A4-0143/97

Päätöslauselma komission tiedonannosta: Käyttäytymissäännöstö naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi (KOM(96)0336 - C4-0460/96)

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan ja sosiaalipolitiikasta muiden Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden kuin Ison-Britannian ja Pohjois- Irlannin kuningaskunnan kesken tehdyn sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen 6 artiklan,

- ottaa huomioon miesten ja naisten samapalkkaisuusperiaatteen täytäntöönpanoa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 75/117/ETY ((EYVL L 45, 19.2.1975, s. 19)),

- ottaa huomioon komissio tiedonannon käyttäytymissäännöstöstä naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi (KOM(96)0336) - C4- 0460/96),

- ottaa huomioon komission muistion samanarvoisen työn samapalkkaisuudesta (KOM(94)0006),

- ottaa huomioon 13. helmikuuta 1996 antamansa päätöslauselman muistiosta, joka koskee samanarvoisen työn samapalkkaisuutta ((EYVL C 65, 4.3.1996, s. 43)),

- ottaa huomioon työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietinnön ja naisten oikeuksien valiokunnan mietinnön (A4-0143/97),

A. ottaa huomioon, että vuonna 1975 annetusta samapalkkaisuusdirektiivistä huolimatta samanarvoisen työn samapalkkaisuuden periaatetta ei edelleenkään kunnioiteta täydessä mitassa, mistä laskukauden aikana entisestään kasvaneet miesten ja naisten palkkaerot ovat jatkuvana osoituksena,

B. katsoo eripalkkaisuuden jatkuvan olemassaolon todistavan, että lainsäädäntö ei sinänsä aina ole riittävän tehokas väline ongelman ratkaisemiseen eikä periaatteen tai vähimmäisvaatimusten toteuttamiseen,

C. katsoo, että komission esittämä käyttäytymissäännöstö naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi on konkreettinen ja käytännöllinen toimenpide, jolla on tarkoitus puuttua joihinkin samapalkkaisuuslainsäädännön puutteisiin auttamalla palkkajärjestelmän määrittämiseen osallistuvia toimijoita paremmin kunnioittamaan samapalkkaisuuden periaatetta,

D. katsoo, että miesten ja naisten palkkaeriarvoisuuden lieventämisen pitäisi olla mahdollista, jos hallitusten, työnantajien ja työntekijöiden edustajat ottavat käyttäytymissäännöstön huomioon ja noudattavat sitä,

E. pitää palkkaeriarvoisuuden täydellistä poistamista käyttäytymissäännöstön avulla epätodennäköisenä siksi, että eriarvoisuus perustuu jatkuvaan horinsontaaliseen ja vertikaaliseen ammatilliseen jaotteluun työmarkkinoilla, mistä on osoituksena naisten yliedustus matalapalkka-aloilla; katsoo, että työmarkkinoiden uudistaminen tämän jaottelun poistamiseksi vaatii paljon jyrkempiä toimia,

F. katsoo, että naisten ja miesten palkkaeroja lisää se, että monet naiset ovat juuttuneet «epätyypillisiin» työsopimuksiin; katsoo, että naisten asemaa voitaisiin parantaa sillä, että parhaillaan käynnissä olevat työmarkkinaosapuolten neuvottelut epätyypillisestä työstä johtavat yhteisön laajuiseen sopimukseen tai oikeudellisen välineen käyttöönottoon, joilla voitaisiin huomattavasti parantaa epätyypillisten työntekijöiden sopimusoikeuksia,

G. katsoo, että hajautetut palkkaneuvottelut useimmissa tapauksissa ovat lisänneet palkkaepätasa-arvoa, koska naiset ovat miehiä vähemmän todennäköisemmin työssä yrityksissä ja aloilla, joilla on mahdollisuuksia palkkaneuvotteluihin tuottavuuden perusteella;

1. Pitää myönteisenä komission yksityiskohtaista ehdotusta käyttäytymissäännöstöksi, joka perustuu parlamentin esittämiin suosituksiin; on vakuuttunut siitä, että käyttäytymissäännöstö edustaisi suurta edistystä pyrkimyksissä kohti työn luokittelua sukupuolen kannalta neutraalimmalla tavalla ja toimisi välineenä, jolla voitaisiin poistaa epäoikeudenmukaiset palkan osat, kuten perustelemattomat bonukset ja edut, jos työvaatimukset ja työsuoritukset eivät anna niihin oikeutusta; tervehtii lisäksi tyydytyksellä sitä, että käyttäytymissäännöstöä pidetään työmarkkinaosapuolille hyödyllisenä välineenä sekä sitä, että työmarkkinaosapuolia on kuultu kaikissa vaiheissa;

2. Korostaa sitä, että käyttäytymissäännöstöä olisi sovellettava kaikkiin työntekijöihin työsuhteen pituudesta riippumatta (oppisopimussuhteiset ja kotona työskentelevät mukaan lukien), siis täysipäiväisiin, osa-aikaisiin, tilapäisiin tai väliaikaisiin työsopimussuhteisiin;

3. On vakuuttunut siitä, että asian tiedostaminen ja tiedotuskampanjat, jotka suunnataan mm. työmarkkinaosapuolille ja niiden edustajille, ovat ratkaisevan tärkeitä tekijöitä pyrittäessä pienentämään nykyisiä palkkaeroja, joista monet johtuvat sukupuoleen perustuvista vääristä käsityksistä työn sisällöstä ja työsuorituksista; muistuttaa komissiota ja erityisesti työmarkkinaosapuolia siitä, että käyttäytymissäännöstö on tehokas väline vain siinä tapauksessa, että se saatetaan kaikkien palkkaratkaisussa mukana olevien osapuolten käyttöön; korostaa sitä, että tietoa on jaettava erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille sekä naisvaltaisille aloille ja niille aloille, joilla on enimmäkseen osa-aikaisia ja epätyypillisiä työsuhteita tai joilla ei ole täysipäiväisiä ja pysyviä työpaikkoja;

4. Kehottaa komissiota antamaan tietoa, koulutusta ja ohjausta, jota annetaan työmarkkinaosapuolille ja palkkoja ja etuja koskeviin päätöksiin osallistuville työmarkkinaosapuolten edustajille;

5. On komission kanssa samaa mieltä siitä, että toteuttaessaan käyttäytymissäännöstöä julkisella alalla hallitukset voivat antaa vaikuttavan esimerkin siitä, miten naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuutta voidaan toteuttaa; toteaa kuitenkin, että julkisten menojen leikkaukset saattavat heikentää monien terveydenhuoltoon, koulutukseen, lastenhoitoon/vanhustenhoitoon liittyvien töiden arvostusta sekä rajoittaa helposti saatavilla olevien ja hyvänlaatuisten hoivapalvelujen saantia, ottaen huomioon, että monet miehet ja naiset ovat niistä riippuvaisia;

6. Korostaa sitä, että käyttäytymissäännöstön täytäntöönpanossa ensimmäisenä tehtävänä on työn arviointi ja että työn arviointijärjestelmä vaatii huolellista suunnittelua, jotta se syrjinnän paljastamisen sijasta ei vahvistaisi syrjintää; huomauttaa, että sukupuoleen perustuvan työn arvioinnin välttämiseksi vertailuperusteena on käytettävä sellaisia tekijöitä, jotka kuvaavat sekä miesten että naisten töitä; pitää välttämättömänä varmistaa työntekijöiden, erityisesti naistyöntekijöiden kuuleminen ja osallistuminen työn arviointijärjestelmien suunnittelussa ja toteuttamisessa;

7. Kehottaa komissiota tutkimaan «sukupuoliarvoista vapaita» työnarviointimenetelmiä ja valmistelemaan ohjeellisia työnarviointiohjeita työmarkkinaosapuolten mittapuuksi;

8. Uskoo, että edellä mainitun lisäksi on pyrittävä erottamaan toisistaan ne palkan osatekijät, jotka johtuvat yhteiskunnan kehityksestä ja toisaalta ne osatekijät, jotka ovat enemmän sidoksissa palkkaratkaisuihin yritysten tasolla, missä sukupuolten eriarvoisuuteen perustuvat käsitykset helpommin pääsevät vaikuttamaan palkkoihin;

9. On jonkin verran huolestunut siitä, että käyttäytymissäännöstöön on sisällytetty liian yleisiä työvaatimusten kuvauksia, joiden avulla palkkaneuvottelijat voivat poiketa sukupuolen kannalta neutraalista kuvauksesta ja päättää ei-avoimista palkoista; avoimuus ja tiedonsaanti näistä osatekijöistä ovat edelleen tehokkaimpia neuvottelujen ja vertailujen välineitä;

10. Olettaa, että tämän käyttäytymissäännöstön täytäntöönpano otetaan huomioon riitatapauksissa, jotka koskevat todistamisvelvollisuutta sukupuoleen perustuvan syrjinnän tapauksissa; pyytää komissiota ja neuvostoa nopeasti hyväksymään direktiivin todistustaakasta ja niin tehdessään ottamaan huomioon Euroopan parlamentin lausunnon;

11. Kehottaa, koska samanarvoisen työn samapalkkaisuus ensi sijassa toteutetaan työehtosopimusjärjestelmän avulla, työmarkkinaosapuolia ryhtymään kaikkiin välttämättömiin toimiin sen varmistamiseksi, että palkkasopimuksissa noudatetaan syrjimättömyyden periaatetta, sekä huolellisesti ja säännöllisesti tarkistamaan työehtosopimusjärjestelmiä, jotta vältettäisiin syrjinnän palaaminen palkkausjärjestelmiin tulevaisuudessa;

12. Pitää palkkasyrjinnän poistamisen kannalta välttämättömänä, että naiset otetaan mukaan työehtosopimusprosessiin; kehottaa työmarkkinaosapuolia esittelemään toimia, joihin ne ovat ryhtyneet lisätäkseen naisten edustusta ja osallistumista alansa järjestöissä ja neuvotteluelimissä;

13. Uskoo, että työn arviointijärjestelmien muotoileminen ja naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden periaatteen soveltaminen työehtosopimusjärjestelmässä vaatii työntekijöiden edustajien ja itse työntekijöiden yksityiskohtaista koulutusta ja asiantuntijoiden neuvojen saantimahdollisuutta; kehottaa komissiota kokoamaan tietokannan kaikkien jäsenvaltioiden asiantuntijoista ja järjestöistä, joilta työantajat, työntekijät ja heidän järjestönsä voivat saada neuvoja samanarvoisen työn samapalkkaisuudesta, sekä edistämään ja rohkaisemaan tällaisen asiantuntemuksen hankkimista;

14. Uskoo, että naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden politiikka edellyttää aina avoimuutta sekä työn arvioinnissa että työehtosopimusneuvotteluissa, ja kehottaa jäsenvaltioita ja komissiota parantamaan selkeiden ja ajan tasalla olevien, erityisesti alakohtaista palkkatasoa ja alojen välisten palkkatasojen vertailua koskevien tilastotietojen saatavuutta;

15. Kehottaa komissiota käyttäytymissäännöstön soveltamista seuratessaan kokoamaan esimerkkejä hyvistä ja innovatiivisista toimista ja mahdollisimman tehokkaasti toteuttamaan tällaisten toimien edistämistä ja niiden vaihtoa;

16. Kehottaa komissiota valvomaan käyttäytymissäännöstön täytäntöönpanoa, ja mikäli se ei kolmen vuoden kuluessa ole johtanut tavoitteena olevaan palkkaerojen kaventumiseen, harkitsemaan käyttäytymissäännöstön muuttamista oikeudellisesti sitovaksi välineeksi; katsoo, että seurantajakson aikana työnantajille ja neuvottelijoille on suositeltava toimenpiteitä, jotka hyödyttävät syrjinnästä kärsiviä naisia;

17. Viittaa hoitotehtävien jatkuvaan epätasaiseen jakautumiseen miesten ja naisten välillä, mikä vaikuttaa suoraan naisten ammatilliseen toimintaan ja jota on sen vuoksi pidettävä eräänä palkkasyrjinnän perussyynä työmarkkinoilla;

18. Ilmaisee jälleen toiveen, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti 119 artiklaa laajennetaan uudessa perustamissopimuksessa siten, että siinä taataan sama palkka samanarvoisesta työstä;

19. Viittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöksiin, joissa määrätään, että sama palkka samanarvoisesta työstä on toteutettava ei ainoastaan tietyllä ammattialalla, vaan myös eri alojen välillä; kehottaa työmarkkinaosapuolia ja asiasta vastaavia viranomaisia varmistamaan, että tämä toteutuu myös käytännössä;

20. Kehottaa jäsenvaltioita luomaan asiantuntijoiden verkoston, joka tarkistaa, että palkkausta koskevaa lainsäädäntöä noudatetaan, ja joka määrää menettelyistä ja seuraamuksista, joilla varmistetaan, että sitä sovelletaan käytännössä;

21. Katsoo, että parempi pääsy ammatilliseen koulutukseen, täydennyskoulutukseen ja työn ohella tapahtuvaan koulutukseen on naisille erittäin tärkeää;

22. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän lausunnon neuvostolle, komissiolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä Euroopan työmarkkinaosapuolille.