Italian julkisen talouden alijäämän on ilmoitettu vuonna 2018 olleen 2,1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Sekä vakausohjelman että komission kevään 2019 talousennusteen mukaan sen ennakoidaan noudattavan SEUT-sopimuksen viitearvoa (3 prosenttia suhteessa BKT:hen) vuonna 2019. Komission ennusteen mukaan viitearvo kuitenkin ylittyy vuonna 2020 olettaen, että politiikka säilyy ennallaan. Vakausohjelmassa julkisen talouden alijäämän arvioidaan olevan 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2019 ja 2,1 prosenttia vuonna 2020 ja supistuvan edelleen 1,8 prosenttiin vuonna 2021 ja 1,5 prosenttiin vuonna 2022. Ennakoitu julkisen talouden alijäämän kasvu vuonna 2019 johtuu pitkälti makrotalouden kasvun hidastumisesta ja vuoden 2019 talousarvioon sisältyvistä julkisen talouden toimenpiteistä, joiden alijäämää lisäävä nettovaikutus on noin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Julkisen talouden alijäämän ennakoitu supistuminen vuonna 2020 johtuu pitkälti vuotta 2020 koskevan suojalausekkeeseen perustuvan arvonlisäverokantojen korottamisen vaikutuksesta (noin 1,3 % suhteessa BKT:hen).

Italia on toteuttanut vuosina 2010–2013 huomattavia julkisen talouden toimia. Niiden ansiosta sen perusylijäämä nousi yli 2 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja se pystyi irtautumaan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä vuonna 2013 pitämällä vuodesta 2012 alkaen nimellisen alijäämänsä alle 3 prosentin suhteessa BKT:hen. Italian finanssipolitiikan viritys on kuitenkin muuttunut elvyttävämmäksi vuodesta 2014, ja rakenteellinen perusjäämä on heikentynyt merkittävästi. Vuonna 2018 Italian perusylijäämä vakiintui 1,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun taas nimellinen alijäämä supistui 2,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen eli alimmilleen sitten vuoden 2007. Sekä nimellisen rahoitusaseman että perusjäämän odotetaan kuitenkin heikentyvän vuonna 2019 pääasiassa makrotalouden kasvun hidastumisen ja vuoden 2019 talousarvioon sisältyvien toimenpiteiden vuoksi. Heikkenemisen odotetaan jatkuvan vuonna 2020, jos politiikka säilyy ennallaan.

Edellä esitetyistä syistä komissio on laatinut tämän kertomuksen, jossa arvioidaan poikkeamista velan supistamista koskevasta vertailuarvosta ja tarkastellaan, onko aiheellista aloittaa liiallisen alijäämän menettely, kun kaikki merkitykselliset tekijät on otettu huomioon. Kohdassa 2 tarkastellaan alijäämäkriteeriä. Kohdassa 3 tarkastellaan velkakriteeriä. Kohdassa 4 käsitellään julkisia investointeja ja muita merkityksellisiä tekijöitä ja arvioidaan, toteutuuko vaadittu keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävä sopeutus. Kyseisessä kohdassa korostetaan, että toteumatietojen perusteella Italia ei vuonna 2018 noudattanut suositettua julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävää sopeutusuraa (kohta 4.1). Tämä kertomus perustuu 7. toukokuuta 2019 julkaistuun komission kevään 2019 talousennusteeseen, jossa otetaan huomioon komissiolle ja neuvostolle 19. huhtikuuta 2019 toimitettu Italian vuoden 2019 vakausohjelma.

Ilmoitettujen tietojen ja komission kevään 2019 talousennusteen perusteella Italia ei noudattanut velan supistamista koskevaa vertailuarvoa vuonna 2018 (ero noin 7 ½ % suhteessa BKT:hen) (ks. taulukko 1). Koska Italia ei noudattanut velan supistamista koskevaa vertailuarvoa vuonna 2018, se on näyttönä vakaus- ja kasvusopimuksessa tarkoitetun liiallisen alijäämän lähtökohtaisesta olemassaolosta ennen kuin kaikki jäljempänä esitetyt tekijät on otettu huomioon. Sekä hallituksen suunnitelmien että komission kevään 2019 talousennusteen perusteella on lisäksi odotettavissa, että Italia ei noudata velan supistamista koskevaa vertailuarvoa myöskään vuonna 2019 (hallituksen mukaan ero on noin 5 % ja komission mukaan noin 9 % suhteessa BKT:hen) eikä vuonna 2020 (hallituksen mukaan ero noin 4 ½ % ja komission mukaan noin 9 ¼ % suhteessa BKT:hen).

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 126 artiklassa määrätään liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä. Menettelystä säädetään yksityiskohtaisemmin liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1467/97, joka on osa vakaus- ja kasvusopimusta. Asetuksessa (EU) N:o 473/2013 on erityissäännöksiä, joita sovelletaan euroalueen jäsenvaltioihin, jotka ovat liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä.

2.Jo toteutetut tai rakenneuudistussuunnitelmassa yksityiskohtaisesti selostetut rakenneuudistukset, joiden odotetaan parantavan kestävyyttä keskipitkällä aikavälillä sen vuoksi, että ne vaikuttavat kasvuun ja ovat tällä tavoin osaltaan saattamassa velkasuhdetta tyydyttävälle lasku-uralle. Keskipitkän aikavälin tavoitteen (tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran) noudattamisen ja rakenneuudistusten toteuttamisen (talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa) odotetaan tavanomaisissa taloudellisissa olosuhteissa tuovan velkakehityksen kestävälle uralle, sillä vaikutus kohdistuu sekä velkatasoon (kun keskipitkän aikavälin tavoite on saavutettu ja julkisen talouden rahoitusasema on vakaa) että talouskasvuun (uudistusten kautta).

1.Keskipitkän aikavälin tavoitteen tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran noudattaminen, jolla on määrä varmistaa julkisen talouden kestävyys tai nopea edistyminen kohti kestävyyttä tavanomaisissa makrotalouden olosuhteissa. Koska maakohtainen keskipitkän aikavälin tavoite on laadittu niin, että siinä otetaan huomioon velkataso ja ilmplisiittiset vastuut, keskipitkän aikavälin tavoitetta tai siihen tähtäävää sopeuttamisuraa noudattamalla on määrä varmistaa velkasuhteiden lähentyminen ainakin keskipitkällä aikavälillä kohti maltillista tasoa.

Jos velkakriteerin ylittyminen on ilmeistä, merkityksellisten tekijöiden analysointi on erityisen perusteltua, koska tekijät, joihin hallitus ei voi vaikuttaa, vaikuttavat enemmän velan kuin alijäämän kehitykseen. Tämä tunnustetaan asetuksen (EY) N:o 1467/97 2 artiklan 4 kohdassa, jossa säädetään, että kun arvioidaan velkakriteerin noudattamista, merkitykselliset tekijät otetaan huomioon riippumatta raja-arvon ylittymisen suuruudesta. Arvioitaessa velkakriteerin noudattamista on tarkasteltava (kuten aikaisemminkin) ainakin seuraavia kolmea keskeistä näkökohtaa, koska ne vaikuttavat velan kehitykseen ja kestävyyteen:

SEUT-sopimuksen 126 artiklan 3 kohdassa määrätään, että komission kertomuksessa ”otetaan huomioon myös se, ylittääkö julkisen talouden alijäämä julkiset investointimenot, sekä muut merkitykselliset tekijät, kyseisen jäsenvaltion keskipitkän aikavälin talouskehitys ja julkisen talouden rahoitusasema mukaan luettuina”. Näitä tekijöitä kuvataan tarkemmin neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 2 artiklan 3 kohdassa, jonka mukaan huomioon on otettava myös ”muut tekijät, joita kyseinen jäsenvaltio pitää merkityksellisinä arvioitaessa kokonaisvaltaisesti alijäämä- ja velkaperusteiden noudattamista ja jotka jäsenvaltio on esittänyt neuvostolle ja komissiolle”.

Kuten kuviosta 1 käy ilmi, vaikka reaalisen BKT:n kasvu hidastui vuonna 2018 (sininen viiva), yhä pienenevät julkisen velan implisiittiset reaalikustannukset (musta katkoviiva) rajoittivat velkaa kasvattavan lumipalloefektin (keltainen alue) 1,2 prosenttiin vuonna 2018 (kun se oli vuonna 2017 ollut 0,7 %), mikä vastaa pitkälti kriisiä edeltänyttä keskiarvoa (1,2 % vuosina 2000–2007), jonka se alitti parina viime vuotena (¾ % vuosina 2016–2017). Italia on tällä hetkellä ainoa tässä tilanteessa oleva unionin jäsenvaltio, mutta velkaa kasvattavaan lumipalloefektiin johtava korkojen ja kasvuvauhdin positiivinen erotus on vain osittainen selitys sille, että Italia ei vuonna 2018 noudattanut velan supistamista koskevaa vertailuarvoa, jota on tarkasteltu lähinnä ennakoivin luvuin. Vuonna 2019 lumipalloefekti itse asiassa kasvanee lähinnä makrotalouden olosuhteiden heikkenemisen takia 2 prosenttiin eli selvästi yli historiallisen keskiarvon. Näin se on yksi tärkeimmistä tekijöistä, joiden vuoksi Italian ei ennakoida noudattavan velan supistamista koskevaa ennakoivaa vertailuarvoa.

Vuonna 2020 velkasuhde supistuu vakausohjelman perusteella edelleen 131,3 prosenttiin eli 1,3 prosenttiyksikköä vuoden 2019 tasosta. Vakausohjelmassa ennustettu kehitys johtuu pääasiassa suureksi ennakoidusta perusylijäämästä (1,6 % suhteessa BKT:hen) ja neutraalista lumipalloefektistä, kun nimellisen BKT:n kasvun oletetaan selvästi kiihtyvän (2,8 %), vaikka velkakannan korjauserä hieman kasvattaakin velkaa (0,3 %). Komissio sen sijaan odottaa Italian velkasuhteen jatkavan kasvuaan vuonna 2020, 135,2 prosenttiin. Ero johtuu siitä, että perusjäämä on huomattavasti pienempi (perusalijäämä 0,2 % suhteessa BKT:hen), koska komissio ei ole ottanut huomioon arvonlisäverokantojen korotuksia, jotka on säädetty ”suojalausekkeeksi”, ja että velkaa kasvattava lumipalloefekti on suurempi (1,4 %), mikä liittyy varovaisempiin oletuksiin nimellisen BKT:n kasvusta (1,8 % eikä 2,8 %). Lisäksi komissio olettaa, että hallituksen ennakoimat yksityistämistulot eivät toteudu (0 % eikä 0,3 % suhteessa BKT:hen). Sekä komission ennusteessa että vakausohjelmassa velkaennusteisiin kohdistuvat riskit liittyvät ennakoitua heikompiin makrotalouden näkymiin, perusjäämän ennakoitua suurempaan heikkenemiseen, ennakoitua hitaampaan inflaatioon ja/tai pienempiin yksityistämistuloihin ja odotettua suurempiin korkomenoihin.

Näin ollen Italia noudattaa SEUT-sopimuksessa ja asetuksessa (EY) N:o 1467/97 määriteltyä alijäämäkriteeriä tällä hetkellä, vaikkakin komission kevään 2019 talousennusteen perusteella vaarana on, että alijäämäkriteeriä ei noudateta vuonna 2020 olettaen, että politiikka säilyy ennallaan.

Komission kevään 2019 talousennusteen mukaan vuonna 2019 Italian julkisen talouden alijäämä on 2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen ja vuonna 2020 se kasvaa 3,5 prosenttiin. Vaikka vuoden 2019 talousarvioon sisältyvien toimenpiteiden alijäämää kasvattava nettovaikutus vastaa vakausohjelman kehitysarvioita, komission ennuste nimellisestä alijäämästä vuonna 2019 on hieman suurempi kuin vakausohjelmassa, mikä johtuu pääasiassa julkisten menojen varovaisemmasta perustrendistä. Komission vuotta 2020 koskeva alijäämäennuste, joka on tehty olettaen, että politiikka pysyy ennallaan, on hallituksen suunnitelmia suurempi, mikä selittyy pitkälti sillä, että komissio ei ota huomioon vuotta 2020 koskevaa suojalausekkeeseen perustuvaa arvonlisäverokantojen korottamista, koska korotukset on viime vuosina järjestelmällisesti kumottu eikä mahdollisista vaihtoehtoisista toimenpiteistä ole tietoa.

3.Epäsuotuisat makrotalouden olosuhteet (ja erityisesti hidas inflaatio), jotka voivat haitata velkasuhteen pienentämistä ja tehdä vakaus- ja kasvusopimuksen säännösten noudattamisesta erityisen haastavaa. Jäsenvaltion on hitaan inflaation ympäristössä vaikeampaa noudattaa velan supistamista koskevaa vertailuarvoa. Näissä olosuhteissa keskipitkän aikavälin tavoitteen tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran noudattaminen on keskeinen merkityksellinen tekijä arvioitaessa velkakriteerin noudattamista.

Näiden säännösten perusteella tarkastellaan seuraavia tekijöitä: 1) julkisen talouden keskipitkän aikavälin rahoitusasema sekä arvio vaaditun, keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävän sopeutuksen toteutumisesta ja julkisista investoinneista; 2) julkisen talouden keskipitkän aikavälin velka-aseman kehitys ja sen kestävyysnäkymät; 3) keskipitkän aikavälin taloudellinen tilanne, mukaan lukien rakenneuudistusten toteuttamistilanne; 4) muut komission merkityksellisinä pitämät tekijät; ja 5) muut jäsenvaltion esittämät tekijät.

4.1.Julkisen talouden keskipitkän aikavälin rahoitusasema

Jälkiarviointi osoittaa, että Italia ei vuonna 2018 noudattanut suositeltua keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävää sopeuttamisuraa, vaikka ns. harkintavallan käyttö otettaisiin huomioon. Lisäksi vuoden 2019 osalta on vaarana, että Italia ei noudata vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota, vaikka epätavallisten tapahtumien vuoksi alustavasti sallittu poikkeaminen otettaisiin huomioon. Komission kevään 2019 talousennusteen perusteella on odotettavissa, että poikkeama suositellulta keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta kasvaa edelleen vuonna 2020, jos politiikka säilyy ennallaan. Tämä tekijä on raskauttava.

Rakenteellinen rahoitusasema ja keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävä sopeutus

Vuoden 2018 osalta neuvosto suositti 11. heinäkuuta 2017, että Italia pyrkisi toteuttamaan merkittäviä julkisen talouden sopeutustoimia vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osion vaatimusten mukaisesti, kun otetaan huomioon tarve vahvistaa meneillään olevaa talouden elpymistä ja varmistaa julkisen talouden kestävyys. Vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevässä osiossa sovellettavan yhteisesti sovitun sopeutuskaavion perusteella edellytettiin, että nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellinen supistamisvauhti on vähintään 0,2 prosenttia. Tämä vastaa vähintään 0,6 prosentin vuotuista rakenteellista sopeutusta suhteessa BKT:hen. Samalla neuvosto totesi, että vuoden 2018 alustavan talousarviosuunnitelman arvioinnissa ja julkisen talouden vuoden 2018 toteutuman arvioinnissa olisi otettava asianmukaisella tavalla huomioon, että tavoitteena oli saavuttaa sellainen finanssipolitiikan viritys, joka osaltaan vahvistaa talouden elpymistä ja varmistaa julkisen talouden kestävyyden. Komissio teki marraskuussa 2017 Italian vuoden 2018 alustavasta talousarviosuunnitelmasta antamansa lausunnon yhteydessä arvion elpymisen vahvuudesta Italiassa ja otti siinä asianmukaisella tavalla huomioon talouden kestävyyttä koskevat haasteet. Neuvosto totesi 13. heinäkuuta 2018, että Italialta edellytetään vuonna 2018 julkisen talouden rakenteellista sopeutusta, jonka vaikutus on vähintään 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja että lisäpoikkeamaan ei ole varaa vuoteen. Tämä vastaa nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellistä kasvuvauhtia, joka on enintään 0,5 prosenttia.

Ilmoitettujen tietojen perusteella menojen kasvun vertailuarvo viittaa siihen, että julkisen talouden sopeutus vuonna 2018 oli riittämätöntä, sillä Italian julkisten menojen kasvuvauhti ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ja kertaluonteisia toimenpiteitä on 2 prosenttia eli neuvoston suosittamaa 0,5 prosentin kasvuvauhtia nopeampi. Lisäksi Italian rakenteellisen rahoitusaseman arvioidaan ilmoitettujen tietojen ja komission kevään 2019 talousennusteen perusteella heikentyneen 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018, mikä tarkoittaa, että tarvittava rakenteellinen sopeutus (0,3 % suhteessa BKT:hen) ei toteutunut. Italian rakenteellisten perusmenojen noin 0,45 prosentin kasvu suhteessa potentiaaliseen BKT:hen vuoteen 2017 verrattuna johtui suurelta osin palkansaajakorvauksista ja rahamääräisistä sosiaalisista tulonsiirroista. Tätä kasvua tasapainotti vain osittain korkokulujen aleneminen noin 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen, joten rakenteelliset menot kasvoivat kaiken kaikkiaan noin 0,35 prosenttia suhteessa potentiaaliseen BKT:hen. Toisaalta Italian rakenteelliset tulot kohenivat vain noin 0,25 prosenttia suhteessa potentiaaliseen BKT:hen, lähinnä välillisten verojen ja sosiaaliturvamaksujen ansiosta. Kokonaisarviointi viittaa näin ollen siihen, että Italia poikkeaa neuvoston vuodeksi 2018 suosittamalta julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta.

Vuoden 2019 osalta neuvosto suositti Italialle sen varmistamista, että nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellinen kasvu on enintään 0,1 prosenttia vuonna 2019, jolloin vuotuinen rakenteellinen sopeutus olisi 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Vakausohjelman perusteella menojen kasvun vertailuarvo viittaa siihen, että vaarana on merkittävä poikkeaminen sekä vuonna 2019 (ero 0,7 % suhteessa BKT:hen) että vuosina 2018 ja 2019 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 0,7 % suhteessa BKT:hen, kun on otettu huomioon vuonna 2018 käytetty harkintavalta), koska julkiset menot ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ja kertaluonteisia toimenpiteitä ovat 1,8 prosenttia eli neuvoston suosittamaa suuremmat. Samaan viittaa myös rakenteellisen rahoitusaseman pilari, sillä vakausohjelmassa ennakoidaan (uudelleenlasketun) rakenteellisen rahoitusaseman heikkenevän 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2019. Tämä viittaa siihen, että vaarana on merkittävä poikkeaminen sekä yhden vuoden osalta (ero 0,8 % suhteessa BKT:hen vuonna 2019) että vuosina 2018 ja 2019 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 0,6 % , kun on otettu huomioon vuonna 2018 käytetty harkintavalta). Hallituksen suunnitelmiin perustuvan kokonaisarvioinnin perusteella on vaarana, että neuvoston vuodeksi 2019 suosittamalta julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta poiketaan merkittävästi. Tämä päätelmä ei muutu, vaikka Genovassa tapahtuneen Morandin sillan romahtamisen seurauksena toteutettava ylimääräinen tieverkon huolto-ohjelma ja epäsuotuisista sääolosuhteista johtuvien hydrogeologisten riskien rajoittamiseen tähtäävä suunnitelma katsottaisiin asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdassa ja 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuiksi epätavallisiksi tapahtumiksi, joihin jäsenvaltio ei voi vaikuttaa, ja niiden vaikutus julkiseen talouteen (noin 0,18 % suhteessa BKT:hen) vähennettäisiin vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osion vaatimuksesta.

Uudelleenlaskettuihin hallituksen suunnitelmiin perustuva kokonaisarviointi voidaan vahvistaa komission kevään 2019 talousennusteen perusteella. Menojen kasvun vertailuarvo viittaa siihen, että vaarana on merkittävä poikkeaminen sekä vuonna 2019 (ero 0,9 % suhteessa BKT:hen) että vuosina 2018 ja 2019 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 0,8 % suhteessa BKT:hen, kun on otettu huomioon vuonna 2018 käytetty harkintavalta), koska julkiset menot ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ja kertaluonteisia toimenpiteitä ovat 2,0 prosenttia eli neuvoston suosittamaa suuremmat. Samaan viittaa myös rakenteellisen rahoitusaseman pilari, sillä komissio odottaa Italian rakenteellisen rahoitusaseman vuonna 2019 heikkenevän 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, jolloin se olisi –2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Näin ollen rakenteellisen rahoitusaseman pilari viittaa siihen, että vaarana on merkittävä poikkeaminen sekä yhden vuoden osalta (ero 0,8 % suhteessa BKT:hen vuonna 2019) että vuosina 2018 ja 2019 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 0,6 %, kun on otettu huomioon vuonna 2018 käytetty harkintavalta). Tämä päätelmä ei muutu, vaikka epätavallisten tapahtumien vuoksi alustavasti sallittu poikkeaminen vuonna 2019 otettaisiin huomioon. Italian viranomaiset ovat kuitenkin ilmoittaneet, että vuoden 2019 julkisen talouden rahoitusasemaan kohdistuu positiivisia riskejä, jotka johtuvat siitä, että vuoden 2019 talousarvioon sisältyvistä toimenpiteistä aiheutuvat tulot ovat odotettua suuremmat ja julkiset menot odotettua pienemmät (kohta 4.5).

Vuoden 2020 osalta neuvosto suosittaa Italialle sen varmistamista, että nettomääräiset julkiset perusmenot supistuvat 0,1 prosenttia, jolloin vuotuinen rakenteellinen sopeutus olisi 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Vakausohjelman perusteella menojen kasvun vertailuarvo viittaa siihen, että vaarana on jonkinasteinen poikkeaminen vuonna 2020 (ero 0,3 % suhteessa BKT:hen) ja merkittävä poikkeaminen vuosina 2019 ja 2020 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 0,5 % suhteessa BKT:hen), koska julkiset menot ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ja kertaluonteisia toimenpiteitä ovat 0,6 prosenttia eli neuvoston suosittamaa suuremmat. Samaan viittaa myös rakenteellisen rahoitusaseman pilari, sillä vakausohjelmassa ennakoidaan (uudelleenlasketun) rakenteellisen rahoitusaseman kohenevan 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2020. Tämä viittaa siihen, että vaarana on jonkinasteinen poikkeaminen yhden vuoden osalta (ero 0,4 % suhteessa BKT:hen vuonna 2020) ja merkittävä poikkeaminen vuosina 2019 ja 2020 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 0,6 %). Molempien pilareiden perusteella näyttää siltä, että vuoden 2020 vakausohjelmassa ennakoitu positiivisempi julkisen talouden kehitys, joka perustuu lähinnä siihen, että mittavan arvonlisäveron korotuksen oletetaan toteutuvan kokonaisuudessaan, ei riitä kompensoimaan suunniteltua mittavaa poikkeamista ennalta ehkäisevän osion vaatimuksesta vuonna 2019. Hallituksen suunnitelmiin perustuvan kokonaisarvioinnin perusteella on vaarana, että neuvoston vuodeksi 2020 suosittamalta julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta poiketaan merkittävästi. Tämä päätelmä ei muutu, vaikka epätavallisten tapahtumien vuoksi alustavasti sallittu poikkeaminen vuonna 2019 otettaisiin huomioon.

Uudelleenlaskettuihin hallituksen suunnitelmiin perustuva kokonaisarviointi voidaan vahvistaa komission kevään 2019 talousennusteen perusteella. Menojen kasvun vertailuarvo viittaa siihen, että vaarana on merkittävä poikkeaminen sekä vuonna 2020 (ero 1,5 % suhteessa BKT:hen) että vuosina 2019 ja 2020 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 1,2 % suhteessa BKT:hen), koska julkiset menot ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ja kertaluonteisia toimenpiteitä ovat 3,3 prosenttia eli neuvoston suosittamaa suuremmat. Samaan viittaa myös rakenteellisen rahoitusaseman pilari, sillä komissio odottaa Italian rakenteellisen rahoitusaseman vuonna 2020 heikkenevän 1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä viittaa siihen, että vaarana on merkittävä poikkeaminen sekä yhden vuoden osalta (ero 1,8 % suhteessa BKT:hen vuonna 2019) että vuosina 2019 ja 2020 yhdessä tarkasteltuina (ero vuotta kohti keskimäärin 1,3 %). Tämä päätelmä ei muutu, vaikka epätavallisten tapahtumien vuoksi alustavasti sallittu poikkeaminen vuonna 2019 otettaisiin huomioon. Poikkeaminen on molempien pilarien osalta vuonna 2020 komission ennusteen perusteella huomattavasti merkittävämpää kuin vakausohjelman perusteella, sillä ensin mainitussa ei oteta huomioon suojalausekkeita ja arvio julkisen talouden näkymistä vuonna 2020 on heikompi.

Vuoden 2019 vakausohjelmassa asetettu keskipitkän aikavälin tavoite, eli julkisen talouden rakenteellinen ylijäämä, joka on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteita, mutta sitä ei suunnitelmien mukaan saavuteta ohjelmakauden aikana. Vuonna 2018 ennallaan pysyneen rakenteellisen rahoitusaseman odotetaan nimittäin heikkenevän 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2019 ja paranevan 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2020. Sekä vuonna 2021 että vuonna 2022 sen odotetaan paranevan 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, joten vuonna 2022 se olisi –0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Laatikko 1: Ennaltaehkäisevän osion mukainen joustavuus Italia on komission viime vuosina harjoittaman julkisen talouden valvonnan yhteydessä hyötynyt erilaisista vakaus- ja kasvusopimuksen puitteissa sovellettavista joustolausekkeista ja sallituista poikkeamista. Vuosina 2015–2018 Italia hyötyi kumulatiivisesti yhteensä noin 30 miljardin euron suuruisesta poikkeamasta (1,8 % suhteessa BKT:hen), minkä lisäksi vuoden 2019 osalta sille on alustavasti myönnetty noin 3 miljardin euron poikkeama (0,18 % suhteessa BKT:hen). Italialle myönnetty jousto oli ratkaisevan tärkeää sen varmistamiseksi, että se toteutumatietojen perusteella (pitkälti) noudattaisi vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevää osiota erityisesti vuosien 2015, 2016 ja 2017 osalta. Lisäksi komissio piti ennalta ehkäisevän osion noudattamista keskeisenä lieventävänä seikkana eikä käynnistänyt liiallista alijäämää koskevaa menettelyä, vaikka velan supistamista koskevaa vertailuarvoa ei lähtökohtaisesti noudatettu. Tammikuussa 2015 annetun ”joustotiedonannon” seurauksena neuvosto suositti Italialle vuonna 2015 julkisen talouden sopeutusta, joka oli 0,25 prosenttia eikä 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, koska suhdannetilannetta (taloudellisesti erittäin huonot ajat) painotettiin enemmän. Lisäksi Italialle sallittiin pakolaisiin liittyvien lisämenojen perusteella poikkeama, joka oli 0,03 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2016 osalta Italialle myönnettiin rakenneuudistuslausekkeen nojalla joustoa 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, investointilausekkeen nojalla 0,21 prosenttia, pakolaisiin liittyvien lisämenojen perustella 0,06 prosenttia ja terrorismin uhkaan liittyvien poikkeuksellisten turvatoimenpiteiden perusteella 0,06 prosenttia. Vuoden 2017 osalta Italialle myönnettiin joustoa 0,35 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tästä 0,18 prosenttia myönnettiin maanjäristysriskeiltä suojaavan ennaltaehkäisevän investointisuunnitelman perusteella ja 0,17 prosenttia pakolaiskriisin perusteella. Vuoden 2018 osalta komissio käytti Italian vuoden 2018 alustavasta talousarviosuunnitelmasta antamassaan lausunnossa harkintavaltaansa pitämällä Italialle sopivana rakenteellista sopeutusta, jonka vaikutus on 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen (eikä 0,6 %), todeten, että lisäpoikkeamaan ei ole varaa vuoteen, koska ”olisi otettava asianmukaisella tavalla huomioon, että tavoitteena oli saavuttaa sellainen finanssipolitiikan viritys, joka osaltaan vahvistaa talouden elpymistä ja varmistaa julkisen talouden kestävyyden”. Vuoden 2019 osalta komissio arvioi Italian viranomaisten kanssa vuoden 2019 alustavasta talousarviosuunnitelmasta käymänsä vuoropuhelun yhteydessä, että Italia oli ”epätavallisten tapahtumien” eli tieverkon ylimääräisen huolto-ohjelman ja hydrogeologisten riskien ehkäisysuunnitelman perusteella alustavasti oikeutettu poikkeamaan, joka on noin 0,18 prosenttia suhteessa BKT:hen. Määrät on vahvistettava toteutumatietojen perusteella.





Julkiset investoinnit

Italian julkisyhteisöjen kiinteän pääoman bruttomuodostus oli vuosina 1999–2010 keskimäärin noin 3 prosenttia suhteessa BKT:hen, mutta tarve sopeutua nopeasti valtionvelkakriisiin johti siihen, että vuosina 2011–2016 investoinnit vähenivät merkittävästi, keskimäärin noin 2,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Vuonna 2018 julkiset investoinnit saavuttivat uuden aallonpohjan, 2,1 prosenttia suhteessa BKT:hen (kasvuvauhti vuositasolla nimellisin luvuin –4,3 %). Vakausohjelmassa julkisten investointien ennustetaan kasvavan suhteessa BKT:hen 2,2 prosenttiin vuonna 2019 (vuositasolla nimellisin luvuin +5,2 %) ja 2,4 prosenttiin vuonna 2020, myönnettyjen lisämäärärahojen ja hallinnollisten menettelyjen nopeuttamiseksi toteutettujen toimenpiteiden seurauksena. Komissio sen sijaan odottaa investointien pysyvän vuonna 2019 pitkälti ennallaan 2,1 prosentissa suhteessa BKT:hen (kasvuvauhti vuositasolla nimellisin luvuin 1,9 %) ja elpyvän vuonna 2020 hieman, 2,3 prosenttiin.