Virallinen lehti nro C 398 , 21/12/1998 s. 0042



A4-0400/98 Päätöslauselma komission vihreästä kirjasta lisäeläkkeistä yhtenäismarkkinoilla (KOM(97)0283 - C4-0392/97) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission vihreän kirjan (KOM(97)0283 - C4-0392/97), - ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 49, 51, 57 artiklan 2 kohdan, 66, 73 a ja 119 artiklan, - ottaa huomioon neuvoston direktiivin 98/49/EY yhteisön alueella liikkuvien palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien lisäeläkeoikeuksien suojaamisesta ((EYVL L 209, 25.7.1998, s. 46.)), - ottaa huomioon 30. huhtikuuta 1998 antamansa päätöslauselman ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi Euroopan unionin alueella liikkuvien palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien lisäeläkeoikeuksien suojaamisesta ((EYVL C 152, 18.5.1998, s. 65.)), - ottaa huomioon oikeusasioita sekä kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietinnön sekä työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan, talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan sekä naisten oikeuksien valiokunnan lausunnot (A4-0400/98), A. katsoo, että sosiaalinen suojelu on mahdollistanut kansalaisille omanarvontuntoisen elämän ja rajoittanut köyhyyttä useimmissa jäsenvaltioissa, että sen avulla on saavutettu sosiaalinen ja sukupolvien välinen yhteisvastuullisuus niiden eri kansojen välillä, jotka muodostavat Euroopan unionin, ja että tämän mallin on jäätävä Euroopan unionin sosiaaliturvajärjestelmän perustaksi, B. katsoo, että jäsenvaltioilla tulee olemaan vakavia ongelmia sosiaaliturvan rahoittamisessa, mikä johtuu väestön vanhenemisesta, ja tämä saattaa aiheuttaa sukupolvien välisen konfliktin ikääntyneen, eläkeoikeutensa jo hankkineen väestön ja nuoremman sukupolven välillä, joka vielä joutuu hankkimaan nämä oikeudet paljon epäsuotuisammin edellytyksin, C. katsoo, että jäsenvaltioiden on pidettävä nykyiset sosiaaliturvajärjestelmät rahoituksellisesti kestävällä tasolla ja että kestävään kehitykseen perustuva julkinen rahoitus on paras tae sosiaaliturvan tarvittavan tason säilyttämisestä, D. katsoo, että on tärkeää säilyttää eurooppalainen yhteiskuntamalli, jossa ei huolehdita ainoastaan vanhuusiän turvasta, vaan myös terveydestä, koulutuksesta, hyvinvoinnista ja muista vastaavista sosiaalieduista, E. ottaa huomioon, että tietyt eläkejärjestelmät jäsenvaltioissa on ryhmitelty toimialakohtaisiin järjestelmiin, joissa työnantajat, työntekijät, hallitus ja kuluttajat ovat edustettuina, F. katsoo, että ainoastaan jäsenvaltiot ovat toimivaltaisia sosiaaliturvajärjestelmän rakenteen suhteen, G. katsoo, että jäsenvaltiot ovat maailmanmarkkinoiden vapautumisen ja talouselämän globaalistumisen vuoksi huolestuneita siitä, että sosiaaliturvamenojen rahoituksesta aiheutuu lisäkustannuksia tavaroiden ja palvelujen tuotannolle, ja katsoo, että tämän huolestuneisuuden vuoksi olisi korostettava sitä, että myös komission ehdotukseen sisältyvät toinen ja kolmas pylväs käsittävät työkustannuksia, jotka heijastuvat edelleen tavaroiden ja palveluiden kustannuksissa, H. ottaa huomioon, että eläkerahastojen varat ovat jo noin 20 prosenttia BKT:stä Euroopan unionissa, että ne ovat Euroopan suurimpia rahoituslaitoksia omaisuuden kokoa ajatellen ja että lisäeläkkeiden yleistyminen vaikuttaa pääomamarkkinoiden kasvuun, I. katsoo, että pääomamarkkinoiden kasvu mahdollistaa, että yritykset saavat helpommin käyttöönsä pitkäaikaista rahoitusta, vähentää niiden riippuvuutta pankkijärjestelmästä sekä lisää yritysjohdon avoimuutta, J. katsoo, että pk-yritykset voivat tulevaisuudessa rahoittaa kehitystään helpommin muista lähteistä, esimerkiksi erityisesti niille tarkoitetusta pörssistä, K. katsoo, että lisäeläkkeisiin sovellettavien verotusjärjestelyjen moninaisuus ja monimutkaisuus Euroopan unionissa ovat suurimpia esteitä työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle ja yhdentyvien eläkejärjestelmien tarjoamiselle, koska tietyssä jäsenvaltiossa suoritetut maksut eivät yleensä ole vähennyskelpoisia toisessa jäsenvaltiossa, ja joissakin tapauksissa työnantajan muissa jäsenvaltioissa maksamista maksuista on maksettava veroa, L. katsoo, että mahdollisuus hyötyä verohelpotuksista vaikuttaa ratkaisevasti yksittäisten eläkejärjestelmien rakenteeseen, ja että kukin jäsenvaltio on hyväksynyt säännökset niiden väärinkäytön estämiseksi, M. katsoo, että yhdistettynä kansainvälisen pääoman kasvaneeseen liikkuvuuteen epäreilun verokilpailun vaikutuksena on ollut verotettavan pääoman määrän väheneminen, mikä on itse asiassa siirtänyt verotuksellisen riippumattomuuden jäsenvaltioilta markkinoille, N. katsoo, että vaikka kurssiriskien vaikutukset poistetaan euroa käyttävien jäsenvaltioiden väliltä, ne ilmenevät edelleen kaikkialla muualla maailmassa; katsoo, että tässä mielessä jäsenvaltioihin jo sijoitettuja varoja siirretään toisiin maihin vastahakoisesti, O. katsoo, että euron käyttöönotto useimmissa EU:n jäsenvaltioissa poistaa kurssiriskien vaikutukset ja rajoittaa ne eri valuuttojen, erityisesti kolmansien maiden valuuttojen, välisiin suhteisiin eikä enää tule olemaan perusvelvoitetta maksaa osinkoja tai muita rahamääriä kotimaisessa valuutassa tai pitää suurinta osaa varoista maan sisäpuolella, P. katsoo, että maailman pörsseissä on ollut äskettäin rajuja kurssivaihteluja, joita keinottelevat voimat ovat pahentaneet, ja katsoo, että taloudellisen vakauden kannalta olisi opettavaista ja hyödyllistä tunnistaa selkeästi rahoituslaitokset ja välittäjät, jotka ohjaavat näitä keinotteluun käytettyjä varoja, sekä tällaisen rahoituksen lähteet, Q. katsoo, että GATT-sopimukset ja niihin liittyvät täytäntöönpanotoimenpiteet avaavat Euroopan rahoituspalvelumarkkinat asteittain maailmanlaajuiselle kilpailulle; katsoo, että tätä kehitystä voidaan rajoittaa ainoastaan todellisista varovaisuussyistä, R. toteaa, että eläkerahastot ovat tärkeä rahoituspalvelujen muoto vailla eurooppalaista passia, mikä estää niitä kehittymästä rajat ylittäviksi toiminnoiksi, S. katsoo, että näin ollen olisi aikaansaatava lainsäädännölliset puitteet, jotta eläkerahastot voisivat täysipainoisesti hyödyntää yhtenäismarkkinoita, mutta samanaikaisesti olisi muotoiltava yhteisön säännöt siten, että sisämarkkinoiden lukuisat lisäeläkemuodot olisivat saatavilla koko yhteisössä ilman, että niihin kohdistuu verotuksellista tai valvonnasta johtuvaa syrjintää, ja siten luotaisiin valinnanmahdollisuuksia eläkkeensaajille, T. katsoo, että työntekijöiden on voitava liikkua koko unionin alueella, koska mm. työvoiman liikkuvuus on asia, joka voi auttaa mahdollisen kriisin tai vakavien taloudellisten vaikeuksien kohdatessa tiettyä unionin aluetta, U. katsoo, että työntekijöiden ei pidä menettää eläkeoikeuksiaan, vaikka ne olisivat peräisin lisärahastosta, ja että ehdotus direktiiviksi hankittujen oikeuksien säilyttämisestä, etuuksien rajat ylittävästä maksamisesta ja lyhyeksi ajaksi toiseen jäsenvaltioon lähetetyistä työntekijöistä on vain ensimmäinen askel asteittaisessa prosessissa kohti lisäeläkkeisiin kohdistuvien esteiden eliminoimista, ennen kaikkea mitä tulee oikeuksien hankkimisen edellyttämään aikaan, V. katsoo, että perustamissopimuksessa määrätyt perusvapaudet käsittävät lisäeläkkeiden osalta seuraavat: a) sijoittautumisvapaus b) vapaus rajat ylittäviin sijoituksiin c) vapaus kuulua rajojen yli kansallisen lainsäädännön mukaan avoimena oleviin eläkerahastoihin d) vapaus rajat ylittävien hallinnollisten ja rahoituspalvelujen tarjoamiseenja että kansallisten toimenpiteiden, joilla voidaan estää tai haitata näiden vapauksien toteutumista, on täytettävä seuraavat neljä edellytystä: niitä on sovellettava syrjimättä, ne on voitava perustella yleisellä edulla, niiden on oltava soveltuvia saavuttamaan asetettu tavoite ja niillä ei saa mennä pidemmälle kuin on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, W. ottaa huomioon, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Sanz de Lera antamassaan tuomiossa, että perustamissopimuksen 73 b artiklan 1 kohtaa, 73 c artiklaa ja 73 d artiklan 1 kohdan b alakohtaa sovelletaan sellaisenaan ja että näin ollen niiden kanssa ristiriidassa olevia kansallisia lakeja ei sovelleta, X. katsoo, että Euroopan eläkeläisten taloudellinen tulevaisuus on turvattava; 1. Katsoo, että pääomarahoitteiseen järjestelmään perustuva lisäeläketurva tukee merkittävästi lakisääteisiä eläkevakuutuksia ja sillä voidaan edistää eläkkeensaajien tulotason säilyttämistä ja parantamista edellyttäen, että maan hallitus kantaa vastuun erääntyvistä maksuista ensimmäisen pilarin sosiaaliturvan mukaisesti; 2. Pyytää komissiota hyväksymään direktiiviehdotuksen, jossa säädetään eläkerahastojen sijoittamisvapaudesta, yhteisössä ja sen ulkopuolella tapahtuvan sijoitustoiminnan rajoista, yksittäisiin jäsenvaltioihin asettuneilta työnantajilta ja työntekijöiltä perittävistä maksuista, eläkerahastojen menettelyistä hankkia pääomaa yhteisön markkinoilla sekä annetaan toimijoille oikeus tarjota vapaasti sijoituspalveluja, jos he ovat saaneet siihen luvan missä tahansa jäsenvaltiossa, ja laaditaan valvontaperiaatteet yhteispäätöksiin ja yhteisratkaisuihin perustuvan Euroopan sosiaalimarkkinoiden mallin mukaisesti; tässä ehdotuksessa olisi otettava huomioon eläkerahastoja koskevat yksittäisten jäsenvaltioiden lainsäädännön erityispiirteet; 3. Katsoo, että jos eläkerahastojen hoitajilla olisi sijoittamisvapaus, sijoitusten tuottoa voitaisiin parantaa; toteaa kuitenkin, että on taattava mahdollisimman korkea turvallisuuden taso; katsoo, että tuottojen paraneminen saavutetaan parhaiten lisäämällä osakesijoittamista, koska osaketuotto voi olla kiinteäkorkoista tuottoa parempi keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, tietäen kuitenkin, että osakesijoittamiseen liittyy myös riskinsä; 4. Katsoo, että sijoittamisvapauden yhteyteen on luotava järjestelmä, jolla eläkkeet voidaan maksaa myös maksukyvyttömyystilanteessa; direktiiviehdotuksessa, jossa luodaan eläkerahastoja koskevan yhteisön toiminnan puitteet, komission olisi tarjottava eläkerahastoille tiukkojen, valvottujen sijoitusmääräysten vaihtoehtona mahdollisuus täyttää maksukyvyttömyyttä koskevat turvallisuusvaatimukset myös liittymällä keskinäiseen järjestelmään, jonka eläkerahastot itse muodostavat maksukyvyn turvaamiseksi; 5. Katsoo, että koska osakesijoittaminen on vähitellen kasvamassa, koska tietyissä jäsenvaltioissa yrityksillä ei ole omaa rahoitusta, koska tiettyjä teollisuudenaloja ja rahoitusaloja on yksityistettävä ja koska joukkovelkakirjojen tarjonta on jatkuvasti nousussa, rahastojen osakesijoittaminen pääsee tarvittavaan vauhtiin ja auttaa myös osake- ja rahoitusmarkkinat uuteen tasapainoon; 6. Pyytää komissiota laatimaan selonteon siitä, miksi tietyissä jäsenvaltioissa on rajoitteita pääomien liikkuvuudelle, ja toteaa, että eläkejärjestelyillä on varmistettava mahdollisimman korkeiden tuottojen ohella myös pääomasijoitusten turvaaminen usean sukupolven ajaksi; 7. Toteaa, että määrällisten rajoitusten käyttö yhdistetään joskus tietyissä jäsenvaltioissa käytettäviin valvontamenetelmiin, joihin sisältyy ulkoista määrällistä valvontaa, toisin kuin muissa jäsenvaltioissa, joissa harjoitetaan rahastojen sisäistä laadullista valvontaa; katsoo näin ollen, että kaikissa yhdenmukaistamispyrkimyksissä on otettava huomioon nämä erilaiset lähestymistavat; 8. On sitä mieltä, että varovaisuusperiaatteen noudattaminen, sellaisena kuin se ilmenee Euroopan sosiaalimarkkinoiden mallissa, yhteispäätökset ja yhteisratkaisut mukaan lukien, yhdistettynä nykyaikaiseen varainhoitotekniikkaan voi mahdollistaa tuottojen optimoinnin turvallisuutta vaarantamatta ja sanotun rajoittamatta sitä, että tämä periaate ei sulje pois mahdollisuutta ottaa käyttöön selviä sijoitusperusteita, kun valvontaa koskevissa säännöissä niin neuvotaan; 9. On vakuuttunut, että varovaisuusperiaatteeseen on sisällytettävä seuraavat valvonnan osatekijät: a) varojen ja velkojen tasapaino b) sijoitusten monimuotoisuus c) riittävän maksuvalmiuden ylläpito d) sijoitusten rajoittaminen palvelua tarjoaviin yrityksiin, mukaan lukien sisar- ja tytäryhtiöt e) maksajien osallistuminen ja toimialojen edut f) työnantajan ja eläkerahastojen omaisuuden selkeä erottaminen toisistaan g) sitoumuksista huolehtiminen h) tiukan ja tehokkaan valvonnan vakiinnuttaminen; 10. Kannattaa «Eurooppa-passin» käyttöönottoa eläkerahastoja varten, jos yhtenäisillä valvontasäännöillä turvataan valvontamahdollisuudet ja eläkkeensaajien tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon sekä taataan vakuutus maksukyvyttömyyttä vastaan; toteaa erityisesti, että on aikaansaatava asianmukaisia, eläkerahastojen toimintojen avoimuutta koskevia toimia a) rahastojen hoitajien toimintakertomusten avulla ja b) asettamalla jäsenvaltioihin riippumaton, eläkeasioista vastaava asiamies sekä perustamalla neuvontapalveluja; 11. Katsoo, että eläkerahastoja koskevassa yhteisön lainsäädännössä olisi yhdenmukaistettava ainakin a) kansalliset säännökset vakuutusmatematiikkaa koskevista periaatteista b) kirjanpitoa koskevat säännöt; 12. Katsoo, että eläkerahastojen osakkaiden ja eläkkeensaajien edustajien osallistuminen eläkerahastojen hoito- ja valvontaelimiin voisi lisätä päätöksenteon avoimuutta ja vastuullisuutta; 13. Pyytää komissiota analysoimaan huolellisesti ja asianomaisten osapuolten avustuksella eläke- ja henkivakuutusrahastojen harjoittamat toiminnat varsinkin niiden tekemien sitoumusten ja niiden ottamien riskien kannalta, jotta voitaisiin täysipainoisesti taata kaikkien toimijoiden välisen tasavertaisen kilpailun periaate samantyyppisten ja vastaaviin tarkoituksiin käytettävien tuotteiden välillä; 14. Pahoittelee sitä, että vihreässä kirjassa rajoitutaan pääasiassa eläkerahastoihin eikä siinä kiinnitetä asiaan kuuluvaa huomiota jäsenvaltioiden moniin muihin yksityisiin eläkemuotoihin; 15. Huomauttaa, että eläkerahaston käsite ja eläkerahastoille asetetut edellytykset ovat erilaisia eri jäsenvaltioissa, ja kannattaa siksi sellaisen eläkerahaston käyttöönottoa, joka on selkeästi määritelty ja koko Eurooppaan sopiva, lisäkeinona eläkerahastojen sisämarkkinoiden edistämiseen; 16. Pyytää komissiota ottamaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön sukupuoleen perustuvasta syrjimättömyydestä palkan suhteen; muistuttaa, että naisille maksetaan yhä vähemmän kuin miehille ja että eläkkeet on sidottu palkkaan, minkä vuoksi naiset ovat vaarassa jäädä pysyvästi miehiä heikompaan asemaan; 17. Korostaa jälleen kerran, että lisäeläkejärjestelmät täytyy järjestää työelämää suosivalla tavalla niin, että niissä annetaan keskeinen sija naisten ja miesten yhtäläiselle kohtelulle ja epätyypillisessä tai tilapäisessä työsuhteessa olevien henkilöiden eläkekertymään liittyvien ongelmien ratkaisemiselle; 18. Toistaa vastustavansa periaatteessa sukupuoleen perustuvaa laskentatapaa miesten ja naisten eläkeoikeuksia laskettaessa, erityisesti silloin, kun ne voivat johtaa naisten osalta suurempiin työnantajan kustannuksiin ja siten haitata naisten mahdollisuuksia löytää työpaikka; 19. Kehottaa komissiota tutkimaan, olisivatko esimerkiksi yritysten lisäeläkkeet itse asiassa riittävä tapa huolehtia lisäeläketurvasta yhä joustavammilla työmarkkinoilla, ja määrittelemään ne jäsenvaltioiden lisäeläkejärjestelmien uudistuksissa käytetyt työtavat, jotka ovat käytännössä osoittautuneet toimiviksi, ja tutkimaan erityisesti niiden pohjimmaista yhteensopivuutta kansallisesti ja kansainvälisesti ja käyttämään näitä vertailuesimerkkeinä yhteisessä vuosittaisessa työllisyystilannetta käsittelevässä kertomuksessa, jotta jäsenvaltiot voisivat oppia toistensa hyväksi havaitsemista käytännöistä ja määritellä yhteisiä tavoitteita; 20. Pyytää komissiota varmistamaan, että työeläkejärjestelmistä ei ohjata lisätuottoa takaisin yrityksiin, vaan se käytetään tai pannaan syrjään eläkejärjestelmien parantamista varten; tällaiset ylijäämät olisi käytettävä erityisesti sellaisten naistyöntekijöiden eläkeoikeuksien tasapuolistamiseen, joilla ei vielä ole samoja oikeuksia kuin heidän mieskollegoillaan; 21. Pyytää komissiota esittämään uudelleen muotoillun version vuoden 1987 ehdotuksestaan miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä, jotta voitaisiin luoda oikeusperusta eläkeoikeuksien yksilöllistämiselle, mukaan lukien joustavat eläkeiät miehille ja naisille; 22. Katsoo, että jos työnantajien ja työntekijöiden maksuja pidetään verottomina vähennyskelpoisina kuluina ja eläkkeitä verotettavana tulona, eläkesäästämistä kannustetaan, mikä vaikuttaa positiivisesti julkisen rahoituksen nettosäästöön, joka kasvaa eläkkeensaajien määrän lisääntyessä; 23. Pyytää komission verotuspolitiikkaa käsittelevää työryhmää selvittämään tapoja taata, että jäsenvaltioiden verojärjestelyt ja verotusjärjestelmän kokonaisvaikutus yhteisössä haittaavat mahdollisimman vähän palvelujen vapaata tarjoamista, kuten tuomioistuimen SAFIR-asiassa antamassa tuomiossa esitetään ((Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-118/96 28. huhtikuuta 1998 antama tuomio (Kok 19...))); 24. Pitää tarpeellisena verotusjärjestelmien laajempaa yhteensovittamista siten, että järjestelmät tunnustetaan vastavuoroisesti, verotuksen päällekkäisyys eliminoidaan ja viranomaisten välinen tietojenvaihto järjestetään; 25. Kehottaa jäsenvaltioita jatkamaan lisäeläkejärjestelmiin liittyvien verojärjestelmien yhtenäistämistä niin, että otetaan käyttöön erilliset menettelysäännöt, joissa on määritelty tietyt alan verotusta koskevat perusperiaatteet, kuten eläkemaksuja koskevat verovähennykset, eläkesuunnitelmat, eläkerahastoihin tehtävien sijoitusten vapauttaminen tulo- ja pääomaverotuksesta ja lopulta maksettavien eläkkeiden verotus; 26. Suhtautuu myönteisesti direktiiviin, joka koskee Euroopan unionin alueella liikkuvien henkilöiden lisäeläkekertymiin liittyviä oikeuksia, mutta pitää välttämättömänä, että komissio tekee lisää lainsäädäntöehdotuksia, joissa säädetään työnantajaa tai jäsenvaltiota vaihtavien työntekijöiden eurooppalaista eläkekertymän siirtoa koskevasta oikeudesta ja eläkemaksujen keräämisestä ja joissa asetetaan ehdot, joiden perusteella eläkkeen kertyminen alkuperäisessä eläkejärjestelmässä voi jatkua; 27. Korostaa, että on tärkeää taata eläkeoikeuksien siirtyminen yhdeltä työnantajalta toiselle yhden maan sisällä tai jäsenvaltiosta toiseen; katsoo, että tällainen siirto on aivan mahdollinen pääomakatteisissa järjestelmissä sillä ehdolla, että säädetään muissa järjestelmissä hankittujen oikeuksien säilyttämisestä; huomauttaa, että pitkät eläkkeenansaitsemisajat ovat selvä este vapaalle liikkuvuudelle yhtenäismarkkinoilla ja että tämä ongelma voidaan ratkaista - vaikka siitä aiheutuu suuria kustannuksia asianomaisille yrityksille - työmarkkinaosapuolten välisen dialogin avulla ja lyhentämällä eläkkeenansaitsemisaika viideksi vuodeksi; 28. Katsoo, että useammassa jäsenvaltiossa tytäryhtiöitä omistavien yritysten tai yritysryhmittymien sellaisten eläkerahastojen perustaminen, joihin voivat liittyä tietyn yrityksen työntekijät, sekä monikansallisten eläkerahastojen perustaminen voivat, asiaa koskevien kansallisten säännösten yhdenmukaistamisen jälkeen, helpottaa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja heidän eläkeoikeuksiensa säilyttämistä; pyytää komissiota tekemään perusteellisen tutkimuksen tällaisista mahdollisuuksista, jotta voitaisiin arvioida asiaa koskevien lainsäädäntöaloitteiden tarvetta; 29. Pyytää komissiota varmistamaan, että direktiivissä korostetaan Euroopan ikääntyneiden kansalaisten taloudellisia tarpeita; 30. Kehottaa komissiota ottamaan selvää, missä määrin lisäeläkejärjestelmät vaikuttavat Euroopan työllisyystilanteeseen, ja myötävaikuttamaan siihen, että eläkkeidentarjoajat investoivat lupaaviin kasvualoihin yhdessä EASDAQ:in ja Euroopan investointipankin kanssa; 31. Pitää myönteisenä vihreässä kirjassa mainittua ehdotusta eläkefoorumin perustamisesta ja kehottaa komissiota harkitsemaan, että tälle foorumille annettaisiin tehtäväksi analysoida vapaan liikkuvuuden esteitä, seurata toteutettujen toimien tuloksia ja tehdä uusia aloitteita esteiden poistamiseksi; 32. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioiden parlamenteille.