Katsauksessaan Euroopan unionin kansalaisuuteen vuonna 2017 komissio ilmoitti laativansa kertomuksen unionin kansalaisuuden myöntämistä sijoittajille koskevista kansallisista ohjelmista, kuvaavansa siinä komission toimia tällä alalla, esittelevänsä voimassa olevia kansallisia lakeja ja käytäntöjä ja antavansa ohjeita jäsenvaltioille. Komissio on tämän kertomuksen laatimista varten teettänyt selvityksen kansalaisuus- ja oleskeluoikeusjärjestelyihin liittyvistä säädöksistä ja käytännöistä kaikissa asianomaisissa jäsenvaltioissa ja kuullut jäsenvaltioita. Lisäksi tässä kertomuksessa on käytetty muita asiaa koskevia lähteitä, kuten tuoreita julkaisuja aiheesta.

Sijoittajien kansalaisuusjärjestelyt eroavat sijoittajien oleskeluoikeusjärjestelyistä (kultaisista viisumeista), joita on 20:ssä EU:n jäsenvaltiossa ja joiden tavoitteena on houkutella sijoittamaan kyseisen maahan oleskeluoikeutta vastaan. Tällaisiin järjestelyihin liittyvät riskit ovat samanlaisia kuin sijoittajien kansalaisuusjärjestelyissä. Lisäksi nämä järjestelyt vaikuttavat muihin jäsenvaltioihin, koska voimassa oleva oleskelulupa antaa kolmansien maiden kansalaisille tiettyjä oikeuksia matkustaa vapaasti erityisesti Schengen-alueella.

Kolmella EU:n jäsenvaltiolla on käytössä sijoittajien kansalaisuusjärjestely, jossa kansalaisuus myönnetään väljemmin ehdoin kuin yleensä. Esim. tosiasiallista aiempaa oleskelua kyseisessä maassa ei edellytetä. Tällaiset järjestelyt vaikuttavat koko Euroopan unioniin, koska jokainen, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus, on samaan aikaan unionin kansalainen. Vaikka järjestelyt ovat kansallisia, niitä markkinoidaan usein nimenomaan keinona saada EU:n kansalaisuus ja kaikki siihen liittyvät oikeudet ja etuisuudet, erityisesti oikeus vapaaseen liikkuvuuteen.

Näissä kolmessa sijoittajien kansalaisuusjärjestelyjä soveltavissa jäsenvaltiossa on tarjolla erilaisia sijoitusvaihtoehtoja: pääomasijoitukset; sijoitukset kiinteään omaisuuteen; sijoitukset valtion joukkolainoihin; ja kertaluonteiset maksut valtion talousarvioon. Sijoitusvaatimuksen lisäksi hakijoiden on maksettava osana hakuprosessia myös hallinnollisia maksuja, joita ei palauteta. Kyproksessa ja Maltassa maksut ovat huomattavasti korkeammat kuin Bulgariassa.

Sijoittajien kansalaisuusjärjestelyillä pyritään houkuttelemaan sijoituksia tarjoamalla kansalaisuutta tiettyä rahasummaa vastaan. Bulgariassa sijoittajien nopeutetussa kansalaisuusjärjestelyssä edellytetään 1 miljoonan euron kokonaissijoitusta. Kyproksessa on tehtävä vähintään 2 miljoonan euron sijoitus ja omistettava maassa kiinteistö. Maltassa on maksettava 650 000 euroa kansalliseen sijoitusrahastoon, tehtävä 150 000 euron sijoitus ja omistettava tai vuokrattava maassa kiinteistö. Kyproksessa ja Maltassa perheenjäsenistä edellytetään lisäsijoituksia.

Bulgaria on ottanut käyttöön laajemman järjestelyn vuonna 2005, Kypros vuonna 2007 ja Malta vuonna 2013. Näiden järjestelyjen tarkoituksena on houkutella sijoituksia kolmansien maiden kansalaisilta helpottamalla kansalaisuuden saamista. Järjestelyt ovat uusi kansalaistamismuoto, koska niissä jäsenvaltion kansalaisuuden myöntäminen on järjestelmällistä, kunhan edellytetty sijoitus tehdään ja tietyt edellytykset täyttyvät.

Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on todettu, kansalaisuus on kansalaisen ja valtion välinen side ja jäsenvaltio haluaa suojella ”sen ja sen kansalaisten välistä erityistä solidaarisuus- ja lojaliteettisuhdetta sekä kansalaisuussiteen perustana olevaa oikeuksien ja velvollisuuksien vastavuoroisuutta” . Tietyn valtion kansalaisuus perustuu perinteisesti syntymäoikeuteen, tulipa se syntyperän (ius sanguinis) tai kyseisen valtion maaperällä syntymisen perusteella (ius soli). Valtiot antavat myös maahanmuuttajille mahdollisuuden kansalaisuuteen. Tällöin maahanmuuttajan on täytettävä tietyt kotoutumisedellytykset ja/tai hänellä on oltava aito yhteys maahan esimerkiksi siten, että hän on avioliitossa kyseisen valtion kansalaisen kanssa. Kaikilla jäsenvaltioilla on tällaisia tavanomaisia kansalaistamismenettelyjä.

Kansainvälisen tuomioistuimen asiassa Nottebohm antamassa tuomiossa todetaan, että kansalaisuuden myöntämismenettelyn kautta saadun kansalaisuuden tunnustaminen kansainvälisellä areenalla edellyttää, että kansalaisuus perustuu aitoon yhteyteen kyseisen yksilön ja kyseisen valtion välillä. ”Kansalaisuussiteen” taustalla on perinteisesti joko aito yhteys maan ihmisiin (syntyperä, alkuperä tai avioliitto) tai aito yhteys maahan, joka on syntynyt joko niin, että henkilö on syntynyt maassa tai tosiasiallisesti asunut siellä riittävän pitkään ennen kansalaisuuden saamista. Aito yhteys maahan voidaan vaatia osoittamaan myös muilla seikoilla, kuten kansalliskielen taidolla, maan kulttuurin tuntemuksella ja/tai yhteyksillä yhteiskuntaan. Nämä vaatimukset jäsenvaltioiden kansallisissa järjestelmissä vahvistavat sen, että jäsenvaltiot yleensä pitävät aidon yhteyden toteamista välttämättömänä edellytyksenä sille, että kolmannen maan kansalaiselle voidaan antaa yhteiskunnassa kansalaisen asema.

Unionin tuomioistuin on todennut sittemmin vakiintuneessa oikeuskäytännössä, että vaikka kansalaisuuden saamista ja menettämistä koskevat ehdot kuuluvat kunkin jäsenvaltion toimivaltaan, toimivaltaa on käytettävä unionin oikeutta noudattaen. EU:n oikeuden noudattaminen tarkoittaa, että otetaan huomioon kaikki normit, jotka muodostavat unionin oikeusjärjestyksen, ja kaikki kansainvälisen oikeuden normit ja tapaoikeus, koska ne ovat osa EU:n oikeutta.

Perussopimusten mukaan unionin kansalainen on jokainen, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus. Unionin kansalaisuus on tarkoituksensa puolesta jäsenvaltioiden kansalaisten perustavaa laatua oleva asema. Jäsenvaltion päätös myöntää kansalaisuus sijoittamista vastaan antaa automaattisesti oikeuksia suhteessa muihin jäsenvaltioihin, kuten oikeuden vapaaseen liikkuvuuteen, oikeuden äänestää ja asettua ehdokkaaksi paikallisissa ja EU:n vaaleissa, oikeuden konsuliviranomaisten antamaan suojeluun edustusta vailla oleville EU:n ulkopuolella ja oikeuden päästä sisämarkkinoille harjoittamaan taloudellista toimintaa. Juuri unionin kansalaisuuden hyötyjä, ja erityisesti oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen, mainostetaan näiden järjestelyjen keskeisinä etuina.

Selvityksessä tarkasteltiin fyysisen oleskelun lisäksi muita tekijöitä, joiden voitaisiin väittää luovan yhteyden kansalaisuutta hakevan ja kyseisen maan välille. Bulgariassa hakijan on käytävä haastattelussa, mutta häneltä ei edellytetä bulgarian kielen taitoa tai bulgarialaisen yhteiskunnan tuntemusta. Kyproksen viranomaiset katsovat, että sijoitus on itsessään riittävä side hakijan ja Kyproksen välillä. Huomattakoon, että tavanomaisessa kansalaistamismenettelyssä edellytetty oleskelukriteeri on asiaa koskevassa Kyproksen ministerineuvoston päätöksessä korvattu sijoittamiskriteerillä. Maltan kansalaisuutta hakevilta kysytään kansalaistamismenettelyn viimeisessä vaiheessa heidän yhteyksistään Maltaan. Heitä pyydetään esittämään maihinnousukortteja, joista käy ilmi matkustus Maltaan, ja mahdollisia muita todisteita, joita voivat olla lahjoitukset hyväntekeväisyysjärjestöille, kuuluminen paikalliseen urheiluseuraan, kulttuurijärjestöön tai klubiin tai maksujen suorittaminen Maltan veroviranomaiselle. Hakijoita kannustetaan myös perustamaan yritys Maltaan.

Tämä tarkoittaa, että hakijat voivat saada Bulgarian, Kyproksen tai Maltan kansalaisuuden – ja siten unionin kansalaisuuden – ilman, että he ovat käytännössä asuneet jäsenvaltiossa. Maltassa hakijan on oltava fyysisesti läsnä antaessaan biometriset tiedot sähköistä oleskelukorttia varten ja vannoessaan uskollisuudenvalan. Maltassa hakijalta voidaan edellyttää myös henkilökohtaista haastattelua. Bulgariassa hakijan on oltava läsnä jättäessään kansalaisuushakemuksen ja Kyproksessa hakiessaan oleskeluluvan.

Maltassa hakijalla on täytynyt olla sähköinen oleskelukortti vähintään 12 kuukautta ennen kansalaisuustodistuksen myöntämistä. Kyproksessa hakijalla on täytynyt olla oleskelulupa vähintään kuusi kuukautta ennen kuin kansalaisuustodistus voidaan myöntää. Bulgariassa hakijalla on täytynyt olla pysyvä oleskelulupa viiden vuoden ajan (tavallinen järjestely) tai yhden vuoden ajan (nopeutettu menettely), jotta hän voi hakea Bulgarian kansalaisuutta.

Vaikka jotkin sijoittajien oleskeluoikeusjärjestelyt on käynnistetty jo 2000-luvun alussa, vuonna 2007 alkanut finanssikriisi johti siihen, että useammat jäsenvaltiot ottivat käyttöön tällaisia järjestelyjä tai virvoittivat aiempia järjestelyjä. Tämä trendi on jatkunut viimeisten kymmenen vuoden ajan, ja näitä järjestelyjä on tällä hetkellä 20 jäsenvaltiossa.

Komissio on keskustellut Maltan ja Kyproksen viranomaisten kanssa siitä, että ne sisällyttäisivät sijoittajien kansalaisuusjärjestelyjä koskevaan lainsäädäntöönsä tosiasiallista oleskelua koskevan kriteerin. Tämän seurauksena Malta otti vuonna 2014 lainsäädäntöönsä vaatimuksen, jonka mukaan kansalaisuutta hakevan on osoitettava oleskelleensa maassa 12 kuukautta. Käytännössä vaatimuksen katsotaan täyttyvän, jos hakija saa luvan oleskella Maltassa, vaikka hän ei olisikaan siellä fyysisesti, ja esittää maihinnousukortteja ja mahdollisia muita todisteita esim. lahjoituksista hyväntekeväisyysjärjestöille, kuulumisesta paikalliseen urheiluseuraan, kulttuurijärjestöön tai klubiin tai maksujen suorittamisesta Maltan veroviranomaiselle. Myös Kypros muutti lainsäädäntöään vuonna 2016 niin, että hakijoilta ja heidän perheenjäseniltään edellytetään sijoittajien kansalaisuusjärjestelyssä oleskelulupia. Komissio seuraa edelleen unionin lainsäädännön noudattamista.

Koska unionin kansalaisuus on SEUT-sopimuksen 20 artiklan nojalla automaattinen seuraus jäsenvaltion kansalaisuudesta eikä vastaanottava jäsenvaltio voi rajoittaa kansalaisuuden saaneiden unionin kansalaisten oikeuksia sillä perusteella, että he ovat saaneet toisen jäsenvaltion kansalaisuuden ilman minkäänlaista yhteyttä kansalaisuuden myöntäneeseen jäsenvaltioon, kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että kansalaisuutta ei myönnetä ilman aitoa yhteyttä maahan tai sen kansalaisiin.

Sijoittajien oleskeluoikeusjärjestelyt voivat vaikuttaa myös kansalaisuuden saamiseen. Sijoitusten avulla saatua oleskelulupaa voi käyttää useiden jäsenvaltioiden tavanomaisessa kansalaisuuden myöntämismenettelyssä osoittamaan aidon yhteyden maahan, jolloin muita vaatimuksia ei ole. Toisin sanoen oleskelulupa, joka on myönnetty sijoituksen tekemisen perusteella – ja joissain tapauksissa edellyttämättä fyysistä läsnäoloa – voi tarjota nopean väylän tai yhteyden pysyvään oleskeluun ja sen jälkeen kansalaisuuteen. On myös niin, että niissä jäsenvaltioissa, joissa on sekä sijoittajien kansalaisuusjärjestely että oleskeluoikeusjärjestely, oleskeluoikeusjärjestelyssä edellytetty sijoitus voidaan ottaa huomioon hyväksyttäessä sijoittajien kansalaisuusjärjestelyyn.

Lisäksi vaikutusta voi olla EU:n alueella pitkään oleskelleen henkilön aseman saamiseen. Tällainen asema myönnetään kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat oleskelleet laillisesti ja yhtäjaksoisesti EU:n jäsenvaltiossa viiden vuoden ajan. Tämä asema antaa kolmansien maiden kansalaisille tiettyjä oikeuksia, jotka perustuvat heidän oleskeluaikansa kestoon jäsenvaltiossa ja siihen, että he ovat muodostaneet siteet kyseiseen jäsenvaltioon. Oleskelun jatkuvuus vastaanottajavaltiossa on tämän aseman perustana oleva olennainen tekijä ja ehto. Selvityksessä todettiin, että useissa jäsenvaltioissa sijoittajien oleskeluoikeusjärjestelyä koskeva oleskeluvaatimus ei edellytä jatkuvaa fyysistä oleskelua. Joidenkin jäsenvaltioiden lainsäädännössä sijoittajilta edellytetään ainoastaan hyvin lyhytaikaista läsnäoloa (esim. Portugalissa seitsemän päivää vuodessa ja Maltassa, Kreikassa ja Bulgariassa läsnäoloa hakemuspäivänä).

Sijoittajien kansalaisuus- ja oleskeluoikeusjärjestelyjä koskevat käytännöt voivat heikentää näitä pyrkimyksiä antamalla kolmansien maiden kansalaisille mahdollisuuden välttää joitakin näistä tarkastuksista, mikä vaikuttaa muihin jäsenvaltioihin ja koko EU:hun. Siksi on tärkeää, että sijoittajien kansalaisuus- ja oleskeluoikeusjärjestelyt järjestetään niin, että tällaiset turvallisuusriskit vältetään. Koska Schengen-alueella ei tehdä sisäisiä rajatarkastuksia, on erityisen tärkeää varmistaa, että yhteisesti sovitut ja riittävät turvallisuutta koskevat ennaltaehkäisevät tarkastukset toteutetaan.

Lisäksi ollaan perustamassa uusia tietojärjestelmiä, kuten rajanylitystietojärjestelmä (EES) ja sähköinen matkustustieto- ja -lupajärjestelmä (ETIAS), ja vahvistamassa VIS-järjestelmää . Lisäksi komissio on tehnyt ehdotuksen eurooppalaisen rikosrekisteritietojärjestelmän laajentamisesta koskemaan kolmansien maiden kansalaisia (ECRIS-TCN). Komissio on myös ehdottanut, että kaikista tietojärjestelmistä tehdään yhteentoimivia.

Komissio on viime vuosina esittänyt erilaisia aloitteita, joilla pyritään vahvistamaan EU:n turvallisuutta ja luomaan turvallisuusunioni. Kolme tärkeintä EU:n perustamaa keskitettyä tietojärjestelmää, joita käytetään turvallisuustarkastuksissa, ovat i) Schengenin tietojärjestelmä (SIS), jossa on mahdollista tehdä monenlaisia kuulutuksia henkilöistä ja esineistä, ii) viisumitietojärjestelmä (VIS), johon kootaan tiedot lyhytaikaista oleskelua varten myönnetyistä viisumeista, ja iii) Eurodac-järjestelmä, johon tallennetaan turvapaikanhakijoiden ja unionin ulkorajat sääntöjenvastaisesti ylittäneiden kolmansien maiden kansalaisten sormenjälkitiedot. Nämä järjestelmät täydentävät toisiaan ja koskevat SIS-järjestelmää lukuun ottamatta ensisijaisesti kolmansien maiden kansalaisia.

Maltassa tarkastetaan päähakijan ja hänen yli 12-vuotiaiden huollettaviensa rikostausta Maltan poliisin tiedoista ja/tai alkuperäisen kotimaan toimivaltaisilta viranomaisilta. Puhtaan rikosrekisterin vaatimuksesta voidaan luopua poikkeuksellisissa olosuhteissa, jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että siitä on mahdotonta saada todistusta. Maltan viranomaiset käyttävät Interpolin ja Europolin tietokantoja osana seuraavaa neliportaista prosessia: virkailijan ja Maltan Individual Investor Programme Agencyn tekemät asiakkaan tunnistamista ja tuntemista koskevat tarkastukset (ks. jäljempänä kohta rahanpesun torjuntaa koskevista tarkastuksista); poliisiviranomaisten tekemä selvitys; hakemuksen täydellisyyden ja oikeellisuuden tarkistaminen ja toimitettujen asiakirjojen tarkastaminen; ja ulkoistettu tunnistamis- ja tuntemistarkastus, jossa Maltan Individual Investor Programme Agency esittää todisteet siitä, että se on teettänyt kansainvälisillä yrityksillä kaksi raporttia kustakin hakemuksesta. Malta ei salli tiettyjen maiden kansalaisten eikä henkilöiden, joille Yhdysvallat on määrännyt matkustuskiellon, hakea kansalaisuutta järjestelyssään, kun taas millä tahansa muulla pakote- tai tarkkailulistalla olevista hakijoista virkailijoiden on ilmoitettava Maltan Individual Investor Programme Agencylle.

Kyproksessa hakijoiden on toimitettava alkuperäisestä kotimaastaan ja asuinmaastaan (jos eri) rikosrekisteriote, joka on annettu enintään 90 päivää sitten. Myös Kyproksen poliisi tekee hakuja sekä Europolin että Interpolin tietokannoista. Sijoittajan nimi ja perheenjäsenten nimet eivät saa olla luetteloissa henkilöistä, joiden varat on jäädytetty Euroopan unionin rajojen sisäpuolella pakotteiden seurauksena. Lisäksi heinäkuussa 2018 käyttöönotettujen uusien sääntöjen mukaan hakijoiden, jotka esittävät vaatimuksensa palveluntarjoajan välityksellä, on toimitettava tunnistamis- ja tuntemisraportti kansainvälisesti hyväksytyn tietokannan kautta (esimerkiksi World-Check, Lexis Diligence, Regulatory DataCorp Inc ym.). Tapauksissa, joissa kansalliseen turvallisuuteen liittyy huolenaiheita, myös Kyproksen keskustiedusteluvirasto arvioi hakemuksen. Kyprosta ei ole liitetty Schengenin tietojärjestelmään.

Bulgarian lainsäädännössä edellytetään, että hakija esittää puhtaan rikosrekisteriotteen ja asiakirjan, josta käy ilmi, että hakijaa vastaan ei ole vireillä rikosasian käsittelyä. Kansalaisuuslautakunta antaa lausunnon kansalaisuushakemuksista sisäministeriön ja kansallisen turvallisuuden viraston (State Agency for National Security, SANS) kirjallisesta esityksestä. Viimeksi mainittu kohdistaa toimivaltansa puitteissa tarkastuksia kaikkiin Bulgarian kansalaisuutta hakeviin (sijoittajille tarkoitettujen järjestelyjen kautta hakevat mukaan lukien) esim. poliisitiedustelun keinoin tai poliisin tietokantoja käyttäen. Bulgarian käytännöstä EU:n pakotteiden kohteena olevien henkilöiden suhteen ei ole tietoa, kuten ei siitäkään, käyttävätkö viranomaiset SIS-järjestelmää hakijoiden tarkastamisessa.

Selvityksessä tuotiin esiin merkittävä määrä harmaita alueita, jotka liittyvät turvallisuustarkastuksiin. Yksi ongelma liittyy kansalaisuushakemuksia koskevaan jäsenvaltioiden harkintavaltaan. Selvityksestä käy ilmi, että viranomaiset voivat hyväksyä hakemuksia itse asiassa silloinkin, kun hakijat eivät täytä tiettyjä turvallisuusvaatimuksia. Hakemuksia ei myöskään tarvitse toimittaa henkilökohtaisesti, vaan sen voi tehdä palveluntarjoajan välityksellä, kuten on asian laita myös Maltassa ja Kyproksessa.

Jäsenvaltiot eivät myöskään tällä hetkellä kuule toisiaan sijoittajien kansalaisuushakemusten yhteydessä, vaikka tiettyjen kolmansien maiden kansalaisten hakiessa viisumia lyhytaikaista oleskelua varten jäsenvaltiot turvallisuussyistä kuulevat toisiaan. Näin on siitä huolimatta, että kansalaisuuteen liittyy laaja-alaisia oikeuksia, kuten oleskeluoikeus ja oikeus äänestää ja asettua ehdolle Euroopan unionin vaaleissa ja paikallisvaaleissa. Nämä oikeudet ovat elinikäisiä toisin kuin pelkkä lyhytaikainen maahantulo-oikeus. Toinen ongelma liittyy siihen, että koordinoinnin ja yhteisesti sovittujen kriteerien puute antavat mahdollisuuden etsiskellä ympäriinsä edullisimpia ehtoja. Hakija, jolta on evätty yhden jäsenvaltion kansalaisuus, voi esittää uuden hakemuksen toisessa jäsenvaltiossa. Jäsenvaltiot eivät tällä hetkellä ilmoita toisilleen hylätyistä hakijoista, eivät edes niistä, jotka on hylätty siksi, että he aiheuttavat uhkan turvallisuudelle.

Turvallisuus ja sijoittajien oleskeluoikeusjärjestelyt EU:ssa

Toisin kuin kansalaisuuden saamiseen liittyvissä menettelyissä EU:n lainsäädännössä on joitakin velvoitteita, jotka liittyvät ulkomaisille sijoittajille ennen viisumin tai oleskeluluvan myöntämistä tehtäviin turvallisuustarkastuksiin. Tarkastuksilla varmistetaan, että sijoittajat eivät uhkaa yleistä järjestystä ja turvallisuutta, myöskään muiden jäsenvaltioiden osalta. Tällaiset tarkastukset perustuvat Schengenin säännöstöön, ja ne ovat pakollisia niiden jäsenvaltioiden osalta, joita kyseinen säännöstö sitoo. Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 25 artiklan 1 kohdan mukaan oleskeluluvan myöntämistä harkitsevan jäsenvaltion on tehtävä järjestelmällisesti hakuja Schengenin tietojärjestelmästä (SIS). Jos jäsenvaltio harkitsee oleskeluluvan myöntämistä henkilölle, josta on tehty kuulutus maahantulon epäämiseksi, sen on ensin kuultava kuulutuksen tehnyttä jäsenvaltiota ja otettava huomioon sen edut.

Selvityksestä kävi ilmi, että vaikka yleisen järjestyksen ja turvallisuuden tarkastaminen on kyseisten jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä yleensä syy evätä lupa (tai jättää se uusimatta), havaittiin myös, että tietoa siitä, miten jäsenvaltiot suhtautuvat turvallisuuteen liittyviin huoliin, ei ole käytettävissä ja että jäsenvaltioilla on asiassa huomattava harkintavalta. Tämä on johtanut joihinkin ongelmallisiin tapauksiin, kuten myös muissa raporteissa on todettu. Tähän liittyen komissio on jo ehdottanut viisumitietojärjestelmän päivittämistä. Siinä on kyse siitä, että – yhdessä yhteentoimivuutta koskevan asetusehdotuksen kanssa – otetaan EU:n ulkorajoilla käyttöön kaikkia myönnettyjä oleskelulupia ja pitkäaikaisia viisumeja koskevat pakolliset haut EU:n omista ja kansainvälisistä turvallisuustietokannoista. Myös tiedot oleskelulupahakemuksista, jotka jäsenvaltiot ovat evänneet turvallisuussyistä, tallennetaan, ja niitä voidaan myöhemmin käyttää tarkastusten yhteydessä.

Tarkastuksia tehdään jälkikäteen – mutta vain harvoissa tapauksissa – sen varmistamiseksi, että edellytykset, joiden perusteella oleskeluoikeus on myönnetty, ovat edelleen voimassa oleskeluluvan voimassaoloaikana. Niiden tarkoituksena on varmistaa, että luvan haltija täyttää oleskelun edellytykset oleskeluluvan voimassaoloaikana (ks. lisätietoja komission yksiköiden valmisteluasiakirjasta). Koska luvanhaltijoilta ei kuitenkaan välttämättä vaadita tosiasiallista oleskelua vastaanottavassa valtiossa (tai vaadittu oleskelu on vain hyvin lyhytaikainen, kuten edellä todetaan), voi olla vaikeaa tarkastaa, täyttävätkö luvanhaltijat yhä oleskeluluvan edellytykset.

Komissio seuraa säännösten noudattamista jäsenvaltioissa varmistaakseen, että ne tekevät kaikki pakolliset voimassa olevat raja- ja turvallisuustarkastukset järjestelmällisesti ja tuloksellisesti, jotta sijoittajien oleskeluoikeusjärjestelyt eivät aiheuta uhkaa muiden jäsenvaltioiden ja EU:n turvallisuudelle.