Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle 'Matkailuun liittyvän työllistämispotentiaalin tehostaminen'"

(2000/C 317/14)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle aiheesta "Matkailuun liittyvän työllistämispotentiaalin tehostaminen - Matkailua ja työllisyyttä käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän päätelmien ja suositusten seuranta" KOM(1999) 205 lopull.,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. syyskuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan viidennen kohdan nojalla tekemän päätöksen laatia komission tiedonantoa koskeva oma-aloitteinen lausunto,

ottaa huomioon valiokunta 5:n huhtikuun 18. päivänä 2000 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 291/99 rev. 3, jonka esittelijä oli Thrasyvoulos Lazaridis,

ottaa huomioon valiokunta 6:n työasiakirjan matkailuun liittyvän työllistämispotentiaalin tehostamisesta, esittelijänä Lars Abel,

hyväksyi 14. ja 15. kesäkuuta 2000 pitämässään 34. täysistunnossa (kesäkuun 15. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Kansainvälinen matkailu on vahvasti vientipainotteinen toimiala. Sitä eivät rajoita paikallistuotteiden ja -palvelujen markkinoiden suppeus toisin kuin muilla teollisuudenaloilla niiden kehityksensä alkuvaiheessa, koska se palvelee alati kasvavia kansainvälisiä markkinoita. Siksi tarvittavat edellytykset omaavalle kehitysmaalle on periaatteessa helpompaa kehittää kilpailukykyisiä matkailupalveluita kuin tuottaa ja viedä teollisia tuotteita, koska

- matkailupalvelujen monimuotoisuus ja ainutlaatuisuus vaihtelevat paikasta toiseen

- matkailuyrityksen aloittamiseen tarvitaan yleensä suhteellisen vähän yksityistä alkupääomaa

- matkailuyritys alkaa jo lyhyen ajan kuluessa tuottaa voittoa.

Matkailun etuna on, että kulutus tapahtuu paikalla. Tällä on myönteisiä taloudellisia vaikutuksia myös sellaisiin elinkeinoihin ja yrityksiin, joiden toiminta ei liity suoraan matkailuun, ja lisäksi matkailu auttaa usein ylläpitämään ja/tai nostamaan paikallisväestön käyttämien palveluiden tasoa.

1.2. Alueiden komitean mielestä on myönteistä, että komissio kiinnittää huomiota matkailun huomattavaan työllistämispotentiaalin ja myöntää tarpeen ottaa matkailunäkökulma huomioon yhteisön muissa politiikoissa. Tähän viittaavat myös matkailua ja työllisyyttä käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän päätelmät ja suositukset. Alueiden komitean mielestä on samalla paikallaan korostaa, että matkailun kehittämisessä on alueellinen ja paikallinen lähtökohta osoittautunut parhaaksi. Luonnon ja kulttuuriympäristön, työmarkkina- ja yritysrakenteen sekä matkailun kehittämismahdollisuuksien suuret vaihtelut koko yhteisön alueella luovat luonnollisen kilpailutilanteen jäsenvaltioiden lisäksi myös alueiden välille.

1.3. Alueiden komitea on yhtä mieltä komission strategiasta, jonka tavoitteena on

a) matkailuelinkeinon merkityksen tunnustaminen ja siihen liittyvien EU-politiikkojen integroiminen alaa koskevien kysymysten käsittelyn helpottamiseksi, matkailuun liittyvien palvelujen nykyaikaistamisen edistämiseksi ja uuden yrittäjäkulttuurin kehittämiseksi

b) tietoon ja parhaisiin käytänteisiin pohjautuvan kehityksen jatkaminen tavoitteena ammattitaidon ja taitotiedon sekä tiedonsaannin parantaminen, alan yhteisöohjelmiin osallistumisen helpottaminen sekä matkailuelinkeinon kannalta tärkeitä jäsenvaltioiden kehittämisaloitteita ja lainsäädäntötoimia koskevan tiedon lisääminen.

1.4. Alueiden komitea kannattaa ajatusta, että monivuotisella matkailuohjelmalla tuetaan ennen kaikkea tiedon ja parhaiden käytänteiden koordinointia ja levittämistä, helppokäyttöisiin matkailuohjelmiin ja aloitteisiin liittyvien tietovälineiden kehittämistä sekä julkisviranomaisten ja matkailualan välisten neuvottelu- ja yhteistyömenettelyjen luomista. Kuten alueiden komitea toteaa lausunnossaan "Paikallis- ja alueviranomaisten rooli ja Euroopan unionin toimien merkitys matkailun kehittämisessä" (CdR 157/98 fin)(1), on monivuotisen matkailuohjelman varojen kestävän käytön varmistaminen jätettävä paikallis- ja alueviranomaisten tehtäväksi.

1.5. Alueiden komitea tukee periaatteessa Euroopan matkailuneuvoston perustamista. Neuvosto koostuisi avaintoimijoiden edustajista ja tärkeistä päättäjistä, ja se toimisi komission neuvonantajana. Neuvoston kokoonpano ja tehtävät on komitean mielestä kuitenkin määriteltävä tarkasti. Alueiden komitean mielestä on elintärkeää, että lautakunnassa ovat edustettuina paikalliset ja alueelliset intressit.

1.6. On kuitenkin huomattava, että Eurostatin mukaan matkailijoiden määrä on kehittyneimmillä alueilla huomattavasti suurempi kuin "perinteisillä" turistialueilla. Syitä tähän lienevät elämänlaadun erot eri paikkakunnilla sekä se, ettei matkailu liity vain lomailuun, vaan siihen vaikuttavat myös muut tekijät.

1.7. Tilastollisesti katsottuna ensimmäisellä sijalla on Yhdistynyt kuningaskunta, jossa matkailijoita kävi 414 miljoonaa, seuraavana Saksa (314 miljoonaa) ja Itävalta (92 miljoonaa), kun taas Etelä-Euroopan maissa (paitsi Ranska) - vaikka ne ovatkin perinteisiä matkailukohteita - kävi yhteensä ainoastaan 15 prosenttia kaikista Euroopan matkailijoista. Matkailualan työllisyystilanne on suurin piirtein vastaavanlainen.

1.8. Lisäksi on hyvin kiinnostavaa vertailla Etelä-Euroopan maiden vientituloja yhteisön keskiarvoon, joka on noin 10 prosenttia. Kreikassa luku on 45 prosenttia, Espanjassa 30 prosenttia, Portugalissa 26 ja Italiassa 14 prosenttia. Nämä luvut osoittavat, kuinka tärkeää turismi on eteläisen Euroopan maille. Pohjois-Euroopan maissa matkailun taloudellinen merkitys on tavallisesti Etelä-Eurooppaa pienempi, mutta taantuvien alueiden sekä saaristoyhteisöjen ja perinteisten rantalomakohteiden matkailun edistämisellä voidaan kuitenkin saada aikaan myönteistä talous- ja työllisyyskehitystä. Vaikka eteläisen Euroopan maissa käy paljon vähemmän matkailijoita, niiden talous ja siten myös työllisyys ovat suuresti riippuvaisia matkailuelinkeinosta. On kiintoisaa huomata, että yli 90 prosenttia matkailualan yrityksistä on pk-yrityksiä. Tässä yhteydessä on syytä mainita Euroopan parlamentin aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (esittelijänä Guido Viceconte), jonka mukaan matkailu vaatii huomattavia investointeja rakenteisiin, infrastruktuuriin, yrityksiin, ammattitaitoon, yhteiskunnallisiin palveluihin ja koulutukseen. Nämä tekijät ovat elintärkeitä matkailualueiden elämänlaadun parantamiseksi. Kehittyneimmillä alueilla nämä tekijät ovat jo olemassa ja kuuluvat järjestelmään, kun taas köyhemmät alueet eivät pysty niitä kehittämään yksinomaan turisteja varten.

1.9. Kaikesta edellä mainitusta seuraa, että matkailun edistämisohjelmalla on pyrittävä auttamaan jäsenvaltioita sekä alue- ja paikallisviranomaisia parantamaan rakenteita, infrastruktuureja, ammattitaitoa, koulutusta ja yhteiskunnallisia palveluita sekä tukemaan matkailualan pk-yrityksiä. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavat välineet ovat jo olemassa rakennerahastojen ja koheesiorahaston toimissa ja politiikoissa, joita varten vuosiksi 1994-1999 oli varattu 4,7 miljardia euroa.

1.10. Matkailua käsittelevä korkean tason asiantuntijaryhmä toteaa, että "matkailuun liittyvillä toimilla on jo merkittäviä ja moninaisia työllisyysvaikutuksia Euroopassa sekä suuria mahdollisuuksia luoda uusia työpaikkoja (1,0-1,5 prosentin vuosittaisen kasvun perusteella ennustetaan, että matkailualan työpaikkojen määrää voidaan lisätä nykyisestä 9 miljoonasta 2,2-3,3 miljoonalla vuoteen 2010 mennessä)". Matkailualalla toimii noin kaksi miljoonaa yritystä, joista pääosa on pk-yrityksiä, ja ne edustavat kuutta prosenttia EU:n työpaikoista ja kolmeakymmentä prosenttia palvelujen ulkomaankaupasta. Matkailua pidetään ulkomaisen valuutan tärkeimpänä lähteenä, sillä matkailupalvelujen käyttö tuo ulkomaanvaluuttaa kehittyviin talouksiin.

1.11. Koska matkailu on pääasiassa hyvin työvoimavaltainen ala, sen kehittäminen on erityisen houkuttelevaa. Kehittyneillä alueilla, joilla on paljon huipputeknologiaa ja työvoimaa (nk. "neljäs sektori"), matkailuala pystyy käyttämään ylijäämäisen työvoiman. Alueilla, joiden tavoitteena on turvata talouden voimakas kasvu, korkean tason matkailun kehittämisessä on se etu, että sen avulla pystytään houkuttelemaan yhä varakkaampia matkailijoita. Maatalousvaltaisilla ja kehittymättömillä alueilla matkailu toimii tehokkaasti erityisesti paikallisen työvoiman työllistäjänä. Kun tavoitteena tällöin on alueiden välisten taloudellisten erojen tasoittaminen, matkailua kehitetään pienessä mittakaavassa, sopusoinnussa ympäristön kanssa ja hyödyntäen parhaalla mahdollisella tavalla paikallisia resursseja ja työvoimaa.

1.12. On ilmiselvää, että kansainvälisen matkailun voimakas kasvu viimeisten kolmekymmenen vuoden aikana on ollut hyvin vaikuttavaa. Niinpä arvioidaan, että suurimman osan tätä ajanjaksoa matkailusta saadut valuuttatulot ovat olleet suuremmat kuin vientituotteista kansainvälisesti saadut tulot, toisin sanoen kansainvälinen matkailu on kansainvälisen kaupan suurin tulolähde. Matkailun tärkeä rooli talouden kehityksessä voidaan tiivistää seuraavasti:

1. Matkailu on maksutasetta tasapainottava tekijä.

2. Matkailu on tulolähde.

3. Matkailu luo työpaikkoja.

4. Matkailu on vertikaalisessa ja horisontaalisessa vuorovaikutuksessa muiden elinkeinojen kanssa ja edistää näin muodoin välituotteita valmistavia teollisuudenaloja.

5. Matkailu vaikuttaa aluekehitykseen.

1.13. Vuosina 1988-1997 Euroopan unionin osuus Eurooppaan saapuvien matkailijoiden määrästä laski 74 prosentista 68,7 prosenttiin ja matkailusta saadut tulot 82,9 prosentista 76,7 prosenttiin. Matkailijoiden määränä mitattuna EU-maista 11 kuului maailman kahdenkymmenen suosituimman matkakohteen joukkoon vuonna 1997, ja 12 niistä kuuluu niihin 20 maahan, jotka sijoittavat eniten matkailuun. Eurooppa on turistivirtojen kannalta valtavan suuri markkina-alue sekä alkulähteenä että kohteena.

1.14. Tässä yhteydessä on erityisesti paikallaan mainita Maailman matkailujärjestön tuorein ennuste, jonka mukaan kansainvälinen matkailu kolminkertaistuu seuraavien 20 vuoden kuluessa. Tämän ennusteen merkitys Euroopalle, paikallistalouksille sekä erityisesti työllisyydelle on ilmeinen.

1.15. Demografisten muutosten, työntekijöiden sosiaalisen tilanteen, yleisen talouskehityksen ja kuluttajien ostovoiman kasvun yhteys matkailualan kehitykseen on erottamaton.

1.16. Vaihtoehtoisten matkailumuotojen kuten maatila-, maaseutu-, konferenssi- ja ekomatkailun kehityksen ansiosta turismi ei enää rajoitu pelkästään tietyille maantieteellisille alueille. Tällaisen matkailun avulla taloudellisesti taantuvat alueet voivat jälleen parantaa kilpailukykyään ja siten yhteiskunnallista ja taloudellista arvoaan.

2. Euroopan matkailun haasteet ja näkymät

2.1. Matkailijat asettanevat tulevaisuudessa nykyistä suurempia vaatimuksia mm. perusrakenteiden, kuljetusten, majoituksen ja palvelun laadulle sekä matkakohteen tarjoamien ajanviettomahdollisuuksien määrälle ja niiden luonteenomaisille erityispiirteille. Laadunvalvontamenetelmien ja laatukriteerien luominen matkailupalveluita varten laiminlyötiin menneinä vuosina, koska panostettiin massaturismiin, ja monilla alueilla hintoja poljettiin laadun kustannuksella. Vaatimus kehittää matkakohteita ympäristönsuojelun kannalta nykyistä vastuullisemmin kasvaa tulevina vuosina. Näihin vaatimuksiin vastaaminen edellyttää alan määrätietoista kehittämistä. Yhtäältä tarvitaan suotuisaa sijoitusilmastoa, joka auttaa varmistamaan mm. uuden teknologian, perusrakenteiden, majoituksen, lomakeskusten ja ajanviettokohteiden jatkuvan kehityksen. Toisaalta tarvitaan nykyisen työvoiman pätevöittämistä ja matkailun erityistarpeita vastaavan koulutuksen järjestämistä. Kun otetaan huomioon yhteisön eri alueilla vallitsevien olosuhteiden väliset erot, julkisviranomaisten on tarpeen yhteistyössä matkailuelinkeinon ja muiden asianosaisten kanssa etsiä keinoja suojella alueiden ja kuntien fyysiseen, kulttuuriseen ja sosiaalis-taloudelliseen ympäristöön liittyviä mahdollisuuksia sekä hyödyntää kestävällä tavalla alueellisia ja paikallisia erityispiirteitä (esim. maatalouden ja karjankasvatuksen sekä muiden sektoreiden perinteisiä ja arvostettuja tuotteita).

2.2. Matkailuyritysten, erityisesti pk-yritysten toimintaympäristöä on parannettava ja vahvistettava. Yritysten on voitava käyttää hyväksi järjestelmällistä markkinatutkimusta sekä ennuste- ja sopeutusjärjestelmiä, jotta ne voivat vastata matkailualan alati muuttuviin vaatimuksiin. Alueiden komitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että matkailun työllistäviä ja taloudellisia kokonaisvaikutuksia on harvoin käsitelty perusteellisesti. Tällaisten vaikutusten tarkka analyysi ja kuvaus on tarpeen, mikäli alan halutaan saavan osakseen sen ansaitsemaa arvostusta. Alan määrätietoinen kehittäminen edellyttää myös tällaisten vaikutusten analysointia. Matkailun merkitystä sekä jäsenvaltio- että aluetasolla on myös tarpeen analysoida ja arvioida. Tuloksia on voitava käyttää sijoituspäätösten sekä julkisten ja yksityisten investointien perusteina. Alueiden komitea kehottaa komissiota tukemaan sellaisen taloudellisen mallin kehittämistä, jonka avulla on mahdollista arvioida matkailun liikevaihtoa ja lisäarvoa sekä kaikkia siihen liittyviä työllisyysvaikutuksia. Tällainen malli voi osoittautua tehokkaaksi välineeksi matkailun alueellisessa kehittämisessä ja luoda samalla perustan alueiden väliselle esikuva-analyysille.

2.3. Yhteistyötä yksityisen ja julkisen sektorin välillä on parannettava. Yksityissektori kannustaa investoinneillaan ja toiminnallaan matkailualaa ja luo näin työpaikkoja, kun taas julkisen vallan tehtävänä on määrätä yritysten toiminnan puite-ehdoista ja vaatimuksista.

2.4. Komission tiedonannossa korostetaan matkailuyritysten suurta riippuvuutta toisistaan. Hyvin harvoin matkailijan käyttämä tuote on peräisin vain yhdestä yrityksestä. Mukana on yleensä useita yrityksiä, jotka järjestävät matkat, kuljetukset, ruokailun, majoituksen ja ajanvietteen. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat tämän ketjun tärkeä osa, koska ne luovat palvelujen tarjoajille perusedellytykset mm. perusrakenteiden, maankäytön suunnittelun, koulutustarjonnan, elinkeinopolitiikan sekä vero- ja maksujärjestelmien muodossa.

2.5. Yhteistyömenetelmiä matkailualan edustajien ja työmarkkinaosapuolten välillä on parannettava, jotta voidaan vahvistaa Euroopan matkailuelinkeinon tuottavuutta ja kilpailukykyä Euroopan ulkopuolisten matkailukohteiden aiheuttamaa kilpailua vastaan.

2.6. Maksuja ja veroja keventämällä on lisättävä matkailupalvelujen ja -tuotteiden houkuttelevuutta, jotta voidaan hyödyntää paikallista työvoimaa ja kannustaa tiettyjä yrityksiä luopumaan harmaasta taloudesta.

2.7. Matkailutuotteiden ja -palveluiden markkinoinnin on oltava määrätietoista; samoin on edistettävä huippusesongin ulkopuolista pakettimatkojen myyntiä. Mikäli Euroopan matkailun kasvupotentiaalia halutaan hyödyntää, on välttämätöntä kouluttaa työvoimaa ja tarjota yrittäjille neuvontaa matkailuyritysten hoidosta ja kehittämisestä. Edelleen on tärkeää torjua matkailun kausiluonteisuuden vaikutukset ja lisätä elinkeinon kasvua monipuolistamalla ja laajentamalla alueiden matkailutuotevalikoimaa. Paikallis- ja alueviranomaisilla on tärkeä rooli tämän kehityksen tukemisessa.

2.8. Uudistettaessa politiikkaa (Agenda 2000:n avulla) monilla sellaisilla tärkeillä aloilla kuin rakennerahastot, koheesiorahasto ja YMP (maaseudun kehittämisasetus) alueiden komitean tulisi kannustaa komissiota ja jäsenvaltioita kehittämään uusien ohjelmien puitteissa asianmukaisia toimenpiteitä, jotta voidaan parantaa palkkausta ja edistää laadukkaiden työpaikkojen luomista matkailualalla sekä antaa uusia virikkeitä ja tavoitteita maaseutu-, kaupunki-, ja rantalomayhteisöille. Lisäksi alueiden komitea kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita ryhtymään toimenpiteisiin sellaisten uusien tuotteiden edistämiseksi, joilla on huomattavia kasvumahdollisuuksia; tällaisia ovat esim. veneily-, kylpylä-, kulttuuri-, kokous- ja maaseutumatkailu.

2.9. Euroon siirryttäessä hinnoista tulee vertailukelpoisia, ja matkailijoille kertyy säästöä. On liberalisoitava liikenne, luotava tehokkaat liikenne- ja televiestintäinfrastruktuurit sekä lisättävä uuden teknologian käyttöä.

2.10. Monilla alueilla kulttuuriperinne on mahdollisesti ainoa matkailuvaltti. Kulttuuriperinnön suojelu ja rikastuttaminen sekä sen sisällyttäminen kaupunkisuunnitteluun lisää matkailupotentiaalia, tekee alueesta kilpailukykyisen ja auttaa siten luomaan työpaikkoja.

2.11. Luonnonympäristön sekä kulttuurisen ja biologisen moninaisuuden säilyttämiseen tähtäävien toimenpiteiden jatkaminen tai käyttöönotto auttaa yhtäältä lisäämään Euroopan matkailualueiden kilpailukykyä kaukokohteisiin nähden ja vastaa matkailijoiden toiveita. Toisaalta ne auttavat vähentämään tai poistamaan turismin negatiivisia vaikutuksia matkakohteissa. Mitä tärkeämpänä kestävän kehityksen periaatteisiin pohjautuvaa matkailua pidetään, sitä suurempi ja pitkäaikaisempi on työllistämispotentiaali samoin kuin muut eurooppalaisten matkailukohteiden kilpailukyvystä aiheutuvat yleisemmät edut.

2.12. Tietoyhteiskuntaa koskevan erityisen puiteohjelman ansiosta voidaan vähentää Euroopan tasolla tähän saakka vallinnutta matkailualan tiedon puutetta. Asianmukaisen tiedon tarjoaminen palvelee kuluttajien tarpeita, koska se antaa heille keinot monipuolisen ennakkotiedon hankintaan mahdollisista matkakohteista ilman että heidän tarvitsisi kysyä neuvoa ulkopuolisilta. Näin minimoidaan epämiellyttävät yllätykset, joita matkailija voi kohdata saapuessaan määränpäähänsä. Toisaalta tieto palvelee myös matkailualaa: Internetin avulla se voi kasvattaa kilpailukykyään ja hankkia tarvittavaa taitotietoa ja asiantuntemusta nykypäivän tarpeisiin. Lisäksi tietoyhteiskuntaan liittyvä teknologia on investointi, jonka avulla luodaan uusia ja parempia työpaikkoja erikoiskoulutuksen alalla sekä maksimoidaan voittoja paikallisten markkinoiden käyttöön.

2.13. Alueiden komitean mielestä matkailuelinkeino tulee asettaa etusijalle, kun hakijamaille myönnetään tukea esim. Phare- ja Interreg-ohjelmista. Jo nyt on kiinnostus hakijamaihin matkakohteina voimakasta sekä Euroopassa että muualla. Mikäli tätä kiinnostusta halutaan hyödyntää mahdollisimman hyvin ja tavalla, joka tuottaa mahdollisimman myönteisen työllisyysvaikutuksen, on hakijamaille tarjottava mahdollisuus osallistua jäsenvaltioiden verkkoihin ja yhteenliittymiin sekä määrätietoisesti varmistettava matkailualan voimakas kehitys koko Euroopassa. Lisäksi on tärkeää edistää kestävää matkailua, joka ottaa huomioon kohdemaan erityispiirteet ja suojelee tärkeitä kulttuuriarvoja, jotka muuten ovat vaarassa kadota.

3. Matkailun merkitys työllisyydelle

3.1. Komissio korostaa erityisesti, että matkailun potentiaali liittyy Euroopan työllisyysstrategian neljään perustekijään, jotka ovat yrittäjyyden kehittäminen, työllistyvyyden parantaminen, sopeutumiskyvyn edistäminen ja tasa-arvopolitiikan vahvistaminen. On siis ilmeistä, että matkailu on oivallinen keino lisätä työllistämispanostuksia.

3.2. Lyhyesti ilmaistuna matkailu työllistää kolmella tapaa:

1. Suoraan ja näkyvästi: matkailijoille tarjottavat palvelut ja niiden myynti; useimmiten on kyse majoitus-, ajanvietto-, kuljetus- tai ruokailupalveluista.

2. Epäsuorasti: monet yritykset toimittavat joko suoraan tai epäsuorasti tavaraa tai palveluja varsinaisille matkailuyrityksille. Kyseessä voi olla esim. maataloustuottaja, joka toimittaa maitoa meijeriin, joka puolestaan toimittaa sitä yritykselle, joka myy sitä matkailijoille tai matkailijoiden käyttämien valmisteiden tuottajille tai tuottajien alihankkijoille.

3. Induktiivisesti: ihmiset kuluttavat matkailusta ansaitsemiaan rahoja.

3.3. Sekä epäsuoraa että induktiivista työllisyyttä on vaikea havaita ja arvioida. Matkailun kasvu kuitenkin epäilemättä lisää työllisyyttä kaikissa kolmessa muodossa.

3.4. Matkailu tarjoaa joustavia työmuotoja (osa-aikatyö, kausityö, sivutyö jne.) ja edistää siten tasavertaisia mahdollisuuksia sekä työllistää esim. naisia ja nuoria. Matkailu on lisäksi elinkeino, joka soveltuu hyvin perinteisesti syrjäytyneiden ryhmien integroimiseen työmarkkinoille. Näihin ryhmiin kuuluvat esim. henkilöt, joiden on riittämättömän koulutuksen tai maassa puhutun kielen niukan taidon vuoksi tai molemmista syistä ollut vaikeaa päästä pysyvästi työmarkkinoille tai jotka ovat joutuneet kärsimään jonkin muun elinkeinon kuten maatalouden taantumasta. Täydennyskoulutuksen avulla ja matkailualan erityisluonteen vuoksi heidän muista kyvyistään ja taidoistaan voi kuitenkin juuri kyseisellä alalla olla paljon hyötyä. Etenkin vuoristo- ja syrjäalueilla sijaitsevat maatalousalan perheyritykset voivat vakiinnuttaa asemaansa, kun perheenjäsenten monipuolinen toiminta maatalouden ja matkailun parissa nostaa kokonaisansioita. Lopuksi muistutettakoon, että matkailu luo työpaikkoja sekä matkailua suoraan hyödyntävillä että sitä täydentävillä aloilla, esim. julkisella sektorilla.

3.5. Työntekijöiden kouluttaminen kaikilla matkailuun liittyvillä aloilla parantaa alan ammattitaitoa ja tehokkuutta, jotta voidaan vastata matkailijoiden odotuksiin ja matkailuelinkeinon tarpeisiin. Tätä tarkoitusta varten tarvitaan EU:n alueella alan tutkintojen vastavuoroista tunnustamista, samoin on vakiinnutettava Europass-järjestelmä, joka takaa työntekijöille liikkumismahdollisuuden.

3.6. Matkailualan työpaikoista ja työehdoista kuten sosiaaliturvasta, työntekijöiden suojelusta ja kiinteistä työajoista on tehtävä sellaiset, että ala ja sen tarjoamat uramahdollisuudet koetaan houkutteleviksi niin että pätevä työvoima saadaan pysymään alalla. On taattava pysyvät työpaikat myös sesonkien ulkopuolella joko tarjoamalla täydennyskoulutusta ja kurssitusta tai siirtämällä henkilökuntaa sellaisille seuduille, missä on vaihtoehtoista matkailutarjontaa. Näin lievennetään matkailualan sesonkiluonteesta johtuvia haittoja.

3.7. Alue- ja paikallisviranomaiset ovat oikea taho vastaamaan koulutustehtävistä, joihin yksittäisillä yrityksillä ei riitä asiantuntemusta tai voimavaroja. Koska alueviranomaisilla on tietoa alan tulevista tarpeista, ne voivat luoda tarjontaa, joka auttaa työntekijöitä hankkimaan lisätietoa, esim. parantamaan kielitaitoaan, ympäristötietämystään ja alueen erityispiirteiden yleistä tuntemustaan. Niillä voi olla merkitystä muunkinlaisissa työtehtävissä.

3.8. Matkailualalle tyypillisen työmäärien suuren vaihtelun vuoksi on välttämätöntä kokeilla joustavia koulutusmuotoja kuten etäopetusta. Mikäli siihen liittyy myös aiheesta saatujen kokemusten vaihtoa yhteisön alueiden välillä, on siitä hyötyä koko elinkeinolle.

4. Paikallis- ja alueviranomaisten rooli

Työvoiman kouluttamisen, maankäytön, infrastruktuurien suunnittelun ja yrityksiä kannustavien toimien avulla paikallisyhteisöt voivat luoda asianmukaiset puitteet matkailulle ja kehittää ammattimaista otetta eri alueiden matkailutarjonnassa.

4.1. Tarjontansa puolesta matkailulla on kaksi muotoa: tuotteet ja palvelut. Sille on luonteenomaista tiivis riippuvuus henkilöresursseista ja paikallisista tekijöistä. Paikallis- ja alueviranomaisilla on siten alaan suorin yhteys, sillä

a) niillä on mahdollisuus seurata paikallisen matkailuelinkeinon potentiaalia ja tulevaisuudennäkymiä, ja ne voivat tehdä päätelmiä alan kehityssuunnasta, koska niillä on suorat yhteydet sekä alan tuottajiin että kuluttajiin

b) ne voivat sisällyttää infrastruktuuria, tukipolitiikkoja sekä matkailun kehittämistä alueilla palvelevien taloudellis-yhteiskunnallisten ja kulttuuristen alojen yhdistämistä koskevat matkailualan tarpeet eri tasojen kehityssuunnitelmiin

c) ne voivat luoda yhtymäkohdan matkailualan kysynnän ja tarjonnan välille avaamalla tiedotuskeskuksia työttömille, paikallisille tuottajille ja matkailualan yrityksille niin, että julkishallinto ja yksityinen sektori voivat käydä jatkuvaa vuoropuhelua

d) ne voivat itse luoda työpaikkoja ja koulutusmahdollisuuksia julkishallinnon yrityksissä

e) ne voivat määrittää matkailualan paikallisen ja alueellisen kehitystason ja laajuuden. Ne tuntevat hyvin oman seutunsa maantieteelliset ja kulttuuriset erityistekijät, jotka ovat tärkeitä päätettäessä siitä, minkä tyyppistä matkailua kullakin seudulla voidaan kehittää, ja painottaa kunkin seudun erityispiirteitä parhaiten hyödyntäviä vaihtoehtoisia matkailumuotoja. Paikallis- ja alueviranomaiset pystyvät selvittämään matkailun kehityssuunnan ja kehittämään pienimuotoista matkailua, joka perustuu erityisesti paikallisiin resursseihin ja tuotantotekijöihin. Näin matkailun ja paikallisen talouden välille voidaan luoda paremmat yhteydet ja edistää seudun yleistä talouskehitystä. Paikallis- ja alueviranomaiset voivat myös valita suurimittaisen matkailun kehittämismallin, joka sopii tarvittavat edellytykset ja resurssit omaaville taloudellisesti kehittyneille alueille.

4.2. Jotta matkailutuote olisi kilpailukykyinen, on tärkeää, että alan toimijat verkottuvat taitojensa ja kykyjensä kehittämiseksi. Julkisviranomaiset voivat auttaa kehittämään ja säilyttämään tuotteita pitkällä aikavälillä ja kestävästi. Tämä voidaan saavuttaa esimerkiksi aluetason yhteistyön avulla paikallis- ja alueviranomaisten sekä matkailualan vastatessa yhteisvoimin alueen vahvojen puolten kehittämisestä. Tällainen yhteistyö voisi myös edistää jatkuvaa vuoropuhelua julkishallinnon ja yksityisen sektorin välillä esimerkiksi tulevien koulutuspaikkojen tarpeesta ja toimia koko alueen yhteyspisteenä (One Stop Shop).

5. Ehdotukset

Alueiden komitea kehottaa komissiota

5.1. vahvistamaan informaatioverkostoja, jotka hyödyttävät sekä kuluttajia että matkailualan yrityksiä;

5.2. ottamaan käyttöön perusrakenteissa, henkilökunnan koulutuksessa ja ohjeistuksessa laatustandardeja ja valvontamenetelmiä, joilla parannetaan matkailualan tuotteiden ja palvelujen avoimuutta ja houkuttelevuutta kaikkialla EU:ssa tekemällä tuotteista selkeitä ja konkreettisia kuluttajille sekä houkuttelevia kansainvälisessä kilpailussa; näin toimiessaan alueiden komitea kehottaa Euroopan komissiota ottamaan huomioon nykytilanteen kaikissa jäsenvaltioissa kiinnittäen erityistä huomiota pieniin ja erittäin pieniin yrityksiin, jotta niiden työllisyysnäkymät ja kilpailukyky eivät heikkenisi;

5.3. sisällyttämään kestävän kehityksen ja ympäristövaikutusten arvioinnin periaatteet matkailuun liittyviin yhteisön toimiin niin, että taataan matkailun pitkän aikavälin kehittäminen, laatu, paikalliselle työvoimalle ja asukkaille koituvat edut sekä luonnonympäristön ja kulttuuriperinnön säilyttäminen yhtenäisen lähestymistavan avulla; on toivottavaa, että energiapolitiikan nykysuuntaukset sisällytetään matkailun infrastruktuuriin, niin että rakennukset rakennetaan ja niitä hoidetaan ekologisesti ja uusiutuvia energialähteitä järkevästi käyttäen (kuten aihetta koskevassa valkoisessa kirjassa suositetaan); myös tutkimuksissa erilaisten järjestelmien ja toimintojen ympäristövaikutuksista tulee selvittää kyseisten toimintojen yhteensopimattomuus niiden vaikutuksen alaisten luonnonalueiden matkailuelinkeinon kanssa;

5.4. tukemaan innovatiivisten matkailualan yritysten perustamista, jotta edistetään sellaisten uusien matkailumuotojen kehittämistä, joissa käytetään moderneja strategisen johtamisen menetelmiä;

5.5. luomaan eurooppalaisen strategian matkailualan työntekijöiden koulutuksen parantamiseksi; strategiaan kuuluisivat toimivat ja vastuulliset kumppanuudet kansainvälisten matkailualan yritysten, koulutuslaitosten ja julkisviranomaisten välillä sekä informaatiojärjestelmä, jolla varmistettaisiin matkailumarkkinoiden avoimuus ja työvoiman kysynnän ja tarjonnan tasapaino, työvoiman vapaa liikkuvuus sekä matkailualan työmarkkinoiden avoimuus; matkailualan koulutuksen vastavuoroisen tunnustamisen järjestelmä on niin ikään vakiinnutettava;

5.6. luomaan puitestrategian, johon sisällytetään edellä mainitut näkökohdat ja jossa tunnustetaan poliittisesti matkailun merkitys ja työllistämispotentiaali, koordinoidaan kaikki matkailua koskevat yhteisön toimet ja politiikat sekä puututaan heikkoihin kohtiin ja edistetään vahvuuksia;

5.7. toteuttamaan yhteisön monivuotisen matkailuohjelman, jotta voidaan parantaa matkailuun liittyvien toimien integroimista rakennerahastoihin ja koheesiorahastoon ja määritellä selkeästi yhteisön matkailualan tuen kriteerit, sekä tähän liittyen

- myöntää taloudellista tukea alueiden välisten verkostojen perustamiseen, jotta alueet voivat vaihtaa kokemuksia ja hyviä käytänteitä; näin tietyillä alueilla testattuja toimia voidaan soveltaa kaikkialla yhteisössä;

- myöntää taloudellista tukea sellaisen mallin kehittämiseen, jonka avulla voidaan selvittää ja analysoida matkailun taloudellisia ja työllisyysvaikutuksia valtakunnallisella ja alueellisella tasolla;

- myöntää taloudellista tukea matkailualan informaatioteknologian kehittämiseen ja soveltamiseen - esim. yhteiset paikanvarausjärjestelmät sekä Internetin ja Intranetin käyttö asiakaspalvelun tehostamiseksi ja markkinoiden avoimuuden lisäämiseksi.

5.8. Alueiden komitean mielestä matkailuelinkeino tulee asettaa etusijalle, kun hakijamaille myönnetään tukea esim. Phare- ja Interreg-ohjelmista. Jo nyt on kiinnostus hakijamaihin matkakohteina voimakasta sekä Euroopassa että muualla. Mikäli tätä kiinnostusta halutaan hyödyntää tehokkaasti ja siten, että sillä on mahdollisimman myönteinen työllisyysvaikutus, on hakijamaille tarjottava mahdollisuus osallistua jäsenvaltioiden verkkoihin ja yhteenliittymiin sekä määrätietoisesti varmistettava matkailualan voimakas kehitys koko Euroopassa. Tältä osin on hyödyllistä kehittää edelleen niitä matkailualan yhteyksiä ja verkkoja, joita on jo olemassa erityisesti Pohjoismaiden/ pohjoisten alueiden ja Itämeren alueen ehdokasmaiden/alueiden välillä, ja käyttää niitä mallina. Lisäksi on tärkeää edistää kestävää matkailua, joka ottaa huomioon kohdemaan erityispiirteet ja suojelee tärkeitä kulttuuriarvoja, jotka muuten ovat vaarassa kadota. Myös ympäristönsuojelu on otettava huomioon hakijamaiden matkailuelinkeinoa kehitettäessä.

Komission tulee tehdä ehdotukset

5.9. tärkeiden ja mahdollisimman laajojen neuvotteluiden aloittamisesta sekä asianomaisten toimijoiden (matkanjärjestäjät, matkatoimistot, liikennöijät sekä keskus-, alue- ja paikallishallinnon julkisviranomaiset) yhteistyöstä, jotta eurooppalaista matkailua voidaan kehittää ja sen kilpailukykyä parantaa.

Alueiden komitea kehottaa jäsenvaltioita

5.10. huolehtimaan omissa rakennerahasto-ohjelmissaan siitä, että määrärahoja varataan myös matkailuelinkeinon tukemiseen ja varsinkin joustavan ja muiden jäsenvaltioiden tunnustaman koulutuksen kehittämiseen.

5.11. ottamaan matkailun osaksi omia työllisyysstrategioitaan (National Employment Action Plan), jotta matkailuelinkeinon työllisyyspotentiaali saadaan hyödynnetyksi mahdollisimman perusteellisesti.

5.12. kantamaan vastuunsa matkailuelinkeinon kannalta tarkoituksenmukaisen ympäristön toteuttamiseksi, koska se on alaa kokonaisuutena tarkasteltaessa yksi tärkeimmistä kilpailutekijöistä.

Alueiden komitea kehottaa lisäksi paikallis- ja alueviranomaisia kiinnittämään huomiota seuraaviin seikkoihin:

5.13. Paikallis- ja alueviranomaisilla on erityisvastuu yhteistyöstä matkailuelinkeinon kanssa, ja niiden tulee tarjota yrityksille asiantuntevaa neuvontaa ja tukea verkottumista. Useimmat matkailualan yritykset toimivat paikallisesti tai alueellisesti ja niillä on siten luonnolliset yhteydet alueen viranomaisiin. Tämä tarjoaa vuoropuhelulle erinomaisen lähtökohdan. Alan pitkäjänteisen kilpailukyvyn varmistamiseksi voidaan viranomaisten asettama kestävän kehityksen vaatimus ja elinkeinon oma kehitysvaatimus joissain tapauksissa yhdistää. Paikallis- ja alueviranomaisten on toteutettava tarvittavat toimet matkailualan yritysten työ- ja koulutusehtojen valvomiseksi sekä jäsenvaltioiden välisten erojen vähentämiseksi.

5.14. Jotta koulutus vastaisi mahdollisimman hyvin juuri matkailuelinkeinolle tyypillisiä erityistarpeita, tulee paikallis- ja alueviranomaisten yhdessä matkailuelinkeinon ja työmarkkinaosapuolten kanssa tarjota määrätietoista matkailualan koulutusta ja samalla testata joustavia koulutusmuotoja kuten moduloitavia kursseja sekä teoriaopetuksen ja käytännön työn yhdistelmiä.

Bryssel 15. kesäkuuta 2000.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert

(1) EGT C 293, 13.10.1999, s. 33.