KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE DIREKTIIVIN 92/51/ETY SOVELTAMISESTA DIREKTIIVIN 92/51/ETY 18 ARTIKLAN MUKAINEN

SISÄLLYSLUETTELO

I. JOHDANTO

II. YHTEENVETO

III. TAUSTAA

IV. YLEINEN KEHYS

A. Edistyminen direktiivin täytäntöönpanossa

B. Soveltaminen

1. Johdanto

2. Kertomuskausi 1995-1996

3. Päätelmä

4. Kertomuskausi 1997-1998

5. Päätelmä

C. Tilastot

V. ARTIKLAKOHTAISET HUOMAUTUKSET

VI. AMMATTIKOHTAISET HUOMAUTUKSET

A. Julkishallinto

B. Opettajat

C. Sosiaalialan ammatit

D. Terveydenhuollon ammatit

1. Yleisiä näkökohtia

2. Tutkintotodistusten tunnustamisen rajoitukset

a) Toiminnot, jotka on rajoitettu tietyille ammateille

c) Eritasoiset ammatit

d) Muista direktiiveistä johtuvat rajoitukset (erikoissairaanhoitajien tapaus)

3. Havaittuja ongelmia

a) Direktiivien jättäminen saattamatta osaksi kansallista lainsäädäntöä

b) Epäkohdat soveltamisessa

4. Päätelmät

a) Jäsenvaltioiden keskinäinen riippuvuus

b) Terveydenhuollon ammattilaisten erityislaatu

E. Liikenteen ammatit

F. Matkailualan ammatit

1. Matkaoppaat

2. Turistioppaat

a) Johdanto

b) Turistioppaita koskeva oikeuskäytäntö

c) Sijoittautuminen - Palvelut

3. Kahden ammatin toiminta-alojen rajoittaminen: matkaoppaat ja turistioppaat

4. Päätelmät

G. Urheiluammatit

1. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus ja sijoittautumisvapaus

2. Palvelujen tarjoaminen

VII. SEURANTARYHMÄ

A. Kokoukset ja kertomukset

B. Seurantaryhmän hyväksymät tutkintotodistusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän menettelysäännöt

C. Hallinnollinen yhteistyö jäsenvaltioiden välillä:

VIII.KIELITAITOVAATIMUKSET

IX. PALVELUJEN TILAPÄINEN TARJOAMINEN

X. PÄÄTELMÄT

LIITE I

I. JÄSENVALTIOIDEN HUOMIOITA

A. Belgia

B. Tanska

1) Monimutkaisena pidetty säädös

2) Yleinen järjestelmä

3) Erityishuomioita

a) Ranska: urheiluohjaajan ammatti

b) Itävalta: hiihdonopettajat ja vuoristo-oppaat

c) Urheiluammatit

C) Alankomaat

D) Itävalta

E) Portugali

F) Yhdistynyt kuningaskunta

G) Suomi

H) Liechtenstein

I) Saksa

LIITE II

I. JOHDANTO

1. Direktiivi 92/51/ETY [1] annettiin direktiivillä 89/48/ETY perustetun, vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän laajentamiseksi koskemaan muun tasoista koulutusta.

[1] EYVL L 209, 24.7.1992, s. 25.

2. Perusperiaatteet ovat samat [2]: henkilöllä, joka on täysin pätevä harjoittamaan ammattia jossain jäsenvaltiossa, oletetaan olevan tarvittava pätevyys harjoittaa samaa ammattia myös muissa jäsenvaltioissa. Kuten direktiivissä 89/48/ETY, korvaavia toimenpiteitä ja menettelyä koskevia takeita voidaan vaatia, jos koulutusta ei ole yhteensovitettu [3] ja jos koulutusten välillä on olennaisia eroja. Tämä direktiivi on kuitenkin monimutkaisempi, koska sen kattamien koulutusten väliset erot ovat suurempia. Tästä johtuu, että on kolme pääasiallista pätevyystasoa, joiden välillä on "siltoja", ja että alkuperäiseen järjestelmään nähden poikkeavat koulutukset on pitänyt ottaa huomioon.

[2] Täydentävä yleinen järjestelmä perustuu samoihin periaatteisiin ja sisältää soveltuvin osin samat säännöt kuin alkuperäinen yleinen järjestelmä (direktiivin johdanto-osan 5 kappale).

[3] " varmistaakseen alueellaan tarjottavien palvelujen tason jäsenvaltiot varaavat mahdollisuuden määritellä kelpoisuuden vähimmäistason niiden ammattien osalta, joiden harjoittamisen edellytykseksi yhteisö ei ole määritellyt tällaista tasoa" (johdanto-osan 2 kappale).

3. Direktiivin 18 artiklassa säädetään direktiivin soveltamista koskevan kertomuksen antamisesta viiden vuoden kuluttua direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetetun määräajan päättymisestä [4].

[4] 18. kesäkuuta 1994.

4. Tässä kertomuksessa palautetaan ensin mieleen direktiivin laatimisvaihe, minkä jälkeen esitellään sen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä sen soveltamiseen liittyvät tilastot. Sen jälkeen kommentoidaan direktiivin eri artikloja ja sen soveltamisesta pääasiallisiin ammattiryhmiin saatuja kokemuksia. Direktiivin täytäntöönpanosta vastaavien seurantaryhmän jäsenten toiminnasta esitetään yhteenveto. Sen jälkeen kehitellään kahta tärkeää kysymystä, jotka koskevat kielellisiä vaatimuksia ja palvelujen tarjoamista. Johtopäätöksissä pyritään tuomaan esiin joitakin tulevaisuuden suuntaviivoja.

II. YHTEENVETO

5. Direktiivin 92/51/ETY antaminen merkitsi tärkeän uuden vaiheen alkua yleisen järjestelmän toiminnassa. Direktiivillä ulotettiin yleisen järjestelmän soveltaminen koskemaan laajaa uutta aluetta, joka kattaa suuren joukon hyvin erilaisia ammatteja. Direktiivin kattamien ammattien suuri määrä, näiden ammattien perustana olevan koulutuksen vaihtelu jäsenvaltioissa ja yhdistävänä "siltana" toimiva järjestelmä tämän direktiivin ja ensimmäisen yleistä järjestelmää koskevan direktiivin välillä olivat kaikki uusia suuria haasteita vastavuoroisen tunnustamisen soveltamiselle jäsenvaltioiden toimesta ammattipätevyyden tunnustamisen alalla.

6. Direktiivin täytäntöönpano viivästyi huomattavasti monissa jäsenvaltioissa. Jotkut näistä viiveistä olivat niin laaja-alaisia ja niin pitkiä, että ne estivät direktiivin kaikki tosiasialliset vaikutukset koko jäsenvaltiossa kaikkien katettujen ammattien osalta useiden vuosien ajan. Muut viiveet ovat olleet satunnaisempia ja yksityiskohtaisempia ja ne ovat johtuneet usein ammateittain tapahtuvasta täytäntöönpanoprosessista, mutta niiden yhteisvaikutus on aiheuttanut merkittäviä ja laajalle ulottuvia viiveitä soveltamisessa. Useimmat näistä ongelmista on kuitenkin nyt ratkaistu, ja direktiivin kattavamman ja tehokkaamman soveltamisen näkymät vaikuttavat paremmilta.

7. Saataville alkaa tulla tilastoja, jotka osoittavat liikkumisen määrän ja mihin ammatteihin se keskittyy. Näitä ovat esimerkiksi merikuljetusten alan ja terveydenhuollon alan ammatit. Laajemmin ottaen opetusalan ja teknisen alan ammattilaiset siirtyvät yleensä eniten maasta toiseen yleisen järjestelmän mukaisesti. Kolmannen yleistä järjestelmää koskevan direktiivin - direktiivi 1999/42/EY [5] - täytäntöönpano vuonna 2001 merkitsee suurta askelta eteenpäin.

[5] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/42/EY tutkintotodistusten tunnustamisjärjestelmän perustamisesta vapauttamisdirektiivien ja siirtymätoimenpiteistä annettujen direktiivien soveltamisalaan kuuluvan ammatillisen toiminnan osalta sekä tutkintotodistusten yleisen tunnustamisjärjestelmän täydentämisestä, EYVL L 201, 31.7.1999.

8. Direktiivin toiminnasta saadut kokemukset ovat auttaneet selvittämään joitakin tärkeitä kohtia. Edelleen on esimerkiksi olemassa lainsäädännöllinen tyhjiö, joka on täytetty perustamissopimuksen määräyksillä, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on niitä tulkinnut tapauksissa, jotka eivät kuulu alakohtaisten direktiivien eivätkä yleisen järjestelmän soveltamisalaan. Tällainen on tilanne esimerkiksi erikoissairaanhoitajan osalta, joka hakee tutkintonsa tunnustamista jäsenvaltiossa, jossa voi saada ainoastaan yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan pätevyyden. Joitakin vaikeuksia esiintyy edelleen tutkintojen tunnustamisessa direktiivin "silta"-säännösten nojalla, joissa edellytetään direktiivin 89/48/ETY mukaisen tason pätevyyttä soveltavien jäsenvaltioiden tunnustavan muiden jäsenvaltioiden pätevyydet, jotka on vahvistettu direktiivin 92/51/ETY mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimelta odotetaan pian myös lisää selvennyksiä kielitaitovaatimuksista, ja komissio on jatkanut työtään lääkärintodistusten osalta.

9. 14 artiklan soveltaminen on edelleen jonkin verran kiistanalainen. Kyseisessä artiklassa sallitaan poikkeukset periaatteesta, jonka mukaan muuttaja voi valita sovellettavan korvaavan toimenpiteen tyypin tapauksissa, joissa hänen kelpoisuutensa ja siinä jäsenvaltiossa, johon hän muuttaa, edellytetyn kelpoisuuden välillä on olennaisia eroja. Tällaisia hakemuksia on edelleen ollut vähän, ja tähän mennessä on myönnetty enimmäkseen vain väliaikaisia poikkeuksia. Kiistanalaisin tapaus koskee hiihdonopettajan ammatin tunnustamista, ja tulevina kuukausina tähän alaan kiinnitetään lisää huomiota. Viime kuukausina pysyviä poikkeuksia on myönnetty Ranskan pyynnöstä, joka koski vuoristo-oppaita ja luolaoppaiden kouluttajia. Väliaikaisia poikkeuksia, jotka ovat voimassa 31. heinäkuuta 2000 saakka, on myönnetty Itävallalle ja Ranskalle erilaisten hiihdon opettamiseen liittyvien ammattien osalta sekä sukelluksen opettajien ja laskuvarjohypyn opettajien osalta. Kysymystä hiihdonopettajien tunnustamisesta tarkastellaan edelleen monissa erityiskokouksissa, joiden tarkoituksena on helpottaa tietojen vaihtoa, selvittää näkemyksiä ja kehittää laaja-alainen yhteisymmärrys vapaan liikkuvuuden edellytyksistä. Tähän mennessä saatujen kokemusten valossa näyttää siltä, että tulevien poikkeuspyyntöjen täydellisen tutkimisen ja niihin liittyvän kuulemisen varmistamiseksi voidaan tarvita enemmän aikaa.

10. Lisäksi direktiivin ajan tasalle saattamista koskevaa menettelyä on kritisoitu siitä, että se vie liikaa aikaa ja työtä. Siitä huolimatta, että kysymys on ilmeisesti vaikea, ratkaisuja on tarkasteltava menettelyn yksinkertaistamisen näkökulmasta.

11. Direktiivin 92/51/ETY soveltamisella on ollut myös vaikutusta matkailuteollisuuteen. Tämä on ilmennyt sekä oppaiden että matkanjärjestäjien paikallisista pätevyys- ja rekisteröintivaatimuksista käytävän keskustelun ja joidenkin asiaa koskevien oikeusmenettelyjen muodossa. Tällä ja siihen liittyvillä aloilla tapahtuneen kehityksen sekä sähköistä kaupankäyntiä koskevan uuden direktiiviehdotuksen tuloksena on jatkettu pohdintaa suuremman oikeudellisen selkeyden, oikeusvarmuuden ja oikeussääntöjen tarpeesta, jotka ovat oikeassa suhteessa nykymarkkinoiden tarpeisiin ja jotka koskevat palvelujen tarjoamista rajojen yli paikallisen sijoittautumisen vastakohtana.

12. Yleistä järjestelmää koskevien direktiivien soveltaminen on myös johtanut tiettyjen arkaluontoisten kysymysten tarkasteluun, kuten yhteisön lainsäädännön rooli suhteessa julkishallinnon rekrytointiin, mukaan lukien tiettyjen ammattien harjoittamisen osalta julkishallinnossa yleinen rekrytointi tietyntasoisen pätevyyden perusteella ja kilpailujen käyttö.

13. Seurantaryhmän toiminta on laajennettu käsittämään direktiivi 92/51/ETY. Tämän ryhmän arvokas työ on jatkunut ja sen merkitys on kasvanut erityisesti tutkintotodistusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän seurantaryhmän hyväksymien hallinnollisia menettelyjä yleisen järjestelmän täytäntöönpanossa koskevien menettelysääntöjen antamisen myötä. Komission äskettäin toteuttaman vastavuoroista tunnustamista yleisesti koskevan suuremman työn laajoissa puitteissa ryhmä harkitsee parhaillaan seurantaryhmän jäsenten roolin mahdollista laajentamista tietojen ja näkemysten vaihdossa vastavuoroista tunnustamista koskevien päätösten tekemisen tukemiseksi.

III. TAUSTAA

14. Ensimmäinen yleistä järjestelmää koskeva direktiivi (89/48/ETY) kattoi vain vähintään kolmivuotisen korkeamman koulutuksen. Näin ollen osoittautui tarpeelliseksi täydentää yleistä järjestelmää direktiivillä, joka ulottuu kestoltaan lyhyempään tai eritasoiseen koulutukseen.

15. Komission alkuperäinen ehdotus, joka esitettiin 8. elokuuta 1989, kattoi näin ollen kaksi koulutustasoa:

- keskiasteen koulutus tai ammatillinen kokemus (todistus) ja

- keskiasteen jälkeinen lyhyt koulutus (tutkintotodistus).

16. Siinä säädettiin toisaalta tunnustamisesta kunkin tason sisällä samoin kuin tasojen 2 ja 3 välillä (toisin sanoen direktiivin 89/48 mukainen vähintään kolmivuotisesta korkeammasta koulutuksesta annettu tutkintotodistus ja keskiasteen jälkeisestä lyhyestä koulutuksesta annettu tutkintotodistus) ja toisaalta tasojen 1 ja 2 välillä (toisin sanoen keskiasteen jälkeisestä lyhyestä koulutuksesta annettu todistus tai tutkintotodistus).

17. Ammattikokemuksen tunnustamisesta säädettiin myös tason 1 sisällä (todistus).

18. Muutettuun ehdotukseen, joka esitettiin 8.8.1990, sisällytettiin pääasiassa Euroopan parlamentin 17.5.1990 äänestämät tarkistukset. Pääasialliset muutokset olivat seuraavat: Tutkintotodistus ulotettiin koskemaan koulutusta, jonka todellinen taso on verrattavissa vastaavan lyhytkestoisen korkeamman koulutuksen tasoon, vaikkei sitä pidettäisi korkeamman asteen koulutuksena lähtöjäsenvaltiossa. Todistuksen osalta täsmennettiin, että koulutus voi tapahtua vuorotellen ammattikoulussa ja yrityksessä. Lisäksi tutkintotodistusten osalta asetettiin katto tason 2 ja tason 3 väliseen "siltaan", niitä tapauksia varten, joissa koulutuksen kesto ylittää 4 vuotta vastaanottavassa jäsenvaltiossa, järjestelmän soveltamisen vääristymien välttämiseksi. Direktiiviin lisättiin myös valintamahdollisuus kelpoisuuskokeen ja sopeutumisajan välillä todistukseen oikeuttavan koulutustason sisällä.

19. Neuvostossa direktiiviin sisällytettiin kaksi uutta käsitettä: pätevyystodistus, joka kattaa erittäin lyhyen koulutuksen, jonka osalta tutkintotodistuksille ja todistuksille säädetyt tunnustamis- ja korvausmekanismit olisivat liian raskaita, ja säännelty koulutus, joka vapauttaa muita kuin säänneltyjä ammatteja koskevasta kahden vuoden ammattikokemuksen vaatimuksesta ja vakiinnuttaa paremman tasapainon sellaisten jäsenvaltioiden, jotka sääntelevät ammatteja, ja sellaisten jäsenvaltioiden välillä, jotka rajoittuvat useimmiten koulutuksen sääntelyyn [6].

[6] Neuvoston yhteistä kantaa koskevassa komission tiedonannossa parlamentille 5.3.1992 annettujen selitysten mukaisesti.

20. Koska neuvoston yhteinen kanta heijasteli Euroopan parlamentin lausuntoa, parlamentti päätti [7] olla esittämättä tarkistuksia toisessa käsittelyssä. Näin ollen direktiivi hyväksyttiin 18. kesäkuuta 1992.

[7] Asiakirja PE 200.275.

IV. YLEINEN KEHYS

A. Edistyminen direktiivin täytäntöönpanossa

21. Direktiivi, joka oli tarkoitus panna täytäntöön 18. kesäkuuta 1994 mennessä, on nyt saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä kaikissa jäsenvaltioissa [8]. Joissakin se saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä myöhässä 16 artiklassa vahvistettuun kahden vuoden määräaikaan nähden, mikä vähentää samassa suhteessa direktiivin soveltamisesta saatuja kokemuksia. Tämä viivästyminen oli noin yksi vuosi Espanjan, kaksi vuotta Irlannin, kaksi ja puoli vuotta Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan, kolme vuotta Belgian ja neljä vuotta Kreikan osalta. Tämän vuoksi komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden rikkomisesta johtuvat menettelyt ja on jatkanut niitä.

[8] Tämä ei kuitenkaan kata saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ammateittain tarkasteltuna.

B. Soveltaminen

1. Johdanto

22. Direktiivin 92/51/ETY 18 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle joka toinen vuosi tilastot tunnustettujen EU:n tutkintotodistusten lukumääristä ja kirjallinen kertomus pääasiallisisista tämän direktiivin täytäntöönpanoon liittyvistä kysymyksistä ja ongelmista. Jäljempänä oleva analyysi koskee direktiivin 92/51/ETY toimintaa vuosien 1995-1998 välisenä aikana, kyseiset vuodet mukaan luettuina. Sitä ei ole tehty ennen kyseistä ajankohtaa, koska tuona aikana oli käytettävissä vähäinen määrä tietoja. Tämä analyysi sisältää myös Euroopan talousalueeseen (ETA) kuuluvien maiden tietoja [9] ottaen huomioon ETA-sopimukseen tehdyt muutokset, joilla tämän alan direktiivit on saatettu osaksi sopimusta.

[9] Islanti ei tunnustanut yhtään direktiivin 92/51/ETY mukaista tutkintotodistusta.

2. Kertomuskausi 1995-1996

23. Suurin osa kertomuksen tässä jaksossa annetuista tiedoista on saatu pohjoiseurooppalaisilta jäsenvaltioilta (Tanska, Saksa, Itävalta, Alankomaat, Ruotsi, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta), mutta myös Italialta. ETA-valtioista ainoastaan Liechtenstein on lähettänyt tilastoja.

24. Eteläeurooppalaiset jäsenvaltiot eivät ole eri syistä toimittaneet mitään tietoja komissiolle (saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on tapahtunut äskettäin tai jatkuu yhä (Portugali, Espanja, Kreikka); muuttojen lukumäärä on vähäinen (Ranska); tietoja ei ole käytettävissä (Irlanti, Luxemburg), pyyntöjä ei ole esitetty (Belgia)). Jäljempänä esitetään kokonaiskatsaus käytettävissä olevista tiedoista, joka vahvistaa sen, että vapaa liikkuvuus toteutuu pääasiassa pohjoisten jäsenvaltioiden ja Italian keskuudessa ja niiden välillä.

25.

Tärkeimmät ammatit, joita vapaa liikkuvuus direktiivin mukaisesti koskee

Fysioterapeutit (muutot Saksaan)

Merenkulkualan ammatit (muutot Tanskaan, Ruotsiin, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Saksaan)

Erikoissairaanhoitajat (muutot Itävaltaan ja Saksaan)

Lastenhoitoalan ammatit (muutot Itävaltaan)

Hierojat (muutot Italiaan)

Röntgenteknikot (muutot Italiaan)

26.

Tärkeimmät tutkintotodistuksia tunnustaneet valtiot // Tutkintotodistuksen myöntänyt valtio

Saksa 767 // Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta

Itävalta 164 // Saksa

Yhdistynyt Kuningaskunta 106 // Alankomaat

Tanska 76 // Ruotsi

Italia 25 // Saksa

Ruotsi 21 // Tanska, Norja, Suomi ja Islanti

Liechtenstein 8 // Saksa

Alankomaat 7 // Belgia

Suomi 4 // Käytettävissä olevat tiedot eivät ole riittäviä johtopäätösten tekemiseksi.

27. Saksa on maa, johon on tuotu ylivoimaisesti eniten tutkintotodistuksia (767), jotka on pääosin myönnetty Alankomaissa (288 fysioterapeutin tutkintotodistusta ja 102 merenkulun alan tutkintotodistusta) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (52/64 merenkulun alalla). Alankomaat puolestaan on saanut tuskin lainkaan tutkintotodistusten tuunnustamispyyntöjä (7). Itävallassa on tunnustettu 164 ulkomaista tutkintotodistusta, toisin sanoen selvästi vähemmän kuin Saksassa; suurin osa näistä todistuksista, jotka on myönnetty Saksassa, tarjoaa pääsyn lastenhoitajan (Kindergärtner/in) ja erikoissairaanhoitajan (Pflegenhelfer) ammattiin. Kolmannella sijalla oleva Yhdistynyt kuningaskunta on tunnustanut varsinkin Alankomaiden tutkintotodistuksia merenkulun alalla. Tanska, jossa tutkintotodistustensa tunnustamista toivovien ulkomaisten tutkintotodistusten haltijoiden lukumäärä on ylittänyt niiden kansallisten tutkintodistusten haltijoiden lukumäärän, jotka haluavat työskennellä toisessa jäsenvaltiossa, on tunnustanut pääasiassa ruotsalaisia tutkintotodistuksia, jotka tarjoavat pääsyn merenkulkualan ammatteihin (matros, motormand, skibassistent), kun taas Ruotsi on tunnustanut tutkintotodistuksia (21), jotka on annettu tällä samalla alalla Pohjoismaissa (pääasiassa Tanskassa, jonka jälkeen tulevat Norja, Suomi ja Islanti).

28. Alankomaat ja Suomi ovat saaneet paljon vähemmän tutkintotodistusten tunnustamispyyntöjä kuin naapurinsa osittain sen vuoksi, että niissä säänneltyjä ammattitoimintoja on vähemmän.

29.

Tärkeimmät valtiot, joista viedään tutkintotodistuksia // Kohdevaltio

Alankomaat 574 // Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa

Saksa 171 // Itävalta

Ruotsi 78 // Tanska

Yhdistynyt

kuningaskunta 64 // Saksa

Itävalta 55 // Saksa

Tanska 29 // Saksa

Suomi 29 // Saksa

Italia 20 // Saksa

Liechtenstein 1 // Saksa

30. Alankomaista on viety eniten tutkintotodistuksia (574) toisen yleistä järjestelmää koskevan direktiivin nojalla. Pääasiassa Yhdistynyt kuningaskunta ja Saksa ovat tunnustaneet nämä tutkintotodistukset. Saksa on maa, johon on tuotu eniten tutkintotodistuksia, ja se on toisella sijalla maasta vietyjen tutkintotodistusten lukumäärän osalta (171); ne on viety useimmiten Itävaltaan. Suurin osa Ruotsista viedyistä tutkintotodistuksista päätyy Tanskaan ja liittyy merenkulkualan ammatteihin. Suurin osa brittiläisten tutkintotodistusten viennistä (64) suuntautuu Saksaan ja liittyy samaan alaan. Itävallasta viedyt tutkintotodistukset (55) ovat pääosin fysioterapeutin tutkintotodistuksia, joiden haltijat muuttavat Saksaan. Tanskasta vietyjen tutkintotodistusten (29) haltijat siirtyvät pääosin Saksaan.

31. Näitä absoluuttisia lukuja on kuitenkin tarkasteltava suhteessa kansallisiin ammatteja koskeviin demografisiin tietoihin.

3. Päätelmä

32. Merenkulkualalla esiintyy muuttovirtaa kahteen suuntaan, toisin sanoen Alankomaista, Ruotsista ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta Tanskaan, Ruotsiin, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Saksaan.

33. Lastenhoitoalan ammattilaiset ja erikoissairaanhoitajat muuttavat yleensä yhteen suuntaan, Saksasta Itävaltaan. Tilanne on sama fysioterapeuttien osalta, jotka lähtevät pääasiassa Alankomaista ja muuttavat Saksaan. Hierojat ja röntgenteknikot muuttivat vähäisemmässä määrin Italiaan.

4. Kertomuskausi 1997-1998

34. Kävi ilmeiseksi, että edellä mainitun kauden osalta tärkeimmät alat, joilla esiintyy tämän direktiivin mukaista vapaata liikkuvuutta, ovat terveydenhuollon ja merenkulkualan ammatit. Norja (ETA-maa) vastaanotti suurimman määrän EU-muuttajia pääasiassa Pohjois-Euroopasta (Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta), ja suurin osa ammattipätevyyden tunnustamistapauksista koski merenkulkualaa ja erityisesti konemestarin ja perämiehen ammatteja. On huomattava, että vapaa liikkuvuus on myös hyvin korkealla tasolla erikoissairaanhoitajien keskuudessa Itävallassa, Espanjassa, Saksassa, Ranskassa, Luxemburgissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

35. Täydelliset tiedot saatiin koko EU:sta sekä ETAn jäsenvaltioista, lukuun ottamatta Kreikkaa.

36.

Tärkeimmät ammatit, joiden osalta direktiivin mukaista vapaata liikkuvuutta esiintyy

Merenkulkualan ammatit (muutot Norjaan, Saksaan, Tanskaan, Ruotsiin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan)

Fysioterapeutit (muutot Saksaan)

Erikoissairaanhoitajat (muutot Itävaltaan, Espanjaan, Saksaan, Ranskaan, Luxemburgiin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan)

Optikot (muutot Ranskaan)

Teknisen alan asiantuntijat (muutot Yhdistyneeseen kuningaskuntaan)

Hammashoitajat (muutot Yhdistyneeseen kuningaskuntaan) ja hammasteknikot (muutot Portugaliin)

Hierojat (muutot Italiaan)

Lentokonemekaanikot (muutot Irlantiin)

Lastenhoitoalan ammatit (muutot Itävaltaan ja Italiaan)

37.

Tutkintotodistuksia tunnustaneet jäsenvaltiot // Tutkintotodistuksen myöntänyt jäsenvaltio

Norja 1535 // Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta, Kreikka

Saksa 822 // Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta ja Belgia

Luxemburg 283 // Ranska, Saksa ja Itävalta

Espanja 229 // Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska

Yhdistynyt kuningaskunta 173 // Irlanti, Alankomaat ja Suomi

Itävalta 91 // Saksa

Tanska 61 // Saksa ja Ruotsi

Italia 44 // Saksa

Ranska 37 // Belgia

Irlanti 36 // Yhdistynyt kuningaskunta

Ruotsi 31 // Suomi

Alankomaat 26 // Saksa ja Belgia

Portugali 20 // Ranska ja Espanja

Suomi 20 // Ruotsi

Liechtenstein 10 // Itävalta

Belgia 7 // Alankomaat

38.

Jäsenvaltiot, joista tutkintotodistuksia viedään // Kohdevaltio

Ruotsi 701 // Norja (620), Tanska (30), Suomi (15) ja Yhdistynyt kuningaskunta (13)

Yhdistynyt kuningaskunta 580 // Norja (460), Saksa (54), Espanja (32) ja Irlanti (21)

Alankomaat 574 // Saksa (504), Yhdistynyt kuningaskunta (36) ja Espanja (12)

Saksa 307 // Espanja (75), Itävalta (68), Luxemburg (37), Italia (32), Norja (34) ja Tanska (27)

Ranska 277 // Luxemburg (206), Espanja (38) ja Saksa (10)

Tanska 142 // Norja (86), Saksa (27) ja Espanja (18)

Espanja 136 // Norja (98), Saksa (14), Yhdistynyt kuningaskunta (11)

Itävalta 131 // Norja (51), Saksa (42) ja Luxemburg (24)

Belgia 124 // Saksa (53), Ranska (35), Luxemburg (11) ja Espanja (10)

Kreikka 111 // Norja (93), Saksa (7)

Suomi 101 // Norja (35), Ruotsi (22), Yhdistynyt kuningaskunta (22)

Irlanti 89 // Yhdistynyt kuningaskunta (77), Norja (18)

Islanti 52 // Saksa (35), Norja (16)

Italia 47 // Espanja (22), Saksa (13)

Portugali 28 // Saksa (12), Norja (8)

Luxemburg 14 // Saksa (13)

Norja 7 // Saksa

Liechtenstein 4 // Saksa

39. Kreikkaa lukuun ottamatta edellä mainittuna kertomuskautena tunnustamistapauksia oli 3 425. Tutkintotodistuksia tunnustettiin yhteensä 4 603 tapauksessa yksinomaan toisen yleistä järjestelmää koskevan direktiivin nojalla vuosien 1995-1998 välisenä aikana, kyseiset vuodet mukaan luettuina. Kertomuskausi 1997-1998 osoittaa nettolisäystä (melkein kolminkertaista) tunnustamistapausten lukumäärässä. Monet tunnustetuista pätevyyksistä olivat liitteen C määritelmään kuuluvia tutkintotodistuksia, todistuksia tai pätevyystodistuksia.

40. Pohjoismaiden tunnustamien tutkintotodistusten verrattain suuri määrä on selitettävissä merenkulun yleisellä merkityksellä näissä maissa. Fysioterapeutin ammatti on todennäköisesti ammatti, jonka harjoittajat liikkuvat eniten yleisen järjestelmän nojalla. Tämä selittää direktiivin 92/51/ETY nojalla myönnettyjen tunnustamisten suuren määrän Saksassa, joka on ainoa jäsenvaltio, joka sääntelee kyseistä ammattia viimeksi mainitun direktiivin mukaisesti.

Itävallan, Espanjan, Saksan, Ranskan, Luxemburgin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä liikkuvien erikoissairaanhoitajien ja Itävaltaan ja Italiaan siirtyvien lastenhoitoalan ammattilaisten suuren määrän selittää se tosiasia, että näissä maissa on paljon erikoissairaanhoitajia ja lastenhoitoalan työntekijöitä. Ranskan tilastot tuovat esiin uuden elementin, joka koskee optikkojen muuttoa. Komissio tutkii parhaillaan yksityiskohtaisesti tietotekniikan alan ammattien sääntelyä. Tämän tulisi antaa selitys siihen, miksi Yhdistynyt kuningaskunta on tunnustanut niin paljon teknisen alan asiantuntijan (Engineering Technicians) tutkintotodistuksia. Yhdistyneeseen kuningaskuntaan muuttavien hammashoitajien määrä on myös lisätutkimuksen kohteena.

5. Päätelmä

41. Yleiskatsaus muuton syihin näyttää paljastavan erilaisia itsenäisiä ja yhdistettyjä syitä. Syynä voi olla se, että yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa on samaan luokkaan kuuluvia ammattihenkilöitä ja vastaava direktiivin mukainen pätevyystaso - tutkintotodistus, todistus, pätevyystodistus jne. (esimerkiksi Itävallan, Espanjan, Saksan, Ranskan, Luxemburgin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä muuttavat erikoissairaanhoitajat). Merenkulun ammattilaisten suuri määrä Ruotsissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Kreikassa ja Norjassa on mahdollinen selitys siihen, että näistä maista pääasiassa Norjaan muuttavien merimiesten määrä on suuri. Syynä voi olla myös maantieteellinen läheisyys ja kulttuurien samankaltaisuus (esim. Saksaan muuttavat hollantilaiset fysioterapeutit, pätevyyskirjan omaavat aluksen kuljettajat sekä puheterapeutit; Irlantiin muuttavat englantilaiset lentokonemekaanikot; Ranskaan muuttavat belgialaiset optikot; Portugaliin muuttavat ranskalaiset ja espanjalaiset hammasteknikot).

C. Tilastot

42. Tämä jakso sisältää joitakin tilastollisia lisätietoja, jotka koskevat koko yleisen järjestelmän nojalla tehtyjä tunnustamispäätöksiä.

43. Kaiken kaikkiaan vuodesta 1993 vuoteen 1998 molempien yleistä järjestelmää koskevien direktiivien nojalla myönnettyjen tunnustamisten kokonaismäärä oli 23 224. Kautta 1993-1996 koskeva analyysi osoitti, että 12 595:stä [10] myönteisestä tunnustamispäätöksestä korvaavia toimenpiteitä sovellettiin 1 954 tapauksessa eli 15,5 prosentissa tapauksista. Näistä 15,5 prosentista 63 prosenttia oli sopeutumisaikoja ja 37 prosenttia kelpoisuuskokeita. Jos mainittu 15,5 prosenttia eritellään, suhteelliset osuudet ovat seuraavat: kelpoisuuskokeita käytettiin 5,6 prosentissa kaikista yleisen järjestelmän perusteella myönnetyistä tunnustamistapauksista ja sopeutumisaikoja 9,8 prosentissa tällaisista tapauksista. Toisaalta tehtiin myös 1 781 kielteistä päätöstä, mikä merkitsee 12 prosentin epäonnistumisastetta ainakin ensimmäisellä yrityksellä. 7,13 prosenttia niistä henkilöistä, joilta tunnustaminen oli evätty, oli suorittanut korvaavia toimenpiteitä, joista noin 95 prosenttia oli kelpoisuuskokeita. Toisin sanoen 6,7 prosenttia kielteisistä päätöksistä tehtiin sen jälkeen kun muuttaja oli suorittanut kelpoisuuskokeen ja 0,3 prosenttia sopeutumisajan jälkeen. 14,47 prosenttia kaikista tunnustamista koskevista päätöksistä, sekä myönteisistä että kielteisistä, tehtiin korvaavien toimenpiteiden soveltamisen tuloksena.

[10] Tämä on täydellisin käytettävissä oleva luku.

44. Ei ole välttämättä mahdollista tai tarkoituksenmukaista yrittää tehdä erityisiä johtopäätöksiä tilastollisista tiedoista, joita tähän mennessä on käytettävissä yhteisön säännöstön soveltamisesta ammatillisten kelpoisuusvaatimusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän alalla. Tässä kertomuksessa annetut tiedot ja analyysi saattavat olla hyödyllisiä säännöstön toimintaa koskevaa lisäharkintaa ja keskustelua varten. Saattaa kuitenkin olla mahdollista päätellä hyvin yleisesti, että tähän mennessä käytettävissä olevat tilastot näyttävät vahvistavan sen, mitä voitiin odottaa tähän alaan sovellettavien erilaisten yhteisön säädösten luonteen perusteella.

45. Muuttojen määrät eivät ehkä myöskään ole ratkaisevia yleistä järjestelmää koskevien direktiivien arvioinnin kannalta. Tämä johtuu osittain siitä, että niitä on sovellettu lyhyemmän aikaa ja näin ollen niiden käyttökelpoisuuden ja soveltamisen ymmärtäminen saattaa yhä lisääntyä. Yksilöt millä tahansa ammatillisella elämänalalla voivat oikeutetusti odottaa yhteisön lainsäädännön tukea muuton helpottamiseksi Euroopan unionin sisällä. Muuttojen nykyisen korkean määrän voidaan jo nyt katsoa osoittavan, että yleistä järjestelmää koskevat direktiivit ovat onnistuneita.

V. ARTIKLAKOHTAISET HUOMAUTUKSET

46. Direktiivissä 92/51/ETY viitataan entiseen perustamissopimuksen 49 artiklaan (nykyinen 40 artikla), 57 artiklan (nykyinen 47 artikla) 1 kohtaan ja 66 artiklaan (nykyinen 55 artikla), sellaisina kuin ne ovat muutettuina Amsterdamin sopimuksella. Direktiiviä siis sovelletaan yleensä työntekijöihin, sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen.

47. Johdanto-osan kappaleissa selitetään direktiivin tärkeimmät säännökset. Tässä kertomuksessa mainitaan tärkeimmät kappaleet niiden säännösten yhteydessä, joihin ne liittyvät.

48. Direktiivissä käytetyt peruskäsitteet määritellään 1 artiklassa. Soveltamisala täsmennetään 2 artiklassa erityisesti suhteessa muihin direktiiveihin. Sen jälkeen esitetään tärkeimmät tunnustamismekanismit vastaanottavan jäsenvaltion edellyttämän koulutuksen tason perusteella: tutkintotodistus (3-5 artikla) tai todistus (6 ja 7 artikla), ja täsmennetään ne korvaavat toimenpiteet, joita se voi vaatia, jos koulutusten välillä on olennaisia eroja (4, 5 ja 7 artikla). Muiden koulutusten osalta 8 ja 9 artiklassa säädetään yksinkertaistetuista mekanismeista. Horisontaalisissa säännöksissä säädetään hyvää mainetta ja nuhteettomuutta koskevien ja muiden todistusten tunnustamisesta (10 artikla), tutkinto- ja ammattinimikkeen käytöstä (11 artikla) ja menettelyjä koskevista takeista tunnustamishakemusten osalta (12 artikla). Ensimmäisellä yleistä järjestelmää koskevalla direktiivillä perustettu seurantaryhmä saa toimivallan myös tämän direktiivin osalta (13 artikla). Direktiivin 14 artiklassa säädetään valintamahdollisuutta sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä koskevasta poikkeusmenettelystä ja 15 artiklassa liitteiden C ja D muuttamista koskevasta menettelystä. Muut artiklat koskevat kertomuksia, jotka jäsenvaltioiden (16 artikla) ja komission (18 artikla) on toimitettava, sekä direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä (17 artikla).

A. 1 ARTIKLA

49. Direktiivin 1 artiklassa määritellään tietty joukko käsitteitä, jotka ovat perustavanlaatuisia direktiivin oikean ymmärtämisen kannalta.

1 ARTIKLAN a ALAKOHTA

50. Tässä säännöksessä määritellään tutkintotodistus siten, että se on myönnetty pääasiassa keskiasteen jälkeisestä vähintään yhden vuoden pituisesta koulutuksesta (kuitenkin lyhyemmästä kuin kolmen vuoden koulutuksesta, jota edellytetään direktiivissä 89/48/ETY määriteltyä tutkintotodistusta varten). Nämä opinnot ovat korkeamman tason koulutusta, jos niiden aloittamiseksi vaaditaan yliopistoon tai muuhun korkeampaan koulutukseen pääsyn edellyttämä koulutus. Samassa säännöksessä ulotetaan "tutkintotodistuksen" määritelmä koulutukseen, joka sisältyy liitteeseen C (ks. 15 artiklaan liittyvät huomautukset).

51. Kuten direktiivissä 89/48/ETY, tutkintotodistuksen on oltava viranomaisen antama ja sen on osoitettava, että tutkintotodistuksen haltija täyttää ammatilliset kelpoisuusvaatimukset, joita edellytetään säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamiseksi jäsenvaltiossa tai sen harjoittamiseksi.

52. Kuten direktiivin 89/48/ETY vastaava säännös, säännös kattaa kolmansissa maissa saadut tutkintotodistukset tietyin edellytyksin. Siinä kuitenkin hyväksytään yhteisössä saatujen tutkintotodistusten lisäksi yhteisön ulkopuolella sellaisissa oppilaitoksissa myönnetyt tutkintotodistukset, joissa annetaan jonkin jäsenvaltion lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaista koulutusta.

53. Samoin kuin direktiivissä 89/48/ETY, tutkintotodistuksiin rinnastetaan vaihtoehtoisilla tavoilla saatu koulutus, jos jäsenvaltio, jossa koulutus on annettu, on tunnustanut sen vastaavan tasoiseksi ja jos se antaa samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia ja harjoittaa sitä tuossa jäsenvaltiossa. Nämä vaihtoehtoiset tavat voivat olla pääasialliselle koulutukselle rinnakkaista koulutusta tai aikaisempaa koulutusta.

1 ARTIKLAN b ALAKOHTA

54. Todistus kattaa keskiasteen jälkeisen ammatillisen koulutuksen ja teknisen tai ammatillisen keskiasteen koulutuksen.

55. Mainittua keskiasteen jälkeistä koulutusta, joka voi tapahtua koulutuksen, harjoittelun tai työelämään tutustumisen muodossa, edellytetään, jos keskiasteen koulutus on luonteeltaan yleistä. Jos keskiasteen koulutus on teknistä tai ammatillista, keskiasteen jälkeinen koulutus on vapaaehtoista siihen nähden, mitä todistuksen määritelmä edellyttää. Ammatillinen koulutus voidaan antaa oppilaitoksessa tai työssä tai yhdistetysti oppilaitoksessa ja työssä.

56. Todistuksen on oltava viranomaisen antama, kuten tutkintotodistuksenkin, ja sen on osoitettava, että sen haltijalla on vaadittu ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tai harjoittaa sitä jäsenvaltiossa.

57. Jos jäsenvaltio tunnustaa koulutuksen, joka on hankittu Euroopan talousalueen ulkopuolisessa maassa muussa kuin sellaisessa oppilaitoksessa, jossa annetaan jonkin jäsenvaltion säännösten ja määräysten mukaista koulutusta, todistuksen haltijalta edellytetään kahden vuoden ammattikokemusta (eikä kolmen kuten tutkintotodistuksen osalta) koulutuksesta annetun asiakirjan tunnustaneessa jäsenvaltiossa, jotta todistuksen haltija voisi vedota yleiseen järjestelmään saadakseen todistuksensa tunnustetuksi muissa jäsenvaltiossa.

58. Todistukseen rinnastetaan myös vaihtoehtoisilla tavoilla saatu koulutus samoilla edellytyksillä kuin tutkintotodistusten osalta.

1 ARTIKLAN c ALAKOHTA

59. Tässä säännöksessä määritellään pätevyystodistus asiakirjaksi, jolla todistetaan koulutus, josta ei anneta direktiivissä 89/48/ETY tai direktiivissä 92/51/ETY tarkoitettua tutkintotodistusta eikä todistusta. Kyseessä on siis hyvin lyhytkestoinen koulutus. Säännöksessä katsotaan sellaiseksi myös asiakirja, jonka viranomainen on antanut arvioituaan hakijan henkilökohtaisia ominaisuuksia, taitoja ja tietoja ilman suoritettua koulutusta.

60. Direktiiviä annettaessa komissio lupasi kiinnittää erityistä huomiota direktiivin toiminnan tarkastelua 18 artiklan mukaisesti ohjatessaan ja kaikkien käytännössä mahdollisesti esiintyvien ongelmien valossa siihen tosiasiaan, että "pätevyystodistuksen" merkitys ei ole yhtä suuri kuin todistuksen, koska näiden kahden käsitteen erottaminen toisistaan oli aiheuttanut huolta. Komission tietoon ei kuitenkaan ole tullut tähän päivään mennessä mitään erityisiä ongelmia.

1 ARTIKLAN g ALAKOHTA

61. Tietyissä jäsenvaltioissa on suhteellisen vähän säänneltyjä ammatteja, mutta sääntelemättömään ammattiin valmistava koulutus saattaa suuntautua erityisesti tämän ammatin harjoittamiseen, ja tämän koulutuksen rakenteen ja tason määrittelevät tai sitä valvovat viranomaiset.

62. Koska tällainen säännelty koulutus antaa vastaavat takeet kuin säännelty ammatti, se antaa muuttajalle todisteen ammattikokemuksesta, kun toimintaa ei ole säännelty lähtöjäsenvaltiossa (katso 3, 5 ja 6 artikla).

63. Liite D (katso jäljempänä) sisältää luettelon säännellyistä koulutusaloista, joita pidetään direktiivissä 92/51/ETY tarkoitetun tutkintotodistuksen tasoisina. Saattaa olla myös muita säänneltyjä koulutusaloja, jotka vastaavat tasoltaan esimerkiksi todistukseen oikeuttavaa koulutusta.

1 ARTIKLAN d, e, f, h, i ja j ALAKOHTA

64. Vastaanottavan jäsenvaltion, säännellyn ammatin, säännellyn ammattitoiminnan, ammattikokemuksen, sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen määritelmät ovat pääosin samat kuin direktiivissä 89/48/ETY esiintyvät. Säännellyn ammattitoiminnan osalta ei liitteenä ole kuitenkaan luetteloa, mikä johtuu toimintojen suuremmasta lukumäärästä verrattuna direktiiviin 89/48/ETY.

65. Nämä määritelmät eivät edellytä erityisiä huomautuksia verrattuna direktiiviä 89/48/ETY koskevassa kertomuksessa [11] esitettyyn.

[11] KOM (96) 46 lopullinen, 15.2.1996. Jos ammattia ei säännellä direktiivien 89/48/ETY ja 92/51/ETY mukaisesti, vastaanottavaa jäsenvaltiota sitovat kuitenkin perustamissopimuksen velvoitteet ammattipätevyyden tunnustamisen alalla (vrt. oikeuskäytäntö asiassa 234/97, Bobadilla, tuomio 8.7.1999).

B. 2 ARTIKLA (ja liitteet A ja B)

66. Artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, että direktiiviä sovelletaan jokaiseen jäsenvaltion kansalaiseen, joka haluaa harjoittaa ammattia itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkatussa työssä.

67. Direktiivin 2 artiklan toisessa kohdassa suljetaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ammatit, joista säädetään jäsenvaltioiden keskinäistä tutkintotodistusten vastavuoroista tunnustamista koskevalla erillisellä direktiivillä. Tämä säännös koskee sairaanhoitajan, lääkärin, kätilön, farmaseutin, eläinlääkärin, hammaslääkärin ja arkkitehdin sekä liikenteen alan ammatteja (vrt. tässä suhteessa kohta VI. E. "Liikenteen ammatit"). Sen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät myös toiminnan lajit, jotka on mainittu jossain liitteessä A mainituista direktiiveistä, jotka koskevat siirtymätoimenpiteitä, sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta.

68. Tämän johdosta komissio esitti näitä ammatteja koskevien tutkintotodistusten tunnustamisjärjestelmää ehdotuksessaan kolmanneksi yleistä järjestelmää koskevaksi direktiiviksi, jonka parlamentti hyväksyi toisessa käsittelyssä 7.5.1999 ja neuvosto 11.5.1999. Tämä 7. kesäkuuta allekirjoitettu direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä kahden vuoden kuluessa sen julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä eli ennen 31. heinäkuuta 2001. Tämä järjestelmä saa vaikutteita yleisestä järjestelmästä, mutta eroaa siitä kahdessa suhteessa. Se on ensinnäkin yksinkertaisempi, erityisesti sen vuoksi, että se koskee vain yhtä koulutustasoa, ja sen kattamat ammatit todella eroavat melko vähän toisistaan koulutuksen tason osalta. Toinen ero on se, että valinta kelpoisuuskokeen ja sopeutumisajan välillä siinä tapauksessa, että koulutusten välillä on olennaisia eroja, kuuluu vastaanottavalle jäsenvaltiolle, jos muuttaja haluaa harjoittaa itsenäisenä yrittäjänä tai yrityksen johtajana toimintaa, joka edellyttää kansallisten sääntöjen tuntemista ja soveltamista. Tämä toinen erityispiirre johtuu sopimuksesta, johon Euroopan parlamentti ja neuvosto lopulta pääsivät Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 b artiklan (nykyinen 251 artikla) mukaisen sovittelumenettelyn puitteissa.

69. Liitettä B koskevassa kolmannessa kohdassa ulotetaan tietyt aiemmin mainitut direktiivit koskemaan toiminnan harjoittamista palkatussa työssä.

70. Tällä soveltamisalan laajentamisella täytettiin aukko, jota ei esiintynyt muissa ammatillisen pätevyyden vastavuoroista tunnustamista koskevissa direktiiveissä. Nämä ensimmäiset direktiivit rajoittuivat sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen samansuuntaisesti neuvoston yleisohjelmien kanssa, jotka koskivat rajoitusten poistamista sijoittautumisvapaudelta ja palvelujen tarjoamisen vapaudelta. Myöhempiin direktiiveihin sisältyy kyseisten ammattien harjoittaminen palkatussa työssä.

71. Näiden direktiivien soveltaminen palkatussa työssä harjoitettuun toimintaan, jopa muussa ominaisuudessa kuin yrityksen johtajana, ei ole aiheuttanut erityisiä ongelmia komission tietojen mukaan.

C. 3 ARTIKLA

72. Tässä artiklassa säädetään tunnustamista koskevista periaatteista, kun vastaanottava jäsenvaltio edellyttää direktiivissä 92/51/ETY tai direktiivissä 89/48/ETY tarkoitettua tutkintotodistusta.

73. Koulutuksen tasoa koskeva vaatimus erottaa direktiivissä 89/48/ETY tarkoitetun tutkintotodistuksen direktiivissä 92/51/ETY tarkoitetusta. Viimeksi mainittu tutkintotodistus koskee periaatteessa vähintään yhden vuoden (mutta alle 3 vuoden) pituista yliopistokoulutusta.

74. On olemassa useita vaihtoehtoja riippuen siitä, onko ammatti säännelty lähtöjäsenvaltiossa vai ei, ja jälkimmäisessä tapauksessa sen mukaan, onko koulutus säännelty vai ei.

75. a) Jos ammatti on säännelty lähtöjäsenvaltiossa ja jos hakijalla on direktiiveissä 89/48/ETY tai 92/51/ETY tarkoitettu tutkintotodistus, vastaanottavan jäsenvaltion on periaatteessa tunnustettava se (täydennettynä mahdollisesti korvaavilla toimenpiteillä: katso 4 artikla).

76. b) Jos ammattia ei ole säännelty lähtöjäsenvaltiossa mutta hakijalla on kaikesta huolimatta yksi tai useampi direktiivissä 92/51/ETY tarkoitetun tutkintotodistuksen tasoinen koulutuksesta annettu asiakirja [12], vastaanottavan jäsenvaltion on periaatteessa tunnustettava tällainen tutkintotodistus sillä edellytyksellä, että hakija on harjoittanut kyseistä ammattia vähintään kahden vuoden ajan viimeksi kuluneiden 10 vuoden aikana. Tällä ei kuitenkaan rajoiteta mahdollisten korvaavien toimenpiteiden soveltamista (katso 4 artikla).

[12] Jos koulutus vastaa normaalia tai aikaisempaa koulutusta, se voidaan rinnastaa normaalista koulutuksesta annettuun asiakirjaan, jos tämän artiklan toiseksi viimeisessä kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.

77. Kahden vuoden ammattikokemusta ei voida kuitenkaan vaatia, jos koulutus on säännelty lähtöjäsenvaltiossa. Säännelty koulutus määritellään 1 artiklan g alakohdassa, jossa edellytetään, että se on erityisesti suunnattu tietyn ammatin harjoittamiseen ja että sen rakenteesta ja tasosta määrätään kyseisen jäsenvaltion laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä.

78. Vähimmäiskokemusta ammatissa koskeva vaatimus tai saadun koulutuksen sääntely korvaa tavallaan takeet, jotka lähtöjäsenvaltion sääntely tarjoaa vastaanottavalle jäsenvaltiolle.

79. Direktiivin 92/51/ETY tasoisten tutkintotodistusten tunnustamisjärjestelmästä säänneltyyn ammattiin pääsyä varten ei ole säädetty, kun ammatin harjoittamisen aloittaminen on riippuvainen siitä, onko asianomaisella direktiivissä 89/48 tarkoitettu tutkintotodistus, jonka myöntämisen yhtenä edellytyksenä on keskiasteen jälkeisten yli neljän vuoden pituisten opintojen suorittaminen. Tosiasiassa näiden kahden koulutuksen ero olisi sellaisessa tapauksessa yli kolme vuotta. Tässä tapauksessa muuttaja voi kuitenkin vedota asiassa "Vlassopoulou" [13] luotuun oikeuskäytäntöön saadakseen pätevyytensä tunnustetuksi.

[13] Tässä asiassa 340/89 antamassaan tuomiossa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin johtaa EY:n perustamissopimuksen sijoittautumisvapautta koskevasta 52 artiklasta (nykyinen 43 artikla) vastaanottavan jäsenvaltion velvollisuuden ottaa "huomioon sellaiset tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, jotka asianomainen on hankkinut harjoittaakseen kyseistä ammattia toisessa jäsenvaltiossa, vertailemalla kyseisten tutkintotodistusten osoittamaa asiantuntemusta ja kansallisissa säännöissä vaadittuja tietoja ja taitoja" (16 kohta). Vain siinä tapauksessa, että vertailu osoittaa näiden tietojen ja taitojen vastaavuuden olevan ainoastaan osittainen, vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia, että asianomainen osoittaa hankkineensa puuttuvat tiedot ja taidot (19 kohta). Sen on otettava huomioon myös sen omalla alueella tai siinä jäsenvaltiossa, josta asianomainen tulee, hankittu ammattikokemus (21 kohta). Tutkimusmenettelyn tulee sisältää asianmukaiset takeet: päätökseen on voitava hakea muutosta oikeusteitse päätöksen laillisuuden varmistamiseksi suhteessa yhteisön oikeuteen, ja asianomaisella on oltava mahdollisuus saada tietoonsa häntä koskevan päätöksen perustelut (22 kohta). Tuomioistuimen oikeuskäytäntö asiassa on vakiintunut tämän päätöksen jälkeen, ja se ulottuu ammatin harjoittamiseen palkatussa työssä (katso asiassa 234/97 "Bobadilla" annettu tuomio).

D. 4 ARTIKLA

80. Tässä artiklassa säädetään toimenpiteistä, joita muuttajalta voidaan vaatia hänen koulutuksessaan olevan mahdollisen puutteen korvaamiseksi suhteessa vastaanottavan jäsenvaltion 3 artiklan perusteella edellyttämään koulutukseen. Artiklassa säädetään kolmesta toimenpiteestä puutteen tyypin mukaan: a) jos puute koskee koulutuksen kestoa, korvaava toimenpide on ammattikokemus; b) jos puute koskee koulutuksen sisältöä ja mahdollisesti toiminnan alaa, korvaava toimenpide on sopeutumisaika tai kelpoisuuskoe.

81. (a) Ammattikokemusta voidaan edellyttää, jos muuttajan hankkiman koulutuksen kesto on vähintään vuoden lyhyempi kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

82. Vaadittu ammattikokemus, joka muuttajan on todistettava, saa olla kestoltaan enintään kaksi kertaa puuttuva koulutusaika. Joissakin tapauksissa, kun puuttuva aika vastaa ammattikokemusta, vastaanottavan jäsenvaltion vaatima aika saa olla kestoltaan enintään puuttuvan koulutusajan pituinen. Vaadittavan ammattikokemuksen pituus ei kuitenkaan saa olla pidempi kuin neljä vuotta. Toisaalta jos vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellytetään liitteessä C tarkoitetusta koulutuksesta annettua tutkintotodistusta, jäsenvaltio ei voi vaatia ammattikokemusta hakijalta, jolla on direktiiveissä 89/48/ETY tai 92/51/ETY tarkoitettu tutkintotodistus; koulutusaikojen pituudet liitteessä C tarkoitettujen koulutusalojen osalta ovat hyvin erilaisia, ja niitä on vaikea verrata näiden kahden direktiivin mukaisiin varsinaisiin tutkintotodistuksiin liittyviin koulutusaikoihin, vaikka ne rinnastetaankin direktiivissä 92/51 tarkoitettuihin tutkintotodistuksiin.

83. (b) Sopeutumisaikaa tai kelpoisuuskoetta voidaan edellyttää, jos

84. muuttajan saaman koulutuksen sisältö eroaa olennaisesti vastaanottavan jäsenvaltion edellyttämän koulutuksen sisällöstä tai jos

85. vastaanottavassa jäsenvaltiossa säännelty ammatti koostuu yhdestä tai useammasta sellaisesta säännellystä ammattitoiminnasta, joka ei sisälly säänneltyyn ammattiin lähtöjäsenvaltiossa ja jota koskee erikoiskoulutus, jota muuttajan koulutus ei olennaisella tavalla kata.

86. Direktiivissä vahvistetaan sopeutumisajan enimmäiskestoksi kolme vuotta.

87. Muuttajalla on periaatteessa oikeus valita sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä. Valintaoikeus kuuluu kansallisille viranomaisille ainoastaan kolmessa tapauksessa:

- kun kyseessä on ammatti, jonka harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta ja jossa kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta ja/tai avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa

- kun vastaanottava jäsenvaltio on saanut poikkeusluvan rajoittaa muuttajan valintamahdollisuutta 14 artiklan nojalla (katso jäljempänä)

- kun vastaanottava jäsenvaltio edellyttää tutkintotodistusta kolmivuotisesta koulutuksesta ja muuttajalla on tutkintotodistus vain vuoden mittaisista tai sitä lyhyemmistä opinnoista [14].

[14] On huomattava, ettei mistään tunnustamismekanismista ole säädetty sen tilanteen varalta, että muuttajalla on tämän tason pätevyys, mutta vastaanottava jäsenvaltio edellyttää yli neljän vuoden pituista korkeamman asteen koulutusta. Tässä tapauksessa sovelletaan tuomioistuimen oikeuskäytäntöä asiassa Vlassopoulou.

88. Sopeutumisaika ja kelpoisuuskoe määritellään 1 artiklan i ja j alakohdassa.

89. Muuttajalta voidaan edellyttää ainoastaan yhtä näistä kolmesta korvaavasta toimenpiteestä (4 artiklan 2 kohta).

E. 5 ARTIKLA

90. Tämä artikla koskee tapausta, jossa vastaanottava jäsenvaltio edellyttää direktiivin 92/51 mukaista tutkintotodistusta, mutta hakijalla on vain todistus.

91. Tässä tapauksessa vastaanottavan jäsenvaltion on periaatteessa tunnustettava toisessa jäsenvaltiossa säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamiseksi vaadittava todistus. Se voi kuitenkin vaatia hakijaa suorittamaan enintään kolmivuotisen sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen. Tämän vaatimuksen esittämiseen ei vaikuta se, voidaanko osoittaa, että muuttajan koulutus on puutteellinen verrattuna oman maan kansalaisilta vaadittavaan koulutukseen. Tämän puutteen oletetaan tavallaan olevan olemassa vaaditun tutkintotodistuksen ja hakijalla olevan todistuksen tasoeron johdosta. Korvaavan toimenpiteen valintaoikeus kuuluu kuitenkin muuttajalle, paitsi jos valintaoikeutta on rajoitettu 14 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.

92. Jos ammattia ei ole säännelty lähtöjäsenvaltiossa, mutta hakijalla on yksi tai useampi koulutuksesta annettu todistuksen tasoinen asiakirja, vastaanottavan jäsenvaltion on periaatteessa tunnustettava tällainen koulutus sillä edellytyksellä, että hakija on viimeksi kuluneiden 10 vuoden aikana harjoittanut kyseistä ammattia vähintään kaksi vuotta. Kahden vuoden kokemusta ei voida kuitenkaan vaatia, jos koulutus on säännelty lähtöjäsenvaltiossa. Säännelty koulutus on määritelty 1 artiklan g alakohdassa.

93. Tällä ei kuitenkaan rajoiteta mahdollisten korvaavien toimenpiteiden soveltamista edellä mainituin edellytyksin.

F. 6 ARTIKLA

94. Direktiivin 6 artiklassa säädetään tunnustamisperiaatteesta, kun ammatin harjoittaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää todistusta.

95. Säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamista ei voida kieltää puutteellisen pätevyyden perusteella, jos hakijalla on

96. a) joko tutkintotodistus tai todistus, joka toisessa jäsenvaltiossa vaaditaan kyseisen ammatin harjoittamista varten,

97. b) tai, jos ammattia ei ole säännelty lähtöjäsenvaltiossa, kahden vuoden ammattikokemus viimeksi kuluneiden 10 vuoden aikana ja hänellä on yksi tai useampi suoritetusta tutkintotodistuksen tai todistuksen tasoisesta koulutuksesta annettu asiakirja [15]; tällaista kokemusta ei voida kuitenkaan edellyttää, jos koulutus on säännelty,

[15] Jos koulutus vastaa normaalia tai aiempaa koulutusta, se voidaan rinnastaa normaalista koulutuksesta annettuun asiakirjaan, jos tämän artiklan viimeisessä kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.

98. c) tai, jos hakija, jolla ei ole tutkintotodistusta, todistusta tai koulutuksesta annettua asiakirjaa, on viimeksi kuluneiden 10 vuoden aikana harjoittanut kyseistä ammattia kolme peräkkäistä vuotta. Tämän mekanismin ansiosta muuttaja, joka ei ole voinut löytää tilanteeseensa mukautettua koulutusta, voi näin ollen ryhtyä harjoittamaan todistuksen tasolla säänneltyä ammattia ammattikokemuksensa perusteella. Esimerkkinä tästä voitaisiin mainita puutarhatyöntekijä, joka on hankkinut tietotaitonsa työssään.

G. 7 ARTIKLA

99. Tässä artiklassa säädetään siitä, missä tapauksissa vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia korvaavia toimenpiteitä, kun kyseinen jäsenvaltio edellyttää ammatin harjoittamista varten todistusta.

100. Siinä erotetaan kaksi hypoteettista tapausta:

101. a) muuttajalla on tutkintotodistus, todistus tai muu koulutuksesta annettu asiakirja [16] :

[16] 6 artiklan ensimmäisen kohdan a ja b alakohdan kattamat tapaukset.

102. - jäsenvaltion on osoitettava, että koulutukset eroavat olennaisesti toisistaan tai että tehtävien välillä on eroja, jotka on otettu huomioon koulutuksessa, johon sisältyy olennaisesti erilaisia opintoja

103. - mutta jäsenvaltion on annettava muuttajalle oikeus valita sopeutumisajan (enintään kaksi vuotta) ja kelpoisuuskokeen välillä (paitsi jos jäsenvaltio voi rajoittaa valintaoikeutta 14 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti)

104. b) muuttajalla ei ole tutkintotodistusta, todistusta eikä muuta koulutuksesta annettua asiakirjaa [17] :

[17] 6 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohdan kattamat tapaukset.

105. - jäsenvaltion ei tarvitse osoittaa edellä mainittujen erojen olemassaoloa (näiden kelpoisuusvaatimusten puuttumisen oletetaan tavallaan osoittavan erojen olemassaolon)

106. - ja jäsenvaltio voi valita, käytetäänkö sopeutumisaikaa (enintään kaksi vuotta) vai kelpoisuuskoetta (eikä sen tarvitse hakea lupaa valintaoikeuden rajoittamiseen 14 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti)

H. 8 ARTIKLA

107. Koska pätevyystodistus kattaa erittäin lyhytkestoiset koulutukset tai ominaisuuksien, taitojen tai tietojen arvioinnin ilman edeltävää koulutusta (vrt. määritelmä 1 artiklan c alakohdassa), direktiivissä säädetty pääasiallinen tunnustamismekanismi olisi liian raskas. Jos vastaanottava jäsenvaltio edellyttää pätevyystodistusta, sen on tunnustettava vaatimatta muuta osoitusta kelpoisuudesta pätevyystodistus, joka toisessa jäsenvaltiossa vaaditaan kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai sen harjoittamiseksi. Pätevyystodistuksen puuttuessa jäsenvaltion on hyväksyttävä hakijan itsensä esittämä todistus hankkimastaan kelpoisuudesta, jos tämä antaa erityisesti terveyteen, turvallisuuteen, ympäristönsuojeluun ja kuluttajansuojaan liittyvistä asioista samanlaiset takuut kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellytetään. Tämä kelpoisuus voi perustua myös henkilökohtaisiin ominaisuuksiin, tietoihin ja taitoihin, jotka on hankittu muulla tavalla kuin koulutuksessa.

108. Lyhyesti sanottuna pätevyystodistuksella on kaksi tarkoitusta: se on todistus hyvin lyhyestä koulutuksesta, joka ei liity edeltävään keskiasteen koulutukseen, tai se on todistus vaatimattomantasoisesta kokeesta sellaisten toimintojen yhteydessä, jotka kuitenkin vaativat jonkinlaista erikoistietoa.

109. Tässä ei siis ole kysymys korvaavien toimenpiteiden mekanismeista. Direktiivi jättää avoimiksi vain kaksi mahdollisuutta, jotka ovat tunnustaminen (joka on pakollinen, jos direktiivissä säädetyt edellytykset täyttyvät) tai tunnustamatta jättäminen. Mikään kolmas vaihtoehto ei ole mahdollinen. Direktiivin teksti asiayhteydessään tarkasteltuna edellyttää kuitenkin, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön mekanismin, joka on asianomaiselle hakijalle edullisempi kuin pelkkä tunnustamatta jättäminen. Jos direktiivin edellytykset eivät selvästikään täyty, vaikuttaa loogiselta ja direktiivin tavoitteiden mukaiselta, että jäsenvaltiolla pelkän kieltäytymisen lisäksi on mahdollisuus ehdottaa "siltoja" (kelpoisuuskoe, sopeutumisaika jne.), mikä mahdollistaa muuttajalle ammatin harjoittamisen aloittamisen tuossa jäsenvaltiossa. Tämä voi ainoastaan edistää vapaan liikkuvuuden periaatteen toteutumista. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ("Vlassopoulou") mukaan jokaisella jäsenvaltiolla on velvollisuus, vaikka mitään direktiivin säännöstä ei voida soveltaa, ottaa huomioon Euroopan unionin kansalaisten toisissa jäsenvaltioissa myönnetyt tutkintotodistukset. Kansallisten viranomaisten on tutkittava, missä määrin asianomaisen lähtömaassaan saaman tutkintotodistuksen osoittamat tiedot ja kelpoisuus vastaavat vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä edellytettyjä.

110. Tämä ongelma on otettu esille [18] direktiivien mukaisesti perustetussa seurantaryhmässä. Komissio ja suurin osa jäsenvaltioista katsoo, että muuttajalla, joka täyttää vain osan vastaanottavan jäsenvaltion säännöksien mukaisista edellytyksistä, on kuitenkin oltava oikeus siihen, että hänen kelpoisuutensa otetaan huomioon tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti.

[18] 10. ja 11. huhtikuuta 1995 pidetyssä kokouksessa.

I. 9 ARTIKLA

111. Kun vastaanottava jäsenvaltio edellyttää suoritetusta perus- tai keskiasteen yleissivistävästä koulutuksesta annettua asiakirjaa, se ei voi kieltäytyä hyväksymästä vastaavan tasoista asiakirjaa, jonka toisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on antanut.

J. 10 ARTIKLA

112. Tämä artikla sisältää säännökset, jotka koskevat todistuksen esittämistä hyvästä maineesta, taloudellisesta tilanteesta sekä fyysisestä ja henkisestä terveydestä. Nämä säännökset on otettu aikaisemmista direktiiveistä, jotka koskevat ammattitaitoisten työntekijöiden, esimerkiksi liikkeenharjoittajien tai tiettyjen terveydenhoitoalan ammattien harjoittajien, vapaata liikkuvuutta.

113. Näiden säännösten soveltaminen on herättänyt tiettyjä kysymyksiä erityisesti direktiivin 89/48/ETY osalta. Niitä voidaan kuitenkin soveltaa direktiiviin 92/51/ETY soveltuvin osin.

114. Näin ollen "opettajanpätevyyden" myöntämisessä toimivaltaiset Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat esimerkiksi pyytäneet neuvoa komission yksiköiltä mahdollisuudesta vaatia muista jäsenvaltioista tulevia hakijoita esittämään virallinen asiakirja, jossa todistetaan heidän hyvä maineensa ja nuhteettomuutensa ja vahvistetaan, ettei heitä ole tuomittu rangaistukseen lapsiin kohdistuvista rikoksista. Tällaisesta vaatimuksesta ei ole säädetty direktiiveissä.

115. Kysymys on siis siitä, voidaanko oikeutetusti asettaa direktiivin säännöksiä tiukempia edellytyksiä ja voidaanko näin ollen kieltää opettajan ammatin harjoittamisen aloittaminen hakijoilta, jotka esittävät direktiiveissä säädetyn valaehtoisen ilmoituksen, mutta eivät virallista todistusta hyvästä maineestaan ja nuhteettomuudestaan, jossa vahvistetaan, ettei heitä ole tuomittu rangaistukseen lapsiin kohdistuvista rikoksista. Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset arvioivat, että opettajia koskevassa tapauksessa pelkkä valaehtoinen ilmoitus, josta säädetään direktiivin 89/48/ETY 6 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja direktiivin 92/51/ETY 10 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa, ei ole riittävä tae sen estämiseksi, että "opettajanpätevyyden" saavat henkilöt, jotka voivat aiheuttaa vahinkoa lapsille (esim. pedofiilit).

116. Komissio katsoo, että direktiivien asiaankuuluvien säännösten kirjaimellisen sanamuodon perusteella olisi kohtuutonta päätellä, että vastaanottava jäsenvaltio olisi velvollinen hyväksymään valaehtoisen ilmoituksen sellaisten henkilöiden osalta, joiden ammatilliseen toimintaan sisältyy välitön ja päivittäinen yhteys lapsiin, vaikka säännöksissä ei säädetäkään poikkeuksesta velvollisuuteen hyväksyä tällainen ilmoitus. Lasten suojelua pedofiileiltä voidaan pitää sellaisena pakottavana yleisen edun mukaisena syynä, jonka perusteella voidaan rajoittaa perustamissopimuksen mukaisia oikeuksia vapaaseen liikkuvuuteen. Virallisen todistuksen (toimivaltaisen viranomaisen vahvistama rikosrekisterin ote tai muu vastaava asiakirja) vaatiminen näyttää sopivalta tavalta varmistaa toimenpiteellä tavoiteltavan oikeutetun tavoitteen toteutuminen edellyttämättä kuitenkaan enempää kuin mikä tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeen.

117. Toinen esimerkki perustuu vastaanottavaan jäsenvaltioon kohdistuneeseen kanteluun, jonka syynä oli se, että sukeltajan ammatin harjoittamiseen ryhtymiseksi ja ammatin harjoittamiseksi vaaditaan paikallisten toimivaltaisten viranomaisten hyväksymän lääkärin antama todistus.

118. Sen arvioimiseksi, onko järjestelmä, jossa lääkäreiltä edellytetään vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten hyväksyntää, hyväksyttävä suhteessa direktiiveihin 89/48/ETY ja 92/51/ETY, sitä olisi tarkasteltava tapauskohtaisesti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä [19] esitettyjen kriteerien valossa (yleinen etu, syrjimättömyys, suhteellisuus). Voidaan esittää seuraavat yleiset periaatteet:

[19] Tämän kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 89/391/ETY soveltamista. Tässä direktiivissä jäsenvaltioille sallitaan tiukempien vaatimusten asettaminen terveyttä koskevissa asioissa, jos tarkoituksena on työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu työpaikalla. Direktiivin vaikutuksia tarkastellaan parhaillaan.

119. - Kun jäsenvaltio edellyttää hyväksytyn lääkärin allekirjoittamaa ja antamaa lääkärintodistusta, menettelyn on perustuttava yleiseen etuun, toisin sanoen sen on oltava tarpeen sellaisten terveysvaatimusten täyttämiseksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa, joita tiettyjen ammattien, kuten matkustajaliikenteeseen liittyvien ammattien, harjoittamiseksi vaaditaan.

120. - Ei olisi hyväksyttävää varata ainoastaan kansallisille lääkäreille mahdollisuutta saada hyväksyntä, jos tämän seurauksena muiden jäsenvaltioiden kansalaisten olisi varmasti käytännössä vaikeampi kuin kyseisen valtion omien kansalaisten aloittaa tietyn ammatin harjoittaminen vastaanottavan jäsenvaltion alueella.

121. - Suhteellisuusperiaate merkitsee sitä, että vastaanottavan jäsenvaltion on pyrittävä löytämään terveyden suojelun korkean tason turvaamiseksi keino, josta on mahdollisimman vähän haittaa. Voidaan tehdä seuraavat johtopäätökset:

122. (1) Jos myös lähtöjäsenvaltiossa on vastaavat takeet tarjoava hyväksyntäjärjestelmä, vastaanottava jäsenvaltio ei voi perustellusti kieltäytyä hyväksymästä lähtöjäsenvaltiossa annettua todistusta.

123. (2) Jos lähtöjäsenvaltio ei edellytä samanluontoista asiakirjaa kuin vastaanottava jäsenvaltio, tai toisin sanoen, jos pyydetty todistus ei ole hyväksytyn lääkärin antama tai jos mitään todistusta ei edellytetä, olisi sovellettava direktiivin 89/48/ETY 6 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa ja direktiivin 92/51/ETY 10 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa. Vastaanottava jäsenvaltio voi siis vaatia lähtöjäsenvaltion viranomaisen antamaa todistusta, joka on enemmän kuin sellaisen lääkärin antama todistus, jota ei ole hyväksytty, vaikka itse todistuksen antavaa viranomaista ei olekaan hyväksytty. Direktiivissä 89/391/ETY ei sitä paitsi säädetä nimenomaisesti lääkärien hyväksymisestä direktiivin 14 artiklassa tarkoitetun terveyden valvonnan turvaamiseksi.

124. (3) Ainoastaan siinä tapauksessa, että lähtöjäsenvaltion viranomaiset eivät anna edellä mainituissa säännöksissä tarkoitettua todistusta, vastaanottava jäsenvaltio näyttää perustellusti voivan määrätä muuttajan esittämään hyväksymänsä lääkärin antaman lääkärintodistuksen.

125. (4) Voidaan vielä lisätä, että ammattipätevyyden omaavien henkilöiden vapaan liikkuvuuden liiallisen rajoittamisen estämiseksi vastaanottavalle jäsenvaltiolle annettuun mahdollisuuteen laatia luettelo hyväksytyistä lääkäreistä tulisi joka tapauksessa liittyä kaksi velvollisuutta: toisaalta niiden erityisten terveysvaatimusten perusteleminen, jotka johtavat tällaisen hyväksyttyjen lääkärien verkoston toteuttamiseen, ja toisaalta muuttajan informointi eri mahdollisuuksista, jotka ovat hänen käytettävissään näiden vaatimusten täyttämiseksi (lähtöjäsenvaltion hyväksymä lääkäri, lähtöjäsenvaltion viranomaisten todistus tai tällaisen puuttuessa vastaanottavan jäsenvaltion lääkäri).

K. 11 ARTIKLA

126. Tässä artiklassa säädetään vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten velvollisuudesta tunnustaa jäsenvaltioiden kansalaisten, jotka täyttävät niiden alueella säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtymisen ja sen harjoittamisen edellytykset, oikeus käyttää tätä ammattia vastaavaa vastaanottavan jäsenvaltion ammattinimikettä.

127. Sama koskee oikeutta käyttää tutkintonimikettä, mutta vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia, että nimikettä täydennetään sen alkuperää koskevilla tarkennuksilla, jotta vältettäisiin sekoittamasta sitä sen alueella annettuihin nimikkeisiin.

128. Jos yhdistys tai järjestö sääntelee ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa, muuttajat saavat käyttää ammattinimikettä ainoastaan, jos he todistavat olevansa kyseisen yhdistyksen tai järjestön jäseniä. Jos yhdistys tai järjestö edellyttää jäseneksi pääsemiseksi tiettyjen kelpoisuusehtojen täyttämistä, sen on noudatettava direktiivissä mainittuja ja erityisesti direktiivin 3, 4 ja 5 artiklassa säädettyjä edellytyksiä (tutkintotodistusten, todistusten tai muiden koulutuksesta annettujen asiakirjojen tunnustaminen).

L. 12 ARTIKLA

129. Tämä artikla koskee hakijan ammattipätevyyden todistamista sekä tiettyjä menettelysääntöjä.

130. Ensinnäkin hakijan on itse todistettava pätevyytensä. Vastaanottavan jäsenvaltion on kuitenkin hyväksyttävä todisteeksi tästä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten antamat asiakirjat. Toisin sanoen vastaanottavan jäsenvaltion vaatimukset todisteiden suhteen eivät saa olla liiallisia. Tällä alalla komissio on siksi laatinut läheisessä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa "hallinnollisia muodollisuuksia koskevat menettelysäännöt", jotka ilmentävät seurantaryhmän yhteisymmärrystä tällä alalla (katso lähemmin jäljempänä). Komissio katsoo, että lähtöjäsenvaltion muuttajalle antama todistus, jonka tarkoituksena on todistaa muuttajan pätevyystaso direktiivin perusteiden mukaisesti (direktiivin 89/48 mukainen tutkintotodistus, direktiivin 92/51 mukainen tutkintotodistus, todistus, pätevyystodistus) voi olla muuttajalle käytännössä erittäin hyödyllinen. Vastaanottava jäsenvaltio ei kuitenkaan voi periaatteessa vaatia lähtöjäsenvaltion todistusta siitä, että asianomaisella on direktiivissä määritelty tutkintotodistus tai että hän on oikeutettu harjoittamaan ammattia lähtömaassa (katso menettelysäännöt, kohta 3,C,b).

131. Hakemusten tutkimismenettely on saatettava päätökseen neljän kuukauden kuluessa kaikkien asiakirjojen esittämisestä. Siitä on ilmoitettava perustellulla päätöksellä. Päätös tai se, ettei sitä ole annettu, on voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi kansallisen lainsäädännön mukaisesti.

M. 13 ARTIKLA

132. Tässä artiklassa edellytetään jäsenvaltioiden nimeävän toimivaltaiset viranomaiset, jotka vastaanottavat hakemuksia ja tekevät direktiivissä tarkoitettuja päätöksiä sekä toimittavat tästä tiedon toisilleen ja komissiolle.

133. Siinä edellytetään myös, että jokainen jäsenvaltio nimeää henkilön, joka vastaa viranomaisten toiminnan yhteensovittamisesta erityisesti direktiivin yhtenäisen soveltamisen edistämiseksi. Näistä henkilöistä tulee direktiivin 89/48 mukaisesti perustetun seurantaryhmän jäseniä. Seurantaryhmän tehtävät, joita ovat direktiivin täytäntöönpanon helpottaminen ja sen soveltamista varten tarpeellisten tietojen kerääminen, ulotetaan koskemaan tätä direktiiviä.

134. Jäsenvaltiot ovat velvollisia antamaan tietoa pätevyysvaatimusten tunnustamisesta ja siihen liittyvistä kysymyksistä käyttäen nykyisiä tiedotusverkkoja ja tarvittaessa ammatillisia yhdistyksiä ja järjestöjä. Komissio on vastuussa yhteensovittamisen ja tiedonkulun kehittämiseen liittyvien tarvittavien aloitteiden tekemisestä.

135. Seurantaryhmän tekemää työtä kuvaillaan osassa VII jäljempänä.

N. 14 ARTIKLA

1. Yleistä

136. Jos jäsenvaltio suunnittelee, ettei se antaisi hakijoille oikeutta valita sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä, sen on toimitettava asiaa koskeva säännösehdotus komissiolle viipymättä. Samalla sen on ilmoitettava komissiolle perusteet, joiden vuoksi tällaisen säännöksen antaminen on tarpeen.

137. Komissio saattaa vastaanottamansa ehdotuksen muiden jäsenvaltioiden tietoon viipymättä. Se voi myös kuulla ehdotuksesta seurantaryhmää.

138. Jäsenvaltio voi antaa säännöksen, jos komissio ei ole kolmen kuukauden kuluessa tehnyt kielteistä päätöstä. Komissio voi myös tehdä ehdotusta koskevia huomautuksia.

139. Asianomaisen jäsenvaltion on yksittäisen jäsenvaltion tai komission pyynnöstä saatettava viipymättä niiden tietoon säännösteksti lopullisessa muodossaan.

140. Direktiivin 92/51/ETY soveltamisen osalta komissio on vastaanottanut kolme 14 artiklassa tarkoitettua poikkeuspyyntöä. Lukuunottamatta yhtä tapausta, jossa katsottiin, ettei artiklaa voida soveltaa, komissio on vastannut pyyntöihin osittain myönteisesti. Nämä pyynnöt tulivat Ranskasta, Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Itävallasta.

2. Ranska: urheiluohjaajat

141. Ranska pyysi 17.6.1996 poikkeusta direktiivin 92/51/ETY 14 artiklan nojalla tiettyjen urheilulajien ammatinharjoittajien osalta. Ranskan pyyntö koski urheiluohjaajan ammattia ja sen tavoitteena oli tiettyjen urheilulajien osalta saada mahdollisuus rajoittaa hakijan vapaan valintaoikeuden periaatetta. Ranskan viranomaiset halusivat saada oikeuden vaatia hakijalta kelpoisuuskokeen läpäisemistä tunnustamismenettelyn yhteydessä, jos muissa jäsenvaltioissa myönnettyjen tutkintotodistusten osalta esiintyy olennaisia eroja suhteessa Ranskassa edellytettyihin kelpoisuusvaatimuksiin.

142. Ranskan viranomaiset lähettivät pyynnön liitteenä komissiolle säädösehdotuksen. Se koskee ainoastaan sellaisten kouluttajien ja ohjaajien sijoittautumista, jotka ovat saaneet tutkintotodistuksen toisessa jäsenvaltiossa. Tämä johtui siitä, että tilapäisen palvelujen tarjoamisen suhteen komission aloittama rikkomisesta johtuva menettely samojen ammattien osalta oli jo saatettu päätökseen ja siinä oli myönnetty Ranskalle pysyvä poikkeus, joka perustui Ranskan lainsäädännön erilliseen osaan ja perustamissopimuksen asiaankuuluviin artikloihin pikemmin kuin direktiiviin 92/51/ETY. Vaikka sijoittautumista koskevan säädösehdotuksen tarkoituksena olikin saattaa tällä alalla sovellettava yhteisön lainsäädäntö osaksi kansallista lainsäädäntöä, se sisälsi edelleen poikkeusjärjestelmän viiden urheilulajin osalta. Ehdotuksen mukaan urheiluministeri voi näiden lajien osalta vaatia kelpoisuuskokeen suorittamista. Komissiolle toimitetun tekstin mukaan kelpoisuuskoetta voidaan edellyttää seuraavien urheilulajien osalta: hiihdonopettajat, vuoristo-oppaat, sukelluksen opettajat, laskuvarjohypyn opettajat ja luolaoppaiden kouluttajat. Ranskan viranomaiset halusivat täsmentää, että tämä 14 artiklan mukaisesti muotoiltu pyyntö ei aseta kyseenalaiseksi keskinäisen luottamuksen periaatetta, vaan pyrkii päinvastoin vahvistamaan sitä siinä tapauksessa, että kyseessä on yleisen edun mukainen toiminta tai tavoitteet, kuten turvallisuuden ylläpitäminen. Se koskee siis yksinomaan vaarallisia urheilulajeja. Ranskan viranomaiset perustelivat pyyntöä sillä, että kyseiset urheilulajit ovat luonteeltaan vaarallisia.

143. Ranskan poikkeusta koskeva pyyntö saatettiin direktiivin 92/51/ETY 14 artiklan mukaisesti jäsenvaltioille tiedoksi. Se lähetettiin kaikille henkilöille, jotka vastaavat tutkintotodistusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän yhteensovittamisesta. Nämä ovat ilmaisseet näkökantansa 8.7.1996 pidetyssä seurantaryhmän kokouksessa.

144. Tutkittuaan Ranskan tekemän pyynnön komissio katsoi, että valintaoikeuden puuttumista voidaan tässä tapauksessa perustella, mikäli jäsenvaltio osoittaa kussakin tapauksessa, että korvaava toimenpide on oikeutettu muuttajan koulutuksen kattamien alojen ja edellytetyn pätevyyden välisten olennaisten erojen vuoksi ottaen huomioon asianomaisen henkilön ammatillinen kokemus. Toimintojen vaarallinen luonne ja huoli lajien harrastajien turvallisuuden varmistamisesta voivat puhua valintaoikeutta vastaan ja kelpoisuuskokeen suorittamisvelvollisuuden puolesta Ranskan pyynnössä esille tuoduissa erityistapauksissa ja direktiivin 92/51/ETY säännösten mukaisesti.

145. Komissio teki päätöksensä 9.1.1997. Päätöksessään komissio myönsi poikkeuksen koeajaksi, joka päättyy 30.9.1999. Komissio toivoi tosiasiassa voivansa suorittaa poikkeuksen käytännön täytäntöönpanoon liittyvien ongelmien arvioinnin ennen poikkeusta koskevan lopullisen päätöksen tekemistä. Se toivoi myös, että Ranskan olisi näin mahdollista arvioida, ovatko kelpoisuuskokeet sopivin menetelmä asetetun tavoitteen saavuttamiseksi. Lisäksi se toivoi, että kaikilla asianomaisilla osapuolilla olisi mahdollisuus antaa mahdolliset kommenttinsa ennen lopullisen päätöksen tekemistä.

146. Komissio pyysi Ranskaa toimittamaan arviointikertomuksen ennen 30.4.1999 ja uuden poikkeuspyynnön niin halutessaan ennen 30.6.1999. Komissio päätti myös pyytää muita jäsenvaltioita ja asianomaisia tahoja lausumaan mielipiteensä ja ilmoittamaan huomautuksensa. Suunniteltiin myös, että komissio itse laatisi kertomuksen.

147. Ranska esitti arviointikertomuksensa 12.5.1999 ja anoi pysyvän poikkeuksen myöntämistä kyseisten viiden ammatin osalta. Pyydettyään ja saatuaan täydentävät tiedot komissio päätti 14.7.1999 jatkaa poikkeuksen voimassaoloa yhdellä vuodella hiihdonopettajien osalta, kuitenkin tiukoilla edellytyksillä, samoin kuin sukelluksen ja laskuvarjohypyn opettajien osalta ja ilman aikarajaa vuoristo-oppaiden ja luolaoppaiden kouluttajien osalta.

3. Itävalta: vuoristourheiluammatit

148. Itävalta pyysi 15.7.1998 päivätyssä kirjelmässään direktiivin 92/51/ETY 14 artiklan mukaista poikkeusta tiettyjen urheilulajien ohjaajien koulutuksen valvontaan. Kirjelmän liitteenä oli kaksi säädösluonnosta ja niiden perustelut. Pyyntö koskee kahdeksaa urheilun alan ammattia (hiihdonopettaja, hiihdonopettajaharjoittelija, diplomihiihdonopettaja, hiihto-opas, maastohiihdonopettaja, maastohiihdonopettajaharjoittelija, vuoristo-opas, vuoristo-opasharjoittelija) ja sen tarkoituksena on saada mahdollisuus näiden ammattien osalta poiketa hakijan valintaoikeuden periaatteesta. Itävallan viranomaiset halusivat saada oikeuden vaatia hakijalta kelpoisuuskokeen läpäisemistä tunnustamismenettelyn yhteydessä, jos muissa jäsenvaltioissa myönnettyjen tutkintotodistusten osalta esiintyy olennaisia eroja suhteessa Itävallassa edellytettyihin kelpoisuusvaatimuksiin.

149. Itävallan viranomaiset halusivat täsmentää, että heidän 14 artiklan mukaisesti laadittu pyyntönsä koski yksinomaan vaarallisia lajeja. Itävallan viranomaiset perustelivat tätä pyyntöä sillä, että kyseiset urheilulajit ovat luonteeltaan vaarallisia.

150. Itävallan poikkeusta koskeva pyyntö saatettiin direktiivin 92/51/ETY 14 artiklan mukaisesti jäsenvaltioille tiedoksi. Se lähetettiin 11.8.1998 kaikille henkilöille, jotka vastaavat tutkintotodistusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän yhteensovittamisesta. Nämä saivat lisäksi täydentävää tietoa seurantaryhmän kokouksessa, joka pidettiin 19.11.1998. Sittemmin Itävallalta pyydettiin lisätietoja ja takeita, jotka saatiin. Tältä pohjalta komissio päätti 14.7.1999 myöntää poikkeuksen yhden vuoden ajaksi vastaavasti kuin Ranskan osalta samana päivänä tehdyssä päätöksessä.

4. Yhdistynyt kuningaskunta: merenkulkualan ammatit

151. Komissio vastaanotti 20.2.1998 Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten pyynnön, joka koski poikkeuksen saamista direktiivin 89/48/ETY 10 artiklasta ja direktiivin 92/51/ETY 14 artiklasta. Tämä poikkeuspyyntö koski kauppa-alusten ja kalastusalusten perämiehiä ja konemestareita ("merchant navy and fishing vessel deck and engineer officers"). Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset halusivat saada oikeuden poiketa muuttajan valintaoikeuden periaatteesta, kun korvaavan toimenpiteen (sopeutumisaika tai kelpoisuuskoe) vaatiminen oli mahdollista. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toivoivat voivansa vaatia kelpoisuuskokeen kaikissa tapauksissa, joissa kielitaito vaikutti heikolta ("substantial shortfall"). Pyynnössä vedottiin pakottaviin turvallisuuteen liittyviin syihin.

152. Tämän pyynnön ja asianomaisen ammatillisen ympäristön huolellisen tarkastelun jälkeen ilmeni, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten esille tuoma ongelma ei kuulu näiden direktiivien soveltamisalaan, koska kielitaitovaatimus ei kuulu osana koulutukseen, joka voisi antaa aiheen korvaaville toimenpiteille. Asiaa koskeva kirje lähetettiin Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisille 7.5.1998.

5. Päätelmät

153. Kaikki tällä hetkellä komission käytettävissä olevat tiedot osoittavat, että asianomaisten osapuolten pääasiallinen huolenaihe, joka liittyy tähän mennessä myönnettyihin poikkeuksiin, on hiihdonopettajan kelpoisuusvaatimusten tunnustaminen. Vaikka todellinen perimmäinen kysymys näyttää keskittyvän erilaisiin näkemyksiin siitä, mikä on objektiivisesti tarkoituksenmukainen pätevyystaso, joka hiihdonopettajan tunnustamiseksi edellytetään - ja sen vuoksi myös olemassa olevien kansallisten pätevyysvaatimusten välisten erojen merkitys ja olennainen luonne - keskustelu on tähän mennessä suurelta osin keskittynyt 14 artiklan mukaisten poikkeusten soveltamiseen. Näin on tapahtunut huolimatta siitä, että nämä poikkeukset eivät millään tavalla vaikuta edellytettyyn pätevyystasoon, vaan koskevat pikemminkin sellaisten korvaavien toimenpiteiden tyyppiä, joita voidaan soveltaa tapauksissa, joissa pätevyysvaatimuksissa on olennaisia eroja.

154. Samalla on selvää, että tapa, jolla tunnustamisjärjestelmää hallinnoidaan, voi olla markkinoille pääsyyn sovellettavien edellytysten suhteen yhtä tärkeä kuin sen perustana oleva laki. Tässä suhteessa tunnustamismenettelyn kaikkiin näkökohtiin sisältyvän selkeän objektiivisuuden aste, tapa, jolla tunnustamismenettelyä hallinnoidaan, kunkin hakijan kykyjen ja kokemuksen tosiasiallinen arviointi ja tehtyjen päätösten selittäminen ovat kaikki osatekijöitä, jotka edistävät osaltaan tunnustamismenettelyn kohtuullisuutta ja sen hyväksyttävyyttä asianomaisten henkilöiden kannalta. Näiden tekijöiden merkitys lisääntyy vielä selvästi, kun muuttajille normaalisti myönnettyjä oikeuksia koskee poikkeuksellinen rajoitus, kuten 14 artiklan mukaisessa poikkeustapauksessa.

155. Tätä taustaa vasten komissio päätti myöntää väliaikaiset poikkeukset Itävallalle ja Ranskalle 31. heinäkuuta 2000 saakka, jolloin on tarkoitus tehdä pysyvää soveltamista koskevat päätökset. Komission yksiköiden tarkoituksena on käyttää väliaikaisten poikkeusten soveltamisaika mahdollisimman laajaan tiedon ja näkemysten vaihtoon jäsenvaltioiden ja asianomaisten osapuolten välillä. Tämän menettelyn tavoitteena on kaiken asiaankuuluvan tiedon kerääminen ja arviointi ja keskustelu asiakysymyksistä komission toimesta tehtävien lopullisten päätösten valmistelemiseksi. Siinä pyritään lisäksi saamaan aikaan yleinen yhteisymmärryksen ja yksimielisyyden taso, joka tarjoaa lujan ja pysyvän perustan tulevaisuudelle. Menettely kattaa sekä poikkeuskysymyksen että kaikki muut olennaiset ja menettelyä koskevat kysymykset, jotka koskevat hiihdonopettajan ammatin tunnustamista.

156. Samaan aikaan 14 artiklan mukaisiin poikkeuksiin liittyvä päätöksentekomenettely ja aikakehys on osoittautunut saatujen kokemusten perusteella erittäin lyhyeksi, erityisesti kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden kuuleminen, jota komissio arvostaa suuresti. Enemmän kuin yhdessä tapauksessa varsinainen kolmen kuukauden määräaika jäsenvaltion hakemuksen jättämisen ja komission päätöksen välillä on ylitetty, koska on ollut tarpeen pyytää lisätietoja ja koska kyseisen määräajan katsotaan alkavan vasta hetkestä, jolloin komissiolla on käytettävissään kaikki tarpeellinen tieto. Tähän mennessä saatujen kokemusten perusteella näyttää todennäköiseltä, että tulevat poikkeushakemukset, erityisesti sellaiset, jotka koskevat tärkeitä, laajalle ulottuvia, monimutkaisia tai hyvin teknisiä kysymyksiä, saattavat edellyttää pitempää kuin kolmen kuukauden määräaikaa hakemuksen jättöpäivän ja komission päätöksen tekopäivän välillä. Kuuleminen ja kaikkien asiaankuuluvien näkemysten ja tietojen tarkastelu saattavat oikeuttaa komission tekemään alustavan päätöksen, jolloin kielteinen päätös voidaan tehdä väliaikaisena, jotta kysymysten harkintaan jäisi enemmän aikaa. Tämä tapahtuu kuitenkin määritellyn aikataulun puitteissa, jona lopullinen päätös tehdään.

157. On myös ilmeistä, että komissio on turvautunut väliaikaisten ja ehdollisten poikkeusten myöntämiseen. Vaikka on selvästi suotavampaa, että hakemuksiin annetaan lopulliset ja pysyvät päätökset oikeudelliseen pysyvyyteen ja oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä, ei ole mahdollista estää jatkuvaa turvautumista väliaikaisiin ja ehdollisiin päätöksiin. Yksi sellaisiin päätöksiin liittyvä merkittävä etu on se, että ne mahdollistavat koeajan, jonka aikana poikkeuksen varsinaiset vaikutukset voidaan kirjata ja niiden näkemykset, joita asia välittömästi koskee, voidaan ottaa huomioon ennen lopullisen päätöksen tekemistä. Yhteisön lainsäädännön yleisistä säännöistä tehtävien poikkeusten rajoittavaa tulkintaa koskeva Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen yleinen oikeuskäytäntö [20] huomioon ottaen näyttää edelleen asianmukaiselta, että tällaista valvontaa ja arviointia voidaan jatkossakin soveltaa tämän direktiivin mukaisiin poikkeushakemuksiin.

[20] Ks. esimerkiksi oikeuskäytäntö asiassa C-55/94, Gebhardt, tuomio 30.11.1995.

O. 15 ARTIKLA ja liitteet C ja D

1. Ratio legis

158. Tietynlainen koulutus, joka ei sisälly direktiivin 92/51/ETY 1 artiklan a alakohdan toisen luetelmakohdan i kohdassa tarkoitetun tutkintotodistuksen määritelmään, on kuitenkin ammatilliselta tasoltaan vertailtavissa olevaa ja antaa valmiuden samanlaiseen vastuuseen ja toimintaan [21]. Esimerkkinä tästä voidaan mainita lääkintävoimistelijan koulutus Saksassa tai lasten sairaanhoidon alan sairaanhoitajan koulutus Luxemburgissa. Koulutusten suurten erojen johdosta direktiivissä 92/51/ETY säädetään niiden rinnastamisesta mainittuun tutkintotodistukseen ottamalla ne luetteloon (katso johdanto-osan 15 kappale), joka on liitteessä C. Tietyt säännellyt koulutusohjelmat on lisäksi rinnastettu tutkintotodistuksen tasoon sisällyttämällä ne liitteessä D olevaan luetteloon.

[21] Kuten direktiivin johdanto-osan 15 ja 16 kappaleista käy ilmi.

159. Tämän rinnastamisen seurauksena vastaanottavassa jäsenvaltiossa avautuu "silta" direktiivissä 89/48 tarkoitettuihin tutkintoihin (jotka kattavat 3-4 vuotta kestävät koulutusjaksot). Siinä tapauksessa, että edellytetään direktiivissä 92/51/ETY tarkoitettua tutkintotodistusta, rajoitetaan korvaavien toimenpiteiden vaatiminen tapauksiin, joissa koulutusten välillä on olennaisia eroja.

2. Ajan tasalle saattamista koskeva menettely

160. Näiden liitteiden muuttamista koskeva menettely esitetään tarkemmin 15 artiklassa [22]. Kysymys on sen tutkimisesta, antavatko jäsenvaltion perustellusta pyynnöstä esittämät koulutusohjelmat direktiivissä 92/51/ETY tarkoitettuun tutkintotodistukseen verrattavissa olevan ammattikoulutuksen tason (yhden vuoden kestävä koulutus sellaisen keskiasteen koulutuksen jälkeen, joka vaaditaan yliopistoon tai muuhun korkeampaan koulutukseen pääsemiseksi) ja mahdollisuuden saada samantasoinen vastuu ja samantasoisia tehtäviä.

[22] Menettely on mukautettava vastaamaan menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehtyä neuvoston päätöstä 1999/468/EY. (EYVL L 184, 17.8.1999, s. 23.)

3. Itävallan, Ruotsin ja Suomen liittymissopimuksesta johtuvat muutokset

161. 24.6.1994 allekirjoitetun ja 1.1.1995 voimaan tulleen liittymissopimuksen 29 artiklan mukaisesti liitteeseen C lisättiin lukuisia koulutusaloja. Tämä muutos koski ainoastaan Itävallan ammatteja.

162. Terveydenhuollon ja lastenhoidon avustavan henkilöstön koulutusta koskevan otsikon alla tämä koski piilolasioptikkoja, jalkojenhoitajia, kuulolaitteiden tekijöitä, kemikaliotuotteiden myyjiä, hierojia, lastentarhanopettajia ja lastenhoitajia. Teknikkokoulutuksen alalla lisättiin seuraavat ammatit: kirurgisten tukien valmistaja, korsetintekijä, optikko, erityisjalkineiden valmistaja, apuneuvoteknikko, hammasteknikko, puutarhuri ja lisäksi 14 teknikkokoulutusta. Teknisen alan koulutuksen osalta sisällytettiin seuraavat koulutusalat: metsänhoitaja, tekninen neuvoja, työvoimanvuokraaja, työnvälittäjä, sijoitusneuvoja, yksityisetsivä, turvallisuusvalvoja, kiinteistönvälittäjä, kiinteistönhoitaja, mainos- ja myynninedistämisasiamies, rakennuttaja, saatavien perintäasiamies, vakuutusneuvoja, rakennusmestari tai puuseppä/suunnittelu ja tekniset laskelmat.

4. Soveltamista koskevat direktiivit

163. Komissio on saanut lukuisia pyyntöjä liitteissä C ja D olevien luetteloiden muuttamiseksi. Tutkittuaan nämä pyynnöt (yhdessä 15 artiklalla perustetun komitean [23] kanssa) se on antanut tähän mennessä kolme direktiiviä.

[23] Komitean työtä on usein valmisteltu seurantaryhmän käymissä keskusteluissa (katso tämän kertomuksen kyseistä ryhmää koskeva osa VII.).

a) Komission direktiivi 94/38/EY, annettu 26 päivänä heinäkuuta 1994

164. Liitteeseen C on lisätty monta Saksassa annettavaa terveydenhuollon alan koulutusta. Näitä ovat laboratorioapulaisen, röntgenapulaisen, funktionaalisen diagnostiikan alan avustajan, eläinlääkintäavustajan, ravitsemusavustajan, teknisen apteekkiapulaisen, psykiatrisen hoidon sairaanhoitajan ja puheterapeutin koulutus. Italian osalta poistettiin kirjanpitäjän, kaupallisen alan neuvojan ja työkonsultin (consulente del lavoro) koulutus.

165. Liitteeseen D on lisätty yksi otsikko, joka koskee erityisillä edellytyksillä Saksassa erikoisoppilaitoksissa annettua seuraaviin ammatteihin valmistavaa koulutusta: tekninen apulainen, kaupallinen avustaja, valtion hyväksymä puhetaidon opettaja, valtion hyväksymä teknikko, kaupallisen alan ammatti, suunnittelija ja perheasiain hoitaja, sekä monet sosiaalialan ammatit.

b) Komission direktiivi 95/43/EY, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1995

166. Tämä direktiivi on seurausta Alankomaiden ja Itävallan esittämistä pyynnöistä. Liitteen C uudet säännökset perustuvat Alankomaiden hallituksen esittämään pyyntöön, joka koski eläinlääkintäavustajan ja monien merenkulkualan ammattien koulutusta (perämies, koneenhoitaja ja VTS-virkailija). Liitteeseen D on lisätty Alankomaiden osalta keskiasteen ammatillisissa oppilaitoksissa annettu koulutus ja ammattiin perehdyttävä oppisopimuskoulutus, sekä Itävallan osalta opistotasoista ammatillista koulutusta antavissa oppilaitoksissa ja opistotasoista maa- ja metsätalouden koulutusta antavissa oppilaitoksissa, mestarikoulussa, mestariluokilla ja rakentajakouluissa annettu koulutus. Kaikkien näiden koulutusten osalta on vahvistettu erityisedellytykset.

167. Yhdessä Itävallan liittymisen aiheuttamien lukuisten muutosten kanssa liitteiden sisällöstä olisi tullut epäselvä. Uuden direktiivin myötä muutetut luettelot koulutusaloista julkaistiin konsolidoituna versiona.

c) Komission direktiivi 97/38/EY, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1997

168. Monet Yhdistyneessä kuningaskunnassa hyväksytyistä "National Vocational Qualifications" -järjestelmän tai "Scottish Vocational Qualifications" -järjestelmän mukaisen kelpoisuuden antavista koulutuksista on poistettu luettelosta, koska nyt direktiivi 89/48/ETY kattaa ne (laboratorionhoitaja) tai niitä ei enää säännellä (valvoja, proteesintekijä).

d) Komission direktiivi 99/ , annettu päivänä kuuta 1999

169. Direktiivin 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti muodostettu jäsenvaltioiden edustajista koostuva komitea on hyväksynyt yksimielisesti direktiiviluonnoksen. Tämä direktiiviluonnos vastaa Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan perusteltuja pyyntöjä seuraavissa asioissa:

170. Liitteeseen C lisätään tietyt teknistä pätevyyttä jätteenkäsittelyn alalla koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan todistukset sekä psykiatrisen alan sairaanhoitajien ja lasten sairaanhoidon alan sairaanhoitajien erikoiskoulutus Itävallassa. Toisaalta liitteestä poistetaan Yhdistyneen kuningaskunnan osalta hyväksytty mielenterveysalan sosiaalityöntekijä (approved social worker - mental health) ja tavaramerkin edustaja (trade mark agent). Lisäksi liitteiden C ja D sanamuoto, joka koskee "National/Scottish Vocational Qualifications" -järjestelmiä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mukautetaan vastaamaan tällä hetkellä asianomaisessa kansallisessa lainsäädännössä käytettyä terminologiaa. Komissio voi mahdollisesti antaa direktiivin vuoden 2000 alkupuolella.

171. Kansalliseen lainsäädäntöön tehtyjen uusien muutosten johdosta tulevaisuudessa on mahdollisesti annettava lisää direktiivejä.

5. Päätelmät

172. Kokemus [24] on osoittanut, että tämä menettely on raskas ja monimutkainen ja että sitä on yhä vaikeampi toteuttaa luettelon pidentyessä. Näin ollen voidaan kysyä, eikö olisi toivottavaa löytää vaihtoehtoinen tapa esimerkiksi korvaamalla tämä menettely ja nämä luettelot yhdellä tai useammalla yleisellä määritelmällä [25], joka rinnastaisi nämä koulutukset direktiivissä 92/51 tarkoitettuun tutkintotodistukseen.

[24] Katso erityisesti liitteessä I oleva järjestelmän muuttamista toivovien Belgian, Tanskan ja Suomen esittämä kritiikki.

[25] Alankomaat on ehdottanut yleistä muotoilua tai menettelyä, jossa lähtöjäsenvaltion toimivaltainen viranomainen todistaisi sen, että muuttajan koulutus vastaa direktiivin kriteerejä.

173. Komission yksiköt tutkivat parhaillaan tällaista ratkaisua. Tämä yleinen määritelmä, joka sisällytettäisiin tutkintotodistuksen määritelmään, muistuttaisi, että koulutuksen ammatillisen tason on oltava verrattavissa tutkintotodistuksen saannin edellyttämien opintojen tasoon. Se osoittaisi lisäksi, että opinnot valmistavat vastuun ja tehtävien tasoon, jonka lähtöjäsenvaltion viranomainen täsmentäisi täydentävässä todistuksessa. Muuttajaa, joka vetoaa oikeuteensa saada koulutuksensa tunnustetuksi tällä perusteella, voitaisiin vaatia esittämään toimivaltaisen viranomaisen antama todistus, jossa vahvistetaan kyseisen koulutuksen asema ja jossa annetaan tietoa, jonka avulla vastaanottava jäsenvaltio saa selville, mistä tarvittavaa lisätietoa voi saada.

174. Liitteet C ja D poistettaisiin säännöksellä, jolla turvattaisiin liitteissä mainittujen koulutusten haltijoiden saavutetut oikeudet.

P. 16 ARTIKLA

175. Artikla 16 on direktiivin XI luvun ensimmäinen artikla, johon sisältyvät yleiset soveltamista koskevat loppusäännökset. Siinä säädetään direktiivin soveltamista koskevista kertomuksista, jotka jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle joka toinen vuosi. Näiden kertomusten tulee sisältää yleiset havainnot, tilastollinen yhteenveto tehdyistä päätöksistä ja selvitys tärkeimmistä soveltamiseen liittyvistä ongelmista.

176. Tämän menettelyn tuloksena syntyneet uusimmat tilastolliset tiedot esitetään osassa IV.B.

Q. 17 ARTIKLA

177. Tässä artiklassa vahvistetaan kahden vuoden enimmäisaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä [26].

[26] Täytäntöönpanoa käsiteltiin edellä osassa IV. A.

R. 18 ARTIKLA

178. Artiklassa säädetään tämän kertomuksen antamisesta ja lisätään, että "Komissio esittää, käytyään kaikki tarvittavat neuvottelut, päätelmänsä tämän direktiivin mahdollisista muutostarpeista. Samalla komissio tekee tarvittaessa nykyistä järjestelmää koskevat parannusehdotukset, joilla voidaan edelleen helpottaa vapaata liikkuvuutta, sijoittautumisoikeutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta".

179. Tämä kertomus sisältää jo joitakin muutosehdotuksia liitteiden C ja D mukaisiin pätevyysvaatimuksiin ja niiden ajan tasalle saattamiseen ja mahdollisuuksiin lisätä joustavuutta suhteessa palvelujen tarjoamiseen rajojen yli. Kysymys nykyisten sääntöjen parannusehdotuksista antaa kuitenkin myös aiheen laajemmille pohdinnoille, joilla on merkitystä myös direktiivin 89/48/ETY kannalta.

S. 19 ARTIKLA

180. Ei huomautuksia.

VI. AMMATTIKOHTAISET HUOMAUTUKSET

A. Julkishallinto

181. Julkishallinto on perinteisesti vapaan liikkuvuuden kannalta tärkeä ammattiala. Komissio on saanut tähän liittyen runsaasti kirjeitä kansalaisilta, ja sille on tehty kanteluita ja esitetty anomuksia. Tämän vuoksi on viime vuosina aloitettu joitakin rikkomisesta johtuvia menettelyjä, jotka liittyvät tutkintotodistusten tunnustamiseen. Menettelyt koskevat useita jäsenvaltioita ja useita ammattialoja, jotka kuuluvat sekä direktiivin 89/48/ETY että direktiivin 92/51/ETY soveltamisalaan (opettajat, kääntäjät, sairaaloiden virkamiehet, merenkulun henkilöstö, yleinen valtionhallinto jne.), niin kansallisella kuin paikallisella tasolla. Näiden menettelyjen puitteissa tietyt jäsenvaltiot ovat tuoneet esille perusongelmia, joita komissio on tarkastellut perusteellisesti. Tarkastelu on keskittynyt kolmeen osa-alueeseen:

182. - itse periaate tutkintotodistusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän soveltamisesta (direktiivit 89/48/ETY ja 92/51/ETY) julkishallintoon

183. - kysymys siitä, sovelletaanko yleistä järjestelmää koko julkishallintoon vai ainoastaan niihin julkishallinnon ammatteihin tai ammatilliseen toimintaan, joihin vaaditaan erityinen ammatillinen koulutus

184. - kilpailut.

185. Direktiivin 92/51/ETY johdanto-osan 8 kappaleessa täsmennetään, että "täydentävä yleinen järjestelmä ei estä perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdan ja 55 artiklan soveltamista". Jäljempänä ei enää viitata suoraan eikä epäsuorasti julkishallintoon. Lisäksi 48 artiklan 4 kohdassa (nykyinen 39 artikla) ja 55 artiklassa (nykyinen 45 artikla) viitataan ainoastaan kansallisuuteen.

186. Komissio on aina katsonut, että julkishallintoa ei lähtökohtaisesti suljeta direktiivien soveltamisalan ulkopuolelle: ammatin kuuluminen julkishallinnon piiriin ei yksin riitä poistamaan sitä direktiivin soveltamisalasta. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että julkisoikeudellisten yksiköiden on noudatettava direktiivien 89/48/ETY ja 92/51/ETY säännöksiä [27]. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että yleistä järjestelmää sovellettaisiin koko julkishallinnon alaan. Kysymys liittyy läheisesti kysymyksiin, jotka koskevat tutkintotodistuksen, säännellyn ammatin ja ammattipätevyyden määritelmiä.

[27] Asia C-234/97, "Bobadilla", tuomio 8.7.1999, 12 kohta.

187. Tutkintotodistuksen määritelmän mukaan sen haltijan on ollut suoritettava hyväksytysti tietynpituinen koulutus, ja hänellä on myös oltava vaadittu ammattipätevyys (tutkintotodistus tai todistusten tai asiakirjojen yhdistelmä) ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tai harjoittaa sitä lähtöjäsenvaltiossa. Viimeksi mainittu edellytys ("ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia") on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan ainoastaan pätevyyttä, joka on hankittu sellaisessa koulutuksessa, joka johtaa tietyn ammatin harjoittamiseen ja on suunnattu nimenomaan tähän ammattiin.

188. Itse asiassa korvaavat toimenpiteet (kelpoisuuskoe, sopeutumisaika) eivät ole soveltuvia silloin, kun hyvin erilaiset tiet (esimerkiksi useille erityyppisille tutkinnoille avoin yleinen kilpailu) johtavat yleisammattiin. Toisaalta, jos kyseiseen julkishallinnon toimintaan hyväksytään niin monenlainen asiantuntemus, henkilökohtaisen ammattikokemuksen erityispiirteillä tai niiden puuttumisella olisi vähemmän merkitystä ja myös korvaavien toimenpiteiden tarve olisi vähäisempi. Vastavuoroisen luottamuksen periaatetta olisi sovellettava silloin, kun kyseisen ammattipätevyyden sisällössä tai tasossa ei ole olennaista eroa. Toisaalta, kun korvaavia toimenpiteitä sovelletaan pätevyyden yleistason korottamiseen, ne eivät tunnu sopivan helposti julkishallinnon työhönottomenettelyihin. Komissio aikoo jatkaa mahdollisten ratkaisujen tutkimista.

189. Esiin nousee kolme kysymystä kilpailujen käyttämisestä ammattipätevyyden tunnustamiseen, kun kyseessä ovat julkishallinnon tehtävät: Miten kilpailua on punnittava- Ovatko ne ammatit, joiden harjoittamiseen saadaan oikeus kilpailussa, direktiivissä tarkoitettuja säänneltyjä ammatteja- Miten määritellään käsite täydestä ammattipätevyydestä sellaisen ammatin yhteydessä, jonka harjoittamiseen saadaan oikeus kilpailussa-

190. Komissio on esittänyt kantansa useissa parlamentin jäsenten kirjallisiin ja suullisiin kysymyksiin sekä kilpailun periaatetta koskeviin, rikkomisesta johtuvien menettelyjen puitteissa tehtyihin kanteluihin annetuissa vastauksissa, ja se on seuraava: Jokaisella jäsenvaltiolla on oikeus määrätä omista työhönottomenettelyistään, kunhan muissa jäsenvaltioissa annettujen tutkintotodistusten tunnustaminen toteutetaan yhteisön lainsäädännön mukaisesti. Kilpailu, samoin kuin muut työhönottomenettelyt (asiakirjahakemukset, haastattelut, kokeet jne.), on vain tapa saada oikeus ammatin harjoittamiseen. Tästä seuraa, että mikään ei estä jäsenvaltiota rekrytoimasta virkamiehiään kilpailun kautta, mutta sen on kuitenkin (jos kyseessä on direktiivissä 92/51/ETY tarkoitettu säännelty ammatti) annettava muiden jäsenvaltioiden tutkintotodistusten haltijoille oikeus hakea virkaa, jos heillä on sellainen tutkintotodistus, joka oikeuttaa ryhtymään saman ammatin harjoittamiseen siinä jäsenvaltiossa, jossa tutkintotodistus on annettu. Tästä seuraa myös, että toisesta jäsenvaltiosta tulevan pätevän ammattihenkilön on osallistuttava kilpailumenettelyyn. Direktiivissä tällaiselle henkilölle annettava oikeus tarkoittaa, että hän voi saada oikeuden ammatin harjoittamiseen samoin edellytyksin kuin jäsenvaltion omat kansalaiset.

191. Ovatko ne ammatit, joiden harjoittamiseen saadaan oikeus tiettyjen tutkintotodistusten haltijoille avoimissa julkisissa kilpailuissa, direktiivissä 92/51/ETY tarkoitettuja säänneltyjä ammatteja-

192. Direktiivin 92/51/ETY 1 artiklan f alakohdassa tarkoitetaan säännellyllä ammattitoiminnalla "ammattitoimintaa, johon ryhtymiseksi, jonka harjoittamiseksi, tai jonka jotakin harjoittamisen muotoa varten jäsenvaltiossa edellytetään suoraan tai välillisesti lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti koulutuksesta annettua asiakirjaa tai pätevyystodistusta". Voidaan siis katsoa, että direktiivejä sovelletaan, kun kyseessä on kilpailu, jossa edellytetään tiettyä ammattipätevyyttä ja joka johtaa tämän ammatin harjoittamiseen.

193. Direktiivissä tarkoitetut menettelyt perustuvat ammattitoimintojen vertailuun (vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja lähtöjäsenvaltiossa). Muuttajalla on oltava tutkintotodistus, joka vaaditaan saman ammatin harjoittamiseen lähtöjäsenvaltiossa.

194. Kun kyseessä on yleisluontoisempi julkishallinnon tehtävä kuin tehtävä, johon vaaditaan erityistä ammattipätevyyttä, tunnustamisprosessi voi edelleen tapahtua asianomaisen ammattihenkilön osalta, ja vastavuoroisen luottamuksen periaatetta voidaan jopa soveltaa joustavammin, koska vaadittu pätevyys liittyy enemmänkin ammattitoiminnan yleiseen tasoon kuin kuhunkin ammattiin liittyvään erityistietämykseen. Julkishallinnossa voitaisiin käyttää luokittelua ja muita keinoja joidenkin ammattipätevyyden erojen huomioon ottamiseksi silloin, kun kielteiseen päätökseen ei ole riittäviä perusteita. Tämänkaltaista ratkaisua olisi vielä kokeiltava, ennen kuin lopullisia johtopäätöksiä voidaan tehdä.

195. Lopuksi on todettava, että henkilöllä on oltava lähtöjäsenvaltionsa mukainen täysi ammattipätevyys voidakseen hyötyä "yleistä järjestelmää" koskevien direktiivien säännöksistä. Tämä aiheuttaa ongelman silloin, kun kilpailua seuraa ammatillinen koulutusjakso. Tällaisessa tapauksessa henkilöllä voidaan katsoa olevan lähtöjäsenvaltionsa mukainen täysi ammattipätevyys vain sillä edellytyksellä, että seuraava yhdistelmä täyttyy: kilpailuun osallistumiseen vaadittava tutkintotodistus + kilpailun läpäiseminen + ammatillinen koulutusjakso (koulutusjakso voidaan toteuttaa ammatillisissa tai kansallisissa puitteissa, ja sitä voidaan pitää joko osana koulutusta ja siten osana tutkintotodistusta tai tutkintotodistusta seuraavana jaksona). On totta, että tämä sääntö asettaa epäedulliseen asemaan niiden maiden tutkintotodistusten haltijat, joissa kilpailuja seuraa ammatillinen koulutusjakso. Heitä ei voida pitää "täysin pätevinä" eivätkä he voi hyötyä direktiiveistä, paitsi jos he ovat läpäisseet kilpailun (ja käyneet läpi sitä seuraavan ammatillisen koulutusjakson). Tästä seuraa, että useissa tapauksissa julkishallinnon virkoja haettaessa esimerkiksi ranskalainen yliopiston tutkintotodistus ei ole direktiiveissä tarkoitettu tutkintotodistus (Ranskassa on perinteisesti monia koulutusohjelmia, joissa kilpailua seuraa koulutusjakso). Toisaalta täysin pätevät ammattihenkilöt, esimerkiksi muiden jäsenvaltioiden opettajat, jotka hakevat tunnustamista Ranskassa, kärsivät myös siitä, että joutuvat suorittamaan viimeisen vaiheen (kilpailun) Ranskassa edellytetystä ammattipätevyydestä.

196. Tästä tilanteesta johtuen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jää runsaasti tunnustamista koskevia pyyntöjä, joissa tunnustamista pyydetään kilpailun suorittamista varten. Komissio on aloittanut tähän kysymykseen liittyvien näkökohtien tarkastelun.

B. Opettajat

197. Esiopetuksessa useimmat maat edellyttävät ammattitoimintaan ryhtymiseksi direktiivin 89/48/ETY mukaista tutkintotodistusta; poikkeuksia ovat Espanja, Saksa, Itävalta ja Liechtenstein, joissa seuraaviin ammatteihin vaaditaan direktiivin 92/51/ETY mukainen tutkintotodistus: "educador infantil", "Erzieher", "Kindergärtner". Komission yksiköt eivät ole todenneet käytännön ongelmia direktiivin 92/51/ETY soveltamisessa tällä alalla.

198. Ala-asteen opettajaksi ryhtymiseen vaaditaan kaikissa jäsenvaltioissa direktiivin 89/48/ETY mukainen tutkintotodistus, paitsi Italiassa ja Liechtensteinissa.

199. Ylemmän perusasteen ja keskiasteen opetuksessa vaaditaan kaikissa jäsenvaltioissa direktiivin 89/48/ETY mukainen tutkintotodistus (