[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 18.11.2010

KOM(2010) 675 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

jäsenvaltioissa tapahtuvaa kalastustuotteiden maihintuontia koskevien tilastotietojen toimittamisesta 18 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1921/2006 täytäntöönpanosta

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

jäsenvaltioissa tapahtuvaa kalastustuotteiden maihintuontia koskevien tilastotietojen toimittamisesta 18 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1921/2006 täytäntöönpanosta

JOHDANTO (SOVELTAMISALA, TAUSTA, KANSALLINEN LAINSÄÄDÄNTÖ)

Jäsenvaltioissa tapahtuvaa kalastustuotteiden maihintuontia koskevien tilastotietojen toimittamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1921/2010[1], jäljempänä ”kalastustuotteiden maihintuonnista annettu asetus”, 10 artiklan nojalla ” komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään 19 päivänä tammikuuta 2010 ja sen jälkeen kolmen vuoden välein arviointikertomuksen tämän asetuksen mukaisesti kootuista tilastotiedoista ja erityisesti niiden merkittävyydestä ja laadusta. Kertomuksessa selvitetään myös tilastotiedon koontia ja käsittelyä varten perustetun järjestelmän kustannustehokkuutta ja tuodaan esille parhaat käytännöt, joilla voidaan vähentää jäsenvaltioiden työmäärää ja lisätä tilastotietojen käyttökelpoisuutta ja laatua.” Tässä asiakirjassa käsitellään jäsenvaltioiden, ehdokasvaltioiden ja Efta-maiden sekä komission edistymistä asetuksen säännösten alalla.

Kalastustuotteiden maihintuonnista annetussa asetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot toimittavat vuosittain tilastotiedot niiden alueella EU:n ja Efta-maiden aluksista purettujen kalastustuotteiden painosta ja keskimääräisestä hinnasta. Tämä tuo monta parannusta aiemmin käytössä olleeseen välineeseen. Siinä edellytetään tarkempia tietoja tuotteista ja niiden käyttötarkoituksista sekä tietoja aluksen kansallisuudesta. Kalastustuotteiden maihintuonnista annetulla asetuksella myös kevennetään jäsenvaltioille ilmoituksen tekemisestä aiheutuvaa taakkaa, sillä tietoja ei enää vaadita kuukausittain vaan vuosittain eikä tietoja tarvitse toimittaa muista kuin EU- ja Efta-maiden aluksista puretuista saaliista.

Euroopan unionin jäsenvaltioiden kalastusteollisuudessa on suuria eroja kalastusalueissa, pyydetyissä lajeissa ja kalastuslaivastojen kokoonpanoissa (myös alusten koossa ja kalastusmenetelmissä). Toimialan monimuotoisuus näkyy tiedonkeruumenetelmissä, mikä vaikeuttaa jäsenvaltioiden tilanteiden vertailua.

Suurin osa tiedoista, jotka saaliinpurkamisilmoituksissa on asetuksen (EY) N:o 1921/2006 nojalla esitettävä, kerätään ensisijaisesti kalastuksen valvontaa koskevan lainsäädännön ja erityisesti neuvoston asetuksen (ETY) 2847/93[2] nojalla, jäljempänä ”valvonta-asetus”. Asetuksessa säädetään aluspäiväkirjojen, saaliinpurkamisilmoitusten ja myynti-ilmoitusten sekä haltuunottoilmoitusten toimittamisesta kiintiöiden seurantaa ja lainvalvontaa varten. Euroopan tilintarkastustuomioistuin toi vuonna 2007 laatimassaan kertomuksessa[3] esiin ongelmia tietojen luotettavuudessa ja kattavuudessa. Niiden johdosta neuvosto antoi 20. marraskuuta 2009 uuden asetuksen[4]. Siinä laajennetaan alusten päälliköiden velvollisuutta toimittaa sähköisiä tietoja, lisätään jäsenvaltioiden automaattisia ristiintarkastuksia ja tiukennetaan kalojen kaupan pitämistä koskevia sääntöjä. Useiden asetuksen uusien säännösten täytäntöönpano tulee viemään aikaa, mutta monet jäsenvaltiot ovat jo kertoneet muuttaneensa järjestelmiään vaatimusten mukaisesti.

KATTAVUUS JA SISÄLTÖ

Tiedonkeruu

Jäsenvaltioiden maantieteellinen monimuotoisuus ja erot niiden kalastuselinkeinojen rakenteissa vaikuttavat voimakkaasti tiedonkeruuseen. Esimerkiksi Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta, joilla on molemmilla pitkä rantaviiva ja useita mahdollisia purkusatamia, luottavat kalastustarkastajiensa suorittamaan hajautettuun tiedonkeruuseen. Tiedot kerätään satamavirastoissa ja syötetään keskustietokantaan. Tanskassa taas tietoja kerätään keskitetymmin. Joissakin jäsenvaltioissa, mukaan lukien Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa ja Espanja, myös alueelliset ja erityiset hallintoelimet keräävät ja kokoavat alustavasti tietoja.

Tahojen, jotka on hyväksytty saattamaan kalastustuotteita markkinoille, on luovutettava[5] myynti-ilmoitus sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa tuotteet saatetaan ensimmäistä kertaa markkinoille. Monet jäsenvaltiot ilmoittivat ottaneensa käyttöön ensimmäistä myyntiä koskevia valvontatoimia. Näihin kuuluivat Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta, jossa on ollut jo vuodesta 2005 käytössä järjestelmä hyväksyttyjen ostajien ja myyjien rekisteröintiin sekä hyväksyttyjen myyntipaikkojen nimeämiseen. Kiintiöiden ulkopuolisten lajien hintatiedot saadaan tukkukauppiailta. Nämä tiedot kattavat 50 prosenttia aluksista puretuista kiintiöiden ulkopuolisten lajien saaliista. Jotkin jäsenvaltiot, kuten Belgia, sallivat jonkin verran kalojen myyntiä suoraan yleisölle valvotuissa oloissa, ja toiset ilmoittavat soveltavansa myyntiin esimerkiksi enintään 50 kilon painorajaa. Muissa tapauksissa myyntimäärät arvioidaan.

Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1966/2006[6] velvoitetaan vielä jäsenvaltiot rekisteröimään tahot, jotka vastaavat kalastustuotteiden ensimyynnistä ja joiden kalastustuotteiden ensimyynnin liikevaihto on yli 400 000 euroa vuodessa (uuden valvonta-asetuksen mukaan 200 000 euroa), sekä toimittamaan myynti- ja haltuunottoilmoitukset sähköisesti kansallisille viranomaisille. Asetuksessa myös vaaditaan perustamaan sähköinen keskus myynti-ilmoituksia varten. Siellä, missä se on otettu käyttöön, tietojen sähköinen toimittaminen on nopeuttanut tiedonkeruuta ja lisännyt raportoinnin tarkkuutta. Aluksista purettujen saaliiden sähköisen ilmoittamisen kattavuus vaihtelee jäsenvaltioiden välillä. Esimerkiksi Tanskassa ilmoitetaan sähköisesti suurin osa puretuista saaliista ja joidenkin lajien kohdalla lähes kaikki saaliit.

Tietolähteet

Aluspäiväkirjat, myynti-ilmoitukset ja saaliinpurkamisilmoitukset ovat saaliita ja niiden purkamista koskevan tiedon tärkeimmät hallinnolliset lähteet. Asetuksessa (ETY) N:o 2847/93 edellytetään, että alusten, joiden suurin kokonaispituus on vähintään 10 metriä, päälliköt pitävät toimistaan aluspäiväkirjaa (paitsi silloin, kun alus on poissa satamasta alle 24 tuntia). Asetuksessa (ETY) N:o 2847/93 myös edellytetään, että alusten päälliköt toimittavat purkamisilmoituksen 48 tunnin kuluessa saaliin aluksesta purkamisesta asianmukaisille viranomaisille. Aluspäiväkirjat noudattavat EU:n vakiomuotoa siten, että ne on mukautettu joissakin tapauksissa (esimerkiksi Suomessa) vastaamaan alan erityisluonnetta. Aluspäiväkirjoihin voidaan kirjata tietoja toiminnan aikana, ja niihin riittää pelkkä arvio saaliin elopainosta. Ne ovat erityisen hyödyllisiä saaliiden kohdentamisessa kalastusalueittain, pyyntiponnistuksen laskemisessa ja ristiintarkastuksissa.

Tarkempia tietoja saadaan saaliinpurkamisilmoituksista, jotka laaditaan jokaisen kalastusmatkan jälkeen ja joihin kirjataan kunkin lajin määrä (usein vain niiden, joihin sovelletaan saaliskiintiöitä tai muuta EU:n lainsäädäntöä) purettujen saalismäärien painon mukaan. Myynti-ilmoitukset toimitetaan niille viranomaisille, jotka vastaavat kalojen saattamisesta ensimmäistä kertaa markkinoille (aluksen edustajalle tai huutokaupanpitäjälle). Niihin sisältyvät tiedot kunkin puretun lajin määrästä, jalostusasteesta ja arvosta sekä tiedot aluksesta, josta saalis on purettu. Nämäkin tiedot voivat kattaa ainoastaan lajit, joita hallinnoidaan saaliskiintiöillä, mutta jotkin jäsenvaltiot, kuten Saksa, ilmoittavat myynti-ilmoitusten kattavan kaikki lajit.

Useimmat jäsenvaltiot ilmoittavat käyttävänsä vaihtoehtoisia tai täydentäviä tietolähteitä rannikkoalusten osalta, pääasiallisesti niiden, joiden pituus on enintään 10 metriä (Ruotsissa 8 metriä ja Virossa 12 metriä). Esimerkiksi Suomessa alle 10-metristen alusten päälliköiden on pidettävä kuukausittaista päiväkirjaa toiminnastaan, ja Tanskassa alusten päälliköt voidaan vapauttaa velvollisuudesta pitää aluspäiväkirjaa, jos he esittävät allekirjoitetun ”ilmoituksen kalastusalueesta” ja noudattavat tätä ilmoitusta kalastuksessaan. Yhdistyneessä kuningaskunnassa simpukoiden pyynnistä pidetään kuukausittaista päiväkirjaa, jonka täyttäminen on edellytys luvan saannille, ja Tanskassa arvioidaan laajan rehukalastuksen sivusaaliit otantatutkimuksen avulla.

Tilastollisia laskentamenetelmiä ja tutkimuksia käytetään yleisesti maissa, joissa kalastusta harjoitetaan Välimerellä ja Mustallamerellä ja joissa melko suuri osa kalastustoiminnasta on rannikkokalastusta. Kreikassa ja Italiassa käytetään lähes yksinomaan tilastollisia tietolähteitä, ja muissa Välimeren alueen maissa hallinnollisia lähteitä käytetään vaihtelevassa määrin. Ranskassa seurataan Välimerellä tapahtuvaa toimintaa tutkimusten avulla, kun taas Koillis-Atlantilla tapahtuvan toiminnan seurannassa käytetään hallinnollisia lähteitä. Italiassa, jossa tilastotutkimukset on pääasiallinen tietolähde, aluspäiväkirjoihin kirjataan vain vähän tonnikalaa koskevia tietoja. Toiminnan sijainti ei yksin ratkaise sitä, käytetäänkö hallinnollisia tietoja vai tutkimustietoja. Välimeren pienissä saarivaltioissa, Maltalla ja Kyproksella, tilanne on pikemminkin samankaltainen kuin maissa, joiden laivastot kalastavat Atlantin kalavesillä, sillä niissä käytetään hallinnollisia tietolähteitä tietojen keräämiseen yli 10 metriä pitkistä aluksista ja otantatutkimuksia tietojen keräämiseen alle 10 metriä pitkistä rannikkoaluksista.

Joissakin jäsenvaltiossa, mukaan lukien Slovenia, ei ole vielä saatu laadittua sääntöjä ja menettelyjä, joita tullaan soveltamaan ensimmäiseen myyntipaikkaan sekä myynti-ilmoitusten ja saaliinpurkamisilmoitusten käyttöön tiedonkeruussa.

Tiedonkeruujärjestelmät jäsenvaltioissa ja Efta-maissa

Belgia – Belgialaiset alukset kalastavat ainoastaan Koillis-Atlantilla (alue 27), pääasiallisesti Pohjanmerellä (IVb ja IVc) ja itäisellä Englannin kanaalilla (VIId). Tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset ja myynti-ilmoitukset). Ensimyynnin on tapahduttava yhdessä kolmesta suurimmasta huutokaupasta (Zeebruggessä, Oostendessa tai Nieuwpoortissa), mutta pienet alukset voivat myydä suoraan yleisölle Oostendessa. Myynti-ilmoitukset toimitetaan merikalastusta valvovaan virastoon (Dienst Zeevisserj) samana päivänä kun saalis puretaan.

Bulgaria – Bulgarialaiset alukset kalastavat Välimerellä ja Mustallamerellä (alue 37), erityisesti alueella 37.4.2. Tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset ja myynti-ilmoitukset), ja ne toimitetaan kansalliseen kalastus- ja vesiviljelyvirastoon (NAFA). Ensimyyntiä koskevat myynti-ilmoitukset on lähetettävä NAFAan 48 tunnin kuluessa saaliin purkamisesta. Myynti-ilmoitusten sähköistä siirtoa suunnitellaan yhteisön lainsäädännön mukaisesti.

Tanska – Tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset ja myynti-ilmoitukset), ja Tanskan kalastushallinto (DDF) kerää tietoja keskitetysti. Yksityiset kalastajat eivät saa saattaa kaloja ensimmäistä kertaa myyntiin Tanskassa, ja kaikkien ensimyyntiin osallistuvien ostajien on kuuluttava DDF:n rekisteriin ja toimitettava DDF:ään myynti-ilmoitukset joko sähköisesti tai paperilla. Noin 90 prosenttia myynti-ilmoituksista vastaanotetaan sähköisesti.

Saksa – Saksalaiset alukset kalastavat Pohjois-Atlantilla, Luoteis-Atlantilla ja itäisellä Keski-Atlantilla sekä kaakkoisella Tyynellämerellä (alueet 27, 21, 34 ja 87). Tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset ja myynti-ilmoitukset). Tuottajaorganisaatiot ja osavaltioiden viranomaiset toimittavat ne liittovaltion maatalous- ja elintarvikevirastoon.

Viro – Virolaiset alukset kalastavat Luoteis-Atlantilla (alue 21) ja Itämerellä (alue 27) sekä sisävesillä (alue 05). Tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset, myynti-ilmoitukset sekä jälleenlaivaus- ja kuljetusasiakirjat). Alukset, joiden suurin kokonaispituus on alle 12 metriä, täyttävät ”rannikkokalastuksen aluspäiväkirjan”, josta säädetään Viron kansallisessa lainsäädännössä. Viro vaatii asiakirjoista paperikopiot kahdesti kuussa, jos tiedot on toimitettu sähköisesti. Kalojen ensiostajien on toimitettava myynti-ilmoitukset sähköisesti viranomaisille (ammattikalastusta valvova maatalousministeriö), ja myös useat yksityisyritykset ovat valinneet tämän vaihtoehdon.

Irlanti – Irlantilaiset alukset kalastavat Koillis-Atlantilla (alue 27). Tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset, myynti-ilmoitukset sekä äyriäistenkerääjien asiakirjat). Irlannin merikalastuksen suojeluviranomainen kerää tiedot satamissa. Irlanti ilmoittaa tehneensä merkittäviä muutoksia tiedonkeruujärjestelmiinsä Euroopan unionin lainsäädännössä vaaditun sähköisen tiedonkeruun helpottamiseksi.

Kreikka – Kreikkalaiset alukset kalastavat Kaakkois-Atlantilla, itäisellä Keski-Atlantilla ja Välimerellä (alueet 27, 34, ja 37), ja ne kirjaavat tiedot tilastotutkimusten kautta. ”Merentakaiseen” kalastukseen sovelletaan laskentatutkimusta, ja alueella 37 harjoitettavaan ”avomeren” kalastukseen ja rannikkokalastukseen sovelletaan otantatutkimusta. Tutkimukset toteuttaa Kreikan kansallinen tilastopalvelu. Merentakaisessa kalastuksessa laskentaan otetaan mukaan kaikki Kreikan lipun alla purjehtivat alukset. Vastauskato (50 prosenttia) vääristää avomeri- ja rannikkokalastuksen tietoja, ja poikkeaman korjaamiseen käytetään otantamenetelmää.

Espanja – Espanjassa on laaja ja monimuotoinen kalastusteollisuus, ja tietojen toimittamisesta ja laadusta vastaa monta eri virastoa. Tietoja keräävät ensin alueelliset viranomaiset, ja sen jälkeen ne kerätään keskitetysti. Saaliinpurkamista koskevia tietoja kootaan seitsemästä eri hallinnollisesta tietolähteestä, joihin kuuluvat aluspäiväkirjat, myynti-ilmoitukset, siirtoilmoitukset, saaliinpurkamisilmoitukset ja kalastusalan tuottajajärjestöjen toimittamat tiedot. Eri lähteistä saadut saaliita ja niiden purkamista koskevat tiedot syötetään tietokantaan. Näistä lähteistä saatavien tietojen katsotaan kattavan kaikki saaliiden purkamiset.

Ranska – Tietojen toimittamisesta ja laadusta vastaa ensisijaisesti elintarvike-, maatalous- ja kalastusministeriön (MAAP) alainen kalastus- ja vesiviljelyvirasto (BSPA). Tutkimus- ja kehityslaitos toimittaa tärkeää trooppisten tonnikalojen kalastusta koskevat tiedot DPMA:lle (Direction des Pêches maritimes et de l'Aquaculture). Ranskalaiset alukset toimivat pääasiallisesti Koillis-Atlantilla, Välimerellä ja Intian valtamerellä. Atlantilla tapahtuvasta kalastuksesta saadaan kattavasti tietoja hallinnollisista lähteistä (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset ja myynti-ilmoitukset). Alueilla, joilla hallinnolliset tiedot eivät ole yhtä luotettavia, erityisesti Välimerellä, näitä tietoja täydennetään otantatutkimuksilla. Ranska on panostanut merkittävästi kalastusta koskevan tiedonkeruujärjestelmänsä nykyaikaistamiseen ja parantamiseen.

Italia – Italialaiset alukset kalastavat Välimerellä, itäisellä Keski-Atlantilla ja läntisellä Intian valtamerellä (alueet 37, 34 ja 51). Italia käyttää otantatutkimusta alueella 37 ja laskentaa muilla alueilla. Ainoastaan tonnikalasaaliista kerätään tietoja aluspäiväkirjoista, ja nämä tiedot kerää maatalous-, elintarvike- ja metsätalousministeriö. Kansallinen tilastolaitos ISTAT kerää tiedot alueilta 34 ja 51 ja IREPA alueelta 37. ISTAT koordinoi raportointia Eurostatille. Italiassa on paljon pieniä aluksia (suurin kokonaispituus alle 12 metriä). Noin 99 prosenttia aluksista toimii rannikkovesillä Italian niemimaan ympärillä. Näistä aluksista noin kaksi kolmasosaa harjoittaa pienimuotoista kalastusta passiivisilla pyydyksillä.[7] Tietoja kerätään monen muuttujan otantatutkimuksella siten, että perusjoukko jaotellaan alueen, aluksen koon ja pyydyksen mukaan. Tutkimusmenetelmällä otantavirhe on enintään 3,5 prosenttia. Myös vastauskadosta johtuva virhe on otettu huomioon ja korjattu otoksen valinnalla. Pieni määrä (noin 20) alueilla 34 ja 51 kalastavia aluksia täyttää kyselylomakkeen.

Kypros – Kalastuksen valvontavirasto kerää hallinnolliset tiedot (aluspäiväkirjat) aluksilta, joiden kokonaispituus on vähintään 10 metriä. Pohjatroolialuksille toteutetaan kuukausittain täydentävä tutkimus ja rannikkokalastusaluksille otantatutkimus (alukset, joiden suurin kokonaispituus on alle 10 metriä). Viimeksi mainitussa käytetään satunnaisotantaa, ja se kattaa 15–20 prosenttia alasta. Tutkimukseen osallistuvien on täytettävä päivittäin saalis-/purkamisilmoitukset. Kalastusta koskevien tietojen keruusta ja raporttien kokoamisesta vastaa maatalous-, luonnonvara- ja ympäristöministeriön kalastus- ja meritutkimusosasto.

Latvia – Latvialaiset alukset toimivat Atlantilla (alueet 27, 21 ja 34). Tietojen siirrosta vastaa ensisijaisesti maatalousministeriön kalatalousosasto, mutta tiedonkeruusta vastaavat muut virastot, mukaan lukien ympäristöministeriöön kuuluva meri- ja sisävesialueiden hallinto ja maatalousministeriöön kuuluva kalavarojen hallinnan virasto. Tietolähteet ovat hallinnollisia, ja niitä ovat aluspäiväkirjat, myynti-ilmoitukset ja saaliinpurkamisilmoitukset. Latviassa kalojen ostajat on rekisteröitävä keskitetysti ja hyväksyttävä vuosittain. Kalojen ostajien on toimitettava sähköiset myynti-ilmoitukset (ja myöhemmin paperikopiot) 48 tunnin kuluessa ostotapahtumasta.

Liettua – Liettualaiset alukset kalastavat Koillis- ja Luoteis-Atlantilla, itäisellä Keski-Atlantilla ja eteläisellä Tyynellämerellä. Maatalousministeriön kalatalousosasto vastaa tietojen keruusta ja käsittelystä. Pääasialliset tietolähteet ovat aluspäiväkirjat ja saaliinpurkamisilmoitukset. Liettua ilmoittaa, että sillä on käytössä yhdennetty automaattinen järjestelmä saalis- ja purkamistietojen käsittelyyn ja vahvistamiseen.

Malta – Luonnonvarojen ja maatalousasioiden ministeriön alainen kalastustiedekeskus vastaa tietojen keruusta, ja kansallinen tilastolaitos (maatalous- ja kalastustilastojen yksikkö) toimittaa tiedot Eurostatiin. Maltalaiset alukset toimivat Välimerellä (alue 37, suuralue 15). Malta käyttää aluspäiväkirjoja ja myynti-ilmoituksia tietolähteinä yli 10 metrin pituisten alusten osalta. Gozon ja Maltan saarien kuudessa satamassa tehdään ositettuja otantatutkimuksia. Otoksen koko määritellään siten, että kokonaispyyntiponnistus voidaan arvioida 95 prosentin varmuudella.

Alankomaat – Alankomaalaiset alukset toimivat Koillis-Atlantilla ja itäisellä Keski-Atlantilla sekä kaakkoisella Tyynellämerellä (alueet 27, 34 ja 87). Tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset, jälleenlaivaus- ja kuljetusasiakirjat sekä myynti-ilmoitukset). Maatalous-, luonnonsuojelu- ja elintarvikeministeriö (Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Voedsekwaliteit) kerää tiedot, ja tilastokeskus toimittaa ne Eurostatiin. Alankomaat säätelee kalojen myyntiä hyväksytyissä myyntipisteissä tuottajaorganisaatioiden välityksellä. Sähköiset myynti-ilmoitukset lähetetään 48 tunnin kuluessa myynnistä.

Puola – Puola ilmoittaa pääasiallisiksi tietolähteiksi aluspäiväkirjat ja myynti-ilmoitukset. Tietojen keruusta ja siirrosta vastaa maatalouden ja maaseudun kehittämisen ministeriön kalatalousosasto.

Portugali – Portugalin kalastus- ja vesiviljelyhallinto vastaa tilastotietojen toimittamisesta Eurostatiin. Portugalilla on suuri ja monimuotoinen kansallinen laivasto, jonka ominaisuudet vaihtelevat kalastusalueittain. Laivasto muodostuu pääosin pienistä, avokattoisista puuveneistä, jotka harjoittavat pienimuotoista kalastusta. Tärkeimmät alueet ovat Koillis- ja Luoteis-Atlantti sekä itäinen Keski-Atlantti. Lisäksi Atlantilla ja Intian valtamerellä on merkittäviä pitkäsiimakalastuksen alueita, joilla pyydetään miekkakalaa (ja Intian valtamerellä myös sinihaita). Tietoja saadaan pääosin aluspäiväkirjoista, saaliinpurkamisilmoituksista ja myynti-ilmoituksista. Tuoreet tai jäähdytetyt kalat on myytävä säänneltyjen myyntipaikkojen kautta, ja niistä on kattavat myynti-ilmoitustiedot. Merellä jalostetuista kaloista saadaan keskimääräiset hinnat saaliinpurkamisilmoituksista.

Romania – Romanialaiset alukset toimivat Mustanmeren kalastusalueella (alue 37). Tietolähteet ovat hallinnollisia, ja niitä ovat aluspäiväkirjat, myynti- ja kuljetusilmoitukset. Kansallisen kalastus- ja vesiviljelyviraston (NAFA) alueelliset tarkastajat keräävät asiakirjat. NAFA kokoaa tiedot ja raportoi Eurostatille.

Slovenia – Tietojen keruusta ja toimituksesta vastaavat maatalous-, kalatalous- ja elintarvikeministeriö, Slovenian kalatalouden tutkimuslaitos ja Slovenian tilastolaitos. Slovenian laivasto kalastaa pohjoisella Adrianmerellä (alue 37). Määriä koskevat tietolähteet ovat hallinnollisia (aluspäiväkirjat). Kaikkien alusten on pidettävä aluspäiväkirjaa, joten tiedot kattavat täydellisesti kaikki saaliit, lukuun ottamatta pienten kalamäärien (alle 50 kiloa) purkamista, jota ei nykyään kirjata. Ensimmäisen myyntipaikan sääntelyyn ja myynti-ilmoitusten tietojen keruuseen ollaan kehittämässä järjestelmiä. Hintatietoja kerätään yrityksiin kohdistuvalla kuukausittaisella tilastotutkimuksella, joka kattaa määrällisesti 50 prosenttia kaikista puretuista saaliista.

Suomi – Kalastusta koskevien tietojen keruusta, toimittamisesta ja laadusta vastaa ensisijaisesti Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos. Maa- ja metsätalousministeriö ylläpitää rekistereitä. Suomalaiset alukset kalastavat yksinomaan Itämerellä. Tietolähteisiin kuuluu yli 10-metrisille aluksille tarkoitettu muunnelma EU:n aluspäiväkirjasta. Siihen kirjataan myös tiedot jälleenlaivauksista, kalojen ostajista ja poisheitetyistä saaliista. Alle 10-metristen alusten toiminta kirjataan kuukausittaiseen rannikkokalastuslomakkeeseen (lukuun ottamatta lohta, jota varten on erillinen lomake). Kiintiönalaisten lajien ensimyynti on säänneltyä, ja siitä on ilmoitettava 48 tunnin kuluessa saaliin purkamisesta. Kiintiöiden ulkopuolisten lajien myyntitietoja täydennetään suurimpiin kalojen tukkuliikkeisiin kohdistuvalla tutkimuksella.

Ruotsi – Tietojen keruusta ja toimittamisesta vastaa Ruotsin kalastusvirasto. Tietolähteet ovat hallinnollisia, ja niihin kuuluvat aluspäiväkirjat, myynti-ilmoitukset, saaliinpurkamisilmoitukset ja rannikkoalusten osalta kuukausittaiset (tai jopa päivittäiset) päiväkirjat. Myynti-ilmoitukset kerätään keskitetysti, joko sähköisesti tai paperilla, ja rannikkokalastajat voivat toimittaa rannikkokalastusta koskevat päiväkirjat sähköisesti suojatun verkkoliittymän kautta.

Yhdistynyt kuningaskunta – Tärkeimmät kalastusalueet ovat Koillis-Atlantilla (alue 27). Rannikkokalastusaluksia on paljon, ja ne pyytävät pääasiallisesti kiintiöiden ulkopuolisia lajeja mutta vievät myös merkittävän osan joidenkin lajien kiintiöistä. Yhdistyneellä kuningaskunnalla on myös pieni aavanmeren laivasto, joka on rekisteröity Yhdistyneessä kuningaskunnassa mutta joka toimii ulkomailla ja ulkomailta käsin. Englannin, Skotlannin, Walesin ja Pohjois-Irlannin kalastustarkastajat vastaavat tiedonkeruusta. Ympäristö-, elintarvike- ja maaseutuasioiden ministeriön (DEFRA) alainen meri- ja kalatalousvirasto kokoaa tiedot ja toimittaa ne Eurostatiin. Yli 10-metrisistä aluksista tiedot saadaan hallinnollisista lähteistä (aluspäiväkirjat, myynti-ilmoitukset ja saaliinpurkamisilmoitukset). Alle 10-metristen alusten kohdalla aluspäiväkirjojen ja saaliinpurkamisilmoitusten toimittaminen on vapaaehtoista mutta kalojen ensimyyntiä koskevissa säännöissä edellytetään myynti-ilmoitusten toimittamista. Näistä lähteistä voidaan laskea kattavasti suurin osa kalastustoiminnasta. Simpukoista saadaan lisätietoja päiväkirjoista, joiden täyttäminen on edellytys luvan saannille.

Islanti – Islantilaiset alukset kalastavat pääasiallisesti Koillis-Atlantin vesillä mutta vähemmässä määrin myös Luoteis- ja Etelä-Atlantilla. Saaliita ja niiden purkamista koskevien tilastojen kokoamismenetelmissä ei ole perustavia eroja EU:n jäsenvaltioihin verrattuna. Tiedot saadaan aluspäiväkirjoista. Islanti myös sääntelee tiukasti kalojen ensimyyntiä, ja kaikki saaliit on purettava nimetyissä satamissa ja punnittava virallisesti hyväksytyillä vaaoilla. Sekä kalojen ostajien että niiden jalostajien on toimitettava raportit. Tiedonkeruusta vastaa Islannin kalastushallinto, ja tietojen siirrosta Eurostatiin vastaa Islannin tilastolaitos. Vaikka molemmat tahot käyttävät samoja tietolähteitä, tiedoissa saattaa olla eroja, sillä kalastushallinto toimittaa tiedot suoraan tosiaikaisesta tietokannasta, jossa tietoja saatetaan vielä muuttaa.

Norja – Norjalaiset alukset kalastavat Koillis-Atlantilla (alue 27), Luoteis-Atlantilla (alue 21) ja Pohjoisella jäämerellä (alue 48). Norjan kalastushallinto vastaa kalastustietojen keruusta. Tietolähteet ovat hallinnollisia, ja niitä ovat aluspäiväkirjat, saaliinpurkamisilmoitukset ja myynti-ilmoitukset. Kalastushallinnon kirjaamiin aluspäiväkirjojen tietoihin kuuluvat lähinnä troolarien, myös ICES-alueen ulkopuolella toimivien alusten, toimittamat tiedot. Kuusi eri tahoa kerää saaliinpurkamisilmoitusten ja myynti-ilmoitusten tietoja ja lähettää ne säännöllisesti sähköisesti kalastushallintoon. Norjan lain mukaan kalastajien myyntiorganisaatioilla on yksinoikeus kaikkien norjalaisten kalastajien kalojen ensimyyntiin. Myynti-ilmoitus kattaa tiedot sekä kotimaassa puretuista saaliista että saaliista, joita norjalaisista aluksista on purettu ulkomaisissa satamissa ja ulkomaisista aluksista on purettu Norjassa. Norjan lainsäädännön vaatimusten mukaisesti jokaisessa myynti-ilmoituksessa on tiedot muun muassa lajeista, tuotetyypistä, kalastusalueesta, määrästä ja arvosta. Tilastotarkoituksiin annetaan lisätietoja esimerkiksi säilöntämuodosta.

Tietojen laatu

Lainsäädännön täytäntöönpanoon ja valvontaan sekä tilastotarkoituksiin tarvittavan tiedonkeruun menetelmät ovet melko yhtenäiset eri jäsenvaltioissa. Tilastojen luotettavuus riippuu kalastajien toimittamien asiakirjojen todenmukaisuudesta ja täsmällisyydestä sekä jäsenvaltioiden viranomaisten suorittamasta laadunvalvonnasta.

Jäsenvaltiot käyttävät kalastustoiminnan seurannassa erilaisia välineitä, kuten ilma-aluksista tehtävää havainnointia, kalastusalueiden suojelualuksia, satelliittiseurantaa (alukset, joiden suurin kokonaispituus on yli 15 metriä) ja kalastusalusten tarkastuksia. Näiden tietojen avulla tarkistetaan aluspäiväkirjoihin, myynti-ilmoituksiin ja saaliinpurkamisilmoituksiin kirjattuja tietoja. Monet jäsenvaltiot ilmoittavat käyttävänsä jo sähköisiä menetelmiä näissä ristiintarkastuksissa.

Erilaisten tietolähteiden laatu tarkistetaan myös tietojen syötön yhteydessä, jolloin varmistetaan, että tiedot ovat sisäisesti yhtenäisiä eivätkä sisällä perustavia virheitä, kuten muotoiluvirheitä tai vääriä lajeja, alueita ja hintoja. Kuten edellä mainittiin, erilaisten tietolähteiden yhtenäisyys varmistetaan vertaamalla niitä keskenään, usein sähköisesti. Lisäksi jotkin jäsenvaltiot, kuten Yhdistynyt kuningaskunta, ilmoittavat tehneensä muiden jäsenvaltioiden kanssa sopimuksia, joiden nojalla näiden maiden alukset purkavat saaliit tietojen vaihtamiseksi ristiintarkastuksia ja erityisesti kiintiöiden seurantaa varten.

Eri lähteistä peräisin olevat tiedot ovat erittäin kattavia, ja suurin osa jäsenvaltioista ilmoittaa niiden olevan täysin kattavia. Silloin kun tietolähteinä käytetään hallinnollisia lähteitä (aluspäiväkirjoja, saaliinpurkamisilmoituksia ja myynti-ilmoituksia), tämä tarkoittaa täydellistä laskentaa ilman tilastollista otantaa. Ruotsissa aluspäiväkirjat rekisteröidään ennalta aluksille, ja saatujen tietojen mukaan näin varmistetaan erityisen korkea palautusaste. Mahdolliset puutteet tietojen kattavuudessa ovat peräisin tilastotutkimuksista, jotka voivat kattaa kalastustoiminnan kokonaan tai osittain.

Myynti-ilmoitusten, aluspäiväkirjojen ja saaliinpurkamisilmoitusten toimittamiseen on tiukat määräajat, ja niitä yleensä noudatetaan silloin, kun saaliit puretaan asianomaisen jäsenvaltion alueella. Esimerkiksi joissakin tapauksissa, joissa tiedot toimitetaan sähköisesti, tiedot saatetaan päivittäin ajan tasalle. Jäsenvaltiot ilmoittavat, että niillä on usein ongelmia saada ajoissa myynti-ilmoitukset aluksilta, jotka ovat purkaneet saaliin toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa. Tällaiset viiveet voivat kestää kuukausia. Vaikka tämä asia ei suoraan koske asetuksen (EY) N:o 1921/2006 mukaisia raportteja, sillä asetusta sovelletaan vain jäsenvaltion omalla alueella purettaviin saaliisiin, se vaikuttaa niihin liittyvien lakisääteisten saalisilmoitusten laatuun, erityisesti lyhyellä aikavälillä, kun epätäsmällisempää aluspäiväkirjatietoa käytetään siihen asti, kunnes myynti-ilmoitukset saadaan käyttöön. Viiveet tietojen toimittamisessa voivat johtaa siihen, että tiedot eroavat samoiksi oletetuista tiedoista, jotka on lähetetty Eurostatiin ja muihin komission yksiköihin (MARE-pääosasto) kiintiöiden seurantaa varten. Jäsenvaltiot pyrkivät julkistamaan tietonsa mahdollisimman lähellä kalastusvuoden loppua, ja tietokannat pidetään auki mahdollisten korjausten tekemistä varten, mutta merkittäviä muutoksia tehdään harvoin enää puoli vuotta viitevuoden päättymisen jälkeen.

Alankomaat raportoi erityisestä ongelmasta tietojen kohdalla silloin, kun kalat jalostetaan ja jäädytetään aluksella ja kun ensimmäinen myynti kirjataan maastavienniksi. Tässä tapauksessa esitetään keskimääräinen hinta, kunnes tosiasialliset tiedot ovat saatavilla. Käytännössä tämä koskee määrällisesti suurinta osaa Alankomaiden saaliista, joka koostuu pääasiallisesti pelagisista lajeista (mm. makrilli, silli ja mustakitaturska). Muut jäsenvaltiot raportoivat vastaavista ongelmista tapauksissa, joissa kaloja ei myydä välittömästi ja hinnat arvioidaan samojen tai samankaltaisten lajien myynnin perusteella.

Myös jäsenvaltioissa sovellettavat erilaiset muuntokertoimet puretun saaliin painon muuntamiseen elopainoksi ovat tuottaneet ongelmia jäsenvaltioille. Tämäkään ei koske suoraan asetuksen (EY) N:o 1921/2006 mukaisia raportteja, joissa on tärkeämpää esittää tuotteen paino kuin elopaino. Ongelma kuitenkin vaikeuttaa jäsenvaltioiden kiintiöiden seurantaa ja muuta raportointia. Tätä asiaa käsitellään laajemmin komission asetuksessa (EY) N:o 409/2009[8], jossa vahvistetaan monille lajeille ja tuotteille yhteiset muuntokertoimet puretun saaliin painon muuntamiseen elopainoksi.

Lajien tunnistamisessa on tullut esiin erityinen ongelma. Sen korjaamiseksi on toteutettu erilaisia toimia, kuten jaettu kalastajille tunnistustaulukoita. Ongelma koskee pääasiallisesti kiintiöiden ulkopuolisia lajeja ja tapauksia, joissa puretut saaliit ovat pieniä tai vaihtelevia. Lajeja saatetaan kirjata yleisellä koodilla, vaikka ne tunnistettaisiin, esimerkiksi silloin, kun järjestelmässä ei ole vielä täsmällistä koodia. Jäsenvaltiot voivat korjata näitä tietoja ja tekevätkin niin, kun ongelmia havaitaan. Tanskassa kohdistetaan satunnaisesti kampanjoita tiettyihin kalastajien raportointiongelmiin.

TIETOJEN KÄYTTÖ (TIEDONLEVITYS)

Jäsenvaltioiden raportit ovat ilmaiseksi kaikkien saatavilla Eurostatin tietokannasta. Tilastoja käyttävät eniten MARE-pääosasto yhteisen kalastuspolitiikan alalla ja kansainvälinen merentutkimusneuvosto (ICES), joka laatii Eurostatin tietojen pohjalta PO MARElle Koillis-Atlantin kalastusalueita koskevia suosituksia.

TÄRKEIMMÄT HAVAINNOT: TULOSTEN ANALYYSI

Tämän kertomuksen liitteessä on yhteenveto tuloksista. Aluksista purettujen saaliiden kokonaismäärä laski useimmissa jäsenvaltioissa vuodesta 2007 noin 11 prosenttia ja niiden kokonaisarvo noin 17 prosenttia (ks. taulukko 1). Lasku vuodesta 2007 oli merkittävintä Alankomaissa (308 tuhatta tonnia), Saksassa (83 tuhatta tonnia) ja Tanskassa (79 tuhatta tonnia).

Jäsenvaltioiden keskuudessa purettujen saaliiden arvot olivat korkeimmat Espanjassa, Italiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa (ks. liitteen kaaviot 1 ja 2). Määrällisesti saaliita kuitenkin purettiin eniten Tanskassa. Tämä selittyy Tanskan rehukalastuksen suurilla melko vähäarvoisten pelagisten lajien saaliilla.

Sekä Norja että Islanti purkivat suuremman määrän saalista kuin yksikään jäsenvaltio, mutta niilläkin suurin osa saaliista koostui vain kahdesta pelagisesta lajista (Norjassa 43 prosenttia ja Islannissa 63 prosenttia).

Koko EU:n tasolla määrällisesti suurin osa saaliiksi saaduista lajeista oli pelagisia (mm. silli, kilohaili, mustakitaturska ja pikkutuulenkala) (ks. liitteen taulukko 2) ja ainoa pohjakalalaji kymmenen määrällisesti suurimman lajin joukossa oli turska. Määrällisesti merkittävät pelagiset lajit ovat kuitenkin usein paljon vähempiarvoisia kuin pohjakalalajit. Korkein kokonaisarvo vuonna 2008 oli keisarihummerilla, ja seuraavat neljä arvokkainta lajia ovat kaikki pohjakaloja.

Joissakin jäsenvaltioissa kirjattiin merkittävä määrä purettuja saaliita yleisten lajikoodien alle. Irlannissa, Kreikassa ja Italiassa tällaisten saaliiden osuus kaikista puretuista saaliista oli yli 5 prosenttia. Espanjassa yleisten koodien alle kirjatut määrät olivat suuria, mutta niiden osuus kaikista puretuista saaliista oli melko pieni (alle 2 prosenttia). Tämä selittyy todennäköisesti Espanjan kalastusalan monimuotoisuudella. Myös Italiassa ja Kreikassa yleisten koodien käyttö saattaa johtua purettujen saaliiden monipuolisuudesta.

PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

1. Suurin osa jäsenvaltioista toimitti yksityiskohtaisen selostuksen menetelmistään, tietolähteistään ja laaduntarkastuksistaan. Valtaosa Eurostatiin toimitettavasta tiedosta kerätään välineillä, jotka on otettu käyttöön lainsäädännön valvontaa ja täytäntöönpanoa varten. Eurostatin tietojen täsmällisyys ja laatu riippuvat pääasiallisesti ensi kädessä kalastajista ja sen jälkeen kansallisista viranomaisista.

2. Jäsenvaltioiden mukaan tiedoissa, joita ne toimittavat komission yksiköihin (DG MAREen ja Eurostatiin), ei ole erityisiä menetelmällisiä eroja. Tietojen uudelleenkäytöllä tilastotarkoituksiin varmistetaan, ettei kalastusalalle koidu paljon lisäkustannuksia. Minimoidakseen taakkaa, joka jäsenvaltioille aiheutuu raporttien laatimisesta Euroopan komissiolle, MARE-pääosastolle ja Eurostatille ovat tiivistäneet yhteistyötään ja kehittäneet yhdessä tietoteknisiä ratkaisuja tietojen keruuseen ja levitykseen.

3. Lajien, erityisesti pienten lajien, täsmällinen tunnistaminen tuottaa edelleen ongelmia samoin kuin yleisten lajikoodien käyttö. Eurostat on ottamassa käyttöön uusia automaattisia tietojen varmentamisjärjestelmiä tämän ongelman ratkaisemiseksi. Joissakin jäsenvaltioissa tapahtuvaa merkittävien kalamäärien kirjaamista yleisillä koodeilla on tutkittava tarkemmin.

4. Erilaisia hallinnollisia tietolähteitä voidaan tarkastaa ristiin niiden yhtenäisyyden varmistamiseksi. Yhdessä käytettyinä nämä tietolähteet voivat tarjota kattavan ja yhtenäisen kuvan kalastustoiminnasta. Tietojen luotettavuutta voidaan vielä lisätä tarkastamalla niitä ristiin seurantatietojen kanssa. Sähköisten tiedonkeruumenetelmien yleistyminen on parantanut sekä tietojen ajantasaisuutta että niiden täsmällisyyttä. Monissa jäsenvaltioissa ollaan ottamassa käyttöön uusien eurooppalaisten vaatimusten mukaisia järjestelmiä.

5. Raportoinnin harveneminen keventää jäsenvaltioille aiheutuvaa työtaakkaa. Tiedoista on aina paljon hyötyä politiikkojen laadinnassa ja markkinoiden hallinnassa YKP:n puitteissa.

LIITE

KALASTUSTUOTTEIDEN MAIHINTUONTI EU- JA EFTA-MAISSA

Taulukko 1

[pic]

* Liettuan lukuja vuodelta 2008 tarkistetaan vielä.

Määrää koskevat luvut esitetään tuotteen painona.

Kaavio 1

Purettujen saaliiden kokonaisarvo vuonna 2008 – EU ja Efta

[pic]

Kaavio 2

Purettujen saaliiden kokonaismäärä vuonna 2008 – EU ja Efta

[pic]

Taulukko 2

10 määrän ja arvon puolesta suurinta lajia (EU:ssa) vuonna 2008

[pic]

[1] EUVL L 403, 30.12.2006, s. 1.

[2] Neuvoston asetus (ETY) N:o 2847/93, annettu 12 päivänä lokakuuta 1993, yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä, EYVL L 261, 20.10.1993, s. 1.

[3] Erityiskertomus nro 7/2007 yhteisön vesiluonnonvarojen säilyttämissääntöjä koskevista valvonta-, tarkastus- ja seuraamusjärjestelmistä.

[4] Neuvoston asetus (EY) N:o 1224/2009, annettu 20 päivänä marraskuuta 2009, yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta, EUVL L 343, 22.12.2009, s. 1.

[5] Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93 9 artikla.

[6] Neuvoston asetus (EY) N:o 1966/2006, annettu 21 päivänä joulukuuta 2006, kalastustoimia koskevien tietojen sähköisestä kirjaamisesta ja toimittamisesta sekä kaukohavaintokeinoista, EUVL L 409, 30.12.2006, s. 1.

[7] Pyydykset jaetaan yleensä kahteen ryhmään: passiivisiin ja aktiivisiin. Tämä jako perustuu kohdelajien käyttäytymiseen suhteessa pyydykseen. Passiivisilla pyydyksillä kalojen saanti perustuu yleensä kohdelajien liikkeeseen pyydystä kohti (esim. rysät), kun taas aktiivisilla pyydyksillä yleensä ajetaan takaa kohdelajeja (esim. troolit, harat).

[8] Komission asetus (EY) N:o 409/2009, annettu 18 päivänä toukokuuta 2009, kalojen jalostetun painon muuntamiseen elopainoksi käytettyjen yhteisön muuntokertoimien ja jalostusasteen koodien vahvistamisesta sekä komission asetuksen (ETY) N:o 2807/83 muuttamisesta, EUVL L 123, 19.5.2009, s. 78 .