Koska EU on tärkeä toimija kansainvälisillä elintarvikemarkkinoilla, sillä on huomattava vaikutusvalta kolmansiin (eli EU:n ulkopuolisiin) maihin kauppapolitiikkansa kautta sekä kyky vaikuttaa maailmanlaajuisesti merkityksellisten määräysten ja standardien kehittämiseen. EU:n kauppapolitiikalla voidaan yhdessä muiden välineiden, kuten EU:n maatalouselintarvikkeiden edistämispolitiikan, kanssa lisätä tietoisuutta EU:n maatalouselintarvikkeiden korkeista standardeista EU:n ulkopuolella ja edistää siirtymistä kestäviin elintarvikejärjestelmiin koko maailmassa YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti. Komissio myös tekee yhteistyötä Euroopan ulkosuhdehallinnon kanssa kestäviä elintarvikejärjestelmiä koskevissa tiedotustoimissa.

EU on maailman suurin maatalouselintarvikkeiden viejä ja kolmanneksi suurin maatalouselintarvikkeiden tuoja, kun luvut sisältävät vesiviljelyn. EU:n tuontia hallitsevat sellaiset tuotteet, joita ei pääosin tuoteta EU:ssa (esimerkiksi kahvi, tee, palmuöljy, trooppiset hedelmät), joita tuotetaan myyntikauden ulkopuolella tai joiden tuotanto on vähäistä tai riittämätöntä kysyntään vastaamiseksi (esimerkiksi soijapapu ja -rouhe). EU:n vienti kattaa laajan tuotevalikoiman hyödykkeistä, kuten maitojauheesta, sianlihasta ja viljasta, korkean lisäarvon tuotteisiin, kuten viineihin ja väkeviin alkoholijuomiin, oliiviöljyihin ja juustoihin, minkä seurauksena kauppatase on vahvasti ylijäämäinen.

Nykyään lähes joka kolmas ihminen maailmassa on nälkäinen tai ei saa ravinteikasta ruokaa säännöllisesti tai riittävästi. Samaan aikaan lähes 40 prosenttia maailman aikuisväestöstä on ylipainoisia. Epäterveelliset ruokavaliot ovat EU:ssa merkittävä sairauksien ja ennenaikaisten kuolemien aiheuttaja.

Elintarvikejärjestelmät vastaavat maailmanlaajuisesti noin neljänneksestä vuotuisista kasvihuonekaasupäästöistä ja ovat pääasiallinen biodiversiteetin vähenemistä aiheuttava tekijä. Noin 90 prosenttia maapallon metsäkadosta johtuu maatalouteen käytettävien maa-alueiden laajenemisesta, mikä tarkoittaa, että vaikutus on suurempi kuin aiemmin on ajateltu. Ilmastonmuutos ja ympäristön tilan heikkeneminen puolestaan vähentävät maailmanlaajuisten elintarvikejärjestelmien häiriönsietokykyä ja lisäävät niiden altistumista merkittäville haasteille, kuten vedenpuutteelle, maaperän huonontumiselle ja sään ääri-ilmiöille, mikä heikentää elintarviketurvaa ja lisää zoonoosien riskiä.

Noin 1990-luvun puolivälissä hyväksyttyjen merkittävien ympäristösopimusten jälkeen tieto nykyaikaisten elintarvikejärjestelmien maailmanlaajuisesta vaikutuksesta on kehittynyt merkittävästi, mikä on myös lisännyt yhteiskunnallista ja eettistä huolta elintarvikkeiden tuotanto- ja kulutustavoista. Lisäksi maailmanlaajuisella tasolla on välttämätöntä siirtyä kestäviin elintarvikejärjestelmiin, jotka ovat vähemmän riippuvaisia fossiilisista polttoaineista.

Tavarakauppaan sovellettavat kattavat oikeudet ja velvollisuudet määritetään tullitariffeja ja kauppaa koskevassa vuoden 1994 yleissopimuksessa (GATT-sopimus). Ensimmäinen vaihe tavaroihin vaikuttavan toimenpiteen laillisuuden arvioinnissa on selvittää, kuuluuko toimenpide jonkin GATT-sopimuksen säännön soveltamisalaan. Näin on erityisesti silloin, kun toimenpide on

Vaikka EU ei aseta tällaisia vaatimuksia järjestelmällisesti tuontituotteille, tuontiin sovelletaan jo tiettyä EU:n eläinten hyvinvointia koskevaa lainsäädäntöä. EU asettaa ehtoja eläinten suojelulle lopetuksen yhteydessä ja kuljetuksen aikana. Asetuksessa (EY) N:o 1099/2009 edellytetään, että EU:hun lihaa tuovat kolmannet maat soveltavat vähintään EU:n asetusta vastaavia vaatimuksia. Tätä varten kolmannet maat vahvistavat vientitodistuksessa, että lopetuksessa on noudatettu vähintään EU:n vaatimuksia vastaavia eläinten hyvinvointia koskevia vaatimuksia ja että kauppakumppanit eivät ole koskaan kyseenalaistaneet tätä. Komissio arvioi maiden valmiuksia vahvistaa edellä mainittu vakuutus lihahygieniatarkastusten aikana. Samaan tapaan EU:hun tuotavien eläinten on oltava kuljetuskuntoisia asiaankuuluvien EU:n vaatimusten mukaisesti, mikä kolmansien maiden on vahvistettava virallisessa todistuksessa asetuksen (EY) N:o 1/2005 mukaisesti. Myös kuljettajien on täytettävä tietyt vaatimukset, ja heillä on oltava lupa ja heidän oltava edustettuna niissä jäsenvaltioissa, joissa he hakevat lupaa. EU:lla on myös pakollinen järjestelmä pöytämunien eläinten hyvinvointia koskeville merkinnöille, joissa ilmoitetaan tuotantomenetelmä (häkki-, lattia- tai ulkokanat jne.).

Valmistus- ja tuotantomenetelmiä koskevia määräyksiä sovelletaan usein ympäristönsuojelun tai eläinten hyvinvoinnin alalla, jolloin ympäristövaikutuksen vähentämiseksi tai eettisten kysymysten ratkaisemiseksi toteutettavat toimenpiteet eivät liity varsinaiseen lopputuotteeseen vaan kyseisen tuotteen tuotantoon. Jos tällaisia normeja sovelletaan tuontiin, niillä säännellään tosiasiassa ulkomailla toteutettavaa tuotantoprosessia siinä määrin kuin kyseiset tuotteet on tarkoitettu myytäviksi sääntelevän maan markkinoilla. Lisäksi valmistus- ja tuotantomenetelmät eivät välttämättä edes vaikuta lopputuotteen fyysisiin ominaisuuksiin. Tällaisissa tapauksissa käytetään nimitystä ”tuotteisiin liittymättömät valmistus- ja tuotantomenetelmät” (non-product related process and production methods, NPR-PPM).

Maatalouselintarvikkeiden tuotantoon liittyvät kansanterveydelliset huolet eivät kuitenkaan liity pelkästään terveys- ja kasvinsuojeluvaatimuksiin. Tammikuusta 2022 alkaen sovellettavassa eläinlääkkeistä annetussa asetuksessa (EU) 2019/6 säädetään monenlaisista konkreettisista toimenpiteistä, joilla torjutaan mikrobilääkeresistenssiä. Mikrobilääkeresistentit organismit voivat levitä paitsi eläinperäisistä elintarvikkeista myös suoraan ihmisestä toiseen tai ihmisten ja eläinten välillä. Eläimille annettavien mikrobilääkkeiden hallitumpaa ja vastuullisempaa käyttöä edistävillä toimenpiteillä tuetaan Pellolta pöytään -strategian tavoitetta, joka on vähentää tuotantoeläimille tarkoitettujen ja vesiviljelyssä käytettyjen mikrobilääkkeiden kokonaismyyntiä EU:ssa 50 prosenttia vuoteen 2030 mennessä. Tässä yhteydessä uudet vaatimukset, jotka koskevat mikrobilääkkeiden käyttöä EU:hun tuotaviksi tarkoitetuissa eläimissä ja eläinperäisissä tuotteissa, määritetään eläinlääkkeistä annetun asetuksen 118 artiklan perusteella. Tuotavia eläimiä ei saa lääkitä mikrobilääkkeillä kasvunedistämiseksi tai tuotoksen kasvamiseksi, eikä niille saa antaa mikrobilääkkeitä, jotka on EU:ssa varattu ihmisten tiettyjen infektioiden hoitoon.

EU:lla on käytössä perusteellinen terveys- ja kasvinsuojelujärjestelmä, jonka tarkoituksena on varmistaa, että kaikki EU:ssa markkinoille saatettavat elintarvikkeet täyttävät ihmisten terveyden suojelun korkeaa tasoa koskevan vaatimuksen, sekä estää tuhoojien ja tautien leviäminen kasvien ja eläinten joukossa. Kaikkien tuotujen maatalouselintarvikkeiden on noudatettava EU:n terveys- ja kasvinsuojeluvaatimuksia tai ehtoja, jotka EU on tunnustanut vähintään niitä vastaaviksi. Säännöt perustuvat tieteelliseen näyttöön, ja niiden laatimisessa otetaan asianmukaisesti huomioon kansainväliset standardit.

Samaan aikaan EU on riippuvainen kaupasta paitsi elintarviketeollisuutensa myyntikanavana ja kilpailukyvyn lähteenä myös keinona varmistaa elintarvikehuollon monipuolisuus. Kuten elintarviketurvaa koskevassa tiedonannossa todetaan, Venäjän hyökkäys Ukrainaan on paljastanut puutteita, jotka aiheuttavat riskejä maailmanlaajuiselle elintarviketurvajärjestelmälle. Näihin puutteisiin olisi puututtava siten, että edistetään siirtymää kohti kestävää, häiriönsietokykyistä ja oikeudenmukaista elintarvikejärjestelmää EU:ssa ja maailmanlaajuisesti.

Lisäksi EU ja sen jäsenvaltiot ovat sitoutuneet kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuuteen. Sen välityksellä EU ja sen jäsenvaltiot pyrkivät ottamaan huomioon kehitystavoitteet politiikoissa, joilla on todennäköisesti vaikutus kehittyviin maihin. Kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuuden tavoitteena on minimoida ristiriidat ja luoda synergioita eri EU-politiikkojen välille sekä lisätä kehitysyhteistyön vaikuttavuutta kumppanimaiden hyväksi. Uusi kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus on siitä lähtien, kun se sisällytettiin EU:n lainsäädäntöön Maastrichtin sopimuksella (1992), vahvistanut EU:n sitoutumisen kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuuteen ja tunnustanut sen ratkaisevan tärkeäksi osaksi strategiaa, jonka tarkoituksena on saavuttaa kestävän kehityksen tavoitteet kumppanimaissa.

Jotta toimenpide on perusteltavissa GATT-sopimuksen XX artiklan nojalla, sen on oltava välttämätön yhden tai useamman poliittisen tavoitteen saavuttamiseksi ja kohdeltava kotimaisia ja tuontituotteita tasapuolisesti, eikä se saa sisältää protektionistisia elementtejä. Asiaan liittyville sidosryhmille, myös kansainvälisille kumppaneille, julkishallinnoille, tuojille, viejille ja käyttäjille, aiheutuvat rasitteet ja kustannukset olisi otettava huomioon. Tällaisten toimenpiteiden rakenteen olisi myös oltava riittävän joustava, jotta voidaan ottaa huomioon viejämaiden erityiset olosuhteet ja mahdollisesti erilaiset tuotantomenetelmät, edellyttäen, että tämä tehdään tasapuolisesti, esimerkiksi tunnustamalla, että kolmannen maan tuotantomenetelmät ovat tehokkuudeltaan vastaavia kuin EU:n normit.

Toimenpide on syrjivä, kun se merkitsee joko 1) lakiin perustuvaa syrjintää, eli toimenpide nimenomaisesti erottaa tuotteet toisistaan alkuperän perusteella, tai 2) tosiasiallista syrjintää, eli toimenpide on ensinäkemältä alkuperän suhteen neutraali, mutta sillä on haitallinen vaikutus eri WTO:n jäsenistä peräisin olevien vastaavien tuotteiden välisiin kilpailun edellytyksiin. Tosiasiallista syrjintää voi tapahtua esimerkiksi, jos kotimaiset tuotteet voivat täyttää tietyn standardin tai vaatimuksen helpommin kuin vastaavat tuontituotteet.

Yhteenvetona voidaan todeta, että jos kaikki edellä mainitut edellytykset täyttyvät, valmistus- ja tuotantomenetelmiä koskevia kansallisia määräyksiä voidaan pitää WTO:n sääntöjen mukaisina.

3.2.Kansainväliset terveys- ja ympäristöstandardit ja -sitoumukset

Maatalouselintarvikkeiden kansainvälinen kauppa on laajentunut useiden viime vuosikymmenten aikana, mikä on luonut tarpeen kehittää kansainvälisen tason standardeja kansainvälisen vaihdon helpottamiseksi. Useilla kansainvälisillä organisaatioilla on tärkeä rooli erityisesti elintarviketurvallisuutta ja kuluttajansuojaa koskevien maailmanlaajuisten elintarvikestandardien kehittämisessä. Mikään erityinen foorumi ei kuitenkaan kehitä elintarvikkeisiin sovellettavia kestävyys- tai ympäristöstandardeja. Jäljempänä olevassa yleiskatsauksessa käsitellään nykyisiä kansainvälisiä organisaatioita, jotka toimivat elintarviketuotantoon liittyvien terveys- ja ympäristöstandardien ja -sitoumusten alalla. Kuten edellä todetaan, sellaiset ongelmat, joilla on maailmanlaajuinen ulottuvuus ja jotka ovat kansainvälisesti tunnustettuja ainakin osassa kansainvälistä yhteisöä, hyväksytään todennäköisemmin perustelluiksi syiksi toiminnalle.

Elintarviketurvallisuuden sekä eläinten ja kasvien terveyden alalla kolme tärkeintä kansainvälistä standardointielintä, jotka WTO on tunnustanut SPS-sopimuksessa, ovat Codex Alimentarius -komissio, Maailman eläintautijärjestö ja kansainvälisen kasvinsuojeluyleissopimuksen sihteeristö.

Codex Alimentarius -komissio on YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) ja Maailman terveysjärjestön (WHO) perustama komissio, jolla on tarkoitus vastata kuluttajien kasvavaan huoleen mahdollisista elintarvikkeisiin liittyvistä terveysriskeistä sekä kansainvälistä kauppaa vaikeuttavien kansallisten elintarviketurvallisuussäädösten nopeaan lisääntymiseen. Codex Alimentarius -komissio on toiminut keskeytyksettä lähes 60 vuoden ajan. Sinä aikana se antanut yli 200 elintarvikestandardia sekä ohjeita ja käytännesääntöjä hygieniasta, merkinnöistä, muuntogeenisistä organismeista valmistetuista elintarvikkeista, mikrobilääkeresistenssistä, elintarvikkeiden sisältämien vierasaineiden tai elintarvikelisäaineiden enimmäismääristä sekä torjunta-ainejäämien tai eläinlääkejäämien enimmäismääristä elintarvikkeissa. Mikrobilääkeresistenssiä käsittelevä Codex Alimentarius -komission työryhmä laati vuonna 2021 tieteeseen perustuvia ohjeita, joiden tavoitteena on mahdollistaa mikrobilääkeresistenssin johdonmukainen hallinta koko elintarvikeketjussa.

Maailman eläintautijärjestö (OIE ) määrittää kansainvälisiä standardeja eläinten terveydestä, hyvinvoinnista ja tuotannosta, myös mikrobilääkeresistenssistä. OIE käsittelee mikrobilääkeresistenssiä myös WHO:n, FAO:n, YK:n ympäristöohjelman (UNEP) ja OIE:n nelikantaisen, konsolidoidun yhteistyön kautta. Yhteistyö perustuu osapuolten keskeiseen tehtävään, joka on käsitellä monenlaisia mikrobilääkeresistenssin torjumiseksi toteutettaviin maailmanlaajuisiin toimiin liittyviä tarpeita. OIE korostaa seitsemännessä, vuosia 2021–2025 koskevassa strategisessa suunnitelmassaan, että vaikka sen keskeinen tehtävä on parantaa eläinten terveyttä ja hyvinvointia, nämä toimet auttavat myös turvaamaan ihmiskunnan tulevaisuuden. Lisäksi yksi OIE:n keskeisistä tavoitteista on edelleen edistää maailmanlaajuisia tavoitteita parantamalla eläintuotannon kestävyyttä.

Kansainvälinen kasvinsuojeluyleissopimus (IPPC-sopimus) on yli 180 maan allekirjoittama hallitustenvälinen sopimus, jonka tavoitteena on suojella maapallon kasvivaroja kasvintuhoojien leviämiseltä ja ilmaantumiselta sekä edistää turvallista kauppaa. Tärkein väline IPPC-sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi ovat kansainväliset kasvinsuojelutoimenpidestandardit (ISPM-standardit), joiden käyttöönoton myötä IPPC-sopimus on ainoa maailmanlaajuinen kasvien terveyttä käsittelevä standardointielin. IPPC-sopimuksen vuosien 2020–2030 strategisessa kehyksessä asetetaan seuraavat strategiset tavoitteet: a) parantaa maailmanlaajuista elintarviketurvaa ja lisätä kestävää maatalouden tuottavuutta, b) suojella metsiä ja ympäristöä kasvintuhoojien vaikutuksilta ja c) edistää turvallista kauppaa, kehitystä ja talouskasvua.

EU tekee myös tiivistä yhteistyötä YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) kanssa maa- ja metsätaloutta, kalastusta, biodiversiteettiä, elintarviketurvaa, elintarvikekriisejä ja elintarviketurvallisuutta koskevissa asioissa. EU ja FAO sopivat vuonna 2021 strategisessa vuoropuhelussaan, että ne lisäävät yhteisiä toimia yhteisissä toimintaohjelmissaan maatalouselintarvikejärjestelmien muuttamiseksi siten, että niistä tehdään osallistavampia, tehokkaampia, häiriönsietokykyisempiä ja kestävämpiä. FAO on julkaissut useita ohjeita vesiviljelyn kestävyydestä, maan hoidosta ja kestävistä elintarvikejärjestelmistä. Ohjeissa on määritelty kestävä elintarvikejärjestelmä, esitetty perustelut holistiselle lähestymistavalle, jossa kiinnitetään huomiota maatalouselintarvikejärjestelmien sosiaalisten, taloudellisten ja ympäristönäkökohtien välisiin keskinäisiin yhteyksiin, nykyisten lähestymistapojen rajoitukset ja tarve muutokselle.

Edellä kuvatut EU:n toimet vaikuttavien toimenpiteiden toteuttamiseksi mikrobilääkeresistenssin torjumiseksi vastaavat myös YK:ssa perustetun tilapäisen, järjestöjen välisen mikrobilääkeresistenssiä käsittelevän koordinointiryhmän (Inter-Agency Coordination Group on AMR, johon kuuluu FAO:n, WHO:n ja OIE:n asiantuntijoita) kansainvälistä tunnustusta sille, että mikrobilääkeresistenssin torjumiseksi tarvitaan kiireellisiä toimia, jotka on aloitettava siitä, että luovutaan asteittain mikrobilääkkeiden käytöstä eläinten kasvunedistäjinä ja toteutetaan toimenpiteitä ihmislääketieteelle kaikkein tärkeimpien mikrobilääkkeiden tehokkuuden säilyttämiseksi.

Maailman ruokaturvakomitea (CFS) on ruokaturvapolitiikkaa tarkasteleva ja seuraava YK:n elin, joka myös osallistuu aktiivisesti kestäviin elintarvikejärjestelmiin siirtymiseen.

Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen (biodiversiteettisopimus) biologista monimuotoisuutta koskeva strateginen kehys vuosiksi 2010–2020 sisältää useita elintarvikestandardien ja elintarvikkeiden kaupan kannalta merkityksellisiä tavoitteita. Tällaisia ovat erityisesti kestävää maa- ja metsätaloutta sekä vesiviljelyä koskeva tavoite 7 sekä pilaantumista, myös liikaravinteita, koskeva tavoite 8.

Biodiversiteettisopimuksen puitteissa käynnistetty pölyttäjiä koskeva kansainvälinen aloite, jota FAO on toteuttanut vuodesta 2000 alkaen, on pääasiallinen poliittinen väline pölyttäjiin kohdistuvien uhkien torjumiseksi maailmanlaajuisesti. Pölyttäjät ovat erottamaton osa tervettä ekosysteemiä , erityisesti maatalousekosysteemiä . Ilman pölyttäjiä eläinten suorittamasta pölytyksestä riippuvaiset viljely- ja luonnonkasvilajit vähenisivät ja monet niistä lopulta katoaisivat. Pölyttäjien määrä ja monimuotoisuus ovat kuitenkin vähentymässä EU:ssa ja koko maailmassa, ja monet lajit ovat vaarassa kuolla sukupuuttoon. Biologista monimuotoisuutta ja ekosysteemipalveluja käsittelevän hallitustenvälisen tiede- ja politiikkafoorumin (IPBES) pölyttäjiä koskevassa arviointiraportissa pölyttäjien suurimmiksi uhiksi mainitaan maankäytön muuttuminen, tehotuotanto ja torjunta-aineiden käyttö, ympäristön pilaantuminen, haitalliset vieraslajit, taudinaiheuttajat ja ilmastonmuutos.

Lisäksi monenvälisellä pysyviä orgaanisia yhdisteitä (POP-yhdisteet) koskevalla Tukholman yleissopimuksella (Tukholman sopimus) suojellaan ihmisten terveyttä ja ympäristöä kemikaaleilta, jotka säilyvät ympäristössä pitkiä aikoja, leviävät maantieteellisesti laajalle alueelle, kerääntyvät ihmisiin, luontoon, villieläimiin ja luonnonkasveihin ja vaikuttavat haitallisesti ihmisten terveyteen ja ympäristöön. Yhdessä YK:n Euroopan talouskomission (UNECE) POPs-pöytäkirjan kanssa Tukholman sopimuksessa vahvistetaan tiukat kansainväliset järjestelyt luetelluille POP-yhdisteille (16 UNECEn pöytäkirjassa ja 31 Tukholman sopimuksessa), joista monet ovat torjunta-aineita. Näiden aineiden tuotanto ja käyttö on lopetettava tai sitä on rajoitettava tiukasti. Vaikka monet POP-yhdisteet kiellettiin vuosia sitten, niitä on edelleen ympäristössä niiden pysyvän luonteen vuoksi.

Lisäksi vapaaehtoiset sopimukset, aloitteet tai toimialojen ja yksityisten toimijoiden säännöt sekä yksityiset kestävyysjärjestelmät edistävät osaltaan ympäristöä ja eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten noudattamista erityisesti maatalouselintarvikealan kauppaan liittyvissä kansainvälisissä arvoketjuissa. Vaikka yksityisiä kestävyysjärjestelmiä kehitettiin aluksi elintarviketurvallisuuden alalla, niitä on yhä enemmän laajennettu ympäristöä tai eläinten hyvinvointia koskeviin kysymyksiin (esimerkiksi GLOBALG.A.P.). Toinen esimerkki yksityisestä aloitteesta on Kestävän palmuöljyn yhdistys (Roundtable on Sustainable Palm Oil, RSPO), joka kokoaa yhteen palmuöljyn tuottajia, jalostajia ja kauppiaita, valmistajia, vähittäiskauppiaita, sijoittajia sekä yhteiskunnallisia ja ympäristöalan kansalaisjärjestöjä maailmanlaajuisten palmuöljyä koskevien kestävyysjärjestelmien laatimiseksi ja toteuttamiseksi.

4.EU:N TOIMIEN ALAT

4.1.Monenväliset foorumit

Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa korostetaan, että maailmanlaajuisiin haasteisiin, kuten ilmastonmuutokseen ja ympäristön pilaantumiseen, on tärkeää vastata maailmanlaajuisilla toimilla, ja kehotetaan EU:ta jatkamaan kunnianhimoisen ympäristö-, ilmasto- ja energiapolitiikan edistämistä ja täytäntöönpanoa kaikkialla maailmassa. Pellolta pöytään -strategiassa asetettiin lisäksi yhdeksi EU:n tavoitteista edistää maailmanlaajuista siirtymistä kestäviin elintarvikejärjestelmiin kansainvälisissä standardointielimissä ja johtaa kansainvälisiä kestävyysstandardeja koskevaa työtä. Monenvälisillä foorumeilla EU on ollut yksi elintarvikejärjestelmiin siirtymisen kiireellisyyttä voimakkaimmin esiin tuoneista äänistä. EU:n on otettava johtava asema konkreettisten jatkotoimien varmistamisessa, ja tehokkain väline tämän toteuttamiseksi on EU:n pehmeä valta sääntelyvaikuttajana. Samalla EU on tärkeä standardien laatija ja yksi maailman suurimmista maatalouselintarvikkeiden viejistä ja tuojista. Osiossa 3.2 tehtiin yleiskatsaus nykyisiin organisaatioihin ja aloitteisiin kestävien maatalouselintarvikejärjestelmien alalla. Tässä osiossa määritetään keskeiset monenvälisellä tasolla toteutettavien toimien alat, jotka ovat erityisen tärkeitä EU:lle maailmanlaajuiseen kestäviin elintarvikejärjestelmiin siirtymiseen liittyvien tavoitteiden saavuttamiseksi.

Elintarvikejärjestelmiä käsitelleen YK:n huippukokouksen jatkotoimet

Elintarvikejärjestelmien kestävyys on monialainen kysymys, joka yhdistää useimmat nykyisistä ilmasto- ja ympäristöhaasteista toisiinsa. Toisin kuin biodiversiteetin tai ilmastonmuutoksen kaltaisilla osa-alueilla, kestävien elintarvikejärjestelmien alalla ei ole kansainvälistä sopimusta tai puitesopimusta, jolla edistettäisiin yhdennettyä politiikkojen kehitystä, eikä riippumatonta tieteellistä elintä, joka tuottaisi tietoa päätöksentekoa varten (kuten hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli tai biologista monimuotoisuutta ja ekosysteemipalveluja käsittelevä hallitustenvälinen tiede- ja politiikkafoorumi). Tässä yhteydessä vuonna 2021 järjestetyllä elintarvikejärjestelmiä käsitelleellä YK:n huippukokouksella oli tärkeä rooli toimien konsolidoinnissa ja useiden monenvälisten elintarvikkeista käytävien keskustelujen saattamisessa yhteen.

Tätä taustaa vasten komissio on perustanut asiantuntijaryhmän tutkimaan sellaiseen yhteenliitettyyn ja johdonmukaiseen toimintakehykseen liittyviä tarpeita ja vaihtoehtoja, jolla vahvistetaan kansainvälistä tieteen ja politiikan vuorovaikutusta elintarvikejärjestelmien alalla. Määritettyjen tarpeiden mukaisesti EU kannattaa sitä, että parannetaan Maailman ruokaturvakomitean (CFS) roolia tieteen ja politiikan rajapinnassa.