Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen Euroopan unionissa"

(98/C 73/22)

Komissio päätti 18. maaliskuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta.

Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto antoi lausuntonsa 13. marraskuuta 1997. Esittelijä oli Ada Maddocks ja apulaisesittelijä oli Pierre Chevalier.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 10. ja 11. joulukuuta 1997 pitämässään 350. täysistunnossa (joulukuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 76 ääntä puolesta, 38 vastaan, ja 9 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Kansainvälinen kilpailu

Sosiaalinen suojelu ja kilpailukyky voivat vahvistaa toisiaan. Kummankaan ei pidä haitata toista sen enempää sisämarkkinoilla kuin maailman kauppajärjestössä. Ne voivat yhdessä makrotalouspolitiikan kanssa muodostaa yhtenäisen ja kestävän pohjan, joka edistää solidaarisuuteen, yrittämiseen ja osallistumiseen pohjautuvaa kasvua ja työllisyyttä.

Sosiaaliseen suojeluun käytettyjen varojen määrä on 28 prosenttia Euroopan unionin bruttokansantuotteesta. Yhdysvalloissa nettomenot ovat 27 prosenttia BKT:sta. Komission mukaan "kun otetaan huomioon sekä yksityinen että julkinen rahoitus, sosiaalisesta suojelusta, terveydenhuollosta ja eläkkeistä aiheutuu useissa kehittyneissä teollisuusmaissa talouksille kutakuinkin saman verran menoja" (). Tiedonannossa todetaan selvästi olevan "tärkeää huomata, että sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistamisen syynä ei ole kolmansista maista tuleva kilpailu" ().

1.2. Tämänhetkiset suuntaukset

Sosiaalisen suojelun kustannukset Euroopan unionissa kasvoivat 1980- ja 1990-luvuilla bruttokansantuotteeseen nähden hitaammin kuin 1970-luvulla. Kasvua suhteessa bruttokansantuotteeseen tapahtui lähinnä taloudellisten laskusuhdanteiden aikana, jolloin BKT kasvoi hitaasti tai ei lainkaan. Jotkut jäsenvaltiot myös lisäsivät menojaan kehittääkseen sosiaalisen suojelun järjestelmiään kohti unionin kehittyneempien jäsenvaltioiden tasoa (). Kokonaisuutena katsoen yhteisössä sosiaaliseen suojeluun käytettyjen varojen määrä on ollut suhteellisen vakaa, lukuun ottamatta talouden heikon suorituskyvyn jaksoja. Komission johtopäätös on, että "on vain vähän merkkejä siitä, että sosiaalisten turvajärjestelmien menojen kasvu olisi yleensä kiihtynyt" (). Lisäksi yhteiskunnallinen yhteenkuuluvuus ja vakaus ovat EU:n sosiaaliseen suojeluun käytettyjen varojen ansiosta säilyneet suurten makrotaloudellisten mullistusten, elinkeinoelämän muutosten ja uudelleenjärjestelyjen kausina.

1.3. Sosiaalisen suojelun tulevaisuus EU:ssa

1.3.1. Monet jäsenvaltiot pyrkivät säilyttämään sosiaalisen suojelun järjestelmänsä väestökehityksen ja taloudellisen kehityksen huomioon ottaen sekä sopeuttamaan niitä tulevan vuosikymmenen aikana kukin oman tilanteensa ja kulttuurinsa mukaisesti. Nämä muutokset tulisi kuitenkin toteuttaa Euroopan unionin piirissä tehtävän yhteistyön kautta.

1.3.2. Komission tiedonannon mukaan uudelleenjärjestelyjen todelliset syyt ovat sisäisiä. Tiedonannossa korostetaan erityisesti kahta merkittävää ongelmaa: "julkisen talouden mittavat vajeet ja yhteiskunnallisen integraation epäonnistuminen" ().

1.3.2.1. Voidaan väittää, että ensiksi mainittu ongelma ei ole sosiaalisen suojelun syytä, mutta että sillä kylläkin on vaikutuksia sosiaaliseen suojeluun. Joukkotyöttömyys ja siitä johtuvat tulonsiirrot, kun vailla työtä oleville maksetaan korvauksia, ovat ongelmia, jotka liittyvät pääasiallisesti taloudellisiin laskukausiin ja työmarkkinoiden toimintaan. Samoin väestökehityksen "aikapommia" ja pelkoa siitä, että aktiiviväestön ja vanhuuseläkettä nauttivien ihmisten määrän välinen suhde käy tulevaisuudessa kestämättömäksi, voidaan pitää vakavana tulonjako-ongelmana, joka liittyy enemmänkin vapautuvien työpaikkojen täyttämiseen kuin sosiaalisen suojelun järjestelmien epäonnistumiseen sinänsä. Lisäksi voidaan väittää, että välttämättöminä pidettyjä talouden ja työmarkkinoiden muutoksia voidaan pehmentää ja tukea tietyn sosiaalisen suojelun järjestelmiin tehtävin muutoksin. Kehityksen avain näyttää molemmissa kysymyksissä liittyvän kahteen toisiinsa kytkeytyvään käsitteeseen, joustavuuteen ja turvallisuuteen, työn muuttuvan luonteen huomioon ottamiseen ja talous- ja rakennepolitiikan koordinoinnin merkitykseen Dublinin huippukokouksen työllisyysjulkilausuman ja komission raportin "Eurooppa taloudellisena kokonaisuutena" mukaisesti.

1.3.2.2. Toinen ongelma, "yhteiskunnallisen integraation epäonnistuminen", liittyy välittömämmin sosiaaliseen suojeluun Euroopan unionissa erityisesti mitä tulee joukkotyöttömyyteen ja siitä johtuvaan sosiaaliseen syrjäytymiseen, joiden taloudelliset ja sosiaaliset kustannukset arvioidaan valtaviksi. Vallitsee yhteisymmärrys siitä, että tarvitaan merkittävää siirtymistä (passiivisesta) tulojen ylläpitämisestä (aktiivisiin) työllisyyttä kannustaviin sosiaalisen suojelun järjestelmiin.

1.3.3. Komission tiedonannossa painotetaan lisäksi kahta tärkeää haastetta: sosiaalisen suojelun mukauttamista työelämän uudenlaiseen sukupuolijakaumaan sekä unionin alueella liikkuvien ihmisten sosiaaliturvan kohentamista. Komitea kannattaa kaikkia tärkeimpiä näitä aloja koskevia ehdotuksia ().

2. Erityiset ehdotukset

2.1. Sosiaalinen suojelu tuottavana tekijänä

2.1.1. Komitea on usein toistanut kantansa, että sosiaalinen suojelu voi osaltaan piristää ja vahvistaa talouden suorituskykyä. Komitea on myös kiinnittänyt huomiota niihin myönteisiin vaikutuksiin, joita yhtenäisellä ja koordinoidulla sosiaali- ja talouspoliittisella lähestymistavalla on sekä Euroopan että jäsenvaltioiden tasolla (). Komission tiedonannossa huomautetaan myös, että "turvaverkoltaan voimakkaat jäsenvaltiot menestyvät BKT per capita -arvolla mitattuna usein heikon turvaverkon jäsenvaltioita paremmin" (). Tuhoisa noidankehä, jossa talouden huono suorituskyky johtaa leikkauksiin sosiaalisen suojelun alalla ja siten kulutuksen ja kysynnän vähentymiseen, voidaan kääntää positiiviseksi, yhtenäiseksi lähestymistavaksi, jossa keskitytään kulujen muuttamiseen passiivisista aktiivisiksi: työpaikkoja, palveluita ja kasvua luoviksi. Kuten Delorsin valkoisessa kirjassa todetaan, tämä vaatisi kansallisten tulotukijärjestelmien uudistamista siten, että mahdollistettaisiin työtulojen täydentäminen sosiaaliturvatuloilla, kehittämällä yhtenäisiä verotus- ja tulotukijärjestelmiä asianmukaisine suojatoimenpiteineen (). Komissio suunnittelee parhaillaan lisätutkimusten tekemistä sosiaali- ja talouspolitiikan välisistä yhteyksistä. Tässä yhteydessä komissio voisi tehdä tutkimuksia, joiden avulla kehitettäisiin vertailukelpoisia indikaattoreita mittaamaan hoitoalan työllistämispotentiaalia ja sosiaalisen suojelun ennalta ehkäisevää kapasiteettia. Aiheeseen liittyvässä hiljattain tehdyssä tutkimuksessa selvitetään, millaisia kustannuksia syntyy, jos kehittynyttä sosiaalista mallia ei ole olemassa (). Lopuksi, kuten komission asiakirjassa huomautetaan, "keskeinen ( ) kysymys on, kuinka velvoitteet ja mahdollisuudet yhdistetään" (). Komissio toteaa aiheellisesti, että välttämätön julkisen talouden vakauttaminen "ei ole ristiriidassa korkealuokkaisen sosiaalisen suojelun kanssa eikä murenna solidaarisuusperiaatetta. Se pikemminkin vahvistaa sukupolvien välistä solidaarisuutta, sillä tulevien sukupolvien kannettavaksi jäävä taakka kevenee" (). Komitean tiedossa on, että komissio aikoo tehdä aihetta koskevan tutkimuksen jäsenvaltioiden käyttöön. Komitea toivoo voivansa osallistua tähän keskusteluun.

2.2. Työllisyyden kannalta myönteisempään sosiaaliseen suojeluun

2.2.1. Työmarkkinoilla tapahtuva kehitys, esimerkiksi naisten laajeneva osallistuminen työelämään, joustavien työmuotojen yleistyminen, uusien työn organisointimuotojen syntyminen ja koko työuran kattavat joustavat loma- ja sapattivapaajärjestelmät muokkaavat työelämää kohti entistä vaihtelevampia, yksilöllisiä työuria (). Sosiaalinen suojelu voi tukea näitä kehityskulkuja helpottamalla erilaisia työmarkkinoilla tapahtuvia muutoksia. Useissa komitean antamissa lausunnoissa on korostettu, että nämä uudet kehityskulut on otettava huomioon sosiaalisen suojelun järjestelyissä (). Myös Dublinin Eurooppa-neuvoston työllisyysjulistuksessa kehotettiin kehittämään sosiaalisen suojelun järjestelmiä niin, että niitä voidaan mukauttaa uusien työmuotojen vaatimalla tavalla ja että ne pystyvät tarjoamaan asianmukaista sosiaalista suojelua tällaisten työmuotojen piirissä toimiville.

2.2.2. Mahdollisia kasvualoja, joilla sosiaalista suojelua voidaan ryhtyä muuttamaan työllisyyden kannalta myönteiseksi, ovat ennen kaikkea alat, joilla voidaan soveltaa julkis- ja yksityissektorin kumppanuutta. Esimerkiksi hoito-, liikenne-, energia- ja ympäristöalat ovat kaikki sektoreita, joihin investoimalla, käyttäen hyväksi tulotukijärjestelmiä ja niihin liittyviä turvajärjestelmiä, voitaisiin saattaa muiden tärkeiden tarpeiden täyttäminen (esim. vanhusten tarpeisiin vastaaminen) taloudellisesti kestävämmälle pohjalle. Lisäksi nämä toimet voisivat olla hyödyllisiä kasvun ja työpaikkojen kannalta. Julkisen sektorin tärkeä rooli tällaisissa järjestelmissä tekee näistä erityisen merkittäviä. Delorsin valkoisessa kirjassa esitetty ehdotus tällaisten toimenpiteiden työpaikkoja luovan potentiaalin maksimoimisesta hallinnoimalla niitä "yhden valtiollisen hallintoelimen" kautta on tästä syystä ymmärrettävä (). Työmarkkinaosapuolten, yhteisötalouden, asianomaisten kansalaisjärjestöjen sekä alue- ja paikallishallinnon mukanaolo voisi olla omiaan edistämään käytännönläheisiä ohjelmia ja takaamaan asianmukaiset varmistusjärjestelmät sekä myönteiset kannustimet, joiden avulla helpotettaisiin siirtymistä "sosiaaliturvan piiristä työelämään". Monet pitkäaikaisen edun nauttijat ovat jääneet tilanteensa vangeiksi, ja ulospääsyn löytäminen muodostuu heille yhä vaikeammaksi. Ongelman ratkaisuksi voitaisiin järjestää myönteinen kampanja, joka kohdistuu yksilön tilanteen sekä verotuksen ja etuuksien välisen suhteen (edulliseen) uudistamiseen ja parantamiseen. Tällainen kannustin voisi olla esimerkiksi sosiaalietuuksiin liittyvä nykyistä korkeampi tulokatto.

2.2.3. Samankaltaista, osaksi työkokemukseen, osaksi tulotukeen perustuvaa, työehtosopimuksiin kirjattua julkis- ja yksityissektorin yhteistyötä voitaisiin harkita työttömien koulutuksessa ja uudelleenkoulutuksessa, kun työttömät haluavat kouluttautua tai uudelleenkouluttautua päästäkseen (uudelleen) työmarkkinoille. Myös joustava siirtyminen peruskoulutuksesta ammattikoulutukseen ja työelämään on tärkeää. Tässäkin tapauksessa työmarkkinaosapuolten mukanaolo tämäntyyppisten työ-koulutusohjelmien puitteista neuvoteltaessa voisi yhdessä tulotuen kanssa varmistaa kannustimiin perustuvan järjestelmän käytön sosiaalietuuksien edellytyksenä olevan pakollisen kouluttautumisen sijaan. Samalla varmistettaisiin se, ettei varsinaisten työpaikkojen luomisen asemasta käytetä halpaa subventoitua työvoimaa. Tulee myös huolehtia siitä, että tällaiset järjestelmät pohjautuvat kriteereihin, jotka todella edistävät työllisyyttä. Kuten komitea jo aiemminkin on huomauttanut, koulutus ja ammattikoulutus yksinään eivät riitä rakentamaan työttömyyden vastaista politiikkaa: tarvitaan myös yleistä ja erityistä politiikkaa, jonka tavoitteena on työpaikkojen luominen ().

2.2.4. Näitä politiikkoja toteutettaessa on:

kunnioitettava läheisyysperiaatetta ja erityisesti kunkin jäsenvaltion lainsäädäntöä, joka pohjautuu aikaisempaan sopimiseen ja maiden omiin "yhteiskuntakulttuureihin";

tehtävä läheistä yhteistyötä osapuolten kanssa hankkeita suunniteltaessa, niitä toteutettaessa sekä lopputuloksia arvioitaessa;

estettävä keinotekoisiin, alipalkattuihin työpaikkoihin perustuvan yhteiskuntakerroksen syntyminen.

2.2.5. Työllisyyttä edistävän sosiaalisen suojelun osana ehdotetaan myös välillisten työvoimakustannusten vähentämistä. Delorsin valkoisessa kirjassa ehdotettiin työnantajien maksamien sosiaaliturvamaksujen osuuden pienentämistä tai niistä luopumista vähän koulutetun, pienipalkkaisen työvoiman kohdalla. Kustannukset katettaisiin korvaavilla toimenpiteillä, kuten ympäristöveroilla, terveyttä vaarantavien kulutushyödykkeiden valmisteveroilla sekä verokohtelulla, joka tekisi tuottavat investoinnit houkuttelevammiksi (). Komitean marraskuussa 1996 hyväksymässä lausunnossa "Sosiaalisen suojelun tulevaisuus" otettiin samanlainen kanta korvaaviin toimenpiteisiin, mutta oltiin sitä mieltä, että työnantajat voitaisiin vapauttaa kaikista palkoista maksamistaan sosiaaliturvamaksuista osittain, sovellettuna sovittavan kynnyksen alle jäävään osuuteen (). Komitean 9. heinäkuuta 1997 hyväksymässä, verotusta EU:ssa koskevassa lausunnossa kannatettiin myös tällaisten vaihtoehtoisten rahoituslähteiden käyttöä (). Komission tiedonannon mukaan "useat jäsenvaltiot ovat monin toimenpitein vähentäneet välillisiä työvoimakustannuksia. Eräiden tutkimusten mukaan toimenpiteet eivät ole vaikuttaneet merkittävästi työllisyyden yleiseen tasoon, sillä ne aiheuttavat tuetun ja tukemattoman työn välisiä korvausvaikutuksia sekä puhtaita tappioita. Tutkimusten mukaan myönteiset vaikutukset kasvavat, mikäli toimenpiteet suunnitellaan huolellisesti ja yhdistetään työpaikkojen luomiseen" (). Komitea kehottaa komissiota jatkamaan tutkimuksia tästä aiheesta ja ilmaisee halunsa olla mukana tässä työssä. On selvää, ettei tällaisten suunnitelmien pitäisi johtaa varmojen työpaikkojen korvaamiseen epävarmoilla tai sosiaaliturvan edunsaajien oikeuksien rajoittamiseen. Läheisyysperiaate tulisi ottaa huomioon.

2.2.5.1. Ollaan laajalti yhtä mieltä siitä, että työllisyyden edistämiseksi "on käännettävä päinvastaiseksi verotuksen rakenteiden nykyinen kehityssuunta, jossa työn verotusta lisätään muihin veron perusteisiin verrattuna" (). Tästä syystä komitea myöntää, että on tärkeää tarkastella verotusalaa kokonaisvaltaisesti, kuten Dublinin Eurooppa-neuvoston asettaman korkean tason veropoliittisen työryhmän tehtäviin kuuluu. Lisäksi verotus- ja avustusrakenteiden välinen vuorovaikutus voitaisiin tehdä neutraalimmaksi työmarkkinoilla tapahtuviin muutoksiin nähden.

2.2.6. Komitea on johdonmukaisesti tukenut komission tiedonannossa esitettyjä ehdotuksia joustavammasta siirtymisestä työelämästä eläkkeelle, erityisesti vapaaehtoisten, osa-aikaisten varhaiseläkejärjestelmien käyttämistä, edellyttäen, että kyseisille aloille säädetään lakiperustaiset turvajärjestelmät ja että ne ovat vahvan työehtosopimusjärjestelmän piirissä. "Yksilöt lyhentävät asteittain työaikaansa (vähitellen tapahtuva osa-aikaisuuteen siirtyminen), mutta lisäävät työiän kestoa (asteittain tapahtuva eläkeiän nostaminen)" (). Tällaiset yksilölliset osa-aikatyöjärjestelyt, joista sovittaisiin työehtosopimusneuvotteluissa, voitaisiin suunnitella tarkoituksena työpaikkojen vapauttaminen nuorille työttömille. Näin säästettäisiin sosiaaliturvassa ja työttömyyskorvauksissa. Järjestelyt eivät saa kuitenkaan olla vahingoksi vanhemmille työntekijöille. Tällaiset säästöt yhdessä asteittaisemman ja porrastetumman eläkkeelle siirtymisen kanssa voisivat hyvinkin kattaa tulotuen, jota tarvitaan täydentämään osa-aikaisia varhaiseläkejärjestelmiä. Tällaisten järjestelmien kokonaiskuluja ja etuja tulisi arvioida, ja työmarkkinaosapuolten tulisi yhdessä tutkia esimerkkejä parhaista käytännöistä EU:ssa. Olisi niin ikään ratkaistava kysymys osa-aikatyöntekijöiden suhteellisista oikeuksista ja oikeudellisesta asemasta.

2.2.7. Komitea on niin ikään johdonmukaisesti korostanut, että sosiaalisen suojelun tulee edistää yhteiskunnallista sopeuttamista. Tähän tarvitaan minimitoimeentulon takaamista, joka liittyy integrointiin, elämäntilanteen tasapainoon ja uudelleenkoulutukseen. Työ ja toiminta ovat parhaat keinot edistää yhteiskunnallista sopeutumista. Kyseeseen voivat tulla myös "normaalien työmarkkinoiden ulkopuoliset" työpaikat, jolloin julkistaloudessa syntyvät erittäin suuret säästöt kattavat runsaasti lisänä tarvittavat täydentävät avustukset, etuudet tai verovapaudet.

2.3. Sosiaalisen suojelun sopeuttaminen eurooppalaisten yhteiskuntien väestön ikääntymiseen

2.3.1. Syntyvyyden lasku ja väestön eliniän nousu yhdessä merkitsevät sitä, että iäkkäiden henkilöiden määrä suhteessa aktiiviväestöön tulee kaksinkertaistumaan seuraavien viidenkymmenen vuoden kuluessa. Tämä tekee eläkkeiden rahoittamisen entistäkin vaikeammaksi, ellei työllisessä työvoimassa riitä maksajia. Yhteisten ennustemallien kehittäminen sosiaalisen suojelun pitkäaikaisista kustannuksista auttaisi lisäämään tietoa haasteista, joita väestönmuutokset merkitsevät kaikkialla unionissa. Väestöpoliittinen "aikapommi" ja sen eläkejärjestelmille aiheuttamat paineet sekä epäilykset eläkejärjestelmien kantokyvystä ovat joka tapauksessa vakava työmarkkinoiden korvaavuussuhteeseen liittyvä tulonjako-ongelma, kuten myös komission väestötilannetta käsittelevässä kertomuksessa vuodelta 1997 () korostetaan. Erilaiset työmarkkinoilla tapahtuvat muutokset voivat osaltaan kompensoida joitakin näistä ongelmista. Komission tiedonannossa todetaan esimerkiksi, että "naisten osallistuminen työelämään lisääntyy tulevinakin vuosina, ja se on merkittävä tekijä vastattaessa työvoiman ikääntymisen asettamaan haasteeseen" (). Joustava eläkkeelle siirtyminen ja vapaaehtoinen eläkeiän siirto voisivat myös alentaa riippuvuussuhdetta, kuten edellä mainittiin. Lisäksi aikana, jolloin yli 18 miljoonaa ihmistä EU:ssa on työttömänä, tuntuisi lähinnä paradoksaaliselta murehtia työllisen työvoiman puutetta. Keskeinen kysymys ei ole yhteiskunnan yleinen väestörakenne, vaan bruttokansantuotteen luomiseen osallistuvien ihmisten suhteellinen määrä. Ongelmana ovat enemmänkin työpaikat kuin eläkkeet. Eläkejärjestelmien kestävyys olivatpa ne sitten jakojärjestelmiä ("pay-as-you-go" PAYG) tai rahastointijärjestelmiä liittyy lopultakin erottamattomasti talouden suorituskykyyn. Lisäksi, kuten komissio huomauttaa, "järjestelmien radikaali uudistaminen siirtymällä jakojärjestelmästä rahastointiin ei ole realistinen vaihtoehto, sillä se merkitsisi huomattavia siirtymäkuluja" ().

"Varman toimintaympäristön" tarjoamista lisäeläkejärjestelmille on täydennettävä politiikoilla, jotka liittyvät talouden suorituskykyyn. Jakojärjestelmät ovat riippuvaisia politiikasta, joka mahdollistaa ihmisten aktiivisen osallistumisen bruttokansantuotteen luomiseen. Rahastointijärjestelmät ovat alttiita inflaatiolle ja kärsivät investointien ja pääomaspekulaatioiden riskeistä. Riippumatta siitä, millä tavoin eläkevakuutus järjestetään julkisin varoin, lisäjärjestelmin tai yksityisrahoituksen avulla on varmistettava riittävällä tavoin niiden rinnakkainen toiminta. Kansallisten talouksien kulloisessakin tilassaan ja rahapoliittiseen vakauteen ja pääoman sijoittamiseen kehitettyjen politiikkojen on joka tapauksessa tuotettava eläkevakuutusjärjestelyihin tarvittavat varat. Tällaisten taloudellisten rajoitusten vallitessa komitea on jo aiemmin kannattanut ehdotuksia siirrettävien lisäeläkejärjestelmien luomiseksi.

2.3.2. Komitea on jo aiemmissa yhteyksissä tukenut komission tiedonannossa esitettyjä ajatuksia ikääntyneiden uusiin hoitotarpeisiin vastaamisesta, erityisesti mitä tulee ikääntyneiden ihmisten mahdollisuuteen asua halutessaan omassa kodissaan "laitoshoidon" sijaan. Tarvittavat palvelut, esimerkiksi kotiapu, lääketieteellinen ja avustava hoito sekä mahdollisuus sosiaalipalveluiden käyttöön, jotka kaikki voitaisiin mahdollisesti tuottaa yhteistyössä vapaaehtoissektorin kanssa, ovat parempia ja halvempia vaihtoehtoja kuin riippuvuus yksityisistä vakuutuksista, joiden mahdollisina riskeinä ovat "epäoikeudenmukainen valikoituminen" ja "moraalinen arpapeli" (). Komitea on ehdottanut lisätoimenpiteitä: esimerkiksi sukupolvien välistä solidaarisuusveroa, jolla rahoitettaisiin ikääntyneiden ihmisten tarvitsemat aineelliset rakenteet ja apu, jotka vähentävät riippuvuutta. Positiivisia sosiaalisen suojelun toimenpiteitä kattamaan uudenlaisia riskejä voidaan myös kehittää jopa taloudellisen laskusuhdanteen aikoina.

2.3.3. Terveydenhuolto ja -hoito on olennainen osa sosiaalista suojelua. Tässä yhteydessä asiasta ei pitäisi puhua ainoastaan ikääntyneiden kannalta, vaan asiaa olisi tarkasteltava omana kokonaisuutenaan. Varsinkin hyvin iäkkäiden terveydenhoitokustannuksia voidaan osittain pienentää ennaltaehkäisevän lääkityksen, opastuksen ja kotihoidon avulla. Jotta terveydenhoidon tuloksia voitaisiin parantaa ja terveydenhuoltojärjestelmiä varustaa paremmin vastaamaan väestön terveydentilaan vaikuttaviin tekijöihin, jäsenvaltiot voisivat toteuttaa entistä johdonmukaisempaa terveydenhoitopoliittista lähestymistapaa WHO:n suositusten mukaisesti (). Lisäksi voitaisiin entistä tarkemmin arvioida uuden teknologian käytön kannattavuutta ja yhteisöpolitiikan vaikutuksia. Komissio kiinnittää huomiota myös tarpeeseen lisätä tietoa työn organisoinnissa tapahtuvien muutosten terveydellisistä näkökohdista (). Komitean marraskuussa 1996 hyväksymässä lausunnossa aiheesta "sosiaalisen suojelun tulevaisuus" tähdennettiin, että "hyväksyessään vuoden 1992 suosituksen sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja politiikan lähentämisestä EU:n jäsenvaltiot sitoutuivat pitämään kiinni tavoitteesta, jonka mukaan kaikille jäsenvaltion alueella laillisesti asuville henkilöille turvataan kuuluminen asianmukaisten terveyspalvelujen piiriin sekä taataan korkealuokkaisen terveydenhoitojärjestelmän ylläpito ja kehittäminen. Terveyskustannusten supistamissuunnitelmia on tarkistettava siten, että tavoite kaikkien yhdenvertaisista mahdollisuuksista korkealuokkaisiin terveydenhuoltopalveluihin säilyy. Riskien valikointiin tähtääviin toimiin turvautuminen ('kermankuorinta') vaarantaisi yhteisvastuullisuuden periaatteen ja terveyspalveluiden tehokkuuden" ().

2.4. Sosiaalisen suojelun sopeuttaminen uudenlaiseen sukupuolijakaumaan: kohti oikeuksien yksilöllistämistä

2.4.1. Komitea on tukenut ehdotuksia työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen helpottamiseksi ja oikeuksien asteittaiseksi yksilöllistämiseksi, mikäli näin ei vaaranneta naisten taloudellista suojaa. Komissio toteaa, että "mahdollinen ratkaisu tähän hyvin monitahoiseen ongelmaan saattaisi olla järjestelmä, jossa perustana olevaa vanhuuseläkettä täydentäisi työeläke" (), koska siinä otettaisiin paremmin huomioon sekä naisten nykyinen asema työmarkkinoilla että työelämän entistä vaihtelevammat muodot. Kun otetaan huomioon kansallisten järjestelmien eroavaisuudet, tulisi kuitenkin tutkia huolella komission ehdotusten vaikutuksia sosiaaliturvajärjestelmiin, jotka perustuvat itse maksettuihin osuuksiin ja tuloihin. Olisi hyvä, jos komissio laatisi oikeuksien yksilöllistämisestä tiedonannon, jossa se tutkisi näitä ongelmia.

2.4.2. Komitea on niin ikään johdonmukaisesti tukenut ehdotuksia tasavertaisesta kohtelusta valtiollisissa ja työsidonnaisissa sosiaaliturvajärjestelmissä.

2.5. Unionin alueella liikkuvien sosiaalisen suojelun parantaminen

2.5.1. Komitea on hyväksynyt kaikki asetuksen (ETY) N:o 1408/71 ajantasaistamistoimet, jotka mahdollistavat EU:n alueella liikkuvien henkilöiden lakimääräisten sosiaaliturvajärjestelyjen paremman koordinoinnin. Komitea valmistelee lisäksi lausuntoa äskettäin julkaistusta vihreästä kirjasta "Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla" (). Komitea on jo aiemmin nimenomaisesti suosittanut samankaltaisia työeläkejärjestelmiä koskevia säädöksiä, mukaan lukien lainsäädännölliset puitteet omaisuuden ja yksilön oikeuksien turvaamiseksi, EU:n laajuiset vertailukelpoiset vaihtoarvot sekä puitteet EU:ta varten työeläkejärjestelmien koordinoimiseksi. Nämä voisivat perustua perustamissopimuksen 51 artiklaan, kuten valtiollisten eläkejärjestelmien kohdalla (). Komitea on myös kiinnittänyt huomiota toisessa jäsenvaltiossa työssä käyvien verotuskohtelussa esiintyviin poikkeamiin.

3. Sopeutuksen tukeminen Euroopan tason toimilla

3.1. Komitea on suosittanut, että määriteltäisiin yhteisölainsäädännön puitteet, jotka koskisivat osa-aikatyöntekijöiden suhteellisia oikeuksia sekä työeläkejärjestelmien koordinointia. Komitea on niin ikään suositellut Euroopan köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen tarkkailuelimen perustamista sekä koko Eurooppaa koskevien tietojen hankintaa köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen kustannuksista. Komitea on kannattanut EU:n säädöksiä naisten ja miesten yhdenvertaisesta kohtelusta valtiollisissa ja työsidonnaisissa sosiaaliturvajärjestelmissä. Komitea on lukuisissa lausunnoissaan ehdottanut ja puoltanut EU:n laajuisia toimia kasvun, kilpailukyvyn ja työllisyyden edistämiseksi: juuri näistä sosiaalisen suojelun jatkuvuus on riippuvainen. Sosiaalipolitiikan ja talouden suorituskyvyn perustavanlaatuinen keskinäinen riippuvuus on edelleen yksi yhteisön tärkeimmistä kysymyksistä. Siksi komitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että sosiaalisen suojelun järjestelmiin tehtävät uudistukset on asetettava eurooppalaisen työllisyysstrategian ja Eurooppa-neuvoston Firenzen kokouksessa hyväksyttyjen yleisten talouspoliittisten suuntaviivojen yhteyteen (). Niinpä komitea pitää tervetulleena komission aikomusta käydä keskustelua sekä työmarkkinaosapuolten, kansalaisjärjestöjen että unionin toimielinten kanssa, sillä "sosiaalista suojelua voidaan nykyaikaistaa ja kohentaa unionin alueella vain, jos kaikki osapuolet osallistuvat työhön aktiivisesti ()". Komitea on täysin selvillä siitä, että kokemusten vaihdosta jäsenvaltioiden välillä saadaan EU:n tasolla merkittävää arvon lisää (), ja toivoo, että tätä "katalysaattoriroolia" hyödynnetään. Esikuva-analyysi (benchmarking) voi olla arvokas työväline määritettäessä erityisen tehokkaita käytäntöjä, joilla pyritään niihin tavoitteisiin, jotka asetettiin vuonna 1992 annetussa neuvoston suosituksessa sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja politiikkojen lähentämisestä.

3.2. Komitea panee merkille, että komissio on tiedonannossaan asettanut itselleen varsin kiireisen ja tiukan aikataulun, ja että se aikoo suorittaa useita tutkimuksia sekä laatia lukuisia asiakirjoja. Esimerkkeinä mainittakoon:

tutkimukset: verotus, työttömyyskorvaukset, ennustemenetelmät, markkinoiden ja terveydenhoidon välinen suhde, lasten ja iäkkäiden omaisten hoito;

arviot: sosiaalisen suojelun kustannukset ja hyödyt, politiikkojen vaikutukset ja työttömyyden torjuntakeinot, vähimmäistoimeentulo, palkkojen sivukulut, eläkkeelle siirtyminen ja eläkejärjestelmät, sairauksien ennaltaehkäisy, terveydenhuollon kustannukset;

lisäeläkkeitä käsittelevä vihreä kirja (ks. kohta 2.5.1 edellä).

3.2.1. Komitea ehdottaa lisäksi tutkimusta hoitoalan työllisyyspotentiaalin vertailukelpoisten indikaattoreiden vahvistamiseksi sekä sosiaalisen suojelun ennaltaehkäisevän tehon selvittämiseksi. Komission aikataulu on erittäin tiukka: "Amsterdamin huippukokous, kesäkuun 1997 loppu, vuoden 1997 alkupuolisko" ja niin edelleen. Siksi komitea ei ehdi käsitellä kaikkia näistä asiakirjoista. Lisäksi tulee olemaan vaikeaa kuulla kaikkia asianomaisia tahoja. Ottaen huomioon kyseessä olevien asioiden mittavuus, luonne ja tärkeys komitea toivoo, että se saa esittää mielipiteensä hyvissä ajoin: jo tekstejä valmisteltaessa eikä vasta niiden julkaisemisen jälkeen.

Bryssel, 10. joulukuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 1.2 toinen alakohta. Tilastot julkisista ja yksityisistä sosiaalisen suojelun kuluista, ilmaistuna prosenttiosuutena kotitalouksien menoista Ruotsissa ja Yhdysvalloissa kertovat, että vuonna 1990 ruotsalaisen kotitalouden tuloista 4,4 prosenttia käytettiin terveydenhuoltoon, koulutukseen, eläkkeisiin ja päivähoitoon ja 36,8 prosenttia veroihin, kokonaissumman noustessa 41,2:een prosenttiin. Yhdysvaltalaisen kotitalouden tuloista 29,2 prosenttia kului terveydenhuoltoon, koulutukseen, eläkkeisiin ja päivähoitoon ja 10,4 prosenttia veroihin, kokonaissumman ollessa 39,6 prosenttia. (Lähde: Gösta Esping-Andersen: "The Double Problem of Coordination in Contemporary Welfare States". Esitelmä Amsterdamissa 23. 25. tammikuuta 1997 pidetyssä sosiaalipolitiikkaa ja taloudellista suorituskykyä käsitelleessä konferenssissa).

() Mt., kohdan 1.2 kolmas alakohta. Komission 4. joulukuuta 1996 julkaisemassa raportissa "Eurooppa taloudellisena kokonaisuutena" (CSE(96) 8 final, s. 8) todetaan, että EU:n ulkopuolisen tuonnin määrä on 8 % EU:n bruttokansantuotteesta. Taso on pysynyt samana viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana. Tämä merkitsee sitä, että 92 % kysynnästä tyydytetään eurooppalaisen tuotannon avulla; vain 8 % kysynnästä tyydytetään EU:n ulkopuolisista maista tuotavien tuotteiden avulla.

() Komission kertomus "Sosiaaliturva Euroopassa 1995", KOM(95) 457 lopull., luku 3, s. 59

() KOM(95) 457 lopull., yhteenveto, s. 8

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 1.2 viimeinen alakohta.

() KOM(97) 102 lopull., tiivistelmä, kohdat 4 ja 5

() TSK:n lausunto aiheesta "Sosiaalipolitiikka ja talouden kantokyky" (EYVL C 287, 22.9.1997), kohdat 2.3 ja 3

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 1.2 toinen alakohta.

() Valkoinen kirja "Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys: haasteet ja keinot 2000-luvun kynnyksellä" (Growth, Competitivity and Employment: the challenges and ways forward into the 21st century). EC Bulletin, Supplement 6/93, s. 131, kohta 8.8, c(iii).

() German Unemployment and the European Social Model ("Saksan työttömyys ja eurooppalainen sosiaalinen malli"). Commission Services.

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 2.1 toinen alakohta.

() Mt., kohdan 1.2 neljäs alakohta.

() Vihreä kirja "Yhteistyössä työn uudelleenorganisointiin", KOM(97) 128 lopull.

() Ks. TSK:n lausunnot aiheista "Sosiaalisen suojelun tulevaisuus" (EYVL C 66, 3.3.1997) ja "Työaika" (EYVL C 18, 22.1.1996).

() Valkoinen kirja "Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys", kohta 8.8 c (iii).

() TSK:n lausunto aiheesta "Sosiaalinen syrjäytyminen" EYVL C 352, 30.12.1993, kohta 5.2.2

() Valkoinen kirja kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä, kohdat 9.4 ja 9.5

() EYVL C 66, 3.3.1997, kohta 5

() EYVL C 297, 29.9.1997, kohta 2.2.3

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 2.2.3 neljäs alakohta.

() "Verotus Euroopan unionissa Kertomus verotusjärjestelmien kehityksestä", KOM(96) 546 lopull., kohta 6.12. Tilastot verotuksen rakenteesta taloudellisen funktion mukaan ilmaistuna prosenttiosuutena BKT:stä kertovat, että 15 jäsenvaltion EU:ssa vuonna 1993 kulutusverojen osuus oli 11 %, työllisen työvoiman verotus 21,2 %, pääoman 7 %, energian 2,1 % ja ympäristöverotus 0,6 % bruttokansantuotteesta. Lähde: Structures of the taxation systems in the EU, Eurostat report, 1997.

() EYVL C 66, 3.3.1997, kohta 6.4.1.7

() Euroopan komissio, Demographic Report 1997, s. 3 jms.

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 1.2.3 ensimmäinen alakohta.

() Mt., kohdan 2.3.1 seitsemäs alakohta.

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 2.3.3 kolmas alakohta.

() WHO, Health for all in Europe: an Epidemiological Review, Kööpenhamina, 1990.

() Vihreä kirja "Yhteistyössä työn uudelleenorganisointiin", KOM(97) 128, kohdat 62 ja 63

() EYVL C 66, 3.3.1997, kohta 8.5

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 2.4 viimeinen alakohta.

() KOM(97) 283 lopull.

() 26. toukokuuta 1992 hyväksytty TSK:n lausunto aiheesta "Täydentävät sosiaaliturvajärjestelmät" EYVL C 223, 31.8.1992

() KOM(97) 102 lopull., kohdan 2.1 toinen alakohta.

() Mt., kohdan 3 toinen alakohta.

() Mt., kohdan 3 ensimmäinen alakohta.

LIITE I talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Seuraavat läsnä tai edustettuina olleet jäsenet äänestivät lausunnon puolesta:

ABEJÓN RESA, ANDREWS, ANGELO, ATTLEY, Jocelyn BARROW, BASTIAN, BETELU BAZO, BØGH, BRIESCH, van den BURG, BURKHARD, Vasco CAL, CASSINA, CEBALLO HERRERO, CHAGAS, CHEVALIER, CHRISTIE, COLOMBO, DANTIN, DELAPINA, van DIJK, DRIJFHOUT-ZWEIJTZER, DRILLEAUD, ENGELEN-KEFER, ETTY, zu EULENBURG, FORGAS I CABRERA, FRERICHS, FUCHS, GAFO FERNÁNDEZ, GEUENICH, GLATZ, HAGG, HERNÁNDEZ BATALLER, JASCHICK, KALLIO, KANNISTO, KIENLE, de KNEGT, KONITZER, KONZ, KORYFIDIS, KUBENZ, LEMMETTY, LIVERANI, LYONS, LÖNNBERG, MADDOCKS, MANTZOURANIS, MARGALEF i MASIÁ, MENGOZZI, MERIANO, NILSSON, NYBERG, PELLARINI, POMPEN, QUEVEDO ROJO, RAMAEKERS, REUNA, SÁNCHEZ MIGUEL, SANTILLÁN CABEZA, SANTOS, SCHMITZ, SEPI, SEQUEIRA, SKOUBY, STOKKERS, STÖLLNBERGER, STRASSER, TSIRIMOKOS, TWIST, VOGLER, WAHROLIN, WESTERLUND, WRIGHT, ZUFIAUR NARVAIZA.

Seuraavat läsnä tai edustettuina olleet jäsenet äänestivät lausuntoa vastaan:

ANDRADE, BAGLIANO, BARROS VALE, BEALE, BOUSSAT, BREDIMA SAVOPOULOU, BURANI, BYRNE, DE NORRE, DOCK, DONOVAN, FRANZ, GARDNER, GAUDER, GIESECKE, HAMRO-DROTZ, HORNUNG-DRAUS, JOHANSEN, KIELMAN, KONTIO, LEHNHOFF, LEVITT, LINSSEN, LITTLE, MALOSSE, MEGHEN, MOBBS, MORELAND, MORGAN, NOORDWAL, PIETTE, RAVOET, REGNELL, REITERER, SIMPSON, SIRKEINEN, WALKER, WHITWORTH.

Seuraavat läsnä tai edustettuina olleet jäsenet pidättyivät äänestämästä:

BENTO GONÇALVES, BOISSERÉE, BROOKES, DECAILLON, HAGEN, LERIOS, NIELSEN, RETUREAU, SOLARI.

LIITE II talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Kun koko lausunnosta oli äänestetty, tämän liitteen lopussa luetellut vastaan äänestäneet työnantajien ryhmän jäsenet esittivät seuraavan selvityksen:

"Työnantajien ryhmä katsoo, ettei komitean lausunnossa onnistuta tunnistamaan nykyisten sosiaalisen suojelun järjestelmien myötäsyntyisiä ongelmia ja että siinä vähätellään nykyaikaistamisen ja kohentamisen tarvetta.

Ryhmä tukee täysin käsitystä, että kaikkien kansalaistemme tehokas sosiaalinen suojelu on talouden suorituskyvyn avaintekijä, mutta vakuuttaa samalla, että vahva taloudellinen suorituskyky on välttämätön sosiaalisen suojelun järjestelmien mahdollistamiselle.

Useiden jäsenvaltioiden nykyongelmat voidaan tiivistää seuraavasti:

1. Sosiaalietujärjestelmät ovat kehittyneet vähitellen ja ne ovat menneiden aikojen elintason ja työntekomallien mukaisia.

2. Riippuvuuden kulttuuri on syntynyt, kun pitkäaikaisen edun nauttijoita ei ole riittävästi autettu pääsemään eroon tilanteestaan.

3. Jäsenvaltiot ovat huolissaan jatkuvasti kasvavista kustannuksista ottaen samanaikaisesti huomioon niiden pyrkimykset noudattaa talousarviota.

4. Ikääntyneiden prosenttiosuuden (yli 65-vuotiaiden määrän suhde 15 64 -vuotiaiden määrään) on arvioitu kaksinkertaistuvan siihen mennessä, kun nyt työelämässä aloittavat siirtyvät eläkkeelle.

Ryhmä on tyytyväinen komission analyysiin. Se tukee toimintaehdotuksia yleisesti ottaen ja toivoo, että niistä on apua jäsenvaltioille niiden pyrkiessä voittamaan ongelmat. Ryhmän mielestä etenkin seuraavia näkökohtia olisi tarkasteltava yksityiskohtaisesti:

etuusrakenne ja etuuksien keskinäiset suhteet;

etuuksien kohdistaminen niitä eniten tarvitseville;

pitkäaikaisten etuuksien nauttijoiden auttaminen palaamaan työelämään;

pienipalkkaisten verotuksen ja etuuksien kytkeminen toisiinsa aiempaa paremmin työntekoa suosivin kannustimin;

yksilövastuun korostaminen;

asteittainen siirtyminen kohti ainakin joidenkin eläke-etujen pitkäaikaista rahastoimista julkisten ja yksityisten järjestelyiden lisääntyvä kumppanuus.

Päätteeksi ryhmä onnittelee komissiota sen pyrkimyksistä poistaa vapaan liikkumisen esteitä sosiaalisen suojelun alalta."

ANDRADE, BAGLIANO, BARROS VALE, BEALE, BOUSSAT, BREDIMA SAVOPOULOU, BURANI, BYRNE, DE NORRE, DONOVAN, FRANZ, GARDNER, GAUDER, GIESECKE, HAMRO-DROTZ, HORNUNG-DRAUS, JOHANSEN, KIELMAN, KONTIO, LEHNHOFF, LEVITT, LINSSEN, LITTLE, MALOSSE, MEGHEN, MOBBS, MORGAN, NOORDWAL, RAVOET, REGNELL, REITERER, SIRKEINEN, WALKER, WHITWORTH.