EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 03.05.1995 
KOM(95) 160 lopull. 
Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön 
kehitysyhteistyöpolitiikan ja jäsenvaltioiden politiikkojen keskinäisestä 
täydentävyydestä 

Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön 
kehitysyhteistyöpolitiikan ja jäsenvaltioiden politiikkojen keskinäisestä 
täydentävyydestä 
Johdanto 
1. Marraskuussa 1994 pitämässään kokouksessa neuvosto pyysi komissiota 
valmistelemaan tiedonannon yhteisön ja jäsenvaltioiden politiikkojen EY:n 
perustamissopimuksen 130 u artiklassa tarkoitetusta keskinäisestä täydentävyydestä. 
Komission ja jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöstä vastaavat pääjohtajat pitivät kaksi 
kokousta, yhden kesäkuussa 1994 ja toisen maaliskuussa 1995, keskustellakseen aiheesta 
(jälkimmäisen kokouksen pöytäkirja on liitteessä I). Tässä kokousten perusteella laaditussa 
paperissa kuvataan täydentämisen tämänhetkistä tilannetta ja tehdään lukuisia 
täydentämistä käytännössä koskevia ehdotuksia. 
Sopimus Euroopan unionista ia politiikan täydentävyys 
2. Yhteisön kehitysapu on edustanut noin 15 prosenttia yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteen 
lasketusta kehitysaputyöstä. Jäsenvaltiot määräsivät kuitenkin yksityiskohtaisesti yhteisön 
kehitysyhteistyöstä vasta vuonna 1992 tehdyssä sopimuksessa Euroopan unionista. 
Sopimuksen XVII osastossa muotoillaan yhteisön tosiasiallinen kehityspolitiikka, jota jo 
harjoitettiin jäsenvaltioiden politiikkojen rinnalla, ja tunnustetaan niiden keskinäinen 
riippuvuus. Siinä määrätään myös keinoista näiden politiikkojen johdonmukaistamiseksi 
niin, että yhteinen toiminta on mahdollisimman tehokasta. Perustamissopimuksen 130 u 
artiklassa määrätään myös yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteista ja sanotaan, että 
se täydentää jäsenvaltioiden harjoittamaa politiikkaa. 
Jäsennelty lähestymistapa 
3. Komission mielestä yhteisön politiikka saadaan täydentämään jäsenvaltioiden 
harjoittamaa politiikkaa vain, jos yhteisön politiikkaa ja kansallista politiikkaa määräävät 
yhteiset tavoitteet: tavoitteet tulkitaan yhteisiksi lähestymistavoiksi ja toteutetaan sellaisina 
alakohtaisesti ja toteutuksen tasolla, ja sekä kansallisten että yhteisön toimien tehokkuutta 
arvioidaan yhteisesti. 
4. Tämän saavuttamiseksi suositellaan seuraavaa jäsenneltyä lähestymistapaa: 
(i) Neuvoston tasolla: 
- alakohtaiset politiikat olisi määritettävä ja/tai päivitettävä ohjaamaan yhteisön ja 
jäsenvaltioiden kehityspolitiikkaa; 
- olisi sovittava yhteisistä ensisijaisuuksista yleisellä ja/tai maiden tasolla; 
- erityisen vaikeassa tilanteessa olevista maista ja alueista olisi neuvoteltava kaikkia 
osapuolia tyydyttävien ratkaisujen löytämiseksi ja niiden toimien yhteensovittamiseksi. 
(ii) Komiteoissa (EKR, ALA, MED): 
- kansallisten ja alueellisten ohjelmien olisi tarpeen mukaan perustuttava kentältä saataviin 
tietoihin, ja ne olisi laadittava pyrkien yhteisiin maakohtaisiin laliestymistapoihin. 
(iii) Kehitysmaissa: 
- yhteistyön ja yhteensovittamisen olisi tapahduttava kansallisia ja yhteisön hankkeita ja 
ohjelmia toteutettaessa. 
(iv) Asiantuntijaryhmissä: 
- olisi seurattava yhteisön ja jäsenvaltioiden alakohtaisen politiikan toteuttamista; 
- hankkeiden ja ohjelmien vaikutuksia olisi arvioitava yhteisesti. 
Nvkvinen tilanne 
5. Edellä kuvattua lähestymistapaa noudatetaan jo jossakin määrin, mutta se tapahtuu 
enimmäkseen yksittäisissä tapauksissa. Tässä yhteydessä haluamme muistuttaa, että 
marraskuussa 1992 annetussa neuvoston julistuksessa jäsenvaltiot ilmoittivat, että EY:n 
perustamissopimuksen 130 u artiklassa määrätyt tavoitteet johtaisivat myös niiden 
kansallista kehityspolitiikkaa. Samalla ne totesivat, että täydentävyys saavutetaan 
parhaiten yhteen sovittamalla. Yhteensovittamisesta määrätään erityisesti EY:n 
perustamissopimuksen 130 x artiklassa. Marraskuussa 1992 antamansa julistuksen lisäksi 
neuvosto teki johtopäätöksiä kehityspolitiikan yhteensovittamisesta toukokuussa 1993. 
Aluksi valittiin neljä alaa lisätyn yhteensovittamisen kohteiksi. Tämän toiminnan 
merkitystä korostettiin jälleen pääjohtajien kokouksessa. Kaikille neljälle alalle on nyt 
hyväksytty yhteiset politiikan linjat. Ne ohjaavat yhteisöä ja jäsenvaltioita kunkin omassa 
toiminnassa. 
6. Neuvosto hyväksyi joulukuussa 1993 myös päätöslauselman toiminnan 
yhteensovittamisesta. Kokemusten hankkimiseksi valittiin kuusi pilottimaata. Neuvostolle 
ollaan jättämässä ensimmäisistä tuloksista kertomusta, johon kuuluu ehdotuksia tämän 
yhteistyön vahvistamisesta edelleen. Saatujen kokemusten olisi johdettava toiminnan 
tehokkaampaan yhteensovittamiseen kaikissa kehitysmaissa. 
7. Neuvosto ja jäsenvaltioiden edustajat ilmoittivat marraskuussa 1992 lisäävänsä 
jäsenvaltioiden ja yhteisön kansainvälisissä keskusteluissa omaksumien kantojen 
yhteensovittamista. Julistuksen lisäksi neuvosto teki samansuuntaisia johtopäätöksiä 
toukokuussa 1994. Komissio huomauttaa, että joissakin tapauksissa yhteensovittaminen 
on merkinnyt vain jo omaksutuista kannoista ilmoittamista vähän ennen tilaisuutta. 
Komissio pitää tätä riittämättömänä ja kehottaa ministereitä antamaan yksiköilleen ohjeet 
osallistua yhteensovituskokouksiin hyvissä ajoin yhteisten kantojen laatimiseksi. Komissio 
on valmis tekemään tähän tarvittavat aloitteet. 
8. Vaikka edellä oleva osoittaa edistystä tapahtuneen täydentämisen käytännön 
toteuttamisessa, komissio katsoo, että monilla aloilla tarvitaan pikaisesti lisätoimia. 
Yhteistyön kehittäminen etukäteissuunnittelussa 
9. Strateginen suunnittelu on tärkeätä päätöksentekomenettelyssä, sillä se ohjaa yhteisön 
ja jäsenvaltioiden toimintaa tietyn ajan. Jos yhteisö haluaa täydentää jäsenvaltioiden 
politiikkaa, yhteensovittaminen on erittäin tärkeää tällä päätöksentekomenettelyn asteella. 
Kun otetaan huomioon tuleva Lomé-maiden ohjelman laadinta, tilanne on nyt erityisen 
sopiva pitkälle harppaukselle tällä alalla. Parannettua etukäteissuunnittelua olisi tietenkin 
sovellettava myös ALA- ja MED-maihin. Tämän perusteella komissio ehdottaa seuraavaa: 
10. Sekä suhteissa AKT-maihin että yhteistyössä muiden ALA- ja MED-alueiden 
kumppaneiden kanssa on käytössä menettelyjä, joilla voidaan tarkistaa yhteisön 
yksittäisten maiden kanssa harjoittaman yhteistyön strategioita. Näitä mekanismeja olisi 
kehitettävä edelleen yhteensovittamisen edistämiseksi etukäteissuunnittelussa niin, että 
jäsenvaltiot sitoutuvat aktiivisemmin jakamaan tietoa omista strategioistaan ja 
havainnoistaan. 
11. AKT-maiden osa I ta ohjelmanteon ensimmäinen askel on kussakin AKT-maassa olevan 
komission edustuston johtajan luonnostelema asiakirja, jossa kuvataan yhteisön kanssa 
harjoitettavan yhteistyön strategia. Asiakirjan päällimmäisin tavoite on määrittää alueet, 
joilla yhteisö voisi toimia myötävaikuttaakseen kunkin AKT-maan vaikeuksien 
voittamiseen ottaen huomioon muiden lahjoittajien ja erityisesti jäsenvaltioiden toiminnan. 
12. Komissio on antanut edustustojensa johtajille ohjeet tehostaa jäsenvaltioiden 
edustajien kanssa harjoitettavaa yhteensovittamista paikallisesti ohjelmanteon nykyisessä 
alkuvaiheessa varsinkin kahdessa tarkoituksessa: 
- laatia yhteinen kanta kyseisen maan kehitysstrategiaan ja suurimpiin tätä koskeviin 
vaikeuksiin; 
- osoittaa tehokkain lapa, jolla yhteisö voi täydentää muiden jäsenvaltioiden toimintaa. 
Yhteensovittamista laajennetaan tarvittaessa koskemaan myös muita lahjoittajia. Myös 
kyseisen maan kansallinen hallitus otetaan sopivalla hetkellä mukaan yhteensovittamiseen. 
13. Komission mielestä tätä yhteensovittamista pitäisi täydentää menettelyn 
myöhäisemmässä vaiheessa ohjelmakomitean keskustelulla yhteisön ohjeellisen 
avustusohjelman laatimiseksi jokaiselle maalle. Tämän onnistumiseksi on täytettävä 
seuraavat edellytykset: 
- jäsenvaltioiden on oltava riittävän avoimia omien suuntaustensa ja tulevien vuosien 
toimintansa suhteen toimiessaan kyseisessä maassa 
- EKR-komitean olisi annettava etusija tällaiselle "strategian yhteensovittamiselle" 
ohjelmantekovaiheessa sen sijaan, että se keskittyisi vain yhteisön toimintaan. Siksi 
jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle ja toisilleen omista suuntauksistaan ja 
aikomistaan toimisia. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi oltava komiteassa riittävästi 
edustettuina. 
14. Mitä tulee Välimeren maihin, uusi vahvistettu Välimeren politiikka on kehitetty 
yhdenmukaisesti tiettyjen alueen muiden tärkeiden toimijoiden kanssa, mm. 
Maailmanpankin, ja yhteisön ja jäsenvaltioiden läheisessä yhteistyössä niiden asettaessa 
yhteisiä poliittisia ta voineita maailmanlaajuisella tasolla ja edistäessä näin politiikkojen 
täydentävyyttä. Kaikkia tämän alueen kanssa harjoitettavien suhteiden osatekijöitä on 
käsitelty, myös yhteisön ja jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvia. Tämä heijastuu 
Barcelonassa pidettävän Luroopan ja Välimeren välisen konferenssin selvästi osallistuviin 
valmisteluihin; konferenssissa käsitellään poliittisia ja turvallisuusasioita, taloudellisia ja 
rahoitussuhteita sekä sosiaalisia kysymyksiä tavoittein, jotka heijastavat täysin 
jäsenvaltioiden näkökohlia ja ohjaavat näiden omaa ja yhteisön yhteistyötä kyseisen 
alueen kanssa. Barcelonan konferenssi tarjoaa tilaisuuden luoda pysyviä menettelyjä 
yhteensovittamista varten kaikkien sopimuspuolten kannalta tärkeillä politiikan aloilla 
perustamatta kuitenkaan pysyvää byrokraattista rakennelmaa. 
15. Vahvistetun Välimeren-politiikan toteuttamisen alkuvaiheet ovat hyvä tilaisuus 
kehittää yhteensoviltamista maakohtaisessa etukäteissuunnittelussa. Yhteistyö- ja 
assosiointineuvostojen ja komiteoiden valmistelutöiden yhteydessä on kehitetty jäsentynyt 
neuvottelumenettely. Komissio ehdotti 8 päivänä maaliskuuta, että yhteistyön 
tehostamiseksi yhteistyöneuvostojen vuosikokouksetpidettäisiinvastedes teknisellä tasolla, 
ja yhteisö ja yhteisöön kuulumattomien Välimeren maiden (MNC-maiden) organisaatio 
pitäisivät erikseen poliittisella tasolla vuotuisen ministerikokouksen, jossa käsitellään 
kaikkia koskevia aiheita. Vahvistetussa Välimeren-politiikkaan sisältyy osallistuvampi 
lähestymistapa yhteistyöhön, ja jotta se osoittautuisi tehokkaaksi, tarvitaan yhteisön ja 
jäsenvaltioiden etukäteen tapahtuvaa yhteensovittamista yhteisen strategisen 
yhteistyönäkemyksen määrittämiseksi kunkin Välimeren maan kanssa. Vaikka yhteisön 
harjoittamalle kehitysyhteistyölle on ehdotettu huomattavaa varojen lisäystä, jäsenvaltiot 
pysyvät sitä merkittäviimpänä rahoituslähteenä, ja siksi on tärkeätä, että asetetut strategiset 
tavoitteet ohjaavat myös niiden omia ohjelmia ja että todelliseen täydentävyyteen pyritään. 
Rauhanprosessin osalta I isätty yhteensovittaminen jäsenvaltioiden (ja muiden lahjoittajien) 
kanssa on osoittautumassa lupaavaksi täydentävien ratkaisujen kehittämisessä. 
16. Yhteistyössä Aasian ja latinalaisen Amerikan maiden kanssa on luotava menettelyjä, 
joilla vahvistetaan sekakomiteoiden työn valmistelujen yhteensovittamista kaikilla 
yhteistyösopimusten koskemilla aloilla. Maiden tasolla on jo otettu käyttöön osallistuvia 
lähestymistapoja yhteisön ja sen tärkeimpien ALA-kumppanien välisen yhteistyön 
strategioiden kehittämiseen. Niitä olisi käytettävä järjestelmällisemmin ja jäsenvaltioiden 
olisi osallistuttava laajemmin ja avoimemmin lähinnä kentällä mutta myös asiaa 
koskevissa komiteoissa. Tällä pyrittäisiin käytännön täydentämiseen siitä seuraavissa 
toimissa. 
Yhteiset arvioinnit 
17. Toinen alue, jolla komissio arvelee tarvittavan lisätoimia, on arviointi. Sekä 
kansallisten että yhteisön hankkeiden ja ohjelmien arviointi antaa unionille arvokasta 
tietoa siitä, miten ni itien yhteistä tehokkuutta voidaan parantaa. Komissio viittaa tässä 
yhteydessä arvioinnista toukokuussa 1989 ja toukokuussa 1992 annettuihin neuvoston 
päätöslauselmiin sekä toiminnallisesta yhteistyöstäjoulukuussa 1993 annettuun neuvoston 
päätöslauselmaan, joissa yhteisen arvioinnin etuja korostetaan. Mainitun pohjalta komissio 
ehdottaa seuraavaa: 
18. Jäsenvaltioiden ja komission arviointiyksikköjen olisi jatkettava yhteisön ja 
jäsenvaltioiden avustusohjelmien yhteisarviointiin sopivien kohteiden tunnistamista ja 
valmistettava tulevien vuosien toimintaohjelma. 
19. Yhteensovittamisesta valikoiduilla aloilla ja valikoiduissa maissa laaditut 
pilottihankkeiden kertomukset olisi otettava huomioon osoitettaessa yhteisarviointiin 
sopivia kohteita. 
20. Yhteiset arvioinnit olisi toteutettava mahdollisimman käytännöllisesti. Kokemus 
osoittaa, että jäsenvaltioiden ja komission välillä voidaan järjestää hankkeen tarpeisiin 
vastaava ja osapuolet mukaan ottava joustava menettely ja päästä hyviin tuloksiin 
kohtuullisessa ajassa ja kohtuullisilla resursseilla. 
Johtopäätös 
21. Kuten neuvoston marraskuussa 1992 antamassa julistuksessa todetaan, yhteisön ja 
jäsenvaltioiden kehityspolitiikan täydentävyys olisi varmistettava erilaisilla 
yhteensovittamismenetielyillä. Jotkin näistä menettelyistä on otettu käyttöön kolmen 
viime vuoden aikana, mutta niitä käytetään edelleen vain yksittäisissä tapauksissa. 
22. Komission mielestä nyt on aika siirtyä jäsentyneempään lähestymistapaan. Tämä vaatii 
ennen kaikkea lisää työtä alakohtaisten politiikkojen määrittelyssäja päivittämisessä, lisää 
yhteensovittamista etukäteissuunnittelussa ja kansallisten ja yhteisön hankkeiden ja 
ohjelmien yhteisarviointijärjestelmän käyttöön ottamisessa. Toiminnallisesta 
yhteensovittamisesta jätetään eri kertomus. 
23. Neuvostoa pyydetään vahvistamaan nämä johtopäätökset. 
EUROPEAN COMMISSION 
DIRECTORATE-GENERAL FOR DEVELOPMENT 
Developmentpoticies 
Sectoral policies ANNEX I 
Brussels, 28/03/1995. 
VIH/ A/ 1/ D(95) 
e:\pol-sec\prosp\comple\reun21 r6\resmne3.wpd 
Minutes of the meeting of directors general 
of 20 inarch 1995 
a 
Two points figured on the agenda : 
complementarity between the Community's development cooperation policy 
and the policies of Member States ; 
coherence between the Community's development cooperation policy and 
other policies. 
Discussion on the first issue was presided by Mr Steffen SMIDT, Director-General for 
Development. The second issue was presided by Mr Juan PRAT Director-General a.t.p. 
for North/South relations. 
Participants 
The list of participants is attached as annex 1. 
Complementarity 
Referring to the first discussion in June'94 and to reactions subsequently received, the 
Commission considered there to be a large consensus on the conceptual frame work : 
that the aim of complementarity is to achieve greater collective effectiveness 
of Community and Member States development cooperation ; 
that the main instrument for it is coordination ; 
that it is an evolutionary process of learning by doing. 
The Commission proposed not to engage again in a theoretical debate on the 
interpretation of the term "complementarity" but to focus, for the time being, on some 
operational arrangements to develop complementarity in practice. If required, at a later 
stage the theoretical debate could be resumed in the light of experience gained. 
Rue de la Loi 200, B-1049 Brussels, Belgium- Office: G12-7/29 
Telephone:direct line (+32-2)299.63.80. exchange 299.11.1J .Fax: 2992907. 
Telex: COMEU B 21877Telegraphicaddress: COMEUR Brussels. 
The dutch and UK representatives considered that consensus on the interpretation of 
the term "complementarity" was still lacking, and reserved their position. They did, 
however, agree that at this stage, one should focus on a number of practical measures to 
achieve greater efficiency. 
The 3 proposals made in the joint letter of Mr Steffen SMIDT and Mr Juan PRAT of 8 
march (annex 2) : 
1) enhanced coordination in forward planning ; 
2) joint evaluations ; 
3) concertation 
were discussed. 
adl) enhanced coordination in forward planning 
The Commission referred to the upcoming programming exercise for the 8th EDF and 
underlined the importance of forward planning. It pointed out that, if the Community is 
to take account of interventions of Member States in the developing countries, country 
strategies have to be established in full knowledge of all relevant elements ; i.e. of what 
each the Member States intends to do in these countries. Unfortunately, the present 
mechanisms do not function to provide for these elements to be taken into account. The 
Commission considered that they therefore needed to be improved. It proposed an 
effective coordination by heads of Delegations in the countries concerned in the first 
phase of the programming exercise, when strategy orientations are elaborated. This should 
then be followed, at a later stage, by a discussion in the relevant Committees (EDF, ALA, 
MED) in Brussels, with a view to finalising the Country Programmes. In both instances, 
Member States would have to be transparent on their own orientations and planned 
activities for the years ahead. This would imply, in particular, that the representation of 
Member States in the Committees would have to be of the appropriate level to ensure 
such coordination. 
There was a large support on the Commission's views and agreement that the proposal 
be presented by the Commission to the Council. 
The following more specific observations were made: 
A number of participants considered that coordination in the programming phase could 
also usefully take place with donors outside the European Union (multilateral/bilateral). 
They underlined the importance of the involvement of the Developing Countries in this 
procedure. 
There was a discussion whether the emphasis of the coordination should be in Brussels 
and capitals or on the spot in the developing countries. The political decisions would have 
to be taken in Brussels whilst the information and operational coordination should be 
established in the field. This discussion appeared largely related to different internal 
decision making structures in the respective Member States. 
The importance to continue to establish common approaches on policies in sectors was 
underlined, since this would facilitate to a great extent the operational coordination. Two 
2 
additional sectors on which work could be focused, were mentioned; fisheries and 
agriculture. 
A number of participants, specifically underlined the necessity of a better exchange of 
information on bilateral activities. It was reco|nised that, for a useful discussion in the 
programming committee, this should be aware of the Member States planned 
interventions, and what they intend to do in financial terms in the individual developing 
countries. A plea to have Committees concentrate in general more on strategies and less 
on individual projects, for example by increasing the present financial threshold of 2 
million ECU for projects, was made by some participants. 
The state of play in the 6 pilot countries, chosen by the Council for re-enforced 
operational EU-coordination, was discussed. It was requested to take due account of this 
exercise in the preparation of the coordination on forward planning. Some participants 
considered that it could be useful to show how Member States and EU disburse their 
funds in these pilot countries, and how the different decision making processes in the 
Member States function. If necessary, common procedures could be proposed. 
The status of the EU Delegates was raised. The Commission pointed out that their status 
was laid down in the different instruments, like the Lomé convention or the specific 
agreements with tile ALA and MED countries. 
ad2) Joint evaluation 
To increase the collective effectiveness of Community and bilateral aid, the Commission 
proposed also that work should be stepped up in the field of joint evaluations. Evaluation 
services of the Member States and the Commission should continue to identify subject 
matter for joint evaluations of Community aid programmes as well as those öf Member 
States, and should prepare a programme of action for the years to come. 
The proposal was in general positively received and agreed to be presented to Council. 
Reference was also made to the DAC coordination on evaluations and this was considered 
a good example. It was reminded that evaluation has to be done at different levels : 
project by project, sector by sector, country by country, and that operational services have 
to be involved. The results of evaluations have to be reflected in the programming 
exercise. 
ad3) concertation 
The Commission proposed a concertation on aid programmes. It suggested that this 
concertation should take place regularly, and on the basis of a presentation that each 
Member State would be asked to make on objectives and measures within their respective 
aid programme. 
It was considered that the issue required further discussion. 
Coherence 
Afternoon session; the Coherence of Community Policies with the Objectives of 
Development Co-operation Policy. 
The Commission representative began by drawing the attention of participants to the two 
documents made available to the meeting namely, 
i) the Commission services working document of November 1994 on policy Coherence; 
ii) a Room Document giving an up-date statement of the position. 
It was stressed that, whilst every effort was now being made both within the College of 
Commissioners itself, and between the Commission services, to ensure the Coherence 
of Community policies with the Objectives of Development Co-operation policy, 
problems of incoherence still arose. These usually reflect differences of interest. The 
Community was, however, not alone in facing the difficulty of reconciling different 
political objectives. One of the most well known problems in this regard, at Community 
level, was that of the setting up of a common market organisation for Bananas, where 
four Community objectives had to be reconciled i) the completion of the internal market, 
ii) preferential relations with the ACP countries, iii) relations with Latin America, iv) 
the requirements of the GATT/WTO. Another more general example could be given with 
regard to the problem of exchange rates and interest rate volatility and their impact on 
developing countries, particularly the poorest, and those dependant on the export of pri­
mary products. 
Mr Prat indicated that the need for Coherence had been an important consideration in 
the preparation of the proposals for the new Mediterranean policy where an overall 
approach to the Union's relations with the countries concerned will be adopted, with the 
negotiations addressing a wide variety of issues. The approach adopted in the 
Mediterranean proposal suggested that it might be easier to achieve policy Coherence at 
the bilateral and regional level rather than at the global level. 
In the course of the subsequent discussion the following points were made; 
- whilst it is essential that political choices must be made there is a need for the 
systematic identifi-cation of problems and conflicts of interest (NL, UK, D). It would be 
useful to commission a study to look at ways of establishing a procedure for recognising 
these (NL). 
- whilst being sympathetic to the approach set down in the Commission documents, and 
welcoming the steps taken by the Commission to improve internal Coherence, it was still 
important to establish where major incoherencies are to be found, and which 
incoherencies are unacceptable (UK, B). Indeed there was a need for a study on the 
Coherence of all Development Co-operation instruments. (UK). 
- it was important to distinguish between intended and unintended incoherence, with the 
need for a mechanism to avoid unintended incoherence (DK, S WE). 
- as stressed in the Commission documents the difficulty of establishing an overall 
general approach to the problem of Coherence was recognised (D, ESP, F). This pointed 
to the need to proceed on a case by case basis so building up the necessary methodology. 
- many Member States although by no means all, advocated a joint 
Agriculture/Development Council (NL, DK, B, IRL, SWE, SF) In response to this 
proposal Mr Soubestre said that it would be wrong to assume that only the CAP 
generated problems for Development Co-operation. In reality many other policies were 
also concerned in the search for Coherence (to name but two; environmental issues, 
internal market issues, for example those relating to the cocoa content of chocolate etc.) 
- finally there was a need for comprehensive body of data, developing country by 
developing country, bringing together Community aid spending in all its forms (NL, UK). 
Indeed steps were already being taken in this regard for the presentation of the OECD -
DAC data on aid. Member States appeared inclined to share with the Commission and 
each other the statistics they already prepare themselves, provided it does not cost extra 
work. 
In summing up a very interesting discussion Mr Prat recalled that the question of joint 
Councils must be one to be dealt with by subsequent presidencies. The relevant 
authorities would need to address these proposals. The Commission services would also 
consider the question of the preparation of the appropriate body of statistics. It was 
noted that country strategy papers - already circulated to Member States - were intended 
to bring together all forms of cooperation. 
The plan was now to circulate this short report of the discussion on Coherence to 
Directors General in time for it to be considered at the Development Council of June 1 
next. 
Miscellaneous 
The Commission was asked whether the issue of reform of the international institutions, 
on the G7 Halifax agenda, would be discussed in the EU. The Commission thought that 
the issue would be taken up in COREPER, at some stage. 
The austrian delegation distributed a non-paper on coordination, complementarity and 
coherence (annex 3). 
\o 

ISSN 1024-4492 
KOM(95) 160 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 11 01 
Luettelonumero : CB-CO-95-194-FI-C 
ISBN 92-77-88461-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxembourg