FI Euroopan unionin virallinen lehti C 128/127

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Kansainvälisen ilmastorahoituksen vahvistaminen: eurooppalainen malli Kööpenhaminan sopimusta varten”

KOM(2009) 475 lopullinen

(2010/C 128/24)

Yleisesittelijä: Lavinia ANDREI

Euroopan komissio päätti 10. syyskuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Kansainvälisen ilmastorahoituksen vahvistaminen: eurooppalainen malli Kööpenhaminan sopimusta varten

KOM(2009) 475 lopullinen.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti 29. syyskuuta 2009 antaa asian valmistelun ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaoston tehtäväksi.

Asian kiireellisen luonteen vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi 4.–5. marraskuuta 2009 pitämässään 457. täysistunnossa (marraskuun 5. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Lavinia Andrein ja hyväksyi seuraavan lausunnon äänin 179 puolesta ja 4 vastaan 11:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Komitea on tyytyväinen näihin ripeästi julkaistuihin ehdotuksiin ja kehottaa toimielimiä pohtimaan niitä viipymättä, jotta niillä voidaan todella edistää myönteisen tuloksen saavuttamista Kööpenhaminan neuvotteluissa. Tiedonanto on hyvä alku, sillä toistaiseksi teollisuusmaat eivät ole halunneet tuoda neuvottelupöytään ensimmäistäkään rahoitussummaa.

1.2 Ilmastorahoitusta ei pidä mieltää vapaaehtoiseksi avuksi vaan ilmastonmuutosta koskevassa YK:n puitesopimuksessa (UNFCCC:ssä) vahvistetuksi velvollisuudeksi myöntää kehitysmaille uusia, asianmukaisia ja ennustettavissa olevia lisämäärärahoja. Teollisuusmaiden on ehdottomasti noudatettava puitesopimuksen mukaista yhteisen mutta eriytetyn vastuun periaatetta.

1.3 Kehitysmaat tarvitsevat mittavaa apua ilmastonmuutoksen torjumiseen, mistä EU on sopinut YK:n ilmastosopimuksessa. Päästöjen vähentämisestä ja ilmastonmuutokseen sopeutumisesta saattaa lähivuosikymmeninä koitua kehitysmaille vuosittain satojen miljardien eurojen kulut.

1.4 ETSK kannattaa EU:n ehdotusta siitä, että teollisuusmaat myöntäisivät ennen vuotta 2013 vuosittain 5–7 miljardia euroa pikaisesti käytettävissä olevaa julkista rahoitusta. Tämä on hyvä alku nykyisessä ilmapiirissä, kun etelän ja pohjoisen välillä vallitsee luottamuspula.

1.5 Komitea arvostaa niin ikään sitä, että komissio suhtautuu myönteisesti toimiin rahoituksen kattamiseksi kansainväliseltä ilmailu- ja merenkulkualalta kerättävin maksuin.

1.6 Toisaalta etenkin Afrikan kehitysmaat ovat jo viestineet voimakkaasti, että EU:n tekemä tarjous on aivan liian alhainen ja se merkitsisi käytännössä, että kehitysmaat joutuisivat maksamaan muiden monien vuosien mittaan aiheuttamat tuhot. Useat valtiovallasta riippumattomat organisaatiot ja YK:n taloustieteilijät ovat todenneet, että varovaisten arvioiden mukaan kehittyneiden maiden on myönnettävä kehitysmaille velvoitekaudella 2013–2017 vuosittain noin 150 miljardia dollaria (eli noin 110 miljardia euroa).

1.7 Hiilimarkkinoilta saatavien tulojen osalta komissio olettaa, että toimijoiden niiltä saamat mittavat voitot kanavoituvat täysimääräisinä kehitysmaille, missä ne sitten käytetään vähähiiliseen toimintaan. Käytännössä on paljon todennäköisempää, että kyseiset voitot päätyvät enimmäkseen kehittyneissä maissa sijaitsevien yksityisyritysten taskuihin.

1.8 ETSK on myös huolissaan EU:n näkemyksestä kehitysmaihin tehtävistä yksityisistä kotimaisista sijoituksista, sillä Euroopan unioni ei ole löytänyt tapaa varmistaa, että jäsenvaltiot käyttävät EU:n päästökauppajärjestelmästä saamiaan tuloja puhtaaseen energiaan tehtäviin investointeihin.

1.9 Komission olisi laadittava toteutuskelpoinen tarkistettu suunnitelma säilyttääkseen johtoasemansa kansainvälisissä ilmastokysymyksissä. EU:n olisi niin ikään painostettava edelleen muun muassa Yhdysvaltoja paljastamaan kantansa ilmastorahoitukseen.

1.10 Annettaessa määrärahojen korotusta koskevia kansainvälisiä tai maakohtaisia lupauksia olisi edellytettävä, että ne ovat mitattavissa, raportoitavissa ja todennettavissa.

2. Johdanto

2.1 Euroopan komissio antoi 10. syyskuuta 2009 tiedonannon ”Kansainvälisen ilmastorahoituksen vahvistaminen: eurooppalainen malli Kööpenhaminan sopimusta varten”.

2.2 Asiakirjalla pyritään avaamaan neuvotteluissa nykyisin vallitseva pattitilanne, kun kehittyneet maat odottavat, että pisimmälle edistyneet kehitysmaat maksavat oman osuutensa kokonaisuudesta, ja samaan aikaan kehitysmaat toivovat, että kehittyneet maat ottavat selkeän kannan siihen, millä tavoin päästöjen vähentäminen ja ilmastonmuutokseen sopeutuminen rahoitetaan.

2.3 Ehdotus ei kuitenkaan riitä varmistamaan, että Kööpenhaminassa päästään toimivaan sopimukseen. Kaikkien kehittyneiden maiden on leikattava päästöjään todella tuntuvasti, kehitysmaiden on ryhdyttävä tarkoituksenmukaisiin toimiin päästöjen vähentämiseksi ja lisäksi tarvitaan tehokasta maailmanlaajuista järjestelmää oikeine kannustimineen panemaan investoinnit vähähiiliseen talouteen liikkeelle.

2.4 Kehitysmaat joutunevat maksamaan kasvihuonekaasupäästöjensä vähentämisestä ja ilmastonmuutoksen vaikutuksiin sopeutumisesta vuoteen 2020 mennessä vuosittain noin sata miljardia euroa. Suurin osa tarvittavasta rahoituksesta olisi saatava omista varoista ja laajentuneilta kansainvälisiltä hiilimarkkinoilta, mutta kansainvälistä julkista rahoitusta tarvitaan vuosittain noin 22–50 miljardia euroa.

2.5 Euroopan komissio ehdottaa, että teollisuusmaat ja taloudellisesti edistyneimmät kehitysmaat huolehtivat julkisen rahoituksen osuudesta aiheuttamiensa päästöjen ja maksukykynsä mukaan. Tämä merkitsisi, että EU:n maksettavaksi kertyy vuoteen 2020 mennessä vuosittain noin 2–15 miljardia euroa.

3. Komission asiakirja

3.1 Komission arvion mukaan ilmastonmuutokseen sopeutumisen ja päästöjen vähentämisen edellyttämien kehitysmaiden rahoitusvaatimusten arvioidaan lisääntyvän niin, että ne nousevat noin 100 miljardiin euroon vuodessa vuoteen 2020 mennessä. Kehitysmaiden oman (julkisen ja yksityisen) rahoituksen, maailmanlaajuisten hiilimarkkinoiden ja täydentävien kansainvälisten julkisten rahoitusvirtojen tulisi kaikkien antaa osansa näiden vaatimusten täyttämiseen. Rahoituksesta olisi saatava noin 20–40 prosenttia kotimaisesta yksityisestä ja julkisesta rahoituksesta, noin 40 prosenttia hiilimarkkinoilta ja loput kansainvälisestä julkisesta rahoituksesta.

3.2 Kansainvälisiltä hiilimarkkinoilta voitaisiin mahdollisesti saada jopa 38 miljardia euroa vuodessa vuonna 2020. Kööpenhaminan sopimuksessa on määritettävä uusi alakohtainen hiilimarkkinoiden hyvitysjärjestelmä ja kohdistettava samalla puhtaan kehityksen mekanismi (Clean Development Mechanism, CDM) vähiten kehittyneimpiin maihin.

3.3 Kansainvälistä julkista rahoitusta olisi vuonna 2020 oltava käytettävissä noin 22–50 miljardia euroa vuodessa. Vuodesta 2013 julkisen rahoituksen osuuksien määräytymisen perusteena olisi pidettävä maksukykyä ja aiheutettujen päästöjen määrää. Lisäksi taloudellisesti edistyneimpien kehitysmaiden olisi osallistuttava rahoitukseen. Näiden oletusten perusteella EU:n osuus olisi noin 10–30 prosenttia riippuen mainittujen kahden perusteen painotuksesta. Jos Kööpenhaminassa saadaan aikaan kunnianhimoisia tuloksia, EU:n oikeudenmukainen osuus olisi noin 2–15 miljardia euroa vuodessa vuonna 2020 riippuen sovitun maailmanlaajuisen rahoituksen kokonaismäärästä ja kunkin jakoperusteen painotuksesta.

3.4 Sopeutumisen tukemisessa etusijalle olisi asetettava kaikkein haavoittuvimmat ja köyhimmät kehitysmaat.

3.5 Kansainvälisestä lento- ja meriliikenteestä voidaan saada merkittävä määrä innovatiivista rahoitusta.

3.6 Tulevan kansainvälisen rahoitusjärjestelmän hallinnointi olisi hajautettava ja siinä olisi noudatettava ”alhaalta ylöspäin suuntautuvaa” lähestymistapaa. Kansainvälistä ilmastorahoitusta käsittelevän uuden korkean tason foorumin olisi seurattava päästövähennys- ja sopeutumistoimien rahoitusta ja säännöllisesti arvioitava siinä ilmeneviä puutteita ja epätasapainoa.

3.7 Kaikkien maiden, vähiten kehittyneitä maita lukuun ottamatta, tulisi vuoteen 2011 mennessä laatia vähähiilistä kasvua koskevat suunnitelmat, joissa esitetään muun muassa uskottavat keskipitkän ja pitkän aikavälin tavoitteet, sekä vuosittaiset kasvihuonekaasupäästöjen inventaarit.

3.8 Vuosina 2010–2012 kehitysmaissa tarvittaneen nopeasti käytettävissä olevaa rahoitusta sopeutumistoimia, päästöjen vähentämistä, tutkimusta ja valmiuksien parantamista varten 5–7 miljardia euroa vuodessa. Tätä varten EU:n olisi harkittava 0,5–2,1 miljardin vuosittaisen osuuden myöntämistä välittömästi vuodesta 2010 alkaen. Sekä EU:n että jäsenvaltioiden talousarvioissa olisi varauduttava osallistumaan tähän rahoitukseen.

3.9 Komissio tekisi vuoden 2012 jälkeistä aikaa varten ja osana seuraavaa rahoituskehystä koskevaa ehdotuspakettia ehdotuksen yhdestä, yleisestä EU:n osuudesta. Tähän sisältyisi ehdotus siitä, rahoitetaanko osuus vuodesta 2013 alkaen talousarvion puitteissa vai luodaanko erillinen ilmastorahasto osana vuoden 2013 jälkeistä rahoituskehystä koskevaa ehdotuspakettia vai käytetäänkö näiden vaihtoehtojen yhdistelmää. Yksittäisten jäsenvaltioiden suorat maksut voisivat myös muodostaa merkittävän osan EU:n kokonaispanoksesta.

3.10 Jos ei käytetä EU:n talousarviota, osuuksien jaossa EU:n sisällä olisi noudatettava samoja jakoperusteita kuin kansainvälisellä tasolla ottaen huomioon jäsenvaltioiden erityisolosuhteet.

4. Yleistä

4.1 ETSK suhtautuu myönteisesti komission tiedonantoon, jossa pyritään avaamaan Kööpenhaminassa tehtävästä uudesta ilmastosopimuksesta käytävissä kansainvälisissä neuvotteluissa vallitseva pattitilanne esittämällä ilmastorahoitusmalli ja korostamalla tämänhetkistä tarvetta asettaa päästövähennyksille erittäin kunnianhimoiset tavoitteet.

4.2 Kehitysmaiden ryhmä G77 on tehnyt selväksi, että riittäväntasoisen ilmastorahoituksen saatavuus on ryhmän jäsenille YK:n ilmastosopimukseen liittyvä keskeinen kysymys. Muuttuvien ilmasto-olojen myönnetään yleisesti koskettavan ensiksi ja kipeimmin kehitysmaita (ja niiden yhteiskuntien köyhimpiä jäseniä).

4.3 Kehitysmaat tarvitsevat myös apuamme torjuakseen ilmastonmuutosta, mistä EU on sopinut YK:n ilmastosopimuksessa. Niille koitunee lähivuosikymmeninä vuosittain satojen miljardien eurojen kulut.

4.4 ETSK arvostaa sitä, että komissio on ottanut ensiaskelen analysoimalla mahdollisia eri rahoituslähteitä, sekä komission pyrkimystä kannustaa hyödyntämään kutakin lähdettä sekä resursseja kartoitettaessa että niiden käyttövaihtoehtoa valittaessa ja varoja kanavoitaessa. Useat valtiovallasta riippumattomat organisaatiot ja YK:n taloustieteilijät ovat kuitenkin , että varovaisten arvioiden mukaan kehittyneiden maiden on myönnettävä kehitysmaille vuosittain noin 150 miljardia dollaria (eli noin 110 miljardia euroa).

4.5 Olisi kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota uuden joustomekanismin hyödyntämiseen (alakohtainen hiilimarkkinoiden hyvitysjärjestelmä) sen käytännön toteuttamistapojen varmistamiseksi ja epäonnistumisen riskien minimoimiseksi. Puhtaan kehityksen mekanismissa ja alakohtaisessa hiilimarkkinoiden hyvitysjärjestelmässä on kiinnitettävä huomiota täydentävyysperusteisiin sekaannuksen välttämiseksi.

4.6 Kaiken ilmastorahoituksen olisi oltava uutta ja täydennettävä kehittyneiden maiden virallista kehitysapusitoumusta, joka on 0,7 prosenttia BKT:stä, sillä ilmastonmuutoksesta koituu huomattavia lisäkustannuksia sitoumusten alkuperäisiä tavoitteita asetettaessa huomioitujen kustannusten lisäksi. On otettava huomioon, että vain harvat maat ovat pitäneet lupauksensa nostaa virallisen kehitysavun osuus 0,7 prosenttiin BKT:stä. Kuluneen vuosikymmenen aikana vallinnut suuntaus antaa merkkejä siitä, että näkymät tavoitteen saavuttamisesta ovat laihoja.

4.7 Nyt jos koskaan EU:n olisi pidettävä kiinni toimenpiteistään ja johtoasemastaan kansainvälisissä ilmastokysymyksissä, kun Kööpenhaminassa neuvotellaan kattavasta ilmastonmuutossopimuksesta. Ennenkokematon finanssikriisi on lyhytikäinen, ja se päättyy aikanaan. Mutta ilmastonmuutos on tullut jäädäkseen.

4.8 Talouden elpyminen riippuu siitä, miten ilmastonmuutokseen puututaan. Mikäli päättäjät eivät ryhdy tänä vuonna pikaisesti tarvittaviin toimiin, ilmastonmuutoksen vaikutukset tulevat todennäköisesti maksamaan yli 20 prosenttia maailman BKT:stä. Maailmanpankin entisen pääekonomin Nicholas Sternin mukaan se on enemmän kuin suurten pulavuosien ja kummankin maailmansodan yhteenlasketut kustannukset, minkä lisäksi ihmisiä menehtyy ja lajeja kuolee sukupuuttoon.

4.9 EU:n olisi niin ikään painostettava edelleen muun muassa Yhdysvaltoja paljastamaan kantansa ilmastorahoitukseen. Annettaessa määrärahojen korotusta koskevia kansainvälisiä tai maakohtaisia lupauksia olisi edellytettävä, että ne ovat mitattavissa, raportoitavissa ja todennettavissa.

5. Erityistä

5.1 Riittävien rahoitusvirtojen luominen

5.1.1 Maiden oman rahoituksen mobilisointi

5.1.1.1 Monet tarvittavista investoinneista toteutetaan sekä teollisuus- että kehitysmaissa kotimaisen yksityisen rahoituksen turvin. Suurin osa tarvittavista investoinneista on jo kaupallisesti kannattavia ja lisäinvestoinnit maksavat itsensä takaisin alhaisempina energialaskuina.

5.1.1.2 Köyhimmät maat, erityisesti vähiten kehittyneimmät maat (least developed countries, LDC), sekä kehitysmaiden köyhimmät väestönosat eivät voi kuitenkaan investoida sopeutumiseen niin paljon varoja, että ne voisivat selviytyä ilmastonmuutoksen haitallisista vaikutuksista. Ne ovat pitkälti riippuvaisia sekä kotimaisesta että kansainvälisestä julkisesta avusta.

5.1.2 Hiilimarkkinoiden hyödyntäminen

5.1.2.1 ETSK on samaa mieltä siitä, että kansainväliset hiilimarkkinat ovat keino edistää yksityissektorin investointeja kehitysmaissa. Markkinat eivät kuitenkaan ole vielä kypsät, ja lieventävien vaikutusten laatu herättää lukuisia kysymyksiä. Hiilimarkkinoiden teho paranee, jos Kööpenhaminassa päästään kunnianhimoiseen sopimukseen, jonka avulla aikaansaadaan päästöoikeuksien niukkuutta.

5.1.2.2 Ilmastonmuutosta koskevalle YK:n puitesopimukselle olisi hankittava uutta rahoitusta pääasiassa markkinasidonnaisesti huutokauppaamalla tietty osa kansallisista päästöluvista (sallituista päästömääräyksiköistä, Assigned Amount Units, AAU) kansainvälisen järjestelmän puitteissa (johon EU:n päästökauppajärjestelmä ei kuulu) tai ostamalla niitä kiinteään hintaan. Tätä voitaisiin täydentää esimerkiksi lento- ja meriliikenneverolla tai huutokauppaamalla niille päästölupia alueellisten ja valtakunnallisten järjestelmien puitteissa (esimerkiksi EU:n päästökauppajärjestelmässä) sekä hiilimarkkinaoperaatioista kannettavalla verolla.

5.1.2.3 On pidettävä mielessä, että hiilimarkkinat ovat johdannaismarkkinoita, mikä antaa suurinvestoijille mahdollisuuden spekuloida päästövähennysten odotetulla (futuuri)hinnalla. Nämä markkinat näyttävät jo heikkoutensa, ja ne saattavat horjuttaa entisestään kansainvälisten finanssimarkkinoiden vakautta. Kehitysmaat totesivat Bangkokissa, että markkinamekanismeihin luottaminen lisäisi suojattomuutta eteläisen pallonpuoliskon kehitysmaissa, jotka kärsivät jo nyt elintarvike-, finanssi- ja ilmastokriisistä.

5.1.2.4 Puhtaan kehityksen mekanismin ja uuden alakohtaisen hiilimarkkinoiden hyvitysjärjestelmän prosessien nopeuttamiseksi on suunniteltava validointi-/todentamismenettelyjä.

5.1.2.5 Valmiuksien parantamiseen ja asiantuntijakoulutukseen on investoitava nykyistä enemmän varoja hiilimarkkinoiden kaikilla osa-alueilla sekä kehittyneissä että kehitysmaissa.

5.1.2.6 Jotta alakohtainen hiilimarkkinoiden hyvitysjärjestelmä voidaan toteuttaa, ”taloudellisesti edistyneimmät kehitysmaat” on määriteltävä avoimesti. ETSK kannattaa ajatusta alakohtaisesta hiilimarkkinoiden hyvitysjärjestelmästä erittäin kilpailukykyisillä elinkeinoelämän sektoreilla, mutta varoittaa samalla, että epäonnistumisen riski on todella hyvin suuri, ellei järjestelmää suunnitella mahdollisimman vankkarakenteiseksi.

5.1.3 Kansainvälisen julkisen rahoituksen määrittäminen

5.1.3.1 ETSK yhtyy toteamukseen, että mitä vähemmän tulosta saadaan hiilimarkkinoilta, sitä suurempi on julkisen rahoituksen tarve ilmastonmuutoksen hillitsemistä varten.

5.1.3.2 On otettava käyttöön mekanismeja, joilla tarkistetaan säännöllisesti julkisen rahoituksen tarpeet. Komission on kuitenkin tiedostettava, että julkinen rahoitus saattaa vääristää hiilimarkkinoita, jos rahoitusta ei suunnata sellaisille aloille, jotka eivät osallistu hiilimarkkinoille, eivät ole niistä kiinnostuneita tai eivät ole tehneet hiilimarkkina-aloitteita. Rahoitus on siis suunnattava valmiuksien parantamiseen ja koulutukseen.

5.1.4 Vuosia 2010–2012 koskevan kansainvälisen julkisen rahoituksen pikastartti

5.1.4.1 ETSK on yhtä mieltä siitä, että nopeasti käytettävissä oleva kansainvälinen julkinen rahoitus on tähdellinen osa tarpeeksi kattavaa, tasapuolista ja kunnianhimoista kansainvälistä sopimusta. Se tulisi kohdentaa erityisesti valmiuksien parantamiseen sekä vähähiilistä kasvua koskevien suunnitelmien laatimiseen, valmiuteen ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi, kokeiluhankkeisiin ja välittömiin mukauttamistoimiin. Nopeasti käytettävissä olevalla tuella olisi pyrittävä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä valmistautumaan tehokkaaseen ja tulokselliseen toimintaan sekä välttämään kunnianhimoisen toiminnan kaikkinainen viivästyminen.

5.1.5 Innovatiivista rahoitusta kansainväliseltä lento- ja meriliikenteeltä

5.1.5.1 Kansainvälisen ilmailun ja merenkulun päästöt ovat määrältään suuria, ja ne kasvavat varsin nopeasti. Niitä on säänneltävä, mikäli kasvihuonekaasupäästöjen pitoisuudet halutaan vakiinnuttaa ilmakehässä tietylle tasolle. Alan sääntelytoimenpiteillä voitaisiin kerätä runsaasti määrärahoja ilmastosopimukseen. Kustannuksista vastaisivat etupäässä kehittyneiden maiden lentomatkustajat ja kuluttajat. Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön ja Kansainvälisen merenkulkujärjestön on kuitenkin suostuttava asiassa yhteistyöhön; kuluneena vuosikymmenenä ne ovat hankaloittaneet puuttumista päästöihin.

5.1.6 Kansainvälisen julkisen rahoituksen maksuosuuksien määrittely

5.1.6.1 ETSK on yhtä mieltä siitä, että jos päästöjen määrää painotetaan enemmän kuin BKT:tä, kannustetaan leikkaamaan päästöjä ja tunnustetaan päästöjen vähentämiseen tähtäävien varhaisessa vaiheessa toteutettavien toimien merkitys. On kuitenkin kehitettävä oikeanlainen painotusmekanismi, jotta asiasta päästään sopimukseen Kööpenhaminassa.

5.2 EU:n osuus julkisesta ilmastorahoituksesta

5.2.1 ETSK kannattaa komission päätöstä puhua neuvotteluissa yhdellä äänellä ja tehdä yhtenäinen maailmanlaajuinen tarjous.

5.2.2 ETSK suosittaa, että rahoitushaasteeseen vastattaessa hyödynnetään nykyisiä rakenteita, kuitenkin siten, että laaditaan selkeät valvonta- ja raportointimenettelyt. Näin kustannukset saadaan pidettyä mahdollisimman alhaisina ja varmistetaan, että varat käytetään oikein.

5.3 Euroopan malli hajautetulle, ”alhaalta ylöspäin” suuntautuvalle ilmastorahoituksen hallinnolle

5.3.1 EU:n hallintotaparakennetta voidaan käyttää mallina, mistä on EU:lle toiminnan seuraavissa vaiheissa huomattavaa etua.

5.3.2 ETSK katsoo, että vähähiilistä kasvua koskevien suunnitelmien laatimiselle kaikille maille asetettu määräaika (2011) ei ole realistinen, jos EU pyrkii saamaan aikaan vankkoja ja sovellettavissa olevia suunnitelmia. On otettava huomioon, ettei alan asiantuntemusta ole edes kaikissa EU:n jäsenvaltiossa.