1.Johdanto: Euro yhtenäisyyden, suvereniteetin ja vakauden symbolina

Rooman sopimuksen 60-vuotisjuhlan yhteydessä vuonna 2017 hyväksytyssä Rooman julistuksessa todetaan, että Euroopan unionin vahvistaminen on välttämätöntä. EU-johtajat korostivat erityisesti, että unionista pitäisi tehdä vahvempi maailmanlaajuinen toimija. Sen on parannettava kykyään kestää globaaleja häiriöitä, vaikuttaa maailman tapahtumiin ja kantaa kansainvälistä vastuuta.

Komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker korosti unionin tilasta syyskuussa 2018 pitämässään puheessa euron strategista merkitystä ja kehotti ryhtymään toimiin, jotta se voisi toimia täysipainoisesti maailmannäyttämöllä: ”Ensi vuoteen mennessä on pohdittava myös euron kansainvälistä asemaa. Euro on ollut olemassa vasta 20 vuotta, mutta se on synkistä ennusteista huolimatta selvinnyt jo monista haasteista. Euro on maailman toiseksi käytetyin valuutta, ja 60 maata on sitonut valuuttansa euroon tavalla tai toisella. Meidän on kuitenkin tehtävä enemmän, jotta Euroopan yhteinen raha voi toimia täysivaltaisesti myös kansainvälisellä tasolla.”

Eurosta on 20 vuoden aikana tullut osoitus Euroopan taloudellisesta vahvuudesta ja Euroopan symboli maailmassa. Euroalueen 19 jäsenvaltiossa 340 miljoonaa EU-kansalaista käyttää euroseteleitä ja -kolikoita päivittäin. Eurooppalaiset mieltävät euron yhdeksi Euroopan unionin tärkeimmistä symboleista . Kymmenen vuotta on kulunut siitä, kun finanssikriisi ravisutti maailmaa. Noista ajoista EU:n talous- ja rahaliittoa on vahvistettu merkittävästi, ja euron kannatus on ennätystasolla kansalaisten keskuudessa. Ajan kuluessa yhteisen rahan käytännön hyödyt ovat myös saaneet enemmän huomiota: vakaat hinnat, alhaisemmat liiketoimintakustannukset kansalaisille ja yrityksille, läpinäkyvämmät ja kilpaillummat markkinat sekä lisääntynyt EU:n sisäinen ja kansainvälinen kauppa. Yhteisen rahan myötä unioni on maailman yhdentynein talousalue, jolla on investointiystävällinen ympäristö

Globaali kehitys on aina vaikuttanut talous- ja rahapoliittiseen yhdentymiseen Euroopassa, myös edettäessä kohti yhteisen rahan käyttöönottoa. Euroopan yhteisöjen valtioiden ja hallitusten päämiehet pyysivät 1960-luvun lopulla vallinneen valuuttamarkkinoiden myllerryksen vuoksi neuvostoa laatimaan suunnitelman rahapoliittisen yhdentymisen tiivistämiseksi. Tämän tuloksena vuonna 1970 julkaistussa Wernerin raportissa esitettiin kunnianhimoinen suunnitelma talous- ja rahaliiton luomiseksi. Wernerin raportti perustui oletukseen, että Yhdysvaltain dollarin vaihtokurssi pysyisi vakaana. Yhdysvaltain presidentti Nixon päätti kuitenkin 13. elokuuta 1971 irrottaa dollarin kultakannasta. Näin lopetettiin yksipuolisesti kiinteiden valuuttakurssien järjestelmä, joka oli ollut voimassa toisesta maailmansodasta asti.

Tuolloin Euroopan oli otettava kohtalonsa omiin käsiin ja edettävä kohti yhteistä rahaa. Valuuttakurssimekanismeilla alkanut prosessi saatiin lopulta päätökseen vuonna 1. tammikuuta 1999. Saman prosessin aikana laadittiin määritelmä yhteiselle talouden ohjausjärjestelmälle, jonka puitteissa jäsenvaltiot koordinoivat politiikkatoimiaan ja täyttävät yhteiset velvollisuutensa.

Euro on 20 vuotta tapahtuneesta käyttöönotosta lähtien ollut toiseksi tärkein kansainvälinen valuutta:

·Koska euron arvo on vakaa, sen osuus ulkomaisten keskuspankkien valuuttavarannoista on noin 20 prosenttia.

·Yritykset ja ulkomaiset hallitukset käyttävät euroa velkainstrumenttien liikkeeseen laskemiseen. Vuoden 2017 loppuun mennessä yli 20 prosenttia kansainvälisillä markkinoilla liikkeeseen lasketusta velasta oli euromääräistä.

·Eurosta on tullut laajasti hyväksytty valuutta kansainvälisille maksuille. Kansainvälisten liiketoimien arvosta noin 36 prosenttia laskutettiin tai maksettiin euroina vuonna 2017. Yhdysvaltain dollarin osuus oli noin 40 prosenttia.

·Noin 60 maata maailmassa käyttää tai aikoo käyttää euroa valuuttanaan tai on sitonut siihen oman valuuttansa. Euro on tärkein viitevaluutta useimmille Euroopan talousalueen (ETA) maille ja pienemmille naapurimaille sekä Afrikan talousyhteisön (CFA) 14 maalle. Yhteisen rahan painoarvo kasvaa entisestään, kun yhä useammat jäsenvaltiot ottavat euron käyttöön noudattaen perussopimuksen velvoitetta, jota ei sovelleta Tanskaan eikä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.

Euron kansainvälinen käyttö ei kuitenkaan ole vielä palannut sille tasolle, missä se oli ennen finanssikriisiä . Esimerkiksi ulkomaisten velkakirjojen euromääräinen liikkeeseenlasku saavutti huippunsa (osuus 40 prosenttia) ennen kriisiä vuonna 2007 ja on nyt hieman yli 20 prosenttia, mikä vastaa vuoden 1999 osuutta.

Kuvio 1: Maailmanlaajuisten valuuttavarantojen valuuttajakauma

Lähde: IMF:n tietoihin perustuvat komission laskelmat

Kuvio 2: Maailmanlaajuisten maksujen valuuttajakauma

Lähde: SWIFT