[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 01.12.2005

KOM(2005) 615 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO

RAPORTTI KIOTON PÖYTÄKIRJAN SUHTEEN SAAVUTETUSTA OSOITETTAVISSA OLEVASTA EDISTYMISESTÄ

(järjestelmästä yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseksi ja Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanemiseksi tehdyn päätöksen 280/2004/EY 5 artiklan 3 kohdan mukaan) {SEC(2005) 1564}

Sisällysluettelo

1. Taustaa 3

2. EU:n edistyminen kohti Kioton tavoitteita 3

3. Johtopäätös 7

4. Viiteasiakirjat 8

1. TAUSTAA

Järjestelmästä yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseksi ja Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanemiseksi tehdyn päätöksen 280/2004/EY[[?]] 5 artiklan 3 kohdassa edellytetään raportin esittämistä saavutetusta osoitettavissa olevasta edistymisestä. Tässä raportissa käsitellään yhteisön saavuttamaa edistystä ottaen huomioon jäsenvaltioiden viimeistään 15. kesäkuuta 2005 toimittamat ajantasaistetut tiedot.

Ilmastonmuutosta koskeva Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimus (UNFCCC) on maapallon lämpenemisen torjumiseksi toteuttavien maailmanlaajuisten toimien perusta. Sen tavoitteena on estää ihmisen toiminnan aiheuttamat ”vaaralliset” vaikutukset ilmastojärjestelmään.

Kioton pöytäkirja on UNFCCC:hen pohjautuva kansainvälinen sopimus. Siinä asetetaan teollisuusmaille oikeudellisesti sitovat tavoitteet kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisestä perusvuoteen nähden vuodesta 2008 vuoteen 2012 mennessä, laskettuna näiden vuosien keskiarvona. Näitä viittä vuotta kutsutaan ensimmäiseksi velvoitekaudeksi. Käytännössä edistystä käsittelevissä keskusteluissa viitataan yleensä vuoteen 2010 velvoitekauden keskikohtana.

Kioton pöytäkirja tarjoaa maille joustavia mahdollisuuksia saavuttaa tavoitteensa. Ne voivat esimerkiksi korvata päästönsä osittain ”nieluilla” eli metsillä, joiden kautta hiilidioksidia poistuu ilmakehästä. Maat voivat myös rahoittaa ulkomailla toteutettavia hankkeita, joiden seurauksena kasvihuonekaasut vähentyvät. Esimerkkejä tällaisista joustavista mekanismeista ovat yhteistoteutus ja puhtaan toteutuksen mekanismi.

EU on sitoutunut Kioton pöytäkirjassa vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään kahdeksan prosenttia ensimmäisen velvoitekauden aikana eli vuodesta 2008 vuoteen 2012. Tavoite on jaettu pöytäkirjan ratifioimisen ajankohtana eli 31. toukokuuta 2001 EU:n jäsenvaltioina olleiden 15 maan kesken oikeudellisesti sitovalla taakanjakosopimuksella[[?]]. Sopimuksessa asetetaan jokaiselle EU:n 15 jäsenvaltiolle omat päästötavoitteet Kioton pöytäkirjan 4 artiklan nojalla. Sen mukaan maat voivat tehdä sopimuksen yhteisestä tavoitteesta, joka on sama kuin osallistujamaiden yhteenlaskettu tavoite.

EU:hun 1. toukokuuta 2004 liittyneistä kymmenestä jäsenvaltiosta kahdeksan on tehnyt Kioton pöytäkirjassa omat kuuden tai kahdeksan prosentin vähentämissitoumuksensa, joita niiden on noudatettava erillään EU:n 15 jäsenvaltion yhteisestä kahdeksan prosentin tavoitteesta. Kypros ja Malta eivät UNFCCC:n sopimuspuolina kuulu liitteen I valtioihin, eikä niille näin ollen ole asetettu tavoitteita Kioton pöytäkirjassa.

2. EU:N EDISTYMINEN KOHTI KIOTON TAVOITTEITA

Euroopan unioni ja sen 25 jäsenvaltiota toteuttavat merkittäviä ponnisteluja ilmastonmuutoksen torjumiseksi, vaikka niiden vastuulle laskettava osuus maailman kasvihuonekaasupäästöistä on vain 14 prosenttia. Päättäväiset kansalliset politiikat tukevat EU:n sitoumusta näyttää muille tietä; eurooppalaisessa ilmastonmuutosohjelmassa[[?]] on tätä varten määritelty kattava kokonaisuus poliittisia ja lainsäädännöllisiä EU:n tason toimenpiteitä. Jokainen jäsenvaltio toteuttaa myös omia kansallisia toimiaan, jotka esitellään maiden raporteissa.

Eurooppalainen ilmastonmuutosohjelma kohdistuu monenlaisiin elinkeinoaloihin: siinä määritellään kotitalouksia, teollisuutta, kauppaa ja liikennettä koskevia politiikkoja. Tärkeimpiä toimenpiteitä ovat:

- kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä[[?]], jolla rajoitetaan lähes 12 000 laitoksen yhteenlaskettuja hiilidioksidipäästöjä kaikissa 25:ssä EU:n jäsenvaltiossa

- Kioton pöytäkirjan mukaisten mekanismien ja EU:n päästökauppajärjestelmän kytkösdirektiivi[[?]], jolla muutetaan päästökauppadirektiiviä siten, että jäsenvaltiot voivat antaa toiminnanharjoittajien käyttää Kioton pöytäkirjan mukaisten mekanismien (sertifioidut päästövähennykset ja päästövähennysyksiköt) kautta saatuja hyvityksiä EU:n päästökauppajärjestelmässä niille kuuluvien velvoitteiden täyttämisessä

- Älykäs energiahuolto Euroopassa[[?]] -ohjelma[?], jolla edistetään kestävää kehitystä energiahuollon alalla ja kannustetaan parantamaan energiatehokkuutta, hyödyntämään uusiutuvia energialähteitä, vähentämään liikenteen hiilidioksidipäästöjä sekä edistämään uusiutuvia energialähteitä ja energiatehokkuutta kehitysmaissa

- uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä koskeva direktiivi[[?]], johon sisältyy ohjeellinen tavoite nostaa uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus EU:n 25 jäsenvaltiossa 21 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä (osuus oli 14 prosenttia vuonna 1997) ja jossa asetetaan kullekin jäsenvaltiolle erilliset ohjeelliset tavoitteet

- biopolttoaineita koskeva direktiivi[[?]], johon sisältyy ohjeellinen tavoite nostaa biopolttoaineiden osuus 5,75 prosenttiin liikenteessä käytettävästä polttoaineesta

- rakennusten energiatehokkuutta koskeva direktiivi[[?]], jossa jäsenvaltioita vaaditaan soveltamaan energiatehokkuusvaatimuksia ja jonka johdosta kaikkialla EU:ssa otetaan käyttöön rakennusten energiasertifiointi sekä vaatimus arvioida mahdollisuuksia asentaa tiettyä kokoluokkaa suurempiin rakennuksiin uusiutuviin energialähteisiin perustuvia järjestelmiä

- yhteistuotantodirektiivi[[?]], jonka tarkoituksena on tarjota kannustimia sähkön ja lämmön yhteistuotannon kehittämiseen

- autonvalmistajien yhdistysten vapaaehtoinen sitoumus[[?]] parantaa uusien autojen CO2-tehokkuutta 25 prosenttia vuoteen 2008/2009 mennessä vuoden 1995 tasoon verrattuna

- kaatopaikkadirektiivi[[?]], jolla vähennetään kaatopaikoille toimitettavan jätteen määrää ja sen hajoamisesta johtuvaa metaanintuotantoa.

Verotusta koskevasta yhteisön kehyksestä annettu neuvoston direktiivi 2003/96/EY[[?]] antaa lisätukea joillekin edellä mainituista direktiiveistä kannustamalla tehokkaampaan energiankäyttöön ja mahdollistamalla CO2-päästöihin kohdistuvien verotoimenpiteiden käyttöönoton. EU:n kuudennessa tutkimuksen ja teknologian kehittämisen puiteohjelmassa (2002–2006)[[?]] osoitetaan yli 3 miljardia euroa energiaan, liikenteeseen ja ympäristöön liittyvän uuden teknologian kehittämiseen ja levittämiseen.

Muita tärkeitä toimenpiteitä ovat energiaa käyttäviä tuotteita koskeva direktiivi[[?]], jossa asetetaan ympäristönsuojelullista tasoa koskevia vähimmäisvaatimuksia monille energiaa käyttäville tuotteille, ja energian loppukäytön tehokkuutta ja energiapalveluja koskeva direktiivi[[?]], jolla pyritään poistamaan esteet energiatehokkuusmarkkinoilta, edistämään energiapalveluja ja kannustamaan energiatehokkuusohjelmien laatimista. Lainsäädäntöprosessissa ovat vielä myös fluorattuja kaasuja koskeva asetus ja direktiivi ajoneuvojen ilmastointijärjestelmien fluoratuista kaasuista[[?]].

EU:n ilmastopolitiikka ei pääty vuonna 2012. Monet jo käyttöön otetuista EU:n politiikoista vaikuttavat merkittävästi myös Kioton pöytäkirjan ensimmäisen velvoitekauden jälkeiseen aikaan. EU:n kasvihuonekaasuja koskeva päästökauppajärjestelmä jatkuu automaattisesti vuoden 2012 jälkeen. Eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman toinen vaihe käynnistettiin lokakuussa 2005. Siinä käsitellään hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia, maantieajoneuvojen päästöjä, lentoliikennettä ja strategioita ilmastonmuutoksen seurauksiin sopeutumiseksi. Myös EU:n roolia haavoittuvuuden vähentämisessä ja sopeutumistoimien edistämisessä pohditaan. Suunnitteilla on myös uusia poliittisia aloitteita energiatehokkuuden ja uusiutuvien energialähteiden alalla. Seitsemännessä tutkimuksen ja teknologian kehittämisen puiteohjelmassakin[[?]] katsotaan pidemmälle olemassa olevien ja uusien eurooppalaisten teknologiayhteisöjen kautta ja tarjotaan keinot siihen, että pitkällä aikavälillä voidaan siirtyä hiilidioksidittomaan talouteen (tehokkaat uusiutuvat energialähteet, vety ja polttokennot, päästötön voimantuotto fossiilisilla polttoaineilla jne.).

Euroopan komissio on myös antanut tiedonannon, jossa hahmotellaan vuoden 2012 jälkeisen toimintastrategian keskeisiä osa-alueita[[?]]. Siinä todetaan, että EU on valmis aloittamaan maiden välisen avoimen vuoropuhelun vuoden 2012 jälkeisten kansainvälisten puitteiden kehittämisestä, ja tuodaan samalla myös esiin onnistuneen maailmanlaajuisen ilmastopolitiikan edellyttämiä keskeisiä tekijöitä: mukaan on saatava enemmän maita ja aloja, hiilidioksidia vähän aiheuttavaa teknologiaa on kehitettävä, markkinapohjaisia keinoja on hyödynnettävä jatkuvasti ja laajemmin, ja ilmastonmuutoksen väistämättömiin seurauksiin on sopeuduttava. Nämä politiikat antavat teollisuudelle, jäsenvaltioiden hallituksille ja laajemmalle kansainväliselle yhteisölle selviä ja pitkäkestoisia merkkejä siitä, että EU on sitoutunut torjumaan ilmastonmuutosta ja odottaa kaikkien hallinnollisten tahojensa, yritystensä ja kansalaistensa hoitavan oman osuutensa.

Euroopan komissio on sitoutunut panemaan nämä toimenpiteet täytäntöön ilmastonmuutoksen torjumiseksi, mutta samanaikaisesti se myös arvioi toiminnan vaikutuksia EU:n taloudelliseen kehitykseen ja sen kansalaisten hyvinvointiin. Helmikuussa 2005 antamassaan tiedonannossa komissio lupasi erikseen, että se ”tarkastelee edistymistä ja harkitsee uusia toimia, joilla voidaan järjestelmällisesti hyödyntää kustannustehokkaita päästöjenvähennyskeinoja Lissabonin strategian mukaisesti”.

EU tekee myös työtä kansainvälisellä tasolla auttaakseen unionin ulkopuolisia maita vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään. Se tekee tällä hetkellä yhteistyötä maapallon kuudessa eri osassa sijaitsevien 140 valtion kanssa ja avustaa niitä uusiutuvien energialähteiden ja energiatehokkuuden käyttöönotossa, jolla tavoitellaan parempaa elämänlaatua ja kestävää kehitystä. EU tarjoaa rahoitustukea ohjelmille, joissa esimerkiksi käytetään aurinkoenergiaa puhtaan juomaveden saamiseen Sahelissa, parannetaan energiatehokkuutta ja lisätään uusiutuvien energialähteiden käyttöä Kiinassa, tuetaan metsänistutushankkeita Etelä-Amerikassa puhtaan toteutuksen mekanismeista saatavien tulojen hankkimiseksi ja vahvistetaan ilmastonmuutokseen liittyviä hallinnollisia valmiuksia Intiassa.

Huolimatta siitä, että joidenkin saasteiden määrä liikennealalla on vähentynyt jyrkästi, liikenne on tällä hetkellä syypää 20 prosenttiin EU:n 25 jäsenvaltion päästöistä. Varsinkin liikenteen energiankäyttö on edelleen ala, jolla kasvihuonekaasupäästöt lisääntyvät. Liikenteeseen liittyviä päästöjä pyritään vähentämään muun muassa sopimuksella, jolla rajoitetaan uusien autojen keskimääräisiä päästötasoja[11], ja biopolttoaineiden käyttöön kannustavalla direktiivillä[8]. EU on onnistunut merkittävästi vähentämään päästöjä, jotka ajoneuvosta aiheutuu ajettua kilometriä kohden. Ajoneuvojen ja ajettujen kilometrien määrän lisääntyminen on kuitenkin ollut näitä vähennyksiä merkittävämpää, joten päästöt lisääntyvät edelleen, joskin aiempaa hitaammin.

EU:n politiikat ja muut jäsenvaltioiden tähänastiset toimet ovat yhdessä Euroopan ja varsinkin Keski- ja Itä-Euroopan teollisuuden rakennemuutoksen kanssa auttaneet vähentämään EU:n 25 jäsenvaltion hiilidioksidipäästöjä vuosittain noin 350 miljoonaa tonnia (5,5 prosenttia) vuoteen 2003 mennessä.

Viidentoista jäsenvaltion EU:ssa tällä hetkellä käytössä olevat toimenpiteet johtavat ilman maankäytön, maankäytön muutosten ja metsätalouden (LULUCF) huomioon ottamista kasvihuonekaasupäästötasoon, joka on vuonna 2010 arvioiden mukaan 1,6 prosenttia perusvuositasojen alapuolella. Muista 15 EU:n jäsenvaltion kaavailemista kansallisista politiikoista ja toimenpiteistä seuraa 6,8 prosentin päästöjenvähennys. Lisäksi jäsenvaltiot arvioivat, että ne saavuttavat yli 100 miljoonan hiilidioksidiekvivalenttitonnin vähennyksen vuodessa käyttämällä Kioton mekanismeja. Jos Kioton mekanismit luetaan mukaan, päästötason arvioidaan olevan 9,3 prosenttia perusvuositasojen alapuolella vuonna 2010.

Jäsenvaltioiden yhteenlaskettujen ennusteiden mukaan 25 jäsenvaltion EU:n kasvihuonekaasupäästöjen kokonaistaso ilman LULUCF:ia on vuonna 2010 jo käytössä olevien toimenpiteiden ansiosta 5 prosenttia perusvuositasojen alapuolella. Muiden toimenpiteiden odotetaan vähentävän 25 jäsenvaltion EU:n kasvihuonekaasupäästöt vuoteen 2010 mennessä tasolle, joka on 9,3 prosenttia vuoden 1990 tasojen alapuolella, ja Kioton mekanismien käyttö tasolle, joka on 11,3 prosenttia tasojen alapuolella.

Kuvio 1: Nykyiset ja ennakoidut päästöt (ilman LULUCF:ia) EU-15:ssä ja EU-25:ssä[?]

[pic]

3. JOHTOPÄÄTÖS

Kun otetaan huomioon, että Kioton pöytäkirja on tullut voimaan vasta äskettäin (16. helmikuuta 2005), EU on edistynyt merkittävästi sitoumustensa saavuttamisessa. Jatkossa edistyminen riippuu siitä, kuinka nopeasti ja kokonaisvaltaisesti jäsenvaltiot panevat yhteisön lainsäädännön ja kansalliset toimenpiteensä täytäntöön. Viidentoista jäsenvaltion EU:n yhteenlasketut ennusteet osoittavat, että Kioton tavoite, joka on -8 prosenttia, voidaan saavuttaa, jos jäsenvaltiot toteuttavat täydentäviä kansallisia toimenpiteitä ja hyödyntävät joustavia mekanismeja suunnitelmien mukaisesti.

Kioton sitoumusten saavuttaminen ei merkitse EU:n ponnistelujen loppumista. EU vaatii rajumpia leikkauksia kasvihuonekaasupäästöihin, jotta maailmanlaajuinen ilmastonmuutos voidaan pysäyttää. EU on sitoutunut kantamaan oman osuutensa maailmanlaajuisista ponnisteluista, joilla vähennetään ihmisen toiminnan vaikutuksia ilmastojärjestelmään, ja on jo ryhtynyt konkreettisiin tämänsuuntaisiin toimiin, kuten edellä on kuvattu.

4. VIITEASIAKIRJAT [pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic]

[1] Ohjelma on EU:n väline, josta tarjotaan rahoitustukea ohjelman yleisten tavoitteiden saavuttamista edistäville hankkeille. Tukikelpoisuusperusteet riippuvat ohjelmasta, mutta tukea myönnetään yleensä laaja-alaisesti.

[2] Y-akseli kuvaa perusvuotta. Useimpien jäsenvaltioiden osalta se on 1990, kun kyseessä on CO2, metaani (CH4) ja typpioksiduuli (N2O), mutta fluorattujen kaasujen osalta se on 1995, kuitenkin seuraavin poikkeuksin: CO2:n, CH4:n ja N2O:n perusvuosi on Unkarin osalta kauden 1985–1987 keskiarvo, Slovenian osalta 1986 ja Puolan osalta 1988; fluorattujen kaasujen perusvuosi on 1990 Ranskan ja Suomen osalta. Tästä johtuu, että EU-15:n ja EU-25:n vuoden 1990 arvo ei ole täsmälleen 100. Tavanomaisella kasvulla tarkoitetaan ennustettua päästötasoa ilman ilmastopolitiikkojen ja -toimenpiteiden toteuttamista.

[i] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 280/2004/EY, tehty 11 päivänä helmikuuta 2004, järjestelmästä yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseksi ja Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanemiseksi (EUVL L 49, 19.2.2004)http://www.europa.eu.int/eur-lex/pri/en/oj/dat/2004/l_049/l_04920040219en00010008.pdf

[ii] Neuvoston päätös 2002/358/EY, tehty 25 päivänä huhtikuuta 2002, ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sen velvoitteiden täyttämisestä (EYVL L 130, 15.5.2002) http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/l28060.htm

[iii] Komission tiedonanto eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman ensimmäisen vaiheen toteuttamisesta KOM(2001)580 lopullinen, 23.10.2001

http://europa.eu.int/eur-lex/en/com/pdf/2001/com2001_0580en01.pdf

[iv] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/87/EY, annettu 13 päivänä lokakuuta 2003, kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta (EUVL L 275, 25.10.2003)

http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/l28012.htm

[v] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/101/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2004, kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87/EY muuttamisesta Kioton pöytäkirjan hankemekanismien osalta (EYVL 338, 13.11.2004)http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/l28012.htm

[vi] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1230/2003/EY, tehty 26 päivänä kesäkuuta 2003, energia-alan toimien monivuotisesta ohjelmasta "Älykäs energiahuolto Euroopassa" (2003–2006) (EYVL 176, 15.7.2003)http://europa.eu.int/eur-lex/pri/en/oj/dat/2003/l_176/l_17620030715en00290036.pdf

[vii] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/77/EY, annettu 27 päivänä syyskuuta 2001, sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla (EYVL L 283, 17.10.2001)http://europa.eu.int/eur-lex/pri/en/oj/dat/2001/l_283/l_28320011027en00330040.pdf

[viii] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/30/EY, annettu 8 päivänä toukokuuta 2003, liikenteen biopolttoaineiden ja muiden uusiutuvien polttoaineiden käytön edistämisestä

(EYVL L 123, 17.5.2003)

http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/l21046.htm

[ix] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/91/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, rakennusten energiatehokkuudesta (EYVL L 1, 4.1.2003)

http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/l27042.htm

[x] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/8/EY, annettu 11 päivänä helmikuuta 2004, hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla ja direktiivin 92/42/ETY (EYVL L 8, 21.2.2004)

http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/l27021.htm

[xi] http://europa.eu.int/comm/environment/co2/co2_home.htm

[xii] Neuvoston direktiivi 1999/31/EY, annettu 26 päivänä huhtikuuta 1999, kaatopaikoista

(EYVL L 182, 16.7.1999)

http://europa.eu.int/eur-lex/pri/en/oj/dat/1999/l_182/l_18219990716en00010019.pdf

[xiii] Neuvoston direktiivi 2003/96/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2003, energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (EYVL L 283, 31.10.2003) http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/l27019.htm

[xiv] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1513/2002/EY, tehty 27 päivänä kesäkuuta 2002, eurooppalaisen tutkimusalueen toteuttamista ja innovointia tukevasta Euroopan yhteisön kuudennesta tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelmasta (2002–2006) (EYVL L 232, 29.8.2002). http://europa.eu.int/scadplus/leg/en/lvb/i23012.htm

[xv] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/32/EY, annettu 6 päivänä heinäkuuta 2005, energiaa käyttävien tuotteiden ekologiselle suunnittelulle asetettavien vaatimusten puitteista sekä neuvoston direktiivin 92/42/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 96/57/EY ja 2000/55/EY muuttamisesta (EYVL L 191, 22.7.2005)http://europa.eu.int/comm/enterprise/eco_design/dir2005-32.htm

[xvi] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi energian loppukäytön tehokkuudesta ja energiapalveluista KOM(2003)739 lopullinen, 10.12.2003

http://europa.eu.int/eur-lex/en/com/pdf/2003/com2003_0739en01.pdf

[xvii] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi tietyistä fluoratuista kasvihuonekaasuista KOM(2003)492 lopullinen, 11.8.2003

http://europa.eu.int/eur-lex/lex/LexUriServ/site/en/com/2003/com2003_0492en01.pdf

[xviii] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön seitsemännestä tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelmasta (2007–2013) KOM(2005)119 lopullinen, 6.4.2005

http://europa.eu.int/eur-lex/lex/LexUriServ/site/en/com/2005/com2005_0119en01.pdf

[xix] Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Maailmanlaajuisen ilmastonmuutoksen torjuminen KOM(2005)35 lopullinen, 9.2.2005

http://europa.eu.int/comm/environment/climat/pdf/comm_en_050209.pdf