KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE

ROMUAJONEUVOISTA ANNETUN DIREKTIIVIN 2000/53/EY

TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA



KAUDELLA 2014–2017

1.Johdanto

Romuajoneuvoista annetulla direktiivillä 2000/53/EY, jäljempänä ’romuajoneuvodirektiivi’, pyritään ensisijaisesti ehkäisemään ajoneuvoista ja niiden osista peräisin olevien jätteiden syntyminen jätteiden loppukäsittelyn ja niiden yleisten ympäristövaikutusten vähentämiseksi. Lisäksi direktiivissä säädetyillä toimenpiteillä pyritään parantamaan kaikkien ajoneuvojen elinkaareen osallisina olevien talouden toimijoiden ja erityisesti romuajoneuvojen käsittelyyn suoraan osallistuvien toimijoiden ympäristönsuojelun tasoa. Yleisesti ottaen romuajoneuvodirektiivi noudattaa kiertotalouslähestymistapaa, koska sillä edistetään ekologista suunnittelua ja siinä annetaan säännöksiä, jotka koskevat ajoneuvossa käytettävien vaarallisten aineiden poistamista sekä uudelleenkäyttöä, kierrätystä ja ja hyödyntämistä koskevien kunnianhimoisten tavoitteiden asettamista. Tavoitteena on käyttää uudelleen romuajoneuvojen arvokkaita materiaaleja ja säilyttää arvokkaat resurssit taloudessa.

Romuajoneuvodirektiivin 9 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan toimittamaan kolmen vuoden välein komissiolle kertomus direktiivin täytäntöönpanosta komission päätöksessä 2001/753/EY säädetyn kyselylomakkeen pohjalta. Kyselylomake on kaksiosainen: ensimmäisessä osassa käsitellään yksityiskohtaisesti direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja toisessa osassa on tietoja direktiivin varsinaisesta täytäntöönpanosta. Komissio laatii jäsenvaltioiden antamien tietojen pohjalta täytäntöönpanokertomuksen kultakin raportointikaudelta.

Tämä on neljäs kertomus romuajoneuvodirektiivin täytäntöönpanosta ja se kattaa raportointikauden 22. huhtikuuta 2014 – 21. huhtikuuta 2017. Kaikki aiemmat kertomukset ovat saatavilla komission verkkosivustolla .

Jäsenvaltioista 25 toimitti vastaukset raportointikaudelta 2014–2017. Kolme maata (Latvia, Malta ja Unkari) ei ole vielä toimittanut vastauksia. Vastaukset toimittaneiden maiden määrä on vähentynyt hieman aiempiin raportointikausiin verrattuna: kaikki jäsenvaltiot toimittivat komissiolle täytäntöönpanokertomukset kaudelta 2008–2011, mutta kaksi jäsenvaltiota (Alankomaat ja Espanja) eivät toimittaneet kertomuksia vuosilta 2011–2014.

Yleisesti ottaen toimitetut tiedot olivat pääosin täydellisiä ja riittävän laadukkaita. Niitä on täydennetty muilla tietolähteillä, erityisesti kansallisella lainsäädännöllä, josta on tarkastettu suoraan yhdenmukaisuus romuajoneuvodirektiivin kanssa, sekä muista komission kertomuksista saaduilla tiedoilla. Lisäksi on otettu huomioon komission päätöksen 2005/293/EY mukaisesti ilmoitetut tiedot uudelleenkäyttöä ja kierrätystä sekä uudelleenkäyttöä ja hyödyntämistä koskevista direktiivin tavoitteista.

2. Tiedot romuajoneuvodirektiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä

Kaikkien jäsenvaltioiden katsotaan saattaneen direktiivi tyydyttävästi osaksi kansallista lainsäädäntöä, eikä avoimia rikkomuksia ole.

Romuajoneuvodirektiivin mukaan ajoneuvojen ja laitteiden valmistajien on rajoitettava lyijyn, elohopean, kadmiumin ja kuudenarvoisen kromin käyttöä materiaaleissa ja osissa, jotka on saatettu markkinoille 1. heinäkuuta 2003 jälkeen, jollei direktiivin liitteessä II luetelluista poikkeuksista muuta johdu. Näitä vaarallisia aineita on vähennetty huomattavasti useilla liitteeseen II tehdyillä muutoksilla. Vaikka vaarallisten aineiden käytön rajoittaminen ajoneuvoissa saatettiin yleensä osaksi romuajoneuvoja koskevaa lainsäädäntöä, ajoneuvojen suunnittelu, jolla helpotetaan uudelleenkäyttöä ja hyödyntämistä tai kierrätysmateriaalin käyttöä uusien ajoneuvojen valmistuksessa, saatettiin usein osaksi yleisempää jätelainsäädäntöä, ja näitä säännöksiä koskevia yleisiä vaatimuksia sovelletaan kaikilla markkinoilla. Itävalta on esimerkki hyvästä käytännöstä, sillä keräys- ja hyödyntämisyritysten on käytettävä 0,5 prosenttia liikevaihdostaan jätteen syntymisen ehkäisemistä koskeviin hankkeisiin. Lisäksi direktiivissä säädetään, että ajoneuvot on suunniteltava uudelleenkäyttöä ja hyödyntämistä varten ja että ajoneuvoihin on integroitava enemmän kierrätysmateriaaleja.

Valmistajien, maahantuojien ja jakelijoiden on tarjottava järjestelmät romuajoneuvojen ja, jos se on teknisesti mahdollista, käytettyjen osien keräämiseksi korjatuista henkilöautoista. Valmistajien on vastattava merkittävästä osasta kustannuksia tai jopa kaikista kustannuksista, jotka aiheutuvat romuajoneuvojen toimittamisesta jätteenkäsittelykeskuksiin. Jäsenvaltiot ovat yleensä saattaneet nämä vaatimukset osaksi kansallista lainsäädäntöään tavalla, joka mahdollistaa talouden toimijoiden joustavuuden ja mahdollisuuden yksittäisiin tai yhteisiin järjestelmiin. Suurimmassa osassa jäsenvaltioita takaisinotto on direktiivin vaatimusten mukaisesti maksutonta, lukuun ottamatta tapauksia, joissa olennaisia osia puuttuu tai romuajoneuvoon on lisätty jätettä. Koska kierrätettäväksi tai uudelleenkäytettäväksi siirretyn romumetallin ja/tai muiden osien arvo kattaa melkein kustannukset, jotka aiheutuvat ajoneuvojen keräämisestä lopullisilta omistajilta, tämän velvoitteen täyttäminen ei ole kovin haasteellista.

Romuajoneuvojen omistajien on saatava romutustodistus ajoneuvojensa rekisteristä poistamista varten. Kaikki jäsenvaltiot ilmoittivat ottaneensa käyttöön kansallisia rekisteristäpoistamisjärjestelmiä, joissa romutustodistuksen antaminen on edellytyksenä rekisteristä poistamiselle. Rekisteristä poistamista koskevat prosessit ovat keskeisessä asemassa sen varmistamisessa, että romuajoneuvot siirretään valtuutettuihin käsittelylaitoksiin, ja romuajoneuvojen laittoman viennin rajoittamisessa. Hieman alle puolet jäsenvaltioista on hyödyntänyt säännöstä, jonka mukaan valmistajat, myyjät ja kerääjät voivat antaa romutustodistuksia valtuutettujen käsittelylaitosten lisäksi. Vaikka kaikissa jäsenvaltioissa voi olla käytössä rekisteristäpoistamisjärjestelmä, viime vuosina yhä useampi romuajoneuvo on päätynyt tuntemattomaan olinpaikkaan (eli ajoneuvo on poistettu rekisteristä, mutta sille ei ole annettu romutustodistusta tai sen romutustodistus ei ole viranomaisten saatavilla). Tämä osoittaa, että kansalliset rekisteristäpoistamisjärjestelmät eivät toimi yhtä tehokkaasti kuin ne voisivat toimia.

Romuajoneuvodirektiivissä on säännöksiä, joilla varmistetaan, että romuajoneuvot käsitellään asianmukaisesti ja oikea-aikaisesti käsittelylaitoksissa, jotka ovat saaneet luvan toimivaltaisilta viranomaisilta. Näihin laitoksiin tehdään myös tarkastuksia. Nämä edellytykset on otettu käyttöön kielteisten ympäristövaikutusten vähentämiseksi ja ajoneuvojen osien uudelleenkäytön ja kierrätyksen edistämiseksi. Kaikki jäsenvaltiot ilmoittivat saattaneensa tähän liittyvät direktiivin vaatimusten mukaiset toimenpiteet osaksi kansallista lainsäädäntöään. Romania ja Suomi olivat ainoat jäsenvaltiot, jotka ilmoittivat tehneensä lainsäädäntöön vähäisiä muutoksia edellisen raportointikauden jälkeen: Romania on päivittänyt romuajoneuvojen käsittelyyn ja purkamiseen tarvittavia lupia, ja Suomi on antanut erityisen romuajoneuvoja koskevan valtioneuvoston asetuksen (123/2015), jolla saatetaan ajan tasalle rajoitukset, jotka koskevat vaarallisten aineiden käyttöä ajoneuvoissa. Suurin osa maista ei salli poikkeuksia romuajoneuvoista peräisin olevien jätteiden hyödyntämistä koskeviin lupavaatimuksiin sen jälkeen, kun romuajoneuvot on käsitelty asianmukaisesti romuajoneuvodirektiivin mukaisesti ja edellyttäen, että tarkastuksia tehdään vuosittain. Ainoastaan Tanska, Italia, Romania ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat ilmoittaneet tekevänsä niin (tämä on Romanian osalta myös muutos edelliseen raportointikauteen verrattuna).

Jäsenvaltioiden on edistettävä uudelleenkäyttö- ja kierrätystoimia, ja romuajoneuvodirektiivissä asetetaan uudelleenkäyttöä, kierrätystä ja hyödyntämistä koskevat tavoitteet. Jäsenvaltioiden oli 1. tammikuuta 2015 mennessä saavutettava seuraavat tavoitteet: määräajat vuosina 2006 ja 2015:

·uudelleenkäyttö ja hyödyntäminen 95 prosenttia (keskimääräisestä painosta ajoneuvoa ja vuotta kohti), ja

·uudelleenkäyttö ja kierrätys 85 prosenttia (keskimääräisestä painosta ajoneuvoa ja vuotta kohti).

Vuonna 2017 kierrätystä ja hyödyntämistä koskevat tavoitteet (85 ja 95 prosenttia) saavutettiin 14 jäsenvaltiossa. Tavoitteiden saavuttamista käsitellään tarkemmin 3 kohdassa.