[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 21.3.2011

KOM(2011) 133 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Kolmas seurantakertomus tiedonannosta ”Veden niukkuuden ja kuivuuden asettamiin haasteisiin vastaaminen Euroopan unionissa” (KOM( 2007) 414 lopullinen)

SEK(2011) 338 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Kolmas seurantakertomus tiedonannosta ”Veden niukkuuden ja kuivuuden asettamiin haasteisiin vastaaminen Euroopan unionissa” (KOM( 2007) 414 lopullinen)

JOHDANTO

Komissio antoi vuonna 2007 veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan tiedonannon[1], jossa yksilöidään seitsemän alaa, joilla on toteutettava toimia, jotta Euroopasta voisi tulla tehokkaasti vettä käyttävä talous. Neuvosto antoi lokakuussa 2007[2] tukensa tiedonannossa yksilöidyille vaihtoehtoisille toimintamalleille ja kehotti komissiota tarkistamaan veden niukkuutta ja kuivuutta koskevaa strategiaa vuoteen 2012 mennessä. Euroopan parlamentti antoi vuonna 2008 päätöslauselman, jossa korostetaan pikaisten toimien ja lisärahoituksen tarvetta. Vesivarojen käytön tehostaminen olisi nähtävä osana Eurooppa 2020 -strategiaan sisältyvää resurssitehokas Eurooppa -lippulaivahanketta[3].

Ensimmäinen seurantakertomus tiedonannosta ”Veden niukkuuden ja kuivuuden asettamiin haasteisiin vastaaminen Euroopan unionissa” annettiin vuonna 2008[4] ja toinen vuonna 2009[5]. Niissä esiteltiin joitakin lupaavia EU:n ja jäsenvaltioiden aloitteita mutta todettiin samalla, että tehtävää on vielä paljon.

Neuvosto tunnusti kesäkuussa 2010, että veden niukkuus ja kuivuus ovat jo nyt vakavia ongelmia useilla Euroopan alueilla. Neuvosto pyysi jäsenvaltioita edistämään tehokkaampaa ja kestävämpää vedenkäyttöä ja muistutti mieliin, että veden niukkuus- ja kuivuustapauksista tarvitaan luotettavia tietoja, jotta toimenpiteitä voidaan kehittää edelleen. Lisäksi neuvosto pyysi komissiota pohtimaan, millä toimenpide- ja rahoitusvälineyhdistelmällä veden niukkuus- ja kuivuustapauksiin voitaisiin tarttua, ja tarvittaessa esittämään asiaa koskevia ehdotuksia.

Tämä seurantakertomus kattaa toukokuun 2009 ja toukokuun 2010 välisen ajan ja perustuu 21 maan komission vuosittaiseen kyselylomakkeeseen antamiin vastauksiin[6]. Veden niukkuuden tila oli näissä maissa seuraava:

- kolme jäsenvaltiota ilmoitti veden niukkuuden olevan jatkuva ongelma (CZ, CY ja MT),

- viisi jäsenvaltiota ilmoitti kuivuustapauksista tai pitkän aikavälin keskiarvoa pienemmistä sademääristä (FR, PT, HU, ES ja UK) ja

- neljä jäsenvaltiota ilmoitti paikallisista rajoitetuista niukkuustapauksista (FR, NL, RO ja SE).

Näistä syistä muutamissa näistä maista kehitettiin ja otettiin käyttöön torjuntatoimia, joilla rajoitettiin vedenkäyttöä (FR), keinokastelua (RO, SE ja CY) sekä vesiliikennettä (NL). Kuusi jäsenvaltiota (AT, BE, EE, IE, LU, SK) ja Sveitsi ilmoittivat, ettei niissä esiintynyt kuivuus- eikä niukkuustapauksia. Näitä jäsenvaltioiden toimittamia tietoja olisi tarkasteltava Euroopan ympäristökeskuksen vuonna 2010 antaman, ympäristön tilaa koskevan raportin[7] yhteydessä. Kyseisessä raportissa todetaan, että lukuun ottamatta joitakin pohjoisia ja väljästi asutettuja maita, joilla on runsaat vesivarat, veden niukkuutta esiintyy monilla Euroopan alueilla, erityisesti Etelä-Euroopassa, jossa vedestä on samanaikaisesti sekä vakavaa puutetta että suurta kysyntää.

Tässä seurantakertomuksessa selostetaan tarkemmin veden niukkuuden ja kuivuuden laajuutta EU:ssa sekä toimenpiteitä, joita ollaan ottamassa käyttöön ongelmien ratkaisemiseksi. Seurantakertomuksessa selostetaan, miten komissio aikoo valmistella veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamista, joka on määrä saattaa päätökseen vuonna 2012.

SUUNNITELMA EUROOPAN VESIEN SUOJELEMISEKSI

Komissio aikoo laatia vuoden 2012 loppuun mennessä suunnitelman Euroopan vesien suojelemiseksi. Suunnitelma pohjautuu vesipolitiikan puitedirektiivin[8] täytäntöönpanosta tehtyihin arvioihin sekä veden niukkuutta ja kuivuutta koskevaan strategiaan, ja siinä otetaan huomioon vesivarojen haavoittuvuus ilmastonmuutokselle ja muulle ihmisen toiminnasta aiheutuvalle kuormitukselle. Suunnitelmalla pyritään seuraaviin kahteen tavoitteeseen:

- siinä tehdään katsaus menneeseen ja arvioidaan jo käyttöönotettujen toimintalinjojen ja toimenpiteiden toteuttamista ja saavutuksia, jotta voidaan varmistaa EU:n vesivarojen suojelu ja saatavuus sekä samalla kartoittaa puutteita ja ongelmia,

- siinä tehdään katsaus tulevaan ja tarkastellaan vesiympäristön haavoittuvuuden kehittymistä, jotta voidaan yksilöidä sellaisia toimenpiteitä ja välineitä, joita tarvitaan useilla EU:n politiikan aloilla kestävän vedenkäytön varmistamiseksi EU:ssa pitkällä aikavälillä.

Suunnitelmassa tuodaan yhteen toimenpidesuosituksia, ja sitä tuetaan useilla uusilla aloitteilla, tarvittaessa myös lainsäädäntöehdotuksilla. Suunnitelmassa myös tarkastellaan lisärahoituksen, kannustimien ja toimenpiteiden tarvetta sekä tarvittavan tukirakenteen luomista tietojenkeruulle ja tieteelliselle ja tekniselle kehitykselle. Lisäksi siinä tarkastellaan vesipolitiikan eri näkökohtien välisiä yhteyksiä, myös niitä, jotka liittyvät laatuun ja saatavuuteen. Suunnitelma laaditaan tiiviissä yhteistyössä sidosryhmien kanssa.

Komission työtä tukee Euroopan ympäristökeskuksen parhaillaan kehittämä yhdennetty analyysi, jossa yhdistyvät toisiinsa resurssitehokkuus, tilinpito, ympäristön ulkoisvaikutukset ja toimenpiteet vesivarojen alalla.

VEDEN NIUKKUUTTA JA KUIVUUTTA KOSKEVAN STRATEGIAN TARKISTAMINEN

Sidosryhmiä kuultiin ensimmäisen kerran veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamisesta huhtikuussa 2010, jolloin komissio esitteli tarkistamisen tärkeimmät osatekijät, sovellettavan menettelyn ja aikataulun.

Veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamisen tärkeimmät osatekijät ovat

- vesitehokkuus (maataloudessa ja kaupunkiympäristössä),

- suunnittelun parantaminen (kysynnän hallinta, maankäytön suunnittelu, kuivuuden seurantajärjestelmien ja indikaattorien kehittäminen sekä veden niukkuutta ja kuivuutta koskevien näkökohtien parempi sisällyttäminen osaksi vesipiirien hoitosuunnitelmia ja alakohtaisia toimintalinjoja) sekä

- täytäntöönpanovälineiden tarkoituksenmukaisuus (esimerkiksi vesitehokkaiden toimien rahoittaminen, veden hinnoittelu ja vesivarojen kohdentaminen).

Tarkistamisen yhteydessä käsitellään myös veden niukkuuden ja kuivuuden ongelmaan liittyvää ulkoista ulottuvuutta. Vesivaroista on tulossa yhä haavoittuvaisempia eri puolilla maailmaa, ja suuri osa EU:n ”vesijalanjäljestä” (joka on suoran ja välillisen vedenkäytön indikaattori) on peräisin tuontitavaroista, joiden tuotannossa käytetään paljon vettä (kuten maatalous-, elintarvike- ja tekstiilituotteet). ”Vesijalanjälkeä” ja elinkaarianalyysiä käytetään yhä useammin tietoisuuden lisäämiseksi paljon vettä kuluttavista tuotteista ja tuotantoprosesseista. Tarkistamisen yhteydessä arvioidaankin, missä määrin näitä välineitä voitaisiin käyttää poliittisiin tarkoitusperiin.

VESITEHOKKUUDEN PARANTAMINEN

Vuonna 2007 annetussa tiedonannossa kuvatun vesivarojen hierarkian mukaan vesitehokkuuden parantaminen, joka kattaa jäljempänä esitetyt aihealueet, on tärkeä osa veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamista.

Rakennusten vesitehokkuus

Useimmat jäsenvaltiot eivät ole vielä panneet täytäntöön kansallista lainsäädäntöä, johon sisältyy rakennusten tai vettä käyttävien laitteiden vesitehokkuusstandardeja. Joitakin asiaa koskevia näkökohtia on kuitenkin sisällytetty osaksi vesipiirien hoitosuunnitelmia (BG, CY, IE ja SK). Yhdistynyt kuningaskunta on määritellyt vesilaitoksille uudet vesitehokkuustavoitteet.

Komissio käynnisti vuoden 2010 lopulla selvityksen analysoidakseen tarkemmin mahdollisuuksia parantaa rakennusten vesitehokkuutta kaikkialla Euroopassa. Selvityksessä keskitytään kolmeen rakennusten vesitehokkuutta parantavaan tekijään: vettä säästäviin laitteisiin, vesitehokkaaseen rakentamiseen, suunnitteluun ja korjausrakentamiseen sekä rakennusten vesitehokkuuden mittaamiseen.

Selvityksessä kartoitetaan, millä sääntelyllisillä tai muilla toimenpiteillä voidaan kaikkein parhaiten parantaa rakennusten vesitehokkuutta; vaihtoehtoja ovat uuden direktiivin (joka olisi rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin[9] kaltainen) antaminen, vesitehokkuusnäkökohtien sisällyttäminen osaksi voimassaolevia sääntelytoimia sekä muiden toimenpiteiden ja standardien yhdisteleminen. Tässä yhteydessä myös arvioidaan ehdotettujen toimenpiteiden taloudellisia, yhteiskunnallisia ja ympäristövaikutuksia.

Vedenjakelujärjestelmien vesivuotojen vähentäminen

Yksi keino lisätä vesitehokkuutta on vähentää vedenjakeluverkostoissa ilmeneviä vesivuotoja. Tähänastiset selvitykset ovat osoittaneet, että tietyillä Euroopan alueilla jopa 50 prosenttia vedenjakelujärjestelmien vedestä joutuu hukkaan. Vesivuotojen määrä vaihtelee kuitenkin huomattavasti jäsenvaltioittain.

Jäsenvaltiot pitävät vesivuotojen vähentämistä tärkeänä asiana, ja 13 niistä (AT, BE, BG, CY, ES, FR, IE, IT, MT, PT, RO, SE, SK ja UK) ilmoitti toteuttaneensa tällä alalla merkittäviä toimenpiteitä raportointikauden aikana. Näitä toimenpiteitä ovat muun muassa säännöllisin väliajoin tehtävät huoltotyöt, ohjeiden päivittäminen, vesivuotojen kartoittaminen, niiden määrän määrittely ja vähentäminen, sellaisen uuden lainsäädännön antaminen, joka velvoittaa paikallisviranomaiset edistämään toimintasuunnitelmia ja monivuotisia työohjelmia sekä vesiverkostojen kunnostamisen sisällyttäminen osaksi vesipiirien hoitosuunnitelmia ja kansallisia ohjelmia. Jotkin jäsenvaltiot (CZ, EE, HU ja LU) eivät aio uudistaa vesiverkostoaan; Alankomaat on todennut, että sen juomaveden toimitusverkostossa ilmenevät vesivuodot ovat niin pieniä (alle 5 prosenttia), ettei ole tarpeellista toteuttaa toimia niiden vähentämiseksi.

Komissio käynnisti vuonna 2010 Euroopan parlamentin pyynnöstä koehankkeen, jossa tutkitaan vedenjakeluverkostojen resurssitehokkuutta ja kannattavuutta. Koehanke kattaa 5–8 koeselvitystä, joissa analysoidaan myös määrällisesti tekijöitä, jotka edesauttavat vesivuotojen syntymistä vedenjakeluverkostoissa valuma-alueilla. Lisäksi siinä kartoitetaan kustannustehokkaita ratkaisuja vesivuotojen vähentämiseksi ja esitetään toimenpidesuosituksia vedenjakelujärjestelmien vesitehokkuuden parantamiseksi.

Maatalouden vesitehokkuus

Komissio antoi marraskuussa 2010 tiedonannon ”Yhteinen maatalouspolitiikka vuoteen 2020: Ruoka, luonnonvarat ja alueiden käyttö – miten hallita tulevat haasteet”[10], jossa tunnustetaan, että maatalous auttaa lisäämään kestävyyttä tulvia ja kuivuutta vastaan ja että monet maatalouskäytännöt saattavat kuormittaa ympäristöä, mikä johtaa maaperän väsymiseen, vesipulaan, ympäristön pilaantumiseen ja luonnon monimuotoisuuden katoamiseen. Tiedonannossa myös mainitaan, että vesialan puitedirektiivin sisällyttämistä täydentävien ehtojen soveltamisalaan tarkastellaan sen jälkeen, kun direktiivi on pantu täytäntöön ja viljelijöiden toimintavelvoitteet määritelty.

Jäsenvaltiot ovat perustaneet maatilojen neuvontapalveluja, jotka tukevat viljelijöitä täydentäviä ehtoja koskevien standardien noudattamisessa. Kun huomattiin, etteivät eri jäsenvaltioiden maatilojen neuvontapalvelut käsittele vesivaroihin liittyviä kysymyksiä samassa laajuudessa, komissio ja sidosryhmät laativat viranomaisia varten lisäohjeistuksena käsikirjan vesiasioiden sisällyttämisestä maatilojen neuvontapalveluihin[11].

Komissio käynnisti vuoden 2010 lopulla selvityksen, jonka avulla on tarkoitus saada yleiskuva maatalouden vedenkäytön nykytilasta Euroopassa. Selvityksessä pyritään yhdistelemään tietoja mahdollisuuksista säästää vettä maatalouden alalla.

Eräässä puheenjohtajamaa Belgian vuonna 2010 järjestämässä konferenssissa käsiteltiin luvatonta vedenottoa. Luvaton vedenotto, joka vaikuttaa veden saatavuuteen, on ongelma monissa jäsenvaltioissa. Luvatonta vedenottoa on valvottava paremmin, jotta väärinkäytöt voidaan havaita ja jotta niistä voidaan rangaista. Komissio ottaa tämän kysymyksen huomioon, kun se valmistelee veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamista.

Aavikoitumisen pysäyttäminen

Komissio käynnisti vuonna 2010 Euroopan parlamentin pyynnöstä koehankkeita, joiden avulla pyritään levittämään kaikkialla Euroopassa parhaita toimintatapoja aavikoitumisen pysäyttämiseksi. Koehankkeissa annetaan myös esimerkkejä vesitehokkuustoimista. Nämä esimerkit ja parhaat toimintatavat otetaan huomioon veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamisen yhteydessä.

SUUNNITTELUN PARANTAMINEN

Veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamisen yhteydessä tarkastellaan paitsi keinoja parantaa vesitehokkuutta myös sitä, miten suunnittelua, valmiuksia torjua kuivuutta ja veden kysynnän hallintaa voitaisiin parantaa.

Monet jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimia veden niukkuus- ja kuivuusnäkökohtien sisällyttämiseksi osaksi alakohtaisia toimintalinjoja. Niiden tavoitteena on erityisesti vähentää vedenkulutusta (AT, BG, BE, CY, FR, HU, IT, MT, RO, SK, NL, LU ja RO) ja sopeutua ilmastonmuutokseen (AT, ES, PT ja CH). Muutamat jäsenvaltiot ilmoittivat sisällyttäneensä veden niukkuutta ja kuivuutta koskevia toimia osaksi vesipiirien hoitosuunnitelmia (BE, CY, HU, IT, MT, RO, SK ja NL) ja laatineensa erityisiä kansallisia ohjelmia (BG, LU ja UK) teollisuutta, maataloutta (LU ja RO) sekä kotitalouksia varten.

Vesipiirien hoitosuunnitelmien täytäntöönpano

Vesipolitiikan puitedirektiivin mukaan jäsenvaltioiden on laadittava vesipiirin hoitosuunnitelma kutakin vesipiiriä varten joulukuuhun 2009 mennessä ja ilmoitettava asiaa koskevat tiedot komissiolle 22. maaliskuuta 2010 mennessä. Monet niistä jäsenvaltioista, joissa veden niukkuuden ja/tai kuivuuden odotetaan olevan erittäin vakava ongelma (CY, EL, ES, PT ja RO), eivät vielä joulukuussa 2010 olleet julkistaneet vesipiirin hoitosuunnitelmiaan.

Vesipiirien hoitosuunnitelmien täytäntöönpano alkoi jäsenvaltioissa vuonna 2010. Samaan aikaan komissio ryhtyi tekemään sille toimitetuista suunnitelmista arviota, jossa otetaan huomioon myös veden niukkuus ja kuivuus. Kertomus jäsenvaltioiden toimista vesipiirin hoitosuunnitelmien täytäntöönpanemiseksi julkaistaan osana vesien suojelemista koskevaa suunnitelmaa vuonna 2012.

Kuivuudenseurantajärjestelmän ja kuivuutta koskevan varhaisvaroitusjärjestelmän lisäkehittäminen

Eurooppalaisen kuivuudenseurantajärjestelmän prototyyppiä on kehitetty edelleen niin, että kuivuuden indikaattoreita voidaan nyt seurata jatkuvasti kaikkialla Euroopassa, ja ne voidaan näyttää karttapalvelimella. Kuivuuden indikaattorit kattavat koko Euroopan mantereen, ja ne ilmoitetaan tosiasiallisina tietoina ja poikkeamana odotetusta pitkän aikavälin keskiarvosta. Käytännön seurannassa voitaisiin pitkällä aikavälillä hyödyntää ympäristön ja turvallisuuden maailmanlaajuisen seurantajärjestelmän (GMES) palveluja.

Vuonna 2010 toteutettiin ensimmäiset meteorologisia kuivuusennusteita koskevat testit ja sovittiin ensimmäisistä yhteentoimivuusjärjestelyistä alueellisten, kansallisten ja paikallisten yksikköjen kanssa, mukaan luettuina Kaakkois-Euroopan kuivuudenhallintakeskus, Espanjan kestävyydenseurantaelin ja Ebro-joen valuma-alueesta vastaava viranomainen.

Tietojenkeruu ja kattavan indikaattorikehyksen luominen

EU:ssa ei ole tarpeeksi tietoja veden niukkuudesta ja kuivuudesta. On kerättävä luotettavia ja vertailukelpoisia tietoja veden niukkuuden ja kuivuuden ajallisesta ja alueellisesta esiintyvyydestä, ilmastonmuutoksen odotetuista vaikutuksista vesivaroihin, ekosysteemien haavoittuvuudesta sekä asiaan liittyvistä sosioekonomisista näkökohdista.

Veden niukkuuden ja kuivuuden indikaattoreita määritellään parhaillaan asiaa käsittelevässä asiantuntijaryhmässä osana vesipolitiikan puitedirektiivin yhteistä täytäntöönpanostrategiaa (2010–2012). Veden niukkuutta ja kuivuutta arvioidaan eri indikaattoreilla. Veden niukkuuden indikaattorit perustuvat usein ns. PSR-viitekehykseen (jossa P = ympäristökuormitus, S = ympäristön tila ja R = yhteiskunnan vaste ympäristön heikentyneeseen tilaan), ja niiden avulla voidaan vertailla vedenottoa/vedenkäyttöä pitkällä aikavälillä. Kuivuuden indikaattorit perustuvat yleensä meteorologisiin ja hydrologisiin muuttujiin, kuten sademäärään, virtauksiin, maaperän kosteuteen, veden varastointiin ja pohjavesitasoihin.

Komissio kehittää[12] parhaillaan myös haavoittuvuusindikaattoreita , joka koskevat vesivaroihin kohdistuvia vaikutuksia erilaisten ilmastonmuutos- ja sosioekonomisten skenaarioiden yhteydessä, ja kartoittaa mahdollisia sopeutumistoimia sekä arvioi niiden vaikutuksia, mikä tukee merkittävästi veden niukkuuteen ja kuivuuteen liittyvää työtä.

Komissio on myös käynnistänyt arvioinnin luonnon veden pidättämistoimista eli niiden mahdollisista vaikutuksista veden niukkuuden ja kuivuuden torjumiseen. Komissio aikoo antaa tiedonannon, jossa käsitellään vihreän infrastruktuurin monia etuja, myös sen osuutta veden pidättämisessä ja luonnonkatastrofeista aiheutuvien vaikutusten lieventämisessä. Vihreän infrastruktuurin ansiosta vesi pysyy valuma-alueella pidempään ja maaperän, metsän, nurmimaiden ja kosteikkojen ekosysteemit pystyvät pidättämään ja poistamaan vettä.

Lisäksi Euroopan ympäristökeskus toteuttaa parhaillaan vaiheittain vesitilinpidon eri puolilla Eurooppaa yhteistyössä Eurostatin ja Yhteisen tutkimuskeskuksen kanssa. Sillä pyritään tukemaan kestävämmän lähestymistavan omaksumista vesivarojen hallinnassa. Vesitilinpidossa arvioidaan määrällisesti veden saatavuus ja käyttö aloittain, valuma-alueittain ja kuukausittain. Tämän lähestymistavan avulla voidaan yksilöidä alueet, joilla veteen kohdistuu suurimmat paineet, ja arvioida määrällisesti liikakäyttö. Tällä tavoin toimet, joilla pyritään torjumaan kestämätöntä vedenkäyttöä, voidaan kohdentaa optimaalisesti. Ensimmäisten tulosten odotetaan valmistuvan vuonna 2011.

VÄLINEET

Rahoitus

Eurooppalaiset rahastot ja valtiontuet tarjoavat entistä enemmän mahdollisuuksia vastata veden niukkuudesta ja kuivuudesta aiheutuviin haasteisiin. Euroopan tasolla rahoitusta olisi jaettava Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden mukaisesti ottaen huomioon ympäristökysymykset ja resurssitehokkuus.

Komissio antoi lokakuussa 2010 tiedonannon ”EU:n talousarvion kokonaistarkastelu”, joka koskee muun muassa vuoden 2013 jälkeistä aikaa[13]. Koheesiopolitiikan alalla komissio on ehdottanut uutta suunnittelu- ja hallinnointisykliä sen varmistamiseksi, että tuleva EU:n rahoitus on nivottu tiukasti yhteen Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden kanssa.

Komission tiedonannossa ”Aluepolitiikan panos Eurooppa 2020 -strategian mukaisessa kestävässä kasvussa”[14] hallintoviranomaisia kannustetaan käyttämään aluepolitiikan varoja luonnonkatastrofien torjuntahankkeisiin, joiden avulla voidaan säilyttää ekosysteemipalveluja, joita ovat muun muassa veden laatu ja määrä, ja priorisoida vihreän infrastruktuurin toimia, esimerkiksi tulvatasankojen kunnostustoimia, puhtaan veden saatavuuden takaamiseksi. Lisäksi tiedonannossa pyydetään hallintoviranomaisia ottamaan vesivarojen hierarkia huomioon täysipainoisesti ja asettamaan etusijalle veden säästämistä ja vesitehokkuutta koskevat hankkeet.

Vastikään annetussa yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistamisen suuntaa koskevassa tiedonannossa mainitaan, että suoriin maksuihin olisi jatkossa sisällyttävä pakollinen ympäristöä säästävä osa, jolla tuetaan ympäristötoimia kaikkialla EU:ssa. Ympäristötoimien olisi oltava yksinkertaisia, yleisluonteisia, sopimukseen perustumattomia ja yksivuotisia sekä liityttävä maatalouteen (esimerkiksi pysyvä laidun, viherpeite, viljelykierto ja ekologinen kesanto). Ympäristötoimien avulla voitaisiin parantaa osaltaan vesivaroja, koska viljelijöiden olisi käytettävä aktiivisesti sellaisia viljelykäytäntöjä, jotka parantavat myös veden laatua ja vesienhoitoa.

Jäsenvaltiot aikovat käyttää 26,9 prosenttia YMP:n terveystarkastuksen ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelman varoista vesienhoitoon. Kuluvan kauden jäljellä olevana aikana on tarkoitus osoittaa useista maaseudun kehittämistä koskevista ohjelmista varoja veden varastointiin 184 miljoonaa euroa, vettä säästävien teknologioiden kehittämiseen 568 miljoonaa euroa ja kosteikkojen ennallistamiseen 119 miljoonaa euroa[15]. Maaseudun kehittämispolitiikka on myös lähivuosina ratkaisevan tärkeä väline, jolla parannetaan EU:n arvokkaiden vesivarojen hoitoa.

EU:n solidaarisuusrahasto soveltaa tukihakemuksiin edelleen enintään 10 viikon määräaikaa, joka alkaa luonnonkatastrofin aiheuttaman vahingon ilmenemisestä. Hitaasti syntyvien luonnonkatastrofien tapauksessa tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että komissiolle ei voida esittää tukihakemusta ennen määräajan umpeutumista. Vuoden 2011 ensimmäisellä puoliskolla julkaistaan tiedonanto EU:n solidaarisuusrahaston tulevaisuudesta, jossa käsitellään muun muassa hitaasti syntyviä luonnonkatastrofeja, kuten kuivuutta.

Euroopan investointipankki (EIP) korostaa vesivaroja koskevassa lainoituspolitiikassaan resurssitehokkuutta ja ratkaisujen optimoimista. Nykyiseen vesitehokkuuskonseptiin sisältyvät muun muassa kuluttajan tehokkuus, tehokkuus vesivarojen kohdentamisessa eri käyttäjille, palveluntarjoajien tehokkuus ja fysikaalisten järjestelmien tehokkuus. Vuosina 2009 ja 2010 EU:n lainoitus vesivarojen alalla oli 4,3–5,4 miljardia euroa, kun hankkeiden kokonaiskustannukset olivat 13–14 miljardia euroa, josta puolet käytettiin vesihuoltoon. Madridissa toteutettavaan vedenjakeluhankkeeseen, jonka yhteydessä investoidaan kierrätetyn veden käsittelyyn ja jakeluun, myönnettiin 100 miljoonan euron laina.

Veden hinnoittelu ja rahoitus jäsenvaltioissa

Jäsenvaltiot ilmoittivat käyttävänsä kansallisia varoja (BG, FR, EE, ES, LU, MT, PT ja SK), EU:n varoja (CY, CZ, HU, MT ja SK) ja yksityisiä varoja (IT ja PT) vesienhoidon ja vesitehokkuuden parantamiseen.

Monissa jäsenvaltioissa on viime aikoina otettu käyttöön vesitariffeja (AT, BG, BE, EE, ES, NL, SE ja UK) tai niitä on kehitteillä (CY, CZ, IE, RO ja SK) vesipalvelujen kustannusten kattamiseksi. Useimmat jäsenvaltiot ilmoittivat laajentaneensa vedenkulutuksen mittaamista.

Komissio on käynnistänyt arvioinnin, jossa analysoidaan tapaustutkimuksia vedenhinnoittelukäytännöistä maatalouden alalla tietyillä valuma-alueilla. Arvioinnin pohjalta esitetään suosituksia parhaista toimintatavoista.

Vesivarojen kohdentaminen

YMP:n terveystarkastuksen mukaan jäsenvaltioiden on vuodesta 2010 alkaen vahvistettava standardit, joita sovelletaan maatiloihin ja joiden avulla voidaan varmistaa voimassa olevien kansallisten lupamenettelyiden noudattaminen käytettäessä vettä keinokasteluun. Kaikki jäsenvaltiot paitsi yksi antoivat vuonna 2010 tiedoksi standardit, jotka koskevat luvan myöntämistä vedenkäytölle keinokastelutarkoituksessa ja joilla maksut ja lupamenettelyt nivottiin yhteen. Komissio seuraa tarkkaan täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen soveltamista. Tapauksissa, joissa niitä ei sovelleta asianmukaisesti, voidaan tehdä rahoituskorjauksia.

Jäsenvaltioiden raportit osoittavat, että vedenottoa koskevia lupamenettelyjä käytetään EU:ssa laajalti ja että jotkin jäsenvaltiot (MT ja IE) toteuttavat parhaillaan toimia parantaakseen voimassa olevia menettelyjään vesipolitiikan puitedirektiivin noudattamiseksi. Jotkin EU:n jäsenvaltiot (AT, CY, CZ, ES, FR, HU, IT, NL, PT, RO, SK, SE ja UK) ja Sveitsi soveltavat vedenkäyttöön rajoituksia, joiden avulla pyritään säilyttämään vesieliöt ja vesistöjen ekologinen tila. Muutamissa muissa jäsenvaltioissa (BE, BG, EE, IE, LU ja MT) näiden rajoitusten täytäntöönpano on vielä kesken.

Useimmat jäsenvaltiot (paitsi UK ja ES sekä BE, joka on ottanut käyttöön ekosekkejä) eivät aio perustaa vesivarojen markkinoita torjuakseen veden niukkuutta.

Vaikka vesivarojen hierarkia otetaankin suunnittelutoimissa huomioon, muutamat jäsenvaltiot katsovat tarpeelliseksi kehittää ja rakentaa uusia vesihuollon verkostoja tai varastoja (BG, CZ, EE, FR, IE, PT, RO, SK ja SE) sekä suolanpoistolaitoksia (CY ja UK).

Tutkimusmahdollisuudet ja teknologian kehittämisen mahdollisuudet

Ohjeita ja suosituksia kuivuuteen liittyvästä tietopohjasta on annettu XEROCHORE-tutkimushankkeen yhteydessä. Lisäksi on perustettu foorumi tietojen vaihtamiseksi kuivuuteen liittyvistä kysymyksistä. Foorumia ylläpitää ja kehittää eurooppalainen kuivuustietokeskus[16]. Seitsemännestä TTK-puiteohjelmasta on käynnistetty uusia tutkimushankkeita, muun muassa DEWFORA (parannettu varhaisvaroitus- ja ennustejärjestelmä kuivuuden torjuntavalmiuksien ja kuivuuteen sopeutumisen edistämiseksi Afrikassa) ja SIRRIMED (kestävä keinokastelu Välimeren alueella). Lisäksi vuonna 2011 käynnistettiin ehdotuspyyntö, jonka aiheena oli haavoittuvuus ja kuivuusriskin kasvu Euroopassa.

Seitsemännen TTK-puiteohjelman hankkeet, joissa käsitellään veden niukkuutta ja kuivuutta (WATCH[17] ja CIRCE[18]), saadaan päätökseen ennen vuoden 2011 loppua.

Monet jäsenvaltiot ilmoittivat tehneensä tutkimusta ilmastonmuutokseen sopeutumisesta (BE, AT, CZ, ES ja UK) ja kestävästä vesienhoidosta (BE, BG, CH, CY, ES, HU, LU, MT, RO ja NL).

Koulutus ja tiedotus

Monet maat ilmoittivat ottaneensa käyttöön uusia koulutusohjelmia ja tiedotuskampanjoita riippumatta siitä, oliko niiden alueella odotettavissa veden niukkuutta vuosina 2010 ja 2011 (CH, ES, SE ja SK) vai ei (AT, EE, FR, IE, IT, MT, PT, UK, NL ja RO).

Komissio aikoo kartoittaa uusia tiedotus- ja koulutusmahdollisuuksia osana veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistamisen valmisteluja.

PÄÄTELMÄT

Tehokas vedenkäyttö ja luonnon vesivarojen tehokas hoito maailmassa, jossa vesivaroihin kohdistuu huomattavaa kuormitusta, edellyttää, että luonnon vesivarojen laatu ja määrä säilytetään yhdennetyn vesienhoidon avulla tasolla, joka vastaa ihmisten, luonnon ja talouden tarpeita.

Tässä seurantakertomuksessa keskitytään tulevan, veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian osatekijöihin (vesitehokkuus, suunnittelun parantaminen ja täytäntöönpanovälineiden tarkoituksenmukaisuus), jotka ovat EU 2020 -strategian tavoitteiden mukaisen vesitehokkaan talouden luomisen kannalta ratkaisevan tärkeitä.

Veden niukkuutta ja kuivuutta koskevan strategian tarkistettu versio julkaistaan veden teemavuonna 2012 osana suunnitelmaa Euroopan vesien suojelemiseksi.

Komissio aikoo lähikuukausina keskittyä tietojen keräämiseen ja tarkistamista koskevan vaikutusten arvioinnin tekemiseen. Tätä työtä tukevat vesipiirien hoitosuunnitelmia koskevan arvioinnin tulokset, mallinnus vesivarojen haavoittuvuudesta ihmisen toiminnasta aiheutuvalle kuormitukselle, luonnon veden pidättämistoimien kustannus-hyötyanalyysi, Euroopan ympäristökeskuksen, Yhteisen tutkimuskeskuksen ja Eurostatin toimet sekä tuleva tiedonanto etenemissuunnitelmasta kohti resurssitehokasta taloutta.

[1] KOM(2007) 414 lopullinen, 18.7.2007.

[2] 13888/07, 15.10.2007, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[3] KOM(2011) 21, 26.1.2011.

[4] KOM(2008) 875 lopullinen, 19.12.2008.

[5] KOM(2010) 228 lopullinen, 18.5.2010.

[6] Vuosikertomukseen liittyvään kyselylomakkeeseen, joka lähetettiin 27 jäsenvaltiolle, Norjalle ja Sveitsille, vastasivat seuraavat 21 maata: AT, BE, BG, CH, CY, CZ, DK, EE, ES, FR, HU, IE, IT, LU, MT, NL, PT, RO, SE, SK ja UK.

[7] http://www.eea.europa.eu/soer/europe/water-resources-quantity-and-flows

[8] Direktiivi 2000/60/EY, EYVL L 327, 22.12.2000, s. 1.

[9] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/91/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, rakennusten energiatehokkuudesta.

[10] KOM(2010) 672 lopullinen, 18.11.2010.

[11] http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/good_practices.htm#handbook.

[12] www.climwatadapt.eu.

[13] KOM(2010) 700 lopullinen, 19.10.2010.

[14] KOM(2011) 17 lopullinen, 26.1.2011.

[15] Komissio, Fact Sheet – Overview of the CAP Health Check and the European Economic Recovery Plan .

[16] http://www.geo.uio.no/edc/.

[17] www.eu- watch .org/.

[18] www. circeproject .eu/.