FI    FI FI 
 
FI    FI  EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 12.7.2010 
SEK(2010) 835 lopullinen 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
  
Oheisasiakirja 
  
ehdotukseen 
 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI …/…, 
 
talletusten vakuusjärjestelmistä [uudelleenlaadittu toisinto] 
  
ja  
  
KOMISSION KERTOMUKSEEN  
EUROOPAN PARLAMENTI LLE JA NEUVOSTOLLE 
 
talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin 92/19/EY uudelleentarkastelusta 
  
KOM(2010) 368 
KOM(2010) 369 
SEK(2010) 834 
 
FI 2   FI KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA  
 
 
Oheisasiakirja 
  
ehdotukseen 
 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI …/…, 
 
talletusten vakuusjärjestelmistä [uudelleenlaadittu toisinto] 
  
ja  
  
KOMISSION KERTOMUKSEEN  
EUROOPAN PARLAMENTI LLE JA NEUVOSTOLLE 
 
talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin 92/19/EY uudelleentarkastelusta 
  
 
FI 3   FI 1. JOHDANTO 
Millään pankilla, olipa se perustaltaan terve tai ongelmapankki, ei ole riittävästi likvidejä 
varoja maksaakseen kerralla takaisin kaikki siihen tehdyt talletukset tai merkittävän osan 
niistä. Tästä syystä pankit altistuvat talletuspaolle, jos tallettajat epäilevät, etteivät heidän talletuksensa ole turvassa, ja  yrittävät nostaa ne kaikki samanaikaisesti. Talletusten 
vakuusjärjestelmiä koskevalla direktiivillä 94/19/EY on vuodesta 1994 lähtien varmistettu, että kaikissa EU:n jäsenvaltioissa on käytös sä turvaverkko tallettajia varten. Jos pankki 
suljetaan, talletussuojajärjestelmistä maksetaan tallettajille korvauksia tiettyyn suojan tasoon 
saakka. Talletussuojajärjestelmät muodostavat n ykyään hajanaisen rake nteen: EU:ssa on noin 
40 talletussuojajärjestelmää, jotka kattavat eri talle ttajaryhmiä ja talletuksia eri suojan tasoihin 
saakka ja joissa pankeille aset etaan erilaisia rahoituksellisia velvoitteita. Lisäksi on käynyt 
ilmi, ettei järjestelmillä ole ollut riittäväst i rahoitusta taloudellisesti vaikeina aikoina. 
Tämän hajanaisen rakenteen puutteet saivat Euroopan parlamentin ja neuvoston pyytämään 
talletusten vakuusjärjestelmiä koskevan direktii vin perusteellista uudelleentarkastelua. Tämä 
uudelleentarkastelu on osa rahoitusalan korvausjä rjestelmiä koskevaa pa kettia, joka koostuu 
talletussuoja-, vakuutustakuu- ja s ijoittajien korvausjärjestelmistä. 
2. ONGELMAN
 MÄÄRITTELY 
2.1. Erot suojan tasossa ja laajuudessa 
Direktiivillä 94/19/EY käyttöön otetun ”yhdenm ukaistamisen vähimmäistason” vuoksi suojan 
taso vaihtelee huomattavasti EU:ssa (joide nkin jäsenvaltioiden 50 000 eurosta Italian 
103 291 euroon). Viimeaikaisen rahoituskriisin ai kana tehdyt koordinoimattomat suojan tason 
korotukset eri puolilla EU:ta johtiv at siihen, että tall ettajat siirsivät nopeas ti rahansa sellaisten 
maiden pankkeihin, joissa talletussuoja oli su urempi, mikä heikensi pankkien likviditeettiä 
vaikeina aikoina. Toisaalta pirstoutuneilla ma rkkinoilla tallettajat saattavat myös vakaina 
aikoina valita korkeimman talletu ssuojan parhaan tuotteen sijaa n, mikä voi vääristää kilpailua 
sisämarkkinoilla. 
Tällä hetkellä jäsenvaltiot voivat jättää vaille suojaa monentyyppisiä tallettajia . Tällä on 
erityistä merkitystä niille 20 miljoonalle pienelle ja keskisuurelle yritykselle (pk-yritykset), 
joita on 99,8 prosenttia kaikista yr ityksistä EU:ssa ja joiden l uottamus on ratkaisevan tärkeää 
rahoitusvakaudelle. Huomattavia eroja on myös siinä, mitä talletuksia  
talletussuojajärjestelmät kattavat (esimerkiksi muina kuin EU:n valuuttoina tehdyt talletukset, 
strukturoidut tuotteet ja velk asitoumukset). Lisäksi talletu ssuojakelpoisuuden todentaminen 
saattaa olla aikaavievää ja vi ivästyttää korvaus ten maksamista. 
2.2. Puutteelliset korvausten maksamisme nettelyt ja talletta jien riittämätön 
tiedonsaanti 
Tällä hetkellä tallettajille on maksettava korvaukset ko lmen kuukauden kuluessa siitä, kun 
pankista on tullut maksukyvytön. Vuoden 2010 lopusta  alkaen tämä määräaika lyhenee 4–6 
viikkoon. Näin pitkä määräaika saattaa silti johtaa talletuspakoon, sillä monillakaan 
tallettajilla ei ole ri ittäviä varoja maksaa juoksevia kuluj aan (elintarvikkeet , laskut jne.) 
pidempään kuin muutaman päivän ajan. 
 
FI 4   FI Ongelmat ennen maksuprosessia ja sen aikana  (myös tallettajien riittämätön tiedonsaanti) 
heikentävät tallettajien luottamusta. Tallettajat saattavat myös epäröidä tallettaa rahaa muiden 
jäsenvaltioiden pankkeihin, jos he  eivät tiedä, miten muut talle tussuojajärjestelmät toimivat 
esimerkiksi maksaessaan korvauksia. 
Hankala kysymys on myös mahdollisuus kuitata  talletukset samassa pankissa tallettajan 
veloilla (esimerkiksi kiinnityslainan lyhennyksill ä) tai esittää vaatimuks ia tallettajaa vastaan 
(esimerkiksi koko kiinnityslainan osalta), mi kä on nykyään sallittua 22 jäsenvaltiossa. Tämä 
saattaa vähentää korvausten maksamista talletussuojajärjestelmästä ja äärimmäisessä tapauksessa tyrehdyttää sen kokonaan. Tallettajat s aattavat yrittää saada kaikki talletuksensa 
takaisin ja siten aiheuttaa tall etuspaon. Lisäksi velkojen määrit täminen ja niiden kuittaaminen 
talletuksilla on aikaavievää ja todennäköisesti viivästyttää korvausten maksamista. 
2.3. Talletussuojajärjestelmien  riittämätön rahoitus 
Tällä hetkellä pankkien kannatusmak sut maksetaan 21 jäsenvaltiossa ennakkoon  säännöllisin 
väliajoin (ennakkomaksut), mutta kuudessa jäse nvaltiossa kannatusmaksut maksetaan vasta 
sen jälkeen , kun pankista on tullut maksukyvytön (jälkimaksut). Ta lletussuojajärjestelmien 
käytettävissä olevat enimmäisva rat vaihtelevat 27 miljoonasta 8,1  miljardiin eu roon, kun taas 
suojattujen talletusten määrä EU:ssa on noin 5,7 biljoonaa euroa. Tä män tuloksena jotkin 
talletussuojajärjestelmät ovat al irahoitettuja, ja ne eivät kykenisi hoitamaan edes keskisuurta 
maksukyvyttömyystapausta. Jos talletussuojajärjest elmien varat ovat riit tämättömät, tallettajat 
voivat saada korvauksensa vasta pitk ällä viipeellä – jos lainkaan. 
Pelkän ennakkorahoituksen käyttäminen on hyvin myötäsyklistä, koska se heikentää pankkien 
likviditeettiä vaikeina aikoina, millä saattaa olla haitallisia vaikutuksia taloudelle (pankkien 
luotonanto rajoittuu). Sitä paitsi pankit, jotka eivät maksa ennakkomaksuja, kykenevät kerryttämään tuottoa tällaisille varoille, jolloin  niillä on kilpailuetu kilpailijoihinsa nähden 
niissä jäsenvaltioissa, joissa talletussuojajärjestelmät rahoitetaan ennakkomaksuilla. 
Kannatusmaksuja laskettaessa ei myöskään oteta huomioon pankeille aiheutuvia riskejä. 
Riskejä välttelevät pankit saattavat pitää tätä k ilpailuhaittana, joka ei kannusta moitteettomaan 
riskinhallintaan. Tämä voi myös tehdä rahoit usjärjestelmästä haavoittuvamman ja johtaa 
epäsuotuisiin valintoihin. 
2.4. Vähäinen rajatylittävä yhteistyö talletussuojajärjestelmien välillä 
EU:n laajuinen pirstoutuminen johtaa epätasais een riskin jakautumiseen, mikä tarkoittaa sitä, 
että ne talletussuojajärjestelmät, joilla on vähemmän resursseja, kärsivät pankin maksukyvyttömyydestä enemmän kuin ne, joil la niitä on enemmän. Tilannetta vielä 
huonontaa yhteisvastuullisuuden puute järjestelmien välillä. Jos ta lletussuojajärjestelmällä ei 
ole riittävästi varoja, vastuu j ää veronmaksajien kannettavaksi. 
Pankkivalvontaviranomaiset päättävät yleensä, olisiko pankki pelastettava vai olisiko 
käytettävä talletussuojajärjestelmää. Näin ollen talletussuojajärjestelmien  pirstoutuneisuus ei 
anna valvontaviranomaisille kannustinta etsiä ra tkaisua, joka olisi pankkiryhmän kaikkien 
tallettajien eduksi, eikä ottamaan huomioon niitä vaikutuksia, joita tästä voi koitua rahoitusvakaudelle kaikissa jäse nvaltioissa, joita asia koskee. 
 
FI 5   FI 2.5. Talletussuojajärjestelmien rajalliset valtuudet 
Pankkikriisien hallinnointiin tarvittavat valtuud et on jaettu eri kansallisten viranomaisten 
kesken (valvontaviranomaiset, keskuspankit, hallitukset, oikeusviranomaiset ja – 11 
jäsenvaltiossa – talletussuojajärjestelmät), ja ne vaihtelevat kansallisesta järjestelmästä toiseen. Tämä tekee rajatylittävästä pankki en kriisinratkaisusta tehotonta. Jos 
talletussuojajärjestelmällä on valt uudet toteuttaa kriisinratkaisutoimia, sen varoja, joita ei ole 
korvamerkitty korvausten maksamiseen, voidaan  käyttää pankkien kriisinratkaisuun. Tämä 
saattaa estää varojen käytön niiden ensisija iseen tarkoitukseen eli talletusten nopeaan 
korvaamiseen silloin, kun pankista on tullut maksukyvytön. 
Keskinäiset ja vapaaehtoiset talletussuojajärje stelmät eivät tällä hetkellä kuulu direktiivin 
soveltamisalaan. Tallettajat eivät yleensä voi esittää vaatimuksia tällaisia järjestelmiä vastaan, mikä voi tehdä tallettajista haavoittuvampia, jo s tällaiset järjestelmät  eivät kykene hoitamaan 
maksukyvyttömyystilannetta ja jos maksukyvytön pankki ei ole direktiivillä säännellyn 
talletussuojajärjestelmän jäsen. 
3. TOISSIJAISUUSPERIAATE 
Ainoastaan EU:n toimilla voidaan varmistaa, että useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa 
toimiviin pankkeihin sovelletaan samoja talle tussuojajärjestelmävaatimuksia. Näin taataan 
tasapuoliset kilpailuede llytykset, vältetään tarpeettomat kus tannukset, joita liittyy sääntöjen 
noudattamiseen rajatylittävässä  toiminnassa, ja edistet ään siten sisämarkkinoiden 
yhdentymistä. Monilla aloilla (esi merkiksi talletussuoja,  korvausten maksaminen ja rahoitus) 
yhdenmukaistamista ei voida saavuttaa pelkästään  jäsenvaltioiden toimi n, koska se edellyttää 
monien erilaisten kansallisi ssa oikeusjärjestelmissä voimassa olevien sääntöjen 
yhdenmukaistamista. Yhdenmukaistaminen voidaan siksi saavuttaa paremmin EU:n toimin. Tämä on jo tunnustettu talletusten vakuus järjestelmiä koskevissa direktiiveissä
1. 
4. TAVOITTEET 
Direktiivin yleisenä tavoitteena on säilyttää raho itusvakaus estämällä talletuspaot ja suojella 
tallettajien varallisuutta. Lisäksi direktiivissä  on noudatettava sisämarkkinoiden periaatteita, 
muun muassa tasapuolisten toimintamahdollisuuks ien varmistamista EU:n pankkien välillä, 
eikä sillä saa rajoittaa pankkien vapautta va lita, haluavatko ne toimia suoraan toisessa 
jäsenvaltiossa vai perustaa sinne sivukonttoreita tai tytäryhtiöitä. 
5. PARHAIKSI  ARVIOIDUT  TOIMINTAVAIHTOEHDOT  JA NIIDEN  
ODOTETUT  VAIKUTUKSET 
Koska ”yhdenmukaistamisen vähimmäistaso” on os oittautunut tehottomaksi keinoksi suojella 
tallettajien varallisuutta ja koska se ei vastaa  perussopimuksessa asete ttua tavoitetta varmistaa 
sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta, ta sapuoliset toimintamahdollisuudet pyritään nyt 
luomaan kaikissa jäsenvaltioissa ”yhdenmukaistamisen enimmäistason” avulla. 
                                                 
1 Direktiivin 2009/14/EY johdanto-osan 17 kappale ja  direktiivin 94/19/EY (numeroimattomat) johdanto-
osan kappaleet. 
 
FI 6   FI 5.1. Suojan taso ja laajuus 
Jos säilytetään nykyinen lähestymistapa eli s ovelletaan kiinteää 100 000 euron suojan tasoa 
kaikissa jäsenvaltioissa vuoden 2010 lopusta alka en alentamatta tai nosta matta sitä lainkaan, 
talletussuoja paranee ilman, että pankeille ja  tallettajille koituu kohtuuttomasti lisäkuluja. 
Kriisiä edeltäneeseen aikaan verrattuna nykyinen lä hestymistapa lisäisi s uojattujen talletusten 
määrää  61 prosentista 72 prosenttiin suojakelpoisista talletuksista ja täysin suojattujen 
talletusten lukumäärää  89 prosentista 95 prosenttiin suojak elpoisista talletuksista. Vaikuttaa 
siltä, että 100 000 euron taso on paras ratkaisu. S itä korkeamman suojan tasosta saatavat 
kustannushyötyedut jäisivät hyvin pieniksi.  
Jos kuitenkin halutaan asianmukainen  suojan taso tiettyjä elämäntapahtumia varten ja otetaan 
huomioon nykyiset asuntojen hinnat , voi olla peruste ltua harkita korkeampaa suojan tasoa 
väliaikaisesti korotetuille talletust en saldoille, jotka perustuvat ti ettyihin elämäntapahtumiin ja 
kiinteistökauppoihin. Toisaalta, jo s kiinteästä suojan tasosta tehdään poikkeuksia, korvausten 
maksaminen saattaa takerrella ja viivästyä. Vaikutukset saattaisivat ulottua myös sisämarkkinoihin, jos tallettajat valitsevat pank in parhaan talletussuojan eivätkä kaikkein 
soveltuvimman tuotteen mukaan. Tätä riskiä vo itaisiin vähentää, jos tällaisten talletusten 
suoja olisi voimassa vain rajoitetun ajan. 
Tallettajia koskevien kelpoi suusvaatimusten osalta suojan laajuuden täysi 
yhdenmukaistaminen on osoittautunut kaikkein  tehokkaimmaksi keinoks i luoda tasapuoliset 
toimintaolosuhteet kaikille. Jä ttämällä rahoituslaitokset s uojan ulkopuolelle otettaisiin 
huomioon, että niiden suojattujen talletus ten määrä on hyvin vähä inen. Viranomaisten 
jättäminen suojan ulkopuolelle näyttää kusta nnustehokkaalta, koska ne  voivat saada helposti 
myös muita rahoitusvaroja. Ottamalla suojan piiriin  kaikki yritykset (eli myös jäljelle jäävät 
1,3 prosenttia pienten ja mikr oyritysten lisäksi, joita on 98,7 prosenttia kaikista EU:n 
yrityksistä ja jotka tällä he tkellä kuuluvat suojan piiriin)  säästettäisiin huomattavasti 
resursseja ja aikaa, jota  tarvitaan yrityksen koon tode ntamiseen korvausmenettelyn 
yhteydessä. Näin ollen se vauhdittaisi huoma ttavasti korvausten maksamista ja lisäisi 
tallettajien luottamusta talletussuojajärjestelmiin. 
Muina kuin EU:n valuuttoina tehtyjen talletusten  olisi kuuluttava talletussuojajärjestelmien 
piiriin – toisin kuin velkasitoumusten ja strukt uroitujen tuotteiden, joita ei voida maksaa 
kokonaan takaisin. Näin voitaisiin välttää ti lanne, jossa suosittais iin joukkovelkakirjoja 
liikkeeseenlaskevia pankkeja muiden liikkeeseenlaskijoiden kustannuksella. Se myös vähentäisi korvausten maksamisen viiveitä ja kelpoisuuden todent amisesta aiheutuvia 
hallinnollisia kustannuksia ja nostaisi vain hiem an kannatusmaksuja, joita pankit suorittavat 
talletussuojajärjestelmiin. 
5.2. Korvausten maksamisen määräaika, korvausmenettelyt ja tallettajien 
tiedonsaanti 
Tallettajien luottamuksen säilyttämiseksi ja talletuspaon välttämiseksi korvausten maksamisen 
määräaikaa on lyhennettävä huomattavasti, mieluiten seitsemään kalenteripäivään 
(siirtymäkauden jälkeen). Näin lyhyt määräaika  on toteutettavissa ainoa staan, jos useat ehdot 
täyttyvät, eli jos asetetaan joitakin velvo llisuuksia valvontaviranomaisille (niiden on 
ilmoitettava talletussuojajärjestelmille jo varhaisessa vaiheessa, jos pankin maksukyvyttömyys näyttää todennäköiseltä), tallet ussuojajärjestelmille (niistä vastaavien on 
maksettava korvaukset oma-aloitteisesti ilman, e ttä tallettajien tarvits ee hakea niitä erikseen) 
ja pankeille (niiden on merkittävä suojakelpoiset talletukset ja esitettävä tallettajan 
 
FI 7   FI kokonaistalletukset). Viimeksi mainittuun liittyis i kertaluonteisia hallinnollisia kustannuksia 
noin 1,2 miljardia euroa vuodessa viiden vuoden ajan koko EU:ssa. Ne kuitenkin maksaisivat itsensä takaisin tallettajien luottamuksen lisääntymisenä, joka vähentäisi talletuspaon 
todennäköisyyttä ja vahvistaisi osaltaan ra hoitusvakautta. Jos kelpoisuusvaatimuksia 
yksinkertaistettaisiin radikaalis ti, hallinnolliset kustannukset vähenisivät huomattavasti.  
Korvausten maksamismenettelyjen osalta voidaan  todeta, että kuittauks en poistaminen saisi 
tallettajat, joilla on suuria velkoja, luopumaan kaikkien talletustensa nostamisesta, jolloin ei 
syntyisi talletuspaon vaaraa. Se myös lyhentäi si korvausten maksamiseen tarvittavaa aikaa. 
Vain sellaiset tallettajat, jotka ovat saaneet asianmukaista tietoa talletussuojan keskeisistä 
näkökohdista (suojan taso ja laajuus, korvausten maksamisen määräaika, 
talletussuojajärjestelmän yhtey stiedot jne.), voiva t luottaa talletussuojajärjestelmään. 
Tiedonsaanti voitaisiin varmistaa ottamalla kä yttöön tiedote, jonka tallettaja varmentaa 
nimikirjoituksellaan ennen kuin hän tallettaa rahaa pankkiin, ja lisäämällä tiliotteisiin ja 
mainoksiin pakollinen maininta talletussuojajär jestelmistä, jos kyseessä on suojattu tuote. 
Näistä toimista aiheutuvien kustannu sten arvioidaan jäävän pieniksi. 
Talletussuojajärjestelmistä sää nnöllisesti annetuilla tiedoilla (esimerkik si ennakkorahoitus, 
jälkimaksukapasiteetti  ja säännöllisen stressitestauksen  tulokset) voitaisiin varmistaa 
avoimuus ja luotettavuus hyvin vähäisin kustannuksin. 
5.3. Rahoitusmekanismit ja rahoituksen taso 
Ennakkorahoitus on paljon tehok kaampi rahoituskeino suhdanteita tasaavan luonteensa 
vuoksi (useimmat kustannukset sälytetään panke ille hyvinä aikoina). Sen olisi oltava 
ensisijainen rahoitustapa (esime rkiksi 75 prosenttia kokonaisvaroista ), ja sitä o lisi tarvittaessa 
tuettava jälkirahoituksella (esimerkiksi 25 pros enttia varoista). Talletussuojajärjestelmien 
lainanotto olisi sallittava, mutta sitä ei välttämättä tarvitse yhdenmukaistaa.  
Asettamalla talletussuojajärjestelmien varoille ta voitetaso voidaan taata, että järjestelmät ovat 
luotettavia ja kykenevät hoitamaan kesk isuuren pankin maksukyvyttömyyden. Kaikkein 
kustannustehokkain tavoitetaso kaik ille talletussuojajär jestelmän varoille olisi 2 prosenttia 
suojakelpoisista talletuksista. Tämä tavoite on määrä saavuttaa 10 vuoden kuluessa, minkä 
jälkeen EU:n talletussuojajärjestelmien rahoitus olisi nykyistä paljon paremmalla tolalla. Ennakkoon maksettaisiin noin 150 miljardia euro a ja jälkikäteen tarv ittaessa 50 miljardia 
euroa (esimerkiksi vuonna 2008 maksettiin enna kko- ja jälkimaksuja yhteensä 23 miljardia 
euroa). Tämä edellyttää, että pankit suorittavat talletussuojajär jestelmiin nykyiseen verrattuna 
nelin- tai viisinkertaisia kannatusmaksuja, mikä  merkitsee myös sitä, että pankkien voitto 
pienenee noin 2,5 prosenttia ta vanomaisina aikoina. Tallettajille tämä me rkitsisi sitä, että 
säästöille maksettava korko pi enenisi alle 0,1 prosen ttia tai että käyttö tilimaksut nousisivat 
alle seitsemän euroa vuodessa tiliä kohden. Tä mä skenaario olisi muita analysoituja 
skenaarioita kustannustehokkaampi, koska paljon korkeampi tavoitetaso (joka riittäisi 
kattamaan maksukyvyttömyyden yhdessä 10 suur immasta pankista jossakin jäsenvaltiossa) 
todennäköisesti vähentäisi  pankkien kannattavuutta 30 prosentt ia (tai jopa yli 40 prosenttia 
kriisitilanteessa). Se olisi myös toimivampi vaihtoehto, koska alempi tavoitetaso (joka perustuu keskimääräiseen korvausten maksamiseen  talletussuojajärjestelmistä) tarkoittaisi 
sitä, etteivät järjestelmät voisi katta a keskikokoisten pankkien maksukyvyttömyyttä. 
Lisäksi pankkien kannatusmaksuja koskeva  yhdenmukaistetumpi lähestymistapa, johon 
sisältyy riskiperusteisia osia, vaikuttaisi osaltaan  siihen, että yksittäist en pankkien riskiprofiilit 
 
FI 8   FI otetaan paremmin huomioon, ja kannusta isi noudattamaan vähemmän riskialtista 
liiketoimintamallia. Tällainen yhdenmukaistaminen vo itaisiin toteuttaa asteittain kehittämällä 
joukko kaikille jäsenvaltio ille pakollisia perusi ndikaattoreita ja toin en joukko vapaaehtoisia 
lisäindikaattoreita. Näin myös vältettäis iin yhtäkkiset mukauttamiskustannukset. 
5.4. Talletussuojajärjestelmien valtuudet 
Jos halutaan varmistaa toimivalla ja kustannustehokkaalla ta valla, ettei kaikkia 
talletussuojajärjestelmien varoja käytet ä pankkien kriisinratkaisutoimenpiteisiin 
vakuuttamattomien velkojien hyödyksi, olisi vaadit tava, että talletussuojajärjestelmien varat 
on etupäässä käytettävä korvausten maksamiseen tallettajille. Jotta tallettajat kuitenkin voisivat hyödyntää pankkien kriisin ratkaisutoimenpiteistä ko ituvia etuja (esimerkiksi 
talletusten siirto terveel lä pohjalla olevaan pankkiin ), olisi tarkoituksenmuka ista, että sitä osaa 
talletussuojajärjestelmien varoista, joka olisi ollut tarpeen suojattujen talletusten maksamiseen, voitaisiin käyttää kriisinratkaisuu n. Jäsenvaltiot voisivat myös jossain määrin 
sallia sen, että talletu ssuojajärjestelmä käyttää varojaan pankin maksukyvyttömyyden 
estämiseen, jolloin niiden käyttöä ei rajo iteta talletusten sii rron rahoittamiseen. Jos 
talletussuojajärjestelmille halutaan antaa la ajemmat valtuudet, jotta ne voisivat toteuttaa 
pankkikriisitoimenpiteiden lisäk si myös varhaisen vaiheen toimenpiteitä (esimerkiksi 
pääomapohjan vahvistaminen, maksuvalmiustuki, takuu t jne.), niillä olisi tätä varten oltava 
riittävästi rahoitusta. Tämä perustuu siihen, että pankkien kriisinratkaisu on vaihtoehto 
korvausten maksamiselle, kun taas varhaisen vaiheen  toimet eivät välttämättä estä korvausten 
maksamista myöhemmässä vaiheessa. Jotta ku itenkin voitaisiin vä lttää tilanne, jossa 
talletussuojajärjestelmien varoja käytet ään merkittävässä määrin varhaisen vaiheen 
toimenpiteeseen, joka muussa tapauksessa olisi vaikea toteuttaa, tällaiseen käyttötarkoitukseen voitaisiin soveltaa tiettyjä ehtoja. 
Toimivampi ratkaisu olisi korvamerkitä talletu ssuojajärjestelmien varat, jotta niitä ei 
käytettäisi muuhun tarkoitukseen kuin korvauste n maksamiseen, ja vaatia, että kaikilla 
talletussuojajärjestelmillä on riittävästi varoja tätä varten. Tämä ratkaisu ei kuitenkaan olisi kustannustehokas. Se maksaisi pankeille 1 21–352 miljardia euroa, eikä ole selvää, 
voitaisiinko sillä lujittaa ta llettajien luottamusta ja lisätä rahoitusvakautta siinä määrin, että 
hyödyt olisivat kustannuksia suuremmat. Lisäksi tämä vaihtoehto ei näytä olevan linjassa 
komissiossa meneillään olevan työn kanssa , jonka tavoitteena on määrätä kaikille 
talletussuojajärjestelmille pa kolliset valtuudet tote uttaa pankkien kriis inratkaisutoimia. 
Sisällyttämällä talletussuojajärjestelmiin ke skinäiset ja vapaaehto iset takuujärjestelmät 
voitaisiin tehokkaasti varmistaa, e ttä tallettajilla, jotka kuuluvat tällaisten jä rjestelmien piiriin, 
on samat oikeudet ja sama luottamus niihin kuin muilla tallettajilla. Arvioiden mukaan 
tallettajien luottamuksen lujittumisesta  saatava hyöty nousisi pankeille aiheutuvia 
kustannuksia suuremmaksi. 
5.5. Rajatylittävä yhteistyö talletussuoj ajärjestelmien ja EU:n laajuisen 
talletussuojajärjestelmän kanssa. 
Jotta korvausten maksaminen sujuisi helpommin sellaisissa tapauksissa, jotka koskevat useita 
jäsenvaltioita, vastaanottavan jäsenvaltion talletussuojajärjestelmien olisi toimittava toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen luottolaitoksen  vastaanottavaan jäse nvaltioon perustamien 
sivukonttoreiden tallettajien ke skitettynä asiointipisteenä.  Vastaanottavan jäsenvaltion 
järjestelmät antaisivat tallettajille tietoa kyseisen maan kielellä. Vastaanottavan maan 
talletussuojajärjestelmien olisi toimittava ” postilaatikkona” ja ”maksunvälittäjänä” kotimaan 
 
FI 9   FI talletussuojajärjestelmän puolesta. Ensiksi ma initusta aiheutuvat hallinnolliset kustannukset 
jäisivät vähäisiksi verrattuna siihen hyöt yyn, joka saadaan tallettajien luottamuksen 
lujittumisesta. 
Toinen vaihtoehto, jolla voitaisiin parantaa raja tylittävää yhteistyötä tall etussuojajärjestelmien 
kesken, olisi perustaa verkosto (”EU:n talletussu ojajärjestelmien verkosto ”) ja ottaa käyttöön 
keskinäinen luottojärjestely. Tämä tarkoittaisi sitä, että talletussuojajärjestelmä, jonka varat ovat huvenneet, voisi lainata rahaa muilta järjeste lmiltä. Jotta lainaa ottavalle järjestelmälle 
voitaisiin antaa mahdollisuus lain ata 0,5 prosenttia suojakelpoisis ta talletuksista (eli kohdassa 
5.3 tarkoitettuja jälkimaksuja vastaava määrä,  joka on neljännes 2 prosentista), kaikkien 
talletussuojajärjestelmien olisi annettava la inaa enintään 0,08 prosenttia suojakelpoisista 
talletuksista eli noin 1/25 tavoitetasoaan vast aavista varoista. Tämä on tehokas ja toimiva 
vaihtoehto. 
Tätä voitaisiin pitää ensimmäisenä askele ena kohti tulevaisuuden yhtä EU:n laajuista 
talletussuojajärjestelmää, jolla säästettäisiin  hallinnollisissa kustannuksissa noin 40 miljoonaa 
euroa joka vuosi. Tämä ratkaisu vaikutta a taloudellisesti tehokkaimmalta vastaukselta 
talletussuojajärjestelmien markkinoiden pirsto utuneisuuteen, mutta siihen liittyy joitakin 
oikeudellisia kysymyksiä, joita on ensin tutkittava tarkemmin. EU:n laajuinen 
talletussuojajärjestelmä on pitkän aikavälin hanke, jonka olisi oltava linjassa EU:n uuden 
valvontarakenteen kehittämisen ja edistymisen kanssa sekä  pankkien kriisinratkaisussa 
tapahtuvan kehityksen kanssa. 
5.6. Kokonaisvaikutukset kaikki en sidosryhmien kannalta 
Edellä mainittujen toimenpidevaihtojen suurin  hyöty on se, että tallettajien luottamuksen 
odotetaan lujittuvan huomattavas ti, kun talletussuojan tasoa nos tetaan, korvaukset maksetaan 
nopeammin, talletussuojajärjestelmien rahoitu s on terveellä pohjalla jne. Näin tallettajat 
saavat varmistuksen siitä, että heidän talletuks ensa ovat turvassa ja että he voivat saada 
takaisin jopa 100 000 euroa, jos heidän pankistaan tulee maksukyvytön. Tämä tarkoittaa 
väistämättä sitä, että pankkien on suoritetta va huomattavasti suurempia kannatusmaksuja, 
mikä heikentää niiden liikevoittoa, mutta tämä on kuitenkin peruse dellytys sille, että 
järjestelmällä on riittävästi rahoitusta. Parhaiksi arvioiduista toimenpidevaihtoehdoista, jotka koskevat suojan tasoa ja laajuutta, talletusjärjestelmien rahoitukseen sovellettavaa yhdenmukaistettua lähestymistapaa ja korva usten nopeampaa maksamista, aiheutuisi 
pankeille seuraavat yhteisvaikutukset: pankkien l iikevoitto pienenisi keskimäärin 4 prosenttia 
EU:n tasolla ensimmäisten viiden vuoden aika na ja 2,5 prosenttia seuraavien viiden vuoden 
aikana (tai 7,5 prosenttia ensimmäisten viiden vuoden aikana ja 6 prosen ttia seuraavien viiden 
vuoden aikana kriisitilanteessa, jo ssa kerätään myös jälkimaksuja ). Jotkin pankit saattaisivat 
yrittää sälyttää kyseiset kustannukset tallettajien harteille, mutta pahimmassakaan tapauksessa 
(kun oletetaan, että kaikki pankkikustannukset sä lytetään tallettajien  harteille, mikä on 
kuitenkin aika epätodennäköistä kilpailuun pe rustuvassa ympäristössä ), kokonaisvaikutusten 
ei pitäisi kymmenen vuoden aikana merkitä yli 0,1 prosentin vähennystä säästötilien koroissa 
tai noin 7 euron nousua käyttötilimaksui ssa vuodessa tiliä kohden (10–12 euron nousua 
kriisitilanteessa).  Tallettajat hyötyvät tasapuol isten toimintaolosuhteide n myötä lisään tyneestä 
kilpailusta, ja kaikki sidosryhmät hyötyvät yl eisestä rahoitusvakaude sta, jota ehdotetun 
talletussuojajärjestelmäuudist uksen odotetaan vahvistavan.  
 
FI 10   FI 6. SEURANTA  JA ARVIOINTI 
Uuden talletussuojajärjestelmiä koskevan EU:n lainsäädännön saattamista osaksi kansallista 
lainsäädäntöä seurataan Euroopa n unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisesti. Koska 
pankkien ajautumista maksukyvyttömyyteen ei voi da ennustaa, talletu ssuojajärjestelmien 
toimintaa ei voida seurata säännöllisesti sen perusteella, miten todelliset pankkien maksukyvyttömyydet hoidetaan. Talletussuojajärjest elmille säännöllisin väliajoin tehtävät 
stressitestit osoittaisivat kuitenkin ainakin ha rjoitusmielessä, kykenevätkö ne täyttämään 
lainsäädännön asettamat vaatimukset. Tämä voitaisiin tehdä osana Euroopan 
talletussuojalaitosten foorumin (EFDI) ja ehdotetun Euroopan pankkiviranomaisen tekemää 
vertaisarviointia
2. 
                                                 
2 Ks. KOM(2009) 501.