FI Euroopan unionin virallinen lehti C 244/40

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu rekisteröintihakemuksen julkaiseminen

(2007/C 244/07)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 (1) 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Vastaväitteet on toimitettava komissiolle kuuden kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

YHTEENVETO

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 510/2006

”VLAAMS-BRABANTSE TAFELDRUIF”

EY-nro: BE/PDO/005/0534/24.03.2006

SAN ( X ) SMM ( )

Tässä yhteenvedossa esitetään tuote-eritelmän pääkohdat tiedotustarkoituksessa.

1. Jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen:

Nimi: Vlaamse Overheid, Departement Landbouw en Visserij, Afdeling Duurzame Landbouwontwikkeling Osoite: Koning Albert II-laan 35 Bus 40 B-1030 Brussel Puhelin: (32-2) 552 78 74 Faksi: (32-2) 552 78 71 Sähköposti: diederik.desmedt@lv.vlaanderen.be

2. Hakijaryhmittymä:

Nimi: De Sterredruif Osoite: Witherendreef 100a B-3090 Overijse Puhelin: (32-2) 657 92 45 Faksi: (32-2) 657 33 20 Sähköposti: — Kokoonpano: Tuottaja/jalostaja ( X ) Muu ( )

3. Tuotelaji:

Luokka 1.6: Hedelmät, vihannekset ja viljat

4. Eritelmä:

(yhteenveto asetuksen (EY) N:o 510/2006 4 artiklan 2 kohdan mukaisista vaatimuksista)

4.1. Nimi: ”Vlaams-Brabantse tafeldruif”

4.2. Kuvaus: Vlaams-Brabantse tafeldruif on viinirypäle, josta on olemassa sekä vaaleita että tummia lajikkeita. Tummia lajikkeita ovat esimerkiksi Frankenthal De Coster, Royal, Ribier, Leopold III ja Gros Colman. Vaaleat lajikkeet ovat Muscat d'Alexandrie, Canon Hall ja Baidor. Rypäleet voivat olla joko tuoreita tai jäähdytettyjä. Vlaams-Brabantse tafeldruif on syötäväksi tarkoitettu rypäle, jolle on asetettu korkeat laatuvaatimukset. Rypäleistä saadaan suurempia rajoittamalla niiden lukumäärää tertussa. Yksi rypäle painaa keskimäärin 10 grammaa, ja tummat rypäleet ovat hieman vaaleita suurempia. Rypäleet ovat kookkaita ja makeita, niitä peittää ohut nukkakerros, ja ne kasvavat hyvin muodostuneissa tertuissa. Kypsässä 800 gramman painoisessa tertussa on noin 70–80 rypälettä. Rypäleiden makeus varmistetaan pitämällä kasvihuoneiden keskimääräinen lämpötila 15–20 celsiusasteessa. Viljelijä tarkkailee säännöllisesti rypäleiden kypsymistä ja valvoo samalla happamuuden ja makeuden välisen optimaalisen suhteen ja runsaan aromin kehittymistä.

4.3. Maantieteellinen alue: Rypäleenviljelyalue (Druivenstreek) on kukkulainen maakaistale, jolle ovat ominaisia etelään suuntautuvat rinteet erityisesti Ijse-joen laaksossa Hoeilaartin, Overijsen ja Huldenbergin kunnissa.

Viljelyalue sijaitsee Brysselistä kaakkoon ja alkaa Soignesin metsän etelälaidasta. Se käsittää Hoeilaartin ja Overijsen kunnat sekä Neerijsen, Loonbeekin ja Huldenbergin taajamat Huldenbergin kunnassa ja Duisburgin taajaman Tervurenin kunnassa.

4.4. Alkuperätodisteet: Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleitä tuottavien viljelijöiden on kunkin vuoden tammikuussa kirjoittauduttava hakijaryhmittymän (De Sterredruif) rekisteriin ja ilmoitettava vuosittain ryhmittymälle Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleen viljelyyn käyttämiensä kasvihuoneiden lukumäärä. Ryhmittymä ylläpitää rekisteriä ja toimittaa sen toimivaltaisen valvontaelimen käyttöön. Merkinnät perustuvat kyseiseen rekisteriin.

4.5. Tuotantomenetelmä: Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleet tuotetaan lämmitetyissä kasvihuoneissa. Viljely tapahtuu yksinomaan käsin.

Istutusten lisäysaineistona käytetään viiniköynnöstä. Se tapahtuu joko juurruttamalla pistokkaita, jotka voidaan istuttaa välittömästi uusiksi viiniköynnöksiksi tai käyttää myöhemmin lisäysaineistona, tai varttamalla. Varttamiseen käytettävien yksivuotisten oksasten on aina oltava peräisin edellä kuvaillulta maantieteelliseltä alueelta ja yksinomaan 4.2 kohdassa mainituista lajikkeista.

Kasvihuoneiden ilmanvaihto on erittäin tärkeää lämpötilan ja kosteuden säätelyn kannalta. Lämmityksen aloittamisesta silmujen puhkeamiseen asti kasvihuoneen ilman kosteuspitoisuus voidaan pitää korkeana, mikä edistää silmujen kehittymistä. Koska viiniköynnös on tuulensuosija, on tärkeää varmistaa sään salliessa riittävä tuuletus kukinnan aikana. Kukinnan jälkeen lämpötilaa voidaan nostaa jonkin verran rypäleiden kasvun edistämiseksi. Kevyt tuuletus aloitetaan lämpötilan noustessa yli 22–25 celsiusasteen, ja sitä lisätään myöhemmin, jotta lämpötila ei ylitä 28–30 celsiusastetta.

Raakileharvennuksen yhteydessä tertuista poistetaan pienikokoisiksi jääneet, sisäänpäin kääntyneet ja liian lähellä toisiaan olevat rypäleet. Yhteen kantaan saa jäädä enintään kaksi rypälettä. Sopivasti harvennettu kypsynyt terttu tuottaa tasakokoisia, kevyesti toisiaan vasten puristuneita rypäleitä. Harventaminen vaatii noin viidentoista minuutin työn terttua kohti. Rypäleisiin on koskettava mahdollisimman vähän, jotta niiden nukkainen pinta ei vahingoitu.

Kasvihuoneiden keskilämpötilan on oltava 15–20 celsiusastetta, minkä vuoksi niitä on lämmitettävä tiettyinä kuukausina. Käytössä on kolme eri viljelytapaa. Varhaisviljelyssä kasvihuoneita lämmitetään tammikuusta aina heinäkuun puolivälissä tapahtuvaan sadonkorjuuseen asti. Viljelyn ajoittuessa kasvukauden keskivaiheille kasvihuoneita lämmitetään helmikuun puolivälin paikkeilta maaliskuun puoliväliin; kesäaikana rypäleet saattavat kypsyä myös ilman lämmittämistä, ja sadonkorjuu tapahtuu elokuun puolivälistä alkaen. Myöhäisessä viljelyssä kasvihuoneita lämmitetään huhtikuusta alkaen, minkä jälkeen viiniköynnöksen annetaan kasvaa ilman lämmittämistä toukokuun puolivälistä lähtien. Noin syyskuun puolivälissä kasvihuoneita lämmitetään jälleen rypäleiden kypsymisen edistämiseksi, ja sadonkorjuu tapahtuu syyskuun puolivälin jälkeen.

Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleen tunnusmerkkeihin kuuluu luonnollinen nukkapinta, joka syntyy uloimpien suojuslehtien kuihtuessa. Jotta nukkapinta säilyisi, kemiallisten torjunta-aineiden käyttöä kukintavaiheen jälkeen ei sallita.

4.6. Yhteys maantieteelliseen alkuperään: Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleen viljely on kehittynyt luonnollisten, historiallisten ja inhimillisten tekijöiden yhteisvaikutuksesta.

Edellä 4.2 kohdassa kuvailtu maantieteellinen alue tunnetaan Belgiassa nimellä ”De Druivenstreek” (rypäleenviljelyalue). Ilmastollisesti alue sijaitsee lauhkealla ja kostealla vyöhykkeellä. Siellä ei esiinny selkeästi kuivia tai kosteita kausia, vaan lounais- ja länsituulten mukanaan tuoma noin 780 millimetrin vuotuinen sademäärä jakaantuu melko säännöllisesti ympäri vuoden. Sademäärä on tärkeä tekijä viiniköynnöksen kasvihuoneviljelyssä, koska syötäviksi tarkoitetut rypäleet tarvitsevat runsaasti vettä. Kasvihuoneviljelijät rakentavatkin pohjavesikaivoja ja valtavia sadevesialtaita kasteluveden keräämiseksi. Geologisesti Druivenstreek kuuluu Belgian savivyöhykkeeseen. Sen pinnanmuodostus on voimakkaasti aaltoilevaa pitkin jyrkkiä laaksoja, ja korkeuserot ovat enimmillään 60 metriä. Laaksoista suurin on Ijse-joen laakso. Se suuntautuu lounaasta koilliseen, joten etelärinteet ovat äärimmäisen aurinkoisia. Paikoitellen vallitsee jopa lämpöisempi mikroilmasto. Lähes koko aluetta kattaa paksuudeltaan vaihteleva, viimeisimmän jääkauden aikaisten tuulten mukanaan tuoma lössikerros. Sen alla on sorakerros, joka muodostuu muun muassa pyöreiksi hioutuneista piikivistä ja hiekkakivisiruista. Sorakerros on syntynyt hiekan, saven ja liejun eroosion myötä tertiäärikauden jääkausien aikana. Koska savi ei pidätä vettä ja koska sen alapuoliset kerrostumat ovat melko hiekkapitoisia, alueen maaperä on erittäin hyvin vettä läpäisevää. Tällainen maaperä soveltuu oivallisesti viinirypäleen viljelyyn, sillä vaikka rypäleiden kehittyminen vaatiikin runsasta kastelua, itse viiniköynnös ei viihdy kosteassa maassa. Siten leuto ja kostea kasvuympäristö, Ijse-joen laakson etelään suuntautuneet aurinkoiset rinteet ja hyvin vettä läpäisevä maaperä yhdessä mahdollistavat Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleen viljelyn maantieteellisellä alueella.

Kuten muuallakin Euroopassa, myös tämän alueen linnojen puutarhoissa kokeiltiin eksoottisten lajien viljelyä. Felix Sohien ensi kokeilut viiniköynnöksen viljelystä Huldenbergin linnan kasvihuoneissa osoittautuvat niin menestyksekkäiksi, että hän uskoi sillä olevan tulevaisuutta. Vuonna 1865 Felix Sohie rakensi ensimmäisen kyseisen lajin viljelyyn tarkoitetun kasvihuoneen Hoeilaartiin ja teki siihen tarvittavat tekniset parannukset, joiden ansiosta rypälesatoa voitiin korjata jo keväällä. Muut seurasivat hänen esimerkkiään, ja seuraavien vuosikymmenten kuluessa alueelle nousi kasvihuoneita kuin sieniä sateella. Viininviljely muutti perinpohjaisesti alueen maisemaa. Vuoden 1910 yleisen maatilalaskennan mukaan esimerkiksi Hoeilaartissa oli 5 176 kasvihuonetta. Vuonna 1961 Druivenstreekin alueella oli enimmillään jopa 34 929 kasvihuonetta. Euroopan talousyhteisön syntymisen sekä vuosien 1973 ja 1979 energiakriisien seurauksena ryläpeenviljely alueella on kuitenkin voimakkaasti vähentynyt.

Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypälettä viljellään lämmitetyissä kasvihuoneissa, joissa lähes kaikki viljelytoimet, kuten talvileikkaaminen, maanmuokkaus, lannoitus, ylimääräisten oksien karsiminen, viiniköynnösten suojaaminen liialliselta auringonpaisteelta, mahdollisten kasvitautien biologinen torjunta, sumuttaminen ja kastelu, kasvihuoneiden kunnossapitotyöt ja valvonta suoritetaan käsin. Tehtävää riittää ympäri vuoden, ja se vaatii viljelijöiltä suurta asiantuntemusta. Raakileharvennus on tuotantoalueelle ominainen piirre. Eräiden ulkomaisten rypäleiden kohdalla pieniksi jääneet rypäleet tosin myös nypitään pois tertuista pakkausvaiheessa, mutta tällöin raakileharvennuksen ansiosta saavutettu erityinen laatunäkökohta jää uupumaan. Lisäksi on mahdollisimman pitkälle vältettävä koskemasta rypäleisiin, jotta niiden nukkapinta, joka on nimenomaan Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleiden erityispiirre, ei vahingoittuisi. Vuosien myötä viljelijät ovat pyrkineet parantamaan laatua ja lisäämään tuotosta. Tämän työn tuloksena on muun muassa kehitetty uusia rypälelajikkeita valinnan ja risteytysten avulla.

Paikallinen osaaminen ilmenee myös rypäleenviljelyyn tarkoitettujen kasvihuoneiden rakentajien erityistaidoissa. Viljelyn käynnistyttyä Hoeilaartissa (1865) vielä ennen vuosisadan vaihdetta kehittyi menetelmä, jonka avulla onnistuttiin ratkaisemaan monia teknisiä vaikeuksia, kuten rakentaminen erittäin kaltevassa maastossa, metallirakenteiden, lasin ja rypäleiden painon aiheuttaman taipumisen estäminen, sadeveden kerääminen sekä ilmanvaihtoon ja lämmitykseen liittyvät ongelmat. Monet ammattilaiset ovatkin erikoistuneet kasvihuoneiden rakentamiseen. Näihin kuuluvat erityisesti muurarit (kasvihuoneiden seinät), kirvesmiehet (puurakenteet), sepät (kulmaraudat, T-kappaleet, työkalut) sekä lasittajat ja katontekijät.

Rypäleiden tuotannon ympärille on maantieteellisellä alueella kehittynyt myös eräänlainen kansanperinne. Kasvihuoneiden omistajat esittelivät ylpeinä upeimmat rypäleterttunsa rypälenäyttelyissä, joita järjestettiin joka vuosi maantieteellisellä alueella sijaitsevissa kylissä, useimmiten paikallisten markkinoiden yhteydessä. Hoeilaartissa (syyskuun kolmannella viikolla) ja Overijsessa (elokuun viimeisellä viikolla) näyttelyt ovat kasvaneet vuosittaiseksi rypälejuhlaksi, jonka yhteydessä muun muassa valitaan rypälekuningatar ja järjestetään rypäleviesti ja -kulkue. Viiniköynnöksen viljelyn historiaa esitellään ja taltioidaan myös Overijsen rypälemuseossa.

4.7. Valvontaelin:

Nimi: Federale Overheidsdienst Economie, K.M.O., Middenstand en Energie Algemene Directie Controle en Bemiddeling Tweede Afdeling Gespecialiseerde Diensten, Sectie A Controles Uitgaven EOGFL en Marktordening Osoite: WTC III, Simon Bolivarlaan 30 B-1000 Brussel Puhelin: (32-2) 277 71 49 Faksi: (32-2) 277 54 53 Sähköposti: dirk.demaeseneer@mineco.fgov.be

4.8. Merkinnät: Kaikki rypäletertut varustetaan etiketillä, johon merkitään EU:n SAN-tunnus, nimitys ”Vlaams-Brabantse tafeldruif” sekä viljelijän tai hänen yrityksensä nimi. Tertut merkitään aina tuottajayrityksessä Vlaams-Brabantse tafeldruif -rypäleiden alkuperän ja jäljitettävyyden varmistamiseksi, koska tuottajat myyvät suurimman osan (yli 60 %) rypäleistään suoraan (ovelta ovelle tai torilla).

(1) EUVL L 93, 31.3.2006, s. 12.