KOMISSION SUOSITUS jäsenvaltioiden ja yhteisön vuoden 2001 talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi - laadittu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 99 artiklan 2 kohdan mukaisesti

SISÄLLYSLUETTELO

I. Talouspolitiikan yleiset suuntaviivat

1. Johdanto

2. Painopistealueet ja talouspolitiikan vaatimukset

2.1 Viimeaikainen ja tuleva talouskehitys

2.2 Keskeiset haasteet

3. Talouspoliittiset suositukset

3.1 Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

3.2 Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

3.3 Työmarkkinoiden elvyttäminen

3.4 Hyödyke- (tavara- ja palvelu-) markkinoiden tehokkaan toiminnan varmistaminen

3.5 EU:n rahoituspalvelumarkkinoiden tehokkuuden ja yhdentymisen edistäminen

3.6 Yrittäjyyden kannustaminen

3.7 Osaamistalouden edistäminen

3.8 Ympäristön kestävyyden vahvistaminen

II. Maakohtaiset talouspolitiikan suuntaviivat

1. Belgia

2. Tanska

3. Saksa

4. Kreikka

5. Espanja

6. Ranska

7. Irlanti

8. Italia

9. Luxemburg

10. Alankomaat

11. Itävalta

12. Portugali

13. Suomi

14. Ruotsi

15. Yhdistynyt kuningaskunta

I Solitiikan yleiset suuntaviivat

1. Johdanto

Vuosi sitten Lissabonissa Euroopan unioni asetti itselleen uuden strategisen päämäärän seuraavaa vuosikymmentä varten: "siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta." Vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa määriteltiin kattava strategia tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Strategia koostuu terveestä makrotalouspolitiikasta ja kattavista talousuudistuksista työ-, hyödyke- ja pääomamarkkinoilla. Tällä politiikalla tuetaan vahvaa talouskasvua lyhyellä aikavälillä, vahvistetaan tulevan kasvun perustaa keskipitkällä aikavälillä ja parannetaan mahdollisuuksia selviytyä tehokkaasti pitemmän aikavälin rakennemuutoksista, joihin kuuluu mm. väestön vanhenemisen vaikutus.

Vuoden 2001 suuntaviivoissa vahvistetaan voimassa oleva talouspolitiikan strategia, jota laajennetaan Tukholman Eurooppa-neuvoston (23.-24. maaliskuuta 2001) tulosten valossa. Niihin kuuluu kestävän kehityksen edistämisen sisällyttäminen suuntaviivoihin, mikä on otettu mukaan asiakirjan eri osissa. Suuntaviivoja laadittaessa on otettu huomioon vuoden 2000 suuntaviivojen täytäntöönpanon tarkastelu ja taloudellisen tilanteen ja talouden näkymien arviointi komission kevään 2001 talousennusteissa.

Kappaleessa 2 tarkastellaan aluksi näiden suuntaviivojen taustalla olevaan talouden tilaa ja lopuksi esitetään talouspolitiikan tärkeimmät haasteet lyhyellä, keskipitkällä ja pitemmällä aikavälillä. Kappaleessa 3 esitetään yleiset talouspoliittiset suositukset, joita sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin ja yhteisöön. Yleisstrategian puitteissa talouspolitiikan painopistealueet vaihtelevat jonkin verran jäsenvaltioittain talouden kehityksen, näkymien, rakenteiden ja instituutioiden erojen vuoksi. Suuntaviivojen II osassa esitetään maakohtaiset suositukset, joissa nämä erot on otettu asianmukaisesti huomioon.

2. Painopistealueet ja talouspolitiikan vaatimukset

2.1. Viimeaikainen ja tuleva talouskehitys

Talouden ulkoinen ympäristö muuttunut selvästi vähemmän suotuisaksi - Neuvosto hyväksyi edelliset suuntaviivat vuoden 2000 alkukesällä, jonka jälkeen maailmantalouden ympäristö on muuttunut selvästi vähemmän tukea-antavaksi useiden toisiinsa liittyvien voimien vuoksi. Vaikka maailmanlaajuisen laskusuhdanteen odotetaan yleisesti jäävän suhteellisen lyhytaikaiseksi, on olemassa huomattavia riskejä, joiden vuoksi tilanne voi muuttua vähemmän suotuisaksi.

Ensinnäkin öljyn hinnan nousu jatkui koko kesän, ja syksyllä hinta nousi uusiin huippulukemiin. Vaikka hinnat ovat laskeneet vuoden 2000 lopun huippuluvuista ja maailmanlaajuisen kysynnän heikentyminen vähentää uuden hintapiikin riskiä, öljyn hinta on edelleen suhteellisen korkealla ja heilahtelee voimakkaasti. Toinen ja vielä merkittävämpi riski on Yhdysvaltain ja Japanin talouden toimeliaisuuden odottamattoman jyrkkä hidastuminen viime kuukausina. Yhdysvalloissa vähäinen mukautuminen kohti kestävämpää kasvu-uraa oli sekä odotettavissa että toivottavaa, koska siten voitiin tehokkaasti korjata kasvukaudella kasautuneita merkittäviä epätasapainoja. Odotukset keskittyvät lähinnä nopeaan, V-muotoiseen elpymiseen vuoden 2001 loppupuolella, joka perustuu mm. käytettävissä olevan talouspolitiikan liikkumavaran hyvin harkittuun käyttöön. Näkymiin liittyy kuitenkin runsaasti epävarmuutta eikä ole mahdotonta, että laskusuhdanteesta tulisi jyrkempi ja pitkäaikaisempi. Japanissa heiveröinen elpyminen hiipuu ja talous on edelleen altis häiriöille. Ulkoisen ympäristön heikentyminen vaikuttaa jo eräiden nopeasti kehittyvien markkinatalousmaiden kasvuun lähinnä viennin vähenemisen vuoksi. Maailmanlaajuisilla osakemarkkinoilla on jo tapahtunut selvä korjausliike, joka on kohdistunut erityisesti teknologiaosakkeisiin ja josta näkyy, että sijoittajat ovat tarkistaneet alaspäin näkemyksiään pitkäaikaisesta voittojen kasvusta.

Euroalueen talouskasvu jatkuu varsin hyvänä - Talous- ja rahaliiton toinen vuosi oli yleisesti ottaen onnistunut. Euroalueella talouskasvu oli voimakkainta ja työttömyys alimmillaan vuosikymmeneen. Kuluttajahintainflaatio kiihtyi, mutta pohjainflaatio pysyi selvästi alle 2 prosentin. Kasvuvauhtia ovat kuitenkin rokottaneet ensin öljyn hinnan nousun aiheuttama negatiivinen häiriö ja sitten maailmanlaajuisen kysynnän heikkeneminen. Lisäksi öljyn hinnan nousu yhdessä heikentyvän euron kanssa kiihdyttivät kuluttajahintainflaatiota, joka oli nopeimmillaan marraskuussa 2000.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Vaikka maailmanlaajuinen laskusuhdanne heikentääkin näkymiä, näyttää siltä, että euroalueen talouskasvu jatkaa suhteellisen vahvaa, noin 2 ¾ prosentin kasvua vuosina 2001-2002 ja euroalueelle syntyy uusia työpaikkoja inflaatiopaineiden hellittäessä. Vahvasti parantuneet talouden perustekijät, joihin kuuluu maltillisen palkkapolitiikan jatkaminen, ja tukea antava politiikka, ovat edistäneet suotuisaa investointi-ilmapiiriä ja uusien työpaikkojen tasaista lisäystä. Ne ovat synnyttäneet suotuisan kasvukierteen, jonka tukevana perustana on kotimainen kysyntä. Vaikka yritysten ja kuluttajien luottamus onkin heikentynyt, ne ovat vielä lähellä huipputasoaan, sillä niiden tukena on edelleen talouden dynamiikan lisääntyminen. Investointikysyntää tukevat korkea kapasiteetin käyttöaste, suotuisat rahoitusolot ja vahva kannattavuus, kun taas kulutuskysynnän tukena on edelleen käytettävissä olevien tulojen kasvu, jota tuottavuuden kasvu, työllisyyden paraneminen ja verohelpotukset ovat edistäneet.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Lisäksi suuret sisämarkkinat yhdessä yhteisen rahan kanssa tarjoavat vahvan ja vakaan perustan kotimaiselle kasvulle ja vähentävät valuuttakurssivaihteluista aiheutuvia riskejä. Euroseteleiden ja -kolikoiden käyttöönotto 1. tammikuuta 2002 antaa lisäpontta talouden yhdentymiselle ja tuo euron jokapäiväiseen elämäämme, mikä parantaa rahaliiton näkyvyyttä. Lisäksi talousuudistusten edistymisen ansiosta euroalueen kestävyys ulkoisia häiriöitä kohtaan on vahvistunut. Niinpä vaikka ulkoisen heikentymisen riskit toteutuisivatkin - erityisesti jos Yhdysvaltain talous ei kääntyisi nopeasti takaisin tukevaan kasvuun - edellä mainitut tekijät auttavat lieventämään sen vaikutusta euroalueeseen.

Euroalueen ulkopuolella olevat jäsenvaltiot - Vuonna 2000 talouskasvu oli voimakasta ja uusia työpaikkoja syntyi runsaasti Tanskassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mutta nyt niihin vaikuttaa maailmantalouden heikentynyt kehitys. Sen seurauksena talouskasvun odotetaan hidastuvan alhaisemmalle tasolle. Tiiviit kauppayhteydet euroalueelle ja jatkuvasti vahva kotimainen kysyntä antavat niille hyvät eväät selvitä ulkoisen ympäristön heikentymisestä. Inflaatio on pysynyt vaimeana ja on samalla tai alhaisemmalla tasolla kuin euroalueella.

2.2. Keskeiset haasteet

Euroopan unionilla ja euroalueella on useita keskeisiä haasteita lyhyellä, keskipitkällä ja pitemmällä aikavälillä. Haasteista selviäminen edellyttää, että jo nyt ryhdytään toteuttamaan tarvittavia toimia.

Lyhyen aikavälin haaste: kasvun vahvistumisen ja uusien työpaikkojen syntymisen ylläpitäminen - Välittömänä

tehtävänä on ylläpitää vahvaa talouskasvua maailmantalouden heikentyessä. Euroalue joutuu tukeutumaan entistä enemmän omiin vahvuuksiinsa.

Talouspolitiikalla on sen vuoksi pyrittävä sisäisen kasvudynamiikan ylläpitämiseen ja parantamiseen entisestään harjoittamalla vakauteen tähtäävää makrotalouspolitiikkaa ja toteuttamalla kattavia rakenneuudistuksia. Näin euroalueella tuetaan yritysten ja kuluttajien luottamusta ja samalla parannetaan mahdollisuuksia virittää rahapolitiikka kotimaisiin tekijöihin perustuvaa kasvua tukevaksi. Vahvempi euro, johon liittyy kotimaan rahatalouden keventäminen, edesauttaisi osaltaan talouden mukautumista häiriöittä maailmantalouden epätasapainoihin ja samalla tukisi kotimaista kysyntää ja vähentäisi ulkoisia hintapaineita.

Varsinkin finanssipolitiikalla on edelleen pyrittävä saavuttamaan lähes tasapainoinen tai ylijäämäinen julkisen talouden rahoitusasema ja maltillista palkkakehitystä on jatkettava. Vaikeasti saavutetun makrotaloudellisen vakauden säilyttäminen myös tulevaisuudessa on olennaisen tärkeää. Paineita julkisten menojen lisäämiseksi ja verojen alentamiseksi alkaa kehittyä, koska julkisen talouden rahoitusasema on monissa maissa parempi kuin vuosiin tai jopa vuosikymmeniin. Palkankorotuspaineita on jo syntynyt jonkin verran, koska työmarkkinoilla alkaa kehittyä pullonkauloja ja kuluttajahintainflaation viimeaikaisen kiihtymisen ja aiemman maltillisen palkkakehityksen vuoksi vaaditaan hyvitystä.

Talous- ja rahaliitto merkitsee kuitenkin tärkeää järjestelmämuutosta, ja talous- ja rahaliiton onnistuminen vaatii lisävastuun ottamista kaikilta keskeisiltä talouspolitiikan toimijoilta. Yhteistä rahapolitiikkaa ei voida räätälöidä yksittäisten jäsenvaltioiden tarpeisiin sopivaksi eikä valuuttakurssia voida

enää käyttää rakennemuutosten viivästymisestä tai epätarkoituksenmukaisesta politiikkayhdistelmästä aiheutuneen kilpailukyvyn menetyksen palauttamiseen.

Hallituksilla ja työmarkkinaosapuolilla on siten vastuu tasapainoisen talouspolitiikkayhdistelmän luomisesta sekä jäsenvaltioiden että euroalueen tasolla.

Yleiseseti ottaen talouden kestävyyttä on vahvistettava tarkkaan harkituilla rakennemuutoksilla. Lisäämällä markkinoiden joustavuutta ja avoimuutta parannetaan mahdollisuuksia selviytyä muutoksista ja myötävaikutetaan siihen, että häiriöiden vaikutus on mahdollisimman vähäinen. Joustavammat ja avoimemmat markkinat edistävät myös rakenteellisten parannusten myönteistä vuorovaikutusta taloudessa ja vaikuttavat edullisesti makrotalouden kehitykseen. Lisäksi rakenteellisilla muutoksilla voi olla myönteinen vaikutus lyhyellä aikavälillä alentamalla hintapaineita.

Keskipitkän aikavälin haaste: tulevan kasvun ja työllisyyden perustan parantaminen - Vuodesta 1997 alkaneen kasvun taustalla oli noususuhdanne, jossa voitiin hyödyntää vajaata kapasiteettia. Vaikka potentiaalisen tuotannon kasvu on hyvinkin voinut parantua viime vuosina markkinoiden toiminnan tehostumisesta ja uudesta tieto- ja viestintätekniikasta syntyneen tuottavuuden nousun ansiosta, sitä pidetään edelleen riittämättömänä ylläpitämään noin 3 prosentin kasvuvauhtia pitemmän aikaa. Talouskasvun ylläpitäminen edellyttää sen vuoksi talouden kasvuvauhdin pysyvää nopeutumista.

Talouspolitiikassa on keskityttävä luomaan oikeat olosuhteet tuotannollisten resurssien ja luonnonvarojen tehokkaalle käytölle ja niiden lisäämiselle ajan myötä, ml. investoinnit yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen. Erityisesti on edesautettava

markkinoiden toiminnan tehostumista puuttumalla ulkoisvaikutusten, markkinavoimien, epätäydellisten tietojen tai sääntely-ympäristön aiheuttamiin puutteisiin markkinoiden toiminnassa tai markkinoiden toimimattomuuteen.

Erityisen tärkeää on saada käyttöön merkittävä osa tällä hetkellä vajaakäytössä olevista työvoimaresursseista. Euroalueen virallinen työttömyysaste on edelleen kohtuuttoman korkea ja työvoima-aste ja työllisyys ovat alhaisia, erityisesti ikääntyvien työntekijöiden ja naisten osalta, ja kaukana Lissabonissa ja Tukholmassa sovituista tavoitteista. Aliedustettujen tai huonommassa asemassa olevien ryhmien työmarkkinoille lisääminen on myös keino sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamiseksi. Talous- ja sosiaalipolitiikan keskinäinen vahvistaminen on perustavanlaatuinen strategia, jolla voidaan hyödyntää käytettävissä olevien työpaikkojen koko potentiaali.

Työvoiman tarjonnan lisäämiseksi on tarpeen varmistaa, että sääntelypuitteet ovat sellaiset, että ne kannustavat ihmisiä hakeutumaan työmarkkinoille ja pysymään siellä. Varsinkin vero- ja sosiaalietuusjärjestelmien uudistamista olisi jatkettava lisäämällä taloudellisia kannustimia työn vastaanottamiseen ja työssä pysymiseen. Työttömien ja passiivisten henkilöiden mahdollisuuksien parantamiseksi on siirryttävä kohdennettuun aktivoivaan politiikkaan. Aktiivisella työmarkkinapolitiikalla edistetään myös sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Euroopan työvoiman käyttöä voitaisiin kokonaisuudessaan tehostaa myös toimenpiteillä, joilla tuetaan työvoiman liikkuvuutta jäsenvaltioiden välillä, ja erityisesti vaikuttamalla ammattitaitoiseen työvoimaan liittyviin tuotantokapeikkoihin. Lisäksi olisi vaalittava elinikäistä oppimista, jolla kannustetaan osallistumaan työmarkkinoille.

Työvoiman tarjonnan lisäämiseen täytyy liittyä kapasiteettia lisääviä investointeja. Tämä tarkoittaa, että on luotava investointeja suosiva liiketoimintaympäristö, jonka tukena on riittävä julkinen infrastruktuuri ja nykyaikainen ja tehokas julkinen hallinto. Hyvin toimivat, kilpailukykyiset ja integroidut hyödyke- ja pääomamarkkinat myötävaikuttavat tähän osaltaan huolehtimalla siitä, että resurssit tulevat parhaaseen mahdolliseen käyttöön. Näin ollen tavara- ja palvelumarkkinoiden ja erityisesti yleishyödyllisten laitosten ja rahoituspalvelumarkkinoiden kilpailua on lisättävä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi yhteisön tason toimissa olisi keskityttävä sisämarkkinoiden täytäntöönpanon loppuunsaattamiseen, erityisesti palvelualalla. Jäsenvaltioiden olisi puolestaa huolehdittava sisämarkkinalainsäädännön tehokkaasta täytäntöönpanosta ja kannustettava kilpailun lisäämistä.

Lissabonin strategiaan kuuluu keskeisenä osana, että tunnustetaan tarve vaalia yrittäjyyttä ja innovaatioita EU:ssa, jotka molemmat ovat perustavanlaatuisia edellytyksiä Euroopan kasvupotentiaalin lisäämiseksi ja niin ollen myös Euroopan kilpailukyvyn vahvistamiseksi, varallisuuden lisäämiseksi ja työpaikkojen syntymisen edistämiseksi. Yrittäjyyden ja innovaatioiden vahvistaminen muodostaa keskeisen haasteen kaikille jäsenvaltioille.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Sisämarkkinoiden kilpailun lisääminen on johdonmukaista, kun maailmanlaajuinen kilpailu lisääntyy. Euroopan unionin on sen vuoksi hyväksyttävä yhteinen kauppapolitiikka, joka suosii avointa maailmankauppaa, ja vaatdittava uutta monenvälistä kauppaneuvottelukierrosta WTO:n puitteissa.

Tuottavuuden kasvun ja kilpailukyvyn ylläpitäminen ajan mittaan ja maailmanlaajuisesti vaatii jatkuvia rakenteellisia muutoksia. Euroopan siirtyminen kohti osaamistaloutta edistyy, mutta puutteita on edelleen toimialan ja tiedeyhteisön välisessä suhteessa ja tutkimus- ja kehitystyöhön tehtyjen yksityisten investointien määrässä, minkä vuoksi tutkimuksen kaupallistaminen on edelleen vähäistä. Pätevän tieto- ja viestintätekniikka-alan henkilöstön ja koulutettujen tutkijoiden tarjonta on lisäksi riittämätöntä.

Pitemmän aikavälin haaste: valmistautuminen väestön ikääntymisen vaikutukseen - Tulevaisuudessa edessä oleva väestön ikääntymisestä aiheutuva haaste vahvistaa tarvetta harjoittaa tervettä kokonaistaloudellista politiikka ja toteuttaa kattavia talousuudistuksia. Nykyisen kehityksen jatkuessa EU:n työikäinen väestö vähenee noin 40 miljoonalla hengellä ja vanhushuoltosuhde lähes kaksinkertaistuu vuodesta 2015 vuoteen 2050.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Alustavien laskelmien mukaan julkiset eläkemenot nousevat noin 3-5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2010-2050. Lisäksi terveydenhuolto- ja vanhustenhoitomenojen odotetaan kasvavan huomattavasti. Koska tarvitaan riittävää yleistä eläketurvaa, väestön ikääntymisellä tulee olemaan merkittäviä seurauksia julkisen talouden pitkäaikaiselle kestävyydelle. Vaikka kestää vielä joitakin vuosia ennen kuin vaikutus on selvästi havaittavissa, hallitusten olisi ryhdyttävä toimiin jo nyt ja otettava nykyisestä suotuisasta taloudellisesta tilanteesta täysi hyöty varmistaakseen eläkkeiden, terveydenhuollon ja vanhusten pitkäaikaishoidon laatu, riittävyys ja julkisen talouden kestävyys. Tätä tarkoitusta varten olisi tarkasteltava nykyisiä järjestelyjä ja uudistettava niitä tarpeen vaatiessa. Julkisen talouden rakenteelliset uudistukset olisi toteutettava, jotta voidaan valmistautua väestön ikääntymisestä julkiselle taloudelle aiheutuvaan rasitteeseen.

Välittömän rahoitusvaikutuksen lisäksi väestön ikääntymisellä on laajempaa vaikutusta talouskasvuun, koska potentiaalisen työvoiman määrä vähenee ja koska sillä voi olla merkittävä vaikutus kokonaissäästämisasteeseen. Korkeaa elintasoa on tuettava yhä enemmän työn tuottavuutta lisäämällä ja työllisyysastetta korottamalla. Lisäksi se, että työvoimaan tulee vähemmän nuoria, juuri valmistuneita ihmisiä, on omiaan vähentämään ammattitaidollista uudistumista ja siten uuden teknologian käyttöönottoa. Ikääntymisen vaikutusta ammattitaidon tasoon voitaisiin torjua lisäämällä uuden teknologian hallintaa nuorten parissa ja vaalimalla aikuisväestön oppimista.

Jäsenvaltioiden on laadittava kattava strategia, jolla selviydytään väestön ikääntymisen aiheuttamasta taloudellisesta haasteesta. Strategiat on esitettävä vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteydessä, ja niitä on tarkasteltava monenvälisessä seurannassa.

Talouspolitiikan tiiviin koordinaation varmistaminen - Talouspolitiikan päättäjien tiivis koordinaatio, johon sisältyy tietojen vaihto etukäteen, on tärkeä väline toisiaan tukevien talouspoliittisten ratkaisujen muotoilussa ja täytäntöönpanossa. Talouspoliittisten toimien vaikuttavuutta ja tehokkuutta parannetaan ottamalla asianmukaisesti huomioon seurannaisvaikutukset, joiden merkitys kasvaa yhdentymisen edetessä.

Tämä koskee erityisesti euroalueen jäsenvaltioita. Näistä haasteista selviämiseksi ja EMUn kaikkien mahdollisuuksien hyödyntämiseksi euroalueen viranomaisia kehotetaan koordinoimaan talouspolitiikkansa tiiviisti euroryhmässä.

* *

Seuraavassa kappaleessa esitetään yksityiskohtaisemmin sekä makro- että mikrotalouspolitiikan strategia, jolla vastataan tehokkaasti näihin keskeisiin haasteisiin. Sen tärkeimmät osat ovat seuraavat:

(i) kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

(ii) julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

(iii) työmarkkinoiden elvyttäminen

(iv) tehokkaiden hyödyke- (tavara- ja palvelu-)markkinoiden varmistaminen

(v) EU:n rahoituspalvelumarkkinoiden tehokkuuden ja yhdentymisen edistäminen

(vi) yrittäjyyden kannustaminen

(vii) osaamistalouden edistäminen ja

(viii) ympäristön kestävyyden vahvistaminen.

3. Talouspoliittiset suositukset

3.1. Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

Talouspolitiikka vaikuttaa keskeisesti kasvun ja työllisyyden edistämiseen ja hintavakauden säilymiseen. Lyhyellä aikavälillä sillä varmistetaan, että talouden kasvu jatkuu ja senhetkinen kasvupotentiaali toteutuu täysimääräisenä. Keskipitkällä aikavälillä sillä myötävaikutetaan sellaisten edellytysten syntymiseen, joilla varmistetaan riittävä säästämisaste ja investointitaso talouden saattamiseksi kestävälle, nopeamman kasvun ja työllisyyden uralle inflaatiota kiihdyttämättä.

Euroalueella kasvun odotetaan hidastuvan jonkin verran talouden toimeliaisuuden oltua vahvaa vuonna 2000, mutta säilyvän suhteellisen voimakkaana ja potentiaalisen kasvun yläpuolella vuosina 2001-2002 samalla kun inflaation odotetaan hidastuvan. Asianmukaiseen ja jännitteettömään talouapolitiikkaan kuuluvat seuraavat tekijät.

Yhteisellä rahapolitiikalla on sitouduttu ylläpitämään hintavakautta koko euroalueella ja, tätä tavoitetta rajoittamatta, tukemaan yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä.

Vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen terve julkisen talouden rahoitusasema luo riittävän liikkumavaran automaattisten vakauttajien täysimääräiselle toiminnalle ilman, että olisi vaaraa,

>VIITTAUS KAAVIOON>

että julkiselle taloudelle asetettu alijäämätavoite (3 prosenttia suhteessa BKT:hen) ylittyisi. Terve julkisen talouden rahoitusasema vaikuttaa suotuisasti korkoihin ja edesauttaa yksityisen sektorin investointeja, vähentää edelleen julkisen talouden velkaantuneisuutta ja vahvistaa sijoittajien luottamusta lisäämällä EMUn julkisen talouden puitteiden uskottavuutta.

Yleisesti ottaen on tärkeää, että finanssipolitiikan ohjausnuorana on välttää suhdanteita vahvistavaa politiikan viritystä, joka johtaisi talouden toimeliaisuuden ylikorostuneisiin heilahteluihin, kestämättömiin rakenteellisiin tasapainoihin ja rasittaisi yhteistä rahapolitiikkaa. Tätä varten käytetään suhdannekorjattuja rahoitusasemia lisävälineenä rahoitusasemien arvioinnissa. Useissa jäsenvaltioissa on saavutettu lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen 'vähimmäisrahoitusasema' ja se on saavutettavissa muissakin. Näistä saavutuksista on nyt pidettävä kiinni huolehtimalla siitä, että suhdannekorjatut rahoitusasemat siirtyvät kohti tasapainoa tai ylijäämää tai säilyvät tasapainoisina tai ylijäämäisinä tulevina vuosina. Tarpeen vaatiesssa vakaus- ja kasvusopimuksen vähimmäisvaatimuksia tiukemmalla julkisen talouden vakauttamisella voitaisiin luoda lisää liikkumavaraa suhdannevakautukselle, jolla selviydytään odottamattomista julkisen talouden muutoksista, saadaan julkinen velka supistumaan nopeammin ja valmistaudutaan väestön ikääntymiseen liittyviin julkisen talouden haasteisiin. Uusimpien vuosina 2000-2001 tarkistettujen vakausohjelmien perusteella vuoden 2001 vähäisen heikentymisen jälkeen koko euroalueen rakenteellinen alijäämä korjaantuu vähitellen tasapainoon vuonna 2003.

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

Euroalueen jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden finanssipolitiikka tukee yhteisen rahapolitiikan hintavakaustavoitetta. Niiden on oltava valmiita käyttämään finanssipolitiikkaa kotimaisen hintavakauden edistämiseen ja ottamaan finanssipolitiikassa huomioon sekä euroalue että yhteisen rahapolitiikan vaikutus kotimaassa.

Yleisesti ottaen jäsenvaltioiden on

i. pääsääntöisesti saavutettava lähes tasapainoinen tai ylijäämäinen julkisen talouden rahoitusasema vuonna 2001 viime vuonna tehdyn sitoumuksen mukaisesti , jotta niille jää riittävästi liikkumavaraa selviytyäkseen haitallisten suhdannevaihteluiden vaikutuksista; varmistettava talousarvioidensa määrätietoinen täytäntöönpano, jotta estetään lipsuminen vakausohjelman tavoitteista

ii. laadittava vuoden 2002 talousarviot noudattaen tarvetta säilyttää julkisen talouden rahoitusasema tasapainossa tai ylijäämäisenä ja välttää suhdanteita vahvistavaa finanssipolitiikkaa; tarpeen vaatiessa vahvistettava entisestään julkista taloutta, erityisesti talouden pitkäaikaisen kestävyyden varmistamiseksi ja

iii. oltava valmiina kiristämään finanssipolitiikka niissä maissa, joissa on ylikuumenemisen riski ja inflaatiopaineita, edesauttaakseen tarkoituksenmukaisen talouspolitiikkayhdistelmän luomista jäsenvaltiotasolla.

Talous- ja työllisyystilanteen erojen pitäisi kuvastua euroalueen jäsenvaltioiden palkkakehityksessä. Hallitukset voivat luoda oikeanlaiset puitteet, joilla edistetään työmarkkinaosapuolten palkkaneuvotteluja. Makrotaloudelliselta näkökannalta on tarpeen asettaa nimelliset palkankorotukset niin, että ne sopivat yhteen hintavakauden ja työpaikkojen luomisen kanssa; tämä tarkoittaa, että EKP:n hintavakaustavoite on otettava asianmukaisesti huomioon samalla kun varmistetaan, että reaaliset palkankorotukset eivät ylitä tuottavuuden kasvua.

Euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa rahapolitiikan tavoitteena on hintavakaus. Tanskassa rahapolitiikalla pyritään tähän tavoitteeseen tukemalla kiinteän valuuttakurssin politiikka suhteessa euroon ERM2-järjestelmän puitteissa. Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa rahapolitiikalla on suora inflaatiotavoite. Tavoitteiden onnistunut saavuttaminen auttaa luomaan puitteet valuuttakurssivakaudelle.

Euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden on myös ylläpidettävä tervettä julkisen talouden rahoitusasemaa vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti. Yleisesti ottaen niiden on

i. ylläpidettävä ylijäämäisiä julkisen talouden rahoitusasemia vuonna 2001 ja siten riittävää liikkumavaraa selviytyäkseen haitallisten suhdannevaihteluiden vaikutuksilta, varmistettava talousarvioidensa määrätietoinen täytäntöönpano, jotta estetään lipsuminen vakausohjelman tavoitteista ja

ii. laadittava vuoden 2002 talousarviot sellaisiksi, että julkisen talouden rahoitusasema säilyy tasapainossa tai ylijäämäisenä ja vältetään suhdanteita vahvistavaa finanssipolitiikkaa; tarpeen vaatiessa vahvistettava entisestään julkista taloutta, erityisesti talouden pitkäaikaisen kestävyyden varmistamiseksi.

Talous- ja työllisyystilanteen erojen pitäisi kuvastua euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden palkkakehityksessä. Makrotaloudelliselta näkökannalta on tarpeen asettaa nimelliset palkankorotukset niin, että ne sopivat yhteen hintavakauden ja työpaikkojen luomisen kanssa; tämä tarkoittaa, että EKP:n hintavakaustavoite on otettava asianmukaisesti huomioon ja samalla varmistettava, että reaaliset palkankorotukset eivät ylitä tuottavuuden kasvua.

3.2. Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

Jäsenvaltioiden on ylläpidettävä terveitä julkisen talouden rahoitusasemia ja samalla parannettava julkisen talouden laatua ja kestävyyttä Tukholman Eurooppa-neuvoston hyväksymän raportin mukaisesti. Siten varmistetaan, että julkinen talous tukee parhaalla mahdollisella tavalla kasvua ja työllisyyttä ja Lissabonissa ja Tukholmassa sovittujen tavoitteiden saavuttamista, myös sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Julkisen velan vähentäminen, verojen alentaminen ja keskeisten alojen julkisten investointien rahoittaminen on saatettava tarkoituksenmukaiseen tasapainoon ja toteutettava asianmukaisessa järjestyksessä. Tätä varten jäsenvaltioiden on

i. pyrittävä muuttamaan vero- ja sosiaalietuusjärjestelmiä työntekoa suosivammiksi, ml. verorasituksen keventäminen erityisesti matalapalkka-aloilla, samalla jatkaen julkisen talouden vakauttamista ja tehostamalla verojärjestelmiä (ks. kappale 3.3);

ii. kohdistettava julkisia menoja uudelleen fyysisen ja tietopääoman kartuttamiseen;

iii. tehostettava julkista kulutusta institutionaalisilla ja rakenteellisilla uudistuksilla; erityisesti otettava käyttöön menoseurantaa helpottavia mekanismeja tai parannettava niitä;

iv. parannettava julkisen talouden pitkäaikaista kestävyyttä kolmiosaisen strategian avulla. Työllisyyttä lisäävien toimien lisäksi tämä edellyttää nopeaa velan alentamista julkisen talouden rakenteen parantamiseksi ja eläkejärjestelmien uudistusten jatkamista. Eläkkeiden rahoitusperustan vahvistamiseksi on muun muassa lisättävä rahoittavien järjestelmien käyttöä paremman tasapainon saavuttamiseksi eläkejärjestelmän eri pilareiden välillä maissa, joissa sitä ei ole vielä saavutettu; ja

v. jatkettava edelleen verotuksen koordinointia haitallisen verokilpailun välttämiseksi ja veropaketista marraskuussa 2000 tehdyn neuvoston sopimuksen täytäntöönpanemiseksi tehokkaalla tavalla.

3.3. Työmarkkinoiden elvyttäminen

Viime vuosien vahva työllisyyskehitys jatkui vuonna 2000. Tämä on suurelta osin ollut suotuisien kokonaistaloudellisten olosuhteiden ansiota, mutta myös työmarkkinakehitys viittaa voimakkaasti rakennetyöttömyyden vähenemiseen viime vuosikymmenen aikana erityisesti Euroopan työllisyysstrategian puitteissa täytäntöönpantujen työmarkkinoita tehostavien uudistusten ja politiikoiden ansiosta. Palkkojen nousun kiihtymistä on rajoittanut työttömyyden jyrkkä väheneminen samalla kun pitkäaikaistyöttömyys on laskenut jopa enemmän kuin työttömyys kokonaisuudessaan. Vielä on kuitenkin paljon parantamisen varaa. EU:lla on edessään erityisesti neljä haastetta. Ensinnäkin joissakin jäsenvaltioissa on rekrytointivaikeuksia ja pulaa ammattitaitoisista työntekijöistä, mikä viittaa siihen, että EU voi nyt olla lähestymässä nopean suhdanteeseen liittyvän työllisyyden kasvun rajoja. Toiseksi työttömyysaste on edelleen liian

>VIITTAUS KAAVIOON>

korkea ja vaihtelee suuresti jäsenvaltioittain ja alueittain. Kolmanneksi työttomyyden on laskettava edelleen huomattavasti ja työvoiman tarjonnan on kasvettava huomattavasti, jotta päästään työllisyystavoitteisiin eli 70 prosentin kokonaistyöllisyyteen ja naisten 60 prosentin työllisyyteen vuoteen 2010 mennessä, kuten Lissabonin Eurooppa-neuvostossa sovittiin; välitavoitteina on 67 prosenttia ja 57 prosenttia tammikuuhun 2005 mennessä sekä 50 prosenttia ikääntyvien työntekijöiden osalta vuoteen 2010 mennessä, kuten Tukholman Eurooppa-neuvostossa sovittiin. Neljänneksi kuten Tukholman Eurooppa-neuvostossa vahvistettiin, tavoitteena pitäisi olla uusien ja parempien työpaikkojen luominen, erityisesti parantamalla koulutusta, elinikäistä oppimista ja sovittamalla työ- ja yksityiselämä paremmin yhteen.

Haasteisiin vastatakseen jäsenvaltioiden olisi hyödynnettävä suotuisia makrotalouden olosuhteita tehdäkseen tarpeelliset rakenteelliset korjaukset työmarkkinoille ja siirtyäkseen kohti täystyöllisyystavoitetta. Jäsenvaltioiden on vuoden 2002 loppuun mennessä täytettävä työllisyyden suuntaviivoissa asetetut tavoitteet. Niiden on ryhdyttävä erityisesti seuraaviin toimiin:

i. edistettävä varsinkin naisten ja ikääntyvien työntekijöiden osallistumista työelämään erityisesti vaalimalla tasa-arvoa työelämässä, tarjoamalla hoitomahdollisuuksia lapsille ja muille huollettaville, uudistamalla varhaiseläkejärjestelmiä ja elinikäisen oppimisen avulla. Myös vammaisten, etnisten vähemmistöjen ja maahanmuuttajien osallistumista työelämään olisi edistettävä. Muut tarpeelliset toimet, ml. eläkeuudistukset, on mainittu julkisen talouden kohdalla;

ii. aikaisempien katsausten perusteella uudistettava vero- ja etuusjärjestelmiä niin, että työnteosta tulee kannattavaa. Uudistuksilla on alennettava

matalapalkkaisten työntekijöiden työhön kohdistuvia veroja, alennettava korkeitaefektiivisiä marginaaliveroasteita ja puututtava etuusjärjestelmien kannustinvaikutuksiin, kestoon, kelpoisuusehtoihin ja toimeenpanoon;

iii. kannustettava palkanmuodostusprosesseja, joissa otetaan paremmin huomioon tuottavuus ja paikalliset työmarkkinaolot;

iv. vähennettävä työvoiman liikkumisen esteitä jäsenvaltioissa ja jäsenvaltioiden välillä, mm. tutkintojen vastavuoroisella tunnustamisella, parantamalla eläkeoikeuksien siirtämistä antamalla mahdollisimman nopeasti työeläkerahastoja koskeva direktiivi ja panemalla se täytäntöön, parantamalla Euroopan laajuista tiedonsaantia vapaista työpaikoista ja opiskelumahdollisuuksista jäsenvaltioissa uusien eurooppalaisten työmarkkinoiden kehittämisen yhteydessä;

v. helpotettava ammatillista liikkuvuutta parantamalla yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa yleissivistävää ja ammatillista koulutusta ja elinikäistä oppimista varhaisen koulunkäynnin lopettamisen vähentämiseksi ja valmistautumalla siirtymään osaamistalouteen;

vi. varmistettava aktiivisen työmarkkinapolitiikan tehokkuus ja kohdistettava se niihin, joilla on suurin riski jäädä pitkäaikaistyöttömiksi; varmistettava, että etuusjärjestelmiä täydennetään työnhakijoille annettavalla tehokkaalla avulla työllistettävyyden ja työmahdollisuuksien parantamiseksi;

vii. edistettävä yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa työjärjestelyjen muuttamista joustavammiksi esimerkiksi työaikajärjestelyillä ja uudistettava voimassa olevia työhönottamista ja erottamista koskevien rajoitusten ja osa-aikatyön sääntely-, sopimus- ja oikeudellisia puitteita, jotta suurempaan joustavuuteen liittyisi turvallisuus; huolehdittava siitä, että kokonaistyöajan lyhentäminen ei aiheuta yksikkötyökustannusten nousua ja että tuleva työvoiman tarjonnan tarve otetaan täysin huomioon; ja

viii. harjoitettava politiikkaa, jonka tavoitteena on vähentää sellaisia sukupuolten välisiä palkkaeroja, jotka tosiasiassa johtuvat syrjinnästä.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Neuvosto hyväksyi 19. tammikuuta 2001 perustamissopimuksen 128 artiklan mukaisesti vuodeksi 2001 yksityiskohtaiset työllisyyspolitiikan suuntaviivat, jotka noudattavat edellä mainittuja päätavoitteita, sekä jäsenvaltiokohtaiset suositukset. Työmarkkinauudistusten toteuttamisessa jäsenvaltioiden on pantava työllisyyssuuntaviivat ja niille suunnatut suositukset määrätietoisesti täytäntöön.

3.4. Hyödyke- (tavara- ja palvelu-) markkinoiden tehokkaan toiminnan varmistaminen

Sisämarkkinoiden luominen ja euron käyttöönotto ovat edistäneet kilpailua EU:n hyödykemarkkinoilla. Tällä on ollut inflaatiota vaimentava vaikutus ja se on vaikuttanut hintojen lähentymiseen jäsenvaltioiden välillä, mistä on ollut selkeää etua kuluttajille. Kilpailu on johtanut myös tuotannon rationalisointiin, joka on osaltaan parantanut eurooppalaisten yritysten kilpailukykyä. Palveluiden sisämarkkinoiden muodostumisen tiellä on kuitenkin vielä esteitä, jotka haittaavat rajatylittävää toimintaa. Tietoliikenteen vapauttaminen ja energiasektorin osittainen vapauttaminen on alkanut tuottaa myönteisiä tuloksia. Komissio on ehdottanut sähkö- ja kaasumarkkinoiden täydellistä vapauttamista kaikille kuluttajille 1. tammikuuta 2005 mennessä. Samoin Euroopan talouden avaaminen maailmankaupalle on saattanut eurooppalaiset yritykset mukaan kansainväliseen kilpailuun, mikä on osaltaan vaikuttanut Euroopan hyödykemarkkinoiden tehostumiseen. Euroopan unioni on edelleen sitoutunut kaupan vapauttamiseen ja avaamaan uuden kauppaneuvottelukierroksen WTO:n piirissä. Vaikka Euroopan hyödykemarkkinoiden toiminnan tehostamisessa onkin saavutettu huomattavaa edistystä, on vielä alueita, joilla on tehtävä lisätyötä. Jäsenvaltioiden on

>VIITTAUS KAAVIOON>

i. pantava sisämarkkinat täydellisesti toimeen:

- pienennettävä sisämarkkinalainsäädännön täytäntöönpanovaje alle 1,5 prosenttiin ennen kevään 2002 Eurooppa-neuvostoa;

- poistettava tekniset kaupan esteet;

- luotava tehokkaasti toimivat sisämarkkinat palveluille poistamalla sääntelystä johtuvat ja muut rajoitteet jäsenvaltioiden välisiltä rajatylittäviltä toimilta ja markkinoille pääsyltä; ja

- avattava julkisten hankintojen markkinoita entisestään ja julkistettava tiedot niistä sähköisessä muodossa vuoteen 2003 mennessä.

ii. vahvistettava kilpailua ja samalla varmistettava, että siitä on todellisia etuja kuluttajille:

- nopeutettava yhteysverkkoja tarvitsevien toimialojen (energia, rautatiet, lentoliikenne ja postipalvelut) vapauttamista ottaen huomioon yleispalveluvelvoitteet ja huoltovarmuusvaatimukset;

- huolehdittava kilpailu- ja sääntelyviranomaisten riittävästä kapasiteetista ja tehokkuudesta; ja

- vähennettävä valtiontukien yleistasoa suhteessa BKT:hen vuoteen 2003 mennessä ja suunnattava tuki uudelleen muuhun kuin tapauskohtaiseen ja alakohtaiseen tukeen; lisättävä valtiontukipolitiikan läpinäkyvyyttä.

3.5. EU:n rahoituspalvelumarkkinoiden tehokkuuden ja yhdentymisen edistäminen

EU:n rahoitusjärjestelmä yhdentyy vähitellen globaalistumisen, sääntelyn vähentämisen, teknologian kehityksen ja euron käyttöönoton vaikutuksesta. Rahoitusmarkkinoiden yhdentymisestä saatavat tehokkuusedut ilmenevät pääoman parempana kohdentumisena ja pääomakustannusten alenemisena. Yhdentyminen vaikuttaa edullisesti myös EU:n talouden kasvuun ja työpaikkojen perustamiseen. Esteet, joita rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen tiellä edelleen on, estävät kuitenkin korjaamasta täyttä hyötyä mahdollisista eduista. Yksi merkittävimmistä esteistä on, että unionilla ei ole yhdenmukaisia sääntelypuitteita, mikä estää tehokkaan rajatylittävän kilpailun. EU:n rahoitusmarkkinoiden sääntelyn yhdenmukaistaminen on edistynyt monien rahoituspalveluiden toimintasuunnitelmaan sisältyvien toimien avulla. Riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanolla lisätään innovatiivisille pk-yrityksille sopivia rahoitusmahdollisuuksia. Joustavuutensa ja kasvupotentiaalinsa ansiosta pk-yritykset ovat merkittäviä talouskasvun ja työpaikkojen luojia. Rahoituspalveluiden todellisten yhtenäismarkkinoiden eteneminen on kuitenkin tällä hetkellä liian hidasta. Tämän vuoksi on tarpeen:

i. huolehtia siitä, että Euroopan arvopaperimarkkinoiden sääntelyä tarkastelevan viisaiden ryhmän ehdottama arvopaperimarkkinoita koskeva strategia, joka vahvistettiin Tukholman Eurooppa-neuvoston päätöslauselmassa, on käytössä vuoden 2002 alusta;

ii. vahvistaa kaikkien osapuolien - neuvoston, parlamentin ja komission - pyrkimyksiä varmistaa, että rahoituspalveluiden toimintasuunnitelma pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön vuoteen 2005 mennessä ja että tärkeimmät toimenpiteet, joihin kuuluvat mm. Euroopan arvopaperimarkkinoiden sääntelyä tarkastelevan viisaiden ryhmän raportissa asetetut prioriteetit, toteutetaan yhdentyneiden arvopaperimarkkinoiden aikaansaamiseksi vuoden 2003 loppuun mennessä;

iii. sen lisäksi, että rahoituspalveluiden toimintasuunnitelma pannaan täytäntöön varsinkin riskipääomamarkkinoita koskevin osin, lisätä pyrkimyksiä saada aikaan toimivat riskipääomamarkkinat vuoteen 2003 mennessä panemalla riskipääomaa koskeva toimintasuunnitelma täytäntöön etenkin helpottamalla pääomasijoituksiin kohdistuvan yhteisösijoittamisen määrällisiä rajoituksia sekä konkurssilainsäädäntöä ja luomalla sijoittamista ja yrittäjyyttä paremmin edistävä verojärjestelmä; ja

iv. käsitellä tehokkaasti toiminnan vakauden valvonnalle aiheutuvia haasteita, kun maiden ja toimialojen rajat ylittävät yhteydet rahoitusmarkkinoiden ja välittäjien välillä lisääntyvät; tämän vuoksi jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla parannetaan edelleen eri toimialoilla ja eri maissa toimivien valvontaviranomaisten ja muiden viranomaisten välistä yhteistyötä.

3.6. Yrittäjyyden kannustaminen

Yrittäjyys on perusedellytys EU:n kasvumahdollisuuksien, kilpailukyvyn ja työpaikkojen luomisen lisäämiseksi. Eurooppaan on luotava yrityksille suotuisampi ympäristö. Yritykset ja kansalaiset tarvitsevat sääntely- ja

verotusympäristön, joka on selkeä, yksinkertainen, tehokas ja toimiva nopeasti muuttuvilla maailmanlaajuisilla markkinoilla. Julkisen sektorin tehokkuutta parantavia ja byrokratiaa vähentäviä toimenpiteitä on toteutettu yritysten hallintokuormituksen keventämiseksi. Lisätoimenpiteille on kuitenkin vielä huomattavasti tilaa. Eurooppalaiset pk-yritykset pitävät rahoituksen puutteellista saatavuutta edelleen esteenä uusien yritysten perustamiselle sekä yritysten kasvupotentiaalia rajoittavana ongelmana. Jäsenvaltioiden on:

i. luotava yritysystävällinen ympäristö:

- vähennettävä edelleen yritysten hallintorasitusta ja hallinnollisia esteitä ottamalla käyttöön yksinkertaisempia ja läpinäkyvämpiä menettelyjä, luomalla yhden luukun palveluja käynnistyville yrityksille ja yksinkertaistamalla yritysverojärjestelmiä;

- tehostettava julkisia palveluja mm. esikuva-analyysein ja lisäämällä julkisten tarjouskilpailujen käyttöä huolehtien tässä yhteydessä siitä, että julkisen ja yksityisen sektorin kilpailuedellytykset ovat tasapuoliset, kun julkisen sektorin elimet tai julkisen ja yksityisen sektorin yhteishankkeet tarjoavat tavaroita ja palveluita; ja

- yksinkertaistettava ja varmistettava alv-järjestelmien yhdenmukainen soveltaminen.

ii. rohkaistava riskinottoon parantamalla erityisesti pk-yritysten rahoituksenhankintamahdollisuuksia (ks. myös kappale 3.5.).

3.7. Osaamistalouden edistäminen

Euroopan unionin siirtyminen kohti osaamistaloutta on edistynyt, mutta sitä on nopeutettava Lissabonin strategisen tavoitteen saavuttamiseksi. Yrityksiä ja kansalaisia on kannustettava hyödyntämään osaamistalouden tarjoamia mahdollisuuksia. Huolimatta siitä, että tieto- ja viestintätekniikan levittämisessä on viime aikoina edistytty, EU on Yhdysvalloista jäljessä tutkimus- ja kehittämistyössä, investoinneissa uuteen teknologiaan sekä Internetin levinneisyydessä. On erittäin tärkeää, että Tukholman Eurooppa-neuvoston ohjeistus talousuudistusten

>VIITTAUS KAAVIOON>

nopeuttamiseksi toteutetaan sovitussa ajassa. Euroopan kilpailukyvyn vahvistamiseksi on lisättävä investointeja inhimilliseen pääomaan, tutkimukseen ja kehitykseen sekä tieto- ja viestintätekniikkaan. Kilpailukykyisten hyödykemarkkinoiden (ks. kappale 3.4.) ja toimivien pääomamarkkinoiden (ks. kappale 3.5.) luominen edistää innovointia ja riskinottoa tukevaa yritysilmastoa, joka rohkaisee investoimaan. Tutkimus- ja kehitystyössä suurin haaste on lisätä yksityisen sektorin osallistumista, jotta tutkimus- ja kehitystyön tuloksia voidaan paremmin kaupallistaa ja edistää eurooppalaista tutkimusaluetta. Osaamistalouteen siirtymisen helpottamiseksi on tarpeen:

i. edistää tutkimus- ja kehitystyötä sekä innovointia:

- tarjota yrityksille riittävät kannustimet tutkimus- ja kehitystyöhön mm. vahvistamalla teollis- ja tekijänoikeuksia sekä luomalla yhteisön patentille oikeusperusta ennen vuoden 2001 loppua;

- parantaa korkeakoulujen ja yritysten välisiä yhteyksiä, mikä johtaa tiedon leviämiseen ja tutkimus- ja kehitystyön tulosten parempaan kaupallistamiseen;

- lisätä tutkimus- ja innovointiyhteistyötä kaikkialla Euroopassa mm. tukemalla yritysten ja tiedeyhteisön yhteisten osaamiskeskusten verkostoja, edistämällä tutkijoiden liikkuvuutta sekä tehostamalla jäsenvaltioiden tutkimus- ja innovointipolitiikan ja -ohjelmien koordinointia; ja

- huolehtia tutkimus- ja kehitystyön riittävästä julkisesta rahoituksesta ja asetettava selvät ja johdonmukaiset prioriteetit julkiselle tutkimukselle.

ii. edistää tieto- ja viestintätekniikan saatavuutta ja käyttöä:

- eriyttää tilaajayhteyksien tarjonta, jotta Internetin käyttökustannuksia voidaan huomattavasti alentaa;

- huolehtia Internetin käytön parantamisesta ja laajentamisesta kouluissa ja annettava tarvittava koulutus kaikille opettajille vuoden 2002 loppuun mennessä;

- vahvistaa sähköisen kaupan sääntelyjärjestelmää (panemalla täytäntöön direktiivi sähköisestä allekirjoituksesta ja vahvistamalla vuonna 2001 tekijänoikeuksia, etämyyntiä, arvonlisäveroa ja sähköistä laskutusta koskevat ehdotukset); ja

- edistää Internetin käyttöä julkishallinnossa.

iii. tehostaa sekä yksityistä että julkista koulutusta koulutettujen tutkijoiden tarjonnan lisäämiseksi, osaavan henkilöstön lisäämiseksi tieto- javiestintätekniikan alalla ja väestön tieto- ja viestintätekniikan perustaitojen parantamiseksi.

>VIITTAUS KAAVIOON>

3.8. Ympäristön kestävyyden vahvistaminen

Tukholma Eurooppa-neuvosto on pyytänyt, että kestävän kehityksen edistäminen otetaan mukaan talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin. Kestävä kehitys on käsitteenä laajempi kuin puhtaasti taloudellinen arviointi. Kestävällä kehityksellä pyritään elämänlaadun parantamiseen edistämällä johdonmukaisia toimia, joiden taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristöulottuvuus arvioidaan kattavasti. Näkökulma ulottuu pitkälle, sekä nykyisen että tulevien sukupolvien hyvinvointiin. Tässä kappaleessa käsitellään ympäristönäkökohtien, ja etenkin markkinapohjaisten välineiden käytön, integroimista talouspolitiikkaan eräänä keinona edistää kestävää kehitystä.

Jäsenvaltioiden olisi lisättävä markkinapohjaisten välineiden käyttöä ympäristötavoitteisiin pyrkiessään. Ne ovat usein tehokkain keino vähentää saastumista, koska ne johtavat siihen, että ulkoiset kustannukset sisällytetään hintaan. Näin ollen niillä voidaan toteuttaa saastuttaja maksaa -periaatetta. Lisäksi ne tarjoavat yrityksille joustavan mahdollisuuden vähentää saastumista

kustannustehokkaasti ja kannustavat teknisiin innovaatioihin. Rakenteiden mukautusongelmat voitaisiin minimoida ja yritysten sopeutumista ja innovatiivisia ratkaisuja voitaisiin tukea muuttamalla verojen määrää ja rakenteita asteittain, mutta tasaisesti ja uskottavasti, kunnes ulkoiset kustannukset on siirretty kokonaan hintoihin. Näin toimimalla voitaisiin minimoida myös tarve myöntää poikkeuksia niille yrityksille ja aloille, joihin muutos eniten vaikuttaa. Poikkeukset usein vähentävät toimenpiteen tehokkuutta, vääristävät verorakennetta ja ovat vaikeita poistaa myöhemmin. Yhteisön tason järjestelmän luominen markkinapohjaisten välineiden käytölle voi osaltaan auttaa välttämään tällaista vääristymistä ja vahvistaa sisämarkkinoita.

Näin ollen on tarpeen:

i. ottaa käyttöön ja vahvistaa markkinapohjaisia toimintatapoja, kuten verotusta, käyttäjä- ja saastuttajamaksuja, vakuutus-/vastuujärjestelmiä ja markkinaehtoisesti kaupattavia päästölupia;

ii. vähentää alakohtaisia tukia ja verovapautuksia sekä muita toimenpiteitä, joilla on kielteisiä ympäristövaikutuksia;

iii. tehostaa taloudellisten välineiden käyttöä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi ja täyttää Kioton pöytäkirjan vaatimukset; ja

iv. sopia asianmukaisesta energiaverotusjärjestelmästä Euroopan tasolla.

II. Maakohtaiset talouspolitiikan suuntaviivat

1. Belgia

Talouskasvu oli noin 4 prosenttia vuonna 2000, ja BKT:n määrän odotetaan kasvavan noin 3 prosenttia vuosina 2001 ja 2002. Yksityinen kulutus, joka kasvoi nopeasti vuonna 2000, pysyy vahvana kumpanakin vuonna, sillä sitä tukee kotitalouksien käytettävissä olevien tulojen lisääntyminen ja työllisyyden kasvu. Melko voimakas investointitoiminta lisännee myös edelleen kotimaista kysyntää. Ulkoisten tekijöiden odotetaan kuitenkin vuosina 2001 ja 2002 tukevan toimeliaisuutta edellisiä vuosia vähemmän. Yhdenmukaistetulla indeksillä mitatun kuluttajahintainflaation ennustetaan hidastuvan 2,7 prosentista vuonna 2000 hieman alle 2 prosenttiin vuonna 2001 ja vielä sitä hitaammaksi vuonna 2002. Työllisyys lisääntynee kumpanakin vuotena, sillä sitä tukevat edelleen vahva toimeliaisuus ja viime vuosina toteutetut aktiiviset työmarkkinatoimenpiteet.

Koska julkisen talouden velka on edelleen suuri suhteessa BKT:hen ja on varauduttava haasteisiin, joita tulevaisuudessa väestön ikääntymisestä aiheutuu, julkisen talouden vakauttaminen on edelleen ensisijaisen tärkeää. Työmarkkinoille on edelleen luonteenomaista erityisesti ikääntyvien työntekijöiden alhainen työllisyysaste, ja työmarkkinoiden alueelliset erot ovat edelleen liian jyrkkiä. Kilpailun puute erityisaloilla, yrityksiin kohdistuva liiallinen sääntely ja tarve parantaa julkisen sektorin tehokkuutta ovat myös tärkeitä poliittisia haasteita.

Finanssipolitiikka

Toimeliaisuuden kasvu vuonna 2000 johti odotettua parempaan julkisen talouden kehitykseen: julkisen talouden alijäämän oli ennustettu olevan 1 prosentti suhteessa BKT:hen, mutta julkisen talouden rahoitusasema olikin tasapainoinen. Vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa ennustetaan julkisen talouden ylijäämän vuonna 2001 olevan 0,2 prosenttia ja kasvavan 0,3 prosenttiin vuonna 2002. Vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa vuonna 2005 päättyvälle jaksolle suunniteltu julkisen talouden strategia perustuu suurten julkisen talouden perusylijäämien saavuttamiseen, jotka olisivat yli 6 prosenttia vuodessa suhteessa BKT:hen. Reaalisten menojen (ilman korkomenoja) hillinnän odotetaan olevan sopeuttamisen keskeinen tekijä, ja tässä noudatettaisiin julkilausumatonta normia, jonka mukaan reaalikasvu olisi 1,5 prosenttia I alalla (liittovaltion hallinto ja sosiaaliturva). Julkisen velan ennustetaan laskevan vuoden 2000 110,6 prosentista 101,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2002. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Belgia kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. On saavutettava vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa ennustettu julkisen talouden 0,2 prosentin ylijäämä suhteessa BKT:hen vuonna 2001, vaikka BKT:n määrä kasvaisikin ennustettua hitaammin.

ii. Vuoden 2002 talousarviossa on pidettävä muiden kuin korkomenojen reaalikasvu tiukasti 1,5 prosentin rajoissa I alueella, mikä mahdollistaa julkisen talouden tasapainotavoitteen saavuttamisen ja erityisesti perusylijäämän pitämisen yli 6 prosenttina suhteessa BKT:hen.

iii. Vuodesta 2002 alkaen julkisen talouden liikkumavara, joka määriteltiin vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa, on

kohdistettava tavalla, joka on johdonmukainen reaalimenojen 1,5 prosentin enimmäiskasvun kanssa, ja suunnattava velan vähentämiseen kaikki tämän ylittävät julkisen talouden tulot, joita odotettua parempi BKT:n määrän kasvu voi tuoda.

iv. Väestön ikääntymisestä aiheutuviin julkistaloudellisiin seuraamuksiin on valmistauduttava uudistamalla eläkejärjestelmä hyvissä ajoin ja määrittämällä seuraavassa vakausohjelman tarkistuksessa ne julkisen talouden varat, jotka voidaan vuosittain sijoittaa "ikääntymisrahastoon".

Työmarkkinat

Belgian työmarkkinatilanne parantui edelleen vuonna 2000, jolloin työttömyys aleni 8,7 prosenttiin. Hallitus aikoo ryhtyä toteuttamaan "aktiivista hyvinvointivaltiota", jolle on ominaista muun muassa vähittäinen siirtyminen passiivisista toimenpiteistä ennalta ehkäisevään ja aktiivisempaan tapaan hoitaa työmarkkinakysymyksiä. Työttömyysloukkujen purkamiseksi on tehty aloitteita. Joillakin työmarkkinoiden osa-alueilla riippuvuus etuuksista on kuitenkin edelleen suhteellisen suuri . Väestön ikääntyminen ja työvoiman saamisessa ilmenevät pullonkaulat viittaavat siihen, että tarvitaan lisätoimia käyttämättömän työvoimapotentiaalin hyödyntämiseksi, mikä nostaisi työllisyys- ja osallistumisastetta. Tämä on yksi Belgian työmarkkinoiden suurimmista haasteista. Kokonaistyöllisyysaste on suhteellisen alhainen (60,9 %), ja erityisen alhainen on ikääntyvien työntekijöiden työllisyysaste (55-64-vuotiaista on työssä vain 24 %). Työttömyyslukujen sitkeät ja huomattavat maantieteelliset erot viittaavat siihen, että työvoima ei liiku kylliksi eivätkä palkat jousta tarpeeksi. Vaikka työn verotus on Belgiassa edelleen yksi EU:n raskaimmista, uudessa verouudistusohjelmassa kaavailtujen veronalennusten odotetaan vähitellen keventävän työn verotusta tulevina vuosina. Näistä syistä Belgian on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i. Vero- ja etuusjärjestelmien uudistamista on jatkettava aiempien tarkastelujen pohjalta, jotta työssäkäynti kannattaisi. Uudistuksilla on erityisesti luotava riittävät kannustimet ikääntyville, jotta he jatkavat työntekoa tai palaavat työmarkkinoille. Ikääntyvien (yli 50-vuotiaiden) työttömien muita suurempia etuuksia ja heidät aktiivisesta työnhausta vapauttavaa erikoisasemaa on myös tarkistettava.

ii. Työvoiman liikkuvuuden suurimmat esteet on poistettava ja työmarkkinaosapuolia rohkaistava hyväksymään palkanmääräytymisjärjestelmät, joissa otetaan entistä paremmin huomioon tuottavuus ja paikalliset työmarkkinat mutta pidetään silti palkkakehitys maltillisena.

iii. Yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa on edelleen vahvistettava työmarkkinoiden joustavuutta helpottamalla määräaikaisten ja tilapäisten työsopimusten tekemistä ja lisäämällä työaikajoustoa samalla kun varmistetaan, että työajan lyhentäminen ei vaikuta kielteisesti yksikkötyökustannuksiin eikä työvoiman tarjontaan.

Hyödykemarkkinat ja osaamistalous

Belgia on pieni, avoin talous, jonka hyödykemarkkinoilla kilpailu on kovaa. Tämä on osaltaan johtanut suhteellisen korkeaan työn tuottavuuteen tehdasteollisuudessa ja maan elintasoon nähden suhteellisen alhaiseen hintatasoon. Televiestintäalan vapauttaminen edistyy hyvin ja osaamistalouden voimistamiseksi on

toteutettu useita toimenpiteitä. Kilpailuongelmia on edelleen joillakin palvelualoilla. Energia-alan vapauttaminen on edistynyt heikommin. Pyrkimyksistä yritysten sääntelyrasituksen vähentämiseen ja julkisen hallinnon uudistamiseen on ilmoitettu, mutta vain muutama toimenpide on toteutettu. Näistä syistä Belgian on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Kilpailua on lisättävä liikenteessä ja kaasun ja sähkön jakelussa. Näille aloille on perustettava riippumattomat siirtoverkkojen johtajat, jotta varmistetaan syrjimätön pääsy alalle. On myös varmistettava, että suunniteltu rautateiden uudistus lisää tehokkuutta ja parantaa palvelun laatua sekä vähentää toimintatukien tarvetta.

ii. Julkisen ja yksityisen sektorin yhteyksien läpinäkyvyyttä on lisättävä paikallisella ja provinssitasolla. Tämä koskee erityisesti kuntien ja niiden yhteenliittymien ("intercommunale/intercommunaal") roolia eri aloilla (esim. energia ja pankkitoiminta), jotta vältetään kilpailun vääristyminen ja eturistiriidat.

iii. Hallinnosta yrityksille aiheutuvia rasitteita on vähennettevä ja menettelyjä yksinkertaistettava.

Pääomamarkkinat

Belgian pääomamarkkinat kehittyvät edelleen. Osakemarkkinat ovat yhdentyneet kansainvälisesti entistä enemmän, kun Brysselin, Pariisin ja Amsterdamin pörssit sulautuivat vuonna 2000. Myös pankkijärjestelmää ovat viime vuosina muuttaneet monet kansainväliset ja kotimaiset fuusiot ja yrityskaupat. Riskipääomamarkkinat ovat kasvaneet voimakkaasti, ja niille on luonteenomaista pääomasijoittamisen suuri määrä suhteessa BKT:hen, mutta myös tuntuva julkisen sektorin mukanaolo. Riskipääomamarkkinoiden - ja erityisesti yksityisen pääomasijoittamisen vastakohtana julkiselle pääomasijoittamiselle - kehittyminen edelleen on kuitenkin toivottavaa. Rahoitusjärjestelmä tehostuu, jos omistajaohjauksen parantamiseen tähtäävät lainsäädäntöehdotukset toteutetaan. Näistä syistä Belgian on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä edelleen helpottamalla osaikkeisiin kohdistuvan yhteisösijoittamisen määrällisiä rajoituksia sekä sijoittamista ja yrittäjyyttä paremmin edistävä verojärjestelmä. Yrittäjyyttä voidaan rohkaista myös konkurssilainsäädäntöä muuttamalla.

ii. On varmistettava, että eri aloille ja useaan valtioon ulottuvat valvontajärjestelyt pysyvät rahoitusjärjestelmän kehityksen vauhdissa.

2. Tanska

Talouskasvu oli vuonna 2000 Tanskassa lähes 3 prosenttia, ja sitä edistivät pääasiassa dynaaminen investoiminen ja voimakas ulkomainen kysyntä. Vuonna 2001 talouskasvun odotetaan hidastuvan jonkin verran, hieman yli 2 prosenttiin. Sekä yksityisen että julkisen kulutuksen odotetaan elpyvän viime vuoden heikon kehityksen jälkeen, mutta tämän kasvun vastapainona on todennäköisesti investointien paljon hitaampi kasvu. Vaikka kasvun odotetaan vientimarkkinoilla hidastuvan vuonna 2001, tuonnin epätavallisen suuri lisäys vuonna 2000 - joka liittyi osittain laiteinvestointien ja viennin suureen tuontiosuuteen - todennäköisesti hiipuu. Näin ollen nettoviennin vaikutuksen kasvuun odotetaan vahvistuvan vuonna 2001. Vuonna 2002 talouden toimeliaisuuden ennustetaan kasvavan lähes 2½ prosenttiin ensisijaisesti yksityisen kulutuksen kestävän elpymisen seurauksena.

Tanskan talouden kasvupotentiaalia voitaisiin parantaa ratkaisemalla kunnolla eräät keskeiset haasteet. Työvoiman tarjontarajoitteiden poistaminen estäisi myös joidenkin alojen pullonkaulojen aiheuttaman palkankorotuspaineen uuden kasvun. Kilpailu on useilla tärkeillä aloilla riittämätöntä, ja koska julkinen sektori on suuri, on tärkeää saada se hyvin tehokkaaksi. Myös julkisen kulutuksen reaalikasvun tehokas rajoittaminen on tarpeen erityisesti väestön ikääntymisestä julkiselle taloudelle aiheutuvien seuraamusten vuoksi.

Finanssipolitiikka

Vuonna 2000 julkisen talouden ylijäämä oli 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen eli suurempi kuin talousarviota hyväksyttäessä oli odotettu. Hallituksen arvioiden mukaan ylijäämä kasvaa 2,9 prosenttiin vuonna 2001 ja supistuu vuonna 2002 hieman, 2,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tanskan lähentymisohjelman vuonna 2000 tehdyssä tarkistuksessa säilytetään pääpiirteissään strategia, jossa veroja ja muita kuin korkomenoja vähennetään maltillisesti suhteessa BKT:hen. Vuonna 2001 kummankin suhdeluvun odotetaan kasvavan hieman, sillä julkinen kulutus kasvaa tuntuvasti enemmän kuin tavoitteena olevan 1 prosentin vuotuisen reaalikasvun verran ja paikallis- ja aluehallinto korottavat veroja selvästi enemmän kuin keskushallinnon kanssa tehdyt sopimukset sallisivat. Pitemmällä aikavälillä ennusteet osoittavat Tanskan julkisen talouden pystyvän sopeutumaan väestön ikääntymisestä aiheutuvaan taloudelliseen rasitteeseen. Edellä esitetyn perusteella finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. Julkisen kulutuksen reaalikasvu vuonna 2001 on rajoitettava tiukasti budjetin mukaiseen 1,9 prosenttiin.

ii. Vuoden 2002 talousarviossa varmistetaan, että menot ilman korkomenoja vähenevät tasolle, joka on enintään 49,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, kuten lähentymisohjelman vuoden 2000 tarkistuksessa todettiin. Tämä mahdollistaa verorasituksen keventämisen samalla kun julkinen talous pidetään noin 2,5 prosenttia ylijäämäisenä suhteessa BKT:hen.

iii. Julkisen kulutuksen reaalikasvua hillitään myös keskipitkällä aikavälillä niin, että verorasitus voi vuoteen 2005 asti alentua tarkistetussa lähentymisohjelmassa esitettyjen hallituksen ennusteiden mukaisesti vaarantamatta Tanskan

julkisen talouden kykyä huolehtia ikääntyvästä väestöstä riittävästi. Tämän saavuttamiseksi olisi erityisesti hallinnon alemmilta tasoilta saatava tiukemmat sitoumukset, kuitenkin paikallishallinnon autonomiaa kunnioittaen.

Työmarkkinat

Tanskan työmarkkinoiden kehitys on unionin parhaita. Työllisyysaste on unionin korkein, yli 76 prosenttia, työttömyysaste suhteellisen alhainen 4,7 prosenttia ja aktiivisen työmarkkinapolitiikan tulokset hyviä. Lisäksi etuuksien myöntämisperusteita on kiristetty työvoiman tarjonnan tehostamiseksi muun muassa uudistamalla varhaiseläkejärjestelmiä vuosina 1996 ja 1999 sekä vuonna 2003 voimaan tulevalla työkyvyttömyyseläkejärjestelmän uudistuksella. Työvoiman tarjonta on kuitenkin viime vuosina vähentynyt, ja sitä vähentävät vielä jotkin äskettäin hyväksytyt toimenpiteet, kuten vuosilomien pidentäminen viikolla yksityisellä sektorilla, mistä sovittiin vuonna 2000. Työvoiman tarjontarajoitteiden odotetaan säilyvän niin lyhyellä kuin pitemmälläkin aikavälillä, vaikka maahanmuuttajien työvoiman tarjontaa pyritään lisäämään. Työvoiman tarjontaa voitaisiin lisätä myös verotusta ja etuuksia uudistamalla, jotta vero- ja etuusrakenne saataisiin työllisyyden kannalta edullisemmaksi. Näistä syistä Tanskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i. Työhön kohdistuvaa kokonaisverorasitusta on kevennettävä edelleen lähivuosina erityisesti alentamalla matala- ja keskipalkkaisten korkeaa efektiivistä marginaaliveroastetta ja uudistamalla etuusjärjestelmiä siten, että työnteko kannattaa.

Hyödykemarkkinat ja osaamistalous

Kansainvälinen kilpailu kohdistuu Tanskan talouteen vähemmän kuin muiden pienten jäsenvaltioiden. Tämä voi olla yhtenä syynä siihen, että kilpailu on riittämätöntä useiden hyödykkeiden markkinoilla ja kuluttajahinnat ovat suhteellisen korkeat. Viime aikoina julkisten hankintojen avaamisessa ja julkisten palvelujen tarjonnan tehostamisessa on Tanskassa tapahtunut huomattavia parannuksia. Kilpailupolitiikkaakin on voimistettu: sulautumien valvonta ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan täytäntöönpano on aloitettu. Vaikka tutkimus- ja kehitysmenot ovat EU:n keskiarvoa korkeammat, Tanska jää niissä jälkeen muista pohjoismaisista jäsenvaltioista, mikä johtuu osittain yritysten alhaisemmista tutkimus- ja kehitysmenoista ja heikommasta tulosten kaupallistamisesta. Tutkimus- ja kehitystulosten parantamiseksi on laadittu uusi yrityspolitiikkastrategia. Näistä syistä Tanskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa on tehostettava aloilla, joilla kilpailun on todettu olevan riittämätöntä.

ii. Kilpailuedellytyksiä on parannettava julkisissa hankinnoissa ja kilpailun painetta lisättävä julkisten palvelujen tarjonnassa paikallistasolla käyttämällä esikuvavertailua ja lisäämällä julkisia tarjouskilpailuja.

Pääomamarkkinat

Tanskan pääomamarkkinoiden kehitykseen on vaikuttanut hallituksen politiikka, jossa huomio on kohdistettu rahoituksen valvonnan tehostamiseen, rahoitusyhtiöiden kilpailuedellytysten parantamiseen ja markkinoiden avoimuuden lisäämiseen. Osakemarkkinoiden kehityksen edistämiseksi Tanskassa on lievennetty eläkerahastojen osakeomistuksen määrällisiä rajoituksia ja mahdollistettu jopa 70 prosentin osakesijoitukset varovaisuusperiaatetta noudattaen. Tanskassa on parannettu työntekijäomistusjärjestelmien verotuskohtelua ja uudistettu sijoitusrahastosäännöksiä ottamalla käyttöön "small cap" -sijoitusrahastot (erityiset innovaatiorahastot, jotka erikoistuvat pieniin ja innovatiivisiin yrityksiin). Riskipääomasijoittaminen on kaksinkertaistunut vuodesta 1998 mutta on muihin markkinoihin

verrattuna edelleen vähäistä. Sen vuoksi on suotavaa jatkaa riskipääomamarkkinoiden kehittämistä. Rahoitusalan säännökset on tarkoitus koota yhtenäiseksi säännöstöksi ja valvontaa aiotaan virtaviivaistaa. Pohjoismaissa monet suuret rahoituslaitokset ovat sulautuneet keskenään, ja Tanskan valvontaviranomaiset ovat allekirjoittaneet yhteistyösopimuksen Suomen ja Ruotsin (sekä Norjan) vastaavien viranomaisten kanssa varmistaakseen kansainvälisten rahoituslaitosten tehokkaan valvonnan. Näistä syistä Tanskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan:

i. Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä edelleen luomalla verojärjestelmä, joka suosii sijoittamista ja yrittäjyyttä; yrittäjyyteen on rohkaistava myös konkurssilakeja muuttamalla.

3. Saksa

Vuonna 2000 vienti veti poikkeuksellisen hyvin, mutta Saksan talouskasvu näyttää hidastuvan jonkin verran lähiaikoina pääosin siksi, että maailman talouskasvun hidastuminen vähentää myös viennin kasvua. Kotimaisen kysynnän voimistumisen ennustetaan korvaavan osittain viennin heikkenevän kasvuvaikutuksen, ja siitä tuleekin talouden tärkein käyttövoima. Yksityistä kulutusta hillitsivät viime vuonna tuontihintojen nousu ja öljyn kallistuminen, mutta nyt nämä kehityssuunnat kääntyvät. Työllisyyden kasvu ja tuloverouudistuksen kolmannen vaiheen toteuttaminen 1. tammikuuta 2001 antavat taloudelle lisävauhtia. Myös laiteinvestointien odotetaan jatkuvan suurina, koska kapasiteetin käyttöaste on korkea. Komission ennusteiden mukaan BKT:n kasvu hidastuu todennäköisesti noin 2¼ prosenttiin vuonna 2001, mutta piristynee vuonna 2002 hieman yli 2½ prosenttiin. Näiden kasvulukujen pitäisi parantaa työllisyyttä edelleen.

Vaikka Saksan talouden tila onkin kohentunut huomattavasti 1990-lukuun verrattuna, vahvaa endogeenistä kasvua ei ole vielä saatu aikaan, ja näin ollen talous on edelleen herkkä ulkoisille häiriöille. Tulo- ja yritysverotuksen viimeaikaiset uudistukset ovat vaikuttaneet myönteisesti, mutta talouden dynaamisuutta rajoittavat ilmeisesti edelleen erityisesti työmarkkinoiden jäykkyystekijät. Yleinen palkkamaltti onkin viime vuosina parantanut Saksan kilpailukykyä, yksikkötyökustannukset ovat suhteellisen korkeat uusissa osavaltioissa, joissa työttömyysaste on kaksinkertainen koko maan keskiarvoon nähden ja joissa riippuvuus läntisistä osavaltioista tulevista tulonsiirroista on tämän seurauksena suuri. Vero- ja etuusjärjestelmät vaikuttavat osaltaan yleiseen työttömyysongelmaan, sillä suhteellisen korkeat

marginaaliverot ja samanaikainen sosiaaliavustusten menettäminen voivat johtaa matalapalkkaiset työttömyysloukkuun. Jos työmarkkinoita ja tulonsiirtomekanismeja ei uudisteta, Saksan kasvuluvut ovat vaarassa pysyä jatkossakin pieninä.

Finanssipolitiikka

Viime vuonna Saksa saavutti vakauttamistavoitteensa, kun julkisen talouden alijäämä ilman UMTS-toimilupatuloja supistui 1,0 prosenttiin suhteessa BKT:hen (1,5 %:n ylijäämä, jos UMTS-tulot otetaan mukaan). Lisäksi UMTS-tuloilla nopeutettiin huomattavasti velan vähentämistä. Saksan vuonna 2000 tarkistetun vakausohjelman mukaan julkisen talouden alijäämän pitäisi vähitellen poistua vuoteen 2004 mennessä. Noin puolet sopeutuksesta perustuu osavaltioiden ja kuntien talouden kohentumiseen. Alijäämää alennettaneen pääasiassa vähentämällä menoja, ja verorasitus kevenee. Tarkistetussa vakausohjelmassa ennustetaan kuitenkin alijäämän kasvavan verouudistuksen vaikutuksesta tilapäisesti 1½ prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2001. Julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä paranee, kun käynnissä oleva eläkeuudistus saadaan päätökseen. Julkiseen talouteen sisältyy kuitenkin yhä pitkän aikavälin riskejä, koska terveydenhuollon ja hoitovakuutuksen maksujärjestelmät eivät vielä riittävästi ratkaise väestön ikääntymisen tuomia ongelmia. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Saksa kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. Julkisen talouden ylijäämä vuonna 2001 on supistettava 1½ prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tämän tavoitteen

saavuttamiseksi julkisten menojen kasvun olisi vuonna 2001 pysyttävä Finanzplanungsratin marraskuussa 2000 asettamissa puitteissa.

ii. Vuoden 2002 talousarvion valmistelussa on pidettävä kiinni julkisen talouden alijäämän suunnitellusta supistamisesta 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen, vaikka talouskasvu olisikin vuosina 2001-2002 pienempi kuin lokakuussa 2000 esitetyssä tarkistetussa vakausohjelmassa ennustettiin. Näin varmistetaan, että keskipitkän aikavälin tavoitteena oleva julkisen talouden tasapaino vuoteen 2004 mennessä voidaan saavuttaa. Jos verotulot ovat ennustettua suuremmat, ne voidaan käyttää alijäämän supistamiseen tavoitetasoa pienemmäksi.

iii. Finanssipolitiikan koordinointia hallinnon eri tasojen kesken on vahvistettava vuodesta 2001 lähtien lujittamalla Finanzplanungsratin roolia ja pysymällä kansallisen vakaussopimuksen rajoissa.

iv. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden turvaamiseksi on jatkettava eläkeuudistuksen toteuttamista ja aloitettava vuonna 2001 terveydenhuollon ja hoitovakuutuksen uudistaminen erityisesti vanhusten pitkäaikaishoidon osalta.

Työmarkkinat

Saksan työmarkkinatilanne parani edelleen vuonna 2000. Työllisyyden kasvu nopeutui ja työpaikkoja syntyi vauhdilla, jota ei viime vuosikymmenellä nähty. Työttömyys aleni 8,1 prosenttiin. Yleinen paraneminen ei kuitenkaan

ulottunut maan itäosaan, jossa työllisyys väheni edelleen ja työttömyys pysyi melko vakaasti 16,7 prosentissa. Huomattavia toimenpiteitä toteutettiin työn verotuksen keventämiseksi tuoreessa verouudistuksessa. Eläkeuudistuspaketti ei vielä ole ollut Bundesratin käsittelyssä, mutta eläkemaksuja alennettiin hieman vuonna 2000. Verotuksen ja etuuksien yhteisvaikutus voi edelleen johtaa siihen, ettei työntekoon ole kannustimia. Saksan työmarkkinoille on ominaista suhteellisen laaja sääntely. Aktiiviset työmarkkinaohjelmat (ATMO) eivät näytä tehoavan varsinkaan maan itäosissa niin että työntekijöitä palaisi työmarkkinoille, ja niitä käytetään virheellisesti sosiaalipolitiikan välineinä. Työttömyyden vahva alueellisuus osoittaa, että lisätoimia tarvitaan liikkuvuuden ja palkkasopeutuksen voimistamiseksi. Näistä syistä Saksan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i. ATMOt on kohdistettava paremmin niihin ryhmiin, jotka ovat suurimmassa vaarassa joutua pitkäaikaistyöttömiksi. On myös varmistettava, että ammattikoulutus vastaa hyvin työmarkkinoiden tarpeita. ATMOjen tehokkuutta on parannettava varsinkin uusissa osavaltioissa. Palkkojenmuodostusta on kehitettävä edelleen ottamaan paremmin huomioon tuottavuus ja paikalliset työmarkkinaolot.

ii. Tuloverouudistusta on täydennettävä vero- ja etuusjärjestelmän muilla uudistuksilla niin että työnteko saadaan kannattamaan. Edelleen korkeina pysyneiden työn sivukustannusten alentamiseksi on toteutettava lisätoimenpiteitä erityisesti matalapalkkaisten työntekijöiden osalta.

iii. Toimenpiteitä on toteutettava tarvittaessa Bündnis für Arbeit -kampanjan yhteydessä, jotta työsopimukset ja työjärjestelyt saadaan joustavammaksi ja elinikäisen oppimisen edellytyksiä parannetaan.

Hyödykemarkkinat ja osaamistalous

Saksan hyödykemarkkinat ovat avoimet kansainväliselle kilpailulle. Tuottavuus on suunnilleen EU:n keskitasoa, mutta suhteelliset hinnat ovat jonkin verran korkeammat kuin maan elintason perusteella odottaisi. Saksa on toteuttanut useita toimia parantaakseen hyödykemarkkinoiden toimivuutta, mikä on johtanut yritysten kannalta paremman toimintaympäristön syntymiseen. Edistystä on tapahtunut erityisesti asiantuntijapalveluiden ja käsiteollisuusalojen kilpailuympäristön parantamisessa. Lisäksi verouudistus, yritysten tukijärjestelmien virtaviivaistaminen ja televiestinnän vapauttaminen ovat alkaneet vaikuttaa myönteisesti. Sähkömarkkinatkin on vapautettu ja neuvotteluihin perustuva kolmannen osapuolen pääsy sähköverkkoon on käytössä. Käyttömaksuissa on kuitenkin edelleen suuria alueellisia eroja. Kaasudirektiiviä ei ole vielä kokonaisuudessaan siirretty osaksi Saksan lainsäädäntöä, mikä estää kilpailun toteutumista. Valtiontuet vähenevät asteittain, mutta niiden taso on edelleen EU:n keskiarvoa korkeampi. Eräät julkiset viranomaiset eivät edelleenkään noudata julkisia hankintoja koskevia sääntöjä. Uusissa osavaltioissa talouskasvua ovat hidastaneet muun muassa kehittymättömät yrityspalvelut ja innovaation puute. Tieto- ja viestintätekniikka leviää nopeasti ja "digitaalikuilun" syntymistä on pyritty ehkäisemään. Tietotekniikan henkilöstöstä onsyntynyt vakavaa puutetta. Näistä syistä

Saksan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Korkeakoulutusjärjestelmää on uudistettava ja IT-henkilöstön puutetta vähennettävä koulutuksella.

ii. Kilpailua hyödykemarkkinoilla on vahvistettava avaamalla julkisia hankintoja entistä enemmän kilpailulle, jatkamalla valtiontukien asteittaista vähentämistä ja lieventämällä edelleen asiantuntija- ja käsiteollisuusalojen sääntelyä.

iii. Paikallisten sähkönjakeluverkkojen käyttömaksujen suuria alueellisia eroja on vähennettävä sekä perustettava toimialakohtainen sääntelyviranomainen energia-alalle.

Pääomamarkkinat

Saksassa on toteutettu useita toimia pääomamarkkinoiden sääntelyn toimivuuden parantamiseksi. Esitys neljänneksi rahoitusmarkkinoiden edistämistä koskevaksi laiksi (Finanzmarktförderungsgesetz) annetaan kesäkuussa 2001 ja laki tulee voimaan vuonna 2002. Siinä ehdotetaan toimenpiteitä, joilla vähennetään osakemarkkinoiden sääntelyä, parannetaan osakemarkkinoiden manipuloinnista annettuja sääntöjä ja luodaan suurempi oikeusvarmuus futuurikaupalle. Lisäksi Saksa on ilmoittanut rahoituspalvelulainsäädäntönsä uudistamisesta: yksi liittovaltiotason virasto perustetaan valvomaan pankki-, vakuutus-, ja arvopaperialaa, jotta pystytään vastaamaan rahoitusmarkkinoiden käynnissä olevan yhdentymisen synnyttämiin haasteisiin. Toimia on toteutettu myös sellaisten ohjelmien järkeistämiseksi ja yksinkertaistamiseksi, joilla pyritään lisäämään riskipääoman saatavuutta pk- ja aloittaville yrityksille. Yleisemmin yhtiöverojärjestelmän

uudistamisella ja ehdotetulla eläkejärjestelmän uudistuksella pyritään edelleen edistämään pääomamarkkinoita, ja yrityskauppatarjouksista on annettu lakiesitys. Asiantuntijatyöryhmä on perustettu luonnostelemaan käytännesääntöjä omistajaohjauksesta, ja rekisteröityjen osakkeiden (Namensaktien) käyttöönoton helpottamiseksi on säädetty laki. Näistä syistä Saksan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan:

i. Riskipääomamarkkinoita on edelleen jatkuvasti kehitettävä sijoittamista ja yrittäjyyttä edistävän verotus- ja sääntelyjärjestelmän luomiseksi.

4. Kreikka

Talouden toimeliaisuus oli huomattavaa Kreikassa vuonna 2000, ja sen odotetaan vielä vilkastuvan vuosina 2001 ja 2002, jolloin BKT:n määrä kasvaisi vuonna 2002 noin 4,8 prosenttia. Vahvaa kotimaista kysyntää tukevat pääasiassa investoinnit, ja erityisesti rakennusinvestointien odotetaan kiihtyvän vuoden 2004 olympialaisiin valmistauduttaessa. Euroalueeseen liittyminen johti korkojen alenemiseen, mikä myös lisää toimeliaisuutta. Ulkomaankaupan maksutaseen odotetaan heikkenevän edelleen, koska vahva kotimainen kysyntä lisää nopeasti tuontia ja tavaraviennin markkinat vetävät heikommin. Kuluttajahintojen nousu kiihtyi vuonna 2000 ja oli joulukuussa 4,2 prosenttia. Tuontihintojen nousun rauhoittuessa inflaation odotetaan hidastuvan vuosina 2001 ja 2002, mutta rahapoliittisten olosuhteiden keventyessä ja toimeliaisuuden pysyessä vahvana syntyy vakava ylikuumenemisen vaara. Talouden toimeliaisuuden vilkastuminen parantaa vähitellen työmarkkinatilannetta, mutta työttömyyden odotetaan edelleen säilyvän suurena.

Inflaatiovaara jatkunee vuonna 2001, ja se vaatii asianmukaisia vakautustoimia. Tällaisessa tilanteessa finanssipolitiikka on tärkeä käytettävissä oleva taloudellinen keino inflaatiopaineiden hillitsemiseksi. Myös palkkakehitys on tässä suhteessa hyvin tärkeä. Julkisen talouden vakauttamispyrkimysten jatkaminen on myös tarpeen, jotta korkeaa julkisen talouden velkasuhdetta voidaan alentaa ja valmistautua väestön ikääntymisen luomiin pitkän aikavälin haasteisiin. Työvoima-, hyödyke- ja pääomamarkkinoiden rakenneuudistus on edelleen painopistealue, jotta tuottavuutta voidaan lisätä, työpaikkojen syntymistä edistää ja talouden ulkoista kilpailukykyä parantaa.

Finanssipolitiikka

Julkisen talouden alijäämä pieneni 0,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2000, kun se vuonna 1999 oli 1,8 prosenttia. Vuoden 2000 vakausohjelmassa ennustetaan julkisen talouden muuttuvan 0,5 prosenttia ylijäämäiseksi suhteessa BKT:hen vuonna 2001 ja ylijäämän kasvavan 1,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen seuraavana vuonna. Vakausohjelmaan sisältyvät julkisen talouden ennusteet perustuvat oletukseen, että BKT:n määrä kasvaa noin 5 prosenttia kumpanakin vuotena. Julkisen talouden strategia keskittyy suurten julkisen talouden perusylijäämien saavuttamiseen: tavoitteena on 7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2001 ja 2002. Tällöin käytetään hyväksi korkomenojen aleneminen, joka johtuu korkotason ja velkasuhteen alenemisesta. Tarkistetussa vakausohjelmassa ennustetaan kuitenkin julkisen talouden juoksevien menojen ilman korkomenoja supistuvan huomattavasti vain vuonna 2002. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Kreikka kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. Varmistetaan, että julkisen talouden vuoden 2001 ylijäämätavoitteeksi asetettu 0,5 prosenttia saavutetaan, ja valmistaudutaan kiristämään talousarvion täytäntöönpanoa vuonna 2001, jos inflaatiopaineet jatkuvat.

ii. Säilytetään vuoden 2002 talousarviossa finanssipolitiikan viritys, jolla pyritään selkeästi hintavakauteen. Tätä silmälläpitäen noudatetaan hallituksen perusylijäämätavoitetta, joka on 7 prosenttia suhteessa BKT:hen, pääasiassa vähentämällä selkeiden ja sitovien normien mukaisesti julkisia menoja ilman korkomenoja.

iii. Jatketaan julkisen sektorin uudistamista sen pienentämiseksi keskipitkällä aikavälillä, millä parannetaan talouden

kilpailukykyä ja kevennetään julkiselle taloudelle aiheutuvaa kuormitusta.

iv. Nopeutetaan sosiaaliturva-alan uudistuksen täytäntöönpanoa järjestelmän elinkelpoisuuden turvaamiseksi; erityisesti aloitetaan vuonna 2001 eläkejärjestelmän uudistus, jotta pystytään kohtaamaan väestön ikääntymisestä johtuvat haasteet.

Työmarkkinat

Työllisyys heikkeni talouden vilkkaasta toimeliaisuudesta huolimatta vuonna 1999, mutta vuonna 2000 se kasvoi 1,2 prosenttia, mikä mahdollisti työttömyysasteen alenemisen. Tästä myönteisestä kehityksestä huolimatta Kreikan työmarkkinoille on edelleen ominaista alhainen työllisyysaste (55,4 % vuonna 2000), korkea työttömyysaste ja työmarkkinoiden vahva jakautuneisuus, jota osoittaa naisten ja nuorten suuri työttömyys. Työmarkkinatilannetta on pyritty parantamaan eräillä viime aikoina toteutetuilla toimilla. Näitä ovat olleet joidenkin verojen ja etuuksien muutokset ja toisen laajan työmarkkinatoimenpidepaketin hyväksyminen. Lisäksi jatketaan aktiivisten työmarkkinaohjelmien toteutusta ja julkisen työvoimahallinnon nykyaikaistamista. Viime aikoina toteutetuista toimista huolimatta työmarkkinoilla on yhä jäykkyyksiä, kuten mutkikas ja raskas sääntely, palkkaneuvottelujen riittämätön hajautus sekä vero- ja etuusjärjestelmän aiheuttamat työmarkkinakannustimien huomattavat vääristymät. Koulutusjärjestelmä ei myöskään anna ihmisille oikeita eväitä työmarkkinoita varten. Näistä syistä Kreikan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i. Varmistetaan työmarkkinoiden viimeaikaisten uudistuspakettien täydellinen täytäntöönpano ja jatketaan näitä pyrkimyksiä erityisesti väljentämällä työvoiman suojelua koskevaa rajoittavaa lainsäädäntöä.

ii. Poistetaan suuret vääristymät, joita työn verotus ja eläkeoikeudet aiheuttavat ja parannetaan siten työnteon kannustimia erityisesti julkisella sektorilla.

iii. Varmistetaan, että palkoissa otetaan paremmin huomioon tuottavuuserot ja paikalliset työmarkkinaolot erityisesti soveltamalla käytäntöön alueellisiin työllisyyssopimuksiin sisällytettyjä poikkeusmahdollisuuksia.

iv. Lisätään koulutusinvestointeja ja parannetaan koulutusjärjestelmää työvoiman taitojen vahvistamiseksi.

Hyödykemarkkinat ja osaamistalous

Kreikka ei ole integroitunut erityisen tiiviisti EU:n hyödykemarkkinoihin, mikä johtuu pitkälti sen maantieteellisestä sijainnista. Työn tuottavuus paranee mutta on edelleen EU:n keskiarvon alapuolella. Hintataso on EU:n keskiarvon alapuolella, mutta jonkin verran korkeampi kuin Kreikan elintason perusteella odottaisi. Hyödykemarkkinoiden uudistukset jatkuvat, mutta ovat suhteellisen hitaita. Edistystä on tapahtunut sääntelyn- ja instituutioiden kehittämisessä yhteysverkkoja tarvitsevilla toimialoilla, mutta vapauttaminen on edelleen hidasta erityisesti kaasualalla ja meriliikenteessä. Vuoden 2000 aikana valtion yritysten yksityistäminen jatkui, mutta hieman edellisiä vuosia hitaammin, ja aloittavien yritysten tukemiseksi toteutettiin joitakin

toimenpiteitä. Sisämarkkinalainsäädännön siirtäminen kansalliseen lainsäädäntöön on EU:n heikointa ja yritysten toimintaympäristön parantamisessa tapahtui vain vaatimatonta edistystä. Vaikka tieto- ja viestintätekniikan menot ja käyttö ovat viime vuosina kasvaneet nopeasti, Kreikka on edelleenkin suhteellisesti myöhässä osaamisyhteiskunnan kehittämisessä. Näistä syistä Kreikan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Vähennetään edelleen hallinnon- ja sääntelyn yrityksille aiheuttamaa rasitusta, vahvistetaan julkisen hallinnon toimivuutta ja parannetaan yritysverojärjestelmän yhdenmukaisuutta.

ii. Tutkimus- ja kehitysmenojen lisäämiseksi toteutetaan lisätoimenpiteitä.

iii. Tieto- ja viestintätekniikan laajempaa levitystä ja sähköistä kauppaa edistetään.

iv. Parannetaan sisämarkkinalainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä erityisesti julkisten hankintojen alalla.

v. Nopeutetaan kaasualan ja meriliikenteen ilmoitettua vapauttamista ja vahvistetaan kilpailua jo vapautettujen yleishyödyllisten palvelujen osalta.

Pääomamarkkinat

Kreikan pääomamarkkinat kehittyvät edelleen nopeasti, mitä edistää sääntelypuitteiden ja markkinoiden infrastruktuurin paraneminen. Erityisesti riskipääomamarkkinoiden kehitystä on edistänyt pienyritysten uusien osakemarkkinoiden kehittyminen, kun pk-yrityksiin tehtäviä alkuvaiheen investointeja varten on perustettu rahasto ja pääomatulojen verotusta on edelleen kevennetty. Riskipääomamarkkinoiden jatkokehittäminen on kuitenkin suotavaa. Yksityistäminen voimistaa kilpailua kotimaan pankkitoiminnassa. Pankkijärjestelmän rakenteen muutokset ja rahoituksen yhdentyminen muuhun EU:hun merkitsee, että valvontaviranomaisten yhteistyö eri alojen välillä ja rajojen yli on yhä tärkeämpää. Näistä syistä Kreikan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä edelleen vähentämällä osakepääomaan tehtävien yhteisösijoitusten määrällisiä rajoituksia sekä luomalla sijoittamista ja yrittäjyyttä edistävä verojärjestelmä; yrittäjyyttä voidaan rohkaista myös konkurssilakeja muuttamalla.

ii. Varmistetaan, että eri alojen ja valtioiden rajojen yli ulottuvat valvontajärjestelmät pysyvät rahoitusjärjestelmän kehityksen vauhdissa.

5. Espanja

BKT kasvoi edelleen vauhdikkaasti vuonna 2000, mutta vuoden toisella puoliskolla kasvu hidastui selvästi kotimaisen kysynnän vähentyessä, mitä ulkoimaisen sektorin myönteinen kehitys kuitenkin osittain tasoitti. Vuosien 2001 ja 2002 näkymät viittaavat pienempään mutta tasapainoisempaan kasvuun. Vuonna 2001 kotimaisen kysynnän odotetaan hidastuvan edelleen, jolloin vaihtotaseen alijäämä kaventuu jonkin verran ja inflaatio hidastuu. Vuonna 2002 BKT:n kasvun ennustetaan elpyvän hieman, mikä johtuu pääasiassa siitä, että yksityinen kysyntä hyötyy käytettävissä olevien reaalitulojen kasvusta, jonka aiheuttavat entistä edullisempi hintakehitys ja tasainen työpaikkojen lisääntyminen.

Vaikka työttömyys väheni edelleen vuonna 2000, työmarkkinaongelmia riittää. Määräaikaisten työsopimusten osuus kokonaistyöllisyydestä on melkein kolmannes. Työttömyydessä on edelleen suuria alueellisia eroja. Lisäksi hintakehitys oli vuonna 2000 odotettua epäsuotuisampi. Tämä johtui hinnaltaan vaihtelevien hyödykkeiden (energia ja jalostamattomat elintarvikkeet) hintakehityksestä ja pohjainflaation nopeutumisesta. Julkisen talouden vakauttamisen odotetaan jatkuvan keskipitkällä aikavälillä vuonna 2001 tarkistetun vakausohjelman mukaisella tavalla, mutta päättäväisempiä toimia tarvitaan, jotta pystytään sopeutumaan ikääntymisestä julkiseen talouteen aiheutuviin vaikutuksiin. Talouspolitiikassa on myös otettava huomioon tarve kehittää osaamisyhteiskuntaa, mikä parantaa Espanjan talouden keskipitkän aikavälin näkymiä

Finanssipolitiikka

Vuonna 2000 julkisen talouden alijäämä oli 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, 0,9 prosenttiyksikköä pienempi kuin vuonna 1999. Vuonna 2001 tarkistetun vakausohjelman mukaan julkisen talouden

odotetaan olevan tasapainossa vuonna 2001 ja 0,3 prosenttia ylijäämäinen suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Tarkistetussa vakausohjelmassa luonnosteltu julkisen talouden strategia on samankaltainen kuin kahdessa edellisessä tarkistuksessa. Se perustuu muiden kuin korkomenojen kasvun rajoittamiseen, joka mahdollistaa suuremmat julkiset investoinnit ja vuoden 2002 jälkeen myös verorasituksen keventämisen. Koska Espanjan väestökehitys on erityisen huolestuttava ja ikääntyminen aiheuttaa vakavia julkistaloudellisia seuraamuksia, julkisen talouden kestävyys herättää huolta. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Espanja kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. Kuten vuonna 2001 tarkistetussa vakausohjelmassa todettiin, on vuonna 2001 päästävä julkisen talouden tasapainoon erityisesti rajoittamalla muita kuin korkomenoja. Lisäksi on oltava valmis kiristämään finanssipolitiikkaa inflaatiopaineiden kasvun tasoittamiseksi.

ii. Vuoden 2002 talousarvion valmistelussa on otettava vähimmäisvaatimukseksi vuonna 2001 tarkistetun vakausohjelman tavoite, jatkettava vuonna 2001 mahdollisesti saavutettavaa odotettua parempaa kehitystä ja otettava huomioon tarve torjua inflaatiopaineita. Lisäksi on varmistettava, että vuodeksi 2002 suunniteltu julkisen talouden uudistus suuntautuu tarjontapuoleen eikä vaaranna vakausohjelmaan sisältyviä julkista taloutta koskevia tavoitteita.

iii. Vuoden 2000 talousarviolailla perustettua julkista eläkerahastovarausta on lisättävä ainakin 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2004 mennessä, kuten tuoreimmassa vakausohjelman tarkistuksessa esitetään. Lisäksi on jo vuonna 2001 säädettävä julkisen eläkejärjestelmän laajasta uudistuksesta sen elinkelpoisuuden turvaamiseksi tulevaisuudessa.

Työmarkkinat

Työmarkkinat ovat parantuneet Espanjassa huomattavasti viime vuosina. Työllisyyden kasvu on ollut vahvaa ja työttömyys on vähentynyt jyrkästi, 24 prosentista vuonna 1994 14 prosenttiin vuonna 2000. Maa kärsii kuitenkin edelleen hyvin suuresta rakennetyöttömyydestä, jonka alueelliset erot ovat suuria, ja alhaisesta työllisyysasteesta erityisesti naisten kohdalla (40,3 % vuonna 2000). Nämä ovat keskeisiä rakenteellisia ongelmia: työvoimakustannuksia ei ole pystytty sopeuttamaan tuottavuuten ja paikallisiin työmarkkinaoloihin ja työvoiman liikkuvuus on vähäistä, mikä johtuu osittain asuntomarkkinoiden jäykkyydestä ja eräiden alueellisten etuusjärjestelmien toiminnasta. Viimeaikaiset työsopimusuudistuksia koskevat ehdotukset ovat sen suuntaisia, että niillä voitaisiin ratkaista alan jäykkyyksiä, vaikkakin aiemmista uudistuksista saatu kokemus viittaa siihen, että täytäntöönpanosta riippuu paljon. Aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden menot ovat kasvaneet viime vuosina tuntuvasti, mutta vähemmän huomiota on kiinnitetty näiden toimenpiteiden tehokkuuden turvaamiseen, millä voi olla paljon merkitystä pitkäaikaistyöttömyyden vähentämiselle entisestään. Näistä syistä Espanjan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i. Palkanmuodostusta on uudistettava ottamaan entistä paremmin huomioon tuottavuus ja paikalliset työmarkkinaolot ja vähentämään työvoiman liikkuvuuden esteitä muun muassa parantamalla asuntomarkkinoiden ja alueellisten etuusjärjestelmien toimivuutta.

ii. Koulutusinvestointeja on lisättävä ja koulutuksen laatua parannettava sekä varmistettava, että aktiiviset työmarkkinatoimenpiteet ovat

tehokkaita ja vastaavat sekä työmarkkinoiden kysyntää että niiden tarpeita, joita pitkäaikaistyöttömyys pahimmin uhkaa.

iii. Varmistetaan työmarkkinaosapuolten kanssa asianmukainen joustavuuden ja turvallisuuden tasapaino panemalla tehokkaasti täytäntöön äskettäin hyväksytyt työsopimusuudistukset, jotta edistytään nopeasti määräaikaisten työsopimusten osuuden vähentämisessä, osa-aikaisten työsopimusten käytön lisäämisessä sekä naisten työllisyysosuuden vahvistamisessa.

Hyödykemarkkinat ja osaamistalous

Vaikka Espanjan integroituminen Euroopan hyödykemarkkinoihin vahvistui 1990-luvulla jatkuvasti, Espanjan talous ei vieläkään ole yhtä avoin kuin muiden suurten jäsenvaltioiden. Myös työn tuottavuus on suhteellisen alhainen. Espanja toteutti vuonna 2000 monia toimenpiteitä parantaakseen hyödykemarkkinoidensa toimintaa. Sisämarkkinalainsäädännön siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja televiestintä- ja energiamarkkinoiden vapauttaminen ovat nopeutuneet. Julkisia hankintoja koskevia yhteisön sääntöjä on pantu täytäntöön entistä tehokkaammin ja valtiontukien määrä on vähentynyt. Yrityksiin ja varsinkin pk-yrityksiin kohdistuvan suhteellisen suuren hallintotaakan vähentämiseksi on myös toteutettu toimenpiteitä. Tutkimus- ja kehitysmenojen alhaisen tason nostamiseksi on käynnistetty kolmivuotinen kansallinen tutkimus- ja kehitys- ja innovaatiosuunnitelma. Yleissivistävään koulutukseen suunnatut julkiset menot ovat myös melko alhaiset verrattuna muihin EU:n jäsenvaltioihin ja Internetin levinneisyys on EU:n toiseksi alhaisin. Näistä syistä Espanjan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Väestön tieto- ja viestintätekniikan perustaitoja on kohennettava ja pätevän tutkimus- ja atk-henkilöstön tarjontaa lisättävä.

ii. Pk-yritysten sääntely-ympäristön yksinkertaistamissuunnitelman täytäntöönpanoa on jatkettava.

Pääomamarkkinat

Espanjan pääomamarkkinoille on ollut ominaista merkittävä yksityistämisohjelma ja sääntelytoimet, joilla lisätään avoimuutta. Markkinoita tehostetaan yhdistämällä useita kansallisia arvopapereiden selvitysjärjestelmiä.

Myös pankkialalla on käynnissä yhdentyminen, joka on parantanut kannattavuutta ja vahvistanut edistyneemmän tekniikan käyttöä. Riskipääomamarkkinat laajenevat niitä edistävien verotoimien vuoksi ja siksi, että on perustettu Nuevo Mercado -pörssi, joka on kuitenkin varsinkin alkuvaiheen investointien kannalta edelleen melko kehittymätön. Sen vuoksi tämän pörssin edelleenkehittäminen on toivottavaa. Näistä syistä Espanjan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan:

i. Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä edelleen lievittämällä yhteisösijoittajille asetettuja rajoituksia, jotka voivat rajoittaa niiden osakesijoituksia, ja luomalla verotusjärjestelmä, joka suosii enemmän sijoittamista ja yrittäjyyttä. Yrittäjyyttä voidaan kannustaa myös konkurssilakeja muuttamalla.

6. Ranska

Huolimatta ulkoisen kysynnän heikkenemisen aiheuttamasta hidastumisesta talouden toimeliaisuuden Ranskassa odotetaan jatkuvan vakaana: BKT:n määrän kasvun ennustetaan olevan hiukan alle 3 prosenttia sekä vuonna 2001 että vuonna 2002. Kolme vuotta sitten alkaneen vahvan kasvun oletetaan näinä vuosina edelleen perustuvan vahvaan kotimaiseen kysyntään. Öljyn hinnan nousun aiheuttamat negatiiviset vaikutukset kotitalouksien ostovoimaan heikkenevät vähitellen, ja samaan aikaan vuosille 2001 ja 2002 suunnittelut veronalennukset lisäävät yksityistä kulutusta. Hyvien kysyntänäkymien ansiosta tuottavien investointien odotetaan jatkuvan dynaamisina. Talouden toimeliaisuuden lisääntyminen merkitsee runsaasti uusia työpaikkoja, mikä mahdollistaa työttömyyden nopean alenemisen jatkossakin.

Vaikka työttömyys laski jyrkästi vuonna 2000, se on edelleen korkea ja hintojen ja palkkojen kehitys on ollut tähän asti maltillista. Työmarkkinoilla alkaa kuitenkin vähitellen olla pulaa työvoimasta. Lisäksi kapasiteetin käyttöaste valmistusteollisuudessa on historiallisesti katsoen korkea. Vaikka kyseinen kehitys ei toistaiseksi näytäkään rajoittavan tuotantoa, se on mahdollinen riskitekijä ja edellyttää asianmukaisia toimenpiteitä. Nykyisen talouskasvun jatkuminen edellyttää tarjontapuolen edellytysten paranemista, mukaan lukien työmarkkinoille osallistumisen lisäämistä, investointien kannalta suotuisampaa ympäristöä ja enemmän kilpailua. Talouden nykyinen tila mahdollistaa lisäksi julkisen talouden alijäämän poistamisen nopeampaan tahtiin: tämä olisi erittäin hyödyllistä, jotta voidaan valmistautua väestön ikääntymisen julkiselle taloudelle aiheuttamiin haasteisiin.

Finanssipolitiikka

Vuonna 2000 julkisen talouden alijäämä supistui 0,3 prosenttiyksikköä 1,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, mikä oli alle kyseisen vuoden tavoitteen. Vuonna 2000 tarkistetun vakausohjelman mukaan alijäämäsuhdetta pyritään edelleen alentamaan vuonna 2001 ja sen jälkeen. Julkisen talouden odotetaan olevan tasapainossa tai ylijäämäinen viimeistään vuonna 2004. Ranskan julkisen talouden strategia perustuu reaalimääräisten julkisten menojen tiukkaan hillintään; noin puolet näin saavutetuista liikkumavaroista on tarkoitus käyttää julkisen talouden alijäämän supistamiseen ja loput verohelpotuksiin. Pitemmällä aikavälillä julkiseen talouteen kohdistuva rasite kasvaa väestön ikääntymisen vuoksi. Vuonna 1999 perustettiin eläkkeitä varten julkinen vararahasto, jolla pyritään osittain vaimentamaan väestön vanhenemisen vaikutuksia julkiseen talouteen. Näistä syistä ja koska Ranska kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. Julkisen talouden alijäämä on supistettava 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen (ilman UMTS-toimiluvista saatavia tuloja) vuonna 2001, kuten vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa ilmoitetaan; tätä varten on varmistettava, että julkisten menojen reaalimääräinen kasvu ei ylitä ennustettua 1,8 prosenttia vuonna 2001.

ii. Julkisten menojen reaalimääräinen kasvu on pidettävä vuoden 2002 talousarviossa 1,6 prosentin rajoissa, jotta varmistettaisiin vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa asetetun julkisen talouden alijäämätavoitteen (0,6 %) saavuttaminen.

iii. Kaikki käytettävissä olevat finanssipolitiikan liikkumavarat on kohdennettava vuodelle 2002 ja sen jälkeiselle ajalle julkisen talouden rahoitusaseman vahvistamiseksi ja valmistautumiseksi pitkän aikavälin haasteisiin, varsinkin väestön ikääntymisestä julkiselle taloudelle aiheutuvaan rasitukseen; julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi on pikaisesti aloitettava eläkejärjestelmän kattava uudistaminen.

Työmarkkinat

Viimeaikainen kehitys Ranskan työmarkkinoilla on ollut vaikuttavaa: vuonna 2000 työllisyys parani selvästi, 1,9 prosenttia, mikä alensi työttömyysastetta merkittävästi eli 9,5 prosenttiin. Palkkakehitys on ollut maltillista huolimatta joillain aloilla ja joissain ammateissa ilmenneestä työvoimapulasta, jota työajan lyhentäminen todennäköisesti pahentaa. Viimeaikaisesta suotuisasta kehityksestä huolimatta, työttömyysaste on edelleen korkea ja työllisyysaste suhteellisen alhainen varsinkin vanhempien työntekijöiden kohdalla (29 % vuonna 2000). Työvoiman ja erityisesti kouluttamattomien ja vanhempien työntekijöiden tarjontaa on myös lisättävä . Suuri rakenteellinen työttömyys johtuu osittain vero- ja etuusjärjestelmistä aiheutuvista työmotivaatiota alentavista tekijöistä, vaikkakin viime aikoina on ryhdytty toimenpiteisiin kyseisenlaisten kannustinloukkujen vähentämiseksi, sekä suhteellisen tiukasta työmarkkinasääntelystä. Näistä syistä Ranskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i. Vero- ja etuusjärjestelmien viimeaikaisia uudistuksia on lujitettava parantamalla ikääntyvien työntekijöiden kannustimia

pysyä työelämässä ja poistamalla vielä jäljellä olevat seikat, jotka vähentävät halukkuutta ottaa vastaan sekä osa-aika- että kokopäivätyötä. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä varhaiseläkejärjestelmiin ja toimeentulon takaaviin ohjelmiin varsinkin kouluttamattomien ja matalapalkka-alojen työntekijöiden osalta.

ii. Seurattava tarkkaan 35 tunnin työviikkoa koskevan lainsäädännön myönteisiä ja kielteisiä vaikutuksia ja varmistettava, että se ei aiheuta keskipitkällä aikavälillä kielteisiä vaikutuksia palkkakuluihin, työvoiman tarjontaan eikä työn organisointiin.

iii. Työllisyyttä suojaavaa lainsäädäntöä on uudistettava, jotta edistettäisiin työpaikkojen luomista.

Hyödykemarkkinat ja osaamistalous

Ranskan talous on avoin kansainväliselle kilpailulle. Työvoiman tuottavuus on suhteellisen korkea. Suhteellinen hintataso on hiukan korkeampi kuin Ranskan elintason omaavalta maalta odottaisi. Yrittäjyyden tukemisessa on edistytty ja valtiontukia vähennetty. Toisaalta sisämarkkinadirektiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä Ranska on EU:n jäsenvaltioista toiseksi viimeinen ja yhteysverkkoja tarvitsevien toimialojen vapauttaminen on hidasta. Viimeaikaisesta edistymisestä huolimatta yritysten hallinnollinen rasite on edelleen suhteellisen suuri. Jokin aika sitten Ranska antoi asetuksen, joka lisää julkisten hankintojen avoimuutta ja seurattavuutta. Tieto- ja viestintätekniikka yleistyy nopeasti ja tietotekniikkakuilun estämiseksi on ryhdytty toimenpiteisiin. Ranskan on kuitenkin kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Yhteysverkkoja tarvitsevien toimialojen vapauttamista on nopeutettava erityisesti kaasu- ja sähköaloilla.

ii. Sisämarkkinadirektiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden täytäntöönpanoa on nopeutettava.

iii. Tapauskohtaisia valtiontukia on vähennettävä.

iv. Toimenpiteitä yritysten hallinnollisten rasitteiden keventämiseksi on jatkettava yksinkertaistamalla menettelyitä. Uusia, sähköisen viestinnän viranomaisten kanssa mahdollistavia menetelmiä on kehitettävä.

Pääomamarkkinat

Ranskan pääomamarkkinat kehittyivät yhdessä osakemarkkinoiden kanssa, ja sekä listautuneiden yritysten määrä että markkina-arvo kasvoivat. Osakemarkkinat hyötyvät pitkäaikaisten säästöohjelmien luomisesta, ja markkinoiden tehokkuutta vahvistetaan lisäämällä avoimuutta ja parantamalla sijoittajien suojaa. Pariisin, Amsterdamin ja Brysselin pörssien sulautuminen on tiivistänyt

osakemarkkinoiden kansainvälistä integraatiota. Riskipääomasijoitukset ovat hyötyneet eräistä viime vuosina toteutetuista toimenpiteistä, mutta pääomasijoittaminen oli vuonna 1999 edelleen hiukan alle EU:n keskiarvon. Riskipääomamarkkinoiden kehittämistä on kuitenkin syytä jatkaa. Pankkialan yksityistäminen jatkuu, ja valtio on luopumassa osakkuudestaan viimeisessä julkisessa omistuksessa olevassa pankissa, Hervet'ssä. Muutoksia tapahtuu myös valvontarakenteissa, mistä on osoituksena piakkoin toteutettava arvopaperialan valvontaviranomaisten yhdistyminen sekä pankki- ja vakuutusalan valvontaviranomaisen lisääntyvä yhteistyö. Ranskan on kuitenkin kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. Riskipääomamarkkinoiden kehittämistä on jatkettava helpottamalla määrällisiä rajoituksia, joita osakepääomaan tehtävillä yhteisöjen sijoituksilla on ollut. Tämä voidaan toteuttaa tekemällä verotuksesta sijoittamista ja yrittäjyyttä enemmän suosiva. Yrittäjyyttä voidaan edistää myös tarkistamalla konkurssilainsäädäntöä.

ii. Valvontajärjestelyitä on kevennettävä kaikilla aloilla ja yli rajojen, jotta varmistettaisiin, että ne pysyvät rahoitusjärjestelmän kehityksen mukana.

7. Irlanti

Vuonna 2000 talous kasvoi erittäin voimakkaasti ja tuotanto ylitti huomattavasti potentiaalin mukaisen kasvun. Kasvun odotetaan kuitenkin hidastuvan vuosina 2001-2002, kun pula työvoimasta ja muusta kapasiteetista käy ilmeisemmäksi. Yhdysvaltain talouden hidastuminen sekä suu- ja sorkkataudin vaikutukset hidastavat myös osaltaan kasvua. Vientimarkkinoiden kasvun hidastumisen ja reaalisen valuuttakurssin nousun yhdessä kasvua suosivan vuoden 2001 talousarvion kanssa odotetaan lisäävän kotimaisen kysynnän suhteellista merkitystä kasvulle. Inflaatio kiihtyi jyrkästi vuoden 2000 kuluessa, mutta sen ennustetaan hidastuvan hiukan vuosina 2001-2002: eräät inflaatioon vuonna 2000 huomattavasti vaikuttaneet tekijät poistunevat, mutta kotoperäinen inflaatio säilynee suhteellisen nopeana.

Aina 1990-luvun puolivälistä suurena jatkunut kasvu on merkinnyt lähes täystyöllisyyttä. Nyt on tärkeää turvata hyvä, kestävä kasvu hillitsemällä inflaatiopaineita ja puuttumalla työvoima- ja infrastruktuurirajoitteisiin. Näiden tavoitteiden saavuttaminen finanssipolitiikan avulla uhkaamatta talouden vakautta on suuri haaste. Koska jokin aika sitten uudelleen neuvotellussa kansallisessa sopimuksessa peruspalkankorotuksia vuonna 2001-2002 tarkistettiin ylöspäin odotettua nopeamman inflaation vuoksi ja koska korotusten ylittäminen on kiristyneillä työmarkkinoilla todennäköistä, on toisena haasteena estää hinta- ja palkkainflaation vuorovaikutuksen kehittyminen kierteeksi. Keskeisiä poliittisia kysymyksiä ovat myös kilpailun lisääminen joillain aloilla ja yritysten tutkimus- ja kehitysmenojen kasvattaminen tarjontapuolen vahvistamiseksi.

Finanssipolitiikka

Vahvan talouskasvun ansiosta ylijäämän vuonna 2000 arvioidaan olleen 4,5 prosenttia suhteessa BKT:hen eli 1,2 prosenttiyksikköä odotettua suurempi. Vakausohjelman vuoden 2000 tarkistuksessa vuosille 2001-20003 ennustetaan suuria keskimäärin 4,2 prosentin ylijäämiä suhteessa BKT:hen ja velkasuhteen odotetaan supistuvan alle neljännekseen suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Julkinen talous on terve, ja jokin aika sitten tehty päätös sijoittaa vuoteen 2005 asti joka vuosi 1 prosentti BKLT:stä kansalliseen eläkevararahastoon vuoteen 2005 asti lisää julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä. Kokouksessaan 12. helmikuuta ECOFIN-neuvosto kuitenkin piti vuoden 2001 talousarviosuunnitelmia liian paljon kasvua suosivina ja näin ollen vuoden 2000 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen vastaisena ja suositteli lausunnossaan Irlannille tämän epäjohdonmukaisuuden lopettamista. Näistä syistä ja koska Irlanti kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. Vuoden 2001 talousarviosuunnitelmista johtuva epäjohdonmukaisuus vuoden 2000 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen kanssa on poistettava. Tätä tavoitetta on täydennettävä tasapainottavilla toimenpiteillä kuluvana varainhoitovuotena.

ii. Vuodelle 2002 on laadittava talousarvio, joka selvästi rauhoittaa k