Alueiden komitean lausunto aiheesta "Talous- ja rahaliitto" CdR 65/96 fin



Virallinen lehti nro C 034 , 03/02/1997 s. 0001



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Talous- ja rahaliitto" (97/C 34/01) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon 15. marraskuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 C artiklan neljännen kohdan mukaisesti tekemänsä päätöksen antaa lausunto aiheesta "Talous- ja rahaliitto" ja antaa asian valmistelu valiokunnan 1 "Alueellinen kehitys Taloudellinen kehitys Paikallinen ja alueellinen rahoitus" tehtäväksi, ottaa huomioon lausuntoluonnoksen, jonka valiokunta 1 hyväksyi 21. kesäkuuta 1996 (esittelijät Alfred Geisel ja Albert Bore) (CdR 65/96 rev. 3), ja ottaa niin ikään huomioon Euroopan unionin perustamissopimuksen B artiklan ja 109 e m artiklat, Euroopan komission vihreän kirjan käytännön järjestelyistä yhtenäisvaluutan käyttöön ottamiseksi KOM(95) 333 lopull., Euroopan rahapoliittisen instituutin julkaisun "Yhtenäisvaluuttaan siirtyminen", valtioiden ja hallitusten päämiesten 15. ja 16. joulukuuta 1995 Madridissa pitämän kokouksen päätökset, hyväksyi 18. ja 19. syyskuuta 1996 pitämässään 14. täysistunnossa (syyskuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Siirtyminen talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen vaikuttaa niin suorasti kuin epäsuorasti monella tavalla Euroopan alueisiin ja kuntiin. Muutokset koskevat etenkin talouden rakennetta, talous- ja rahapolitiikkaa sekä työmarkkina- ja sosiaalipolitiikkaa. Talous- ja rahaliitto muuttaa lisäksi yhtenäismarkkinoilla kilpailulle asetettuja ehtoja. Se myös asettaa toisaalta alueiden ja kuntien väliselle yhteistyölle ja toisaalta niiden piirissä toimiville yrityksille uusia vaatimuksia. Lisäksi talous- ja rahaliittoon liittyy alue- ja kunnallishallinnon kannalta monenlaista sopeutumista. 1.2. Alueiden komitean kanta rahaliittoon ja siihen siirtymiseen liittyviin kysymyksiin on seuraava: 2. Eurooppa ja rahaliitto 2.1. Alueiden komitea vahvistaa tukevansa talous- ja rahaliittoa vakautta ja kehitystä luovana tekijänä ja kannattaa Euroopan poliittisen yhdentymisen jatkamista. 2.2. Yhtenäisvaluutta on sisämarkkinoiden looginen täydennys ja vahvistaa Euroopan taloutta maailman mittakaavassa. Valuutanvaihtokulut ja valuuttatappioiden ehkäisykustannukset ja valuuttakurssiriski poistuisivat yhteisön piiristä. Tästä seuraa säästöjä ja sijoitusten pitkän aikavälin suunnitteluvarmuutta. 2.3. Jäsenvaltioiden valuuttojen kurssiheilahtelujen vuoksi ei EU:n talous ole saavuttanut riittävää vakautta, joka mahdollistaisi sen kasvupotentiaalin hyödyntämisen. Tämä on johtanut yleisiin kasvuhäviöihin, joita ei enää ilmenisi tässä muodossa yhtenäisvaluutan puitteissa. 2.4. On odotettavissa, että yhtenäisvaluutalla on kansainvälisessä valuuttajärjestelmässä nykyisiä eurooppalaisia valuuttoja suurempi rooli kauppa-, sijoitus- ja varantovaluuttana. Se lieventää jyrkkien valuuttavaihtelujen vaikutusta paikallistason talouteen ja auttaa taistelemaan nykyistä tehokkaammin kansainvälistä valuuttakeinottelua vastaan. Myös tämä edistäisi Euroopan taloudellista kehitystä. 2.5. Entistä suurempien pääomamarkkinoiden vuoksi on odotettavissa, että rahaliittoon osallistuvien jäsenvaltioiden keskimääräinen korkotaso laskee, vaikka joissain rahaliittoon kuuluvissa jäsenvaltioissa korot voivatkin lievästi nousta. 2.6. Unionin sisäiset ulkomaanmatkat halpenevat valuutanvaihtokustannusten poistuttua, mikä tukee myös eurooppalaista nuoriso- ja kulttuurivaihtoa. 2.7. Alueiden komitea pitää kuitenkin rahaliiton odotettavia myönteisiä vaikutuksia jäsenvaltioiden kokonaistaloudelliseen kehitykseen (työllisyys ja kasvu) todellisina vain jos yhtenäisvaluutasta muodostuu vakaa valuutta. Muutoin Euroopan kokonaistaloudellinen voima uhkaa heiketä ja kuluttajille ja säästäjille uhkaa aiheutua taloudellisia menetyksiä. 2.8. Alueiden komitea on tyytyväinen Madridin huippukokouksen päätelmissä esitettyyn valtion- ja hallitusten päämiesten aikomukseen siirtyä rahaliiton kolmanteen vaiheeseen 1.1.1999, ja komitea pitää tarpeellisena noudattaa EU:n perustamissopimukseen sisältyviä lähentymisehtoja. Tämä koskee sekä hintojen vakautta, julkistalouden alijäämää, valtionvelkaa, korkotasoa ja osallistumista Euroopan valuuttajärjestelmään että riippumattomien kansallisten keskuspankkien luomista rahaliittoon kuuluvissa jäsenvaltioissa. Lopullinen päätös rahaliiton kolmanteen vaiheeseen osallistujista ja vaiheen aikataulusta jää todellisuudessa kuitenkin valtioiden ja hallitusten päämiesten tehtäväksi keväällä 1998. 2.9. Alueiden komitea on tyytyväinen valtion- ja hallitusten päämiesten päätökseen antaa tulevalle yhtenäisvaluutalle nimeksi euro. 2.10. Alueiden komitea on tyytyväinen Madridin huippukokouksen päätökseen, jonka mukaan rahaliittoon osallistuvat jäsenvaltiot valitaan vuoden 1997 tosiasiallisten arvojen eikä suunnitteluarvojen perusteella. 2.11. Alueiden komitea korostaa, että rahaliiton onnistumisen edellytyksenä on rahapoliittisen lähentymisen ohella myös todellinen taloudellinen lähentyminen ja tuottavuuden samankaltainen kehitys. Muutoin on seurauksena joko epävakaampi rahapolitiikka tai voimakkaampi tasoitusmekanismi heikoimpia alueita varten, joka edellyttää Euroopan poliittisen yhdentymisen jatkumista ja Euroopan kansalaisten riittävää solidaarisuutta ja tukea. 2.12. Vakauttaminen on useissa jäsenvaltioissa jäänyt jälkeen alkuperäisistä ennusteista. Lisäksi viime kuukausina on käynyt ilmi, että heikko suhdannekehitys on useissa jäsenmaissa entisestään vaikeuttanut vakauttamista. Julkisen talouden vakauttamisen liian pikainen jatkaminen voisi nykytilanteessa jopa entisestään rasittaa Euroopan heikkoja suhdanteita, etenkin kun eräissä jäsenvaltioissa on tehty budjettileikkauksia, jotka suhdannekehitykseen verrattuna vaarantavat "julkisen" yhteisymmärryksen. Tavoitetta, jonka mukaan kaikkien jäsenvaltioiden tulee täyttää lähentymisehdot, ei saa päästää käsistä, sillä vain sen kautta voidaan edistää kasvun jatkumista ja työllisyyden paranemista. 2.13. Mikäli ratkaisevat vakauttamistoimet yhdistetään julkisesti lähentymisperusteiden noudattamiseen, on vaara, että monet Euroopan kansalaiset yhdistävät tulevan eurorahan sosiaalipalvelujen alasajoon ja työttömyyteen. Tästä voisi olla seurauksena politiikan vahingollinen uudelleenkansallistuminen ja eurooppalaisen yhdentymispolitiikan kannatuksen väheneminen. 2.14. Edellä mainittu voisi aiheuttaa sen, että laajat kansalaispiirit eivät enää hyväksyisi rahaliittoa. Alueiden komitean mielestä on kuitenkin välttämätöntä, että tulevalla yhtenäisvaluutalla on kansalaisten keskuudessa laaja kannatus. Poliittinen unioni ja demokratisoituminen 2.15. Rahapolitiikan valvonnan siirtyminen kansalliselta tasolta Euroopan tasolle vaatii poliittisen unionin syventämistä. Kansalaisten entistä voimakkaampi sitoutuminen Euroopan unioniin on tässä mielessä edellytys solidaariselle rinnakkainelolle Euroopan unionissa. Vähemmistön kannattama rahaliitto ei edistä solidaarisuutta eikä sitoutumista Euroopan unioniin. Samoin talous- ja rahaliittoon liittyvät hajottavat voimat voidaan jatkossa torjua ainoastaan laajan poliittisen unionin yhteistoimin. 2.16. Alueiden komitea kehottaa jäsenvaltioita tulevan hallitustenvälisen konferenssin yhteydessä päättämään yhteisön toimielinten selvästä demokratisoimisesta. Vakaan rahaliiton puolesta Mitkä jäsenet kuuluvat perustajajoukkoon? 2.17. Kilpailupoliittiselta ja sisämarkkinoiden toiminnan kannalta rahaliiton hyödyllisyys lisääntyy siihen osallistuvien kansantalouksien lukumäärän ja koon myötä. AK vaatii ponnekkaasti, että Euroopan yhtenäisvaluutassa vakauskriteereistä tinkimättä on mukana alusta pitäen mahdollisimman moni jäsenvaltio ja Euroopan unionin tärkeimmät kansantaloudet. Mikäli jäsenten piiri jää pieneksi, on pelättävissä, että se vaikuttaa yhdentymiseen kielteisesti eikä myönteisesti. 2.18. Koska eurorahalla on Euroopan unionille ja sen kansalaisille samaistumista edistävä merkitys, on alueiden komitean mielestä välttämätöntä ponnistella laajan ja kansalaisten enemmistön kattavan valuutta-alueen luomiseksi jo rahaliiton ensimmäisessä vaiheessa. Veropolitiikan osuus 2.19. Valuutan kestävän vakauden ja työllisyyden kasvun turvaamiseksi alueiden komitea korostaa raha- ja veropolitiikan vakauteen tähtäävän yhteistyön välttämättömyyttä erityisesti rahaliittoon kuuluvissa maissa. EU:n perustamissopimuksessa mainitaan kuitenkin ensi sijassa perusteet, jotka oikeuttavat osallistumaan rahaliittoon. Mitään yksiselitteistä ei mainita menettelytavoista tai rangaistusmekanismeista, joilla jäsenvaltiot saadaan noudattamaan vakauteen tähtäävää rahapolitiikkaa rahaliittoon liittymisen jälkeen. 2.20. Tämän vuoksi alueiden komitea tukee Madridin huippukokouksen ajatuksia sitovasta vakaussopimuksesta, jonka tulisi taata veropolitiikan vakaus myös rahaliittoon siirtymisen jälkeen ilman deflaatiovaikutusta. Budjettipolitiikan on johdettava kestävästi laajempaan työllisyyteen, kasvuun ja hyvinvointiin. Myös julkistalouden vakauttaminen edistää tämän tavoitteen saavuttamista lähentymisperusteista riippumatta. 2.21. Julkistalouksien vakauttamiseksi AK suosittelee jäsenvaltioiden, -alueiden ja kuntien yhteistyökumppanuutta. Julkisen talouden saneeraamisesta aiheutuva rasite ei kuitenkaan saa kohdistua yksipuolisesti kuntiin ja alueisiin. 2.22. Yhteistä vakauspolitiikkaa on tuettava yhteisellä vakauskulttuurilla ja -filosofialla. Alueiden komitean mukaan rangaistusten toimeenpano voi aiheuttaa kaunaa ja uhkia jäsenvaltioiden, alueiden ja kuntien välillä. Vakauttavaa talouspolitiikkaa tukevat kannusteet ovat sopivampi keino. 2.23. Euroopan kansantalouksien lisääntyvän yhdentymisen vuoksi yksittäiset jäsenvaltiot kykenevät tulevaisuudessa nykyistä vähemmän kamppailemaan laajennetun budjettipolitiikan avulla kokonaistaloudellisen tasapainon häiriöitä vastaan. Jotta EU:n sisällä voidaan laajentaa toimintamahdollisuuksien kenttää kokonaistaloudellisten epätasapainoisuuksien torjumiseksi, tarvitaan sekä talous- ja rahaliitoon osallistuvien maiden että muiden unionin jäsenmaiden rahapolitiikan nykyistä voimakkaampaa koordinaatiota, jotta vältetään muutoin ehkä tarpeellisiksi osoittautuvien lisärahansiirtojen vaara. 2.24. Alueiden komitea kehottaa valtion- ja hallitusten päämiehiä lisäksi ennen rahaliiton kolmanteen vaiheeseen siirtymistä luomaan tarvittavat talouspoliittiset välineet, joilla taataan jäsenvaltioiden jatkuva läheneminen ja yhteisvaluutan vakaus. Mikäli siirtymävaiheessa tarvittavia keinoja joudutaan vahvistamaan, tulee siihen liittyvää rahoitusta selventää. Rahaliitto ja sen vaikutukset liittoon kuulumattomissa maissa 2.25. EU-sopimuksen 2 ja 130 artiklassa kuvattu solidaarisuusyhteisö ei saa rajoittua vain niihin jäsenvaltioihin, jotka voivat osallistua rahaliiton ensimmäiseen vaiheeseen. Solidaarisuusyhteisö vaatii myös niiden EU:n jäsenvaltioiden huomioon ottamista, jotka eivät vielä täytä lähentymisehtoja. On odotettavissa, että näiden valtioiden on maksettava korkeampia reaalikorkoja kuin rahaliittoon kuuluvien jäsenvaltioiden, sillä markkinat määräävät näille valtioille riskilisän. Yksityistalouden kohonneet investointikulut ja julkisten talouksien korkeampi korkorasitus olisivat seurauksia, jotka edelleen vaikeuttaisivat välttämätöntä lähentymisprosessia. 2.26. Ilman tukea nämä jäsenvaltiot saattavat joutua devalvaatiokierteeseen, joka ei ole toivottava jo sisämarkkinoiden toimivuudenkaan kannalta. Alueiden komitean mielestä on tarpeen, että komissio tutkii vielä ennen rahaliiton alkua, ovatko tukitoimet tarpeen ja missä määrin, jotta valuuttojen keskinäiset suhteet vakautetaan. 2.27. Alueiden komitea vaatii rahaliittoon integroitumista edistävää sopimusta sovellettua valuuttajärjestelmää koskevasta sitovasta järjestelystä rahaliittoon kuuluvien ja kuulumattomien jäsenvaltioiden välillä ennen rahaliiton ensimmäisten jäsenten valintaa. Jotta vältytään kilpailun vääristymiseltä rahaliiton ulkopuolelle jääviin maihin verrattuna, tarvitaan sopivia valuuttajärjestelyjä. Näiden järjestelyjen on toisaalta taattava valuuttakurssien riittävä vakaus ja toisaalta otettava huomioon näiden maiden suorituskyky. EU:n sisäisen valuuttatasapainon takaaminen on ennen kaikkea vielä rahaliiton ulkopuolella olevien maiden asia. 2.28. Alueiden komitea katsoo, että eurooppalaisen valuuttapolitiikan tulee tähdätä myös euron ulkoisen arvon turvaamiseen. Valuutan ulkoisen vakauden takaamista ei kuitenkaan saa tehdä rahan sisäisen arvon kustannuksella. 3. Rahaliiton vaikutukset alueisiin ja kuntiin Taloudelliset vaikutukset alueisiin ja kuntiin 3.1. Alueiden komitea toteaa, että rahaliiton taloudellisia vaikutuksia alue- ja paikallishallintoon ei ole tähän mennessä riittävästi analysoitu tai käsitelty. Tämä koskee myös yhtäältä rahaliitossa olevien alueiden keskinäistä vaikutusta sekä toisaalta myös rahaliittoon kuuluvien ja kuulumattomien alueiden välistä vaikutusta. Rahaliiton vaikutuksia syrjäisiin ja taloudellisesti heikkoihin alueisiin sekä sellaisiin jäsenvaltioihin kuuluviin alueisiin, jotka ovat tähän asti pidättäneet itsellään mahdollisuuden jäädä rahaliiton ulkopuolelle, ei myöskään vielä tunneta. 3.2. Alueiden komitea on huolissaan siitä, että rahaliiton vaikutuksia työllisyyteen ja sen alueelliseen jakautumiseen ei ole tähän mennessä riittävästi analysoitu tai käsitelty. 3.3. Alueiden komitea pyytää tämän vuoksi komissiota tekemään ennen rahaliiton alkamista laajoja tutkimuksia rahaliiton sosiaalisista ja taloudellisista vaikutuksista Euroopan alueellisiin ja paikallisiin yhteisöihin ja tiedottamaan tuloksista alueiden komitealle. Seuraava ongelmien ja ratkaisumahdollisuuksien luettelo kuvaa selvitystarvetta: a) Suuren valuutta-alueen vuoksi alueiden välinen kilpailu kiihtyy edelleen. Tähän asti valuuttakurssien vaihteluista hyötyneet alueet eivät voi enää laskea niiden varaan, ne joutuvat kasvavaan kilpailupaineeseen ja niiden paikallinen teollisuus uhkaa edelleen kutistua. Toiset alueet, jotka käyvät laajaa valuuttamääräistä ulkomaankauppaa toisaalta hyötyvät, kun valuutanvaihtokustannukset ja valuuttakurssiriskit poistuvat. b) On odotettavissa, että rahaliittoon kuuluvien maiden piirissä suorasijoitukset virtaavat hintojen vakautuksen ja poistuneiden valuuttariskien vuoksi yhä enemmän niille Euroopan alueille, joilla tuotantotekijät ovat edullisemmat. c) Rahaliiton vuoksi poistuneiden valuuttapolitiikan keinojen vastapainoksi voivat vähimmäistarpeiden mukaan suuntautuneet veropoliittiset välineet saada uutta ulottuvuutta Euroopan tasolla. Koska työvoiman liikkuvuus Euroopassa on edelleen vähäistä, voi yksittäisillä alueilla ilmetä jatkuvia epäsymmetrisiä Osokkivaikutuksia. Ne voivat rahaliitossa rasittaa pysyvästi myös kukoistavia alueita. d) Jäsenvaltioiden alueiden taloudelliset eroavaisuudet voivat kärjistyä, etenkin kun jäsenvaltioiden nykyiset talouden vakauttamistoimet rajoittavat voimakkaasti jakoa valtioiden sisällä. Tästä on odotettavissa seurauksia nykyisten rakennerahastojen välineiden muotoon, erityisesti jotta voidaan kohdata kielteiset taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset kyseisiin alue- ja paikallisyhteisöihin. Rakennerahastoja ei kuitenkaan voida käyttää lähentymisehtojen täyttämiseen. e) Kasvavat taloudelliset erot alueiden välillä voivat pakottaa kyseiset yhteisöt tarttumaan politiikkaan, jolle ovat ominaisia matalat palkka-, ympäristö- ja sosiaalistandardit, jotta ne säilyvät kilpailukykyisinä rahaliiton toimintakentässä. Tämä koskee erityisesti alue- ja paikallisyhteisöjä, joilla on rakenteellisesti matala tuottavuus. Tämän vuoksi tarvitaan Euroopan tasolla läheisyysperiaatetta tiukasti noudattaen aktiivista politiikkaa vähimmäisstandardien luomiseksi. f) Jatkuvasti yhdentyvät sisämarkkinat ja Euroopan rahaliitto avaavat uusia mahdollisuuksia ja luovat uusia välttämättömyyksiä työllisyyspolitiikalle Euroopan, valtioiden, alueiden ja kuntien tasolla. Jäsenvaltioiden vastuulla olevaa työllisyyspolitiikkaa on koordinoitava Euroopan tasolla, jotta sisämarkkinoiden ja rahaliiton etuja voidaan aktiivisesti käyttää työttömyyden vastaiseen taisteluun. Sama koskee työmarkkinaosapuolten politiikkaa Euroopassa. g) Rajat eivät pidättele alueiden taloudellista integraatiota. Suhdannesyklit voivat vaikuttaa entistä voimakkaammin rajojen yli. Tämä saattaa vaikuttaa valtioiden sisäiseen kauppa- ja rahoitusvirtaan ja rajanylittävään alueelliseen yhteistyöhön. Jäsenvaltioiden välistä koordinoitua talouspolitiikkaa olisi täydennettävä aluepoliittisella ulottuvuudella. Valtioissa, joiden alue- ja paikallisviranomaisilla on huomattavat taloudelliset valtuudet, tulee myös ne ottaa mukaan rahaliiton sujuvan toiminnan varmistavien sääntöjen laadintaan ja toteuttamiseen. h) Poistuvien valuutanvaihtokustannusten vuoksi rahaliitto vaikuttaa kuluttajien kysyntäkäyttäytymisen muuttumiseen rajaseuduilla. Alueet ja paikkakunnat, joilla on matalat kulutusverot, ovat raja-alueilla asuville kuluttajille erityisen houkuttelevia. Vastaavasti ostovoimaa saattaa siirtyä pois erityisen korkeiden kulutusverojen alueelta. i) Julkistalouksien vakauttaminen lisää siihen liittyvän tehtävien siirron johdosta alue- ja paikallishallintoon kohdistuvaa painetta, vaikka nämä eivät tähän asti olisikaan vaikuttaneet julkisen sektorin vajeeseen. Pelkästään alue- ja paikallishallintoa rasittava julkisten talouksien vakauttaminen johtaa kilpailukyvyn huononemiseen ja sosiaaliseen syrjäytymiseen. j) Euroopan unionin tavoiteltu laajeneminen aiheuttaa painetta nykyisissä rakennerahastoissa. Samanaikaisesti rahaliitto vaikuttanee rakennerahastojen varojen uuteen jakoon. Unionin laajenemisen ja rahaliiton aloittamisen samanaikaisuus saattaa aiheuttaa lisää tarvetta käyttää rakennerahastojen välineitä. Tiedotus 3.4. Julkisella sektorilla ja siten myös alueellisilla ja paikallisilla hallintoyksiköillä on tärkeä tehtävä esikuvana eurorahan yleistä hyväksyntää koskevan muutosprosessin tukemisessa. 3.5. Koska alue- ja paikallisviranomaiset ovat lähellä kansalaisia, niillä on avainasema eurorahan eduista ja haitoista käytävässä keskustelussa. Tämän tehtävän suorittamiseksi on yhteisön toimielinten avulla varmistettava oikea-aikainen ja laaja tiedotus rahaliiton muodollisuuksista, edusta ja haitoista. Alue- ja paikallishallinnolle on myös myönnettävä EU:n tukea yhtenäisvaluuttaa koskevaan kansalaisvalistukseen. 3.6. Alueellisten erityisyyksien huomioonottamiseksi olisi alue- ja paikallisviranomaisten osallistuttava ajoissa ja laajasti tiedotuksen valmisteluun. 3.7. Alueiden komitea kehottaa alueellisia ja paikallisia hallintoyksiköitä nimeämään eurorahan käyttöönottoa varten asiamiehiä, joihin kansalaiset voivat ottaa yhteyttä. 4. Siirtyminen yhtenäisvaluuttaan 4.1. Alueiden komitea on tyytyväinen siihen, että valtion- ja hallitusten päämiehet ottivat välimatkaa vihreän kirjan skenaarioon käytännön kysymyksistä yhtenäisvaluuttaan siirryttäessä ja olivat samaa mieltä ERI:n siirtymäskenaarion kanssa. Velvollisuudesta rinnakkaisvaluuttaan luovutaan laajalti. Vain Euroopan keskuspankkijärjestelmän toimet valuuttamarkkinoilla toteutetaan euroissa. 4.2. Alueiden komitea on tyytyväinen siihen, että yksityiset talouden toimijat voivat vapaasti valita, laskuttavatko ne ennen lopullista yhtenäisvaluuttaan siirtymistä edelleen kansallisena valuuttana. 4.3. Alueiden komitea ottaa huomioon valtion- ja hallitusten päämiesten vaatimuksen siitä, että julkisen sektorin uudet jälkimarkkinakelpoiset emissiot suoritetaan 1.1.1999 lähtien eurorahassa. Alueiden komitea toteaa kuitenkin, että tämä vaatimus sitoo myös rahaliittoon kuuluvia alueellisia ja paikallisia hallintoyksiköitä. 4.4. Alueiden komitea toteaa edelleen, että julkisen sektorin ja siten myös alueellisten ja paikallisten hallintoyksiköiden ei-jälkimarkkinakelpoiset joukkovelkakirjalainat voidaan laskea liikkeelle kansallisina valuuttoina yhteisten setelien ja kolikoiden käyttöönottoon asti. 4.5. Alueiden komitea ei ole kuitenkaan tyytyväinen siihen, ettei tähän mennessä komission vihreässä kirjassa, Euroopan rahapoliittisen instituutin (ERI) esityksissä eikä valtion- ja hallitusten päämiesten päätelmissä 14. 16. joulukuuta 1995 käsitellä yhtenäisvaluuttaan siirtymisen kustannuksia. Kulut koskevat erityisesti pieniä ja keskikokoisia pankkeja sekä kuntien takaamia rahalaitoksia (kunnalliset säästökassat) ja yrityksiä. 4.6. Alueellisten ja paikallisten hallintoyksiköiden kulut ovat myös huomattavia. Tämä koskee erityisesti kuntia, jos koko rajoittaa niiden hallintokykyä. Tähän mennessä on vielä selvittämättä, kuka jäsenvaltioissa maksaa kulut. Periaatteessa on otettava huomioon, että juuri kireissä budjettitilanteissa alue- ja paikallishallintoa ei voi enää kuormittaa taloudellisesti. 4.7. Tästä syystä on käteisen eurorahan käyttöönotossa tarvittavien muutosten yhteydessä kiinnitettävä huomiota siihen, että kuluttajasuoja huomioon ottaen sellaisten julkisten palvelujen, joita ei ole suunnattu markkinoille, hintaa ei tarvitsisi ilmoittaa kahtena valuuttana. On pyrittävä edullisempiin ratkaisuihin, kuten sellaisten muuntokerrointen ilmoittamiseen tai muuntotaulukoiden laatimiseen, jotka ovat kuntien toteutettavissa ja täyttävät kuitenkin kansalaisten tiedon ja kuluttajansuojan tarpeet. 4.8. Jotta voitaisiin välttää valuuttakeinottelua talous- ja rahaliittoon osallistuvista maista tehtävän päätöksen ja liiton voimaantulon myötä tapahtuvan valuuttakurssien kiinnittämisen välillä, AK kehottaa neuvostoa ja Euroopan rahapoliittista instituuttia selvittämään olisiko mahdollista käyttää keskipitkän aikavälin keskiarvoa vaihtokurssin määrittelyperusteena takautuvasti. Joka tapauksessa pitää ryhtyä varotoimiin kiinteistä vaihtokursseista mahdollisesti aiheutuvan valuuttakeinottelun torjumiseksi. 4.9. Yhtenäisvaluutan tarkoista siirtymämuodollisuuksista käytävien neuvottelujen on suuntauduttava seuraavien periaatteiden mukaan: a) yhtenäisvaluuttaan siirtymisen on oltava kaikille osapuolille mahdollisimman edullista; b) siirtymismenettelyjen ja -muodollisuuksien on oltava kilpailullisesti neutraaleja eivätkä ne saa asettaa joitain yritysryhmiä tai yksittäisiä talousalueita etusijalle; c) siirtymämuodollisuudet eivät saa sallitun lainanoton puitteissa johtaa valtion lainanoton rajoituksiin, jotka vaikuttavat luotonottajan vapauteen erityisesti ajan, paikan ja liikkeellelaskun ehtojen suhteen; d) siirtymämuodollisuuksien on ennaltaehkäistävä väärinkäyttöä sekä autettava yhteisön toimielimiä ja kaikkia rahaliittoon osallistujia torjumaan vahinkoja; e) valuuttauudistuksen yksittäisten askelten on oltava sekä markkinoiden toimijoiden että kansalaisten silmissä avoimia, yksinkertaisia, hajautettuja ja tehokkaita. Kaikkien toimenpiteiden on vahvistettava talous- ja rahaliiton uskottavuutta ja kestävyyttä, jotta markkinat ja kansalaiset (nimenomaan kuluttajan ominaisuudessa) hyväksyvät talous- ja rahaliiton yhä enenevässä määrin; f) hintojen nousu on estettävä. Yhtenäisvaluuttaan siirryttäessä on siksi tarpeen laatia säännöt, joilla taataan, että vaihtokursseja käytetään sitovien pyöristyssääntöjen pohjalta. Koska uusi yhtenäisvaluutta voi olla laillinen maksuväline vasta kun vastaavat setelit ja kolikot ovat liikkeellä, kansalliset valuutat säilyvät siihen asti laillisina maksuvälineinä. 5. Päätelmät Alueiden komitea haluaa lopuksi esittää seuraavaa: Alueiden komitea 5.1. vahvistaa tukensa vakauteen pyrkivän talous- ja rahaliiton luomiselle ja kannattaa Euroopan poliittisen yhdentymisen jatkamista. 5.2. korostaa, että rahaliiton toimivuus edellyttää rahapoliittisen lähentymisen lisäksi todellista taloudellista lähentymistä. 5.3. pitää välttämättömänä, että rahaliitto vaikuttaa osaltaan elintason ja työllisyyden paranemiseen. 5.4. kehottaa jäsenvaltioita tulevan hallitustenvälisen konferenssin yhteydessä päättämään Euroopan toimielinten selvästä demokratisoimisesta, koska talous- ja rahaliittoon liittyvät hajottavat voimat voidaan torjua pitkällä aikavälillä vain laajan poliittisen unionin yhteisvoimin. 5.5. kehottaa painokkaasti, että tiukasti vakauskriteerejä noudattaen mahdollisimman moni jäsenvaltio ja EU:n tärkeimmät kansantaloudet olisivat mukana yhtenäisvaluutan alkuvaiheessa. 5.6. pitää euroon liittyvistä identiteettisyistä välttämättömänä ryhtyä tehokkaisiin toimiin, jotta yhtenäisvaluutan alue kattaa jo ensimmäisessä vaiheessa unionin kansalaisten enemmistön. 5.7. pitää välttämättömänä, että tulevalla eurorahalla on kansalaisten laaja kannatus. 5.8. tukee Madridin huippukokouksen ajatuksia sitovasta vakaussopimuksesta, jotta Euroopan työllisyys, kasvu ja hyvinvointi jatkuvasti lisääntyvät. Komitea pitää myös välttämättömänä, että rahaliittoa silmällä pitäen jäsenvaltiot tiukasti läheisyysperiaatetta noudattaen tiivistävät yhteistyötään talous-, raha-, sosiaali-, ympäristö- ja työllisyyspolitiikan aloilla. 5.9. kehottaa valtion- ja hallitusten päämiehiä luomaan ennen rahaliiton kolmannen vaiheen alkua tarvittavan talous- ja rahapoliittisen välineistön, jolla voidaan taata jäsenvaltioiden jatkuva lähentyminen ja rahayksikön vakaus. 5.10. vaatii, että rahaliittoon osallistuvien ja sen ulkopuolelle jäävien maiden suhteet on järjestettävä heti ja jäsenvaltioiden väliseen solidaarisuuteen ja vakauteen perustuen ja niin, että ne palvelevat rahaliittoon integroitumisen tavoitetta. 5.11. pitää kohdassa 3.3 lueteltujen ongelmien kannalta välttämättömänä, että ennen lopullista päätöstä rahaliittoon liittymisestä analysoidaan ja arvioidaan sen vaikutukset Euroopan eri alueisiin. Tämä koskee erityisesti rahaliiton vaikutusta EU:n koheesiopolitiikkaan sekä alue- ja kunnallisviranomaisten talouteen. Alueiden komitea vaatii, että saatujen tulosten perusteella kehitetään sopivia välineitä, joita myös käytetään torjumaan rahaliiton Euroopan alueiden kannalta kielteisiä ja vahvistamaan sen myönteisiä vaikutuksia. 5.12. kehottaa jäsenvaltioiden, -alueiden ja kuntien yhteistyökumppanuuteen ja on sitä mieltä, ettei julkisen talouden tervehdyttämisestä aiheutuva rasite kuitenkaan saa yksipuolisesti kohdistua kuntiin ja alueisiin. 5.13. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita selvittämään niin julkisen kuin yksityisenkin alan kannalta kuka vastaa yhtenäisvaluuttaan siirtymisen aiheuttamista kuluista ja kiinnittämään nykyistä enemmän huomiota epäedullisen pyöristyskäytännön aiheuttamaan hintojen nousuun. 5.14. korostaa voimakkaasti alueellisten ja kunnallisten viranomaisten merkitystä kansalaisen tietoisuuden herättäjänä ja niiden roolia yhteisvaluutan käyttöönottoon liittyvässä keskustelussa. Tämän vuoksi alueiden komitea edellyttää, että alueelliset ja kunnalliset viranomaiset otetaan ajoissa ja riittävän laajasti mukaan tiedottamiseen ja että niiden toteuttamalle yhtenäisvaluuttaa koskevalle kansalaisvalistukselle myönnetään EU:n tukea. Bryssel, 18. syyskuuta 1996. Alueiden komitean puheenjohtaja Pasqual MARAGALL i MIRA