EUROOPAN KOMISSIO Strasbourg 24.11.2015 COM(2015) 586 final 2015/0270(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS asetuksen (EU) N:o 806/2014 muuttamisesta eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän perustamiseksi



PERUSTELUT Tässä lainsäädäntöehdotuksessa on kyse eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän perustamisesta pankkiunionin kolmanneksi pilariksi kolmessa vaiheessa: osallistuvien kansallisten talletussuojajärjestelmien jälleenvakuusjärjestelmä ensimmäisen kolmen vuoden ajan, osallistuvien kansallisten talletussuojajärjestelmien rinnakkaisvakuutusjärjestelmä seuraavien neljän vuoden ajan ja osallistuvien kansallisten talletussuojajärjestelmien täysvakuutus tämän jälkeen. Kansallinen talletussuojajärjestelmä voi hyödyntää eurooppalaista talletussuojajärjestelmää ainoastaan, jos se kartuttaa järjestelmän varoja tarkasti määritetyn rahoituspolun mukaisesti ja muutoin täyttää unionin lainsäädännön mukaiset olennaiset vaatimukset. Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto, jotta laajennettaisiin eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän hallinnointia varten, seuraisi kansallisia talletussuojajärjestelmiä ja vapauttaisi varoja ainoastaan selkeästi määriteltyjen edellytysten täyttyessä. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän käyttöönoton rinnalla toteutettaisiin kunnianhimoisia toimenpiteitä riskien vähentämiseksi jäsenvaltioiden pankkisektorilla. 1.EHDOTUKSEN TAUSTA 1.1.Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Vuonna 2012 komissio peräänkuulutti pankkiunionia, joka vakauttaisi pankkisektoria ja palauttaisi luottamuksen euroon sekä tukisi visiota taloudellisesta ja finanssipoliittisesta yhdentymisestä pitemmällä aikavälillä. Pankkiunioni olisi toteutettava siirtämällä valvontaa Euroopan tasolle, luomalla yhtenäinen kehys pankkikriisien hallintaan ja – mikä on yhtä tärkeää – perustamalla yhteinen talletussuojajärjestelmä. Kaksi ensimmäistä vaihetta on toteutettu perustamalla yhteinen valvontamekanismi ja yhteinen kriisinratkaisumekanismi, mutta yhteistä talletussuojajärjestelmää ei ole vielä perustettu. Viiden puheenjohtajan raportissa ja sitä seuranneessa komission tiedonannossa esitetään talous- ja rahaliiton (EMU) syventämiseksi selkeä suunnitelma, johon kuuluu toimia, joilla rahoitusjärjestelmän vakauteen kohdistuvia riskejä rajataan edelleen. Pankkiunionin saaminen valmiiksi on välttämätön askel kohti aitoa ja syvää talous- ja rahaliittoa. Yhtenäinen ja täysin yhdennetty rahoitusjärjestelmä on yhteisen rahan kannalta keskeinen, jotta rahapolitiikka välittyy asianmukaisesti, riskejä voidaan hajauttaa riittävästi eri jäsenvaltioihin ja euroalueen pankkijärjestelmään yleisesti luotetaan. Viiden puheenjohtajan raportissa ehdotetaan, että pitkällä aikavälillä perustetaan eurooppalainen talletussuojajärjestelmä, joka olisi täysimittaisen pankkiunionin kolmas pilari. Se toimisi yhteisen valvontamekanismin kautta hoidettavan pankkivalvonnan ja yhteisen kriisinratkaisumekanismin kautta hoidettavan pankkien kriisinratkaisun rinnalla. Viiden puheenjohtajan raportin viesti on, että koska nykyinen kansallisiin talletussuojajärjestelmiin perustuva toimintamalli on altis mittaville paikallisille häiriöille, yhteinen talletussuoja parantaisi kykyä kestää tulevia kriisejä. Komissio sitoutui 21. lokakuuta antamassaan tiedonannossa tekemään vielä vuoden 2015 aikana lainsäädäntöehdotuksen ensimmäisistä toimista talletussuojajärjestelmän toteuttamiseksi. Tarkoituksena on luoda valtioista riippumaton eurooppalaisempi järjestelmä. Tämä lisäisi rahoitusvakautta, ja kansalaiset voisivat olla varmoja siitä, että heidän talletuksensa ovat turvassa siitä riippumatta, missä ne maantieteellisesti sijaitsevat, eivätkä terveet pankit joutuisi kärsimään sijaintipaikkansa vuoksi. Komissio totesi viiden puheenjohtajan raportissa esitettyjen linjausten mukaisesti, että ensimmäisessä vaiheessa yhteisemmän järjestelmän toteuttaminen perustuisi jälleenvakuutuspohjaiseen lähestymistapaan, jossa otettaisiin huomioon kansallisten järjestelmien erilaiset rahoitustasot ja moraalikato-ongelmat. Nykyisen yhteisen kriisinratkaisuneuvoston alaisuuteen perustettaisiin yhteinen talletussuojarahasto, jota kriisinratkaisuneuvosto hallinnoi. Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä olisi pakollinen euroalueen jäsenvaltioille ja avoin euroalueen ulkopuolisille jäsenvaltioille, jotka haluavat liittyä pankkiunioniin. Järjestelmä kehittyisi muutaman vuoden kuluessa asteittain jälleenvakuutusjärjestelmästä täysin yhteisvastuulliseksi rinnakkaisvakuutusjärjestelmäksi. Tämä askel on EMUn syventämisessä tarpeen yhteistä kriisinratkaisurahastoa varten tarvittavan väliaikaisrahoitusmekanismin perustamisen ja yhteisen varautumisjärjestelyn kehittämisen rinnalla. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän avulla pankkien ja valtion välisiä yhteyksiä voidaan vähentää yksittäisissä jäsenvaltioissa toteuttamalla toimia, joilla riskit voidaan jakaa pankkiunionissa kaikkien jäsenvaltioiden kesken. Tällä tavoin vahvistetaan mahdollisuuksia saavuttaa pankkiunionin keskeinen tavoite. Pankkiunionia vahvistavien riskinjakotoimenpiteiden rinnalla on kuitenkin samaan aikaan toteutettava riskiä vähentäviä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on katkaista suoremmin yhteys pankkien ja valtion välillä. 1.2.Johdonmukaisuus suhteessa tällä politiikan alalla voimassa oleviin politiikkaa koskeviin säännöksiin Ehdotettu asetus on johdonmukainen suhteessa voimassa oleviin politiikkaa koskeviin säännöksiin. Kun yhteinen valvontamekanismi on perustettu neuvoston asetuksella (EU) N:o 1024/2013 ja yhteinen kriisinratkaisumekanismi asetuksella (EU) N:o 806/2014, eurooppalaisella talletussuojajärjestelmällä korjataan epäsuhta, joka liittyy yhtäältä siihen, että unioni hoitaa pankkien valvontaa ja kriisinratkaisua osallistuvissa jäsenvaltioissa, ja toisaalta kansallisten talletussuojajärjestelmien tuloksellisuuteen ja uskottavuuteen, kun samojen pankkien kaatuessa noudatetaan talletusten vakuusjärjestelmistä annettua direktiiviä 2014/59/EU (talletusvakuusdirektiivi). Ehdotettu asetus perustuu olemassa olevaan kansallisten talletussuojajärjestelmien kehykseen, josta säädetään talletusvakuusdirektiivissä. Ehdotetun asetuksen tuloksena eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään osallistuvat jäsenvaltiot soveltaisivat talletussuojakehystä yhdenmukaisemmin, kun yhteiselle kriisinratkaisuneuvostolle, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’, annettaisiin tehtäväksi talletussuojakehykseen liittyvät päätöksenteko-, seuranta- ja täytäntöönpanovaltuudet. 1.3.Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä heikentäisi kytköstä yksittäisten jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusaseman ja kyseisissä jäsenvaltioissa toimivien pankkien rahoituskustannusten välillä ja auttaisi näin purkamaan valtioiden ja pankkien välisen yhteyden. Tämä parantaisi pankkisektorin kykyä kestää tulevia kriisejä ja edistäisi yleistä rahoitusvakaustavoitetta, joka on unionin talous- ja rahapolitiikan perusta. Riskit hajaantuisivat laajemmalle, mikä lisäisi rahoitusvakautta kyseisten jäsenvaltioiden lisäksi myös muissa siihen osallistuvissa ja osallistumattomissa jäsenvaltioissa, kun mahdollisten häiriöiden leviämistä pystyttäisiin rajaamaan. Lisäksi se auttaa palauttamaan tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla rajoittamalla kilpailuhaittaa, josta terveet pankit kärsivät sijoittautumispaikkansa vuoksi. Vakaassa rahoitusympäristössä rahoituslaitosten rahoituskustannusten pieneneminen kannustaa rahoituslaitoksia luotottamaan muuta taloutta, mikä edistää kasvua ja työllisyyttä sekä parantaa unionin talouden kilpailukykyä.

2.OIKEUSPERUSTA SEKÄ TOISSIJAISUUS- JA SUHTEELLISUUSPERIAATE 2.1.Oikeusperusta Ehdotetun asetuksen oikeusperusta on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEUT) 114 artikla, jonka nojalla voidaan toteuttaa sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevia toimenpiteitä jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämiseksi. Ehdotetun asetuksen tarkoituksena on säilyttää yhtenäisyys ja parantaa sisämarkkinoiden toimintaa. Yksien ja samojen talletussuojasääntöjen yhdenmukainen soveltaminen ja mahdollisuus käyttää keskusviranomaisen hallinnoimaa Euroopan talletussuojarahastoa edistäisi unionin rahoitusmarkkinoiden asianmukaista toimintaa ja unionin rahoitusvakautta. Se poistaisi esteitä perusvapauksien käytöltä vääristämättä merkittävästi kilpailua, ainakin niissä jäsenvaltioissa, joiden luottolaitosten valvonta ja kriisinratkaisu sekä tallettajien suoja hoidetaan Euroopan tasolla. Asianmukainen oikeusperusta on näin ollen SEUT-sopimuksen 114 artikla. 2.2.Toissijaisuusperiaate (muun kuin yksinomaisen toimivallan osalta) Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti unioni toimii aloilla, jotka eivät kuulu sen yksinomaiseen toimivaltaan, ainoastaan jos ja siltä osin kuin jäsenvaltiot eivät voi keskushallinnon tasolla tai alueellisella taikka paikallisella tasolla riittävällä tavalla saavuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, vaan ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Nykytilanteessa talletussuojajärjestelmät ovat puhtaasti kansallisia. Siksi ne ovat alttiita mittaville paikallisille häiriöille ja pankkien ja valtion välillä säilyy myös vahva yhteys. Tilanne heikentää talletussuojan yhdenmukaisuutta ja voi heikentää tallettajien luottamusta. Lisäksi huomattavat erot kansallisella tasolla toteutetussa talletussuojassa, johon vaikuttavat paikalliset erityispiirteet ja rahoitusmahdollisuudet, voivat vaarantaa sisämarkkinoiden vakauden ja yhtenäisyyden. Ainoastaan Euroopan tason toimilla voidaan varmistaa asianmukainen talletussuoja kaikkialla sisämarkkinoilla ja heikentää kansallisen talletussuojajärjestelmän ja kyseisen valtion rahoitusaseman välistä yhteyttä. Yhteisellä valvontamekanismilla varmistetaan pankeille tasapuoliset toimintaedellytykset ja pienennetään sitoumusten laiminlyönnin riskiä. Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla varmistetaan, että pankin kaatuessa uudelleenjärjestely voidaan toteuttaa mahdollisimman vähäisin kustannuksin. Lisäksi veronmaksajilla on asianmukainen suoja ja velkojat ja luottolaitokset saavat oikeudenmukaisen ja yhdenvertaisen kohtelun kaikkialla sisämarkkinoilla eivätkä joudu kärsimään sijoittautumispaikan vuoksi. Vastaavasti on tarkoituksenmukaista, että unioni toteuttaa lainsäädäntötoimia, joilla luodaan tarvittavat järjestelyt pankkiunionin piiriin kuuluvien luottolaitosten talletusten suojaamiseksi. Lisäksi eurooppalaisella talletussuojajärjestelmällä saavutettaisiin huomattavia mittakaavaetuja ja vältettäisiin kielteiset ulkoisvaikutukset, joita puhtaasti kansalliset päätökset ja yksinomaan kansallisten varojen käyttö voivat aiheuttaa. 2.3.Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen. SEU-sopimuksen 5 artiklan 4 kohdassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti unionin toiminnan sisältö ja muoto eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen perussopimusten tavoitteiden saavuttamiseksi. Pankkiunionissa pankkien valvonta ja kriisinratkaisu toteutetaan samalla viranomaistasolla. Jännitteitä voi syntyä, jos Euroopan kriisinratkaisuviranomaisen on päätettävä pankin asettamisesta selvitystilaan tai sen kriisin ratkaisemisesta eikä se voi varmistaa, että talletukset on suojattu tässä prosessissa. Tämä aiheuttaa rahoitusvakauteen kohdistuvia riskejä. Viimeaikainen kriisi on tuonut esiin tarpeen toteuttaa nopeasti ja määrätietoisesti toimia, joita tuetaan Euroopan tason rahoitusjärjestelyin. Eurooppalaisella talletussuojajärjestelmällä voitaisiin varmistaa, että talletusten suojaamiseen sovelletaan kaikissa osallistuvissa jäsenvaltioissa samoja sääntöjä samalla tavalla. Riittävällä tukirahoituksella lievennettäisiin yksittäisten pankkien ongelmia siten, etteivät ongelmat muunnu luottamuksen puutteeksi koko pankkijärjestelmää kohtaan kyseisessä jäsenvaltiossa tai muissa jäsenvaltioissa, joiden markkinat mieltävät altistuvansa samanlaisille riskeille. Kun otetaan huomioon lisääntynyt oikeusvarmuus, asianmukaisesti yhteensovitetut kannustimet pankkiunionin yhteydessä sekä keskitetyllä ja yhtenäisellä talletussuojalla saavutettavat taloudelliset hyödyt, voidaan todeta, että ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen. 2.4.Sääntelytavan valinta Ainoa keino varmistaa, että yhteinen unionin viranomainen soveltaa talletusvakuusdirektiivissä vahvistettuja talletusvakuussääntöjä osallistuvissa jäsenvaltioissa asteittain keskitetyllä tavalla, on soveltaa eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän käyttöönottoa ja toimintaa koskevia sääntöjä suoraan kyseisissä jäsenvaltioissa. Näin vältetään erilaiset tulkinnat eri jäsenvaltioissa. Tämän vuoksi ja siksi, että talletussuojarahasto perustetaan pankkiunionin tasolla ja sen hallinnoinnista vastaa kriisinratkaisuneuvosto, joka edustaa kaikkia pankkiunionin jäseniä, asetus on soveltuva oikeudellinen väline. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMÄKUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET 3.1.Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma?

Pankkiunionissa talletussuoja on edelleen puhtaasti kansallinen. Sen vuoksi kansalliset talletussuojajärjestelmät ovat alttiita vakaville paikallisille häiriöille ja jäsenvaltioiden talousarviot ovat edelleen alttiita pankkisektorin riskeille. Tämä estää saamasta sisämarkkinoista ja pankkiunionista täyttä hyötyä ja voi vaikuttaa kielteisesti tallettajien luottamukseen sekä luottolaitosten ja tallettajien sijoittautumisoikeuteen. Talletussuojajärjestelmät on otettu käyttöön kaikissa jäsenvaltioissa, kuten talletusvakuusdirektiivissä edellytetään. Vaikka järjestelmät ovat pääpiirteissään ja toiminnaltaan jossain määrin samanlaisia, tärkeitä näkökohtia on edelleen jätetty jäsenvaltioiden harkintavaltaan. Jäsenvaltiot voivat myös Euroopan komission hyväksynnän saatuaan antaa luvan alentaa käytettävissä olevien varojen tavoitetasoja. Erot nykyisten 38:n talletussuojajärjestelmän rahoitustasoissa ja suuruudessa voivat vaikuttaa kielteisesti tallettajien luottamukseen ja haitata sisämarkkinoiden toimintaa. 3.2.Miksi EU:n olisi toimittava? Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä täydentäisi pankkiunionia pankkien valvonnan ja kriisinratkaisun rinnalla. Se sekä vähentäisi pankkitalletusten alttiutta vakaville paikallisille häiriöille että heikentäisi edelleen pankkien ja niiden kotivaltion välistä yhteyttä. Lisäksi järjestelmässä, jossa vastuu pankkien valvonnasta ja kriisinratkaisusta on yhteinen, ei ole enää kansallisessa määräysvallassa, missä olosuhteissa kansallista talletussuojajärjestelmää voidaan käyttää. Sekä direktiivi 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi) että asetus (EU) N:o 806/2014 (yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskeva asetus) sisältävät säännöksiä, jotka koskevat mahdollisuutta käyttää talletussuojajärjestelmien varoja kriisinratkaisuun. Näin ollen yhteisen järjestelmän perustaminen myös talletussuojaa varten on pankkiunionin luomisessa looginen seuraava askel, jossa vastuu ja määräysvalta ovat paremmin linjassa. 3.3.Mitä voidaan saavuttaa? Kvantitatiivisessa analyysissa on tarkasteltu, miten täysin yhteisvastuullinen eurooppalainen talletussuojajärjestelmä selviytyisi mahdollisista korvausten maksamisista. Analyysi osoittaa, että kaikissa jäsenvaltioissa niiden pankkien lukumäärä ja koko, joiden osalta talletussuojarahasto voisi selviytyä korvausten maksamisesta, kasvaa merkittävästi eurooppalaisessa talletussuojajärjestelmässä kansalliseen talletussuojajärjestelmään verrattuna. Lisäksi analyysi osoittaa, että odotettavissa oleva korvausvaje, joka ilmaistaan prosenttiosuutena tavoitetasosta, olisi eurooppalaisessa talletussuojajärjestelmässä pienempi kuin missään kansallisessa talletussuojajärjestelmässä. Edellä esitetyt arviot on tehty olettaen, että eurooppalainen talletussuojajärjestelmä ei edellyttäisi lisärahoitusta pankeilta. Maksuja, joita pankit ovat suorittaneet kansallisten rahastojen kartuttamiseksi, voitaisiin kuitenkin vaihtoehtoisesti käyttää eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän kartuttamiseen. Tulokset osoittavat, että samalla määrällä varoja voitaisiin päästä tehokkaampaan talletussuojaan ja varojen käyttöön yhteisen eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän kautta kuin säilyttämällä puhtaasti kansalliset talletussuojajärjestelmät. 3.4.Mitkä ovat eri vaihtoehdot tavoitteiden saavuttamiseksi? 3.4.1.Nykyinen rahoitustaso Arviointi osoittaa, että eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän perustana olisi aluksi hyvin heterogeeninen kansallisten talletussuojajärjestelmien rahoitus. Tämä tarkoittaa sitä, että eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän on annettava alkuvaiheessa maksuvalmiustukea, sillä muutoin paikalliset talletussuojajärjestelmät turvautuisivat edelleen lähes yksinomaan kansallisiin vaihtoehtoisiin rahoituskeinoihin. Lisäksi eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän suunnittelussa olisi vältettävä sitä, että järjestelmät, jotka eivät ole vielä alkaneet kerätä ennakolta varoja, saavat kohtuutonta etua, ja sitä, että sille olisi pidäkkeitä tulevaisuudessa. 3.4.2.Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän soveltamisala Erilaisten rahoitustasojen ei pitäisi olla enää ongelma sen jälkeen, kun talletussuojajärjestelmät ovat noudattaneet talletusvakuusdirektiivin velvoitteita ja kartuttaneet varoja ennakolta. Analyysi osoittaa, että yhteinen järjestelmä toimisi tehokkaammin eli se antaisi paremman suojan tarvitsematta lisätä kokonaisrahoitusta. Sillä olisi myös paremmat mahdollisuudet vähentää jäsenvaltioiden vastuita kotimaisessa pankkijärjestelmässä. 3.4.3.Kannatusmaksut Analyysi osoittaa, että i) kannatusmaksujen riskipainotus muuttaa rahoitustaakan jakautumista pankkien kesken tietyllä pankkisektorilla, ii) jos tietyn pankin riskiä arvioidaan suhteessa pankkiunionin pankkeihin eikä kansallisen tai talletussuojajärjestelmän alaisen pankkisektorin pankkeihin, kyseisen pankin kannatusmaksun suuruus todennäköisesti muuttuu. Millekään pankkiryhmälle ei kuitenkaan todettu koituvan etua tai haittaa. Todennäköisyys, että tallettajille voidaan joutua maksamaan korvauksia talletussuojajärjestelmästä, kasvaa pankin riskien kasvaessa. Siksi ehdotuksessa esitetään kannatusmaksujen riskipainotusta, joka oli periaatteena jo talletusvakuusdirektiivissä. Analyysi osoittaa myös, että vertailuryhmä vaikuttaa yksittäisten laitosten kannatusmaksuihin. Sen vuoksi eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän jälleenvakuutusvaiheessa, jolloin riskit säilyvät edelleen suurelta osin kansallisella tasolla, yksittäisen pankin riskiprofiili määritetään suhteessa kansallisen pankkijärjestelmän muihin pankkeihin. Sitten kun eurooppalaisesta talletussuojajärjestelmästä tulee pankkiunionin tasolla yhteisvastuullinen järjestelmä, yksittäisen pankin riskiprofiili määritetään suhteessa kaikkiin pankkiunionin pankkeihin. Näin on tarkoitus varmistaa, että eurooppalainen talletussuojajärjestelmä säilyy pankkien ja kansallisten talletussuojajärjestelmien kannalta kustannusneutraalina, ja välttää ongelmat määritettäessä pankkien riskiprofiileja talletussuojarahaston kartuttamisvaiheessa. 3.5.Perusoikeudet Ehdotuksella ei ole vaikutuksia perusoikeuksien suojaan sen enempää kuin asetuksella ja direktiivillä, joita sillä muutetaan. Näitä vaikutuksia käsitellään yhteisen kriisinratkaisumekanismin perustamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 806/2014 perusteluissa.

4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään liittyvät kriisinratkaisuneuvoston toiminnot rahoitettaisiin kokonaan hallintomaksuin, joita kerättäisiin osallistuvien talletussuojajärjestelmien alaisuuteen kuuluvilta luottolaitoksilta. Tämä tarkoittaa, että eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään liittyviin toimintoihin ei tarvita rahoitusosuutta EU:n talousarviosta. Yhdeksäntenä vuonna, kun on päästy täysvakuutusvaiheeseen, kriisinratkaisuneuvoston lisähenkilöstön tarve on 22 kokoaikaista työntekijää henkilöstötaulukkoon sisältyvinä virkoina/toimina, sopimussuhteisina toimihenkilöinä ja kansallisina asiantuntijoina. Tämä on suhteessa niihin tehtäviin, joita sille asetusehdotuksessa annetaan. Virat/toimet, joita tämän uuden elimen tehtävien laajentaminen edellyttää, jäävät – samalla tavalla kuin yhteistä kriisinratkaisuneuvostoa luotaessa – komission tiedonannossa Euroopan parlamentille ja neuvostolle COM(2013) 519, 10.7.2013, asetetun 5 prosentin henkilöstövähennystavoitteen soveltamisalan ulkopuolelle. Eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään liittyvät kriisinratkaisuneuvoston toiminnot rahoitettaisiin kokonaan hallintomaksuin, joita kerättäisiin osallistuvien talletussuojajärjestelmien alaisuuteen kuuluvilta luottolaitoksilta. Kriisinratkaisuneuvoston lisähenkilöstön tarve on suhteessa niihin tehtäviin, joita sille asetusehdotuksessa annetaan. 5.EHDOTUKSEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS 5.1.Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä Tässä ehdotuksessa esitetään eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän perustamista muuttamalla asetusta (EU) N:o 806/2014 (kriisinratkaisumekanismiasetus). Muutokset eivät koske yhteisen kriisinratkaisumekanismin toimintasääntöjä. 5.1.1.Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän kehittäminen vaiheittain Ehdotetulla kriisinratkaisumekanismiasetuksen muuttamisella perustetaan eurooppalainen talletussuojajärjestelmä seuraavissa kolmessa vaiheessa (2 artiklan 2 kohta): jälleenvakuutusjärjestelmä, rinnakkaisvakuutusjärjestelmä ja täysvakuutusjärjestelmä. Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää hallinnoisi kaikissa vaiheissa kriisinratkaisuneuvosto yhdessä osallistuvien talletussuojajärjestelmien kanssa tai, jos talletussuojajärjestelmä ei hallinnoi itseään, kansallinen nimetty viranomainen, jonka tehtävänä on osallistuvan talletussuojajärjestelmän hallinnointi (2 artiklan 2 kohdan toinen alakohta). Talletussuojarahasto on osa eurooppalaista talletussuojajärjestelmää. Sitä kartutetaan kannatusmaksuin, joita pankit suorittavat osallistuvien talletussuojajärjestelmien laskelmien ja laskutuksen perusteella suoraan kriisinratkaisuneuvostolle. 5.1.2.Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän soveltamisala Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää sovelletaan kaikkiin talletussuojajärjestelmiin, jotka tunnustetaan virallisesti jossakin osallistuvassa jäsenvaltiossa ja kaikkiin luottolaitoksiin, jotka kuuluvat tällaisiin järjestelmiin. Osallistuvia jäsenvaltioita ovat ne, joiden rahayksikkö on euro, ja ne, jotka toimivat tiiviissä yhteistyössä Euroopan keskuspankin kanssa ja osallistuvat yhteiseen valvontamekanismiin (4 artiklan 1 kohta). Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä kattaa ainoastaan ne pakolliset toiminnot, joita talletussuojajärjestelmillä direktiivin perusteella on eli korvaukset tallettajille ja rahoitusosuudet kriisinratkaisuun. Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää sovelletaan siis kaikkiin järjestelmiin, jotka voivat periaatteessa joutua maksamaan korvauksia tai joita voidaan pyytää osallistumaan kriisinratkaisumenettelyyn. Näitä ovat lakisääteiset talletussuojajärjestelmät, laitosten suojajärjestelmät ja sellaiset sopimusperusteiset järjestelmät, jotka jäsenvaltio on virallisesti tunnustanut talletussuojajärjestelmiksi (talletusvakuusdirektiivin 1 artiklan 2 kohta). Talletussuojajärjestelmäksi tunnustaminen on erottamattomasti sidoksissa velvoitteeseen maksaa tallettajille korvausta, jos talletukset eivät ole nostettavissa, ja rahoittaa kriisinratkaisumenettelyjä. Oikeudet ja velvoitteet, joita osallistuvilla talletussuojajärjestelmillä on eurooppalaisessa talletussuojajärjestelmässä, kuuluvat nimetylle viranomaiselle, jos talletussuojajärjestelmää ei hallinnoi yksityinen yhteisö vaan nimetty viranomainen (2 artiklan 2 kohdan toinen alakohta). Tässä otetaan huomioon harkintavalta, joka jäsenvaltioilla on kansallisella tasolla talletussuojajärjestelmien käyttöönoton, tunnustamisen ja hallinnoinnin suhteen (ks. direktiivin 2 artiklan 18 kohta). Jos euroalueen ulkopuolisen jäsenvaltion tiivis yhteistyö keskeytetään tai päätetään, kyseisessä jäsenvaltiossa virallisesti tunnustetut osallistuvat talletussuojajärjestelmät ja niihin kuuluvat luottolaitokset eivät kuulu enää kriisinratkaisumekanismiasetuksen soveltamisalaan yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän osalta (4 artikla). Yhteistyön päättämisen tapauksessa kukin tällainen talletussuojajärjestelmä on myös oikeutettu osuuteen niistä varoista, jotka ovat talletussuojarahaston käytettävissä silloin, kun yhteistyö päättyy. Tämän oikeuden ansiosta talletussuojajärjestelmä saa varat, jotka se tarvitsee täyttääkseen direktiivin mukaiset velvoitteensa. Osuus, jota talletussuojajärjestelmä voi vaatia, perustuu asetettuun laskentamenetelmään. Kun otetaan huomioon talletusvakuusdirektiivin 11 artiklan 5 kohdan a alakohdassa säädetyn riittävän rahoituksen alaraja, talletussuojajärjestelmät eivät voi vaatia talletussuojarahastosta enempää kuin määrän, joka tarvitaan siihen, että sen käytettävissä olevat varat ovat kaksi kolmasosaa tavoitetasosta. Kriisinratkaisuneuvoston olisi päätettävä yhteisymmärryksessä kyseisen jäsenvaltion kanssa säännöistä ja edellytyksistä, joilla varat siirretään talletussuojajärjestelmään kolmen kuukauden kuluessa. 5.1.3.Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää koskevat yleiset periaatteet Ehdotuksen 6 artiklassa esitetään yleiset periaatteet, joita sovelletaan sekä yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin että eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään. Näillä periaatteilla on merkitystä, kun kriisinratkaisuneuvosto tai muut viranomaiset ja elimet käyttävät harkintavaltaa tehdessään päätöksiä tai toteuttaessaan muita toimia. Kriisinratkaisuneuvosto ja osallistuva talletussuojajärjestelmä eivät saa syrjiä yhteisöjä (talletussuojajärjestelmät ja niiden jäsenpankit mukaan lukien), tallettajia, sijoittajia tai muita unioniin sijoittautuneita velkojia niiden kansalaisuuden tai toimipaikan perusteella (6 artiklan 1 kohta). Tämä sääntö on unionin oikeuden perusperiaate ja sillä on erityistä merkitystä rahoitusmarkkinoilla, joilla eri valtioiden kansalaisten ja eri valtioihin sijoittautuneiden yritysten väliset liiketoimet ovat yleisiä. Kriisinratkaisuneuvoston ja osallistuvan talletussuojajärjestelmän kaikki toimet, ehdotukset tai toimintalinjaukset on toteutettava ottaen täysin huomioon sisämarkkinoiden yhtenäisyys ja eheys (6 artiklan 2 kohta). Rahoitusmarkkinoiden hajanaisuus on keskeinen syy pankkiunionin perustamiseen, ja eurooppalaista talletussuojajärjestelmää hallinnoivien viranomaisten on perusteellisesti arvioitava harkitsemiensa toimien tai päätösten vaikutuksia sisämarkkinoiden toimintaan. Konsernien kohtelua koskevia 6 artiklan 3–5 kohtaa ei sovelleta eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän yhteydessä. Asetusehdotuksen 6 artiklan 6 kohdassa kuitenkin kielletään kriisiratkaisuneuvostolta sellaisten päätösten tekeminen eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän puitteissa, jotka edellyttävät, että jäsenvaltiot myöntävät poikkeuksellista julkista rahoitustukea, tai jotka vaikuttavat jäsenvaltioiden valtiontaloutta koskevaan määräysvaltaan ja julkisten varojen käyttöä edellyttävään vastuuseen. Kriisinratkaisuneuvosto voi eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän yhteydessä tehdä päätöksiä, jotka on osoitettu osallistuville talletussuojajärjestelmille (74 f artikla). Osallistuvien talletussuojajärjestelmien on noudatettava näitä päätöksiä, mutta jäsenvaltioille annetaan 6 artiklan 7 kohdassa oikeus täsmentää toteutettavat toimenpiteet, kunhan ne ovat kriisinratkaisuneuvoston kyseessä olevan päätöksen mukaisia. 5.2.Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän vaiheet

Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä sekä tarjoaisi rahoitusta että kattaisi osallistuvien talletussuojajärjestelmien vahinkoja kaikissa kolmessa vaiheessa eli jälleenvakuutus-, rinnakkaisvakuutus- ja täysvakuutusvaiheessa. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän tarjoama rahoitus vastaa talletussuojajärjestelmän alkuvaiheen maksuvalmiustarpeeseen, jotta tallettajat saisivat korvauksena direktiivissä säädetyn määräajan kuluessa (yleensä seitsemän työpäivää) ja jotta kriisinratkaisumenettelyä varten esitettyyn rahoituspyyntöön voidaan vastata ajoissa. Osallistuvan talletussuojajärjestelmän on maksettava rahoitus kriisinratkaisuneuvostolle takaisin. Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä kattaisi kaikissa vaiheissa myös vahingot, joita osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle viime kädessä aiheutuu tallettajille maksettavista korvauksista tai kriisinratkaisun rahoitusosuuksista. Osallistuvan talletussuojajärjestelmän perimmäinen vahinko on yleensä pienempi kuin korvaukset, joita se on maksanut tallettajille, tai sen rahoitusosuus kriisinratkaisua varten. Maksettuaan korvauksia talletussuojajärjestelmä voi vaatia, että osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle siirretyt (suojatut) talletukset, joita tallettajilla oli kaatuneessa pankissa, maksetaan sille takaisin siinä määrin kuin se on maksanut korvauksia tallettajille (talletusvakuusdirektiivin 9 artiklan 2 kohdan ensimmäinen virke). Jos pankista tulee maksukyvytön eikä näitä vaateita voida kokonaan täyttää, konkurssipesästä mahdollisesti saatavat tulot vähentävät kuitenkin talletussuojajärjestelmän lopullista vahinkoa. Jos talletussuojajärjestelmä on osallistunut kriisinratkaisuun, sen vahinko voi olla sen rahoitusosuutta pienempi, erityisesti jos määrää, jonka talletussuojajärjestelmän pitäisi maksaa rahoitusosuutenaan, pienennetään myöhemmän arvostuksen perusteella (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 109 artiklan 1 kohdan 4 alakohta yhdessä 75 artiklan kanssa). Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä ei kata vahinkoja maksamalla lisämaksuja osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle. Sen sijaan alkuperäistä rahoitusmäärää, joka talletussuojajärjestelmän on maksettava takaisin, pienennetään sillä osuudella, jonka eurooppalainen talletussuojajärjestelmä kattaa vahingosta. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän tarjoaman rahoituksen määrä ja sen osuus vahingosta kasvaa kussakin vaiheessa. 5.2.1.Jälleenvakuutus Jälleenvakuutusvaiheessa, jonka on tarkoitus kestää kolme vuotta, eurooppalainen talletussuojajärjestelmä voi tarjota vain vähän rahoitusta ja kattaa vain pienen osan vahingosta, joka osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle aiheutuu korvaustilanteessa tai kun siltä on pyydetty rahoitusosuutta kriisinratkaisuun (41 a artikla). Alun jälleenvakuutusvaiheessa suoja koskee vain kriisinratkaisuneuvoston toteuttamia kriisinratkaisumenettelyjä (41 a artiklan 2 kohta ja 79 artikla). Puhtaasti kansallisiin kriisinratkaisumenettelyihin sovelletaan ainoastaan rinnakkaisvakuutusta ja täysvakuutusta. 5.2.1.1.Rahoituksen antaminen jälleenvakuutusvaiheessa Jälleenvakuutusvaiheessa annettaisiin rahoitusta, jos osallistuvalla talletussuojajärjestelmällä on likviditeettivaje (41 a artiklan 2 kohta). Prosessi, jossa likviditeettivaje todetaan, on erilainen siitä riippuen, a) joutuuko osallistuva talletussuojajärjestelmä korvaustilanteeseen tai b) onko sen osallistuttava kriisinratkaisuun. a)Korvaustilanteessa osallistuvalla talletussuojajärjestelmällä (41 b artiklan 1 kohta) on likviditeettivaje, jos suojattujen talletusten määrä kaatuvassa pankissa on suurempi kuin seuraavat yhteensä: a) niiden käytettävissä olevien varojen määrä, jotka osallistuvalla talletussuojajärjestelmällä olisi hypoteettisesti oltava, kun otetaan huomioon 41 j artiklassa säädetty rahoituspolku, ja b) ylimääräiset (jälkikäteen suoritettavat) kannatusmaksut, jotka osallistuva talletussuojajärjestelmä voi kerätä kolmen päivän kuluessa korvaustilanteesta. Likviditeettivajeen laskemisessa käytettävien suojattujen talletusten määrään kuuluvat ainoastaan suojakelpoiset talletukset talletussuojan vakiotasoon asti eli enintään 100 000 euroon tai vastaavaan määrään kansallisessa valuutassa (talletusvakuusdirektiivin 6 artiklan 1 kohta). Talletusvakuusdirektiivin 6 artiklan 2 kohdassa määritellyt tilapäisesti korkeat saldot tai vähennykset, joita talletussuojajärjestelmä voi talletusvakuusdirektiivin 7 tai 8 artiklan mukaisesti tehdä ennen kuin tallettajille maksetaan korvauksia, eivät yleensä ole vielä tiedossa korvaustilanteessa eikä niitä näin ollen oteta huomioon. Käytettävissä olevien varojen hypoteettisen määrän käyttö todellisen määrän sijaan kannustaa osallistuvaa talletussuojajärjestelmää täyttämään velvoitteensa kerätä ennakolta kannatusmaksuja tarkasti määritetyn rahoituspolun mukaisesti. Ylimääräiset (jälkikäteen suoritettavat) kannatusmaksut (direktiivin 10 artiklan 8 kohta), sikäli kuin sellaisia voidaan kerätä erittäin lyhyessä ajassa, tuovat lisää likviditeettiä ja voivat pienentää osallistuvan talletussuojajärjestelmän likviditeettivajetta. Kolmen päivän ajanjaksossa on otettu asianmukaisesti huomioon tavoite käyttää ensin talletussuojajärjestelmän likviditeetti kokonaan ja tarve maksaa tallettajille korvausta seitsemän työpäivän kuluessa korvaustilanteesta. b)Kriisinratkaisun yhteydessä (41 b artiklan 2 kohta) likviditeettivaje on määrä, jolla osallistuvan talletussuojajärjestelmän on osallistuttava kriisinratkaisuun, vähennettynä sillä käytettävissä olevien varojen määrällä, joka osallistuvalla talletussuojajärjestelmällä olisi hypoteettisesti oltava käytössä, kun 41 j artiklassa säädetty rahoituspolku otetaan huomioon. Käytettävissä olevien varojen hypoteettinen taso on ainoa likviditeettilähde, jota osallistuvan talletussuojajärjestelmän täytyy hyödyntää likviditeettivajeensa pienentämiseksi. Kriisinratkaisutilanteessa osallistuvan talletussuojajärjestelmän ei tarvitse kerätä lyhytaikaisia jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja, koska talletusvakuusdirektiivin 10 artiklan 8 kohtaa sovelletaan ainoastaan, kun tallettajille maksetaan korvauksia. Jos osallistuvalla talletussuojajärjestelmällä on likviditeettivaje, se voi pyytää talletussuojarahastosta rahoitusta, jonka suuruus on enintään 20 prosenttia vajeesta. Loput 80 prosenttia vajeesta on katettava muista rahoituslähteistä. Likviditeettivajeen laskemiseen sovelletaan käytettävissä olevien varojen hypoteettista tasoa, joten sellaiset osallistuvat talletussuojajärjestelmät, joilla korvaustenmaksutilanteessa on käytettävissä olevia varoja enemmän kuin edellytetään, voivat saada eurooppalaisesta talletussuojajärjestelmästä rahoitusta (tekniseen) likviditeettivajeeseensa ja kattaa lisävaroillaan (osittain) loput 80 prosenttia likviditeettivajeestaan. Eurooppalaisesta talletussuojajärjestelmästä tulevalle rahoitukselle on asetettu enimmäismäärä. 5.2.1.2.Vahinkosuoja jälleenvakuutusvaiheessa Sen lisäksi, että eurooppalainen talletussuojajärjestelmä antaa jälleenvakuutusvaiheessa rahoitusta likviditeettivajeeseen, se myös kattaa 20 prosenttia osallistuvan talletussuojajärjestelmän ylivahingosta. Ylivahingon (excess loss) käsite on erilainen siitä riippuen, onko osallistuva talletussuojajärjestelmä joutunut korvaustilanteeseen vai onko sitä pyydetty osallistumaan kriisinratkaisuun. Korvaustilanteessa (41 c artiklan 1 kohta) osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle aiheutuu ylivahinko, jos kokonaismäärä, jonka se on korvannut tallettajille (direktiivin 8 artikla) ylittää summan, joka muodostuu seuraavista: a) määrä, jonka se on kerännyt maksukyvyttömyysmenettelyissä, jotka koskevat talletussaatavia, joita sille on syntynyt (talletusvakuusdirektiivin 9 artiklan 2 kohdan ensimmäinen virke), kun se on maksanut korvauksia tallettajille, b) osallistuvan talletussuojajärjestelmän käytettävissä olevien varojen hypoteettinen määrä, kun otetaan huomioon 41 j artiklassa säädetty rahoituspolku, ja c) ylimääräisten (jälkikäteen suoritettavien) kannatusmaksujen määrä, jonka osallistuva talletussuojajärjestelmä voi kerätä vuoden kuluessa korvaustilanteesta. Likviditeettivaje lasketaan suojattujen talletusten määrän perusteella (suojakelpoiset talletukset enintään 100 000 euroa), mutta ylivahinko, joka lasketaan myöhemmin jälleenvakuutusmenettelyssä, voidaan laskea todellisten tallettajille korvattujen määrien perusteella. Tästä määrästä vähennetään osallistuvan talletussuojajärjestelmän konkurssipesästä saamat tulot. Lisäksi vähennetään käytettävissä olevien varojen hypoteettinen määrä, joka osallistuvalla talletussuojajärjestelmällä olisi pitänyt olla korvaustilanteessa. Osallistuvan talletussuojajärjestelmän oletetaan myös voineen kerätä jälkikäteen kannatusmaksuja, joita se talletusvakuusdirektiivin nojalla voi kerätä vuoden ajan korvaustilanteesta. Niiden määrä on 0,5 prosenttia talletussuojajärjestelmän jäsenpankkien yhteenlasketuista suojatuista talletuksista (talletusvakuusdirektiivin 10 artiklan 8 kohta) laskettuna yhteen niiden jälkikäteen suoritettavien kannatusmaksujen kanssa, jotka on kerätty kolmen päivän kuluessa korvaustilanteen jälkeen. Saatu määrä on osallistuvan talletussuojajärjestelmän ylivahinko. Kriisinratkaisutilanteessa (41 c artiklan 2 kohta) ylivahinko on määrä, jolla osallistuvan talletussuojajärjestelmän on rahoitettava kriisinratkaisua, vähennettynä seuraavien summalla:

a)määrä, joka sille on saatettu korvata, jos myöhemmän tehdyssä arvostuksessa on todettu, että sen rahoitusosuuden olisi pitänyt olla pienempi kuin kriisinratkaisuviranomainen alun perin pyysi, ja b)osallistuvan talletussuojajärjestelmän käytettävissä olevien varojen määrä, kun otetaan huomioon 41 j artiklassa säädetty rahoituspolku. Tässäkään osallistuvan talletussuojajärjestelmän ei tarvitse kerätä jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja, koska direktiivin 10 artiklan 8 kohtaa sovelletaan ainoastaan, kun tallettajille maksetaan korvauksia. Ylivahingon kattaminen hoidetaan niin, että rahoitusmäärästä, jonka osallistuva talletussuojajärjestelmä on velvollinen korvaamaan eurooppalaiselle talletussuojajärjestelmälle, vähennetään 20 prosenttia. Eurooppalaisesta talletussuojajärjestelmästä katettavilla vahingoilla on myös enimmäismäärä. 5.2.2.Rinnakkaisvakuutus Kolmen vuoden jälleenvakuutusvaiheen jälkeen eurooppalainen talletussuojajärjestelmä rinnakkaisvakuuttaa osallistuvat talletussuojajärjestelmät neljän vuoden ajan. Osallistuvat talletussuojajärjestelmät voivat pyytää talletussuojarahastosta sekä rahoitusta että vahinkosuojaa, jos ne joutuvat korvaustilanteeseen tai niitä on pyydetty osallistumaan kriisinratkaisuun (41 d artikla). Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä antaa tässä vaiheessa rahoitusta ja kattaa vahinkoja myös tilanteissa, jotka johtuvat kansallisista kriisinratkaisumenettelyistä. Erona jälleenvakuutusvaiheeseen on, että rahoitusta annetaan ja vahingot katetaan ”ensimmäisestä eurosta” lukien ja osuus, josta eurooppalainen talletussuojajärjestelmä vastaa, kasvaisi asteittain rinnakkaisvakuutusvaiheessa. Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä rahoittaa tietyn prosenttiosuuden osallistuvan talletussuojajärjestelmän likviditeettitarpeesta, joka johtuu korvaustilanteesta tai pyynnöstä osallistuva kriisinratkaisuun. Lisäksi se kattaa saman prosenttiosuuden vahingosta, joka osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle viime kädessä aiheutuu näistä tilanteista. Osuus olisi rinnakkaisvakuutusvaiheen ensimmäisenä vuonna 20 prosenttia, ja se kasvaa tämän jälkeen joka vuosi 20 prosenttiyksikköä niin, että viimeisenä rinnakkaisvakuutusvuotena se on 80 prosenttia. Korvaustilanteessa likviditeettitarve on yhtä suuri kuin kaatuvan pankin suojattujen talletusten eli enintään 100 000 euron suojakelpoisten talletusten kokonaismäärä (41 f artiklan 1 kohta). Vahinko määritetään vähentämällä osallistuvien talletussuojajärjestelmien tulot konkurssipesästä (41 g artiklan 1 kohta). Kriisinratkaisutilanteessa likviditeettitarve on yhtä suuri kuin kriisinratkaisuneuvoston ja kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen pyytämän rahoitusosuuden määrä (41 f artiklan 2 kohta). Vahinko määritetään vähentämällä erotus, joka osallistuville talletussuojajärjestelmille on saatettu maksaa sen jälkeen, kun myöhemmässä arvostuksessa on määritetty, että alkuperäisen rahoitusosuuden olisi täytynyt olla pienempi (41 g artiklan 2 kohta). Rahoituksen antamiselle ja vahinkosuojalle ei olisi enimmäismäärää. 5.2.3.Täysvakuutus Neljän vuoden rinnakkaisvakuutusvaiheen jälkeen eurooppalainen talletussuojajärjestelmä antaisi osallistuville talletussuojajärjestelmille täyden suojan. Täysvakuutus merkitsee, että likviditeettitarve rahoitetaan kokonaan ja katetaan kaikki vahingot, jotka johtuvat korvaustilanteesta tai pyynnöstä osallistua kriisinratkaisuun. Mekanismi on sama kuin rinnakkaisvakuutusvaiheessa, mutta eurooppalaisen talletussuojajärjestelmä kattaa 100 prosentin osuuden. 5.2.4.Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän antamaan suojaan liittyvät takeet Ehdotukseen sisältyy takeet, jotka estävät kansallisia talletussuojajärjestelmiä käyttämästä eurooppalaista talletussuojajärjestelmää väärin tai aiheettomasti. Kansallinen talletussuojajärjestelmä suljetaan pois eurooppalaisesta järjestelmästä, jos se ei ole täyttänyt asetuksessa tai direktiivin keskeisten säännösten täytäntöönpanosta annetussa kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä velvoitteitaan tai jos asianomainen jäsenvaltio ei ole pannut kyseisiä artikloja asianmukaisesti täytäntöön (41 i artikla). Kansallisilla järjestelmillä on eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän suoja vain, jos niiden käytettävissä olevien varojen määrä on vähintään asetuksessa säädetyn yhdenmukaisen rahoituspolun mukainen (41 j artikla). Näin varmistetaan, että ainoastaan sellaiset osallistuvat talletussuojajärjestelmät, jotka ovat täyttäneet omat velvoitteensa riskien pienentämiseksi eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän tasolla, voivat saada suojaa. Kriisinratkaisuneuvosto voi päättää kieltää osallistuvalta talletussuojajärjestelmältä eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän suojan. Tällöin sovelletaan erityisiä äänestysvaatimuksia. 5.3.Valtiontukiarviointi Talletussuojajärjestelmästä tallettajille maksettavat korvaukset eivät ole valtiontukea, mutta osallistuminen kriisinratkaisuun tuo etua kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle, vaikka tarkoituksena onkin varmistaa, että talletukset ovat edelleen niiden tallettajien käytettävissä. Kriisinratkaisuun annettua rahoitusosuutta on sen vuoksi mahdollista pitää valtiontukena, ja se voi edellyttää ennakkoilmoitusta ja komission hyväksyntää. Jos rahoitusosuus suoritetaan Euroopan tason rahastoista (yhteinen kriisinratkaisurahasto ja talletussuojarahasto), valtiontukimenettelyä sovelletaan vastaavasti (19 artikla). 5.4.Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän hallinnointi Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää hallinnoisi kriisinratkaisuneuvosto yhdessä osallistuvien talletussuojajärjestelmien kanssa (tai nimetty viranomainen, jonka tehtävänä osallistuvan talletussuojajärjestelmän hallinnointi on). Menettely voidaan jakaa karkeasti ottaen rahoituksen antamista edeltävään ja sitä seuraavaan vaiheeseen. 5.4.1.Rahoitusta edeltävä menettely

Osallistuvien talletussuojajärjestelmien edellytetään ilmoittavan kriisinratkaisuneuvostolle heti, kun niiden tietoon tulee seikkoja, jotka todennäköisesti johtavat korvaustilanteeseen tai kriisinratkaisuviranomaisen pyyntöön osallistua kriisinratkaisuun (41 i artikla). Niiden on annettava kriisinratkaisuneuvostolle arvio ennakoidusta likviditeettivajeesta (jälleenvakuutusvaihe) tai likviditeettitarpeesta (rinnakkaisvakuutus- ja täysvakuutusvaihe). Tämä antaa kriisinratkaisuneuvostolle mahdollisuuden valmistautua antamaan rahoitusta välittömästi, kun joudutaan korvaustilanteeseen tai esitetään pyyntö osallistua kriisinratkaisuun. Osallistuvien talletussuojajärjestelmien on välittömästi ilmoitettava kriisinratkaisuneuvostolle korvaustilanteesta tai pyynnöstä osallistua kriisinratkaisuun (41 l). Vaikka kriisinratkaisuneuvosto olisi itse pyytänyt osallistumista kriisinratkaisuun (79 artikla), tällainen virallinen ilmoitus on silti tarpeen, koska kriisinratkaisuneuvoston kokoonpano eurooppalaisessa talletussuojajärjestelmässä poikkeaa sen kokoonpanosta yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa (ks. jäljempänä) eikä osallistuvien talletussuojajärjestelmien edellytetä pyytävän rahoitusta tai vahinkosuojaa eurooppalaiselta talletussuojajärjestelmältä. Osallistuvan talletussuojajärjestelmän on ilmoituksen yhteydessä annettava kriisinratkaisuneuvostolle seuraavat tiedot sen arvioimiseksi, täyttyvätkö edellytykset (41 k artikla): –Suojattujen talletusten määrä, jonka perusteella likviditeettivaje tai likviditeettitarve lasketaan. –Käytettävissä olevat varat korvaustilanteen tai kriisinratkaisun ajankohtana, jotta voidaan määrittää, kuinka suuret käytettävissä olevat varat osallistuvalla talletussuojajärjestelmällä pitäisi olla korvaustilanteen tai kriisinratkaisun ajankohtana, kun otetaan huomioon 41 j artiklassa säädetty rahoituspolku. –Arvio ylimääräisistä jälkikäteen suoritettavista kannatusmaksuista, jotka se voi kerätä kolmen päivän kuluessa korvaustilanteesta tai kriisinratkaisusta. –Mahdolliset muut olennaiset seikat, jotka estävät osallistuvaa talletussuojajärjestelmää täyttämästä velvollisuuksiaan tallettajia tai kriisinratkaisuviranomaista kohtaan, ja mahdolliset korjaavat toimet. Kriisinratkaisuneuvoston olisi määritettävä 24 tunnin kuluessa, täyttyvätkö 41 a artiklassa (jälleenvakuutus), 41 d artiklan (rinnakkaisvakuutus) tai 41 h artiklassa (täysvakuutus) säädetyt eurooppalaista talletussuojajärjestelmää koskevat edellytykset (41 l artiklan 1 kohta). Lisäksi sen olisi määritettävä – yleensä samassa ajassa – rahoituksen määrä, jonka se antaa osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle (41 l artiklan 2 kohdan 2 alakohta). Jos yksi tai useampi osallistuva talletussuojajärjestelmä kohtaa useita korvaus- tai kriisinratkaisutilanteita samanaikaisesti, talletussuojarahaston käytettävissä olevat varat eivät ehkä riitä. Siinä tapauksessa rahoitusta, jonka kukin osallistuva talletussuojajärjestelmä voi saada kutakin tilannetta varten, rajoitettaisiin suhteellisesti laskettavaan osuuteen talletussuojarahaston käytettävissä olevista varoista (41 l artiklan 3 kohta). Kriisinratkaisuneuvoston on välittömästi ilmoitettava osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle, täyttyvätkö eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän tarjoamaa suojaa koskevat edellytykset ja rahoitusmäärä, jonka se antaa osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle. Osallistuva talletussuojajärjestelmä voi 24 tunnin kuluessa pyytää kriisinratkaisuneuvoston päätöksen (tai päätösten) uudelleentarkastelua. Kriisinratkaisuneuvoston on tehtävä pyyntöä koskeva päätös 24 tunnin kuluessa (41 m artikla). Rahoitus annettaisiin välittömästi sen jälkeen, kun kriisinratkaisuneuvosto on määrittänyt sen suuruuden, ja se maksetaan osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle käteissuorituksena (41 n artikla). Jos kriisinratkaisuneuvosto korottaa rahoituksen määrää sen jälkeen, kun se on osallistuvan talletussuojajärjestelmän pyynnöstä tarkastellut uudelleen alkuperäistä päätöstään, kyseinen määrä erääntyy maksettavaksi, kun kriisinratkaisuneuvosto on tehnyt uudelleentarkastelupyynnöstä päätöksensä. 5.4.2.Rahoitusta seuraava menettely Sen jälkeen, kun rahoitusta on annettu, kriisinratkaisuneuvoston on määritettävä osallistuvan talletussuojajärjestelmän ylivahinko (jälleenvakuutus) tai vahinko (rinnakkaisvakuutus, täysvakuutus), seurattava annetun rahoituksen käyttöä tallettajille maksettaviin korvauksiin tai kriisinratkaisuun osallistumiseen ja seurattava osallistuvan talletussuojajärjestelmän toimia, joilla se perii talletussaatavia konkurssipesältä. Korvaustilanteen jälkeen (yli)vahingon määrä selviää ajan mittaan, kun osallistuva talletussuojajärjestelmä kerää jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja ja saa ajoittain tuloja konkurssipesästä. Kun kyseessä on osallistuminen kriisinratkaisuun, jossa osallistuva talletussuojajärjestelmä ei voi kerätä jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja eikä vaatia saatavia kolmansilta osapuolilta, (yli)vahinko voidaan määrittää jo sen jälkeen, kun osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle on maksettu mahdollinen erotus, johon se on kenties oikeutettu sillä perusteella, että myöhemmässä arvostuksessa todetaan, että alkuperäisen rahoitusosuuden olisi täytynyt olla pienempi. Siksi kriisinratkaisuneuvoston on korvaustilanteen jälkeen arvioitava jatkuvasti (yli)vahingon kehittymistä ennen kuin se voi määrittää lopullisen (yli)vahingon. Osallistuvan talletussuojajärjestelmän on myös maksettava kriisinratkaisuneuvostolle takaisin saamansa rahoitus. Maksu suoritetaan erissä, jotka vastaavat jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja tai konkurssipesästä saatuja tuloja sitä mukaa kun osallistuva talletussuojajärjestelmä saa varoja käyttöönsä (41 o artikla). Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän kattama (yli)vahinko on osallistuvan talletussuojajärjestelmän talletussuojarahastosta saaman alkuperäisen rahoituksen ja sen kriisinratkaisuneuvostolle takaisin maksaman määrän erotus. Korvaustilanteen jälkeen kriisinratkaisuneuvosto seuraisi tiiviisti myös korvaustenmaksumenettelyä ja erityisesti sen osallistuvalle talletussuojarahastolle tähän tarkoitukseen antaman rahoituksen käyttöä ja sitä, miten osallistuva talletussuojajärjestelmä on perinyt talletussaataviaan maksukyvyttömyysmenettelyssä. Osallistuvan talletussuojajärjestelmän on annettava kriisinratkaisuneuvoston vahvistamin säännöllisin väliajoin tarkat, luotettavat ja täydelliset tiedot erityisesti korvaustenmaksumenettelystä sekä sen sijaantulo-oikeuksista maksukyvyttömyysmenettelyssä. Osallistuvan talletussuojajärjestelmän on pyrittävä maksimoimaan saatavansa konkurssipesästä. Jos osallistuva talletussuojajärjestelmä laiminlyö tämän, kriisinratkaisuneuvosto voi vaatia siltä vahingonkorvausta. Kriisinratkaisuneuvosto voi kuitenkin osallistuvaa talletussuojajärjestelmää kuultuaan päättää käyttää itse kaikkia talletussaataviin liittyviä oikeuksia, jotka ovat siirtyneet osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle. Kriisinratkaisuneuvosto voi tällöin periä tuotot suoraan omaan lukuunsa saadakseen perittyä osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle annetun rahoituksen takaisin (41 q artikla). 5.5.Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän rahoittaminen Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän toiminta edellyttää taloudellisia resursseja hallintomenojen kattamiseksi ja tarvittavan suojan (rahoitus ja vahinkosuoja) antamiseksi siihen osallistuville talletussuojajärjestelmille. 5.5.1.Yleinen talousarviorahoitus ja hallintomaksut Talousarvio on tällä hetkellä kaksiosainen: sen I osa koskee kriisinratkaisuneuvoston hallintoa ja II osa kriisinratkaisurahastoa. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän hallintomenot katettaisiin nykyisillä hallintomaksuilla, joita kerätään kriisinratkaisuneuvoston talousarvion I osaan. Tässä otetaan huomioon eurooppalaisesta talletussuojajärjestelmästä aiheutuva hallinnollinen taakka ja se, että yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän henkilöllinen soveltamisala ei ole täysin sama (65 artiklan 5 kohta).

Talletussuojarahasto sisällytettäisiin kriisinratkaisuneuvoston talousarvion uuteen III osaan. Sen tulojen ja menojen rakenne (60 a artikla) vastaa yhteisen kriisinratkaisurahaston talousarvion II osaa (60 artikla) ja sitä selitetään tarkemmin jäljempänä 5.5.2 jaksossa. Talousarviota koskevia yleisiä säännöksiä (57, 58, 61–64 ja 66 artikla) sovelletaan myös talousarvion III osaan. Kriisinratkaisuneuvosto vastaisi sekä yhteisen kriisinratkaisurahaston että talletussuojarahaston hallinnoinnista ja sijoittaisi niiden varoja yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskevan asetuksen sääntöjen ja komission antamien delegoitujen säädösten mukaisesti (75 artikla). 5.5.2.Talletussuojarahastoon suoritettavat ennakolliset kannatusmaksut Euroopan talletussuojarahastoa kartutettaisiin ennakollisilla kannatusmaksuilla, jotka pankkien on maksettava suoraan kriisinratkaisuneuvostolle. Osallistuvat talletussuojajärjestelmät laskevat ja laskuttavat ne kriisinratkaisuneuvoston puolesta (74 a artiklan 1 kohta). Kyseiset ennakolliset kannatusmaksut ovat eri asia kuin velvoite maksaa etukäteen kannatusmaksuja osallistuville talletussuojajärjestelmille talletusvakuusdirektiivin 10 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan mukaisesti. Jotta järjestelmä olisi pankkisektorin kannalta kustannusneutraali, talletussuojarahastoon suoritettavat ennakolliset kannatusmaksut voidaan kuitenkin kompensoida osallistuvan talletussuojajärjestelmän tasolla (ks. jäljempänä 5.5.2.2 jakso). 5.5.2.1.Talletussuojarahaston tavoitetasot Talletussuojarahaston käytettävissä olevien varojen on saavutettava kaksi tavoitetasoa (74 b artiklan 1 ja 2 kohta): a) alkutavoitetaso, joka on jälleenvakuutusvaiheen loppuun mennessä 20 prosenttia kaikkien kansallisten vähimmäistavoitetasojen summan neljästä yhdeksäsosasta ja b) lopputavoitetaso, joka on niiden vähimmäistavoitetasojen summa, jotka osallistuvien talletussuojajärjestelmien on saavutettava direktiivin nojalla nelivuotisen rinnakkaisvakuutusvaiheen loppuun mennessä. Kaikkien osallistuvien talletussuojajärjestelmien vähimmäistavoitetasot on tarkoitus yhdenmukaistaa. Talletussuojarahaston ja osallistuvien talletussuojajärjestelmien vähimmäistavoitetasot kasvaisivat lineaarisesti vuosittain yhdellä yhdeksäsosalla vuoteen 2024 saakka. Ennakolliset kannatusmaksut, joita pankkien on maksettava, kunnes alku- tai lopputavoitetaso on saavutettu, jaksotetaan ajallisesti mahdollisimman tasaisesti. Jos käytettävissä olevia varoja on jälleenvakuutusvaiheen jälkeen käytetty rahoituksen antamiseen tai vahinkojen kattamiseen ja ne ovat vähentyneet alkutavoitetason alapuolelle, niitä on kartutettava siihen asti, kunnes tavoitetaso on jälleen saavutettu. Ennakolliset kannatusmaksut, joita pankkien on maksettava kriisinratkaisuneuvostolle, määritetään vuosittain kahdessa vaiheessa: a) Kriisinratkaisuneuvosto määrittää niiden ennakollisten kannatusmaksujen kokonaismäärän, joita se voi vaatia kunkin osallistuvan talletussuojajärjestelmän jäsenpankeilta (74 d artiklan 1 kohta). b) Sen jälkeen kukin osallistuva talletussuojajärjestelmä laskee kriisinratkaisuneuvoston määrittämän kokonaismäärän perusteella kannatusmaksun, joka sen jokaisen jäsenpankkien on maksettava (74 d artiklan 2 kohta) ja laskuttaa kyseisen määrän kriisinratkaisuneuvoston puolesta. Jälleenvakuutusvaiheessa osallistuva talletussuojajärjestelmä laskee riskiperusteisen ennakollisen kannatusmaksun, joka kunkin jäsenpankin on maksettava talletussuojarahastolle, suhteessa kaikkiin sen muihin jäsenpankkeihin. Jälleenvakuutusvaiheen jälkeen kunkin pankin riskiperusteinen ennakollinen kannatusmaksu lasketaan suhteessa kaikkiin eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään kuuluviin pankkeihin. Tämän tekee kriisinratkaisuneuvosto osallistuvien talletussuojajärjestelmien avustuksella komission delegoidussa säädöksessä vahvistettuja riskiperusteisia menetelmiä noudattaen. Pankin on maksettava ennakollinen kannatusmaksu, jonka osallistuva talletussuojajärjestelmä laskuttaa kriisinratkaisuneuvoston puolesta, suoraan kriisinratkaisuneuvostolle, joka hyvittää määrän talletussuojarahastolle (ja tuloksi talousarvionsa III osaan). 5.5.2.2.Korvaaminen osallistuvien talletussuojajärjestelmien tasolla Tässä ehdotuksessa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus pitää talletussuoja osallistuviin talletussuojajärjestelmiin kuuluvien pankkien kannalta kustannusneutraalina. Ne voivat päättää, että pankeille syntyvä erillinen velvoite maksaa talletussuojarahastoon ennakollisia kannatusmaksuja oikeuttaa korvaukseen osallistuvan talletussuojajärjestelmän tasolla. Päätöstä tehdessään jäsenvaltioiden on otettava asianmukaisesti huomioon suhteellisuusperiaate ja harkittava, oikeuttaako eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän asteittaisen perustamisen kautta muodostuva talletussuojan taso sen, että talletussuojaan varattuja varoja vähennetään osallistuvan talletussuojajärjestelmän tasolla. Kustannusneutraaliudesta säädetään 74 c artiklan 4 kohdassa: a) ennakolliset kannatusmaksut, joita pankit maksavat talletussuojarahastolle, otetaan huomioon tavoitetasossa, joka kyseisen osallistuvan talletussuojajärjestelmän on direktiivin mukaisesti saavutettava; b) jos kansallinen talletussuojajärjestelmä on kartuttamisvaiheen loppuun asti (3. heinäkuuta 2024 tai myöhemmin) noudattanut tarkasti määritettyä rahoituspolkua (41 j artikla) ja sen jäsenpankit ovat maksaneet kaikki erääntyneet kannatusmaksut talletussuojarahastolle, näistä kannatusmaksuista muodostuu se kannatusmaksujen määrä, joka tarvitaan kansallisen 0,8 prosentin tavoitteen saavuttamiseksi; ja c) osallistuvat jäsenvaltiot voivat sallia, että niiden talletussuojajärjestelmät ottavat huomioon jäsenpankkiensa eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään suorittamat kannatusmaksut laskiessaan kannatusmaksujen tasoa ja/tai suorittavat jäsenpankeilleen korvauksia käytettävissä olevista varoistaan siltä osin kuin ne ylittävät tarkasti määritetyn rahoituspolun mukaiset määrät. Riippuen siitä, kuinka paljon osallistuva talletussuojajärjestelmä on jo kerännyt käytettävissä olevia varoja, se voi suorittaa jäsenpankeilleen korvauksia joko alentamalla kannatusmaksuja tai maksamalla jäsenpankeiltaan jo saamiaan kannatusmaksuja takaisin. 5.5.3.Ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat kannatusmaksut Kun rinnakkaisvakuutusvaihe on alkanut, kriisinratkaisuneuvosto voi vaatia osallistuviin talletussuojajärjestelmiin kuuluvia pankkeja maksamaan myös ylimääräisiä jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja, jos talletussuojarahaston käytettävissä olevat varat eivät riitä rahoitukseen ja vahinkosuojaan. Kansallisen talletussuojajärjestelmän tehtävänä olisi edelleen kerätä jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja kansalliselta pankkisektorilta kansallisen järjestelmän täydentämiseksi korvaustilanteen tai kriisinratkaisuun osallistumisen jälkeen. Pankit maksavat jälkikäteen suoritettavat kannatusmaksut, jotka rinnakkaisvakuutusvaiheessa laskee ja laskuttaa kukin osallistuva talletussuojajärjestelmä kriisinratkaisuneuvoston puolesta, suoraan kriisinratkaisuneuvostolle. Kriisinratkaisuneuvosto määrittää niiden jälkikäteen suoritettavien kannatusmaksujen kokonaismäärän, joita se voi vaatia kunkin osallistuvan talletussuojajärjestelmän jäsenpankeilta komission delegoidussa säädöksessä määritetyissä rajoissa. Osallistuva talletussuojajärjestelmä laskee kriisinratkaisuneuvoston määrittämän kokonaismäärän perusteella rahoitusosuuden, joka sen jokaisen jäsenpankin on jälkikäteen suoritettava. Se soveltaa laskelmassa samaa riskiperusteista menetelmää kuin direktiivin 10 artiklan 1 kohdan mukaista etukäteen suoritettavaa kannatusmaksua laskettaessa. Rinnakkaisvakuutusvaiheen jälkeen jälkikäteen maksettavan kannatusmaksun, joka kunkin pankin on maksettava, laskee kriisinratkaisuneuvosto samoja komission delegoidussa säädöksessä vahvistettuja riskiperusteisia menetelmiä noudattaen, joita sovelletaan rinnakkaisvakuutusvaiheen jälkeen myös laskettaessa ennakollisia kannatusmaksuja. Osallistuvat talletussuojajärjestelmät laskuttavat jälkikäteen suoritettavan kannatusmaksun kriisinratkaisuneuvoston puolesta. Kriisinratkaisuneuvosto voi sekä rinnakkaisvakuutus- että täysvakuutusvaiheessa omasta aloitteestaan tai asianomaisen toimivaltaisen viranomaisen ehdotuksesta lykätä koko jälkikäteen suoritettavan kannatusmaksun tai sen osan maksua yksittäisen pankin kohdalla. Lykkäyksen on oltava välttämätön pankin rahoitusaseman turvaamiseksi, eikä se saa kestää kauempaa kuin kuusi kuukautta. Aikaa voidaan kuitenkin jatkaa pankin pyynnöstä.

Enimmäismäärät, jotka eurooppalainen talletussuojajärjestelmä voi kerätä jälkikäteen, on tarkoitus säätää komission delegoidussa säädöksessä ottaen huomioon kansalliset jälkikäteen suoritettavat kannatusmaksut. 5.5.4.Talletussuojarahaston lisärahoituslähteet Kriisinratkaisuneuvosto voi ennakollisten ja jälkikäteen suoritettavien kannatusmaksujen lisäksi sopia talletussuojarahaston lisärahoituslähteistä. Se voi vähitellen korvata osallistuvien talletussuojajärjestelmien tason rahoituksen ja ottaa lainaa osallistumattomissa jäsenvaltioissa virallisesti tunnustetuilta talletussuojajärjestelmiltä, jotka voivat tehdä lainaa koskevan päätöksen talletusvakuusdirektiivin 12 artiklan mukaisesti (74 g artikla). Vastavuoroisuuden toteutumiseksi kriisinratkaisuneuvosto voi puolestaan päättää myöntää lainoja osallistumattomien jäsenvaltioiden talletussuojajärjestelmille. Kriisinratkaisuneuvosto voi myös sopia kolmansien kanssa muista vaihtoehtoisista talletussuojarahaston rahoituskeinoista, erityisesti jos ei ole (välittömästi) käytettävissä ennakollisia kannatusmaksuja ja jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja, joita kriisinratkaisuneuvosto voi kerätä (74 h artikla). Takaisinmaksettava rahoitus maksetaan takaisin keräämällä ennakollisia ja jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja erääntymisajan kuluessa. 5.5.5.Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä – Päätöksenteko Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää hallinnoisi kriisinratkaisuneuvosto sekä johdon istunnoissa että täysistunnoissa. Johdon istunnossa kokoontuisivat samat jäsenet sekä eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään että yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin liittyvien päätösten ja tehtävien osalta. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän erityistehtävät edellyttävät täysistunnon erityiskokoonpanoa, kun on kyse päätöksistä, jotka liittyvät ainoastaan eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään. Jäsenet, jotka edustavat kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia täysistunnossa, korvattaisiin jäsenillä, jotka edustavat kansallisia nimettyjä viranomaisia. Täysistunnolla olisi sille annettuja erityistehtäviä. Koska jotkin kriisinratkaisuneuvoston päätökset koskevat koko kriisinratkaisuneuvostoa tai sekä yhteistä kriisinratkaisumekanismia että eurooppalaista talletussuojajärjestelmää, ne tehtäisiin uudessa yhteisessä täysistunnossa, jolla on omat edustajansa ja äänestysmenettelynsä. Kaikki muut eurooppalaista talletussuojajärjestelmää koskevat päätökset tehtäisiin kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnossa. 5.6.Muut säännöt Erityiskysymyksiä koskevia yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin sovellettavia säännöksiä sovelletaan myös kriisinratkaisuneuvostoon, kun se hoitaa tehtäviään eurooppalaisessa talletussuojajärjestelmässä. Näitä kysymyksiä ovat erioikeudet ja vapaudet, kielijärjestelyt, henkilöstö ja henkilöstövaihto, sisäiset komiteat, valituslautakunta, asian saattaminen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, kriisinratkaisuneuvoston vastuu, salassapitovelvollisuus ja tietojenvaihto, tietosuoja, oikeus tutustua asiakirjoihin, turvallisuusluokiteltujen ja arkaluonteisten tietojen suojaamista koskevat turvallisuussäännöt ja tilintarkastustuomioistuin. Muutoksia, joilla eurooppalainen talletussuojajärjestelmä otetaan käyttöön, sovellettaisiin muutetun asetuksen tultua voimaan. Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS asetuksen (EU) N:o 806/2014 muuttamisesta eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän perustamiseksi EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Unioni on viime vuosien aikana edistynyt pankkipalvelujen sisämarkkinoiden luomisessa. Pankkipalvelujen sisämarkkinoiden yhdentäminen on olennaisen tärkeää talouskasvun edistämiseksi unionissa, pankkijärjestelmän vakauden turvaamiseksi ja tallettajien suojaamiseksi. (2)Eurooppa-neuvosto totesi 18 päivänä lokakuuta 2012, että ”talous- ja rahaliittoa on siihen liittyvät perustavanlaatuiset haasteet huomioon ottaen lujitettava, jotta varmistetaan taloudellinen ja sosiaalinen hyvinvointi sekä vakaus ja kestävä vauraus” ja että ”tiiviimmän talous- ja rahaliiton muodostamiseen tähtäävän prosessin olisi perustuttava EU:n institutionaalisiin ja oikeudellisiin puitteisiin, sen olisi oltava perusluonteeltaan avoin ja läpinäkyvä suhteessa jäsenvaltioihin, joiden rahayksikkö ei ole euro, ja siinä olisi huolehdittava sisämarkkinoiden eheydestä”. Tätä varten on perustettu pankkiunioni, jonka tukena on koko sisämarkkinoita koskeva rahoituspalvelujen kattava ja yksityiskohtainen yhteinen sääntökirja. Pankkiunionin perustamismenettely on ollut avoin ja läpinäkyvä suhteessa pankkiunioniin osallistumattomiin jäsenvaltioihin, ja siinä on huolehdittu sisämarkkinoiden eheydestä. (3)Myös Euroopan parlamentti totesi ”Kohti todellista talous- ja rahaliittoa” selvityksestä 20 päivänä marraskuuta 2012 antamassaan päätöslauselmassa, että valtioiden, pankkien ja reaalitalouden negatiivisten takaisinkytkentöjen katkaiseminen on ratkaisevan tärkeää talous- ja rahaliiton moitteettomalle toiminnalle, ja korosti, että pankkialan kriisin ratkaisemiseksi tarvitaan kiireellisesti kauaskantoisia lisätoimia täysin toimivan pankkiunionin luomiseksi estämättä rahoituspalvelujen sisämarkkinoiden jatkuvaa asianmukaista toimintaa tai pääoman vapaata liikkuvuutta. (4)Keskeisiä toimia on toteutettu pankkiunionin tehokkaan toiminnan varmistamiseksi: neuvoston asetuksella (EU) N:o 1024/2013 on perustettu yhteinen valvontamekanismi, jolla varmistetaan, että luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaa koskeva unionin politiikka pannaan täytäntöön yhdenmukaisella ja toimivalla tavalla euroalueen jäsenvaltioissa ja sellaisissa euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa, jotka päättävät osallistua yhteiseen valvontamekanismiin, jäljempänä ’osallistuvat jäsenvaltiot’, ja asetuksella (EU) N:o 806/2014 on perustettu yhteinen kriisinratkaisumekanismi, jolla varmistetaan osallistuvissa jäsenvaltioissa johdonmukainen kehys kaatumassa olevien tai todennäköisesti kaatuvien pankkien kriisinratkaisuun: Tarvitaan kuitenkin vielä lisätoimia pankkiunionin viimeistelemiseksi. (5)Kesäkuussa 2015 viiden puheenjohtajan raportissa Euroopan talous- ja rahaliiton viimeistelystä todettiin, että pankkijärjestelmä voi olla aidosti yhteinen vain, jos luottamus pankkitalletusten turvallisuuteen on yhtä suuri riippumatta jäsenvaltiosta, jossa pankki toimii. Tämä edellyttää yhteistä pankkivalvontaa, yhteistä pankkikriisinratkaisua ja yhteistä talletussuojaa. Sen vuoksi viiden puheenjohtajan raportissa ehdotettiin pankkiunionin viimeistelemistä perustamalla eurooppalainen talletussuojajärjestelmä, joka on täyteen mittaansa kehittyneen pankkiunionin kolmas pilari pankkivalvonnan ja kriisinratkaisun ohella. Sen suuntaisia konkreettisia toimia olisi jo toteutettava ensisijaisesti ja luotava kansallisille talletussuojajärjestelmille Euroopan tason jälleenvakuutusjärjestelmä, mikä olisi ensimmäinen askel kohti täysin yhteisvastuullista lähestymistapaa. Tämän jälleenvakuutusjärjestelmän soveltamisala olisi yhteisen valvontamekanismin kanssa päällekkäinen. (6)Viimeaikainen kriisi on osoittanut, että sisämarkkinoiden toiminta saattaa olla vaarassa ja rahoitusalan pirstoutuminen on yhä suurempi uhka. Sellaisen pankin kaatuminen, joka on suhteellisen suuri verrattuna kansallisen pankkisektorin kokoon, tai pankin kaatumista seuraava kansallisen pankkisektorin osan kaatuminen voi altistaa kansalliset talletussuojajärjestelmät mittaville paikallisille häiriöille Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/49/EU säädetyistä lisärahoitusmekanismeista huolimatta. Kansallisten talletussuojajärjestelmien altistuminen mittaville paikallisille häiriöille voi myötävaikuttaa pankkien ja valtion väliseen kielteiseen yhteyteen, heikentää talletussuojan yhdenmukaisuutta ja heikentää tallettajien luottamusta sekä johtaa markkinoiden epävakauteen. (7)Koska yhdenmukaista talletussuojan tasoa ei ole, kilpailu voi vääristyä ja sijoittautumisvapaus ja luottolaitosten vapaus tarjota palveluja sisämarkkinoilla voi tosiasiallisesti estyä. Yhteinen eurooppalainen talletussuojajärjestelmä on sen vuoksi olennaisen tärkeä rahoituspalvelujen sisämarkkinoiden viimeistelemisessä. (8)Vaikka direktiivillä 2014/49/EU parannetaan huomattavasti kansallisten järjestelmien valmiuksia maksaa tallettajille korvauksia, pankkiunionin tasolla tarvitaan tehokkaampia talletussuojajärjestelyjä, joilla voidaan varmistaa riittävät varat tallettajien luottamuksen tueksi ja näin turvata rahoitusjärjestelmän vakaus. Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä parantaisi pankkiunionin kykyä kestää tulevia kriisejä, kun riski jakautuisi laajemmalle, ja tarjoaisi yhtäläisen suojan vakuutetuille tallettajille tukien sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa. (9)Varat, joita talletussuojajärjestelmät käyttävät maksaakseen tallettajille korvauksia talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin 2014/49/EU 8 artiklan mukaisesti, eivät ole valtiontukea tai rahaston tukea. Jos kyseisiä varoja käytetään luottolaitosten uudelleenjärjestelyyn ja se on valtiontukea tai rahaston tukea, varojen käytössä on noudatettava Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklaa ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 19 artiklaa, jota olisi muutettava tätä varten. (10)Siitä huolimatta, että yhdenmukaistamista on jatkettu direktiivillä 2014/49/EU, kansallisilla talletussuojajärjestelmillä on edelleen jonkin verran vaihtoehtoja ja harkintavaltaa tiettyjen olennaisten tekijöiden suhteen, kuten tavoitetasojen, luottolaitosten kannatusmaksujen arvioinnissa sovellettavien riskitekijöiden, korvausaikojen tai varojen käytön suhteen. Nämä kansallisten sääntöjen väliset erot voivat haitata palvelujen tarjoamisen vapautta ja vääristää kilpailua. Pitkälle yhdentyneellä pankkisektorilla tarvitaan yhdenmukaisia sääntöjä ja lähestymistapoja, joilla varmistetaan yhtä vankka tallettajien suojan taso kaikkialla unionissa ja taatan näin tavoitteena oleva rahoitusjärjestelmän vakaus. (11)Jotta tavoitteena oleva yhdenmukainen talletussuojakehys voidaan saada aikaan, on olennaisen tärkeää perustaa eurooppalainen talletussuojajärjestelmä, jonka päätöksenteko-, seuranta- ja täytäntöönpanovaltuudet on keskitetty ja annettu yhteiselle kriisinratkaisuneuvostolle, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’. Talletussuojavaatimusten yhdenmukaista soveltamista osallistuvissa jäsenvaltioissa edistää soveltamisen antaminen tällaisen keskusviranomaisen tehtäväksi. Eurooppalaisella talletussuojajärjestelmällä olisi tällä tavoin tarkoitus helpottaa yhdenmukaistamisprosessia rahoituspalvelujen alalla tukemalla talletussuojajärjestelyjä koskevien yhtenäisten sääntöjen luomista ja täytäntöönpanoa sekä tarjoamalla säännöille kehys. (12)Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä on myös osa laajempaa EU:n säännöstöä, jolla yhdenmukaistetaan pankkien vakavavaraisuusvalvontaa, elvytystä ja kriisinratkaisua, jotka ovat toisiaan täydentäviä osatekijöitä pankkipalvelujen sisämarkkinoilla. Valvonta voi olla tuloksellista ja merkityksellistä ainoastaan, jos luodaan tarkoituksenmukainen talletussuojajärjestelmä, joka vastaa valvonnan osa-alueella tapahtunutta kehitystä. Eurooppalaisella talletussuojajärjestelmällä on siksi suuri merkitys laajemman yhdenmukaistamisen kannalta, ja sen tavoitteet liittyvät läheisesti unionin vakavaraisuusvalvonta- ja elvytys- ja kriisinratkaisukehyksiin, joiden keskitetty soveltaminen on toisiinsa sidoksissa. Valvonnan ja talletussuojan tasolla tarvitaan asianmukaista koordinointia esimerkiksi tapauksissa, joissa Euroopan keskuspankki (EKP) aikoo peruuttaa luottolaitoksen toimiluvan tai luottolaitos ei noudata velvoitetta olla talletussuojajärjestelmän jäsen. Samanlaista pitkälle menevää yhdentymistä tarvitaan kriisinratkaisuneuvostolle annettujen kriisinratkaisutoimien ja talletussuojatehtävien välillä. (13)Tätä asetusta sovelletaan vain pankkeihin, joiden valvoja on EKP tai sellaisen jäsenvaltion kansallinen toimivaltainen viranomainen, jonka rahayksikkö on euro, tai sellaisen jäsenvaltion kansallinen toimivaltainen viranomainen, jonka rahayksikkö ei ole euro mutta joka on ryhtynyt tiiviiseen yhteistyöhön asetuksen (EU) N:o 1024/2013 7 artiklan mukaisesti. Tämän asetuksen soveltamisala on yhteydessä asetuksen (EU) N:o 1024/2013 soveltamisalaan. Kun otetaan huomioon, että yhteiselle valvontamekanismille annetut valvontatehtävät ja talletussuojatoimet nivoutuvat merkittävissä määrin toisiinsa, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 127 artiklan 6 kohdan nojalla toteutettava keskitetty valvontajärjestelmä on ratkaisevan tärkeä yhdenmukaistettaessa talletussuojaa osallistuvissa jäsenvaltioissa. Yhteisen valvontamekanismin toteuttaman valvonnan piiriin kuuluminen on erityistekijä, joka asettaa asetuksen (EU) N:o 1024/2013 soveltamisalaan kuuluvat yhteisöt objektiivisesti ja niille luonteenomaisesti eri asemaan talletussuojan kannalta. On tarpeen toteuttaa toimenpiteet, joilla luodaan yhteinen talletussuojajärjestelmä kaikkia yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvia jäsenvaltioita varten, jotta voidaan helpottaa sisämarkkinoiden moitteetonta ja vakaata toimintaa. (14)Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää olisi sovellettava osallistuviin jäsenvaltioihin, jotta varmistettaisiin rinnakkaisuus valvontamekanismin ja kriisinratkaisumekanismin kanssa. Pankkien, jotka ovat sijoittautuneet yhteiseen valvontamekanismiin osallistumattomiin jäsenvaltioihin, ei tulisi kuulua eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän piiriin. Niin kauan kuin valvonta toteutetaan jäsenvaltiossa yhteisen valvontamekanismin ulkopuolella, kyseisen jäsenvaltion olisi edelleen oltava vastuussa sen varmistamisesta, että tallettajia suojataan luottolaitoksen maksukyvyttömyyden seurauksilta. Kun jäsenvaltiot liittyvät yhteiseen valvontamekanismiin, niihin olisi automaattisesti alettava soveltaa myös eurooppalaista talletussuojajärjestelmää. Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä voisi viime kädessä ulottua koskemaan koko sisämarkkinoita. (15)Tämä asetus on direktiivin 2014/49/EU mukainen, jotta varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset koko sisämarkkinoilla. Sillä täydennetään mainitun direktiivin sääntöjä ja periaatteita sen varmistamiseksi, että eurooppalainen talletussuojajärjestelmä toimii moitteettomasti ja sen käytettävissä on riittävästi rahoitusta. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän puitteissa sovellettava talletussuojaa koskeva aineellinen oikeus vastaa siksi kansallisten talletussuojajärjestelmien soveltamaa tai osallistumattomien jäsenvaltioiden nimettyjen viranomaisten soveltamaa aineellista oikeutta, jota on yhdenmukaistettu direktiivillä 2014/49/EU. (16)Mikä tahansa taloudellinen tuki, jonka avulla tallettajille maksetaan korvauksia, lisää yhdentyneillä rahoitusmarkkinoilla rahoitusvakautta paitsi kyseisessä osallistuvassa jäsenvaltiossa myös muissa jäsenvaltioissa estämällä pankkikriisien leviämistä osallistumattomiin jäsenvaltioihin. Talletussuojatehtävien siirtäminen kriisinratkaisuneuvostolle ei saisi millään tavalla haitata rahoituspalvelujen sisämarkkinoiden toimintaa. Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) olisi sen vuoksi säilytettävä asemansa ja nykyiset valtuutensa ja tehtävänsä, joten sen olisi kehitettävä ja edistettävä kaikkiin jäsenvaltioihin sovellettavan unionin lainsäädännön yhdenmukaista soveltamista sekä lähennettävä talletussuojakäytäntöjä koko unionissa.

(17)Järjestelmän olisi kehityttävä muutaman vuoden kuluessa asteittain jälleenvakuutusjärjestelmästä täysin yhteisvastuulliseksi rinnakkaisvakuutusjärjestelmäksi. Talous- ja rahaliiton syventämistoimien yhteydessä tämä vaihe on tarpeen sen työn rinnalla, jota tehdään yhteistä kriisinratkaisurahastoa varten tarvittavan väliaikaisrahoitusmekanismin perustamiseksi ja yhteisen varautumisjärjestelyn kehittämiseksi, jotta pankkien ja valtion välisiä yhteyksiä voidaan vähentää yksittäisissä jäsenvaltioissa toteuttamalla toimia, joilla riskit voidaan jakaa pankkiunionissa kaikkien jäsenvaltioiden kesken ja tällä tavoin vahvistaa mahdollisuuksia saavuttaa pankkiunionin keskeinen tavoite. Pankkiunionia vahvistavien riskinjakotoimenpiteiden rinnalla on kuitenkin samaan aikaan toteutettava riskiä vähentäviä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on katkaista suoremmin yhteys pankkien ja valtion välillä. (18)Eurooppalainen talletussuojajärjestelmä olisi perustettava kolmessa vaiheessa. Ensin muodostettaisiin jälleenvakuutusjärjestelmä, joka kattaa osan osallistuvien talletussuojajärjestelmien likviditeettivajeesta ja ylivahingoista. Sitä seuraisi rinnakkaisvakuutusjärjestelmä, joka kattaa asteittain kasvavan osan osallistuvien talletussuojajärjestelmien likviditeettivajeesta ja vahingoista. Viimeisenä olisi täysvakuutusjärjestelmä, joka kattaa osallistuvien talletussuojajärjestelmien kaikki likviditeettitarpeet ja vahingot. (19)Jotta voitaisiin rajoittaa eurooppalaisen talletussuojarahaston vastuuta ja vähentää moraalikadon vaaraa kansallisella tasolla, talletussuojarahastosta voidaan pyytää apua ainoastaan, jos kansallinen talletussuojajärjestelmä on kerännyt ennakollisia kannatusmaksuja tarkasti määritetyn rahoituspolun mukaisesti ja kuluttanut ensin nämä varat. Jos kansallinen talletussuojajärjestelmä on kerännyt varoja enemmän kuin sen rahoituspolku edellyttää, sen tarvitsee eurooppalaisen talletussuojarahaston suojaa saadakseen käyttää ensin ainoastaan varat, jotka sen on täytynyt kerätä noudattaakseen rahoituspolkua. Talletussuojajärjestelmien, jotka ovat keränneet varoja enemmän kuin rahoituspolun noudattaminen edellyttää, ei pitäisi näin ollen olla huonommassa asemassa kuin ne, joiden keräämät varat eivät ylitä rahoituspolun mukaista tasoa. (20)Koska jälleenvakuutusvaiheessa talletussuojarahasto ainoastaan tarjoaisi lisärahoituslähteen ja heikentäisi yhteyttä pankkien ja valtion välillä mutta ei kuitenkaan antaisi kaikille tallettajille pankkiunionissa samantasoista suojaa, jälleenvakuutusvaiheesta olisi kolmen vuoden kuluttua edettävä vähitellen rinnakkaisvakuutusvaiheeseen ja lopulta täysin yhteisvastuulliseen talletussuojajärjestelmään. (21)Jälleenvakuutus- ja rinnakkaisvakuutusvaiheella olisi monia yhteisiä piirteitä sujuvan asteittaisen kehittymisen varmistamiseksi, mutta rinnakkaisvakuutusvaiheessa kansallinen talletussuojajärjestelmä ja talletussuojarahasto vastaisivat yhdessä korvausten maksamisesta ensimmäisestä eurosta lukien. Talletussuojarahaston suhteellinen rahoitusosuus kasvaisi asteittain 100 prosenttiin, minkä seurauksena talletusriskeistä tulee pankkiunionissa neljän vuoden kuluttua täysin yhteisvastuullisia. (22)Eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään olisi rakennettava takeet, joilla rajoitetaan moraalikadon vaaraa ja varmistetaan, että eurooppalainen talletussuojajärjestelmä tarjoaa suojaa ainoastaan, jos kansalliset talletussuojajärjestelmät toimivat varovaisuutta noudattaen. Ensinnäkin kansallisten talletussuojajärjestelmien olisi noudatettava tämän asetuksen, direktiivin 2014/49/EU ja muun asiaan liittyvän EU:n lainsäädännön mukaisia velvoitteitaan ja erityisesti velvoitetta kartuttaa omia rahastoja direktiivin 2014/49/EU 10 artiklan mukaisesti tässä asetuksessa tarkemmin määritellyllä tavalla. Saadakseen eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän suojaa osallistuvien talletussuojajärjestelmien on kerättävä ennakollisia kannatusmaksuja tarkasti määritetyn rahoituspolun mukaisesti. Tämä merkitsee myös sitä, että direktiivin 2014/49/EU 10 artiklan 6 kohdan mukainen mahdollisuus alentaa tavoitetasoa ei ole enää käytettävissä, jos talletussuojajärjestelmä haluaa hyödyntää eurooppalaista talletussuojajärjestelmää. Kansallisen talletussuojajärjestelmän olisi korvaustilanteessa tai kun sen varoja käytetään kriisinratkaisuun vastattava itse kohtuullisesta osasta vahinkoa. Sen olisi siksi edellytettävä keräävän jäseniltään jälkikäteen suoritettavia kannatusmaksuja rahastonsa täydentämiseksi ja maksavan eurooppalaiselle talletussuojajärjestelmälle takaisin alun perin saatu rahoitus siltä osin kuin se ylittää vahinko-osuuden, josta eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän on vastattava. Korvaustilanteen jälkeen kansallisen talletussuojajärjestelmän olisi maksimoitava konkurssipesästä saatavat tulot maksaakseen rahoituksen kriisinratkaisuneuvostolle takaisin ja kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava riittävät valtuudet oikeuksiensa turvaamiseen. Kriisinratkaisuneuvostolla olisi lisäksi oltava valtuudet periä rahoitus kokonaan tai osittain takaisin, jos osallistuva talletussuojajärjestelmä ei ole noudattanut keskeisiä velvoitteita. (23)Talletussuojarahasto on olennainen tekijä, jota ilman eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän asteittainen perustaminen ei voi toteutua. Erilaiset kansalliset rahoitusjärjestelmät eivät tarjoaisi yhdenmukaista talletussuojaa kaikkialla pankkiunionissa. Talletussuojarahaston olisi kaikissa kolmessa vaiheessa autettava varmistamaan talletussuojajärjestelmien vakauttava rooli ja yhtenäinen korkeatasoinen suoja kaikille tallettajille yhdenmukaisessa kehyksessä kaikkialla unionissa sekä välttämään esteiden luominen perusvapauksien käytölle tai kilpailun vääristyminen sisämarkkinoilla sen seurauksena, että suojan tasot ovat erilaisia kansallisella tasolla. (24)Talletussuojarahasto olisi rahoitettava pankkien maksamilla suorilla kannatusmaksuilla. Eurooppalaisessa talletussuojajärjestelmässä tehtävät päätökset, jotka edellyttävät talletussuojarahaston tai kansallisen talletussuojajärjestelmän käyttöä, eivät saisi vaikuttaa jäsenvaltioiden julkisten varojen käytön edellyttämään vastuuseen. Tässä yhteydessä ainoastaan poikkeuksellisen julkisen rahoitustuen olisi katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden valtiontaloutta koskevaan määräysvaltaan ja julkisten varojen käytön edellyttämään vastuuseen. (25)Tässä asetuksessa vahvistetaan talletussuojarahaston käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja yleiset perusteet, joiden mukaan ennakolliset ja jälkikäteen suoritettavat kannatusmaksut määritetään ja lasketaan, ja säädetään talletussuojarahaston käyttöä ja hallintaa koskevista kriisinratkaisuneuvoston valtuuksista. (26)Kannatusmaksuja talletussuojarahaston rahoittamiseksi kerättäisiin suoraan pankeilta. Kriisinratkaisuneuvosto keräisi kannatusmaksut ja hallinnoisi talletussuojarahastoa, kun taas kansalliset talletussuojajärjestelmät keräisivät edelleen kansalliset kannatusmaksut ja hallinnoisivat kansallisia varoja. Jotta voitaisiin varmistaa osallistuvien pankkien kannatusmaksujen oikeudenmukaisuus ja yhdenmukaisuus ja kannustaa toimimaan pienemmällä riskillä, sekä eurooppalaiseen talletussuojajärjestelmään että kansalliseen talletussuojajärjestelmän maksettavat kannatusmaksut olisi laskettava suojattujen talletusten ja riskioikaisukertoimen perusteella pankkikohtaisesti. Jälleenvakuutusvaiheessa riskioikaisukertoimessa olisi otettava huomioon pankkiin kohdistuvan riskin suuruus suhteessa kaikkiin muihin pankkeihin, jotka kuuluvat samaan osallistuvaan talletussuojajärjestelmään. Kun on päästy rinnakkaisvakuutusvaiheeseen, riskioikaisukertoimessa olisi otettava huomioon pankkiin kohdistuvan riskin suuruus suhteessa kaikkiin muihin pankkeihin, jotka ovat sijoittautuneet osallistuviin jäsenvaltioihin. Näin on tarkoitus varmistaa, että eurooppalainen talletussuojajärjestelmä on pankkien ja kansallisten talletussuojajärjestelmien kannalta kaiken kaikkiaan kustannusneutraali, ja välttää kannatusmaksujen uudelleenjakoa talletussuojarahaston kartuttamisvaiheessa. (27)Lähtökohtaisesti kannatusmaksuja olisi kerättävä rahoitusalalta ennen yksittäistä talletussuojatoimea ja sellaisista toimista riippumatta. Jos ennakkorahoitus ei riitä kattamaan talletussuojarahaston käytöstä aiheutuvia vahinkoja tai kustannuksia, olisi kerättävä täydentäviä kannatusmaksuja kattamaan lisäkustannukset tai -vahingot. Lisäksi talletussuojarahaston olisi voitava sopia lainojen ottamisesta tai muunlaisen tuen saamisesta luottolaitoksilta, rahoituslaitoksilta tai muilta kolmansilta osapuolilta, jos ennakolliset ja jälkikäteen suoritettavat kannatusmaksut eivät ole välittömästi käytettävissä tai ne eivät riitä kattamaan menoja, joita talletussuojarahaston käytöstä talletussuojatoimiin aiheutuu. (28)Jotta varat saavuttaisivat kriittisen massan ja jotta voitaisiin välttää myötäsykliset vaikutukset, joita syntyisi, jos talletussuojarahaston olisi nojauduttava yksinomaan jälkikäteen suoritettaviin kannatusmaksuihin järjestelmäkriisin vallitessa, talletussuojarahaston etukäteen käytettävissä olevien varojen määrässä on ehdottomasti saavutettava ainakin tietty vähimmäistavoitetaso. (29)Talletussuojarahaston alku- ja lopputavoitetaso olisi määritettävä prosenttiosuutena osallistuvien talletussuojajärjestelmien yhteenlasketuista vähimmäistavoitetasoista. Tavoitetason olisi jälleenvakuutusvaiheen loppuun mennessä noustava 20 prosenttiin vähimmäistavoitetasojen summan neljästä yhdeksäsosasta ja rinnakkaisvakuutusvaiheen loppuun mennessä vähimmäistavoitetasojen summaan. Talletussuojarahaston alku- tai lopputavoitetasoa määritettäessä ei pitäisi ottaa huomioon mahdollisuutta hakea direktiivin 2014/49/EU 10 artiklan 6 kohdan mukaisesti hyväksyntää alemmalle tavoitetasolle. Talletussuojarahaston tavoitetason saavuttamiselle olisi vahvistettava sopiva määräaika. (30)Talletussuojarahaston tehokkaan ja riittävän rahoituksen varmistaminen on äärimmäisen tärkeää eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän uskottavuuden kannalta. Kriisinratkaisuneuvoston valmiuksia hankkia talletussuojarahastolle rahoitusta vaihtoehtoisista rahoituslähteistä olisi lisättävä tavalla, joka mahdollistaa rahoituskustannusten pitämisen mahdollisimman edullisina ja talletussuojarahaston luottokelpoisuuden säilymisen. Kriisinratkaisuneuvoston olisi yhteistyössä osallistuvien jäsenvaltioiden kanssa toteutettava välittömästi tämän asetuksen voimaantulon jälkeen tarvittavat toimenpiteet sellaisten asianmukaisten menetelmien ja yksityiskohtaisten sääntöjen kehittämiseksi, joiden avulla voidaan parantaa talletussuojarahaston lainanottokapasiteettia ja jotka olisi laadittava tämän asetuksen soveltamispäivään mennessä. (31)Olisi varmistettava, että talletussuojarahastoa voidaan käyttää täysimittaisesti talletussuojan varmistamiseen. Siksi talletussuojarahastoa olisi käytettävä ensisijaisesti talletussuojavaatimusten ja -toimien tehokkaaseen täytäntöönpanoon. Lisäksi talletussuojarahastoa olisi käytettävä ainoastaan sovellettavien talletussuojatavoitteiden ja -periaatteiden mukaisesti. Tiettyjen edellytysten täyttyessä talletussuojarahasto voisi lisäksi tarjota rahoitusta silloin, kun talletussuojajärjestelmän käytettävissä olevia varoja käytetään kriisinratkaisuun tämän asetuksen 79 artiklan mukaisesti. (32)Talletussuojarahastossa olevien varojen arvon suojaamiseksi kyseiset määrät olisi sijoitettava riittävän turvallisiin, monipuolisiin ja likvideihin varoihin. (33)Kun sellaisen osallistuvan jäsenvaltion, jonka rahayksikkö ei ole euro, tiivis yhteistyö EKP:n kanssa päätetään asetuksen (EU) N:o 1024/2013 7 artiklan mukaisesti, on päätettävä asianomaiselta osallistuvalta jäsenvaltiolta kertyneiden kannatusmaksujen oikeudenmukaisesta jakamisesta, kun otetaan huomioon asianomaisen osallistuvan jäsenvaltion ja yhteisen talletussuojarahaston edut. (34)Jotta taataan kriisinratkaisuneuvoston täysi itsenäisyys ja riippumattomuus toteutettaessa talletussuojatoimia tämän asetuksen nojalla, sillä olisi oltava oma itsenäinen talousarvionsa, jonka tulot saadaan osallistuvissa jäsenvaltioissa olevien laitosten maksamista pakollisista kannatusmaksuista. Tämä asetus ei saisi vaikuttaa jäsenvaltioiden mahdollisuuteen periä maksuja kansallisten talletussuojajärjestelmien tai nimettyjen viranomaisten hallintomenojen kattamiseksi. (35)Kun kaikki talletussuojarahaston käyttöön liittyvät kriteerit täyttyvät, kriisinratkaisuneuvoston olisi annettava kansalliselle talletussuojajärjestelmälle asianmukainen rahoitus ja vahinkosuoja. (36)Kriisinratkaisuneuvoston olisi toimittava yhteisissä täysistunnoissa, täysistunnoissa ja johdon istunnoissa. Kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnon olisi valmisteltava kaikki korvausmenettelyjä koskevat päätökset ja mahdollisimman pitkälle annettava ne. Talletussuojarahaston käytön osalta on tärkeää, että ensimmäisen toimijan etua ei ole ja että talletussuojarahastosta maksettavia määriä seurataan. Kun talletussuojarahaston yhteenlaskettu nettomääräinen käyttö edellisen12 peräkkäisen kuukauden aikana saavuttaa 25 prosenttia lopputavoitetasosta, täysistunnon olisi arvioitava talletussuojatoimien soveltamista tai kriisinratkaisutoimiin osallistumista ja talletussuojarahaston käyttöä, ja annettava ohjeita, joita johdon istunnon olisi noudatettava myöhemmissä päätöksissä. Johdon istunnolle annettavissa ohjeissa olisi keskityttävä erityisesti siihen, että varmistetaan syrjimätön talletussuojatoimien soveltaminen tai kriisinratkaisutoimiin osallistuminen, ja toimenpiteisiin, joilla estetään talletussuojarahaston varojen ehtyminen.

(37)Talletussuojatoimen tehokkuus ja yhdenmukaisuus olisi varmistettava kaikissa osallistuvissa jäsenvaltioissa. Tätä varten kriisinratkaisuneuvostolle olisi silloin, kun osallistuva talletussuojajärjestelmä ei ole pannut tämän asetuksen nojalla annettua kriisinratkaisuneuvoston päätöstä täytäntöön tai ei ole noudattanut sitä tai on pannut sen täytäntöön tavalla, joka vaarantaa jonkin talletussuojatavoitteen toteutumisen tai talletussuojatoimen tehokkaan täytäntöönpanon, annettava valtuudet toteuttaa mikä tahansa tarvittava toimi, joka poistaa merkittävässä määrin eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän tavoitteisiin kohdistuvan huolenaiheen tai uhan. Olisi suljettava pois kaikki osallistuvan talletussuojajärjestelmän toimet, jotka rajoittaisivat kriisinratkaisuneuvoston valtuuksien käyttöä tai tehtävien hoitamista tai vaikuttaisivat siihen. (38)Tehtäessä päätöksiä tai toteutettaessa toimia, jotka koskevat erityisesti sekä osallistuviin että osallistumattomiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita yhteisöjä, olisi myös otettava huomioon kyseisiin jäsenvaltioihin ja kyseisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin yhteisöihin kohdistuvat mahdolliset haitalliset vaikutukset, kuten niiden rahoitusmarkkinoiden rahoitusvakauteen kohdistuvat uhat. (39)Kriisinratkaisuneuvoston, nimettyjen viranomaisten, toimivaltaisten viranomaisten, EKP mukaan lukien, ja kriisinratkaisuviranomaisten olisi tehtävä yhteisymmärryspöytäkirja, jossa kuvataan yleisesti, miten ne tekevät keskenään yhteistyötä suorittaessaan unionin lainsäädännön mukaisia tehtäviään. Yhteisymmärryspöytäkirjaa olisi tarkasteltava säännöllisesti uudelleen. (40)Tämän asetuksen soveltamiseen osallistuvien asianomaisten yhteisöjen, elinten ja viranomaisten olisi tehtävä yhteistyötä perussopimuksissa vahvistetun vilpittömän yhteistyön velvollisuuden mukaisesti. (41)Kriisinratkaisuneuvoston ja osallistumattomien jäsenvaltioiden nimettyjen viranomaisten ja toimivaltaisten viranomaisten olisi myös tehtävä yhteisymmärryspöytäkirjoja, joissa kuvataan yleisesti, miten ne tekevät keskenään yhteistyötä suorittaessaan direktiivin 2014/49/EU mukaisia tehtäviään. Yhteisymmärryspöytäkirjoissa voitaisiin muun muassa selkeyttää niihin kriisinratkaisuneuvoston päätöksiin liittyvää kuulemista, joilla on vaikutuksia osallistumattomissa jäsenvaltioissa sijaitseviin sivuliikkeisiin, kun luottolaitos on sijoittautunut osallistuvaan jäsenvaltioon. Yhteisymmärryspöytäkirjoja olisi tarkasteltava säännöllisesti uudelleen. (42)Kriisinratkaisuneuvoston päätösten tekemiseen liittyvässä menettelyssä noudatetaan toimivallan siirtoa virastoille koskevaa periaatetta Euroopan unionin tuomioistuimen tulkinnan mukaisesti. (43)Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon etenkin perusoikeuskirjassa tunnustetut oikeudet, vapaudet ja periaatteet, erityisesti omistusoikeus, oikeus henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus sekä oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen sekä oikeus puolustukseen, ja se olisi pantava täytäntöön mainittujen oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti. (44)Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitteita, joita ovat tehokkaan ja toimivan talletussuojakehyksen käyttöönotto ja talletussuojasääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen varmistaminen, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen. (45)Komission olisi tarkasteltava tämän asetuksen soveltamista arvioidakseen sen vaikutusta sisämarkkinoihin ja määrittääkseen, tarvitaanko mitään muutoksia tai lisäkehitystyötä eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän tehokkuuden ja vaikuttavuuden lisäämiseksi. (46)Jotta eurooppalainen talletussuojajärjestelmä voisi toimia tuloksellisesti [...] lukien, säännöksiä, jotka koskevat kannatusmaksujen maksamista talletussuojarahastoon, tarvittavien menettelyjen luomista ja mahdollisia muita operatiivisia ja institutionaalisia näkökohtia, olisi sovellettava XX lukien. (47)Sen vuoksi asetusta (EU) N:o 806/2014 olisi muutettava siten, että siihen sisällytetään ja siinä otetaan huomioon eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän perustaminen,



OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Asetuksen (EU) N:o 806/2014 muuttaminen Muutetaan asetus (EU) N:o 806/2014 seuraavasti: 1.Korvataan otsikko seuraavasti: ”EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 806/2014, annettu 15 päivänä heinäkuuta 2014, yhteisestä kriisinratkaisumekanismista ja eurooppalaisesta talletussuojajärjestelmästä sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta”; 2.Korvataan 1 artikla seuraavasti:

”1 artikla

Kohde 1.Tässä asetuksessa vahvistetaan yhdenmukaiset säännöt ja yhdenmukainen menettely sellaisten 2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen kriisinratkaisua varten, jotka ovat sijoittautuneet 4 artiklassa tarkoitettuihin osallistuviin jäsenvaltioihin. Näitä yhdenmukaisia sääntöjä ja yhdenmukaista menettelyä soveltaa 42 artiklan mukaisesti perustettu yhteinen kriisinratkaisuneuvosto, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’, yhdessä neuvoston ja komission sekä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa tällä asetuksella perustetun yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Yhteistä kriisinratkaisumekanismia tukee yhteinen kriisinratkaisurahasto, jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’. Kriisinratkaisurahaston käytön ehtona on sellaisen osallistuvien jäsenvaltioiden välisen sopimuksen, jäljempänä ’sopimus’, voimaantulo, joka koskee kansallisella tasolla kerättävien varojen siirtämistä kriisinratkaisurahastoon ja kutakin osallistuvaa jäsenvaltiota vastaaviin kriisinratkaisurahaston kansallisiin rahasto-osuuksiin osoitettujen kansallisella tasolla kerättyjen eri varojen vaiheittaista yhdistämistä. 2.Lisäksi tällä asetuksella perustetaan eurooppalainen talletussuojajärjestelmä seuraavissa kolmessa vaiheessa: –jälleenvakuutusvaihe, jossa annetaan osallistuville talletussuojajärjestelmille tietyssä määrin rahoitusta ja katetaan osa niiden vahingoista 41 a artiklan mukaisesti; –rinnakkaisvakuutusvaihe, jossa annetaan osallistuville talletussuojajärjestelmille asteittain enenevässä määrin rahoitusta ja katetaan niiden vahinkoja 41 c artiklan mukaisesti; –täysvakuutusvaihe, jossa annetaan osallistuville talletussuojajärjestelmille rahoitus ja katetaan niiden vahingot 41 e artiklan mukaisesti. Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää hallinnoi kriisinratkaisuneuvosto yhteistyössä osallistuvien talletussuojajärjestelmien ja nimettyjen viranomaisten kanssa II a osan mukaisesti. Eurooppalaista talletussuojajärjestelmää tukee talletussuojarahasto.”; 3.Korvataan 2 artikla seuraavasti: ”2 artikla Soveltamisala 1. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin osalta tätä asetusta sovelletaan seuraaviin yhteisöihin: a)johonkin osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneet luottolaitokset; b)johonkin osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneet emoyritykset, mukaan lukien rahoitusalan holdingyhtiöt ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöt, kun ne kuuluvat sellaisen konsolidoidun valvonnan piiriin, jota Euroopan keskuspankki, jäljempänä ’EKP’, harjoittaa asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaisesti; c)johonkin osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneet sijoituspalveluyritykset ja rahoituslaitokset, kun ne kuuluvat sellaisen konsolidoidun valvonnan piiriin, jota EKP harjoittaa asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaisesti niiden emoyritykseen nähden. 2. Eurooppalaisen talletussuojajärjestelmän osalta tätä asetusta sovelletaan seuraaviin yhteisöihin: a)jäljempänä 3 artiklan 1 a kohdan 1 alakohdassa määritellyt osallistuvat talletussuojajärjestelmät; b)osallistuviin talletussuojajärjestelmiin kuuluvat luottolaitokset. Sikäli kuin tällä asetuksella luodaan direktiivin 2014/49/EU 2 artiklan 1 kohdan 18 alakohdassa määritellyn nimetyn viranomaisen hallinnoimalle osallistuvalle talletussuojajärjestelmälle oikeuksia tai velvoitteita, näiden oikeuksien ja velvoitteiden katsotaan kuuluvan nimetylle viranomaiselle.”;

4.Muutetaan 3 artikla seuraavasti: a)lisätään 1 kohtaan 55, 56 ja 57 alakohta seuraavasti: ”55)’osallistuvilla talletussuojajärjestelmillä’ direktiivin 2014/49/EU 2 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määriteltyjä talletussuojajärjestelmiä, jotka on otettu käyttöön ja virallisesti tunnustettu osallistuvassa jäsenvaltiossa; 56)’korvaustilanteella’ direktiivin 2014/49/EU 2 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa tarkoitettua tilannetta, jossa osallistuvaan talletussuojajärjestelmään kuuluva luottolaitos ei kykene maksamaan talletusta; 57)’talletussuojarahaston käytettävissä olevilla varoilla’ varoja, joihin kuuluvat käteisvarat, talletukset ja vähäriskinen varallisuus, jotka voidaan muuttaa rahaksi direktiivin 2014/49/EU 8 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa.”; b)korvataan 2 kohta seuraavasti: ”2. Ellei tämän artiklan edellisessä kohdassa ole asiaankuuluvaa määritelmää, sovelletaan direktiivin 2014/49/EU 2 artiklassa ja direktiivin 2014/59/EU 2 artiklassa esitettyjä määritelmiä. Ellei direktiivin 2014/49/EU 2 artiklassa ja direktiivin 2014/59/EU 2 artiklassa ole asiaankuuluvaa määritelmää, sovelletaan direktiivin 2013/36/EU 3 artiklassa esitettyjä määritelmiä.”; 5.Korvataan 4 artiklan 2, 3 ja 4 kohta seuraavasti: ”2. Jos jäsenvaltion ja EKP:n välinen tiivis yhteistyö keskeytetään tai päätetään asetuksen (EU) N:o 1024/2013 7 artiklan mukaisesti, kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet tai siellä tunnustetut tämän asetuksen 2 artiklassa tarkoitetut yhteisöt lakkaavat kuulumasta tämän asetuksen soveltamisalaan tiiviin yhteistyön keskeyttämistä tai päättämistä koskevan päätöksen soveltamispäivästä alkaen. 3. Kun sellaisen jäsenvaltion, jonka rahayksikkö ei ole euro, tiivis yhteistyö EKP:n kanssa päätetään asetuksen (EU) N:o 1024/2013 7 artiklan mukaisesti, kriisinratkaisuneuvosto päättää viimeistään kolmen kuukauden kuluessa tiiviin yhteistyön päättämistä koskevan päätöksen antamisesta yhteisymmärryksessä kyseisen jäsenvaltion kanssa yksityiskohtaisista säännöistä ja mahdollisista ehdoista, joita sovelletaan seuraaviin: a)niiden vakausmaksujen takaisinmaksu, jotka asianomainen jäsenvaltio on siirtänyt kriisinratkaisurahastoon; b)niiden kannatusmaksujen siirto asianomaisessa jäsenvaltiossa virallisesti tunnustettuihin talletussuojajärjestelmiin, jotka kyseisiin talletussuojajärjestelmiin kuuluvat luottolaitokset ovat maksaneet talletussuojarahastoon. Kun sovelletaan ensimmäisen alakohdan a luetelmakohtaa, takaisinmaksu kattaa asianomaiselle jäsenvaltiolle kuuluvan rahasto-osuuden sen osan, jota yhdistäminen ei koske. Jos sopimuksessa määrätyn siirtymäkauden aikana yhdistämättömän osan takaisinmaksettavat määrät eivät ole riittäviä asianomaisen jäsenvaltion direktiivin 2014/59/EU mukaisen kansallisen rahoitusjärjestelyn perustamisen rahoittamiseksi, takaisinmaksu kattaa myös asianomaiselle jäsenvaltiolle kuuluvan rahasto-osuuden sen osan kokonaisuudessaan tai osittain, jota yhdistäminen koskee, sopimuksen mukaisesti taikka muuten siirtymäkauden jälkeen asianomaisen jäsenvaltion tiiviin yhteistyön aikana siirtämät vakausmaksut kokonaisuudessaan tai osittain siten, että määrä on riittävä kyseisen kansallisen rahoitusjärjestelyn rahoittamiseksi. Kun arvioidaan yhdistetystä osasta tai muuten s