Tämä kertomus vastaa neuvoston pyyntöä ja SEUT-sopimuksen 241 artiklaa. Sen kattama ajanjakso alkaa palkkojen ja eläkkeiden viimeisen vuosittaisen mukautuksen voimaantulopäivästä (1. heinäkuuta 2010) ja päättyy hetkeen, jolloin tämän kertomuksen laatimista varten saatiin viimeiset tiedot (toukokuun 2011 puoliväli). OIKEUDELLINEN TAUSTA Henkilöstösääntöjen 65 artikla kuuluu seuraavasti: ” Neuvosto suorittaa vuosittain unionin virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen tason [tarkistuksen]. Tarkistus suoritetaan syyskuussa komission esittämän yhteisen kertomuksen perusteella, joka perustuu Euroopan unionin tilastotoimiston yhteistyössä jäsenvaltioiden kansallisten tilastotoimistojen kanssa laatiman yhteisindeksin mukaiseen tilanteeseen 1 päivänä heinäkuuta unionin kussakin jäsenvaltiossa. Tarkistuksen yhteydessä neuvosto tutkii, onko palkkojen mukauttaminen aiheellista unionin talous- ja sosiaalipolitiikan kannalta. Tätä varten otetaan huomioon erityisesti palkkojen mahdollinen nousu julkishallinnossa ja palvelukseenottamisen tarpeet. ” Henkilöstösääntöjen 65 a artiklan mukaan 64 ja 65 artiklan soveltamista koskevat säännöt vahvistetaan liitteessä XI. Henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa todetaan seuraavaa: 1. Neuvosto päättää henkilöstösääntöjen 65 artiklan 3 kohdan mukaisesti ennen kunkin vuoden loppua komission ehdottamasta palkkojen ja eläkkeiden mukauttamisesta tämän liitteen 1 jaksossa säädettyjen tekijöiden perusteella; päätös tulee voimaan 1 päivänä heinäkuuta. 2. Mukautuksen arvo saadaan kertomalla Brysselin kansainvälinen indeksi erityisindikaattorilla. Mukautus vahvistetaan nettomääräisenä ja se ilmaistaan yhtenä kaikkia koskevana prosenttilukuna. Henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevassa 10 artiklassa (poikkeuslausekkeessa) säädetään seuraavaa: Jos unionissa todetaan komission toimittamien objektiivisten tietojen perusteella taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen vakava ja äkillinen heikkeneminen, komissio esittää kuultuaan muita toimielimiä henkilöstösääntöjen mukaisesti asiaa koskevat ehdotukset neuvostolle, joka säätää asiasta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 336 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen. Unionin tuomioistuin tarkasteli liitteessä XI olevan 3 artiklan ja poikkeuslausekkeen välistä suhdetta asiassa C-40/10 komissio v. neuvosto antamassaan tuomiossa. Se totesi, että poikkeuslausekkeen ” perusteella henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevassa 3 artiklassa säädetystä menetelmästä on poikkeuksellisessa tilanteessa mahdollista poiketa tapauskohtaisesti mutta kuitenkaan muuttamatta tai kumoamatta menetelmää seuraavien vuosien osalta ” (74 kohta, alleviivaus lisätty). Lisäksi tuomioistuin totesi, että ” kuten komissio on katsonut poikkeuslausekkeen soveltamisen edellytyksistä 27.6.1994 antamassaan kertomuksessa [SEC(94) 1027 lopullinen, II.3 jakso, s. 5 ja 6], lausekkeen perusteella voidaan ottaa huomioon taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen heikkeneminen silloin, kun se on sekä vakava että äkillinen ja kun virkamiesten palkkojen mukauttaminen ’normaalia menetelmää’ soveltamalla ei tapahtuisi riittävän nopeasti ” (75 kohta, alleviivaus lisätty). Tuomioistuin selvensi, että ” [henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevassa] 10 artiklassa säädetty menettely on ainoa mahdollisuus talouskriisin huomioon ottamiseen palkkojen mukauttamisessa ja kyseisessä liitteessä olevan 3 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen perusteiden soveltamisen sivuuttamiseen tässä tarkoituksessa ” (77 kohta, alleviivaus lisätty). ” Se, että henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan soveltaminen edellyttää komission ehdotusta, ei muuta tätä johtopäätöstä. Erityisesti SEU 17 artiklan 2 kohdasta johtuu, että tämä on perussopimuksissa määrätyn toimielinten välisen tasapainon mukaista, koska perussopimuksissa komissiolle annetaan lainsäädäntömenettelyissä lähtökohtaisesti yksinomainen aloiteoikeus ” (78 kohta). MENETELMÄN TAVOITTEET JA TAUSTALLA VAIKUTTAVAT PERIAATTEET Komissio katsoo olevan aiheellista kerrata palkkojen ja eläkkeiden mukautusmenetelmän taustalla vaikuttavat periaatteet, jotka selvitettiin jo komission kertomuksessa henkilöstösääntöjen liitteestä XI (KOM(2008) 443). Palkkojen ja eläkkeiden nykyisen mukautusmenetelmän sääntöjä sovelletaan heinäkuun 1. päivästä 2004 joulukuun 31. päivään 2012 ja ne vahvistetaan henkilöstösääntöjen 64, 65 ja 65 a artiklassa ja liitteessä XI. Menetelmän tärkeimmät tavoitteet ovat seuraavat: - automaattinen palkkojen mukautus, jolla vältetään kaikkien unionin toimielinten ja erillisvirastojen työn häiriintyminen vuotuisten neuvottelujen ja mahdollisten lakkojen vuoksi - kaikkien EU:n toimielinten virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen mukauttamista koskevien sääntöjen avoimuus, tehokkuus ja suhteellinen selkeys. Jotta menetelmä toimisi hyvin, on vahvistettu seuraavat periaatteet: - EU:n virkamiesten yhdenmukainen ostovoima eri toimipaikoissa - rinnastettavuus kansallisten virkamiesten ostovoiman muutoksiin. Menetelmän kahta seuraavaa näkökohtaa on tarkasteltava lähemmin: - rinnastettavuuden periaate - viivästys. Rinnastettavuuden periaate Liitteessä XI olevan 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti lasketaan (yhteinen) erityisindikaattori, joka kuvaa julkishallinnon palveluksessa olevien kansallisten virkamiesten reaalinettopalkkojen keskimääräistä kehitystä, toisin sanoen palkkakehitystä sen jälkeen, kun huomioon on otettu inflaatio siinä maassa, jossa he työskentelevät. Tämän jälkeen, kuten liitteessä XI olevan 3 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan, Brysselin kansainvälisellä indeksillä (BII) mitataan kuluttajahintojen inflaatio Brysselissä. Brysseliä käytetään viitepaikkana, koska suurin osa EU:n virkamiehistä työskentelee siellä. Lopuksi EU:n virkamiesten peruspalkkojen nimellinen vuotuinen mukautus lasketaan kertomalla Brysselin kansainvälinen indeksi yhteisellä erityisindikaattorilla. Mukautus voi olla joko positiivinen tai negatiivinen. Yhteinen erityisindikaattori ratkaisee siis täysin EU:n virkamiesten ostovoiman kehityksen ja takaa rinnastettavuuden kansallisten virkamiesten ostovoiman kehitykseen. Tätä kutsutaan rinnastettavuuden periaatteeksi. Menetelmään luontaisesti liittyvä viive Henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 1 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaan Brysselin kansainvälisessä indeksissä on otettava huomioon kuluttajahintojen muutokset edellisen vuoden kesäkuun ja kuluvan vuoden kesäkuun välisenä aikana, ja Eurostat laskee erityisindikaattorit, jotka kuvaavat otokseen kuuluvien maiden julkishallinnon virkamiesten reaalipalkkojen kehitystä edellisen vuoden heinäkuun 1. päivän ja kuluvan vuoden heinäkuun 1. päivän välisenä aikana. Henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto tekee ennen kunkin vuoden loppua komission ehdottamasta palkkojen ja eläkkeiden mukauttamisesta päätöksen, joka tulee voimaan 1. heinäkuuta. Siksi vuosittaista mukautusta sovelletaan enintään yhden vuoden viiveellä. Tämän lisäksi tulee enintään kuuden kuukauden viive, joka johtuu palkkojen mukauttamista koskevan asetuksen hyväksymistä. Asetus on hyväksyttävä ennen joulukuun 31. päivää, ja sitä sovelletaan takautuvasti. Lainsäätäjä katsoi, että menetelmä voisi toimia tällä viiveellä ja että EU:n virkamiehet ja muut työntekijät voisivat kestää vuotuisen inflaation vaikutuksen. Siksi 65 artiklassa vahvistetaan palkkojen mukauttamiselle vain yksi vuosittainen määräaika. Palkkoja on kuitenkin mahdollista mukauttaa väliaikaisesti henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevien 4–8 artiklan nojalla, jos elinkustannukset muuttuvat merkittävästi kesäkuun ja joulukuun välillä. POIKKEUSLAUSEKE Lainsäätäjä hyväksyi kuitenkin poikkeuslausekkeen. Siinä asetetaan ehtoja, joiden on täytyttävä, ennen kuin toimiin voidaan ryhtyä: - Tilanteen on heikettävä sekä vakavasti että äkillisesti, sen on vaikutettava unionin taloudelliseen ja sosiaaliseen tilanteeseen, ja sitä on arvioitava komission toimittamien objektiivisten tietojen valossa. - Tilanteen täytyy heiketä siten, ettei muutosta voida ottaa menetelmässä kunnolla huomioon, koska se on ajoitukseltaan ja voimakkuudeltaan poikkeuksellinen. Poikkeuslausekkeessa säädetään, että jos sen soveltamiselle on objektiivisia syitä, komission on esitettävä asiaa koskevat ehdotukset, joista Euroopan parlamentti ja neuvosto tekevät päätöksen SEUT-sopimuksen 336 artiklan mukaisesti. Poikkeuslausekkeen soveltamisen edellytykset Poikkeuslausekkeen sanamuotoa on tarkasteltava huolella, sillä kaikkien henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevassa 10 artiklassa vahvistettujen ehtojen on täytyttävä, jotta lauseketta voidaan soveltaa. Taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen huononemisesta käytetään sanaa ”heikkeneminen” . Se, onko taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen heikkeneminen ”vakava” , pitäisi ratkaista määriteltyjen taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten voimakkuuden ja keston perusteella. Sitä, onko taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen heikkeneminen ”äkillinen” , pitäisi tarkastella taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten nopeuden ja ennakoitavuuden valossa. Tässä yhteydessä on erityisen tärkeää erottaa toisistaan talouden normaalit suhdannevaihtelut ja ulkoisten tapahtumien aiheuttamat vaihtelut. Edellä esitettyjen ehtojen täyttymistä pitäisi arvioida käyttämällä erilaisia objektiivisia talous- ja sosiaalialan kattavia indikaattoreita. Niiden pitäisi vastata seuraavia keskeisiä ja laajalti hyväksyttyjä periaatteita[1]. - Indikaattorin on pureuduttava ongelman ytimeen, ja sillä on oltava selkeä ja hyväksytty normatiivinen tulkinta. - Indikaattorin on oltava vakaa ja tilastollisesti validi. - Indikaattorin on oltava ajankohtainen ja tarkistettavissa. - Indikaattoreiden on keskityttävä koko EU:hun eikä yksittäisiin jäsenvaltioihin. - Indikaattoreiden on oltava vastavuoroisesti johdonmukaisia. - Indikaattorijoukon on oltava EU:n kansalaisille mahdollisimman ymmärrettävä ja selkeä. - Olemassa olevia indikaattoreita pitäisi käyttää aina, kun se on mahdollista. Näiden periaatteiden perusteella seuraavat 15 indikaattoria ovat tarkoituksenmukaisia: - taloudellinen toiminta: BKT:n kasvu, kotimainen kysyntä, varastot, nettovienti, yksityinen kulutus, julkinen kulutus, kokonaisinvestoinnit ja inflaatio (YKHI) unionissa - julkinen talous: julkisen talouden rahoitusasema ja julkinen velka unionissa - työmarkkinat: kokonaistyöllisyys, työttömyysaste ja palkansaajakorvaukset unionissa - markkinailmapiiriä kuvaavat indikaattorit: talouden ilmapiiriä kuvaava indikaattori ( Economic Sentiment Indicator ) ja työllisyysodotukset unionissa. Jotta voidaan arvioida, täyttyvätkö poikkeuslausekkeessa vahvistetut kriteerit tällä hetkellä, on analysoitava heinäkuun 2010 ja toukokuun 2011 puolenvälin välistä taloudellista ja sosiaalista tilannetta (jos olennaisia tietoja tai ennusteita on saatavilla), sillä vuoden 2010 vuotuinen mukautus kattoi jo 1. heinäkuuta 2010 päättyvän ajanjakson. Tämä vastaa henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevassa 10 artiklassa tarkoitetun ”äkillisen” heikentymisen määritelmää. Tarvittaessa tilannetta esitellään kuitenkin pidemmältä ajanjaksolta yleiskuvan antamiseksi. Rinnastettavuuden periaatteen säilyttäminen Menetelmällä mitataan perusteellisesti, rinnastettavuuden periaatetta noudattaen, unionin taloudellista ja sosiaalista tilannetta sellaisena kuin se näkyy jäsenvaltioiden päätöksissä kansallisten virkamiesten palkoista. Lainsäätäjä valitsi huolella palkkojen ja eläkkeiden mukautuksessa huomioon otettavat kriteerit, joita voidaan soveltaa sekä talouden nousu- että laskukaudella. Palkkojen ja eläkkeiden mukautusmenetelmä on ollut voimassa lähes 40 vuotta. Tänä pitkänä aikana EU:n talous on kokenut nopean kasvun ja taantuman kausia. Periaatteesta, joka koskee rinnastettavuutta kansallisten virkamiesten ostovoiman muutoksiin ja josta on säädetty henkilöstösäännöissä vuodesta 1962, on pidettävä kiinni myös Euroopan unionin talouden taantuessa. Tämä on täysin 65 artiklan mukaista: siinä todetaan, että kyseisen vuosittaisen tarkistuksen yhteydessä otetaan huomioon erityisesti palkkojen mahdollinen nousu julkishallinnossa. Jos tilanne kuitenkin heikkenee vakavasti ja äkillisesti tavalla, jota menetelmässä ei kyetä ottamaan kunnolla huomioon, koska muutos on joko ajoitukseltaan tai voimakkuudeltaan poikkeuksellinen, pitäisi soveltaa poikkeuslauseketta. Toisenlainen tulkinta johtaisi epäjohdonmukaisiin tuloksiin: vaikka menetelmässä kyetään ottamaan asianmukaisesti huomioon EU:n taloudelliset ja sosiaaliset muutokset sen mukaan, miten ne vaikuttavat kansallisten virkamiesten palkkoihin, lainsäätäjän olisi hyväksyttävä poikkeuksellisia toimenpiteitä EU:n virkamiesten palkkojen ja eläkkeiden vuosittaisesta mukauttamisesta. Tällainen tulkinta jäisi henkilösääntöjen 65 artiklassa tarkoitetun Euroopan unionin talous- ja sosiaalipolitiikan ulkopuolelle. Sama koskee menetelmään luontaisesti liittyvää viivettä. Viitekausi itsessään aiheuttaa palkkojen mukautuksiin enintään yhden vuoden viiveen (vaikka käytännössä viive onkin todennäköisesti lyhyempi). Vaikka lainsäätäjä katsoikin, että menetelmän pitäisi toimia tällä viiveellä, poikkeuslauseke mahdollistaa selvästi viiveen lyhentämisen, jos jäsenvaltioiden on toteutettava kansallisten virkamiesten palkkojen mukauttamiseksi äärimmäisiä toimenpiteitä, joita pitäisi soveltaa EU:n virkamiehiin odottamatta seuraavaa vuosittaista mukautusta. Siksi poikkeuksellisten tapahtumien, joita ei ole otettu menetelmässä kunnolla huomioon, pitäisi näkyä tarvittaessa asiaa koskevissa ehdotuksissa. Nämä ehdotukset eivät saisi mennä henkilöstösääntöjen XI liitteessä vahvistettuja soveltamissääntöjä pidemmälle. Muiden kriteerien kuin jäsenvaltioiden virkamiesten ostovoiman muutoksen soveltamiseen ei ole objektiivista syytä, sillä se vaarantaisi menetelmän vaikutukset ja aiheuttaisi EU:n henkilöstöön kohdistuvia lisätoimenpiteitä, joita ei ole sovellettu jäsenvaltioiden henkilöstöön. Lisäksi poikkeuslauseke ei ole suhdannelauseke. Kuten edellä on kerrottu, lainsäätäjä valitsi huolella palkkojen ja eläkkeiden mukautuksessa huomioon otettavat taloudelliset ja sosiaaliset kriteerit, joita voidaan soveltaa niin talouden nousu- kuin laskukaudellakin. Menetelmää voidaan soveltaa yhtä lailla palkkojen noustessa tai laskiessa jäsenvaltioissa, ja kansallisten virkamiesten ostovoiman kasvu tai heikentyminen näkyy suoraan EU:n virkamiesten palkoissa ja eläkkeissä. Siispä poikkeuslauseketta on määrä käyttää silloin, kun EU:ssa tapahtuu jotakin hyvin poikkeuksellista, ja vain, jos menetelmällä ei voida mitata näitä tapahtumia. Sitä ei ole tarkoitus käyttää aina, kun EU:n taloudessa vallitsee laskusuhdanne. EU:N TALOUDELLINEN JA SOSIAALINEN TILANNE Useimpien rahoitusvaikeuksista alkavien kriisien tavoin viimeaikaista kriisiä edelsi suhteellisen pitkä ajanjakso, jonka aikana luotonanto kasvoi nopeasti, riskipreemiot olivat matalat, varallisuushinnat nousivat voimakkaasti ja ennen kaikkea kiinteistöalalle syntyi kuplia. Se, että jo kesällä 2007 jotkin pankit eivät kyenneet määrittämään sijoitusrahastojensa arvoa, vahvisti epäilyksen siitä, että syntyisi rahoituskriisi, joka johtui pankkien voimakkaasta altistumisesta Yhdysvaltojen subprime-asuntolainoille, muutama kuukausi ennen kuin kriisi todella puhkesi vuonna 2008. Viranomaiset pitivät syntyvää kriisiä yhä likviditeettiongelmana ja järjestelmän romahtamista epätodennäköisenä, kunnes syyskuun 2008 tapahtumat saivat ne reagoimaan tarmokkaasti rauhan palauttamiseksi nopeasti rahoitusmarkkinoille. Samaan aikaan tarkoituksenmukaiset makrotalouspoliittiset toimet auttoivat rajaamaan kriisin kestoa ja luomaan puitteet talouden elpymiselle[2]. Jotta voidaan määrittää, soveltuuko valittu viitekausi (heinäkuun 1. päivästä 2010 toukokuun 2011 puoliväliin) parhaiten sen arvioimiseen, pitäisikö poikkeuslauseketta soveltaa, on tarkasteltava lyhyesti sitä edeltäneitä tapahtumia. Edeltävä aika Vuotuiset mukautukset vuosina 2009 ja 2010 Yhteinen erityisindikaattori osoitti julkishallinnon kansallisten virkamiesten ostovoiman kasvaneen 2,7 prosenttia heinäkuun 2008 ja heinäkuun 2009 välillä (katso taulukko 1). Tämän nousun ja Brysselin kansainvälisen indeksin (0,9 prosenttia) perusteella mukautusarvo on heinäkuun 2009 ja heinäkuun 2010 välisen ajan osalta yhteensä 3,7 prosenttia menetelmään luontaisesti liittyvän viiveen vuoksi (katso taulukko 2). Rinnastettavuuden vuoksi EU:n virkamiesten ostovoiman kasvu heinäkuun 2009 ja heinäkuun 2010 välillä vastaa kansallisten virkamiesten ostovoiman kasvua edeltävällä yhden vuoden mittaisella kaudella (2,7 prosenttia). [pic] Heinäkuun 2009 ja heinäkuun 2010 välillä kuudessa kahdeksasta otokseen kuuluvasta jäsenvaltiosta hyväksyttiin nimellispalkkojen korotuksia (katso taulukko 3). Ne vastasivat keskimäärin enemmän tai vähemmän nimellispalkkojen jäädytystä (−0,6 prosenttia Ranskan korjaus mukaan luettuna; todellisuudessa −0,3 prosenttia[3]). Tämä heikensi kansallisten virkamiesten ostovoimaa (−2,2 prosenttia) lähinnä inflaation (1,7 prosenttia) vuoksi. Rinnastettavuuden vuoksi se näkyi automaattisesti vuoden 2010 tarkistuksessa, jolloin myös EU:n virkamiesten palkat jäädytettiin[4] (katso taulukko 4). [pic] Otoksen muodostavissa jäsenvaltioissa hyväksyttiin vuosina 2007–2010 palkkojen mukautuksia, joiden ei voida kohtuudella katsoa johtavan todennäköisesti liiallisiin tuloksiin menetelmään luontaisesti liittyvän viiveen vuoksi: näiden mukautusten seurauksena ostovoima pieneni enimmillään 2,2 prosenttia heinäkuun 2009 ja heinäkuun 2010 välillä. Samaan aikaan muissa jäsenvaltioissa, erityisesti uusissa jäsenvaltioissa, leikattiin palkkoja (katso taulukko 5). Kaiken kaikkiaan erityisindikaattori on 27 jäsenvaltion osalta −2,0 prosenttia, mikä olisi johtanut vielä korkeampaan EU:n virkamiesten palkkojen mukautusarvoon. Eurostatin maaliskuussa 2011 tekemien arvioiden mukaan heinäkuun 2010 ja heinäkuun 2011 väliselle ajalle ennustetaan vielä 1,3 prosentin laskua. Jos palkkoja olisi leikattu monissa jäsenvaltioissa, joiden osuus EU:n bruttokansantuotteesta olisi ollut suuri, ja palkkojen leikkaukset olisivat siten itsessään näkyneet yhteisessä erityisindikaattorissa, komissio olisi tehnyt asianmukaisia ehdotuksia EU:n virkamiesten ostovoiman pienentämiseksi. [pic] Tänä aikana syntynyttä viivevaikutusta ei kuitenkaan pidetty liiallisena. Viivevaikutuksen suuruutta voidaan arvioida määrittämällä kansallisten virkamiesten ostovoiman muutoksen ja EU:n virkamiesten ostovoiman muutoksen välinen ero tiettynä vuotena. Tämä ero oli −4,0 prosenttia heinäkuun 2008 ja heinäkuun 2009 välillä; toisin sanoen kansallisten virkamiesten ostovoiman muutos oli 4,0 prosenttiyksikköä suurempi kuin EU:n virkamiesten ostovoiman muutos. Kansallisten virkamiesten ostovoima tänä aikana kasvoi 2,7 prosenttia, kun taas EU:n virkamiesten ostovoima laski 1,3 prosenttia. Heinäkuun 2009 ja heinäkuun 2010 välillä tapahtui kutakuinkin päinvastoin, ja ero oli 4,9 prosenttia: EU:n virkamiehet hyötyivät rinnastettavuuden vuoksi kansallisten viranomaisten ostovoiman noususta edellisellä kaudella (katso taulukko 6). [pic] Menetelmän soveltaminen vuonna 2009 johti EU:n virkamiesten kohdalla 3,7 prosentin vuotuiseen mukautukseen, mitä neuvosto piti tuolloin epätarkoituksenmukaisena. Tämä kasvu johtui kuitenkin rinnastettavuuden periaatteesta (sillä kansallisten virkamiesten palkat olivat nousseet), ja vaikka viiveen vaikutus oli toki merkittävä, se oli yhä kohtuullinen eikä todennäköisesti estäisi menetelmän asianmukaista toimintaa. Siksi poikkeuslauseketta ei ollut tarpeen soveltaa vuonna 2009. Rinnastettavuuden periaatteesta poikkeaminen EU:n virkamiesten palkkojen mukautusmenetelmässä vahvistetun rinnastettavuuden periaatteen soveltamiseksi kansallisten virkamiesten palkkojen kehitystä seurataan, ja heidän ostovoimansa keskimääräinen muutos ratkaisee EU:n virkamiesten palkkojen ostovoiman kehityksen. Tietyn 12 kuukauden mittaisen ajanjakson pohjalta laskettava vuotuinen mukautus otetaan kuitenkin huomioon mukautettaessa EU:n virkamiesten palkkoja seuraavana vuonna. Siksi EU:n virkamiesten ostovoima seuraa edustavan otoksen muodostavien jäsenvaltioiden kansallisten virkamiesten keskimääräistä ostovoimaa noudattaen menetelmään luontaisesti liittyvää järjestelmällistä viivettä (katso kuva 1, taulukko 7 ja taulukko 8). [pic] [pic] [pic] Silti, kuten komissio huomautti jo vuonna 2008[5], kaksi seikkaa heikentävät osittain rinnastettavuuden periaatetta, mahdollisesti EU:n virkamiesten tappioksi. Vaikka kansallisten sosiaaliturvamaksujen muutokset vaikuttavatkin EU:n virkamiesten palkkoihin erityisindikaattorin kautta, heidän maksamiaan sosiaaliturvamaksuja mukautetaan säännöllisesti riippumattomasti. Erityismaksu on ylimääräinen vähennys EU:n virkamiesten palkoista. Se on toinen asia, jossa tapahtuu kaksinkertaista huomioimista. Nämä seikat on otettava huomioon, jotta kansallisten ja EU:n virkamiesten ostovoimaa voidaan verrata kunnolla (katso kuva 2, taulukko 9 ja taulukko 10). [pic] [pic] [pic] Tämän seurauksena kansallisten virkamiesten kumulatiivinen ostovoima[6] heikkeni 1,8 prosenttia vuosina 2004–2010, kun taas EU:n virkamiesten kumulatiivinen ostovoima heikkeni samalla ajanjaksolla 4,3 prosenttia. Rinnastettavuuden periaatteesta pitäisi pitää kiinni suhdanteiden vaihteluista huolimatta. Tämä perustuu olettamukseen siitä, että jäsenvaltiot toteuttavat kansallisiin virkamiehiinsä kohdistuvia tarkoituksenmukaisia toimia, mikä vaikuttaisi suoraan EU:n virkamiesten palkkoihin. Tästä periaatteesta huolimatta EU:n virkamiesten palkat ovat poikenneet kansallisten virkamiesten palkoista merkittävästi vuodesta 2004 lähtien EU:n virkamiesten tappioksi. Arvio EU:n taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta viitekaudella EU:n talous on elpymässä Taantuma päättyi syksyllä 2009, ja talous alkoi elpyä. Elpymistä vauhditti voimakas talouskasvu vuoden 2010 toisella neljänneksellä, jolloin euroalueen taloudellinen toiminta kasvoi 1 prosentin vuosineljänneksellä edelliseen vuosineljännekseen verrattuna. Tämä johtui pitkälti vientivetoisesta teollisuuden elpymisestä. Kasvuvauhti ja siten EU:n elpyminen hidastuivat vuoden 2010 kolmannella ja neljännellä vuosineljänneksellä (0,3 prosenttia), sillä maailmantalouden kasvussa tapahtui notkahdus ja huono sää haittasi Euroopassa investointien kasvua vuoden 2010 viimeisellä neljänneksellä. Kaiken kaikkiaan bruttokansantuote kasvoi vuonna 2010 sekä euroalueella että EU:ssa 1,8 prosenttia. Talouden ja rahoituksen pääosaston kevätennuste vahvistaa EU:n talouden elpymisen jatkuvan[7]. Talouskasvun odotetaan jatkuvan Euroopassa noin 1,7 prosentin (euroalue) ja 1,8 prosentin (EU) vauhdilla vuosina 2011 ja 2012 (katso kuva 3). [pic]Talouden ilmapiiriä kuvaava indikaattori[8] saavutti maaliskuussa 2009 pohjalukeman (66,9) sitten vuoden 1990, minkä jälkeen se ohitti huhtikuussa 2010 vuosien 1990–2010 keskimääräisen arvonsa (100). Tämän jälkeen se nousi vakaasti 107,4:ään maaliskuussa 2011 mutta laski hieman huhtikuussa ja toukokuussa 2011 (katso kuva 4). Maaliskuun 2009 jälkeen havaittu merkittävä kasvu johtuu lähinnä teollisuudessa koetusta ilmapiiristä[9]. [pic]Meneillään oleva talouden elpyminen on ollut vientivetoista: vienti kasvoi vuoden 2010 toisella vuosineljänneksellä 4,4 prosenttia edelliseen vuosineljännekseen verrattuna, minkä jälkeen se hidastui kolmannella vuosineljänneksellä noin 2,2 prosenttiin ja neljännellä vuosineljänneksellä noin 1,8 prosenttiin. BKT:n kasvu vuoden 2010 toisella vuosineljänneksellä perustui pääasiassa nettovientiin, eikä investointien kasvu onnistunut korvaamaan vientiä kasvun pääveturina. Varastot vaikuttivat BKT:n kasvuun kielteisesti vuoden 2010 ensimmäisellä puoliskolla, kun taas vuoden 2010 viimeisellä neljänneksellä yksityinen kulutus osoitti rohkaisevia merkkejä (katso kuva 5). EU:n julkisen talouden tila on heikentynyt jyrkästi viime vuosina. Yleinen yhteenlaskettu valtiontalouden rahoitusvaje, joka oli alle 1 prosentin BKT:stä vuonna 2007, kasvoi lähes 7 prosenttiin BKT:stä vuonna 2009. Tämä on nostanut voimakkaasti EU:n velkasuhdetta. Julkisten talouksien tilan heikkeneminen ei kuitenkaan johtunut vain suhdannetekijöistä, vaan sen juuret ovat paljon vuosina 2008–2009 tapahtunutta taloudellisen toiminnan jyrkkää laskua kauempana. Vuonna 2010 talousarvion toteuttaminen ei heikkene entisestään vaan voi jopa hieman parantua odotettua paremman talouskasvun seurauksena ja siksi, että kasvun tukemiseksi toteutetun finanssipoliittisen elvytystoimen vaikutus päättyy vähitellen. [pic] Julkinen talous alkaa mukautua EU reagoi taantumaan nopeasti ja päättäväisesti. Se ryhtyi toimiin pankkialan vakauttamiseksi, palauttamiseksi ennalleen ja uudistamiseksi ja julkisti lisäksi joulukuussa 2008 Euroopan talouden elvytyssuunnitelman. Elvytyssuunnitelman tavoitteena oli palauttaa luottamus ja vahvistaa kysyntää lisäämällä koordinoidusti talouden ostovoimaa ja toteuttamalla samalla strategisia investointeja sekä yrityksiä ja työmarkkinoita tukevia toimenpiteitä. Nämä kalliit toimenpiteet ovat vaikuttaneet julkiseen talouteen merkittävästi: EU:n neljän suurimman talouden velkasuhde on yli 75 prosenttia, mikä ylittää selvästi vakaus- ja kasvusopimuksessa asetetun rajan. Kaiken kaikkiaan julkinen velka on kasvanut EU:ssa 80,2 prosenttiin BKT:stä. Sen odotetaan kasvavan ennustekauden ajan (2011–2012) ja nousevan 83,3 prosenttiin BKT:stä vuonna 2012 (katso kuva 6). [pic] Tältä pohjalta hallitukset ovat jo alkaneet viedä julkisia talouksia sopeuttamistoimien ja rakenneuudistusten suuntaan: yli puolet jäsenvaltioista on valmiita supistamaan julkisen talouden alijäämää vuonna 2010 vuoteen 2009 verrattuna. EU:n julkisen talouden alijäämä oli 6,4 prosenttia BKT:stä vuonna 2010, ja sen ennustetaan laskevan 4,7 prosenttiin vuonna 2011 ja 3,8 prosenttiin vuonna 2012. Velkatason pysyminen korkeana voisi nimittäin haitata talouden elpymistä lähinnä kolmella tavalla: siten, että kotitalouksien säästäminen lisääntyisi, vajeita rahoitettaisiin vääristävällä verotuksella ja valtioiden riskipreemiot kasvaisivat. Myös uskottavuusvaikutus voi tasapainottaa julkisen talouden tervehdyttämistoimien negatiivisen vaikutuksen, millä on supistavia vaikutuksia. Suurimpana huolena on se, miten vältetään vuoden 2010 alussa koetun valtionvelan markkinoiden myllerryksen toistuminen. Kaiken kaikkiaan EU:n talouden elpyminen näyttää olevan vakiintumassa: julkisen talouden mukautustoimenpiteitä on käynnissä, ja inflaatio pysyy pitkälti kurissa[10]. Inflaatio pysyy kurissa Korkeasta velkasuhteesta huolimatta inflaatio pysyy kurissa: YKHI-inflaation odotetaan olevan EU:ssa keskimäärin 2,1 prosenttia vuonna 2010, nousevan 3,0 prosenttiin vuonna 2011 ja laskevan tämän jälkeen 2,0 prosenttiin vuonna 2012 (katso kuva 7). [pic] Tältä pohjalta lähitulevaisuudessa ei odoteta syntyvän inflaatiokierrettä. Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan tapahtumista johtuvat pelot öljytoimitusten häiriöistä synnyttävät kuitenkin hyödykkeiden hintoihin kohdistuvia paineita. Hyödykkeiden hintojen nousu vaikuttaisi välillisesti inflaatioon, jos hintojen sopeuttajat ja palkansaajat eivät ole valmiita kantamaan nousseita kustannuksia kokonaan. Kun hintojen sopeuttajat siirtävät osan kustannuksista tuotantokustannuksiin ja palkansaajat vaativat suurempia palkkoja (tasapainottaakseen kasvanutta energialaskua), palkka-hintakierre voi alkaa. Näin alkuperäinen hyödykkeiden hinnoissa ilmennyt häiriö jatkuisi loputtomiin. Lisäksi tämän mekanismin seurauksena inflaatio-odotukset kasvaisivat samaan aikaan, mikä vaikuttaisi sekä yritysten hinnoittelustrategiaan että palkkaneuvotteluihin. Tällä hetkellä EU:n taloudessa ei kuitenkaan ole havaittavissa merkkejä välillisistä vaikutuksista, ja tilannetta seuraava Euroopan keskuspankki on valmis tiukentamaan rahapolitiikkaa pitääkseen inflaation lähellä tavoitetta. Inflaatio-odotukset ovat nimittäin tällä hetkellä lähellä tavoitetta, eivätkä palkkaratkaisut ja hinnanasetanta aiheuta huolta ruoka- ja energiamarkkinoita lukuun ottamatta. Useimmissa EU:ssa viime aikoina käydyissä palkkaneuvotteluissa ei ole näkynyt merkkejä liiallisista palkkavaatimuksista. Välillisten vaikutusten todennäköisyys tulevina kuukausina ei luultavasti ole kovin suuri. Tilanne, jonka EU:n talous kohtaa lähitulevaisuudessa, poikkeaa suuresti öljykriisien aikaisesta tilanteesta 1970-luvulla, jolloin alkuperäinen energianhintakriisi levisi pohjainflaatioon vain vuodessa. Rahapolitiikka on nyt uskottavampaa, palkansaajilla on työmarkkinoilla enemmän joustoa ja tavaroiden ja palvelujen myyjät kohtaavat enemmän kilpailua. EU:n taloudessa vallitseva hiljainen vaihe auttaa myös pitämään inflaation kurissa. Työmarkkinoiden tilanne on alkanut vakaantua Työpaikkojen vähentäminen päättyi vuoden 2010 toisella neljänneksellä. EU:n työttömyysasteen ennustetaan laskevan 9,6 prosentin huippulukemasta vuoden 2011 aikana hitusen, 9,5 prosenttiin, ja vuonna 2012 enemmän, 9,1 prosenttiin (katso kuva 8). [pic] Erityisesti euroalueen työmarkkinat kykenivät vastustamaan taantumaa yllättävän hyvin aiempiin kokemuksiin verrattuna, varsinkin kun kriisin aikana toteutetuilla poliittisilla toimenpiteillä onnistuttiin pitämään ikääntyneet ja naispuoliset työntekijät työssä. Työllisyyteen liittyvät odotukset ovat kasvaneet vuoden 2010 alusta lähtien erityisesti teollisuuden alalla mutta myös palvelualalla, missä pitkän aikavälin keskiarvo on ylittymässä (katso kuva 9). [pic]Eri maiden tavoissa torjua työttömyyttä on kuitenkin havaittavissa huomattavia eroja niiden kansallisten työmarkkinoiden erilaisten tilanteiden ja rakenteiden vuoksi. Taantuma on vaikuttanut erityisesti joihinkin maihin: yhdeksässä jäsenvaltiossa työttömyysaste on yli 10 prosenttia. Palkansaajakorvaukset julkisella sektorilla kokonaistalouteen verrattuna Komissio katsoo myös, että voi olla hyödyllistä verrata julkisen sektorin työntekijöiden tilannetta EU:n kokonaistalouteen. Tätä varten voidaan tarkastella palkansaajakorvauksia, joilla mitataan kaikista palkansaajista aiheutuvia kokonaistyövoimakustannuksia, joilla tarkoitetaan bruttopalkkoja, ylityökorvaukset ja bonukset mukaan luettuina, sekä luontoisetuuksia ja työnantajan sosiaaliturvamaksuja[11], niin julkisella sektorilla (julkisyhteisöissä[12]) kuin kokonaistaloudessakin. On huomattava, että kokonaistaloutta koskevat tiedot sisältävät julkisen sektorin tiedot. Julkisen sektorin osuus kokonaistaloudesta on noin 22 prosenttia. Yksityisellä sektorilla korvausten voidaan havaita riippuvan suuresti talouden suhdanteista: kokonaistaloudessa palkansaajakorvaukset kasvoivat 5,3 prosenttia vuonna 2007 ja 4,3 prosenttia vuonna 2008 mutta laskivat 0,2 prosenttia vuonna 2009 keskellä talouden myllerrystä, kun BKT laski 4,2 prosenttia (katso kuva 11). Vaikka julkisella sektorilla korvaukset eivät välttämättä seuraakaan talouden suhdanteita, palkansaajakorvausten vuotuinen korotus putosi 3,7 prosentista 1,2 prosenttiin vuonna 2010. Talouden ja rahoituksen pääosaston ennusteiden mukaan tämä suuntaus jatkuu vuonna 2011 (0,6 prosenttia) ja vuonna 2012 (1,3 prosenttia), kun taas kokonaistaloudessa korvaukset todennäköisesti kasvavat 2,4 prosenttia vuonna 2011 ja 3,2 prosenttia vuonna 2012 (katso kuva 10). Vaikka talouden elpyminen alkoikin vuonna 2010, kokonaistalouden palkansaajakorvausten kumulatiiviset muutokset vuodesta 2004 ovat jo ohittamassa julkisen sektorin korvausten kumulatiiviset muutokset samalta ajalta (katso kuva 11): EU:ssa nimelliskorvaukset kasvoivat vuosina 2004–2010 julkisella sektorilla 28 prosenttia, kun taas yksityisellä sektorilla ne kasvoivat 25 prosenttia lähinnä talouden laskusuhdanteen vuoksi. Talouden ja rahoituksen pääosaston ennusteiden mukaan ne nousevat julkisella sektorilla todennäköisesti 31 prosenttiin vuonna 2012 (alkaen vuodesta 2004) ja yksityisellä sektorilla puolestaan 32 prosenttiin. Kaiken kaikkiaan kriisi vaikutti julkiseen sektoriin viiveellä eivätkä sen vaikutukset olleet yhtä kauaskantoiset kuin yksityisellä sektorilla. Kriisi vaikuttaa kuitenkin vielä pitkään sekä jäsenvaltioiden että EU:n toimielinten virkamiehiin, sillä tulevina vuosina on toteutettava merkittäviä julkisen talouden säästötoimia. [pic] [pic] [pic] PÄÄTELMÄT Poikkeuslauseketta ei ole tarkoitus soveltaa aina, kun taloudessa vallitsee laskusuhdanne. Lainsäätäjä valitsi huolella palkkojen ja eläkkeiden mukautuksessa huomioon otettavat taloudelliset ja sosiaaliset kriteerit, joita voidaan soveltaa sekä talouden nousu- että laskukaudella. Menetelmää voidaan soveltaa yhtä lailla palkkojen noustessa tai laskiessa jäsenvaltioissa, ja kansallisten virkamiesten ostovoiman kasvu tai heikentyminen näkyy suoraan EU:n virkamiesten palkoissa ja eläkkeissä. Siispä poikkeuslauseketta on määrä käyttää silloin, kun EU:ssa tapahtuu jotakin hyvin poikkeuksellista, ja vain, jos menetelmällä ei voida mitata näitä tapahtumia. Sitä ei ole tarkoitus käyttää aina, kun EU:n taloudessa vallitsee laskusuhdanne. Edellä esitettyjen näkökohtien ja analyysin perusteella unionin taloudellinen ja sosiaalinen tilanne ei ole heikentynyt vakavasti ja äkillisesti heinäkuun 1. päivän 2010 ja toukokuun 2011 puolenvälin välisenä viitekautena. Lisäksi ei ole määritetty yhtäkään tapahtumaa, jota menetelmässä ei ole otettu tai ei ole voitu ottaa huomioon. Siksi komissio katsoo, ettei sen ole tarkoituksenmukaista antaa henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan perusteella ehdotusta. Komissio pani kuitenkin 29. kesäkuuta 2011 merkille uutta menetelmää koskevan ehdotusluonnoksen. Siihen sisältyy mm. poikkeuslausekkeen mekanismiin tehtäviä mahdollisia muutoksia, joilla pyritään tekemään sen soveltamisesta tulevaisuudessa automaattista tiettyjen edellytysten täyttyessä. [1] Useimmat niistä ovat sosiaaliturvaa ja sosiaalista osallisuutta koskevaa avointa koordinointimenetelmää varten hyväksyttyjä periaatteita. Jäsenvaltiot käyttävät avointa koordinointimenetelmää sosiaalipolitiikkansa laadinnan, täytäntöönpanon ja arvioinnin tukena sekä vastavuoroisen yhteistyönsä kehittämiseen. Avoin koordinointimenetelmä on yhteisiin tavoitteisiin ja indikaattoreihin perustuva hallinnon työkalu, joka täydentää sosiaalipolitiikan säädöksiä ja rahoitusvälineitä. Se on osa erityisesti Lissabonin strategian (ja nyt Eurooppa 2020 -strategian) mukaista sosiaalipolitiikan koordinointiprosessin täytäntöönpanoa. [2] Lähde : Economic crisis in Europe: Causes, consequences and responses (EU:n talouskriisi: syyt, seuraukset ja reaktiot), heinäkuu 2009, talouden ja rahoituksen pääosasto. [3] Ranskan luvuissa olevan, vuoden 2009 mukautukseen liittyvän virheen vaikutus otettiin huomioon vuoden 2010 mukautuksessa, sillä vuoden 2009 mukautusta ei voitu korjata, koska asiassa C-40/10 annettua tuomiota oli noudatettava. [4] Peruspalkkojen pieni (0,1 prosentin) korotus, joka eläkemaksuosuuden ja erityismaksun korotuksen huomioon ottamisen jälkeen johti nettopalkkojen pienentymiseen. [5] Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle henkilöstösääntöjen liitteestä XI, KOM(2008) 443 lopullinen, 10.7.2008. [6] Tämä on laskettu yhdistämällä vuosien 2004–2010 aikana kunakin vuonna tapahtuneet ostovoiman muutokset. [7] Seuraavissa kappaleissa vuoden 2011 ja 2012 luvut ovat peräisin talouden ja rahoituksen pääosaston kevään 2011 ennusteesta. [8] Yritys- ja kuluttajatutkimuksista saadaan kuukausittaisia arvioita taloudellisen toiminnan eri puolista eri taloudenaloilla sekä tietoa niihin liittyvistä odotuksista. Tutkittavia aloja on viisi: teollisuus, palveluala, rakennusala, vähittäiskaupan ala ja kuluttajat. Kullekin alalle laaditaan ”luottamusindikaattorit”, jotka kertovat yleisistä käsityksistä ja odotuksista kyseisellä sektorilla yksiulotteisen indeksin muodossa. Yleisen taloudellisen toiminnan seuraamiseksi vuodesta 1985 on laskettu talouden ilmapiiriä kuvaava indikaattori (Economic Sentiment Indicator, ESI), joka on näiden viiden indikaattorin painotettu summa. [9] Lähde : Yritys- ja kuluttajatutkimuksen tuloksia, toukokuu 2011, talouden ja rahoituksen pääosasto. [10] Lähde : EU:n talousennuste – kevät 2011, talouden ja rahoituksen pääosasto. [11][pic]!"klwÊ Ó 9;st”•ž0èòhrwŒÀWXR!í Näin ollen ne heijastavat työllisyysasteen, hyvinvointipolitiikan ja palkkatason muutoksia. [12] Julkisella sektorilla tarkoitetaan julkisyhteisöjä koko tässä kappaleessa. Julkisyhteisöt käsittävät kaikki institutionaaliset yksiköt, jotka ovat markkinattomia tuottajia, joiden tuotos on tarkoitettu yksilölliseen ja kollektiiviseen kulutukseen, ja joiden toimintaa rahoitetaan pääasiassa muiden alojen yksikköjen suorittamilla pakollisilla maksuilla, ja/tai kaikki institutionaaliset yksiköt, jotka osallistuvat ensisijaisesti kansallisen tulon ja varallisuuden uudelleenjakoon. Institutionaalisiin yksikköihin kuuluvat valtiolliset elimet sekä jotkin muutamat voittoa tavoittelemattomat laitokset ja itsenäiset eläkerahastot. Julkisyhteisöt jakautuvat neljään alaryhmään: keskushallintoon, valtionhallintoon, paikallishallintoon ja sosiaaliturvarahastoihin.