Kertomus kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista unionin puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 199/2008 kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1004 (uudelleenlaadittu) täytäntöönpanosta ja toimivuudesta

Loppukäyttäjiltä saadaan tieteellisiä lausuntoja tai niillä on tutkimuksen tai hallinnon näkökulmasta mielenkiintoa kalastusalan tietojen (tieteellistä) analysointia kohtaan. Tärkeimpiä loppukäyttäjiä ovat

Tiedonkeruupuiteasetuksen voimaantulon jälkeen on perustettu kuusi uutta alueellista koordinointiryhmää. Niistä kaksi yhdistettiin vuonna 2019, joten tällä hetkellä alueellisia koordinointiryhmiä on viisi: Itämeren alueellinen koordinointiryhmä, Pohjois-Atlantin, Pohjanmeren ja Pohjoisen jäämeren itäosan alueellinen koordinointiryhmä, Välimeren ja Mustanmeren alueellinen koordinointiryhmä, suurten pelagisten lajien alueellinen koordinointiryhmä ja pitkän matkan kalastuksen alueellinen koordinointiryhmä (komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 2). Yleiseurooppalainen talousasioiden suunnitteluryhmä (PGECON) koordinoi sosioekonomisia asioita.

Oikeudellisten velvoitteiden mukaisesti kaikki jäsenvaltiot järjestävät kansallisia koordinointikokouksia ja nimittävät kansallisen yhteyshenkilön, joka vastaa sisäisestä koordinoinnista, tietojen antamisesta loppukäyttäjien saataville ja yhteydenpidosta komissioon. Vakaa kansallisten yhteyshenkilöiden verkosto (joka toimii kalatalousalaa koskevien tietojen keruun asiantuntijaryhmän alaryhmän alaisuudessa) on helpottanut merkittävästi komission yksiköiden ja kansallisten viranomaisten välistä yhteistyötä.

Jäsenvaltiot vastaavat tietojen keruusta ja säilytyksestä, perustietojen laadusta ja täydellisyydestä sekä tietosuojasta oikeudellisten velvoitteiden mukaisesti. Kaikilla jäsenvaltioilla on järjestelmä tietojen keruuta, säilytystä ja hallinnointia varten, ja kaikki ovat toimittaneet kansalliset työsuunnitelmansa (jotka kattavat vuodet 2017–2019 ja 2020–2021) komission hyväksyttäviksi. Työsuunnitelman panee jäsenvaltioissa täytäntöön yksi tai useampi tieteellinen laitos, riippuen kalatalouden koosta ja monipuolisuudesta.

Tiedonkeruupuitteissa komissio valtuutetaan antamaan komission päätöksiä, joilla perustetaan tiedonkeruuta koskeva unionin monivuotinen ohjelma. Siinä määritetään jäsenvaltioihin sovellettavat yksityiskohtaiset tiedonkeruuvelvoitteet. Vuosien 2017–2019 monivuotinen ohjelma oli jo osittain mukautettu tiedonkeruupuiteasetukseen, ja vuosien 2020–2021 monivuotinen ohjelma (joka koostuu kahdesta komission päätöksestä) on laadittu täysin tiedonkeruupuiteasetuksen perusteella. Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta (EMKR) on myönnetty jäsenvaltioille rahoitustukea vuodesta 2014 alkaen.

Luotettavat ja kattavat tiedot ovat olennaisen tärkeitä kalastuksenhoidossa, jota harjoitetaan parhaisiin saatavilla oleviin tieteellisiin lausuntoihin perustuvassa yhteisessä kalastuspolitiikassa (YKP). Tärkein tietojen keruu- ja hallintaväline on asetus (EU) 2017/1004, jäljempänä ’tiedonkeruupuiteasetus’, joka on uudelleenlaadittu versio sen edeltäjästä vuodelta 2008. Tiedonkeruupuitteissa määritetään yhdenmukaistettu toimintatapa jäsenvaltioiden suorittamalle unionin laajuiselle biologisten, ympäristöön liittyvien, teknisten ja sosioekonomisten tietojen keruulle kalastus-, vesiviljely- ja jalostusalalla (komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 1).

Komission kalastusalaa koskevien tietojen keruun asiantuntijaryhmällä on alaryhmiä:

Sen lisäksi, että komissio harjoittaa oikeuttaan ehdottaa lainsäädäntöä, sillä on tiedonkeruupuitteissa useita rooleja, joilla varmistetaan asianmukainen täytäntöönpano. Se hyväksyy jäsenvaltioiden kansalliset työsuunnitelmat (vuosien 2017–2020 välisenä aikana hyväksyttiin 54 jäsenvaltioiden työsuunnitelmaa/muutosta) ja arvioi niiden täytäntöönpanoa vuosikertomuksissa (77 vuosikertomusta vuosien 2017–2019 välisenä aikana) STECF:n arvioinnin jälkeen.

Koillis-Atlantin neljälle merialueelle (Itämeri, Pohjanmeri, unionin vesien luoteisosa ja lounaisosa) on yksi alueellinen tietokanta. Fishframe-tietokannan tarjoaja on Kansainvälinen merentutkimusneuvosto ICES, joka tallentaa, hallinnoi ja käyttää tietoja. ICES tekee tietopyynnöt toisen tietokannan kautta (Intercatch) (komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 3). Tämän tietokannan ansiosta ICES on voinut tuottaa ja antaa kantoja koskevien lausuntojen lisäksi kalastusta koskevia aluekatsauksia ja näytteenottomalleja kaupallista kalastusta varten. ICES pyrkii yhdistämään nämä kaksi tietokantaa yhdeksi alueelliseksi tietokannaksi ja arviointijärjestelmäksi.

Komission yksiköt (Yhteinen tutkimuskeskus (JRC), meri- ja kalastusasioiden pääosasto) ovat myös loppukäyttäjiä esimerkiksi kalastuksen ja vesiviljelyn taloudellisen analysoinnin osalta. Tiedonkeruupuitteissa tietoja voi käyttää laaja joukko loppukäyttäjiä. Tärkeimpien loppukäyttäjien ryhmä on pysynyt kertomuskaudella melko vakaana, ja uusia loppukäyttäjiä on lisätty vain vähän.

II)tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea (STECF), joka on komission asiantuntijaryhmä, joka antaa lausuntoja monenlaisista aiheista (kuten tiedonkeruusta, poisheittämisestä, luonnonvarojen käytöstä Välimerellä ja laivastojen taloudellisista näkökohdista), ja

Tieteellisten lausuntojen tueksi kerätyissä syrjäisimmillä alueilla tapahtuvaa kalastusta koskevissa tiedoissa ja ylipäätään yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisessa on havaittu rajoitteita. Vuonna 2020 STECF antoi lausunnon tiedonkeruun parantamisesta ja meri- ja kalastusasioiden pääosasto käynnisti tutkimuksen, jotta saataisiin rakentava kuva tiedontarpeesta ja mahdollisesta uudesta lähestymistavasta.

STECF arvioi jäsenvaltioiden vuosikertomukset. Arviointien ja tietojen toimittamisen seurantavälineen avulla komissio pyrkii yhdessä jäsenvaltioiden kanssa varmistamaan seurannan ja vuosittaiset mukautukset sekä päätelmien sisällyttämisen työskentelyyn ja suunnitelmiin. Loppukäyttäjät antavat palautetta tietojen toimittamisessa ilmenneistä ongelmista. Ongelmat analysoidaan ja luokitellaan (vakavuuden, tyypin, kattavuuden, laadun ja ajoituksen mukaan), ja niitä seurataan jäsenvaltioiden kanssa. Komissio on nopeuttanut toimintaansa vuoden 2018 jälkeen, mikä on johtanut myönteiseen kehitykseen tietojen toimittamista koskevien ongelmien ratkaisemisessa ja parantanut jäsenvaltioiden suoriutumista.

Jäsenvaltioilla on velvollisuus raportoida vuosittain työsuunnitelmiensa täytäntöönpanon edistymisestä asiaa koskevassa päätöksessä määritettyjen esitysmuotojen ja aikataulujen mukaisesti. Raportointikaudella 2017–2019 kaikki jäsenvaltiot toimittivat vuosikertomuksensa ajoissa.

Vuoden 2021 jälkeistä aikaa koskeva unionin monivuotinen ohjelma on valmisteilla, ja siihen sisältyy laajoja sidosryhmien, loppukäyttäjien ja tutkijoiden kuulemisia (komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 7). Se yhdenmukaistetaan uuden EMKR:n kanssa, ja siinä on päivitetty lajeja ja kalastuksenhoitoalueita koskevat luettelot sekä taloudelliset ja sosiaaliset muuttujat. Siihen sisältyy myös herkkiä lajeja, virkistyskalastusta, diadromisia lajeja, vesiviljelyä ja meriekosysteemejä koskevien tiedonkeruuvaatimusten tarkistaminen sekä pakollisten merellä tehtävien tieteellisten tutkimusten luettelon ja tiedonkeruukynnysten tarkistaminen.

Alueellisten koordinointiryhmien ja loppukäyttäjien (kuten Kansainvälinen merentutkimusneuvosto, STECF, alueelliset kalastuksenhoitojärjestöt) vuosikokous on tärkeä loppukäyttäjien tarpeiden määrittämisen, tulevien tietopyyntöjen ja tietojen toimittamista koskevien kysymysten selvittämisen kannalta.

Vuodesta 2017 alkaen alueelliset koordinointiryhmät ovat alkaneet kehittää alueellisia työsuunnitelmia. Tässä prosessissa alueellisten koordinointiryhmien on ottava huomioon mahdolliset muutokset näytteenotossa, rahoituksen rajoitteet, yhteisten menettelyjen käyttöönotosta eri jäsenvaltioissa syntyvät haasteet ja alueellisten koordinointiryhmien työn ja jäsenvaltioiden viranomaisten työn yhdistäminen toisiinsa.

Alueelliset koordinointiryhmät parantavat yksittäisellä merialueella tapahtuvan tiedonkeruun johdonmukaisuutta yhdessä sovituilla tietopyyntöihin vastaamista koskevilla menetelmillä ja lähestymistavoilla, jäsenvaltioiden yhteistyöllä tieteellisissä tutkimuksissa (esim. tehtävänjako), näytteenoton koordinoinnilla, tietoja koskevien ongelmien selvittämisellä (esim. laaduntarkastus ennen tietojen lataamista, tietojen toimittamisen seurantavälineessä raportoidut seurantaongelmat) ja alueellisiin tietokantoihin liittyvän työn koordinoinnilla. Alueelliset koordinointiryhmät toimivat myös kaikkien alueiden tasolla muita merialueita koskevissa kysymyksissä. Niiden päätökset ja toimet määritetään suosituksissa (komission yksikön valmisteluasiakirjan liite 10), joista keskustellaan STECF:n kanssa vuosittain. Asianmukainen seuranta on varmistettu.

Alueellisissa koordinointiryhmissä kullakin merialueella sijaitsevat jäsenvaltiot kokoontuvat koordinoimaan tiedonkeruun suunnittelua ja toteuttamista. Kaikki alueelliset koordinointiryhmät pitävät vuosikokouksia (komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 2), ja useimmat niistä järjestävät välikokouksia ja alaryhmien kokouksia. Alueellisissa koordinointiryhmissä kehitettäviä alueellisia toimia on tuettu tutkimusapurahoilla.

Tiedonkeruuta koskevassa EU:n lainsäädännössä on pitkään pyritty edistämään alueellista yhteistyötä, ja alueellisia koordinointikokouksia on pidetty 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälistä alkaen. Uuden yhteisen kalastuspolitiikan alueellistamista koskevan lähestymistavan myötä tiedonkeruupuitteissa vahvistetaan alueellisten koordinointiryhmien perustaminen. Alueellinen yhteistyö parantaa tiedonkeruun tehokkuutta ja vaikuttavuutta, koska siinä jaetaan asiantuntemusta, tietoja, tietämystä ja tehtäviä alueella tehtävän yhteistyön ja yhdenmukaistamisen kautta. Sen odotetaan yhtenäistävän kansallisia työsuunnitelmia ja johtavan lopulta alueellisten työsuunnitelmien laatimiseen.

Vuosien 2017–2019 ja 2020–2021 monivuotisten ohjelmien puitteissa jäsenvaltioiden on tehtävä pilottitutkimuksia, joissa tutkitaan ja kehitetään tiedonkeruumenetelmiä useilla alueilla:

3.Tiedonkeruun rahoitus

3.1.Määrärahat yhteisessä hallinnoinnissa

Euroopan meri- ja kalatalousrahasto EMKR muodostaa oikeusperustan tiedonkeruuseen annettavalle EU:n rahoitukselle. Siitä rahoitetaan tiedonkeruuta komission ja jäsenvaltioiden yhteisessä hallinnoinnissa. EMRK:n rahoitus helpottaa tiedonkeruupuitteiden ja sitä kautta myös tieteellisten lausuntojen toteuttamista ja asianmukaista toimintaa.

Jäsenvaltioiden tiedonkeruuseen varattiin vuosille 2014–2020 yhteensä 532 miljoonaa euroa (komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 11). Määrä jaetaan jäsenvaltiokohtaisiin määrärahoihin, ja sitä täydennetään kansallisella rahoituksella (yhteensä 25 prosenttia EU:n rahoituksesta).

Tiedonkeruupuitteiden kustannuksista jäsenvaltioissa EMKR:n rahoituskauden aikana laaditusta kalastuksen ja vesiviljelyn seurantaa ja arviointia koskevasta kertomuksesta saadaan tietoja tiedonkeruun eri tekijöiden rahoituksesta. Henkilökunta ja tutkimusalukset muodostavat keskimäärin lähes 80 prosenttia tiedonkeruupuiteasetuksen kustannuksista, taloudellisten ja sosiaalisten tietojen keruu noin 7–8 prosenttia. Tämä tarkoittaa, että noin 90 prosenttia kustannuksista liittyy suoraan tai välillisesti biologisten ja ympäristöä koskevien tietojen keruuseen.

EMKR:n rahoituksen edellytyksenä olevaa sääntöjen noudattamista testataan asetuksessa (EU) 2015/1930 määritetyillä viidellä perusteella. Sääntöjen noudattamatta jättäminen voi johtaa rahoitustuen keskeyttämiseen. Jäsenvaltiot ovat suoriutuneet tässä hyvin. Raportointijaksolla ei ole havaittu tiedonkeruuvelvoitteiden rikkomuksia eikä käynnistetty rahoitusta koskevia toimenpiteitä.

3.2.Aluetukien rahoitus suorassa hallinnoinnissa

Komissio on myöntänyt hankeavustusta alueellisen yhteistyön vahvistamiseksi. Avustusta saaneissa tutkimuksissa (yhteensä lähes 2 miljoonaa euroa) on luotu alueellista näytteenottoa varten välineitä, esitysmuotoja ja menetelmiä, kuten aluetason tiedonvaihtosopimuksia, jotta jaetuista kalakannoista voitaisiin kerätä tietoja (komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liite 12). Suorassa hallinnoinnissa rahoitettiin neljää tutkimusta: FishPi2 (kalastusta koskevat biologiset tiedot Pohjanmereltä, Pohjoisen jäämeren itäosasta ja Pohjois-Atlantilta), STREAM (kalastusta koskevat biologiset tiedot Välimereltä ja Mustaltamereltä), RECOLAPE (laajalti vaeltavat lajit) ja SECFISH (kalastuksen, vesiviljelyn ja jalostuksen sosioekonomiset tiedot).

Tutkimukset saatiin valmiiksi vuoden 2019 puolivälissä, ja niistä on saatu sarja mahdollisia välineitä ja ehdotuksia jäsenvaltioiden toimiksi erityisesti uusien alueellisten haasteiden alalla (esim. suojeltuja ja herkkiä lajeja, pienimuotoista kalastusta ja merellä tapahtuvaa virkistyskalastusta koskevat tiedot). Tuloksia voidaan käyttää alueellisten työsuunnitelmien kehittämisessä mutta myös koordinoidulla tavalla kansallisissa työsuunnitelmissa.

PÄÄTELMÄT

Luotettavat ja kattavat tiedot ovat perustana laadittaessa parhaita saatavissa olevia tieteellisiä lausuntoja, jotka puolestaan ovat olennaisia yhteisen kalastuspolitiikan päätöksenteon ja hallinnoinnin kannalta.

Tiedonkeruupuitteet on luotu asetuksessa (EU) 2017/1004. Ne muodostavat vakiintuneen sääntelyjärjestelmän, jossa on asianmukainen rakenne ja välineet ja joka on riittävän joustava, jotta jäsenvaltiot voivat kerätä tutkimuksen ja tieteellisten lausuntojen tueksi tarvittavia tietoja kalastus- ja vesiviljelyalalta.

Tiedonkeruupuitteet muodostavat hajautetun järjestelmän, jossa jäsenvaltiot keräävät, säilyttävät ja toimittavat tietoja loppukäyttäjille, ja se on ratkaisevalla tavalla riippuvainen asianosaisten toimijoiden välisestä koordinoinnista. Näitä toimijoita ovat erityisesti komissio, joka valvoo ja tukee täytäntöönpanoa, jäsenvaltioiden elimet, jotka keräävät tietoja, alueelliset koordinointiryhmät, jotka yhdenmukaistavat menetelmiä ja prosesseja alueellisella tasolla ja tietojen loppukäyttäjät. Viime mainitut ovat olennaisia määriteltäessä tiedontarvetta ja annettaessa palautetta toimitettujen tietojen laadusta.

Tässä prosessissa tarvittavien rakenteiden ja toimintajärjestelyjen ymmärtäminen, käyttö ja hyväksyntä ovat tähän mennessä sujuneet hyvin kaikilta asianosaisilta toimijoilta, myös kansainvälisellä tasolla. Kansallisten yhteyshenkilöiden nimittäminen on ollut tärkeää komission ja jäsenvaltioiden välisen täytäntöönpanoa koskevan yhteistyön järjestämiseksi. EMKR:sta tiedonkeruuseen annettavaa EU:n rahoitusta on käytetty suhteellisen paljon. Se voidaan tulkita niin, että jäsenvaltiot sitoutuvat investoimaan tiedonkeruuseen ja toteuttamaan sen. Komission aktiivinen yhteistyö jäsenvaltioiden kanssa (STECF:n tukemana) mahdollistaa jatkuvan seurannan ja parannusten tekemisen.

Uudessa yhteisessä kalastuspolitiikassa tiedonkeruupuitteissa painotetaan entistä enemmän alueellistamista. Alueelliset koordinointiryhmät kehittävät rooliaan, ja ne ovat vakiinnuttaneet paikkansa raportointijaksolla ja lujittaneet näin työskentelymenetelmiään. Erityisten tutkimusapurahojen avulla saatiin ensimmäisiä konkreettisia tuloksia (eri alueiden alueellista näytteenottoa koskevien välineiden ja ehdotusten muodossa). Toimintansa laajentamisen ja tehostamisen myötä alueelliset koordinointiryhmät ovat nyt saavuttaneet toimintakykynsä rajat, ja ne saattavat tarvita lisää toimintatukea tulevalla raportointikaudella. Tulevan kehityksen tulisi johtaa alueellisten koordinointiryhmien tasolla laadittaviin ja jäsenvaltioissa täytäntöön pantaviin alueellisiin työsuunnitelmiin sekä Välimeren ja Mustanmeren alueellisen tietokannan tarjoajan löytämiseen ja tietokannan toteuttamiseen.

Seuraavina vuosina tiedonkeruupuitteiden yleistavoitteena olisi oltava niiden täytäntöönpanon vahvistaminen jatkuvassa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Tämä käsittää tulevien haasteiden (jotka voivat koskea suojeltuja, erittäin uhanalaisia ja uhanalaisia lajeja tai laajempaa ekosysteemin tuntemusta) selvittämisen, muuttuvaan tiedontarpeeseen vastaamisen ja sen huomioon ottamisen (loppukäyttäjien näkökulmasta), prosessien selkeyttämisen ja yksinkertaistamisen sekä merialueilla käytössä olevien menetelmien ja niiden soveltamisen parantamisen ja yhdenmukaistamisen. Sekä jäsenvaltioilla että alueellisilla koordinointiryhmillä on selkeät tavoitteet vuodesta 2021 alkaen sovellettavaa unionin monivuotista ohjelmaa varten: on varmistettava, että pilottitutkimukset ja rahoitetut tutkimukset sisällytetään jäsenvaltioiden kansallisiin työsuunnitelmiin ja että alueelliset koordinointiryhmät laativat alueellisia työsuunnitelmia erityisesti uusia haasteita silmällä pitäen.

Ennustettavuus on monille tiedonkeruussa mukana oleville toimijoille olennainen edellytys tiedonkeruun ja näin ollen yhteisessä kalastuspolitiikassa annettavien tieteellisten lausuntojen pitkän aikavälin toimivuuden varmistamiseksi. Sen lisäksi, että tiedonkeruupuitteille ja niitä koskevalle lainsäädännölle on oltava vakaat näkymät, olennaisen tärkeää on myös riittävän rahoituksen jakaminen uuden EMKR:n puitteissa sekä unionin lähteistä että kansallisista lähteistä.