Euroopan parlamentin päätöslauselma 23. toukokuuta 2007 terveyspalvelujen poistamisesta sisämarkkinoilla tarjottavia palveluja koskevasta direktiivistä: vaikutus ja seuraukset (2006/2275(INI))



Virallinen lehti nro 102 E , 24/04/2008 s. 0279 - 0286



P6_TA(2007)0201 Terveyspalvelujen poistaminen sisämarkkinoilla tarjottavia palveluja koskevasta direktiivistä Euroopan parlamentin päätöslauselma 23. toukokuuta 2007 terveyspalvelujen poistamisesta sisämarkkinoilla tarjottavia palveluja koskevasta direktiivistä: vaikutus ja seuraukset (2006/2275(INI)) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 16, 49 ja 50 artiklan, 95 artiklan 1 kohdan sekä 152 artiklan, - ottaa huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 35 artiklan, - ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot 28. huhtikuuta 1998 asioissa C-120/95, Decker [1] ja C-158/96, Kohll [2], 12. heinäkuuta 2001 asioissa C-157/99, Geraets-Smits ja Peerbooms [3] ja C-368/98, Vanbraekel [4], 25. helmikuuta 2003 asiassa C-326/00, IKA [5], 13. toukokuuta 2003 asiassa C-385/99, Müller-Fauré ja van Riet [6], 23. lokakuuta 2003 asiassa C-56/01, Inizan [7], 18. maaliskuuta 2004 asiassa C-8/02, Leichtle [8], ja 16. toukokuuta 2006 asiassa C-372/04, Watts [9], - ottaa huomioon palveluista sisämarkkinoilla 12. joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY [10] ja erityisesti sen 2 artiklan 2 kohdan f alakohdan ja johdantoosan 22 ja 23 kappaleen, - ottaa huomioon terveyspalveluita koskeviin yhteisön toimiin liittyvästä kuulemisesta 26. syyskuuta 2006 annetun komission tiedonannon (SEK(2006)1195/4), - ottaa huomioon 9. kesäkuuta 2005 antamansa päätöslauselman potilaiden liikkuvuudesta ja terveydenhuollon kehityssuuntauksista Euroopan unionissa [11], - ottaa huomioon neuvoston päätelmät Euroopan unionin terveysjärjestelmien yhteisistä arvoista ja periaatteista [12], - ottaa huomioon perustamissopimuksen 152 artiklan 5 kohdan, jossa vahvistetaan kansanterveysalan toissijaisuusperiaate, ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14. kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 [13] sekä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29. huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 [14], - ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan, - ottaa huomioon sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnan mietinnön ja työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan ja ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan lausunnot (A6-0173/2007), A. katsoo, että jäsenvaltioilla on velvollisuus huolehtia eri jäsenvaltioiden välillä vaihtelevien terveydenhuoltojärjestelmien järjestämisestä, hallinnosta, tarjoamisesta ja rahoituksesta, B. toteaa, että yhteisöjen tuomioistuin on antanut tietyn määrän tuomioita, jotka koskevat muun muassa terveydenhoidon saatavuutta, ennakkolupamenettelyjen ja kulujen takaisinmaksua koskevien kriteereiden asettamista sekä luvan antamista EU:n kansalaisille vapaasti hakea sairaanhoitoa toisesta jäsenvaltiosta, C. ottaa huomioon, että neuvosto hyväksyi edellä mainituissa päätelmissään Euroopan unionin 25 terveysministerin antaman lausuman Euroopan terveysjärjestelmiä tukevista yhteisistä arvoista ja periaatteista, Periaatteet 1. toteaa, että potilaiden ja terveydenhuollon ammattilaisten liikkuvuus rajojen yli lisääntyy lähivuosina Euroopan unionissa, mikä antaa potilaille enemmän valinnanvaraa; katsoo, että kaikille Euroopan kansalaisille olisi heidän tulotasostaan ja asuinpaikastaan riippumatta taattava yhtäläiset mahdollisuudet saada kohtuuhintaan terveydenhoitoa riittävän nopeasti universaalisuus-, laatu-, turvallisuus-, jatkuvuus- ja yhteisvastuullisuusperiaatteiden mukaisesti ja täten edistettävä sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta unionissa varmistaen samalla kansallisten terveydenhoitojärjestelmien taloudellinen elinkelpoisuus; katsoo, että näiden periaatteiden mukaisesti potilaiden ja terveydenhuollon ammattilaisten liikkuvuus voi osaltaan myötävaikuttaa terveydenhoidon saatavuuden ja laadun parantamiseen; 2. toteaa, että jäsenvaltiot eivät riittävästi edistä terveydenhuoltoa, mikä rajoittaa potilaiden oikeuksia; 3. muistuttaa, että jäsenvaltiot, jotka ovat panneet täytäntöön yhteisöjen tuomioistuimen nykyistä oikeuskäytäntöä, eivät ole havainneet merkittävää kasvua terveydenhuoltobudjetissa potilaiden lisääntyneen liikkuvuuden takia; 4. ottaa huomioon, että jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön ennakkolupajärjestelmän vasta sitten, kun on todistettu, että potilaiden rajatylittävällä liikkumisella on kielteinen vaikutus kansallisten terveydenhuoltobudjettien rahoitustasapainoon; kehottaa jäsenvaltioita panemaan merkille mahdollisuuden toteuttaa koeaika, jonka aikana ennakkolupaa ei vaadita; 5. korostaa, että potilaiden liikkuvuuden ja ammatillisen liikkuvuuden ei pitäisi olla tekosyy sille, että jäsenvaltio ei investoi omaan terveydenhuoltojärjestelmäänsä; 6. korostaa, että rajatylittävän terveydenhuollon saatavuus on edellytyksenä kansalaisten vapaalle liikkuvuudelle yhteisössä ja se auttaa nostamaan työllisyyden ja kilpailukyvyn tasoa jäsenvaltioissa; 7. korostaa tarvetta vähentää byrokratiaa, joka liittyy rajatylittävien terveyspalvelujen käyttöön ja tarjoamiseen; 8. huomauttaa, että rajatylittävien terveyspalvelujen käyttöön liittyvän byrokratian vähentämiseksi on parannettava potilaiden henkilötietojen ja korvausvaatimusten käsittelyä; 9. pyytää, että komissio rohkaisee jäsenvaltioita aktiivisesti tukemaan sähköisen terveydenhuoltojärjestelmän ja etälääketieteen käyttöönottoa; 10. muistuttaa, että perustamissopimuksen mukaisesti jäsenvaltioilla on ensisijainen vastuu tehokkaan ja korkealaatuisen terveydenhuollon tarjoamisesta kansalaisilleen; korostaa, että tätä varten niiden olisi käytettävä asianmukaisia sääntelykeinoja sekä EU:n tasolla että monen- ja kahdenvälisesti kansallisten terveydenhoitojärjestelmiensä ja terveysviranomaistensa hallinnoinnissa, ja että käyttäessään sääntelyvaltaansa niiden on aina noudatettava perussopimusten määräyksiä ja toissijaisuusperiaatetta; 11. korostaa, että perustamissopimuksen määräyksiä, mukaan lukien yleishyödyllisiä taloudellisia palveluja koskevat erityiset määräykset samoin kuin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, sovelletaan terveyspalveluihin ja että terveyspalvelujen tarjoajat voivat asettautua mihin tahansa jäsenvaltioon ja tarjota palveluja kansallisen ja EU:n lainsäädännön mukaisesti; korostaa myös, että potilaat saavat hakea terveydenhoitoa kaikissa jäsenvaltioissa; 12. toteaa, että vaikka terveyspalvelut eivät kuulu yhteisön toimivallan piiriin, jotkut terveydenhoitojärjestelmiä koskevat kysymykset, kuten lääkkeiden ja hoidon saatavuus, potilaille tiedottaminen sekä vakuutusyhtiöiden ja terveysalan ammattilaisten liikkuvuus, ovat luonteeltaan rajat ylittäviä; toteaa, että Euroopan unionin on käsiteltävä näitä kysymyksiä; 13. muistuttaa, että potilailla on joka tapauksessa oltava yhtäläiset mahdollisuudet asianmukaiseen hoitoon mahdollisimman lähellä asuinpaikkaansa ja omalla kielellään; katsoo, että ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden hintojen sääntelytoimenpiteiden avoimuudesta ja niiden soveltamisesta kansallisissa sairausvakuutusjärjestelmissä 21. joulukuuta 1988 annettua neuvoston direktiiviä 89/105/ETY [15] olisi sovellettava paremmin, jotta lääkkeet saatettaisiin nopeammin markkinoille, lääkkeiden innovointia ja turvallisuutta edistettäisiin ja markkinointiluvan myöntämisen keskitettyä menettelyä edistettäisiin entistä voimakkaammin; 14. korostaa, että jäsenvaltioiden olisi hoidettava terveyspalvelujen alalla toisen jäsenvaltion asukkaita tasaveroisesti riippumatta siitä, ovatko he yksityisen vai julkisen sektorin potilaita; 15. huomauttaa, että potilaiden olisi saatava tietoa siitä, mitkä terveyspalvelujen tarjoajat ovat saaneet kansainvälisen luvan ja että valtuutettujen terveydenhuollon tarjoajien olisi riippumatta niiden sijainnista EU:ssa varmistettava, että terveydenhoito on turvallista ja perustuu mitattavissa oleviin kansainvälisiin laatuindikaattoreihin; 16. korostaa, että terveyspalveluihin liittyvistä poliittisista aloitteista olisi mahdollisuuksien mukaan päätettävä parlamentaarisen lainsäädännön avulla mieluummin kuin ad hoc -pohjalta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä; 17. katsoo, että terveydenhuollon rajatylittävä tarjoaminen ei nykyisin takaa potilaiden turvallisuutta ja oikeuksia ja että korvausmekanismeihin, kansallisten viranomaisten velvollisuuteen antaa tietoa sääntelystä, sekä hoidon aloittamista että sen jatkamista koskevaan hoitovelvollisuuteen ja yksityispotilaita koskeviin riskinhallintasäännöksiin liittyy oikeudellista epävarmuutta; Määritelmät 18. pyytää määrittelemään selkeästi terveyspalvelut, jotta alan tulevan lainsäädännön soveltamisala selkiytetään ja rajataan selvästi; pyytää selkiyttämään, mitkä terveydenhuoltojärjestelmän osat ovat keskeisiä tässä yhteydessä; 19. toteaa, että terveyspalveluissa pyritään tavoitteisiin, jotka ovat verrattavissa muiden yleisen edun mukaisten sosiaalipalvelujen tavoitteisiin, koska ne perustuvat yhteisvastuullisuuden periaatteeseen, kuuluvat usein kansallisiin sosiaaliturvajärjestelmiin, ovat henkilökeskeisiä, niillä varmistetaan, että kansalaiset voivat nauttia perusoikeuksiaan ja saavat korkeatasoista sosiaalista suojelua, ja lujitetaan sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta; 20. on sitä mieltä, että kaikkien terveydenhoitopalveluja koskevien yhteisön toimien olisi oltava yhdenmukaisia yleisen edun mukaisia sosiaalipalveluja koskevien yhteisön toimien kanssa; 21. pyytää, ettei yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä käytettyjä käsitteitä täsmennettäessä muuteta tasapainoa, jonka tuomioistuin on luonut jäsenvaltioiden valtaoikeuksien välille julkisen terveydenhuollon ja yksittäisten potilaiden oikeuksien alalla; muistuttaa tässä yhteydessä, että tuomioistuin on todennut selvästi, että "kohtuullisen ajan" käsite on määriteltävä vain kunkin potilaan lääketieteellisen tilanteen perusteella eikä taloudellisilla näkökohdilla saa olla mitään sijaa kyseisessä arvioinnissa; 22. pyytää lisäksi täsmentämään käsitteitä, jotka liittyvät "kohtuulliseen aikaan" sekä sairaalahoidon ja muun terveydenhoidon kuin sairaalahoidon määritelmään; 23. huomauttaa, että toisen jäsenvaltion sairaalapalvelujen osalta lupamenettelyssä on annettava potilaille takuu, joka suojelee heitä kansallisten viranomaisten mielivaltaisilta päätöksiltä; huomauttaa, että potilaiden vapaan liikkuvuuden helpottamiseksi jäsenvaltioiden suunnittelutavoitteita haittaamatta sairaalahoito olisi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa määriteltävä suppeasti hoidoksi, jota voidaan tarjota vain sairaalainfrastruktuurissa ja jota ei voida tarjota esimerkiksi lääkärin vastaanotolla tai potilaan kotona; huomauttaa erityisesti, että luvan epäämisen on oltava avointa oikeudellisille ja näennäisesti oikeudellisille menettelyille ja että kunkin potilaan lääketieteellisen tilanteen arvioimista varten olisi saatava riippumattomien asiantuntijoiden objektiivinen ja puolueeton arvio; Potilaiden liikkuvuus 24. toteaa, että kansallisen terveysjärjestelmän ulkomaille lähettämien potilaiden sekä omasta vapaasta tahdostaan ulkomailta hoitoa hakevien potilaiden, matkalla sairastuvien turistien, siirtotyöläisten, opiskelijoiden, eläkeläisten ja kaikkien jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin lähtömaassaan oleskelevien henkilöiden liikkuvuuden välillä on paljon eroja ja liikkuvuudelle eri syitä, ja korostaa, että kyseiset erot olisi otettava huomioon politiikan suunnittelussa; 25. painottaa, että on toisaalta erotettava rajatylittävät terveyspalvelut, toisin sanoen kahden jäsenvaltion välisen yhteisen rajan jommallakummalla puolella tarjottavat palvelut, joiden tarkoituksena on ylläpitää ja tarjota potilaille terveyspalvelujen korkea taso ja saatavuus, ja toisaalta Euroopan unionissa tarjottavat kansainväliset terveyspalvelut, joissa on tarjottava palveluja sellaisten harvinaisten sairauksien hoitoon, jotka edellyttävät harvinaista ja kallista teknologiaa (hoitokeskus), tai tarjottava mahdollisuus hoitoon, jota potilaan koti- tai asuinjäsenvaltio ei nykyisin voi tarjota; 26. kehottaa komissiota laatimaan vuosittain tilastoja kunkin jäsenvaltion potilaiden liikkuvuudesta ja niiden tapausten määrästä, joissa korvaus on evätty, sekä epäämisen syistä; 27. tunnustaa, että terveydenhuoltopolitiikka kuuluu ensisijaisesti jäsenvaltioiden toimivaltaan, ja korostaa, että korkealaatuisia terveydenhuoltopalveluja tarvitaan potilaan lähtömaassa; pitää kuitenkin ilahduttavana komission aloitetta käynnistää kuulemismenettely siitä, miten yhteisö parhaiten voisi parantaa turvallisten, korkealaatuisten ja tehokkaiden rajatylittävien terveydenhuoltopalvelujen saatavuutta potilaille kohtuullisessa ajassa; kehottaa komissiota esittämään konkreettisia ehdotuksia edistyksen vauhdittamiseksi ja seuraamiseksi tällä alalla; 28. toteaa, että huomattava määrä useiden jäsenvaltioiden potilaita ei voi saada tarvittavaa sairaanhoitoa omassa maassaan kohtuullisessa ajassa hoitojonojen takia, ja toteaa, että kyseiset potilaat ovat siksi riippuvaisia ulkomaisesta sairaanhoidosta; Parempaa tiedottamista potilaille 29. toteaa, että potilaiden on vaikeaa saada terveydenhoitoa koskevaa selkeää ja täsmällistä tietoa varsinkin rajatylittävästä terveydenhoidosta ja että menettelyt hoidon saamiseksi ovat hankalia; panee merkille tämän vaikeuden, jota eivät aiheuta ainoastaan kielimuurit ja joka voi lisätä potilaiden turvallisuuteen kohdistuvia riskejä; 30. katsoo, että EU on tärkeässä asemassa, kun kehitetään tiedotusta potilaille rajatylittävän hoidon saannista; 31. toteaa, että terveyttä koskevien tietojen tehokas ja avoin jakaminen ja vaihto on erittäin tärkeää terveydenhuollon yhdenmukaisuuden takaamiseksi ja korkean laadun ylläpitämiseksi käytettäessä toisten jäsenvaltioiden terveyspalveluja; 32. katsoo, että on tärkeää antaa potilaille oikeus valita terveydenhuoltopalveluja toisessa maassa, jos he näin pystyvät saamaan asianmukaista hoitoa ja jos heille on annettu kattavat tiedot tällaisen hoidon saamisen ehdoista ja valinnan seurauksista; katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti ennakkolupa sairaalahoitoon olisi saatava helposti, käsiteltävä välittömästi ja arvioitava objektiivisin ja puolueettomin syin; katsoo, että ennakkoluvan epääminen olisi perusteltava objektiivisin perustein, jotka on tarkistettava avoimella tavalla ja perusteltava, ja että epääminen olisi perusteltava viittauksilla riippumattomien asiantuntijoiden lausuntoihin; 33. toivoo, että potilaiden oikeuksista hyväksyttäisiin eurooppalainen peruskirja erilaisten jäsenvaltioissa jo olemassa olevien peruskirjojen sekä valtioista riippumattomien järjestöjen selvitysten pohjalta; Korvaukset 34. panee merkille olemassa olevat erot jäsenvaltioiden terveydenhuoltojärjestelmien välillä ja monimutkaisen oikeudellisen kehyksen, jolla korvauksia säännellään; kehottaa kodifioimaan olemassa olevan oikeuskäytännön rajatylittävien terveydenhoidon korvauksista, jotta varmistetaan, että kaikki jäsenvaltiot soveltavat oikeuskäytäntöä asianmukaisesti, ja jotta parannetaan potilaiden, kansallisten sairausvakuutusjärjestelmien ja hoidontarjoajien tiedonsaantia luomatta jäsenvaltioille hankalaa byrokraattista lisätaakkaa; 35. pyytää, että komissio rohkaisee kaikkia jäsenvaltioita soveltamaan voimassa olevia rajatylittäviä korvausmenettelyjä; katsoo, että tarvittaessa olisi voitava asettaa syytteeseen jäsenvaltiot, jotka eivät tee niin; 36. pyytää perustamaan korvauksia koskevan Euroopan viitejärjestelmän, jotta kansalaiset voivat tehdä vertailuja ja löytää itselleen sopivimman hoitoratkaisun; 37. kehottaa tutkimaan tapoja tukea ja edistää aktiivisesti työtä, jolla pyritään yleistämään eurooppalaisen sairausvakuutuskortin käyttöä, ja liittämään siihen standardoidun sähköisen potilaiden rekisteröintijärjestelmän niiden menettelyjen yksinkertaistamiseksi, jotka koskevat Euroopan kansalaisten terveydenhoitoa muissa jäsenvaltioissa; katsoo, että kortin haltijoiden on itse päätettävä siinä olevista tiedoista; kehottaa hyväksymään eurooppalaiset terveysindikaattorit, jotta järjestelmää voitaisiin hyödyntää mahdollisimman tehokkaasti; katsoo, että on potilaiden turvallisuutta koskevista syistä erittäin tärkeää kannustaa kansallisia viranomaisia vaihtamaan tietoja rekisteröinti- ja kurinpitoasioista, jotka liittyvät rajojen yli toimiviin terveyspalvelujen tarjoajiin; pitää asianmukaisena eurooppalaisen sairausvakuutuskorttijärjestelmän laajentamista niin, että se sisältää potilaiden vakuutustietojen vaihtoa koskevan kansainvälisen järjestelmän; 38. pyytää jäsenvaltioita varmistamaan, että terveyspalvelujen tarjoajat esittävät selvästi näkyvän symbolin, joka osoittaa (samalla tavalla kuin luottokortit hotelleissa, ravintoloissa jne.) että potilaan eurooppalainen sairausvakuutuskortti voidaan hyväksyä kyseisessä jäsenvaltiossa asetuksen (EY) N:o 883/2004 mukaisesti; vaatii korkeatasoista tietosuojaa potilaille terveyspalvelujen rajatylittävässä yhteistyössä arkaluonteisten lääketieteellisten tietojen luottamuksellisuuden takaamiseksi; Terveydenhuollon ammattilaisten liikkuvuus 39. muistuttaa, että ammattipätevyyden tunnustamisesta 7. syyskuuta 2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/36/EY [16] ei korjaa kaikkia EU-tason puutteita, joita lainsäädännöstä aiheutuu terveydenhuollon ammattilaisten vapaalle liikkuvuudelle varsinkin jatkuvaan koulutukseen liittyvissä kysymyksissä, sijoittautumisoikeudessa ja terveydenhuollon ammattilaisten nykyisen pätevyyden varmistamisessa; korostaa, että alan tulevalla lainsäädännöllä olisi helpotettava huomattavasti rajatylittävien terveyspalvelujen tarjontaa ja toisista jäsenvaltioista tulevien palveluntarjoajien sijoittautumista; 40. toteaa, että vaikka ammattipätevyydet tunnustetaan EU:ssa vastavuoroisesti, ammattikoulutuksen sisältö sekä tavat, joilla ammattia harjoitetaan eivät edelleenkään ole riittävän yhtenäisiä tai laadullisesta yhtenevyydestä ei ole riittävää osoitusta tai siitä ei ole määrätty riittävän tarkasti; 41. korostaa, että perusoikeuskirjan 35 artiklassa säädetään, että unionin on varmistettava terveyden korkeatasoinen suojelu, ja toteaa tässä yhteydessä, että terveyspalveluiden laatu ja alan mahdollisuudet pitää kiinni henkilöstöstään määräytyvät terveysalan työntekijöiden työn ja työolojen, lepoajat ja koulutusmahdollisuudet mukaan lukien, laadun mukaan; toteaa myös, että laadunvalvontaa, valvontaa ja uusien tietotekniikoiden käyttöä koskevien toimenpiteiden kaltaisten lisätoimien avulla olisi varmistettava parhaan mahdollisen lääketieteellisen hoidon tarjoaminen potilaille; 42. pitää erittäin tärkeänä sitä, että terveyspalvelujen tarjoajat, jotka ovat suorassa yhteydessä potilaisiin, osaavat riittävästi kohdevaltion kieltä; 43. pyytää komissiota luomaan järjestelyn, jonka avulla kansallisten viranomaisten välillä voidaan kerätä ja vaihtaa tietoja hoidontarjoajista, sekä luomaan eurooppalaisen kortin, jossa olisi tietoa terveydenhuollon ammattilaisten pätevyydestä, ja antamaan nämä tiedot potilaiden saataville, kehittämään palveluntarjoajille luotettavan terveystietojärjestelmän sekä velvoittamaan kansalliset viranomaiset jakamaan kyseisiä tietoja; 44. kehottaa komissiota vahvistamaan lisääntyneen ammatillisen liikkuvuuden vuoksi kansallisten viranomaisten laillisen velvollisuuden vaihtaa terveydenhuoltoalan ammattilaisten rekisteröintiä ja kurinpitotoimia koskevia tietoja potilasturvallisuuden varmistamiseksi; 45. pitää Health Professionals Crossing Borders -konferenssin tekemää työtä hyvänä esimerkkinä jäsenvaltioiden terveydenhuollon viranomaisten monenvälisestä yhteistyöstä; 46. korostaa, että terveydenhuollon ammattilaisille on tiedotettava paremmin heidän oikeudestaan liikkuvuuteen EU:ssa käyttämällä olemassa olevia komission perustamia välineitä, kuten EURES-verkostoa (European Employment Services); Oikeudellinen vastuu 47. katsoo, että potilaiden liikkuvuus tarvitsee takeet samanaikaisista ja selkeistä säännöistä, jotka koskevat vastuuta rajatylittävistä terveyspalveluista ja siitä seuraavaa tarvetta helpottaa korvausten saantia ja pääsyä oikeusjärjestelmän piiriin, erityisesti jos hoitoa on sen eri vaiheissa saatu useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa; 48. toteaa, että kun nykyiset kansainvälisen yksityisoikeuden säännöt toimivallasta ja sovellettavasta lainsäädännöstä yhdistetään yhteisön eri lainsäädäntövälineisiin, seurauksena on monimutkainen ja vaikea oikeudellista vastuuta koskevien järjestelmien verkko, joka ei edistä oikeussuojan saatavuutta; painottaa, että tämä on erityinen huolenaihe terveyspalveluissa, jotka ovat luonnostaan henkilö- ja yksilökohtaisia; katsoo myös, että potilas, joka hakee korvauksia, on suojaton ja toimii yksin joko laitosta tai virallista järjestöä vastaan; 49. korostaa näin ollen, että on taattava oikeusvarmuus potilaiden ja ammattilaisten osalta; pyytää, että vastuuta selkeytetään mahdollisissa vahinkotapauksissa ja että terveydenhuollon ammattilaisilla olisi oltava käytössään pakollinen kohtuuhintainen vastuuvakuutus; 50. korostaa, että on vahvistettava potilaiden suojelua vaatimalla terveydenhuollon ammattilaisilta ammatillisen vastuuvakuutuksen ottamista; toteaa kuitenkin, että keinot sen takaamiseksi ja terveydenhuollon ammattilaisen määritelmä vahvistetaan kyseisessä vakuutuksessa tai muussa taloudellista turvaa koskevassa järjestelyssä kussakin jäsenvaltiossa; 51. huomauttaa, että terveydenhoito edellyttää usein lääketieteellistä seurantaa; pyytää hoidon jatkuvuuden varmistamiseksi selventämään sääntöjä, jotka koskevat hoidontarjoajien välistä vastuunjakoa sairaanhoidon eri vaiheissa; huomauttaa, että telelääketiede ja sähköinen terveydenhuoltojärjestelmä kehittyvät niin laajamittaisesti, että sosiaalisen suojelun, rahoituksen ja hoitoon pääsyn alalla on sovittava uusista säännöistä; Jäsenvaltioiden välinen yhteistyö 52. katsoo, että terveysjärjestelmien välisellä tehostetulla yhteistyöllä paikallisella, alueellisella, hallitustenvälisellä ja EU:n tasolla olisi mahdollisuus saada asianmukaista hoitoa toisessa jäsenvaltiossa ja parantaa palvelujen laatua, mikä lisäisi kansalaisten luottamusta; 53. toteaa, että jos asianosaiset tekevät rajat ylittävää yhteistyötä, voidaan löytää käytännön ratkaisuja, kuten Euroregisin antama esimerkki on osoittanut; 54. odottaa jäsenvaltioiden tekevän rajat ylittävää yhteistyötä terveyspalvelujen tarjonnassa, jotta terveydenhoitojärjestelmät voidaan tehdä kustannustehokkaammiksi; 55. kehottaa komissiota laatimaan tekniset normit ja kehottaa jäsenvaltioiden hallituksia tukemaan aktiivisesti yhteentoimivien, avointen tietojärjestelmien käyttöönottoa tehokkaan tiedonvaihdon mahdollistamiseksi yksittäisten jäsenvaltioiden terveydenhuoltopalvelujen tarjoajien välillä; 56. rohkaisee asiantuntijakeskusten, myös sellaisten sähköisten asiantuntijakeskusten, jotka käsittelevät harvinaisia, erityisiä ja kroonisia sairauksia, sekä parhaita hoitokäytäntöjä ja terveydenhuoltojärjestelmien organisointia koskevan tietämyksen vaihdon kehittämistä jäsenvaltioiden välillä; pyytää komissiota optimoimaan kansainvälisen hallinnollisen yhteistyön; 57. katsoo, että Euroopan unioni voi olla merkittävässä asemassa tiedonsaannin parantamisessa potilaille rajatylittävästä liikkuvuudesta esimerkiksi edistämällä yhteisön terveysindikaattoreita; 58. tunnustaa, että asianmukaisesti säännellyille, laadukkaille rajatylittäville terveys- ja apteekkipalveluille sekä pitkälle erikoistuneiden terveydenhuoltokeskusten väliselle tieteellisen ja teknologisen tiedon vaihdolle ja yhteistyölle on kysyntää; huomauttaa kuitenkin, että tutkimusten mukaan useimmat ihmiset haluaisivat mieluiten korkeatasoisia palveluja lähellä asuinpaikkaansa; katsoo, että sopivimman lainsäädäntövälineen laatimiseksi komission olisi teetettävä etukäteen perusteellinen tutkimus toisaalta potilaiden todellisesta liikkuvuuden tarpeesta ja toisaalta potilaista, joihin liikkuvuus vaikuttaa, ja arvioitava siten tällaisen liikkuvuuden vaikutukset terveydenhuoltojärjestelmiin; 59. odottaa vallitsevien erojen vuoksi, että jäsenvaltiot sääntelevät keskenään muun muassa hoidon saatavuutta ja laatua koskevia kysymyksiä sekä kustannusten hallintaa; 60. uskoo, että avoin koordinointimenetelmä on yksi sopivista välineistä, joilla jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä voidaan tiivistää; 61. toivoo, että laaditaan kahden- ja monenvälisiä sopimuksia jäsenvaltioiden, alueiden ja paikallisviranomaisten sekä terveydenhoitoalan toimijoiden välillä, ja katsoo, että tämä lisäisi aineellisten ja inhimillisten voimavarojen jakamista rajatylittävillä alueilla ja erityisesti alueilla, joilla on paljon lyhytaikaisia vierailijoita, sekä osaamisen ja tietojen vaihtoa; 62. pyytää keskitettyjen palvelupisteiden luomista ja käyttöä nykyisten yhteisön välineiden pohjalta ja terveydenhoitojärjestelmien järjestämisen erityispiirteiden mukaisesti takaamaan potilaille, terveydenhuollon ammattilaisille, terveydenhuoltolaitoksille ja toimivaltaisille viranomaisille pääsy objektiivisiin ja riippumattomiin tietoihin; katsoo, että terveydenhuollon ammattilaiset voivat avustaa potilaita tällaisten tietojen hakemisessa; 63. kannustaa komissiota käyttämään kaikkia olemassa olevia välineitä, kuten SOLVITia ja rikkomusmenettelyjä, niiden potilaiden auttamiseksi, joilta on evätty korvaukset (sairaalan ulkopuolella annettavasta hoidosta) tai lupa (sairaalahoitoon), vaikka oikeuskäytännössä annetut ehdot on täytetty; 64. kehottaa komissiota jatkamaan tietojen keräämistä jäsenvaltioista ja analysoimaan edelleen suuntauksia ja haasteita, joita potilaiden ja ammattilaisten rajatylittävä liikkuvuus aiheuttaa; Johtopäätökset 65. kehottaa komissiota vahvistamaan politiikkaansa EU:n lainsäädännön rikkomisten korjaamiseksi, jotta varmistetaan se, että kaikki jäsenvaltiot noudattavat yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä ja että kaikki eurooppalaiset potilaat alkuperämaasta riippumatta hyötyvät perustamissopimuksella heille myönnetyistä oikeuksista; 66. pyytää komissiota esittämään parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen asianmukaisesta välineestä erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kodifioimiseksi; 67. pyytää komissiota esittämään ehdotuksen, jossa otetaan huomioon tämä päätöslauselma ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätökset potilaiden oikeuksista; kehottaa takaamaan potilaille mahdollisimman laajan pääsyn terveyspalvelujen piiriin kaikkialla Euroopassa sekä varmistamaan terveyspalvelujen tarjoajien vapauden tarjota palveluja ja sijoittautumisvapauden; 68. vaatii - koska Euroopan parlamentti ja neuvosto eivät hyväksyneet komission ehdotusta käsitellä terveyskysymyksiä direktiivissä 2006/123/EY - nyt lisätoimia nykyisten oikeuksien säilyttämiseksi; kehottaa siksi komissiota perussopimuksien valvojana takaamaan näiden oikeuksien turvaamisen; 69. katsoo, että ennen kaikkea yhteisön uudella rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevalla sääntelykehyksellä olisi parannettava korkealaatuisen terveydenhuollon saatavuutta sairaustapauksissa, edistettävä potilaiden turvallisuutta ja lisättävä kaikkien potilaiden saatavana olevia vaihtoehtoja Euroopan unionissa lisäämättä eriarvoisuutta terveydenhuollon tuloksissa; * * * 70. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle. [1] Kok. 1998, s. I-1831. [2] Kok. 1998, s. I-1931. [3] Kok. 2001, s. I-5473. [4] Kok. 2001, s. I-5363. [5] Kok. 2003, s. I-1703. [6] Kok. 2003, s. I-4509. [7] Kok. 2003, s. I-12403. [8] Kok. 2004, s. I-2641. [9] Kok. 2006, s. I-4325. [10] EUVL L 376, 27.12.2006, s. 36. [11] EUVL C 124 E, 25.5.2006, s. 543. [12] EUVL C 146, 22.6.2006, s. 1. [13] EYVL L 149, 5.7.1971, s. 2. [14] EUVL L 166, 30.4.2004, s. 1. [15] EYVL L 40, 11.2.1989, s. 8. [16] EUVL L 255, 30.9.2005, s. 22. --------------------------------------------------