EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 12.10.2016 COM(2016) 590 final 2016/0288(COD) NOTE

This language version reflects the corrections done to the original EN version transmitted under COM(2016) 590 final of 14.9.2016 and retransmitted (with corrections) under COM(2016) 590 final/2 of 12.10.2016

Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä (uudelleen laadittu toisinto) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SWD(2016) 303 final/2}

{SWD(2016) 304 final}

{SWD(2016) 305 final}

{SWD(2016) 313 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Sähköisen viestinnän sääntelykehystä on viimeksi tarkistettu vuonna 2009, ja ala on sen jälkeen kehittynyt merkittävästi ja sen rooli verkkotalouden mahdollistajana on kasvanut. Markkinarakenteet ovat kehittyneet: monopolinen markkinavoima kutistuu jatkuvasti ja internetyhteydet ovat tulleet jäädäkseen talouselämään. Kuluttajat ja yritykset luottavat yhä enemmän data- ja internetyhteyspalveluihin puhelimien ja muiden perinteisten viestintäpalvelujen sijaan. Kehityksen myötä perinteisten televiestintäoperaattoreiden kilpailijoiksi on tullut aiemmin tuntemattomia markkinatoimijatyyppejä (esim. OTT-toimijoita (Over The Top), jotka tarjoavat internetissä paljon erilaisia sovelluksia ja palveluja, viestintäpalvelut mukaan lukien). Samaan aikaan myös laadukkaiden kiinteiden ja langattomien yhteyksien kysyntä on kasvanut verkkosisältöpalvelujen lukumäärän ja suosion lisääntyessä; tällaisia ovat esimerkiksi pilvipalvelut, esineiden internet ja laitteiden välinen viestintä (M2M). Myös sähköiset viestintäverkot ovat kehittyneet. Suurimpia muutoksia ovat seuraavat: i) meneillään oleva siirtymä puhtaaseen IP-ympäristöön, ii) uusien ja parannettujen verkkoinfrastruktuurien, joiden ansiosta valokuituverkkojen siirtokapasiteetti on käytännössä rajaton, tuomat mahdollisuudet, iii) kiinteiden ja matkaviestinverkkojen muotoutuminen saumattomaksi palvelutarjonnaksi loppukäyttäjille sijainnista ja käytetystä välineestä riippumatta, ja iv) verkonhallintaan sovellettavien innovatiivisten teknisten lähestymistapojen kehittäminen, jollaisia ovat erityisesti ohjelmisto-ohjatut eli SDN-verkot ja verkkotoimintojen virtualisointi (NFV). Nämä käyttöön liittyvät ja operatiiviset muutokset aiheuttavat nykyisille säännöille uusia haasteita, joiden merkitys lisääntynee keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä ja jotka on sen vuoksi sisällytettävä sähköisen viestinnän sääntelykehykseen. Tämä tarkistus liittyy digitaalisten sisämarkkinoiden strategiaan Euroopalle. Digitaalisten sisämarkkinoiden strategiassa tunnustetaan digitaalialalla tapahtuvien paradigmamuutosten merkitys ja todetaan, että ihmisten ja yritysten olisi voitava saada saumattomasti saatavilleen ja käyttää verkko-toimintoja terveen kilpailun ehdoin. Lisäksi sen mukaan komissio aikoo tehdä vuonna 2016 ehdotuksia sääntelykehyksen muuttamiseksi perusteellisesti. Niissä keskitytään i) soveltamaan yhdenmukaista sisämarkkinalähestymistapaa taajuuksien hallinnointiin; ii) luomaan edellytykset todellisia sisämarkkinoita varten puuttumalla sääntelyn hajanaisuuteen, jolloin tehokkaat verkko-operaattorit ja palveluntarjoajat saavat mittakaavaetua ja kuluttajansuoja vahvistuu; iii) huolehtimaan markkinatoimijoiden tasapuolisista toimintaedellytyksistä ja sääntöjen johdonmukaisesta soveltamisesta; iv) tarjoamaan kannustimia investointiin nopeisiin laajakaistaverkkoihin (mukaan lukien yleispalveludirektiivin tarkistus); v) tehostamaan sääntelyn institutionaalista kehystä. Tämän sitoumuksen mukaisesti ja noudattaen paremman säädöskäytännön vaatimuksia komissio on suorittanut jälkiarvioinnin. Siinä arvioitiin unionin sääntelykehyksen tuloksellisuutta, tehokkuutta, merkityksellisyyttä, johdonmukaisuutta ja EU:n laajuista lisäarvoa ja nostettiin esiin osa-alueita, joilla sääntöjä voitaisiin yksinkertaistaa heikentämättä kehyksen tavoitteita. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Koska sähköisissä viestintäverkoissa tarjottavat yhteyspalvelut muodostavat selkärangan digitaalisten tuotteiden ja palvelujen jakelulle, tällä ehdotuksella on paljon synergiaa muiden digitaalisten sisämarkkinoiden strategiaan sisältyvien aloitteiden kanssa. Ehdotuksella myös täydennetään voimassa olevaa alakohtaista sääntelyä. Ehdotus on täysin johdonmukainen direktiivin 2014/61/EU (laajakaistayhteyksien kustannusten vähentämisestä annettu direktiivi) kanssa, ja yhdistettyinä niissä on kattavat säännöt laajakaistainfrastruktuurien käyttöönoton helpottamiseksi. Tässä ehdotuksessa – samoin kuin hiljattain hyväksytyssä asetuksessa (EU) 2015/2020 säännöistä avoimen internetin varmistamiseksi ja verkkovierailujen lisämaksujen poistamiseksi – varmistetaan loppukäyttäjien korkeatasoinen suoja muilla alakohtaisia sääntöjä vaativilla aloilla. Radiotaajuuksien hallintaa koskevat ehdotetut säännöt perustuvat alan nykyisiin välineisiin, joita ovat erityisesti radiotaajuuspäätös 676/2002/EY, radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevästä ryhmästä tehty päätös 2002/622/EY sekä päätös 243/2012/EU monivuotisen radiotaajuuspoliittisen ohjelman (RSPP) perustamisesta. Lisäksi se valmistelee maaperää sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin uudelleentarkastelulle, joka on osa digitaalisten sisämarkkinoiden strategiaa. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Vaikka ehdotus koskee sääntelyyn liittyviä kysymyksiä, jotka johtuvat sähköisen viestinnän alan ominaisuuksista verkkotoimialana, ehdotuksen lähtökohtana on useiden eri alojen EU:n lainsäädäntö, jota se myös täydentää. Markkinoiden sääntelyn alalla ehdotuksen perustana ovat edelleen EU:n kilpailulainsäädännön periaatteet, kuten nykyinen sääntelykehys. Lisäksi siinä vahvistetaan toimenpiteitä (esim. verkkojen käyttöönoton kartoitus), joista saadaan hyödyllistä tietoa valtiontukitarkoituksiin, mikä parantaa näiden politiikkojen johdonmukaisuutta. Loppukäyttäjän suojan osalta ehdotetuilla säännöillä täydennetään horisontaalista kuluttajansuojalainsäädäntöä: toisaalta siinä käsitellään alan erityisominaisuuksia ja toisaalta virtaviivaistetaan nykyisiä alakohtaisia sääntöjä aloilla, joilla kuluttajansuojalainsäädäntö on kehittynyt edellisen, vuonna 2009 tehdyn uudelleentarkastelun jälkeen. Tällä tavoin ehdotus ei ole päällekkäinen niiden alojen kanssa, joilla loppukuluttajien suojan asianmukainen taso voidaan varmistaa ainoastaan horisontaalisilla säännöillä. Koheesiopolitiikka ja Euroopan rakenne- ja investointirahastot ovat tärkeä väline korjattaessa yhteyksien puutteita alueilla, joilla on markkinahäiriöitä, ja käytettävissä olevat varat olisi käytettävä parhaalla mahdollisella tavalla. Ehdotus edistää tätä tavoitetta, koska siinä vahvistetaan asianmukaiset edellytykset yksityisille investoinneille, jotta julkiset varat voidaan kohdentaa sinne, missä niitä eniten tarvitaan. Ehdotuksessa säilytetään nykyinen täydentävyys sähköisen viestinnän ja audiovisuaalisten mediapalvelujen politiikan välillä: kehyksellä ei edelleenkään rajoiteta unionin tai kansallisella tasolla EU:n lainsäädännön mukaisesti toteutettavia toimenpiteitä yleistä etua koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi erityisesti sisällön sääntelyn ja audiovisuaalialan politiikan osalta. Signaalien siirtojärjestelmien ja sisällön sääntelyn erottaminen toisistaan ei estä ottamasta huomioon niiden välisiä yhteyksiä erityisesti tiedotusvälineiden moniarvoisuuden, kulttuurisen monimuotoisuuden ja kuluttajansuojan varmistamiseksi. •Johdonmukaisuus suhteessa kansainvälisen oikeuden mukaisiin velvoitteisiin Ehdotus on nykyisten kansainvälisen oikeuden mukaisten velvoitteiden mukainen, mukaan lukien GATS-sopimus, GATS-sopimuksen liite televiestinnästä ja GATS-viiteasiakirja. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artiklaan, koska sillä pyritään sähköisen viestinnän sisämarkkinoihin ja niiden toiminnasta huolehtimiseen.

•Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Koska ehdotuksessa tarkistetaan nykyistä kehystä, toissijaisuutta koskeva analyysi keskittyy seuraaviin: uusi kaikkialla läsnä olevia ja rajattomia yhteyksiä koskeva tavoite, kansallisten sääntelyviranomaisten toimivallan yhdenmukaistaminen, taajuuksiin liittyvien kysymysten yhdenmukaistaminen ja palvelua koskevat tarkistetut säännöt. Kaikkialla läsnä olevat ja rajattomat yhteydet Jos erittäin suuren kapasiteetin yhteydet eivät ole saatavilla kaikkialla, sisämarkkinat eivät voi hyödyntää merkittävää osaa inhimillisistä voimavaroistaan. Tämä heikentää alueellista yhteenkuuluvuutta sekä yritysten kykyä tuottaa ja tarjota tehokkaasti innovatiivisia ja kilpailukykyisiä palveluja. Verkkoyhteyksillä voi olla merkittävä sosioekonominen tehtävä, sillä ne estävät eristyneisyyttä ja väestökatoa ja yhdistävät EU:n syrjäalueet keskusalueisiin. Jäsenvaltioiden tilanteet liitettävyyden osalta ovat hyvin erilaisia. On erittäin suuria eroja, jotka eivät selity yksinomaan maastonmuodostuksen, väestön, bruttokansantuotteen tai ostovoiman perusteella, vaan johtuvat erilaisista parhaillaan tehtävistä ja aiemmin tehdyistä poliittisista päätöksistä. Jos kehyksessä ei olisi EU:n toimea yleistä ja rajatonta liitettävyyttä koskevaa erillistavoitetta varten, hajanainen tilanne jatkuisi ja vaikuttaisi kielteisesti sisämarkkinoihin ja kuluttajien etuihin. Kansallisten sääntelyviranomaisten yhdenmukaistaminen Institutionaalisessa rakenteessa on kansallisille sääntelyviranomaisille ja jäsenvaltioille paljon joustonvaraa, joten ne voivat räätälöidä sääntelyä kansallisten tai paikallisten olosuhteiden mukaan. Tässä järjestelmässä on kuitenkin huomattavia puutteita sellaisilla aloilla, joilla johdonmukaisuus on olennaisen tärkeä tai johdonmukaisuudesta olisi enemmän hyötyä Euroopan yhteisille eduille. Joillakin sääntelyn aloilla tarvitaan koordinoidumpaa tai yhdenmukaisempaa EU:n tason lähestymistapaa. Se voidaan saavuttaa muun muassa varmistamalla, että silloin kun kansalliset sääntelyviranomaiset osallistuvat Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) toimintaan, niiden tehtävät yhdenmukaistetaan, koska näitä tehtäviä pidetään institutionaalisen rakenteen pilareina. Kansallisten sääntelyviranomaisten tehtävien yhdenmukaistaminen ei saa johtaa niiden poliittisen riippumattomuuden vähenemiseen; sitä vastoin niiden suojaa ohjeiden vastaanottamista vastaan laajennetaan koskemaan kaikkia uusia toimivallan aloja. Taajuuksiin liittyvien kysymysten yhdenmukaistaminen Taajuudet ovat muiden resurssien (esim. numeroiden ja jossain määrin maa-alojen) tapaan jäsenvaltioille kuuluva rajallinen resurssi, jonka hallinnoinnissa ja jakamisessa on otettava huomioon kansalliset erityispiirteet ja tarpeet. Samaan aikaan markkinoille pääsyä varten tarvitaan yhdenmukaisempaa ja johdonmukaisempaa EU:n sääntelyä, jotta taajuuksien, numeroiden tai maa-alojen henkilökohtaisten käyttöä koskevien oikeuksien jakamiseen liittyvistä kohtuuttoman erilaisista olosuhteista johtuvat esteet voidaan poistaa. Tarvitaan EU:n tason johdonmukaiset säännöt, jotta i) tarjoajat voivat laajentaa palvelujaan toisiin jäsenvaltioihin; ii) voidaan luoda riittävän suuret markkinat, joista edistyneimmät jäsenvaltiot voivat hyötyä; iii) EU:n kansalaiset ja yritykset pääsevät hyvissä ajoin käyttämään uusimpia langattomia kapasiteetteja ja palveluita ja hyötyä digitaalisesta ympäristöstä, innovatiivisista palveluista ja sovelluksista, ja jotta kohti ”liikkuvaa” taloutta jatkuvasti kehittyvän digitaalisen talouden hyötyjä voidaan kehittää kaupallisesti ja tukea. Tässä kehityksessä taajuuspolitiikalla on tärkeä rooli; iv) kehityksessä jälkeen jääneet maat voivat ottaa välimatkan kiinni ja osallistua digitaalisten sisämarkkinoiden strategiaan; samalla pidemmälle edistyneet jäsenvaltiot voivat myös entisestään lisätä kansalaisten välistä ja kaupallista vaihtoa rajojensa sisällä; ja v) kaikkia taajuuksien käyttäjiä voidaan kohdella johdonmukaisesti koko unionissa. Jotta EU voi olla edelläkävijä koko maailmassa uusien ja parannettujen palvelujen (esim. 5G) suhteen, laitteiden valmistajat ja viestintäpalvelujen tarjoajat tarvitsevat riittävän mittakaavan. Tämä ei tarkoita pelkästään teknistä yhdenmukaistamista, vaan sisämarkkinoita on ennen kaikkea kehitettävä pitkälti yhdenmukaisella tavalla, jotta palveluille ja laitteille olisi hyötyä vakaista ja yhdenmukaisista säännöistä. Palvelut Palvelujen osalta kilpailu, jota esiintyy sähköisten viestintäpalvelujen paikallisten tarjoajien, jotka liittävät verkon käyttöoikeuden palveluihin, ja palveluja verkkojen yli tarjoavien toimijoiden välillä, vahvistaa entisestään EU:n oikeutta toimia tasavertaisten toimintamahdollisuuksien varmistamiseksi. EU:n tasolla tarvitaan toimia myös loppukäyttäjien suojaa koskevien sääntöjen hajanaisuuden vähentämiseksi, koska hajanaisuus kasvattaa rajatylittäviä palveluja tarjoavien toimijoiden hallinnollisia kustannuksia ja hidastaa innovatiivisten palvelujen kehitystä. Tämä puolestaan johtaa siihen, että kuluttajansuoja on eri puolilla unionia epäyhtenäinen ja epätyydyttävällä tasolla. •Suhteellisuusperiaate Ehdotus on SEU-sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukainen, koska siinä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Siinä muutetaan nykyistä kehystä kohdennetusti, jotta voidaan vastata markkinoiden ja teknologian haasteisiin ja erityisesti tarpeeseen käsitellä unionin tasolla erittäin suuren kapasiteetin verkkojen saatavuuteen ja laajaan käyttöönottoon liittyviä tarpeita täysipainoisesti toimivien digitaalisten sisämarkkinoiden saavuttamiseksi. Käyttöoikeuksien sääntelyssä kansalliset sääntelyviranomaiset ovat edelleen toimivaltaisia varmistamaan, että markkinoiden toimintapuutteet korjataan tarkoituksenmukaisin toimenpitein ja että sääntely auttaa pääsemään yhteisiin poliittisiin tavoitteisiin. Ehdotetut säännöt antavat sääntelyviranomaisille lisäkeinoja vastata sähköisen viestinnän tämänhetkiseen haasteeseen, mutta se, miten niitä käytetään, riippuu kansallisista olosuhteista, jotka arvioi kansallinen sääntelyviranomainen. Se, että sääntelyn valvontaa vahvistetaan kohdennetusti pääasiassa yhteistyöelimen roolia vahvistamalla on perusteltua, koska sisämarkkinoiden edistämisen kannalta olennaisen sääntelyn täytäntöönpano on todistetusti epäjohdonmukaista. Taajuudet kuuluvat komission ja jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan. Ehdotetuilla säännöillä luodaan yleiskehys taajuuksien johdonmukaiselle hallinnoille koko EU:ssa. Samalla jäsenvaltioilla on tarvittava joustovara, jotta ne voivat panna säännöt täytäntöön ja soveltaa niitä kansallisten olosuhteiden mukaisesti. Koska taajuuksien hallinnoinnin vaikutukset ulottuvat merkittävällä tavalla rajojen yli ja kohdistuvat laajemmin verkkoyhteyksiin sisämarkkinoilla, tietynasteinen koordinointi unionin tasolla on välttämätöntä. Loppukäyttäjien suojaa koskevat säännöt yhdenmukaistetaan täysin tietyin poikkeuksin (esim. sopimusten enimmäiskeston osalta), mutta yhdenmukaistaminen koskee ainoastaan ehdotuksen kattamia aloja. Lisäksi direktiivin valitseminen oikeudelliseksi muodoksi antaa jäsenvaltioille tiettyä liikkumavaraa, kun ne saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. •Toimintatavan valinta Eurooppalaista sähköisen viestinnän säännöstöä koskevassa ehdotuksessa laaditaan uudelleen neljä nykyistä direktiiviä (puitedirektiivi, valtuutusdirektiivi, käyttöoikeusdirektiivi ja yleispalveludirektiivi) yhdeksi direktiiviksi. Jokaisessa direktiivissä on toimenpiteitä, joita sovelletaan sähköisiin viestintäverkkoihin ja sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajiin. Tarkistuksen yhteydessä voidaan yksinkertaistaa nykyistä rakennetta sen johdonmukaisuuden ja käytettävyyden parantamiseksi säännösten toimivuutta koskevan tavoitteen mukaisesti. Sen ansiosta on myös mahdollista mukauttaa rakennetta markkinoiden uuteen todellisuuteen: viestintäpalvelujen tarjoamista ei välttämättä enää niputeta yhteen verkon tarjoamisen kanssa. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset

Ehdotuksen mukana seuraavassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa, jossa arvioidaan voimassa olevien säännösten toimivuutta, todetaan, että sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmä on yleisesti tarkasteltuna saavuttanut yleisen tavoitteensa luoda kilpailukykyinen ala, joka tuottaa merkittävää hyötyä loppukäyttäjille. Sen erityistavoitteet – kilpailun edistäminen, sisämarkkinoiden kehittäminen ja loppukäyttäjien edun ajaminen – ovat edelleen tarkoituksenmukaisia. On kuitenkin tarpeen tarkistaa sääntelykehystä, myös BEREC-asetusta, jotta voidaan vastata kasvavaan tarpeeseen lisätä digitaalisiin sisämarkkinoiden yhteen liittämistä ja yksinkertaistaa säännöksiä ottamalla huomioon markkinoiden ja teknologian kehitys. Erityisten arviointiperusteiden mukaan tehdyt havainnot voidaan tiivistää seuraavasti: Relevanssi - Yleisesti ottaen arviointi on osoittanut, että kehyksen erityistavoitteet – kilpailun edistäminen, sisämarkkinoiden toteutuminen ja kuluttajien etujen suojaaminen – ovat edelleen asianmukaiset, ja että sisämarkkinatavoitteen merkitys on kasvanut entisestään. Tehokas ja kestävä kilpailu edistää tehokkaita investointeja vauhdittaa sisämarkkinoiden kehittymistä. Loppujen lopuksi se palvelee loppukäyttäjien etuja, koska innovaatio lisääntyy ja valinnanvaran, hintojen ja laadun suhteen saadaan maksimaalinen hyöty. Samaan aikaan internetyhteyksistä on tullut digitaalista yhteiskuntaa ja taloutta eteenpäin vievä voima, jota tukevat teknologiset muutokset ja kehittyvä kysyntä kuluttajien keskuudessa ja markkinoilla. Se on olennaisen tärkeä myös siksi, että komissio on tehnyt poliittisen sitoumuksen digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamiseksi. Sen vuoksi on tarpeen harkita nykyisten politiikan tavoitteiden ja sääntelyvälineiden mukauttamista, jotta infrastruktuurin käyttöönottoa ja vastaavien liittymäpalvelujen laajaa käyttöönottoa voidaan yhä enemmän tukea tulevat tarpeet huomioiden. Useimmat sääntelyn alat ja erityisesti taajuuksien hallinnointi ovat yhtä – jolleivät enemmänkin – relevantteja kuin vuonna 2009 ottaen huomioon, että taajuudet ovat olennainen mutta niukka resurssi, jota tarvitaan nykyisen ja seuraavan sukupolven verkkojen ja kiinteiden langattomien verkkojen käyttöönottoa varten. Myös käyttöoikeutta koskeva sääntely on edelleen relevantti väline vielä jäljellä olevien verkkoonpääsyn esteiden poistamiseksi. Vaikka eräiden yleispalvelusääntöjen tiettyjen osatekijöiden relevanssi kyseenalaistuu markkinoiden kehityksen vuoksi, esimerkiksi turvaverkon, jolla varmistetaan että kaikki kansalaiset pääsevät osallistumaan täysin kehittyneeseen digitaaliyhteiskuntaan, käsitteen tärkeys vaan kasvaa digitaalisilla sisämarkkinoilla. Samalla tavoin loppukäyttäjän suojaa koskevaan tavoitteeseen liittyviä säännöksiä voi olla tarpeen mukauttaa teknologian, markkinoiden tai lainsäädännön muutosten vuoksi, loppukäyttäjien perussuojatarpeet, joihin näillä säännöksillä vastataan, ovat edelleen asianmukaisia ja niiden tavoitteet ovat edelleen keskeisiä. Tuloksellisuus - Yleisesti tunnustetaan, että sääntelyjärjestelmällä on kaiken kaikkiaan pystytty luomaan kilpailukykyinen ala. Tämä on puolestaan luonut merkittäviä etuja loppukäyttäjille, kuten laajasti saatavilla oleva (perus)laajakaista, merkittävästi alentuneet hinnat ja kasvanut vaihtoehtovalikoima. Erityisesti käyttöoikeuksia ja taajuuksia koskeva sääntely on markkinoille pääsyä koskevien säännösten tapaan saanut aikaan paljon kilpailua. Käyttöoikeutta koskeva sääntely on kuitenkin luonut kilpailua pikemminkin palvelutasolla kuin verkkotasolla. Vaikka investoinnit erittäin suuren kapasiteetin verkkoihin ovat lisääntyneet, niitä ei ole tehty kaikissa jäsenvaltioissa julkisissa poliittisissa asialistoissa suunnitellun mukaisesti, eivätkä ne välttämättä vastaa odotettuja tulevia tarpeita. Tärkeä havainto on, että vaikka langattomalle laajakaistalle on annettu käyttöön merkittävä määrä taajuuksia (mikä on merkittävä saavutus), taajuuksien hallinnoinnissa saavutettu edistyminen ei vastannut edellisessä tarkistuksessa odotuksia. Tuloksena on 4G-verkon käyttöönoton ja hyödyntämisen viivästyminen ja hajanaisuus. Sisämarkkinatavoitteen saavuttamiseksi tehtyjen ponnistusten tulokset ovat varsin vaatimattomat. Johdonmukaiseen sääntelyyn on päästy vain rajallisesti, mikä vaikuttaa rajojen yli toimivien palveluntarjoajien toimintaan ja heikentää ennustettavuutta kaikille toimijoille ja näiden investoijille. Nykyisissä puitteissa markkinoiden ennakkosääntelystä vastuussa olevien kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltaa yhdenmukaistetaan hyvin vähän ja jäsenvaltioiden sallitaan teettää tehtäviä muilla viranomaisilla, jotka eivät täytä samoja riippumattomuusvaatimuksia. Tuloksena on tilkkutäkki, koska markkinoiden ennakkosääntelyn lisäksi ei ole mitään muuta tehtävää, jonka osalta kaikkien 28 kansallisen sääntelyviranomaisen, jotka ovat yhteistyöelimen jäseniä, olisivat toimivaltaisia. Käytettävissä olevat yhteistyön ja johdonmukaisuuden varmistamiskeinot ovat saaneet aikaan sen, että parhaita sääntelyyn liittyviä ratkaisuja ei ole aina käytetty, mikä on vaikuttanut loppukäyttäjiin. Käyttöoikeutta koskevan sääntelyn ennakoitavuus paranee, kun johdonmukaisuus tarkastetaan EU:n tasolla nykyisiä hallintorakenteita hyödyntäen. Tarkastusten vaikutus on kuitenkin hyvin rajoitettu säännösluonnosten suhteen. Loppukäyttäjille on aiheutunut kielteisiä vaikutuksia myös sen vuoksi, että taajuuksien hallinnointi ei ole johdonmukaista eikä taajuuksien jakamisen koordinointia varten ole institutionaalista rakennetta. Esimerkki tällaisesta on 4G-verkon käyttöönoton viivästyminen suurimmassa osassa EU:ta. Kehyksellä on saavutettu merkittävää edistymistä loppukäyttäjien suojan ja turvaverkon (yleispalvelu) varmistamisen osalta, mutta kuluttajien tyytyväisyys kasvaa varsin hitaasti. On myös selvää, että kaikki alakohtaiset loppukäyttäjien suojaa koskevat säännökset eivät edelleenkään sovellu tarkoitukseensa kun otetaan huomioon teknologinen, markkinoiden ja muun lainsäädännön kehitys. Tehokkuus – Vaikka tarkkaa kustannusten laskentaa ei ollut mahdollista tehdä, arviointi on osoittanut, että sääntelyjärjestelmästä useimmille toimijoille, loppukäyttäjille ja koko yhteiskunnalle aiheutuvat hyödyt ovat paljon merkittävämpiä kuin sen täytäntöönpanosta aiheutuvat kustannukset. Vaikka tietty monitahoisuus saattaa olla joiltakin osin tarpeen hyvin kohdennettujen toimien varmistamiseksi (esim. asianmukainen käyttöoikeutta koskeva sääntely), useilla aloilla on havaittu voitavan keventää hallinnollista taakkaa vaarantamatta säännösten tehokkuutta, ja joissakin tapauksissa tehokkuus jopa lisääntyy. Esimerkkejä tästä ovat markkinoiden ennakkosääntelysyklit, yksinkertaistetut menettelyt ratkaisujen määräämiseksi terminointimarkkinoilla ja eräiden kuluttajansuojasäännösten virtaviivaistaminen. EU:n lisäarvo – Sääntelykehyksen ansiosta sisämarkkinoille on saatu kilpailua, joka ei tietyssä määrin olisi ollut mahdollista tai todennäköistä kansallisella tasolla. Koska sen avulla on edistetty ”luokan priimus” -malleja koko Euroopan unionissa, se on tuonut tämän alan kansalliset sääntelyviranomaiset samalle tasolle (joskin vaihtelevalla menestyksellä sääntelyalasta riippuen). EU:n toimi on myös vaikuttanut osaltaan siihen, että vaikka loppukäyttäjien suoja ei ole vielä yhtenäinen, se on nykyään entistä kattavampi. Johdonmukaisuus – Sähköisen viestinnän sääntelykehyksen muodostavat eri välineet ovat tukeneet toisiaan päämäärien tavoittelussa. Tarkistusprosessissa on kuitenkin kiinnitettävä huomiota kahteen kysymykseen. Ensimmäinen niistä koskee johdonmukaisuutta seuraavien välillä: i) sääntely, jolla pyritään edistämään kilpailevien verkkojen käyttöönottoa ja ii) alaan liittyvät EU:n rahoitus- ja valtiontukisäännöt, ja toinen mahdollisia päällekkäisyyksiä eräissä alakohtaisissa säännöksissä ja kuluttajien etuja koskevassa horisontaalisessa lainsäädännössä. •Sidosryhmien kuuleminen Avoimessa julkisessa sidosryhmäkuulemisessa, joka avattiin 11. syyskuuta 2015 kahdentoista viikon ajaksi, kerättiin palautetta nykyisten sääntöjen arvioimiseksi ja kartoitettiin näkökantoja mahdollisiin muutoksiin, joita sääntelyjärjestelmään voitaisiin tehdä markkinoiden ja tekniikan kehityksen perusteella. Se kattoi yleisarvion nykyisestä sääntelykehyksestä sekä yksityiskohtaisen arvioinnin ja uudelleentarkastelun kehyksen yksittäisistä osista: i) käyttöoikeutta koskeva sääntely, ii) taajuuksien hallinnointi ja langattomat yhteydet, iii) sähköisten viestintäpalvelujen alakohtainen sääntely, iv) yleispalvelua koskevat säännöt ja v) institutionaalinen rakenne ja hallinto. Sidosryhmiä kuultiin laajalti ja yksityiskohtaisesti, ja palautetta saatiin runsaasti kuluttajilta, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjoajilta, kansallisilta ja EU:n tason operaattoriyhdistyksiltä, kansalaisjärjestöiltä, televisioyhtiöiltä, teknologian tarjoajilta, internet- ja verkkopalvelujen tarjoajilta, internetyhteyksiin nojautuvilta yrityksiltä ja laajemmin digitalouden toimijoilta, kansallisilta viranomaisilta kaikilta tasoilta, kansallisilta sääntelyviranomaisilta sekä muilta asianomaisilta sidosryhmiltä. Palautetta saatiin myös sidosryhmiltä, joihin ehdotus vaikuttaa, sen täytäntöönpanosta vastaavilta sidosryhmiltä sekä sidosryhmiltä, jotka ilmaisivat siihen intressinsä. Vastauksia saatiin kaikista jäsenvaltioista ja unionin ulkopuolelta yhteensä 244. Tämän lisäksi järjestettiin julkinen kuulemistilaisuus sidosryhmäkuulemisprosessin puolivälissä 11. marraskuuta 2015. Julkisen sidosryhmäkuulemisen lisäksi BEREC itse osallistui arviointiin ja uudelleentarkasteluun ja julkaisi lausuntonsa joulukuussa 2015. Myös radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevä ryhmä antoi lausunnon digitaalisten sisämarkkinoiden strategiasta ja kehyksen tarkistuksesta. Kuulemismenettelyssä kävivät ilmi seuraavat trendit: • Internet-yhteyksiä pidetään yleisesti digitaalista yhteiskuntaa ja taloutta eteenpäin vievänä voimana, jota tukevat teknologiset muutokset ja kehittyvä kysyntä kuluttajien keskuudessa ja markkinoilla. • Hyvät internetyhteydet katsotaan edellytykseksi digitaalisille sisämarkkinoille. Monet vastaajista painottivat tarvetta poliittisiin toimenpiteisiin ja mahdollisiin muutoksiin nykyisissä toimintaperiaatteissa ja sääntelyvälineissä, jotta voidaan tukea infrastruktuurin käyttöönottoa tulevien tarpeiden mukaan

• Osa vastaajista totesi, ettei nykyinen sääntelyjärjestelmä edistä riittävästi sisämarkkinoiden toteutumista. Yleisesti oltiin sitä mieltä, että sääntelyjärjestelmää on mukautettava nykyiseen markkinadynamiikkaan. Monet vastaajat katsoivat kuitenkin, että telemarkkinoiden vapauttaminen on tuonut parannuksia, erityisesti hyötyjä loppukäyttäjille ja kilpailua useimmille kansallisille markkinoille. • Taajuuksiin liittyen vastaajat totesivat langattomien yhteyksien ja langattoman laajakaistan tärkeyden. Yleisesti ottaen teollisuus kannattaa koordinoidumpaa lähestymistapaa, haluaa lisätä investointivarmuutta ja mahdollisuuksia kehittää uutta langatonta ja matkaviestintää, mukaan lukien 5G, unionin laajuudelta. Vastaajien mielestä taajuuksien käyttöoikeuksien ja käytön osalta on entistä tärkeämpää soveltaa joustavuutta. • Jäsenvaltioiden viranomaiset yleensä korostavat saavutuksia teknisen yhdenmukaistamisen alalla ja sitä, että lisäkoordinaatio on toteutettava alhaalta ylöspäin ja vapaaehtoiselta pohjalta. Jotkin niistä haluavat parempaa tasapainoa yhdenmukaistamisen ja joustavuuden välille. Yleinen mielipide on, että taajuuksien käyttöoikeuksien ja käytön olisi oltava tulevaisuudessa joustavampaa. • Useiden jäsenvaltioiden viranomaisten mielestä televiestintäsäännöt on saatettava ajan tasalle. Perusteluja on monenlaisia, aina tarpeesta edistää investointeja seuraavan sukupolven infrastruktuuriin tarpeeseen vastata teknologian ja markkinoiden haasteisiin. Toivotaan myös joustavampia ja yksinkertaisempia sääntöjä. • Perinteiset televiestintäyritykset katsovat, että lyhyen aikavälin taloudellinen hyöty on pantu pitkän aikavälin investointien ja innovoinnin edelle, mutta vaihtoehtoiset toimijoiden, yhteistyöelimen ja kuluttajajärjestöjen mukaan kehyksellä on suuressa määrin saavutettu sen nykyiset tavoitteet. • Televiestinnän käyttäjät kannattavat yleisesti nykyistä käyttöoikeuksia koskevaa sääntelyä, joskin jotkin niistä katsovat, että palvelua koskevalle kilpailulle olisi annettava enemmän painoarvoa kuin infrastruktuurille ja että infrastruktuurin jakamista olisi edistettävä. • Valtaosa vastaajista katsoo, että tarkistuksen yhteydessä olisi hyödynnettävä mahdollisuutta tarkastella uudelleen koko yleispalvelujärjestelmää. Jäsenvaltioiden viranomaisten mukaan yleispalvelu olisi säilytettävä ja jäsenvaltioiden tasolla olisi oltava joustonvaraa laajakaistan rahoituksen ja soveltamisen osalta. Yhteistyöelin kannattaa nykyisten yleispalveluvelvoitteiden välineiden säilyttämistä. • Useiden jäsenvaltioiden viranomaisten, sääntelykomitea ja kuluttajajärjestöt katsovat, että korkeanluokkaiseen vähimmäistason yhdenmukaistamiseen perustuvaa alakohtaista loppukäyttäjän suojaa tarvitaan edelleen. Televiestintäala puolestaan tukeutuisi enemmän horisontaaliseen lainsääntöön ja täysimittaiseen yhdenmukaistamiseen etenkin palvelujen osalta. Televiestintäala ja jossain määrin myös viranomaiset katsovat, että samanlaisiin palveluihin olisi sovellettava samoja sääntöjä. Toisten viranomaisten mukaan taas ns. OTT-toimijat, ohjelmistojen ja laitteiden myyjät, kaapelioperaattorit ja jotkin televisioyhtiöt katsovat, että sähköisten viestintäpalvelujen nykyinen käsite on osoittanut toimivaksi. • Vaikka kansallisten sääntelyviranomaisten ja taajuuksien hallinnasta vastaavien viranomaisten rooli tunnustetaan laajalti, lukuisat vastaajat korostivat, että unionin tason institutionaalista rakennetta olisi tarkistettava, jotta voidaan parantaa oikeusvarmuutta ja vastuuvelvollisuutta. Osana arviointimenettelyä komissio teetti myös useita selvityksiä. Selvitysten perusteella järjestettiin julkisia seminaareja, joissa sidosryhmillä oli tilaisuus kommentoida meneillään olevaa arviointityötä ja antaa siitä palautetta. 6. huhtikuuta 2016 järjestetyssä julkisessa seminaarissa validoitiin välivaiheen tuloksia SMART 2015/002 -tutkimuksesta, jossa WIK, IDATE ja Deloitte tarkastelivat sääntelyjärjestelmiä, etenkin käyttöoikeuksissa, verkkoinvestointimalleille Euroopassa, ja 2. toukokuuta 2016 järjestetyssä julkisessa seminaarissa validoitiin välivaiheen tuloksia SMART 2015/0003 -tutkimuksesta, jossa WIK, CRIDS ja Cullen tarkastelivat sääntelyjärjestelmän tarkistukseen liittyviä sisältökysymyksiä markkinoille pääsyssä, niukkojen resurssien hallinnassa ja yleisissä kuluttaja-asioissa. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Komissio on nojautunut seuraaviin ulkopuoliseen asiantuntija-apuun: Poliittiset suositukset muilta EU:n toimielimiltä, erityisesti Euroopan parlamentilta ja Eurooppa-neuvostolta. Kolme uudelleentarkasteluun liittyviä tutkimusta: Valmistelutuki vaikutusten arvioinnille sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmän tarkistuksesta (SMART 2015/0005). Sääntelyjärjestelmät, etenkin käyttöoikeuksissa, verkkoinvestointimalleille Euroopassa (SMART 2015/0002). Sääntelyjärjestelmän tarkistukseen liittyvät sisältökysymykset markkinoille pääsyssä, niukkojen resurssien hallinnassa ja yleisissä kuluttaja-asioissa (SMART 2015/0003). Lisäksi uudelleentarkasteluun saatiin aineksia eräistä muista tutkimuksista, jotka mainitaan vaikutusten arvioinnin jaksossa 6.1.4.

Korkean tason asiantuntijaryhmä – osana tutkimusta SMART 2015/0005. •Vaikutusten arviointi Tiivistelmä vaikutusten arvioinnista ja sääntelyntarkastelulautakunnan puoltava lausunto ovat saatavissa komission verkkosivustolta: http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/ia_carried_out/cia_2016_en.htm . Tarkasteltiin vaikutustenarvioinnissa esitettyjä eri vaihtoehtoja, joista valittiin seuraavat: Käyttöoikeutta koskeva sääntely Kansalliset sääntelyviranomaiset ja sääntelyn kohdistaminen korkealaatuisiin verkkoyhteyksiin Tässä vaihtoehdossa säilytetään kehyksen avainperiaatteet mutta niihin tehdään muutoksia. Muutoksia tarvitaan kannustimien tarjoamiseksi vakiintuneille toimijoille ja kilpailijoille, jotta ne tekisivät taloudellisesti elinkelpoisia investointeja tai yhteisinvestointeja tuleviin verkkoihin, joiden avulla periaatteessa saadaan erittäin suurten kapasiteetin yhteys kaikille Euroopan kansalaisille ja yrityksille. Taajuudet Sitovat ja velvoittavat säännöt, joilla parannetaan taajuuksien hallinnoinnin koordinaatiota EU:ssa ja keskitytään taajuuksia koskevien sääntöjen mukauttamiseen tuleviin 5G:tä koskeviin haasteisiin Tässä vaihtoehdossa kehystä mukautetaan kaikkialla läsnä oleviin yhteyksiin ja 5G:n käyttöönottoon liittyvään kehitykseen ja varmistetaan suurempi johdonmukaisuus jäsenvaltioiden toimenpiteiden välillä, erityisesti kilpailuun perustuvien markkinaehtojen ja talouden sääntelyn osalta. Tähän pyritään tekemällä suurempia muutoksia kehykseen, oikeudellisesti sitoviin välineisiin ja vertaisarviointimekanismiin, jotta yhteistyöelin, komissio ja kansalliset sääntelyviranomaiset voivat tarkistaa yksittäisten jäsenvaltioiden suunnittelemien kansallisten jakomenettelyjen osatekijöitä, joilla on suurempi vaikutus markkinoiden ja yritysten kehitykseen. Lisäksi tässä vaihtoehdossa korostetaan enemmän tiiviiden 5G-verkkojen investointiympäristöä. Yleispalvelu Mukautukset trendien mukaan, keskiössä ääniviestintä ja laajakaistan kohtuuhintaisuus Tässä vaihtoehdossa otetaan EU:n yleispalveluvelvoitteen keskiöön kohtuuhintaisuus, mukaan lukien kohtuuhintaisen ääniviestinnän ja peruslaajakaistan tarjonta EU:ssa sekä kuluttajien oikeus tehdä sopimuksia erikoishinnoista hyötyen. EU:n tasolla laajakaista määritellään viittaamalla tarkoituksenmukaisiin internetyhteyksiin, jotka puolestaan määritellään verkkopalvelujen vähimmäisluettelon perusteella. Tällaisilla vähimmäispalveluilla, jotka jäsenvaltiot määrittelevät tarkemmin kansallisella tasolla, mahdollistetaan loppukäyttäjien osallistuminen kansalaisyhteiskuntaan. Kohtuuhintaisuus varmistetaan lähinnä suoran tuen avulla palveluille, jotka suoritetaan kiinteässä sijaintipaikassa, mutta jäsenvaltiot voivat sisällyttää matkaviestinpalveluja koskevia kohtuuhintaisuustoimenpiteitä, joita sovelletaan haavoittuvimmassa asemassa oleviin loppukäyttäjiin silloin kun tällaisen kohtuuhintaisuuden on osoitettu puuttuvan. Palvelujen saatavuutta edistetään pääasiassa muilla politiikan välineillä (kannustimet yksityisiin investointeihin, valtiontuki, taajuuksiin liittyvät kattavuusvaatimukset jne.), ja se voidaan vain poikkeuksellisesti ja asianmukaisesti perusteltuna sisällyttää kansalliselle tasolle. Ottaen huomioon laajempi yleisestä laajakaistasta hyötyjien joukko (televiestintäalan ulkopuolella) tämän vaihtoehdon perustana on rahoitus yleisestä talousarviosta, joka on tasapuolisempi ja vähemmän vääristävä tapa rahoittaa yleispalvelun tarjonta. Palvelut Internetyhteyspalveluja ja sähköisiä viestintäpalveluja koskevat sääntelyvelvoitteet liitetty lähinnä numerovarojen käyttöön Tämä vaihtoehto perustuu muihin vaihtoehtoihin. Siinä ehdotetaan, että internetyhteyspalveluja koskevan sääntelyn lisäksi henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin sovelletaan tiettyjä alakohtaisia sääntöjä siitä riippumatta, tarjotaanko tällaisia palveluja perinteisesti (puhelintoiminta vai tekstiviestit) vai internetyhteyspalvelujen kautta. Tässä vaihtoehdossa määritellään alat, joilla edelleen tarvitaan alakohtaista suojaa alan ominaisuuspiirteiden vuoksi, ja ehdotetaan asianomaisia sääntöjä sovellettavaksi kaikkiin toiminnallisesti vastaavien palvelujen tarjoajiin. Monissa tapauksissa näitä ovat internetyhteyspalvelut ja numeroita käyttävät henkilöiden väliset viestintäpalvelut (”käytöllä” tarkoitetaan numeroiden tarjoamista palvelun omille tilaajille tai sellaisen palvelun tarjoamista, jonka avulla viestintä muiden tarjoajien tilaajien kanssa on mahdollinen tällaisten numeroiden kautta). Turvallisuuden ja yhteentoimivuuden määräämisvallan kaltaisilla avainaloilla asianomaisia sääntöjä olisi sovellettava kaikkiin henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin. Loppukäyttäjiä koskevia sääntöjä olisi yhdenmukaistettava niin paljon kuin mahdollista sen sijaan, että jatkettaisiin nykyistä lähestymistapaa, jossa yhdenmukaistaminen tehdään vähimmäistasolla. Näin kevennetään noudattamiseen liittyvää taakkaa ja vältetään markkinaolosuhteiden vääristyminen jäsenvaltioissa. Sääntelytaakan keventämiseksi ehdotetaan tarpeettomien tai yleisen kuluttajansuojalainsäädännön asianmukaisesti kattamien sääntelyvelvoitteiden poistamista. Kansallisilta sääntelyviranomaisilta esimerkiksi lakkautetaan valta säännellä suoraan vähittäismyyntihintoja. Suurin osa henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin sovellettavista sääntelyvelvoitteista liitettäisiin julkisten numerovarojen käyttöön. Tämä vahvistaa lähestymistapaa, jota sääntelyviranomaiset ovat tuoneet esille ainakin kehyksen edellisestä tarkistuksesta lähtien mutta jota palvelujen tarjoajat vastustavat yleisesti ja jota ei ole käytännössä sovellettu laajasti. Hätäpalvelujen käyttömahdollisuudet määritellään uudelleen käyttäen numeroihin perustuvia henkilöiden välisiä viestintäpalveluja mutta ottaen huomioon, että tietyt verkkopalvelut eivät voi taata palvelun laatua tällaisten puhelujen osalta. Säännöt, joita sovellettaisiin numeroihin perustuviin henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin, koskevat muun muassa sopimuksen kestoa, läpinäkyvyyttä, palvelun laatua koskevia tietoja, numeron siirtomahdollisuutta vastaanottavan tarjoajan johdolla, kulutuksenseurantavälineitä, välineitä hintojen ja palvelun laadun vertailemiseksi sekä vaihtoa koskevia sääntöjä pakettien osalta ”jumiutumisvaikutusten” estämiseksi. Lisäksi joillakin turvallisuuden kaltaisilla yleisen edun aloilla sääntelyvelvoitteita on sovellettava kaikkiin henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin eli myös internetyhteyspalveluissa tarjottaviin palveluihin, joissa ei käytetä numerovaroja. Siirtovelvollisuudet ja sähköiset ohjelmaoppaat

Säilytetään jäsenvaltioiden mahdollisuus määrätä siirtoa ja sähköisiä ohjelmaoppaita koskevat velvoitteet Tässä vaihtoehdossa säilytetään nykyiset siirtovelvollisuudet ja sähköisiä ohjelmaoppaita koskevat säännöt. Siinä kuitenkin täsmennetään, että siirtovelvollisuuksiin voi sisältyä datan täydentävyys radio- ja televisiokanaville, jotka tukevat hybriditelevisiopalveluja ja sähköisiä ohjelmaoppaita. Numerointi EU:n numerointia koskevien säännösten mukauttaminen markkinoiden kilpailukysymysten huomioon ottamiseksi Tässä vaihtoehdossa kehystä mukautetaan niin, että jäsenvaltiot voivat jakaa numeroita muillekin yrityksille kuin sähköisten viestintäpalvelujen tai -verkkojen tarjoajille. Siinä sallitaan eräiden numerovarojen käyttö EU:ssa oman alueen rajat ylittävällä tavalla, edellyttäen että kaikissa jäsenvaltioissa, joissa numeroita käytetään, sovelletaan asianmukaisia toimia loppukäyttäjien suojaamiseksi. Hallinnointi Yhteistyöelimen / radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän neuvoa-antava rooli, yhteistyöelimen tietyt normatiiviset valtuudet, parempi markkina-analyysiprosessi ja taajuuksien jakaminen Tämä vaihtoehto koskee ennen kaikkea kansallisten sääntelyviranomaisten yhdenmukaisia vähimmäisvaltuuksia, kansallisten sääntelyviranomaisten ja yhteistyöelimen tehtävien yhdensovittamista sekä yleistyöelimen hallintorakenteen mukauttamista hajautettuja virastoja koskevan yhteisen lähestymistavan mukaiseksi. Lisäksi yhteistyöelimelle annetaan lisätehtäviä, kuten valtuudet tehdä sitovia päätöksiä rajatylittävien markkinoiden määrittelystä ja sopimustiivistelmän mallista sekä lähes sitovat valtuudet sisämarkkinamenettelyissä liittyen kansallisiin toimenpide-ehdotuksiin markkinoiden sääntelyssä (ns. varmistusmekanismi, ks. jäljempänä) ja terminointimaksun yhtenäisen enimmäismäärän määrittämisessä EU:ssa. Yhteistyöelin myös antaisi suuntaviivoja maantieteellisistä kartoituksista, yhteisistä lähestymistavoista valtioiden rajat ylittävään kysyntään vastaamiseksi, viitetarjouksien vähimmäisvaatimuksista, yhteisistä perusteista numerovarojen hallinnoimiseksi, palvelun laatua koskevista parametreista, sovellettavista mittausmenetelmistä sekä teknisistä yksityiskohdista kustannusmallille, jota kansalliset sääntelyviranomaiset soveltavat määrittäessään symmetristen terminointimaksujen enimmäismääriä. Yhteistyöelimelle annetaan myös valtuudet pyytää tietoja suoraan operaattoreilta. Yhteistyöelimen tehtävänä olisi myös perustaa rekisteri numeroiden ekstraterritoriaalisesta käytöstä ja rajatylittävistä järjestelyistä sekä EU:n rekisteri sähköisen viestinnän verkkojen ja palvelujen tarjoajista. Lisäksi yhteistyöelintä pyydetään avustamaan komissiota ja kansallisia sääntelyviranomaisia standardoinnin alalla auttamalla niitä tunnistamaan yhteenliitettävyyden puutteet sekä loppukäyttäjien väliseen päästä päähän -liitettävyyteen tai hätäpalvelujen tosiasialliseen saantiin kohdistuvia uhkia. Jos yhteistyöelin ja komissio sopivat kannastaan kansallisen sääntelyviranomaisen ehdotuksiin korjaaviksi toimiksi, komissio voi varmistustoimenpiteenä vaatia kansallista sääntelyviranomaista muuttamaan toimenpide-ehdotusta tai peruuttamaan sen sekä tarvittaessa tekemään uuden ilmoituksen markkina-analyysista. Yhteistyöelimelle annetaan myös normatiivisia lisätehtäviä ja ylimääräisiä neuvontatehtäviä. Kansalliset sääntelyviranomaiset saavat lisää päätöksentekovaltuuksia, jotka liittyvät ainoastaan sääntelyllisiä ja markkinoita muokkaavia näkökohtia taajuuksien käyttöoikeuksien jakamisessa sähköisille viestintäverkoille ja -palveluille. Lisäksi yhteistyöelimessä otetaan käyttöön vertaisarviointijärjestelmä uutena koordinointimekanismina. Sen nojalla kansallisten sääntelyviranomaisten on annettava näiden taajuuksien jakamiseen liittyvien näkökohtien osalta laatimansa toimenpideluonnokset tarkasteltaviksi yhteistyöelimelle, joka antaa niistä ei-sitovan lausunnon. Lisäksi komissiolle annetaan lisää yleisiä normatiivisia valtuuksia, jotka liittyvät eräiden taajuuksien jakamista koskevien näkökohtien määrittelykriteereihin. Sen on otettava mahdollisimman tarkasti huomioon radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän neuvot. Toimet, joilla annetaan ohjeistusta yksittäisille kansallisille sääntelyviranomaisille, hyväksytään komitologiamenettelyä noudattaen, ja yhteistyöelimessä sovelletaan vertaisarviointimekanismia. Radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevä ryhmä jatkaa neuvoa-antavana elimenä ja antaa komissiolle lausuntoja ennen kuin täytäntöönpanotoimenpiteet hyväksytään komitologiamenettelyä noudattaen. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Etusijalle asetetussa pakettivaihtoehdossa esitetyt toimenpiteet vastaavat REFIT-periaatteita, koska niiden tavoitteena on yksinkertaistaa ja vähentää hallinnollista taakkaa uudelleentarkastetussa tehdyn REFIT-mahdollisuuksien arvioinnin tulosten mukaisesti. Lukuisten käyttöoikeuksia, taajuuksia, yleispalvelua, palveluja ja loppukäyttäjiä, numeroita sekä hallinnointipolitiikkaa koskevien muutosehdotusten tavoitteet ovat seuraavat: säännöt ovat selkeämmät, osapuolet kykenevät vaivattomasti ymmärtämään oikeutensa ja velvollisuutensa; vältetään ylisääntelyä ja hallinnollisia rasitteita. Ehdotettuja muutoksia ovat erityisesti seuraavat: käyttöoikeutta koskevan sääntelyn virtaviivaistaminen ja maantieteellinen kohdennus; yleisvaltuutuksen käyttö (jos mahdollista) yksittäisten taajuuslupien sijasta; taajuuksia koskevien jälkimarkkinoiden edistäminen; tarpeettomien yleispalveluvelvoitteiden poistaminen (esim. vaatimus varmistaa puhelinkioskien ja paperisten puhelinluettelojen tarjonta); yleispalvelun saatavuutta koskevien velvoitteiden soveltamisalan kaventaminen ja alojen välisen jakojärjestelmän lakkauttaminen; sääntelykehyksen soveltamisalan selkeyttäminen ja tarpeettomien kuluttajansuojavelvoitteiden poistaminen silloin kun ne jo sisältyvät horisontaaliseen lainsäädäntöön tai markkinat täyttävät ne jo; numerointia koskevien sääntöjen ja hallinnoinnin yhdenmukaistaminen ja selkeyttäminen laitteiden välisessä viestinnässä (M2M); kansallisten sääntelyviranomaisten valtuuksien yhteensovittaminen yhteistyöelimen valtuuksien kanssa. Etusijalle asetetuissa vaihtoehdoissa olevilla yksinkertaistamistoimenpiteillä on myös sisämarkkinoihin liittyvä johdonmukaisuusulottuvuus, koska niillä parannetaan käyttöoikeuksia koskevien toimenpiteiden ja taajuuksien jakoprosessien johdonmukaisuutta. Nykyisellään näistä aiheutuu vaikeuksia toimijoille, jotka haluavat käyttää taajuuksia eri jäsenvaltioissa, ja ne voivat myös (erilaisten aikataulujen vuoksi) aiheuttaa häiriöitä raja-alueilla. Myös standardisoitujen tukkutason ratkaisujen käyttöönotto erimerkiksi yritysten käyttöoikeuksien osalta helpottaa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa toimivien yritysten toimintaa, ja taajuuksia koskevien lupien voimassaolon pidentäminen edistää yleiseurooppalaisten jälkimarkkinoiden syntyä ja investointiystävällisemmän ympäristön kehittymistä tällaisten lupien haltijoille. •Perusoikeudet Ehdotuksessa otetaan kaikilta osin huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut perusoikeudet ja periaatteet. Ehdotettavilla toimenpiteillä pyritään parantamaan liitettävyyttä huolehtien samalla loppukäyttäjien suojelusta nykyaikaistetuin säännöin. Tämä puolestaan takaa syrjimättömän pääsyn kaikkeen sisältöön ja palveluihin, myös julkisiin palveluihin. Se auttaa myös edistämään sananvapautta ja elinkeinovapautta sekä antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden noudattaa perusoikeuskirjaa paljon pienemmin kustannuksin tulevaisuudessa. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET

Ehdotuksella ei ole vaikutuksia EU:n talousarvioon. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Komissio huolehtii edelleen täytäntöönpanon valvonnasta seuraavien perusteella: Euroopan digitaalinen tilanneselvitys Euroopan digitaalinen tilanneselvitys tarjoaa kattavaa tietoa ja analyysia markkinoiden, sääntelyn ja kuluttajanäkökohtien kehityksestä digitaalisessa taloudessa 28 jäsenvaltiossa, ja se sisältää muun muassa digitaalisen tulostaulun, joka mittaa Euroopan digitaalisen talouden edistymistä. Siihen syötetään kansallisilta sääntelyviranomaisilta, Eurostatilta ja eräistä muista asianmukaisista lähteistä saatuja tietoja, ja se sisältää tietoa EU:n jäsenvaltioiden digitaalitalouden ja -yhteiskunnan indeksin kaikkien osatekijöiden yleistilanteesta. Selvitykseen sisältyvien indikaattoreiden avulla voidaan vertailla edistymistä eri Euroopan maissa ja ajan mittaan. televiestintäalan raportit Euroopan sähköisen viestinnän sääntelystä ja markkinoista, jotka tarjoavat kattavaa tietoa ja analyysia alan markkinoiden, sääntelyn ja kuluttajanäkökohtien kehityksestä. Eurobarometrin vuotuinen kotitaloustutkimus Eurobarometrin viimeisimmästä tutkimuksesta saa tietoa siitä, miten sähköisen viestinnän markkinat toimivat loppukäyttäjien näkökulmasta, ja siitä, miten kuluttajat suhtautuvat palvelualustojen käyttöönottoon ja palvelujen käyttöön, kuten myös muista kuluttajien suojaan liittyvistä kysymyksistä. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotuksessa tehdään nykyiseen kehykseen seuraavat sisältömuutokset: Muutokset politiikan tavoitteisiin: 3 artiklassa virtaviivaistetaan nykyisten tavoitteiden esittämistä ja täydennetään niitä uudella tavoitteella, joka koskee erittäin suuren kapasiteetin yhteyksien kattavaa saatavuutta ja käyttöönottoa koko EU:ssa. Nykyiset kilpailun edistämiseen, sisämarkkinoihin ja loppukäyttäjien etuihin liittyvät tavoitteet säilyvät. Muutokset käyttöoikeutta koskevaan sääntelyyn: Käyttöoikeutta koskevaan sääntelyyn tehtävillä muutoksilla pyritään vahvistamaan ja parantamaan nykyistä huomattavaan markkinavoimaan perustuvaa käyttöoikeusjärjestelmää, jotta infrastruktuurikilpailu ja verkkojen käyttöönotto lisääntyisi kaikkien toimijoiden keskuudessa. Tavoitteena on myös tukea erittäin suuren kapasiteetin verkkojen käyttöönottoa koko unionin alueella. Ensimmäisessä ja toisessa luokassa (huomattavaan markkinavoimaan perustuvan järjestelmän vahvistaminen ja infrastruktuurikilpailu ja verkkojen käyttöönotto kaikkien toimijoiden keskuudessa) merkityksellisiä ovat seuraavat säännökset ja muutokset: 61 ja 65 artiklassa muutetaan markkina-analyysimenettelyjä, kootaan yhteen parhaat käytännöt ja pyritään käyttöoikeutta koskevaan sääntelyyn, joka on kohdennetumpaa ja oikeusvarmuudeltaan parempaa. Lisäksi maantieteellisiä painopisteitä rajataan tarkemmin, jotta käyttöoikeusvelvollisuuksia määrätään vain silloin kun ja sinne missä se on tarpeen vähittäismarkkinoiden puutteiden korjaamiseksi ja loppukäyttäjien käyttömahdollisuuksien varmistamiseksi. Säännöissä myös vahvistetaan viranomaisten velvollisuus ottaa markkina-analyyseissään huomioon kaupalliset käyttöoikeussopimukset sekä muut jo määrätyt sääntelyvelvoitteet, kuten symmetriavelvoitteet. Lisäksi artiklassa pidennetään nykyistä markkinakatsauksille asetettua kolmen vuoden enimmäisaikaa viiteen vuoteen. Näin toimijat voivat tehdä suunnitelmia pidemmällä aikavälillä, ja kansalliset sääntelyviranomaiset saavat enemmän joustavuutta markkinakatsausten ajoitusten suhteen. 66 artiklassa nämä tavoitteet ilmaistaan ajantasaistamalla ja muuttamalla vastaavia sääntöjä, jotka liittyvät sääntelyvelvoitteiden määräämiseen ja tarkistamiseen esimerkiksi silloin kun markkinaolosuhteet muuttuvat. 70 artiklassa kannustetaan infrastruktuurikilpailuun antamalla pääsy huomattavan markkinavoiman yritysten rakennustekniseen infrastruktuuriin (esim. kaapelikanavat ja mastot). Infrastruktuurikilpailun edistäminen on tavoitteena myös 59 artiklassa, jossa selvennetään edellytyksiä velvoitteiden määräämiselle kaikille toimijoille (symmetriset velvoitteet), jotta voidaan varmistaa sellaisen verkko-omaisuuden käyttöoikeus, joka ei ole toisinnettavissa (esim. rakennusten sisäiset johdot ja kaapelit). Investointikannustimien suojelemiseksi tällainen käyttöoikeus rajataan loppukäyttäjästä seuraavaan ensimmäiseen keskittimeen, mutta tietyissä olosuhteissa sitä voidaan laajentaa vaihtoehtoisten verkkojen käyttöönoton helpottamiseksi vaikeimmilla ja harvaan asutuilla alueilla.

63 ja 64 artiklassa annetaan yhteistyöelimelle valtuudet määritellä valtioiden rajat ylittävät markkinat ja valtioiden rajat ylittävä kysyntä myös silloin kun markkinat ovat kansalliset tai alueelliset. Yhteistyöelin voi antaa suuntaviivat, joiden nojalla kansalliset sääntelyviranomaiset noudattavat yhteistä lähestymistapoja määrätessään toimenpiteitä, joilla voidaan edistää tällaisten valtioiden rajat ylittävän kysyntään vastaamista. 64 artiklassa myös annetaan komissiolle valtuudet vahvistaa yhteistyöelimen tuella yhdenmukaistetut sellaisten tukkukaupan käyttöoikeustuotteiden tekniset eritelmät, joilla voidaan vastata valtioiden rajat ylittävän viestinnän kysyntään erityisesti yrityskäyttäjien taholta silloin kun tällaisten yhdenmukaistettujen tuotteiden puuttuminen hidastaa sisämarkkinoiden toimintaa. 73 artiklassa otetaan käyttöön EU:n tason prosessi, jossa määritellään sitova menetelmä ääniviestinnän terminointimaksujen vahvistamiseksi; kyseessä ovat vakaat markkinat, joita säännellään samalla tavoin useimmissa jäsenvaltioissa. Lisäksi siinä luodaan mekanismi enimmäisterminointimaksujen vahvistamiseksi EU:n tasolla. Pyrkimyksenä on keventää kansallisten sääntelyviranomaisten hallinnollista taakkaa ja antaa niiden keskittää ponnistuksensa monimutkaisempien laajakaistamarkkinoiden analysointiin. Lisäksi erittäin suuren kapasiteetin verkkojen käyttöönoton tukemiseksi koko unionin alueella ehdotetaan seuraavia muutoksia: 22 artiklassa vaaditaan kansallisia sääntelyviranomaisia kartoittamaan kansallisella alueellaan laajakaistaverkkojen ja investointisuunnitelmien tila, jotta ne voivat paremmin ottaa maantieteelliset erityispiirteet huomioon markkina-analyyseissä. Kansallisten sääntelyviranomaisten on myös kartoitettava ns. digitaaliset katvealueet, joilla yksikään operaattori tai viranomainen ei ole ottanut käyttöön eikä suunnittele ottavansa käyttöön erittäin suuren kapasiteetin verkkoa tai ei ole tehnyt eikä suunnittele tekevänsä merkittäviä parannuksia tai laajennuksia, joilla nykyisen verkon suorituskyky nostetaan vähintään 100 Mbps:n latausnopeuteen. Ne voivat julkaista nimetyt digitaaliset katvealueet ja järjestää niitä koskevan kiinnostuksenilmaisupyynnön erittäin suuren kapasiteetin verkkojen käyttöönoton edistämiseksi näillä hankalilla alueilla. 72 artiklassa täsmennetään olosuhteet, joissa huomattavan markkinavoiman toimijoille voidaan myöntää hinnoittelua koskevaa joustovaraa kilpailua vaarantamatta. Hinnoittelua koskeva joustavuus voi olla hyödyksi uusiin verkkoihin investoijille, edellyttäen että se ei hankaloita kilpailua loppupäässä. 74 artiklassa ja liitteessä IV vahvistetaan säännökset, joilla helpotetaan kaupallisia yhteisinvestointeja uusiin infrastruktuureihin ja vahvistetaan tarvittavat sääntelyyn liittyvät seuraamukset. Kun huomattavan markkinavoiman verkko-omistaja ja käyttöoikeuden hakija jakavat uusia verkkoelementtejä, myös riskien jakautuminen on suurempaa perinteisiin käyttöoikeustuotteisiin verrattuna. Tämä voi myös luoda vankemman perustan kestävälle kilpailulle, jos yhteisinvestoinnin suunnittelussa noudatetaan asianmukaisia edellytyksiä. Säänneltyjä käyttöoikeuksia pitäisi näin ollen pystyä mukauttamaan, jolloin kaikki yhteisinvestoijat pääsevät hyötymään hankkeeseen heti alkuvaiheessa osallistumisesta johtuvista eduista, jotka liittyvät muihin yrityksiin. Voi silti olla asianmukaista, että säänneltyjä käyttöoikeustuotteita on jatkuvasti saatavilla ei-osallistuville yrityksille, siihen kapasiteettiin asti, joka oli käytettävissä ennen investointia. 77 artiklassa esitetään ainoastaan tukkumarkkinoilla toimiville verkoille, joilla on huomattava markkinavoima, tarkoitettu yksinkertaistettu sääntelymalli, jossa on vain oikeudenmukaiset, kohtuulliset ja syrjimättömät käyttöoikeutta koskeva säännöt ja jossa voidaan tarvittaessa soveltaa riitojenratkaisua. Säännöksissä on tarkat edellytykset sille, milloin verkon voidaan katsoa toimivan ”ainoastaan tukkumarkkinoilla”. Ne voivat olla erityisen asianmukaiset paikallisille erittäin suuren kapasiteetin verkoille, joilla saatetaan kaikesta huolimatta katsoa tulevaisuudessa olevan merkittävä markkinavoima. 76 artiklassa selvennetään vapaaehtoista eriyttämistä koskevaa prosessia ja taataan oikeusvarmuus eriyttämisprosessissa olevan operaattorin antamin sitoumuksin. 78 artiklassa selvennetään kansallisten sääntelyviranomaisten roolia huomattavan markkinavoiman toimijoiden siirtyessä aiemmista verkoista uusiin (eli siirtyessä pois aiemmista kupariverkoista). Näin edistetään osaltaan uusiin verkkoihin siirtymistä. Taajuuksien hallinnointia koskevat muutokset: 45 artiklassa täsmennetään yleistavoitteita ja periaatteita, joiden nojalla jäsenvaltiot hallinnoivat taajuuksia kansallisella tasolla. Ne koskevat valtuutusmenettelyn johdonmukaisuutta ja oikeasuhteisuutta, asianmukaisen kattavuuden varmistamisen tärkeyttä, taajuuksien saataville asettamisen aikatauluun liittyviä näkökohtia sekä rajatylittävän tai haitallisen häiriön estämistä. Siinä myös vahvistetaan ”käytä tai menetä” -periaate ja edistetään taajuuksien jaettua käyttöä, kauppaa ja vuokrausta. Tässä artiklassa esitetään myös mekanismi, jolla sallitaan yhdenmukaistetun taajuuden väliaikainen vaihtoehtoinen käyttö selkeästi määritellyin edellytyksin. 46 artiklassa asetetaan yksittäisten lupien sijasta etusijalle yleisvaltuutus, kuten myös taajuuksien jaettu käyttö unionin lainsäädännön mukaisesti. Näin pyritään varmistamaan, että kansalliset sääntelyviranomaiset kehittävät valtuutusmalleja, jotka parhaiten soveltuvat 5G-verkon kehittämiseen. Siinä myös valtuutetaan komissio toteuttamaan sitovia toimenpiteitä johdonmukaisuuden varmistamiseksi eri valtuutusjärjestelmissä. 47 artiklassa määritellään ehdot, jotka liitetään radiotaajuuksien käyttöä koskeviin yleisvaltuutuksiin ja käyttöoikeuksiin liitetyt ehdot sekä säädetään komission täytäntöönpanotoimenpiteistä, joilla pyritään johdonmukaisuuteen eräiden kriteerien osalta; näitä ovat muun muassa kriteerit kattavuusvelvoitteiden, joiden merkitystä vahvistetaan taajuuksien tehokkuuden vuoksi, määrittelemiseksi ja mittaamiseksi. Siinä korostetaan infrastruktuurin jakamisen kaltaisia velvollisuuksia loppukäyttäjien liitettävyyden parantamiseksi erityisesti harvaan asutuilla alueilla. 48-54 artikla koskevat taajuuksiin liittyvien valtuutusten avainseikkoja johdonmukaisuuden parantamiseksi jäsenvaltioiden käytänteissä. Näitä ovat muun muassa i) luvan vähimmäisvoimassaoloaika (25 vuotta); ii) selkeä ja yksinkertainen menettely taajuuksien kauppaa ja vuokrausta varten; iii) puolueettomat perusteet kilpailun edistämistoimenpiteiden johdonmukaiselle soveltamiselle kilpailulainsäädännön periaatteiden perusteella, esimerkiksi taajuuskatot, taajuuksien varaaminen uusille toimijoille ja tukkutason käyttöoikeusvelvoitteet; iv) menettelyt johdonmukaisuuden ja ennakoitavuuden parantamiseksi yksittäisten taajuuksien käyttöä koskevien oikeuksien myöntämisen ja uusimisen yhteydessä; v) selkeämmät edellytykset nykyisten oikeuksien rajoittamiseksi tai peruuttamiseksi, mukaan lukien ”käytä tai menetä” -periaate ja kansallisten virnaomaisten valvontatehtävien vahvistaminen. Näissä artikloissa säädetään myös komission valtuuksista toteuttaa toimenpiteitä yhteisen määräajan vahvistamiseksi yhdenmukaistettujen taajuuksien käytön sallimiselle kaikissa jäsenvaltioissa ja valintamenettelyjen tärkeimpien osatekijöiden koordinoimiselle ja niiden laadintaperusteiden vahvistamiselle. 55 ja 56 artiklassa yksinkertaistetaan langattomien verkkojen käyttöoikeuksia koskevia edellytyksiä, jotta voidaan vastata yhteyksien voimakkaasti lisääntyvään kysyntään, sekä edellytyksiä, jotka liittyvät matalatehoisten langattomien laajakaistayhteyksien (mikrosolut) käyttöönottoon ja tarjoamiseen tiiviin verkon käyttöönotosta aiheutuvien kustannusten alentamiseksi. 28 artiklassa vahvistetaan jäsenvaltioiden koordinointivelvoitteet rajatylittävistä häiriöistä aiheutuvien ongelmien ratkaisemiseksi radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän avustuksella. Siinä myös vahvistetaan komission täytäntöönpanovaltuudet toteuttaa sitovia toimenpiteitä rajatylittävien riitojen ratkaisemiseksi ottaen mahdollisimman tarkasti huomioon radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän neuvot. Ehdotuksessa annetaan kansallisille sääntelyviranomaisille valtuudet, jotka liittyvät markkinoiden ja taloudellisten seikkojen sääntelyä koskeviin näkökohtiin jaettaessa taajuuksia sähköisille viestintäpalveluille. Kansallisille sääntelyviranomaisille myös annetaan valtuudet päättää poikkeuksellisten, verkon/taajuuden jakamista ja kansallista verkkovierailua koskevien toimenpiteiden määräämisestä sellaisten alueiden kattamiseksi, joilla ei ole internetyhteyttä. Kansallisten sääntelyviranomaisten on perustettava tämän alan toimensa perusteelliseen markkinoiden talous- ja kilpailutilannetta koskevaan analyysiin. Kun kyseessä ovat sellaiset jakoedellytykset, joilla on vaikutusta talouteen, markkinoihin ja kilpailuun eli siis markkinoiden toimintaan, 35 artiklassa perustetaan yhteistyöelimelle vertaisarviointimekanismi, jotta voidaan varmistaa johdonmukainen soveltaminen koko unionissa. Mekanismin avulla voidaan tarkastella kansallisissa taajuuksien jakamisehdotuksissa olevia markkinoiden ja taloudellisten seikkojen sääntelyä koskevia näkökohtia ja antaa ei-sitovia lausuntoja. 37 artiklassa otetaan jäsenvaltioille käyttöön puitteet vapaaehtoisen yleiseurooppalaisten tai monen maan jakomenettelyjen helpottamiseksi. Muutokset yleispalvelujärjestelmään: Ehdotuksella pyritään modernisoimaan yleispalvelujärjestelmää. Sen soveltamisalasta poistetaan vapaaehtoisuuteen perustuva vaatimus sisällyttää EU:n tasolle aiemmat palvelut (puhelinkioskit, kattavat puhelinluettelot ja numerotiedustelupalvelut) ja keskitytään yleispalveluna tarjottavaan peruslaajakaistaan, joka määritellään viittaamalla dynaamiseen perusluetteloon verkkopalveluista, joita voidaan käyttää laajakaistayhteydellä. Jäsenvaltioiden toimien olisi koskettava saatavilla olevien yhteyksien kohtuuhintaisuutta eikä verkkojen käyttöönottoa, jota varten on parempia välineitä. Yleispalvelujen kohtuuhintaisuus on varmistettava vähintään kiinteässä sijaintipaikassa, mutta jäsenvaltiot voivat myös laajentaa kohtuuhintaisuustoimenpiteiden soveltamisalaa matkaviestinpalveluihin kaikkein haavoittuvimmassa asemassa oleville käyttäjille.

79 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta varmistaa kaikille loppukäyttäjille tarkoituksenmukaisen laajakaistayhteyden ja ääniviestintäpalvelujen kohtuuhintainen käyttöoikeus ainakin kiinteässä sijaintipaikassa. Kohtuuhintaisuuden varmistamiseksi 80 artiklassa annetaan jäsenvaltioille valtuudet vaatia yrityksiä tarjoamaan erityisiä hintavaihtoehtoja pienituloisille loppukäyttäjille tai loppukäyttäjille, joilla on sosiaalisia erityistarpeita, ja/tai tarjoamaan tällaisille loppukäyttäjille suoraa tukea. Siinä myös vahvistetaan kuluttajien oikeus tehdä sopimuksia erikoishinnoista hyötyen. Koska jäsenvaltioiden toimien olisi koskettava saatavilla olevien yhteyksien kohtuuhintaisuutta eikä verkkojen käyttöönottoa, 81 artiklassa sallitaan jäsenvaltioiden sisällyttää soveltamisalaan yhteyden tarjoaminen kiinteässä sijaintipaikassa (saatavuus), jos tällaista yhteyttä ei voida varmistaa tavallisissa kaupallisissa olosuhteissa tai mahdollisesti muilla julkisen politiikan välineillä. 82 artiklassa tunnustetaan, että erilaisten kansallisten olosuhteiden vuoksi tarvitaan joustavuutta, ja siinä jäsenvaltioiden sallitaan jatkaa nykyisellään EU:n yleispalveluvelvoitteiden soveltamisalaan kuuluvien kansallisen tason palvelujen (puhelinkioskit, puhelinluettelot ja numerotiedustelupalvelut) turvaamista, jos tarve on selvästi osoitettu ja edellyttäen, että ne mukauttavat myös rahoitusjärjestelmää. 85 artiklassa säädetään, että yleispalvelu on rahoitettava yleisestä talousarviosta eikä enää alakohtaisella rahoituksella. Muutokset palveluja ja loppukäyttäjän suojelua koskeviin sääntöihin: Ottaen huomioon viime vuosina markkinoissa ja sääntelyssä tapahtuneet muutokset sekä se, että alakohtaisia sääntöjä tarvitaan edelleen, 2 artiklan 4 kohdassa määritellään uudelleen ilmaisu ”sähköinen viestintäpalvelu”. Se sisältää kolme palvelukategoriaa: i) internetyhteyspalvelu, ii) henkilöiden välinen viestintäpalvelu, jossa on kaksi alakategoriaa: numeroihin perustuva ja numeroista riippumaton, ja iii) palvelut, jotka koostuvat kokonaan tai osittain signaalien siirrosta, kuten M2M-viestinnässä ja radio- ja televisiotoiminnassa käytettävät lähetyspalvelut. Monia loppukäyttäjiä koskevista säännöksistä sovelletaan ainoastaan internetyhteyspalveluihin ja numeroihin perustuviin henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin. Numeroista riippumattomiin henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin sovelletaan velvoitteita ainoastaan silloin kun yleinen etu vaatii tiettyjen sääntelyvelvoitteiden soveltamista kaikentyyppisiin henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin riippumatta siitä, käyttävätkö ne numeroita vai eivät. Tämä koskee erityisesti turvallisuussäännöksiä (40 artikla). Silloin kun päästä päähän -liitettävyydelle tai tehokkaalle pääsylle hätäpalveluihin aiheutuu tosiasiallinen uhka, komissio voi myös toteuttaa tarpeen tunnistettuaan toimenpiteitä yhteentoimivuuden varmistamiseksi esimerkiksi aloittamalla standardointiprosessin. Kansallinen sääntelyviranomainen voi tarvittaessa määrätä tällaisia standardeja (59 artikla). Ehdotuksella kevennetään sääntelytaakkaa poistamalla tarpeettomia tai yleisen kuluttajanlainsäädännön asianmukaisesti kattamia sääntelyvelvoitteita. Kansallisilta sääntelyviranomaisilta esimerkiksi lakkautetaan valta säännellä suoraan huomattavan markkinavoiman operaattorien vähittäismyyntihintoja (yleispalveludirektiivin 17 artiklan kumoaminen). Myös muita sopimuksia, läpinäkyvyyttä, vammaisten käyttäjien käyttöoikeuksien vastaavuutta, numerotiedustelupalveluja ja kuluttajille tarkoitettujen digitaalitelevisiolaitteiden yhteentoimivuutta koskevia säännöksiä on virtaviivaistettu ja osittain poistettu, koska ne ovat päällekkäisiä horisontaalisten sääntöjen kanssa. Muitakin päällekkäisyyksiä on poistettu (95–98 artikla, 103–105 artikla). Joitakin uusia säännöksiä on lisätty, jotta voidaan vastata uusiin haasteisiin. Näitä ovat säännökset, jotka koskevat mm. sopimusten luettavuuden parantamista sellaisen tiivistelmän avulla, jossa esitetään lyhyesti olennaiset sopimustiedot, uusia kulutuksenseurantavälineitä, joiden avulla loppukäyttäjät saavat tietoa viestinnän senhetkisestä käytöstä, välineitä hintojen ja laadun vertailemiseksi, vaihtoa koskevat säännöt, jotta sopimuksiin ei tarvitse jumiutua pakettitarjonnan lisääntyessä nopeasti (tärkeimpiä alakohtaisia säännöksiä, kuten sopimuksen enimmäiskestoa ja sopimuksen irtisanomisoikeutta, sovellettaisiin koko pakettiin), sekä kielto syrjiä loppukäyttäjiä kansallisuuden tai asuinmaan perusteella (92, 95, 96, 98 ja 100 artikla). Sopimusjakson enimmäispituus on yleensä kaksi vuotta, mutta loppukäyttäjien kanssa voidaan tehdä pidempiä erillissopimuksia. Näin helpotetaan fyysisen yhteyden käyttöönottoon liittyvien rahoitusosuuksien korvaamista ja tuetaan verkkojen käyttöönottoa maksuerissä suoritettavien korvausten avulla (kysynnän yhdistämisjärjestelmä) (98 artikla). Muutokset numerointia koskeviin sääntöihin: M2M-markkinoilla esiintyvien kilpailukysymysten (erityisesti tiettyyn operaattoriin jumiutuminen) ratkaisemiseksi ehdotuksessa sallitaan kansallisten sääntelyviranomaisten jakaa numeroita muillekin yrityksille kuin sähköisiä viestintäverkkoja tai -palveluja tarjoaville yrityksille. Niillä ei kuitenkaan ole velvollisuutta tehdä sitä (88 artikla). Samassa artiklassa edellytetään, että kansalliset sääntelyviranomaiset määrittelevät tietyt numerovarat käytettäviksi kansallisina numeroina EU:ssa oman alueen rajat ylittävällä tavalla. Näin vastataan lisääntyvään kysyntään, joka koskee numerovarojen käyttöä oman alueen rajat ylittävällä tavalla erityisesti M2M-sovelluksia varten. Säännöissä, jotka koskevat yhdenmukaisten yhteiskunnallisten palvelujen yhdenmukaisia puhelinnumeroita, tärkein painopiste on edelleen kadonneita lapsia koskevan vihjepuhelinnumeron täytäntöönpano (90 artikla), kun taas 116-alkuisia numeroita koskevat yleispuitteet perustuvat jatkossakin komission päätökseen 2007/116/EY. Koska eurooppalaiselle numeroavaruudelle (ETNS) ei ole ollut viime vuosina kysyntää, vastaava säännös on poistettu (yleispalveludirektiivin 27 artikla). Hätäviestintää koskevien säännösten muutokset: Oikeudellista selkeyttä parannetaan siltä osin kuin kyse on kaikkien numeroihin perustuvien henkilöiden välisten viestintäpalvelujen tarjoajien mahdollisuudesta käyttää hätäpalveluja. Nykyinen komission valtuutus määrätä teknisiä täytäntöönpanotoimenpiteitä korvataan valtuudella antaa delegoituja säädöksiä tehokkaan pääsyn varmistamiseksi eurooppalaiseen hätänumeroon 112. Säädökset voivat koskea soittajan sijaintia, puhelin reitittämistä hätäkeskukseen vammaisten käyttäjien johdonmukaisia käyttömahdollisuuksia koko EU:ssa. Tällaisella lähestymistavalla varmistetaan rajatylittävä käyttöönotto ja hätäviestintään liittyvien teknisten ratkaisujen toimivuus (102 artikla). Muutokset hallinnointiin: 5, 6 ja 8 artiklassa vahvistetaan riippumattomien kansallisten sääntelyviranomaisten roolia säätämällä näiden vähimmäisvaltuuksista koko EU:ssa. Siinä myös parannetaan niiden riippumattomuutta säätämällä nimeämis- ja raportointivelvoitteista.

12 artiklassa säädetään muutamista muutoksista yleisvaltuutusmenettelyyn. Tarjoajien olisi tehtävä ilmoituksia yhteistyöelimelle, joka yhteyspisteenä lähettää ilmoitukset eteenpäin asianomaisille kansallisille sääntelyviranomaisille. Yhteistyöelimen olisi vahvistettava rekisteri EU:n tasolla. 27 artiklassa säädetään yritysten välisten rajatylittävien riitojen ratkaisumenettelystä sekä vahvistetaan yhteistyöelimen roolia asettamalla kansallisille sääntelyviranomaisille velvollisuus kuulla yhteistyöelintä. 33 artiklassa säädetään varmistusjärjestelmästä, jos yhteistyöelin ja komissio sopivat kannastaan kansallisen sääntelyviranomaisen ehdotuksiin korjaaviksi toimiksi, jotka on annettu tiedoksi komissiolle ja yhteistyöelimelle 32 artiklan nojalla. Tällaisissa tapauksissa komissio voi vaatia sääntelyviranomaista muuttamaan toimenpide-ehdotusta tai peruuttamaan sen sekä tarvittaessa tekemään uuden ilmoituksen markkina-analyysista.  2002/19/EY (mukautettu) 2016/0288 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä (käyttöoikeusdirektiivi) Ö eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä Õ (uudelleen laadittu toisinto) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen  Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen  ja erityisesti sen 95  114  artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä,

sekä katsovat seuraavaa:  (1)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/19/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/20/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/21/EY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/22/EY on muutettu huomattavilta osin. Koska aiotaan tehdään uusia muutoksia, kyseiset direktiivit olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen.  2002/21/EY johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) Nykyinen telealan sääntelyjärjestelmä on luonut toimivat edellytykset tehokkaalle telealan kilpailulle siirryttäessä monopoliympäristöstä täyden kilpailun ympäristöön.  2002/21/EY johdanto-osan 2 kappale (mukautettu) Komissio antoi 10 päivänä marraskuuta 1999 Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle tiedonannon ”Kohti sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen uutta järjestelmää — Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkastelu”. Tiedonannossa komissio tarkasteli telealan olemassa olevaa sääntelyjärjestelmää noudattaen telepalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamisesta saamalla aikaan avoimen verkon tarjoaminen 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/387/ETY 8 artiklaan perustuvaa velvollisuuttaan. Siinä esitettiin julkista kuulemista varten myös joukko ehdotuksia uudeksi sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen sääntelyjärjestelmäksi.  2002/21/EY johdanto-osan 3 kappale (mukautettu) Komissio antoi 26 päivänä huhtikuuta 2000 Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle tiedonannon ”Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkasteluun liittyneen julkisen kuulemisen tulokset ja uutta sääntelyjärjestelmää koskevat suuntaviivat.” Tiedonannossa esitettiin yhteenveto julkisesta kuulemisesta ja määriteltiin joukko keskeisiä suuntaviivoja sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen uuden järjestelmän valmistelua varten.  2002/21/EY johdanto-osan 4 kappale (mukautettu) Lissabonissa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti niitä mahdollisuuksia, joita siirtyminen digitaaliseen tietotalouteen merkitsee kasvulle, kilpailulle ja työpaikkojen luomiselle. Se korosti erityisesti, miten tärkeää on, että eurooppalaisilla yrityksillä ja kansalaisilla on mahdollisuus käyttää kohtuuhintaista ja ensiluokkaista viestintäinfrastruktuuria sekä monipuolisia palveluja.  2009/136/EY johdanto-osan 1 kappale (mukautettu)  uusi (2)Komissio tarkastelee säännöllisesti nykyisen sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen sääntelyjärjestelmän muodostavan viiden direktiivin, jotka ovat  osa  nykyistä sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen sääntelyjärjestelmää sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston (direktiivi 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) , sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) , sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY (puitedirektiivi) , direktiivi 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY) (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi), jäljempänä yhdessä ”puitedirektiivi ja erityisdirektiivit”, toimivuutta erityisesti ratkaistakseen, onko niitä tarpeen muuttaa tekniikan alan ja markkinoiden kehityksen valossað ï.

 uusi (3)Komissio on esittänyt digitaalisten sisämarkkinoiden strategiassa, että televiestintäalan sääntelykehyksen uudistuksessa keskitytään toimenpiteisiin, joilla tarjotaan kannustimia investointiin nopeisiin laajakaistaverkkoihin, sovelletaan yhdenmukaisempaa sisämarkkinalähestymistapaa taajuuksien hallinnointiin, luodaan edellytykset todellisia sisämarkkinoita varten puuttumalla sääntelyn hajanaisuuteen, huolehditaan markkinatoimijoiden tasapuolisista toimintaedellytyksistä ja sääntöjen johdonmukaisesta soveltamisesta sekä tehostetaan sääntelyn institutionaalista kehystä. (4)Tämä direktiivi on osa sääntelyn toimivuutta koskevaa toimintaa, jonka soveltamisalaan kuuluu neljä direktiiviä (puitedirektiivi, valtuutusdirektiivi, käyttöoikeusdirektiivi ja yleispalveludirektiivi) ja yksi asetus (yhteistyöelinasetus). Jokaisessa näistä direktiiveistä on toimenpiteitä, joita sovelletaan sekä sähköisen viestinnän verkkojen että palvelujen tarjoajiin johdonmukaisesti alalla tähän saakka sovelletun sääntelyn kanssa, jossa yrityksiä pidetään "vertikaalisesti integroituneina" eli sekä verkkojen että palvelujen tarjoajina. Tarkistuksessa on mahdollisuus laatia neljä direktiiviä uudelleen nykyisen rakenteen yksinkertaistamiseksi, jotta sen johdonmukaisuus ja käytettävyys paranisivat Refit-tavoitteen mukaisesti. Samalla voidaan myös mukauttaa rakennetta uuteen markkinatodellisuuteen, jossa viestintäpalvelujen tarjoaminen ei välttämättä enää ole sidoksissa viestintäverkon tarjoamiseen. Kuten säädösten uudelleenlaatimistekniikan järjestelmällisestä käytöstä 28 päivänä marraskuuta 2001 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa määrätään, uudelleenlaatimisessa hyväksytään uusi säädös, jonka tekstiin sisällytetään sekä sillä aikaisempaan säädökseen tehtävät sisältömuutokset että aikaisemman säädöksen muuttumattomana pysyvät säännökset. Uudelleenlaadintaa koskevassa ehdotuksessa tehdään sisältömuutoksia aiempaan säädökseen ja kodifioidaan aikaisemman säädöksen muuttumattomina säilyvät säännökset näiden sisältömuutosten kanssa.  2002/20/EY johdanto-osan 3 kappale (mukautettu) (5)Tämän direktiivin tavoitteena on luoda Tällä direktiivillä  olisi luotava  oikeudelliset puitteet sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjoamisen vapauden varmistamiseksi, siten, että niitä rajoittavat yksinomaan ne ehdot, joista tässä direktiivissä säädetään, jollei mahdollisista perustamissopimuksen 46  52  artiklan 1 kohdan mukaisista rajoituksista, erityisesti yleisen järjestyksen tai turvallisuuden taikka kansanterveyden perusteella toteutettavista toimenpiteistä, muuta johdu.  2002/21/EY johdanto-osan 7 kappale (mukautettu)  uusi (6)Tämän direktiivin ja erityisdirektiivien säännöksillä ei rajoiteta kunkin jäsenvaltion mahdollisuutta toteuttaa tarvittavia toimenpiteitä  , jotka ovat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 87 ja 45 artiklassa mukaisesti perusteltuja,  keskeisten turvallisuusetujensa suojelun varmistamiseksi, yleisen järjestyksen  , julkisen moraalin  ja turvallisuuden takaamiseksi ja rikosten tutkinnan, paljastamisen ja niistä syytteeseenpanon mahdollistamiseksi, mukaan lukien se, että kansalliset sääntelyviranomaiset vahvistavat sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajiin sovellettavat erityiset ja oikeasuhteiset velvollisuudet.  2002/21/EY johdanto-osan 5 kappale (mukautettu)  uusi (7)Televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymisen vuoksi kaikkien siirtoverkkojen  sähköisten viestintäverkkojen  ja -palvelujen tulisi kuulua  mahdollisimman pitkälti  samaan sääntelyjärjestelmään  , yhdellä direktiivillä vahvistettuun eurooppalaiseen sähköisen viestinnän säännöstöön, lukuun ottamatta seikkoja, joita voidaan käsitellä paremmin asetuksilla vahvistettavilla sellaisenaan sovellettavilla säännöillä.  . Tämä sääntelyjärjestelmä koostuu tästä direktiivistä ja seuraavista neljästä erityisdirektiivistä: sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY , (valtuutusdirektiivi), sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi), yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) sekä henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla 15 päivänä joulukuuta 1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/66/EY (tietosuojadirektiivi), jäljempänä ”erityisdirektiivit”. On välttämätöntä, että siirron  sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen  sääntely erotetaan sisällön sääntelystä. Tästä syystä tämä järjestelmä  säännöstö  ei koske sähköisissä viestintäverkoissa sähköisten viestintäpalvelujen avulla tarjottujen palvelujen sisältöä, kuten ohjelmasisältöä, rahoituspalveluja ja tiettyjä tietoyhteiskunnan palveluja, ja näin ollen sillä ei rajoiteta tällaisia palveluja koskevia, yhteisön  unionin  tai jäsenvaltioiden tasolla yhteisön  unionin  oikeuden mukaisesti toteutettavia toimenpiteitä kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden edistämiseksi ja tiedotusvälineiden moniarvoisuuden varmistamiseksi. Televisiolähetysten sisältöön sovelletaan televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3 päivänä lokakuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/552/ETY Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2010/13/EU .  Audiovisuaalialan politiikan ja sisällön sääntelyllä pyritään sellaisiin yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin kuin sananvapaus, tiedotusvälineiden moniarvoisuus, puolueettomuus, kulttuurinen ja kielellinen monimuotoisuus, sosiaalinen osallisuus, kuluttajansuoja ja alaikäisten suojelu.  Siirtojärjestelmien  Sähköisen viestinnän  ja sisällön sääntelyn erottaminen toisistaan ei merkitse sitä, ettei niiden välisiä yhteyksiä olisi otettava huomioon erityisesti tiedotusvälineiden moniarvoisuuden, kulttuurisen monimuotoisuuden ja kuluttajansuojan varmistamiseksi. ê 2002/21/EY johdanto-osan 8 kappale ð uusi (8)Tämä direktiivi ei koske laitteita, jotka kuuluvat radio- ja telepäätelaitteista ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroisesta tunnustamisesta 9 päivänä maaliskuuta 1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/5/EY soveltamisalaan  vaikuta direktiivissä 2014/53/EU tarkoitettuihin radiopäätelaitteisiin , mutta kylläkin koskee digitaalitelevisioon liittyviä kuluttajille tarkoitettuja laitteita.

 2009/140/EY johdanto-osan 11 kappale (mukautettu)  uusi (9)Jotta kansalliset sääntelyviranomaiset pystyisivät saavuttamaan puitedirektiivissä ja erityisdirektiiveissä  tässä direktiivissä  asetetut tavoitteet erityisesti päästä päähän -yhteentoimivuuden osalta, puitedirektiivin soveltamisalan olisi katettava olisi ulotettava kattamaan radio- ja telepäätelaitteetisiin, sellaisina kuin ne on määritelty radio- ja telepäätelaitteista ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroisesta tunnustamisesta 9 päivänä maaliskuuta 1999 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 1999/5/EY ,  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/53/EU,  sekä digitaalitelevisiotoiminnassa käytettäviin kuluttajalaitteisiin liittyvät tietyt näkökohdat saatavuuden helpottamiseksi vammaisten käyttäjien kannalta.  On tärkeää, että sääntelyviranomaiset rohkaisevat verkko-operaattoreita ja laitteiden valmistajia toimimaan yhteistyössä, jotta helpotetaan vammaisten mahdollisuuksia käyttää sähköisiä viestintäpalveluja. Tätä direktiiviä olisi sovellettava myös radiotaajuuksien yksinoikeudettomaan käyttöön silloin kun kyseessä on radiopäätelaitteiden henkilökohtainen käyttö, joka ei liity taloudelliseen toimintaan, jotta voitaisiin varmistaa yhdenmukainen lähestymistapa niiden lupajärjestelmään.   2002/21/EY johdanto-osan 6 kappale (mukautettu) Audiovisuaalialan politiikka ja sisällön sääntely toteutetaan sellaisten yleisen edun mukaisten tavoitteiden perusteella kuin sananvapaus, tiedotusvälineiden moniarvoisuus, puolueettomuus, kulttuurinen ja kielellinen monimuotoisuus, sosiaalinen osallisuus, kuluttajansuoja ja alaikäisten suojelu. Komission tiedonannossa ”Periaatteita ja suuntaviivoja yhteisön audiovisuaalipolitiikalle digitaaliaikaa varten” ja 6 päivänä kesäkuuta 2000 annetuissa neuvoston päätelmissä, joissa neuvosto ilmaisee tyytyväisyytensä kyseiseen tiedonantoon, määritellään yhteisön toiminnan painopisteet yhteisön audiovisuaalialan politiikan täytäntöönpanemiseksi.  2002/22/EY johdanto-osan 50 kappale (mukautettu) Tämän direktiivin säännökset eivät estä jäsenvaltioita toteuttamasta perustamissopimuksen 30 ja 46 artiklan mukaisesti erityisesti yleisen järjestyksen tai turvallisuuden ja julkisen moraalin kannalta perusteltuja toimenpiteitä.  2002/21/EY johdanto-osan 9 kappale (mukautettu) Tietoyhteiskunnan palvelut kuuluvat tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8 päivänä kesäkuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) .  2002/21/EY johdanto-osan 10 kappale (mukautettu)  uusi (10)Teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22 päivänä kesäkuuta 1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY 1 artiklassa oleva tietoyhteiskunnan palvelun määritelmä kattaa suuren joukon verkossa tapahtuvia taloudellisia toimintoja. Useimmat näistä toiminnoista eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, koska ne eivät muodostu kokonaan tai pääosin signaalien siirtämisestä sähköisissä viestintäverkoissa.  Tietyt tämän direktiivin mukaiset sähköiset viestintäpalvelut voivat myös olla teknisiä määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 9 päivänä syyskuuta 2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/1535 1 artiklassa säädetyn tietoyhteiskunnan palvelujen määritelmän mukaisia. Tietoyhteiskunnan palveluja koskevia säännöksiä sovelletaan myös kyseisiin sähköisiin viestintäpalveluihin siltä osin kuin tässä direktiivissä tai muissa unionin säädöksissä ei ole niitä tarkempia sähköisiin viestintäpalveluihin sovellettavia säännöksiä.  Tämä direktiivi kattaa  kuitenkin sähköiset viestintäpalvelut kuten  puheensiirtopalvelun  , sanomanvälityspalvelut  ja sähköpostin siirtopalvelun. Sama yritys, esimerkiksi Internet-palveluntarjoaja, voi tarjota sekä sähköisen viestintäpalvelun, kuten Internet-yhteyden, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuulumattomia palveluja, kuten Internet-sisältöjen  ja viestintään liittymättömien sisältöjen  toimittamisen.  2002/20/EY johdanto-osan 20 kappale (11)Sama yritys, esimerkiksi kaapelioperaattori, voi tarjota sekä sähköistä viestintäpalvelua, kuten televisiosignaalien siirtämistä, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuulumattomia palveluja, kuten ääni- tai televisiolähetyssisältöjen kaupallista tarjontaa, ja siksi kyseiselle yritykselle voidaan muiden kuin tämän direktiivin säännösten nojalla asettaa lisävelvollisuuksia, jotka liittyvät sen toimintaan sisällön tarjoajana tai jakajana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin liitteessä I olevan ehtoja koskevan luettelon soveltamista.

 uusi (12)Sääntelykehyksen olisi katettava radiotaajuuksien käyttö kaikissa sähköisissä viestintäverkoissa, mukaan lukien yleistyvä radiotaajuuksien henkilökohtainen käyttö sellaisten uuden tyyppisten verkkojen toimesta, jotka koostuvat yksinomaan sellaisten mobiilien radiopäätelaitteiden autonomisista järjestelmistä, jotka liittyvät langattomien yhteyksien kautta ilman keskitettyä hallintoa tai keskitettyä verkko-operaattoria eikä välttämättä minkään tietyn taloudellisen toiminnan yhteydessä. Tällaisia verkostoja syntynee viidennen sukupolven matkaviestinympäristön kehittämisen yhteydessä erityisesti rakennusten ulkopuolelle ja kaduille liikennettä, energiaa, tutkimusta ja kehittämistä, sähköisiä terveyspalveluja, väestönsuojelua, katastrofiapua, esineiden internetiä, laitteiden välistä viestintää ja verkkoon liitettyjä autoja varten. Sen vuoksi silloin kun jäsenvaltiot soveltavat radiotaajuuksien tehokkaaseen käyttöön ja haitallisten häiriöiden välttämiseen direktiivin 2014/53/EU 7 artiklan perusteella kansallisia lisävaatimuksia, jotka koskevat radiolaitteiden käyttöön ottamista ja/tai käyttöä, olisi otettava huomioon sisämarkkinaperiaatteet. (13)Sähköisten viestintäverkkojen kapasitettia koskevat vaatimukset lisääntyvät jatkuvasti. Kun aiemmin keskityttiin lähinnä kasvattamaan yleisesti ja kunkin yksittäisen käyttäjän saatavilla olevaa kaistanleveyttä, nykyään yhä tärkeämpiä ovat muut muuttujat, kuten vasteaika, saatavuus ja luotettavuus. Nykyään tähän kysyntään vastataan tuomalla valokuitu yhä lähemmäs käyttäjää, ja tulevat "erittäin suuren kapasiteetin verkot" edellyttävät suorituskykyä, joka vastaa sitä, jonka vähintään paikassa, jonne palvelu suoritetaan, olevaan jakelupisteeseen asti ulottuva valokuituelementteihin perustuva verkko voi tarjota. Tämä vastaa kiinteissä yhteyksissä sellaista verkon suorituskykyä, joka voidaan saavuttaa valokuituasennuksella monen asunnon kiinteistöön, jota pidetään paikkana, jonne palvelu suoritetaan, ja matkaviestiyhteyksissä verkon suorituskykyä, joka voidaan saavuttaa valokuituasennuksella tukiasemaan, jota pidetään paikkana, jonne palvelu suoritetaan. Loppukäyttäjien erilaisia kokemuksia, jotka johtuvat siihen välineeseen erottamattomasti liittyvistä eri ominaisuuksista, jolla verkko lopulta yhdistyy verkon liityntäpisteeseen, ei pitäisi ottaa huomioon määriteltäessä, voidaanko langattoman verkon katsoa tarjoavan vastaavan verkon suorituskyvyn. Teknologiariippumattomuuden periaatteen mukaisesti muita teknologioita ja siirtovälineitä ei saa sulkea pois, jos ne vertautuvat kapasiteetiltaan tähän perusskenaarioon. Tällaisten "erittäin suuren kapasiteetin verkkojen" käyttönotto lisää verkkojen kapasiteettia entisestään ja raivaa tietä tuleville matkaviestinverkkosukupolville, jotka perustuvat parannettuihin radiorajapintoihin ja tiheämpään verkkoarkkitehtuuriin.  2009/136/EY johdanto-osan 13 kappale (mukautettu)  uusi (14)Määritelmiä on tarkistettava, jotta ne vastaisivat teknologiariippumattomuuden periaatetta ja pysyisivät teknologian kehityksen tasalla.  Verkoissa on teknologian ja markkinoiden kehityksen myötä ryhdytty käyttämään Internet-yhteyskäytäntöteknologiaa, joten loppukäyttäjillä on mahdollisuus tehdä valintansa kilpailevien puhelupalveluntarjoajien välillä. Sen vuoksi ilmaisu "yleisesti saatavilla oleva puhelinpalvelu", jota käytetään yksinomaan direktiivissä 2002/22/EY ja jonka yleisesti ajatellaan viittaavaan perinteisiin analogisiin puhelinpalveluihin, olisi korvattava tuoreemmalla ja teknologisesti neutraalilla ilmaisulla "ääniviestintä".  Erityisesti pPalvelun tarjoamisen ehdot olisi erotettava tekijöistä, joilla varsinaisesti määritellään yleisesti saatavilla oleva puhelinpalvelu  ääniviestintäpalvelu , toisin sanoen yleisesti saatavilla oleva sähköinen viestintäpalvelu, jonka avulla voidaan ottaa ja vastaanottaa joko suoraan tai välillisesti kotimaanpuheluja tai kotimaan- ja ulkomaanpuheluja kansallisessa tai kansainvälisessä numerointisuunnitelmassa olevan numeron tai numeroiden avulla riippumatta siitä, perustuuko kyseinen palvelu piirikytkentäiseen vai pakettivälitteiseen tekniikkaan. Tällaiselle palvelulle on luonteenomaista, että se on kaksisuuntaista eli kumpikin osapuoli voi osallistua viestintään. Palvelu, joka ei täytä kaikkia näitä ehtoja, esimerkiksi asiakaspalvelusivustolla oleva ”linkki” (click-through), ei ole  tällainen  yleisesti saatavilla oleva puhelinpalvelu. Yleisesti saatavilla oleviin puhelinpalveluihin  Ääniviestintään  sisältyvät myös erityisesti vammaisille käyttäjille tarkoitetut viestintävälineet, joissa hyödynnetään tekstipuhelinpalveluja tai eri viestintämuotojen täydellistä interaktiivisuutta (”total conversation”).  uusi (15)Viestintätarkoitukseen käytettävät palvelut ja niiden toimittaminen ovat kehittyneet huomattavasti. Loppukäyttäjät käyttävät yhä enemmän perinteisten puhelinpalvelujen, tekstiviestien ja sähköpostin siirtopalvelujen sijasta toiminnallisesti vastaavia verkkopalveluja, kuten IP-puhepalvelu, sanomanvälityspalvelu ja verkkopohjaiset sähköpostipalvelut. Sen varmistamiseksi, että loppukäyttäjät ovat tehokkaasti ja tasapuolisesti suojatut toiminnallisesti toisiaan vastaavia palveluja käyttäessään, tulevaisuuteen suuntautuvan sähköisten viestintäpalvelujen määritelmän ei pitäisi perustua ainoastaan teknisiin muutujiin vaan toiminnalliseen lähestymistapaan. Tarvittavan sääntelyn soveltamisalan olisi oltava asianmukainen sääntelyn yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Vaikka "signaalien siirtäminen" on jatkossakin tärkeä muuttuja tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien palvelujen määrittelemiseksi, määritelmän olisi katettava myös muut viestinnän mahdollistavat palvelut. Loppukäyttäjän kannalta ei ole olennaista, siirtääkö tarjoaja signaalit itse vai tapahtuuko viestintä internetyhteyspalvelun kautta. Sähköisten viestintäpalvelujen muutetun määritelmän olisi sen vuoksi sisällettävä kolme palvelutyyppiä, jotka voivat olla osittain päällekkäisiä, toisin sanoen asetuksen (EU) 2015/2120 2 artiklan 2 kohdan mukaiset internetyhteyspalvelut, tässä direktiivissä määritellyt henkilöiden väliset viestintäpalvelut sekä kokonaan tai pääasiallisesti signaalien siirtämisestä koostuvat palvelut. Sähköisen viestintäpalvelun määritelmän pitäisi poistaa aiemman määritelmän täytäntöönpanon yhteydessä havaitut ristiriitaisuudet ja sallia tiettyjen sääntelykehykseen sisältyvien oikeuksien ja velvollisuuksien kohdennettu säännöskohtainen soveltaminen eri palvelutyyppeihin. Sähköisten viestintäpalvelujen joko korvausta vastaan tai muutoin suorittaman henkilötietojen käsittelyn on oltava direktiivin 95/46/EY mukaista, joka korvataan 25 päivänä toukokuuta 2018 asetuksella (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus). (16)Jotta palvelu kuuluisi sähköisen viestintäpalvelun määritelmän soveltamisalaan, se on tavallisesti tarjottava korvausta vastaan. Digitaalisessa taloudessa markkinatoimijat yhä enemmän katsovat käyttäjiä koskevilla tiedoilla olevan rahallista arvoa. Sähköisten viestintäpalvelujen toimittamisen vastineena käytetään usein muuta kuin rahaa, esimerkiksi henkilötietojen tai muiden tietojen käyttöoikeutta. Sen vuoksi korvauksen käsitteen olisi sisällettävä tilanteet, joissa palvelun tarjoaja pyytää ja loppukäyttäjä aktiivisesti antaa tarjoajalle suoraan tai epäsuorasti henkilötietoja, kuten nimen tai sähköpostiosoitteen, tai muita tietoja. Tämän olisi käsitettävä myös tilanteet, joissa tarjoaja kerää tietoa ilman että loppukäyttäjä antaa sitä aktiivisesti, esimerkiksi henkilötietoja – IP-osoite mukaan lukien – tai muita automaattisesti generoituja tietoja, kuten evästeen keräämät ja siirtämät tiedot. Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, joka koskee SEUT-sopimuksen 57 artiklaa, mukaan kyse on perussopimuksen mukaisesta korvauksesta myös silloin kun maksun palvelun tuottajalle suorittaa kolmas osapuoli eikä palvelun vastaanottaja. Korvauksen käsitteen olisi sen vuoksi sisällettävä myös tilanteet, joissa loppukäyttäjä joutuu seuraamaan mainoksia vain saadakseen pääsyn palveluun tai joissa palvelun tarjoaja muuttaa keräämiään henkilötietoja rahaksi. (17)Henkilöiden väliset viestintäpalvelut ovat palveluja, jotka mahdollistavat henkilöiden välisen interaktiivisen tietojenvaihdon, ja niihin kuuluvat muun muassa kahden henkilön väliset perinteiset puhelut ja kaiken tyyppiset sähköpostit, sanomanvälityspalvelut tai ryhmäverkkojuttelut. Henkilöiden väliset viestintäpalvelut kattavat viestinnän luonnollisten henkilöiden välillä siten, että henkilöitä on rajallinen eli ei potentiaalisesti rajaton määrä ja että viestin lähettäjä määrittelee tämän lukumäärän. Oikeushenkilöiden välisen viestinnän pitäisi kuulua määritelmän soveltamisalaan silloin kun luonnolliset henkilöt toimivat kyseisten oikeushenkilöiden puolesta tai liittyvät ainakin toisen viestinnän osapuolista. Interaktiivinen viestintä tarkoittaa, että tiedon vastaanottaja pystyy palvelussa vastaamaan. Palveluja, jotka eivät ole näiden vaatimusten mukaisia, kuten lineaarinen lähetystoiminta, tilausvideopalvelu, verkkosivut, sosiaaliset verkostot, blogit tai koneiden välinen tietojenvaihto, ei pidetä henkilöiden välisenä viestintäpalveluina. Palvelua ei pitäisi poikkeuksellisissa olosuhteissa pitää henkilöiden välisenä viestintäpalveluna, jos henkilöiden välisen interaktiivisen viestinnän toiminto on pelkästään toiseen palveluun olennaisesti liittyvä liitännäistoiminto, jota ei puolueettomien teknisten syiden vuoksi voida käyttää ilman pääpalvelua ja jonka integrointi ei ole keino kiertää sähköisiä viestintäpalveluja koskevien sääntöjen soveltamista. Tällainen poikkeus voisi periaatteessa olla esimerkiksi verkkopelin viestintäkanava, joka on riippuvainen palvelun viestintätoiminnon ominaisuuksista. (18)Kansallisesta tai kansainvälisestä numerointisuunnitelmasta tulevia numeroita käyttävät henkilöiden väliset viestintäpalvelut yhdistyvät yleiseen (piiri- tai paketti) kytkentäiseen puhelinverkkoon. Tällaisiin henkilöiden välisiin numeroihin perustuviin viestintäpalveluihin kuuluvat sekä palvelut, joihin loppukäyttäjien numerot osoitetaan päästä päähän -liitettävyyden varmistamiseksi, että palvelut, joiden avulla loppukäyttäjät saavat yhteyden henkilöihin, joille tällaiset numerot on osoitettu. Numeron käytön pelkästään tunnisteena ei pitäisi katsoa vastaavan numeron käyttöä yleiseen kytkentäiseen puhelinverkkoon yhdistymiseksi, minkä vuoksi ei itsessään tulisi pitää riittävänä perusteena palvelun määrittelemiseksi henkilöiden väliseksi numeroihin perustuvaksi viestintäpalveluksi. Henkilöiden välisiin numeroista riippumattomiin viestintäpalveluihin olisi sovellettava velvoitteita vain, jos yleinen etu vaatii tiettyjen sääntelystä johtuvien velvoitteiden soveltamista kaiken tyyppisiin henkilöiden välisiin viestintäpalveluihin riippumatta siitä, käyttävätkö ne palvelujensa tarjoamiseksi numeroita vai eivät. On perusteltua kohdella numeroihin perustuvia henkilöiden välisiä viestintäpalveluja eri tavalla, koska ne osallistuvat julkisesti varmistettuun yhteentoimivaan ekosysteemiin ja näin myös hyötyvät siitä.  2002/22/EY johdanto-osan 6 kappale  uusi (19)Verkon liityntäpiste muodostaa sääntelytarkoituksia varten tarvittavan rajan sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevan säännöstön ja televiestinnän päätelaitteita koskevan säännöstön. Verkon liityntäpisteiden sijaintikohtien määrittely on kansallisen sääntelyviranomaisen tehtävä, ja se toteutetaan tarvittaessa asianomaisten yritysten ehdotuksen pohjalta.  Kansallisten sääntelyviranomaisten käytännön perusteella ja ottaen huomioon kiinteiden ja langattomien yhteyksien kirjo Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen olisi tiiviissä yhteistyössä komission kanssa annettava suuntaviivat siitä, miten verkon liityntäpiste määritellään tämän direktiivin mukaisesti erilaisissa konkreettisissa olosuhteissa.   uusi

(20)Tekniikan kehityksen ansiosta loppukäyttäjät voivat käyttää hätäpalveluja paitsi puhelujen myös muiden henkilöiden välisten viestintäpalvelujen kautta. Hätäviestinnän käsitteen olisi sen vuoksi katettava kaikki henkilöiden väliset viestintäpalvelut, joilla tällaisia hätäpalveluja on mahdollista käyttää. Sen perustana ovat unionin lainsäädäntöön jo kirjatut hätäjärjestelmän elementit eli hätäkeskus ja sopivin hätäkeskus sekä hätäpalvelut.  2002/21/EY johdanto-osan 16 kappale (mukautettu)  uusi (21)Kansallisilla sääntelyviranomaisilla  ja muilla toimivaltaisilla viranomaisilla  olisi oltava  työssään  yhdenmukaiset tavoitteet ja periaatteet ja niiden olisi tarvittaessa sovitettava toimensa yhteen muiden jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisten  ja yhteistyöelimen  kanssa hoitaessaan tässä sääntelyjärjestelmässä säädettyjä tehtäviään.  2002/21/EY johdanto-osan 17 kappale (mukautettu)  uusi (22)Tämän direktiivin ja erityisdirektiivien nojalla perustettujen kansallisten sääntelyviranomaisten  toimivaltaisten viranomaisen  toiminnalla edistetään laajempaa toimintapolitiikkaa kulttuurin, työllisyyden, ympäristön, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden sekä kaupunki- ja aluesuunnittelun alalla.  uusi (23)Digitaalisia sisämarkkinoita koskevan strategian politiitisten tavoitteiden ilmaisemiseksi sääntelyn tasolla sääntelykehyksessä olisi nykyisten kolmen päätavoitteen lisäksi (kilpailun edistäminen, sisämarkkinoiden kehittäminen ja loppukäyttäjien etujen suojeleminen) oltava liitettävyyteen liittyvä tavoite, joka ilmaistaan tuotoksina: sekä kiinteiden että liikkuvien erittäin suuren kapasiteetin yhteyksien laaja saatavuus ja käyttöönotto kaikkien unionin kansalaisten ja yritysten keskuudessa kohtuullisten hintojen ja vaihtoehtojen perusteella, jotka ovat mahdollisia kun kilpailu on tehokasta ja oikeudenmukaista, investoinnit tehokkaita ja innovaatio avointa, taajuuksia käytetään tehokkaasti, sisämarkkinoilla on yhteiset säännöt ja ennustettavissa olevat sääntelytavat ja kansalaisten etujen turvaamiseksi on tarvittavat alakohtaiset säännöt. Jäsenvaltioiden, kansallisten sääntelyviranomaisten, muiden toimivaltaisten viranomaisten ja sidosryhmien kannalta liitettävyystavoite edellyttää toisaalta pyrkimystä taloudellisesti kestäviin suurimman kapasiteetin verkkoihin ja palveluihin tietyllä alueella ja toisaalta pyrkimystä maantieteelliseen yhteenkuuluvuuteen lähentämällä eri alueilla saatavilla olevat kapasiteetit.  2002/21/EY johdanto-osan 18 kappale (mukautettu)  uusi (24) Periaate, jonka mukaan jäsenvaltioiden   on sovellettava EU:n lainsäädäntöä niin, että vältetään sitoutumista yksittäisiin tekniikoihin  Jäsenvaltioille asetettu vaatimus varmistaa, että kansalliset sääntelyviranomaiset pyrkivät kaikin tavoin välttämään sääntelyn sitomista yksittäisiin tekniikoihin, mikä merkitsee, etteivät  kansallinen sääntelyviranomainen   tai muu toimivaltainen   viranomainen  ne saa edellyttää tai suosia tietyn tyyppisen tekniikan käyttöä, ei sulje pois oikeasuhteisia toimenpiteitä tiettyjen yksittäisten palvelujen, kuten spektrin käyttöä tehostavan digitaalitelevision, edistämiseksi perustelluissa tapauksissa  sääntelykehyksen tavoitteiden saavuttamiseksi .  Se ei myöskään estä ottamasta huomioon, että joi