\W: 
~ «A. % **• 
' **; it 
!t ij * 4$ I' , ; LJTI roi 
i -•*?•§? 
* *:;**!* 
• 1'- f-Vfe% 
• ^Hil 
> ' ." fj ' 
' u4v 
> » > ¥' 
» \ 
f \ 
• V M' 
ill. ft rt* 
A ft 
•ft A 
£ à EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 27.02.1997 
KOM(97) 23 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
DIREKTIIVIEN 
75/439/ETY, 75/442/ETY, 78/319/ETY ja 86/278/ETY 
SOVELTAMISESTA JATEPOLITIIKASKA 

JOHDANTO 
Jäsenvaltiot ovat velvollisia laatimaan komissiota varten määräajoin erilaisia kertomuksia 
jätehuoltoa koskevan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanosta, ja ne ovat arvokas väline, 
jonka avulla pyritään varmistamaan tämän politiikan soveltamisen seuranta. Käytännön 
kokemukset ja tämän välineen avulla saadut tulokset ovat kuitenkin osoittautuneet hyvin 
vaihteleviksi. 
Näiden kertomusten perusteella olisi näet oltava mahdollista arvioida yhteisön lainsäädännön 
soveltamisen tilaa koko yhteisön alueella, varmistaa hyvin toteutunut avoimuus sekä tarjota 
asiaan liittyvää tietoa yleisen mielipiteen muodostamista varten. Lisäksi tehokas jätehuolto, 
joka myös mahdollistaa sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan, edellyttää laajaa valvontaa. 
Tätä tavoitetta ei ole kuitenkaan saavutettu. Vuoden 1975 jälkeen on julkistettu ainoastaan yksi 
kertomus, jossa käsitellään yhteenvedonomaisesti neljää jätealan direktiiviä (SEC/89/1455 
lopullinen). Kertomus perustui seitsemän jäsenvaltion toimittamiin vastauksiin. 
Vähentääkseen mainittuihin velvoitteisiin sisältyvien säännösten kirjavuutta sekä määräaikojen 
että sisällön osalta neuvosto antoi vuonna 1991 direktiivin 91/692/ETY, eräiden ympäristöä 
koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardoinnista ja 
järkeistämisestä. Jätealalla laaditaan joka kolmas vuosi kansalliset kertomukset, jotka 
pohjautuvat komission laatimaan kyselykaavakkeeseen. Komission on tarkoitus julkaista 
jätealaa koskevat ensimmäiset, ajanjakson 1995-1997 kattavat yhteenvetokertomukset vuoden 
1999 puolivälissä. 
Tämän tiedonannon tavoitteena on tiedottaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle seuraavien 
neuvoston direktiivien soveltamisesta vuosien 1989 ja 1994 välisenä aikana: direktiivi 
75/439/ETY1 jäteöljyhuollosta, direktiivi /5/442/ETY2 jätteistä, direktiivi 86/278/ETY3 
ympäristön, erityisesti maaperän, suojelusta käytettäessä puhdistamolietettä maanviljelyssä ja 
direktiivi 78/319/ETY4 myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä. Näin vältetään tämän kertomuksen 
ja direktiivin 91/692/ETY nojalla laadittavan kertomuksen päällekkäisyys. 
Tässä kertomuksessa ei tarkastella Itävaltaa, Ruotsia eikä Suomea, koska nämä maat liittyivät 
Euroopan unioniin vasta tammikuun ensimmäisenä päivänä 1995. 
\ EYVL N:o L 194, 25.07.75, s. 23 
2' EYVL N:o L 194, 25.07.75, s.39 
3 EYVL N:o L 181, 04.07.86, s. 6 
4 EYVL N:o L 84, 31.03.78, s. 43 
NEUVOSTON DIREKTIIVI 75/442/ETY JÄTTEISTÄ, 
MUUTETTU DIREKTIIVILLÄ 91/156/ETY 
1 JOHDANTO 
Direktiivi 75/442/ETY muodostaa jätehuoltoa koskevan yhteisön politiikan lailla säädetyn 
kehyksen. Se tuli voimaan vuonna 1977, ja sitä muutettiin vuonna 1991 muuttuneen tilanteen 
huomioon ottamiseksi ja vuoden 1989 yhteisön jätehuoltostrategiassa esiin tuotujen 
pääperiaatteiden sisällyttämiseksi direktiiviin, nimittäin jätteiden tuotannon ehkäisemisen, 
niiden hyödyntämisen ja niistä lopullisesti huolehtimisen. 
Direktiiviin sisältyvät tärkeimmät tekijät, joihin yhteisön jätehuoltopolitiikka perustuu, 
erityisesti: 
jätteiden määrittely; 
yhteisen terminologian vahvistaminen erityisesti hyödyntämis- ja lopullisten 
huolehtimistoimenpiteiden osalta sekä komission päätöksellä 94/3/EY vahvistetussa 
luettelossa olevien eri jäteluokkien vahvistaminen; 
sellaisen tärkeysjärjestyksen muodostaminen, jota on noudatettava kaikessa jätehuoltoon 
liittyvässä politiikassa; tässä yhteydessä pyritään ensinnä ehkäisemään ennalta jätteiden 
syntymistä, sitten edistämään hyödyntämistä ja viimeksi edistämään lopullista jätteistä 
huolehtimista turvallisesti; 
lopullisesti huolehdittaviksi tarkoitettuihin jätteisiin sovellettavien läheisyys- ja 
omavaraisuusperiaatteiden vahvistaminen sekä säännös yhtenäisen ja riittävän 
käsittelylaitosten verkoston perustamisesta; 
jäsenvaltioiden velvollisuus laatia jätehuoltosuunnitelmat, jotka ovat välttämättömiä 
työvälineitä tämän politiikan toteuttamiseksi; 
kaikilta jätteistä huolehtivilta tai niitä hyödyntäviltä yrityksiltä edellytettäviin lupiin 
liittyvän menettelyn kehittäminen sekä rekisteröintijärjestelmän ja näitä toimia koskevien, 
määräajoin tehtävien tarkastusten kehittäminen. 
Direktiivin 16 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava joka kolmas vuosi 
komissiolle kertomus, jossa esitetään direktiivin täytäntöönpanemiseksi toteutetut toimenpiteet. 
Komissio on velvollinen julkaisemaan yhteenvetokertomuksen. 
Tästä velvoitteesta ja komission toistuvista pyynnöistä huolimatta ainoastaan yhdeksän 
kahdestatoista asianomaisesta jäsenvaltiosta, nimittäin Belgia, Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, 
Luxemburg, Alankomaat, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta, on toimittanut oman 
kertomuksensa. Tämän johdosta ja myös siksi, että direktiiviä 75/442/ETY on muutettu 
direktiivillä 91/156/ETY, jota kaikki jäsenvaltiot eivät ole saattaneet osaksi kansallista 
lainsäädäntöään, on jouduttu jossain määrin tinkimään tämän kertomuksen yhtenäisyydestä ja 
yksityiskohtaisuudesta. 
2 DIREKTIIVIN YKSITTÄISTEN SÄÄNNÖSTEN SOVELTAMINEN 
2.1 'Jätteen' määritelmä ja Euroopan jäteluettelo (1 artiklan a kohta) 
Direktiivissä tarkoitetaan 'jätteellä' mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa (jätteiden 
luokat) mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen 
hävittämään. Soveltaen 1 artiklan a kohdan toista alakohtaa komissio on tehnyt päätöksen 
94/3/EY eli niin sanotun Euroopan jäteluettelon. Määritelmällä ja luettelolla, joita täydennetään 
vaarallisten jätteiden määritelmällä ja luettelolla, on kaksi päämäärää: ympäristön suojeleminen 
sekä sisämarkkinoiden muodostaminen ja toiminta. 
Näistä määräyksistä huolimatta komissio on todennut jäsenvaltioiden käyttävän hyvin kirjavaa 
terminologiaa. Jätteiden luokittelu vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioiden välillä sekä nimistön 
että sisällön osalta. Nykytilanteessa ei yksikään tässä kertomuksessa tarkastelluista 
kahdestatoista jäsenvaltioista ole siirtänyt Euroopan jäteluetteloa omaan lainsäädäntöönsä. 
Muutamat niistä viittaavat siihen säädöksissä, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista 
lainsäädäntöä, kuten hiljattain on tehty Irlannin lainsäädännössä; Euroopan jäteluetteloa ei ole 
kuitenkaan siellä julkaistu. Milloin jäsenvaltiot arvioivat, että luettelot eivät täysin tai oikealla 
tavalla vastaa niiden omaa käsitystä 'jätteestä', niillä on nykytilanteessa oikeus pitää yllä tai 
soveltaa tiukempia kansallisia määräyksiä. Näistä toimenpiteistä on kuitenkin ilmoitettava 
komissiolle. 
Belgiassa yhteisön jätettä koskevan määritelmän perusosat toistetaan Flanderin ja Brysselin 
alueiden lainsäädännössä, mutta Euroopan jäteluetteloa ei mainita. Vallonian alueen 
lainsäädännössä ei määritellä termiä 'jäte', ja siinä viitataan vain luetteloon, joka ei saata 
Euroopan jäteluetteloa osaksi paikallista lainsäädäntöä. 
Tanskan lainsäädännössä toistetaan sanatarkasti direktiivin 91/156/ETY teksti, mutta siinä 
viitataan jätteiden luokkia koskevaan luetteloon eikä saateta Euroopan jäteluetteloa osaksi 
kansallista lainsäädäntöä. 
Myös Saksan lainsäädännössä toistetaan yhteisön määritelmä, mutta ei viitata Euroopan 
jäteluetteloon. Siinä lisäksi erotetaan "hyödynnettävät jätteet" ja "huolehdittavat jätteet" tavalla, 
joka ei vastaa direktiivissä tehtyä eroa. 
Espanjan lainsäädännön mukaan jätettä on mikä tahansa aine tai esine, jonka haltija hävittää 
tai aikoo hävittää voimassa olevien määräysten perusteella. Tämä määritelmä vastaa direktiivin 
75/442/ETY määritelmää sellaisena, kuin se oli ennen muutosta, eikä siinä niin ollen oteta 
huomioon direktiivin 91/156/ETY uusia säännöksiä. Euroopan jäteluettelosta ei myöskään ole 
minkäänlaista mainintaa. Kreikan ja Portugalin tilanne vastaa Espanjan tilannetta. 
Ranskan lain mukaan jätettä on kaikki tuotanto- tai jalostusprosessista tai käytöstä syntyvä 
jäännös, mikä tahansa hylätty aine, aines, tuote tai yleisemmin irtain, jonka sen haltija aikoo 
hylätä. Euroopan jäteluetteloa ei ole saatettu Ranskan lainsäädännön osaksi. 
Irlannin lainsäädännössä toistetaan jätettä koskeva yhteisön määritelmä. Irlannissa 
määritelmään on kuitenkin lisätty yksi olettamus, jota ei ole yhteisön mallissa, nimittäin että 
jätteinä käsiteltävien aineiden ja esineiden oletetaan olevan jätteitä, kunnes toisin osoitetaan. 
Irlannin lainsäädännössä mainitaan nimenomaisesti Euroopan jäteluettelo, jota ei kuitenkaan 
ole julkaistu Irlannissa. 
Italian lainsäädännössä määritellään jätteeksi mikä tahansa tuotantoprosessista tai kulutuksesta 
syntynyt jäännösaine tai -aines, joka kelpaa käytettäväksi uudelleen. Tästä määritelmästä 
pidetään lisäksi erillään ja siis myös direktiivin soveltamisalueen ulkopuolella ainekset ja 
aineet, joilla on virallisesti hyväksyttyjä kaupallisesti merkittäviä ominaisuuksia tavarapörssien, 
asteikkojen ja kauppakamarien erityisluettelojen mukaan. 
Luxemburgin lainsäädännössä jätteeksi määritellään mikä tahansa aine tai esine, joka kuuluu 
samassa laissa vahvistettuihin luokkiin tai yleisesti mikä tahansa irtain, joka on hylätty tai 
jonka sen haltija aikoo hylätä tai on velvollinen hävittämään. Jätteinä pidetään myös 
hyödynnettäväksi tarkoitettuja tuotteita ja aineita siihen asti, kunnes nämä tuotteet tai aineet 
sekä hyödyntämistoimista sivutuotteena syntyvät raaka-aineet tai energia on liitetty uudelleen 
kansantalouden kiertokulkuun. Laissa määritellään myös erilaisia jätetyyppejä (talousjätteet ja 
tilaa vievät jätteet sekä niiden kaltaiset jätteet, ongelmalliset, muuttumattomat, vaaralliset 
jätteet, teollisuusjätteet, sairaalajätteet, orgaaniset ja lopulliset jätteet). 
Jätettä koskevan yhteisön määritelmän tekijät on liitetty Alankomaiden ja Britannian 
lainsäädäntöihin (poikkeuksena Pohjois-Irlanti, jossa direktiiviä 91/156/ETY ei ole vielä 
saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä). Niissä ei kuitenkaan viitata lainkaan Euroopan 
jäteluetteloon. 
2.2 Jätehuoltopolitiikan periaatteiden arvojärjestys ja sen täytäntöönpano (3 ja 4 
artikla) 
Kuten on esitetty, ja palautettu muitiin saman toimintamallin tarkatuksessa (KOM/96/399 
lopullinen), äskettäin tarkistettn, yhteisön toimintamallissa vuodelta 1989 (SEC/89/934 
lopullinen), sekä direktiivin 3 ja 4 artiklan säännösten valossa, yhteisön jätehuoltopolitiikassa 
on ensinnä kiinnitettävä huomiota jätteiden syntymisen ehkäisemiseen ja niiden haitallisuuden 
lieventämiseen, ennen kuin tarkastellaan niiden hyödyntämistä ja niistä huolehtimista 
lopullisesti. Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä tarkoituksenmukaisiin toimenpiteisiin ja ilmoitettava 
niistä komissiolle tämän tärkeysjärjestyksen noudattamiseksi ja sen varmistamiseksi, että nämä 
toimenpiteet eivät vaaranna ihmisten terveyttä eivätkä vahingoita ympäristöä. 
Belgiassa nämä määräykset on saatettu osaksi Brysselin alueen lainsäädäntöä vuonna 1991 
tehdyllä päätöksellä. On kuitenkin syytä mainita, että päätöksellä vahvistettu käsite 'jätehuolto' 
kattaa samalla kertaa jätteiden keräilyn, kuljetuksen ja käsittelyn riippumatta siitä, seuraako 
niitä jätteiden talteenotto, kierrätys, uusiokäyttö, välitön uudelleen käyttö tai mikä tahansa muu 
uudelleen hyödyntäminen vai ei. Flanderin alueen osalta kyseiset säännökset on saatettu osaksi 
lainsäädäntöä vuonna 1981 annetulla ja sittemmin muutetulla asetuksella. Siinä yhtäältä 
kielletään jätteiden hylkääminen tai niistä huolehtiminen tavalla, joka rikkoo lakia, ja toisaalta 
velvoitetaan jätehuollosta vastaavat ja sitä hoitavat henkilöt vähentämään terveyteen ja 
ympäristöön kohdistuvat uhat mahdollisimman vähiin. Vallonian alueella pyritään vuonna 1985 
annetulla ja myöhemmin muutetulla asetuksella ehkäisemään jätteiden syntymistä, 
kannustamaan kierrätykseen ja energian ja aineiden talteenottoon sekä järjestämään jätehuolto. 
Direktiivin 3 artikla on saatettu ainoastaan osittain osaksi asetusta, sikäli että asetuksessa ei 
toisteta direktiivissä tarkennettuja, tavoitteiden saavuttamiseksi käytettäviä menetelmiä ja 
keinoja. Tämän lisäksi asetuksessa ei selvästi vahvisteta periaatteiden tärkeysjärjestyksen 
olemassaoloa. 
Tanskassa yhteisön tärkeysjärjestystä koskevat periaatteet eivät esiinny tekstissä, jolla jätteitä 
käsittelevät säädökset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, vaan ne sisältyvät 
yleisempään ympäristönsuojelua koskevaan lainsäädäntöön. Direktiivin 3 artiklan säännösten 
panemiseksi täytäntöön on hyväksytty puhtaita teknologioita ja jätteiden hyödyntämistä 
koskevat kansalliset suunnitelmat. 
Tärkeysjärjestys on tunnettu Saksan lainsäädännössä vuodesta 1986 lähtien. Tämän 
lainsäädännön mukaan on kaikkein ensimmäiseksi vältettävä jätteiden syntymistä. Vuonna 1994 
säädetyssä laissa, joka tulee voimaan vuoden 1996 lopulla, mainitaan jätteiden syntymisen 
ehkäisykeinona aineiden suljettu kierto laitosten sisällä (Krei slauffùhrung) sekä sellainen 
tuotesuunnittelu ja kuluttajakäyttäytyminen, jotka suosivat vain vähän jätteitä synnyttäviä 
tuotteita. Saksan lainsäädännössä lisäksi katsotaan, että kierrätyksestä ja energian 
hyödyntämisestä on valittava se vaihtoehto, joka vahingoittaa vähemmän ympäristöä. 
Direktiivin 3 artiklassa esitetyt toteutettavat tavoitteet on kirjattu Ranskan lakiin. Jätteiden 
tuotannon ja niiden haitallisuuden ehkäisyn ja vähentämisen osalta tarkennetaan, että tavoite 
toteutetaan ennen kaikkea tuotteiden valmistukseen ja jakeluun liittyvillä toimilla. Lakiin 
sisältyy jätteitä synnyttävien tuotteiden tuotantoa ja jakelua koskevia säännöksiä sekä 
talteenottoa koskevia säännöksiä. Viimeksi mainituissa on kyse eräiden ainesten, aineiden tai 
energiamuotojen käyttötapojen säätelemisestä lailla niiden talteenoton helpottamiseksi; lain 
täytäntöönpano tapahtuu Conseil d'Etat'n antamilla asetuksilla. Kansallisen ympäristöasioita 
ja energian hallintaan liittyviä asioita hoitavan toimiston (Agence de l'Environnement et de 
la Maîtrise de l'Energie) tehtävänä on erityisesti edistää jätteiden tuotannon rajoittamiseen, 
niistä huolehtimiseen, niiden talteenottoon ja hyödyntämiseen liittyviä toimintamuotoja. Myös 
direktiivin 4 artiklassa esitetty periaate, jonka mukaan jätteistä on huolehdittava aiheuttamatta 
vahinkoa ympäristölle, on saatettu osaksi Ranskan lainsäädäntöä. Sen mukaan jokainen, joka 
tuottaa, jätteitä tai pitää niitä hallussaan siten, että se vaikuttaa haitallisesti, maaterään, 
tesvistjocn tai eläintistoii, hrrrntaa erityisalueita ja maaseutua, saastuttaa iJnaa tai -vesiä, 
aiheuttaa melu- tai hajuhaitboja tai yleisesti aiheuttaa vahinkoa ihmisten terveydelle ja 
ynpäzistnlle, onvelvcûl±nenhuolehtiitaanniistä tai järjestäraah niistä huoleht±nisen (...) 
siten, että mainitut vaikutukset voidaan välttää. 
Kun on kyse jätteiden hylkäämisen, valvomattoman päästämisen tai huolehtimisen kieltämiseen 
tarvittavista toimenpiteistä, määrätään laissa, että jos jätteet on hylätty, varastoitu tai käsitelty 
lainvastaisesti, voi poliisivoimia edustava viranomainen järjestää kyseisistä jätteistä 
huolehtimisen niistä vastuussa olevan kustannuksella. 
Direktiivin 3 ja 4 artiklan määräykset on saatettu osaksi Luxemburgin lainsäädäntöä. 
Alankomaissa We t mi 1 i eubeheerm jätteitä käsittelevässä luvussa toistetaan periaatteita koskeva 
yhteisön tärkeysjärjestys. Teollisuuden ja toimivaltaisten viranomaisten välillä voidaan tehdä 
vapaaehtoisia sopimuksia (convenant) jätteiden syntymisen ehkäisemisen ja niiden 
hyödyntämisen edistämiseksi. 
Tärkeysjärjestys on saatettu osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä paitsi Pohjois-
Irlannissa. 
Muiden jäsenvaltioiden osalta on vaikea arvioida, missä määrin tärkeysjärjestystä on 
noudatettuja missä määrin on ryhdytty toimenpiteisiin sen edistämiseksi. Tämä johtuu ennen 
kaikkea tiedon puutteesta ja siitä, että direktiiviä 91/156/ETY ei ole saatettu näiden maiden 
kansallisen lainsäädännön osaksi. Kreikan, Espanjan, Irlannin ja Italian lainsäädännöissä ei 
nimittäin noudateta jätehuoltoon liittyvää yhteisön tärkeysjärjestystä. Jätehuoltosuunnitelmien 
perinpohjainen arviointi lisäisi direktiivin 3 ja 4 artiklassa mainittujen tavoitteiden edistämisen 
tuntemusta, mutta komissiolla ei kuitenkaan ole vielä läheskään kaikkia edellytyksiä tällaisen 
arvioinnin suorittamiseen (katso kohta 2.5). 
2.3 Yhtenäisen ja riittävän käsittelylaitosten verkoston perustaminen ia omavaraisuus-
ia läheisyysperiaatteiden soveltaminen (5 artikla) 
Jätteiden liikkeiden minimointia koskevan yleisen tavoitteen edistämiseksi direktiivin 5 
artiklassa otetaan esiin läheisyysperiaate, jonka mukaan jätteistä on huolehdittava jossakin 
lähimmistä asianmukaisista laitoksista. 
Tätä läheisyysperiaatteen sisältämää ajatusta täydentää omavaraisuusperiaate, joka esitetään 
direktiivin 5 artiklassa. Tällä määräyksellä tarkoitetaan sitä, että yhteisö pyrkii 
kokonaisuudessaan kohti omavaraisuutta jätteiden käsittelyn suhteen, ja myös yksittäisten 
jäsenvaltioiden on ponnisteltava kohti tätä päämäärää. Siinä siis kuvastuu yleinen ajatus, että 
yhteisössä tuotetuista jätteistä ei pidä huolehtia muualla. 
Näiden kahden periaatteen saattamiseksi mahdollisimman toimiviksi samassa artiklassa 
säädetään, että on perustettava yhtenäinen jätteidenkäsittely laitosten verkosto ottaen huomioon 
paras saatavilla oleva teknologia, josta ei aiheudu liiallisia kustannuksia. Laitosten 
suorituskyvyn on oltava riittävä, ja niiden on oltava yhteisön oikeudessa vahvistettujen normien 
mukaiset lupien, käytetyn teknologian, ympäristöön suuntautuvien päästöjen yms. osalta. 
Belgiassa Flanderin alueen muutetussa asetuksessa vuodelta 1981 määrätään, että alueen 
hallitus voi kieltää jätteiden tuonnin ja viennin tai säännellä sitä asetuksen (ETY) N:o 259/93 
mukaisesti. Vallonian alueen muutetussa asetuksessa vuodelta 1985 määrätään, että alueen 
hallitus voi vahvistaa, millä edellytyksillä jätteitä voidaan viedä alueen ulkopuolelle; 
toimeenpanovalta voi niin ikään alistaa muista valtioista tai muilta alueilta peräisin olevia 
valvottujen kaatopaikkojen, varastojen, käsittely- ja hyödyntämislaitosten käytön erityisten 
sääntöjen alaiseksi. Tämän perusteella muista valtioista peräisin olevan jätteen tuonti Vallonian 
alueelle on kielletty hallinnollisella päätöksellä 19 päivänä maaliskuuta 1987. Euroopan 
tuomioistuin on todennut, että tämä päätös on muiden jätteiden kuin myrkyllisten ja 
vaarallisten jätteiden osalta yhteensopiva perustamissopimuksen 30 - 36 artiklan kanssa 
etenkin, kun otetaan huomioon omavaraisuus- ja läheisyysperiaatteet. Tämän lisäksi on tehty 
viisivuotiset alueiden väliset sopimukset, jotka voidaan uusia ja joissa määrätään kunkin alueen 
valvovan sen omista jätteistä huolehtimista alueen sisällä niin hyvin kuin mahdollista. Ja 
lopuksi, jos huolehtimismahdollisuuksia on, ovat toisilta alueilta tulevat jätteet etusijalla 
ulkomailta tuleviin jätteisiin verrattuna. 
Tanskassa, jossa on edellytykset huolehtia maan omista jätteistä, on ryhdytty toimenpiteisiin 
asianmukaisen käsittelylaitosten verkoston perustamiseksi ennen kaikkea tekemällä 
jätehuoltosuunnitelmia ja jätehuoltoa hoitavien yhteisöjen välistä yhteistyötä koskevia 
sopimuksia, jotta turvattaisiin laitosten suorituskyvyn hyödyntäminen mahdollisimman hyvin 
ja jätteiden sijoittaminen kaatopaikalle ympäristön kannalta turvallisesti. 
Saksasta viedään jätteitä huolehdittavaksi etenkin Alankomaihin, Belgiaan ja Ranskaan. 
Toisaalta direktiivin 5 artiklan soveltamiseksi toteutetuissa toimenpiteissä on kyse 
sopimuksista, joita on tehty eri osavaltioiden erityisjätteiden käsittely-yhteisöjen välillä, mutta 
myös itse osavaltioiden välillä tavoitteena mahdollisuuksien paras mahdollinen hyväksikäyttö 
(maanalaiset kaatopaikat, lämpölaitokset ja niin edelleen), erikoisjätteiden käsittelyä hoitavien 
yhteisten laitosten perustaminen, kaatopaikkojen ja toisista käsittelylaitoksista peräisin olevia 
jätteitä käsittelevien laitosten suunnittelu ja soveltuvien paikkojen ja käytettävien 
teknologioiden määrittely. 
Ranskassa yksi lailla määritellyistä tavoitteista on jätteiden kuljetuksen järjestäminen ja 
kuljetusmatkojen ja kuljetettavien määrien rajoittaminen. Erityisesti tämän päämäärän 
saavuttamisen kannalta tärkeät asiat sekä niiden käytännön toteuttamisen edellyttämät 
toimenpiteet esitetään toimivaltaisen hallintoviranomaisen laatimissa suunnitelmissa. Näiden 
suunnitelmien avulla, joissa on määriteltävä tiettyihin luokkiin kuuluvista jätteistä 
huolehtimisen edellytykset, on myös pyrittävä luomaan yhteensovitettuja 
jätteidenkäsittelylaitosten kokonaisuuksia. 
Luxemburgissa ollaan toteuttamassa erilaisia hankkeita jätteistä huolehtimiseksi, tai ne ovat 
suunnitteluvaiheessa; sellaisia ovat kansallinen teollisuusjätteiden kaatopaikka Haebichtissä, 
Muertendallissa olevan talousjätteiden kaatopaikan ojitus ja laajentaminen, Leudelangen 
talousjätteiden polttouunin nykyaikaistaminen, alueelliset kompostointilaitokset, kansallinen 
suursäiliöiden sijoituspaikkojen verkosto ja niin edelleen. Arvioidaan, että vuonna 1994 
suurherttuakunnan omavaraisuus jätteiden käsittelyn osalta on 73 prosenttia talousjätteiden ja 
niitä vastaavien jätteiden osalta ja 52 prosenttia vaarallisten jätteiden osalta. 
Alankomaissa noin 12 prosenttia tuotetuista vaarallisista jätteistä vietiin maasta vuonna 1994, 
mikä on vastaava määrä kuin maahan tuotiin. Vaarattomien jätteiden osalta ei ole saatavilla 
kuljetuksia koskevia tietoja. Alankomaalainen laitos RIVM arvioi kuitenkin, että vaarattomien 
jätteiden vienti ja tuonti ovat tasapainossa. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa arvioidaan huolehdittavan 98,7 prosenttia omista jätteistä 
maan rajojen sisäpuolella. Sijoittaminen kaatopaikoille ja päästäminen meriin ovat 
käytetyimmät jätteiden huolehtimismenetelmät Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
Muiden jäsenvaltioiden osalta komissiolla on käytössään vain hajanaisia tietoja läheisyys- ja 
omavaraisuusperiaatteiden soveltamisesta. Jo nyt voidaan kuitenkin päätellä, että tähän asti 
tehdyt ponnistelut yhtenäisen käsittelylaitosten verkoston perustamiseksi ovat olleet 
riittämättömät. Näissä maissa ei ole toteutettu erityisiä toimenpiteitä, joilla pyrittäisiin luomaan 
tällainen verkostoja nykyinen järjestelmä perustuu kunnallisiin kaatopaikkoihin, joista monien 
sijaintiin ja toimintaan liittyy pahoja ongelmia. 
2.4 Toimivaltaiset viranomaiset (6 artikla) 
Direktiivin 6 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on perustettava tai nimettävä toimivaltainen 
viranomainen tai toimivaltaiset viranomaiset, jotka vastaavat direktiivin toimeenpanosta. 
Belgiassa toimivaltaisia tahoja jätehuoltoa koskevassa politiikassa ovat Brysselin, Flanderin 
ja Vallonian alueet. Kunnat vastaavat jätteiden keräilystä. 
Tanskassa on 275 paikallisen tason toimivaltainen viranomainen (Kommune), 14 alueellisen 
tason (Amter) ja yksi kansallisen tason toimivaltainen viranomainen. Jätehuoltosuunnitelmaa 
koskeva toimivalta on jaettu paikallisen ja kansallisen tason kesken. Lupa- ja 
rekisteröintimenettelyt kuuluvat paikalliselle ja alueelliselle tasolle. 
Saksassa on paikallisella tasolla 485, alueellisella tasolla 32 ja osavaltioiden (Länder) tasolla 
16 toimivaltaista viranomaista. Huolehtimiseen ja hyödyntämiseen liittyvien lupien luovutusta 
sekä erivapauksien rekisteröintiä koskeva toimivalta jakautuu alueellisen ja kunnallisen tason 
kesken. Laitosten ja yritysten rekisteröinti kuuluu paikalliselle tasolle. 
Kreikan laissa nimetään vastaavat viranomaiset paikallisella, alueellisella ja kansallisella 
tasolla; niitä ovat kansallisella tasolla ympäristöministeriö, joka laatii jätteistä huolehtimiseen 
liittyvät yleiset tekniset määräykset, ja alueellisella tasolla liitto, jonka muodostavat kunnat ja 
kunkin prefektuurin viranomaiset, tai sen puuttuessa terveys-, talous-, sisäasiain-, maatalous-
ja ympäristöministeriöiden syrjäalueilla sijaitsevista yksiköistä muodostetut ryhmät. Nämä 
viranomaiset laativat jätehuoltosuunnitelmat alueellisella tasolla. 
Espanjassa kansallisen tason toimivaltainen viranomainen on julkisista töistä, liikenteestä ja 
ympäristöstä vastaava ministeriö; se on toimivaltainen ennen kaikkea yleistä suunnittelua ja 
jätteiden siirtoa koskevissa kysymyksissä niin yhdyskuntajätteen kuin myrkyllisten ja 
vaarallisten jätteiden osalta. Alueellisella tasolla on 19 autonomisia yhteisöjä (Comunidades 
Autônomas) edustavaa toimivaltaista viranomaista, jotka laativat yhdyskuntajätteitä ja 
vaarallisia jätteitä koskevat alueelliset jätehuoltosuunnitelmat sekä myöntävät ja rekisteröivät 
luvat direktiivin 9, 10, ja 12 artiklassa tarkoitettuihin toimiin myrkyllisten ja vaarallisten 
jätteiden osalta. Provinssit, joita on 43, kun mukaan ei lasketa yhden provinssin autonomisia 
yhteisöjä, voivat laatia oman alueensa osalta yhdyskuntajätteitä koskevia 
jätehuoltosuunnitelmia. Yhdyskuntajätteitä koskeviin jätehuoltosuunnitelmiin ja direktiivin 9 
ja 10 artiklassa tarkoitettujen, tämäntyyppisiä jätteitä koskevien lupien myöntämiseen liittyvä 
toimivalta on 8 066 kunnalla. 
Ranskassa toimivaltaisia viranomaisia ovat kaikkien 99 departementin prefektit, joiden 
toimivaltaan kuuluu talousjätteitä ja niiden kaltaisia jätteitä koskevien jätehuoltosuunnitelmien 
laatiminen, sekä 22 alueen prefektit, jotka vastaavat muita jätteitä kuin talousjätteitä ja niiden 
kaltaisia jätteitä koskevista jätehuoltosuunnitelmista. Huolehtimis- ja hyödyntämistoimia 
koskevien lupien myöntäminen kuuluu kahdelle tasolle, alueille ja departementeille. Lisäksi 
sellaisesta jätteestä huolehtiminen, joka syntyy hylättäessä tuotteen pakkaus missä tahansa 
muussa valmistuksen tai kaupan pitämisen vaiheessa kuin kotitalouksien kulutuksessa tai 
käytössä, on tehtävä laitoksessa, joka on saanut departementin prefektiltä hyväksynnän, 
ilmoituksen tai luvan. Teollisia ja kaupallisia pakkausjätteitä koskevasta liikenne-, kauppa-ja 
välitystoiminnasta on tehtävä ilmoitus prefektille siinä departementissa, joka on ilmoittajan 
vakinainen olinpaikka. 
Irlannin aikaisemmassa lainsäädännössä asetettiin toimivaltaisiksi viranomaisiksi paikalliset 
viranomaiset ja ympäristöministeriö. Uudemmassa lainsäädännössä annetaan eräissä asioissa 
toimivahaa vuonna 1992 perustetulle Irish Environmental Protection Agency -toimistolle. Irish 
Waste Bill 1995 -säädöksen mukaan toimivaltaisia viranomaisia ovat paikalliset viranomaiset 
ja edellä mainittu toimisto. 
Italiassa valtio on toimivaltainen tietyissä yleisluonteisissa asioissa (yleisten 
arviointiperusteiden määrääminen jätteistä huolehtimiseen liittyvissä kysymyksissä, alueellisten 
jätehuoltosuunnitelmien yhteensovittaminen jne.). Alueilla on jätehuoltosuunnitelmia ja lupien 
myöntämistä koskeva toimivalta. Provinssit vastaavat jätehuollon valvonnasta. Kunnat takaavat 
puolestaan yhdyskuntajätteistä huolehtimisen joko suoraan tai erikoistuneita yrityksiä käyttäen. 
Luxemburgin 118 kunnan tehtävänä on varmistaa omalla maa-alueellaan sijaitsevista 
tilaavievistä jätteistä ja niitä vastaavista jätteistä huolehtiminen, mutta ainoa toimivaltainen 
viranomainen direktiivin 6 artiklassa tarkoitetussa mielessä on ympäristöministeriö, jolla on 
valta myöntää lupia huolehtimistoimiin sekä myös rekisteröidä lupia koskevat erivapaudet. 
Jätehuoltosuunnitelmien laatiminen on riippuvainen ympäristöministeriön alaisuuteen 
sijoitetusta ympäristöhallinnon yksiköstä. Laitosten tai yritysten rekisteröintiä direktiivin 12 
artiklan mukaisesti ei sovelleta Luxemburgissa. 
10 
Alankomaissa toimivaltaisia viranomaisia ovat ympäristöministeriö keskushallinnon osalta, 12 
provinssia ja noin 600 kuntaa (Gemeen ten). Keskusviranomaisen ja provinssien on laadittava 
jätehuoltosuunnitelmat, kun taas kunnille niiden laatiminen on vapaaehtoista. 
Portugalissa paikalliset yksiköt (autarquais locais) vastaavat jätteiden keräilystä ja riittävästä 
käsittelystä omalla alueellaan. Kansallisen tason ympäristövirasto vastaa kansallisen 
jätehuoltosuunnitelman laadinnasta, ja tämän jälkeen Portarian on yhdessä teollisuus- ja 
energiaministeriön, terveysministeriön ja ympäristö- ja luonnonvaraministeriön kanssa 
hyväksyttävä suunnitelma. Alakohtaiset suunnitelmat laatii teollisuusvirasto teollisuusjätteiden 
ja terveysvirasto sairaalajätteiden osalta; paikalliset yksiköt laativat kaupunkijätteitä koskevat 
suunnitelmat. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on 220 toimivaltaista viranomaista, jotka säätelevät 
jätehuoltoa paikallisella tasolla (coun ti es ja di s tri cts). Nämä viranomaiset vastaavat myös 
jätehuoltosuunnitelmien laadinnasta. Tämän lisäksi ympäristöministerin alaisuudessa laaditaan 
jätteiden vientiä ja tuontia koskeva suunnitelma. Vuonna 1996 on määrätty perustettavaksi 
kolme ympäristötoimistoa, joiden on määrä ottaa hoidettavakseen joitakin sellaisia tehtäviä, 
joista tähän asti ovat huolehtineet paikalliset viranomaiset. 
2.5 Jätehuoltosuunnitelmien laatiminen (7 artikla) 
Jäsenvaltiot ovat 7 artiklan nojalla velvollisia vaatimaan omia toimivaltaisia viranomaisiaan 
laatimaan yhden tai useamman jätehuoltosuunnitelman, jossa erityisesti esitetään 
hyödynnettävien tai käsiteltävien jätteiden lajit, määrät ja alkuperä, yleiset tekniset vaatimukset, 
tietynlaisia jätteitä koskevat erityisjärjestelyt ja jätteistä huolehtimiseen sopivat paikat ja 
laitokset. Niiden on ilmoitettava näistä suunnitelmista komissiolle. Direktiivin antamisesta 
lähtien vuonna 1975 jäsenvaltiot ovat olleet haluttomia täyttämään tätä velvoitetta - Italia ja 
Kreikka eivät ole ilmoittaneet suunnitelmasta, ja vielä nykyäänkin vain harvat jäsenvaltiot ovat 
laatineet koko aluettaan koskevan suunnitelman, joka kattaisi kaikki vaadittavat jätteiden 
luokat, ja ilmoittaneet siitä komissiolle. Tässä suhteessa komissio on aloittanut useita 
rikkomusta seuraavia menettelyjä joitakin jäsenvaltioita vastaan. Siksi kokonaisarvion 
laatiminen direktiivin 7 artiklan mukaisesti ei ole vielä ollut mahdollista. 
Komission saamat suunnitelmat ovat keskenään hyvin erilaisia. Jos tarkastellaan suunnitelmien 
soveltamisaluetta, eräät jäsenvaltiot, esimerkiksi Tanska ja Luxemburg, ovat toimittaneet 
komissiolle yhden ainoan suunnitelman, joka kattaa koko kansallisen maa-alan, kun taas toiset 
ovat toimittaneet paikallisen tason suunnitelmia, esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta yli 100 
suunnitelmaa. Usein kansallisia suunnitelmia on tarkoitus kehittää edelleen alueellisissa 
suunnitelmissa, kuten Espanjan tapauksessa; Espanjan kansallisessa vaarallisia jätteitä 
koskevassa suunnitelmassa viitataan Comuni dades Au tonomas -tason suunnitelmiin, mutta 
tähän mennessä ei yhtäkään näistä alueellisista suunnitelmista ole toimitettu komissiolle. 
Suunnitelmien kattama aika saattaa vaihdella viidestä kahteenkymmeneen vuoteen, kuten 
esimerkiksi Inverness District Councilïn suunnitelma Yhdistyneessä kuningaskunnassa; eräät 
suunnitelmat on tarkoitus tarkistaa kolmen vuoden välein. Suunnitelmien tavoitteet ja niiden 
nimet saattavat vaihdella melkoisesti: jätehuoltosuunnitelmia ja kehityssuunnitelmia 
(Yhdistynyt kuningaskunta), talousjätesuunnitelma (Ranska), hoitosuunnitelma (Luxemburg), 
jätteiden syntymisen ehkäisyä ja jätehuoltoa koskeva suunnitelma (Brysselin alue), puhtaita 
11 
teknologioita ja jätteiden hyödyntämistä koskeva suunnitelma (Tanska), vaarallisia jätteitä 
koskeva suunnitelma (Espanja), erityisjätteitä koskeva suunnitelma (Irlanti ja Saksa), 
laivajätteitä koskeva hoitosuunnitelma (Bremen) ja niin edelleen.-
Suunnitelma on kaikelle jätehuoltopolitiikalle välttämätön suunnitteluväline, mutta se on myös 
keskeinen väline, jonka avulla voidaan perustaa tarkoituksenmukainen jätteenkäsittelylaitosten 
verkosto. Tämän politiikan tavoitteiden saavuttamiseksi on välttämätöntä, että suunnitelmien 
sisällön arviointiperusteet esitetään selvästi. Siksi suunnitelmiin on sisällyttävä nykyisten 
tietojen lisäksi, joita ovat jätteen laji, määrä ja alkuperä sekä olemassa olevat mahdollisuudet 
jätteiden hyödyntämiseen ja niistä huolehtimiseen, myös näiden asioiden tulevaa kehitystä 
koskevat ilmoitukset. Nämä muodostuisivat ennusteista, jotka koskevat jätteiden määriä sekä 
mahdollisuuksia jätteiden syntymisen ehkäisyyn ja niiden talteenottoon ja näistä johdettavia 
tekijöitä. Näihin ennusteisiin perustuvat toimenpiteet olisi kuvattava. Niihin voisi sisältyä yhtä 
hyvin ohjelmia, joilla on tarkoitus tiedottaa väestölle kaikesta, mikä liittyy 
ennaltaehkäisymahdollisuuksiin, kuin tietoja hyödyntämis- ja huolehtimisvälineisiin 
tulevaisuudessa kohdistuvista tarpeista ja niiden mahdollisista sijoituspaikoista. Vielä näihin 
suunnitelmiin olisi sisällyttävä tietoja, joiden avulla muiden jäsenvaltioiden kuuleminen ja 
niille tiedottaminen olisi mahdollista. 
Direktiivin 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti jäsenvaltiot toimivat tarvittaessa yhteistyössä 
muiden jäsenvaltioiden ja komission kanssa näiden suunnitelmien laatimiseksi. Komission 
saamista tiedoista käy kuitenkin ilmi, että tällaista yhteistoimintaa ei ole käytännöllisesti 
katsoen lainkaan harjoitettu muuten kuin jätteiden kuljetusten yhteydessä, ja siinäkin 
rajoitetusti. Tätä tilannetta edustaa työryhmän työ valtioiden rajat ylittävän jätehuollon 
järjestämiseksi suuralueella, joka käsittää Saarlandin, Lothringenin, Luxemburgin, Trierin ja 
Pfalzin länsiosan. Nyt on joulukuulta 1990 peräisin oleva "teollisuusjätteitä koskeva 
jätehuoltosuunnitelma Lothringenia, Saarlandia, Luxemburgia ja Luxemburgin belgialaista 
provinssia varten" saatettava ajantasalle ja täydennettävä sitä. Asianomaisille alueille ollaan 
parhaillaan laatimassa "teollisuus-ja kauppajätteiden käsittelyä koskevaan yhteistyöhön Saar-
Lor-Lux-Trier-Westpfaiz-suuralueella liittyvää perusselvitystä ja tulevia suuntaviivoja". 
Yhteistyötä on tehty jossain määrin myös alueella, jonka muodostavat Neue Hanse interregio, 
Niedersachsen, Bremen ja eräät Hollannin provinssit, sekä ranskalais-saksalaisen 
ympäristöasioita käsittelevän komitean tasolla. Myös Alankomaiden provinssien ja Belgian 
alueiden välillä on aloitettu yhteistyötä, joka liittyy vaarallisten jätteiden käsittelylaitosten 
toimintakykyyn. Yhdistynyt kuningaskunta on hiljattain ryhtynyt selvittämään muiden 
jäsenvaltioiden kanssa sellaisia yhteistyötapoja, jotka liittyvät jätehuoltosuunnitelmien ja 
erityisesti jätteiden vientiä ja tuontia koskevien suunnitelmien laatimiseen. 
12 
2.6 Jätteiden keräily (8 artikla) 
Direktiivin 8 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 
sen varmistamiseksi, että jokainen jätteen haltija luovuttaa jätteet yksityiselle tai julkiselle 
keräilijälle tai huolehtimis- tai hyödyntämistoimia suorittavalle yritykselle tai hyödyntää tai 
käsittelee jätteet itse direktiivin mukaisesti. 
Hoitaakseen jätteistä huolehtimisen ja niiden hyödyntämisen suoraan tai välillisesti jäsenvaltiot 
ovat hyväksyneet mallin, jonka mukaan joko kunnat (useimmissa jäsenvaltioissa) tai 
erikoislaitokset (Saksassa) hoitavat talousjätteiden keräilyn, kun taas teollisuusjätteiden tuottajat 
ovat velvollisia itse käsittelemään tai hyödyntämään jätteet tai luovuttamaan ne valtuutetulle 
ammattikeräilijälle. Tätä mallia sovelletaan hyvin eri tavoin eri jäsenvaltioissa. 
2.7 Lupamenettelyt, lupia koskevat erivapaudet ia laitosten rekisteri (9,10.11. 12. 13 
ja 14 artikla) 
Yksi direktiivin keskeisistä tekijöistä on kaikilta huolehtimis- tai hyödyntämistoimia 
suorittavilta laitoksilta vaadittaviin lupiin liittyvän menettelyn ja rekisteröintijärjestelmän 
kehittäminen sekä näiden toimien määräajoin suoritettavien tarkastusten aloittaminen, kuten 
9-14 artiklassa määrätään. Lupajärjestelmästä säädetään, että erivapauksia voidaan myöntää 
tietyissä olosuhteissa (11 artikla). Lisäksi jokaisen huolehtimis- tai hyödyntämistoimia 
suorittavan yrityksen ja mahdollisesti myös jätteiden tuottajien on pidettävä kirjaa 
toiminnastaan ja toimitettava pyynnöstä tarvittavat tiedot toimivaltaiselle viranomaiselle (14 
artikla). 
Belgiassa Brysselin alueella toimeenpanovalta asettaa jätteidenkäsittely laitosten toiminnalle 
yleisemmän lainsäädännön nojalla myönnettyihin lupiin liittyviä erityisvaatimuksia, jotka 
voivat koskea muun muassa itse käsittelypaikkaa tai turvallisuussyistä tehtäviä varotoimia. 
Toimeenpanovalta voi myös edellyttää nimeämiltään henkilöiltä, jotka tuottavat jätteitä tai 
huolehtivat niistä, ilmoitusta, rekisteröitymistä, viranomaisen hyväksyntää tai lupaa. Flanderin 
alueen lainsäädännössä säädetään periaatteesta, jonka mukaan huolehtimis- ja 
hyödyntämistoimia varten tarvitaan edeltä käsin lupa. Siinä myös määrätään, että mikäli 
muualta saatua valtuutusta ei ole, tarvitsevat keräilijät, välittäjät ja kauppiaat viranomaiselta 
luvan ja kuljettajien on rekisteröidyttävä. Myös 14 artiklassa säädetty tietojen 
muistiinmerkitsemisvelvoite mainitaan, ja siinä säädetään julkisen vallan toteuttamasta 
valvontajärjestelmästä. Valloniassa alueen hallituksella on oikeus vaatia ilmoitusta, 
viranomaisten hyväksyntää tai lupaa henkilöiltä, jotka tuottavat, ostavat tai myyvät muita 
jätteitä kuin talousjätteitä tai hallinnoivat niitä. Asianmukaisen rekisterin puuttuessa alueen 
hallitus voi velvoittaa muiden jätteiden kuin talousjätteiden tuottajat, kuljettajat, haltijat, 
hyödyntäjät ja niistä huolehtivat ilmoittamaan hallitukselle jätteiden hallussapidosta ja siirroista. 
13 
Tanskassa on vahvistettu 11 artiklassa tarkoitettua erivapautta koskevat säännöt kuonan, 
lentotuhkan ja jätevesilietteen osalta; niistä vastaavat paikalliset ja alueelliset viranomaiset. 
Jätteiden käsittelyä tai hyödyntämistä suorittavien laitosten on kirjattava 14 artiklassa 
edellytetyt tiedot ympäristöministeriön määräämässä, standardoidussa konekielisessä muodossa. 
Jätteiden tuottaja ei ole velvollinen pitämään kirjaa. 
Saksassa alueelliset ja paikalliset viranomaiset ovat toimivaltaisia myöntämään lupia ja 
erivapauksia. Laitosten ja yritysten rekisteröinti kuuluu paikalliselle tasolle. Lupamenettelyyn 
liittyviä erivapauksia koskevat yleiset säännöt ovat valmisteluvaiheessa. Yritykset ja laitokset 
sekajätteiden tuottajat ovat velvollisia pitämään kirjaa 14 artiklan määräysten mukaisesti. On 
kuitenkin huomattava, että rekisteröintiä koskevat määräykset vaihtelevat osavaltioiden välillä. 
Kreikassa komitean avustama prefekti on ainoa taho, joka vastaa jätteiden sijoittamiseen 
kaatopaikoille, varastointiin, käsittelyyn ja kuljetuksiin liittyvistä luvista sekä paikan päällä 
tehtävistä tarkastuksista ja valvonnasta. 
Espanjassa ei ole annettu mitään yleistä sääntöä, joka sallisi direktiivin 11 artiklassa 
säädettyjen poikkeusten myöntämisen. Vaarallisista jätteistä huolehtivien on esitettävä 
vuosittainen, standardin mukainen muistio ja pidettävä toiminnastaan kirjaa, johon sisältyvät 
seuraavat tiedot: jätteiden alkuperä, määrä, laji, koostumus ja tunnistuskoodi, jätteiden 
hyväksymis- ja vastaanottopäivät, varastointiaika, käsittely- ja huolehtimistoimet ja niitä 
koskevat päivämäärät, eri menettelyihin ja jätteiden lopputilaan liittyvät päivämäärät ja tiedot. 
Myös vaarallisten jätteiden tuottajien edellytetään pitävän vastaavanlaista kirjaa, heidän on 
lisäksi tehtävä vuosittain ilmoitus standardimuodossa. 
Ranskassa ei ole annettu mitään yleistä sääntöä, joka sallisi direktiivin 11 artiklassa 
säädettyjen vapautusten myöntämisen. Toisaalta, kun on kyse eräistä jätteistä, jotka aiheuttavat 
haittaa silloin, kun niitä tuotetaan yli 0,1 tonnia kuukaudessa tai kun niiden aiheuttama 
kuormitus ylittää 0,1 tonnia, on niiden tuottajien toimitettava yksityiskohtainen seurantaselostus 
luovuttaessaan jätteet ulkopuoliselle. Näiden jätteiden tuottajien, kerääjien, kuljettajien ja 
tuojien sekä niitä varastoivien, keräävien, esikäsittelevien tai niistä huolehtivien laitosten 
pitäjien on pidettävä kirjaa, jossa esitetään jätteiden huolehtimistoimet sitä mukaa kuin niitä 
tehdään. 
Irlannin lainsäädännössä, jonka osaksi alkuperäinen direktiivi on saatettu, vapautettiin 
kunnalliset jätteenkäsittelylaitokset lupavelvoitteesta. Tämän johdosta komissio on ryhtynyt 
asian vaatimiin oikeudellisiin toimenpiteisiin, ja Irlannin viranomaiset ovat myöntyneet 
tekemään lainmuutokset. Irish Waste Bill 1995 sisältää määräyksen lupajärjestelmästä, jota 
sovelletaan myös kunnallisiin laitoksiin. 
14 
Italian lainsäädännössä, jonka osaksi alkuperäinen direktiivi on saatettu, ainoastaan viitataan 
jätehuoltoa koskevaan lupajärjestelmään. Lupien myöntämistä koskeva toimivalta kuuluu 
alueellisille viranomaisille. Luvasta on käytävä ilmi muun muassa jätteiden sijoituspaikka, 
minkälaista ja paljonko jätteitä voidaan ottaa vastaan, kaatopaikan pisin mahdollinen toiminta-
aika, tarvittavat työt ja niin edelleen. Siinä säädetään myös jätteiden tuottajiin ja jätteistä 
huolehtiviin kohdistuvista tarkastuksista, jotka suorittaa toimivaltainen viranomainen. 
Luxemburgissa luvista vastaava ministeri voi myöntää erivapauden 9 ja 10 artiklan nojalla 
laitoksille tai yrityksille, jotka keräävät ja kuljettavat tienrakennustöistä tai kaivaus- tai 
purkutöistä peräisin olevia jätteitä, joihin ei sisälly vaarallisia jätteitä, sekä laitoksille, jotka 
keräävät ja kuljettavat hyvin pieniä määriä oman toimintansa synnyttämiä jätteitä, ja yrityksille, 
jotka hyödyntävät tuotantopaikalla niiden omasta toiminnasta peräisin olevat tuotteet, joita ei 
voida asettaa myyntiin. Direktiivin 12 artiklassa tarkoitettua laitosten ja yritysten rekisteröintiä 
ei sovelleta Luxemburgissa. 
Direktiivin 14 artiklan nojalla huolehtimis- tai hyödyntämistoimia suorittavien yritysten ja 
laitosten on pidettävä kirjaa. Vaarallisiin jätteisiin liittyvä suurherttuakunnan asetusehdotus on 
valmisteluvaiheessa, ja siinä säädetään lisäksi, että vaarallisten jätteiden tuottajien on pidettävä 
kirjaa. 
Alankomaissa lupien myöntäminen huolehtimis-ja hyödyntämistoimia varten kuuluu kolmelle 
alueelliselle tasolle, ja kunnat ovat toimivaltaisia keräilyasioissa. Keskushallinto hyväksyy 
luvat, jos ne on hyväksytty provinssitasolla. Jäteöljyjen rekisteröintiä ja lupia koskevaan 
erivapauteen liittyvä toimivalta on keskushallinnolla; muiden jätteiden osalta toimivaltaisia ovat 
provinssien viranomaiset tai paikalliset viranomaiset silloin, kun on kyse jätteiden keräilyä 
suorittavien laitosten tai yritysten rekisteröinnistä. On annettu yleisiä sääntöjä, jotka sallivat 
direktiivin 11 artiklassa säädettyjen vapautusten myöntämisen. Laitokset ja yritykset, joita 
tarkoitetaan 9 ja 10 artiklassa, ovat velvollisia pitämään kirjaa 14 artiklan mukaisesti. 
Tuottajien on myös noudatettava 14 artiklan säännöksiä, kun on kyse heidän tarvitsemastaan 
luvasta. 
Portugalissa kaupunkijätteiden huoltoon liittyvien lupien myöntämiseen liittyvä toimivalta 
kuuluu tapauksen mukaan alueellisen tason tai kansallisen tason johtavalle viranomaiselle. 
Portugalin laissa ei säädetä lupia koskevista erivapauksista. Jätehuoltoa hoitavat ja jätteiden 
tuottajat ovat velvollisia pitämään kirjaa niin kuin direktiivin 14 artiklassa määrätään. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on annettu yleiset säännöt, jotka sallivat direktiivin 11 
artiklassa määrättyjen vapautusten myöntämisen. Lisäksi Britannian lainsäädännössä 
velvoitetaan jätteistä huolehtivat ja niitä hyödyntävät laitokset pitämään kirjaa. Seuranta-
asiakirjojen luettelon lisäksi, jota kaikkien vaarallisia jätteitä käsittelevien (ja kuljettavien) 
laitosten on pidettävä, tällaiseen toimintaan tarkoitettujen laitosten on pidettävä kirjaa jokaisen 
varaston sijoituspaikasta. Kaikkien vaarallisia jätteitä tuottavien on tallennettava kaikki 
jätteiden kuljetuksen aikana luovutetut seuranta-asiakirjat. Kaikkien muita jätteitä tuottavien 
on täytettävä siirtoa koskeva asiakirja, jossa tarkennetaan jätteiden laji ja määrät, ja säilytettävä 
se jätteiden kuljetuksen ajan. Heidän on myös säilytettävä jäljennös jätteiden lajia ja alkuperää 
koskevasta yksityiskohtaisemmasta kuvauksesta. Nämä tiedot on annettava pyydettäessä 
toimivaltaisille viranomaisille. 
15 
3. PÄÄTELMÄT 
Komissio toteaa jäsenvaltioiden olevan jossain määrin haluttomia panemaan direktiiviä tai 
joitakin sen määräyksiä tehokkaasti täytäntöön. Tämä haluttomuus ilmenee joko niin, että 
direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöön myöhään tai epätäydellisenä tai että tämä 
on jopa jätetty kokonaan tekemättä, tai lukuisina tapauksina, joissa direktiiviä sovelletaan 
epäasianmukaisesti. 
Komissio on todennut, että kansallisissa lainsäädännöissä, joiden osaksi säädökset on saatettu, 
turvaudutaan usein sellaisiin jätteiden määritelmiin ja luokitteluihin, jotka eroavat yhteisön 
terminologiasta, kuten teollisuusjätteet, lopulliset jätteet, toisen asteen raaka-aineet, erityisjätteet 
ja niin edelleen, ja jopa usein lisätään näihin määritelmiin muita näkökulmia, kuten jätteiden 
määränpää, johonkin talouden alaan liittyvä alkuperä ja niin edelleen. Hyvin kirjavan 
terminologian käyttö vähentää kuitenkin avoimuutta ja turvallisuutta järjestyksessä ja 
taloudelliselta kannalta, sillä se aiheuttaa ongelmia talouden ja hallinnon toimijoille. Yhteisön 
'jätteen' määritelmällä ei pystytä ratkaisemaan läheskään kaikkia jätteen ja tuotteen välisestä 
erosta johtuvia ongelmia. On kuitenkin huomattava, että yhtäältä tämä määritelmä kannustaa 
yhtenäisen jätehuoltojärjestelmän luomiseen sisämarkkinoilla, ja toisaalta siihen kuuluu 
yksityiskohtainen jätteiden luettelo, Euroopan jäteluettelo; tilanne on samankaltainen kuin 
vaarallisilla jätteillä, joita varten yhteisön määritelmä ja yhteisön luettelo jo ovat olemassa. 
Näillä määritelmillä ja luetteloilla pyritään saavuttamaan kaksi tavoitetta: ympäristön 
suojeleminen sekajätteiden sisämarkkinoiden muodostaminen ja niiden toiminta. Nämä kaksi 
tavoitetta voivat toteutua vasta silloin, kun kaikki jäsenvaltiot ovat liittäneet yhteisön jätteitä 
koskevat määritelmät ja luettelot omaan kansalliseen lainsäädäntöönsä. 
On vaikeaa arvioida, missä määrin jäsenvaltioissa on noudatettu yhteisön jätteiden 
tärkeysjärjestysperiaatetta. Kuten on jo mainittu, eräät jäsenvaltiot eivät ole edes saattaneet 
direktiiviä osaksi omaa kansallista lainsäädäntöään, ja useimmat niistä eivät ole ilmoittaneet 
komissiolle toimenpiteistä, joilla ne aikovat toteuttaa tämän tärkeysjärjestyksen. Asiaan 
lisävalaistusta voisi tuoda ainoastaan eri jätehuoltosuunnitelmia koskeva perusteellinen selvitys. 
Nykytilanteessa komissiolla ei ole mahdollisuuksia tämän arvion tekemiseen. 
Ottaen huomioon jätteiden kuljetusta koskevan viimeisimmän oikeudellisen kehityksen voidaan 
sanoa, että yhteisön omavaraisuustavoitteen saavuttaminen jätteiden käsittelyn suhteen on 
ilmeisesti käytännöllisesti katsoen turvattu; Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja 
Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetussa 
asetuksessa (ETY) N:o 259/93 säädetään huolehdittaviksi tarkoitettujen jätteiden viennin 
yhteisön ulkopuolelle kieltämisestä kokonaan lukuun ottamatta Baselin yleissopimukseen 
liittyneitä EFTA-maita. Sen sijaan jäsenvaltioiden saavuttama omavaraisuusaste vaihtelee 
huomattavasti. 
Läheisyysperiaatteen soveltamista ei voida arvioida ottamatta huomioon sitä, onko 
asianmukainen jätteidenkäsittely laitosten verkosto olemassa vai ei. Nykytilanteessa verkostoa 
ei vielä ole yhteisön tasolla, vaikka eräät jäsenvaltiot ovat ponnistelleet huomattavasti asian 
edistämiseksi. 
16 
Toimivaltaisten viranomaisten lukumäärä maata kohden sekä näiden toimivallan taso 
määräytyvät jäsenvaltioiden vaihtelevien aluerakenteiden mukaan. Tilanne vaihtelee 
huomattavasti maasta toiseen. 
Huolimatta siitä, että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet vuodesta 1975 lähtien laatimaan 
jätehuoltosuunnitelmia, tämä sitoumus ei ole konkretisoitunut tyydyttävinä tuloksina. Tätä koko 
jätehuoltopolitiikan kannalta erittäin tärkeää välinettä ovat jäsenvaltiot käyttäneet hyväksi vasta 
aivan viime aikoina ja epäyhtenäisesti. On tärkeää, että jäsenvaltiot löytävät poliittista tahtoa, 
jota tarvitaan näiden suunnitelmien laadinnassa ja täytäntöönpanossa. 
Nykyisin kaikissa jäsenvaltioissa on jätteiden huolehtimis- ja hyödyntämistoimia suorittavia 
yrityksiä ja laitoksia koskeva lupa-ja rekisteröintijärjestelmä, mutta menettelytavat sekä näistä 
järjestelmistä vastaavat toimivaltaiset viranomaiset ovat hyvin erilaiset eri jäsenvaltioissa. 
Lisäksi komissio on todennut joidenkin jäsenvaltioiden olevan haluttomia toimittamaan 
direktiivin 16 artiklan mukaisia tietoja. Kuten edellä on mainittu, ainoastaan kahdeksan 
kahdestatoista asianomaisesta jäsenvaltiosta on toimittanut komissiolle oman kansallisen 
kertomuksensa. Epätäydellisten ja ristiriitaisten kertomusten välttämiseksi jäsenvaltioiden on 
tulevaisuudessa nähtävä enemmän vaivaa noudattaakseen velvoitettaan laatia kertomus, jossa 
esitetään nykytilanne direktiivin saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Näitä 
velvoitteita on tästä lähtien luettava neuvoston direktiivin 91/692/ETY ja komission päätöksen 
94/74l/EY mukaan, joissa on muun muassa kyselykaavake direktiivin 75/442/ETY 
saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja soveltamisesta. 
17 
DIREKTIIVI 78/319/EY, ANNETTU 20 PÄIVÄNÄ MAALISKUUTA 1978, 
MYRKYLLISISTÄ JA VAARALLISISTA JÄTTEISTÄ 
I JOHDANTO 
Neuvosto antoi direktiivin 78/319/ETY myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä 20 päivänä 
maaliskuuta 1978, ja direktiivi tuli voimaan 22 päivänä maaliskuuta 1980. 
Neuvosto antoi 12 päivänä joulukuuta 1991 direktiivin 91/689/ETY5 vaarallisista jätteistä. 
Koska direktiivin 1 artiklan 4 kohdassa mainitun vaarallisten jätteiden luettelon hyväksyminen 
viivästyi, neuvosto antoi 27 kesäkuuta 1994 direktiivin 94/31/EY6, jolla lykätään direktiivin 
91/689/ETY voimaantuloa ja kumotaan direktiivi 78/319/ETY 27 päivään kesäkuuta 1995 asti. 
Direktiivin 78/319/ETY 16 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on laadittava joka kolmas vuosi 
ja ensimmäisen kerran kolmen vuoden kuluttua direktiivin tiedoksi antamisesta kertomus 
myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä huolehtimisesta niissä ja toimitettava se edelleen 
komissiolle, joka puolestaan toimittaa sen muille jäsenvaltioille. 
Komission on annettava joka kolmas vuosi neuvostolle ja Euroopan parlamentille kertomus 
direktiivin soveltamisesta. 
Tällä kertomuksella on tarkoitus tiedottaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle direktiivin 
78/319/ETY soveltamisesta vuosina 1989-1994 antamalla yleiskuva siitä, kuinka direktiivi on 
saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
Tätä varten jäsenvaltioille lähetettiin tietoja koskeva pyyntö ja kyselykaavake toukokuussa 
1995. Toinen pyyntö lähetettiin jäsenvaltioille heinäkuussa 1995. Ainoastaan kuusi 
jäsenvaltiota (Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta) sekä 
Belgian Flanderin alue on vastannut tähän pyyntöön ja täyttänyt kyselykaavakkeen. Joidenkin 
direktiivin säännösten osalta komissio on turvautunut käytössään oleviin muihin tietoihin 
(jätehuoltosuunnitelmat, tiedoksi saatettu lainsäädäntö, kirjeenvaihto, kokouspöytäkirjat) 
yrittäessään laatia tämän kertomuksen eheämmäksi. Näin saatu lisätieto on kuitenkin vain 
osittaista. 
5 EYVL N:oL 377, 31.12.1991, s. 20 
6 EYVL N:o L 168, 2.7.1994, s. 28 
18 
II DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 
Seuraavassa esitetään yhteenveto johtopäätöksistä, jotka on tehty komission käytettävissä 
olevien tietojen pohjalta. Eri jäsenvaltioita koskevan tiedon määrä saattaa vaihdella komissiolle 
lähetetyn yksityiskohtaisen tiedon mukaisesti. 
1 Artiklan b kohta: Myrkyllisen ia vaarallisen jätteen määritelmä 
Tämän artiklan mukaisesti 'myrkyllistä ja vaarallista jätettä' on jäte, joka sisältää direktiivin 
liitteessä olevassa luettelossa mainittuja aineita tai on näiden pilaama, siinä muodossa, 
sellaisina määrinä tai sellaisina pitoisuuksina, että ne muodostavat uhan terveydelle tai 
ympäristölle. Siten direktiivi jättää jäsenvaltioiden päätettäväksi, minkälainen aineiden tai 
ainesten muoto, pitoisuus tai määrä muodostaa uhan terveydelle tai ympäristölle. 
Tätä määritelmää ei ole noudatettu sellaisenaan Belgian Brysselin ja Vallonian alueiden 
soveltavassa lainsäädännössä. 
Seuraavien aineiden tai ainesten (tai niiden yhdisteiden) katsotaan olevan uhka terveydelle tai 
ympäristölle Flanderin alueella: 
a) kun pitoisuus ylittää 1 000 mg/kg: orgaaniset halogeeniyhdisteet (lukuun ottamatta 
polymeerisiä aineita ja muita direktiivissä 78/319/ETY ja muissa myrkyllisistä ja vaarallisista 
jätteistä huolehtimisesta annetuissa direktiiveissä tarkoitettuja aineita), klooratut liuottimet, 
b) kun pitoisuus ylittää 500 mg/kg: arseeni, kadmium, 
c) kun pitoisuus ylittää 250 mg/kg: beryllium, syanidit (orgaaniset ja epäorgaaniset), 
d) kun pitoisuus ylittää 100 mg/kg: elohopea, tallium, 
e) kun pitoisuus ylittää 10 %: orgaaniset liuottimet. 
Tunnistamattomia ja/tai uusia tuholaisten ja kasvitautien torjunta-aineita, lääkeaineita sekä 
laboratoriokemikaaleja, joiden vaikutuksia ympäristöön ei tunneta, pidetään aina myrkyllisinä 
tai vaarallisina. 
Tanskassa pidetään kloorattuja liuottimia, laboratoriokemikaaleja (tunnistamattomat ja/tai 
uudet, joiden vaikutuksia ympäristöön ei tunneta), asbesteja (pöly ja kuidut) sekä metallien 
pintakäsittelyyn ja viimeistelyyn käytettäviä happamia ja emäksisiä aineita aina myrkyllisinä 
tai vaarallisina riippumatta näiden määrästä tai pitoisuudesta. 
Muiden direktiivin liitteessä lueteltujen aineiden osalta luokittelu tehdään tapauskohtaisesti, ja 
sen pohjana on paikallisten viranomaisten arvio terveyteen tai ympäristöön mahdollisesti 
kohdistuvasta uhasta. Tätä varten arvioidaan eri osatekijöitä, kuten määrää, pitoisuutta, 
kemiallista ja fysikaalista tilaa, mahdollisia vaihtoehtoja aineista huolehtimiseen, fyysiseen 
kosketukseen sisältyvä uhkaa, leviämistä, huuhtoutumista, haihtumista, muutoksia ja niin 
edelleen. 
19 
Saksassa ei ole määritelty myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä viittaamalla direktiivin liitteessä 
lueteltuihin aineisiin tai aineksiin. Jätteen myrkyllisyys ja vaarallisuus arvioidaan sen mukaan, 
kuinka se vaikuttaa ihmisten terveyteen ja ympäristöön ottaen huomioon aiottu käsittely kuten 
kierrätys tai hävittäminen (kaatopaikalle tai polttamalla). 
Espanjan kansallisessa lainsäädännössä ei aseteta minkäänlaisia raja-arvoja, joita suurempien 
aineiden tai ainesten määrien tai pitoisuuksien katsottaisiin muodostavan uhan terveydelle tai 
ympäristölle. 
Sen sijaan myrkyllisen ja vaarallisen jätteen kuvaamiseksi on esitetty joukko arviointiperusteita, 
kuten leimahduspiste, syöpyminen ja fysikaaliset reaktiot. Nämä arviointiperusteet vastaavat 
menetelmiä, joista säädetään vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä 
koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun neuvoston 
direktiivin 67/548/ETY7 mukauttamisesta tekniikan kehitykseen annetussa direktiivissä 
84/449/ETY8. 
Ranskassa sovellettu lähestymistapa poikkeaa direktiivissä esitetystä lähestymistavasta; siellä 
ollaan valmistelemassa erityiskäsittelyä tarvitsevien teollisuusjätteiden "kansallista luetteloa" 
Irlannin lainsäädännössä ei esiinny myrkyllisille ja vaarallisille jätteille minkäänlaista tarkkaa 
määritelmää. Lainsäädännössä kuitenkin säädetään, että minkä tahansa sellaisen sanan tai 
ilmaisun, joka esiintyy sekä laissa että direktiivissä, merkitys on Euroopan yhteisön 
direktiivissä tarkoitetun merkityksen mukainen, ellei toisin ilmene. Pitoisuuksien ja määrien 
osalta ei kuitenkaan anneta minkäänlaisia ohjeita. 
Alankomaiden lainsäädännössä viitataan direktiivin 78/319/ETY liitteeseen. Seuraavien 
aineiden tai ainesten (tai niiden yhdisteiden) katsotaan olevan uhka terveydelle tai ympäristölle: 
a) kun pitoisuus ylittää 50 mg/kg: arseeni, elohopea, kadmium, tallium, beryllium, kromi(VI), 
antimoni, syanidit (orgaaniset ja epäorgaaniset), orgaaniset halogeeniyhdisteet (lukuun 
ottamatta polymeerisiä aineita ja muita direktiivissä 78/319/ETY ja muissa myrkyllisistä ja 
vaarallisista jätteistä huolehtimista koskevissa direktiiveissä tarkoitettuja aineita), seleeni, 
telluuri, aromaattiset polysykliset yhdisteet (syöpää aiheuttavat) sekä metallikarbonyylit, 
b) kun pitoisuus ylittää 5 000 mg/kg: lyijy, fenolit, isosyanaatit, klooratut liuottimet, 
peroksidit, kloraatit, perkloraatit ja atsidit, asbestit (pöly ja kuidut), liukoiset kupariyhdisteet, 
c) kun pitoisuus ylittää 50 000 mg/kg: orgaaniset liuottimet, eetterit. 
7 EYVL N:o L 196, 16.8.1967, s. 1 
8 EYVL N:oL 251, 19.9.1984, s. 1 
20 
Muita aineita tai aineksia ei luokitella pitoisuuden tai määrän perusteella, vaan sen perusteella, 
mikä on niiden alkuperä: tunnistamattomat ja/tai uudet tuholaisten ja kasvitautien torjunta-
aineet, lääkeaineet sekä laboratoriokemikaalit, joiden vaikutuksia ympäristöön ei tunneta. 
Joidenkin edellä esitettyjen arviointiperusteiden yhdistelmää käytetään jalostamoissa syntyvien 
terva-aineiden ja tislauksessa syntyvien tervajätteiden sekä metallien pintakäsittelyssä ja 
viimeistelyssä käytettävien happamien ja/tai emäksisten aineiden luokittelemiseen. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa tämä artikla on pantu täytäntöön erityisjätteen 
määritelmällä, joka ei perustu pitoisuus- tai määrärajoihin, vaan myrkyllisyyteen ja muihin 
arviointiperusteisiin, kuten leimahduspisteeseen. 
4 ja 5 artikla: Tärkeimmät tavoitteet 
Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet edistääkseen ensisijaisesti myrkyllisten 
ja vaarallisten jätteiden syntymisen ehkäisemistä, niiden käsittelyä ja kierrätystä, raaka-aineiden 
ja mahdollisesti saatavan energian talteenottamista niistä ja kaikkia muita menetelmiä tällaisten 
jätteiden uudelleenkäyttämiseksi. 
Huolehtiessaan myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä jäsenvaltioiden on varmistettava, että 
ihmisten terveyttä ei vaaranneta eikä ympäristöä vahingoiteta. 
Tällaisten jätteiden hylkääminen, valvomaton hävittäminen, sijoittaminen kaatopaikalle ja 
kuljettaminen sekä lähettäminen sellaisiin laitoksiin, liikkeisiin tai yrityksiin, joilla ei ole 
toiminnan edellyttämää lupaa, on estettävä. 
Kreikan lainsäädännössä toistetaan direktiivi sanatarkasti ja annetaan vastuu siihen kuuluvien 
toimenpiteiden toteuttamisesta ympäristöministeriölle. 
Espanjassa myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä on huolehdittava vaarantamatta ihmisten 
terveyttä, luonnonvaroja tai ympäristöä. Julkisten viranomaisten on edistettävä myrkyllisiin ja 
vaarallisiin jätteisiin sisältyvien aineiden ja energian talteenottoa, varmistettava niiden käsittely 
jätteen muuttamiseksi myrkyttömäksi sekä kehitettävä uusia teknologioita ja 
tuotantomenetelmiä, jotka synnyttävät vähemmän jätettä. Komissio ei ole saanut näiden 
määräysten täytäntöönpanoa koskevia tietoja. 
Ranskan lainsäädännön mukaan poliisiviranomainen voi hoitaa jätteistä huolehtimisen 
vastuullisen jätteiden tuottajan tai haltijan kustannuksella, jos jätteet on hylätty tai sijoittaminen 
kaatopaikalle tai käsittely on tapahtunut valvomattomasti eikä tässä ole noudatettu 
lainsäädännössä annettuja perusteita. Tämän lisäksi joidenkin jäteluokkien osalta tällaisten 
jätteiden toimittaminen laitokseen, jolla ei ole asianmukaista lupaa, asettaa toimittajan ja 
vastaanottajan yhteisvastuuseen niistä vahingoista, jotka jätteestä aiheutuvat. 
21 
Direktiivin 4 artiklaa ei ole saatettu osaksi Irlannin kansallista lainsäädäntöä. Käytännössä 
kuitenkin myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden syntymisen estäminen ja niiden talteenotto on 
tullut jatkuvasti tärkeämmäksi. Waste Bill 1995 (jossa muun muassa mainitaan vaaralliset 
jätteet) sisältää joukon määräyksiä, joilla ennaltaehkäisyä ja talteenottoa pyritään edistämään. 
Mitä tulee 5 artiklan 1 kohtaan, myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden hylkääminen sekä 
valvomaton hävittäminen, sijoittaminen kaatopaikalle ja kuljettaminen on kielletty. 
6 artikla: Toimivaltaiset viranomaiset 
Jäsenvaltioiden on nimettävä tai perustettava toimivaltainen viranomainen tai toimivaltaiset 
viranomaiset, jotka ovat vastuussa myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä huolehtimiseen 
liittyvistä suunnittelusta, järjestelyistä, lupien myöntämisestä ja valvonnasta. 
Belgiassa suunnittelu ja järjestely kuuluvat maan kolmen alueen toimivaltaan. Lupien 
myöntämistä koskeva toimivalta kuuluu yhteisesti alueille (Regi ons) ja provinsseille, kun taas 
valvonta on alueiden ja kuntien tehtävä. 
Tanskassa lupien myöntäminen ja valvonta kuuluvat 14 läänin (Amt) ja 275 kunnan 
(Kommune) yhteiseen toimivaltaan. Suunnittelu ja järjestely kuuluvat kuntien toimivaltaan. 
Saksassa suunnitteluja järjestely kuuluvat 16 osavaltion (Länder) tai muiden viranomaisten 
(32 Regierungsbezirke ja 485 Kreise tai kreisfreie Städte). Valvonta kuuluu Länder- ja 
Regierungsbezirke -tahojen toimivaltaan. Vastuualueissa saattaa ilmetä muutoksia, mikä johtuu 
tasavallan liittorakenteesta. Vastuualueet eivät aina vastaa selvästi tilastollisia alueellisia 
yksiköitä, mikä johtuu jätehuoltotoimista huolehtimaan velvollisten alueellisten yksiköiden 
yhteistoiminnasta ja yhteensulautumisesta ja tehtävien siirtämisestä ulkopuolisille. 
Kreikassa jätehuoltosuunnitelma kuuluu ympäristöministeriön vastuualueeseen, ja sen on 
saatava kansantaloudesta, sisäasioista, maataloudesta ja terveydenhoidosta vastaavien 
ministeriöiden ja kuntien keskusliiton hyväksyntä. Ympäristöministeriön on myös laadittava 
jätteistä huolehtimiseen liittyvä erityisohjelma. 
Espanjassa suunnittelu tapahtuu yhteisesti kansallisella ja alueellisella, autonomisten yhteisöjen 
( ComunidadesAu tonomas - CC.AA.) tasolla. Autonomiset yhteisöt vastaavat järjestelystä, 
lupien myöntämisestä ja valvonnasta. 
Ranskassa kansallisen tason (ympäristöministeriö) toimivaltaan kuuluu järjestely, muut kolme 
tehtävää kuuluvat 99 departementin (Préfet du Département) vastuualueeseen. 
22 
Irlannissa paikalliset viranomaiset ovat lain nojalla toimivaltaisia jätesuunnittelua ja paikallista 
jätehuoltoa koskevissa kysymyksissä. Ympäristöministeri vastaa jätepolitiikasta. 
Tulevaisuudessa tilanne muuttuu vaarallisten jätteiden osalta; tarkoitus on, että suunnittelua ja 
johtoa keskitetään, ja tässä ympäristönsuojelutoimistolla (Environmen tai Pro tec tion Agency) 
on keskeinen tehtävä. 
Italiassa suunnittelumenettelystä päätetään kansallisella tasolla. Alueiden ja provinssien on sen 
jälkeen laadittava tarkemmat suunnitelmat. 
Luxemburgissa suunnittelumenettelystä päätetään kansallisella tasolla. 
Alankomaissa suunnittelua, järjestelyä, lupien myöntämistä ja valvontaa koskeva toimivalta 
jakautuu hallitukselle ja 12 provinssille (Provincie). Valvontaan osallistuvat myös noin 600 
kuntaa (Gemeenten). 
Portugalissa suunnitelmat laaditaan kansallisella tasolla yhteistyössä kuntien kanssa. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa jätehuoltotoimiin liittyvien lupien myöntämisestäj a toimien 
valvonnasta vastaavat jätteiden säätelyviranomaiset. Englannissa näitä vastuutahoja ovat County 
Councils suurkaupunkien ulkopuolella, District Councils suurkaupunkien alueella ja lisäksi 
kolme Lontoota, Manchesteria ja Merseysidea varten muodostettua erityisviranomaista. 
Skotlannissa, Walesissa ja Pohjois-Irlannissa vastuutahoja ovat District ja Island Councils (noin 
120). 
Tarvittavien lupien myöntämisestä jätteidenkäsittely laitoksille vastaavat tavallisesti suurempien 
paikallisten viranomaisten (esimerkiksi County Councils suurkaupunkien ulkopuolella 
Englannissa ja District Councils Walesissa) suunnitteluosastot. Näiden viranomaisten tehtävänä 
on myös paikallisten jätesuunnitelmien laatiminen. Ne perustuvat jätteiden hallinnasta 
vastaavan viranomaisen laatimaan alueelliseen jätehuoltosuunnitelmaan. 
Yhdyskuntajätteiden keräilystä vastaavat jätehuoltoviranomaiset, jotka ovat tavallisesti 
pienempien paikallisten viranomaisten osa (esimerkiksi Districts Council suurkaupunkien 
ulkopuolella Englannissa). Huolehtimisjärjestelyistä vastaavat paikallisen viranomaisen 
jätehuoltoyhtiöt, jotka siirtyvät yhä enenevässä määrin yksityissektorille. 
23 
7 artikla: Erottaminen, merkitseminen, kirjaaminen ia yksilöiminen 
Jäsenvaltioiden on toteutettavat tarvittavat toimenpiteet myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden 
erottamiseksi muusta aineesta, myrkyllisten ja vaarallisten aineiden pakkausten merkitsemiseksi 
sekä niiden kirjaamiseksi ja yksilöimiseksi kussakin paikassa, joihin jätteitä sijoitetaan. 
Vallonian alueella on huhtikuusta 1992 lähtien velvoitettu pitämään myrkyllinen ja vaarallinen 
jäte erillään keräilyn ja kuljetuksen aikana, ellei jätteen sekoittaminen lisää keräilyn ja 
kuljetuksen turvallisuutta. 
Kreikan lainsäädännössä velvoitetaan myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden haltija toteuttamaan 
tarvittavat toimenpiteet ja annetaan prefektille vastuu tarkastuksista. Ei ole tiedossa, onko 
tällaisia toimenpiteitä toteutettu. 
Espanjan lainsäädännössä velvoitetaan myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden tuottaja pitämään 
myrkylliset ja vaaralliset jätteet erillään tarkoituksenmukaisella tavalla ja varmistamaan, että 
niitä ei sekoiteta muihin jätteisiin, etenkään sellaiseen jätteeseen tai aineeseen, joka lisää niiden 
vaarallisuutta ja vaikeuttaa niiden käsittelyä. Heidän on myös huolehdittava pakkauksista, 
myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä sisältävien pakkausten merkitsemisestä ja pidettävä kirjaa 
tuontituotteista. 
Ranskan lainsäädännössä edellytetään, että erityisiä teollisuusjätteitä, jotka sisältyvät Conseil 
d'Eta t'n vahvistamaan luetteloon, ei voida varastoida sellaisiin laitoksiin, jotka ottavat vastaan 
muihin luokkiin kuuluvia jätteitä. 
Jos jätteiden tuottaja tai jätteitä käsittelevä yritys luovuttaa jätteitä ulkopuolisille, niiden on 
lisäksi esitettävä luovutuksen yhteydessä erityinen lomake, jossa mainitaan jätteiden alkuperä, 
niiden ominaisuudet, määränpää sekä suunnitellut keräys-, kuljetus-, varastointi-, käsittely- ja 
huolehtimismenetelmät, mukaan lukien yksilöidyt tiedot näihin toimenpiteisiin osallistuvista 
muista yrityksistä. Tuottajien, kerääjien, kuljettajien, tuojien ja varastoijien on pidettävä kirjaa 
eri toimenpiteistä, jotka kohdistuvat huolehdittaviin jätteisiin. 
Irlannissa jokainen myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä keräävä, kuljettava, varastoiva tai 
sijoittava henkilö on velvollinen pitämään ne erillään muusta aineesta ja muista jätteistä. Myös 
jokainen, joka lähettää tällaisia jätteitä, on velvollinen varmistamaan, että pakkaukset on 
asianmukaisesti merkitty ja että niissä ilmoitetaan jätteen laji, koostumus ja määrä. Tiedoista 
on pidettävä kirjaa. 
8 artikla: Tiukemmat toimenpiteet 
Jäsenvaltiot voivat milloin tahansa toteuttaa tiukempia toimenpiteitä kuin direktiivissä 
säädetään. 
Jäsenvaltiot eivät ole ilmoittaneet komissiolle mistään tämän säännöksen mukaisista 
tiukemmista toimenpiteistä. 
24 
9 artiklan 2 kohta: Erityiset tiedot 
Liikkeiden tai yritysten, jotka varastoivat, käsittelevät ja/tai sijoittavat myrkyllisiä ja vaarallisia 
jätteitä, on saatava lupa toimivaltaiselta viranomaiselta. Sen lisäksi, että lupa kattaa kaikki 9 
artiklan 2 kohdassa luetellut asiat, siinä voidaan määrätä erityisistä tiedoista, jotka on 
pyydettäessä annettava toimivaltaisen viranomaisen käyttöön. 
Belgian Flanderissa myrkyllisten jätteiden käsittelyä tai niistä huolehtimista varten lupaa 
hakevien laitosten ja yritysten on toimitettava viranomaisille tiedot kaikista laitoksen 
toimijoista, ympäristöuhkien arvioinnista, varusteiden luonteesta ja suorituskyvystä, kaikkien 
jätteiden (kiinteiden ja nestemäisten) lajista ja ominaisuuksista, päästöistä melusaaste mukaan 
lukien, suunnitelluista toimenpiteistä ja varusteista toiminnan ympäristövaikutusten 
rajoittamiseksi, toimijoiden teknisestä suorituskyvystä, laitosten sijainnista maaperää koskevat 
tiedot mukaan lukien, rakennusluvista, ympäristövaikutusten arvioinnista ja 
turvallisuussuunnitelmista, kun ne ovat asiaa koskevan määräyksen perusteella tarpeen. 
Tanskassa jätteitä varastoivat, sijoittavat, käsittelevät, tuhoavat tai talteenottavat laitokset, 
joiden on saatava toimintaansa viranomaisten lupa etukäteen, ovat velvollisia toimittamaan 
viranomaisille tiedot sijainnista (kartat), rakentamisesta, varusteista, toiminnasta ja käytetystä 
teknologiasta. Niiden on myös tiedotettava jätteistä ja muista tuotetuista saastemuodoista sekä 
näiden saastemuotojen sisäisestä valvonnasta. Lisäksi on toimitettava yksityiskohtaiset tiedot 
suuronnettomuuksien uhkaan liittyvän turvallisuuden arvioinnista. 
Saksassa laitosten rakentamiseen, niiden toimintaan ja jälkihuoltoon tarvitaan vastuullisen 
viranomaisen lupa, joka luovutetaan erityisten tietojen esittämistä vastaan; nämä tiedot 
vaihtelevat aiotun laitoksen luonteen mukaan (esimerkiksi kaatopaikka, polttolaitos). 
Hyväksymismenettelyt takaavat julkisen tahon osallistumisen ja hankkeiden julkistamisen. 
Kreikan lain mukaan prefekteillä on toimivalta myöntää lupia sen jälkeen, kun erilaisista 
julkisten viranomaisten edustajista muodostettu komitea ja toimivaltainen ympäristöministeriön 
alueellinen yksikkö ovat esittäneet kantansa. 
Espanjassa toimijoiden on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle (joka myöntää laitoksen 
toimiluvan) kaikki sen mahdollisesti pyytämät lisätiedot. 
Siitä ei näytä olevan mitään vähimmäisvaatimusta, mitä erityistietoja on annettava käyttöön. 
25 
Ranskassa laitoksen esittämään lupahakemukseen on sisällytettävä direktiivin 9 artiklan 2 
kohdassa mainittujen näkökohtien lisäksi tiedot kaikista laitoksessa käytettävistä 
teollisuusprosesseista, arvio niihin liittyvistä uhkista, tiedot mahdollisista rakennusluvista, 
toimijoiden teknisistä ja taloudellisista toimintamahdollisuuksista, sijoitettavan jätteen 
maantieteellisestä alkuperästä (mukaan lukien se, kuinka toiminta sopii jätteiden huolehtimista 
ja aineiden talteenottoa koskeviin suunnitelmiin) ja mahdollisista rahoitustakuista. Mukaan on 
liitettävä laitosta ja sen ympäristöä koskevat kartat. Rekisteröityjen laitosten (installations 
classées) osalta niihin on sisällyttävä lisätietoja käyttöolosuhteista, jätevedestä ja kaikista 
vapautuvista päästöistä sekä suunnitelluista toimenpiteistä onnettomuustilanteessa. 
Lupahakemukseen on liitettävä ympäristövaikutusten arviointi. 
Irlannin laki seuraa läheisesti direktiivin sanamuotoa, ja siinä otetaan huomioon velvollisuus 
antaa käyttöön tietoja. Eräät kunnalliset laitokset on kuitenkin vapautettu lupavaatimuksesta. 
Alankomaissa on toimitettava laitosta koskevia tietoja, jotka liittyvät sen suunnitteluun, 
käytettäviin käsittelymenetelmiin, suorituskykyyn, laitoksen käyttöaikaan, tavanomaisten 
toimintojen ympäristövaikutuksiin, näiden vaikutusten mittaamiseksi ja estämiseksi 
toteutettuihin toimenpiteisiin, mihin sisältyy kaikenlainen jätteiden tuoton ehkäiseminen ja 
minimointi sekä tuotettujen jätteiden uudelleenkäyttö, varastointi, talteenotto ja niistä 
huolehtiminen. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole vähimmäisvaatimuksia, jotka koskisivat erityistietojen 
toimittamista pyynnöstä toimivaltaisille viranomaisille. Asiasta voivat päättää yksittäiset 
toimivaltaiset viranomaiset. 
11 artikla: Maksut 
Jäsenvaltiot voivat periä veron kaltaisia maksuja myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä 
huolehtimisen aiheuttamista kustannuksista. Tämä on tehtävä "saastuttaja maksaa" -periaatteen 
mukaisesti. 
Jos tällaisia maksuja peritään, niiden tuotto voidaan myös käyttää myrkyllisiä ja vaarallisia 
jätteitä koskevien valvontatoimien ja näistä jätteistä huolehtimiseen liittyvän tutkimuksen 
rahoittamiseksi. 
Belgian Flanderin alueella peritään myrkyllisiä jätteitä koskevasta jätehuollosta tonnia kohden 
400-3000 Belgian frangin suuruisia maksuja (milieuheffingen) . 
26 
Saksassa yksityisten laitosten omistajat perivät korvauksia (Entgel t) ja julkisten laitosten 
omistajat perivät veronkaltaisia maksuja (GeJbuhr) jätteiden toimittajalta, joka perii ne edelleen 
jätteiden tuottajalta "saastuttaja maksaa" -periaatteen mukaisesti. Maksut kattavat tavallisesti 
laitoksen suunnittelu-, rakennus- ja toimintakustannukset sekä toiminnan lopettamisesta 
aiheutuvat arvioidut kustannukset. Kun on kyse yksityisistä omistajista, korvaukseen sisältyy 
myös riskin ja hyödyn osuus. Maksut vaihtelevat alle 100 saksan markasta tonnia kohden yli 
1000 saksan markkaan tonnilta käsittelymenetelmien, jätteen koostumuksen ja mahdollisten 
esikäsittelymenetelmien mukaan. 
Ranskassa rekisteröidyiltä laitoksilta vuosittain perittävillä veroilla rahoitetaan osa 
valvontamenoista. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa jätehuoltotoiminnan säätelyn ja valvonnan toimivaltaisille 
viranomaisille aiheuttamat kustannukset saadaan takaisin jätehuoltolisenssien ja lupien 
haltijoiden ja rekisteröityjen jätteiden kuljettajien maksamissa maskuissa. 
Hallitus on hiljattain esittänyt kaatopaikkaveroa. 
Tanskassa, Espanjassa, Irlannissa ja Alankomaissa ei nykyisin peritä mitään tämänluonteisia 
veroja. 
12 artikla: Suunnitelmat myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä huolehtimiseksi 
Toimivaltaisten viranomaisten on laadittava suunnitelmat myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä 
huolehtimiseksi ja pidettävä ne ajanmukaisina (on syytä huomata, että direktiivin 78/319/ETY 
terminologiassa 'huolehtimiseen' sisältyvät myös talteenottotoimet). Niissä on esitettävä ennen 
kaikkea huolehdittavien jätteiden lajit ja määrät, huolehtimismenetelmät, tarvittaessa 
erikoistuneet käsittelykeskukset ja huolehtimistoimiin soveltuvat paikat. 
Toimivaltaiset viranomaiset voivat liittää suunnitelmiin muita erityisiä näkökohtia, erityisesti 
arvioidut huolehtimistoimista aiheutuvat kustannukset. Niiden on myös julkistettava 
suunnitelmat ja toimitettava ne edelleen komissiolle, joka huolehtii suunnitelmien säännöllisestä 
vertailusta sen varmistamiseksi, että direktiivin täytäntöönpano toteutetaan riittävän 
yhteensovitetusti. 
Komission on vaikeaa ellei peräti mahdotonta tuottaa tarkkoja tietoja jäsenvaltioiden jättämistä, 
erityisesti direktiivin 78/319/ETY 12 artiklan mukaisista myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä 
koskevista jätehuoltosuunnitelmista. 
Ensinnäkin vuoteen 1994 mennessä komissio on saanut tietoja hyvin rajoitetusti. 
Lisäksi vastatessaan komission toukokuussa 1995 lähettämään kyselyyn useimmat jäsenmaat 
viittasivat suunnitelmiin, jotka on laadittu uuden vaarallisista jätteistä annetun direktiivin 
(91/689/ETY) säännösten mukaan; tämä direktiivi tuli voimaan 27 päivänä kesäkuuta 1995, 
ja se toi Euroopan unionin jätelainsäädäntöön uuden vaarallisten jätteiden määritelmän. 
27 
Kolmas vaikeuttava tekijä on, että monissa tapauksissa komissiolle on toimitettu suunnitelmia, 
joihin sisältyvät yhdyskuntajätteet, myrkylliset ja vaaralliset jätteet ja muita jätelajeja (eri 
jäsenvaltiot käyttävät erilaista terminologiaa), ja on vaikeaa luokitella näitä jätteitä tarkasti 
myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden luokkaan (esimerkiksi autoromujen tai terveydenhuollon 
j ätehuoltosuunnitelmat). 
Lopuksi suunnitelmat ovat tavallisesti voimassa jonkin rajoitetun ajan (jota joissakin 
tapauksissa ei ole mainittu), ja siksi on mahdotonta antaa tarkkaa kuvaa suunnitelmista, jotka 
olivat voimassa vuosien 1990 ja 1994 välisenä aikana. 
Siksi komissio on nähnyt parhaaksi sisällyttää tähän kertomukseen vuoden 1995 loppuun 
mennessä saamansa tiedot, jotka liittyvät "myrkyllisiin ja vaarallisiin jätteisiin" tai "vaarallisiin 
jätteisiin". Jäsenvaltioiden komissiolle lähettämiin suunnitelmiin liittyvän kokonaiskuvan 
saamiseksi lukijaa kehotetaan tutustumaan direktiivin 75/442/ETY täytäntöönpanoa koskevaan 
kertomukseen. 
Komissio on saanut Belgian kolmelta alueelta seuraavat suunnitelmat: jätteiden syntymisen 
ehkäisyä ja jätehuoltoa koskeva suunnitelma Brysselin aluetta varten, hyväksytty vuonna 1992 
(voimassaoloaikaa ei ole ilmoitettu), jätesuunnitelma vuosille 1991-1995 Flanderin aluetta 
varten ja jätesuunnitelma vuosille 1991-1995 Vallonian aluetta varten. Kaikki kolme 
suunnitelmaa koskevat sekä yhdyskuntajätteitä että erityisjätteitä ja teollisuusjätteitä. 
Tanska on toimittanut kesäkuussa 1992 vuosiksi 1993-1997 hyväksytyn jätehuoltoa ja 
kierrätystä koskevan suunnitelman (johon kuuluvat myös erityisjätteet). 
Saksa toimitti komissiolle maaliskuussa 1989 joukon direktiivin 78/319/ETY 12 artiklan 
mukaisesti laadittuja suunnitelmia. Vuoteen 1994 mennessä toimitettiin yhteensä 13 
suunnitelmaa. Lokakuussa 1995 komissiolle lähetettiin useita voimassa olevia suunnitelmia, 
joista 19 liittyi vaarallisiin jätteisiin. 
Espanja on toimittanut komissiolle kansallisen teollisuusjätteitä koskevan suunnitelman (1989-
1992) ja kansallisen vaarallisia jätteitä koskevan suunnitelman (1995-2000). 
Irlanti toimitti komissiolle vuosien 1988 ja 1991 välillä 19 County counciTm ja yrityksen 
laatimat "erityisjätteitä koskevat suunnitelmat" ja Offaly County CounciTm laatiman 
"myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä koskevan suunnitelman". 
Luxemburg toimitti komissiolle vuoden 1991 alussa osan jätehuoltosuunnitelmasta (Osa I : 
Programme Directeur) vuosiksi 1991-1995. 
Alankomaat lähetti elokuussa 1992 kymmenvuotisen jäteohjelman (1993-2002) ja syyskuussa 
1995 vaarallisista jätteistä huolehtimista koskevan monivuotisen suunnitelman (1993-2002). 
Yhdistynyt kuningaskunta toimitti 70 eri toimivaltaisen viranomaisen laatimat 
jätehuoltosuunnitelmat vuonna 1990. Syyskuussa 1995 Yhdistyneen kuningaskunnan 
viranomaiset toimittivat komissiolle luettelon niistä suunnitelmista, jotka olivat edelleen 
voimassa. 
28 
Ranska, Kreikka, Italia ja Portugali eivät ole toimittaneet minkäänlaista myrkyllisiä ja 
vaarallisia jätteitä koskevaa jätehuoltosuunnitelmaa. 
13 artikla: Tilapäiset poikkeukset 
Hätätilanteessa tai vakavan vaaran uhatessa jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat 
toimenpiteet, myös tietyissä tilanteissa sellaiset, joilla poiketaan direktiivistä sen 
varmistamiseksi, että myrkylliset ja vaaralliset jätteet eivät aiheuta uhkaa väestölle tai 
ympäristölle. Poikkeamista on ilmoitettava komissiolle. 
Komission saamien tietojen mukaan tätä säännöstä ei ole sovellettu yhdessäkään jäsenvaltiossa. 
14 artikla: Tietojen muistiin merkitseminen 
Artiklassa säädetään joukosta asioita, joista myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä tuottavan, niitä 
hallussaan pitävän tai niistä huolehtivan laitoksen, liikkeen tai yrityksen on pidettävä kirjaa. 
Nämä tiedot on pyydettäessä annettava toimivaltaisen viranomaisen käyttöön. 
Belgian Vallonian alueella myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden parissa toimivat ovat olleet 
huhtikuusta 1992 asti velvollisia käyttämään erityistä rekisteriä, joka on säilytettävä vähintään 
viisi vuotta ja joka on pyydettäessä annettava viranomaisille. 
Belgian Flanderin alueella on pidettävä kirjaa laitoksessa tehdyistä toimista sekä jätteiden 
varastoinnista ja käsittelystä. Kaikkien jätteiden alkuperää, vastaanottamista ja luovuttamista 
koskevat tiedot on pidettävä rekisterissä vähintään viiden vuoden ajan, minkä jälkeen rekisteri 
on lähetettävä toimivaltaiselle viranomaiselle. 
Tanskassa ei ole olemassa standardoitua tapaa, jonka mukaisesti kirjaa olisi pidettävä, eikä 
dokumentoitujen todisteiden säilyttämistä koskevaa vähimmäisaikaa. 
Saksassa myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä tuottavan, niitä hallussaan pitävän ja/tai niistä 
huolehtivan laitoksen, liikkeen tai yrityksen on pidettävä yksityiskohtaisesti kirjaa jätteiden 
lajista, määrästä, koostumuksesta ja alkuperästä sekä jätteisiin kohdistuvista käsittely- ja 
huolehtimistoimista. Tiedot esitetään käsittelyihin liittyvinä tositteina ja tositeaineistoon 
liitettävinä standardimuotoisina ilmoituksina. 
Tämä arkistoaineisto on säilytettävä vähintään kolme vuotta viimeisen lisäyksen jälkeen, ja se 
on pyydettäessä esitettävä viranomaisille. Jos on kyse toimintansa lopettavasta laitoksesta, 
arkistoja on säilytettävä vähintään kymmenen vuotta. Kaatopaikkojen osalta niitä on 
säilytettävä niin kauan, kunnes kaatopaikan jälkihuolto on päättynyt. 
Direktiivi toistetaan sananmukaisesti Kreikan lainsäädännössä, mutta komissiolla ei ole 
tiedossaan yksityiskohtia tämän säännöksen soveltamisesta. 
29 
Espanjassa lainsäädäntö velvoittaa vaarallisten jätteiden tuottajan ilmoittamaan vuosittain 
standardimuodossa ja pitämään kirjaa seuraavista seikoista: jätteen alkuperä, jätteen määrä, laji 
ja tunnistuskoodi, luovutetut jätteet, esikäsittelymenetelmät, tilapäinen varastointi, tullitiedot, 
kun on kyse jätteen tuonnista, käsittelymenetelmät ja huolehtiminen paikan päällä. 
Vaarallisista jätteistä huolehtivien on lisäksi esitettävä vuosittain standardimuotoon laadittu 
kertomus ja pidettävä kirjaa seuraavista tiedoista: jätteiden alkuperä; jätteiden määrä, laji, 
koostumus ja tunnistuskoodit; hyväksyminen, vastaanotto ja varastointi; käsittely- ja 
huolehtimistoimet sekä käsittelymenetelmät ja käsiteltyjen jätteiden määränpää. 
Asiakirja-aineisto on säilytettävä vähintään viisi vuotta. 
Ranskassa laitokset, jotka tuottavat, tuovat maahan, vievät maasta tai kuljettavat tiettyihin 
luokkiin kuuluvia jätteitä (näihin kuuluu monia sellaisia jätteitä, jotka sisältävät direktiivin 
78/319/ETY liitteessä lueteltuja aineita), huolehtivat niistä tai käyvät niillä kauppaa, ovat 
velvollisia pitämään kirjaa ja tekemään määräajoin ilmoitukset viranomaisille. Lisäksi 
myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä varastoivien laitosten sekä tiettyjä erityisiä lopullisia, 
stabiloituja teoDisuusjääeitä (déchets industriels spéciaux ultimes et stabilisés) vatastoiviai 
laitosten on pidettävä kirjaa. 
Tiettyihin luokkiin kuuluvien jätteiden tuottajien, kerääjien, kuljettajien ja tuojien sekä niitä 
varastoivien, uudelleen ryhmittävien ja esikäsittelevien laitosten toimijoiden on pidettävä 
standardin mukaisesti kirjaa ja annettava tiedot pyydettäessä viranomaisille. 
Dokumentoitujen todisteiden säilyttämisen vähimmäisaikaa koskevaa normia ei ole. Tämän 
ajan määrääminen tapauskohtaisesti kuuluu departementtien prefektien (Préfetr du 
Département) toimivaltaan. 
Irlannin lainsäädännössä edellytetään luvanhaltijoiden ja jokaisen myrkyllisiä ja vaarallisia 
jätteitä tuottavan, hallussaan pitävän tai niistä huolehtivan henkilön ylläpitävän rekisteriä. Sen 
on katettava direktiivin 14 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetyt asiat. Vähimmäisaikarajaa 
rekisterin säilyttämiselle ei ole, sen sijaan määrätään tietojen luovuttamisesta toimivaltaiselle 
paikalliselle viranomaiselle tietyissä olosuhteissa. Myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden 
kuljetukseen liittyy luovutuksia koskeva ilmoitusjärjestelmä. Ilmoitukset on säilytettävä kaksi 
vuotta. 
Alankomaissa on pidettävä standardinmukaista kirjaa. Laitosten on tavallisesti ilmoitettava 
nimetyille viranomaisille kaikesta vaarallisten jätteiden vastaanottamisesta ja sijoittamisesta. 
Seuraavia seikkoja koskevat tiedot on toimitettava: sijoittamispäivä, jätteen vastaanottaja, 
jätteen yksilöiminen ja määrä, jätteen laji, ominaisuudet ja koostumus, laitoksen sijainti ja 
käytetyt käsittelymenetelmät. Laitos voi saada vapautuksen ilmoitusvelvollisuudesta, ja 
tällöinkin sen on pidettävä kirjaa samoista tiedoista. 
Asiakirja-aineisto on säilytettävä vähintään kolme vuotta. 
30 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa erityisjätteiden tuottajien, kuljettajien ja niitä sijoittavien 
on pidettävä rekisteriä, johon liitetään jäljennökset direktiivissä tarkoitetut yksityiskohtaiset 
tiedot sisältävistä lähetysilmoituksista. Lisäksi huolehtimispaikoissa on pidettävä kirjaa 
erityisjätteen jokaisesta sijoituskohdasta, ja nämä tiedot on liitettävä lähetysilmoitusrekisteriin. 
Jos on kyse tuottajista tai kuljettajista, kaikki lähetysilmoitukset on pidettävä rekisterissä 
vähintään kaksi vuotta. Jätteiden sijoittajien on säilytettävä ilmoitusten jäljennökset ja 
sijoittamispaikkoja koskevat tiedot siihen asti, kunnes jätehuoltolupa luovutetaan tai perutaan, 
jolloin rekisteri on siirrettävä toimivaltaiselle viranomaiselle. 
15 artikla: Tarkastukset 
Toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava kaikki myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä 
tuottavat, niitä hallussaan pitävät tai niistä huolehtivat laitokset ja valvottava niitä 
varmistaakseen, että direktiivin soveltamiseksi annettuja säännöksiä ja kaikkiin lupiin sisältyviä 
ehtoja noudatetaan. Tätä varten toimivaltaisten viranomaisten edustajien on saatava tarpeellinen 
apu voidakseen tehdä jätteitä koskevia selvityksiä, tarkastuksia ja tutkimuksia, ottaa näytteitä 
ja koota mitä tahansa velvollisuuksiensa täyttämisen kannalta tarpeellisia tietoja. 
Flanderin alueella laitosten ja yritysten, joiden toiminta liittyy myrkyllisiin jätteisiin, on 
annettava tiedot käyttöön kuukausittain. Jätteiden tuottajien on toimitettava viranomaisille 
erityinen tiedonanto vuosittain. Tarkastuksia voidaan tehdä milloin tahansa, mutta niiden 
vähimmäistiheydestä ei ole määräyksiä. 
Saksassa alueellisen lainsäädännön mukaan vastuussa olevat viranomaiset valvovat laitoksia, 
jotka tuottavat tai pitävät hallussaan myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä tai huolehtivat niistä. 
Periaatteessa ei ole olemassa vähimmäismääräyksiä siitä, kuinka usein tarkastuksia on tehtävä. 
Ranskassa ei ole vahvistettu vähimmäismääräyksiä siitä, kuinka usein tarkastusta ja valvontaa 
suoritetaan kansallisella tasolla. Tarkastusten välisestä ajasta määrätään tapauskohtaisesti 
departementtien tasolla, prefektien (préfets) alaisuudessa. 
Irlannissa valtuudet tarkastusten suorittamiseen on siihen valtuutetuilla henkilöillä. 
Toimivaltaisilla viranomaisilla ei kuitenkaan ole selvää velvollisuutta suorittaa tarkastuksia. 
Komissio on ryhtynyt tässä asiassa oikeudellisiin toimiin Irlantia vastaan. 
Alankomaissa on olemassa määräys siitä, kuinka usein tarkastuksia on tehtävä; laitoksen 
koostaja lajista riippuen tämä vähimmäistaajuus vaihtelee kahdesta vuotuisesta tarkastuksesta 
yhteen joka toinen vuosi tehtävään tarkastukseen. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa kehotetaan määräyksellä toimivaltaisia viranomaisia 
tekemään tarkastuksia joka neljäs kuukausi (sisävarastot), kahdeksan kertaa kuukaudessa 
(kaatopaikat) tai neljä kertaa kuukaudessa (käsittelylaitokset) silloin, kun on kyse 
jätehuoltoluvan saaneista henkilöistä. Yksittäiset viranomaiset määräävät muiden tarkastusten 
taajuudesta. 
Tanskassa ja Espanjassa ei ole määräyksiä siitä, kuinka usein tarkastuksia on pidettävä. 
31 
ffl PÄÄTELMÄT 
Koska jäsenvaltiot ovat toimittaneet komissiolle hyvin rajoitetusti niiltä pyydettyjä yleisiä ja 
erityisiä tietoja, tämä kertomus on sisällöltään melko suppea. 
Koska jätehuoltotoimenpiteet vaikuttavat suuressa määrin sisämarkkinoihin, on komission 
suorittama jätedirektiivien perusteellinen valvonta välttämätön edellytys sellaisten 
sisämarkkinoiden toiminnalle, joiden perustana on ympäristönsuojelun korkea taso. Tämän 
lisäksi jäsenvaltioiden laatimat tilannekertomukset, jotka komissio toimittaa muille 
jäsenvaltioille, edistävät tehokkaasti tärkeiden tietojen vaihtoa ja tehostavat jätealan tulevien 
toimenpiteiden suunnittelua. 
Komission käytettävissä olevan tiedon pohjalta voidaan tehdä seuraavat johtopäätökset: 
Huolimatta siitä, että tämä direktiivi pohjautuu perustamissopimuksen 100 ja 235 artiklaan ja 
että erityisesti on mainittu tarve estää eriarvoiset kilpailuolosuhteet, jotka vaikuttaisivat 
sisämarkkinoiden toimintaan, tehty arviointi osoittaa, että myrkyllisiä ja vaarallisia jätteitä 
koskevat kansalliset lainsäädännöt ovat yhdenmukaisia vain hyvin vähäisessä määrin. Tämä 
johtuu osittain siitä, että joidenkin direktiivin määräysten sisältö on yleinen (monissa 
tapauksissa määrätään pelkästään vähimmäisvaatimukset), ja osittain siitä, että useissa 
tapauksissa jäsenvaltiot eivät ole noudattaneet direktiivin säännöksiä, joilla pyritään 
yhdenmukaistamaan myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden jätehuoltoa. 
Kansallisella tasolla käytettävän myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden määritelmän oli tarkoitus 
perustua osittain tekijöihin (liitteessä lueteltujen aineiden tai ainesten määrään ja pitoisuuteen), 
joiden määrittely jätettiin jäsenvaltioiden tehtäväksi, ja osittain yhdenmukaistettuihin tekijöihin 
(liitteessä luetellut ainekset ja aineet). Tämä ei ole johtanut minkäänlaiseen yhdenmukaisuuteen 
jäsenvaltioissa käytettyjen määritelmien välillä. 
Mitä tulee direktiivin päätavoitteisiin (jätteiden syntymisen ehkäiseminen, jätteiden 
uudelleenkäyttö ja kierrätys, velvollisuus varmistaa, ettei ihmisten terveyttä eikä ympäristöä 
vaaranneta, valvomattoman kaatopaikoille sijoittamisen ja kuljetuksen estäminen) ja 
erityistavoitteisiin (erottelumerkintä, tietojen muistiin merkitseminen, tarkastukset), komissiolla 
ei ole käytössään riittävästi tietoja laatua koskevien johtopäätösten tekemiseen. Näyttää siltä, 
että joissakin tapauksissa direktiivin sanamuoto toistetaan jäsenvaltioiden kansallisessa 
lainsäädännössä, mutta komissiolla ei ole käytössään tietoja siitä, kuinka nämä määräykset on 
pantu täytäntöön. 
Jätehuollon toimivallan osalta on havaittavissa selvä suuntaus määritellä suunnittelumenetelmät 
ja yleinen viitekehys kansallisella tasolla (muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta), kun taas 
alueet ja muut paikalliset viranomaiset vastaavat usein suunnitelmien laadinnasta. Lupien 
myöntäminen, järjestely ja valvonta kuuluvat tavallisesti alueellisten tai paikallisten 
viranomaisten toimivaltaan, vaikka jäsenvaltioiden välillä onkin huomattavia eroja niiden 
erilaisten hallintorakenteiden vuoksi. 
Direktiiviin 78/319/ETY sisältyy erityissäännös, joka sallii jäsenvaltioiden toteuttaa tiukempia 
toimenpiteitä, kuin mitä direktiivissä säädetään. Näitä tiukempia toimenpiteitä ei tarvitse alistaa 
32 
komission hyväksyttäväksi, vaikka 21 artiklan 2 kohdan mukaan niistä on ilmoitettava 
komissiolle. Komissio ei ole saanut ilmoituksia tällaisesta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, 
että direktiiviä tiukempia toimenpiteitä ei olisi toteutettu. Esimerkiksi jäsenvaltioiden käyttämät 
erilaiset lähestymistavat myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden määrittelyyn ja direktiivin muiden 
määräysten täytäntöönpanoon ovat varmasti voineet johtaa huomattaviin eroihin direktiivin 
soveltamisessa eri maiden välillä. 
Direktiivin 12 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komissio huolehtii säännöllisten vertailujen 
järjestämisestä sen varmistamiseksi, että direktiivin täytäntöönpano toteutetaan riittävän 
yhteensovitetusta Koska aivan viime aikoihin asti jäsenvaltiot ovat toimittaneet suunnitelmia 
erittäin rajoitetusti, komissio ei ole voinut järjestää tällaisia vertailuja. Siten tämän direktiivin 
täytäntöönpanon koordinointi erityisesti jätehuoltosuunnitelmien osalta on ollut riittämätöntä. 
Soveltamista ei todella ole lainkaan valvottu yhteensovitetusti. Monet myrkyllisiä ja vaarallisia 
jätteitä koskevat suunnitelmat ovat jääneet laatimatta tai niitä ei ole toimitettu komissiolle 
ajoissa. Usein myöskään päivityksiä ei ole toimitettu komissiolle. Tämä tilanne varmasti 
haitannut myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden tehokkaan ja yhtenäisen jätehuollon toteutumista 
yhteisön tasolla. 
Yhteenvetona tästä täytäntöönpanoa koskevasta kertomuksesta komissio katsoo direktiivin 
78/319/ETY osoittavan selvästi, että yhteisön on yhdenmukaistettava jätehuoltoon liittyvät 
kansalliset toimenpiteet eikä rajoituttava ainoastaan vähimmäisvaatimusten antamiseen. 
Direktiivi 78/319/ETY on todennäköisesti laadittu liian yleiseksi, jotta ympäristönsuojelu 
yhdentyisi toimivilla sisämarkkinoilla toivotulla tavalla. Mitä tulee määräyksiin, joilla pyritään 
yhtenäistämään myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden jätehuoltoa, ovat jäsenvaltiot pitäneet 
parempana turvautua kansallisiin lähestymistapoihin. 
Direktiiviin liittyvät kokemukset osoittavat myös selvästi, että tarpeellinen jäsenvaltioiden 
jatkuva osallistuminen on ollut puutteellista, kun tarkastellaan, missä määrin komissiolle on 
ilmoitettu direktiivin soveltamiseksi toteutetuista toimenpiteistä, niiden yhteydessä esiin 
tulleista ongelmista, vastaavien jätehuoltosuunnitelmien toimittamisesta ja niin edelleen. 
Komissio toivoo, että tilanne paranee merkittävästi sovellettaessa direktiiviä 91/689/ETY, joka 
on korvannut direktiivin 78/319/ETY kesäkuun 27 päivästä 1995 alkaen. Tässä suhteessa on 
tärkeää, että uusi direktiivi mahdollistaa tehokkaan yhdenmukaistamisen alkaen 
yhdenmukaisesta vaarallisten jätteiden yleisestä määritelmästä (vaarallisten jätteiden luettelo)1. 
Tässä suhteessa komissio muistuttaa, että määritelmiin ja luetteloihin liittyvän yhteisön 
terminologian siirtäminen kansallisiin lainsäädäntöihin on tärkeää, sillä se on ainoa tapa turvata 
ympäristönsuojelun korkea taso sekä sisämarkkinoiden ja kilpailun asianmukainen toiminta. 
Lopuksi on muistettava, että direktiivi 91/689/ETY perustuu perustamissopimuksen 130 s 
artiklaan, ja siksi komissio on vakuuttunut, että jos jäsenvaltiot päättävät poiketa millä tavalla 
hyvänsä sen määräyksistä varmistaakseen vielä korkeamman ympäristönsuojelun tason kuin 
mihin tämä direktiivi pohjautuu, ne noudattavat artiklassa 130 t määrättyjä sääntöjä ja 
menettelyjä. 
1 Neuvoston päätös 94/904/EY, 22.12.1994; EYVL N:o L 356, 31.12.1994, s. 14. 
33 
DIREKTIIVI 75/439/ETY JÄTEÖLJYHUOLLOSTA 
Johdanto 
Direktiivi 75/439/ETY jäteöljyhuollosta oli ensimmäinen yritys säädellä yhteisön tasolla 
jäteöljyjen asianmukaista käsittelyä. Belgiaa lukuun ottamatta kaikki jäsenvaltiot olivat 
saattaneet yhteisön direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Belgiassa eräät 
direktiivin säännöksistä toistettiin ympäristönsuojelua koskevassa kansallisessa 
lainsäädännössä ja Flanderin alueella hyväksytyssä jätehuoltoa koskevassa 
lainsäädännössä. 
Direktiivin saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sen soveltamisessa oli monia 
eroja jäsenvaltioiden välillä. Lisäksi oli mahdollista, että nämä erot, jotka ilmenivät 
eroavuuksina jäteöljy huollossa yhteisön tasolla, aiheuttivat ongelmia sisämarkkinoilla. 
Näin oli tullut ilmeiseksi tarve yhdenmukaistaa kansalliset lait yhteisön tasolla. 
Alkusysäyksenä uuteen direktiiviin oli epäilemättä kuitenkin öljyjen saastuminen PCB-
ja PCT-yhdisteistä erityisesti Saksassa. 
Näiden ongelmien ratkaisemiseksi ja myös direktiivin mukauttamiseksi lisääntyneeseen 
tietoon ja tekniikan kehitykseen muutettiin jäteöljyhuollosta annettua direktiiviä 
* joulukuussa 1986. Uuden tekstin tärkeät kohdat ja uudistukset ovat: 
Soveltamisalaa tarkennettiin entisestään. Jäteöljyille annettiin uusi määritelmä, joka 
sulkee pois synteettiset öljyt ja myös PCB- ja PCT-yhdisteet. 
Lisäksi otettiin käyttöön enimmäismäärä, jota jäteöljyihin satunnaisesti sisältyvien PCB-
ja PCT-yhdisteiden pitoisuudet eivät saa ylittää. Siten poltettavaksi tai uudistettavaksi 
tarkoitetut jäteöljyt eivät saa sisältää yli 50 miljoonasosaa PCB:tä. Tätä enemmän näitä 
yhdisteitä sisältäviä öljyjä pidetään vaarallisina jätteinä, niitä on käsiteltävä sellaisina 
eivätkä ne kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. 
Jäteöljyjen uudistaminen asetettiin selvästi etusijalle niiden polttamiseen verrattuna. 
Yleisesti arvioidaan, että öljyjen uudistaminen merkitsee jäteöljyjen kaikkein ekologisinta 
ja järkiperäisintä hyödyntämistä, kun otetaan huomioon ilmakehään suuntautuvien 
saastepäästöjen merkittävä vähennys, energiatalous ja uusiutumattomien raaka-aineiden 
talteenotto. Direktiivi sallii myös polttamisen siellä, missä tapa on jo käytössä 
kansallisilla alueilla. 
Erityistä huomiota kiinnitettiin öljyjen keräilyyn ja varastointiin. Kaikilta öljyjä 
kerääviltä laitoksilta edellytetään tietojen rekisteröintiä, alistumista valvontaan ja 
lupaj ärj estelmään. 
Lisäksi jäsenvaltioiden on keräilyn tehostamiseksi määrättävä varastointiin ja keräilyyn 
liittyvistä yleisöön kohdistuvista tiedotusohjelmista. 
34 
Tämän lisäksi uudessa direktiivissä määrätään saastepäästöjä koskevat enimmäisarvot 
poltettaessa jäteöljyjä laitoksissa, joiden terminen ottoteho on kolme megawattia tai 
enemmän. 
II NYKYVAIHE DIREKTIIVIN SAATTAMISESSA OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ -
TÄYTÄNTÖÖNPANON KANSALLISET TOIMENPITEET 
Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komissiolle laeista, asetuksista ja hallinnollisista 
määräyksistä, jotka ne ovat panneet täytäntöön noudattaakseen direktiiviä sellaisena kuin sitä 
on muutettu 22 päivänä joulukuuta 1986 annetulla direktiivillä 87/101/ETY. 
Kuitenkin parhaillaan on käynnissä rikkomuksen seurauksena käynnistetyt menettelyt Saksaa, 
Italiaa ja Portugalia vastaan, joiden toimenpiteillä saatetaan direktiivi ainoastaan osittain osaksi 
kansallista lainsäädäntöä. 
III SOVELTAMISEN NYKYTILANNE - KERTOMUS JA JÄSENVALTIOIDEN VASTAUKSET 
KOMISSION PÄÄTÖKSEN 94/474/ETY MUKAISEEN KYSELYYN, JOKA PERUSTUU 26 PÄIVÄNÄ 
KESÄKUUTA 1995 ESITETTYYN KOMISSION YKSIKÖIDEN PYYNTÖÖN 
Komission yksiköt toivoivat saavansa jäsenvaltioilta direktiivin 87/101/ETY soveltamista 
koskevia tietoja vuotta 1995 edeltäviltä vuosilta, erityisesti vuosien 1990 ja 1994 väliseltä 
ajalta. 
Tähän pyyntöön vastanneet jäsenvaltiot ovat Saksa, Espanja, Ranska, Italia, Luxemburg, 
Alankomaat, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta. Portugalin vastaukset koskevat 
valitettavasti ainoastaan direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, eikä niihin 
sisälly tärkeää tietoa, joka olisi tarpeen direktiivin soveltamisen nykytilan arvioimiseksi tässä 
maassa. Saksan vastauksia on vaikea käyttää hyväksi, sillä niissä viitataan aikaisempaan 
kyselyyn ja vastaukseen ja ne sisältävät ainoastaan vuotta 1991 koskevia tietoja. 
Tanskan osalta tilanne on hieman erikoinen, sillä tämä maa on luvannut toimittaa vastaukset, 
mutta tähän mennessä komission yksiköt eivät ole saaneet edes osia niistä. 
Niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka eivät ole vastanneet lainkaan komission pyyntöön, 
yksiköillä on hallussaan joitakin Belgian sekä Kreikan aikaisemmin lähettämiä tietoja. 
Valitettavasti nämä tiedot koskevat ainoastaan vuotta 1989 edeltävää aikaa, eivätkä niin ollen 
anna kuvaa tilanteesta tässä selvityksessä käsiteltävänä ajanjaksona. 
Irlannin osalta komissiolla ei ole hallussaan minkäänlaisia direktiivin soveltamista koskevia 
tietoja. 
Uusien jäsenvaltioiden Itävallan, Suomen ja Ruotsin osalta voidaan todeta, että tässä 
kertomuksessa käsitellään ajanjaksoa, joka edelsi niiden liittymistä Euroopan unioniin. 
35 
Seuraavassa kertomuksessa esitetään yhteenveto jäsenvaltioiden vastauksista edellä mainittuun 
kyselyyn. Lukemisen helpottamiseksi otsikot on numeroitu kyselykaavakkeen eri kohtien 
mukaan. Artiklat, joihin viitataan, ovat direktiivistä 87/101/ETY. 
3.a,b,c Jäsenvaltioiden toteuttamat, direktiivissä määrättyjä toimenpiteitä 
tiukemmat toimenpiteet (muun muassa jäteöljyjen polttamista koskeva 
kielto - artikla 16) 
Espanjassa ei ole toteutettu tiukempia toimenpiteitä, kuin mistä määrätään direktiivissä. 
Öljyjen polttamista koskevaa kieltoa ei ole voitu soveltaa Espanjassa, sillä maan ilmoituksen 
mukaan se ei pystyisi valvomaan toimenpiteen toteuttamista. 
Ranskassa tämä määräys on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä 5 päivänä joulukuuta 
1989 kiertokirjeellä jäteöljyjen keräilyn hyväksymisestä ja niiden polttamisen kieltämisestä sekä 
valvomattomasta keräilystä. 
Italiassa ei ole toteutettu tiukempia toimenpiteitä lukuunottamatta joitakin kadmium- ja 
kloorisaasteita koskevia rajoituksia. PCB-pitoisuuden sallittu yläraja on 25 miljoonasosaa, ja 
öljyjen poltto laitoksissa on sallittua ainoastaan, jos pitoisuus on kolmen miljoonasosan ja 
kuuden miljoonasosan välillä. 
Luxemburgissa 17 päivänä kesäkuuta 1994 säädetyssä laissa jätteiden syntymisen 
ehkäisemisestä ja jätehuollosta asetetaan aineiden uudistaminen yleisesti etusijalle ja siten myös 
jäteöljyjen uudistaminen. Energianlähteeksi käytettäväksi hyväksytään ainoastaan sellaiset 
jätteet, jotka sopivat hyödynnettäväksi vain termisesti. Näistä toimenpiteistä on ilmoitettu 
komissiolle. 
Alankomaissa on toteutettu tiukempia toimenpiteitä. Jäteöljyn määritelmän nojalla on määrätty 
PCB-yhdisteiden halogeenipitoisuutta koskevista vaatimuksista. Lisäksi on määrätty 
vaatimuksista, jotka koskevat PCB-yhdisteiden halogeenipitoisuutta käytettäessä niitä 
polttoaineena tai polttoaineiden valmistuksessa. Nämä vaatimukset koskevat kaikkia 
polttoaineita. Näistä toimenpiteistä on ilmoitettu komissiolle. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole pidetty tarpeellisena ryhtyä tiukempiin 
toimenpiteisiin. 
36 
Toimitettujen asiakirjojen mukaan vaikuttaa siltä, että Portugalissa ei ole toteutettu tiukempia 
toimenpiteitä. 
II.l.a,b,c Tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jäteöljyt kerätään ja 
niistä huolehditaan aiheuttamatta vahinkoa ihmiselle tai ympäristölle (2 
artikla) 
Kaikki vastanneet jäsenmaat ovat toteuttaneet toimenpiteitä. 
Saksan osalta määrät ovat tiedossa ainoastaan vuodelta 1991, jolloin tuotettujen öljyjen määrä 
oli 1 228 000 tonnia, jäteöljyjen määrä oli 616 000 tonnia, öljyjä kerättiin 616 000 tonnia, 
uudistettiin 402 000 tonnia ja käytettiin polttoaineena 214 000 tonnia. 
Espanjassa lähes kaikki jäteöljy käytetään polttoaineena, kun taas uudistetun öljyn määrä on 
laskenut romahdusmaisesti näiden kolmen viime vuoden aikana mitättömälle tasolle. 
Ranskassa keräily ja huolehtiminen on järjestetty erityisten hyväksymis- ja 
valvontamenettelyjen kautta. Vuonna 1994 tuotettu öljymäärä oli 260 000 tonnia. Kerätyn 
öljyn määrä on kasvanut vuodesta 1992 lähtien, ja se nousi 197 401 tonniin vuonna 1994. 
Uudistetun öljyn määrä on hieman vähentynyt ollen 79 337 tonnia vuonna 1994. Sitä vastoin 
polttoaineena käytetyn öljyn määrä on lähes kaksinkertaistunut vuodesta 1992. Määrä oli 118 
064 tonnia vuonna 1994. 
Italiassa markkinoille tulevan öljyn määrä väheni vuoden 1990 692 000 tonnista 616 000 
tonniin vuonna 1994. Kerätyn öljyn määrä, joka vuonna 1994 oli 169 568 tonnia, ei ole 
sanottavasti kasvanut vuodesta 1990, kun taas uudistetun öljyn määrä on kasvanut ja oli 143 
529 tonnia vuonna 1994. Polttoaineena käytettävä määrä on vähentynyt melkein puolella ja oli 
22 656 tonnia vuonna 1994 ja huolehditun öljyn määrä oli erittäin pieni, 1 420 tonnia. 
Luxemburgissa valtuutetulla keräilijällä on oltava lupa jäteöljy ihin liittyvän suurherttuakunnan 
säädöksen, annettu 30 päivänä marraskuuta 1989, 6 artiklan nojalla sekajätteiden syntymisen 
ehkäisyyn ja jätehuoltoon liittyvän lain, säädetty 17 päivänä kesäkuuta 1994, 10 artiklan 
nojalla. 
Tuotettu öljymäärä on hieman kasvanut vuodesta 1992 lähtien ja oli 4 554 tonnia vuonna 
1994. 
Koko tämä määrä kerätään, mutta vain puolet siitä uudistetaan. Käyttö polttoaineena on 
merkittävästi vähentynyt, ja vuonna 1994 määrä oli 1997 tonnia. Vain hyvin pienestä määrästä 
(11 tonnia) huolehditaan. 
Alankomaissa markkinoille tuodun öljyn määrä ei kasvanut vuosien 1991 ja 1993 välillä, 
jolloin se oli 179 000 tonnia, joka vuorostaan tuotti 90 000 jäteöljyä, josta kerättiin kaksi 
kolmasosaa. Öljyä ei uudisteta. Polttoaineena käytettiin 47 000 tonnia ja 31 000 tonnista öljyä 
huolehdittiin. 
37 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa markkinoille tuodun öljyn määrä laski hieman vuodesta 
1990 lähtien ja oli 804 000 tonnia vuonna 1993. Myös jäteöljyjen määrä laski hieman ollen 
402 000 tonnia vuonna 1993. Kerättypen jäteöljyjen määrä on noussut noin kolmanneksen 
vuodesta 1990 ja di 383 000 tonnia vuonna 1993. Lähes kaikki jäteöljy poltetaan; uudistetun 
öljyn määrä on hyvin pieni, 25 000 tonnia vuonna 1993. 
2. a,b Tekniset, taloudelliset tai järjestelyihin liittyvät, 3 artiklan 1 kohdassa 
tarkoitetut pakottavat rajoitukset, joiden johdosta jäsenvaltiot eivät ole 
voineet antaa jätteiden käsittelyssä etusijaa uudistamiselle 
Saksassa uusien öljyjen erittäin alhainen hinta on asettanut merkittäviä rajoituksia. 
Espanjassa ei ole pakottavia rajoitteita, jotka estäisivät uudistamisen asettamisen etusijalle. 
Ranskassa eräät taloudelliset tosiseikat tekevät polttamisen uudistamista kannattavammaksi 
menettelyksi teollisuuden kannalta. 
Italiassa on pakottavia rajoitteita. 
Luxemburgissa on rajoitteita syystä, että siellä ei ole öljyjen uudistamiseen tarkoitettuja 
laitoksia. Uudistaminen tehdään ulkomailla. Heinäkuun 17 päivänä 1994 säädetyn lain 
perusteella suuntautuminen kohti uudistamista on mahdollista. 
Alankomaissa rajoitteita on ollut. 1980-luvulla hallituksen politiikan tavoitteena oli jäteöljyjen 
uudistaminen keskuskäsittelylaitoksessa (CBE). Tätä käsittelyä ei koskaan tehty taloudellisista 
syistä. Nykyisenä pyrkimyksenä on toteuttaa öljyntuottajien kanssa jäteöljyjen 
keskuskäsittelylaitos, jossa on tarkoitus tuottaa parempia polttoaineita (diesel, laivoissa 
käytettävä dieselöljy). Yksi yritys on saanut tätä tarkoitusta varten toimiluvan, mutta se ei 
käytä vielä tätä lupaa johtuen Conseil d'Etat'ssa käynnissä olevasta 
muutoksenhakumenettelystä. 
Kerääjien muodostama yhteisö teki hiljattain uudistamista koskevan esityksen. Se arvioitiin, 
ja päätös oli kielteinen. Perusöljyjen tuottamiseen ja polttoaineiden tuottamiseen tarkoitettujen 
laitosten edellyttämien sijoitusten välinen ero on erittäin suuri. Vaara, että tuotteesta 
uudistamisen jälkeen saatava tuotto ei riitä saamaan kohtuullisessa ajassa toimintaa 
kannattavaksi tämän eron edellyttämässä mitassa, arvioidaan liian suureksi. Ei myöskään pidetä 
toivottavana jäteöljyistä huolehtimisen turvaamisen kannalta, että jäteöljyjen käsittelyn 
järjestely uskottaisiin kerääjäyhdistykselle. Nykyisin jäteöljyt sentrifugoidaan. Sentrifugoitu 
tuote myydään polttoaineeksi tai tuotteeksi, joka sekoitetaan polttoaineeseen 
valmistusvaiheessa. Käsittelemättömien jäteöljyjen poltto on lähes olematonta. Jäteöljyjä on 
myös lumppusuotimissa ja niin edelleen. 
Näitä jätteitä käsitellään kuten vaarallisia jätteitä eikä kuten jäteöljyjä, ja siksi niistä usein 
huolehditaan polttolaitoksessa. 
38 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa öljyjen kierrätys loppui vuonna 1986. Syyt olivat 
taloudelliset ja tekniset; kasvava kilpailu öljy-yhtiöiden välillä aiheutti uuden öljyn hinnan 
voimakkaan putoamisen kierrätetyn öljyn hintaan verrattuna. Tämän lisäksi kierrätyksessä 
käytettävät menetelmät synnyttivät jätteitä, joista huolehtiminen oli vaikeaa ja kallista. 
2. c,d Tekniset, taloudelliset tai järjestelyihin liittyvät, 3 artiklan 2 kohdassa 
tarkoitetut pakottavat esteet, jotka ovat vaikuttaneet 
polttamistoimenpiteiden toteutettavuuteen 
Ranskassa, jossa öljyä ei uudisteta, niistä voidaan huolehtia polttamalla ainoastaan sellaisissa 
laitoksissa, jotka on siihen valtuutettu ympäristönsuojelunäkökohdat huomioon ottaen ja joilla 
on lämmön talteenottoon tarvittavat laitteet. 
Italiassa on näitä esteitä. 
Luxemburgissa ei ole myöskään öljynpolttolaitosta. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole tähän mennessä ollut pakottavia esteitä jäteöljyjen 
polton kannalta. 
2. e Jos jäteöljyjen uudistaminen tai polttaminen ei ole ollut mahdollista edellä 
mainituista syistä, onko toteutettu toimenpiteitä öljyn hävittämiseksi, 
varastoimiseksi tai sijoittamiseksi valvotusti ja turvallisesti (3 artiklan 3 kohta) 
Ranska ja Alankomaat eivät vastanneet tähän kysymykseen. 
Italiassa tällaisia toimenpiteitä ei ole toteutettu, sillä huolehdittavat jätteet ovat olleet 
uudistamista ja polttamista varten määrättyjen päästörajoitusten mukaiset. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1994 annetuissa määräyksissä jätehuoltoon 
liittyvistä luvista myönnetään vapautus vaatimuksista, jotka sallivat öljyn varastoinnin 
säiliöihin, joiden tilavuus on enintään kolme kuutiometriä. Tämä kannustaa kotitalouden 
kuluttajia keräämään öljyä kierrätystä varten. 
Niinpä vuoden 1994 lopussa otettiin käyttöön uusi menettely. Sen avulla tuotetaan puhdasta 
öljyä edullisesti. Tämä on suunnattu myös kotitalouksien kuluttajille. 
39 
3. a,b Yleisölle suunnattujen edistämis- ja tiedotuskampanjoiden toteuttaminen 
jäteöljyjen varastoimiseksi ja keräämiseksi talteen mahdollisimman tarkoin 
(5 artiklan 1 kohta) 
Saksassa järjestetään säännöllisesti yrityksille ja yleisölle seminaareja ja konferensseja, joihin 
myös liittovaltion viranomaiset ja paikalliset viranomaiset ottavat osaa. Jaetaan esittelylehtisiä. 
Espanjassa autonomisten alueiden (Valencia, Katalonia, Andalucia, Baskimaa, Galicia ja 
Madrid) ympäristöviranomaiset ovat toteuttaneet joukkotiedotusvälineiden välityksellä yleisölle 
suunnattuja tiedotuskampanjoita. 
Ranskassa toteutettiin yksi tiedotuskampanja vuonna 1986. Siihen kuului jalkapallon 
maailmancupin aikaan television välityksellä levitettäviä tietoiskuja sekä ilmoituskampanja. 
Yksi "vihreä" puhelinnumero on asetettu yleisön käyttöön. Se on edelleen voimassa. Lisäksi 
ADEMEn hoitama Minitel-palvelu tarjoaa yleisön käyttöön luettelon kerääjistä ja 
keräilypaikoista. Paikallisella tasolla on toteutettu erilaisia, erityisille kohderyhmille suunnattuja 
tiedotuskampanjoita. 
Italiassa on järjestetty kampanjoita. Laissa 92/95 myönnetään väliaikaisille yhteenliittymille 
mahdollisuus vaikuttaa yleiseen mielipiteeseen tiedonannoilla, joissa käsitellään öljyistä 
huolehtimista. Nämä tiedonannot on välitetty päivälehtien, aikakauslehtien ja mainospätkien 
kautta. Vuodesta 1990 lähtien on ollut toiminnassa "vihreä" puhelinnumero, jossa annetaan 
kansalaisille ilmaisia neuvoja jäteöljyjen käsittelystä. 
Luxemburgissa on toteutettu erilaisia toimenpiteitä ympäristöministeriön Superdreckskäscht -
propagandan kehyksessä; radiossa, sanomalehdissä ja elokuvateattereissa on esitetty 
mainospaloja ja toteutettu muuta mainosluonteista toimintaa sekä osallistuttu messuihin. 
Alankomaissa on toteutettu samankaltaisia, suurille joukoille suunnattuja tempauksia. 
Mainittakoon erityisesti "klein chemisch afval" -tiedotuskampanjat (KCA - pienet kemialliset 
jätteet), joissa oli mukana useita eri joukkoviestimiä. 
Jäteöljyt sisältyivät KCA:han. Näiden tiedotuskampanjoiden toteutuksesta huolehtivat hallitus, 
kansalliset viranomaiset ja kunnat. Joukkotiedotusvälineistä olivat mukana televisio, radio, 
sanomalehdet ja aikakauslehdet. Ilmoituksia ja mainoksia kiinnitettiin myös kaupunkiliikenteen 
linja-autoihin. Laadittiin jäteöljy huoltoa koskeva esite. 
Kertomuksesta saa vaikutelman, että jäteöljyistä huolehditaan lainmukaisin keinoin osittain 
tiedottamisen ansiosta. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa vesien hallinnoimisesta vastaava kansallinen viranomainen 
(NRA) käynnisti tammikuussa 1995 öljyjen hoitoa koskevan kampanjan yhteistyönä 
öljyteollisuuden kanssa ja sen rahoittamana. Kampanjan tärkeimmät osat ovat kaupallisille 
aloille ja kotitalouksille tarkoitetut jäteöljy huoltoa koskevat toimintaperiaatteet, joissa 
varoitetaan epäasianmukaisesta huolehtimisesta aiheutuvista vaaroista, sekä kuluttajiin 
yhteydessä olevalle teollisuudelle annettava tuki, joka on tarkoitettu öljyistä huolehtimiseen. 
40 
Jäteöljyjä, yksinomaisesti tai yhdessä muiden jätteiden kanssa, keräävien yritysten 
lukumäärä sekä viranomaisten lukumäärä (5 artiklan 4 kohta) 
Saksassa jäteöljyjen keräämisestä huolehtii tiheä 200 jätteistä huolehtimiseen erikoistuneen 
yrityksen verkosto. 
Espanjassa on kansallisen viranomaisen lisäksi toimivaltainen ympäristöviranomainen kussakin 
autonomisessa yhteisössä. Lupajärjestelmästä säädetään hallinnollisella päätöksellä. Kaikkiaan 
öljyjä kerääville yrityksille on myönnetty 68 lupaa. 
Ranskassa departementin prefekti valtuuttaa keräämisestä huolehtivat yritykset, ja siten niiden 
keräily lupa koskee määrättyä aluetta. Kussakin departementissa on yhdestä viiteen kerääjää, 
ja yhteensä heitä on 233. Heidät on valtuutettu keräämään öljyjä menettelyn mukaan, josta 
säädetään 21 päivänä marraskuuta 1979 tehdyssä hallinnollisessa päätöksessä 79-981. 
Italiassa valvova viranomainen on alueellinen, ja se muodostuu 20 viranomaisesta. Maassa on 
lupajärjestelmä; luvan on saanut 74 yritystä. Nämä yritykset keräävät myös muita jätteitä, ja 
ne ovat väliaikaisten yhteenliittymien (consorzia) toimiluvan haltijoita. 
Luxemburgissa on nykyisin 17 jäteöljyjä keräävää yritystä, ja niistä seitsemän yritystä on 
valtuutettu keräämään yksinomaan öljyjä. 
Alankomaissa on yksi kansallisen tason viranomainen ja kaksitoista provinssitason 
viranomaista. Kansallisella tasolla on kolme yritystä, joilla on toimilupa käsitellä ainoastaan 
jäteöljyjä, ja kolme yritystä, joiden toimilupa koskee muihin jätteisiin yhdistetyn öljyn 
käsittelyä. Provinssien tasolla kolme yritystä saa käsitellä öljyjä yhdessä muiden jätteiden 
kanssa. Molemmilla tasoilla on perustettu lupajärjestelmä. 
Jäteöljyjen keräämiseen tarvitaan ministerin lupa. Luvanhaltijoita valvoo hallitus. Puolella 
heistä on myös lupa kerätä öljyn, veden ja lietteen seoksia, joita saadaan tyhjennettäessä 
huoltoasemien öljy generaattoreita. Viimeksi mainittuja lupia antavat provinssit, jotka myös 
valvovat niitä. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole tahoa, joka kokoaisi yhteen nämä tiedot. Ne ovat 
yksittäisten jätealaa säätelevien viranomaisten hallussa. 
5. a,b,c Päätökset, iotka koskeva iäteölivien jakamista 3 artiklassa 
lueteltujen eri käsittelytapojen välisiin ryhmiin ia järjestetyt 
asianmukaiset tarkastukset (5 artiklan 3 kohta) 
Saksassa jäteöljyt jalostetaan nykyisin uudelleen perusöljyjen tuottamiseksi sekä käsitellään 
polttoaineiden tuottamista varten. Uusia tekniikoita, kuten hydratointi, on kehitetty, mutta niitä 
ei vielä käytetä tarpeeksi. 
41 
Espanjassa ei tehdä tällaisia päätöksiä, mutta ministerin päätöksellä myönnetään avustuksia 
ja tukia, joilla pääasiassa kannustetaan keräämään uudistettavaksi tarkoitettuja öljyjä ja 
vähemmässä määrin poltettavaksi tarkoitettuja öljyjä. Huolimatta markkinoilla vallitsevasta 
vapaasta kilpailusta kysyntä alalla määrää öljyjen viimeisen käsittelyn ja niiden lopullisen 
määränpään. 
Ranskassa käsittelytavat noudattavat direktiivin 3 artiklaa, kun on kyse uudistamisesta, 
polttamisesta tai varastoinnista. Säädöksissä määrätään valvonnasta, jonka suorittaa 
asianomaisen alueen luokiteltujen laitosten tarkastaja. Jos tarkastajan antaman kertomuksen 
mukaan sopimuksen haltijan toimiehdoissa säädettyjä määräyksiä ei ole noudatettu, 
ympäristöministeri voi mitätöidä tämän sopimuksen ministerin päätöksellä hallinnollisen 
päätöksen N:o 79-981 9 artiklassa säädetyn menettelyn jälkeen. 
Italiassa tällaisia päätöksiä ei ole tehty. Öljyt uudistetaan tai poltetaan, mutta uudistamista ja 
polttamista varten on järjestetty valvonta. 
Luxemburgissa laitoksiin, joissa poltetaan nestemäisiä tai kaasumaisia polttoaineita, liittyvässä 
suurherttuakunnan muutetussa päätöksessä, tehty 23 joulukuuta 1987, kielletään kaikenlainen 
jäteöljyjen polttaminen laitoksissa, joiden terminen ottoteho on alle kolme megawattia. Sellaisia 
laitoksia varten, joiden terminen ottoteho on suurempi kuin kolme megawattia, on haettava 
ympäristöministeriöltä lupa etukäteen. 
Alankomaissa jäteöljyt käytetään polttoaineena sen jälkeen, kun ne on käsitelty 
(sentrifugointi). Viidellä henkilöllä on lupa sentrifugoida jäteöljyjä. Lupa myönnetään sen 
jälkeen, kun edellytykset terveyden ja ympäristön suojelun kannalta täyttyvät. Valvonnasta 
vastaa se provinssi, jossa laitos sijaitsee. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei katsota tämän määräyksen olevan millään lailla 
hyödyllinen. 
6.a,b Luvan saaneiden jäteöljyjä uudistavien, niitä polttoaineena käyttävien tai niistä 
huolehtivien yritysten lukumäärä, viranomaisten lukumäärä ja toiminta sen 
varmistamiseksi, että kaikki suojatoimenpiteet on toteutettu (6 artiklan 1 ia 2 
kohta) 
Saksassa jätteistä huolehtivan 200 yrityksen edellytetään noudattavan lupajärjestelmää, johon 
liittyy pakotteita. 
Espanjassa on yksinomaisesti öljyjen käsittelyä varten luovutettu 2 lupaa uudistamista varten, 
15 lupaa polttamista varten ja 51 lupaa huolehtimista varten. Näitä lupia annetaan vain, jos 
yrityksellä on hallussaan öljyjen rekisteröintikirja, ne valvovat päästöjä ja jätevesiä sekä 
alistuvat viranomaisten valvontaan. 
42 
Ranskassa on myönnetty 54 lupaa yrityksille, joista 27 uudistaa ja 27 polttaa öljyjä. Ne ovat 
jakautuneet koko kansalliselle maa-alalle. Hyväksymismenettelyyn kuuluvat tarkastukset sekä 
alueellisella että kansallisella tasolla. Lupa luovutetaan ympäristöministeriön päätöksellä. 
Laitosten yhtenäisyyttä valvotaan alueellisella tasolla. 
Italiassa on myönnetty kuusi lupaa uudistamista varten ja kaksi lupaa lopullista huolehtimista 
varten. Kansallisella tasolla on yksi valvova viranomainen, ympäristöministeriö. 
Luxemburgissa ei ole jäteöljyistä huolehtivia yrityksiä. 
Alankomaissa on lupia myönnetty ainoastaan yrityksille, jotka huolehtivat myös muista 
jätteistä. Provinssitason viranomaisia on kaksitoista ja viisi lupaa on myönnetty jätteistä 
huolehtiville yrityksille. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa lupia on myöntänyt kaksi kansallista viranomaista, Hänen 
maj esteettinsa saastumisen tarkastusvirasto sekä teollisen saastumisen tarkastusvirasto ; j äteölj yj ä 
uudistaville yrityksille on myönnetty 15 lupaa ja niitä polttaville yrityksille 15 lupaa. 
Sitä vastoin 456 paikallista viranomaista, Di s tri c t Counci 1 s, on myöntänyt 2 240 lupaa öljyjä 
polttaville yrityksille. Yrityksille, jotka käsittelevät öljyjä yhdessä muiden jätteiden kanssa, ei 
ole myönnetty lupia. 
7 Jäteöljyjen uudistamista koskevan 7 artiklan nojalla toteutetut toimenpiteet 
Espanjassa on toteutettu 7 artiklan mukaisia toimenpiteitä, mutta niistä ei ole ilmoitettu 
komissiolle eikä syytä tähän ilmoitettu. 
Ranskassa direktiivin 7 artikla on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä jäteöljyjen 
talteenottoon liittyvällä kiertokirjeellä N:o 11-86, 11 päivänä maaliskuuta 1986. 
Italiassa on toteutettu toimenpiteitä, mutta niistä ei ole vielä ilmoitettu komissiolle, sillä 
toimivaltaiset yksiköt arvioivat vielä direktiivin 7 artiklan määräyksiä soveltavassa kansallisessa 
lainsäädännössä tarkennettuja teknisiä ohjeita. 
Luxemburgissa 7 artiklan määräykset vahvistetaan jäteöljyjä käsittelevässä suurherttuakunnan 
päätöksessä, tehty 30 marraskuuta 1989, erityisesti sen 8 artiklassa. Tämän lisäksi jäteöljyjä 
uudistavien laitosten on noudatettava jätteiden syntymisen ehkäisyyn ja jätehuoltoon liittyvän, 
17 päivänä kesäkuuta 1994 säädetyn lain määräyksiä, joiden mukaan vaaditaan toimilupa. 
Lupien myöntämisen kehyksessä tarkennetaan erityiset toimintaehdot. 
Luxemburgissa ei ole jäteöljyjä uudistavia laitoksia. Näistä toimenpiteistä on ilmoitettu 
komissiolle. 
43 
Alankomaissa 7 artiklan määräyksiä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, sillä 
jäteöljyjä ei uudisteta (tässä oletetaan, että perusöljyillä ymmärretään perusvoiteluaineita). 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on toteutettu 7 artiklan 7 nojalla seuraavat toimenpiteet: 
7 artiklan a kohta: ympäristönsuojelulain (EPA 1990) osat I ja II 
määräykset ympäristönsuojelusta 1991 (menettelyt ja pääsisältö) SI N:o 472, jota on 
muutettu määräyksellä jätehuoltoon liittyvistä luvista 1994 (Määräys 14). 
7. a Vahvistetut raia-arvot direktiivin liitteessä luetelluille saastuttaville aineille (8 
artikla 1 kohta a alakohta) 
Espanjassa ja Ranskassa laitokset, joissa palamisen terminen ottoteho on kolme megawattia, 
noudattavat direktiivissä määrättyjä päästöjen raja-arvoja. 
Italiassa on joidenkin saastuttavien aineiden raja-arvot vahvistettu tiukemmiksi: kadmium (Cd) 
0,2 mg/Nm3, kloori (Cl) 30 mg/Nm3, kromi (Cr), kupari (Cu), vanadiini (V) ja lyijy (Pb) alle 
5 mg/Nm3. 
Luxemburgissa suurherttuakunnan määräyksessä vahvistetaan samat raja-arvot kuin 
direktiivissä ja määrätään, että PCB-pitoisuus poltettavaksi tarkoitetussa jäteöljyssä ei saa 
ylittää 50 miljoonasosaa. 
Ilmakehään suuntautuville päästöille suositeltuja kansallisia kynnysarvoja, jotka ovat tiukempia 
direktiivin liitteessä luetelluille aineille ja muille muuttujille ja aineille, on kuitenkin sovellettu 
vuodesta 1994 lähtien asiaan liittyvien lupamenettelyjen kehyksessä. 
Alankomaissa tiettyjen määrittelyjen mukaan käsiteltyjä jäteöljyjä ei pidetä jäteöljyinä. 
Käytettäessä niitä polttoaineena on niiden täytettävä samat edellytykset kuin tavanomaisten 
polttoaineiden. Jos jäteöljyä poltetaan huoltamon yhteydessä on kyse tavallisesti yli kolmen 
megawatin laitoksesta. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa laitokset, joiden terminen ottoteho on yli kolme 
megawattia, noudattavat direktiivissä vahvistettuja raja-arvoja. 
44 
7. b Direktiivin liitteessä luetelluille saastuttaville aineille vahvistetut raja-arvot 
poltettaessa jäteöljyjä laitoksissa, joiden terminen ottoteho on alle kolme 
megawattia ja sovellettavia tarkastuksia koskevat tarkennukset (8 artiklan 1 
kohdan b alakohta) 
Espanjassa ei ole luvallista käyttää öljyjen polttamiseen laitoksia, joissa palamisen terminen 
ottoteho on alle kolme megawattia. 
Ranskassa jäteöljyistä huolehtivat tahot eivät käytä laitoksia, joiden terminen ottoteho on alle 
kolme megawattia. 
Italiassa öljyjen polttaminen ei ole sallittua laitoksissa, joiden terminen ottoteho on alle kolme 
megawattia. 
Alankomaissa vaatimukset ovat samalla tasolla kuin savukaasuja koskevat rajoitukset lupien 
yhteydessä, jotka myönnetään ympäristöllisin perustein. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa tällaisia laitoksia varten on olemassa raja-arvot ainoastaan 
lyijylle (Pb) 5 mg/m3 ja pölylle 100 mg/m3, mutta alin ottoteho saa olla 0,4 megawattia. 
7. c Jäteöljyjen polttamista valvovien viranomaisten lukumäärä (8 artikla 3 kohta) 
Espanjassa kaikkien öljyjen polttamiseen valtuutettujen laitosten palamisen terminen ottoteho 
on yli kolme megawattia, laitoksia on kuusi ja autonomisissa yhteisöissä on 17 viranomaista. 
Ranska ei vastannut tähän kysymykseen. 
Italiassa ei ole valtuutettuja alle kolmen megawatin laitoksia. 
Alankomaissa valvova viranomainen on kunnallisella tasolla. Kolmen megawatin tai sitä 
pienempiä laitoksia varten lasketaan olevan noin 600 viranomaista. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on 456 paikallista valvovaa viranomaista ja yksi kansallinen 
viranomainen yli kolmen megawatin laitoksia varten ja 456 paikallista viranomaista alle 
kolmen megawatin laitoksia varten. 
45 
8 Jäsenvaltioiden tarkentamat jäteöljyjen vähimmäismäärät, jotka velvoittavat niitä 
tuottavat, keräävät tai niistä huolehtivat laitokset pitämään kirjaa ja ilmoittamaan 
tiedot viranomaisille (11 artikla) 
Espanjassa tämä määrä on 500 litraa niin jäteöljyjä tuotettaessa, kerättäessä kuin niistä 
huolehdittaessa. 
Ranskassa velvoite koskee jokaista kerääjää, joka kerää 200 litraa suurempia eriä. Jätteistä 
huolehdittaessa ei vähimmäisarvoa ole; nimittäin mistä tahansa jäteöljyerästä huolehtiminen, 
koosta riippumatta, on kiellettyä ilman lupaa. Myöskään jäteöljyjen tuotannossa ei ole 
vähimmäismäärää; jokaisen jäteöljyjen haltijan on joko luovutettava öljy valtuutetulle kerääjälle 
tai huolehdittava siitä itse, mikäli hän on saanut luvan sen tekemiseen. 
Italiassa ja Luxemburgissa laki ei vaadi vahvistamaan määrää. 
Alankomaissa ei ole määrätty vähimmäismäärää kansallisella tasolla. Kerääjillä on oltava 
hallussaan lupa, heidän on säilytettävä se kymmenen vuoden ajan ja annettava se pyynnöstä 
toimivaltaisen viranomaisen tarkastettavaksi. Lupaan on kirjattava kunkin luvan perusteella 
tulevan tuote-erän hyväksymis- ja saapumispäivä, haltija, tavaran laji, jätteen koodi, painona 
ilmaistu määrä, kauppatavaraa koskevan luvan laji, analyysikertomuksen viite ja maksettu 
hinta. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei näitä tietoja ole säilytetty keskitetysti, mutta ponnisteluja 
on tehty niiden keräämiseksi ensimmäistä direktiiviä koskevaa kertomusta varten. 
9. a,b Jäteöljyjä kerääville yrityksille myönnetyt korvaukset, keskimääräiset 
summat, vahvistettu laskentaperuste ja rahoitusmenetelmä (14 artikla) 
Espanjassa keskimäärin 500 miljoonan pesetan suuruinen tuki, joka määrätään kahden 
laskentatavan mukaan, toinen on uudistettavaksi tarkoitettuja öljyjä varten ja toinen 
poltettavaksi tarkoitettuja öljyjä varten, on hyväksytty keräilylle ministeriön päätöksellä 
vuosiksi 1989, 1990, 1991, 1992 ja 1994. 
Ranskassa asetettiin asetuksella, annettu 31 päivänä elokuuta 1989, perusöljyille lisävero, jota 
hallinnoi jätteistä huolehtimista ja niiden talteenottoa hoitava kansallinen toimisto ja jonka 
perimisestä vastaa tullihallinto. Keräilyä suorittavat yritykset saavat vahingonkorvauksen 
kutakin kerättyä tonnia kohti. 
Italiassa myönnetään korvauksia keräilyä suorittaville yrityksille. 
46 
Luxemburgissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei myönnetä korvauksia jäteöljyjä 
kerääville yrityksille. 
Alankomaissa vahvistetaan kuukausittain enimmäishinta, joka perustuu käsittelyn jälkeisiin 
kustannuksiin ja tuloihin. Todellinen hinta on suunnilleen 10-15 centtiä litralta sekä keräilyn 
että käsittelyn osalta. Hinnan erottelu näiden kahden toiminnan välillä oli mahdotonta, sillä 
kerääjät suorittavat myös käsittelyn. (Vastaus kattaa myös kohdan 10.a,b). 
10. a,b Jäteöljyistä huolehtiville yrityksille myönnetyt korvaukset, keskimääräiset 
summat, vahvistettu laskentaperuste ja rahoitusmenetelmä (14 artikla) 
Saksassa ei myönnetä korvauksia jäteöljyistä huolehtiville yrityksille. 
Espanjassa on vuodesta 1989 lähtien tarjottu tukia jäteöljyistä huolehtiville yrityksille. Tuki 
on keskimäärin kuusi pesetaa kilolta. Summa on tarkoitettu kattamaan hallinnoimisesta, 
keräilystä, kuljetuksesta ja huolehtimisesta aiheutuvat kustannukset. 
Ranskassa lisäveroa sovelletaan myös jäteöljyistä huolehtivien yritysten saamiin avustuksiin 
sij oitushankkeissa. 
Italiassa myönnetään jäteöljyistä huolehtiville yrityksille korvauksia. 
Luxemburgissa ei myönnetä minkäänlaisia korvauksia yrityksille, jotka huolehtivat 
jäteöljyistä. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei määrätä jätteistä huolehtiville yrityksille maksettavista 
korvauksista. 
11 Jäsenvaltioiden toteuttamat toimenpiteet etusijan antamiseksi jäteöljyjen 
käsittelyssä uudistamiselle (tämä otsikko ei sisältynyt kyselykaavakkeeseen) 
Saksassa ei myönnetä uudistamiselle etusijaa, mutta määräyksellä kielletään sekoittamasta 
jäteöljyjä muihin öljyihin kuin sellaisiin, jotka sopivat uudelleen jalostettavaksi. 
47 
Espanjassa ei ole suunniteltu tämäntapaisia toimenpiteitä, mutta siellä on ministeriön 
määräyksellä epäsuorasti edistetty uudistamista myöntämällä avustuksia uudistamiseen 
tarkoitettujen öljyjen keräykseen. 
Ranskassa 21 päivänä marraskuuta 1979 annetun määräyksen 2 artiklassa määrätään, että 
jäteöljyistä on ensisijaisesti pyrittävä huolehtimaan uudistamalla tai kierrättämällä valtuutetuissa 
laitoksissa. 
Italiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa ei ole toteutettu toimenpiteitä 
uudistamisen asettamiseksi etusijalle. 
Luxemburgissa 17 päivänä kesäkuuta 1994 säädetyssä laissa jätteiden syntymisen 
ehkäisemisestä ja jätehuollosta asetetaan yleisesti aineiden uudistaminen etusijalle. 
IV PÄÄTELMÄT 
Kuten yleisiä asioita esittelevässä luvussa mainittiin, pääosa tästä kertomuksesta nojaa kuuden 
jäsenvaltion tiedonantoon; riittävästi tietoja ajalta 1990-1994 antoivat Espanja, Italia, 
Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Luxemburg ja Alankomaat. 
Kaikki nämä maat ovat toteuttaneet toimenpiteitä varmistaakseen, että jäteöljyt kerätään ja 
niistä huolehditaan aiheuttamatta vahinkoa ihmisille tai ympäristölle. 
Kuitenkin ainoastaan Ranska ja Luxemburg ovat lakien avulla asettaneet uudistamisen selvästi 
etusijalle, Espanjassa sitä on edistetty joillakin säädöksillä. Lopuksi voidaan todeta, että 
käytännössä uudistetun jäteöljyn määrä on tänä aikana kasvanut ainoastaan Italiassa. 
Saksassa vuonna 1991, jolta viimeisimmät tiedot ovat, kaksi kolmasosaa kerätystä jäteöljystä 
uudistettiin ja yksi kolmasosa käytettiin polttoaineena. Puolet Luxemburgista peräisin olevasta 
öljystä uudistettiin. 
Ranskassa uudistetun öljyn määrä väheni tänä aikana voimakkaasti ja polttoaineena käytetyn 
öljyn määrä kaksinkertaistui. Espanjassa koko kerätty jäteöljymäärä käytettiin polttoaineeksi. 
48 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa kaikki jäteöljy on poltettu vuodesta 1986 lähtien. 
Alankomaissa käytettiin puolet kerätystä jäteöljystä polttoaineena ja toisesta puolikkaasta 
huolehdittiin. Perusteluna tälle paremminkin pettymyksen tuottavalle tilanteelle Italia, 
Yhdistynyt kuningaskunta, Luxemburg, Alankomaat ja Saksa esittävät uudistamista rajoittavat 
taloudelliset näkökohdat. 
Tarkasteltaessa direktiivin muita säännöksiä huomataan, että tarmokkaita toimenpiteitä on 
toteutettu ainoastaan jäteöljyjen keräilyn osalta. Yksikään jäsenvaltio ei ilmaissut 
vankkumatonta tahtoa pitää uudistamista tehokkaasti etusijalla. 
Kaikki edellä mainitut maat ovat laatineet ja soveltaneet yleisölle suunnattuja 
tiedotuskampanjoita jäteöljyjen varastoimiseksi asianmukaisesti ja niiden keräämiseksi talteen 
mahdollisimman tarkkaan. 
Sitä vastoin ainoastaan Italia ja Luxemburg ovat määränneet päästöille direktiivissä esitettyjä 
arvoja tiukemmat raja-arvot, ja ainoastaan Italia, Espanja ja Ranska ovat määränneet 
vähimmäisarvot, jotka edellyttävät tietojen rekisteröintiäjäteöljyjä kerääviltä, niitä käsitteleviltä 
tai niistä huolehtivilta yrityksiltä. 
Ainoastaan Yhdistynyt kuningaskunta ei ole myöntänyt korvauksia keräilystä, ja korvausta 
huolehtimisesta eivät ole myöntäneet Yhdistynyt kuningaskunta, Luxemburg ja Saksa. 
Yhteenvetona voidaan todeta, että: 
1 ) direktiiviä on sovellettu vain hyvin pieneltä osin, ja 
2) jäsenvaltiot eivät ole halunneet asettaa jäteöljyjen uudistamista tehokkaasti etusijalle 
niiden polttamiseen verrattuna. 
49 
DIREKTIIVI 86/278/ETY 
YMPÄRISTÖN, ERITYISESTI MAAPERÄN, SUOJELUSTA 
KÄYTETTÄESSÄ PUHDISTAMOLIETETTÄ MAANVILJELYSSÄ 
I JOHDANTO 
Ympäristön, erityisesti maaperän, suojelusta käytettäessä puhdistamolietettä maanviljelyssä 12 
päivänä kesäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/278/ETY 17 artiklassa säädetään, että 
jäsenvaltioiden on laadittava joka neljäs vuosi, ja ensimmäisen kerran viiden vuoden kuluttua 
direktiivin tiedoksi antamisesta, yhteenvetokertomus lietteen käytöstä maanviljelyssä. 
Koska direktiivi annettiin tiedoksi 17 päivänä kesäkuuta 1986, jäsenvaltioiden oli laadittava 
ensimmäinen kertomuksensa vuosilta 1987-1990 ennen kesäkuun 17 päivää 1991. 
Kuusi jäsenvaltiota, nimittäin Belgia, Tanska, Saksa, Espanja, Ranska ja Yhdistynyt 
kuningaskunta, toimittivat kertomuksensa vuosien 1991 ja 1992 aikana. Komissio ei katsonut 
hyödylliseksi julkistaa tietoja, jotka olivat näin puutteelliset ja yhtenäisen esitysmuodon 
puuttuessa erittäin kirjavat. 
Direktiivin 86/278/ETY 17 artiklan mukaisesti olisi toinen kertomus, joka kattaa vuodet 1991-
1994, pitänyt toimittaa ennen kesäkuun 17 päivää 1995. Huolimatta 18 päivänä toukokuuta ja 
25 päivänä heinäkuuta 1995 lähetetyistä muistutuskirjeistä ainoastaan Belgia, Espanja, Ranska, 
Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat toimittaneet kertomuksen. 
Kuten yleisessä johdannossa esitetään, tämä kertomus käsittää ajanjakson 1991-1994, ja siinä 
siis tarkastellaan ainoastaan viittä edellä mainittua jäsenvaltioita. 
50 
Il DIREKTIIVIN SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 
Eräät jäsenvaltiot eivät ole vieläkään hyväksyneet kaikkia toimenpiteitä tämän direktiivin 
saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöään. Yhteisön tuomioistuin on antanut tuomion 
Belgialle, koska se ei ollut saattanut direktiiviä osaksi lainsäädäntöään (tuomio annettu 3 
päivänä toukokuuta 1994, asia C-260/93). Tämä puute korjattiin tammikuussa 1992 Flanderin 
alueen osalta, tammikuussa 1995 Vallonian alueen osalta ja elokuussa 1995 Brysselin alueen 
osalta. 
Tässä kertomuksessa tarkastellun ajanjakson päättyessä komissio ei ole vielä saanut haltuunsa 
soveltavaa asetusta, jonka on tarkoitus täydentää direktiivin saattaminen osaksi Portugalin 
kansallista lainsäädäntöä, ja samaan aikaan direktiivin, erityisesti 2(a), 6(a ja b), 9, 10(1) ja 
16 artiklan saattamista osaksi Ranskan kansallista lainsäädäntöä koskevat toimenpiteet ovat 
olleet komission ja Ranskan välisen kirjeenvaihdon aiheena. 
Irlannin osalta tilanne on seuraava: direktiivin liitteessä IA viitataan maihin, joiden pH-arvo 
vaihtelee välillä 6-7, kun taas Irlannin vastaavassa taulukossa (part I of the schedule to SI 183 
of 1991) viitataan maihin, joiden pH on välillä 5-7. Vastauksena komission pyyntöön saada 
tietoja tästä Irlannin lainsäädäntöä koskevasta eroavuudesta ovat Irlannin viranomaiset 
vakuuttaneet, että se ei aiheuta ympäristöriskejä. 
III DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO: KERTOMUS JA JÄSENVALTIOIDEN VASTAUKSET 
KOMISSION PÄÄTÖKSEEN 94/474/ETY POHJAUTUVAAN KYSELYYN 
Eräiden ympäristönsuojelua koskevien direktiivien standardoinnista ja täytäntöönpanosta 
annetun direktiivin 91/692/ETY2 johdosta komissio hyväk syi 
kyselykaavakemallin direktiivin 86/278/ETY soveltamista koskevien kertomusten laadintaa 
varten. 
Muodollisesti tätä kyselykaavaketta on käytettävä ensimmäisen kerran ainoastaan ajanjaksolle 
1995-1997. 
Komissio on kuitenkin pyytänyt jäsenmaita käyttämään sitä mahdollisimman paljon vuosien 
1991 -1994 kertomusta varten. 
Tältä ajanjaksolta ovat kertomuksen toimittaneet Belgia, Espanja, Ranska, Portugali ja 
Yhdistynyt kuningaskunta. 
Belgian kertomus ei koske Brysselin aluetta, jossa ei vielä ole jätevedenpuhdistamoa. Vallonian 
kertomus ei seuraa muodollisesti kyselykaavakkeen mallia johtuen direktiivin myöhäisestä 
saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
EYVL N:o L 377, 31.12.91, s. 48 
51 
Ranskan kertomuksessa jätetään eräät kysymykset vastaamatta, ja Portugalin kertomus 
muodostuu pelkästä "Portaria"-hankkeen esittelystä. 
Mitä tulee jäsenmaihin, jotka eivät ole vastanneet lainkaan komission pyyntöön, komission 
yksiköillä on käytössään joitakin aikaisempia Tanskaa ja Saksaa koskevia tietoja. Valitettavasti 
niihin sisältyy tietoja vain vuotta 1989 edeltävältä ajalta, ja siten ne jäävät tässä selvityksessä 
tarkastellun ajanjakson ulkopuolelle. 
Seuraavassa kertomuksessa esitetään yhteenveto jäsenvaltioiden vastauksista edellä mainitun 
kyselyn eri kysymyksiin. Lukemisen helpottamiseksi otsikot on numeroitu kyselykaavakkeen 
kohtien mukaan. 
III. 1 Erityisehdot käytettäessä sakokaivoista tai muista vastaavista laitteistoista 
peräisin olevaa lietettä (3 artikla 2 kohta) 
Belgiassa elokuussa 1977 annetussa kuninkaallisessa määräyksessä lannoitteiden ja 
maanparannusaineiden (joihin lietteet kuuluvat) käytöstä määrätään, että ne eivät saa sisältää 
mitään haitallisia tai myrkyllisiä aineita, myrkyllisiä hyönteisiä tai ankeroisia, mikro-
organismeja tai muita kasvitautien aiheuttajia, jotka herkästi voivat tuottaa vahinkoa kasveille 
tai ihmisten tai eläinten terveydelle. 
Espanjassa soveltamisehdot ovat samat kuin jätevedenpuhdistamoista saatavalle lietteelle. 
Ranskassa liete on levitettävä sopivilla laitteilla, ja se on mullattava syvään kyntämällä heti 
seuraavana päivänä. 
Portugali ei antanut tietoja. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa sakokaivolietteeseen sovelletaan samoja sääntöjä kuin 
puhdistamolietteeseen; käsitelty liete, joka levitetään pintaan sijoittamatta sitä maahan, on 
mullattava heti, kun se on kohtuudella mahdollista. 
III. 2(a) Raskasmetallipitoisuuksien raja-arvot maassa ja lietteessä sekä sovellettavat 
enimmäismäärät 
Seuraavissa taulukoissa esitetään direktiivin liitteitä IA, B ja C varten toimitetut tiedot. 
52 
N:o 1 MAAPERÄÄ KOSKEVAT RAJA-ARVOT (mg/kg) (direktiivin liite IA) 
Muuttuja 
Kadmium 
Kupari 
Nikkeli 
Lyijy 
Sinkki 
Elohopea 
Kromi Direktiivi 
86/278/ETY 
1-3 
50-140 
30-75 
50-300 
150-300 
1-1,5 
-Belgia 
F lander 
hiekka­
maa 
1 
50 
30 
50 
150 
1 
100 savi 
3 
140 
75 
300 
300 
1,5 
150 Vallonia 
1 
50 
50 
100 
200 
1 
100 Espanja 
pH 
<7 
1 
50 
30 
50 
150 
1 
100 pH 
>7 
3 
210 
112 
300 
450 
1,5 
150 Ranska 
2 
100 
50 
100 
300 
1 
150 Portugali 
pH 
<5,5 
1 
50 
30 
50 
150 
1 
50 pH 
5,5-7 
3 
100 
75 
300 
300 
1,5 
200 pH 
>7,0 
4 
200 
110 
450 
450 
2,0 
300 Yhdistynyt kuningaskunta 
pH 
5,0-5,5 
3 
80 
50 
300 
200 
1 
400 pH 
5,5-6,0 
3 
100 
60 
300 
250 
1 
400 pH 
6,0-7,0 
3 
135 
75 
300 
300 
1 
400 pH 
>7 
3 
200 
100 
300 
450 
1 
400 
N:o 2. LIETETTÄ KOSKEVAT RAJA-ARVOT (mg/kg) (LIITE I B) 
Muuttuja 
Kadmium 
Kupari 
Nikkeli 
Lyijy 
Sinkki 
Elohopea 
Kromi Direktiivi 
86/278/ETY 
20-40 
1000-1750 
300-400 
750-1 200 
2 500-4 000 
16-25 
-Belgia 
Flander 
12 
750 
100 
600 
2 500 
10 
500 Vallonia 
10 
600 
100 
500 
2 000 
10 
500 Espanja 
pH<7 
20 
1 000 
300 
750 
2 500 
16 
1 000 pH>7 
140 
1 250 
400 
1200 
4 000 
25 
1500 Ranska 
Viite 
20 
1 000 
200 
800 
3 000 
10 
1 000 Raja-arvo 
40 
2 000 
400 
1 600 
6 000 
20 
2 000 Portugali 
20 
1 000 
300 
750 
2 500 
16 
1 000 Yhdistynyt kuningaskunta 
-
-
-
1 000 
-
-
-
54 
N:o 3. VILJELYMAIHIN LISÄTTÄVIÄ VUOTUISIA RASKASMETALLIMAARIA KOSKEVAT RAJA-ARVOT (kg/ha/vuosi) (LIITE I 
C) 
Cd 
Cu 
Ni 
Pb 
Zn 
Hg 
Cr Direktiivi 
86/278/ETY 
0,15 
12 
3 
15 
30 
0,1 
-Belgia 
Flander 
Laitumet 
0,012 
0,75 
0,1 
0,6 
2,5 
0,01 
0,5 Viljelymaa 
0,024 
1,5 
0,2 
1,2 
5 
0,02 
1 Vallonia 
-
-
-
-
-
-
-Espanja 
0,15 
12 
3 
15 
30 
0,1 
3 Ranska 
0,06 
3 
0,6 
2,4 
9 
0,03 
3 Portugali 
0,15 
12 
3 
15 
30 
0,1 
4,5 Yhdistynyt 
kuningaskunta 
0,15 
7,5 
3 
15 
15 
0,1 
55 
III.2.(b) Maahan lisättävän lietteen enimmäismäärä tonneina kuiva-ainetta hehtaaria 
kohti vuodessa (5 artiklan 2 kohdan a alakohta) 
Flanderissa sallitaan yhden kuiva-ainetonnin levitys hehtaarille vuodessa laidunmailla ja 
kahden kuiva-ainetonnin levitys viljelymailla. Nämä määrät saadaan lisätä ainoastaan kerran 
kolmessa vuodessa. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on valittu 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa esitetty 
menettelytapa (raja-arvojen vahvistaminen maahan hehtaaria ja vuotta kohden lisättäville 
metalleille) eikä siis ole vahvistettu lietteelle sallittua enimmäismäärää hehtaaria ja vuotta 
kohden. 
Muissa kertomuksissa (Vallonian alue, Espanja, Ranska, Portugali) ei vastata tähän 
kysymykseen. 
III.2.(c) Alueella, jolla viljeltävät kasvit on tarkoitettu käytettäväksi yksinomaisesti 
eläinten rehuna, sallitut väljemmät raskasmetallipitoisuuksien raja-arvot 
(liitteen IA huomautus 1) 
Flanderissa ja Espanjassa väljempiä raja-arvoja ei ole sallittu. 
Vallonian, Ranskan ja Portugalin kertomuksissa ei viitata lainkaan tähän aiheeseen. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa sallitaan väljemmät raja-arvot 11 paikassa, pinta-alaltaan 
yhteensä 2 540 hehtaaria, jotka sijaitsevat jätevedenpuhdistamoiden läheisyydessä ja joita ennen 
on käytetty lietteen levityspaikkoina. Kertomuksessa ei kuitenkaan ilmoiteta sallittuja raja-
arvoja. 
III.2.(d) Mailla, joiden pH-arvo on yli 7, sallitut väljemmät 
raskasmetallipitoisuuksien raja-arvot (liitteen IA huomautus 2) 
Flanderissa sallitaan kuparille, nikkelille ja sinkille vastaavasti raja-arvot 75, 45 ja 225 mg/kg 
mailla, joiden pH on pysyvästi yli 7. 
Vallonian ja Ranskan kertomuksissa ei vastata tähän kysymykseen. 
56 
Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sallitut raja-arvot ja Portugalissa esitetyt 
raja-arvot esitetään edellä olevassa taulukossa N:o 1. 
III.2.(e) Väljemmät raja-arvot rehukasvien viii elvyn tarkoitettuun maahan 
lisättävien raskasmetallien vuosittaisille enimmäismäärille (liitteen IC 
huomautus 1) 
Flanderissa ja Espanjassa ei sallita korkeampia raja-arvoja. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa edellä 11.2(c) kohdassa tarkoitetuilla paikoilla voidaan 
soveltaa tätä erivapautta, mutta sallittuja raja-arvoja ei ole ilmoitettu. 
Vallonian, Ranskan ja Portugalin kertomuksissa ei käsitellä tätä kysymystä. 
111.3(a) Lietteen käsittelyssä käytettävien tekniikoiden kuvaus (6 artikla) 
Flanderissa sallittuja teknologioita ovat pitkät biologiset, kemialliset ja termiset käsittelyt. 
Stabilointi tehdään kylmäkäsittelynä 65 prosentille lietteistä, kalkkikäsittelynä 5 prosentille 
lietteistä ja aerobisesti lopulle 30 prosentille lietteistä. 
Valloniassa liete ainoastaan "kunnostetaan", ilman lisätarkennuksia. 
Espanjassa liete suodatetaan, käsitellään fysikaalisesti ja kemiallisesti ja poistetaan siitä vesi. 
Ranskassa liete stabiloidaan anaerobisen tai aerobisen käymisen avulla tai kemiallisin 
menetelmin. Liete sakeutetaan vettä poistamalla. 
Portugalin kertomuksessa ei puhuta käsittelyistä. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa liete pastöroidaan anaerobisesti kohtalaisessa lämmössä tai 
lämpökäsittelyllä. Sen jälkeen liete kompostoidaan tai kalkkistabiloidaan ennen veden poistoa. 
57 
III.3(b ja c) Lieteanalwsien välinen aika (liitteen II A 1 kohta) 
Vallonian ja Ranskan kertomuksissa ei tarkastella sitä, kuinka usein analyysit tehdään. 
Flanderissa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa analyysien välinen aika on 
sama kuin direktiivissä mainittu. 
Portugalissa "Portariaa" tarkasteltaessa analyysit tehdään direktiivissä mainituin aikavälein 
(kaksi kertaa vuodessa), mutta tämä voidaan muuttaa niin, että analyysit tehdään kerran 
vuodessa, jos kahdelta peräkkäiseltä vuodelta saadut tulokset eivät vaihtele merkittävästi. 
Tämän lisäksi on tehtävä analyysit, jos käsitellyn jäteveden laatu vaihtelee merkittävästi tai jos 
käsittelytavassa tapahtuu muutoksia. Kuparin, sinkin ja kromin analysointi ei ole pakollista, 
mikäli näitä aineita ei ole koskaan tavattu tai niitä on tavattu vain pieniä määriä käsiteltävissä 
jätevesissä. 
III.3(d ja c) Käsittelemättömän lietteen maahan sijoittamista tai 
multaamista koskevat erityistoimenpiteet (6 artiklan a kohta) 
Flanderissa ja Espanjassa vain käsiteltyä lietettä saadaan käyttää. 
Valloniassa liete on "kunnostettava". 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole toteutettu erityistoimenpiteitä. 
Ranskan ja Portugalin kertomuksissa ei vastata kysymykseen 
III.4 Aika, jolloin lietteen levitys on kiellettyä ennen kyseisen alueen käyttöä 
laiduntamiseen tai sadonkorjuuta (7 artikla) 
Flanderissa määrätään kuuden viikon varoaika, riippumatta viljeltävästä kasvista. 
Espanjassa kieltoa koskevat määräajat ovat samat kuin direktiivissä mainitut. 
Vallonia, Ranska ja Portugali eivät antaneet tätä koskevia tietoja. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa määrätään ainoastaan kolmen viikon määräaika tekemättä 
eroa eri viljelykasvien välillä. 
III.5(a ja b) Raja-arvojen ia muiden toimenpiteiden vahvistaminen maille, 
joiden pH-arvo on alle 6 (8 artikla) 
Flanderissa on yksiselitteisesti kielletty lietteen levittäminen maille, joiden pH on alle 6. 
58 
Espanjassa (katso liitteeseen IA liittyvä taulukko edellä) pH:ta koskeva raja-arvo on 7. 
Kaikille maille, joiden pH-arvo on tätä alempi, sovelletaan liitteessä IA mainittua alempaa 
arvoa. 
Samassa taulukossa esitetään Yhdistyneessä kuningaskunnassa määrätyt raja-arvot sinkille, 
kuparille ja nikkelille pH-arvon vaihtelun mukaan. 
Vallonian, Ranskan ja Portugalin kertomuksissa ei käsitellä tätä kysymystä. 
111.6(a) Muiden muuttujien kuin pH-arvon ja raskasmetallien tutkimiseksi suoritetut 
maa-analyysit (liitteen HB 1 kohta) 
Flanderissa analysoidaan myös fosfaattipitoisuus. 
Valloniassa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei mitata muita muuttujia. 
Ranska ja Portugali eivät antaneet tähän asiaan liittyviä tietoja. 
59 
111.6(b) Maa-analvvsien välinen enimmäisaika (liitteen HB 2 kohta) 
Direktiivin määräysten lisäksi Flanderissa määrätään maan lisäanalyysistä jokaisen 20 tonnin 
liete-erän lisäyksen jälkeen. 
Espanjassa autonomiset yhteisöt päättävät analyysien välisestä ajasta. 
Vallonian, Ranskan ja Portugalin kertomuksissa ei anneta tähän asiaan liittyviä tietoja. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa maa-analyysi tehdään ensimmäisen kerran, kun lietettä 
käytetään ensimmäisen kerran, ja sen jälkeen 20 vuoden kuluttua. Maanomistajan tai ministerin 
pyynnöstä maa-analyysi voidaan tehdä kuitenkin viiden vuoden kuluttua ensimmäisestä 
analyysistä. 
60 
III.7 Puhdistamoissa tuotetut lietemäärät, maanviljelyssä käytetyt lietemäärät, lietteellä 
käsitelty pinta-ala, lietteen keskimääräinen raskasmetallipitoisuus (10 artiklassa 
mainitun rekisterin pohjalta) 
Pyydetyt tiedot esitetään seuraavassa taulukossa, jossa annetaan tässä kertomuksessa 
tarkoitettua ajanjaksoa koskevat keskiarvot. 
N:o 4. TUOTETTU JA KÄYTETTY LIETEMAARA 
Flander 
Vallonia 
Espanja 
Ranska 
Portugali 
Yhdistynyt 
kuningaskunta Tuotettu liete 
(kuiva-ainetonnia/vuosi) 
838 731 
13 267 
404 299 
758 500 
1 030 000 Maanviljelyyn käytetty 
liete 
(kuiva-ainetonnia/vuosi) 
212 228 
10 044 
204 197 
496 500 
500 000 Käsitelty pinta-ala 
(vapaaehtoinen) 
~ 
61 
N:o 5. LIETTEEN KESKIMÄÄRÄINEN RASKASMETALLIPITOISUUS (mg/kg kuiva-ainetta) 
Cd 
Cu 
Ni 
Pb 
Zn 
Hg 
Cr Direktiivi 
86/278/ETY 
20-40 
1 000-1 750 
300-400 
750-1 200 
2 500-4 000 
16-25 
-Belgia 
Flander 
3,6 
312 
46 
229 
1 350 
1,7 
73 Vallonia 
3,3 
179 
50 
182 
925 
1,5 
76 Espanja 
6 
294 
49 
406 
1 157 
11 
363 Ranska 
5,3 
334 
39 
133 
921 
2,7 
80 Portugali 
-
-
-
-
-
-
-Yhdistynyt 
kuningaskunta 
3,2 
473 
37 
217 
889 
3,2 
86 
62 
Raskasmetalleja koskevien tietojen lisäksi Flanderin kertomuksessa esitetään kokonaistyppeä 
(26 mg/kg kuiva-ainetta) ja kokonaisfosforia (2,2 mg/kg kuiva-ainetta) kuvaavat 
analyysitulokset. 
III.8 Pienille puhdistamoille myönnetyt erivapaudet (11 artikla) 
Flanderissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole myönnetty erivapauksia. 
Muiden kertomuksissa ei vastata kysymykseen. 
IV PÄÄTELMÄT 
Ei ole mahdollista tehdä unionin tasolla johtopäätöksiä viiden kansallisen kertomuksen 
pohjalta, joista ainoastaan kaksi ja puoli (Espanjan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Flanderin 
kertomukset) ovat täydellisiä, korostamatta jäsenvaltioiden haluttomuutta toimittaa näitä 
kertomuksia. 
Tältä hyvin rajoitetulta pohjalta voidaan kuitenkin katsoa, että direktiivin täytäntöönpano on 
toteutunut paremminkin hyvin tarkasteltaessa sen tärkeintä osaa eli maataloudessa 
hyödynnettävän lietteen sallittuja raskasmetallipitoisuuksia, ja todeta, että tavallisesti nämä 
pitoisuudet ovat selvästi direktiivin liitteessä IB määrättyjä raja-arvoja pienemmät. 
63 

ISSN 1024-4492 
KOM(91) 23 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 14 
Luettelonumero : CB-CO-97-020-FI-C 
ISBN 92-78-15162-9 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
C 9