Ehdotus neuvoston direktiivi hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla /* KOM/2009/0029 lopull. - CNS 2009/0004 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 2.2.2009 KOM(2009) 29 lopullinen 2009/0004 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVI hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla (komission esittämä) PERUSTELUT EHDOTUKSEN TAUSTA | Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Jäsenvaltiot tarvitsevat globalisaation aikakaudella yhä kipeämmin keskinäistä avunantoa verotuksen ja erityisesti välittömän verotuksen alalla. Veronmaksajien liikkuvuus, rajatylittävien liiketoimien määrä ja rahoitusvälineiden kansainvälistyminen ovat lisääntyneet suunnattomasti, minkä vuoksi jäsenvaltioiden, jotka pitävät kiinni kansallisesta suvereniteetistaan päättäessään verotuksen tasosta, on yhä vaikeampaa määrittää maksettavia veroja asianmukaisesti. Tämä verojen määrityksen jatkuva vaikeutuminen vaikuttaa verojärjestelmien toimintaan ja aiheuttaa kaksinkertaista verotusta, joka houkuttelee veropetoksiin ja veronkiertoon. Tarkastusvaltuudet ovat kuitenkin edelleen kansallisilla viranomaisilla. Tästä seuraa, että yksittäinen jäsenvaltio ei voi hallita sisäistä verojärjestelmäänsä varsinkaan välittömän verotuksen alalla, jollei se saa tietoja muilta jäsenvaltioilta. Jotta tämän ilmiön kielteiset vaikutukset voitaisiin välttää, on tarpeen kehittää uudenlaista hallinnollista yhteistyötä jäsenvaltioiden verohallintojen välillä. Tarvitaan välineitä, joilla voidaan asettaa samat säännöt, oikeudet ja velvollisuudet kaikille jäsenvaltioille ja lisätä siten jäsenvaltioiden välistä luottamusta. Viimeaikaisissa oikeustapauksissa on todettu, että yhteistyömekanismit eivät käytännössä aina toimi tehokkaasti ja tyydyttävästi, mutta toisaalta jäsenvaltiot eivät saa myöskään rajoittaa perusvapauksia vetoamalla veroviranomaistensa välisen yhteistyön puutteisiin. Sen vuoksi on omaksuttava täysin uudenlainen lähestymistapa ja laadittava täysin uusi säädösteksti, jossa jäsenvaltioille annetaan valtuudet tehdä tehokasta yhteistyötä kansainvälisellä tasolla. Näin voidaan poistaa ongelmat, joita kiihtyvä globalisoituminen aiheuttaa sisämarkkinoilla. Hallinnollisella yhteistyöllä voidaan täydentää kansallisia lainsäädäntöjä, mutta sillä ei korvata niitä eikä lähennetä niitä toisiinsa. | Yleinen tausta Voimassa oleva 19 päivänä joulukuuta 1977 annettu neuvoston direktiivi 77/799/ETY, jossa säädetään jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen ja vakuutusmaksuista perittävien verojen alalla, ei enää vastaa tarkoitustaan. Sen merkittävimpiä heikkouksia on käsitelty neuvoston korkean tason petostentorjuntatyöryhmän toukokuussa 2000 antamassa raportissa (asiakirja 8668/00) ja komission myöhemmin vuosina 2004 ja 2006 antamissa tiedonannoissa (KOM(2004) 611 lopullinen ja KOM(2006) 254 lopullinen). Heikkouksiin on puututtu myös lausunnoissa, joita jäsenvaltiot ovat antaneet kuulemisprosessin aikana ennen tätä ehdotusta neuvoston direktiiviksi. Direktiivi ja myös sen myöhemmät muutokset laadittiin tilanteessa, jossa sisämarkkinoiden vaatimukset olivat erilaiset kuin nykyään. Vuonna 1977 ei ollut vapaata liikettä, ja yhdentyminen oli hyvin vähäistä. Nykyään jäsenvaltiot joutuvat käyttämään keskinäisessä kansainvälisessä avunannossa muita välineitä kuin kyseistä direktiiviä. Tämä luo epävarmuutta ja on ristiriidassa avoimuuden, yhdenvertaisen kohtelun, terveen kilpailun ja sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kanssa. Voimassa oleva direktiivi ei käytännössä täytä enää hallinnollisen yhteistyön nykyisiä vaatimuksia. Sijoitusten kansainvälistymiseen liittyviä kielteisiä verovaikutuksia yritettiin ensimmäisen kerran rajoittaa säästöjen tuottamien korkotulojen verotuksesta annetulla direktiivillä 2003/48/EY. Kyseinen direktiivi koskee kuitenkin vain tietyntyyppisiä säästöjä. Toisaalta tämä säästöjä koskeva direktiivi osoittaa myös, että jäsenvaltioiden välinen tietojenvaihto voi olla tarkoituksenmukaista ja tehokasta, jos sitä varten on luotu yhdenmukaiset välineet. Parantamalla hallinnollisen veroyhteistyön välinettä varmistetaan ja säilytetään jäsenvaltioiden täysivaltaisuus verotyyppien ja -tasojen määrittelyssä. Koska alaa ei ole yhdenmukaistettu, hallinnollisen veroyhteistyön tiivistäminen on ainoa keino määrittää verot asianmukaisesti ja siten ehkäistä ja torjua veropetoksia ja veronkiertoa. Yhteistyön tiivistäminen on jäsenvaltioiden ja EU:n etujen kannalta ratkaisevan tärkeää, ja sen päätavoitteena on suojella tehokkaammin jäsenvaltioiden taloudellisia etuja ja välttää markkinoiden vääristyminen. | Voimassa olevat aiemmat säännökset Arvonlisävero kuului vuosina 1979–1992 direktiivin 77/799/ETY soveltamisalaan. Direktiiviä sovellettiin myös valmisteveroihin vuosina 1992–2004. Neuvoston korkean tason petostentorjuntatyöryhmä totesi kuitenkin toukokuussa 2000 antamassaan raportissa, ettei direktiivi vastannut enää tarkoitustaan. Komissio esitti työryhmän päätelmien pohjalta kaksi erillistä asetusehdotusta, joiden tavoitteena oli luoda täysin uudenlainen ympäristö alv:tä ja valmisteveroja koskevalle hallinnolliselle yhteistyölle. Alv:tä koskeva asetus (N:o 1798/2003) annettiin 7. lokakuuta 2003 ja valmisteveroja koskeva asetus (N:o 2073/2004) 16. marraskuuta 2004. Näin ollen alv ja valmisteverot jäivät direktiivin 77/799/ETY soveltamisalan ulkopuolelle. Tässä ehdotuksessa noudatetaan samanlaista lähestymistapaa. Uudessa, tehokkaammassa direktiivissä annetaan säännökset organisaatiorakenteesta, yhteisistä menettelysäännöistä sekä yhteisistä tietojenvaihtolomakkeista, tiedonsiirtoformaateista ja -kanavista. Lisäksi siinä annetaan säännökset komiteamenettelystä, jolla on tarkoitus käsitellä teknisiä toimenpiteitä ja tietojen jakamista ja luoda välineitä tehokasta tietojenvaihtoa haittaavien esteiden minimoimiseksi. Direktiivin 77/799/ETY soveltamisala rajoittuu välittömiin veroihin ja vakuutusmaksuihin, kun taas tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvat kaikki välilliset verot, joita ei ole vielä käsitelty Euroopan yhteisön säädöksissä; toisin sanoen se koskee muita välillisiä veroja kuin alv:tä ja valmisteveroja. Näin ollen ehdotuksella luodaan ensimmäistä kertaa säännöt useita sellaisia veroja varten, jotka eivät toistaiseksi kuulu mihinkään voimassa olevaan yhteisön säädöskehykseen. | Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ei koske tätä ehdotusta. | KUULEMISET JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI | Intressitahojen kuuleminen | Kuulemismenettely, tärkeimmät kohderyhmät ja yleiskuvaus vastaajista Kuuleminen suoritettiin työryhmissä ja kyselylomakkeilla, joissa pyydettiin ehdotuksia nykyisen tilanteen parantamiseksi. | Tiivistelmä vastauksista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Jäsenvaltiot olivat yleisesti katsoen sitä mieltä, että voimassa olevan direktiivin säännöksiä on vahvistettava perinpohjaisesti. Ne tähdensivät, ettei direktiivillä voida sen nykyisessä muodossa asettaa yhteisiä velvollisuuksia, jotka palvelisivat direktiivin tavoitteita. Lisäksi esitettiin tarkkoja näkemyksiä uuden säädöksen sisällöstä. Komissio on ottanut jäsenvaltioiden näkemykset huomioon, ja tulokseksi on saatu tämä ehdotus neuvoston direktiiviksi. | Asiantuntijatiedon käyttö | Ulkopuolisia asiantuntijoita ei tarvittu. | Vaikutusten arviointi Tästä ehdotuksesta ei ole tehty vaikutusten arviointia. Toisena vaihtoehtona harkittiin voimassa olevan direktiivin muuttamista. Edellä esitetyistä syistä sitä ei kuitenkaan pidetty sopivana vaihtoehtona. | EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT | Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Komissio ehdottaa, että neuvosto antaa uuden direktiivin hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla. Tavoitteena on luoda korkealuokkainen oikeudellinen väline, jolla parannetaan verotukseen liittyvää hallinnollista yhteistyötä ja mahdollistetaan sisämarkkinoiden moitteeton toiminta välttämällä haitallisten verokäytäntöjen kielteiset vaikutukset. Hallinnollinen yhteistyö saadaan tällä lähestymistavalla niiden säännösten mukaiseksi, joilla säännellään alv:hen ja valmisteveroihin liittyvää hallinnollista yhteistyötä. | Oikeusperusta EY:n perustamissopimuksen 93 ja 94 artikla. | Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta sovelletaan, koska asia, jota ehdotus koskee, ei kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. | Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa ehdotuksen tavoitteita seuraavista syistä: | Kansallisten veroviranomaisten toimivalta rajoittuu yleensä jäsenvaltion omaan alueeseen. Veropetosten torjunta edellyttää kuitenkin EU:n tasolla toteutettavia toimia, kuten useissa komission asiakirjoissa on jo todettu. | Kansallisten veroviranomaisten hallinnollinen yhteistyö voisi perustua kahden- tai monenvälisiin sopimuksiin. Tällaisia määräyksiä on normaalisti sisällytetty kaksinkertaista verotusta koskeviin sopimuksiin, joita sovelletaan yleensä vain tuloveroihin. Asianmukainen verotus sekä rajatylittävä veropetosten ja veronkierron torjunta edellyttävät kuitenkin yhteisten toimenpiteiden toteuttamista EU:n tasolla. | Ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin yhteisön toimilla seuraavista syistä: | Jäsenvaltiot ovat itse ilmoittaneet olevan tarpeen luoda yleisemmät ja sitovammat EU:n säännöt, joita sovellettaisiin sellaisiin veroihin, jotka eivät toistaiseksi kuulu EU:n lainsäädännön soveltamisalaan. Soveltamalla samoja ehtoja, samoja menetelmiä ja samoja käytäntöjä tällaisia veroja koskevaan hallinnolliseen yhteistyöhön voitaisiin helpottaa viranomaisten työtä sekä lisätä vaihdettujen tietojen määrää ja parantaa niiden laatua. Nämä tavoitteet voidaan saavuttaa nykyistä tehokkaammalla ja tarkemmalla direktiivillä. | Veropetokset, joista verojen maksamatta jättäminen on olennainen osa, ovat EU:ssa hyvin yleisiä. Niitä on torjuttava yhteisin voimin, mikä on helpompi toteuttaa soveltamalla tehokkaampaa yhteisön säädöstä, joka sisältää yhteisten menettelysääntöjen lisäksi säännökset yhteisistä menetelmistä, lomakkeista, tiedonsiirtoformaateista ja viestintäkanavista. | Komissio uskoo, että hallinnollisen yhteistyön muodot lisääntyvät direktiivin antamisen jälkeen (enemmän tietopyyntöjä, oma-aloitteista tiedottamista, automaattista tietojenvaihtoa, samanaikaisia tarkastuksia, tarkastajien toimimista toisten jäsenvaltioiden virastoissa ja tietojen jakamista). | Asian luonne on sellainen, että se vaatii yhteisen lähestymistavan soveltamista menettelyvaatimuksiin ja -sääntöihin ja periaatteisiin ja välineisiin, mikä voidaan saavuttaa ainoastaan yhteisellä säädöksellä. | Edellä esitetyn perusteella ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen. | Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: | Ehdotetussa toimessa annetaan ainoastaan yhteiset menettelysäännöt ja välineet, joilla helpotetaan jäsenvaltioiden välistä jokapäiväistä hallinnollista yhteistyötä. Näin ollen jäsenvaltioilla säilyy täysi vastuu sisäisestä organisaatiostaan, resurssien jaosta ja siitä, mitkä tapaukset kuuluvat kansainvälisen hallinnollisen yhteistyön piiriin ja miten saatuja tuloksia käytetään. | Ehdotettu toimi ei lisää yhteisön, kansallisten hallitusten, alue- tai paikallisviranomaisten, talouden toimijoiden tai kansalaisten rahoituksellisia tai hallinnollisia rasitteita. Päinvastoin sillä pyritään rationalisoimaan henkilöresurssien käyttöä ja alentamaan kustannuksia luomalla yhteinen lähestymistapa kansainväliseen hallinnolliseen yhteistyöhön. | Sääntelytavan valinta | Ehdotettu sääntelytapa: direktiivi. | Muut vaihtoehdot eivät soveltuisi seuraavista syistä: Ehdotuksen tavoitteena on parantaa, lujittaa ja ajantasaistaa nykyisessä direktiivissä olevia säännöksiä sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi ja hallinnollisen yhteistyön tehostamiseksi. Sen vuoksi on tarpeen korvata voimassa olevan direktiivin säännökset. Direktiivi on tässä tapauksessa sopiva säädös. | TALOUSARVIOVAIKUTUKSET | Ehdotuksella ei ole vaikutuksia yhteisön talousarvioon. | LISÄTIEDOT | Yksinkertaistaminen | Ehdotuksessa yksinkertaistetaan lainsäädäntöä sekä EU:n ja kansallisten viranomaisten ja yksityisten toimijoiden hallinnollisia menettelyjä. | Lainsäädäntö yksinkertaistuu, koska ehdotettu säädös sisältää yhteisiä toimenpiteitä, joita on helppo tulkita ja soveltaa. | Viranomaiset voivat käyttää yhteisiä välineitä ennalta määritellyissä organisatorisissa puitteissa. Näillä toimenpiteillä yksinkertaistetaan kansainvälisen hallinnollisen yhteistyön käyttöä. EU:n lainsäädännön soveltamisalan laajentuessa hallintoviranomaisten ei tarvitse enää soveltaa erilaisia lainsäädäntöjä ja niiden erilaisia sääntöjä ja ehtoja aina sen mukaan, minkätyyppistä saatavaa varten ne pyytävät yhteistyötä. | Yksinkertaistettuja menettelyjä sovelletaan samoin perustein yksityisiin toimijoihin, jotka kuuluvat kansainvälisen hallinnollisen yhteistyön piiriin. | Lainsäädännön kumoaminen Ehdotuksen hyväksymisestä seuraa, että aiempaa lainsäädäntöä kumotaan. | Ehdotuksen yksityiskohtainen kuvaus Ehdotuksen I luvussa käsitellään yleisiä kysymyksiä. Sen 1 artiklassa määritellään direktiivin tarkoitus sekä tapa, jolla jäsenvaltioiden olisi tehtävä toistensa kanssa yhteistyötä. Ehdotuksen 2 artikla koskee direktiivin soveltamisalaa. Sen mukaan jäsenvaltioiden hallinnollisen yhteistyön piiriin kuuluvat kaikentyyppiset verot. Artikla perustuu Euroopan neuvoston ja OECD:n yhteiseen yleissopimukseen veroasioissa annettavasta keskinäisestä virka-avusta. Yhteistyö ulottuu välillisiin veroihin, jotka eivät ole toistaiseksi kuuluneet hallinnollista yhteistyötä koskevan EU-lainsäädännön soveltamisalaan. Yhteistyön tehostamiseksi direktiiviä sovelletaan kaikkiin muihin välillisiin veroihin kuin alv:hen ja valmisteveroihin (ja myös välittömiin veroihin). Ehdotuksen 3 artikla sisältää määritelmiä, jotka puuttuvat voimassa olevista säännöksistä. Ehdotuksen 4 artikla perustuu sellaiseen tehtävien organisointiin, josta säädetään alv:hen liittyvästä hallinnollisesta yhteistyöstä annetussa asetuksessa. Organisointiin on kuitenkin tehty tarpeelliset mukautukset. Ehdotuksen II luvussa käsitellään tietojenvaihtoa: 5 artiklassa pyyntöön perustuvaa tietojenvaihtoa ja 6 artiklassa hallinnollisia tutkimuksia. Määräaikoja, joiden kuluessa tiedot on annettava, käsitellään 7 artiklassa. Kyseisen artiklan 5 ja 6 kohdassa on noudateltu verotietojen vaihtoa koskevaa OECD:n mallisopimusta vuodelta 2002. Ehdotuksen 8 artiklassa käsitellään automaattista tietojenvaihtoa. Artiklan mukaan tietoja vaihdetaan useista tulolajeista, jotka määritellään komiteamenettelyllä. Muista tulolajeista jäsenvaltiot voivat artiklan mukaan tehdä lisäsopimuksia. Ehdotuksen 9 artiklassa käsitellään oma-aloitteista tietojenvaihtoa. III luvussa käsitellään muita hallinnollisen yhteistyön muotoja. Sen I jakso sisältää säännökset virkamiesten läsnäolosta toisten jäsenvaltioiden virastoissa ja heidän osallistumisestaan hallintomenettelyihin. Tietoja pyytäneen jäsenvaltion virkamiehet voivat käyttää pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion virkamiehille myönnettyjä tarkastusvaltuuksia. II luvussa käsitellään samanaikaisia tarkastuksia. Sen 11 artikla noudattaa nykyiseen direktiiviin vuonna 2004 lisätyn 8 b artiklan sanamuotoa. III jakson 12 artikla, joka koskee hallinnollisia ilmoituksia, on peräisin voimassa olevasta direktiivistä. Kyseessä on suhteellisen uusi säännös, minkä vuoksi se on otettu mukaan ehdotukseen. IV jakson 13 artiklassa tiukennetaan palautevelvollisuutta, koska jäsenvaltiot ovat toivoneet tiukempaa säännöstä. Palaute kannustaa alalla toimivia virkamiehiä hyödyntämään paremmin erilaisia tietojenvaihtomuotoja. V jakson 14 artiklassa käsitellään jäsenvaltioiden velvollisuutta vaihtaa kokemuksiaan. Artiklassa laajennetaan 24 artiklassa tarkoitetun komitean tehtävää toimia neuvoa-antavana komiteana. IV luvun 15 artiklassa käsitellään tietojen ja asiakirjojen sisällön paljastamista. Ehdotuksessa noudatetaan laaja-alaista lähestymistapaa, jolla pyritään suojelemaan jäsenvaltioiden ja veronmaksajien etuja. Ehdotuksen 16 artiklassa otetaan käyttöön kohtuuttoman hallinnollisen rasituksen välttämisen ja kaikkien tietolähteiden käytön periaatteet ja esitetään perusteet, joilla yhteistyöstä voidaan kieltäytyä. Ehdotuksen 17 artiklassa käsitellään asetettujen velvollisuuksien rajoja. Artiklan ensimmäisen kohdan mukaan, joka perustuu OECD:n malliverosopimuksen 26 artiklan 4 kohtaan, tietojen antamisesta ei voida kieltäytyä omaan verotukseen tai kansallisiin etuihin liittyvistä syistä. Artiklan toisella kohdalla, joka perustuu kyseisen malliverosopimuksen 26 artiklan 5 kohtaan, pyritään varmistamaan, että tietojen antamisesta ei voida kieltäytyä 16 artiklan 2 ja 4 kohdassa asetettujen rajoitusten perusteella vain siitä syystä, että tiedot ovat pankkien ja muiden rahoituslaitosten hallussa, kun tiedot koskevat henkilöä, jonka verotuksellinen kotipaikka on tietoja pyytävässä jäsenvaltiossa. Ehdotuksen 18 artiklassa otetaan käyttöön suosituimmuusperiaate, jonka mukaan jäsenvaltion on tarjottava toiselle jäsenvaltioille yhteistyötä samoin ehdoin kuin kolmannelle maalle. Ehdotuksen 19 artiklassa käsitellään yhteisiä tietojenvaihtolomakkeita ja tiedonsiirtoformaatteja. Yhteisiä lomakkeita kehitetään parhaillaan, ja ne ovat jo koekäytössä. Automaattisessa tietojenvaihdossa käytettävä lomake perustuu formaattiin, jota käytetään säästötulojen verotusta koskevan direktiivin 2003/48/EY 9 artiklan mukaisessa automaattisessa tietojenvaihdossa. Ehdotuksen 20 artiklassa on otettu huomioon toiveet, joita jäsenvaltiot ovat esittäneet tietopyyntöjen kohteina olevien verojen vähimmäismäärästä ja kielijärjestelyistä. Jäsenvaltioissa käytetään yleisesti CCN/CSI-verkkoa, ja komissiokin pyrkii siihen, että kaikissa verojärjestelmissä aletaan käyttää samoja tiedotuskanavia. Ehdotuksen 21 artiklassa asetetaan erityisiä velvollisuuksia, jotka koskevat jäsenvaltioiden sisäistä ja niiden välistä verohallinnollista yhteistyötä. V luvun 22 artiklassa annetaan säännökset komission ja jäsenvaltioiden välisestä suhteesta. Jäsenvaltiot ovat velvollisia antamaan kaikki olennaiset tiedot direktiivin toimivuudesta. VI luvun 23 artiklassa annetaan säännökset suhteista kolmansiin maihin. Ehdotuksen mukaan jäsenvaltiot ovat velvollisia jakamaan toisilleen EU:n ulkopuolisista maista peräisin olevia tietoja. Tämä säännös liittyy hiljattaisiin petostapauksiin, joissa eräs EU:n jäsenvaltio ja kolmas maa olivat osallisina. VII luvun 24 artiklalla perustetaan hallinnollista veroyhteistyötä käsittelevä komitea, jonka tehtävänä on seurata direktiivin toimivuutta. Lisäksi se voi toimia neuvoa-antavana komiteana. Ehdotuksen 25 artiklassa asetetaan velvollisuus arvioida direktiivin toimivuutta viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta. Ehdotuksen 26 artiklassa kumotaan voimassa olevat säännökset, 27 artiklassa annetaan säännökset direktiivin saattamisesta osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöjä, ja 28 artiklassa annetaan säännökset direktiivin voimaantulosta ja soveltamisesta, joka alkaa 1. tammikuuta 2010. | 2009/0004 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVI hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 ja 94 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen[1], ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[2], ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[3], sekä katsoo seuraavaa: 1. Jäsenvaltiot tarvitsevat globalisaation aikakaudella yhä kipeämmin keskinäistä avunantoa verotuksen alalla. Veronmaksajien liikkuvuus, rajatylittävien liiketoimien määrä ja rahoitusvälineiden kansainvälistyminen ovat lisääntyneet suunnattomasti, minkä vuoksi jäsenvaltioiden on vaikea määrittää veroja asianmukaisesti. Tämä kasvava ongelma vaikuttaa verojärjestelmien toimintaan ja aiheuttaa kaksinkertaista verotusta, joka houkuttelee veropetoksiin ja veronkiertoon. Tarkastusvaltuudet ovat kuitenkin edelleen kansallisella tasolla. Näin ollen ongelma vaarantaa sisämarkkinoiden toiminnan. 2. Tästä seuraa, että yksittäinen jäsenvaltio ei voi hallita sisäistä verojärjestelmäänsä varsinkaan välittömän verotuksen alalla, jollei se saa tietoja muilta jäsenvaltioilta. Jotta tämän ilmiön kielteiset vaikutukset voitaisiin estää, on välttämätöntä kehittää uudenlaista hallinnollista yhteistyötä jäsenvaltioiden verohallintojen välillä. Tarvitaan välineitä, joilla voidaan asettaa samat säännöt, oikeudet ja velvollisuudet kaikille jäsenvaltioille ja lisätä siten jäsenvaltioiden välistä luottamusta. 3. Sen vuoksi on omaksuttava täysin uudenlainen lähestymistapa ja laadittava uusi säädösteksti, jossa jäsenvaltioille annetaan valtuudet tehdä tehokasta yhteistyötä kansainvälisellä tasolla. Näin vältetään kielteiset vaikutukset, joita kiihtyvä globalisoituminen aiheuttaa sisämarkkinoilla. Hallinnollisella yhteistyöllä voidaan täydentää kansallisia lainsäädäntöjä, mutta sillä ei korvata niitä eikä lähennetä niitä toisiinsa. 4. Voimassa oleva 19 päivänä joulukuuta 1977 annettu neuvoston direktiivi 77/799/ETY, jossa säädetään jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen ja vakuutusmaksuista perittävien verojen alalla, ei enää tarjoa tarkoituksenmukaisia ratkaisuja. Sen merkittävimpiä heikkouksia on käsitelty neuvoston korkean tason petostentorjuntatyöryhmän toukokuussa 2000 antamassa raportissa (asiakirja 8668/00) ja komission myöhemmin vuosina 2004 ja 2006 antamissa tiedonannoissa (KOM(2004) 611 lopullinen ja KOM(2006) 254 lopullinen). 5. Direktiivi 77/799/ETY ja myös sen myöhemmät muutokset laadittiin tilanteessa, jossa sisämarkkinoiden vaatimukset olivat erilaiset kuin nykyään. Direktiivillä 77/799/ETY ei voida enää täyttää hallinnollisen yhteistyön nykyisiä vaatimuksia. 6. Ottaen huomioon tarvittavien mukautusten määrä ja laajuus, tavoitteita ei voida saavuttaa pelkästään muuttamalla voimassa olevaa direktiiviä. Sen vuoksi direktiivi 77/799/ETY on kumottava ja korvattava uudella säädöksellä. Uutta säädöstä olisi sovellettava välittömiin ja välillisiin veroihin, jotka eivät toistaiseksi kuulu yhteisön muun lainsäädännön soveltamisalaan. Näin ollen katsotaan, että uusi direktiivi olisi tehokkaan hallinnollisen yhteistyön kannalta asianmukaisin oikeudellinen väline. 7. Erityisesti tarvitaan selvempiä ja tarkempia sääntöjä, joilla voidaan säännellä jäsenvaltioiden välistä hallinnollista yhteistyötä. 8. Hallinnollisesta yhteistyöstä vastaavien paikallisten tai kansallisten virastojen välillä olisi oltava enemmän suoria yhteyksiä, ja veroyhteystoimistojen välisen viestinnän olisi oltava yleisenä sääntönä. Suorien yhteyksien puuttuminen johtaa tehottomuuteen ja hallinnollisten yhteistyöjärjestelyjen vajaakäyttöön ja viivästyttää tietojen toimittamista. Sen vuoksi olisi annettava säännöksiä, joilla yksiköiden välille voidaan luoda enemmän suoria yhteyksiä, jotta yhteistyö tehostuisi ja nopeutuisi. 9. Jäsenvaltioiden olisi pyynnöstä vaihdettava yksittäistapauksia koskevia tietoja. Jäsenvaltion, jolle pyyntö on esitetty, olisi tehtävä tutkimukset, joita tietojen saaminen edellyttää. Lisäksi sen olisi pyyntöön vastatessaan noudatettava ennalta asetettuja määräaikoja. 10. Jäsenvaltioiden olisi automaattisesti vaihdettava tietoja, jos jollakin jäsenvaltiolla on syytä uskoa, että toisessa jäsenvaltiossa sattuneessa tapauksessa ei ole tosiasiallisesti tai todennäköisesti noudatettu verolainsäädäntöä, että toisessa jäsenvaltiossa on olemassa epäasianmukaisen verotuksen vaara tai että toisessa jäsenvaltiossa on jostakin syystä tehty tai voidaan tehdä veropetos tai veronkierto. Tietoja olisi vaihdettava automaattisesti erityisesti silloin, kun voittoja siirretään keinotekoisesti eri jäsenvaltioissa sijaitsevien yritysten välillä tai kun tällaisia liiketoimia suoritetaan kahdessa jäsenvaltiossa sijaitsevien yritysten kesken kolmannen maan välityksellä veroetujen saamiseksi. 11. Olisi myös edistettävä ja lujitettava jäsenvaltioiden välistä oma-aloitteista tietojenvaihtoa. 12. On tärkeää, että jonkin jäsenvaltion verohallinnon virkamiehet voivat oleskella toisen jäsenvaltion alueella ja käyttää yhteistyöpyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion virkamiehille myönnettyjä tarkastusvaltuuksia. 13. Koska useampaan jäsenvaltioon sijoittautuneen yhden tai useamman henkilön verotukselliseen tilanteeseen usein liittyy yhteinen intressi tai toisiaan täydentävät intressit, olisi sallittava, että kaksi tai useampia jäsenvaltioita tekee tällaisille verovelvollisille samanaikaisia tarkastuksia yhteisestä sopimuksesta tai vapaaehtoisuuden pohjalta, kun tällaiset tarkastukset vaikuttavat tehokkaammilta kuin vain yhden jäsenvaltion tekemät tarkastukset. 14. Ottaen huomioon, että eräissä jäsenvaltioissa on lakisääteisenä vaatimuksena, että verovelvolliselle on ilmoitettava tämän verovelvollisuutta koskevista päätöksistä ja asiakirjoista, ja että tämä aiheuttaa veroviranomaisille ongelmia muun muassa sellaisissa tapauksissa, joissa verovelvollinen on siirtänyt toimintansa toiseen jäsenvaltioon, on suotavaa, että veroviranomaiset voivat tällaisessa tilanteessa pyytää yhteistyötä sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, johon verovelvollinen on siirtänyt toimintansa. 15. Jäsenvaltioille, jotka ovat pyytäneet tietoja tai lähettäneet niitä automaattisesti tai oma-aloitteisesti, olisi kansainvälisen hallinnollisen yhteistyön edistämiseksi annettava palautetta. 16. Jäsenvaltioiden ja komission välistä yhteistyötä tarvitaan, jotta olisi mahdollista tarkastella jatkuvasti yhteistyömenettelyjä sekä kokemusten ja parhaiden toimintatapojen vaihtoa kyseisillä aloilla. 17. Hallinnollisen yhteistyön tehokkuuden kannalta on tärkeää, että tämän direktiivin nojalla saatuja tietoja ja asiakirjoja voidaan käyttää myös muihin tarkoituksiin siinä jäsenvaltiossa, joka ne on vastaanottanut, jos tämä sallitaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä. Lisäksi on tärkeää, että jäsenvaltiot voivat toimittaa kyseiset tiedot kolmannelle maalle. 18. Jäsenvaltio, jota on pyydetty antamaan tietoja, voi kieltäytyä niiden toimittamisesta, jos se ei voi antaa niitä oikeudellisista syistä tai jos tietojen antaminen johtaisi liike-, elinkeino- tai ammattisalaisuuden tai kaupallisen menettelyn paljastamiseen tai niiden paljastaminen olisi yleisen järjestyksen vastaista. 19. Jäsenvaltio ei saisi kuitenkaan kieltäytyä toimittamasta tietoja sillä perusteella, että kyse ei ole sen omasta kansallisesta edusta tai että toisessa jäsenvaltiossa kotipaikkaansa pitävää henkilöä koskevat tiedot ovat pankin, muun rahoituslaitoksen, välittäjän tai edustajan tai uskotun miehen hallussa tai ne koskevat omistusosuuksia henkilössä. 20. Lisäksi olisi tehtävä selväksi, että kun jäsenvaltio tarjoaa kolmannen maalle laajempaa yhteistyötä kuin tässä direktiivissä säädetään, sen ei tulisi kieltäytyä tällaisen laajemman yhteistyön tarjoamisesta myös muille jäsenvaltioille. 21. Tietojenvaihto olisi suoritettava vakiomuotoisia lomakkeita, tiedonsiirtoformaatteja ja viestintäkanavia käyttäen. 22. Hallinnollisen yhteistyön tehokkuutta olisi arvioitava erityisesti tilastotietojen pohjalta. 23. Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[4] mukaisesti. 24. Tavoitetta, joka on tehokkaan hallinnollisen yhteistyön harjoittaminen jäsenvaltioiden välillä kiihtyvän globalisoitumisen sisämarkkinoilla aiheuttamien kielteisten vaikutusten välttämiseksi, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan vaaditun yhdenmukaisuuden ja tehokkuuden takia toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. 25. Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja periaatteita, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: I LUKU YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artikla Kohde Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt ja menettelyt, joiden mukaan jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten on tehtävä toistensa ja komission kanssa yhteistyötä, jotta 2 artiklassa tarkoitetut verot voidaan määrittää asianmukaisesti, sekä säännöt ja menettelyt tiettyjen tietojen vaihtamiseksi sähköisessä muodossa. 2 artikla Soveltamisala 1. Tätä direktiiviä sovelletaan kaikentyyppisiin veroihin riippumatta siitä, millä tavoin ne kannetaan, mutta ei kuitenkaan välillisiin veroihin, jotka kuuluvat jo jäsenvaltioiden välistä hallinnollista yhteistyötä koskevan yhteisön lainsäädännön soveltamisalaan. 2. Lisäksi direktiiviä sovelletaan jäsenvaltiolle, jäsenvaltion osa-alueelle tai julkisoikeuden nojalla perustetuille sosiaaliturvalaitoksille maksettaviin pakollisiin sosiaaliturvamaksuihin. 3. Tätä direktiiviä sovelletaan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin veroihin, jotka kannetaan sillä alueella, johon perustamissopimusta sovelletaan sen 299 artiklan nojalla. 3 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1. ’toimivaltaisella viranomaisella’ viranomaista, jonka jäsenvaltio on nimennyt soveltamaan tätä direktiiviä joko suoraan tai valtuutuksella; 2. ’hallinnollisella tutkimuksella’ kaikkia tarkastuksia, tarkistuksia ja muita toimia, joita jäsenvaltiot suorittavat hoitaessaan tehtäviään verolainsäädännön moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi; 3. ’pyyntöön perustuvalla tietojenvaihdolla’ sellaiseen pyyntöön perustuvaa tietojenvaihtoa, jonka jäsenvaltio on esittänyt toiselle jäsenvaltiolle yksittäisessä tapauksessa; 4. ’automaattisella tietojenvaihdolla’ ilman edeltävää pyyntöä tapahtuvaa ennalta määriteltyjen tietojen järjestelmällistä ilmoittamista toiselle jäsenvaltiolle ennalta vahvistetuin väliajoin tai sitä mukaa kuin tiedot ovat saatavilla; 5. ’oma-aloitteisella tietojenvaihdolla’ milloin tahansa ilman edeltävää pyyntöä tapahtuvaa satunnaista tietojen ilmoittamista toiselle jäsenvaltiolle; 6. ’henkilöllä’: a) luonnollista henkilöä; b) oikeushenkilöä; tai c) jos voimassa olevassa lainsäädännössä niin säädetään, oikeustoimikelpoiseksi tunnustettua henkilöiden yhteenliittymää, jolla ei kuitenkaan ole oikeushenkilön oikeudellista asemaa; d) oikeudellista järjestelyä, henkilöyhtiöt ja huolto-omaisuudet (trustit) mukaan luettuina, jonka tulosta tai pääomasta kannetaan tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa veroa; 7. ’käyttöoikeuksien antamisella’ luvan antamista asiaa koskevan sähköisen tietokannan käyttöön ja siellä olevien tietojen saamiseen sähköisessä muodossa; 8. ’sähköisellä muodolla’ sähköiseen tietojenkäsittelyyn ja -tallennukseen (myös tietojen digitaaliseen pakkaamiseen) tarkoitettujen laitteiden käyttöä ja johdinten, radiolähetysten, optisten teknologioiden tai muiden sähkömagneettisten välineiden käyttöä; 9. ’CCN/CSI-verkolla’ yhteistä järjestelmää, joka perustuu yhteiseen tietoliikenneverkkoon (Common Communication Network, CCN) ja yhteiseen järjestelmien rajapintaan (Common System Interface, CSI) ja jonka yhteisö on kehittänyt kaikkeen toimivaltaisten viranomaisten välillä tullin ja verotuksen alalla sähköisessä muodossa tapahtuvaan tiedonsiirtoon. 4 artikla Organisointi 1. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viimeistään yhden kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä, mikä taho on tätä direktiiviä sovellettaessa toimivaltainen viranomainen. Komissio ilmoittaa jäsenvaltioiden toimivaltaisista viranomaisista kaikille jäsenvaltioille. 2. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi veroyhteystoimisto, jolla on pääasiallinen vastuu yhteydenpidosta muihin jäsenvaltioihin tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan hallinnollisen yhteistyön alalla. Sen on ilmoitettava tästä komissiolle ja muille jäsenvaltioille. 3. Kunkin jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi nimetä veroyhteysviranomaisia. Veroyhteysviranomaisen on oltava virasto, joka ei ole veroyhteystoimisto ja jolla on erityinen alueellinen toimivalta tai erityinen toiminnallinen vastuu. Sille on annettava lupa vaihtaa suoraan tietoja tämän direktiivin pohjalta. Veroyhteystoimiston tehtävänä on pitää näitä yhteysviranomaisia koskeva luettelo ajan tasalla ja antaa se muiden asianomaisten jäsenvaltioiden veroyhteystoimistojen ja komission käyttöön. 4. Kunkin jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi nimetä toimivaltaisia virkamiehiä, joilla on valtuudet osallistua suoraan tämän direktiivin perusteella harjoitettavaan hallinnolliseen yhteistyöhön lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joihin on tämän direktiivin mukaan oltava erityinen lupa. Veroyhteystoimiston tehtävänä on pitää toimivaltaisia virkamiehiä koskeva luettelo ajan tasalla ja antaa se muiden asianomaisten jäsenvaltioiden veroyhteystoimistojen ja komission käyttöön. 5. Virkamiehiä, jotka osallistuvat tähän direktiiviin perustuvaan hallinnolliseen yhteistyöhön, on joka tapauksessa pidettävä tähän tarkoitukseen toimivaltaisina virkamiehinä toimivaltaisten viranomaisten vahvistamien järjestelyjen mukaisesti. 6. Jos veroyhteysviranomainen tai toimivaltainen virkamies lähettää tai vastaanottaa yhteistyöpyynnön tai vastauksen yhteistyöpyyntöön, sen tai hänen on ilmoitettava tästä oman jäsenvaltionsa veroyhteystoimistolle kyseisen jäsenvaltion vahvistamien menettelyjen mukaisesti. 7. Jos veroyhteysviranomainen tai toimivaltainen virkamies saa yhteistyöpyynnön, joka edellyttää toimia kyseisen viranomaisen tai virkamiehen alueellisen tai operatiivisen toimivallan ulkopuolella, sen tai hänen on toimitettava tällainen pyyntö viipymättä oman jäsenvaltionsa veroyhteystoimistolle ja ilmoitettava tästä esittäjäviranomaiselle. Tässä tapauksessa 8 artiklassa asetettu määräaika alkaa sitä päivää seuraavana päivänä, jona yhteistyöpyyntö on toimitettu veroyhteystoimistolle. II LUKU TIETOJENVAIHTO I JAKSO PYYNTÖÖN PERUSTUVA TIETOJENVAIHTO 5 artikla Pyyntöön perustuvaa tietojenvaihtoa koskeva menettely 1. Kun jäsenvaltion veroyhteystoimisto, veroyhteysviranomainen tai toimivaltainen virkamies (jäljempänä ’esittäjäviranomainen’) esittää yhteistyöpyynnön, kyseisen pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion veroyhteystoimiston, veroyhteysviranomaisen tai toimivaltaisen virkamiehen (jäljempänä ’vastaanottajaviranomaisen’) on ilmoitettava tiedot, joilla saattaa olla 2 artiklassa tarkoitettujen verojen asianmukaisen määrityksen kannalta merkitystä, mukaan luettuina tiedot, jotka koskevat yhtä tai useampaa yksittäistä tapausta. 2. Vastaanottajaviranomaisen on ilmoitettava esittäjäviranomaiselle kaikki olennaiset tiedot, jotka ovat sen hallussa tai jotka se saa hallinnollisten tutkimusten tuloksena. 6 artikla Hallinnolliset tutkimukset 1. Vastaanottajaviranomaisen on järjestettävä kaikki hallinnolliset tutkimukset, joita 5 artiklassa tarkoitettujen tietojen saaminen edellyttää. 2. Edellä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu pyyntö voi sisältää erityistä hallinnollista tutkimusta koskevan perustellun pyynnön. Jos vastaanottajaviranomainen katsoo, että hallinnollinen tutkimus ei ole tarpeen, sen on välittömästi ilmoitettava tämän kantansa perusteet esittäjäviranomaiselle. 3. Vastaanottajaviranomaisen on pyydettyjen tietojen saamiseksi tai pyydetyn hallinnollisen tutkimuksen tekemiseksi noudatettava samoja menettelyjä, joita se noudattaisi toimiessaan omaan lukuunsa tai oman jäsenvaltionsa toisen viranomaisen pyynnöstä. 7 artikla Määräajat 1. Vastaanottajaviranomaisen on toimitettava 5 artiklassa tarkoitetut tiedot mahdollisimman nopeasti ja viimeistään kuuden kuukauden kuluttua pyynnön vastaanottamispäivästä. Tiedot on kuitenkin toimitettava yhden kuukauden kuluessa mainitusta päivästä, jos kyseiset tiedot ovat jo vastaanottajaviranomaisen hallussa. 2. Esittäjäviranomainen ja vastaanottajaviranomainen voivat kuitenkin sopia keskenään muista kuin 1 kohdassa säädetyistä määräajoista tietyissä erityistapauksissa, monimutkaiset tapaukset mukaan luettuina. 3. Vastaanottajaviranomaisen on välittömästi ja joka tapauksessa viimeistään viiden työpäivän kuluttua pyynnön vastaanottamisesta lähetettävä esittäjäviranomaiselle sähköisessä muodossa oleva vahvistus pyynnön vastaanottamisesta. 4. Vastaanottajaviranomaisen on ilmoitettava esittäjäviranomaiselle kaikista pyynnössä olevista puutteista ja mahdollisesti tarvittavista taustatiedoista yhden kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. 5. Jos vastaanottajaviranomainen ei pysty vastaamaan pyyntöön määräajan kuluessa, sen on ilmoitettava esittäjäviranomaiselle välittömästi ja joka tapauksessa kolmen kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisesta syyt, joiden vuoksi se ei voi noudattaa määräaikaa, sekä päivämäärä, johon mennessä se katsoo voivansa vastata pyyntöön. 6. Jos vastaanottajaviranomainen ei pysty vastaamaan tietopyyntöön tai kieltäytyy vastaamasta siihen, sen on ilmoitettava esittäjäviranomaiselle syynsä siihen välittömästi ja joka tapauksessa yhden kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. II JAKSO AUTOMAATTINEN TIETOJENVAIHTO 8 artikla Soveltamisala ja ehdot 1. Kunkin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on toimitettava tiettyjä tulo- ja pääomalajeja koskevat tiedot automaattisesti muille jäsenvaltioille. 2. Komissio vahvistaa 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta: a) tietojenvaihdon piiriin kuuluvat tulo- ja pääomalajit; b) vaihdettavien tietojen tyypin; c) a alakohdassa tarkoitettuihin lajeihin mahdollisesti sovellettavat erityisehdot tai -rajoitukset; d) tietojenvaihdon tiheyden; e) tietojenvaihtoa koskevat käytännön järjestelyt. 3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tulo- ja pääomalajien lisäksi kunkin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on toimitettava automaattisen tietojenvaihdon puitteissa 2 artiklassa tarkoitettujen verojen asianmukaiseen määritykseen tarvittavat tiedot kunkin toisen asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, kun: a) verotuksen katsotaan tapahtuvan tiedot vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja kun alkuperämaana olevan jäsenvaltion antamilla tiedoilla voidaan tehostaa tarkastusjärjestelmää, b) jäsenvaltion on syytä epäillä, että verolainsäädäntöä ei ole tosiasiallisesti tai todennäköisesti noudatettu toisessa jäsenvaltiossa, c) on olemassa se vaara, että verotus on epäasianmukaista toisessa jäsenvaltiossa, d) toisessa jäsenvaltiossa on jostakin syystä tehty tai voidaan tehdä veropetos tai veronkierto ja erityisesti, kun voittoja siirretään keinotekoisesti eri jäsenvaltioissa sijaitsevien yritysten välillä tai kun tällaisia liiketoimia suoritetaan kahdessa jäsenvaltiossa sijaitsevien yritysten kesken kolmannen maan välityksellä veroetujen saamiseksi. 4. Kun jäsenvaltiot tekevät kahdenvälisiä tai monenvälisiä sopimuksia 2 artiklassa tarkoitettujen verojen asianmukaista määritystä varten, niiden on määrättävä tiettyjä tulo- ja pääomalajeja koskevien tietojen automaattisesta vaihdosta. Tätä varten niiden on ilmoitettava kyseisissä sopimuksissa seuraavat seikat: a) sopimuksen soveltamisalaan kuuluvat tulo- ja pääomalajit; b) vaihdettavien tietojen tyyppi; c) a alakohdassa tarkoitettuihin lajeihin mahdollisesti sovellettavat erityisehdot tai -rajoitukset; d) tietojenvaihdon tiheys; e) tietojenvaihtoa koskevat käytännön järjestelyt. Jäsenvaltioiden on toimitettava tekemänsä sopimukset komissiolle. Komissio antaa kyseiset sopimukset kaikkien muiden jäsenvaltioiden saataville. Komissio hyväksyy mallisopimuksen 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. III JAKSO OMA-ALOITTEINEN TIETOJENVAIHTO 9 artikla Soveltamisala ja ehdot Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat joka tapauksessa toimittaa toisilleen oma-aloitteisen tietojenvaihdon puitteissa kaikki 1 artiklassa tarkoitetut tiedot, joista ne ovat perillä, erityisesti silloin, kun verotuksen katsotaan tapahtuvan tiedot vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja kun alkuperämaana olevan jäsenvaltion antamilla tiedoilla voidaan tehostaa tarkastusjärjestelmää. III LUKU MUUT HALLINNOLLISEN YHTEISTYÖN MUODOT I JAKSO LÄSNÄOLO HALLINTOVIRASTOISSA JA OSALLISTUMINEN HALLINNOLLISIIN TUTKIMUKSIIN 10 artikla Soveltamisala ja ehdot 1. Esittäjäviranomaisen valtuuttamat virkamiehet voivat esittäjäviranomaisen ja vastaanottajaviranomaisen välisestä sopimuksesta ja jälkimmäisen vahvistamien järjestelyjen mukaisesti olla 1 artiklassa tarkoitettujen tietojen vaihtamiseksi a) läsnä virastoissa, joissa vastaanottajaviranomaisen kotipaikkajäsenvaltion hallintoviranomaiset suorittavat tehtäviään; b) läsnä pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion alueella suoritettavissa hallinnollisissa tutkimuksissa. Kun pyydetyt tiedot sisältyvät asiakirja-aineistoon, joka on vastaanottajaviranomaisen virkamiesten käytettävissä, kyseisestä aineistosta on annettava jäljennökset esittäjäviranomaisen virkamiehille. 2. Kun esittäjäviranomaisen virkamiehet ovat 1 kohdan mukaisesti läsnä hallinnollisissa tutkimuksissa, he voivat käyttää vastaanottajaviranomaisen virkamiehille myönnettyjä tarkastusvaltuuksia sillä ehdolla, että he käyttävät näitä valtuuksia pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti. Jos tutkimuksen kohteena oleva henkilö vastustaa esittäjäviranomaisen virkamiesten tarkastustoimenpiteitä, vastaanottajaviranomaisen on pidettävä tätä sen omiin virkamiehiin kohdistuvana vastustuksena. 3. Pyynnön esittäneen jäsenvaltion valtuuttamien virkamiesten, jotka ovat 1 kohdan mukaisesti läsnä toisessa jäsenvaltiossa, on milloin tahansa voitava esittää kirjallinen valtuutus, josta ilmenee heidän henkilöllisyytensä ja virka-asemansa. II JAKSO SAMANAIKAISET TARKASTUKSET 11 artikla Samanaikaiset tarkastukset 1. Kun kaksi tai useampia jäsenvaltioita sopii, että ne suorittavat kukin omalla alueellaan yhden tai useamman henkilön samanaikaisia tarkastuksia ja vaihtavat näin saatuja tietoja, koska niillä on asiassa yhteinen intressi tai toisiaan täydentävät intressit, sovelletaan 2, 3 ja 4 kohtaa. 2. Kunkin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on itsenäisesti yksilöitävä henkilöt, joita se aikoo ehdottaa samanaikaisen tarkastuksen kohteiksi. Sen on ilmoitettava muiden asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille tapaukset, joita se ehdottaa samanaikaisen tarkastuksen kohteiksi, ja perusteltava samalla valintansa. Sen on ilmoitettava ajanjakso, jona tarkastukset on suoritettava. 3. Kunkin asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on päätettävä, haluaako se osallistua samanaikaisiin tarkastuksiin. Kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on vahvistettava tarkastusta ehdottaneelle viranomaiselle osallistuvansa tarkastukseen tai ilmoitettava sille perusteltu kieltäytymisensä. 4. Kunkin asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on nimitettävä edustaja, jonka tehtävänä on tarkastuksen valvonta ja koordinointi. III JAKSO HALLINNOLLINEN ILMOITUS 12 artikla Tiedoksiantamispyyntö 1. Jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on toisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä annettava vastaanottajalle tiedoksi kaikki pyynnön esittäneen jäsenvaltion hallintoviranomaisilta saadut asiakirjat ja päätökset, jotka koskevat tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan verolainsäädännön soveltamista pyynnön esittäneen jäsenvaltion alueella, noudattaen pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa voimassa olevia vastaavien asiakirjojen tiedoksi antamista koskevia sääntöjä. 2. Tiedoksiantamispyynnössä on mainittava tiedoksi annettavan asiakirjan tai päätöksen aihe ja ilmoitettava vastaanottajan nimi ja osoite sekä mahdolliset muut vastaanottajan tunnistamista helpottavat tiedot. 3. Vastaanottajaviranomaisen on ilmoitettava viipymättä esittäjäviranomaiselle tiedoksiantamispyynnön suhteen toteuttamistaan toimista ja erityisesti päivä, jona päätös tai asiakirja on annettu tiedoksi vastaanottajalle. IV JAKSO PALAUTE 13 artikla Ehdot 1. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on lähetettävä muille jäsenvaltioille palautetta mahdollisimman pian ja viimeistään kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun ne ovat käyttäneet tietopyyntöön annettua vastausta tai oma-aloitteisesti annettuja tietoja. 2. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on kerran vuodessa lähetettävä muille asianomaisille jäsenvaltioille automaattista tietojenvaihtoa koskevaa palautetta. Jos palaute koskee 8 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti annettuja tietoja, palautteen lähettämisen määräaika on asetettava 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Jos palaute koskee 8 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti annettuja tietoja, asianomaisten jäsenvaltioiden on sovittava keskenään palautteen lähettämisen määräajasta. 3. Komissio vahvistaa käytännön järjestelyt 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. V JAKSO PARHAIDEN TOIMINTATAPOJEN JA KOKEMUSTEN VAIHTO 14 artikla Soveltamisala ja ehdot 1. Jäsenvaltioiden on yhdessä komission kanssa valvottava tämän direktiivin mukaista hallinnollista yhteistyötä, vaihdettava kokemuksiaan kyseisen yhteistyön parantamiseksi ja tarvittaessa laadittava kyseisiä aloja koskevia sääntöjä. 2. Komissio voi 23 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen antaa suuntaviivoja erityisesti seuraavista seikoista: a) maaprofiilit tietojen vaihtamiseksi kussakin maassa hallinnollisen veroyhteistyön alalla täytäntöönpannusta kansallisesta lainsäädännöstä; b) riskienhallintamenetelmät; c) muut toimet, joita pidetään parhaiden toimintatapojen ja kokemusten vaihdon kannalta tarpeellisina. IV LUKU HALLINNOLLISTA YHTEISTYÖTÄ KOSKEVAT EHDOT 15 artikla Tietojen ja asiakirjojen sisällön paljastaminen 1. Esittäjäviranomaisen tai vastaanottajaviranomaisen tämän direktiivin nojalla saamat tiedot ja asiakirjojen sisältö voidaan paljastaa muille saman jäsenvaltion viranomaisille, jos tämä sallitaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä, vaikka näitä tietoja voitaisiin käyttää muihin kuin 2 artiklan mukaisiin tarkoituksiin. 2. Jos jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen katsoo, että sen toisen jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta saamat tiedot voivat olla hyödyksi kolmannen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, se voi tiedot antaneen toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella toimittaa ne tälle kolmannelle toimivaltaiselle viranomaiselle sillä ehdolla, että niiden toimittaminen on tässä direktiivissä vahvistettujen sääntöjen ja menettelyjen mukaista. 3. Esittäjäviranomaisen kotijäsenvaltion toimivaltaiset elimet voivat käyttää kaikkia vastaanottajaviranomaisen edustajien saamia ja esittäjäviranomaiselle tämän direktiivin mukaisesti toimitettuja tietoja, raportteja, lausuntoja ja muita asiakirjoja tai niiden oikeaksi todistettuja jäljennöksiä tai niiden otteita todisteena tai vedota niihin samoin perustein kuin vastaavia kyseisen maan jonkin toisen viranomaisen toimittamia tietoja, raportteja, lausuntoja ja muita asiakirjoja. 16 artikla Velvollisuudet 1. Jäsenvaltion vastaanottajaviranomaisen on toimitettava 5 artiklassa tarkoitetut tiedot toisen jäsenvaltion esittäjäviranomaiselle sillä edellytyksellä, että: a) esittäjäviranomaisen tietopyyntöjen määrä ja luonne tiettynä ajanjaksona eivät aiheuta vastaanottajaviranomaiselle kohtuutonta hallinnollista rasitusta; b) esittäjäviranomainen on käyttänyt kaikki tavanomaiset tietolähteet, joita se olisi kyseisissä olosuhteissa voinut käyttää pyydettyjen tietojen saamiseksi, vaarantamatta tavoitellun lopputuloksen saavuttamista. 2. Tässä direktiivissä ei velvoiteta jäsenvaltiota, jolta tietoja pyydetään, tekemään selvityksiä tai toimittamaan tietoja, jos tällaisten selvitysten tekeminen tai tietojen kerääminen kyseisen jäsenvaltion omiin tarkoituksiin olisi sen lainsäädännön vastaista. 3. Pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä antamasta tietoja, jos pyynnön esittänyt jäsenvaltio ei voi oikeudellisista syistä toimittaa vastaavia tietoja. 4. Tietojen toimittamisesta voidaan kieltäytyä, jos se johtaisi liike-, elinkeino- tai ammattisalaisuuden, kaupallisen menettelyn tai sellaisen tiedon paljastamiseen, jonka paljastaminen olisi yleisen järjestyksen vastaista. 5. Vastaanottajaviranomaisen on ilmoitettava esittäjäviranomaiselle perusteet tietopyynnön epäämiseen. 6. Alkuperäiset asiakirjat toimitetaan ainoastaan silloin, kun se ei ole vastaanottajaviranomaisen kotipaikkajäsenvaltion voimassa olevien säännösten vastaista. 17 artikla Rajat 1. Jos jäsenvaltio pyytää tietoja tämän direktiivin mukaisesti, kyseisen toisen jäsenvaltion on pyydettyjen tietojen saamiseksi toteutettava tällaisten tietojen keräämiseen tarkoitetut toimenpiteensä, vaikka kyseinen toinen jäsenvaltio ei tarvitsisi näitä tietoja omiin verotarkoituksiinsa. Tämä velvollisuus ei rajoita 16 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan soveltamista, mutta kyseisiä kohtia ei saa kuitenkaan tulkita siten, että ne antaisivat jäsenvaltiolle mahdollisuuden kieltäytyä tietojen toimittamisesta ainoastaan sillä perusteella, että tiedot eivät koske sen kansallista etua. 2. Edellä olevan 16 artiklan 2 ja 4 kohtaa ei saa missään tapauksessa tulkita siten, että ne antaisivat jäsenvaltion vastaanottajaviranomaiselle mahdollisuuden kieltäytyä toimittamasta sellaista henkilöä koskevia tietoja, jonka verotuksellinen kotipaikka on esittäjäviranomaisen kotijäsenvaltiossa, ainoastaan sillä perusteella, että kyseiset tiedot ovat pankin, muun rahoituslaitoksen, välittäjän tai edustajan tai uskotun miehen hallussa tai ne koskevat omistusosuuksia henkilössä. 18 artikla Laajempi yhteistyö Kun jäsenvaltio tarjoaa kolmannelle maalle laajempaa yhteistyötä kuin tässä direktiivissä säädetään, se ei saa kieltäytyä tällaisen laajemman yhteistyön tarjoamisesta myös toiselle jäsenvaltiolle. 19 artikla Vakiomuotoiset lomakkeet ja tiedonsiirtoformaatit 1. Edellä olevan 5 artiklan mukaiset tietoja ja hallinnollisia tutkimuksia koskevat pyynnöt ja niihin annetut vastaukset, vahvistukset, täydentäviä taustatietoja koskevat pyynnöt ja 6 artiklan mukaista kykenemättömyyttä tai kieltäytymistä koskevat ilmoitukset on mahdollisuuksien mukaan toimitettava vakiomuotoisella lomakkeella, jonka komissio on hyväksynyt 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Vakiomuotoisiin lomakkeisiin voidaan oheistaa raportteja, lausuntoja ja muita asiakirjoja tai niiden oikeaksi todistettuja jäljennöksiä tai niiden otteita. 2. Edellä olevan 8 artiklan mukaan oma-aloitteisesti annetut tiedot, 12 artiklan mukaiset tiedoksiantamispyynnöt ja 13 artiklan mukaiset palautteet on toimitettava 1 kohdassa tarkoitetulla vakiomuotoisella lomakkeella. 3. Edellä olevan 7 artiklan mukaan automaattisesti vaihdettavat tiedot on toimitettava käyttämällä komission 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistamaa vakiomuotoista tiedonsiirtoformaattia, jonka tavoitteena on helpottaa automaattista tietojenvaihtoa ja joka perustuu olemassa olevaan neuvoston direktiivin 2003/48/EY[5] 9 artiklan mukaiseen tiedonsiirtoformaattiin, jota on käytettävä kaikentyyppisessä automaattisessa tietojenvaihdossa. 20 artikla Käytännön järjestelyt 1. Tämän direktiivin mukaisesti ilmoitettavat tiedot on mahdollisuuksien mukaan toimitettava sähköisessä muodossa käyttämällä yhteistä tietoliikenneverkkoa / yhteistä järjestelmien rajapintaa (CCN-verkkoa). Komissio hyväksyy ensimmäisen alakohdan täytäntöönpanemiseen mahdollisesti tarvittavat käytännön järjestelyt 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 2. Komissio vastaa kaikesta CCN-verkon kehittämisestä, jota tarvitaan jäsenvaltioiden välisen tietojenvaihdon mahdollistamiseksi. Jäsenvaltiot vastaavat kaikesta omien järjestelmiensä kehittämisestä, jota tarvitaan CCN-verkon avulla tapahtuvan tietojenvaihdon mahdollistamiseksi. Jäsenvaltioiden on luovuttava kaikista tämän direktiivin soveltamisesta johtuvia kustannuksia koskevista korvausvaatimuksista, lukuun ottamatta tapauksen mukaan niitä, jotka koskevat asiantuntijoille maksettuja palkkioita. 3. Tiedot voivat olla Euroopan komission turvallisuusjärjestelyt hyväksyvän viranomaisen asianmukaisesti valtuuttamien henkilöiden käytettävissä vain, jos CCN-verkon huolto, ylläpito ja kehittäminen sitä edellyttävät. 4. Yhteistyöpyynnöt, mukaan luettuina tiedoksiantamispyynnöt, ja niihin liitetyt asiakirjat voidaan laatia millä tahansa vastaanottajaviranomaisen ja esittäjäviranomaisen kesken sovitulla kielellä. Pyyntöihin on liitettävä käännös vastaanottajaviranomaisen kotipaikkajäsenvaltion virallisella kielellä tai yhdellä sen virallisista kielistä ainoastaan erityistapauksissa, kun vastaanottajaviranomainen perustelee käännösvaatimuksensa. 5. Komissio voi 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistaa verojen vähimmäismäärän, jota yhteistyöpyyntö, automaattinen tietojenvaihto tai oma-aloitteinen tietojenvaihto edellyttää. 21 artikla Erityiset velvollisuudet 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla: a) varmistetaan tehokas sisäinen koordinointi 4 artiklassa tarkoitettujen viranomaisten välillä; b) saadaan aikaan suora yhteistyö 4 artiklassa tarkoitettujen viranomaisten välillä; c) varmistetaan tässä direktiivissä säädettyjen hallinnollisten yhteistyöjärjestelyjen moitteeton toiminta. 2. Komissio ilmoittaa kullekin jäsenvaltiolle kaikki tämän direktiivin täytäntöönpanoa ja soveltamista koskevat yleiset tiedot, jotka se vastaanottaa ja pystyy toimittamaan edelleen. V LUKU SUHTEET KOMISSIOON 22 artikla Arviointi 1. Jäsenvaltiot ja komissio tarkastelevat ja arvioivat tässä direktiivissä säädetyn hallinnollisen yhteistyön toimivuutta. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki olennaiset tiedot, joita tarvitaan arvioitaessa tämän direktiivin mukaisen hallinnollisen yhteistyön tehokkuutta veropetosten ja veronkierron torjunnassa. 3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittainen arviointi 8 artiklassa tarkoitetun automaattisen tietojenvaihdon tehokkuudesta ja sen tuottamista käytännön tuloksista. Komissio vahvistaa vuosittaisen arvioinnin toimittamismuodon ja toimittamisehdot 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 4. Komissio vahvistaa 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen luettelon tilastotiedoista, jotka jäsenvaltioiden on toimitettava tämän direktiivin arvioimiseksi. VI LUKU SUHTEET KOLMANSIIN MAIHIN 23 artikla Tietojenvaihto kolmansien maiden kanssa 1. Kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen saa kolmannelta maalta tietoja 2 artiklassa tarkoitettujen verojen asianmukaista määritystä varten, kyseisen viranomaisen on toimitettava nämä tiedot niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, jotka voivat hyötyä tiedoista, ja joka tapauksessa kaikille sitä pyytäville, jos tällaista toimittamista ei ole suljettu pois kyseisen kolmannen maan kanssa tehdyillä kansainvälisillä sopimuksilla. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sopimuksissa, joita ne tulevaisuudessa tekevät kolmansien maiden kanssa, ei suljeta pois tällaista tietojen toimittamista. 2. Toimivaltaiset viranomaiset voivat noudattaen kansallisia säännöksiään, jotka koskevat henkilötietojen toimittamista kolmansille maille, toimittaa tämän direktiivin mukaisesti saatuja tietoja kolmannelle maalle, jos kaikki seuraavat ehdot täyttyvät: a) kaikki toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat antaneet kyseisiä tietoja, ovat suostuneet tietojen toimittamiseen; b) kyseinen kolmas maa on sitoutunut tekemään yhteistyötä, jota tarvitaan näytön keräämiseksi sellaisten liiketoimien sääntöjenvastaisuudesta tai laittomuudesta, jotka vaikuttavat olevan ristiriidassa verolainsäädännön kanssa tai rikkovan sitä. VII LUKU YLEISET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET 24 artikla Komitea 1. Komissiota avustaa hallinnollista veroyhteistyötä käsittelevä komitea. 2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta. 3. Hallinnollista veroyhteistyötä käsittelevä komitea käsittelee 2 kohdan mukaisten tehtäviensä lisäksi tämän direktiivin soveltamiseen liittyviä asioita, jotka komitean puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäväksi omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä. 25 artikla Kertomukset Komissio antaa viimeistään viiden vuoden kuluttua 27 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetusta päivästä, johon mennessä tämä direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä, Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta. 26 artikla Direktiivin 77/799/ETY kumoaminen Kumotaan direktiivi 77/799/ETY 1 päivästä tammikuuta 2010. Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin. 27 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2010. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 28 artikla Loppusäännökset Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . 29 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. . . Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja [1] EUVL C […], […], s.[…]. [2] EUVL C […], […], s.[…]. [3] EUVL C […], […], s.[…]. [4] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. [5] EUVL L 157, 26.6.2003, s. 38.