KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE vähäisten käyttötarkoitusten eurooppalaisen edistämisrahaston perustamisesta kasvinsuojeluaineiden alalla /* COM/2014/082 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE vähäisten käyttötarkoitusten eurooppalaisen edistämisrahaston perustamisesta kasvinsuojeluaineiden alalla Tiivistelmä Asetuksella (EY) N:o 1107/2009 säännellään kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista, ja se sisältää erityisiä säännöksiä niin kutsuttuja vähäisiä käyttötarkoituksia koskevista hakemuksista ja luvista. Kasvinsuojeluaineilla on käyttötarkoituksia, jotka eivät ole kasvinsuojeluainealan kannalta taloudellisesti kestäviä, mutta viljelijöiden kannalta tärkeitä. Asetuksessa edellytetään, että komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle vähäisten käyttötarkoitusten eurooppalaisen edistämisrahaston perustamista koskevan kertomuksen ja tarvittaessa siihen liittyvän lainsäädäntöehdotuksen. Kertomuksen tarkoituksena on antaa tietoja vähäisten käyttötarkoitusten tilanteesta jäsenvaltioiden ja sidosryhmien organisaatioiden ilmoittamien tietojen perusteella; esitellä komission rahoittamassa alustavassa tutkimuksessa harkitut toimintavaihtoehdot; esitellä komission rahoittamassa alustavassa tutkimuksessa harkitut toimintavaihtoehdot; tiedottaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle komission päätelmistä mahdollisesta vähäisten käyttötarkoitusten eurooppalaisen edistämisrahaston perustamista koskevasta lainsäädäntöehdotuksesta. Vähäiset käyttötarkoitukset liittyvät useimmiten vähämerkityksisiin viljelykasveihin, joiden yhteenlasketuksi arvoksi arvioidaan noin 70 miljardia euroa vuodessa, mikä on 22 prosenttia EU:n kasvintuotannon kokonaisarvosta. Niiden maatalousalaan kohdistuvien suorien vaikutusten (eli viljelykasvien tuotannon menetysten ja viljelijöiden ylimääräiset viljelykustannusten) arvioidaan olevan yli 1 miljardi euroa vuodessa. Lisäksi useimmat jäsenvaltiot pitävät vähäisiä käyttötarkoituksia niin tärkeinä, että jo nykyisin tähän tarkoitukseen käytetään noin 8 miljoonan euron arvosta rakennepoliittisia varoja ja henkilöresursseja. Komissio huomauttaa, että vähäisten käyttötarkoitusten ongelman pääsyyt ovat seuraavat: kasvinsuojeluaineiden lupien myöntämiseen sovellettavien taloudellisten kannustimien puute; vähäisiin käyttötarkoituksiin tarkoitettujen kasvinsuojeluaineiden epätasainen saatavuus, koska taloudelliset kannustimet ja tarpeet vaihtelevat eri jäsenvaltioissa; käytön laajentamista kolmansille osapuolille koskevien sääntelyreittien hankala saatavuus ja monimutkainen käyttö; muissa jäsenvaltioissa toteutettavia aloitteita koskevan tiedon puute. Huomioon on otettu neljä komission toimintavaihtoehtoa: 1) Komissio ei anna rahoitusta. 2) Asetetaan uudelleen vähäisiä käyttötarkoituksia käsittelevä EU:n asiantuntijaryhmä. 3) Komissio rahoittaa osittain koordinointielimen (teknisen sihteeristön), joka muodostuu jäsenvaltioiden ja sidosryhmien työtä koordinoivasta riippumattomasta keskussihteeristöstä. 4) Komissio rahoittaa osittain koordinointielimen (teknisen sihteeristön) sekä erityisiä hankkeita. Jäsenvaltioilta ja sidosryhmiltä kerätyt näkemykset osoittivat, että EU:n tason koordinoidun toiminnan perustamiselle on selvä kysyntä (FCEC:n suorittaman kyselytutkimuksen vastaajista 96 prosenttia kannatti sitä ja 4 prosenttia vastasi ”en tiedä”). Vaihtoehtoja 1 ja 2 kohtaan ei ilmaistu kiinnostusta. Poliittisten päättäjien enemmistö kannatti vaihtoehtoa 3, kun taas viljelijät ja kasvinsuojeluainealan yritykset suosivat selvästi vaihtoehtoa 4. Kun otetaan huomioon, että EU:n tason koordinointi on oleellista vähäisten käyttötarkoitusten ongelman ratkaisemiseksi, että jäsenvaltiot toteuttavat jo kansallisia toimia ja että sidosryhmät toteuttavat parhaillaan lukuisia ruohonjuuritason toimia, komissio ehdottaa koordinointiryhmän perustamista. Komissio katsoo, että lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä riittäisi, että perustetaan koordinointifoorumi, jonka rahoitukseen komissio on valmis osallistumaan asetuksen (EY) N:o 1107/2009 76 artiklan 1 kohdan perusteella. Kun tämä väline on perustettu ja aloittaa toimintansa, komissio arvioi sen toimintaa ja saavutettuja tuloksia ja ehdottaa tarvittaessa lisätoimenpiteitä. SISÄLLYSLUETTELO 1............ Johdanto.. 5 1.1......... Kertomuksen tausta ja EU:n sääntelykehys. 5 1.2......... Kertomuksen tavoite. 6 2............ Kasvinsuojeluaineet ja vähäiset käyttötarkoitukset. 6 2.1......... Ongelma. 6 2.2......... Vähäisten käyttötarkoitusten taloudellinen merkitys. 8 2.4......... Vähäiset käyttötarkoitukset EU:n ulkopuolisissa maissa. 10 3............ Asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukainen vähäisiä käyttötarkoituksia koskeva strategia 11 3.1......... Kasvinsuojeluaineiden yhdenmukainen saatavuus. 11 3.2......... Yritysten kannustimet 12 3.3......... Lupien laajentamiset 12 3.4......... Selkeyden lisääminen. 13 3.5......... Vähäisten käyttötarkoitusten eurooppalainen edistämisrahasto. 13 4............ Harkitut toimintavaihtoehdot. 13 5............ Päätelmät. 14 1. Johdanto 1.1. Kertomuksen tausta ja EU:n sääntelykehys Kasvinsuojelutuotteiden saattamista markkinoille Euroopan unionissa säännellään 21. lokakuuta 2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1107/2009. Tässä asetuksessa, jolla kumottiin 14. kesäkuuta 2011 annettu neuvoston direktiivi 91/414/ETY, säädetään tehoaineiden ja niitä sisältävien tuotteiden kattavasta riskinarviointi- ja lupamenettelystä. Kasvinsuojeluaineina käytettävät tehoaineet arvioidaan ja hyväksytään EU:n tasolla, kun taas näitä aineita sisältävät yksittäiset kasvinsuojeluaineet arvioidaan ja hyväksytään jäsenvaltioissa tiettyjä viljelykasveja ja tuholaisia varten yhdenmukaistettujen sääntöjen mukaisesti. Asetuksessa (EY) N:o 1107/2009 painotetaan niin kutsuttuja vähäisiä käyttötarkoituksia, jotka ovat kasvinsuojeluaineiden käyttötarkoituksia, joiden käyttöpinta-ala on liian pieni, jotta teollisuus investoisi hakemukseen kannattavan luvan saamiseksi aineelle. Vähäiset käyttötarkoitukset koskevat lähinnä vähämerkityksisiä tai erittäin vähämerkityksisiä viljelykasveja (joihin sisältyvät useimmat vihannekset, hedelmät, taimitarhakasvit ja kukat), ja niiden yhteenlasketuksi arvoksi on arvioitu jopa 70 miljardia euroa vuodessa, mikä on 22 prosenttia EU:n koko kasvituotannon arvosta. Asetuksen (EY) N:o 1107/2009 3 artiklan 26 kohdassa vähäinen käyttötarkoitus määritellään seuraavasti: ”’vähäisellä käytöllä’ tarkoitetaan kasvinsuojeluaineen käyttöä tietyssä jäsenvaltiossa kasveihin tai kasvituotteisiin, joita - ei viljellä laajalti kyseisessä jäsenvaltiossa; tai - viljellään laajalti, poikkeuksellisen kasvinsuojelutarpeen täyttämiseksi.” Jos yritykset eivät ole jättäneet hakemusta kasvinsuojeluaineen tiettyä käyttöä varten, sitä ei voida arvioida eikä sille voida myöntää lupaa, mikä useissa tapauksissa kaventaa kasvinsuojeluvaihtoehtoja. Tämä luvan saaneiden kasvinsuojeluaineiden puute haittaa lähinnä vähämerkityksisiä viljelykasveja, mutta se vaikuttaa myös tärkeämpiin viljelykasveihin harvinaisempien tuholaisten tai sairauksien osalta. Vähäisten käyttötarkoitusten ongelma haittaa myös luonnonmukaista viljelyä, koska mitään kasvinsuojeluaineita, mukaan lukien ne aineet, joita voidaan käyttää luonnonmukaisessa viljelyssä, ei ole vapautettu arviointi- ja lupamenettelystä. Useimmat jäsenvaltiot ovat huolissaan vähäisiin käyttötarkoituksiin liittyvistä kysymyksistä, ja ennen asetuksen (EY) N:o 1107/2009 hyväksymistä käydyissä keskusteluissa monet niistä sekä eräät sidosryhmät vaativat eurooppalaisen rahaston muodossa annettavia kannustimia vähäisten käyttötarkoitusten kysymyksen ratkaisemiseksi toteutettavien eurooppalaisten toimien koordinoimiseksi. Euroopan komissio rahoitti vuonna 2011 tätä kertomusta varten alustavan tutkimuksen[1], joka on saatavilla sen verkkosivustolla[2]. 1.2. Kertomuksen tavoite Kertomuksen tavoitteena on antaa tietoja vähäisten käyttötarkoitusten tilanteesta jäsenvaltioiden ja sidosryhmien organisaatioiden ilmoittamien tietojen perusteella; esitellä komission rahoittamassa alustavassa tutkimuksessa harkitut toimintavaihtoehdot; esitellä komission rahoittamassa alustavassa tutkimuksessa harkitut toimintavaihtoehdot; tiedottaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle komission päätelmistä mahdollisesta vähäisten käyttötarkoitusten eurooppalaisen edistämisrahaston perustamista koskevasta lainsäädäntöehdotuksesta. 2. Kasvinsuojeluaineet ja vähäiset käyttötarkoitukset 2.1. Ongelma Vähäisiin käyttötarkoituksiin käytettävien kasvinsuojeluvaihtoehtojen puute oli tiedossa jo ennen vuotta 1991, jolloin säädettiin ensimmäinen kasvinsuojeluaineita koskeva EU:n sääntelykehys direktiivillä 91/414/ETY. Tällä direktiivillä säädettiin jo kaksi tärkeintä säännöstä, joilla parannettiin kasvinsuojelutuotteiden saatavuutta viljelijöille ja lisättiin yhdenmukaistamista kaikkialla EU:ssa. Nämä säännökset liittyivät a) jäsenvaltioiden mahdollisuuteen tunnustaa vastavuoroisesti toisessa jäsenvaltiossa myönnetyt luvat ja b) mahdollisuuteen laajentaa myönnettyjä lupia koskemaan vähäisiä käyttötarkoituksia suppean asiakirjan avulla. Direktiivin 91/414/ETY säännöksistä huolimatta vähäisten käyttötarkoitusten tilanne ei kuitenkaan parantunut. Tämä johtui erityisesti seuraavista seikoista: EU:n tasolla hyväksyttyjen tehoaineiden määrä on vähentynyt huomattavasti esim. vuosina 1993–2009 suoritetun tehoaineiden arviointiohjelman tuloksena. Ohjelman tuloksena vedettiin pois markkinoilta noin 70 prosenttia tehoaineista, jotka olivat markkinoilla ennen vuotta 1993. Direktiivissä 91/414/ETY säädettyjä yksinkertaistamisvälineitä (esim. vähäisten käyttötarkoitusten vastavuoroista tunnustamista ja laajentamista) käytetään hyvin rajallisesti. Alan teollisuudella ei ole kannustimia hakea vähäisten käyttötarkoitusten hyväksyntää[3]. Koska jäsenvaltiot myöntävät luvat eikä vähäisiä käyttötarkoituksia seurata EU:n laajuisesti, on vaikeaa arvioida sellaisten käyttötarkoitusten kokonaismäärää, joille ei ole kasvinsuojeluratkaisuja. FCEC tunnisti yli 1 400 tapausta (viljelykasvi kertaa tuholainen), joille ei ole hyväksyttyä kasvinsuojeluainetta, eikä tämä luettelo ole täydellinen. Lisäksi komissio keräsi neljästä jäsenvaltiosta tietoja neljästä viljelykasvista, ja näiden tietojen analyysi osoittaa selvästi, että vähämerkityksisille viljelykasveille tarkoitetuille tehokkaille kasvinsuojeluaineille annettujen lupien määrä on vähentynyt huomattavasti vuosina 1990–2010, kuten kaaviosta 1 näkyy. Näissä tutkimuksessa käytetyissä neljässä viljelykasvissa tunnistetuista 209 tuholaisesta ja sairaudesta 30:n torjuntaan ei ole saatavilla kasvinsuojelutuotteita. Lisäksi 161:tä haitallista organismia varten ei vähintään yhdessä tutkimuksen kohteena olleessa jäsenvaltiossa ollut saatavilla hyväksyttyjä kasvinsuojelutuotteita. Nämä luvut kuvaavat vähäisten käyttötarkoitusten ongelmaa ja tarvetta löytää siihen ratkaisu. Ne vahvistavat kuitenkin myös, että jäsenvaltiot eivät aina ole hyödyntäneet täysimääräisesti direktiivin 91/414/ETY tarjoamaa mahdollisuutta, kun ratkaisuja oli olemassa muissa jäsenvaltioissa tai niitä oli saatavilla muita viljelykasveja varten. Viljelykasvien riittämätön suojelu haitallisilta organismeilta saattaa vaikuttaa monilla tasoilla. Se vaarantaa korkealaatuisten, hyvin monimuotoisten ja arvokkaiden elintarvikekäyttöön tarkoitettujen viljelykasvien kestävän tuotannon EU:ssa. Kasvinsuojeluratkaisujen puutteella saattaa olla kielteisiä vaikutuksia ihmisten terveyteen ja ympäristöön kasvinsuojelutuotteiden mahdollisen laittoman käytön vuoksi. Lisäksi kasvinsuojelukäyttötarkoitusten puute saattaa muun muassa vaikuttaa EU:n maatalouden kilpailukykyyn. Vaikka sidosryhmien tasolla on saatavilla vain vähän taloudellisia tietoja, FCEC:n tutkimus antaa viitteitä vähäisiin käyttötarkoituksiin tarkoitettujen kasvinsuojeluratkaisujen puutteen taloudellisista vaikutuksista. Maatalousalaan kohdistuvien suorien vaikutusten (eli viljelykasvien tuotannon menetysten ja viljelijöiden ylimääräiset viljelykustannusten) arvioitiin olevan yli 1 miljardi euroa. Epäsuorien sosio-ekonomisten ja ympäristövaikutusten arvioitiin olevan noin 100 miljoonaa euroa. Nämä vaikutukset sisältävät paikallisen työttömyyden ja luonnon monimuotoisuuden katoamisen (esimerkiksi Etelä-Euroopan kaltaisilla alueilla, joilla perinteiset tuotantomuodot, kuten aromaattisten viljelykasvien viljely, eivät enää olisi mahdollisia). Nämä luvut koskevat yhteensä yli 9 miljoonan hehtaarin suuruista aluetta. 2.2. Vähäisten käyttötarkoitusten taloudellinen merkitys Termi ’vähäinen käyttötarkoitus’ saattaa antaa vaikutelman siitä, että myös näiden käyttötarkoitusten taloudellinen ulottuvuus on vähäinen, vaikka asia on päinvastoin. Todellisuudessa vähäiset käyttötarkoitukset liittyvät arvokkaisiin erityiskasveihin, kuten hedelmiin ja vihanneksiin, koristekasveihin, taimitarhojen kasveihin (istutettavaksi tarkoitetut kasvit) ja aromaattisiin kasveihin. Tässä kertomuksessa näitä kaikkia viljelykasveja käsitellään vähämerkityksisinä, vaikka eräillä niistä on joissain jäsenvaltioissa suuri merkitys. Näiden erityiskasvien arvo on noin 70 miljardia euroa vuodessa, mikä on 22 prosenttia maatalousalan tuotoksen kokonaisarvosta.[4] Pelkästään hedelmä- ja vihannesalan tuotanto EU-27:ssä[5] on yhteensä 70 miljoonaa tonnia vihanneksia ja 40 miljoonaa tonnia hedelmiä, ja sen arvo on noin 45 miljardia euroa. Koristekasvien markkina-arvoksi arvioidaan 27 miljardia euroa vuodessa. Vähäisten käyttötarkoitusten taloudellinen jakautuminen EU:ssa esitetään kaaviossa 2. EU-27:n hedelmien ja vihannesten viljelyala, jonka jakauma eri vyöhykkeiden välillä esitetään kaaviossa 3, on noin 4,6 miljoonaa hehtaaria hedelmien ja 1,8 miljoonaa hehtaaria vihannesten osalta, ja yhdessä ne muodostavat noin 17 prosenttia EU:n koko tuotantomäärästä. 2.3. Nykyiset aloitteet EU:n tasolla ja jäsenvaltioissa Useimmat jäsenvaltiot ovat huolissaan vähäisten käyttötarkoitusten kysymyksestä, ja ne ovat työskennelleet useita vuosia ratkaisujen löytämiseksi sekä kansallisella tasolla että vähäisiä käyttötarkoituksia käsittelevässä EU:n asiantuntijaryhmässä. 2.3.1. Kansalliset varat Kansallisia varoja käytetään usein vähäisten käyttötarkoitusten laajentamisen tukemiseksi ja niiden tehokkuus- ja jäämätestien rahoittamiseksi. Jäsenvaltioiden myöntämät vuotuiset määrärahat, jotka perustuvat julkiseen, yksityiseen tai yhdistelmärahoitukseen, vaihtelevat 40 000:sta 1 000 000 euroon, kun henkilöstöön ja palveluihin käytettäviä piilomäärärahoja ei oteta huomioon. Kaikissa jäsenvaltioissa vuosittain myönnettävä yhteenlaskettu rahoitus voidaan arvioida 8 miljoonaksi euroksi, jotka käytetään tutkimushankkeisiin. Rahoitus osoitetaan kansallisiin hankkeisiin, eikä EU:ssa toteutettavia eri toimia koordinoida mitenkään. FCEC:n toteuttamassa tutkimuksessa 15 jäsenvaltiota ilmoitti, että vähäisiä käyttötarkoituksia pidetään niin tärkeinä, että kysymyksen ratkaisemiseksi käytetään rakennepoliittisia varoja ja henkilöresursseja. Yksikään valtio ei kuitenkaan katso, että käytettävissä olevat resurssit ovat riittävät ongelman ratkaisemiseksi kansallisella tasolla. Lisäksi 10 jäsenvaltiossa ei tähän tarkoitukseen ole käytettävissä varoja. 2.3.2. EU:n asiantuntijaryhmät Komission vuosina 2002–2009 organisoiman vähäisiä käyttötarkoituksia käsitelleen EU:n asiantuntijaryhmän koostumus oli seuraava: 1) Ohjauskomitea, joka muodostui valittujen jäsenvaltioiden poliittisista edustajista, kahdesta koordinaattorista ja komission edustajista. Ohjauskomitea vastasi yleisistä toimintalinjoista ja teknisten ryhmien työskentelyn hallinnoinnista. 2) Kaksi teknistä ryhmää, jotka edustivat Etelä- ja Pohjois-Eurooppaa ja joita kumpaakin johti koordinaattori (yksi Ranskasta, toinen Alankomaista). Teknisissä ryhmissä oli edustajia kaikista jäsenvaltioista. Myös sidosryhmät (tuottajien, viljelijöiden, kansalaisjärjestöjen ja torjunta-aineteollisuuden edustajat) kutsuttiin osallistumaan teknisten ryhmien työhön. Näiden ryhmien tehtävänä oli löytää teknisiä ratkaisuja vähäisiin käyttötarkoituksiin tunnistamalla ongelmia, jakamalla tietoa, asettamalla yhteisiä prioriteetteja ja organisoimalla työnjakoa. Nämä toimet johtivat tietojenvaihtoa, vapaaehtoista vastavuoroista tunnustamista ja tietojen tuottamista koskevien hankkeiden kehittämiseen. Asiantuntijaryhmäaloitteen avulla jäsenvaltiot kehittivät kahden- ja monenvälistä yhteistyötä. Vaikka asiantuntijaryhmiä pidettiin hyvänä foorumina ideoiden vaihtamista ja työn jakamista varten, niiden avulla ei saavutettu vähäisiä käyttötarkoituksia koskevien ratkaisujen riittävää täytäntöönpanoa. Tästä syystä ja koska komissiolla oli kansallisissa lupamenettelyissä hyvin rajallinen rooli, komissio päätti vuonna 2009 olla jatkamatta aloitetta. Sen jälkeen eräät jäsenvaltiot jatkoivat kansallisten tai alueellisten aloitteiden kehittämistä, esimerkiksi luonteeltaan koordinoivia teknisiä työryhmiä kansallisten viranomaisten ja viljelijöiden, yritysten, tutkimusasemien ja neuvontapalvelujen kaltaisten sidosryhmien välillä. 2.4. Vähäiset käyttötarkoitukset EU:n ulkopuolisissa maissa Vähäiset käyttötarkoitukset tunnustetaan nykyisin kansainvälisesti ensisijaiseksi kysymykseksi, johon tarvitaan ratkaisuja. OECD:n torjunta-aineohjelma perusti vuonna 2007 vähäisten käyttötarkoitusten asiantuntijaryhmän (Expert Group on Minor Uses, EGMU), jossa sen jäsenet[6] pyrkivät kehittämään kansainvälistä yhteistyötä ja teknisiä ohjeita vähäisiin käyttötarkoituksiin tarkoitettujen torjunta-aineiden rekisteröimisen helpottamiseksi. Eräät valtiot, etenkin Yhdysvallat, Australia ja Kanada, ovat käynnistäneet vähäisiä käyttötarkoituksia koskevia kansallisia aloitteita. Yhdysvaltojen maatalousministeriön USDA:n Cooperative State Research, Education and Extension Service -yksikkö perusti vuonna 1963 yhdessä Yhdysvaltojen ympäristönsuojeluviraston kanssa niin kutsutun IR-4-ohjelman (Interregional Research Project No.4), joka avustaa jäämä- ja tehokkuustietojen[7] keräämisessä ja tukee näin vähäisiin käyttötarkoituksiin käytettävien torjunta-aineiden rekisteröintiä ja uudelleenrekisteröintiä sekä maatalouden perushyödykkeissä olevien vähäisiin käyttötarkoituksiin tarkoitettujen kemikaalien jäämien sallittujen arvojen määrittämistä. IR-4-ohjelma on hallituksen ja yritysten yhteistyötoimi, ja se saa vuosittain noin 8 miljoonaa euroa rahoitusta liittovaltion budjetista. Tämän lisäksi tulevat sidosryhmien rahoitus ja maksuosuudet, joiden arvioidaan kaksinkertaistavan ohjelman määrärahat. IR-4-ohjelma on ilmoittanut 550 myönnetystä luvasta vuoden 2008 ja vuoden 2011 puolivälin välillä. 3. Asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukainen vähäisiä käyttötarkoituksia koskeva strategia Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetussa asetuksessa (EY) N:o 1107/2009 säädetään useita säännöksiä, joilla varmistetaan, että kasvinsuojeluaineiden huono saatavuus ei uhkaa maatalouden ja puutarhanviljelyn monimuotoisuutta. Kokonaisuutena nämä säännökset yhdessä muodostavat yhtenäisen strategian, jonka asianmukaisen ja täysimääräisen soveltamisen odotetaan asteittain pienentävän vähäisten käyttötarkoitusten ongelmaa. 3.1. Kasvinsuojeluaineiden yhdenmukainen saatavuus Menettelyjen yksinkertaistamiseksi, kasvinsuojeluaineiden saatavuuden yhdenmukaistamiseksi ja kasvinsuojeluaineiden arvioinnin aiheuttaman jäsenvaltioiden työtaakan vähentämiseksi ja siten lupamenettelyn nopeuttamiseksi asetuksella (EY) N:o 1107/2009 otettiin käyttöön vyöhykkeisiin perustuva kasvinsuojeluaineiden arviointijärjestelmä. Siinä Euroopan unioni on jaettu kolmeen vyöhykkeeseen (pohjoinen, keskinen ja eteläinen vyöhyke), joissa jäsenvaltioiden on tunnustettava vastavuoroisesti samaan vyöhykkeeseen kuuluvan jäsenvaltion kasvinsuojelutuotteelle antama arviointi ja lupa. Tiettyjen käyttötarkoitusten, muun muassa hyvin tärkeiden vähäisten käyttötarkoitusten kasvihuoneissa, siementen käsittelyissä tai sadonkorjuun jälkeisissä käsittelyissä käytettävien sovellusten, osalta yhdessä jäsenvaltiossa myönnettyä hyväksyntää voidaan käyttää kaikissa muissa jäsenvaltioissa riippumatta siitä, mihin vyöhykkeeseen luvan antanut jäsenvaltio kuuluu. Mikäli maatalouskäytännöt ovat vastaavat, lupien vastavuoroinen tunnustaminen on pakollista kiinteissä lyhyissä määräajoissa, jotta varmistetaan kasvinsuojeluaineiden nopeampi pääsy markkinoille ja yhdenmukaisempi saatavuus erityisesti vähäisiin käyttötarkoituksiin. Tällä myös ”vyöhykejärjestelmäksi” kutsutulla järjestelmällä (40 artikla) edistetään voimakkaasti yhdenmukaistamista, koska se edellyttää, että jäsenvaltiot suorittavat vain yhden arvioinnin kullakin vyöhykkeellä (tai koko EU:n alueella kasvihuoneissa, siementen käsittelyissä tai sadonkorjuun jälkeisissä käsittelyissä käytettävien sovellusten osalta). Ainoa vastavuoroisesta tunnustamisesta säädetty poikkeus on jäsenvaltion mahdollisuus kieltäytyä antamasta lupaa kasvinsuojeluaineelle, jos jäsenvaltiolla on ympäristöön tai maatalouteen liittyvien erityisten olosuhteidensa vuoksi perusteltuja syitä katsoa kyseisen aineen aiheuttavan kohtuuttoman riskin ihmisten tai eläinten terveydelle taikka ympäristölle. Koordinointitoimet vyöhykkeiden sisällä ja EU:n tasolla ovat jo käynnissä, ja uusia on suunnitteilla, jotta varmistetaan uusien säännösten täysimääräinen täytäntöönpano. On odotettavissa, että vyöhykejärjestelmän täysimittaisella ja asianmukaisella täytäntöönpanolla on vahva myönteinen vaikutus vähäisiin käyttötarkoituksiin. Tässä toiminnassa tietojen vaihtaminen kasvinsuojeluaineiden arvioitavina olevista tai myönnetyistä luvista on oleellisen tärkeää. Tästä syystä komissio kehittää EU:n tietokantaa, jolla lisätään tietojenvaihtoa komission, jäsenvaltioiden ja kolmansien osapuolten välillä ja jonka tarkoituksena on auttaa komissiota, jäsenvaltioita ja kasvinsuojeluainealan hakijoita täyttämään oikeudelliset velvollisuutensa ja lisäksi antaa tietoa suurelle yleisölle. 3.2. Yritysten kannustimet Asetus (EY) N:o 1107/2009 sisältää myös kaksi tärkeää säännöstä, jotka muodostavat alan yrityksille kannustimen kehittää ratkaisuja vähäisiin käyttötarkoituksiin. Yksinkertaistettu menettely jäämien enimmäismäärien asettamiseksi Hyväksymismenettelyn yhteydessä yrityksiä kehotetaan hakemaan kaikkia aiottuja jäämien enimmäismääriä, jotka kattavat tärkeiden käyttötarkoitusten lisäksi myös vähäiset käyttötarkoitukset (asetuksen (EY) N:o 1107/2009 11 artiklan 2 kohta ja 12 artiklan 6 kohta). Jäämien enimmäismääriä koskevat hakemukset arvioidaan samanaikaisesti tehoaineen hyväksynnän kanssa ajan ja resurssien säästämiseksi kaikilla tasoilla. Tavoitteena on, että annettaessa tehoaineelle hyväksyntä voidaan samalla asettaa mahdollisimman monia jäämien enimmäismääriä asianomaisten käyttötarkoitusten hyväksyntämenettelyn helpottamiseksi ja vauhdittamiseksi jäsenvaltioiden tasolla. Laajennettu tietosuoja Tietosuojaa (59 artikla) jatketaan 3 kuukaudella kunkin vähäistä käyttötarkoitusta koskevan luvan pidennyksen osalta, kuitenkin yhteensä enintään kolmella vuodella, paitsi jos luvan pidennys ei edellytä uusien jäämätietojen toimittamista. Tämän säännöksen pitäisi vaikuttaa myönteisesti vähäisiä käyttötarkoituksia koskevien hakemusten määrään. 3.3. Lupien laajentamiset Asetuksen 51 artiklassa määritellään yksinkertaistetut säännöt, joiden perusteella kolmannet osapuolet, luvanhaltijat, viralliset tai tieteelliset tahot, maatalousalan ammatilliset järjestöt tai ammattikäyttäjät voivat pyytää, että kasvinsuojeluaineen lupaa laajennetaan koskemaan vähäisiä käyttötarkoituksia, jotka eivät vielä kuulu luvan soveltamisalaan. Vastaavia säännöksiä säädettiin jo direktiivissä 91/414/ETY. Lisäksi tämän artiklan nojalla jäsenvaltiot voivat toteuttaa toimenpiteitä, joilla helpotetaan tai kannustetaan tällaisten hakemusten jättämistä. Asetuksessa ei täsmennetä lähemmin, mitä nämä toimenpiteet voisivat olla, ja jätetään siten huomattavasti vapautta ja aloitemahdollisuuksia jäsenvaltioille. Asetuksessa (EY) N:o 1107/2009 säilytettiin direktiivissä 91/414/ETY asetetut yksinkertaistamissäännöt ja lisättiin jäsenvaltioille tarjottavaa toimintavaraa hyödyntää laajentamissääntöjä mahdollisimman hyvin ja tehokkaasti. Tämän lisääntyneen joustavuuden ansiosta jäsenvaltiot voivat nyt toteuttaa toimenpiteitä, joilla helpotetaan tai kannustetaan hakemusten jättämistä jo myönnettyjen lupien laajentamiseksi koskemaan vähäisiä käyttötarkoituksia. Tällaiset toimenpiteet voivat koskea esimerkiksi alennettuja maksuja, hakemusten nopeutettuja arviointimenettelyjä, tietoisuutta lisääviä ohjelmia asianomaisille osapuolille, muiden toimenpiteiden käytön esteitä ja varsinkin asetuksen (EY) N:o 1107/2009 53 artiklassa säädettyjä kiireellisiä toimenpiteitä. 3.4. Selkeyden lisääminen Yksi suurimmista esteistä arvioitaessa vähäisten käyttötarkoitusten ongelman laajuutta on se, ettei vähäisistä käyttötarkoituksista ole hyväksyttyä luetteloa, jota voitaisiin käyttää yhteisiä ratkaisuja etsittäessä. Asetuksessa (EY) N:o 1107/2009 säädetään avoimuuden lisäämisestä tässä mielessä velvoittamalla jäsenvaltiot laatimaan luettelon vähäisistä käyttötarkoituksista kansallisella tasolla. 3.5. Vähäisten käyttötarkoitusten eurooppalainen edistämisrahasto Komission on asetuksen (EY) N:o 1107/2009 51 artiklan 9 kohdan nojalla tutkittava rahaston perustamisen tarvetta ja mahdollisuuksia (ks. seuraava 4 kohta). 4. Harkitut toimintavaihtoehdot FCEC:n toteuttamassa tutkimuksessa yksilöitiin neljä vaihtoehtoa, jotka nousivat esiin jäsenvaltioiden ja sidosryhmien vastauksista. Ne vaihtelevat siitä, että komissio ei myönnä lainkaan rahoitusta, siihen, että myönnetään huomattavaa rahoitusta järjestelmällisen ja tunnustetun eurooppalaisen rahaston avulla. 1) Komissio ei anna rahoitusta. Tässä vaihtoehdossa komissio ei osallistu suorasti vähäisiä käyttötarkoituksia koskeviin toimiin. Tämän kertomuksen 3 kohdassa kuvatuilla asetuksen (EY) N:o 1107/2009 säännöksillä odotetaan olevan suotuisia vaikutuksia, ja ne olisi pantava kaikilta osin täytäntöön, ennen kuin harkitaan lisätoimia. 2) Vähäisiä käyttötarkoituksia käsittelevä EU:n asiantuntijaryhmä Tässä vaihtoehdossa tämän kertomuksen 2.3.2 kohdassa kuvaillut aiemmat EU:n asiantuntijaryhmät asetetaan uudelleen. Komissio tarjoaa kahdesti vuodessa kokoustilat, korvaa yhden edustajan matkakulut kustakin jäsenvaltiosta sekä maksaa koordinaattorien päivärahat. Komissiolle aiheutuvien välittömien kustannusten arvioidaan olevan noin 44 000 euroa vuodessa. Tähän eivät sisälly komissiossa kokouksiin osallistumiseen ja niiden seurantaan tarvittavat resurssit. (Toiminnot: kansallisella tasolla saatujen tietojen ja kokemusten jakaminen ja kahdenvälisten hankkeiden käynnistäminen jäsenvaltioiden välillä.) 3) Komissio rahoittaa osittain koordinointielimen (teknisen sihteeristön) Tämä vaihtoehto koostuu vaihtoehdosta 2, johon lisätään kaksi komission ulkopuolisessa teknisessä sihteeristössä työskentelevää kokoaikaista työntekijää. Komissio tukee järjestelmää osittain. Sihteeristöllä on oikeushenkilöys ja se raportoi ohjauskomitealle, joka koostuu jäsenvaltioista, yhteisrahoitukseen osallistuvista sidosryhmistä ja komissiosta. Vaihtoehdon 3 täytäntöönpanon edellyttämien määrärahojen määräksi on arvioitu noin 0,5–0,7 miljoonaa euroa vuodessa, ja komissio ja jäsenvaltiot jakavat kustannukset. Komission myöntämä yhteisrahoitus, joka perustuu asetuksen (EY) N:o 1107/2009 76 artiklan 1 kohtaan, voitaisiin toteuttaa avustuksen muodossa varainhoitoasetuksen (asetus (EU, Euratom) N:o 966/2012) VI osaston mukaisesti. (Toiminnot: Vaihtoehdon 2 toimien lisäksi vähäisiä käyttötarkoituksia koskevan työn koordinointi jäsenvaltioiden ja sidosryhmien välillä, vähäisiä käyttötarkoituksia koskevan tietokannan perustaminen ja ylläpito, yhdenmukaistamisen edistäminen (esim. viljelykasviryhmien ja tuholaisryhmien määritelmät, ohjeiden laatiminen).) 4) Komissio rahoittaa osittain koordinointielimen (teknisen sihteeristön) sekä erityisiä hankkeita Vaihtoehto 4 käsittää vaihtoehdon 3, minkä lisäksi tarjotaan rajallista EU:n rahoitustukea hankkeisiin, jotka koskevat tehokkuus- ja turvallisuustietojen tuottamista, asiakirja-aineistojen arviointia ja lupien myöntämistä yksittäisiin vähäisiin käyttötarkoituksiin. Määrärahatarve olisi arviolta 1,2–6 miljoonaa euroa vuodessa rahoitettavien hankkeiden määrän mukaan. Tässä vaihtoehdossa kustannukset olisi jaettava kaikkien kolmen sidosryhmätahon kesken (yritykset, viljelijät sekä komissio/jäsenvaltio). (Toiminnot: kuten vaihtoehdossa 3, ja sen lisäksi vähäisiä käyttötarkoituksia koskevien tietojen tuottaminen sellaisten asiakirja-aineistojen jättämistä varten vyöhyketasolla, joilla odotetaan olevan EU:n laajuisia vaikutuksia.) 5. Päätelmät Jäsenvaltioilta ja sidosryhmiltä kerätyt näkemykset osoittivat, että EU:n tason koordinoidun toiminnan perustamiselle on selvä kysyntä (FCEC:n suorittaman kyselytutkimuksen vastaajista 96 prosenttia kannatti sitä ja 4 prosenttia vastasi ”en tiedä”). Vaihtoehtoja 1 ja 2 kohtaan ei ilmaistu kiinnostusta. Poliittisten päättäjien enemmistö kannatti vaihtoehtoa 3, kun taas viljelijät ja kasvinsuojeluainealan yritykset suosivat selvästi vaihtoehtoa 4. Ne kannattivat rahaston perustamista EU:ssa kansallisella tasolla jo myönnettävän huomattavan rahoitustuen (arviolta 8 miljoonaa euroa) lisäksi. Komissio katsoo, että vaihtoehto 4 menee asetuksen (EY) N:o 1107/2009 76 artiklan 1 kohdan soveltamisalaa pidemmälle ja edellyttäisi nykyisen oikeusperustan muuttamista, mikä ei ole mahdollista lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Kiireellisimpänä seikkana jäsenvaltiot pitivät koordinoinnin ja tietojenvaihdon tarvetta vähäisiä käyttötarkoituksia käsittelevien EU:n asiantuntijoiden yhteisessä foorumissa. Sidosryhmät ilmaisivat kannattavansa lisärahoituksen myöntämistä jo olemassa olevien lähteiden lisäksi tietojen tuottamista varten. Komissio myöntää, että tällainen koordinointielin olisi hyödyllinen yhteisvaikutusten edistämiseksi ja päällekkäisten toimien välttämiseksi, mutta myös kansallisten varojen tehokkaan käytön varmistamiseksi. Komissio on valmis lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä antamaan apua ja osallistumaan tämän riippumattoman koordinointielimen perustamisen rahoitukseen (vaihtoehto 3 käsitellyistä toimintavaihtoehdoista) asetuksen (EY) N:o 1107/2009 76 artiklan 1 kohdan perusteella. Alustavan analyysin mukaan 350 000 euron vuotuinen rahoitus riittäisi vaihtoehdossa 3 harkittujen tarvittavien toimenpiteiden toteuttamiseen. Sen vuoksi komissio katsoo, että tässä vaiheessa ei ole tarvetta tehdä erityistä vähäisten käyttötarkoitusten edistämisrahastoa koskevaa lainsäädäntöehdotusta Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Komissio seuraa kuitenkin lähivuosina saavutettavaa edistystä, ja se saattaa ehdottaa tarvittavia toimenpiteitä edellä hahmotellusta koordinointielimestä saatavien kokemusten mukaan. Komissio on vakuuttunut siitä, että koordinointielimen perustamisella sekä asetuksen (EY) N:o 1107/2009 tarjoamien, tämän kertomuksen 3 kohdassa kuvattujen uusien säännösten täysimääräisellä ja asianmukaisella täytäntöönpanolla voidaan helpottaa huomattavasti vähäisten käyttötarkoitusten ongelmaa. Ehdotetun vähäisiä käyttötarkoituksia käsittelevän koordinointielimen lisäksi komissio aikoo seitsemännen tutkimuksen puiteohjelman[8] viimeisessä ehdotuspyynnössä tukea integroitua tuholaistorjuntaa (Integrated Pest Management, IPM) koskevaa ERANET-toimea, jossa otetaan erityisesti huomioon vähäiset käyttötarkoitukset (IPM ERANET). ERANET-toimet ovat tutkimuksen koordinointivälineitä, joiden avulla jäsenvaltiot voivat koordinoida kansallisia tutkimustoimiaan ja viime kädessä rahoittaa yhteisiä hankkeita. Ne tarjoavat jäsenvaltioille ja assosioituneille valtioille tärkeitä mahdollisuuksia vaihtaa tietoja, yhdistää resursseja ja sopia yhteisistä tutkimuksen lähestymistavoista tietyillä aloilla. IPM ERANET -toimi alkaa vuoden 2014 ensimmäisten kuukausien aikana, ja sen tavoitteena on luoda yhteisvaikutuksia ja varmistaa, että eurooppalaiset viljelijät ottavat integroidun tuholaistorjunnan laajemmin käyttöön vähäisiin käyttötarkoituksiin liittyvien kasvien viljelyssä. Tämän ERANET-toimen ja ehdotetun koordinointielimen välinen koordinointi on välttämätöntä, ja se auttaa viime kädessä ratkaisemaan tulevia vähäisiin käyttötarkoituksiin liittyviä viljelykasveja koskevia ongelmia. Komissio kehottaa myös kutsumaan asianomaiset sidosryhmät osallistumaan täysimääräisesti asetuksen (EY) N:o 1107/2009 täytäntöönpanoon sekä EU:n laajuisten toteuttamiskelpoisten ratkaisujen etsimiseen vähämerkityksisten viljelykasvien tuholaisongelmiin. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä integroidun tuholaistorjunnan käytäntöihin ja vähäriskisiin tehoaineisiin, biologisiin torjunta-aineisiin ja yleiskemikaaleihin yhteisön politiikan puitteista torjunta-aineiden kestävän käytön aikaansaamiseksi annetun direktiivin 2009/128/EY periaatteiden mukaisesti. [1] Tutkimuksen toteutti Food Chain Evaluation Consortium -yhteenliittymä (jäljempänä ’FCEC’). [2] http://ec.europa.eu/food/plant/protection/evaluation/study_establishment_eu_fund.pdf. [3] Vähäistä käyttötarkoitusta koskevien tietojen tuottaminen ja arvioiminen saattaa maksaa yli 200 000 euroa. [4] Esitetyt arvot ovat Eurostatin tietoihin perustuvia arvioita. Näissä tiedoissa ei tehdä eroa vähämerkityksisten ja tärkeiden viljelykasvien välillä. Eräät hedelmät tai vihannekset, kuten omenat, ovat tärkeitä useimmissa jäsenvaltioissa, ja eräitä peltokasveja, kuten riisiä, pidetään vähämerkityksisinä useimmissa riisiä tuottavissa jäsenvaltioissa. [5] Tutkimus tehtiin ennen Kroatian liittymistä. [6] Australia (puheenjohtajavaltio), Itävalta, Belgia, Kanada, Tšekki, Ranska, Saksa, Kreikka, Unkari, Irlanti, Italia, Japani, Alankomaat, Uusi Seelanti, Slovakia, Slovenia, Yhdistynyt kuningaskunta, Yhdysvallat, Euroopan komissio, FAO, EPPO, IBMA, Yhdysvaltojen IR-4-ohjelma ja yritykset. [7] IR-4-ohjelmassa on perustettu 25 kenttätutkimuskeskusta eri puolille Yhdysvaltoja, ja ne osallistuvat vuosittain 100 tutkimukseen, joiden tueksi toteutetaan noin 650 kenttätutkimusta. [8] Seitsemännen puiteohjelman ”Yhteistyö”-työohjelma: Elintarvikkeet, maatalous ja kalastus sekä bioteknologia, aihe KBBE.2013.1.4-02: Integroitu tuholaistorjunta (IPM) – ERANET, ehdotuspyyntö: FP7-ERANET-2013-RTD).