FI Euroopan unionin virallinen lehti C 188/6

Aidon perinteisen nimen julkaiseminen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 26 artiklan 2 kohdan nojalla

(2016/C 188/06)

Puola esitti (1) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (2) 26 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti nimet ”Półtorak staropolski tradycyjny”, ”Dwójniak staropolski tradycyjny”, ”Trójniak staropolski tradycyjny”, ”Czwórniak staropolski tradycyjny”, ”Kiełbasa jałowcowa staropolska”, ”Kiełbasa myśliwska staropolska”, ”Olej rydzowy tradycyjny” ja ”Kabanosy staropolskie” asetuksen (EU) N:o 1151/2012 mukaisten aitojen perinteisten tuotteiden (APT) nimiksi. Nimet ”Półtorak”, ”Dwójniak”, ”Trójniak”, ”Czwórniak”, ”Kiełbasa jałowcowa”, ”Kiełbasa myśliwska”, ”Olej rydzowy” ja ”Kabanosy” oli aiemmin rekisteröity (3) ilman nimen varaamista neuvoston asetuksen (EY) N:o 509/2006 (4) 13 artiklan 1 kohdan mukaisesti aitoina perinteisinä tuotteina, ja ne on nykyisin suojattu asetuksen (EU) N:o 1151/2012 25 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Asetuksen (EU) N:o 1151/2012 26 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun kansallisen vastaväitemenettelyn jälkeen:

— nimiä ”Półtorak”, ”Dwójniak”, ”Trójniak” ja ”Czwórniak” täydennettiin ilmaisulla ”staropolski tradycyjny”;

— nimiä ”Kiełbasa jałowcowa” ja ”Kiełbasa myśliwska” täydennettiin ilmaisulla ”staropolska”;

— nimeä ”Olej rydzowy” täydennettiin ilmaisulla ”tradycyjny”;

— nimeä ”Kabanosy” täydennettiin ilmaisulla ”staropolskie”.

Kaikki nämä täydentävät ilmaisut merkitsevät tuotteen perinteistä tai erityisluonnetta asetuksen (EU) N:o 1151/2012 26 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti.

Edellä esitetyn perusteella komissio julkaisee täten nimet

”Półtorak staropolski tradycyjny”

”Dwójniak staropolski tradycyjny”

”Trójniak staropolski tradycyjny”

”Czwórniak staropolski tradycyjny”

”Kiełbasa jałowcowa staropolska”

”Kiełbasa myśliwska staropolska”

”Olej rydzowy tradycyjny”

”Kabanosy staropolskie”,

jotta ne voidaan kirjata asetuksen (EU) N:o 1151/2012 22 artiklassa säädettyyn aitojen perinteisten tuotteiden rekisteriin.

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa asetuksen (EU) N:o 1151/2012 51 artiklan nojalla sitä, että nimet ”Półtorak staropolski tradycyjny”, ”Dwójniak staropolski tradycyjny”, ”Trójniak staropolski tradycyjny”, ”Czwórniak staropolski tradycyjny”, ”Kiełbasa jałowcowa staropolska”, ”Kiełbasa myśliwska staropolska”, ”Olej rydzowy tradycyjny” ja ”Kabanosy staropolskie” kirjataan mainitun asetuksen 22 artiklassa säädettyyn aitojen perinteisten tuotteiden rekisteriin.

Jos nimet ”Półtorak staropolski tradycyjny”, ”Dwójniak staropolski tradycyjny”, ”Trójniak staropolski tradycyjny”, ”Czwórniak staropolski tradycyjny”, ”Kiełbasa jałowcowa staropolska”, ”Kiełbasa myśliwska staropolska”, ”Olej rydzowy tradycyjny” ja ”Kabanosy staropolskie” kirjataan rekisteriin, asetuksen (EU) N:o 1151/2012 26 artiklan 4 kohdan mukaisesti APT:eiden ”Półtorak”, ”Dwójniak”, ”Trójniak”, ”Czwórniak”, ”Kiełbasa jałowcowa”, ”Kiełbasa myśliwska”, ”Olej rydzowy” ja ”Kabanosy” nykyiset tuote-eritelmät katsotaan asetuksen (EU) N:o 1151/2012 19 artiklassa tarkoitetuiksi eritelmiksi APT:eille ”Półtorak staropolski tradycyjny”, ”Dwójniak staropolski tradycyjny”, ”Trójniak staropolski tradycyjny”, ”Czwórniak staropolski tradycyjny”, ”Kiełbasa jałowcowa staropolska”, ”Kiełbasa myśliwska staropolska”, ”Olej rydzowy tradycyjny” ja ”Kabanosy staropolskie”, ja ne suojataan nimien varauksen kanssa.

Täydellisyyden vuoksi ja asetuksen (EU) N:o 1151/2012 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti tämä julkaisu sisältää APT:eiden ”Półtorak”, ”Dwójniak”, ”Trójniak”, ”Czwórniak”, ”Kiełbasa jałowcowa”, ”Kiełbasa myśliwska” ja ”Olej rydzowy” tuote-eritelmät, sellaisina kuin ne ovat julkaistuina Euroopan unionin virallisessa lehdessä (5), ja APT:n ”Kabanosy” tuote-eritelmän, sellaisena kuin se on julkaistuna asetuksen (EU) N:o 1044/2011 (6) liitteessä II.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”PÓŁTORAK”

EY N:o PL-TSG-007-0034-06.09.2005

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nimi : Krajowa Rada Winiarstwa i Miodosytnictwa przy Stowarzyszeniu Naukowo-Technicznym Inżynierów i Techników Przemysłu Spożywczego (Elintarvikeinsinöörien ja -teknikoiden tieteellis-teknisen liiton yhteydessä toimiva viinin- ja simanvalmistuksen kansallinen neuvosto) Osoite : ul. Czackiego 3/6 00–043 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 228282721 Sähköposti : krwim@sitspoz.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi

”Półtorak”

Markkinoille saattamisen yhteydessä tuotteen etikettiin voidaan merkitä seuraavat tiedot: ”miód pitny wytworzony zgodnie ze staropolską tradycją” (vanhapuolalaisen perinteen mukaan valmistettu sima). Tiedot käännetään muille virallisille kielille.

3.2 Nimi

— ☒ on itsessään erityinen — ☒ on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

Nimi ”półtorak” on johdettu puolan lukusanasta ”puolitoista” (”półtora”). Se viittaa siman perinteiseen koostumukseen ja valmistusmenetelmään, jonka mukaan vierteessä on yksi osa hunajaa ja puoli osaa vettä. Näin ollen nimi ilmentää tuotteen erityisluonnetta. Koska ”półtorak” tarkoittaa ainoastaan tietyntyyppistä simaa, voidaan myös katsoa, että nimi on itsessään erityinen.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen

— ☐ Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen — ☒ Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji

Luokka 1.8 Muut liitteen I tuotteet.

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

”Półtorak” on sima, hunajavierteestä käyttämällä valmistettu kirkas juoma, jolle on ominaista hunajainen aromi ja käytetyn raaka-aineen maku.

”Półtorakin” makua voidaan täydentää lisäämällä siihen erilaisia mausteita. ”Półtorakin” väri vaihtelee kullanvärisestä tumman meripihkan sävyyn sen mukaan, mitä hunajaa valmistuksessa on käytetty.

”Półtorakin” fysikaalis-kemialliset ominaisuudet ovat seuraavat:

— alkoholipitoisuus: 15–18 tilavuusprosenttia,

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen: yli 300 g/l,

— happojen kokonaismäärä omenahappona ilmaistuna: 3,5–8 g/l,

— haihtuvat hapot etikkahappona ilmaistuna enintään: 1,4 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla): vähintään 600 g/l,

— sokeriton uutos: vähintään — 30 g/l — 35 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima,

— tuhka: vähintään 1,3 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima.

”Półtorakin” valmistuksessa ei saa käyttää säilytys- tai stabilointiaineita eikä keinotekoisia väri- tai makuaineita.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

Raaka-aineet:

— aito mehiläishunaja, jolla on seuraavat ominaisuudet: — vesipitoisuus: enintään 20 prosenttia (m/m), — pelkistäviä sokereita: enintään 70 prosenttia (m/m), — sakkaroosia ja melisitoosia yhteensä enintään 5 prosenttia (m/m), — happojen kokonaismäärä: 1 mol/l NaOH-liuosta per 100 g hunajaa: noin 1–5 ml, — 5-hydroksimetyylifurfuraalipitoisuus (HMF): enintään 4,0 mg/100 g hunajaa,

— erityisesti simanvalmistuksessa käytettävää pintahiivaa (”drożdże miodowe”), jonka ansiosta sima saavuttaa korkean alkoholipitoisuuden.

— yrteistä ja juurista saatavia mausteita: neilikoita, kanelia, muskottipähkinää tai inkivääriä.

— hedelmämehuja tai tuoreita hedelmiä.

— maataloustuotteena saatavaa etyylialkoholia (mahdollisesti).

Valmistusmenetelmä:

1. vaihe

Keitetään 95–105 °C:n lämpötilassa hunajavierrettä, jossa on yksi osa hunajaa ja puoli osaa vettä (tai vettä ja hedelmämehua) lopputuotteessa. Koska sokeria on liian paljon, jotta hiiva voisi toimia käymisprosessissa, valmistetaan vierre, jossa on yksi osa hunajaa ja kaksi osaa vettä. Siihen voidaan haluttaessa lisätä yrtti- tai muita mausteita. Hedelmäsimaa valmistettaessa vähintään 30 prosenttia vedestä korvataan hedelmämehulla. Jotta voidaan säilyttää ”półtorakille” ominainen hunajan ja veden suhde, loput hunajasta lisätään käymisen loppuvaiheessa tai kypsyttämisen aikana.

Huolehtimalla tarkoin siitä, että vettä ja hunajaa on oikeassa suhteessa ja että höyrykannella varustettuun vierrekattilaan muodostuu vaadittu uutos, voidaan estää sokereiden karamellisoituminen.

2. vaihe

Jäähdytetään vierre 20–22 °C:seen, joka on hiivan lisääntymisen kannalta ihanteellinen lämpötila. Vierre on jäähdytettävä samana päivänä kuin se on valmistettu. Jäähdytykseen tarvittava aika riippuu jäähdytyslaitteiston tehokkuudesta. Jäähdytyksen avulla varmistetaan vierteen mikrobiologinen turvallisuus.

3. vaihe

Hiivan lisääminen – käymistankissa olevaan hunajavierteeseen lisätään nesteeseen liuotettu hiiva.

4. vaihe

A. Voimakas käyminen: 6–10 päivää. Lämpötila pidetään 28 °C:ssa, jotta voidaan varmistaa, että käyminen etenee asianmukaisella tavalla.

B. Hidas käyminen: 3–6 viikkoa. Hitaan käymisen aikana juoma saa sille ominaiset fysikaalis-kemialliset ominaisuudet.

Tässä vaiheessa voidaan lisätä loput hunajasta, jotta sitä on ”półtorakille” ominainen määrä.

5. vaihe

Käynyt vierre erotetaan hiivasakasta.

Kun vierteen alkoholipitoisuus on vähintään 12 tilavuusprosenttia, se juoksutetaan toiseen astiaan niin, että sakka jää ensimmäisen astian pohjalle. Näin varmistetaan simalle ominaisten fysikaalis-kemiallisten ja aistinvaraisten ominaisuuksien muodostuminen. Jos hiivasakka jätetään vierteen pohjalle hitaan käymisen jälkeen, tästä aiheutuva hiivan autolyysi (hajoaminen) heikentää siman aistinvaraisia ominaisuuksia.

6. vaihe

Kypsyttäminen ja juoksutus (dekantointi) – jälkimmäinen toimenpide toistetaan tarpeen mukaan, jotta voidaan estää ei-toivotut prosessit sakassa (hiivan autolyysi). Kypsyttämisen aikana voidaan suorittaa eräitä teknisiä turvatoimenpiteitä, kuten pastörointi ja suodatus. Tässä vaiheessa voidaan lisätä loput hunajasta, jotta sitä on ”półtorakille” ominainen määrä (jos hunajaa ei ole lisätty jo käymisen loppuvaiheessa). Tämä vaihe on tuotteen aistinvaraisten ominaisuuksien muodostumisen kannalta olennainen.

”Półtorakin” kypsymisaika on vähintään 3 vuotta.

7. vaihe

Maustaminen – tässä valmistusvaiheessa lopputuote saa sille ominaiset aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, jotka määritellään kohdassa 3.5 (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus). Jotta voidaan varmistaa, että lopputuotteella on vaaditut aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, niitä voidaan korjata seuraavin toimenpitein:

— makeuttaminen hunajaa lisäämällä,

— yrtti- ym. mausteiden lisääminen,

— maataloustuotteena saatavan etyylialkoholin lisääminen.

Tämän vaiheen tarkoituksena on saada aikaan ”półtorakin” luonteenomainen aromi, bouquet.

8. vaihe

Sima pakataan yksittäispakkauksiin 18–25 °C:n lämpötilassa. ”Półtorakin” pakkaamiseen suositellaan käytettäväksi perinteisiä astioita, esim. koripulloja, keraamisia astioita ja tammitynnyreitä.

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne

”Półtorakin” erityisluonne johtuu

— vierteen valmistusmenetelmästä (raaka-aineiden koostumus ja eri ainesosien oikea suhde),

— kypsyttämisestä,

— juoman fysikaalis-kemiallisista ja aistinvaraisista ominaisuuksista.

Vierteen valmistus (koostumus):

”Półtorakin” erityisluonne perustuu erityisesti hunajavierteen ainesosien keskinäisten suhteiden tarkkaan määrittelyyn ja noudattamiseen: vierteessä on yksi osa hunajaa ja puoli osaa vettä. Ainesosien oikea suhde sanelee kaikki myöhemmät valmistusvaiheet, joiden ansiosta ”półtorak”-sima saa erityispiirteensä.

Kypsyttäminen:

Perinteisen vanhapuolalaisen reseptin mukaan tuote vaatii tietyn kypsymisajan. ”Półtorakin” kypsymisaika on vähintään 3 vuotta.

Fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet:

Noudattamalla kaikkia eritelmässä mainittuja valmistusvaiheita voidaan varmistaa, että lopputuloksena on maultaan ja aromiltaan ainutlaatuinen tuote. ”Półtorakin” poikkeuksellinen maku ja tuoksu johtuvat sokerin ja alkoholin mittasuhteista:

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen: yli 300 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla): vähintään 600 g/l

— alkoholipitoisuus: 15–18 tilavuusprosenttia.

Valmistuksessa käytettävien ainesosien tarkasti määriteltyjen suhteiden ansiosta ”półtorak” saa sille ominaisen viskositeetin ja juoksevuuden, jotka erottavat sen muista simatyypeistä.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne

Perinteinen valmistusmenetelmä:

Erityyppisten simojen valmistuksella on Puolassa yli tuhatvuotiset, erittäin monipuoliset perinteet. Vuosisatojen saatossa on valmistusmenetelmien kehittymisen ja parantamisen myötä syntynyt useita erityyppisiä simajuomia. Niiden valmistuksen historia ulottuu Puolan valtion syntyhetkiin. Espanjalainen diplomaatti, kauppias ja matkailija Ibrahim Ibn Jakub mainitsee vuodelta 966 olevissa muistiinpanoissaan, että ”Mieszko I:n maassa on runsaasti paitsi elintarvikkeita, lihaa ja kyntömaata myös simaa, joksi slaavien viinejä ja päihdyttäviä juomia kutsutaan” (Mieszko I oli Puolan ensimmäinen historiallinen hallitsija). Gallus Anonymus, joka kuvaa kronikassaan Puolan tapahtumia 1000- ja 1100-luvun vaihteessa, mainitsee niin ikään useaan otteeseen siman valmistuksen.

Myös Puolan kansalliseepoksessa, Adam Mickiewiczin teoksessa ”Pan Tadeusz”, jossa kuvataan aateliston vaiheita vuosina 1811–1812, on paljon tietoa erityyppisistä simoista sekä niiden valmistuksesta ja käyttötavoista. Sima mainitaan usein myös Tomasz Zanin (1796–1855) runoissa ja Henryk Sienkiewiczin trilogiassa, jossa hän kuvaa tapahtumia 1600-luvun Puolassa (”Tulella ja miekalla” (1884), ”Vedenpaisumus” (1886) ja ”Herra Wolodyjowski: I–II” (1887 ja 1888)).

Puolalaisen keittotaidon perinteitä 1600–1700-luvulla käsittelevässä lähdeaineistossa esiintyy simaa koskevien yleisluontoisten mainintojen ohella jo mainintoja myös eri simatyypeistä. Valmistusmenetelmän mukaan eri simatyypeistä käytetään nimityksiä ”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”. Kukin niistä viittaa tietyntyyppiseen simaan, jonka valmistuksessa on käytetty tiettyä hunajan ja veden tai mehun sekoitusta ja jota on kypsytetty tietty aika. ”Półtorak”-siman valmistusmenetelmä on ollut (vähäisin muutoksin) käytössä jo vuosisatoja.

Perinteinen koostumus:

Erityyppisten simojen perinteiset nimitykset (”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”) ovat olleet Puolassa käytössä jo vuosisatoja, ja ne ovat säilyneet kuluttajien tiedossa tähän päivään asti. Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen ryhdyttiin valmistelemaan lainsäädäntöä, jolla perinteiset simatyypit jaetaan neljään ryhmään. Jaottelu vahvistettiin Puolan lainsäädännössä vuonna 1948 annetulla lailla viinien, rypälemehujen ja simojen valmistuksesta ja näiden tuotteiden myynnistä (”Ustawa o produkcji win, moszczów winnych, miodów pitnych oraz o obrocie tymi produktami”, Puolan tasavallan virallinen lehti 18.11.1948). Laissa vahvistetaan simojen valmistusta koskevat säännökset, joissa määritellään tiukasti hunajan ja veden suhde sekä valmistusmenetelmää koskevat vaatimukset. ”Półtorakin” osalta veden ja hunajan suhde määritellään seuraavasti: ”Nimitystä ’półtorak’ voidaan käyttää ainoastaan simasta, jonka valmistuksessa on käytetty yksi tilavuusmitta luonnonhunajaa ja puoli mittaa vettä.”

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt

Pakollinen tarkastus käsittää seuraavat seikat:

— hunajavierteen ainesosien oikean suhteen noudattaminen,

— kypsytysajan noudattaminen,

— valmiin tuotteen aistinvaraiset ominaisuudet (maku, tuoksu, väri, kirkkaus),

— valmiin tuotteen fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholipitoisuus, kokonaissokeripitoisuus, pelkistävien sokerien määrä invertoinnin jälkeen, happojen kokonaismäärä, haihtuvat hapot, sokeriton uutos sekä hedelmäsiman osalta tuhkan osuus: arvojen on oltava 3.5 kohdassa esitetyn eritelmän mukaisia.

Pakollinen tarkastus on suoritettava vähintään kerran vuodessa.

Lisäksi suositellaan, että tarkastuksia suoritetaan myös jäljempänä mainittujen valmistusvaiheiden yhteydessä. Nämä tarkastukset eivät ole pakollisia, mutta suositeltavia, koska niiden avulla voidaan välttää mahdolliset virheet eri valmistusvaiheissa:

4. vaihe

Käymisvaiheessa on suoritettava säännöllisesti laboratoriotestejä, joissa tarkistetaan aistinvaraiset ominaisuudet (maku ja tuoksu) sekä tietyt fysikaalis-kemialliset parametrit, kuten alkoholi- ja sokeripitoisuus, jotka muuttuvat alkoholikäymisen edetessä.

6. vaihe

Kypsytyksen aikana on tarkistettava säännöllisesti tuotteen perustavanluonteiset aistinvaraiset ominaisuudet ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholi- ja kokonaissokeripitoisuus, happojen kokonaismäärä ja haihtuvat hapot.

8. vaihe

Ennen pullotusta tarkistetaan eri fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet, jotka määritellään 3.5 kohdassa (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus).

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite

Nimi : Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno-Spożywczych (Maatalouselintarvikkeiden kauppalaadun päätarkastusvirasto) Osoite : ul. Wspólna 30 00–930 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 226232900 Faksi : +48 226232998 Sähköposti : —

☒ Julkinen viranomainen/yksikkö ☐ Yksityinen elin/yksikkö

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät

Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”DWÓJNIAK”

EY N:o PL-TSG-007-0036-06.09.2005

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nimi : Krajowa Rada Winiarstwa i Miodosytnictwa przy Stowarzyszeniu Naukowo – Technicznym Inżynierów i Techników Przemysłu Spożywczego (Elintarvikeinsinöörien ja -teknikoiden tieteellis-teknisen liiton yhteydessä toimiva viinin- ja simanvalmistuksen kansallinen neuvosto) Osoite : ul. Czackiego 3/6 00–043 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 228282721 Sähköposti : krwim@sitspoz.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi

”Dwójniak”

Markkinoille saattamisen yhteydessä tuotteen etikettiin voidaan merkitä seuraavat tiedot: ”miód pitny wytworzony zgodnie ze staropolską tradycją” (vanhapuolalaisen perinteen mukaan valmistettu sima). Tiedot käännetään muille virallisille kielille.

3.2 Nimi

— ☒ on itsessään erityinen — ☒ on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

Nimi ”dwójniak” on johdettu puolan lukusanasta ”2” (”dwa”). Se viittaa siman perinteiseen koostumukseen ja valmistusmenetelmään, jonka mukaan vierteessä on yksi osa hunajaa ja yksi osa vettä. Näin ollen nimi ilmentää tuotteen erityisluonnetta. Koska ”dwójniak” tarkoittaa ainoastaan tietyntyyppistä simaa, voidaan myös katsoa, että nimi on itsessään erityinen.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen

— ☐ Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen — ☒ Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji

Luokka 1.8 Muut liitteen I tuotteet.

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

”Dwójniak” on sima, hunajavierteestä käyttämällä valmistettu kirkas juoma, jolle on ominaista hunajainen aromi ja käytetyn raaka-aineen maku.

”Dwójnakin” makua voidaan täydentää lisäämällä siihen erilaisia mausteita. ”Dwójniakin” väri vaihtelee kullanvärisestä tumman meripihkan sävyyn sen mukaan, mitä hunajaa valmistuksessa on käytetty.

”Dwójniakin” fysikaalis-kemialliset ominaisuudet ovat seuraavat:

— alkoholipitoisuus: 15–18 tilavuusprosenttia,

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen: 175–230 g/l,

— happojen kokonaismäärä omenahappona ilmaistuna: 3,5–8 g/l,

— haihtuvat hapot etikkahappona ilmaistuna: enintään 1,4 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla): vähintään 490 g/l,

— sokeriton uutos: vähintään — 25 g/l, — 30 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima,

— tuhka: vähintään 1,3 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima.

”Dwójniakin” valmistuksessa ei saa käyttää säilytys- tai stabilointiaineita eikä keinotekoisia väri- tai makuaineita.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

Raaka-aineet:

— aito mehiläishunaja, jolla on seuraavat ominaisuudet: — vesipitoisuus: enintään 20 prosenttia (m/m), — pelkistäviä sokereita: enintään 70 prosenttia (m/m), — sakkaroosia ja melisitoosia yhteens:ä enintään 5 prosenttia (m/m), — happojen kokonaismäärä: 1 mol/l NaOH-liuosta per 100 g hunajaa: noin 1–5 ml, — 5-hydroksimetyylifurfuraalipitoisuus (HMF): enintään 4,0 mg/100 g hunajaa.

— erityisesti simanvalmistuksessa käytettävää pintahiivaa (”drożdże miodowe”), jonka ansiosta sima saavuttaa korkean alkoholipitoisuuden.

— yrteistä ja juurista saatavia mausteita: neilikoita, kanelia, muskottipähkinää tai inkivääriä.

— hedelmämehuja tai tuoreita hedelmiä.

— maataloustuotteena saatavaa etyylialkoholia (mahdollisesti).

Valmistusmenetelmä:

1. vaihe

Keitetään 95–105 °C:n lämpötilassa hunajavierrettä, jossa on yksi osa hunajaa ja yksi osa vettä (tai vettä ja hedelmämehua) lopputuotteessa. Koska sokeria on liian paljon, jotta hiiva voisi toimia käymisprosessissa, valmistetaan vierre, jossa on yksi osa hunajaa ja kaksi osaa vettä. Siihen voidaan haluttaessa lisätä yrtti- tai muita mausteita. Hedelmäsimaa valmistettaessa vähintään 30 prosenttia vedestä korvataan hedelmämehulla. Jotta voidaan säilyttää ”dwójniakille” ominainen hunajan ja veden suhde, loput hunajasta lisätään käymisen loppuvaiheessa tai kypsyttämisen aikana.

Huolehtimalla tarkoin siitä, että vettä ja hunajaa on oikeassa suhteessa ja että höyrykannella varustettuun vierrekattilaan muodostuu vaadittu uutos, voidaan estää sokereiden karamellisoituminen.

2. vaihe

Jäähdytetään vierre 20–22 °C:seen, joka on hiivan lisääntymisen kannalta ihanteellinen lämpötila. Vierre on jäähdytettävä samana päivänä kuin se on valmistettu. Jäähdytykseen tarvittava aika riippuu jäähdytyslaitteiston tehokkuudesta. Jäähdytyksen avulla varmistetaan vierteen mikrobiologinen turvallisuus.

3. vaihe

Hiivan lisääminen – käymistankissa olevaan hunajavierteeseen lisätään nesteeseen liuotettu hiiva.

4. vaihe

A. Voimakas käyminen: 6–10 päivää. Lämpötila pidetään 28 °C:ssa, jotta voidaan varmistaa, että käyminen etenee asianmukaisella tavalla.

B. Hidas käyminen: 3–6 viikkoa. Hitaan käymisen aikana juoma saa sille ominaiset fysikaalis-kemialliset ominaisuudet.

Tässä vaiheessa voidaan lisätä loput hunajasta, jotta sitä on ”dwójniakille” ominainen määrä.

5. vaihe

Käynyt vierre erotetaan hiivasakasta.

Kun vierteen alkoholipitoisuus on vähintään 12 tilavuusprosenttia, se juoksutetaan toiseen astiaan niin, että sakka jää ensimmäisen astian pohjalle. Näin varmistetaan simalle ominaisten fysikaalis-kemiallisten ja aistinvaraisten ominaisuuksien muodostuminen. Jos hiivasakka jätetään vierteen pohjalle hitaan käymisen jälkeen, tästä aiheutuva hiivan autolyysi (hajoaminen) heikentää siman aistinvaraisia ominaisuuksia.

6. vaihe

Kypsyttäminen ja juoksutus (dekantointi) – jälkimmäinen toimenpide toistetaan tarpeen mukaan, jotta voidaan estää ei-toivotut prosessit sakassa (hiivan autolyysi). Kypsyttämisen aikana voidaan suorittaa eräitä teknisiä turvatoimenpiteitä, kuten pastörointi ja suodatus.

Tässä vaiheessa voidaan lisätä loput hunajasta, jotta sitä on ”dwójniakille” ominainen määrä (jos hunajaa ei ole lisätty jo käymisen loppuvaiheessa). Tämä vaihe on tuotteen aistinvaraisten ominaisuuksien muodostumisen kannalta olennainen.

”Dwójniakin” kypsymisaika on vähintään 2 vuotta.

7. vaihe

Maustaminen – tässä valmistusvaiheessa lopputuote saa sille ominaiset aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, jotka määritellään kohdassa 3.5 (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus). Jotta voidaan varmistaa, että lopputuotteella on vaaditut aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, niitä voidaan korjata seuraavin toimenpitein:

— makeuttaminen hunajaa lisäämällä,

— yrtti- ym. mausteiden lisääminen,

— maataloustuotteena saatavan etyylialkoholin lisääminen.

Tämän vaiheen tarkoituksena on saada aikaan ”dwójniakin” luonteenomainen aromi, bouquet.

8. vaihe

Sima pakataan yksittäispakkauksiin 18–25 °C:n lämpötilassa. ”Dwójniakin” pakkaamiseen suositellaan käytettäväksi perinteisiä astioita, esim. koripulloja, keraamisia astioita ja tammitynnyreitä.

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne

”Dwójniakin” erityisluonne johtuu:

— vierteen valmistusmenetelmästä (raaka-aineiden koostumus ja eri ainesosien oikea suhde),

— kypsyttämisestä,

— juoman fysikaalis-kemiallisista ja aistinvaraisista ominaisuuksista.

Vierteen valmistusmenetelmä (raaka-aineiden koostumus ja ainesosien oikea suhde):

”Dwójniakin” erityisluonne perustuu erityisesti hunajavierteen ainesosien keskinäisten suhteiden tarkkaan määrittelyyn ja noudattamiseen: vierteessä on yksi osa hunajaa ja yksi osa vettä. Ainesosien oikea suhde sanelee kaikki myöhemmät valmistusvaiheet, joiden ansiosta ”dwójniak” saa erityispiirteensä.

Kypsyttäminen:

Perinteisen vanhapuolalaisen reseptin mukaan tuote vaatii tietyn kypsymisajan. ”Dwójniakin” kypsymisaika on vähintään 2 vuotta.

Fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet:

Noudattamalla kaikkia eritelmässä mainittuja valmistusvaiheita voidaan varmistaa, että lopputuloksena on maultaan ja aromiltaan ainutlaatuinen tuote. ”Dwójniakin” poikkeuksellinen maku ja tuoksu johtuvat sokerin ja alkoholin mittasuhteista:

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen: yli 175–230 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla): vähintään 490 g/l,

— alkoholipitoisuus: 15–18 tilavuusprosenttia.

Valmistuksessa käytettävien ainesosien tarkasti määriteltyjen suhteiden ansiosta ”dwójniak” saa sille ominaisen viskositeetin ja juoksevuuden, jotka erottavat sen muista simatyypeistä.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne

Perinteinen valmistusmenetelmä:

Erityyppisten simojen valmistuksella on Puolassa yli tuhatvuotiset, erittäin monipuoliset perinteet. Vuosisatojen saatossa on valmistusmenetelmien kehittymisen ja parantamisen myötä syntynyt useita erityyppisiä simajuomia. Niiden valmistuksen historia ulottuu Puolan valtion syntyhetkiin. Espanjalainen diplomaatti, kauppias ja matkailija Ibrahim Ibn Jakub mainitsee vuodelta 966 olevissa muistiinpanoissaan, että ”Mieszko I:n maassa on runsaasti paitsi elintarvikkeita, lihaa ja kyntömaata myös simaa, joksi slaavien viinejä ja päihdyttäviä juomia kutsutaan” (Mieszko I oli Puolan ensimmäinen historiallinen hallitsija). Gallus Anonymus, joka kuvaa kronikassaan Puolan tapahtumia 1000- ja 1100-luvun vaihteessa, mainitsee niin ikään useaan otteeseen siman valmistuksen.

Myös Puolan kansalliseepoksessa, Adam Mickiewiczin teoksessa ”Pan Tadeusz”, jossa kuvataan aateliston vaiheita vuosina 1811–1812, on paljon tietoa erityyppisistä simoista sekä niiden valmistuksesta ja käyttötavoista. Sima mainitaan usein myös Tomasz Zanin (1796–1855) runoissa ja Henryk Sienkiewiczin trilogiassa, jossa hän kuvaa tapahtumia 1600-luvun Puolassa (”Tulella ja miekalla” (1884), ”Vedenpaisumus” (1886) ja ”Herra Wolodyjowski: I–II” (1887 ja 1888)).

Puolalaisen keittotaidon perinteitä 1600–1700-luvulla käsittelevässä lähdeaineistossa esiintyy simaa koskevien yleisluontoisten mainintojen ohella jo mainintoja myös eri simatyypeistä. Valmistusmenetelmän mukaan eri simatyypeistä käytetään nimityksiä ”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”. Kukin niistä viittaa tietyntyyppiseen simaan, jonka valmistuksessa on käytetty tiettyä hunajan ja veden tai mehun sekoitusta ja jota on kypsytetty tietty aika. ”Dwójniak”-siman valmistusmenetelmä on ollut (vähäisin muutoksin) käytössä jo vuosisatoja.

Perinteinen koostumus:

Erityyppisten simojen perinteiset nimitykset (”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”) ovat olleet Puolassa käytössä jo vuosisatoja, ja ne ovat säilyneet kuluttajien tiedossa tähän päivään asti. Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen ryhdyttiin valmistelemaan lainsäädäntöä, jolla perinteiset simatyypit jaetaan neljään ryhmään. Jaottelu vahvistettiin Puolan lainsäädännössä vuonna 1948 annetulla lailla viinien, rypälemehujen ja simojen valmistuksesta ja näiden tuotteiden myynnistä (”Ustawa o produkcji win, moszczów winnych, miodów pitnych oraz o obrocie tymi produktami”, Puolan tasavallan virallinen lehti 18.11.1948). Laissa vahvistetaan simojen valmistusta koskevat säännökset, joissa määritellään tiukasti hunajan ja veden suhde sekä valmistusmenetelmää koskevat vaatimukset. ”Dwójniakin” osalta veden ja hunajan suhde määritellään seuraavasti: ”Nimitystä ’dwójniak’ voidaan käyttää ainoastaan simasta, jonka valmistuksessa on käytetty yksi tilavuusmitta luonnonhunajaa ja yksi mitta vettä.”

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt

Pakollinen tarkastus käsittää seuraavat seikat:

— hunajavierteen ainesosien oikean suhteen noudattaminen,

— kypsytysajan noudattaminen,

— valmiin tuotteen aistinvaraiset ominaisuudet (maku, tuoksu, väri, kirkkaus),

— valmiin tuotteen fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholipitoisuus, kokonaissokeripitoisuus, pelkistävien sokerien määrä invertoinnin jälkeen, happojen kokonaismäärä, haihtuvat hapot, sokeriton uutos sekä hedelmäsiman osalta tuhkan osuus: arvojen on oltava 3.5 kohdassa esitetyn eritelmän mukaisia.

Pakollinen tarkastus on suoritettava vähintään kerran vuodessa.

Lisäksi suositellaan, että tarkastuksia suoritetaan myös jäljempänä mainittujen valmistusvaiheiden yhteydessä. Nämä tarkastukset eivät ole pakollisia, mutta suositeltavia, koska niiden avulla voidaan välttää mahdolliset virheet eri valmistusvaiheissa:

4. vaihe

Käymisvaiheessa on suoritettava säännöllisesti laboratoriotestejä, joissa tarkistetaan aistinvaraiset ominaisuudet (maku ja tuoksu) sekä tietyt fysikaalis-kemialliset parametrit, kuten alkoholi- ja sokeripitoisuus, jotka muuttuvat alkoholikäymisen edetessä.

6. vaihe

Kypsytyksen aikana on tarkistettava säännöllisesti tuotteen perustavanluonteiset aistinvaraiset ominaisuudet ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholi- ja kokonaissokeripitoisuus, happojen kokonaismäärä ja haihtuvat hapot.

8. vaihe

Ennen pullotusta tarkistetaan eri fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet, jotka määritellään 3.5 kohdassa (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus).

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite

Nimi : Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno-Spożywczych (Maatalouselintarvikkeiden kauppalaadun päätarkastusvirasto) Osoite : ul. Wspólna 30 00–930 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 226232900 Faksi : +48 226232998 Sähköposti : —

☒ Julkinen viranomainen/yksikkö ☐ Yksityinen elin/yksikkö

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät

Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”TRÓJNIAK”

EY N:o PL-TSG-007-0033-06.09.2005

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nimi : Krajowa Rada Winiarstwa i Miodosytnictwa przy Stowarzyszeniu Naukowo – Technicznym Inżynierów i Techników Przemysłu Spożywczego (Elintarvikeinsinöörien ja -teknikoiden tieteellis-teknisen liiton yhteydessä toimiva viinin- ja simanvalmistuksen kansallinen neuvosto) Osoite : ul. Czackiego 3/6 00–043 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 228282721 Sähköposti : krwim@sitspoz.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi

”Trójniak”

Markkinoille saattamisen yhteydessä tuotteen etikettiin voidaan merkitä seuraavat tiedot: ”miód pitny wytworzony zgodnie ze staropolską tradycją” (vanhapuolalaisen perinteen mukaan valmistettu sima). Tiedot käännetään muille virallisille kielille.

3.2 Nimi

— ☒ on itsessään erityinen — ☒ on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

Nimi ”trójniak” on johdettu puolan lukusanasta ”3” (”trzy”). Se viittaa siman perinteiseen koostumukseen ja valmistusmenetelmään, jonka mukaan vierteessä on yksi osa hunajaa ja kaksi osaa vettä. Näin ollen nimi ilmentää tuotteen erityisluonnetta. Koska ”trójniak” tarkoittaa ainoastaan tietyntyyppistä simaa, voidaan myös katsoa, että nimi on itsessään erityinen.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen

— ☐ Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen — ☒ Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji

Luokka 1.8 Muut liitteen I tuotteet.

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

”Trójniak” on sima, hunajavierteestä käyttämällä valmistettu kirkas juoma, jolle on ominaista hunajainen aromi ja käytetyn raaka-aineen maku.

”Trójniakin” makua voidaan täydentää lisäämällä siihen erilaisia mausteita. ”Trójniakin” väri vaihtelee kullanvärisestä tumman meripihkan sävyyn sen mukaan, mitä hunajaa valmistuksessa on käytetty.

”Trójniakin” fysikaalis-kemialliset ominaisuudet ovat seuraavat:

— alkoholipitoisuus: 12–15 tilavuusprosenttia,

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen: 65–120 g/l,

— happojen kokonaismäärä omenahappona ilmaistuna: 3,5–8 g/l,

— haihtuvat hapot etikkahappona ilmaistuna enintään: 1,4 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla): vähintään 323 g/l,

— sokeriton uutos: vähintään — 20 g/l, — 25 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima,

— tuhka: vähintään 1,3 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima.

”Trójniakin” valmistuksessa ei saa käyttää säilytys- tai stabilointiaineita eikä keinotekoisia väri- tai makuaineita.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

Raaka-aineet:

— aito mehiläishunaja, jolla on seuraavat ominaisuudet: — vesipitoisuus: enintään 20 prosenttia (m/m), — pelkistäviä sokereita enintään 70 prosenttia (m/m), — sakkaroosia ja melisitoosia yhteensä: enintään 5 prosenttia (m/m), — happojen kokonaismäärä: 1 mol/l NaOH-liuosta per 100 g hunajaa: noin 1–5 ml, — 5-hydroksimetyylifurfuraalipitoisuus (HMF): enintään 4,0 mg/100 g hunajaa.

— erityisesti simanvalmistuksessa käytettävää pintahiivaa (”drożdże miodowe”), jonka ansiosta sima saavuttaa korkean alkoholipitoisuuden.

— yrteistä ja juurista saatavia mausteita: neilikoita, kanelia, muskottipähkinää tai inkivääriä.

— hedelmämehuja tai tuoreita hedelmiä.

Valmistusmenetelmä:

1. vaihe

Keitetään 95–105 °C:n lämpötilassa hunajavierrettä, jossa on yksi osa hunajaa ja kaksi osaa vettä (tai vettä ja hedelmämehua) ja johon on mahdollisesti lisätty yrtti- tai muita mausteita. Hedelmäsimaa valmistettaessa vähintään 30 prosenttia vedestä korvataan hedelmämehulla.

Huolehtimalla tarkoin siitä, että vettä ja hunajaa on oikeassa suhteessa ja että höyrykannella varustettuun vierrekattilaan muodostuu vaadittu uutos, voidaan estää sokereiden karamellisoituminen.

2. vaihe

Jäähdytetään vierre 20–22 °C:seen, joka on hiivan lisääntymisen kannalta ihanteellinen lämpötila. Vierre on jäähdytettävä samana päivänä kuin se on valmistettu. Jäähdytykseen tarvittava aika riippuu jäähdytyslaitteiston tehokkuudesta. Jäähdytyksen avulla varmistetaan vierteen mikrobiologinen turvallisuus.

3. vaihe

Hiivan lisääminen – käymistankissa olevaan hunajavierteeseen lisätään nesteeseen liuotettu hiiva.

4. vaihe

A. Voimakas käyminen: 6–10 päivää. Lämpötila pidetään 28 °C:ssa, jotta voidaan varmistaa, että käyminen etenee asianmukaisella tavalla.

B. Hidas käyminen: 3–6 viikkoa. Hitaan käymisen aikana juoma saa sille ominaiset fysikaalis-kemialliset ominaisuudet.

5. vaihe

Käynyt vierre erotetaan hiivasakasta.

Kun vierteen alkoholipitoisuus on vähintään 12 tilavuusprosenttia, se juoksutetaan toiseen astiaan niin, että sakka jää ensimmäisen astian pohjalle. Näin varmistetaan simalle ominaisten fysikaalis-kemiallisten ja aistinvaraisten ominaisuuksien muodostuminen. Jos hiivasakka jätetään vierteen pohjalle hitaan käymisen jälkeen, tästä aiheutuva hiivan autolyysi (hajoaminen) heikentää siman aistinvaraisia ominaisuuksia.

6. vaihe

Kypsyttäminen ja juoksutus (dekantointi) – jälkimmäinen toimenpide toistetaan tarpeen mukaan, jotta voidaan estää ei-toivotut prosessit sakassa (hiivan autolyysi). Kypsyttämisen aikana voidaan suorittaa eräitä teknisiä turvatoimenpiteitä, kuten pastörointi ja suodatus. Tämä vaihe on tuotteen aistinvaraisten ominaisuuksien muodostumisen kannalta olennainen.

”Trójniakin” kypsymisaika on vähintään yksi vuosi.

7. vaihe

Maustaminen – tässä valmistusvaiheessa lopputuote saa sille ominaiset aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, jotka määritellään kohdassa 3.5 (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus). Jotta voidaan varmistaa, että lopputuotteella on vaaditut aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, niitä voidaan korjata seuraavin toimenpitein:

— makeuttaminen hunajaa lisäämällä,

— yrtti- ym. mausteiden lisääminen.

Tämän vaiheen tarkoituksena on saada aikaan ”trójniakin” luonteenomainen aromi, bouquet.

8. vaihe

Sima pakataan yksittäispakkauksiin 55–60 °C:n lämpötilassa. ”Trójniakin” pakkaamiseen suositellaan käytettäväksi perinteisiä astioita, esim. koripulloja, keraamisia astioita ja tammitynnyreitä.

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne

”Trójniakin” erityisluonne johtuu:

— vierteen valmistusmenetelmästä (raaka-aineiden koostumus ja eri ainesosien oikea suhde),

— kypsyttämisestä,

— juoman fysikaalis-kemiallisista ja aistinvaraisista ominaisuuksista.

Vierteen valmistusmenetelmä (raaka-aineiden koostumus ja ainesosien oikea suhde):

”Trójniakin” erityisluonne perustuu erityisesti hunajavierteen ainesosien keskinäisten suhteiden tarkkaan määrittelyyn ja noudattamiseen: vierteessä on yksi osa hunajaa ja kaksi osaa vettä. Ainesosien oikea suhde sanelee kaikki myöhemmät valmistusvaiheet, joiden ansiosta ”trójniak” saa erityispiirteensä.

Kypsyttäminen:

Perinteisen vanhapuolalaisen reseptin mukaan tuote vaatii tietyn kypsymisajan. ”Trójniakin” kypsymisaika on vähintään yksi vuosi.

Fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet:

Noudattamalla kaikkia eritelmässä mainittuja valmistusvaiheita voidaan varmistaa, että lopputuloksena on maultaan ja aromiltaan ainutlaatuinen tuote. ”Trójniakin” poikkeuksellinen maku ja tuoksu johtuvat sokerin ja alkoholin mittasuhteista:

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen: yli 65–120 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla): vähintään 323 g/l,

— alkoholipitoisuus 12–15 tilavuusprosenttia.

Valmistuksessa käytettävien ainesosien tarkasti määriteltyjen suhteiden ansiosta ”trójniak” saa sille ominaisen viskositeetin ja juoksevuuden, jotka erottavat sen muista simatyypeistä.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne

Perinteinen valmistusmenetelmä:

Erityyppisten simojen valmistuksella on Puolassa yli tuhatvuotiset, erittäin monipuoliset perinteet. Vuosisatojen saatossa on valmistusmenetelmien kehittymisen ja parantamisen myötä syntynyt useita erityyppisiä simajuomia. Niiden valmistuksen historia ulottuu Puolan valtion syntyhetkiin. Espanjalainen diplomaatti, kauppias ja matkailija Ibrahim Ibn Jakub mainitsee vuodelta 966 olevissa muistiinpanoissaan, että ”Mieszko I:n maassa on runsaasti paitsi elintarvikkeita, lihaa ja kyntömaata myös simaa, joksi slaavien viinejä ja päihdyttäviä juomia kutsutaan” (Mieszko I oli Puolan ensimmäinen historiallinen hallitsija). Gallus Anonymus, joka kuvaa kronikassaan Puolan tapahtumia 1000- ja 1100-luvun vaihteessa, mainitsee niin ikään useaan otteeseen siman valmistuksen.

Myös Puolan kansalliseepoksessa, Adam Mickiewiczin teoksessa ”Pan Tadeusz”, jossa kuvataan aateliston vaiheita vuosina 1811–1812, on paljon tietoa erityyppisistä simoista sekä niiden valmistuksesta ja käyttötavoista. Sima mainitaan usein myös Tomasz Zanin (1796–1855) runoissa ja Henryk Sienkiewiczin trilogiassa, jossa hän kuvaa tapahtumia 1600-luvun Puolassa (”Tulella ja miekalla” (1884), ”Vedenpaisumus” (1886) ja ”Herra Wolodyjowski: I–II” (1887 ja 1888)).

Puolalaisen keittotaidon perinteitä 1600–1700-luvulla käsittelevässä lähdeaineistossa esiintyy simaa koskevien yleisluontoisten mainintojen ohella jo mainintoja myös eri simatyypeistä. Valmistusmenetelmän mukaan eri simatyypeistä käytetään nimityksiä ”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”. Kukin niistä viittaa tietyntyyppiseen simaan, jonka valmistuksessa on käytetty tiettyä hunajan ja veden tai mehun sekoitusta ja jota on kypsytetty tietty aika. ”Trójniak”-siman valmistusmenetelmä on ollut (vähäisin muutoksin) käytössä jo vuosisatoja.

Perinteinen koostumus:

Erityyppisten simojen perinteiset nimitykset (”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”) ovat olleet Puolassa käytössä jo vuosisatoja, ja ne ovat säilyneet kuluttajien tiedossa tähän päivään asti. Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen ryhdyttiin valmistelemaan lainsäädäntöä, jolla perinteiset simatyypit jaetaan neljään ryhmään. Jaottelu vahvistettiin Puolan lainsäädännössä vuonna 1948 annetulla lailla viinien, rypälemehujen ja simojen valmistuksesta ja näiden tuotteiden myynnistä (”Ustawa o produkcji win, moszczów winnych, miodów pitnych oraz o obrocie tymi produktami”, Puolan tasavallan virallinen lehti 18.11.1948). Laissa vahvistetaan simojen valmistusta koskevat säännökset, joissa määritellään tiukasti hunajan ja veden suhde sekä valmistusmenetelmää koskevat vaatimukset. ”Trójniakin” osalta veden ja hunajan suhde määritellään seuraavasti: ”Nimitystä ’trójniak’ voidaan käyttää ainoastaan simasta, jonka valmistuksessa on käytetty yksi tilavuusmitta luonnonhunajaa ja kaksi mittaa vettä.”

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt

Pakollinen tarkastus käsittää seuraavat seikat:

— hunajavierteen ainesosien oikean suhteen noudattaminen,

— kypsytysajan noudattaminen,

— valmiin tuotteen aistinvaraiset ominaisuudet (maku, tuoksu, väri, kirkkaus),

— valmiin tuotteen fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholipitoisuus, kokonaissokeripitoisuus, pelkistävien sokerien määrä invertoinnin jälkeen, happojen kokonaismäärä, haihtuvat hapot, sokeriton uutos sekä hedelmäsiman osalta tuhkan osuus: arvojen on oltava 3.5 kohdassa esitetyn eritelmän mukaisia.

Pakollinen tarkastus on suoritettava vähintään kerran vuodessa.

Lisäksi suositellaan, että tarkastuksia suoritetaan myös jäljempänä mainittujen valmistusvaiheiden yhteydessä. Nämä tarkastukset eivät ole pakollisia, mutta suositeltavia, koska niiden avulla voidaan välttää mahdolliset virheet eri valmistusvaiheissa:

4. vaihe

Käymisvaiheessa on suoritettava säännöllisesti laboratoriotestejä, joissa tarkistetaan aistinvaraiset ominaisuudet (maku ja tuoksu) sekä tietyt fysikaalis-kemialliset parametrit, kuten alkoholi- ja sokeripitoisuus, jotka muuttuvat alkoholikäymisen edetessä.

6. vaihe

Kypsytyksen aikana on tarkistettava säännöllisesti tuotteen perustavanluonteiset aistinvaraiset ominaisuudet ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholi- ja kokonaissokeripitoisuus, happojen kokonaismäärä ja haihtuvat hapot.

8. vaihe

Ennen pullotusta tarkistetaan eri fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet, jotka määritellään 3.5 kohdassa (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus).

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite

Nimi : Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno – Spożywczych (Maatalouselintarvikkeiden kauppalaadun päätarkastusvirasto) Osoite : ul. Wspólna 30 00–930 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 226232900 Faksi : +48 226232998 Sähköposti : —

☒ Julkinen viranomainen/yksikkö ☐ Yksityinen elin/yksikkö

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät

Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”CZWÓRNIAK”

EY N:o PL-TSG-007-0035-06.09.2006

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nimi : Krajowa Rada Winiarstwa i Miodosytnictwa przy Stowarzyszeniu Naukowo-Technicznym Inżynierów i Techników Przemysłu Spożywczego (Elintarvikeinsinöörien ja -teknikoiden tieteellis-teknisen liiton yhteydessä toimiva viinin- ja simanvalmistuksen kansallinen neuvosto) Osoite : ul. Czackiego 3/6 00–043 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 228282721 Sähköposti : krwim@sitspoz.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi

”Czwórniak”

Markkinoille saattamisen yhteydessä tuotteen etikettiin voidaan merkitä seuraavat tiedot: ”miód pitny wytworzony zgodnie ze staropolską tradycją” (vanhapuolalaisen perinteen mukaan valmistettu sima). Tiedot käännetään muille virallisille kielille.

3.2 Nimi

— ☒ on itsessään erityinen — ☒ on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

Nimi ”czwórniak” on johdettu puolan lukusanasta ”4” (”cztery”). Se viittaa siman perinteiseen koostumukseen ja valmistusmenetelmään, jonka mukaan vierteessä on yksi osa hunajaa ja kolme osaa vettä. Näin ollen nimi ilmentää tuotteen erityisluonnetta. Koska ”czwórniak” tarkoittaa ainoastaan tietyntyyppistä simaa, voidaan myös katsoa, että nimi on itsessään erityinen.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen

— ☐ Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen — ☒ Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji

Luokka 1.8 Muut liitteen I tuotteet.

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

”Czwórniak” on sima, hunajavierteestä käyttämällä valmistettu kirkas juoma, jolle on ominaista hunajainen aromi ja käytetyn raaka-aineen maku.

”Czwórniakin” makua voidaan täydentää lisäämällä siihen erilaisia mausteita. ”Czwórniakin” väri vaihtelee kullanvärisestä tumman meripihkan sävyyn sen mukaan, mitä hunajaa valmistuksessa on käytetty.

”Czwórniakin” fysikaalis-kemialliset ominaisuudet ovat seuraavat:

— alkoholipitoisuus: 9–12 tilavuusprosenttia,

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen: 35–90 g/l,

— happojen kokonaismäärä omenahappona ilmaistuna: 3,5–8 g/l,

— haihtuvat hapot etikkahappona ilmaistuna: enintään 1,4 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla): vähintään 240 g/l,

— sokeriton uutos: vähintään — 15 g/l, — 20 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima,

— tuhka vähintään 1,3 g/l, kun kyseessä on hedelmäsima.

”Czwórniakin” valmistuksessa ei saa käyttää säilytys- tai stabilointiaineita eikä keinotekoisia väri- tai makuaineita.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

Raaka-aineet:

— aito mehiläishunaja, jolla on seuraavat ominaisuudet: — vesipitoisuus enintään 20 prosenttia (m/m), — pelkistäviä sokereita enintään 70 prosenttia (m/m), — sakkaroosia ja melisitoosia yhteensä enintään 5 prosenttia (m/m), — happojen kokonaismäärä: 1 mol/l NaOH-liuosta per 100 g hunajaa: noin 1–5 ml, — 5-hydroksimetyylifurfuraalipitoisuus (HMF) enintään 4,0 mg/100 g hunajaa.

— erityisesti simanvalmistuksessa käytettävää pintahiivaa (”drożdże miodowe”), jonka ansiosta sima saavuttaa korkean alkoholipitoisuuden.

— yrteistä ja juurista saatavia mausteita: neilikoita, kanelia, muskottipähkinää tai inkivääriä.

— hedelmämehuja tai tuoreita hedelmiä.

Valmistusmenetelmä:

1. vaihe

Keitetään 95–105 °C:n lämpötilassa hunajavierrettä, jossa on yksi osa hunajaa ja kolme osaa vettä (tai vettä ja hedelmämehua) ja johon on mahdollisesti lisätty yrtti- tai muita mausteita. Hedelmäsimaa valmistettaessa vähintään 30 prosenttia vedestä korvataan hedelmämehulla.

Huolehtimalla tarkoin siitä, että vettä ja hunajaa on oikeassa suhteessa ja että höyrykannella varustettuun vierrekattilaan muodostuu vaadittu uutos, voidaan estää sokereiden karamellisoituminen.

2. vaihe

Jäähdytetään vierre 20–22 °C:seen, joka on hiivan lisääntymisen kannalta ihanteellinen lämpötila. Vierre on jäähdytettävä samana päivänä kuin se on valmistettu. Jäähdytykseen tarvittava aika riippuu jäähdytyslaitteiston tehokkuudesta. Jäähdytyksen avulla varmistetaan vierteen mikrobiologinen turvallisuus.

3. vaihe

Hiivan lisääminen – käymistankissa olevaan hunajavierteeseen lisätään nesteeseen liuotettu hiiva.

4. vaihe

A. Voimakas käyminen: 6–10 päivää. Lämpötila pidetään 28 °C:ssa, jotta voidaan varmistaa, että käyminen etenee asianmukaisella tavalla.

B. Hidas käyminen: 3–6 viikkoa. Hitaan käymisen aikana juoma saa sille ominaiset fysikaalis-kemialliset ominaisuudet.

5. vaihe

Käynyt vierre erotetaan hiivasakasta.

Kun vierteen alkoholipitoisuus on vähintään 9 tilavuusprosenttia, se juoksutetaan toiseen astiaan niin, että sakka jää ensimmäisen astian pohjalle. Näin varmistetaan simalle ominaisten fysikaalis-kemiallisten ja aistinvaraisten ominaisuuksien muodostuminen. Jos hiivasakka jätetään vierteen pohjalle hitaan käymisen jälkeen, tästä aiheutuva hiivan autolyysi (hajoaminen) heikentää siman aistinvaraisia ominaisuuksia.

6. vaihe

Kypsyttäminen ja juoksutus (dekantointi) – jälkimmäinen toimenpide toistetaan tarpeen mukaan, jotta voidaan estää ei-toivotut prosessit sakassa (hiivan autolyysi). Kypsyttämisen aikana voidaan suorittaa eräitä teknisiä turvatoimenpiteitä, kuten pastörointi ja suodatus.

Tämä vaihe on tuotteen aistinvaraisten ominaisuuksien muodostumisen kannalta olennainen.

”Czwórniakin” kypsymisaika on vähintään 9 kuukautta.

7. vaihe

Maustaminen – tässä valmistusvaiheessa lopputuote saa sille ominaiset aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, jotka määritellään kohdassa 3.5 (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus). Jotta voidaan varmistaa, että lopputuotteella on vaaditut aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, niitä voidaan korjata seuraavin toimenpitein:

— makeuttaminen hunajaa lisäämällä;

— yrtti- ym. mausteiden lisääminen.

Tämän vaiheen tarkoituksena on saada aikaan ”czwórniakin” luonteenomainen aromi, bouquet.

8. vaihe

Sima pakataan yksittäispakkauksiin 55–60 °C:n lämpötilassa. ”Czwórniakin” pakkaamiseen suositellaan käytettäväksi perinteisiä astioita, esim. koripulloja, keraamisia astioita ja tammitynnyreitä.

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne

”Czwórniakin” erityisluonne johtuu:

— vierteen valmistusmenetelmästä (raaka-aineiden koostumus ja eri ainesosien oikea suhde),

— kypsyttämisestä,

— juoman fysikaalis-kemiallisista ja aistinvaraisista ominaisuuksista.

Vierteen valmistusmenetelmä (raaka-aineiden koostumus ja ainesosien oikea suhde):

”Czwórniakin” erityisluonne perustuu erityisesti hunajavierteen ainesosien keskinäisten suhteiden tarkkaan määrittelyyn ja noudattamiseen: vierteessä on yksi osa hunajaa ja kolme osaa vettä. Ainesosien oikea suhde sanelee kaikki myöhemmät valmistusvaiheet, joiden ansiosta ”czwórniak” saa erityispiirteensä.

Kypsyttäminen:

Perinteisen vanhapuolalaisen reseptin mukaan tuote vaatii tietyn kypsymisajan. ”Czwórniakin” kypsymisaika on vähintään 9 kuukautta.

Fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet:

Noudattamalla kaikkia eritelmässä mainittuja valmistusvaiheita voidaan varmistaa, että lopputuloksena on maultaan ja aromiltaan ainutlaatuinen tuote. ”Czwórniakin” poikkeuksellinen maku ja tuoksu johtuvat sokerin ja alkoholin mittasuhteista:

— pelkistäviä sokereita invertoinnin jälkeen yli 35–90 g/l,

— kokonaissokeripitoisuus (laskettu kertomalla tilavuusprosentteina ilmaistu alkoholipitoisuus 18:lla) vähintään 240 g/l,

— alkoholipitoisuus 9–12 tilavuusprosenttia.

Valmistuksessa käytettävien ainesosien tarkasti määriteltyjen suhteiden ansiosta ”czwórniak” saa sille ominaisen viskositeetin ja juoksevuuden, jotka erottavat sen muista simatyypeistä.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne

Perinteinen valmistusmenetelmä:

Erityyppisten simojen valmistuksella on Puolassa yli tuhatvuotiset, erittäin monipuoliset perinteet. Vuosisatojen saatossa on valmistusmenetelmien kehittymisen ja parantamisen myötä syntynyt useita erityyppisiä simajuomia. Niiden valmistuksen historia ulottuu Puolan valtion syntyhetkiin. Espanjalainen diplomaatti, kauppias ja matkailija Ibrahim Ibn Jakub mainitsee vuodelta 966 olevissa muistiinpanoissaan, että ”Mieszko I:n maassa on runsaasti paitsi elintarvikkeita, lihaa ja kyntömaata myös simaa, joksi slaavien viinejä ja päihdyttäviä juomia kutsutaan” (Mieszko I oli Puolan ensimmäinen historiallinen hallitsija). Gallus Anonymus, joka kuvaa kronikassaan Puolan tapahtumia 1000- ja 1100-luvun vaihteessa, mainitsee niin ikään useaan otteeseen siman valmistuksen.

Myös Puolan kansalliseepoksessa, Adam Mickiewiczin teoksessa ”Pan Tadeusz”, jossa kuvataan aateliston vaiheita vuosina 1811–1812, on paljon tietoa erityyppisistä simoista sekä niiden valmistuksesta ja käyttötavoista. Sima mainitaan usein myös Tomasz Zanin (1796–1855) runoissa ja Henryk Sienkiewiczin trilogiassa, jossa hän kuvaa tapahtumia 1600-luvun Puolassa (”Tulella ja miekalla” (1884), ”Vedenpaisumus” (1886) ja ”Herra Wolodyjowski: I–II” (1887 ja 1888)).

Puolalaisen keittotaidon perinteitä 1600–1700-luvulla käsittelevässä lähdeaineistossa esiintyy simaa koskevien yleisluontoisten mainintojen ohella jo mainintoja myös eri simatyypeistä. Valmistusmenetelmän mukaan eri simatyypeistä käytetään nimityksiä ”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”. Kukin niistä viittaa tietyntyyppiseen simaan, jonka valmistuksessa on käytetty tiettyä hunajan ja veden tai mehun sekoitusta ja jota on kypsytetty tietty aika. ”Czwórniak”-siman valmistusmenetelmä on ollut (vähäisin muutoksin) käytössä jo vuosisatoja.

Perinteinen koostumus:

Erityyppisten simojen perinteiset nimitykset (”półtorak”, ”dwójniak”, ”trójniak” ja ”czwórniak”) ovat olleet Puolassa käytössä jo vuosisatoja, ja ne ovat säilyneet kuluttajien tiedossa tähän päivään asti. Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen ryhdyttiin valmistelemaan lainsäädäntöä, jolla perinteiset simatyypit jaetaan neljään ryhmään. Jaottelu vahvistettiin Puolan lainsäädännössä vuonna 1948 annetulla lailla viinien, rypälemehujen ja simojen valmistuksesta ja näiden tuotteiden myynnistä (”Ustawa o produkcji win, moszczów winnych, miodów pitnych oraz o obrocie tymi produktami”, Puolan tasavallan virallinen lehti 18.11.1948). Laissa vahvistetaan simojen valmistusta koskevat säännökset, joissa määritellään tiukasti hunajan ja veden suhde sekä valmistusmenetelmää koskevat vaatimukset. ”Czwórniakin” osalta veden ja hunajan suhde määritellään seuraavasti: ”Nimitystä ’czwórniak’ voidaan käyttää ainoastaan simasta, jonka valmistuksessa on käytetty yksi tilavuusmitta luonnonhunajaa ja kolme mittaa vettä.”

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt

Pakollinen tarkastus käsittää seuraavat seikat:

— hunajavierteen ainesosien oikean suhteen noudattaminen,

— kypsytysajan noudattaminen,

— valmiin tuotteen aistinvaraiset ominaisuudet (maku, tuoksu, väri, kirkkaus),

— valmiin tuotteen fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholipitoisuus, kokonaissokeripitoisuus, pelkistävien sokerien määrä invertoinnin jälkeen, happojen kokonaismäärä, haihtuvat hapot, sokeriton uutos sekä hedelmäsiman osalta tuhkan osuus: arvojen on oltava 3.5 kohdassa esitetyn eritelmän mukaisia.

Pakollinen tarkastus on suoritettava vähintään kerran vuodessa.

Lisäksi suositellaan, että tarkastuksia suoritetaan myös jäljempänä mainittujen valmistusvaiheiden yhteydessä. Nämä tarkastukset eivät ole pakollisia, mutta suositeltavia, koska niiden avulla voidaan välttää mahdolliset virheet eri valmistusvaiheissa:

4. vaihe

Käymisvaiheessa on suoritettava säännöllisesti laboratoriotestejä, joissa tarkistetaan aistinvaraiset ominaisuudet (maku ja tuoksu) sekä tietyt fysikaalis-kemialliset parametrit, kuten alkoholi- ja sokeripitoisuus, jotka muuttuvat alkoholikäymisen edetessä.

6. vaihe

Kypsytyksen aikana on tarkistettava säännöllisesti tuotteen perustavanluonteiset aistinvaraiset ominaisuudet ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet: alkoholi- ja kokonaissokeripitoisuus, happojen kokonaismäärä ja haihtuvat hapot.

8. vaihe

Ennen pullotusta tarkistetaan eri fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset ominaisuudet, jotka määritellään 3.5 kohdassa (maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus).

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite

Nimi : Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno – Spożywczych (Maatalouselintarvikkeiden kauppalaadun päätarkastusvirasto) Osoite : ul. Wspólna 30 00–930 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 226232900 Faksi : +48 226232998 Sähköposti : —

☒ Julkinen viranomainen/yksikkö ☐ Yksityinen elin/yksikkö

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät

Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”KIEŁBASA JAŁOWCOWA”

EY N:o PL-TSG-007-0047–05.12.2006

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nimi : Związek ”Polskie Mięso” Osoite : ul. Chałubińskiego 8 00–613 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 228302657 Faksi : +48 228301648 Sähköposti : info@polskie-mieso.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi/rekisteröitävät nimet (komission asetuksen (EY) N:o 1216/2007 2 artikla)

”Kiełbasa jałowcowa”

3.2 Nimi

— ☐ on itsessään erityinen — ☒ on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

Nimitys ”kiełbasa jałowcowa” (katajanmarjamakkara) ilmaisee tuotteen erityisluonnetta, joka perustuu ennen muuta sen ainutlaatuiseen makuun ja tuoksuun. Nämä ominaisuudet johtuvat siitä, että valmistuksessa käytetään katajanmarjoja (Juniperus), jotka jauhetaan juuri ennen liharaaka-aineeseen lisäämistä. Lisäksi savustamisessa käytetään katajan oksia.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen

— ☐ Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen — ☒ Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji

Luokka 1.2 – Lihavalmisteet (kypsennetyt, suolatut, savustetut jne.).

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan (komission asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 1 kohta)

”Kiełbasa jałowcowa” -makkarat ovat pinnaltaan tasaisesti rypistyneitä lenkkimakkaroita. Makkaroiden tyypillinen muoto on pyöreä, eikä niissä ole syviä pitkittäisiä uria. Lenkkimakkaroita on kahta kokoa:

— pienten, luonnonsuoleen tehtyjen lenkkien halkaisija on yli 32 mm ja paino noin 0,5 kg,

— suurten, keinokuoreen tehtyjen lenkkien halkaisija on 36 mm ja paino noin 0,8 kg.

Makkarat ovat kauttaaltaan tasaisen tummanruskeita, mikä johtuu voimakkaasta savustuksesta.

Koostumus ja kosketustuntuma: makkaralenkin pinta on kuiva ja tasaisesti rypistynyt, mutta samalla sileä, koska lihamassa täyttää kuoren tiiviisti.

Tuotteelle ominainen maukkaus ja rapeus johtuu käytetystä raaka-aineesta, mausteista (erityisesti katajanmarjoista) ja valmistusprosessiin kuuluvasta luonnollisesta savustuksesta.

Kemiallinen koostumus:

— valkuaisainepitoisuus: vähintään 15,0 prosenttia,

— vesipitoisuus: enintään 60,0 prosenttia,

— rasvapitoisuus: enintään 35,0 prosenttia,

— suolapitoisuus: enintään 3,5 prosenttia,

— nitriitti- ja nitraattipitoisuus NaNo2:na ilmaistuna: enintään 0,0125 prosenttia.

Tällainen kemiallinen koostumus takaa tuotteen perinteisen laadun. Valmiin tuotteen paino on 75 prosenttia (+/- 3 %) raaka-aineena käytetyn lihan painosta.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan (komission asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 2 kohta)

Raaka-aineet:

Liha (100 kg raaka-ainetta)

— I luokan sianlihaa, jonka rasvapitoisuus on enintään 15 prosenttia – 20 kg

— IIA luokan sianlihaa, jonka rasvapitoisuus on enintään 20 prosenttia – 50 kg

— III luokan sianlihaa, joka sisältää myös sidekudosta ja jonka rasvapitoisuus on enintään 25 prosenttia – 20 kg

— ihraa – 20 kg.

IIA tai III luokkaan kuuluvasta sianlihasta voidaan enintään 50 prosenttia korvata naudanlihalla.

Muut aineet (100 kg lihaa kohti):

— pippuria – 0,17 kg

— katajanmarjoja – 0,12 kg

— sokeria – 0,20 kg.

Lisäaineet:

— kuivasuolaussekoitus [ruokasuolan (NaCL) ja natriumnitriitin (NaNO2) sekoitus] – noin 2 kg

Sikojen ruokinta, kun tarkoituksena on tuottaa lihaa ”kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden valmistusta varten:

Ruokinta vaikuttaa sianlihan rasvaisuuteen ja lihakkuuteen. Tavoitteena on tuottaa sikoja, joiden paino on enintään 120 kg ja joiden lihassa on lihaksensisäistä rasvaa yli 3 prosenttia.

— Lihotuksessa käytetään myöhään aikuistuvia sikarotuja, jolloin voidaan oikeanlaisella lihotuksella saavuttaa vaadittu lihaksensisäinen rasvapitoisuus. Lihotuksessa käytettävillä roduilla ei ole RN-geeniä, kun taas RYR 1T -geeni on 20 prosentilla populaatiosta.

— Kasvatus jakautuu kolmeen vaiheeseen: 1. vaihe < 60 kg, 2. vaihe < 90 kg ja 3. vaihe < 120 kg.

— Eläimet lihotetaan noin 90-kiloisiksi kahden rehuseoksen avulla. Rehuseosten (annosten) koostumus on seuraava: — energianlähde: viljajauhoa – vehnä-, ohra-, ruis-, kaura-, ruisvehnä- tai maissijauhoa; maissijauhoa ja kuorettomista kauralajikkeista tehtyä jauhoa enintään 30 prosenttia sekoituksesta; — valkuaisainelähde: lupiini-, härkäpapu- ja hernerehujauhoa, soijarouhetta, rapsirouhetta, rapsipuristeita, rehuhiivaa tai kuivattua nurmirehua.

— 90–120-kiloisille eläimille tarkoitetun rehuseoksen (annoksen) koostumus on seuraava: — energianlähde: vehnä-, ohra-, ruis- ja ruisvehnäjauhoa. Seokseen (annoksiin) ei saa käyttää maissijauhoa eikä kuorettomista kauralajikkeista tehtyä jauhoa. — valkuaisainelähde: hernekasveista (lupiini, härkäpapu, herne) tehtyä jauhoa, soijarouhetta, rapsipuristetta tai rapsirouhetta ja kuivattua nurmirehua.

— Koko kasvatuksen aikana seoksiin ja annoksiin ei saa lisätä: kasviöljyjä, eläinperäisiä rehuja, esimerkiksi maitojauhetta, kuivattua heraa tai kalajauhoa.

— Rehuseoksen metabolisen energian määrä on koko kasvatuksen ajan 12–13 MJ EM / kg. Valkuaisainetta seoksessa tulisi olla 1. kasvatusvaiheen aikana noin 16–18 prosenttia, 2. vaiheessa 15–16 prosenttia ja 3. vaiheessa noin 14 prosenttia.

— Lihasikojen rehuannokset voivat sisältää joko pelkkää tiivisterehua tai ne voivat olla seoksia, jossa on tiivisterehun lisäksi perusrehua, esim. perunoita ja nurmirehua.

”Kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden valmistusvaiheet:

1. vaihe – Ensin kaikki liharaaka-aineet pilkotaan. Lihanpalojen on oltava samankokoisia (halkaisija noin 5 cm). 2. vaihe – Perinteinen säilöntä (kuivasuolaus) noin kaksi vuorokautta tarvittavan suolasekoituksen kera. 3. vaihe – Mekaaninen työstö: I luokan liha pilkotaan halkaisijaltaan noin 20 mm:n suuruisiksi paloiksi, IIA luokan liha noin 8 mm:n suuruisiksi paloiksi ja III luokan liha noin 3 mm:n suuruisiksi paloiksi, minkä jälkeen seokseen lisätään 5 kg jäätä ja jauhetaan se. 4. vaihe – Liharaaka-aineet sekoitetaan keskenään ja niihin lisätään mausteet: pippuria, sokeria ja katajanmarjoja, jotka on jauhettu välittömästi ennen sekoitukseen lisäämistä. 5. vaihe – Lihamassa pursotetaan siansuoleen, jonka läpimitta on yli 32 mm, tai keinokuoreen, jonka läpimitta on 36 mm, ja jaotellaan siitä makkarapötköjä, jotka taivutetaan lenkeiksi. Käytetystä kuorimateriaalista riippuen makkaroista tehdään joko — siansuoleen tehtyjä pienempiä ja ohuempia lenkkejä, jotka painavat 0,5 kg, tai — keinokuoreen tehtyjä suurempia lenkkejä, jotka painavat 0,8 kg. 6. vaihe – Annetaan levätä kaksi tuntia enintään 30 °C:n lämpötilassa, jolloin makkaroiden pinta alkaa kuivua ja sisus ”asettuu”. 7. vaihe – Pinnan kuivattaminen ja perinteinen lämminsavustus (noin 120 minuutin ajan), kunnes makkarat ovat halutun värisiä. Tämän jälkeen paistamista jatketaan, kunnes makkaroiden sisälämpötila on vähintään 70 °C. 8. vaihe – Makkaroiden annetaan jäähtyä 24 tuntia. 9. vaihe – Kylmäsavustus pyökkilastujen ja katajanoksien kanssa (noin 120 minuutin ajan) ja sen jälkeen kuivaus 14–18 °C:ssa 3–5 vuorokauden ajan, kunnes saavutetaan haluttu tuotos, eli lopputuotteen paino on 75 prosenttia (+/- 3 %) valmistukseen käytettyjen raaka-aineiden painosta.

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 3 kohta)

”Kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden erityisluonne johtuu tuotteen tietyistä ominaispiirteistä:

— lihan mureus ja muut erityisominaisuudet;

— poikkeuksellinen maku ja tuoksu;

— ainutlaatuinen muoto.

Rapeus, mehukkuus ja lihan erityisominaisuudet:

”Kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden ominaispiirteisiin olennaisesti vaikuttava ainesosa on sianliha, joka saadaan noin 120-kiloisiksi lihotetuista, myöhään aikuistuviin sikarotuihin kuuluvista sioista. Eläinten geneettiset ominaisuudet on kuvattu 3.6 kohdassa. Näitä vaatimuksia noudattamalla saavutetaan yli 3 prosentin lihaksensisäinen rasvapitoisuus, mikä takaa, että makkaroiden valmistukseen käytettävä liha on oikean makuista ja että sillä on vaaditut tekniset ominaisuudet. Oikeanlainen raaka-aine ja perinteinen valmistusmenetelmä, jonka olennaisia vaiheita ovat lihan jauhaminen, kuivasuolaus ja savustus, takaavat ”kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden poikkeuksellisen rapeuden ja mehukkuuden.

Poikkeuksellinen maku ja tuoksu:

”Kiełbasa jałowcowa”-makkaroiden erityisluonne perustuu erityisesti niiden ainutlaatuiseen makuun ja tuoksuun, jotka johtuvat valmistuksessa käytettävistä katajanmarjoista (Juniperus). Se, että katajanmarjat jauhetaan vasta juuri ennen valmistuksen aloittamista, vahvistaa makkaroiden makua ja vaikuttaa niiden erityisluonteeseen. Katajanoksien avulla tapahtuva savustus vielä täydentää makua ja vahvistaa poikkeuksellista tuoksua.

Yhdenmukainen muoto:

”Kiełbasa jałowcowa” -makkarat erottuvat muista makkaroista muotonsa vuoksi. Myynnissä olevat makkarat voidaan jakaa ainoastaan kahteen tyyppiin, jotka muistuttavat läheisesti toisiaan, minkä vuoksi kuluttajien on helppo tunnistaa ne. ”Kiełbasa jałowcowa” -makkarat ovat pinnaltaan tasaisesti rypistyneitä lenkkimakkaroita. Makkaroiden tyypillinen muoto on pyöreä, eikä niissä ole syviä pitkittäisiä uria.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 4 kohta)

Perinteiset raaka-aineet:

1. Kataja (Juniperus) ”Katajasta lähtee poltettaessa miellyttävä, aromaattinen tuoksu”, todetaan vuonna 1903 julkaistussa kuvitetussa tietosanakirjassa ”Wielka Encyklopedia Powszechna Ilustrowana”. Sen mukaan tuoksu on yksi tämän Puolassa vuosisatojen ajan yleisesti esiintyneen pensaan ominaispiirre. Tietosanakirjassa kerrotaan myös, että ”erilaiset lastut, oksat ja marjat ovat lihaa savustettaessa arvostettu lisuke (eräänlainen suitsuke); erityisesti kataja antaa savulihalle hienostuneen maun ja tuoksun”. 1800-luvun jälkipuolelta peräisin olevat asiakirjat osoittavat, että katajaa käytettiin jo tuolloin liha-aterioiden ja -tuotteiden lisukkeena tai valmistusaineena. Varsovassa vuonna 1863 julkaistun ”Encyklopedyja Powszechnan” mukaan ”katajanmarjoissa on mausteinen, makeankarvas maku ja miellyttävä tuoksu; (…) ne ovat yleisesti tunnettu mauste”. Katajanmarjoilla maustetun ja katajanoksien kanssa savustetun makkaran yhdenmukainen valmistusmenetelmä syntyi Puolassa jo 1940- ja 1950-luvun taitteessa. Asiasta kerrotaan artikkelissa ”Regulacja asortymentów wędlin na zaopatrzenie rynku” (Markkinoille toimitettavia savulihatuotteita koskevat säännöt), joka julkaistiin ”Gospodarka Mięsna” -nimisen liha-alan julkaisun numerossa 3/1954.

2. Sianliha ”Kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden valmistusta varten kasvatettujen sikojen lihaksensisäisen rasvaprosentin on oltava yli 3 prosenttia. Tämä nk. marmorointi antaa tuotteelle vaaditun rapeuden, mehukkuuden ja erinomaisen maun. Tällaisen lihan käyttö vaikuttaa ratkaisevasti lopputuotteen laatuun ja sen erityisluonteeseen, ja se on perinteisen valmistusmenetelmän mukaista.

Perinteinen valmistusmenetelmä ja koostumus:

Savustaminen parantaa lihan säilyvyyttä, ja yleisimmin savustuksessa on käytetty katajaa. Tämä käy ilmi muun muassa vanhapuolalaisista käsikirjoituksista, kuten tuntemattoman aatelisen kartanonomistajan 1780-luvulla tekemistä muistiinpanoista, joissa on savustetun sianlihamakkaran resepti (käsikirjoitus – Varsovan vanhojen asiakirjojen pääarkisto Archiwum Główne Akt Dawnych (AGAD), kokoelma: ”Zbiór z Muzeum Narodowego” (kansallismuseon kokoelmat), tunnus 1249). Katajan suosiosta savustamisessa kertoo myös Puolan kansallisrunoilijan Adam Mickiewiczin kuvaus aatelisseurueen aamiaisesta vuonna 1834 julkaistussa runoelmassa ”Pan Tadeusz”: – ”Kaikki (savumakkarat) olivat erinomaisia, kaikki kotona tehtyjä, kamiinassa katajanoksilla savustettuja”.

Perinteitä, jotka liittyvät lihan maustamiseen ja savustamiseen katajalla, vaalittiin paikallisin ja alueellisin muunnelmin, jotka eroavat toisistaan teknisiltä piirteiltään ja joskus myös käytetyn lihan suhteen. W. Łęg esimerkiksi kertoo savumakkaroiden valmistusta koskevassa artikkelissaan ”Z doświadczeń przy produkcji wędlin” (”Gospodarka Mięsna”, 6/1953), että katajanmarjamakkaraa on kokeeksi valmistettu myös riistasta (käyttäen sianlihan lisäksi jäniksen ja villisian lihaa). Näin valmistettujen makkaroiden maku oli erilainen, vaikka resepti oli periaatteessa sama (täytteessä ja savustuksessa käytettiin katajaa). Muuan Kurpien alueella matkustanut liha-alan ammattilainen kuvaa katajanmarjamakkaroiden alueellisia ominaispiirteitä artikkelissaan ”Wiejskie wędliny regionalne” (”Gospodarka Mięsna” 7–8/1950) näin: ”Kurpien alueella Myszyniecissä valmistetaan katajanoksilla savustettua makkaraa, jossa on myös katajanmarjoja mukana. Aromiltaan ja maultaan erinomaisen omaleimainen kuivamakkara.”

Vuoden 1945 jälkeen lihateollisuutta ryhdyttiin kehittämään keskitetyn suunnitelmatalouden periaatteiden mukaisesti suurten lihanjalostuslaitosten pohjalta. Savulihatuotteiden laadun ja maun turvaamiseksi otettiin käyttöön tuotteiden standardointi ja perinteisiin resepteihin perustuvat tekniset normit. ”Kiełbasa jałowcowa” esiintyy tuotteen nimenä vuosina 1947 ja 1948 annetuissa elintarvikkeiden kauppaa säätelevissä säännöissä. Vuonna 1954 laadittiin katajanmarjamakkaroiden yhdenmukainen resepti, jota kehitettiin edelleen lihanjalostusteollisuuskeskuksen (Centrał Przemysłu Mięsnego) vuonna 1964 julkaisemalla ohjeella (”Wydawnictwo Przemysłu Lekkiego i Spożywczego”, Varsova 1964), johon myös tämä hakemus perustuu.

Edellä mainittujen ohjeiden avulla pyrittiin turvaamaan katajanmarjamakkaroiden mahdollisimman korkea laatu. Vaikka ohje, johon tämä hakemus perustuu, ei nykyään ole velvoittava, se määrittää kuitenkin edelleen katajanmarjamakkaroiden valmistuksessa noudatettavat korkeimmat laatuvaatimukset.

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 4 artikla)

”Kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden erityisominaisuuksien varmistamiseksi on valvottava erityisesti seuraavia seikkoja:

1. tuotteen valmistamiseen käytetyn raaka-aineen (lihan ja mausteiden) laatu: — lihan teknisen soveltuvuuden tarkastaminen, — sikojen lihotusmenetelmä, — kuivasuolauksen kesto, — valmistukseen käytetyt mausteet ja niiden oikeat määrät.

2. ”Kiełbasa jałowcowa” -makkaroiden savustaminen Valvonnan yhteydessä on tarkistettava seuraavat seikat: — oikea lämpötila perinteisen lämminsavustuksen ja kuumentamisen yhteydessä, — oikea kesto ja lämpötila kylmäsavustuksena tapahtuvan toisen savustamisen yhteydessä, — pyökkilastujen ja katajanoksien käyttö kylmäsavustuksessa.

3. Lopputuotteen laatu: — valkuaisainepitoisuus, — vesipitoisuus, — rasvapitoisuus, — natriumkloridipitoisuus, — nitriitti- ja nitraattipitoisuus, — maku ja tuoksu.

4. Tuotteen muoto.

Tarkastusten intensiteetti

Edellä mainitut vaiheet on tarkastettava kahden kuukauden välein. Jos kaikki vaiheet on toteutettu asianmukaisesti, tarkastuksia voidaan harventaa kahteen kertaan vuodessa.

Jos jossakin vaiheessa ilmenee virheitä, kyseinen vaihe on tarkastettava tiheämmin (kahden kuukauden välein). Muut vaiheet voidaan edelleen tarkastaa puolivuosittain.

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite

Nimi : Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno – Spożywczych (Maatalouselintarvikkeiden kauppalaadun päätarkastusvirasto) Osoite : ul. Wspólna 30 00–930 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 226232901 Faksi : +48 226232099 Sähköposti : –

☒ Julkinen viranomainen/yksikkö ☐ Yksityinen elin/yksikkö

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät

Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”KIEŁBASA MYŚLIWSKA”

EY N:o PL-TSG-0007-0053–19.03.2007

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nimi : Związek ”Polskie Mięso” (Puolan liha-alan järjestö) Osoite : ul. Chałubińskiego 8 00–613 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 228302657 Faksi : +48 228301648 Sähköposti : info@polskie-mieso.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi/rekisteröitävät nimet (komission asetuksen (EY) N:o 1216/2007 2 artikla)

”Kiełbasa myśliwska”

3.2 Nimi

— ☐ on itsessään erityinen — ☒ on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

Nimi ilmentää tuotteen erityisluonnetta. Tuotteen erityisluonne ilmenee nimessä siten, että nimi juontuu etymologisesti sanoista ”myśliwy” (metsästäjä) ja ”myślistwo” (metsästys). Tämä kertoo tuotteen alkuperäisestä käyttötarkoituksesta: tällainen savumakkara oli alun perin metsästäjien kuiva eväs. Säilyvyytensä ja helppokäyttöisyytensä vuoksi ”metsästäjänmakkara” soveltuu erinomaisesti matkaevääksi vaellusretkille, matkoille ja pidempään oleskeluun paikoissa, joissa lämpimien aterioiden valmistaminen on hankalaa. Tuotetta on ryhdytty markkinoimaan laajemmin vasta viime aikoina, mutta nimi on säilynyt ennallaan.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen

— ☐ Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen — ☒ Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji

Luokka 1.2 – Lihavalmisteet (kypsennetyt, suolatut, savustetut jne.).

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 1 kohta)

”Kiełbasa myśliwska” -makkarat ovat lyhyitä, tummanruskeita ja pinnaltaan tasaisesti rypistyneitä (ei pitkittäisiä uria). Muodoltaan ne ovat käyriä pötköjä, jotka on yleensä jaoteltu pareiksi (joita ei ole irrotettu toisistaan taitoskohdasta). Ne ovat noin 15 cm pitkiä ja yli 32 mm paksuja.

Makkaroiden pinta on tummanruskea. Poikkileikkauksessa näkyy tummanpunaista I luokan sianlihaa ja vaaleampaa II luokan sianlihaa.

Koskettaessa pinta tuntuu sileältä, kuivalta ja tasaisesti rypistyneeltä.

Makkaralle on ominaista mureutetun, kuivasuolatun, kypsennetyn ja savustetun sianlihan maku, johon on lisätty mausteita.

Maun lisäksi makkaran ominaispiirteenä on rapeus.

Kemiallinen koostumus:

— valkuaisainepitoisuus vähintään 17,0 prosenttia

— vesipitoisuus vähintään 55,0 prosenttia

— rasvapitoisuus vähintään 45,0 prosenttia

— suolapitoisuus vähintään 4,5 prosenttia

— nitriitti- ja nitraattipitoisuus NaNo2:na ilmaistuna enintään 0,0125 prosenttia

Tällainen kemiallinen koostumus takaa tuotteen perinteisen laadun. Valmiin tuotteen painon on oltava alle 68 prosenttia raaka-aineena käytetyn lihan painosta.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 2 kohta)

Raaka-aineet:

Liha (100 kg raaka-ainetta):

— I luokan sianlihaa, jonka rasvapitoisuus on enintään 15 prosenttia – 30 kg

— IIA luokan sianlihaa, jonka rasvapitoisuus on enintään 20 prosenttia – 50 kg

— III luokan sianlihaa, joka sisältää myös sidekudosta ja jonka rasvapitoisuus on enintään 25 prosenttia – 20 kg

IIA tai III luokkaan kuuluvasta sianlihasta voidaan enintään 50 prosenttia korvata naudanlihalla.

Muut aineet (100 kg lihaa kohti):

— pippuria – 0,15 kg

— katajanmarjoja – 0,10 kg

— tuoretta valkosipulia – 0,10 kg

— sokeria – 0,20 kg.

Lisäaineet:

— kuivasuolaussekoitus [ruokasuolan (NaCL) ja natriumnitriitin (NaNO2) sekoitus] – noin 2 kg

— mureuttamisliemi (koostumus: 1 l 10-prosenttista viinietikkaa, 1 l vettä, 1 l rypsi- tai auringonkukkaöljyä) – 3 litraa

Sikojen ruokinta, kun tarkoituksena on tuottaa lihaa ”kiełbasa myśliwska” -makkaroiden valmistusta varten:

Ruokinta vaikuttaa sianlihan rasvaisuuteen ja lihakkuuteen. Tavoitteena on tuottaa sikoja, joiden paino on enintään 120 kg ja joiden lihassa on lihaksensisäistä rasvaa yli 3 prosenttia.

— Lihotuksessa käytetään myöhään aikuistuvia sikarotuja, jolloin voidaan oikeanlaisella ruokinnalla saavuttaa vaadittu lihaksensisäinen rasvapitoisuus. Lihotuksessa käytettävillä roduilla ei ole RN-geeniä, kun taas RYR 1T -geeni on 20 prosentilla populaatiosta.

— Lihotus jakautuu kolmeen vaiheeseen: 1. vaihe < 60 kg, 2. vaihe < 90 kg ja 3. vaihe < 120 kg.

— Eläimet lihotetaan 90-kiloisiksi kahden rehuseoksen avulla. Seosten (annosten) koostumus on seuraava: — energianlähde: viljajauhoa – vehnä-, ohra-, ruis-, kaura-, ruisvehnä- tai maissijauhoa; maissijauhoa ja kuorettomista kauralajikkeista tehtyä jauhoa enintään 30 prosenttia sekoituksesta; — valkuaisainelähde: lupiini-, härkäpapu- tai hernerehujauhoa, soijarouhetta, rapsirouhetta, rapsipuristeita, rehuhiivaa ja kuivattua nurmirehua.

— 90–120-kiloisille eläimille tarkoitetun rehuseoksen (annoksen) koostumus on seuraava: — energianlähde: vehnä-, ohra-, ruis- ja ruisvehnäjauhoa. Seoksiin (annoksiin) ei saa käyttää maissijauhoa eikä kuorettomista kauralajikkeista tehtyä jauhoa; — valkuaisainelähde: hernekasveista (lupiini, härkäpapu, herne) tehtyä jauhoa, soijarouhetta, rapsipuristetta tai rapsirouhetta ja kuivattua nurmirehua.

— Koko lihotuksen aikana seoksiin ja annoksiin ei saa lisätä: kasviöljyjä, eläinperäisiä rehuja, esimerkiksi maitojauhetta, kuivattua heraa tai kalajauhoa.

— Rehuseoksen metabolisen energian määrä on koko lihotuksen ajan 12–13 MJ EM / kg. Valkuaisainetta seoksessa tulisi olla 1. lihotusvaiheen aikana noin 16–18 prosenttia, 2. vaiheessa 15–16 prosenttia ja 3. vaiheessa noin 14 prosenttia.

— Lihasikojen rehuannokset voivat sisältää joko pelkkää tiivisterehua tai ne voivat olla seoksia, jossa on tiivisterehun lisäksi perusrehua, esim. perunoita ja nurmirehua.

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden valmistusvaiheet:

1. vaihe – Ensin kaikki liharaaka-aineet pilkotaan. Lihanpalojen on oltava samankokoisia (halkaisija noin 5 cm). 2. vaihe – Perinteinen säilöntä (kuivasuolaus) noin kaksi vuorokautta tarvittavan suolasekoituksen kera. 3. vaihe – Mekaaninen työstö: I luokan liha pilkotaan halkaisijaltaan noin 20 mm:n suuruisiksi paloiksi, IIA luokan liha noin 8 mm:n suuruisiksi paloiksi ja III luokan liha noin 3 mm:n suuruisiksi paloiksi, minkä jälkeen seokseen lisätään 2 kg jäätä ja jauhetaan se. 4. vaihe – I tai IIA luokan lihaan lisätään mureuttamisliemi ja sekoitetaan perusteellisesti. 5. vaihe – Lisätään III luokan jauhettu sianliha ja mausteet ja sekoitetaan perusteellisesti. 6. vaihe – Pursotetaan massa siansuoleen, jonka läpimitta on enintään 32 mm, ja jaotellaan siitä noin 15 cm pitkiä makkarapötköjä. 7. vaihe – Annetaan levätä kaksi tuntia enintään 30 °C:een lämpötilassa, jolloin makkaroiden pinta alkaa kuivua ja sisus ”asettuu”. 8. vaihe – Pinnan kuivattaminen ja perinteinen lämminsavustus (noin 135 minuutin ajan), minkä jälkeen makkaroiden kypsentämistä jatketaan, kunnes niiden sisälämpötila on vähintään 70 °C. 9. vaihe – Makkaroiden annetaan jäähtyä, minkä jälkeen niitä säilytetään alle 10 °C:een lämpötilassa. 10. vaihe – Makkaroiden annetaan kuivua 5–7 vuorokautta tilassa, jonka lämpötila on 14–18 °C ja ilmankosteus 70–80 prosenttia, kunnes saavutetaan haluttu tuotos (lopputuotteen paino enintään 68 % valmistukseen käytettävistä raaka-aineista).

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 3 kohta)

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden erityisluonne johtuu tuotteen tietyistä ominaispiirteistä:

— rapeus, mehukkuus ja lihan erityisominaisuudet,

— poikkeuksellinen maku ja tuoksu,

— tyypillinen lyhyt muoto,

— poikkeuksellisen hyvä säilyvyys.

Rapeus, mehukkuus ja lihan erityisominaisuudet:

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden ominaispiirteisiin olennaisesti vaikuttava ainesosa on sianliha, joka saadaan noin 120-kiloisiksi lihotetuista, myöhään aikuistuviin sikarotuihin kuuluvista sioista. Eläinten geneettiset ominaisuudet on kuvattu 3.6 kohdassa. Näitä vaatimuksia noudattamalla saavutetaan yli 3 prosentin lihaksensisäinen rasvapitoisuus, mikä takaa, että makkaroiden valmistukseen käytettävä liha on oikean makuista ja että sillä on vaaditut tekniset ominaisuudet. Oikeanlainen raaka-aine ja perinteinen valmistusmenetelmä, jonka olennaisia vaiheita ovat lihan jauhaminen, kuivasuolaus ja savustaminen, takaavat ”kiełbasa myśliwska” -makkaroiden poikkeuksellisen rapeuden ja mehukkuuden.

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden valmistukseen käytettävän sianlihan mureus johtuu siitä, että siihen lisätään viinietikasta, vedestä ja rypsi- tai auringonkukkaöljystä valmistettua erityistä mureuttamislientä.

Poikkeuksellinen maku ja tuoksu:

”Kiełbasa myśliwska” -makkarat erottuvat muista makkaroista makunsa ja tuoksunsa perusteella. Nämä piirteet syntyvät, kun valmistuksessa käytetään oikeissa mittasuhteissa oikeita mausteita (katajanmarja, pippuri, sokeri ja kuivasuolaussekoitus) sekä tuotteelle luonteenomaista tuoretta valkosipulia ja mureuttamislientä.

Poikkeuksellisen maun ja tuoksun muodostumiseen vaikuttavat myös savustus ja kuivatus sekä ”kiełbasa myśliwska” -makkaroille tyypillinen pitkä jälkikuivatus.

Tyypillinen lyhyt muoto:

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden erityisluonteeseen kuuluu etenkin niiden poikkeuksellinen muoto. Makkarat ovat lyhyitä ja käyriä, pinnaltaan tasaisesti rypistyneitä, ja ne on useimmiten jaettu pareiksi (joita ei ole irrotettu toisistaan taitekohdasta).

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden suurin etu on niiden poikkeuksellinen ”käytännöllisyys”. Niiden muoto on helposti tunnistettavissa, ja tuote on poikkeuksellisen käytännöllinen, minkä vuoksi niitä syödään varsinkin erilaisilla retkillä ja matkoilla.

Poikkeuksellisen hyvä säilyvyys:

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden ominaispiirteisiin kuuluu myös niiden poikkeuksellisen hyvä säilyvyys, minkä vuoksi ne ovatkin suosittuja ennen muuta metsästäjien ja matkailijoiden eväänä. Säilyvyys johtuu muun muassa siitä, että valmistuksessa käytetään perinteiseen tapaan tuoretta valkosipulia ja että makkaroiden valmistukseen kuuluu pitkä jälkikuivatus.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 3 artiklan 4 kohta)

Perinteiset raaka-aineet ja koostumus:

1. Sianliha, joka saadaan perinteiseen tapaan lihotetuista sioista: ”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden valmistusta varten kasvatettujen sikojen lihaksensisäisen rasvaprosentin on oltava yli 3 prosenttia. Tämä nk. marmorointi antaa tuotteelle vaaditun rapeuden, mehukkuuden ja erinomaisen maun. Tällaisen lihan käyttö vaikuttaa ratkaisevasti lopputuotteen laatuun ja sen erityisluonteeseen, ja se on perinteisen valmistusmenetelmän mukaista.

2. Oikeanlaiset mausteet Valmistuksessa on käytettävä oikeissa mittasuhteissa oikeita mausteita: pippuria, katajanmarjoja, sokeria ja kuivasuolaussekoitusta ja erityisesti tuoretta valkosipulia ja mureuttamislientä. Tämä perustuu suoraan lihanjalostustuotteiden valmistuksesta saatuun kokemukseen ja pitkiin perinteisiin Puolassa.

Perinteinen valmistusmenetelmä:

Metsästykseen on kautta aikojen liittynyt omia sääntöjä ja tapoja. Metsästyskuvauksia esiintyy puolalaisessa kirjallisuudessa runsaasti, muun muassa Adam Mickiewiczin kirjoittamassa, vuonna 1834 julkaistussa kansallisrunoelmassa ”Pan Tadeusz”. Metsästys oli tietynlainen seurapiirijuhla, johon liittyi paljon erilaisia rituaaleja ja symboliikkaa, kuten sarvesta tehdyllä torvella soitetut signaalit, metsästäjänkaste ja peijaiset. Myöhemmin perustetut metsästysseurat ovat jatkaneet näitä perinteitä nykypäiviin asti.

Erottamaton ja tyypillinen osa metsästäjän varusteita oli ja on yhä metsästyslaukku. Siinä kannettiin muun muassa kuivia eväitä, jotka soveltuivat koko päivän kestäville metsäretkille. Kuvauksia metsästysretkien aterioista löytyy kirjallisuudesta, myös edellä mainitusta runoelmasta ”Pan Tadeusz”. Kuivattu ja savustettu ja sen vuoksi varsin hyvin säilyvä makkara on aina kuulunut levähdystauoilla nautittuihin eväisiin.

Nimitystä ”kiełbasa myśliwska” alettiin käyttää todennäköisesti 1900-luvulla sotienvälisenä aikana, jolloin Puolassa kehitettiin savustettujen lihajalosteiden tuotantoa monissa pienissä laitoksissa, kuten lihanjalostusalan aikakauslehden ”Gospodarka Mięsna” numerossa 1–2/1949 kerrotaan.

”Kiełbasa myśliwska” -makkarat olivat Puolassa suuri kaupallinen menestys toisen maailmansodan jälkeen. Liha- ja maitoteollisuusministeriön ja kotimaankauppaministeriön 3.11.1953 antamalla määräyksellä nro 485 ”kiełbasa myśliwska” kirjattiin kaupankäynnin kohteena olevien savustettujen lihajalosteiden viralliselle listalle. Sittemmin vahvistettiin laadun parantamiseksi makkaroiden resepti ja valmistusmenetelmä 30.12.1954 annetun standardin RN-54/MPMiMl-Mięs-58 sekä Puolan lihanjalostusteollisuuskeskuksen Varsovassa vuonna 1964 julkaiseman asiakirjan (sisäiset säännöt nro 21) mukaisesti. ”Kiełbasa myśliwska” -makkarat kuuluvat edelleenkin savustetuista lihajalosteista suosituimpiin ja eniten käytettyihin.

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt (asetuksen (EY) N:o 1216/2007 4 artikla)

”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden erityisominaisuuksien varmistamiseksi on valvottava erityisesti seuraavia seikkoja:

1. Tuotteen valmistamiseen käytetyn raaka-aineen (lihan ja mausteiden) laatu — lihan teknisen soveltuvuuden tarkastaminen, — sikojen lihotusmenetelmä, — kuivasuolauksen kesto, — valmistukseen käytetyt mausteet ja niiden oikeat määrät.

2. ”Kiełbasa myśliwska” -makkaroiden savustaminen Valvonnan yhteydessä on tarkistettava seuraavat seikat: — oikea lämpötila perinteisen lämminsavustuksen ja kuumentamisen yhteydessä, — oikea kesto ja lämpötila kylmäsavustuksena tapahtuvan toisen savustamisen yhteydessä, — pyökkilastujen käyttö kylmäsavustuksessa.

3. Lopputuotteen laatu: — valkuaisainepitoisuus, — vesipitoisuus, — rasvapitoisuus, — natriumkloridipitoisuus, — nitriitti- ja nitraattipitoisuus, — maku ja tuoksu.

4. Tuotteen muoto

Tarkastusten intensiteetti:

Edellä mainitut vaiheet on tarkastettava kahden kuukauden välein. Jos kaikki vaiheet on toteutettu asianmukaisesti, tarkastuksia voidaan harventaa kahteen kertaan vuodessa.

Jos jossakin vaiheessa ilmenee virheitä, kyseinen vaihe on tarkastettava tiheämmin (kahden kuukauden välein). Muut vaiheet voidaan edelleen tarkastaa puolivuosittain.

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite

Nimi : Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno – Spożywczych (Maatalouselintarvikkeiden kauppalaadun päätarkastusvirasto) Osoite : ul. Wspólna 30 00–930 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 226232901 Faksi : +48 226232099 Sähköposti : –

☒ Julkinen viranomainen/yksikkö ☐ Yksityinen elin/yksikkö

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät

Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”OLEJ RYDZOWY”

EY N:o PL-STG-007-0049–28.12.2006

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Ryhmittymän tai järjestön nimi : ”SemCo” S.G.N.i P. Krystyna Just, Instytut Włókien Naturalnych – Tłocznia Oleju, Krzysztof Gałkowski – Zakład Wytłaczania Oleju i Wyrób Kitu, Zakład Doświadczalno- Dydaktyczny Uprawy Roli i Roślin w Gorzyniu Osoite : Śmiłowo 16 64–500 Szamotuły Puhelin : +48 612920402; 603137517 Sähköposti : info@semco.pl

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Puola

3. Tuote-eritelmä

3.1 Rekisteröitävä nimi

”Olej rydzowy”

3.2 Nimi

— ☐ on itsessään erityinen — ☒ on maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonnetta ilmaiseva

”Olej rydzowy” -öljy (Camelina-öljy) on peräisin ruistankio- eli kitupellava-nimisestä öljykasvista (Camelina sativa). Puolassa kasvista käytetään sen varsinaisen nimen ”lnianka siewna” ohella kansanomaisia nimityksiä ”rydz”, ”rydzyk”, ”ryżyk” ja joskus harvoin myös nimitystä ”lennica”.

Eräillä Puolan alueilla käytössä on yksinomaan kansanomainen nimitys ”rydz”, joka viittaa kasvin siementen ruosteenpunaiseen väriin. Väri tuo mieleen koko Puolassa yleisen sienen, männynleppärouskun (Lactarius deliciosus), jonka nimi on puolaksi niin ikään ”rydz”. Ruistankion punaruskeiden siementen vuoksi kasvista saatavasta öljystä käytetään siis puolassa nimitystä ”olej rydzowy”.

3.3 Asetuksen (EY) N:o 509/2006 13 artiklan 2 kohdan mukainen nimen varaaminen

— ☐ Rekisteröintiin liittyy nimen varaaminen — ☒ Rekisteröintiin ei liity nimen varaamista

3.4 Tuotelaji

Luokka 1.5 Rasvat (voi, margariini, öljyt jne.).

3.5 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

Ruistankioöljy on kirkasta, läpinäkyvää, öljymäistä nestettä, jonka pohjalle kertyy hieman sakkaa. Öljy on väriltään ruosteenpunaista, ja väri vaihtelee kullankeltaisesta punaruskeaan sen mukaan, onko se tehty kesä- vai talvilajista (Camelina sativa, Camelina silvestris). Öljyn väriin vaikuttaa myös se, minkä verran siemeniä kuumennetaan. Ruistankioöljyn jälkimaku muistuttaa sipulia ja sinappia, ja sen aromi on voimakas ja mehukas.

Ruistankioöljyn fysikaalis-kemialliset ominaisuudet:

— happoluku, mg KOH/g: enintään 6

— Peroksidiluku aktiivisen hapen milliekvivalentteina kilogrammaa kohti: enintään 6

— jodiluku: 140–160

— öljyn jähmepiste: -15 °C – -18 °C

Ruistankioöljy säilyy pitkään, toisin kuin muut koostumukseltaan vastaavat, tyydyttyneitä ja tyydyttymättömiä rasvahappoja sisältävät öljyt. Tämä johtuu siitä, että se sisältää runsaasti tokoferoleihin (E-vitamiini) kuuluvia luontaisia antioksidantteja: noin 550–1 100 mg/kg.

Tyydyttyneitä rasvahappoja ruistankioöljyssä on niukasti (10–11 %), tyydyttymättömiä rasvahappoja sen sijaan noin 90 prosenttia. Näistä kertatyydyttymättömiä (monoeenejä) on noin 36 prosenttia ja monityydyttymättömiä (polyeenejä) 50–60 prosenttia.

3.6 Sen maataloustuotteen tai elintarvikkeen tuotantomenetelmän kuvaus, johon 3.1 kohdan mukaista nimeä sovelletaan

1. vaihe – Siementen kerääminen: Siemenet kerätään kesä- ja talviruistankion viljelmiltä. Ruistankio kylvetään joko syksyllä tai keväällä riippuen siitä, kummasta lajista on kyse. Sato kerätään kerralla siementen kypsyttyä. 2. vaihe – Siementen kuivaaminen ja puhdistaminen: Keräämisen jälkeen siemeniä kuivatetaan kuuden viikon ajan, kunnes kosteusprosentti on 7–12. Tämän jälkeen ne puhdistetaan niin, että puhtaus on yli 98 prosenttia. 3. vaihe – Puristamisen valmistelu: Siemenet valmistellaan puristamista varten murskaamalla ne sileäpintaisessa valssissa. 4. vaihe – Siementen esivalmistelu: Murskatut siemenet kuumennetaan 38 °C:seen joko vesihauteessa tai kuiviltaan. 5. vaihe – Öljyn puristaminen: Jotta öljyllä olisi vaaditut fysikaalis-kemialliset ominaisuudet, puristaminen on tehtävä prässissä, jossa murskattujen siementen lämpötila ei ylitä sallittua enimmäislämpötilaa (38 °C). 6. vaihe – Öljyn puhdistaminen: Öljy puhdistetaan antamalla sen sedimentoitua huoneenlämmössä 7–10 päivän ajan, jolloin raskas sikunaöljy laskeutuu astian pohjalle. Tämän jälkeen pinnalle jäävä öljy soveltuu ravinnoksi. Öljyä ei millään tavoin jalosteta. 7. vaihe – Öljyn säilytys: Öljyä säilytetään kuivassa, auringonvalolta suojatussa tilassa, jonka lämpötila on enintään 20 °C ja vähintään 4 °C. Asianmukainen säilytys vaikuttaa öljyn laatuominaisuuksiin. Kielletyt toimenpiteet: Ruistankioöljyn erityisominaisuuksien säilyttämiseksi seuraavat toimenpiteet on kielletty tuotantoprosessin aikana: — siementen kuumentaminen yli 38 °C:seen, — sellaisen öljypuristimen käyttö, jossa siemenmassan lämpötila nousee merkittävästi yli sallitun enimmäislämpötilan (38 °C), — yli 300A:n puristuspaineen käyttö.

3.7 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen erityisluonne

Ruistankioöljyn erityisluonne johtuu eräistä tuotteen perusominaisuuksista:

— poikkeuksellinen maku ja tuoksu,

— väri,

— fysikaalis-kemiallinen koostumus,

— hyvä säilyvyys.

Maku ja tuoksu:

Ruistankioöljy poikkeaa muista samantyyppisistä tuotteista maultaan, jossa on tuntuva sipulin ja sinapin sävy. Aromi on miellyttävä, kohtuullisen voimakas ja puhdas ilman, että siihen on lisätty mitään vierasta tuoksua.

Väri:

Öljy on väriltään ruosteenpunaista.

Fysikaalis-kemiallinen koostumus:

Ruistankioöljyn koostumus on hyvin erityinen pääasiassa sen sisältämien ravintoaineiden ja rikkaan kemiallisen koostumuksen ansiosta. Öljy sisältää runsaasti arvokkaita ravintoaineita, erityisesti monityydyttymättömiä rasvahappoja.

Näitä happoja on ruistankioöljyssä 50–60 prosenttia, muun muassa omega-3-rasvahappoja 35–40 prosenttia ja omega-6-rasvahappoja 15–20 prosenttia. Ruistankioöljy onkin parhaita tunnettuja omega-3-rasvahappojen kasviperäisiä lähteitä.

Pitkä käyttöikä:

Vaikka ruistankioöljy sisältää runsaasti happoja, se kuitenkin säilyy pitkään. Se kelpaa ravinnoksi kuuden kuukauden ajan valmistuspäivämäärästä, kunhan sitä säilytetään suositusten mukaisesti. Hyvä säilyvyys johtuu öljyn sisältämistä tokoferoleihin kuuluvista antioksidanteista (E-vitamiinia noin 550–1 100 mg/kg). Tämä lisäominaisuus vahvistaa tuotteen erityisluonnetta.

3.8 Maataloustuotteen tai elintarvikkeen perinteinen luonne

Perinteinen raaka-aine:

Ruistankioöljyn valmistuksessa käytettävä perusraaka-aine on ristikukkaiskasveihin (Cruciferae) kuuluva Camelina-suvun ruistankio, joka jakautuu useihin lajeihin. Ruistankioöljyä valmistetaan kahdesta lajista: kesäruistankiosta (Camelina sativa) ja talviruistankiosta (Camelina silvestris). Ruistankion kukinto on pitkänomainen terttu. Kukat ovat kellertävänvalkoiset. Kasvi on 30–100 cm korkea. Hedelmä on päärynänmuotoinen, usein puumainen ja kova litu (3–7 mm). Sen sisällä on kymmenkunta ruosteenpunaista tai punertavankeltaista siementä, joiden läpimitta on 0,6–2,6 mm. Ruistankiota voidaan viljellä keveämmillä viljelymailla ja hiekkamailla.

Kasvi on peräisin Lähi-idästä. Ruistankion (kitupellavan) viljelyhistoriaa ja sen käyttöä öljykasvina koskevien tutkimusten mukaan vanhimmat siemenlöydöt Puolan alueella on tehty Sleesiassa Strzegomin seudulla suoritetuissa kaivauksissa. Löydöt ajoittuvat pronssikaudelle, eli ruistankiota olisi viljelty Puolassa jo 3 000 vuoden ajan (tiedot perustuvat vuonna 1966 julkaistuun professori F. Dembińskin artikkeliin ”Rośliny oleiste” (”Öljykasvit”)). Myös kasvitieteen professori Marian Nowiński toteaa ruistankiota koskevissa tutkimuksissaan, että kasvin siemeniä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa. Löydöt liittyvät Lausitzin kulttuuriin kuuluneiden esislaavilaisten heimojen asutukseen Biskupinin alueella 800-luvulla ennen ajanlaskumme alkua (Keski-Euroopan tunnetuin arkeologinen suojelualue).

Satoja vuosia jatkuneesta ruistankion käytöstä kertovat myös kasvin lukuisat kansanomaiset nimitykset: ”rydz”, ”rydzyk”, ”ryżyk”, ”lennica” (professori Anatoli Listkowskin johdolla vuonna 1956 laadittu teos ”Szczegółowa uprawa roślin” (”Kasvinviljely”)).

Vielä nykyäänkin Puolassa tunnetaan sanonta ”lepszy rydz niż nic” (”kitupellavakin on tyhjää parempi”). Tämä tarkoittaa sitä, että on parempi, jos on edes sellaista ”jokapaikankasvia” kuin ruistankiota (eli kitupellavaa) kuin ei mitään. Tämä kertoo kasvin suuresta suosiosta yhteiskunnassa.

Ruistankion suosio johtuu myös siitä, että se menestyy vaatimattomassakin maaperässä ja antaa satoa nopeasti, 70–100 päivässä.

Professori Tadeusz Zającin mukaan ruistankiota viljeltiin 1800-luvulle asti huonommilla viljelysmailla, missä se oli erittäin suosittu öljykasvi, jonka siemenistä puristettiin öljyä (artikkeli ”Magazyn Farmerski” -lehdessä heinäkuussa 2006).

Ruistankion yleisyyden vuoksi voidaan olettaa, että nykyisen Puolan alueella asuneet slaaviheimot osasivat puristaa sen siemenistä öljyä jo vuosisatoja sitten. Ruistankioöljyä on käytetty ravintona jo vuosisatoja, vaikka sen kemiallista koostumusta ei tunnettu.

Perinteinen valmistusmenetelmä:

Öljyn puristaminen ruistankion siemenistä perustuu hyvin vanhoihin perinteisiin. Arkeologisten löytöjen perusteella on havaittu, että jo muinaisen Biskupinin asukkaat osasivat puristaa öljyä ruistankion siemenistä. Kaivauksissa Biskupinista on löydetty ruistankion siementen lisäksi myös jäänteitä öljyn puristamisessa käytetyistä työvälineistä. Muut arkeologiset löydöt vahvistavat, että ruistankion siemenistä on puristettu öljyä myös Lausitzin kulttuurin katoamisen jälkeen, kun slaaviheimot asettuivat asumaan nykyisen Puolan alueelle.

H. Samsonowicz kuvaa teoksessaan ”Olejarnia dworska z XVII w” (”Kartanon öljynpuristamo 1600-luvulla”) yksityiskohtaisesti sekä aikakauden kartanoiden että talonpoikaisväestön öljynpuristamoja ja niissä käytettyjä koneita, kuten kiilapuristamoja ja myös kiilojen takomista. Kirjan mukaan ruistankioöljy oli puolalaisen aateliston keskuudessa suosittua. Lisävahvistuksen näille tiedoille antaa Szreniawan maatalousmuseossa oleva kokoelma koneita ja laitteita, joita on käytetty öljyn puristamiseen puolalaisissa kartanoissa.

H. Olszański kirjoittaa teoksessa ”Tradycyjne olejarstwo w Polsce” (”Perinteinen öljynpuristus Puolassa”), että teknologian kehittyessä 1800-luvulla perinteiset öljynpuristuksessa käytetyt työvälineet kuten jauhinkivet, huhmar tai kiilapuristimet korvattiin sekoittimella varustetulla lämpökattilalla, siementen murskaamiseen käytetyillä laitteilla ja vipupuristimilla. Myöhemmin käyttöön otettiin rattaan avulla toimivia hydraulisia puristimia, höyrymoottoreita, polttomoottoreita ja nykyään sähkömoottoreita. Tällaisia koneita käytetään edelleen. Öljynpuristuksen perusperiaate sen sijaan on säilynyt muuttumattomana, eli murskattujen siementen lämpötila ei saa nousta yli 38 °C:seen.

Tämä on osoitus ruistankioöljyn perinteisestä luonteesta, sillä se kertoo tuotantomenetelmän säilyneen muuttumattomana ja on samalla merkki menetelmän erinomaisuudesta.

3.9 Erityisluonnetta koskevat vähimmäisvaatimukset ja tarkastusmenettelyt

Ruistankioöljyn erityisominaisuuksien varmistamiseksi valvonta koskee erityisesti seuraavia:

Öljyn valmistuksessa käytettävän raaka-aineen laatu, eli:

— siementen puhtauden tarkistaminen ja

— siementen jauhaminen ja lämmittäminen, öljyn puristaminen.

Valmiin tuotteen laatu, eli:

— tuotteelle ominainen sipulin ja sinapin jälkimaku,

— miellyttävä, puhdas aromi, johon ei ole lisätty muita tuoksuja,

— nesteen kirkkaus ja kullankeltaisesta pronssinruskeaan vaihteleva väri; pohjalle voi kertyä hiukan sakkaa.

Valvonta on suoritettava vähintään kerran vuodessa.

4. Tuote-eritelmän noudattamisen tarkastamisesta vastaavat viranomaiset tai elimet

4.1 Nimi ja osoite

Nimi : Główny Inspektorat Jakości Handlowej Artykułów Rolno – Spożywczych (Maatalouselintarvikkeiden kauppalaadun päätarkastusvirasto) Osoite : ul. Wspólna 30 00–930 Warszawa POLSKA/POLAND Puhelin : +48 226232901 Faksi : +48 226232099 Sähköposti : –

☒ Viranomainen ☐ Julkinen elin

4.2 Viranomaisen tai elimen erityistehtävät

Edellä mainittu tarkastuselin vastaa koko eritelmän noudattamisen valvonnasta.

AITOA PERINTEISTÄ TUOTETTA KOSKEVA REKISTERÖINTIHAKEMUS

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 509/2006

”KABANOSY”

EY N:o PL-TSG-0007-0050–22.01.2007

1. Hakijaryhmittymän nimi ja osoite

Nim