EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 22.9.2021 COM(2021) 581 final 2021/0295(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 2009/138/EY muuttamisesta oikeasuhteisuuden, valvonnan laadun, raportoinnin, pitkäaikaisia takuita koskevien toimenpiteiden, makrovakausvälineiden, kestävyysriskien, ryhmävalvonnan ja rajatylittävän valvonnan osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SEC(2021) 620 final} - {SWD(2021) 260 final} - {SWD(2021) 261 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Vakuutustoiminnan taloudellinen ja sosiaalinen merkitys edellyttää viranomaisilta toiminnan vakauden valvontaa. Vakuutusyhtiöt tarjoavat suojaa sellaisilta tulevilta tapahtumilta, jotka voivat johtaa tappioihin, ja kanavoivat kotitalouksien säästöjä rahoitusmarkkinoille ja reaalitalouteen. Direktiivissä 2009/138/EY, jäljempänä ’Solvenssi II -direktiivi’, vahvistetaan vakuutusalan vakavaraisuussäännöt sekä pyritään mahdollistamaan vakuutuspalvelujen sisämarkkinat ja suojaamaan vakuutuksenottajia. Euroopan komissiolla on lakisääteinen toimeksianto suorittaa kattava Solvenssi II -direktiivin keskeisten osatekijöiden ja erityisesti sen riskiperusteisten pääomavaatimusten ja pitkäaikaisten velkojen arvostusta koskevien sääntöjen uudelleentarkastelu sekä tehdä päätelmiä kehyksestä viiden ensimmäisen vuoden aikana saatujen kokemusten perusteella. Nämä kokemukset ovat myös osoittaneet, että Solvenssi II ‑direktiivin oikeasuhteisuutta voitaisiin parantaa, sekä korostaneet sitä, että EU:n tasolla ei ole erityisiä säännöksiä, joilla voitaisiin puuttua järjestelmäriskien muodostumiseen, varmistaa kriiseihin varautuminen tai tarvittaessa toteuttaa vakuutuksenantajien kriisinratkaisu. Kehyksen on lisäksi oltava EU:n poliittisten painopisteiden mukainen. Vakuutusalan olisi erityisesti osallistuttava covid-19-pandemian jälkeisen talouden elpymisen rahoittamiseen, pääomamarkkinaunionin loppuunsaattamiseen ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseen. Tarkemmin sanottuna ala on keskeisessä asemassa yrityssektorin oman pääoman vahvistamisessa ja kestävään kehitykseen siirtymisen rahoittamisessa. Myös muut EU:n toimielimet pitävät uudelleentarkastelua keskeisenä pääomamarkkinaunionin tavoitteita tukevana aloitteena. Päämarkkinaunionin kehittämisen jatkamista koskevassa Euroopan parlamentin mietinnössä komissiota pyydetään arvioimaan, estävätkö yrityksiin, erityisesti pieniin ja keskisuuriin yrityksiin (pk-yrityksiin), tehtäviä sijoituksia koskevat pääomavaatimukset pitkäaikaisia sijoituksia. Päämarkkinaunionia koskevasta toimintasuunnitelmasta annetuissa neuvoston päätelmissä komissiota kehotetaan vahvistamaan vakuutuksenantajien asemaa pitkäaikaisina sijoittajina ja arvioimaan tapoja kannustaa tekemään pitkäaikaisia sijoituksia yrityksiin ja erityisesti pk-yrityksiin rahoitusvakautta tai sijoittajansuojaa vaarantamatta. Komissio on tätä taustaa vasten määrittänyt uudelleentarkastelulle seuraavat tavoitteet: ·tarjotaan vakuutuksenantajille kannustimia osallistua talouden pitkäaikaiseen kestävään rahoittamiseen; ·parannetaan riskiherkkyyttä; ·lievennetään vakuutuksenantajien vakavaraisuusaseman liiallista lyhyen aikavälin volatiliteettia; ·parannetaan vakuutusvalvonnan laatua, johdonmukaisuutta ja koordinointia koko EU:ssa sekä parannetaan vakuutuksenottajien ja edunsaajien suojaa myös silloin, kun vakuutuksenantaja ei pysty täyttämään velvoitteitaan; ·käsitellään paremmin mahdollista järjestelmäriskin muodostumista vakuutusalalla. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Tämä ehdotus perustuu direktiivissä 2009/138/EY säädettyyn vakuutusyhtiöiden vakavaraisuuskehykseen ja vahvistaa sitä, kuten jäljempänä olevassa 5 jaksossa tarkemmin selitetään. Solvenssi II -direktiivi muodostaa yhdessä delegoidun asetuksen (EU) 2015/35 kanssa EU:n vakuutustoiminnan vakavaraisuuskehyksen kulmakiven. Yhdessä tämän ehdotuksen kanssa annetussa tiedonannossa selitetään yksityiskohtaisemmin ehdotuksen ja delegoituun asetukseen (EU) 2015/35 tehtävien muutosten välistä vuorovaikutusta. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Tämä ehdotus hyväksytään osana pakettia yhdessä vakuutusyritysten kriisinratkaisua koskevan lainsäädäntöehdotuksen kanssa. Paketin tavoitteena on parantaa vakuutusalan sisämarkkinoiden toimintaa ja luottamusta niihin. Pakettiin sisältyvät ehdotukset liittyvät toisiinsa, sillä ehdotuksella muutetaan vakuutusyhtiön kaatumista edeltävää valvontaa koskevia sääntöjä, kun taas kriisinratkaisua koskevissa uusissa standardointisäännöissä käsitellään tällaisen kaatumisen jälkeisiä menettelyjä ja valtuuksia. Tällä ehdotuksella edistetään pääomamarkkinaunionin toteuttamista muuttamalla vakuutuksenantajien velkojen arvostusta koskevia sääntöjä. Kyseisillä muutoksilla erityisesti vähennetään tarpeettoman myötäsyklisen toiminnan todennäköisyyttä ja otetaan paremmin huomioon vakuutustoiminnalle luonteenomainen pitkäkestoisuus. Näihin muutoksiin liittyy delegoidun asetuksen (EU) 2015/35 mukaisia lisätoimenpiteitä, joilla varmistetaan riskimarginaalin laskennan ja pitkäaikaisten oman pääoman ehtoisten omaisuuserien luokkaa koskevien hyväksyttävyysperusteiden asianmukaisuus. Tässä vaiheessa komissio edistää useita aloitteita, joilla pyritään lisäämään hiilineutraaliin talouteen siirtymisen yksityistä rahoitusta ja varmistamaan, että rahoitusjärjestelmällä hallitaan ilmasto- ja ympäristöriskejä. Komissio on hyväksynyt tätä varten ehdotuksen yritysten kestävyysraportointia koskevaksi direktiiviksi, jolla selkeytetään muiden kuin taloudellisten tietojen raportointia koskevia vaatimuksia kestävyyden osalta ja laajennetaan soveltamisalaa muun muassa keskisuuriin vakuutusyrityksiin. Päällekkäisyyksien välttämiseksi tässä ehdotuksessa ei käsitellä kestävyyteen liittyviä julkistamisvaatimuksia.

Ehdotuksella otetaan käyttöön ilmastonmuutosskenaarioiden analyysin tekemistä koskeva vaatimus ja edistetään näin kestävään talouteen siirtymisen rahoitusstrategian toimeenpanoa, jolla pyritään vahvistamaan kestävien sijoitusten perustaa ja sisällyttämään kestävyysnäkökohdat täysimittaisesti rahoitusjärjestelmään sekä hallitsemaan näitä. Komissio huolehtii myös siitä, että tämän ehdotuksen ja pankkialan sääntöjä koskevien tulevien muutosten väliset epäjohdonmukaisuudet vältetään. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Solvenssi II -direktiivissä säädetään kattavasta sääntelykehyksestä, joka koskee vakuutustoiminnan aloittamista ja harjoittamista EU:ssa. Nykyisen direktiivin oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 53 artiklan 1 kohta ja 62 artikla, ja näiden artiklojen mukaisia unionin toimia tarvitaan, jotta voidaan jatkaa nykyisten sääntöjen yhdenmukaistamista tai ottaa käyttöön uusia standardoituja sääntöjä. •Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti unionin toimia voidaan toteuttaa ainoastaan, jos jäsenvaltiot eivät voi yksin saavuttaa asetettuja tavoitteita. EU:n tasolla toteutettava vakuutusalan sääntely on jo vakiintunutta, sillä ainoastaan unionin toimilla voidaan luoda yhteinen sääntelykehys vakuutuksenantajille, jotka hyötyvät sijoittautumisvapaudesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudesta. Tämä ehdotus ja lainsäädäntö, jota sillä pyritään muuttamaan, ovat tässä suhteessa täysin toissijaisuusperiaatteen mukaisia. •Suhteellisuusperiaate Tällä ehdotuksella on tarkoitus muuttaa tiettyjä Solvenssi II -direktiivin säännöksiä ja erityisesti säännöksiä, jotka koskevat pääomavaatimuksia, vakuutusvelkojen arvostusta ja rajatylittävää valvontaa. Ehdotuksella tehdään myös tarvittavat selvennykset ja muutokset säännöksiin, joilla suhteellisuusperiaate pannaan täytäntöön. Nämä muutokset ovat välttämättömiä ja oikeasuhteisia vakuutuksenantajia koskevan sääntelykehyksen toiminnan parantamiseksi ja Solvenssi II -direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi. •Toimintatavan valinta Tällä ehdotuksella on tarkoitus muuttaa nykyistä Solvenssi II -direktiiviä, minkä vuoksi välineeksi on valittu muutosdirektiivi. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Olemassa olevan lainsäädännön jälkiarvioinnit ja toimivuustarkastukset Ehdotukseen liittyvän vaikutustenarvioinnin liite sisältää Solvenssi II -kehyksen arvioinnin. Vaikutustenarvioinnin tärkeimmät päätelmät ovat, että kehys on yleisesti ottaen toimiva ja johdonmukainen, että sillä vastataan edelleen tarpeisiin ja ongelmiin ja että se tuo tavoiteltua lisäarvoa. Siinä korostetaan kuitenkin myös useita kysymyksiä, jotka liittyvät kehyksen periaatteiden ja vaatimusten täytäntöönpanoon sekä valvonnan lähentämisprosessiin. Kehyksessä ei myöskään oteta täysimittaisesti huomioon uutta rahoitus- ja talousympäristöä etenkään alhaisten korkojen osalta. Lisäksi lyhyen aikavälin volatiliteetti on edelleen liiallista, vaikka tällaisia vaikutuksia pyritään lieventämään olemassa olevilla välineillä. Pääomavaatimuksia on parannettava, jotta voidaan varmistaa riskiherkkyys ja pitkäaikaisten sijoitusten asianmukainen käsittely. Niissä ei myöskään oteta huomioon vakuutuksenantajien hallussa olevien omaisuuserien kestävyyttä. Joitakin raportointi- ja julkistamissäännösten ominaispiirteitä voitaisiin parantaa, ja yleisemmin suhteellisuusperiaatteen soveltaminen on ollut riittämätöntä pienempien vakuutuksenantajien sääntelytaakan vähentämiseksi. Arvioinnissa tuodaan esiin myös vakuutuksenottajien suojaa koskevia sääntelyn ja valvonnan puutteita. Valvontaprosesseja voidaan edelleen yhdenmukaistaa ja valvontaviranomaisten välistä yhteistyötä parantaa rajatylittävän toiminnan osalta. Lisäksi valvontaviranomaisten välineet, joilla voidaan puuttua vakuutusalan järjestelmäriskien mahdolliseen syntymiseen ja toteuttaa asianmukaista makrovakauden valvontaa, ovat rajalliset. •Sidosryhmien kuuleminen Komissio on toteuttanut tätä uudelleentarkastelua varten useita kuulemisia. Se järjesti 29. tammikuuta 2020 uudelleentarkastelua koskevan julkisen konferenssin, johon osallistui vakuutusalan, vakuutusyhdistysten, viranomaisten, kansalaisyhteiskunnan ja Euroopan parlamentin edustajia. Lisäksi komissio järjesti 1. heinäkuuta 2020 ja 21. lokakuuta 2020 välisenä aikana julkisen kuulemisen, johon se sai 73 vastausta useilta eri sidosryhmiltä, jotka edustivat vakuutusalaa (56 %), kansalaisyhteiskuntaa (14 %) ja viranomaisia (11 %). Komissio on julkaissut 1. helmikuuta 2021 tiivistelmäraportin kuulemisen aikana saadusta palautteesta. Lisäksi komissio on keskustellut arvioinnin eri näkökohdista useissa jäsenvaltioiden asiantuntijoista koostuvan ryhmän kokouksissa. Näillä kuulemistoimilla täydennetään kolmea Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen (EIOPA) heinäkuun 2019 ja tammikuun 2020 välisenä aikana järjestämää kuulemista.

•Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö EIOPA antoi komission helmikuussa 2019 lähettämän virallisen neuvontapyynnön perusteella 17. joulukuuta 2020 Solvenssi II -direktiivin uudelleentarkastelua koskevan lausunnon sekä tausta-analyysin ja vaikutustenarvioinnin. EIOPAn lausunnot on otettu huomioon komission vaikutustenarvioinnissa ja tämän ehdotuksen laatimisessa. Ehdotukseen liittyvän vaikutustenarvioinnin liitteessä 10 luetellaan muita tämän ehdotuksen valmistelun yhteydessä huomioon otettuja lähteitä. •Vaikutustenarviointi Tähän ehdotukseen liittyy vaikutustenarviointi. Vaikutustenarviointi toimitettiin 19. maaliskuuta 2021 sääntelyntarkastelulautakunnalle, joka antoi siitä myönteisen lausunnon 23. huhtikuuta 2021. Sääntelyntarkastelulautakunta oli tyytyväinen vaikutustenarvioinnin kokonaisvaltaisuuteen ja hyvään jäsentelyyn, mutta se suositteli ongelmien analysoinnin ja selostuksen kehittämistä edelleen myös suhteellisuusperiaatteen osalta. Vaikutustenarviointia on muutettu lausunnon mukaisesti. Vaikutustenarvioinnissa yksilöidään joukko parhaiksi arvioituja toimintavaihtoehtoja, joilla puututaan viiteen keskeiseen ongelmaan, jotka ovat i)pitkäaikaisten osakesijoitusten pidäkkeet ja kestävyysriskien riittämätön huomioon ottaminen; ii)alhaisen korkotason riittämätön huomioon ottaminen ja mahdollinen vakavaraisuusasemien liiallinen volatiliteetti; iii)monimutkaisuus pienten ja vähemmän riskialttiiden vakuutuksenantajien kannalta; iv)rajojen yli toimivien vakuutuksenantajien viimeaikaiset kaatumiset, jotka ovat korostaneet valvonnan puutteita ja sitä, että vakuutuksenottajien suoja ei näiden puutteiden vuoksi ole kaikkialla EU:ssa yhdenmukainen; sekä v)se, että järjestelmäriskien ehkäisemiseen tarkoitetut välineet saattavat osoittautua riittämättömiksi. Näiden ongelmien ratkaisemisen tärkein kompromissi liittyy uudelleentarkastelun määrälliseen kokonaisvaikutukseen. Pääomavaatimusten merkittävä korottaminen haittaisi vakuutuksenantajien osallistumista vihreään ja kestävään elpymiseen. Samalla pääomavaatimusten merkittävä alentaminen vaarantaisi vakuutuksenottajien suojan ja rahoitusvakauden. Koska korkomuutokset toteutuisivat vaiheittain, parhaaksi arvioidut toimintavaihtoehdot johtaisivat merkittävään pääomaa tukevaan vaikutukseen, jonka arvioidaan olevan lyhyellä aikavälillä jopa 90 miljardia euroa. Parhaaksi arvioitujen toimintavaihtoehtojen arvioidaan johtavan siirtymäkauden loppuun mennessä nykytilanteeseen verrattuna melko vakaaseen tai hieman lisääntyneeseen sääntelyvaatimukset ylittävään pääomaan (markkinaolosuhteiden mukaan). •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Ehdotetulla direktiivillä parannetaan sääntelyn toimivuutta ja yksinkertaistetaan sääntelykehystä seuraavalla tavalla: ·lisätään Solvenssi II -direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jätettävien pienten yritysten määrää; ·sovelletaan matalan riskiprofiilin yrityksiin automaattisesti oikeasuhteisempia sääntöjä ja annetaan myös muiden vakuutuksenantajien soveltaa niitä, jos valvontaviranomainen sen hyväksyy; ·yksinkertaistetaan epäolennaisten riskien määrittämistä; ·varmistetaan, että vaaditut julkistettavat tiedot eivät ylitä sitä, mikä on vastaanottajien kannalta välttämätöntä. Solvenssi II -direktiivin säännökset ovat jo digitaalisten valmiuksien osalta teknologianeutraaleja. Lisäksi komission ja EIOPAn nykyiset valtuudet mahdollistaisivat lisämukautukset erityisesti valvontaa koskevan raportoinnin ja tietojen julkistamisen osalta. •Perusoikeudet

Ehdotuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti elinkeinovapaus (16 artikla) ja kuluttajansuoja (38 artikla). 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia talousarvioon. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Komissio seuraa edistymistä erityisten tavoitteiden saavuttamisessa ehdotukseen liittyvän vaikutustenarvioinnin 8 jaksossa olevan indikaattoreiden ohjeellisen luettelon perusteella. Komissio toteuttaa viiden vuoden kuluttua Solvenssi II -direktiivin seuraavan arvioinnin, johon sisältyvät tämän ehdotuksen muutokset, parempaa sääntelyä koskevien komission suuntaviivojen mukaisesti. Tämä ehdotus ei edellytä täytäntöönpanosuunnitelmaa. •Selittävät asiakirjat Selittäviä asiakirjoja ei pidetä tarpeellisina. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotuksen 1 artiklalla muutetaan direktiiviä 2009/138/EY. Suhteellisuusperiaate Artiklan 2 kohdalla muutetaan 4 artiklaa siten, että direktiivin 2009/138/EY soveltamisalan ulkopuolelle jätettävien yritysten kokoa koskevia kynnysarvoja korotetaan, mikä mahdollistaa useampien pienten yritysten jättämisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Artiklan 12 kohdalla selvennetään 29 artiklassa säädettyä suhteellisuusperiaatteen soveltamista delegoituihin säädöksiin ja täytäntöönpanosäädöksiin erityisesti ottamalla käyttöön uusi matalan riskiprofiilin yritysten käsite. Artiklan 13 kohdalla lisätään uudet artiklat 29 a–29 e. Direktiivin 29 a artiklassa vahvistetaan matalan riskiprofiilin yritysten määrittämiskriteerit, joita voidaan täydentää delegoiduilla säädöksillä. Direktiivin 29 b artiklassa vahvistetaan menettely, jonka mukaisesti yritys luokitellaan matalan riskiprofiilin yritykseksi. Direktiivin 29 c artiklassa luetellaan matalan riskiprofiilin yritysten ”automaattisesti” käytettävissä olevat suhteuttamistoimenpiteet ja vahvistetaan riskiprofiilin muuttumista koskevat säännöt. Direktiivin 29 d artiklassa säädetään, miten sellaisille yrityksille, joita ei ole luokiteltu matalan riskiprofiilin yrityksiksi, voidaan antaa lupa käyttää suhteuttamistoimenpiteitä. Direktiivin 29 e artiklassa säädetään matalan riskiprofiilin yrityksiä koskevista raportointivelvoitteista. Artiklan 63 kohdalla otetaan käyttöön uusi 213 a artikla, jossa vahvistetaan matalan riskiprofiilin ryhmien määrittämiskriteerit ja näiden vakuutusyritysryhmien suhteuttamistoimenpiteiden käyttöä koskevat säännöt. Artiklan 21 kohdalla lisätään 41 artiklaan uusi 2 a kohta, jonka nojalla matalan riskiprofiilin yritykset voivat nimetä yhden henkilön hoitamaan useita keskeisiä tehtäviä. Kohdassa säädetään myös hallintotapasääntöihin liittyvistä suhteuttamistoimenpiteistä, ja 41 artiklan 3 kohdassa luetellut sisäiset toimintaperiaatteet on matalan riskiprofiilin yritysten osalta päivitettävä vain kolmen vuoden välein sen sijaan, että ne olisi päivitettävä vuosittain. Direktiivin 45 artiklaa muutetaan siten, että matalan riskiprofiilin yritykset ja vakuutus- ja jälleenvakuutusalan kytkösyritykset, jotka täyttävät tietyt kriteerit, voivat tehdä yrityksen riski- ja vakavaraisuusarvion joka toinen vuosi sen sijaan, että niiden olisi tehtävä se vähintään kerran vuodessa.

Direktiivin 77 artiklaan tehtävillä muutoksilla mahdollistettaisiin niiden henkivakuutusvelvoitteiden, joihin liittyy sellaisia optioita ja takuita, joita ei pidetä olennaisina, parhaan estimaatin varovainen deterministinen arvostus sen sijaan, että käytettäisiin stokastisia arvostusmenetelmiä. Uudella 109 artiklalla yksinkertaistetaan standardikaavaa, kun riskimoduuli tai alamoduuli ei ole olennainen, edellyttäen, että erityiset kriteerit täyttyvät. Valvonnan laatu Direktiivin 25 artiklaan tehtävällä muutoksella varmistetaan, että jokainen toimiluvan epäävä päätös perusteluineen ilmoitetaan EIOPAlle ja kirjataan tietokantaan, johon valvontaviranomaiset voivat tutustua. Direktiivin 26 artiklaan tehtävällä muutoksella mahdollistetaan toimilupahakemuksen yhteinen arviointi jonkin sellaisen valvontaviranomaisen pyynnöstä, jota kotijäsenvaltion valvontaviranomaisen on kuultava. Direktiivin 30, 36 ja 42 artiklaan tehtävillä muutoksilla pyritään parantamaan sopivuutta ja luotettavuutta koskevien vaatimusten noudattamisen valvontaa hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenten tai sellaisten henkilöiden osalta, jotka ovat muissa keskeisissä tehtävissä vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksessä. Direktiivin 42 artiklan 4 kohdassa valvontaviranomaisille annetaan valtuudet pyytää hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenen tai keskeisissä tehtävissä olevan henkilön erottamista. Raportointi Direktiivin 35 artiklaan tehtävillä muutoksilla ja uudella 35 a artiklalla mukautetaan matalan riskiprofiilin yrityksiä koskevia raportointivaatimuksia, jotta näihin yrityksiin olisi helpompi soveltaa raportointia koskevia vapautuksia ja rajoituksia. Yritysten ja ryhmien säännöllisesti toimitettavaa valvontaraporttia koskevassa 35 artiklan uudessa 5 a kohdassa ja uudessa 256 b artiklassa säädetään tämän raportin periaatteista ja laatimistiheydestä. Uudessa 35 b artiklassa säädetään raportoinnin määräajoista ja annetaan mahdollisuus muuttaa niitä, jos muuttaminen on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi perusteltua. Artiklan 26 kohdalla muutetaan 51 artiklaa ja 83 kohdalla 256 artiklaa siten, että yritysten ja ryhmien vakavaraisuutta ja taloudellista tilaa koskevan kertomuksen rakennetta muutetaan niin, että kertomuksen sisältö jaetaan vakuutuksenottajille osoitettuun osaan ja muille sidosryhmille osoitettuun osaan. Artiklan 27 ja 84 kohdassa otetaan uudella 51 a ja 256 c artiklalla käyttöön tilintarkastusvaatimus, joka koskee vakavaraisuustasetta, ryhmän tasetta ja/tai yhdistettyä vakavaraisuutta ja taloudellista tilaa koskevaa kertomusta. Artiklan 28 kohdalla lisätään 52 artiklaan valvontaviranomaisten velvollisuus toimittaa EIOPAlle tilastoja suhteuttamistoimenpiteiden ja yksinkertaistusten käytöstä markkinoillaan. Artiklan 47 kohdalla muutetaan 112 artiklaa siten, että sisäistä mallia käyttävien yritysten edellytetään ilmoittavan valvontaviranomaisille säännöllisesti arvio standardikaavalla lasketusta vakavaraisuuspääomavaatimuksesta. Pitkäaikaisia takuita koskevat toimenpiteet Artiklan 37 kohdalla korvataan asiaankuuluvan riskittömän korkokäyrän ekstrapolointia koskevia sääntöjä koskeva 77 a artikla. Muutoksissa edellytetään, että ekstrapoloinnissa otetaan mahdollisuuksien mukaan huomioon rahoitusmarkkinoilta saadut tiedot maturiteeteista, joiden osalta korkokäyrä ekstrapoloidaan. Tuloksena saatava uusi ekstrapolointimenetelmä otetaan käyttöön lineaarisesti vaiheittain vuoteen 2032 ulottuvan ajanjakson aikana, jolloin vakuutuksenantajien on ilmoitettava uuden ekstrapolointimenetelmän vaikutukset ilman vaiheittaista käyttöönottoa. Artiklan 38 kohdalla muutetaan volatiliteettikorjausta koskevaa 77 d artiklaa. Uudet volatiliteettikorjauksen käyttötapaukset edellyttävät valvontaviranomaisen lupaa. Lisäksi volatiliteettikorjauksessa otetaan huomioon suurempi 85 prosentin osuus riskikorjatusta marginaalista. Jotta voidaan vähentää riskiä, että volatiliteettikorjauksella korvataan luottomarginaalien kasvusta aiheutuvia sijoitustappioita suurempi määrä, otetaan käyttöön yrityskohtainen luottomarginaalin herkkyyssuhde. Lisäksi niiden jäsenvaltioiden, joiden rahayksikkö on euro, volatiliteettikorjauksen maakohtainen osatekijä korvataan makrotason volatiliteettikorjauksella, jotta voidaan lieventää korkomarginaalikriisien maatason vaikutuksia ja välttää tavanomaista jyrkempiä vaikutuksia. Näitä muutoksia täydennetään 48 kohdalla, jossa 122 artiklaan sisällytetään suojatoimia, joiden perusteella sisäisessä mallissa otetaan huomioon luottomarginaalin muutosten vaikutus volatiliteettikorjaukseen (dynaaminen volatiliteettikorjaus). Artiklan 44 kohdalla muutetaan 106 artiklan 3 kohtaa siten, että osakeriskin symmetrisellä mukautuksella mahdollistetaan pääomavaatimusten korottaminen tai alentaminen enintään 17 prosenttiyksiköllä 10 prosenttiyksikön sijasta. Artiklan 51 kohdalla muutetaan 138 artiklaa sen varmistamiseksi, että EIOPA kuulee kansallisten valvontaviranomaisten sijasta Euroopan järjestelmäriskikomiteaa (EJRK) ennen poikkeuksellisen epäsuotuisan tilanteen toteamista. Artiklan 90 kohdassa korvataan siirtymäsäännöksellä 304 artiklan 2 kohta, joka koskee duraatioon perustuvaa osakeriskialamoduulia, jonka käyttöä ei tulisi enää hyväksyä. Artiklan 95 kohdalla muutetaan riskittömiä korkoja koskevaa siirtymätoimenpidettä koskevaa 308 c artiklaa ja 96 kohdalla vakuutusteknistä vastuuvelkaa koskevaa siirtymätoimenpidettä koskevaa 308 d artiklaa. Näiden siirtymätoimenpiteiden käytön uudet hyväksynnät rajoittuvat suljettuun luetteloon olosuhteista. Lisäksi kyseisiä toimenpiteitä käyttävien yritysten on ilmoitettava käytön syyt sekä arvio yrityksen riippuvuudesta toimenpiteistä ja ne toimenpiteet, joilla riippuvuutta vähennetään.

Artiklan 39 kohdassa mukautetaan 77 e artikla, 40 kohdassa 86 artikla ja 46 kohdassa 111 artikla, jotka koskevat delegoituja säädöksiä ja täytäntöönpanosäädöksiä koskevia valtuutuksia, edellä kuvattujen muutosten mukaisesti. Lisäksi 40 kohdassa otetaan käyttöön uusi valtuutus antaa delegoituja säädöksiä, jotka koskevat vastaavuuskorjauksen varojen hyväksyttävyyttä koskevia vaatimuksia. Makrovakausvälineet Artiklan 24 kohdalla sisällytetään makrotaloudelliset näkökohdat ja analyysi vakuutuksenantajien laatimaa yrityksen riski- ja vakavaraisuusarviota koskevaan 45 artiklaan. Vakuutuksenantajien on arvioitava makrotalouden ja rahoitusmarkkinoiden mahdollisen kehityksen vaikutukset, mukaan lukien epäsuotuisat talousskenaariot, niiden riskiprofiiliin, liiketoimintapäätöksiin ja vakavaraisuustarpeisiin sekä vastavuoroisesti siihen, miten niiden toiminta voi vaikuttaa markkinatekijöihin. Valvontaviranomaisten on annettava tietoja yrityksille erityisesti analyyseissään esiin tulevien makrovakausriskestä ja huolenaiheista. Artiklan 49 kohdalla sisällytetään makrotaloudelliset näkökohdat sijoitusten varovaisuusperiaatetta koskevaan 132 artiklaan. Vakuutuksenantajien on otettava sijoitusstrategiassaan huomioon makrotalouden ja rahoitusmarkkinoiden mahdollinen kehitys ja arvioitava, missä määrin niiden sijoitukset saattavat lisätä järjestelmäriskiä. Valvontaviranomaisten on annettava yrityksille tietoja makrovakautta koskevista erityisistä huolenaiheista. Artiklan 54 kohdalla lisätään uudet artiklat 144 a–114 d. Direktiivin 144 a artiklassa otetaan käyttöön likviditeetin hallintaa ja suunnittelua koskevat vaatimukset, joilla varmistetaan kyky täyttää taloudelliset velvoitteet vakuutuksenottajia kohtaan. Vakuutuksenantajien on erityisesti kehitettävä likviditeettiriski-indikaattoreita likviditeettiriskin seuraamiseksi. Valvontaviranomaiset voivat 144 b artiklan nojalla puuttua tilanteeseen, jossa vakuutuksenantaja ei korjaa asianmukaisesti likviditeetin haavoittuvuuksia. Lisäksi valvontaviranomaisilla on poikkeuksellisissa tilanteissa ja viimeisenä keinona mahdollisuus määrätä yksittäisille yrityksille tai koko markkinoille henkivakuutussopimuksiin liittyviä lunastusoptioita koskevia tilapäisiä jäädytyksiä. Direktiivin 144 c artiklassa säädetään valvontavaltuuksista, joilla pyritään säilyttämään tiettyjen yritysten vakavaraisuusasema poikkeuksellisissa tilanteissa, kuten epäsuotuisissa talous- tai markkinatilanteissa, jotka vaikuttavat suureen osaan vakuutusmarkkinoita tai koko vakuutusmarkkinoihin. Jollei riskiperusteisista perusteista ja erityisistä suojatoimista muuta johdu, voitonjako tietyn yrityksen osakkeenomistajille ja muille heikommassa etuoikeusasemassa oleville lainanantajille voidaan keskeyttää tai sitä voidaan rajoittaa ennen vakavaraisuuspääomavaatimuksen tosiasiallista rikkomista. Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan liittyvät muutokset Artiklan 25 kohdassa otetaan käyttöön uusi ilmastonmuutosskenaarioiden analysointia koskeva 45 a artikla. Vakuutuksenantajien on tunnistettava olennainen altistuminen ilmastonmuutosriskeille ja tarvittaessa arvioitava pitkän aikavälin ilmastonmuutosskenaarioiden vaikutusta liiketoimintaansa. Sellaiset vakuutuksenantajat, jotka on luokiteltu matalan riskiprofiilin yrityksiksi, vapautetaan skenaarioanalyysien laatimisesta. Artiklan 91 kohdassa otetaan käyttöön uusi 304 a artikla, jossa EIOPAlle annetaan kaksi kestävyysriskejä koskevaa toimeksiantoa. EIOPAlle annetaan tehtäväksi tutkia vuoteen 2023 mennessä sellaisten vastuiden erityistä vakavaraisuuskohtelua, jotka liittyvät omaisuuseriin tai toimintoihin, jotka ovat olennaisesti yhteydessä ympäristötavoitteisiin ja/tai sosiaalisiin tavoitteisiin, ja tarkastella säännöllisesti luonnonkatastrofiriskiä koskevan standardikaavan soveltamisalaa ja tämän kaavan parametrien kalibrointia. Ryhmävalvonta Solvenssi II -direktiivin 212 artiklaa muutetaan, jotta olisi helpompi tunnistaa yritykset, jotka muodostavat ryhmän, erityisesti kun on kyse sellaisista ryhmistä, jotka eivät kuulu tietyntyyppisten yritysten vuositilinpäätöksistä, konsernitilinpäätöksistä ja niihin liittyvistä kertomuksista annetun direktiivin 2013/34/EU soveltamisalaan, ja horisontaalisista ryhmistä. Lisäksi vakuutushallintayhtiön määritelmää selkeytetään samalla tavalla kuin muutoksissa, jotka on tehty rahoitusalan holdingyhtiön määritelmään direktiivissä 2013/36/EU oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta. Direktiivin 213 artiklaa muutetaan siten, että vakuutushallintayhtiöt ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöt sisällytetään suoraan EU:n vakavaraisuuskehyksen soveltamisalaan. Uudessa 3 a kohdassa edellytetään sellaisilta ryhmiltä, joiden emoyritys on holdingyhtiö, asianmukaista sisäistä hallintotapaa ja yritysrakennetta toimivan ryhmävalvonnan mahdollistamiseksi. Artiklaan lisätään 3 b ja 3 c kohta, jotta voidaan varmistaa asianmukaiset täytäntöönpanovaltuudet, mukaan lukien valtuudet vaatia ryhmältä viimeisenä keinona uudelleenjärjestelyä. Artiklan 64 kohdalla muutetaan 214 artiklaa sen selventämiseksi, milloin yritys voidaan jättää ryhmävalvonnan ulkopuolelle taikka milloin ryhmävalvonnasta voidaan luopua tai sitä voidaan harjoittaa välissä olevan emoyrityksen tasolla. Direktiivin 244, 245 ja 265 artiklaa muutetaan siten, että laajennetaan niiden indikaattoreiden luetteloa, joiden perusteella ryhmävalvojat voivat määrittää merkittäviä ryhmänsisäisiä liiketoimia ja riskikeskittymiä, ja selvennetään ryhmänsisäisten liiketoimien ilmoittamisen soveltamisalaa. Artiklan 86 kohdalla lisätään 258 artiklaan vähimmäisvaltuudet, joita voidaan soveltaa vakuutushallintayhtiöihin ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin. Artiklan 87 kohdalla muutetaan 262 artiklaa selkeyttämällä tavoitteita ja tarvittavia valtuuksia tapauksissa, joissa sovelletaan ”muita menetelmiä” sellaisten ryhmien valvontaan, joiden perimmäisten emoyritysten kotipaikka on ETA:n ulkopuolella. Direktiiviin lisätään uusi 229 a artikla, jotta voidaan antaa valvontaviranomaisten suostumuksella mahdollisuus käyttää yksinkertaistettua lähestymistapaa muiden kuin olennaisten sidosyritysten sisällyttämisessä ryhmän vakavaraisuuslaskelmaan. Otetaan käyttöön olennaisuutta koskevat kynnysarvot. Muutetaan 220, 222, 228, 230, 233 ja 234 artiklaa sekä 308 b artiklan 17 kohtaa ja lisätään uusi 233 a artikla, jotta voidaan selventää ryhmän vakavaraisuuslaskelmaa koskevia sääntöjä seuraavilta osin: ·yritystyypit, jotka voidaan sisällyttää menetelmällä 2;

·tapa, jolla konsolidoitu ryhmän vakavaraisuuspääomavaatimus olisi laskettava, jos käytetään menetelmien yhdistelmää; ·tapa, jolla muilla finanssialoilla toimivat yritykset, kuten luottolaitokset, sisällytetään ryhmän vakavaraisuuslaskelmaan; ·tapa, jolla ryhmän omat varat arvioidaan, ja erityisesti ”rasitusten puuttumisen” käsite, vakuutusteknistä vastuuvelkaa ja riskitöntä korkoa koskevien siirtymätoimenpiteiden kohtelu ja sellaisten omien varojen erien kohtelu, joita ei tosiasiassa voida käyttää vakavaraisuuspääomavaatimuksen kattamiseen; ·tapa, jolla lasketaan ryhmän konsolidoidun vakavaraisuuspääomavaatimuksen vähimmäistaso silloin, kun käytetään menetelmää 1 tai menetelmien yhdistelmää. Lisäksi otetaan käyttöön tarkistettu ryhmän konsolidoitu vähimmäisvakavaraisuuspääomavaatimus, johon sovelletaan samanlaisia sääntöjä kuin yksittäisten yritysten vähimmäispääomavaatimuksiin. Direktiivin 246 ja 257 artiklaa muutetaan, jotta voidaan selventää yksittäisiin yrityksiin soveltuvin osin sovellettavien hallintotapasääntöjen soveltamista ryhmätasolla. Näihin muutoksiin sisältyy emoyrityksen hallinto-, johto- tai valvontaelimen asema, ja niissä edellytetään, että ryhmät varmistavat ryhmän kirjallisten toimintaperiaatteiden johdonmukaisuuden sidosyritysten hyväksymien kirjallisten toimintaperiaatteiden kanssa. Niissä selvennetään myös, että vakuutushallintayhtiöiden ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöiden muista keskeisistä tehtävistä vastaavien henkilöiden olisi oltava sopivia ja luotettavia. Lisäksi direktiiviin lisätään 246 a ja 246 b artikla sen täsmentämiseksi, miten uusia makrovakaussääntöjä sovelletaan vakuutusyritysryhmien tasolla. Rajatylittävän vakuutustoiminnan valvonta Toimilupaa koskevia 18 artiklan säännöksiä muutetaan vaatimuksella, jonka mukaan hakijoiden on toimitettava tiedot aiemmista toimiluvan epäämisistä tai peruuttamisista muissa jäsenvaltioissa ja valvontaviranomaisten on otettava ne huomioon hakemusten arvioinnissa. Direktiivin 23 artiklaan tehtävillä muutoksilla varmistetaan toimilupamenettelyn osalta, että valvontaviranomaisille ilmoitetaan myös suunnitellusta rajatylittävästä liiketoiminnasta. Artiklan 15 kohdalla lisätään direktiivin 33 a artiklaan vähimmäisvaatimukset, jotka koskevat kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomaisten välistä tietojenvaihtoa vakuutuksenantajista ja niiden toiminnasta vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Direktiivin 149 ja 152 artiklaan tehtävillä muutoksilla selvennetään, että vakuutusyritysten on ilmoitettava rajatylittävään vakuutustoimintaan liittyvistä olennaisista muutoksista ja kehittymässä olevista riskeistä. Valvontaviranomaisten on vaihdettava tällaisia tietoja. Direktiivin 152 b artiklaa koskevalla 58 kohdalla vahvistetaan EIOPAn asemaa monimutkaisissa rajatylittävissä tapauksissa, joissa asianomaiset valvontaviranomaiset eivät pääse yhteiseen näkemykseen yhteistyöfoorumissa. Direktiivin 153 artiklaan tehtävällä muutoksella varmistetaan, että vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomainen saa tiedot käyttöönsä hyvissä ajoin. Direktiivin 159 a artiklassa annetaan vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomaiselle valtuudet pyytää kotijäsenvaltion valvontaviranomaiselta tietoja yrityksen vakavaraisuusasemasta ja, jos sillä on vakavia epäilyjä, pyytää yrityksen toimitiloissa tehtävän yhteisen tarkastuksen suorittamista. EIOPAn tehtävänä on ratkaista valvontaviranomaisten välisiä erimielisyyksiä. Direktiivillä 2014/51/EU käyttöön otetut siirtymätoimenpiteet Artiklan 94 kohdan b alakohdalla korvataan vanhentunut siirtymätoimenpide, joka koskee toisen jäsenvaltion oman valuutan määräisiä ja sillä rahoitettuja saamisia jäsenvaltioiden keskushallinnoilta ja keskuspankeilta. Uuden siirtymäsäännöksen nojalla tämäntyyppisiä ennen vuotta 2020 syntyneitä saamisia voidaan kohdella samalla tavalla kuin jäsenvaltion oman valuutan määräisiä ja sillä rahoitettuja saamisia jäsenvaltioiden keskushallinnoilta ja keskuspankeilta. Toisin kuin aiemman siirtymätoimenpiteen voimassaololle, uuden siirtymäsäännöksen voimassaololle ei ole asetettu määräaikaa. Pieniä päivityksiä ja korjauksia Useilla kohdilla tehdään direktiiviin 2009/138/EY pieniä päivityksiä ja korjauksia erityisesti määritelmien sekä säädöksen sisäisten ja ulkopuolisten viittausten yhdenmukaistamiseksi muissa kohdissa säädettyjen muutosten kanssa sekä vanhentuneiden Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevien viittausten poistamiseksi. 2021/0295 (COD) Ehdotus

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 2009/138/EY muuttamisesta oikeasuhteisuuden, valvonnan laadun, raportoinnin, pitkäaikaisia takuita koskevien toimenpiteiden, makrovakausvälineiden, kestävyysriskien, ryhmävalvonnan ja rajatylittävän valvonnan osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 53 artiklan 1 kohdan sekä 62 ja 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/138/EY on luotu vakuutus- ja jälleenvakuutusalalle riskiperusteisemmat ja yhdenmukaisemmat vakavaraisuussäännöt. Joihinkin kyseisen direktiivin säännöksiin sovelletaan uudelleentarkastelulausekkeita. Kyseisen direktiivin soveltaminen on edistänyt merkittävästi unionin rahoitusjärjestelmän vahvistamista ja parantanut vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten kykyä selviytyä erilaisista riskeistä. Vaikka direktiivi on hyvin kattava, sillä ei korjata kaikkia havaittuja heikkouksia, jotka vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin vaikuttavat. (2)Covid-19-pandemia on aiheuttanut valtavaa sosioekonomista vahinkoa, minkä vuoksi EU:n talous tarvitsee kestävää, osallistavaa ja oikeudenmukaista elpymistä. Tämän vuoksi unionin poliittisia painopisteitä koskeva työ ja erityisesti sen varmistaminen, että talous toimii ihmisten hyväksi ja että Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteet saavutetaan, on entistä kiireellisempää. Vakuutus- ja jälleenvakuutusala voi tarjota yksityisiä rahoituslähteitä eurooppalaisille yrityksille ja parantaa talouden selviytymiskykyä tarjoamalla suojaa monenlaisilta riskeiltä. Alalla on tämän kaksoisroolin ansiosta hyvät mahdollisuudet edistää unionin painopisteiden saavuttamista. (3)Kuten 24 päivänä syyskuuta 2020 annetussa komission tiedonannossa ”Pääomamarkkinaunioni ihmisille ja yrityksille” korostetaan, yhteisösijoittajien ja erityisesti vakuutuksenantajien kannustaminen tekemään enemmän pitkäaikaisia sijoituksia on tärkeää, jotta voidaan tukea oman pääoman vahvistamista yrityssektorilla. Jotta vakuutuksenantajien olisi helpompi osallistua unionin talouden elpymisen rahoittamiseen, vakavaraisuuskehystä olisi mukautettava siten, että siinä otetaan paremmin huomioon vakuutustoiminnalle luonteenomainen pitkäkestoisuus. Erityisesti silloin, kun lasketaan vakavaraisuuspääomavaatimusta standardikaavan mukaisesti, olisi helpotettava mahdollisuutta käyttää suotuisampaa vakioparametria pitkään hallussa pidettäviin pääomasijoituksiin edellyttäen, että vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset noudattavat luotettavia ja vankkoja perusteita, joilla turvataan vakuutuksenottajien suoja ja rahoitusvakaus. Tällaisilla perusteilla olisi pyrittävä varmistamaan, että vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset pystyvät välttämään pitkään hallussa pidettäviksi tarkoitettujen osakkeiden pakkomyynnin myös stressiaikojen markkinaolosuhteissa. (4)Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta 11 päivänä joulukuuta 2019 antamassaan tiedonannossa komissio sitoutui ottamaan ilmasto- ja ympäristöriskien hallinnan paremmin huomioon unionin vakavaraisuuskehyksessä. Euroopan vihreän kehityksen ohjelma on unionin uusi kasvustrategia, jonka tavoitteena on muuttaa unioni nykyaikaiseksi, resurssitehokkaaksi ja kilpailukykyiseksi taloudeksi, jossa kasvihuonekaasujen nettopäästöjä ei vuonna 2050 enää ole. Sillä edistetään tavoitetta rakentaa ihmisten hyväksi toimiva talous, vahvistetaan unionin sosiaalista markkinataloutta ja autetaan varmistamaan, että talous on valmis tulevaisuuteen ja että se luo vakautta, työpaikkoja, kasvua ja investointeja. Komissio ehdotti 4 päivänä maaliskuuta 2020 antamassaan ehdotuksessa eurooppalaiseksi ilmastolaiksi, että tavoite ilmastoneutraaliuden ja ilmastokestävyyden saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä tehtäisiin unionissa sitovaksi. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät kyseisen ehdotuksen, ja se tuli voimaan 29 päivänä heinäkuuta 2021. Komission pyrkimys varmistaa EU:n maailmanlaajuinen johtoasema vuoteen 2050 mennessä on toistettu vuoden 2021 strategisessa ennakointiraportissa, jossa määritetään strategiseksi toiminta-alaksi selviytymiskykyisten ja tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottavien talous- ja rahoitusjärjestelmien rakentaminen. (5)EU:n kestävän rahoituksen kehys on keskeisessä asemassa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamisessa, ja ympäristölainsäädäntöä on täydennettävä kestävän rahoituksen kehyksellä, jotta rahoitusta kanavoidaan näihin ilmasto- ja ympäristöriskeille altistumista vähentäviin investointeihin. Komissio sitoutui 6 päivänä heinäkuuta 2021 kestävään talouteen siirtymisen rahoitusstrategiasta antamassaan tiedonannossa ehdottamaan direktiiviin 2009/138/EY muutoksia, joilla kestävyysriskit sisällytetään johdonmukaisesti vakuutuksenantajien riskienhallintaan siten, että vakuutuksenantajat velvoitetaan tekemään analyyseja ilmastonmuutosskenaarioista. (6)Direktiivissä 2009/138/EY jätetään tietyt yritykset kokonsa vuoksi direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Direktiivin 2009/138/EY ensimmäisten soveltamisvuosien perusteella ja sen varmistamiseksi, että direktiiviä ei perusteettomasti sovelleta pienempiin yrityksiin, on aiheellista tarkistaa näitä poikkeuksia korottamalla asiaankuuluvia kynnysarvoja, jotta direktiiviä ei sovelleta suurempaan määrään tietyt edellytykset täyttäviä pieniä vakuutusyrityksiä. Niillä yrityksillä, joihin tällaisia korotettuja kynnysarvoja sovelletaan, olisi kuitenkin oltava mahdollisuus säilyttää direktiivin 2009/138/EY mukainen toimilupa tai hakea tällaista toimilupaa, jotta ne voivat hyötyä kyseisessä direktiivissä säädetystä yhdestä toimiluvasta. (7)Direktiiviä 2009/138/EY ei sovelleta avustamistoimintaan, jos kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan edellytykset täyttyvät. Ensimmäisessä edellytyksessä todetaan, että apu annetaan sellaisen maantieajoneuvoa kohdanneen vahingon tai konevian johdosta, joka sattuu siinä jäsenvaltiossa, jossa suojan järjestänyt yritys sijaitsee. Tämä säännös voisi merkitä sitä, että maantieajoneuvojen avustamispalvelujen tarjoajilta edellytettäisiin vakuutuksenantajan toimilupaa, jos vahinko tai konevika tapahtuu rajan toisella puolella, mikä saattaisi tarpeettomasti häiritä avustamistoimintaa. Tätä edellytystä on tästä syystä aiheellista tarkistaa. Näin ollen direktiivin 2009/138/EY 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen edellytys olisi ulotettava koskemaan myös sellaisia naapurimaassa satunnaisesti tapahtuvia vahinkoja tai konevikoja, joissa maantieajoneuvo kuuluu tietyn yrityksen avun piiriin. (8)Vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset voivat jättää toimilupahakemuksen missä tahansa jäsenvaltiossa. Aikaisempia hakemuksia koskevat tiedot ja tällaisten hakemusten arvioinnin tulokset voisivat tarjota olennaisia tietoja hakemusten arviointia varten. Sen vuoksi toimilupaa hakevan vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksen olisi toimitettava valvontaviranomaiselle tiedot aiemmista toimiluvan epäämisistä tai peruuttamisista muissa jäsenvaltioissa. (9)Kotijäsenvaltion valvontaviranomaisen olisi ennen toimiluvan myöntämistä kuultava asianomaisen jäsenvaltion valvontaviranomaisia. Rajatylittävän vakuutustoiminnan lisääntymisen vuoksi on tarpeen parantaa unionin oikeuden yhdenmukaista soveltamista tapauksissa, joissa on kyse rajatylittävästä vakuutustoiminnasta, ja valvontaviranomaisten välistä tietojenvaihtoa erityisesti ennen toimiluvan myöntämistä. Sen vuoksi silloin, kun on tarpeen kuulla useita valvontaviranomaisia, minkä tahansa näistä valvontaviranomaisista olisi voitava pyytää toimilupahakemuksen yhteistä arviointia sen jäsenvaltion valvontaviranomaiselta, jossa toimilupamenettely on käynnissä. (10)Direktiiviä 2009/138/EY olisi sovellettava suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Jotta helpotettaisiin direktiivin oikeasuhteista soveltamista sellaisiin yrityksiin, joiden riskiprofiili on keskimääräistä matalampi, ja jotta varmistettaisiin, että niihin ei sovelleta kohtuuttoman raskaita vaatimuksia, on tarpeen säätää riskiperusteisista kriteereistä, joiden avulla tällaiset yritykset voidaan tunnistaa.

(11)Riskiperusteiset kriteerit täyttävät yritykset olisi voitava luokitella matalan riskiprofiilin yrityksiksi yksinkertaisella ilmoitusmenettelyllä. Jos valvontaviranomainen ei kuukauden kuluessa tällaisesta ilmoituksesta vastusta luokittelua asiaankuuluvien kriteereiden arviointiin liittyvistä asianmukaisesti perustelluista syistä, kyseistä yritystä olisi pidettävä matalan riskiprofiilin yrityksenä. Kun yritys on luokiteltu matalan riskiprofiilin yritykseksi, siihen olisi periaatteessa automaattisesti sovellettava määritettyjä suhteuttamistoimenpiteitä, jotka koskevat raportointia, hallintotapaa, kirjallisten toimintaperiaatteiden tarkistamista, yrityksen riski- ja vakavaraisuusarviota sekä julkistamisvaatimuksia. (12)On asianmukaista, että suhteuttamistoimenpiteet ovat myös sellaisten yritysten käytettävissä, joita ei ole luokiteltu matalan riskiprofiilin yrityksiksi mutta joille jotkin direktiivin 2009/138/EY vaatimukset ovat liian kalliita ja monimutkaisia, kun otetaan huomioon tällaisten yritysten liiketoimintaan liittyvät riskit. Näiden yritysten olisi sallittava käyttää suhteuttamistoimenpiteitä tapauskohtaisen analyysin perusteella ja valvontaviranomaistensa ennakkohyväksynnän saatuaan. (13)Suhteellisuusperiaatteen asianmukainen täytäntöönpano on ratkaisevan tärkeää, jotta vältetään vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin kohdistuva liiallinen rasite. Valvontaviranomaisille on tarpeen tiedottaa suhteuttamistoimenpiteiden käytöstä säännöllisesti. Tästä syystä vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten olisi raportoitava vuosittain valvontaviranomaisilleen tiedot käyttämistään suhteuttamistoimenpiteistä (14)Niillä vakuutus- ja jälleenvakuutusalan kytkösyrityksillä, jotka kattavat ainoastaan siihen teollisuus- tai liikeyritysryhmään liittyviä riskejä, johon ne kuuluvat, on erityinen riskiprofiili, joka olisi otettava huomioon määriteltäessä tiettyjä vaatimuksia, jotka koskevat erityisesti yrityksen riski- ja vakavaraisuusarviota, tietojen julkistamista sekä niihin liittyviä valtuuksia, jotta komissio voi täsmentää näitä valtuuksia koskevia sääntöjä. Lisäksi vakuutus- ja jälleenvakuutusalan kytkösyrityksiin olisi voitava soveltaa suhteuttamistoimenpiteitä, jos ne luokitellaan matalan riskiprofiilin yrityksiksi. (15)On tärkeää, että vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksillä on terve taloudellinen asema. Tätä varten direktiivissä 2009/138/EY säädetään talouden valvonnasta, joka koskee yrityksen vakavaraisuutta, vakuutusteknisen vastuuvelan muodostamista, sen varoja ja sen hyväksyttävää omaa varallisuutta. Yrityksen hallintojärjestelmä on kuitenkin myös tärkeä tekijä sen varmistamisessa, että yrityksen taloudellinen terveys säilyy. Tätä varten valvontaviranomaiset olisi velvoitettava tarkastelemaan ja arvioimaan hallintojärjestelmää säännöllisesti osana vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten talouden valvontaa. (16)Toimiluvan vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykselle myöntäneen kotijäsenvaltion valvontaviranomaisen ja niiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joissa kyseinen yritys harjoittaa toimintaa perustamalla sivuliikkeitä tai tarjoamalla palveluja, välistä yhteistyötä olisi vahvistettava, jotta voidaan paremmin ehkäistä mahdolliset ongelmat ja parantaa vakuutuksenottajien suojaa kaikkialla unionissa. Tähän yhteistyöhön olisi sisällyttävä kotijäsenvaltion valvontaviranomaiselta tulevien tietojen lisääminen, erityisesti rajatylittävään toimintaan liittyvän valvojan tarkastusprosessin tulosten osalta. (17)Valvontaviranomaisilla olisi oltava oikeus saada kultakin valvottavalta vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykseltä ja niiden ryhmiltä vähintään joka kolmas vuosi säännöllinen raportti, joka sisältää tietoja liiketoiminnasta ja siitä suoriutumisesta, hallintojärjestelmästä, riskiprofiilista, pääomanhallinnasta sekä muita vakavaraisuuden kannalta merkityksellisiä tietoja. Tämän vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysryhmiä koskevan raportointivaatimuksen yksinkertaistamiseksi olisi tietyin edellytyksin voitava toimittaa ryhmää ja sen tytäryrityksiä koskevat säännöllisesti toimitettavan valvontaraportin tiedot kootusti koko ryhmän osalta. (18)Olisi varmistettava, että matalan riskiprofiilin yritykset asetetaan etusijalle, kun valvontaviranomaiset myöntävät raportointia koskevia vapautuksia ja rajoituksia. Ilmoitusmenettelyllä, jota sovelletaan yritysten luokittelemiseen matalan riskiprofiilin yrityksiksi, olisi tämäntyyppisten yritysten osalta varmistettava, että raportointiin sovellettavien vapautusten ja rajoitusten käytöstä on riittävä varmuus. (19)Raportoinnin ja tietojen julkistamisen määräajat olisi vahvistettava selkeästi direktiivissä 2009/138/EY. Olisi kuitenkin otettava huomioon, että poikkeukselliset olosuhteet, kuten terveydelliset hätätilanteet, luonnonkatastrofit ja muut äärimmäiset tapahtumat, voivat estää vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiä toimittamasta tällaisia raportteja ja julkistamasta tietoja asetetuissa määräajoissa. Komissiolle olisi annettava tätä varten valtuudet pidentää määräaikoja tällaisissa olosuhteissa. (20)Direktiivissä 2009/138/EY säädetään, että valvontaviranomaisten on arvioitava, ovatko uudet henkilöt, jotka on nimitetty johtamaan vakuutus- tai jälleenvakuutusyritystä tai hoitamaan keskeistä tehtävää, sopivia ja luotettavia. Niiden henkilöiden, jotka johtavat yritystä tai hoitavat keskeistä tehtävää, olisi kuitenkin oltava sopivia ja luotettavia koko ajan. Valvontaviranomaisilla olisi sen vuoksi oltava valtuudet reagoida ja tarvittaessa siirtää kyseinen henkilö pois asianomaisesta tehtävästä, jos sopivuutta ja luotettavuutta koskevat vaatimukset eivät täyty. (21)Koska vakuutustoiminta voi aiheuttaa tai lisätä rahoitusvakauteen kohdistuvia riskejä, vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten olisi sisällytettävä sijoitus- ja riskienhallintatoimintaansa makrovakauteen liittyvät näkökohdat ja analyysi. Tähän voisi sisältyä se, että otetaan huomioon muiden markkinaosapuolten mahdollinen toiminta, makrotaloudelliset riskit, kuten luottosyklin laskuvaiheet tai markkinoiden likviditeetin väheneminen, taikka liiallinen tiettyihin omaisuuserätyyppeihin, vastapuoliin tai sektoreihin kohdistuva markkinatason keskittyminen. (22)Vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten olisi otettava huomioon kaikki valvontaviranomaisten antamat asiaankuuluvat makrovakautta koskevat tiedot yrityksen riski- ja vakavaraisuusarviossaan. Valvontaviranomaisten olisi analysoitava lainkäyttöalueellaan toimivien yritysten riski- ja vakavaraisuusarviota koskevat valvontaraportit, koottava ne yhteen ja toimitettava yrityksille erityisesti makrovakausriskien osalta tietoja seikoista, jotka olisi otettava huomioon niiden tulevissa yrityksen riski- ja vakavaraisuusarvioissa. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kun ne antavat viranomaiselle makrovakausvalvontaa koskevan toimeksiannon, valvontaviranomaisten tekemien makrovakautta koskevien arviointien tulokset ja havainnot jaetaan kyseisen makrovakausvalvonnasta vastaavan viranomaisen kanssa. (23)Kansallisten valvontaviranomaisten olisi kansainvälisen vakuutusvalvojien järjestön hyväksymien vakuutustoiminnan perusperiaatteiden (Insurance Core Principles) mukaisesti voitava tunnistaa sellainen markkinoiden ja finanssialan kehitys, joka voi vaikuttaa vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin sekä vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoihin, sekä seurata ja analysoida sitä, minkä lisäksi niiden olisi käytettävä näitä tietoja yksittäisten vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysten valvonnassa. Näissä tehtävissä olisi tarvittaessa käytettävä muilta valvontaviranomaisilta saatuja tietoja ja näkemyksiä. (24)Ne viranomaiset, joilla on makrovakausvalvontaa koskeva toimeksianto, vastaavat kansallisten vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoiden makrovakauspolitiikasta. Makrovakauspolitiikkaa voi harjoittaa valvontaviranomainen tai muu viranomainen tai elin, jolle tämä tehtävä on osoitettu. (25)Valvontaviranomaisten ja sellaisten asiaankuuluvien elinten ja viranomaisten, joilla on makrovakausvalvontaa koskeva toimeksianto, välinen hyvä koordinointi on tärkeää, jotta voidaan tunnistaa, seurata ja analysoida rahoitusjärjestelmän vakauteen kohdistuvia mahdollisia riskejä, jotka voivat vaikuttaa vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin, sekä toteuttaa toimenpiteitä, joilla näihin riskeihin voidaan puuttua tehokkaasti ja asianmukaisesti. Viranomaisten välisellä yhteistyöllä olisi myös pyrittävä välttämään kaikenlaisia päällekkäisiä tai epäjohdonmukaisia toimia. (26)Direktiivissä 2009/138/EY edellytetään, että yrityksen riski- ja vakavaraisuusarvion on oltava erottamaton osa vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten liiketoimintastrategiaa. Joitakin riskejä, kuten ilmastonmuutosriskejä, on vaikea kvantifioida tai ne toteutuvat ajanjaksolla, joka on pidempi kuin vakavaraisuuspääomavaatimuksen kalibroinnissa käytettävä ajanjakso. Nämä riskit voidaan ottaa paremmin huomioon yrityksen riski- ja vakavaraisuusarviossa. Jos vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset altistuvat olennaisesti ilmastoriskeille, ne olisi velvoitettava tekemään asianmukaisin väliajoin ja osana yrityksen riski- ja vakavaraisuusarviota analyyseja pitkän aikavälin ilmastonmuutosriskiskenaarioiden vaikutuksista liiketoimintaansa. Tällaisten analyysien olisi oltava oikeassa suhteessa yritysten liiketoimintaan liittyvien riskien luonteeseen, laajuuteen ja monimutkaisuuteen. Vaikka ilmastoriskeille altistumisen olennaisuuden arviointia olisi vaadittava kaikilta vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiltä, matalan riskiprofiilin yrityksiltä ei tulisi vaatia pitkän aikavälin ilmastonmuutosskenaarioiden analysointia. (27)Direktiivissä 2009/138/EY edellytetään olennaisten tietojen julkistamista vähintään kerran vuodessa vakavaraisuutta ja taloudellista tilaa koskevassa kertomuksessa. Kertomuksella on kaksi pääkohderyhmää, jotka ovat toisaalta vakuutuksenottajat ja edunsaajat sekä toisaalta analyytikot ja muut markkinaosapuolet. Kertomuksen sisältö olisi jaettava kahteen osaan, jotta voidaan vastata näiden kahden eri ryhmän tarpeisiin ja odotuksiin. Pääasiassa vakuutuksenottajille ja edunsaajille osoitetun ensimmäisen osan olisi sisällettävä keskeiset tiedot liiketoiminnasta, liiketoiminnasta suoriutumisesta, pääomanhallinnasta ja riskiprofiilista. Analyytikoille ja muille markkinaosapuolille osoitetun toisen osan olisi sisällettävä yksityiskohtaiset tiedot hallintojärjestelmästä, tiedot vakuutusteknisestä vastuuvelasta ja muista veloista, vakavaraisuusasema sekä muut erikoistuneille analyytikoille merkitykselliset tiedot. (28)Vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset voivat mukauttaa asiaankuuluvaa riskitöntä korkokäyrää parhaan estimaatin laskennassa omaisuuseriensä luottomarginaalin muutosten mukaisesti valvontaviranomaisen hyväksynnän saatuaan (vastaavuuskorjaus) tai vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten hallussa tietyn valuutan määräisinä tai tietyssä maassa olevien omaisuuserien keskimääräisen luottomarginaalin muutoksen mukaisesti (volatiliteettikorjaus). Vakavaraisuutta ja taloudellista tilaa koskevan kertomuksen vakuutuksenottajille osoitetun osan olisi sisällettävä ainoastaan tiedot, joiden arvioidaan olevan merkityksellisiä keskimääräisen vakuutuksenottajan päätöksenteon kannalta. Vaikka vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten olisi julkistettava, mikä vaikutus niiden taloudelliseen asemaan on sillä, että ne eivät sovella riskittömiin korkoihin ja vakuutustekniseen vastuuvelkaan vastaavuuskorjausta, volatiliteettikorjausta ja siirtymätoimenpiteitä, tällaisten tietojen julkistamisen ei tulisi olettaa olevan merkityksellistä keskimääräisen vakuutuksenottajan päätöksenteon kannalta. Tällaisten toimenpiteiden vaikutus olisi sen vuoksi julkistettava vakavaraisuutta ja taloudellista tilaa koskevan kertomuksen siinä osassa, joka on osoitettu markkinaosapuolille, eikä vakuutuksenottajille osoitetussa osassa. (29)Julkistamisvaatimukset eivät saisi olla vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksille kohtuuttoman raskaita. Tämän vuoksi direktiiviin 2009/138/EY olisi sisällytettävä joitakin yksinkertaistamistoimenpiteitä ja suhteuttamistoimenpiteitä erityisesti silloin, kun ne eivät vaaranna vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten toimittamien tietojen luettavuutta. (30)Jotta voidaan taata julkistettavien tietojen mahdollisimman suuri tarkkuus, huomattava osa vakavaraisuutta ja taloudellista tilaa koskevasta kertomuksesta olisi tarkastettava. Tällaisen tilintarkastusvaatimuksen olisi katettava direktiivissä 2009/138/EY vahvistettujen arvostuskriteereiden mukaisesti arvioitu tase.

(31)Tilintarkastusvaatimuksesta aiheutuva taakka ei vaikuta perustellulta sellaisten matalan riskiprofiilin yritysten osalta, joiden ei odoteta olevan merkityksellisiä unionin rahoitusvakauden kannalta ja joilla ei ole paljon vakuutuksenottajia. Yksi niistä kriteereistä, jotka matalan riskiprofiilin yritysten on täytettävä, on se, että ne ovat pieniä. Tämän taakan keventämiseksi olisi myönnettävä poikkeus tästä vaatimuksesta. (32)On syytä tiedostaa, että vaikka tilintarkastusvaatimus olisi hyödyllinen, se olisi lisärasite kaikille yrityksille. Sen vuoksi vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten sekä vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysryhmien vuosittaisen raportoinnin ja tietojen julkistamisen määräaikoja olisi pidennettävä, jotta kyseisillä yrityksillä olisi riittävästi aikaa laatia tarkastetut kertomukset. (33)Olisi varmistettava, että takuuoptioita sisältävien sopimusten vakuutusteknisen vastuuvelan laskentamenetelmät ovat oikeassa suhteessa vakuutuksenantajaan kohdistuvien riskien luonteeseen, laajuuteen ja monimutkaisuuteen. Tältä osin olisi säädettävä eräistä yksinkertaistuksista. (34)Asiaankuuluvan riskittömän korkokäyrän määrittämisessä olisi tasapainotettava asianomaisista rahoitusvälineistä saatujen tietojen käyttö ja vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten kyky suojata rahoitusvälineistä johdettuja korkoja. Voi nimittäin käydä niin, että pienemmillä vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksillä ei ole valmiuksia suojautua korkoriskiltä muilla välineillä kuin joukkovelkakirjalainoilla, lainoilla tai vastaavilla omaisuuserillä, joilla on kiinteät kassavirrat. Asiaankuuluva riskitön korkokäyrä olisi sen vuoksi ekstrapoloitava sellaisten maturiteettien osalta, joissa joukkovelkakirjalainojen markkinat eivät ole enää syvät, likvidit ja läpinäkyvät. Ekstrapolointimenetelmässä olisi kuitenkin käytettävä muista asiaankuuluvista rahoitusvälineistä kuin joukkovelkakirjalainoista saatuja tietoja, jos tällaiset tiedot ovat saatavilla syviltä, likvideiltä ja läpinäkyviltä markkinoilta niiden maturiteettien osalta, joissa joukkovelkakirjalainojen markkinat eivät ole enää syvät, likvidit ja läpinäkyvät. Jotta voidaan huolehtia varmuudesta ja yhdenmukaisesta soveltamisesta ja mahdollistaa samalla nopea reagointi markkinaolosuhteiden muutoksiin, komission olisi annettava delegoituja säädöksiä, joissa täsmennetään, miten uutta ekstrapolointimenetelmää olisi sovellettava. (35)Asiaankuuluvan riskittömän korkokäyrän määrittämisellä on merkittävä vaikutus vakavaraisuusasemaan erityisesti sellaisten henkivakuutusyritysten osalta, joilla on pitkäaikaisia velkoja. Jotta vältetään olemassa olevan vakuutustoiminnan häiriöt ja mahdollistetaan sujuva siirtyminen uuteen ekstrapolointimenetelmään, on tarpeen säätää vaiheistustoimenpiteestä ja siirtymätoimenpiteestä. Siirtymätoimenpiteillä olisi pyrittävä välttämään markkinahäiriöitä ja tarjoamaan läpinäkyvä siirtymä lopulliseen ekstrapolointimenetelmään. (36)Direktiivissä 2009/138/EY säädetään volatiliteettikorjauksesta, jolla pyritään vähentämään joukkovelkakirjalainojen liioiteltujen korkomarginaalien vaikutuksia ja joka perustuu vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten asiaankuuluvien valuuttojen viitesalkkuihin ja euron osalta kansallisten vakuutusmarkkinoiden viitesalkkuihin. Yhdenmukaisen volatiliteettikorjauksen käyttö kokonaisten valuuttojen tai maiden osalta voi johtaa etuihin, jotka ylittävät joukkovelkakirjalainojen liioiteltujen korkomarginaalien vaikutuksen vähenemisen, erityisesti silloin, kun kyseisten yritysten asiaankuuluvien omaisuuserien herkkyys luottomarginaalien muutoksille on pienempi kuin asianomaisen parhaan estimaatin herkkyys korkojen muutoksille. Jotta voidaan välttää tällaisen liiallisen edun saaminen volatiliteettikorjauksesta, volatiliteettikorjaukselle olisi saatava valvontaviranomaisten hyväksyntä, ja sen laskennassa olisi otettava huomioon yrityskohtaiset ominaisuudet, jotka liittyvät omaisuuserien korkomarginaaliherkkyyteen ja vakuutusteknisen vastuuvelan parhaan estimaatin korkoherkkyyteen. Kun otetaan huomioon lisäsuojakeinot, vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten olisi annettava lisätä riskittömään peruskorkokäyrään enintään 85 prosentin osuus edustavista salkuista johdetusta riskikorjatusta marginaalista. (37)Direktiivissä 2009/138/EY säädetään volatiliteettikorjauksen maakohtaisesta osatekijästä, jolla pyritään varmistamaan, että joukkovelkakirjalainojen liioiteltujen korkomarginaalien vaikutusta vähennetään asianomaisessa maassa. Maakohtaisen osatekijän aktivointi perustuu kuitenkin absoluuttiseen kynnysarvoon ja maan riskikorjatun marginaalin osalta suhteelliseen kynnysarvoon, mikä voi johtaa jyrkkiin vaikutuksiin ja siten lisätä vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten oman varallisuuden volatiliteettia. Sen varmistamiseksi, että joukkovelkakirjalainojen liioiteltuja korkomarginaaleja pienennetään tuloksellisesti jäsenvaltiossa, jonka rahayksikkö on euro, maakohtainen osatekijäolisi korvattava makrotason osatekijällä, joka lasketaan euron riskikorjatun marginaalin ja maata koskevan riskikorjatun korkomarginaalin välisten erojen perusteella. Jyrkkien vaikutusten välttämiseksi laskennassa olisi vältettävä syöttöparametreihin liittyviä epäjohdonmukaisuuksia. (38)Jotta voidaan ottaa huomioon vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten sijoituskäytäntöjen kehitys, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan kriteerit, joiden mukaisesti omaisuuserät voidaan sisällyttää varattuun sijoitussalkkuun, jos omaisuuserien luonne voi johtaa erilaisiin käytäntöihin vastaavuuskorjauksen soveltamis- ja laskentakriteereiden osalta. (39)Jotta voidaan varmistaa, että kaikkia volatiliteettikorjausta laskevia vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiä kohdellaan samalla tavalla, tai jotta voidaan ottaa markkinoiden kehitys huomioon, komissiolle olisi siirrettävä valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa täsmennetään volatiliteettikorjauksen yrityskohtaisten osatekijöiden laskenta. (40)Tapauksissa, joissa laitokset laskevat oman varallisuutensa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaisesti, sellaisiin finanssiryhmittymiin kuuluville laitoksille, joihin sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/87/EY, voidaan antaa lupa olla vähentämättä merkittäviä sijoituksiaan vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiin edellyttäen, että tietyt edellytykset täyttyvät. On tarpeen varmistaa, että vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiin ja luottolaitoksiin sovellettavat vakavaraisuussäännöt mahdollistavat asianmukaiset tasapuoliset toimintaedellytykset pankin johtamien finanssiryhmittymien ja vakuutusyrityksen johtamien finanssiryhmittymien välillä. Sen vuoksi myös vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksille olisi annettava lupa olla vähentämättä hyväksyttävästä omasta varallisuudestaan luotto- ja rahoituslaitoksiin olevia omistusyhteyksiä samoin edellytyksin. Sellaiseen ryhmään, johon kuuluu sekä vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys että sidosyrityksenä oleva laitos, olisi sovellettava joko direktiivin 2009/138/EY mukaista ryhmävalvontaa tai direktiivin 2002/87/EY mukaista lisävalvontaa. Lisäksi laitoksen olisi oltava vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksen strateginen pääomasijoitus, ja valvontaviranomaisten olisi oltava vakuuttuneita ryhmävalvonnan tai lisävalvonnan soveltamisalaan kuuluvia yrityksiä koskevan yhtenäisen johtamisen, riskinhallinnan ja sisäisen valvonnan tasosta. (41)Nykyisillä symmetrisen mukautuksen tasoon sovellettavilla rajoituksilla rajoitetaan mahdollisuutta lieventää rahoitusjärjestelmän mahdollisia myötäsyklisiä vaikutuksia tällä mukautuksella ja välttää tilanne, jossa vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset joutuvat kohtuuttomasti hankkimaan lisäpääomaa tai myymään sijoituksiaan rahoitusmarkkinoiden lyhytaikaisten epäsuotuisten muutosten, kuten covid-19-pandemian aiheuttamien muutosten, seurauksena. Sen vuoksi symmetristä mukautusta olisi muutettava siten, että se mahdollistaa suuremmat muutokset standardiosakepääomavaatimukseen ja että sillä lievennetään entisestään osakemarkkinoiden voimakkaan nousun tai laskun vaikutuksia. (42)Määrällisten vaatimusten oikeasuhteisuuden parantamiseksi vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksille olisi annettava mahdollisuus laskea epäolennaisten riskien pääomavaatimus standardikaavalla yksinkertaistettua lähestymistapaa käyttäen enintään kolmen vuoden ajan. Yritysten olisi tällaisen yksinkertaistetun lähestymistavan avulla voitava arvioida epäolennaisen riskin pääomavaatimus käyttämällä asianmukaista volyymimittaa, joka vaihtelee ajan mittaan. Tämän lähestymistavan olisi perustuttava yhteisiin sääntöihin ja siihen olisi sovellettava epäolennaisten riskien tunnistamista koskevia yhteisiä kriteerejä. (43)Vastaavuuskorjausta käyttävien vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten on yksilöitävä, järjestettävä ja hoidettava varattu sijoitus- ja velvoitesalkku erillään muista liiketoiminnan osista, eikä niiden sen vuoksi pitäisi sallia kattavan muualla liiketoiminnassa syntyviä riskejä varattua sijoitussalkkua käyttäen. Salkun erillinen hallinnointi ei kuitenkaan johda kyseisen salkun riskien ja muun yrityksen riskien välisen korrelaation lisääntymiseen. Sen vuoksi vastaavuuskorjausta käyttävien vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten olisi voitava laskea vakavaraisuuspääomavaatimuksensa olettaen, että salkun ja muun yrityksen varat ja vastuut ovat täysin hajautettuja, paitsi jos sijoitussalkut, jotka kattavat vastaavan vakuutus- tai jälleenvakuutusvelvoitteiden parhaan estimaatin, muodostavat korvamerkityn rahaston. (44)On tärkeää, että valvontaviranomaiset voivat osana valvojan tarkastusprosessia vertailla tietoja kaikista valvomistaan yrityksistä. Osittaisten ja kokonaisten sisäisten mallien avulla voidaan paremmin kattaa yrityksen yksilöllinen riski, ja direktiivissä 2009/138/EY säädetään, että vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset voivat käyttää niitä pääomavaatimusten määrittämiseen ilman standardikaavasta johtuvia rajoituksia. Osittaiset ja kokonaiset sisäiset mallit kuitenkin vaikeuttavat yritysten välistä vertailua, minkä vuoksi valvontaviranomaiset hyötyisivät standardikaavan mukaisen pääomavaatimusten laskennan tuloksista. Kaikkien vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten olisi siksi ilmoitettava tällaiset tiedot säännöllisesti valvontaviranomaisilleen. (45)Direktiivissä 2009/138/EY säädetään vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten mahdollisuudesta laskea vakavaraisuuspääomavaatimuksensa valvontaviranomaisten hyväksyntää edellyttävällä sisäisellä mallilla. Kyseisessä direktiivissä ei sisäisen mallin soveltamisen osalta estetä vakuutus- ja jälleenvakuutusyritystä ottamasta sisäisessä mallissaan huomioon luottomarginaalin muutosten vaikutusta volatiliteettikorjaukseen. Koska volatiliteettikorjauksen käyttö voi johtaa etuihin, jotka ylittävät joukkovelkakirjalainojen liioiteltujen korkomarginaalien pienenemisen vaikutuksen parhaan estimaatin laskennassa, tällaiset liialliset edut voivat myös vääristää vakavaraisuuspääomavaatimuksen laskentaa, jos luottomarginaalin muutosten vaikutus volatiliteettikorjaukseen otetaan huomioon sisäisessä mallissa. Tällaisen vääristymän välttämiseksi vakavaraisuuspääomavaatimukselle olisi asetettava vähimmäistaso, jos valvontaviranomaiset antavat vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksen ottaa huomioon luottomarginaalin muutosten vaikutuksen volatiliteettikorjaukseen sisäisessä mallissaan tasolla, jonka alittuessa vakavaraisuuspääomavaatimuksesta odotetaan saatavan etuja, jotka ylittävät joukkovelkakirjalainojen liioiteltujen korkomarginaalien pienenemisen vaikutuksen. (46)Vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiä olisi kannustettava parantamaan kriisitilanteiden selviytymiskykyään. Jos vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset ottavat huomioon luottomarginaalin muutosten vaikutuksen volatiliteettikorjaukseen sisäisessä mallissaan siten, että ne ottavat samalla huomioon luottomarginaalin muutosten vaikutuksen makrotason volatiliteettikorjaukseen, kannustimet kehittää kriisitilanteiden selviytymiskykyä voivat heikentyä vakavasti. Sen vuoksi vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiä olisi estettävä ottamasta huomioon makrotason volatiliteettikorjausta sisäisessä mallissaan. (47)Kansallisten valvontaviranomaisten olisi voitava kerätä asiaankuuluvia yritysten sijoitusstrategiaa koskevia makrovakaustietoja, analysoida niitä yhdessä muiden sellaisten merkityksellisten tietojen kanssa, joita saattaa olla saatavilla muista markkinalähteistä, ja sisällyttää makrovakauden näkökulma yritysten valvontaan. Tähän voisi sisältyä tiettyihin luottosykleihin, talouden laskusuhdanteisiin ja kollektiiviseen sijoituskäyttäytymiseen tai laumakäyttäytymiseen liittyvien riskien valvonta. (48)Direktiivissä 2009/138/EY säädetään tervehdyttämisjakson pidennyksestä tapauksissa, joissa vakavaraisuuspääomavaatimusta ei noudateta, kun Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen, jäljempänä ’EIOPA’, on todennut poikkeuksellisen epäsuotuisan tilanteen olemassaolon. Poikkeuksellisen epäsuotuisa tilanne voidaan todeta kansallisten valvontaviranomaisten pyynnöstä, ja näiden viranomaisten on tarvittaessa ennen pyynnön tekemistä kuultava Euroopan järjestelmäriskikomiteaa, jäljempänä ’EJRK’. Kansallisten valvontaviranomaisten hajautetusti toteuttama EJRK:n kuuleminen ei ole yhtä tehokas kuin EIOPAn keskitetysti toteuttama EJRK:n kuuleminen. Tehokkaan prosessin varmistamiseksi EIOPAn olisi kansallisten valvontaviranomaisten sijaan kuultava EJRK:t ennen poikkeuksellisen epäsuotuisan tilanteen olemassaolon toteamista, jos tilanteen luonne mahdollistaa tällaisen ennakkokuulemisen. (49)Direktiivissä 2009/138/EY säädetään, että vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten on ilmoitettava asianomaiselle valvontaviranomaiselle välittömästi, kun ne toteavat, että vähimmäispääomavaatimusta ei täytetä tai että on olemassa täyttämättä jäämisen vaara seuraavien kolmen kuukauden aikana. Kyseisessä direktiivissä ei kuitenkaan täsmennetä, milloin se, että vähimmäispääomavaatimusta ei täytetä tai että on olemassa täyttämättä jäämisen vaara seuraavien kolmen kuukauden aikana, voidaan havaita, joten yritykset voivat lykätä valvontaviranomaisille ilmoittamista sen vuosineljänneksen loppuun saakka, jolloin valvontaviranomaiselle virallisesti ilmoitettava vähimmäispääomavaatimus lasketaan. Sen varmistamiseksi, että valvontaviranomaiset saavat tietoja ajoissa ja pystyvät toteuttamaan tarvittavat toimet, vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiä olisi vaadittava ilmoittamaan valvontaviranomaisille välittömästi siitä, että vähimmäispääomavaatimusta ei täytetä tai että on olemassa täyttämättä jäämisen vaara, myös silloin, kun tämä on havaittu arvioiden tai laskelmien perusteella kahden vähimmäispääomavaatimuksen virallisen laskentapäivän välisenä aikana kyseisellä vuosineljänneksellä. (50)Vakuutettujen henkilöiden etujen suojaaminen on vakavaraisuuskehyksen yleinen tavoite, johon toimivaltaisten valvontaviranomaisten olisi pyrittävä valvontaprosessin kaikissa vaiheissa, mukaan lukien tapaukset, joissa vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykset eivät noudata tai eivät todennäköisesti noudata vaatimuksia, mikä voi johtaa toimiluvan peruuttamiseen. Tähän tavoitteeseen olisi pyrittävä ennen toimiluvan peruuttamista ja ottaen huomioon siitä vakuutetuille henkilöille myös toimiluvan peruuttamisen jälkeen mahdollisesti aiheutuvat oikeudelliset seuraukset.

(51)Kansallisilla valvontaviranomaisilla olisi oltava välineet, joilla estetään rahoitusvakauteen liittyvien riskien toteutuminen vakuutusmarkkinoilla, rajoitetaan vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten myötäsyklistä toimintaa sekä lievennetään kielteisiä heijastusvaikutuksia rahoitusjärjestelmässä ja reaalitaloudessa. (52)Viimeaikaiset talous- ja finanssikriisit ja erityisesti covid-19-pandemian aiheuttama kriisi ovat osoittaneet, että vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten moitteeton likviditeetin hallinta voi ehkäistä rahoitusjärjestelmän vakauteen kohdistuvia riskejä. Tästä syystä vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiä olisi vaadittava tehostamaan likviditeetin hallintaa ja suunnittelua erityisesti epäsuotuisissa tilanteissa, jotka vaikuttavat suureen osaan vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoita tai vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoihin kokonaisuudessaan. (53)Jos sellaiset yritykset, jotka ovat erityisen haavoittuvassa asemassa, kuten yritykset, joilla on likvidejä velkoja tai epälikvidejä varoja taikka joiden likviditeetin haavoittuvuudet voivat vaikuttaa yleiseen rahoitusvakauteen, eivät korjaa tilannetta asianmukaisesti, kansallisten valvontaviranomaisten olisi voitava puuttua tilanteeseen vahvistaakseen niiden likviditeettiasemaa. (54)Valvontaviranomaisilla olisi oltava vakuutuksenottajien suojelemiseksi ja rahoitusvakauden säilyttämiseksi tarvittavat valtuudet säilyttää tiettyjen vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysten vakavaraisuusasema poikkeuksellisissa tilanteissa, kuten epäsuotuisissa taloudellisissa tilanteissa tai markkinatilanteissa, jotka vaikuttavat suureen osaan vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoita tai vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoihin kokonaisuudessaan. Näihin valtuuksiin olisi sisällyttävä mahdollisuus rajoittaa voitonjakoa tietyn vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksen osakkeenomistajille ja muille heikommassa etuoikeusasemassa oleville lainanantajille tai keskeyttää se, ennen kuin vakavaraisuuspääomavaatimusta tosiasiallisesti rikotaan. Valtuuksia olisi sovellettava tapauskohtaisesti, niissä olisi noudatettava yhteisiä riskiperusteisia kriteerejä eivätkä ne saisi heikentää sisämarkkinoiden toimintaa. (55)Koska osinkojen ja muiden lisäetujen jakamisen rajoittaminen tai keskeyttäminen vaikuttaisi, vaikkakin tilapäisesti, osakkeenomistajien ja muiden heikommassa etuoikeusasemassa olevien velkojien oikeuksiin, valvontaviranomaisten olisi tällaisia toimenpiteitä toteuttaessaan otettava asianmukaisesti huomioon suhteellisuus- ja tarpeellisuusperiaate. Valvontaviranomaisten olisi myös varmistettava, ettei millään hyväksytyillä toimenpiteillä ole kohtuuttomia epäedullisia vaikutuksia koko rahoitusjärjestelmään tai sen osiin muissa jäsenvaltioissa tai koko unionissa. Valvontaviranomaisten olisi rajoitettava pääoman jakamista vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysryhmän sisällä ainoastaan poikkeuksellisissa olosuhteissa ja asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa vakuutusmarkkinoiden ja koko rahoitusjärjestelmän vakauden säilyttämiseksi. (56)Rajatylittävää toimintaa harjoittavien vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten viimeaikaiset kaatumiset ovat korostaneet sitä, että valvontaviranomaisten on saatava enemmän tietoa yritysten toiminnasta. Sen vuoksi vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset olisi velvoitettava ilmoittamaan kotijäsenvaltionsa valvontaviranomaiselle kaikista sellaisista olennaisista muutoksista, jotka vaikuttavat niiden riskiprofiiliin niiden meneillään olevan rajatylittävän vakuutustoiminnan osalta, ja nämä tiedot olisi jaettava asianomaisten vastaanottavien jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten kanssa. (57)EIOPAlla on Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2019/2177, nojalla valtuudet perustaa ja koordinoida yhteistoimintafoorumeja, joilla tehostetaan asianomaisten valvontaviranomaisten välistä yhteistoimintaa, jos vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys harjoittaa tai aikoo harjoittaa toimintaa, joka perustuu palvelujen tarjoamisen vapauteen tai sijoittautumisvapauteen. Koska näillä foorumeilla käsiteltävät valvontaa koskevat kysymykset ovat kuitenkin monimutkaisia, monissa tapauksissa kansalliset valvontaviranomaiset eivät pääse yhteiseen näkemykseen siitä, miten käsitellä kysymyksiä, jotka liittyvät rajatylittävää toimintaa harjoittavaan vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykseen. Jos yhteistoimintafoorumeihin osallistuvat valvontaviranomaiset eivät pääse sopimukseen rajatylittävää toimintaa harjoittavaan vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykseen liittyvistä kysymyksistä, EIOPAlla olisi oltava valtuudet ratkaista erimielisyys asetuksen (EU) N:o 1094/2010 19 artiklan mukaisesti. (58)Vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysten ei tarvitse direktiivin 2009/138/EY nojalla antaa vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomaisille hyvissä ajoin tietoja liiketoimintansa harjoittamisesta. Tällaiset tiedot voidaan hankkia ainoastaan pyytämällä niitä kotijäsenvaltion valvontaviranomaiselta. Tällainen lähestymistapa ei kuitenkaan takaa tietojen saamista kohtuullisessa ajassa. Sen vuoksi vastaanottavien jäsenvaltioiden valvontaviranomaisilla olisi kotijäsenvaltion valvontaviranomaisten tavoin oltava valtuudet pyytää tietoja vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiltä suoraan ja hyvissä ajoin. (59)Jos vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys harjoittaa merkittävää rajatylittävää toimintaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, kyseisen jäsenvaltion valvontaviranomaisella olisi oltava valtuudet pyytää kotijäsenvaltion valvontaviranomaiselta perustietoja kyseisen vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksen vakavaraisuusasemasta. Jos vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomaisella on vakavia kyseistä vakavaraisuusasemaa koskevia epäilyjä, sillä olisi oltava valtuudet pyytää yrityksen toimitiloissa tehtävän yhteisen tarkastuksen suorittamista yhdessä kotijäsenvaltion valvontaviranomaisen kanssa sellaisissa tapauksissa, joissa vakavaraisuuspääomavaatimus on jäänyt täyttämättä merkittäviltä osin. EIOPA olisi kutsuttava osallistumaan tarkastukseen. Tässä yhteydessä EIOPAn olisi ilmoitettava mahdollisimman pian, aikooko se osallistua. Jos valvontaviranomaiset ovat eri mieltä mahdollisuudesta suorittaa yrityksen toimitiloissa tehtävä yhteinen tarkastus, EIOPAlla olisi oltava valtuudet ratkaista erimielisyys asetuksen (EU) N:o 1094/2010 19 artiklan mukaisesti. (60)Jotta emoyritystä voitaisiin pitää vakuutushallintayhtiönä, sen pääasiallisena toimintana olisi erityisesti oltava osuuksien hankkiminen ja hallussapito sellaisista tytäryrityksistä, jotka ovat yksinomaan tai pääasiallisesti vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä tai kolmannen maan vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä. Valvontaviranomaisilla on tällä hetkellä erilaisia tulkintoja ilmauksen ”yksinomaan tai pääasiallisesti” merkityksestä tässä yhteydessä. Sen vuoksi kyseistä ilmausta olisi selkeytettävä samalla tavalla kuin vastaavaa pankkialan ilmausta on selkeytetty asetuksessa (EU) N:o 575/2013, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2019/876. Olisi katsottava, että tytäryritykset ovat ”pääasiallisesti vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä tai kolmannen maan vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä”, jos tällaisten yritysten osuus vakuutushallintayhtiön omasta pääomasta, konsolidoiduista varoista, tuloista, henkilöstöstä tai muusta valvontaviranomaisen merkityksellisenä pitämästä indikaattorista on yli 50 prosenttia. (61)Joissain tapauksissa useat vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset muodostavat tosiasiallisen ryhmän ja toimivat ryhmänä, vaikka ne eivät ole direktiivissä 2009/138/EY säädetyn ryhmän määritelmän mukaisia. Sen vuoksi kyseisen direktiivin III osastoa ei sovelleta tällaisiin vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin. Ryhmävalvojilla olisi tällaisissa tapauksissa ja erityisesti sellaisten horisontaalisten ryhmien osalta, joilla ei ole eri yritysten välisiä pääomayhteyksiä, oltava valtuudet todeta ryhmän olemassaolo. Olisi myös säädettävä objektiivisista kriteereistä, joilla tämä todetaan. (62)Vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysryhmät voivat vapaasti päättää ryhmän sisällä erityisistä sisäisistä järjestelyistä, tehtävien jaosta ja organisaatiorakenteesta parhaaksi katsomallaan tavalla, jotta direktiivin 2009/138/EY noudattaminen voidaan varmistaa. Joissakin tapauksissa tällaiset järjestelyt ja organisaatiorakenteet voivat kuitenkin vaarantaa tehokkaan ryhmävalvonnan. Sen vuoksi ryhmävalvojilla olisi poikkeuksellisissa oloissa ja EIOPAa ja muita asianomaisia valvontaviranomaisia kuultuaan oltava valtuudet vaatia muutoksia kyseisiin järjestelyihin tai organisaatiorakenteisiin. Ryhmävalvojien olisi perusteltava päätöksensä asianmukaisesti ja selitettävä, miksi olemassa olevat järjestelyt tai rakenteet estävät tehokasta ryhmävalvontaa ja vaarantavat sen. (63)Ryhmävalvojat voivat päättää jättää yrityksen ryhmävalvonnan ulkopuolelle erityisesti silloin, kun yrityksellä katsotaan olevan ryhmävalvonnan tavoitteiden kannalta ainoastaan vähäinen merkitys. EIOPA on havainnut, että siitä, milloin yrityksellä katsotaan olevan vähäinen merkitys, on erilaisia tulkintoja, ja todennut, että joissakin tapauksissa tällainen valvonnan ulkopuolelle jättäminen johtaa siihen, että ryhmävalvonnasta luovutaan kokonaan tai että valvonta tapahtuu välissä olevan emoyrityksen tasolla. Sen vuoksi on tarpeen selventää, että tällaisia tapauksia pitäisi esiintyä vain hyvin poikkeuksellisissa oloissa ja että ryhmävalvojien olisi kuultava EIOPAa ennen tällaisten päätösten tekemistä. Olisi myös otettava käyttöön kriteerejä, joiden avulla voidaan selkeyttää sitä, mitä olisi pidettävä ryhmävalvonnan tavoitteiden kannalta vähäisenä merkityksenä. (64)On epäselvää, minkälaisten yritysten osalta menetelmää 2 eli direktiivin 2009/138/EY 233 artiklassa määriteltyä vähentämis- ja yhdistämismenetelmää voidaan soveltaa ryhmän vakavaraisuuden laskennassa, mikä haittaa tasapuolisten toimintaedellytysten toteutumista unionissa. Sen vuoksi olisi määritettävä selkeästi, mitkä yritykset voidaan menetelmää 2 käytettäessä sisällyttää ryhmän vakavaraisuuden laskentaan. Tällaista menetelmää olisi sovellettava ainoastaan vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin, kolmannen maan vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin, muilla finanssialoilla toimiviin yrityksiin, rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin, vakuutushallintayhtiöihin ja muihin emoyrityksiin, joiden pääasiallisena toimintana on osuuksien hankkiminen ja hallussapito sellaisista tytäryrityksistä, jotka ovat yksinomaan tai pääasiallisesti vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä tai kolmannen maan vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä. (65)Joissakin vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysryhmissä sellainen välissä oleva emoyritys, joka ei ole vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys tai kolmannen maan vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys, hankkii ja pitää hallussaan osuuksia tytäryrityksistä, jos kyseiset yritykset ovat yksinomaan tai pääasiallisesti kolmannen maan vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä. Jos näillä välissä olevilla emoyrityksillä ei ole omistusyhteyttä vähintään yhteen sellaiseen vakuutus- tai jälleenvakuutustytäryritykseen, jonka kotipaikka on unionissa, nykyisten sääntöjen nojalla niitä ei kohdella samalla tavalla kuin vakuutushallintayhtiöitä ryhmän vakavaraisuuden laskennassa, vaikka niiden riskien luonne on hyvin samankaltainen. Sen vuoksi sääntöjä olisi muutettava siten, että tällaisia kolmannen maan vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysten holdingyhtiöitä kohdellaan ryhmän vakavaraisuuden laskennassa samalla tavalla kuin vakuutushallintayhtiöitä. (66)Direktiivissä 2009/138/EY ja komission delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/35 säädetään neljästä menetelmästä, joilla muilla finanssialoilla toimivat yritykset voidaan sisällyttää ryhmän vakavaraisuuden laskentaan, mukaan lukien direktiivin 2002/87/EY liitteessä I esitetyt menetelmät 1 ja 2. Tämä johtaa epäjohdonmukaisiin valvontatapoihin ja epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin, minkä lisäksi se aiheuttaa tarpeetonta monimutkaisuutta. Sen vuoksi sääntöjä olisi yksinkertaistettava siten, että muilla finanssialoilla toimivat yritykset osallistuvat aina ryhmän vakavaraisuuteen käyttäen omien varojen ja pääomavaatimusten laskentaan sovellettavia alakohtaisia sääntöjä. Nämä omien varojen vaatimukset ja pääomavaatimukset olisi yksinkertaisesti laskettava yhteen ryhmän vakuutus- ja jälleenvakuutusosan omien varojen vaatimusten ja pääomavaatimusten kanssa. (67)Osakasyrityksenä oleville vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksille annetaan nykyisten sääntöjen nojalla rajoitetut mahdollisuudet käyttää yksinkertaistettuja laskelmia ryhmänsä vakavaraisuuden määrittämiseksi käytettäessä menetelmää 1 eli kirjanpidon konsolidointiin perustuvaa menetelmää. Tämä aiheuttaa kohtuuttoman rasitteen erityisesti silloin, kun ryhmillä on omistusyhteyksiä hyvin pieniin sidosyrityksiin. Sen vuoksi osakasyritysten olisi sallittava sisällyttää yksinkertaistettuja menetelmiä käyttäen sellaiset sidosyritykset, jotka ovat kooltaan ryhmänsä vakavaraisuuden kannalta epäolennaisia, edellyttäen, että valvontaviranomaiset antavat tälle ennakkohyväksynnän. (68)Omaan varallisuuteen kuuluvien erien luokittelussa huomioon otettavaa rasituksen käsitettä ei ole määritelty. Epäselvää on erityisesti se, miten tätä käsitettä sovelletaan vakuutushallintayhtiöihin ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin, joiden suorina asiakkaina ei ole vakuutuksenottajia ja edunsaajia. Sen vuoksi olisi otettava käyttöön vähimmäisvaatimukset, joiden avulla voidaan tunnistaa sellaiset tapaukset, joissa vakuutushallintayhtiön tai rahoitusalan sekaholdingyhtiön liikkeeseen laskemaan omaan varallisuuteen kuuluvaan erään ei liity rasituksia. (69)Niiden yritysten soveltamisalan, jotka olisi otettava huomioon laskettaessa ryhmän vakavaraisuuspääomavaatimuksen vähimmäistasoa, olisi oltava yhdenmukainen niiden yritysten soveltamisalan kanssa, jotka osallistuvat siihen hyväksyttävään omaan varallisuuteen, jota käytetään ryhmän konsolidoidun vakavaraisuuspääomavaatimuksen kattamiseen. Sen vuoksi vähimmäistasoa laskettaessa olisi otettava huomioon kolmannen maan vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset, vakuutushallintayhtiöt, kolmannen maan vakuutushallintayhtiöt sekä rahoitusalan sekaholdingyhtiöt. (70)Ryhmän konsolidoidun vähimmäisvakavaraisuuspääomavaatimuksen laskentakaava voi johtaa tilanteisiin, joissa vähimmäisvaatimus on lähes yhtä suuri tai jopa sama kuin ryhmän konsolidoitu vakavaraisuuspääomavaatimus. Tällaisissa tapauksissa voi olla niin, että tätä vähimmäisvaatimusta ei noudateta, vaikka ryhmän konsolidoidun vakavaraisuuspääomavaatimuksen noudattaminen on varmistettu. Tällaisia tahattomia seurauksia olisi vältettävä. Sen vuoksi laskentakaavaa olisi muutettava siten, että ryhmän konsolidoitu vähimmäisvakavaraisuuspääomavaatimus on aina enintään 45 prosenttia ryhmän konsolidoidusta vakavaraisuuspääomavaatimuksesta, kuten yksittäisten vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten tapauksessa jo onkin.

(71)Ryhmän vakavaraisuuden laskennassa vakuutushallintayhtiöitä ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöitä olisi kohdeltava samalla tavalla kuin vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä. Tämä edellyttää tällaisten yritysten nimellisten pääomavaatimusten laskemista. Tällaiset laskelmat eivät kuitenkaan saisi koskaan merkitä sitä, että yksittäisten vakuutushallintayhtiöiden ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöiden on noudatettava näitä nimellisiä pääomavaatimuksia. (72)Missään säännöksessä ei täsmennetä, miten ryhmän vakavaraisuus lasketaan käytettäessä menetelmän 1 ja menetelmän 2 yhdistelmää. Tämä johtaa epäjohdonmukaisiin käytäntöihin ja epävarmuustekijöihin, jotka liittyvät erityisesti tapaan laskea menetelmän 2 avulla sisällytettyjen vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten osallistuminen ryhmän vakavaraisuuspääomavaatimukseen. Sen vuoksi olisi selvennettävä, miten ryhmän vakavaraisuus lasketaan, kun käytetään menetelmien yhdistelmää. Pääomavaatimusten olennaisten korotusten välttämiseksi olisi selvennettävä, että ryhmän konsolidoidun vakavaraisuuspääomavaatimuksen laskennassa tällaisiin omistusosuuksiin ei sovelleta osakeriskin pääomavaatimusta. Samasta syystä valuuttariskivaatimusta olisi sovellettava ainoastaan niiden omistusosuuksien arvoon, jotka ylittävät kyseisten sidosyritysten vakavaraisuuspääomavaatimukset. Osakasyrityksenä olevien vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysten olisi saatava ottaa huomioon kyseisen valuuttariskin ja ryhmän konsolidoidun vakavaraisuuspääomavaatimuksen laskennan perustana olevien muiden riskien välinen hajautus. (73)Tällä hetkellä ryhmävalvojat voivat vakavaraisuuspääomavaatimusten, vakuutusteknisen vastuuvelan tai molempien perusteella määrittää kynnysarvot, joiden ylittyessä ryhmänsisäisiä liiketoimia ja riskikeskittymiä pidetään merkittävinä. Myös muut riskiperusteiset määrälliset tai laadulliset kriteerit, kuten hyväksyttävä oma varallisuus, voivat kuitenkin soveltua kynnysarvojen määrittämiseen. Sen vuoksi ryhmävalvojilla olisi oltava enemmän joustovaraa merkittävän ryhmänsisäisen liiketoimen tai merkittävän riskikeskittymän määrittämisessä. (74)Ryhmävalvojilta saattaa jäädä saamatta tärkeitä tietoja sellaisista ryhmänsisäisistä liiketoimista, joita ei nykyisten sääntöjen perusteella tarvitse ilmoittaa, ja erityisesti sellaisista liiketoimista, jotka koskevat kolmannen maan vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiä, vakuutushallintayhtiöitä ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöitä. ’Ilmoitettavien ryhmänsisäisten liiketoimien’ määritelmää olisi sen vuoksi tarkasteltava uudelleen. Lisäksi ryhmävalvojilla olisi oltava valtuudet räätälöidä ’ilmoitettavien ryhmänsisäisten liiketoimien’ määritelmää siten, että se vastaa paremmin kunkin ryhmän erityispiirteitä. (75)Vakuutushallintayhtiöt ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöt voivat olla vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysryhmien emoyrityksiä. Tässä tapauksessa ryhmävalvontaa sovelletaan tällaisten holdingyhtiöiden konsolidoidun aseman perusteella. Koska tällaisten holdingyhtiöiden määräysvallassa olevat vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykset eivät aina pysty varmistamaan ryhmävalvontaa koskevien vaatimusten noudattamista, on tarpeen varmistaa, että ryhmävalvojilla on asianmukaiset valvonta- ja täytäntöönpanovaltuudet sen varmistamiseksi, että ryhmät noudattavat direktiiviä 2009/138/EY. Ryhmävalvojilla olisi siten oltava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2019/878 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2013/36/EU tehdyillä muutoksilla käyttöön otettuja luotto- ja rahoituslaitoksia koskevia valtuuksia vastaavat holdingyhtiöitä koskevat vähimmäisvaltuudet, mukaan lukien yleistä valvontaa koskevat valtuudet, joita sovelletaan vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin ryhmävalvontaa varten. (76)Jos vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset kuuluvat ryhmään, jonka emoyrityksen kotipaikka on sellaisessa kolmannessa maassa, jonka ei katsota olevan direktiivin 2009/138/EY 260 artiklan mukaisesti vastaava tai väliaikaisesti vastaava, ryhmävalvonnan harjoittaminen on haasteellisempaa. Ryhmävalvojat voivat päättää soveltaa niin kutsuttuja muita menetelmiä kyseisen direktiivin 262 artiklan mukaisesti. Näitä menetelmiä ei kuitenkaan ole selkeästi määritelty, ja ne tavoitteet, jotka näillä muilla menetelmillä olisi saavutettava, ovat epävarmoja. Sen vuoksi näiden muiden menetelmien tarkoitusta olisi täsmennettävä ja olisi määriteltävä vähimmäistoimenpiteet, joita ryhmävalvojien olisi harkittava. (77)Komission delegoidulla asetuksella (EU) 2019/981 on otettu käyttöön pitkäaikaisten osakesijoitusten etuuskohtelu. Duraatioon perustuvaan osakeriskialamoduuliin, jolla pyritään myös ottamaan huomioon sijoitusriskin pieneneminen pidemmällä aikajänteellä mutta jonka käyttö on unionissa hyvin vähäistä, sovelletaan kriteerejä, jotka ovat tiukempia kuin pitkäaikaisiin osakesijoituksiin sovellettavat kriteerit. Näin ollen uusi pitkäaikaisten osakesijoitusten vakavaraisuusluokka vaikuttaa poistavan nykyisen duraatioon perustuvan osakeriskialamoduulin tarpeen. Koska ei ole tarpeen säilyttää kahta erillistä etuuskohtelua, joilla on sama tavoite eli pitkäaikaisten sijoitusten palkitseminen, duraatioon perustuva osakeriskialamoduuli olisi poistettava. Jotta kuitenkin vältettäisiin tilanne, jossa kyseiset muutokset aiheuttavat epäedullisia vaikutuksia, olisi säädettävä siirtymälausekkeesta, joka koskee sellaisia vakuutuksenantajia, jotka tällä hetkellä soveltavat duraatioon perustuvaa osakeriskialamoduulia. (78)Vihreän kehityksen ohjelman ympäristö- ja ilmastotavoitteiden saavuttaminen edellyttää, että yksityinen sektori, mukaan lukien vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset, kanavoi suuria määriä sijoituksia kestäviin sijoituskohteisiin. Direktiivin 2009/138/EY pääomavaatimuksia koskevat säännökset eivät saisi estää vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten kestäviä sijoituksia, vaan niissä olisi otettava huomioon ympäristölle haitalliseen toimintaan tehtävien sijoitusten riski kokonaisuudessaan. Vaikka tässä vaiheessa ei ole riittävästi näyttöä ympäristön tai yhteiskunnan kannalta haitallisten sijoitusten ja muiden sijoitusten välisistä riskieroista, tällaista näyttöä voidaan saada lähivuosien aikana. Jotta voidaan varmistaa näytön asianmukainen arviointi, EIOPAn olisi seurattava ympäristön tai yhteiskunnan kannalta haitallisten sijoitusten riskiprofiilia koskevaa näyttöä ja raportoitava siitä vuoteen 2023 mennessä. EIOPAn kertomuksessa olisi tarvittaessa annettava lausunto direktiiviin 2009/138/EY sekä kyseisen direktiivin nojalla annettuihin delegoituihin säädöksiin ja täytäntöönpanosäädöksiin tehtävistä muutoksista. EIOPA voi myös tutkia, olisiko tarkoituksenmukaista ottaa huomioon tiettyjä muita kuin ilmastonmuutokseen liittyviä ympäristöriskejä ja miten ne olisi otettava huomioon. Jos näyttö antaa siihen aihetta, EIOPA voisi esimerkiksi analysoida tarvetta laajentaa ilmastonmuutokseen liittyvien riskien osalta tällä direktiivillä käyttöön otettavat skenaarioanalyysit koskemaan myös muita ympäristöriskejä. (79)Ilmastonmuutos vaikuttaa luonnonkatastrofien esiintymistiheyteen ja vakavuuteen ja tulee vaikuttamaan niihin ainakin seuraavien vuosikymmenten ajan, ja nämä luonnonkatastrofit todennäköisesti pahenevat entisestään ympäristön tilan heikkenemisen ja ympäristön pilaantumisen vuoksi. Tämä voi myös muuttaa vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten altistumista luonnonkatastrofiriskille ja mitätöidä delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/35 vahvistetut luonnonkatastrofiriskin standardiparametrit. Jotta voidaan varmistaa, että luonnonkatastrofiriskin standardiparametrien ja vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten todellisen tällaisille riskeille altistumisen välillä ei ole jatkuvaa ristiriitaa, EIOPAn olisi tarkasteltava säännöllisesti uudelleen luonnonkatastrofiriskimoduulin soveltamisalaa ja sen standardiparametrien kalibrointia. Tätä varten EIOPAn olisi otettava huomioon uusin saatavilla oleva ilmastotieteellinen näyttö, ja jos ristiriitaisuuksia havaitaan, sen olisi toimitettava komissiolle asiasta lausunto. (80)Direktiivin 2009/138/EY 308 b artiklan 12 kohdassa säädettyjä vaatimuksia olisi muutettava, jotta voidaan varmistaa yhdenmukaisuus pankkialan kehyksen kanssa ja tasapuoliset toimintaedellytykset sellaisten jäsenvaltioilta ja keskuspankeilta olevien saamisten kohtelussa, jotka ovat minkä tahansa jäsenvaltion oman valuutan määräisiä ja sillä rahoitettuja. Tätä varten olisi otettava käyttöön tällaisten saamisten siirtymäjärjestely, jotta asianomaiset saamiset voidaan vapauttaa marginaaliriskin ja markkinariskikeskittymien pääomavaatimuksista edellyttäen, että saamiset ovat syntyneet ennen 1 päivää tammikuuta 2020. (81)Joissakin tapauksissa vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysryhmät tukeutuvat voimakkaasti riskittömiä korkoja koskevan siirtymätoimenpiteen ja vakuutusteknistä vastuuvelkaa koskevan siirtymätoimenpiteen käyttöön. Tämä saattaa vääristää ryhmän todellista vakavaraisuusasemaa. Sen vuoksi vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysryhmiä olisi vaadittava julkistamaan niiden vakavaraisuusasemaan kohdistuva vaikutus olettaen, että kyseisistä siirtymätoimenpiteistä johtuvia omia varoja ei voida käyttää ryhmän vakavaraisuuspääomavaatimuksen kattamiseen. Valvontaviranomaisilla olisi myös oltava valtuudet toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä, jotta toimenpiteiden käyttö vastaisi asianmukaisesti ryhmän taloudellista asemaa. Nämä toimenpiteet eivät kuitenkaan saisi vaikuttaa siihen, miten sidosyrityksenä olevat vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykset käyttävät kyseisiä siirtymätoimenpiteitä laskiessaan yksilöllistä vakavaraisuuspääomavaatimustaan. (82)Direktiivissä 2009/138/EY säädetään riskittömiä korkoja ja vakuutusteknistä vastuuvelkaa koskevista siirtymätoimenpiteistä, jotka edellyttävät valvontaviranomaisten hyväksyntää ja joita sovelletaan niihin ennen vuotta 2016 tehtyihin sopimuksiin, joista vakuutus- ja jälleenvakuutusvelvoitteet aiheutuvat. Vaikka siirtymätoimenpiteillä olisi kannustettava yrityksiä aloittamaan mahdollisimman nopeasti kyseisen direktiivin noudattaminen, kauan vuoden 2016 jälkeen ensimmäistä kertaa hyväksyttyjen siirtymätoimenpiteiden soveltaminen todennäköisesti hidastaa kyseisen direktiivin noudattamisen aloittamista. Näiden siirtymätoimenpiteiden käytön hyväksyminen olisi sen vuoksi rajoitettava tapauksiin, joissa vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykseen aletaan soveltaa ensimmäistä kertaa direktiivin 2009/138/EY sääntöjä, ja joissa yritys on hyväksynyt vakuutus- tai jälleenvakuutussopimusten vakuutuskannan ja luovuttava yritys on soveltanut kyseiseen vakuutuskantaan liittyviä velvoitteita koskevaa siirtymätoimenpidettä ennen siirtoa. (83)Yhdistyneestä kuningaskunnasta tuli EU:n ulkopuolinen maa 1 päivänä helmikuuta 2020, ja unionin oikeutta lakattiin soveltamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 31 päivänä joulukuuta 2020. Koska direktiivissä 2009/138/EY on useita säännöksiä, jotka koskevat tiettyjen jäsenvaltioiden erityispiirteitä, ja sellaisia säännöksiä, jotka koskevat nimenomaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa, nämä säännökset ovat vanhentuneet, minkä vuoksi ne olisi kumottava. (84)Sen vuoksi direktiiviä 2009/138/EY olisi muutettava, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Direktiivin 2009/138/EY muuttaminen Muutetaan direktiivi 2009/138/EY seuraavasti: (1)Korvataan 2 artiklan 3 kohdan a alakohdan iv alakohta seuraavasti: ”iv) tällä hetkellä Irlannissa käytössä olevat pysyvän sairausvakuutuksen kaltaiset, irtisanomismahdollisuutta vailla olevat vakuutustyypit;”.

(2)Korvataan 4 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta seuraavasti: ”a) yrityksen vuotuinen bruttomääräinen vakuutusmaksutulo ei ole enempää kuin 15 miljoonaa euroa; b) yrityksen 76 artiklassa tarkoitetun vakuutusteknisen vastuuvelan kokonaismäärä jälleenvakuutussopimuksista ja erillisyhtiöiltä saatavia korvauksia vähentämättä ei ole enempää kuin 50 miljoonaa euroa;”. (3)Muutetaan 6 artikla seuraavasti: (a)korvataan 1 kohdan a alakohta seuraavasti: ”a) apu annetaan sellaisen maantieajoneuvoa kohdanneen vahingon tai konevian johdosta, joka sattuu siinä jäsenvaltiossa, jossa suojan järjestänyt yritys sijaitsee, tai naapurimaissa;” (b)korvataan 2 kohta seuraavasti: ”2. Edellä 1 kohdan b alakohdan i ja ii alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa edellytystä, että vahingon tai konevian on täytynyt tapahtua sen jäsenvaltion alueella, jossa suojan järjestänyt yritys sijaitsee, ei sovelleta tapauksissa, jossa edunsaaja on suojan järjestäneen järjestön jäsen, ja maassa, jossa vahinko tai vika tapahtuu, toimiva vastaava järjestö vastavuoroisen sopimuksen perusteella järjestää konevikapalvelun tai ajoneuvon kuljettamisen ilman lisämaksua edunsaajan pelkästään esittäessä jäsenkorttinsa.” (c)kumotaan 3 kohta. (4)Kumotaan 8 artiklan 3 kohta. (5)Muutetaan 13 artikla seuraavasti: (a)kumotaan 7 kohdan b alakohta; (b)lisätään 10 a, 10 b, 10 c ja 10 d kohta seuraavasti: ”10 a) ”matalan riskiprofiilin yrityksellä” vakuutus- ja jälleenvakuutusyritystä, joka täyttää 29 a artiklassa säädetyt edellytykset ja joka on luokiteltu matalan riskiprofiilin yritykseksi 29 b artiklan mukaisesti; 10 b) ”tilintarkastusyhteisöllä” Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/43/EY* 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tilintarkastusyhteisöä; 10 c) ”lakisääteisellä tilintarkastajalla” Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/43/EY* 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua lakisääteistä tilintarkastajaa; 10 d) ”matalan riskiprofiilin ryhmällä” ryhmää, joka täyttää 213 a artiklassa säädetyt edellytykset ja jonka ryhmävalvoja on luokitellut matalan riskiprofiilin ryhmäksi mainitun artiklan 2 kohdan mukaisesti; * Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/43/EY, annettu 17 päivänä toukokuuta 2006, tilinpäätösten ja konsolidoitujen tilinpäätösten lakisääteisestä tilintarkastuksesta, direktiivien 78/660/ETY ja 83/349/ETY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 84/253/ETY kumoamisesta (EUVL L 157, 9.6.2006, s. 87).” (c)korvataan 15 ja 16 kohta seuraavasti: ”15) ”emoyrityksellä” Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU* 22 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua emoyritystä sekä yritystä, jota valvontaviranomaisten on pidettävä emoyrityksenä tämän direktiivin 212 artiklan mukaisesti;

16) ”tytäryrityksellä” Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU* 22 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua tytäryritystä, sen tytäryritykset mukaan luettuina, ja yritystä, jota valvontaviranomaisten on pidettävä tytäryrityksenä tämän direktiivin 212 artiklan mukaisesti; * Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/34/EU, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, tietyntyyppisten yritysten vuositilinpäätöksistä, konsernitilinpäätö