Komissio esitti heinäkuussa 2015 lainsäädäntöehdotuksen, jolla EU:n päästökauppajärjestelmää tarkistetaan ensi vuosikymmentä varten. EU:n päästökauppajärjestelmän uudistaminen ja tarkistaminen on olennainen osa työtä, jonka päämääränä on joustava energiaunioni, joka on yksi nykyisen komission keskeisistä politiikanaloista.

Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä (EU ETS) on ollut teollisuuden ja energia-alan kasvihuonekaasupäästöjen kustannustehokasta vähentämistä koskevan EU:n strategian kulmakivi vuodesta 2005. Järjestelmällä edistetään huomattavasti EU:n vuodelle 2020 asettaman päästövähennystavoitteen saavuttamista. EU on hyvää vauhtia saavuttamassa ja jopa ylittämässä tavoitteensa. Jatkuva edistyminen on kuitenkin varmistettava, jotta voidaan saavuttaa tavoite, joka koskee päästöjen vähentämistä vähintään 40 prosenttia vuoteen 2030 mennessä – mistä EU:n johtajat sopivat lokakuussa 2014 osana EU:n ilmasto- ja energiapuitteita 2030. EU toteuttaa tämän tavoitteensa kollektiivisesti kustannustehokkaalla tavalla niin, että vähennyksiä tehdään sekä päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvilla aloilla että muilla aloilla. Tämä tavoite, joka EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvilla aloilla on 43 prosentin päästövähennys verrattuna vuoteen 2005, voidaan erityisesti saavuttaa saumattomasti toimivan uudistetun EU:n päästökauppajärjestelmän avulla.

EU:n päästökauppajärjestelmää käytetään EU:n 28 jäsenvaltiossa, Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa. Se kattaa noin 11 000 voima- ja tuotantolaitosta sekä Euroopan lentoasemien välillä lentävien noin 520 lentoyhtiön päästöt. Järjestelmä kattaa noin 45 prosenttia EU:n kasvihuonekaasupäästöistä. Kolmannesta vaiheesta (2013–2020) alkaen EU:n päästökauppajärjestelmä kattaa kiinteiden laitosten osalta energiaintensiiviset teollisuudenalat, mukaan lukien voimalaitokset ja muut polttolaitokset, joiden kokonaislämpöteho on vähintään 20 MW (lukuun ottamatta ongelma- ja yhdyskuntajätteen polttolaitoksia), öljynjalostamot, koksaamot, rauta- ja teräs-, klinkkeri-, lasi-, kalkki-, tiili-, keramiikka-, massa-, paperi- ja pahviteollisuus, alumiinin, petrokemikaalien, ammoniakin, typpihapon, adipiinihapon, glyoksaali- ja glyoksyylihapon tuotanto sekä hiilidioksidin talteenotto, siirto putkistoissa ja geologinen varastointi. Ilmailualalla EU:n päästökauppajärjestelmän soveltamisala rajoittui ETA:n alueella suoritettaviin lentoihin vuoden 2016 loppuun saakka. EU:n päästökauppajärjestelmä kattaa hiilidioksidin (CO2) päästöt, typpihapon, adipiinihapon, glyoksyylihapon ja glyoksaalin tuotannosta peräisin olevat typpioksiduulin (N2O) päästöt sekä alumiinin tuotannosta peräisin olevat perfluorihiilivetyjen (PFC) päästöt. EU:n jäsenvaltiot voivat lisätä EU:n päästökauppajärjestelmään uusia aloja ja kasvihuonekaasupäästöjä (vapaaehtoinen menettely).

Vuonna 2016 toimitettujen raportointivuotta 2015 koskevien 21 artiklassa tarkoitettujen kertomusten mukaan sallittuja laitoksia on nyt hieman alle 10 950. Edellisvuonna niitä oli noin 11 200 ja sitä edeltävänä vuonna noin 11 400.

EU:n päästökauppajärjestelmän toimien puitteissa poltetut polttoaineet olivat suurimmalta osin fossiilisia vuonna 2015. Siitä huolimatta 27 jäsenvaltiota raportoi myös biomassan käytöstä lähes 2 000 laitoksessa (1966 eli 18 prosenttia kaikista laitoksista). Vain 4 jäsenvaltiota (FR, LI, LT ja MT) ei raportoinut minkäänlaisesta biomassan käytöstä. Biomassaan liittyviä päästöjä koskevat tiedot olivat puutteellisia joissakin 21 artiklassa tarkoitetuissa jäsenvaltioiden kertomuksissa (DK, IE, LV, PT ja RO), mutta käytetystä biomassasta peräisin olevat päästöt olivat toimitettujen tietojen perusteella noin 125 miljoonaa tonnia hiilidioksidia (noin 7 prosenttia EU:n päästökauppajärjestelmässä ilmoitetuista päästöistä). Vain kaksi jäsenvaltiota (DE ja SE) ilmoitti vähäisestä biopolttoaineiden käytöstä, johon osallistui neljä ilma-aluksen käyttäjää.

Vuotuisiin päästöihin perustuvissa luokissa vuotta 2015 koskevat tiedot osoittavat, että vuonna 2014 laitoksista 72 prosenttia kuului luokkaan A, 21 prosenttia luokkaan B ja vain 7 prosenttia luokkaan C. Vuonna 2015 yli 5 700 laitosta (IT pois luettuna) ilmoitettiin ’vähän päästöjä aiheuttavaksi laitokseksi’ (57 prosenttia kokonaismäärästä IT pois luettuna). Vähän päästöjä aiheuttavien laitosten ja luokkaan A kuuluvien laitosten suuri prosenttiosuus osoittaa, että suhteellisuusperiaatteen mukaisesti suunnitellun tarkkailu-, raportointi- ja todentamisjärjestelmän määrittämistasoihin perustuva rakenne ja muut yksinkertaistamiset ovat tarkoituksenmukaisia.

Vaikka laitosten jako kolmeen luokkaan A, B ja C sekä vähän päästöjä aiheuttaviin laitoksiin noudattelee jäsenvaltioissa yleensä samaa yleistä suuntausta, teollisuuden aloilla ja toiminnoissa, joista asia koskee, on suurempia eroja. EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvia laitoksia, jotka harjoittavat polttotoimintaa, on kaikissa jäsenvaltioissa. Muita useimpien jäsenvaltioiden raportoimia toimintoja ovat öljynjalostus sekä teräksen, sementin, kalkin, lasin, keramiikan, massan ja paperin tuotanto. Vain kaksi maata (FR ja NO) ilmoitti, että lupia oli myönnetty hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia varten. Kun on kyse EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvista toiminnoista, jotka koskevat muiden kasvihuonekaasujen kuin hiilidioksidin päästöjä, lupia on ilmoitusten mukaan myönnetty lähinnä alumiinia ja PFC-yhdisteitä varten 13 maassa (DE, ES, FR, GR, IS, IT, NL, NO, RO, SE, SI, SK ja UK) sekä typpihapon tuotantoa ja N2O:ta varten 20 maassa (poikkeuksena ovat CY, DK, EE, IE, IS, LI, LU, LV, MT, PT ja SI). Muista N2O-aloista on ilmoitettu vain kolmessa jäsenvaltiossa, ja ne liittyvät adipiinihapon tuotantoon (DE, FR ja IT) sekä glyoksaalin ja glyoksyylihapon tuotantoon (DE ja FR).

Kuten vuonna 2015 raportoitiin, vain harvat jäsenvaltiot ovat hyödyntäneet mahdollisuutta jättää vähäisten päästöjen aiheuttajat EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle EU:n päästökauppadirektiivin 27 artiklan mukaisesti. Asiaa koskevalla säännöksellä pyritään vähentämään vähäisten päästöjen aiheuttajien hallintokustannuksia, ja sitä voidaan käyttää, kun käytössä on vastaavanlaisia toimenpiteitä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. Vuonna 2016 toimitettujen kertomusten mukaan kahdeksan maata (DE, ES, FR, HR, IS, IT, SI ja UK) on käyttänyt tätä mahdollisuutta, erityisesti polttotoimintaa ja keramiikan tuotantoa harjoittavien laitosten yhteydessä. Järjestelmän ulkopuolisten hiilidioksidipäästöjen määrä oli vuonna 2015 noin 4 miljoonaa tonnia (eli 0,22 prosenttia todennettujen päästöjen kokonaismäärästä), kun se oli 3,9 miljoonaa tonnia vuonna 2014 ja 4,7 miljoonaa tonnia vuonna 2013.

On huomattava, että jäsenvaltioiden vuonna 2016 toimittamien 21 artiklassa tarkoitettujen kertomusten mukaan vain harva jäsenvaltio hyödynsi tarkkailua ja raportointia koskevan asetuksen 13 artiklassa tarjottua mahdollisuutta sallia yksinkertaistetut tarkkailusuunnitelmat tapauksissa, joissa riski on pieni. Vain BE (Flanderi), FR, HR, HU, LI ja LT raportoivat tällaisesta käytöstä laitosten yhteydessä, ja vain FI, IS ja PL ilmailun yhteydessä.

Kun tarkastellaan ilma-aluksen käyttäjiä, EU:n päästökauppajärjestelmän tarkkailusuunnitelmissa ilmoitettujen ilma-aluksen käyttäjien määrä oli alle 530 vuonna 2015, kun se oli 610 vuonna 2014.

2.2.Unionin rekisteri

Unionin rekisteriin kirjataan tilinomistajien päästöoikeudet ja tilien väliset tapahtumat samaan tapaan kuin pankissa. Unionin rekisteriä käyttää ja pitää yllä komissio. Kansalliset rekisterien valvojat kaikissa EU:n päästökauppajärjestelmään osallistuvissa 31 maassa toimivat yhteyspisteinä yhteensä yli 20 000 tilin edustajille (yrityksiä tai luonnollisia henkilöitä). Unionin rekisterin avulla eurooppalaiset päästöjen aiheuttajat, kauppiaat ja 31 kansallista viranomaista voivat käyttää EU:n päästökauppajärjestelmää. Rekisterin avulla voidaan esimerkiksi jakaa ilmaiseksi päästöoikeuksia kiinteiden laitosten toiminnanharjoittajille ja ilmailualuksen käyttäjille, kirjata päästöjen aiheuttajien (kiinteiden laitosten ja ilmailun) päästöt, tarjota päästöjen aiheuttajille, kauppiaille ja luonnollisille henkilöille mahdollisuus toteuttaa sovitut kaupat siirtämällä päästöoikeuksia tililtä toiselle sekä antaa päästöjen aiheuttajille luvan kompensoida päästöjä palauttamalla päästöoikeuksia. Rekisteriä käytetään myös taakanjakopäätöksen* täytäntöönpanoon ja päästöoikeuksien huutokauppaan. Samalla unionin rekisteri antaa osallistujamaille mahdollisuuden noudattaa YK:n Kioton pöytäkirjan sääntöjä, esimerkiksi poistaa tai mitätöidä Kioton yksiköitä. * Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 406/2009/EY, tehty 23 päivänä huhtikuuta 2009, jäsenvaltioiden pyrkimyksistä vähentää kasvihuonekaasupäästöjään yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen vähentämissitoumusten täyttämiseksi vuoteen 2020 mennessä (EUVL L 140, 5.6.2009, s. 136).

Vuonna 2016 Malta ja Kypros liitetään unionin rekisterin kautta Yhdistyneiden kansakuntien kansainväliseen tapahtumalokiin (ITL). Lisäksi koordinoidusti Yhdistyneiden kansakuntien kanssa pannaan täytäntöön tarvittavat toiminnot, joilla toteutetaan Kioton pöytäkirjan osapuolten konferenssin päätöksessä 3/CMP.11 määritellyt menettelyt.

Unionin rekisterin keskusvalvojana komissio pyrkii jatkuvasti parantamaan rekisterin toimivuutta, turvallisuutta ja helppokäyttöisyyttä yhdessä kansallisten rekisterien valvojien kanssa.

Lisätietoja päästökauppajärjestelmästä on EU:n päästökauppajärjestelmän käsikirjassa.

3.HIILIMARKKINOIDEN TOIMINTA VUONNA 2015



Tässä luvussa esitetään tietoja EU:n päästökauppajärjestelmän tarjonnasta ja kysynnästä. Tiedot koskevat päästökattoa, ilmaisjakoa, NER300-ohjelmaa, huutokauppaa, poikkeamista täysimittaisesta huutokaupasta energia-alalla tietyissä jäsenvaltioissa sekä kansainvälisten hyvitysten käyttöä.

Kysynnän osalta annetaan tietoa todennetuista päästöistä sekä tarjonnan ja kysynnän tasapainottamisesta.

3.1.Tarjonta: liikkeeseen lasketut päästöoikeudet

3.1.1.Päästökatto