EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 24.11.2021 COM(2021) 741 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE Kertomus varoitusmekanismista - vuosi 2022















































makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1176/2011 3 ja 4 artiklan mukainen kertomus {SWD(2021) 361 final}



SISÄLTÖ Tiivistelmä 1.Makrotaloudellinen toimintaympäristö ja epätasapainojen kehitys euroalueella 2.Epätasapainot, riskit ja sopeutus: kehityksen pääpiirteet eri maissa 2.1.Katsaus tulostaulujen tietoihin 2.2.Ulkoinen sektori ja kilpailukyky 2.3.Yksityissektorin velka ja asuntomarkkinat 2.4.Julkinen sektori 2.5.Rahoitussektori 3.Yhteenveto tärkeimmistä haasteista ja vaikutuksista valvontaan 4.Kommentit jäsenvaltioittain Liite 1: Tulostaulun pääindikaattoreita koskevat ennusteet ja pikaestimaatit Liite 2: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulu Tällä varoitusmekanismia koskevalla kertomuksella käynnistetään yhdestoista vuotuinen makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely. Menettelyn tavoitteena on havaita, ehkäistä ja korjata epätasapainoja, jotka haittaavat jäsenvaltioiden talouksien tai EU:n talouden asianmukaista toimintaa ja saattavat vaarantaa talous- ja rahaliiton moitteettoman toiminnan, sekä selvittää tarkoituksenmukaisia vastatoimia. Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely toteutetaan osana talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa. Näin pyritään varmistamaan johdonmukaisuus niiden analyysien ja suositusten kanssa, jotka ovat tulosta muiden talousvalvonnan välineiden käytöstä (asetuksen (EU) N:o 1176/2011 1 ja 2 artikla). Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa esitetty analyysi pohjautuu talouspoliittisiin päätelmiin, jotka tehdään käyttäen valittuihin indikaattoreihin perustuvaa tulostaulua sekä useita lisäindikaattoreita, analysointivälineitä, arviointikehyksiä ja muita tietoja, kuten äskettäin julkaistua dataa ja ennusteita. Tässä kertomuksessa makrotalouden vakauteen ja makrotalouden epätasapainojen kehittymiseen kohdistuvien riskien ennakoivaa arviointia on vahvistettu. Kertomukseen sisältyy myös analyysi jäsenvaltioiden makrotalouden epätasapainojen vaikutuksista koko euroalueeseen. Tässä kertomuksessa nimetään jäsenvaltiot, joista olisi tehtävä perusteellinen tarkastelu sen arvioimiseksi, onko niissä politiikkatoimia edellyttäviä epätasapainoja (asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artikla). Komissio laatii asianomaisia jäsenvaltioita koskevat perusteelliset tarkastelut ottaen huomioon Euroopan parlamentin kanssa sekä neuvostossa ja euroryhmässä varoitusmekanismista käytävät keskustelut. Perusteelliset tarkastelut julkaistaan keväällä 2022, ja ne muodostavat perustan makrotalouden epätasapainojen olemassaoloa ja vakavuutta koskevalle komission arvioinnille ja politiikan puutteiden määrittämiselle. Tiivistelmä Tämä varoitusmekanismia koskeva kertomus on toinen, johon covid-19-pandemia vaikuttaa. Talous on elpymässä vuonna 2020 äkillisesti ja yllättäen alkaneesta kriisistä. Covid-19-pandemia aiheutti vakavuudessaan ainutlaatuisen talouskriisin. Vuoden 2020 alkupuoliskolla ilmenneiden häiriöiden jälkeen talous alkoi alkuvaiheessaan elpyä nopeasti, kun rajoittamistoimenpiteitä helpotettiin kaikkialla Euroopassa. Rokotteiden käyttöönotto muutti talousnäkymiä parempaan suuntaan. Vaikka jäsenvaltioiden välillä on edelleen eroja, työ talouden häiriön välittömistä vaikutuksista huolehtimiseksi kantaa hedelmää. Rokotteiden onnistunut käyttöönotto yhdistettynä tulokselliseen ja kohdennettuun rajoittamisstrategiaan vahvisti talouden toimeliaisuuden elpymistä keväästä 2021 alkaen. Talouspolitiikan koordinoinnissa on siirrytty luomaan perustaa vakaalle ja osallistavalle elpymiselle ja paremmalle palautumiskyvylle. Komission syksyn 2021 talousennusteen mukaan useimmat jäsenvaltiot saavuttavat kriisiä edeltäneen tuotantotasonsa vuoden 2021 loppuun mennessä, vain muutamat maat vasta ensi vuonna. Pandemian puhjetessa useimmat epätasapainot olivat korjaantumassa suotuisan makrotalouden tilanteen vuoksi, mutta merkkejä ylikuumenemisriskistä oli nähtävillä. Talouskasvun jatkui suurimman osan viime vuosikymmentä, mikä helpotti epätasapainojen asteittaista korjaamista. Epätasapainot liittyivät yksityisen ja julkisen velan suureen määrään suhteessa BKT:hen, mikä oli seurausta sekä maailmanlaajuisesta finanssikriisistä että sitä edeltäneestä velan kasvusta. Myös suuret vaihtotaseen alijäämät tai luotonannon voimakas kasvu oli korjattu, mikä johti ulkomaisen velan asteittaiseen vähenemiseen ja pankkijärjestelmien vahvistumiseen. Viime vuosina on kasautunut haasteita ja riskejä, jotka liittyvät joidenkin sektoreiden ylikuumenemisen merkkeihin tietyissä maissa talouden jatkuvan kasvun jälkeen. Tämä koskee lähinnä asuntojen hintoja ja kustannuskilpailukykyä erityisesti maissa, joissa talouskasvu on ollut muita vahvempaa. Pandemia keskeytti velkasuhteen supistumisen, kun taas asuntojen hinnannousu kiihtyi, mikä viittaa makrotaloudellisten riskien yleiseen pahenemiseen. Julkisen ja yksityisen sektorin suureen velkaan liittyvät epätasapainot pahenivat, mikä johtui BKT:n voimakkaasta supistumisesta ja niiden toimenpiteiden vaikutuksesta julkiseen talouteen, joita tarvittiin covid-19-kriisin ratkaisemiseen, tuotantokapasiteetin suojelemiseen ja työllisyys- ja sosiaalisten vaikutusten rajoittamiseen. Asuntojen hinnat, jotka olivat jo ennestään korkeita, ovat nousseet entisestään ja muodostavat riskin useissa maissa, erityisesti niissä, joissa asuntolainojen määrä kasvaa merkittävästi. Vahvojen vakavaraisuussuhteiden ja suurten likviditeettipuskureiden ansiosta pankit pystyivät edelleen luotottamaan taloutta. Pankkisektoriin voi kuitenkin alkaa kohdistua toisen kierroksen vaikutuksia, kun suojaavat toimenpiteet poistetaan ja pandemian pitkän aikavälin vaikutus yritysten maksukykyyn alkaa tuntua koko taloudessa. Maksutase heikkeni maissa, jotka ovat riippuvaisia ulkomaisesta matkailukysynnästä. Laajennetut tukitoimenpiteet auttoivat osaltaan hillitsemään työttömyyttä ja vakauttivat kotitalouksien tuloja. Talouden elpyessä joihinkin maihin on syntymässä työvoimapula ja kustannuspaineita, ja useissa maissa on odotettavissa huomattavaa palkkojen nousua.

Nopeat ja koordinoidut politiikkatoimet lievensivät pandemian taloudellisia vaikutuksia, ja elpymis- ja palautumistukiväline tarjoaa ainutlaatuisen mahdollisuuden selviytyä kriisistä vahvempana. Vakaus- ja kasvusopimuksen yleinen poikkeuslauseke aktivoitiin heti pandemian puhjettua kansallisten finanssipoliittisten toimenpiteiden tukemiseksi. Tilapäisistä valtiontukipuitteista aikaansaadun sopimuksen ansiosta jäsenvaltiot pystyivät hyödyntämään valtiontukisääntöjen mukaista joustovaraa täysimääräisesti. Eurooppalaisen hätätilasta aiheutuvien työttömyysriskien lieventämisen tilapäisen tukivälineen (SURE) avulla suojeltiin työpaikkoja. Jäsenvaltioiden hallitukset antoivat ennennäkemättömän paljon finanssi- ja politiikkatukea, ja Euroopan keskuspankki (EKP) toteutti monenlaisia toimenpiteitä rahoitusvakauden säilyttämiseksi ja rahoitusmarkkinoiden sujuvan toiminnan varmistamiseksi. Elpymisen edetessä elpymis- ja palautumissuunnitelmiin liittyvien uudistusten ja investointien täytäntöönpano auttaa edistämään kestävää elpymistä, vahvistamaan palautumiskykyä ja nopeuttamaan EU:n vihreää siirtymää ja digitaalista muutosta. Elpymis- ja palautumissuunnitelmien täytäntöönpanon kautta voidaan tukea epätasapainojen vähentämistä ja lieventää makrotaloudellisia riskejä. Suunnitelmat tarjoavat ainutlaatuisen tilaisuuden saattaa covid-19-kriisin pahiten koettelemat jäsenvaltiot nopeammalle kasvu-uralle . Näin voidaan edistää työpaikkojen luomista, parantaa velkakestävyyttä ja tasapainottaa osaltaan Euroopan taloutta kokonaisuutena.



Tässä varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa esitetty horisontaalinen analyysi voidaan tiivistää seuraavasti: ·Covid-19-kriisi on vaikuttanut tilapäisesti ulkoiseen rahoitusasemaan, mutta se ei pohjimmiltaan ole muuttanut vaihtotaseen kehitystä. Maissa, joissa on merkittävä matkailusektori, vaihtotaseen alijäämä on kasvanut huomattavasti tai ylijäämä ovat pienentynyt. Tilanteen odotetaan korjaantuvan vähitellen, kun matkailu elpyy. Jotkin suurista vaihtotaseen ylijäämistä supistuivat hieman vuonna 2020, minkä myötä koko euroalueen vaihtotase on perustekijöiden mukainen. Vuoden 2021 alkupuoliskoa koskeva data osoittaa kuitenkin euroalueen vaihtotaseen ylijäämän kasvaneen selvästi lähinnä palvelutaseen kohentumisen vuoksi. Euroalueen vaihtotaseen ennustetaan palaavan vuonna 2021 vuoden 2019 tasolle vaimean kotimaisen kysynnän vuoksi. Kaiken kaikkiaan suurimmat muutokset vaihtotaseessa ovat liittyneet sen rakenteeseen: kaikissa jäsenvaltioissa yksityinen sektorin asema nettosäästäjänä on vahvistunut ja julkisen sektorin asema nettoluotonantajana on heikentynyt merkittävästi covid-19-pandemian ja sen lieventämiseksi toteutettujen toimenpiteiden vaikutusten vuoksi. Vaihtotase heikkeni vuonna 2020 useissa jäsenvaltioissa, joiden ulkomainen nettovarallisuusasema on voimakkaasti negatiivinen, mutta ennusteiden mukaan vaikutus ulkomaiseen nettovarallisuusasemaan suhteessa BKT:hen muuttuu vähitellen päinvastaiseksi. ·Taloudellisen toiminnan keskeytyminen vuonna 2020 johti yksikkötyökustannusten huomattavaan kasvuun. Tilanteen odotetaan muuttuvan osittain elpymisen myötä, mutta myös työvoimapulaa ja kustannuspaineita on kehittymässä. Yksikkötyökustannukset nousivat kaikkialla EU:ssa, mikä johtui siitä, että tuotannon voimakkaasta supistumisesta huolimatta työntekijöiden määrä pysyi entisellään. Tämän mahdollistivat erilaiset työpaikkojen säilyttämistä koskevat julkiset aloitteet, erityisesti työajan lyhentämisjärjestelyt, jotka suosivat pikemminkin työtuntien kuin työssä olevien määrän vähentämistä. Nämä vaikutukset näkyvät työn kokonaistuottavuuden tilapäisenä pienemisenä vuonna 2020. Elpymisen myötä tuottavuus on paranemassa, mikä korvaa osan yksikkötyökustannusten kasvusta. Joissakin maissa palkankorotukset kuitenkin lisääntyvät ja toisinaan pandemiaa edeltänyt trendi jatkuu. Työmarkkinatilanne kuitenkin vaihtelee sektoreittain ja maittain, ja vaikka joissakin tapauksissa työllisyys on yleisesti ottaen elpynyt kriisiä edeltäneelle tasolle, toisissa ero on edelleen merkittävä. Joissakin maissa työpaikkojen, yritysten ja sektoreiden välinen uudelleenjako saattaa jatkua elpymisen jatkuessa ja johtaa pysyviin muutoksiin maiden tuotantokapasiteetissa. Tietyissä muissa tapauksissa on syntymässä työvoimapulaa erityisesti maihin, joihin kriisi on vaikuttanut vähemmän ja kysyntä on suurempaa. Yhdessä muiden tekijöiden kuten nopeasti nousevien energian hintojen kanssa kustannuspaineet voivat muuttua merkittäviksi ja niistä voi tulla myöhemmin riski. ·Useilla politiikkatoimenpiteillä on säilytetty työpaikkoja ja tuotantokapasiteettia kriisin aikana tukemalla yksityisen sektorin likviditeettiä ja maksuvalmiutta. Esimerkiksi velan takaisinmaksun lykkäykset ja valtion myöntämät takaukset lainoille olivat tukitoimia, joiden avulla voitiin välttää yksityisen sektorin likviditeettivajeiden muuttuminen maksuvalmiusongelmiksi covid-19-kriisin alussa. Lykkäykset mahdollistivat velan takaisinmaksun viiveellä, mikä kasvatti nimellistä velkakantaa ja lisäsi siihen liittyvää korkorasitusta. Näiden toimenpiteiden asteittaisen lopettamisen myötä voi ilmetä mahdollisia takaisinmaksuvaikeuksia erityisesti sektoreilla, joihin kriisi on vaikuttanut muita enemmän, ja jo ennestään haavoittuvassa asemassa olevissa yrityksissä. Monissa maissa sekä yritysten että kotitalouksien lainanoton kasvun lisäksi nettosäästöt ovat lisääntyneet. ·Yritysten velkaantuneisuus lisääntyi useimmissa EU-maissa vuonna 2020, toisinaan jyrkästi. Jyrkän taantuman vaikutusten lisäksi uusi lainanotto pandemiasta johtuvien äkillisten tulonmenetysten ja likviditeettivajeen kattamiseksi kasvatti osaltaan yritysten velkaa suhteessa BKT:hen. Vaikka nettoluotonanto kasvoi merkittävästi vuoden 2021 alkupuolelle asti, sen viimeaikainen maltillistuminen voi olla merkki kysynnän vähenemisestä – joka voi johtua siitä, että yritykset käyttävät kertynyttä likviditeettiä – tai luotontarjonnan vähenemisestä. ·Kotitalouksien lainanotto on lisääntynyt elpymisen vahvistuessa. Vuonna 2020 kotitalouksien velkasuhteen kasvu johtui pääasiassa BKT:n huomattavasta supistumisesta. Luotonanto oli pandemian pahimmassa vaiheessa vähäistä, mikä johtui pääasiassa kulutusluottojen voimakkaasta vähenemisestä. Samaan aikaan asuntolainakanta kasvoi monissa maissa kiinteistömarkkinoiden voimakkaan aktiivisuuden ja asuntojen hintojen nousun vuoksi. Vuoden 2021 alusta nettoluotonanto on kasvanut useissa maissa elpymisen edetessä.

·Covid-19-kriisillä ja jäsenvaltioiden hallitusten sen lievittämiseksi toteuttamilla toimenpiteillä on ollut merkittävä vaikutus julkiseen velkaan. Jäsenvaltioiden antaman elintärkeän ja laajan tuen ansiosta kotitaloudet ja yritykset ovat välttäneet osan pandemian kielteisistä taloudellisista vaikutuksista, ja tuen avulla on suojattu työpaikkoja ja kasvupotentiaalia. Julkisen talouden velkasuhde on kasvanut enemmän maissa, joihin taantuma on vaikuttanut suhteettomasti pääasiassa matkailusektorin vuoksi. Elpymisen myötä velkasuhteiden kasvun odotetaan pysähtyvän, ja joissakin jäsenvaltioissa se on jo alkanut supistua. Kaiken kaikkiaan jäsenvaltioiden velkaantuneisuus on kuitenkin lisääntynyt selvästi kriisin vuoksi. Kasvua tukeva finanssipolitiikan viritys ja rahapoliittiset toimenpiteet ovat yhdessä vahvistaneet luottamusta ja vakauden säilymistä. Vaikka valtioiden rahoitustarpeet ovat lisääntyneet, niiden lainanoton ehdot ovat edelleen kasvua tukevia. Tämä johtuu sekä rahapoliittisista toimenpiteistä että pidemmän aikavälin tekijöistä, kuten siitä, että euroalueella säästäminen on investointeihin nähden liiallista. Lainanoton kustannukset ovat hieman nousseet inflaatiokehityksen mukaisesti, mutta ovat edelleen yleisesti ottaen alhaiset. Ne ovat nousseet jonkin verran enemmän joissakin euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa, joiden valuuttakurssi kelluu. Joillakin jäsenvaltioilla huomattava osuus velasta on ulkomaanvaluutan määräistä tai maturiteetiltaan lyhyttä. ·Pandemian aikana asuntojen hinnat ovat nousseet edelleen. Asuntojen hinnat ovat nousseet jo vuosia. Nousu kiihtyi edelleen vuonna 2020 ja vuoden 2021 alkupuoliskolla nopeammaksi kuin kertaakaan sitten maailmanlaajuisen finanssikriisin. Monissa EU-maissa on havaittavissa yliarvostuksen riski. Tämä herättää huolta erityisesti, kun kotitalouksien velka on suuri tai kasvaa nopeasti. Asuntojen hintojen nousuun ovat vaikuttaneet useat tekijät, jotka lisäävät kysyntää ja rajoittavat tarjontaa. Tarjontapuolella oli rajoitteita jo ennen pandemiaa, ja sulkutoimet pahensivat niitä väliaikaisesti. Pandemia on saattanut johtaa rakenteellisiin muutoksiin asuntokysynnässä, koska siirtyminen etätyöskentelyyn voi muuttaa maantieteellisiä mieltymyksiä. Rahoitusolosuhteet ovat olleet elvyttävät ja kaiken kaikkiaan tukevat todennäköisesti edelleen asuntojen suurta kysyntää, ja kotitalouksien tulojen kasvu elpymisen myötä todennäköisesti edistää asuntojen hintojen nousua. ·Pankkien vakavaraisuussuhteet ovat säilyneet vahvoina, mutta pankkisektorin kannattavuus heikkeni vuonna 2020, ja kriisin täysi vaikutus pankkien taseisiin saattaa näkyä vasta viiveellä. Pankkisektorin tilanne on parantunut huomattavasti maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeen, kun pandemiaa edeltävinä vuosina muodostettiin pääomapuskureita. Vakavaraisuussuhdeluvut kasvoivat edelleen vuonna 2020, mikä johtuu siitä, että osinkojen maksamista on väliaikaisesti rajoitettu sääntelyllä. Covid-19-kriisin vaikutus pankkisektoriin on ollut rajallinen, mikä johtuu alan vahvistumisesta finanssikriisin jälkeen ja laajoista väliaikaisista politiikkatoimista, kuten lainojen takauksista, velan takaisinmaksun lykkäyksistä ja sääntelyn väliaikaisesta lieventämisestä. Järjestämättömien lainojen määrä pieneni edelleen vuonna 2020, erityisesti maissa, joissa ne ovat olleet huomattavia ja joissa pankit ovat luopuneet heikkolaatuisista omaisuuseristä. Pitkään jatkunut alhaisen kannattavuuden ongelma on kuitenkin edelleen olemassa. Lisäksi kriisin täysi vaikutus omaisuuserien laatuun, kannattavuuteen ja pääomapuskureihin saattaa tulla esiin, kun politiikkatoimet on lopetettu. Mahdollista pankkien, valtioiden ja yrityssektorin välistä noidankehää olisi seurattava tiiviisti. Vaikka määrätietoiset politiikkatoimet ovat lieventäneet pandemian vaikutuksia, pandemia kärjistää euroalueen maiden välisiä eroja. Jäsenvaltiot, joissa on merkittävä ulkomaanmatkailun sektori, ovat olleet alttiimpia covid-19-pandemian taloudellisille vaikutuksille, mikä on johtanut erilaisiin työllisyys- ja kasvuvaikutuksiin. Koska myös suhteellisen suuri julkinen, yksityinen tai ulkomainen velka on ollut näille maille tyypillistä, velkaantuminen on levinnyt laajemmalle euroalueella. Osa tästä kehityksestä liittyy tilapäisiin tekijöihin, kuten matkustusrajoitusten vaikutukseen, mutta huolimatta siitä, että määrätietoisilla politiikkatoimilla on onnistuttu lieventämään taloudellisten ja sosiaalisten erojen lisääntymistä, kriisi uhkaa jättää jälkensä ja tehdä eroista pysyviä. Euroalueella kokonaisuutena on edelleen suuri vaihtotaseen ylijäämä, mikä osoittaa, että elpymistä voidaan pitää yllä koko euroalueen tasolla. Tämä auttaisi myös poistamaan epätasapainoja nopeammin. Koko alueen vaihtotase on tilapäisesti supistunut lähelle perustekijöiden tasoa, mutta sen ennustetaan palaavan kriisiä edeltäneelle, perustekijöitä korkeammalle tasolle. Jäsenvaltioiden tasolla saavutetut tulokset vaihtelevat hyvin paljon. Euroalueen ulkoisen tasapainon palauttaminen on entistäkin tärkeämpää, kun otetaan huomioon, että kysynnän ylläpitämiseen rahapoliittisen lisätuen avulla on rajalliset mahdollisuudet.



Koska euroalueen taloudet ovat yhteydessä toisiinsa, tarvitaan jäsenvaltioiden makrotalouspolitiikkojen asianmukaista yhdistelmää elpymisen ylläpitämiseksi samalla kun epätasapainoja korjataan ja uusiin riskeihin puututaan. Euroalueen nettoluotonantajamaiden talouden kasvu muun muassa kasvua tukevien kysyntäolosuhteiden pohjalta hyödyttäisi paitsi näitä maita, myös nettoluotonottajamaita, sillä nopeampi kasvu euroalueella tukee kasvua ja velkavivun purkamista sekä ulkoisen rahoitusaseman kohentumista jälkimmäisissä maissa. Kriisin edellyttämien ylimääräisten tukitoimien lopettaminen mukauttamistarpeiden mukaan ajoitettuna auttaisi tässä suhteessa. Tuottavuuden ja kilpailukyvyn tuntuva ja pysyvä paraneminen nettoluotonottajamaissa edistäisi myös ulkoisen tasapainon palauttamista ja helpottaisi velkataakan keventämistä. Euroalueen ja EU:n tasolla käyttöön otettujen välineiden tuloksellinen käyttö sekä tarvittavien uudistusten ja investointien tuloksellinen toteuttaminen auttaisivat edistämään kestävää elpymistä ja vahvistamaan palautumiskykyä esimerkiksi puuttumalla epätasapainoihin ja uusiin riskeihin. On ratkaisevan tärkeää, että Next Generation EU -välineestä ja monivuotisesta rahoituskehyksestä saatava rahoitus käytetään kokonaan ja kanavoidaan kaikkein tuottavimpiin käyttötarkoituksiin. Näin voitaisiin maksimoida rahoituksen vaikutukset talouteen ja edistää tasapainoista kasvua. Pandemian vaikutus epätasapainoihin on kokonaisuudessaan selvillä vasta viiveellä, sillä toisen kierroksen vaikutuksia saattaa esiintyä. Yrityspuolella taustalla on edelleen taloudellista haavoittuvuutta, joka johtuu pääoman ehtymisestä pitkittyneiden tappioiden ja suurten velkojen myötä. Joihinkin yrityksiin saattaa kohdistua rakenteellisia muutoksia, jotka edellyttävät liiketoimintamallien mukauttamista. Tukitoimenpiteiden päättyminen voi johtaa järjestämättömien lainojen ja konkurssien lisääntymiseen ainakin niillä sektoreilla, joihin covid-19-kriisi on vaikuttanut eniten, ja yrityksissä, jotka ovat olleet haavoittuvassa asemassa ennen kriisiä. Tämä saattaa tulla esiin vasta jonkin ajan päästä riippuen siitä, minkä tyyppisiä lainanhoitojoustoja muuten maksukyvyttömille lainanottajille voidaan tarjota. On tärkeää, että maksukyvyttömyysmenettelyillä voidaan päästä eroon olemassa olevista arvoltaan alentuneista omaisuuseristä, jotta voidaan varmistaa, että talouteen saadaan luototusta. Elinkelpoisia yrityksiä voidaan auttaa säilymän valtion yrityslainoille myöntämillä takauksilla, mutta jos ne ovat mittavia, ne voivat johtaa myös yrityssektorin ja julkisen sektorin väliseen noidankehään, mikä vaikuttaa myös pankkeihin. Heikkoudet yritysten taseissa saattavat vaikuttaa työmarkkinoihin ja sitä kautta joidenkin kotitalouksien mahdollisuuksiin maksaa luottonsa takaisin. Asuntolainojen voimakas kasvu on lisäriskitekijä erityisesti, jos asuntomarkkinoilla tapahtuu korjausliikkeitä. Samoin liikekiinteistöjen hintojen alenemisen jatkuminen saattaa heikentää rahoitussektoria. Rahoitusehdot vaikuttavat epätasapainojen kehittymiseen. Alhaisen korkotason vuoksi jäsenvaltiot, yritykset ja kotitaloudet ovat voineet ottaa enemmän velkaa ja lievittää pandemian vaikutuksia, mikä on suojannut työpaikkojen ja tuotantokapasiteetin säilymistä. Korkojen nousu lisäisi velan rahoituskustannuksia sekä julkisella että yksityisellä sektorilla ja lisäisi riskejä, kun rahoitustarve on suuri. Inflaatio on kiihtynyt huomattavasti euroalueella ja monissa muissa kehittyneissä talouksissa vuoden 2021 alusta lähtien. Inflaation kiihtymisen taustatekijät, myös energian hintojen jyrkkä nousu, vaikuttavat enimmäkseen tilapäisiltä, mutta on olemassa riski, etteivät ne olekaan lyhytkestoisia. Jos rahoitusehtoja ei tiukenneta, korkeampi inflaatio voi keventää velkataakkaa. Inflaation pitkäaikainen kiihtyminen voi kuitenkin johtaa rahoitusehtojen tiukkenemiseen ja lainakustannusten nousuun. Asuntomarkkinoiden kehitystä on syytä seurata tiiviisti. Asuntojen korkeat hinnat muodostavat riskin erityisesti, kun kotitalouksien suuri velkaantuneisuus yhdistyy epävarmuuksiin työmarkkinoiden sopeutumisessa. Tämä vaarantaa kotitalouksien kyvyn täyttää asuntolainavelvoitteensa. Korkojen nousu voisi lisätä asuntolainojen takaisinmaksukykyyn kohdistuvaa painetta, millä olisi kerrannaisvaikutuksia pankkisektoriin. Hintojen jatkuva nousu elpymisen jatkuessa voi lisätä palkkapaineita ja lisätä asuntolainanottoa. Kohtuuhintaisten asuntojen saatavuus on heikentynyt viime vuosina. Tällä voi olla kielteisiä makrotaloudellisia seurauksia, jotka liittyvät yksityisen kulutuksen ja työvoiman liikkuvuuden vähenemiseen, ja luotot voivat ohjautua pois tuottavuutta lisäävistä investoinneista. Suuren velkamäärän vähentäminen sekä julkisella että yksityisellä sektorilla riippuu ratkaisevasti siitä, kehittyykö elpyminen pitkäkestoiseksi kasvuksi, mikä edellyttää tuottavia investointeja. Pitkäjänteinen elpyminen edellyttää kasvua tukevaa politiikan viritystä ja kriisin aikana annetun poikkeuksellisen politiikkatuen lopettamista oikeaan aikaan. Talouden pitkäkestoinen laajeneminen riippuu taloudellisen ja sosiaalisen palautumiskyvyn vahvistumisesta, joka edellyttää asianmukaisten uudistusten ja investointien toteuttamista. Tuottavuutta lisäävät investoinnit ovat tarpeen kasvun vauhdittamiseksi keskipitkällä aikavälillä ja sellaisten rakenteellisten muutosten tukemiseksi, joita tarvitaan vihreän siirtymän ja digitaalisen muutoksen toteuttamiseksi samalla kun väestörakenne muuttuu. Tämä on entistäkin tärkeämpää sen vuoksi, että monissa maissa on suuri julkisen ja yksityisen sektorin velka ja suhteellisen vähäinen potentiaalinen kasvu, minkä vuoksi suuren velkataakan vähentäminen on vaikeampaa. Koska julkinen velka on suuri, menojen ja tulojen koostumusta on parannettava, jotta voidaan luoda liikkumavaraa julkisten investointien toteuttamiseksi. Samaan aikaan velkavivun purkaminen uskottavan julkisen talouden sopeuttamisstrategian pohjalta on tarpeen myös sen varmistamiseksi, että mahdollisiin tuleviin kriiseihin voidaan vastata. Samalla yritysten velkaantumisen vähentämistarpeet saattavat haitata yksityisiä investointeja. Elpymis- ja palautumissuunnitelmien tuloksellisella täytäntöönpanolla on tärkeä rooli julkisten ja yksityisten investointien tukemisessa. Se auttaa selviytymään pandemian pitkän aikavälin vaikutuksista ja luo edellytykset vahvemmalle kasvulle ja paremmalle palautumiskyvylle. Uusi elpymis- ja palautumistukiväline edistää yhdessä Euroopan rakenne- ja investointirahastojen kanssa investointivetoista elpymistä. Välineiden tuloksellinen käyttö tekee EU:n taloudesta kestävämmän, osallistavamman ja palautumiskykyisemmän sekä helpottaa vihreään siirtymään ja digitaaliseen muutokseen valmistautumista asiaa koskevien unionin tavoitteiden mukaisesti. Pandemia on tuonut esiin suhdanteita tasoittavan päätösperäisen finanssipolitiikan, kasvua edistävän rahapolitiikan ja eurooppalaisen koordinoinnin myönteisen roolin talouskriisiin vastaamisessa. Covid-19-kriisi on osoittanut, että mittavat päätösperäiset finanssipoliittiset toimet voivat olla tuloksellisia, kun lievennetään laajan häiriön välittömiä vaikutuksia ja tasoitetaan tietä nopealle elpymiselle. Välittömiä kansallisia finanssipoliittisia toimia on vahvistanut EU:n sääntelykehyksissä jo olemassa oleva joustavuus. Kollektiivinen reagointi on luonut luottamusta. Rahapoliittisilla toimenpiteillä on autettu säilyttämään suotuisat rahoitusehdot kaikilla talouden sektoreilla pandemian aikana, tuettu talouden toimeliaisuutta ja turvattu keskipitkän aikavälin hintavakaus. Finanssi- ja rahapolitiikan toisiaan vahvistavat vaikutukset ovat olleet ratkaisevan tärkeitä kriisin vaikutusten lieventämiseksi ja ne ovat tukeneet elpymistä. Vaikka rahapolitiikan odotetaan säilyvän tulevina vuosina elvyttävänä, alhainen korkotaso ja inflaation viimeaikainen hivuttautuminen ylöspäin rajoittavat rahapolitiikan keventämismahdollisuuksia. Voi olla siis tarpeen säilyttää finanssipolitiikan vakauttava rooli, jos heikkenemisriskejä ilmenee, vaikka varovainen finanssipolitiikka normaaliaikoina luo luottamusta finanssipolitiikan toimivuuteen kriisiaikoina. Makrotalouden epätasapainojen ehkäiseminen ja korjaaminen on edelleen olennaisen tärkeää. Ensinnäkin talouden heikko elpyminen voi aiheuttaa yritysten konkurssien jyrkän lisääntymisen, mikä johtaa siihen, että työpaikkoja menetetään, kriisiin liittyviä yrityslainojen takauksia vaaditaan yhä useammin maksettaviksi ja investoinnit vähenevät. Toiseksi epäsuotuisa talouskehitys voisi pahentaa valtioiden ja pankkien välistä noidankehää. Kolmanneksi kestämätön omaisuuserien ja asuntojen hintojen nousu saattaa lisätä kotitaloussektorin haavoittuvuutta. Nämä riskit voivat vaikuttaa kielteisesti julkisen talouden velkakestävyyteen ja rajoittaa finanssipoliittisia mahdollisuuksia vastata tuleviin haasteisiin. Kasautuneiden haavoittuvuuksien purkaminen auttaa myös vakauttamaan elpymistä ja vahvistamaan pitkän aikavälin kasvua. Talouden rakenteiden suurempi samankaltaisuus ja synkronoidummat suhdannevaihtelut lisäävät osaltaan yhteisen rahapolitiikan toimivuutta. Elpymis- ja palautumistukivälineellä edistetään investointivetoista elpymistä ja siten makrotalouden vakautta. Elpymis- ja palautumissuunnitelmien tuloksellinen täytäntöönpano tekee EU:n taloudesta kestävämmän, osallistavamman ja palautumiskykyisemmän sekä helpottaa valmistautumista vihreään siirtymään ja digitaaliseen muutokseen. Se auttaa myös lieventämään EU:n sisäisten erojen riskiä, sillä elpymis- ja palautumistukivälineen avustukset kohdennetaan jäsenvaltioihin, joiden BKT asukasta kohden on alhaisempi ja työttömyysaste korkeampi ja jotka kärsivät covid-19-kriisistä eniten. Toisin kuin maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeisinä vuosina, suuremmat julkiset investoinnit tukevat pandemian jälkeistä elpymistä. Elpymis- ja palautumistukivälineestä maksettavilla avustuksilla rahoitetaan laadukkaita investointihankkeita ja mahdollistetaan tuottavuutta lisäävien uudistusten toteuttaminen ilman, että kansallinen alijäämä tai velkasuhde kasvaa. Näiden avustusten ja muiden EU:n rahoituslähteiden arvioidaan lisäävän julkisia investointeja jäsenvaltioissa keskimäärin noin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2021 ja 2022.

Makrotalouden epätasapainojen ehkäiseminen ja korjaaminen parantaa jäsenvaltioiden kykyä reagoida häiriöihin ja tukee talouksien lähentymistä. Kasautuneiden epätasapainojen purkaminen tai ehkäiseminen auttaa osaltaan vakauttamaan elpymistä ja vahvistamaan pitkän aikavälin kasvua. Maiden, joilla on epätasapainoja, on palattava pandemiaa edeltävään korjauskehitykseensä, jota tuetaan potentiaalisen kasvun tukemiseen tähtäävällä politiikalla. Epätasapainojen vähentyminen voi myös tuottaa myönteisiä heijastusvaikutuksia muissa maissa. Talouden ja rahoitusmarkkinoiden syvempi yhdentyminen ja suhdannejaksojen synkronoiminen lisäävät osaltaan yhteisen rahapolitiikan vaikuttavuutta erityisesti euroalueen jäsenvaltioiden tapauksessa. Tämän ansiosta euroalue pystyy vastaamaan tuleviin haasteisiin aiempaa paremmin. Tämän varoitusmekanismia koskevan kertomuksen päätelmä on, että perusteellinen tarkastelu on aiheellista tehdä seuraavista 12 jäsenvaltiosta: Alankomaat, Espanja, Irlanti, Italia, Kreikka, Kroatia, Kypros, Portugali, Ranska, Romania, Ruotsi ja Saksa. Näistä maista tehtiin perusteellinen tarkastelu myös makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisellä vuotuisella valvontakierroksella, jolloin epätasapainoja katsottiin olevan Alankomailla, Espanjalla, Irlannilla, Kroatialla, Portugalilla, Ranskalla, Romanialla, Ruotsilla ja Saksalla ja liiallisia epätasapainoja Italialla, Kreikalla ja Kyproksella. Uusissa perusteellisissa tarkasteluissa arvioidaan, miten epätasapainot ovat kehittyneet, analysoidaan niiden vakavuutta, kehittymistä ja jäsenmaiden toteuttamia politiikkatoimia. Tarkoituksena on päivittää nykyisiä arvioita ja arvioida mahdollisia jäljellä olevia toimenpidetarpeita. Jaksossa 3 esitetään yhteenveto siitä, miten epätasapainot ovat kehittyneet, ja jaksossa 4 käsitellään maakohtaisia tietoja. Lisäksi useissa jäsenvaltioissa, jotka eivät olleet perusteellisen tarkastelun kohteena edellisellä kierroksella, on kehitystä, johon on kiinnitettävä erityistä huomiota. Slovakialle on ominaista asuntojen hintojen voimakas nousu sekä kotitalouksien lainanoton jatkuva, joskin hidastuva kasvu. Vienti on keskittynyt selvästi muutamille sektoreille ja kustannuskilpailukyky heikentynyt, mutta vientimarkkinaosuudet eivät tähän mennessä ole kärsineet. Unkarin kohdalla on syytä kiinnittää huomiota valtion lainanoton ja ulkoisen rahoituksen keskinäiseen suhteeseen tilanteessa, jossa ulkomaanvaluutan määräinen velka on huomattava. Asuntojen hintojen nousu on ollut voimakasta. Kustannuskilpailukykyyn kohdistuvat paineet ovat lisääntymässä, mutta vientimarkkinaosuuteen ei ole tähän mennessä kohdistunut kielteisiä vaikutuksia. Myös muissa jäsenvaltioissa on tarpeen seurata – usein asuntomarkkinoihin liittyviä – riskejä Tanskassa ja Luxemburgissa asuntomarkkinoiden kehitys viittaa riskien kasautumiseen. Vaikka mieltymysten muuttuminen, suotuisat rahoitusolot ja tarjontapuolen rajoitteet voivat pitää asuntojen hintojen nousua yllä, asuntojen hintojen alenemisriskiä ei voida sulkea pois, millä voi olla vaikutuksia talouteen laajemminkin. Tšekille on tyypillistä asuntojen hintojen voimakas nousu ja jatkuva kustannuskilpailukyvyn heikkeneminen, joka on ollut joitakin vuosia merkittävää. Maltassa erityisiä haavoittuvuustekijöitä luo yksityissektorin velan kasvu yhdistettynä maksukyvyttömyysjärjestelmän heikkouksiin. Kehitystä näissä kuudessa jäsenvaltiossa olisi seurattava ja valvottava tiiviisti ja varmistettava, onko kehitys makrotalouden vakauden kanssa johdonmukaista ja edistääkö se sitä. Riskitasapaino ei nykyisellään edellytä perusteellista tarkastelua. Jaksossa 4 esitetään lisätietoja maakohtaisesta kehityksestä. 1. Makrotaloudellinen toimintaympäristö ja epätasapainojen kehitys euroalueella Taloudellinen tausta Tämän varoitusmekanismia koskevan kertomuksen taloudellisena taustana on covid-19-pandemia. Aluksi pandemian vaikutus oli jyrkkä taantuma, sillä viruksen leviämisen hillitsemiseksi toteutetuilla rajoittavilla toimenpiteillä oli merkittävä vaikutus talouden toimeliaisuuteen vuonna 2020. Tämän seurauksena BKT supistui EU:ssa 5,9 prosenttia ja euroalueella 6,4 prosenttia vuonna 2020, tosin maiden välillä oli huomattavia eroja. Joissakin maissa BKT supistui kymmenen prosenttia ja ylikin, toisissa taantuma oli lievä. Terveystilanteen paraneminen mahdollisti rajoittamistoimien helpottamisen vuoden 2020 toisesta neljänneksestä alkaen, josta alkoi elpyminen. Pandemian aaltoilu aiheutti sen, että elpyminen oli epätasaista vuoden 2021 alkupuolelle saakka. Rokotusta eteneminen, toimiva ja kohdennettu strategia viruksen leviämisen estämiseksi sekä laajat julkiset tukitoimenpiteet mahdollistivat liikkumisen lisääntymisen ja talouden toimeliaisuuden odotettua voimakkaamman elpymisen keväästä 2021 alkaen. Kaiken kaikkiaan BKT kasvaa komission syksyn 2021 talousennusteen mukaan euroalueella ja koko EU:ssa 5 prosenttia vuonna 2021 ja 4,3 prosenttia vuonna 2022. Useimpien jäsenvaltioiden ennustetaan saavuttavan kriisiä edeltäneen tuotantotasonsa vuoden 2021 loppuun mennessä, vain muutamat maat vasta ensi vuonna (kuvio 1.1 a). ( ) Vaikka määrätietoiset politiikkatoimet ovat lieventäneet vaikutuksia, pandemia kärjistää euroalueen maiden välisiä eroja. Tämä kuvastaa pandemian epätasaista vaikutusta ja eroja talouden rakenteissa. Rajoitukset ovat haitanneet lähikontaktia edellyttäviä palveluja enemmän kuin valmistusteollisuutta. Tämän vuoksi talouden suorituskyvyssä on suuria eroja sekä maiden sisällä että niiden välillä. Maissa, joissa on merkittävä ulkomaanmatkailun sektori ja jotka ovat sen vuoksi kärsineet liikkumisrajoituksista erityisen paljon, BKT supistui keskimääräistä enemmän ja maksutase heikkeni huomattavasti. Näin tapahtui Espanjassa, Kreikassa ja Portugalissa. Taantuma on koetellut myös maita, joiden kotimainen velka on suuri, kuten Ranskaa ja Italiaa (ks. kuvio 1.1 b). Näissä maissa myös yksityinen, julkinen tai ulkomainen velka kuuluu EU:n suurimpiin. Joissakin näistä maista elpymisen ennustetaan olevan muita hitaampaa. Poikkeukselliset politiikkatoimet ovat olleet ratkaisevan tärkeitä covid-19-kriisin vaikutusten lieventämisen ja elpymisen tukemisen kannalta, ja niillä on ollut myönteinen vaikutus makrotaloudelliseen vakauteen. Jäsenvaltioiden hallitukset ovat antaneet ennennäkemätöntä finanssipoliittista tukea suojellakseen työpaikkoja ja toimeentuloa sekä tukeakseen yrityksiä, jotta yritysten konkurssien riski vähenisi. Kotitalouksien ja yritysten veronmaksuun ja velkojen takaisinmaksuun on myönnetty lykkäyksiä, ja pankkilainoille on annettu valtion takauksia. Tämän ansiosta kotitalouksien käytettävissä olevat bruttotulot pysyivät vuonna 2020 pohjimmiltaan vakaina EU:ssa kokonaisuutena selvästä taantumasta huolimatta. EU:n työttömyysaste nousi ainoastaan 0,4 prosenttiyksikköä, ja yrityksiä ajautui konkurssiin vain vähän, sillä hallitukset ottivat vastaan suuren osan vaikutuksista. Politiikkatoimia on koordinoitu EU:n tasolla ennennäkemättömällä tavalla. Vakaus- ja kasvusopimuksen yleinen poikkeuslauseke aktivoitiin heti pandemian puhjettua finanssipoliittisten toimenpiteiden tukemiseksi. Tilapäisistä valtiontukipuitteista aikaansaadun sopimuksen ansiosta jäsenvaltiot ovat pystyneet hyödyntämään valtiontukisääntöjen mukaista joustovaraa täysimääräisesti. Työpaikkoja on suojeltu eurooppalaisen hätätilasta aiheutuvien työttömyysriskien lieventämisen tilapäisen tukivälineen (SURE) avulla. Koronaviruksen vaikutusten lieventämistä koskevilla investointialoitteilla (CRII ja CRII +) ja REACT-EU-välineellä on mobilisoitu ja täydennetty koheesiopolitiikan varoja julkisen terveydenhuollon, yritysten ja heikoimmassa asemassa olevan väestön tukemiseksi. Euroopan vakausmekanismi ja Euroopan investointipankki ovat asettaneet rahoitusvälineitä saataville. Elpymis- ja palautumissuunnitelmien tuloksellinen täytäntöönpano auttaa tekemään EU:n taloudesta kestävämmän, osallistavamman ja palautumiskykyisemmän sekä helpottaa valmistautumista vihreään siirtymään ja digitaaliseen muutokseen asiaa koskevien unionin tavoitteiden mukaisesti. Yhteensovitetut maailmanlaajuiset rahapoliittiset toimet ovat johtaneet elvyttäviin rahoitusoloihin. Euroopan keskuspankki (EKP) on toteuttanut monenlaisia toimenpiteitä rahoitusvakauden säilyttämiseksi ja rahoitusmarkkinoiden sujuvan toiminnan varmistamiseksi. Se on lisännyt pankkien likviditeettiä, helpottanut vakuusvaatimuksia ja tehnyt huomattavia julkisen ja yksityisen sektorin omaisuuserien lisäostoja. Elvyttävä rahapolitiikan viritys on tukenut rahoitusmarkkinoiden suotuisaa mielialaa ja auttanut välttämään luottolaman, ja monilla joukkolaina- ja osakemarkkinoilla arvostukset ovat ylittäneet pandemiaa edeltäneen tason. Yhdessä pitkän aikavälin tekijöiden (muun muassa euroalueen liiallinen säästäminen investointeihin nähden) kanssa hyvä markkinoiden likviditeetti on pitänyt valtioiden lainanottokustannukset alhaisina ja joissakin tapauksissa jopa alhaisempina kuin ennen kriisin puhkeamista. Myös euroalueen sisäiset korkoerot ovat kaventuneet. Vahvan elpymisen odotukset ovat lisänneet myönteistä mielialaa markkinoilla, ja tätä vahvisti rokotteiden kehityksen läpimurto syksyllä 2020. Rahoitusolot ovat edelleen historiallisen kevyet, mutta kiristymisen merkkejä olisi seurattava. Vaikka valtion joukkolainojen tuotot ovat nousseet hieman vuonna 2021, ne jäävät yleensä selvästi alle pitkän aikavälin keskiarvon. Luottoluokitukseltaan vahvimpien valtioiden velkojen korot ovat negatiiviset tai lähellä nollaa, kun taas joidenkin jäsenvaltioiden velkojen korot, erityisesti euroalueen ulkopuolella, ovat jonkin verran nousseet. Yritysten joukkolainamarkkinoilla rahoitusolot ovat olleet suotuisat, joskin ne ovat tiukentuneet hieman. Pankkien antolainauskorot ovat olleet EU:n kaikkien aikojen alhaisimmalla tasolla tai lähellä sitä. Euro vahvistui vuoden 2020 jälkipuoliskolla ja heikkeni sitten jonkin verran, mikä näkyi muutamien euroalueen ulkopuolisten maiden valuutoissa. Inflaatio kiihtyi vuonna 2021, mutta sen odotetaan olevan enimmäkseen tilapäistä. Euroalueen kuluttajahintainflaatio on viime kuukausina ollut nopeinta kymmeneen vuoteen, kun sitä ennen inflaatio oli lähes vuosikymmenen ajan alle tavoitetason. Se on ylittänyt tavoitetason useissa euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa. Energian hinnan nousu on vaikuttanut merkittävästi inflaation kiihtymiseen, ja pohjainflaation kiihtyminen on ollut hitaampaa. Inflaation kiihtymisen odotetaan olevan enimmäkseen ohimenevää, vaikka ei välttämättä lyhytkestoista. Jotkin ongelmat liittyvät fossiilisista polttoaineista luopumiseen, ja ne saattavat kestää jonkin aikaa. Talouden uudelleenavautuminen on lisännyt huomattavasti kysyntää, mutta tarjonnan pullonkaulat rajoittavat toimeliaisuutta. On todennäköistä, että nousevat kustannukset siirtyvät jossakin määrin joihinkin kuluttajahintoihin, vaikka on epävarmaa, missä määrin. Osa hintojen noususta saatetaan kompensoida myös voittomarginaaleja pienentämällä. Pitkäkestoisen kiihtyvän inflaatiokehityksen riskit näyttävät tällä hetkellä olevan hallinnassa, sillä euroalueen inflaatio-odotukset ovat pysyneet entisellään ja heijastelevat yleisesti ottaen paluuta pandemiaa edeltäneeseen kehitykseen. Rakenteellinen sopeutuminen, kuten kulutustottumusten reaktio pandemiatilanteeseen ja toimialakohtainen osaamisvaje, voivat kuitenkin vaikuttaa suhteellisiin hintoihin ja palkkoihin, mikä voi lisätä inflaation vaihtelua. Inflaation kiihtymisen pitkittyminen voi johtaa muutoksiin rahapolitiikan normalisoimisen ajoituksessa, minkä seurauksena rahoitusolot voivat tiukentua ja lainanottokustannukset nousta. EU:n talous elpyy odotettua nopeammin, mutta talousnäkymät ovat edelleen epävarmat. Rokotusten eteneminen kaikkialla EU:ssa on vähentänyt tarvetta toteuttaa tiukkoja rajoittamistoimenpiteitä tulevien infektioaaltojen torjumiseksi. Maailmanlaajuisesti pandemiaan liittyvät riskit ovat edelleen merkittävät alhaisemman rokotekattavuuden vuoksi. Kaupankäynti elpyy edelleen pandemiaan liittyvistä rajoituksista, ja sitä ovat haitanneet tarjontapuolen pullonkaulat. Ne vaikuttavat toimintaan, joka on pitkälle integroitunut maailmanlaajuisiin arvoketjuihin. Arvoketjujen pysyvä uudelleensuuntaaminen aiheuttaa kustannuksia ja voi tuoda EU-maille mukanaan sekä riskejä että mahdollisuuksia. Yritysten kannattavuuden rapautuminen ja vivutuksen lisääntyminen ovat vähentäneet yksityisiä investointeja. Tämä voi hidastaa elpymistä ja vaikeuttaa yritysten velkavivun purkamista. Tukitoimien lopettaminen voi johtaa riskin uudelleenhinnoitteluun. Epävarmuus voi lisätä rahoitusmarkkinoiden volatiliteettia ja vaikuttaa kielteisesti rahoitus- ja kiinteistöomaisuuden hintoihin, kun arvopaperien hinnat irtautuvat yleisesti talouden perustekijöistä. ( ) ( ) ( ) Toisaalta pandemian nopeampi hillitseminen kaikkialla maailmassa sekä kunnianhimoisten ja koordinoitujen uudistusten ja investointien toteuttaminen EU:ssa voisivat mahdollistaa pitkäkestoisen elpymisen. Vahva elpyminen tukee makrotalouden vakautta, mutta taantuman toisen kierroksen vaikutukset saattavat tulle esiin viiveellä ja aiheuttaa edelleen riskejä. BKT:n vahvan kasvun myötä suuret julkisen ja yksityisen sektorin velkasuhteet eivät useimmissa EU-maissa enää kasva tai ne ovat supistumassa hieman viime vuoden tuntuvan kasvun jälkeen. Politiikkatuen poistaminen paljastaa väistämättä mahdollisia haavoittuvuuksia toimialoilla ja alueilla, joihin covid-19 on vaikuttanut eniten. Velan takaisinmaksun lykkäysten poistaminen voisi johtaa yritysten ja kotitalouksien velanhoitovaikeuksiin ja lopulta yritysten maksukyvyttömyyteen ja työttömyyteen. Valtion ja yksityisen sektorin velan sekä rahoitusalan väliset kytkökset ovat mekanismi riskien siirtämiseksi. Julkisen ja yksityisen sektorin omaisuuserien laadun heikkeneminen saattaa vaikuttaa sellaisten rahoituslaitosten taseisiin, joiden jo ennestään heikko kannattavuus on heikentynyt pandemian aikana lisää. Velanhoitovaikeudet voivat vähentää investointeja, kotitalouksien tuloja ja kulutusta, hidastaa talouskasvua ja haitata velkavivun purkamista. Pandemia on heikentänyt kustannuskilpailukykyä monissa maissa, joissa työvoimakustannukset olivat nousseet voimakkaasti jo ennen kriisiä, ja joissakin tapauksissa nousun ennustetaan jatkuvan. Asuntojen hinnat nousevat nopeinta vauhtia yli kymmeneen vuoteen, mikä on jatkunut tai jopa kiihtynyt pandemian aikana. Toisin kuin velkaantuneisuuden lisääntyminen, talouden elpyminen ei todennäköisesti johda asuntohintojen korjausliikkeisiin, vaikka jotkin tarjontapuolen lyhyen aikavälin ongelmat saattavatkin helpottua. Asuntojen hintojen nousu aiheuttaa huolta makrotalouden vakaudesta erityisesti, kun siihen liittyy kotitalouksien suuri velka ja luotonannon voimakas lisääntyminen. Kohtuuhintaisten asuntojen saatavuuden heikkenemisestä voi aiheutua taloudellisia kustannuksia, koska se vähentää kulutusta ja heikentää työvoiman liikkuvuutta. Samaan aikaan kiinteistöjen ja muiden omaisuuserien hintojen korjausliikkeet voivat johtaa rahoituslaitosten taseiden heikkenemiseen. Kuvio 1.1:BKT suhteessa pandemiaa edeltäneeseen tasoon sekä kriisiä edeltänyt velkataso ja covid-19-pandemian aiheuttama taantuma Lähde: AMECO-tietokanta, Eurostat ja Euroopan komission syksyn 2021 talousennusteet. Heijastusvaikutukset ja euroalueen sopeutusongelmat ( ) Covid-19-kriisi on kärjistänyt epätasapainoja euroalueella. Suurimalla osalla maista, joihin covid-19-kriisi on vaikuttanut eniten, oli pandemian alkaessa muita suurempi julkinen, yksityinen tai ulkomainen velka. Joissakin tapauksissa sitä on vielä pahentanut potentiaalisen BKT:n vähäinen kasvu. Covid-19-kriisi on vaikuttanut ulkoiseen rahoitusasemaan selvästi nettoluotonottajamaissa, joilla on suuri matkailusektori. Vaikutukset muiden maiden maksutaseeseen ovat vähäisemmät. Jotkin taantuman pahiten koettelemista maista elpyvät nopeasti, mutta toisissa elpyminen etenee hitaammin. Tämä viittaa siihen, että talouskasvun vaikutus varantoepätasapainojen korjaamiseen voi olla vähäisempi ainakin lähitulevaisuudessa, ja osoittaa tuloksellisten uudistusten ja investointien merkityksen rakenteellisten heikkouksien korjaamiseen ja potentiaalisen BKT:n kasvun vauhdittamiseen tulevaisuudessa. ( ) Euroalueen kauppatase kasvoi hieman vuonna 2020, kun tuotanto supistui kysynnän vähentyessä. Tavaroiden ja palvelujen vienti ja tuonti vähenivät vuonna 2020. Tavarakaupan ylijäämä vahvistui pitkälti energian hintojen laskun tukemana, kun taas palvelukaupan ylijäämä pieneni pääasiassa kansainvälisen matkailun vähenemisen vuoksi. Kaiken kaikkiaan tämä keskeytti vuonna 2017 alkaneen euroalueen kauppataseen ylijäämän supistumisen. Kauppataseen ennustetaan kasvavan hieman vuonna 2021 ja pysyvän suurin piirtein ennallaan vuonna 2022 (kuvio 1.2). Vaikka tuotantokuilu on edelleen huomattava, euroalueen pohjainflaation (kuluttajahintainflaatio ilman energiaa ja jalostamattomia elintarvikkeita) odotetaan kiihtyvän vuonna 2021, mutta pysyvän inflaatiotavoitteen alapuolella.

Kuvio 1.2:Euroalueen tuotanto, kotimainen kysyntä, kauppatase ja pohjainflaatio Lähde: AMECO-tietokanta ja Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä supistui vuonna 2020 edelleen asteittain tasolle, joka vastaa euroalueen perustekijöiden mukaista tasoa, mutta kasvaa jälleen vuonna 2021. Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä vuonna 2020 oli 2 prosenttia suhteessa BKT:hen (kuvio 1.3 a). ( ) Vaikka kauppatase on jonkin verran kasvanut, tulotase on hieman pienentynyt, mikä on johtanut vaihtotaseen hienoiseen heikkenemiseen. Sekä suhdannekorjaamaton että suhdannekorjattu vaihtotase, joka oli 1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, oli lähellä euroalueen talouden perustekijöiden mukaista vaihtotaseen normitasoa, jonka on arvioitu olevan 1,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. ( ) Tämä heijasti kotimaisen kysynnän pysymistä paremmalla tasolla kuin useimmilla kauppakumppaneilla. Vuoden 2021 alkupuoliskoa koskeva data osoittaa kuitenkin euroalueen vaihtotaseen ylijäämän kasvaneen lähinnä palvelutaseen kohentumisen vuoksi. Kaiken kaikkiaan euroalueen vaihtotaseen ennustetaan palaavan vuonna 2021 vuoden 2019 tasolle. Tämä kuvastaa BKT:n ja kokonaiskysynnän välisen eron palautumista pandemiaa edeltäneelle tasolle eli myös kotimaisen kysynnän jatkumista vaimeana (kuvio 1.2). Kuvio 1.3:Euroalueen vaihtotaseen kehitys maittain ja nettoluotonanto ja -otto sektoreittain Lähde: Eurostatin maksutaseluvut, AMECO ja Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste. Kuvio 1.4:Julkisen sektorin nettoluotonoton maantieteellinen jakautuminen euroalueella Lähde: Eurostatin maksutase ja AMECO. Vuonna 2020 suurimmat muutokset ulkoisessa tasapainossa olivat pikemminkin sektorikohtaisia kuin maantieteellisiä. Euroalueen ylijäämän suurimpien aiheuttajien, Saksan ja Alankomaiden, vaihtotaseen ylijäämät (kuvio 1.3 a) supistuivat edelleen vuonna 2020. Italian positiivinen ja Ranskan negatiivinen vaikutus kasvoivat jonkin verran. Euroalueen ylijäämän kasvu vuoden 2021 alkupuoliskolla johtui suurelta osin Irlannin vaihtotaseen huomattavasta kasvusta. Myös Saksan ja Alankomaiden vaikutus euroalueen ylijäämään kasvoi ja palasi vuoden 2019 tasolle. Italian ylijäämä kasvoi edelleen, ja sen osuus saavutti Alankomaiden osuuden. Euroalueen ylijäämän maantieteellisen koostumuksen ennustetaan tällä hetkellä pysyvän jokseenkin vakaana. Sen sijaan sektorikohtainen vaikutus ulkoiseen tasapainoon muuttui huomattavasti vuonna 2020 (kuvio 1.3 b). Kotitalouksien ja vähemmässä määrin myös yritysten säästöjen kasvua tasoitti vahva elvyttävä finanssipolitiikka. Yksityisen sektorin nettoluotonannon ennustetaan kasvavan edelleen vuonna 2021 pääasiassa yrityssektorin vaikutuksesta ja huolimatta siitä, että varovaisuussäästäminen vähenee ja kotitalouksien kulutus kasvaa. Julkisen talouden nettoluotonoton ennustetaan pysyvän miltei muuttumattomana, ja Saksan alijäämän huomattava kasvu vaikuttaa voimakkaasti euroalueen suureen julkisen talouden nettoluotonottoon (kuvio 1.4). Julkisen talouden rahoitusasemien odotetaan supistuvan huomattavasti vuonna 2022 (ks. myös julkista sektoria koskeva 2.4 jakso). Koska yksityisen sektorin nettoluotonannon ennustetaan supistuvan saman verran, ulkoisen rahoitusaseman ennustetaan pysyvän vakaana. Politiikkatoimet Pandemia on tuonut esiin suhdanteita tasoittavan päätösperäisen finanssipolitiikan, kasvua edistävän rahapolitiikan ja eurooppalaisen koordinoinnin myönteisen roolin talouskriisiin vastaamisessa. Covid-19-kriisi on osoittanut, että mittavat päätösperäiset finanssipoliittiset toimet voivat olla tuloksellisia, kun lievennetään laajan häiriön välittömiä vaikutuksia ja tasoitetaan tietä nopealle elpymiselle. EU:n sääntelykehysten lieventäminen on vahvistanut välittömiä kansallisia finanssipoliittisia toimia. Kollektiivinen reagointi loi yleistä luottamusta talouteen. Rahapoliittisilla toimenpiteillä autettiin säilyttämään suotuisat rahoitusehdot kaikilla talouden aloilla pandemian aikana, tuettiin talouden toimeliaisuutta ja turvattiin keskipitkän aikavälin hintavakaus. Finanssi- ja rahapolitiikan toisiaan vahvistavat vaikutukset ovat olleet ratkaisevan tärkeitä kriisin vaikutusten lieventämiseksi ja ne tukeneet elpymistä. Vaikka rahoitusehtojen odotetaan säilyvän suotuisina, alhainen korkotaso ja inflaation viimeaikainen hivuttautuminen ylöspäin rajoittavat rahapolitiikan keventämismahdollisuuksia. Voi olla siis tarpeen säilyttää finanssipolitiikan vakauttava rooli, jos heikkenemisriskejä ilmenee, vaikka varovainen finanssipolitiikka normaaliaikoina luo luottamusta finanssipolitiikan toimivuuteen kriisiaikoina. Makrotalouden epätasapainojen ehkäiseminen ja korjaaminen on edelleen olennaisen tärkeää. Ensinnäkin talouden heikko elpyminen voi aiheuttaa yritysten konkurssien jyrkän lisääntymisen, mikä johtaa siihen, että työpaikkoja menetetään, kriisiin liittyviä yrityslainojen takauksia vaaditaan yhä useammin maksettaviksi ja investoinnit vähenevät. Toiseksi epäsuotuisa talouskehitys voisi pahentaa valtioiden ja pankkien välistä noidankehää. Kolmanneksi kestämätön omaisuuserien ja asuntojen hintojen nousu saattaa lisätä kotitaloussektorin haavoittuvuutta. ( ) Nämä riskit voivat vaikuttaa kielteisesti julkisen talouden velkakestävyyteen ja rajoittaa finanssipoliittisia mahdollisuuksia vastata tuleviin haasteisiin. Kasautuneiden haavoittuvuuksien purkaminen auttaa myös vakauttamaan elpymistä ja vahvistamaan pitkän aikavälin kasvua. Talouden rakenteiden suurempi samankaltaisuus ja synkronoidummat suhdannevaihtelut lisäävät osaltaan yhteisen rahapolitiikan toimivuutta. Sekä julkisen että yksityisen sektorin velan suuren määrän vähentäminen riippuu ratkaisevasti elpymisen kehittymisestä kestäväksi kasvuksi, mikä edellyttää tuottavia investointeja. Ensin mainittu edellyttää kasvua tukevaa politiikan viritystä elpymisen aikana ja kriisin johdosta annetun poikkeuksellisen politiikkatuen lopettamista oikeaan aikaan. Talouden laajenemisen vahvuus riippuu perustekijöiden kohentamisesta, mikä edellyttää asianmukaisten uudistusten ja investointien toteuttamista. Tämä on entistäkin tärkeämpää sen vuoksi, että monissa maissa on suuri julkisen ja yksityisen sektorin velka ja suhteellisen vähäinen potentiaalinen kasvu. Tämä vaikeuttaa niiden velkataakan keventämistä ja edellyttää uskottavaa paluuta maltillisella tasolla oleviin keskipitkän aikavälin rahoitusasemiin, kun talouden olosuhteet sen sallivat. Koska euroalueen taloudet ovat yhteydessä toisiinsa, tarvitaan jäsenvaltioiden makrotalouspolitiikkojen asianmukaista yhdistelmää elpymisen ylläpitämiseksi samalla kun epätasapainoja korjataan ja uusiin riskeihin puututaan. Euroalueen nettoluotonantajamaiden talouden kasvu muun muassa kasvua tukevien kysyntäolosuhteiden pohjalta hyödyttäisi paitsi näitä maita, myös nettoluotonottajamaita, sillä nopeampi kasvu euroalueella tukee kasvua ja velkavivun purkamista sekä ulkoisen rahoitusaseman kohentumista jälkimmäisissä maissa. Kriisin edellyttämien ylimääräisten tukitoimien lopettaminen mukauttamistarpeiden mukaan ajoitettuna auttaisi tässä suhteessa. Tuottavuuden ja kilpailukyvyn tuntuva ja pysyvä paraneminen nettoluotonottajamaissa edistäisi myös ulkoisen tasapainon palauttamista ja helpottaisi velkataakan keventämistä. Euroalueen ja EU:n tasolla käyttöön otettujen välineiden tuloksellinen käyttö sekä tarvittavien uudistusten ja investointien tuloksellinen toteuttaminen auttaisivat edistämään kestävää elpymistä ja vahvistamaan palautumiskykyä esimerkiksi puuttumalla epätasapainoihin ja uusiin riskeihin. On ratkaisevan tärkeää, että Next Generation EU -rahoitus käytetään kokonaan ja kanavoidaan kaikkein tuottavimpiin käyttötarkoituksiin. Tämä sekä vahvistaisi varojen taloudellista vaikutusta että estäisi suljetun sektorin toiminnan liiallisen kasvun ja ulkoisten epätasapainojen riskiä maissa, joissa EU:lta saatujen varojen osuus suhteessa BKT:hen on suuri. Elpymis- ja palautumistukivälineestä rahoitettavien uudistusten ja investointien tuloksellinen täytäntöönpano edistää investointivetoista elpymistä ja vahvistaa palautumiskykyä ja parantaa näin makrotalouden vakautta. Elpymis- ja palautumissuunnitelmien tuloksellinen täytäntöönpano tekee EU:n taloudesta kestävämmän, osallistavamman ja palautumiskykyisemmän sekä helpottaa valmistautumista vihreään siirtymään ja digitaaliseen muutokseen. Se auttaa myös lieventämään EU:n sisäisten erojen riskiä, sillä elpymis- ja palautumistukivälineen avustukset kohdennetaan jäsenvaltioihin, joiden BKT asukasta kohden on muita alhaisempi ja jotka kärsivät covid-19-kriisistä eniten. Elpymis- ja palautumissuunnitelmien täytäntöönpanon avulla voitaisiin parantaa velkakestävyyttä tukemalla potentiaalista kasvua erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joilla julkisen talouden riskit ovat suurimmat ja yksityissektorin velkaantuminen liian suurta. Toisin kuin maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeisinä vuosina, suuremmat julkiset investoinnit tukevat pandemian jälkeistä elpymistä. Elpymis- ja palautumistukivälineestä maksettavilla avustuksilla rahoitetaan laadukkaita investointihankkeita ja mahdollistetaan tuottavuutta lisäävien uudistusten toteuttaminen ilman, että kansallinen alijäämä tai velkasuhde kasvaa. Näiden avustusten ja muiden EU:n rahoituslähteiden arvioidaan lisäävän julkisia investointeja jäsenvaltioissa keskimäärin noin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2021 ja 2022. 2. Epätasapainot, riskit ja sopeutus: kehityksen pääpiirteet eri maissa 2.1. Katsaus tulostaulujen tietoihin Varoitusmekanismia koskeva kertomus perustuu talouspoliittisiin päätelmiin, jotka on laadittu makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostauluun sisältyvien indikaattorien pohjalta. Kyseisen tulostaulun avulla saadaan alustavaa näyttöä mahdollisista riskeistä ja haavoittuvuuksista. Tulostauluun sisältyy 14 indikaattoria, joille on asetettu ohjeelliset kynnysarvot. Ne kuvaavat muun muassa ulkoista rahoitusasemaa, kilpailukykyä, yksityisen ja julkisen sektorin velkaa, asuntomarkkinoita, pankkisektoria ja työllisyyttä. Datan vakauden ja maiden yhdenmukaisen kohtelun varmistamiseksi tulostaulu perustuu laadukkaisiin tilastotietoihin. Makrotalouden epätasapainoa koskevasta menettelystä annetun asetuksen (asetus (EU) N:o 1176/2011) mukaisesti komission roolina on, että se tekee tulostaulun arvoista talouspoliittisia päätelmiä, joiden avulla voidaan paremmin ymmärtää yleistä taloudellista tilannetta ja ottaa huomioon maakohtaiset näkökohdat. Tulostaulun indikaattoreita ei ole tarkoitus lukea mekaanisesti. ( ) Tulostaulun pohjalta tehtäviä päätelmiä täydennetään 28 lisäindikaattorilla. Lisäksi tässä kertomuksessa käytetään ennusteita, pikaestimaatteja ja lyhyin aikavälein julkistettavaa dataa, jotta makrotalouden vakauteen kohdistuvien riskien mahdollista kehittymistä voidaan mitata tarkemmin. Varoitusmekanismia koskevan kertomuksen virallinen tulostaulu sisältää dataa vuoteen 2020 asti. Kun otetaan huomioon covid-19-kriisin kokonaisvaikutukseen liittyvä huomattava epävarmuus, tähän kertomukseen sisältyy ennakoiva arviointi kriisin mahdollisista vaikutuksista makrotalouden vakauteen ja makrotalouden olemassa olevan epätasapainon kehittymisestä. Tämä vastaa marraskuussa 2020 julkaistussa varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa noudatettua lähestymistapaa. Vuotta 2021 ja sitä seuraavia vuosia koskevien tulostaulun muuttujien arvojen arvioinnissa on käytetty komission ennustedataa, ja pikaestimaatit perustuvat vuodesta tähän mennessä saatuihin tietoihin (ks. tarkemmat tiedot liitteestä 1). Ennusteiden taustalla on huomattavaa epävarmuutta, mikä on tarpeen pitää mielessä, jotta voidaan noudattaa analyysin ja käytetyn datan läpinäkyvyyttä koskevia periaatteita ja varovaisuutta niistä tehtyjen johtopäätösten suhteen. Lisäksi aikaisempien vuosien tapaan varoitusmekanismia koskevaa kertomusta varten tehdyssä arvioinnissa otetaan huomioon myös arviointikehysten sekä olemassa olevien perusteellisten tarkastelujen ja relevanttien analyysien havainnot. Tulostaulun data viittaa siihen, että covid-19-kriisi on keskeyttänyt varantoepätasapainojen viimeaikaisen korjaantumisen, ja pääasiassa asuntomarkkinoihin liittyvä ylikuumenemisen riski on saattanut levitä. Kun lasketaan varoitusmekanismia koskevan kertomuksen tulostaulun kynnysarvot ylittävät arvot eri vuosilta, ilmi tulee seuraavassa esitettäviä seikkoja (kuvio 2.1.1). ·Talouden laajentuminen vuosina 2013–2019 auttoi pienentämään yksityistä ja julkista velkaa suhteessa BKT:hen. Tästä merkkinä oli vuoteen 2019 asti niiden jäsenvaltioiden määrän väheneminen, joiden velkasuhde ylitti kynnysarvot. Covid-19-kriisi keskeytti tämän vähenemisen. Yhä useamman maan yksityistä ja julkista velkaa koskevat lukemat ovat tai niiden odotetaan olevan kynnysarvojen yläpuolella. ·Asuntojen hintojen nousu on johtanut siihen, että yhä useammat maakohtaiset lukemat ovat viime vuosina ylittäneet kynnysarvot. Tästä kehityksestä tuli selvästi näkyvämpää vuonna 2020, kun yhä useammat maat ylittivät kynnysarvon. ·Yksikkötyökustannusten kasvu (joka perustuu kolmen vuoden aikana tapahtuneisiin kumulatiivisiin muutoksiin) oli ylittänyt kynnysarvot useita kertoja ennen covid-19-kriisiä, ja kasvu nopeutui edelleen jyrkästi vuonna 2020. Tämä johtui pääasiassa mekaanisista vaikutuksista, kun tuottavuus aleni huomattavasti toimeliaisuuden vähennyttyä tilanteessa, jossa työvoiman ylimitoitus oli merkittävää. Yksikkötyökustannusten kasvun odotetaan hidastuvan, sillä elpymisen myötä myös kokonaistuottavuuden on mahdollista elpyä. Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin ja vientimarkkinaosuuden kynnysarvot ylittyivät yhä useammin vuonna 2020, mutta niiden tilanteen odotetaan paranevan suhteellisen nopeasti.

·Useiden jäsenvaltioiden vaihtotase ylittää (kolmen vuoden keskiarvojen perusteella) edelleen joko ylemmän tai alemman kynnysarvon. Viime vuosina on ollut enemmän maita, joiden vaihtotaseen ylijäämä ylittää ylemmän kynnysarvon, kuin maita, joiden alijäämä alittaa alemman kynnysarvon. Covid-19-kriisi ei ole muuttanut vaihtotasetilannetta juurikaan, vaikka muutamat maat ovat ylittäneet kynnysarvot marginaalisesti. ( ) Elpymisen odotetaan vähentävän sellaisten tapausten määrää, joissa ulkomainen nettovarallisuusasema on erittäin negatiivinen suhteessa BKT:hen. Tämä tarkoittaisi, että pandemiaa edeltävä ulkoisen rahoitusaseman kohenemistrendi jatkuisi. ·Kriisi vaikuttaa työmarkkinoihin. Vaikka työttömyysaste on pysynyt yleisesti hallinnassa, työvoimaosuus on pienentynyt ja ylittänyt sitä koskevan kynnysarvon muutamissa jäsenvaltioissa, kun yhä useammat ihmiset poistuvat työmarkkinoilta. Tämä on myös kokonaistyöttömyysasteen maltillisemman nousun takana. Pitkäaikaistyöttömyys ja erityisesti nuorisotyöttömyys osoittavat, kuten yleensäkin, merkittävää herkkyyttä työmarkkinatilanteen muutoksille. Varoitusmekanismia koskevan kertomuksen loppuosassa tarkastellaan tarkemmin näitä ja muita asiaan liittyviä kysymyksiä. Kuvio 2.1.1:Niiden jäsenvaltioiden määrä, joilla tulostaulun indikaattorin arvo ylittää kynnysarvon Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat (ks. liite 1). 2.2. Ulkoinen sektori ja kilpailukyky 2.2.1.Ulkoinen sektori Covid-19-kriisi on vaikuttanut haitallisesti useiden sellaisten jäsenvaltioiden vaihtotaseisiin, joilla on tyypillisesti paljon ulkomaanvelkaa, kun taas useiden maiden vaihtotaseen ylijäämä pysyi suurena. Vaihtotase kehittyi vuonna 2020 eri puolilla EU:ta eri suuntiin, ja matkailupalvelujen viennistä voimakkaasti riippuvaisten maiden vaihtotase heikkeni selvästi. Tämä koski Kreikkaa, Kroatiaa, Kyprosta ja Maltaa sekä vähäisemmässä määrin Espanjaa ja Portugalia (kuvio 2.2.1). Maltaa lukuun ottamatta niillä kaikilla oli suuri määrä ulkomaanvelkaa ennen covid-19-kriisiä. Sitä vastoin Latviassa, Liettuassa, Puolassa ja Tšekissä vaihtotase on kohentunut huomattavasti pääasiassa kauppataseen kohentumisen vuoksi. Tukena on ollut sijoitustulojen taseen paraneminen, kun ulkomaisten sijoittajien tulot ovat kriisin yhteydessä pienentyneet. Suuret vaihtotaseen ylijäämät ovat supistuneet pandemian aikana Saksassa, Tanskassa ja erityisesti Alankomaissa, mutta ne ovat edelleen mittavia. Slovenian vaihtotaseen ylijäämä kasvoi edelleen. Alhaisemmat energian hinnat vuonna 2020 kasvattivat lähes kaikkien jäsenvaltioiden vaihtotasetta. Vaikka muutokset ulkoisessa tasapainossa pysyivät enimmäkseen vähäisinä ja tilapäisinä talouden häiriön suuruuteen nähden, eri sektoreiden osuudet EU-maiden ulkoisissa virroissa ovat muuttuneet paljon. Kotitalouksien säästäminen lisääntyi varovaisuussyistä ja rajallisten kulutusmahdollisuuksien vuoksi, kun taas yritykset tyypillisesti vähensivät investointejaan epävarmuuden vuoksi, mikä johti yksityisen sektorin nettoluotonannon/-oton kasvuun (kuvio 2.2.3 a, b ja c). Sen sijaan valtiot tukivat taloutta kriisissä samalla kun niiden tulot vähenivät, mikä johti kaikissa EU-maissa julkisen talouden suureen nettoluotonottoon. Suuret sektorikohtaiset heilahtelut kompensoivat toisensa pääpiirteissään eivätkä näin ollen useimmissa jäsenvaltioissa johtaneet merkittäviin muutoksiin niiden yhteenlasketussa nettoluotonannossa ja -otossa. Kuvio 2.2.1:Vaihtotaseet ja vertailuarvot vuosina 2019 ja 2020 Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat. Kolmen jäsenvaltion vaihtotase alitti vuonna 2020 makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulun alemman kynnysarvon, joka vastaa kolmen vuoden keskiarvoa. Kyproksen suuri vaihtotaseen alijäämä heikkeni edelleen vuonna 2020 ja oli –10,1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä johtui pääasiassa kansainvälisen matkailun vähenemisestä mutta myös ensitulojen taseen alijäämän syvenemisestä. Kolmen vuoden keskiarvo pieneni yhä enemmän makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn kynnysarvon alapuolelle. Vaihtotase on norminmukaisen tasonsa alapuolella samoin kuin sen tason alapuolella, joka tarvitaan ulkomaisen nettovarallisuusaseman saattamiseksi varovaisuusvertailuarvon tasolle seuraavien kymmenen vuoden aikana. ( ) ( ) Romanian vaihtotase jatkoi tasaista laskusuuntaustaan, sillä se supistui hieman, 5 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä kasvatti hieman eroa norminmukaiseen lukemaan nähden. Irlannin vaihtotase oli –2,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2020, ja kolmen vuoden keskiarvo oli lähes –6 prosenttia, mikä johtui poikkeuksellisen suuresta alijäämästä vuonna 2019. ( ) Vaihtotase ylitti makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn ylemmän kynnysarvon neljässä jäsenvaltiossa vuonna 2020. Tilanne on ollut tämä Alankomaissa, Saksassa ja Tanskassa lähes vuosikymmenen ajan. Vuonna 2020 Tanskan ylijäämä oli 8,1 prosenttia ja Saksan 6,9 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä oli vähemmän kuin vuonna 2019. Alankomaiden ylijäämä supistui 9,4 prosentista 7 prosenttiin suhteessa BKT:hen osittain monikansallisten yritysten toiminnan vuoksi. Tanskan ylijäämä supistui kauppataseen pienenemisen vuoksi, kun taas Alankomaissa ja Saksassa supistuminen johtui pääasiassa sijoitustulojen pienenemisestä. Slovenian suuri ylijäämä kasvoi 6 prosentista 7,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen kriisin aikana, kun kauppatase ja ensitulojen tase vahvistuivat. Ylijäämät olivat kaikissa neljässä maassa edelleen huomattavasti niiden norminmukaisia vaihtotaseita ja ulkomaisen nettovarallisuusaseman vakauttavan vaihtotaseen vertailuarvoja suurempia. Useimpien muiden EU-maiden vaihtotase ylitti perustekijöiden mukaisen maakohtaisen tason vuonna 2020, mutta muutamia merkittäviä poikkeuksiakin oli. Useimmissa jäsenvaltioissa sekä suhdannekorjaamaton että suhdannekorjattu vaihtotase ylittivät perustekijöiden mukaisen vaihtotaseen tai olivat lähellä sekä ylittivät ulkomaisen nettovarallisuusaseman vakauttavan vaihtotaseen (kuvio 2.2.1). ( ) Merkittäviä poikkeuksia olivat Kreikka ja Portugali, joiden vaihtotase oli alle sekä norminmukaisen lukeman että lukeman, joka tarvitaan ulkomaisen nettovarallisuusaseman varovaisuuskynnysarvon saavuttamiseksi 10 vuoden aikana. Molemmissa maissa ja erityisesti Kreikassa covid-19-kriisi on heikentänyt vaihtotasetta huomattavasti monen vuoden merkittävän vahvistumisen jälkeen. Niissä maissa, joissa on merkittävä ulkomaanmatkailun sektori, vaihtotaseen alijäämän ennustetaan kohenevan hitaasti vuosina 2021 ja 2022, ja suurimpien ylijäämien odotetaan suurimmaksi osaksi pienenevän hieman, joskaan ei kaikissa tapauksissa (kuvio 2.2.2). Kansainvälisen matkailun odotetaan elpyvän jatkossa asteittain. Tämä elpyminen saattaa kuitenkin olla epätasaista ja jäädä ennustejaksolla vajaaksi (ks. matkailua koskeva laatikko 1). Elpyminen tukee vaihtotaseen parantamista maissa, jotka ovat vahvasti riippuvaisia matkailuviennistä, erityisesti Kreikassa, Kroatiassa ja Kyproksessa. Kyproksen vaihtotaseen suuren alijäämän supistumisen odotetaan kuitenkin olevan hidasta. Romanian vaihtotaseen ennustetaan heikkenevän edelleen. Sitä vastoin Irlannin epävakaan vaihtotaseen ennustetaan olevan ennustejaksolla merkittävästi ylijäämäinen. Tanskan, Saksan ja Slovenian suurten ylijäämien ennustetaan supistuvan, vaikkakin Saksan kohdalla hyvin vähän. Alankomaiden ylijäämän puolestaan ennustetaan palautuvan vuoteen 2022 mennessä lähes vuoden 2019 tasolle. Kuvio 2.2.2:Vaihtotaseiden kehitys Huom Maat esitetään nousevassa järjestyksessä vuoden 2020 vaihtotaseen perusteella. Lähde: Eurostat, Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste ja komission yksiköiden laskelmat. Eri sektoreiden vaikutus ulkoiseen rahoitusasemaan ei todennäköisesti muutu merkittävästi useimmissa jäsenvaltioissa säästöjen ja investointien osalta. Yksityisen sektorin odotetaan enimmäkseen pysyvän nettoluotonantajan roolissa ja valtioiden nettoluotonottajan roolissa vuonna 2021 (kuvio 2.2.3 d). Yksityisellä sektorilla useimmissa jäsenvaltioissa yritysten nettoluotonannon ennustetaan kasvavan ja kotitalouksien nettoluotonannon jonkin verran supistuvan. Valtioiden nettoluotonoton odotetaan keskimäärin vähenevän hieman. Julkisella sektorilla jäsenvaltioiden, joiden vaihtotaseen ylijäämä on suuri, nettoluotonannolla on vaikutusta niiden ulkoiseen rahoitusasemaan. Kuvio 2.2.3:Nettoluotonanto/nettoluotonotto sektoreittain vuosina 2019–2021

Lähde: AMECO-tietokanta ja Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste Vuonna 2020 ulkomainen nettovarallisuusasema heikkeni useimmissa suurissa nettoluotonottajamaissa ja koheni suurimassa osassa maita, joilla oli suuri positiivinen asema. Vuonna 2019 ulkomainen nettovarallisuusasema parani kaikissa EU-maissa neljää lukuun ottamatta, mutta vuonna 2020 kehityksessä oli huomattavia maakohtaisia eroja, ja lähes puolessa jäsenvaltioista ulkomainen nettovarallisuusasema heikkeni. Ulkomainen nettovarallisuusasema oli vuonna 2020 kymmenessä jäsenvaltiossa heikompi kuin tulostaulun kynnysarvo, joka on –35 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuonna 2019 näitä jäsenvaltioita oli yksi vähemmän. Kaikissa näissä maissa ulkomaisen nettovarallisuusaseman odotetaan vuonna 2021 jäävän alle perustekijöiden mukaisen tason, ja kuudessa maassa ulkomaisen nettovarallisuusaseman ennustetaan alittavan varovaisuuskynnysarvon (kuvio 2.2.4). ( ) Suurien negatiivisten ulkomaisten nettovarallisuusasemien ennustetaan pääasiassa paranevan. Keskipitkällä aikavälillä kolmen jäsenvaltion, joiden ulkomainen nettovarallisuusasema oli alle –35 prosentin rajan vuonna 2020, odotetaan ylittävän rajan. Suurten positiivisten ulkomaisten nettovarallisuusasemien ennustetaan kasvavan edelleen tai pysyvän suurin piirtein ennallaan. Kuvio 2.2.4:Ulkomaiset nettovarallisuusasemat (NIIP) 2019–2022 ja 2025 sekö vertailuarvot vuonna 2021 Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat (ks. myös liite 1). Ulkomainen nettovarallisuusasema supistui vuonna 2020 eniten jäsenvaltioissa, joiden ulkomainen nettovarallisuusasema on eniten negatiivinen, mutta elpymisen odotetaan mahdollistavan tilanteen paranemisen useimmissa jäsenvaltioissa. Irlannissa, Kreikassa, Kyproksessa ja Portugalissa ulkomainen nettovarallisuusasema on alle –100 prosenttia suhteessa BKT:hen ja alittaa perustekijöihin perustuvat ja varovaisuuskynnysarvot. Espanjan ulkomainen nettovarallisuusasema on noin –85 prosenttia suhteessa BKT:hen. Irlantia lukuun ottamatta tilanne heikkeni näissä jäsenvaltioissa voimakkaasti, Kreikassa ja Kyproksessa noin 20 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Tärkeimpiä syitä olivat nimellisen BKT:n supistuminen (erityisesti Kreikassa) ja suuri vaihtotaseen alijäämä (erityisesti Kyproksessa). Irlannin ja Kyproksen ulkomainen nettovarallisuusasema on suuressa määrin osoitus myös monikansallisten yritysten ja erillisyhtiöiden rajatylittävistä rahoitussuhteista. Kaikille näille viidelle maalle on tunnusomaista suhteellisen suuri negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema ilman maksukyvyttömyysriskittömiä instrumentteja (NENDI), eli niiden ulkoisessa rahoitusasemassa on suuri osuus nettovelkaa. ( ) Suurin osa Kreikan ulkomaanvelasta muodostuu edullisin ehdoin saadusta julkisesta velasta. Joidenkin jäsenvaltioiden, joilla on suuri negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema, ulkoista kestävyyttä tuetaan monivuotisen rahoituskehyksen mukaisten EU:n varainsiirtojen lisäksi elpymis- ja palautumistukivälineestä myönnettävillä avustuksilla, jotka ovat joissakin tapauksissa huomattavia. Tämänhetkiset ennusteet viittaavat kuitenkin siihen, että Kyproksen ulkomainen nettovarallisuusasema polkee paikallaan, myös keskipitkällä aikavälillä. Sen sijaan muiden sellaisten maiden, joiden ulkomainen nettovarallisuusasema on erittäin negatiivinen, tilanne paranee vähitellen vuotta 2022 kohti ja keskipitkällä aikavälillä BKT:n voimakkaan kasvun ja aiempaa paremman vaihtotaseen ansiosta. Irlannissa odotettu edistyminen on poikkeuksellisen nopeaa, sillä vaihtotaseen ennustetaan olevan pitkälti ylijäämäinen. Tilanne ei vuonna 2020 muuttunut merkittävästi useimmissa niissä EU-maissa, joiden ulkomainen nettovarallisuusasema oli kohtalaisen negatiivinen. Ennusteiden mukaan useimmissa niistä tilanne paranee. Kaikkien näiden maiden eli Kroatian, Puolan, Romanian, Slovakian ja Unkarin ulkomaisen nettovarallisuusaseman odotetaan olevan perustekijöihin vertailuarvojen alapuolella vuonna 2021, mutta vain Romanian ja Slovakian ulkomaisen nettovarallisuusaseman ennustetaan olevan tasolla, joka alittaa varovaisuuskynnysarvon. Kaikkien näiden jäsenvaltioiden sekä muiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden ja Baltian maiden ulkomaiselle nettovarallisuusasemalle on luonteenomaista niihin tehtyjen suorien ulkomaisten sijoitusten suuri määrä ja NENDI-asema, joka on paljon parempi kuin niiden ulkomainen nettovarallisuusasema. Lisäksi nämä maat saavat monivuotisen rahoituskehyksen puitteissa verrattain paljon varainsiirtoja EU:lta, mikä tukee niiden ulkoista rahoitusasemaa selvästi. Myös elpymis- ja palautumistukivälineen avustukset, jotka myönnetään monivuotisen rahoituskehyksen varainsiirtojen lisäksi, tukevat useimpien näiden maiden ulkomaisen nettovarallisuusaseman kohenemista. Ennusteiden mukaan näiden maiden ulkomaiset nettovarallisuusasemat kaiken kaikkiaan paranevat lukuun ottamatta Romaniaa, jonka tilanteen odotetaan heikkenevän hieman (kuvio 2.2.4). Myös niiden jäsenvaltioiden ryhmässä, joilla on suuri positiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema, kehitys on vuonna 2020 ollut vaihtelevaa. Alankomaiden, Saksan, Maltan ja Belgian ulkomainen nettovarallisuusasema koheni edelleen; Alankomaissa ja Saksassa vaihtotaseen edelleen huomattavan ylijäämän vuoksi ja kaikissa neljässä maassa nimellisen BKT:n supistumisen edistämänä. Erityisesti Alankomaissa, mutta myös Maltassa, oli myös merkittäviä positiivisia arvostusvaikutuksia. Sitä vastoin negatiiviset arvostuksen muutokset rajoittivat Saksan ulkomaisen nettovarallisuusaseman kohenemista. Tanskan ja Luxemburgin suuri positiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema heikkeni negatiivisten arvostuksen muutosten vuoksi, vaikka niiden vaihtotase oli vahvasti ylijäämäinen. Kuvio 2.2.5:Nimelliset efektiiviset valuuttakurssit Lähde: Euroopan komissio. Ulkoisen rahoituksen ehdot saattavat jatkossa kiristyä, millä voi olla vaikutuksia joihinkin euroalueen ulkopuolisiin maihin. Covid-19-kriisin puhjetessa maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden jännitteet tuntuivat useissa euroalueen ulkopuolisissa maissa. Tuolloin joidenkin euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden valuuttoihin, erityisesti Unkarin forinttiin, kohdistui paineita, ja ne heikkenivät maalis- ja huhtikuussa 2020, mutta elpyivät ja vakautuivat jo toukokuussa (kuvio 2.2.5), kun maailmanlaajuinen riski-ilmapiiri parani ja pääomavirrat vakautuivat. Pääomavirtojen uutta volatiliteettia tai ulkoisen rahoituksen ehtojen kiristymistä ei voi sulkea jatkossakaan pois. Tämä johtuu osittain Yhdysvaltain ja muiden kehittyneiden talouksien rahapolitiikan odotetusta kiristymisestä. Tässä tilanteessa euroalueen ulkopuoliset maat, joilla on ennusteiden mukaan suuri nettoluotonantoasema, ovat vähemmän alttiita mahdollisille uudelleen esiin tuleville ulkoisille (jälleen)rahoitusriskeille samoin kuin jäsenvaltiot, joilla on huomattavia valuuttavarantoja. Merkitystä on myös sekä yksityisen että julkisen sektorin ulkoisella rahoitustarpeella (ks. julkista sektoria koskeva 2.4 jakso). 2.2.2.Kilpailukyky Yksikkötyökustannukset nousivat kaikkialla EU:ssa, kun työn kokonaistuottavuus laski covid-19-kriisin vuoksi tilapäisesti huomattavasti. Tulostaulu osoittaa vuotta 2020 edeltäneiden kolmen vuoden kumulatiivisen kasvun perusteella yksikkötyökustannusten kasvaneen yli kynnysarvon 18 jäsenvaltiossa, kun vuosi sitten näitä maita oli kahdeksan. Ennen vuotta 2020 joissakin maissa oli merkkejä mahdollisista ylikuumenemispaineista. Näitä maita olivat Bulgaria, Latvia, Liettua, Luxemburg, Malta, Romania, Slovakia, Tšekki, Unkari ja Viro. Pelkästään vuonna 2020 yksikkötyökustannusten kasvu kiihtyi 22 jäsenvaltiossa. Tämän poikkeuksellisen kasvun arvioidaan kuitenkin taittuvan osittain monissa maissa vuosina 2021 ja 2022 yksikkötyökustannusten heilahtelun lisääntyessä yleisesti. Covid-19-pandemian vaikutuksen ja elpymisen yhteydessä esiin tulevien rakenteellisten ongelmien vuoksi kustannuskilpailukyvyn muutoksia on vaikea arvioida. Yksikkötyökustannusten kasvu nopeutui selvästi vuonna 2020, mutta tilanteen odotetaan kääntyvän osittain päinvastaiseksi useimmissa maissa vuosina 2021 ja 2022. Tähän kehitykseen vaikuttaa tilastovaikutus, joka johtuu mittavasta työvoiman ylimitoituksesta ja sitä seuranneesta kokonaistuottavuuden alenemisesta henkeä kohti (kuvio 2.2.6). Tämä aiheutui valtion tuesta työpaikkojen säilyttämistä edistäville ohjelmille, pääasiassa tilapäisesti laajennetuille työajan lyhentämisjärjestelyille, joissa suosittiin työtuntien vähentämistä työllisyystasoon vaikuttamisen sijaan. Työmarkkinoiden ylikapasiteetin ja osaamisvajeen yhdistelmä viittaa siihen, että yksikkötyökustannusten kehitys on jatkossa epävakaata ja epävarmaa. Tämä liittyy toimitusketjuongelmiin ja talouden epätasaisesta elpymisestä johtuvaan kitkaan sekä digitaalisen muutoksen nopeutumiseen ja pitkän aikavälin rakenteellisiin muutoksiin. Kun otetaan huomioon viime vuosina monissa maissa koettu voimakas yksikkötyökustannusten kasvu, kustannuskilpailukyvyn heikkeneminen on edelleen riski, jota on seurattava erityisesti sen selvittämiseksi, missä määrin vuonna 2020 havaittu heikkeneminen kompensoituu elpymisen myötä. Kilpailukykyä ja tuottavuutta edistävät politiikat ovat edelleen erittäin tärkeitä kestävän covid-19-kriisistä elpymisen kannalta. Työn tuottavuus aleni lähes kaikissa EU-maissa vuonna 2020, mutta sen odotetaan paranevan tänä ja ensi vuonna (kuvio 2.2.6 c). Työvoimapanos on pienentynyt covid-19-kriisin aikana pääasiassa työajan lyhenemisen vuoksi, kun taas työntekijöiden määrä on pienentynyt vain vähän. Tätä on tuettu julkisilla toimenpiteillä, kuten laajennetuilla työajan lyhentämisjärjestelyillä, joiden käyttö on vähentynyt merkittävästi elpymisen myötä. Tämän seurauksena työntekijöiden määrään perustuva työn tuottavuus heikkeni useimmissa maissa voimakkaammin kuin tehtyihin työtunteihin perustuva työn tuottavuus. Vuosina 2021 ja 2022 tuottavuuslukujen odotetaan nousevan elpymisen myötä ja työvoiman ylimitoituksen vaikutuksen kääntyessä päinvastaiseksi. Vuonna 2022 tuottavuuden henkeä kohti ennustetaan olevan vuoden 2019 tasoa korkeammalla kaikissa jäsenvaltioissa Espanjaa, Luxemburgia, Maltaa ja Portugalia lukuun ottamatta. Palkankorotukset olivat maltillisia vuonna 2020, mutta niiden odotetaan kasvavan, toisinaan huomattavastikin, vuosina 2021 ja 2022. Palkkakehitys oli useimmissa EU-maissa covid-19-kriisin aikana vaimeaa (kuvio 2.2.6 d). Työntekijäkohtaisten palkansaajakorvausten ennustetaan kasvavan vuosina 2021 ja 2022 yli 5 prosenttia Bulgariassa, Italiassa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä ja Unkarissa. Belgian, Irlannin ja Viron osalta nousu lienee keskimäärin 4–5 prosenttia. Bulgariassa, Latviassa, Liettuassa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä, Unkarissa ja Virossa palkkojen ja yksikkötyökustannusten jatkuva kasvu oli huolenaihe jo ennen pandemiaa ja herätti kysymyksiä kustannuskilpailukyvystä. Yksikkötyökustannusten kehityksen pitäisi eri puolilla euroaluetta jälleen tukea ulkoisen tasapainon palauttamista, kun vaikutukset tuottavuuteen ovat poistuneet. Yksikkötyökustannusten kasvu oli vuonna 2020 joissakin nettoluotonottajamaissa, kuten Espanjassa, Kreikassa ja Portugalissa, muita voimakkaampaa, sillä niissä taantuma oli jyrkempi ja työvoiman ylimitoitus merkittävää. Vuoteen 2022 mennessä yksikkötyökustannusten kasvun muutos tukee ulkoisen tasapainon palauttamista jälleen enemmän, sillä sen ennustetaan olevan nettoluotonottajamaissa hieman pienempi kuin nettoluotonantajamaissa (kuvio 2.2.7). Vaikutus tasapainon palauttamiseen on ollut pandemiaa edeltänyttä aikaa rajallisempi, missä näkyy edelleen havaittava vaikutus tuottavuuteen, johon olisi puututtava olemassa olevien erojen poistamiseksi. Sitä vastoin palkansaajakorvausten ennustetaan olevan nettoluotonantajamaissa suuremmat kuin nettoluotonottajamaissa. Kuvio 2.2.6:Yksikkötyökustannusten, palkansaajakorvausten ja tuottavuuden kasvu Lähde: AMECO-tietokanta ja Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste Kuvio 2.2.7:Yksikkötyökustannusten kasvu euroalueella Lähde: AMECO-tietokanta ja Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste Nimelliset efektiiviset valuuttakurssit vahvistuivat useimmissa maissa vuonna 2020. Eniten ne vahvistuivat Bulgariassa, Kreikassa, Latviassa, Liettuassa ja Ruotsissa. Vain Unkarissa ja vähäisemmässä määrin myös Puolassa ja Tšekissä todettiin nimellistä heikkenemistä. Nimellisten efektiivisten valuuttakurssien vahvistumisessa näkyy myös euron vahvistuminen covid-19-pandemian alussa ja siihen liittyvä euron pitäminen turvasatamana. Nimelliset efektiiviset valuuttakurssit ovat vuonna 2021 tähän mennessä vahvistuneet useimmissa EU-maissa, joskin useimmissa tapauksissa maltillisemmin kuin vuonna 2020.

Yhdenmukaistettuun kuluttajahintaindeksiin (YKHI) perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi vahvistui maltillisesti vuonna 2020, mikä osittain kuvaa nimellistä heikkenemistä. YKHIin perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi heikkeni ainoastaan Kroatiassa ja Unkarissa. Eniten se vahvistui Bulgariassa, Kreikassa, Latviassa, Liettuassa ja Ruotsissa. Ennen tätä maltillista vahvistumista useimmissa jäsenvaltioissa todettiin maltillinen heikkeneminen vuonna 2019. BKT-deflaattoriin perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi, jota koskevia ennusteita on saatavilla vuodelle 2021, viittaa siihen, että reaalisten valuuttakurssien voidaan odottaa nousevan maltillisesti ja vahvistuvan huomattavasti vain Bulgariassa, Liettuassa, Ruotsissa ja Tšekissä (kuvio 2.2.8 b). Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin kehitys tukee ulkoisen tasapainon palauttamista, mutta vain vähäisessä määrin. Joissakin nettoluotonantajamaissa, kuten Alankomaissa, Maltassa, Saksassa ja Tanskassa reaalinen efektiivinen valuuttakurssi vahvistui hieman EU:n keskiarvoa enemmän vuonna 2020. Joissakin suurissa nettoluotonottajamaissa ja maissa, joihin covid-19-pandemian aiheuttama taantuma on vaikuttanut muita enemmän (kuten Espanja, Italia, Kreikka, Kroatia, Kypros ja Portugali) kilpailukyky parani jonkin verran nettoluotonantajamaita enemmän hitaamman inflaation ansiosta. Tämä näkyy maltillisempana reaalisen efektiivisen valuuttakurssin kehityksenä (kuvio 2.2.8). Tämä suuntaus näyttää jatkuvan myös vuonna 2021, mikä viittaa siihen, että reaalisen efektiivisen valuuttakurssin kehitys edelleen tukee maltillisesti ulkoisen tasapainon palauttamista lyhyellä aikavälillä. Kuvio 2.2.8:Nimellisten (NEER) ja reaalisten (REER) efektiivisten valuuttakurssien kehitys Lähde: AMECO-tietokanta ja Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste Vientimarkkinaosuudet vaihtelivat voimakkaasti vuonna 2020, ja kolmessa jäsenvaltiossa osuuksien menetykset ylittivät tulostaulun kynnysarvon. Viiden vuoden aikana tapahtuneen kumulatiivisen muutoksen perusteella Espanjan, Kreikan ja Ranskan vientimarkkinaosuudet pienenivät merkittävästi kynnysarvon alapuolelle. Monissa maissa oli toisaalta myös merkittävää kasvua, Irlannissa, Liettuassa ja Puolassa jopa yli 30 prosentin. Vientimarkkinaosuudet vaihtelivat voimakkaasti vuonna 2020. EU-maat keskimäärin kasvattivat pelkästään vuonna 2020 jonkin verran vientimarkkinaosuuttaan, mutta maiden välillä oli suuria eroja. Joidenkin maiden, jotka menettivät vientimarkkinaosuuksiaan merkittävästi vuonna 2020, odotetaan saavan takaisin vain osan menetetystä osuudesta lähitulevaisuudessa. Itävallan ja Viron lisäksi palvelutaseen jyrkkä heikkeneminen covid-19-kriisin yhteydessä pysähtyi viimeisimpinä vuosineljänneksinä Bulgariassa, Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Kroatiassa, Kyproksessa, Maltassa, Portugalissa ja Unkarissa. Saksan palvelutase on vuoden 2020 alussa alkaneen voimakkaan kohenemisen jälkeen edelleen hieman ylijäämäinen. Tavarakaupan taseet ovat kehittyneet vuoden 2019 jälkeen useissa maissa aiempaa suotuisammin ja tasoittaneet osittain palvelutaseen heikkenemistä. Vientimarkkinaosuuksien odotetaan kasvavan erityisen voimakkaasti Espanjassa, Kreikassa ja Kroatiassa vuosina 2021 ja 2022, kun matkustaminen ulkomaille elpyy, mutta ne eivät aina riitä kattamaan kaikkia vuonna 2020 koettuja menetyksiä. Kaikkiaan vientimarkkinaosuuksien odotetaan vuosina 2020–2022 kasvavan eniten Irlannissa, Liettuassa, Luxemburgissa, Puolassa ja Virossa ja supistuvan Espanjassa, Kreikassa, Portugalissa ja Ranskassa. Vientimarkkinaosuuksien kehitys saattaa jatkossa jonkin verran edistää ulkoisen tasapainon palauttamista. Maiden, joiden vaihtotaseen ylijäämä on suuri, kuten Alankomaiden, Saksan ja Tanskan, odotetaan menettävän vientimarkkinaosuuksiaan vuosina 2020–2022. Vuoden 2021 toista neljännestä koskeva data osoittaa palvelutaseen olevan Saksassa ja Alankomaissa edelleen ylijäämäinen suhteessa BKT:hen, kun tavarakaupan taseet vahvistuvat. Nämä maat kuitenkin todennäköisesti menettävät osan covid-19-pandemian aikana koetusta palvelujen vientimarkkinaosuuksien kasvusta, kun matkailuvirrat elpyvät. Laatikko 1: Matkailu covid-19-kriisin aikana Matkailu on ollut yksi eniten kärsineistä elinkeinoista covid-19-kriisin aikana, sillä pandemian hillitsemistoimiin on sisältynyt hotelli- ja ravintola-alaan ja kansainväliseen matkustamiseen sovellettuja rajoituksia. Haitallisen vaikutuksen laajuus näkyy matkailijoiden yöpymisten merkittävänä vähenemisenä (kuvio 1): huhtikuussa 2020 yöpymiset majoitusliikkeissä vähenivät 95 prosenttia huhtikuusta 2019. Kesäkuukausina tapahtui huomattavaa elpymistä, ja kotimaanmatkailu oli elokuussa 2020 lähellä vuoden 2019 tasoa. Sitä vastoin elokuun sesongin aikana ulkomaisten matkailijoiden yöpymisten määrä oli edelleen 60 prosenttia pienempi kuin elokuussa 2019. Pandemian toisen aallon myötä matkustaminen hiipui jälleen. Voimakkaampi elpyminen, myös ulkomaanmatkailun alalla, alkoi toukokuussa 2021. Sitä ennen oli saatu aikaan merkittävää edistymistä rokottamisessa ja ulkomaille matkustamista koskevien sääntöjen koordinoinnissa EU:n tasolla, kun käyttöön otettiin EU:n digitaalinen koronatodistus. Sekä kotimaan- että ulkomaanmatkailu lisääntyivät heinäkuussa vuoden 2020 tasosta, ja näistä ulkomaanmatkailu piristyi voimakkaammin. Kun otetaan huomioon myös elo- ja syyskuuta koskevat pikaestimaatit, matkailutoiminta kasvoi kokonaisuutena kesällä 2021 noin 30 prosenttia vuodesta 2020, mutta oli edelleen 16 prosenttia alle vuoden 2019 tason. Myös matkailutoiminnan koostumus on muuttunut. ( I ) Vaikka kotimaanmatkailu näyttää vuoden 2021 kesäkuukausina ja erityisesti syyskuussa ylittäneen kesän 2019 tason, ulkomaille matkustaminen jää edelleen yli 40 prosenttia pandemiaa edeltävästä tasosta. Vuoden 2021 ensimmäisten yhdeksän kuukauden vertailu samaan ajanjaksoon vuonna 2020 osoittaa, että matkailutulokset kasvoivat vuonna 2021 vain noin 12 prosenttia. Tämä johtuu osittain siitä, että pandemia ei juurikaan vaikuttanut vuoden 2020 ensimmäiseen neljännekseen. Kuvio 1:Matkailijoiden yöpymiset EU:ssa vuosina 2020 ja 2021 Lähde: Eurostatin ja Euroopan komission arviot. Matkailupalvelujen viennistä voimakkaasti riippuvaiset jäsenvaltiot kärsivät erityisen paljon, kun matkustaminen ulkomaille romahti pandemian vuoksi. Kansainvälisen matkailun huomattava väheneminen vaikutti erityisen voimakkaasti tiettyihin nettoluotonottajamaihin, kuten Espanjaan, Kreikkaan, Kroatiaan, Kyprokseen ja Portugaliin, joissa matkailupalvelujen kauppa on ollut selvästi ylijäämäistä, sekä Maltaan (kuvio 2 a). ( II ) Useimmissa näistä maista kansainvälisen matkailun vähenemisen vaikutus kauppataseeseen on pitkälti syynä niiden kokonaiskauppataseen heikkenemiseen vuonna 2020. ( III ) ( IV ) Matkailupalvelujen suuriin viejiin kohdistuvat kielteiset vaikutukset ovat vähitellen päättymässä vuonna 2021, kun ulkomaanmatkailun elpyminen nopeutuu. Toisessa ääripäässä ovat maat, joissa matkailupalvelujen tuonti on tavallisesti suurempaa kuin vienti. Kansainvälisen matkailun väheneminen on vaikuttanut osittain myönteisesti niiden kauppataseeseen, kun matkailijat ovat löytäneet kotimaan kohteet. Kuvio 2:Matkailun vähenemisen vaikutus kauppataseeseen ja vuoden 2021 yöpymisennusteisiin Lähde: Eurostatin ja Euroopan komission arviot. Alustavat vuotta 2021 koskevat tiedot osoittavat kansainvälisen matkailun osittaista ja asteittaista elpymistä, joka kuitenkin vaihtelee eri maissa. Ulkomaisten matkailijoiden majoitusliikkeissä yöpymisten määrän arvioidaan vuonna 2021 lisääntyvän huomattavasti Kreikassa, Kroatiassa ja Kyproksessa ja hieman vähemmän Espanjassa (kuvio 2 b). ( V ) Samaan aikaan vaikuttaa siltä, että kansainvälisen matkailutoiminnan palautuminen on Portugalissa vaimeampaa, mutta taso on edelleen hieman Espanjan ennustettua tasoa korkeammalla. Myös Bulgariaan, Italiaan, Romaniaan ja Sloveniaan suuntautuvan ulkomaanmatkailun ennustetaan lisääntyvän merkittävästi, mutta esimerkiksi Alankomaihin ja Itävaltaan sekä muutamaan muuhun jäsenvaltioon suuntautuvan matkailun odotetaan sen sijaan vähenevän, mikä johtuu todennäköisesti ulkomaisten matkailijoiden erilaisesta kausijakautumisesta sekä matkustuksen uudelleensuuntautumisen vaikutuksista vuosina 2020 ja 2021. 2.3. Yksityissektorin velka ja asuntomarkkinat 2.3.1.Yksityissektorin velka Yksityisen sektorin velkasuhteet kasvoivat huomattavasti covid-19-kriisin myötä, mutta niiden ennustetaan palaavan useimmissa maissa laskusuuntaan vuonna 2021. Vuonna 2020 yksityissektorin velka suhteessa BKT:hen kasvoi kaikissa EU-maissa Irlantia, Liettuaa ja Tanskaa lukuun ottamatta (kuvio 2.3.1), mikä keskeytti monissa maissa käynnissä olleen velkavivun purkamisen. Kasvu vuonna 2020 johtui pääasiassa BKT:n supistumisesta, mutta myös lainanotto lisääntyi useimmissa maissa, erityisesti yrityksissä. Velan takaaminen ja velan takaisinmaksun lykkäykset olivat covid-19-kriisin alussa tärkeitä politiikkatoimia likviditeettivajeen poistamiseksi, mutta ne ovat myös osaltaan lisänneet velan määrää. Yksityissektorin velka suhteessa BKT:hen ylitti 12 jäsenvaltiossa (Alankomaat, Belgia, Espanja, Kypros, Irlanti, Luxemburg, Malta, Portugali, Ranska, Ruotsi, Suomi ja Tanska) tulostaulun kynnysarvon, joka on 133 prosenttia suhteessa BKT:hen. Viime vuonna maita oli 10, ja vain Espanja ja Malta olivat alle kynnysarvon (kuvio 2.3.1). Muissa kynnysarvon alapuolelle jäävissä jäsenvaltioissa velka kasvoi huomattavasti. Yksityissektorin velan kokonaismäärä vaikuttaa suurelta verrattuna vertailuarvoihin, jotka kuvaavat maakohtaisia talouden perustekijöitä, ja kynnysarvoihin, jotka osoittavat ongelmia varovaisuusnäkökohdissa. ( ) Tämä koskee Alankomaita, Belgiaa, Espanjaa, Kyprosta, Irlantia, Kreikkaa, Luxemburgia, Maltaa, Portugalia, Ranskaa, Ruotsia ja Tanskaa. Kaiken kaikkiaan covid-19-kriisi on lisännyt yksityissektorin velkatasoon liittyviä riskejä. Yksityissektorin velan ennustetaan alkavan supistua suhteessa BKT:hen vuonna 2021 koko EU:ssa talouden elpyessä (kuvio 2.3.1). Useimmissa EU-maissa velkasuhteiden odotetaan kuitenkin pysyvän vuoden 2019 tason yläpuolella. Kun valtion tukitoimenpiteet lakkautetaan asteittain, yritysten ja kotitalouksien takaisinmaksukyky saattaa vaarantua. Tämä koskee erityisesti aloja, joita covid-19-kriisi on koetellut ankarammin ja joiden taseet olivat heikentyneet jo ennen kriisiä, mikä on heikentänyt velan laatua. Lisäksi yritysten, kotitalouksien, julkisen sektorin ja pankkien velan kasvu lisäsi myös sektoreiden välisiä kytköksiä, mikä saattaa nopeuttaa häiriöiden leviämistä eri sektoreiden välillä. Globaaleihin arvoketjuihin kohdistuvat häiriöt ja epäyhtenäisestä talouden elpymisestä johtuvat jännitteet digitaalisen muutoksen samalla kiihtyessä aiheuttavat riskejä ja johtavat rakenteellisiin muutoksiin sekä yritysten ja työpaikkojen vaihtuvuuteen.

Kuvio 2.3.1:Yksityissektorin velka Lähde: Eurostat, AMECO, Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste ja komission yksiköiden arviot yksityissektorin velasta vuonna 2021 (ks. liite 1). Velka sisältää lainat (F4) ja velkapaperit (F3). 2.3.1.1.Finanssialan ulkopuolisten yritysten velka Yritysten velkaantuneisuus lisääntyi useimmissa EU-maissa vuonna 2020, toisinaan jyrkästi. Yritysten velka suhteessa BKT:hen kasvoi 19 jäsenvaltiossa vuonna 2020 erityisesti BKT:n voimakkaan supistumisen vuoksi. Kuitenkin myös yritysten nettoluottovirrat vaikuttivat vuonna 2020 velkaantuneisuuden kasvuun tilanteessa, jossa tulonmenetykset olivat huomattavia ja likviditeetistä oli pulaa. Tämä lisäsi myös yritysten talletusten määrää voimakkaasti. Finanssialan ulkopuolisten yritysten velkasuhteet kasvoivat erityisen voimakkaasti useissa maissa, joissa yritysten velkaantuneisuus oli jo ennestään suurta tai joissa taantuma koetteli voimakkaasti merkittävää matkailualaa (kuvio 2.3.3 a). Näitä maita ovat Espanja, Italia, Kreikka, Kypros, Malta, Portugali ja Ranska. Yrityksillä on edelleen erittäin paljon velkaa Alankomaissa, Belgiassa, Irlannissa ja Luxemburgissa, mutta haavoittuvuutta osittain lieventää lainojen muodossa tehtyjen suorien ulkomaisten sijoitusten ja rajat ylittävän yritysten sisäisen lainanoton huomattava osuus. Finanssialan ulkopuolisten yritysten velka suhteessa BKT:hen on edelleen suuri monissa jäsenvaltioissa, ja velkasuhteet ylittivät sekä talouden perustekijöihin perustuvat että varovaisuuskynnysarvot 14 maassa vuonna 2020. Nämä maat ovat Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Kreikka, Kypros, Luxemburg, Malta, Portugali, Ranska, Ruotsi ja Tanska, ja vähäisemmässä määrin Italia ja Itävalta (kuvio 2.3.2) . Finanssialan ulkopuolisten yritysten velka on useimmissa maissa edellistä huippua pienempi, sillä viime vuosina velkavipua on purettu huomattavasti. Pandemia on osittain kumonnut tämän kehityksen vaikutuksen. Joissakin maissa, kuten Belgiassa, Italiassa, Itävallassa, Kreikassa, Luxemburgissa, Puolassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa, Slovakiassa, Suomessa ja Tanskassa yritysten velka on suurimmillaan tai lähes suurimmillaan sitten 1990-luvun puolivälin. Nimellisen BKT:n merkittävä kasvu pienentää jatkossa mekaanisesti velkasuhdetta vuonna 2021 ja sen jälkeen, mutta velan lähtötaso on korkeampi. BKT:n voimakkaan elpymisen vuoksi yritysten velkasuhteet todennäköisesti supistuvat – joissakin tapauksissa merkittävästi – vuonna 2021 kaikissa EU-maissa Kreikkaa, Ruotsia ja Unkaria lukuun ottamatta (kuvio 2.3.3 b). Luottovirtojen odotetaan ylittävän pandemiaa edeltäneet tasonsa yli puolessa jäsenvaltioista. Nimellisen BKT:n merkittävä kasvu pienentää mekaanisesti velkasuhdetta vuonna 2021 ja sen jälkeen. Vuonna 2020 käyttöön otetuista poikkeuksellisista toimenpiteistä luovutaan asteittain, mikä lisää velan takaisinmaksua. Lisäksi epävarmuuden vähentyessä finanssialan ulkopuoliset yritykset voivat käyttää vuonna 2020 keräämiään huomattavia likviditeettipuskureita vaihtoehtona uudelle lainanotolle, mikä voi osaltaan auttaa vähentämään velkavipua. Kuvio 2.3.2:Finanssialan ulkopuolisten yritysten velka Lähde: Eurostat, AMECO, Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste ja komission yksiköiden arviot finanssialan ulkopuolisten yritysten velasta vuonna 2021 (ks. liite 1). Velka sisältää lainat (F4) ja velkapaperit (F3). Kuvio 2.3.3:Finanssialan ulkopuolisten yritysten velkasuhteen muutos, eri osatekijöiden vaikutus (2020 ja 2021) Lähde: AMECO-tietokanta, Eurostat ja komission yksiköiden arviot ja laskelmat, jotka perustuvat EKP:n tasetilastotietokannan kuukausittaiseen dataan rahalaitoslainoista ja velkapaperitransaktiosta (virrat) yksityisen sektorin kanssa, Euroopan komission syksyn 2021 talousennuste. Kaiken kaikkiaan luottovirroilla finanssialan ulkopuolisille yrityksille covid-19-kriisin alusta lähtien on ollut erilaisia erityispiirteitä pandemian eri vaiheissa (kuvio 2.3.3 b). ( ) Pankkien finanssialan ulkopuolisille yrityksille myöntämät lainat lisääntyivät vuonna 2020 yli kahdessa kolmasosassa jäsenvaltioista, myös monissa jäsenvaltioissa, joissa finanssialan ulkopuolisten yritysten velka on suuri, kuten Alankomaissa, Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Maltassa, Portugalissa, Ranskassa, Ruotsissa ja Tanskassa. Tämä tapahtui tilanteessa, jossa valtion myöntämät lainojen takaukset auttoivat pitämään yllä luottovirtoja, ja velan takaisinmaksun lykkäykset pitivät nimelliset velat suurempina kuin mitä ne olisivat muutoin olleet. Finanssialan ulkopuolisille yrityksille suunnatun luotonannon kasvu on kuitenkin joissakin suurissa jäsenvaltioissa viime aikoina selvästi hidastunut, ja useimmissa tapauksissa kasvu oli alle pandemiaa edeltäneen tason viimeistään vuoden 2021 alussa. Tilanne oli pienemmissä jäsenvaltioissa päinvastainen (kuvio 2.3.4 b). Vaikka luottojen kysyntä finanssialan ulkopuolisten yritysten taholta vähenee, jos yritykset käyttävät kertyneitä likviditeettipuskureita, luottovirrat saattavat aikanaan kasvaa. Luotonannon väheneminen kokonaisuudessaan voi kuitenkin olla merkki luottojen kysynnän tai tarjonnan vaimeudesta, mikä puolestaan saattaa viitata investointien vähäisyyteen jatkossa. Luottojen takaukset ja velan takaisinmaksun lykkäykset ovat auttaneet finanssialan ulkopuolisia yrityksiä selviytymään pandemiasta, mutta velan takaisinmaksuun liittyviä vaikeuksia saattaa esiintyä jatkossa edelleen. Luottojen takaukset ja velan takaisinmaksun lykkäykset olivat covid-19-kriisin alussa tärkeitä politiikkatoimia likviditeettivajeen poistamiseksi, mutta ne ovat myös osaltaan lisänneet velan määrää. Joissakin tapauksissa elinkelvottomat ja teknisesti maksukyvyttömät yritykset ovat pystyneet pysymään markkinoilla, lykkäämään maksuvelvoitteitaan ja viivästyttämään selvitystilaan asettamista, joka muutoin olisi tapahtunut. Finanssialan ulkopuolisten yritysten velkojen takaisinmaksun lykkääminen kaikkialla EU:ssa joko valtion toimenpiteenä tai lainanantajien vapaaehtoisesta aloitteesta on merkinnyt velkakannan mekaanista lisääntymistä. Lainojen takaisinmaksun lykkäysten asteittainen lopettaminen vuoden 2021 aikana saattaa paljastaa velkojen takaisinmaksuvaikeuksia joissakin yrityssektorin osissa. Covid-19-kriisi ei ole tähän mennessä johtanut yritysten maksukyvyttömyystapausten lisääntymiseen, mutta niitä voi tulla esiin normaalitilanteen alkaessa, mikä saattaa aiheuttaa riskejä rahoitusalalle. Kuvio 2.3.4:Yritysten bruttotoimintaylijäämä ja pankkien luotonanto finanssialan ulkopuolisille yrityksille Lähde: AMECO ja EKP, tasetilastotietokanta. Yritysten suuri velkaantuneisuus ja heikko kannattavuus joillakin aloilla saattavat jatkossa heikentää investointeja ja velan takaisinmaksunäkymiä. Yritysten kannattavuus heikkeni useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2020 (kuvio 2.3.4 a). Vaikka kannattavuus parani vuoden 2021 ensimmäisinä kuukausina lähes kaikissa jäsenvaltioissa, pandemialle alttiimmilla palvelualoilla on edelleen haavoittuvuuksia. Pitkäkestoinen kiihtyvä inflaatiokehitys voi myös johtaa joidenkin yritysten voittomarginaalien supistumiseen ja velan takaisinmaksuun liittyviin vaikeuksiin, jos kustannukset kasvavat tuloja enemmän. Energian hintojen viimeaikainen kehitys on riskitekijä. Laitteisiin tehtävät investoinnit ovat vähentyneet vuoden 2019 lopusta alkaen kaikissa jäsenvaltioissa Kyprosta lukuun ottamatta. Vähentyminen oli voimakasta useissa maissa, joissa yritysten velat ovat suuret, kuten Alankomaissa, Belgiassa, Irlannissa ja Luxemburgissa, sekä joissakin maissa, joissa matkailusektori on suuri, kuten Espanjassa, Italiassa, Maltassa ja Portugalissa. Yritysten suuri velkaantuneisuus on jatkossa riskitekijä yksityisille investoinneille, erityisesti kun otetaan huomioon tarve tukea vihreää siirtymää ja digitaalista muutosta. Elpymisen edetessä kehittymässä on merkkejä mahdollisista rakenteellisista muutoksista tilanteessa, jossa toimitusketjuissa on häiriöitä yhä enemmän. Tästä ovat osoituksena kireys ja ylikapasiteetti työmarkkinoilla sekä jatkuva osaamisen kohtaanto-ongelma. 2.3.1.2.Kotitalouksien velka Kotitalouksien velka on kasvanut pandemian myötä lähes kaikissa EU-maissa. Useimmissa EU-maissa kotitalouksien velkavipu oli juuri ennen pandemiaa vähenemässä, mutta niiden velkaantuneisuus oli silti edelleen suurta (kuvio 2.3.5). Pandemia keskeytti kotitalouksien velkavivun purkamisen tai kiihdytti kotitalouksien velkaantumista entisestään maissa, joissa velka oli jo valmiiksi lisääntymässä (kuvio 2.3.6). Kotitalouksien velkasuhteen kasvu vuonna 2020 johtui useimmissa tapauksissa BKT:n merkittävästä supistumisesta (kuvio 2.3.7). Tämä vaikutus kääntyy päinvastaiseksi ainakin osittain vuonna 2021, kun taloudet alkavat elpyä. Monissa maissa luotonannon, erityisesti asuntolainojen, dynaaminen kasvu todennäköisesti kasvattaa velkasuhdetta aiempaa pysyvämmin kiinteistömarkkinoiden voimakkaan toimeliaisuuden ja asuntojen hintojen nousun vuoksi (kuvio 2.3.7 b). Kaiken kaikkiaan kotitalouksien velka on edelleen suuri monissa maissa, erityisesti niissä, joissa se ylitti maakohtaiset vertailuarvot suhteessa BKT:hen ennen pandemiaa. Kotitalouksien velkaantuneisuus ylitti vuonna 2020 kahdeksassa maassa sekä perustekijöihin perustuvat että varovaisuuskynnysarvot. Ku