KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

kalastuksen tahattomia valassaaliita koskevista toimenpiteistä sekä asetuksen (EY) N:o 88/98 muuttamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 812/2004 tiettyjen säännösten täytäntöönpanosta

JOHDANTO

Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 812/2004[1] säädetään määritetyn kalastuksen yhteydessä tapahtuvaa valaiden tahatonta saaliiksi joutumista koskevista toimenpiteistä ja näiden saaliiden vähentämiseen tähtäävistä toimenpiteistä. Asetuksessa määritellään, missä kalastuksessa akustisten karkotinlaitteiden käyttö on pakollista, näiden laitteiden tekniset eritelmät ja käyttöehdot, sekä se, missä kalastuksessa on edustavien tietojen keräämiseksi otettava käyttöön tarkkailijajärjestelmiä valaiden sivusaaliiden määrän arvioimista varten. Jäsenvaltioiden tehtävänä on varmistaa akustisten karkotinlaitteiden käyttö ja seurata niiden tehokkuutta ajan kuluessa. Lisäksi jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön tämän asetuksen mukaisten suuntaviivojen mukaiset seurantajärjestelmät.

Asetuksen 6 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle vuosikertomus asetuksen tiettyjen säännösten täytäntöönpanosta. Asetuksen 7 artiklan mukaisesti komission on laadittava asetuksen täytäntöönpanosta tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle, kun se on saanut toiset kertomukset jäsenvaltioilta[2]. Kun komissio on saanut jäsenvaltioilta neljännet vuosikertomukset, sen on esitettävä tarkistettu tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Näiden tiedonantojen on perustuttava jäsenvaltioiden kertomusten arviointiin, ja niissä on otettava huomioon Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) ja tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) tekemät arvioinnit. Tämän asiankirjan on määrä täyttää komission toinen raportointivelvollisuus.

Tämä tiedonanto sisältää yhteenvedon vuosina 2007–2009 kerätyistä tiedoista, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet komissiolle asetuksen 6 artiklan mukaisesti. ICES:ltä ja STECF:ltä pyydettiin myös analyysit kansallisten kertomusten tieteellisestä sisällöstä, asetuksen täytäntöönpanosta ja muista jäsenvaltioiden toimittamista tieteellisistä lisäkertomuksista. Niiden tekemien analyysien päätelmät on otettu huomioon.

JÄSENVALTIOIDEN KERTOMUSTEN ANALYYSI

Jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 812/2004 mukaisesti laatimat kertomukset ovat parantuneet ensimmäisestä tiedonannosta, jonka komissio antoi Euroopan parlamentille ja neuvostolle vuonna 2009. Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen sisällössä ja muodossa on kuitenkin edelleen eroja. Sekä ICES että STECF ovat huomauttaneet, että jäsenvaltioiden toimittamien tietojen epäjohdonmukaisuus rajoittaa asetuksen täytäntöönpanon arviointia. Vain muutamat jäsenvaltiot (Irlanti, Alankomaat, Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) käyttävät kertomuksissaan vapaaehtoisesti ICES:n ja STECF:n ehdottamaa muotoa. Jäsenvaltiot hyväksyivät tämän vakiomuodon virallisesti toukokuussa 2010. Kertomusten johdonmukaisuutta voitaneen sen avulla parantaa tulevaisuudessa.

Yhtä lukuun ottamatta kaikki rannikolla sijaitsevat EU:n 22 jäsenvaltiota ovat toimittaneet ainakin yhden vuosikertomuksen. Kuusi jäsenvaltiota (Belgia, Kypros, Kreikka, Malta, Bulgaria ja Romania) on ilmoittanut komissiolle, ettei asetuksen mukainen raportointi koske niitä. Tähän on syynä joko se, ettei niiden laivasto harjoita asetuksen liitteen I (akustisten karkotinlaitteiden käyttö) tai liitteen III (tarkkailijat aluksella) soveltamisalaan kuuluvaa kalastusta, tai Bulgarian ja Romanian tapauksessa se, että niiden laivasto kalastaa yksinomaan Mustallamerellä, joka ei kuulu asetuksen soveltamisalaan. Tanskan, Viron, Suomen, Ranskan, Irlannin, Italian, Latvian, Alankomaiden, Puolan, Espanjan, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan toimittamiin kertomuksiin sisältyivät aluksella olevien tarkkailijoiden antamat tiedot. Joitakin arvioita tahattomista saaliista on saatu kaikilta mailta yhtä lukuun ottamatta.

Tilanteen parantumisesta huolimatta on komission mielestä selvää, että monilla jäsenvaltioilla on edelleen vaikeuksia asetuksen täytäntöönpanossa ja erityisesti jäljempänä mainittujen vaatimusten täyttämisessä.

Akustisten karkotinlaitteiden käyttövelvoite

Akustisten karkotinlaitteiden käyttö kalastuksessa on nykyään pakollista kahdeksassa jäsenvaltiossa (Tanska, Viro, Ranska, Saksa, Irlanti, Puola, Espanja ja Yhdistynyt kuningaskunta). Nämä jäsenvaltiot ovat raportoineet laitteiden käytöstä tarkastus- ja täytäntöönpanovirastojen suoran seurannan, kalastajien haastattelujen ja pilottitutkimusten avulla. Asetuksen 2 ja 3 artiklan säännösten täytäntöönpanoaste ei yleisesti ole selvillä, ja kansallisista kertomuksista voitaisiin päätellä, ettei laitteiden tosiasiallinen käyttö aluksilla eivätkä jäsenvaltioiden seurantatoimet ole edelleenkään tyydyttäviä.

Kaikki akustisia karkotinlaitteita käyttävät jäsenvaltiot ovat todenneet, että nykyisten laitteiden luotettavuutta, tehokkuutta ja käytännön hallintaa on parannettava. Esiintyneiden ongelmien vuoksi lähes kaikki jäsenvaltiot ovat teettäneet tutkimuksia akustisten karkotinlaitteiden käytön seuraamiseksi ja arvioimiseksi sekä niiden käytännön hallinnan ja teknisten ominaisuuksien parantamiseksi yhteistyössä useiden laitevalmistajien kanssa. Akustisten karkotinlaitteiden käyttöön liittyviä turvariskejä on myös pohdittu, mutta nämä voidaan jäsenvaltioiden kertomusten perusteella pitkälti välttää parantamalla suunnittelua, tiukentamalla laadunvalvontaa toimittajien tasolla ja muuttamalla toimintakäytäntöjä. Muutamat jäsenvaltiot ovat myös testanneet markkinoille tulleita uudenlaisia akustisia karkotinlaitteita, ja ainakin yhdestä uudesta laitteesta on saatu lupaavia tuloksia. Valmistajat ovat hyvässä määrin osallistuneet näihin kokeisiin. Tällaista yhteistyössä tehtävää tutkimusta olisi jatkettava.

Akustisten karkotinlaitteiden käytön vuosikustannukset ovat myös tulleet esiin. Ne voivat vaihdella suuresti sen mukaan, mitä tekniikkaa laitteissa käytetään ja kuinka paljon akustisia karkotinlaitteita häviää tietyissä kalastusmuodoissa. Kustannuksia pidetään huomattavina kalastettaessa seisovilla verkoilla[3], ja korkeat kustannukset yhdessä laitteiden heikon luotettavuuden ja kalastustoiminnan kannalta kielteisten vaikutusten kanssa ovat haitanneet akustisten karkotinlaitteiden käyttöä ja asetuksen noudattamista. Useat jäsenvaltiot ovat kuitenkin ottaneet käyttöön avustusjärjestelmiä tai jakaneet kalastajille akustisia karkotinlaitteita ilmaiseksi niiden kustannusten korvaamiseksi ja käytön lisäämiseksi. Tämä on ollut avuksi joissakin tapauksissa, muttei yhtäläisesti kaikissa jäsenvaltioissa, ja tämä vaikuttaakin vain väliaikaisratkaisulta.

Useat jäsenvaltiot ovat tutkineet vaikutuksia, joita saadaan kiinnittämällä akustiset karkotinlaitteet kauemmaksi toisistaan seisovissa verkoissa. Näiden tutkimusten perusteella laiteväli voidaan kaksinkertaistaa tehokkuuteen vaikuttamatta. Kalastajille aiheutuvia kustannuksia voidaan alentaa kaksinkertaistamalla laiteväli. Asetuksen 3 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat väliaikaisesti käyttää laitteita, jotka eivät täytä asetuksen teknisessä liitteessä vahvistettuja eritelmiä, ja siihen sisältyy laitevälin suurentaminen. Ainakin kaksi jäsenvaltiota on käyttänyt hyväkseen tätä poikkeusta.

Kansalaisjärjestöt suhtautuvat edelleen epäilevästi akustisiin karkotinlaitteisiin, koska ne johtavat joidenkin elinympäristöjen hylkäämiseen ja niistä on meluhaittoja, vaikkei näistä vaikutuksista ole tieteellistä näyttöä. Kansalaisjärjestöt ovat myös maininneet tottumisen yhtenä syynä, miksi akustiset karkotinlaitteet eivät toimi, vaikka tämänkään väitteen paikkansapitävyydestä ei ole tieteellistä näyttöä. ICES on todennut, ettei tällaisia vaikutuksia ole todistettu, vaan voitaneen kohtuudella olettaa, että akustisten karkotinlaitteiden toimivuus tahattomien pyöriäissaaliiden vähentämisessä painaa vaa'assa enemmän kuin mahdolliset sivuvaikutukset.

Toinen merkittävä tekijä akustisten karkotinlaitteiden yhteydessä on niiden asianmukaisen toiminnan havaitsevien järjestelmien kehittäminen. Valvonta- ja täytäntöönpanovirastot useissa jäsenvaltioissa ovat todenneet, että asetuksen säännöksiä on lähes mahdotonta panna täytäntöön, koska on vaikea selvittää, ovatko laitteet toimivia tai ovatko kalastajat tosiasiallisesti käyttäneet niitä pyydyksissään. Saksan ja Tanskan viranomaiset ovat kehittäneet seurantalaitteita, joiden avulla voidaan tarkistaa akustisten karkotinlaitteiden käyttö merellä. Jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten olisi vielä arvioitava, voitaisiinko tämä laite ottaa käyttöön.

Velvoite suunnitella ja panna täytäntöön tarkkailijajärjestelmiä

Suurin osa jäsenvaltioista ovat täyttänyt tämän velvoitteen yhdistämällä kohdennettuja seurantaohjelmia, pilottihankkeita, tietojen keruuta koskevien puitteiden yhteydessä tehtyjä havaintoja ja erilaisia muita tieteellisiä ja teknisiä kokeiluja. Asetuksen 5 artiklan vaatimusten suhteen kaikissa tapauksissa on selvästikin käytetty riittävän päteviä tarkkailijoita.

Tanska, Ranska, Latvia, Puola, Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat raportoineet tarkkailleensa suurempia pyyntiponnistusmääriä kuin asetuksessa edellytetään. Myös Tanska, Suomi, Ranska, Irlanti, Alankomaat, Slovenia ja Yhdistynyt kuningaskunta raportoivat vaaditussa määrin sekä ≤15 metrin että ≥15 metrin alusryhmissä. Viro, Portugali ja Saksa ovat erilaisten tarkkailijoiden saatavuuteen ja kustannuksiin liittyvien syiden vuoksi raportoineet kalastustoiminnastaan vain vähäisessä määrin.

Useat jäsenvaltiot ja ICES ovat ilmoittaneet monenlaisista tarkkailuun ja sen hyödyllisyyteen liittyvistä rajoitteista. Vaikeudet koskevat a) tarkkailijoiden käyttöä, b) asetuksessa vaaditun raportointimäärän täyttämistä sekä c) hallinnollisia ja taloudellisia rajoitteita.

1. Joillakin jäsenvaltioilla on ollut vaikeuksia aluksille pääsyssä, koska tuottajajärjestöt tai yksittäiset kalastajat eivät ole ilmoittaneet tarkkailijoille aluksen liikkeistä, epäselvyys tarkkailijoiden asemasta on johtanut kalastajien yhteistyöhalun heikkenemiseen, tilanpuute etenkin pienillä aluksilla on estänyt tarkkailijoiden mukaantulon merelle tai työvoiman (yksittäisten tarkkailijoiden) puute on vaikeuttanut näytteenottoa, kun tarkkailijoilta odotetaan poisheitettyjen kalojen näytteenottoa valaiden sivusaaliiden seurannan ohella.

2. Jo asetuksen mukaisia kertomuksia silmäillessä käy selväksi, että vain harvat jäsenvaltiot ovat onnistuneet saamaan tahattomista saaliista arvioita, joissa variaatiokerroin[4] olisi lähellekään asetuksessa vaadittua 0,3:a. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että sivusaaliita ei useinkaan ole saatu tarkkailutilanteessa, jolloin saatujen tulosten validointi tilastollisesti on vaikeaa. Jotta variaatiokertoimeksi saataisiin 0,3, tarvitaan laajamittaista näytteenottoa, mikä on kallista ja ICES:n mukaan epärealistista tilanteissa, joissa tahattomat saaliit ovat satunnaisia (eli sivusaaliit ovat harvinaisia, joten tarkkailtavien nostokertojen määrän on oltava suuri suhteessa kalastuksen aikana tehtävien kokonaisnostojen määrään, jotta sivusaaliiden tarkkailuun olisi jonkinlainen mahdollisuus). Myös jäsenvaltioilla, jotka päättivät ulottaa vaaditun kalastuksen tarkkailun 5 prosenttiin pyyntiponnistuksesta pilottiseurantajärjestelmillä, jotka sallitaan asetuksessa, oli vaikeuksia noudattaa tätä säännöstä. Joissain tapauksissa jäsenvaltioiden oli seurattava lukuisia aluksia 5 prosentin tavoitteen saavuttamiseksi tai tarkkailtava useampia alustensa harjoittamia kalastusmuotoja. Tämä johti yleensä siihen, että joitakin kalastusmuotoja tarkkailtiin 5 prosentin tai korkeammalla tasolla ja toisia taasen selvästi suppeammalla tasolla tai ei lainkaan.

3. Toiset jäsenvaltiot totesivat, ettei tarkkailun tasoa voida tulevaisuudessa kustannussyistä pitää entisellään, etenkään nykyisessä taloustilanteessa. Useat jäsenvaltiot ovat päätelleet, ettei ole kustannustehokasta ylläpitää kohdennettuja tarkkailijaohjelmia yksinomaan tätä asetusta varten, vaan ovat hyödyntäneet muita tarkkailijaohjelmia.

TAHATTOMAT SAALIIT

Toimitettujen kertomusten mukaan tahattomat saaliit arvioidaan pieniksi useissa tarkkailluissa kalastusmuodoissa, vaikka tarkkailtuja saaliita on useimmiten vaikea ekstrapoloida laivaston tasolla saatujen kokonaissaaliiden arvioihin. Tahattomien saaliiden tasoista ei siksi ole saatavilla tarkkoja arvioita. Sekä ICES että STECF kuitenkin korostavat, että useilla kalastuksenaloilla on jatkuvasti raportoitu merkittävistä tahattomista saaliista. Ranska, Alankomaat ja Espanja ovat raportoineet tahattomista valassaaliista seisovilla verkoilla harjoitettavassa kalastuksessa ICES-suuralueilla IV, VII ja VIII. Tahattomat saaliit koostuivat pääosin pyöriäisistä, delfiineistä ja raitadelfiineistä.

Ranskan ja Espanjan pelagisten troolien tarkkailussa raportoitiin tahattomista delfiinisaaliista ICES-suuralueilla VII ja VIII. Ranska raportoi samalla alueella tahattomasti saaliiksi saadusta neljästä pitkäeväpallopäästä. Ranskan Välimerellä harjoittamaa kalastusta tarkkailtaessa raportoitiin tahattomasti saaliiksi saadusta kolmesta raitadelfiinistä ja yhdestä pullonokkadelfiinistä.

Muut jäsenvaltiot ilmoittivat, ettei tarkkailluista asetuksen mukaisesti seurattavista kalastuslaivastoista ollut sivusaaliita raportoitavana. Tähän oli yleisesti selityksenä se, ettei valailla ja kyseisenlaisella kalastuksella ole paljonkaan yhteyttä, kalastuksen tarkkailuaste oli pieni tosiasialliseen pyyntiponnistukseen suhteutettuna tai tarkkailun kohteena ei ollut kalastus, jossa tahattomat saaliit ovat yleensä merkittäviä, eli seuranta kohdistui vääränlaiseen kalastukseen. Jälkimmäiseen tapaukseen on syynä se, ettei asetuksen mukaista seurantaa vaadita sivusaaliistaan tunnetussa kalastuksessa, koska tällaisessa kalastuksessa sivusaaliiden vähentämiseen tarkoitettujen akustisten karkotinlaitteiden käyttö on pakollista.

Useat jäsenvaltiot ylittivät asetuksen mukaiset raportointivaatimukset ja esittivät tahattomien saaliiden tarkkailun tuloksia kalastuksesta, jonka seurantaa ei edellytetä asetuksessa. Näiden tulosten mukaan valaiden sivusaaliita esiintyy kalastettaessa seisovilla verkoilla Pohjanmerellä ja Kelttienmerellä (pyöriäinen, delfiini ja raitadelfiini) ja pintasiimakalastuksessa Välimerellä (pitkäeväpallopää).

Jäsenvaltiot raportoivat myös rannalle ajautuneista merinisäkkäistä, joiden kuoleman todettiin liittyvän kalastuspyydyksiin. ICES huomauttaa, ettei rannalle ajautuneita eläimiä koskevia tietoja saisi ylitulkita ja että todellisen kuolinsyyn toteamiseen on vahvistettava menettelyt. Kalastusverkkoihin kuolleeksi todetut rannalle ajautuneet eläimet voivat varoittaa kalastuksenhoitajia mahdollisesta ongelmasta, mutta niitä ei saisi käyttää tällaisten tahattomien saaliiden laajuuden ekstrapoloimiseen.

ICES:N JA STECF:N LAUSUNNOT

Tiedot valaiden kokonaismäärästä EU:n vesillä, Välimeri mukaan luettuna, ovat hyvin vaihtelevia ja hoidon kannalta epätyydyttäviä. ICES[5] teki vuonna 2010 parhaiden käytettävissä olleiden tietojen perusteella arvion asetuksen soveltamisalaan kuuluvien valaslajien populaation koosta. Arvioinnin tulokset esitetään lyhyesti taulukossa 1.

Taulukko 1 Asetuksen (EY) N:o 812/2004 soveltamisalaan kuuluvien tärkeimpien valaslajien populaation koko

Laji | Alue | Populaation koko |

Pyöriäinen | Itämeri | Hyvin pieni – erittäin uhanalainen |

Kattegat, Beltinmeri | Ei tiedossa – huolestuttava |

Atlantti (pohjoinen) | Vakaa tai kasvussa – näyttöä muilta alueilta tulevasta muutosta |

Atlantti (etelä) – Iberia | Hyvin pieni – erittäin huolestuttava |

Pohjanmeri | Vakaa – näyttöä etelään suuntautuvasta muutosta |

Delfiini | Välimeri | Ei tiedossa – raportoitu jyrkästä laskusta viimeiset 30–40 vuotta |

Atlantti | Suhteellisen vakaa |

Pohjanmeri | Vakaa – pieni populaatio |

Raitadelfiini | Välimeri | Ei tiedossa – haavoittuva |

Muut alueet | Ei tiedossa – arvellaan suhteellisen vakaaksi |

Pullonokka-delfiini | Välimeri | Ei tiedossa – rannikkoalueilla useita alapopulaatioita luokiteltu uhanalaisiksi |

Muut alueet | Ei tiedossa – arvellaan suhteellisen vakaaksi |

Tästä taulukosta näkyy, että Itämerellä esiintyy yksi erittäin uhanalainen pyöriäispopulaatio, ja neljä muuta populaatiota on ICES:n määritelmän mukaan huolestuttavalla tasolla joko siksi, että populaatio näyttää olevan pienenemässä, tai siksi, ettei niistä ole riittäviä tietoja. Pyöriäispopulaatio Mustallamerellä, joka ei kuulu asetuksen soveltamisalaan, arvioidaan myös uhanalaiseksi. Muita populaatioita pidetään suhteellisen vakaina, mutta tämä ei tarkoita sitä, etteivätkö näiden lajien tahattomat saaliit vaikuttaisi populaatioihin, eikä voida tietää, minkälainen suuntaus olisi ollut ilman sääntelyä.

Tämän arvioinnin jälkeen ICES[6] halusi selvittää tahattomien valassaaliiden kokonaismäärää hoitoalueittain ja sitä, vaikuttavatko ne nykyisellä tasollaan populaatioihin. Puutteellisten ja epäjohdonmukaisten tietojen vuoksi ICES kuitenkin totesi, että sivusaaliiden määrää pystyttiin arvioimaan vain muutaman kalastusmuodon osalta. Nykyisiä tietoja valaiden esiintymisestä ja määrästä ei voida käyttää asetuksesta saatavien vaikutusten arvioimiseen. ICES pystyi kuitenkin päättelemään, että tahattomat saaliit olivat huolestuttavia seuraavissa kalastusmuodoissa ja seurantaa tai ympäristöhaittojen lieventämistoimenpiteitä olisi jatkettava tai, Mustanmeren tapauksessa, otettava mukaan asetuksen soveltamisalaan:

- pyöriäiset seisovissa verkoissa Itämerellä, Kattegatissa, Pohjanmerellä ja Skaggerrakissa, Atlantilla ja Mustallamerellä,

- delfiinit ja raitadelfiinit seisovissa verkoissa Atlantilla ja Mustallamerellä,

- delfiinit meribassia ja tonnikalaa pyytävissä pelagisissa trooleissa Atlantilla, sekä

- pullonokkadelfiinit Välimerellä.

Arvioituaan asetuksen mukaista raportointia ICES suosittaa seurantaan joustavampaa lähestymistapaa, jossa keskitytään niihin alueisiin, joilla tahattomat valassaaliit tiedetään suuriksi, sen sijaan että seurattaisiin kalastusta, jossa tahattomat saaliit on todettu hyvin pieniksi ja/tai pyyntiponnistus on pientä.

ICES ja STECF ovat molemmat löytäneet asetuksesta useita aukkoja, joihin olisi puututtava. Asetuksessa ei nykyisellään vaadita jäsenvaltioita raportoimaan Mustaltamereltä, jossa esiintyy selvästi sivusaalisongelmia. Raportointi ei kata riittävästi < 15 metriä pitkien alusten toimintaa, jossa tiedetään esiintyvän tahattomia saaliita. Asetuksen 4 artiklassa jäsenvaltioita vaaditaan keräämään tieteellisin tutkimuksin ja pilottihankkein tieteellistä tietoa aluksista, jotka ovat < 15 metriä pitkiä. Jotkut jäsenvaltiot ovatkin toteuttaneet tällaisia tutkimuksia ja hankkeita, mutta seuranta on edelleen heikkoa. Luontotyyppidirektiivi[7] velvoittaa jäsenvaltiot tältä osin seuraamaan suojeltujen lajien, siis myös valaiden, satunnaista kuolevuutta, joten kaiken tämäntyyppisen kalastuksen olisi kuuluttava asetuksen soveltamisalaan.

Luontotyyppidirektiivin 12 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on otettava käyttöön direktiivin liitteessä IV lueteltujen vahvasti suojeltujen eläinlajien, kuten valaiden, tahatonta pyydystämistä ja tappamista koskeva tarkkailujärjestelmä. Luontotyyppidirektiivin 17 artiklan mukaisiin raportointivaatimuksiin sisältyy asiaan liittyvää tietoa, joka löytyy EU:n tietokannasta[8]. ICES arvioi tähän tietokantaan sisältyviä tietoja ja selvitti yhteyksiä luontotyyppidirektiivin ja tässä käsiteltävän asetuksen mukaisen tiedonkeruun välillä. ICES:n mukaan näiden kahden välillä oli paljon päällekkyyttä, eivätkä jäsenvaltiot juurikaan näyttäneet koordinoivan toimia, joilla täytetään luontotyyppidirektiivin mukaiset velvoitteet (alueperustainen hallinnointi ja lajien suojelu sivusaaliit mukaan luettuina), ja asetuksen (EY) N:o 812/2004 noudattamiseksi toteutettavia toimia. Luontotyyppidirektiivissä keskitytään lisäksi alueperustaiseen hallinnointiin luomalla suojelualueita, vaikka tämä ei useimmissa tapauksissa todennäköisesti ole tehokas tapa vaikuttaa valaiden suojeluun, sillä valaita esiintyy laajalla alueella ja niitä jää pyydyksiin monenlaisissa kalastusmuodoissa. Sen vuoksi ICES antoi lausunnon, jonka mukaan saattaisi olla järkevää tarkastella uudelleen luontotyyppidirektiivin mukaiseen tahattomien saaliiden seurantaan liittyviä kansallisia järjestelyjä ja niiden koordinointia asetuksen (EY) N:o 812/2004 kanssa.

ICES ja STECF ovat huomauttaneet, että asetuksen mukainen seuranta on tarpeen laajentaa koskemaan eväjalkaisia, merilintuja ja merikilpikonnia. ICES on maininnut Välimerellä monenlaisissa kalastusmuodoissa raportoiduista merkittävistä valekarettikilpikonnien tahattomista saaliista ja merilintujen tahattomista saaliista pitkäsiimakalastuksessa. Luontotyyppidirektiivi velvoittaa jäsenvaltioita näidenkin lajien tahattomien saaliiden seurantaan.

ICES on suosittanut, että olisi laadittava selvät määritelmät pyydystyypeille, joihin asetusta sovelletaan, ja nämä määritelmät olisi sisällytettävä asetukseen, koska asetuksesta ei nykyisellään käy selväksi, kuuluvatko sen soveltamisalaan tietyt pyydystyypit, joiden tiedetään liittyvän valaisiin (esim. riimuverkot).

TUTKIMUKSET

Useat jäsenvaltiot tekivät vuosina 2007–2010 tutkimuksia, joiden tarkoituksena oli kehittää uusia tahattomien saaliiden vähentämistoimenpiteitä tai parantaa nykyisiä akustisia karkotinlaitteita, parantaa seurantaohjelmia muun muassa uusien seurantavälineiden (valvontakamerat) avulla ja lisätä tietoa valaiden esiintymispaikoista ja yhteyksistä kalastustoimintaan. Tutkimuksia kehiteltiin joko kansallisella tasolla tai yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden kanssa. EU rahoitti suurta NECESSITY-tutkimushanketta, jossa keskityttiin nimenomaan tahattomien saaliiden vähentämiseen pelagisilla trooleilla tapahtuvassa kalastuksessa.

Näiden tutkimusten lisäksi on tehty myös maailmanlaajuista tutkimustyötä, jossa valaiden tahattomien saaliiden ongelman merkittävyys on tunnustettu. Akustisille karkotinlaitteille, jotka on todettu toimiviksi valaiden tahattomien saaliiden vähentämisessä pyydyksissä, ei kuitenkaan ole löydetty vaihtoehtoisia tahattomien saaliiden vähentymiseen johtavia tekniikoita. Vaihtoehtoiset laitteet, kuten sulkuverkot ja verkkoaidat, joita on testattu lähinnä pelagisissa trooleissa, ovat johtaneet suureen kalahävikkiin eivätkä kalastajat kannata niitä. Ajallisilla ja alueellisilla kielloilla tahattomia saaliita on saatu vähennettyä, mutta ainoastaan siinä tapauksessa, että pyyntitapahtumat ovat ennustettavissa ja ne ovat ajan ja paikan suhteen suhteellisen rajoitettuja. Eurooppalaisessa kalastuksessa tätä tapahtuu harvoin. Akustisesti heijastavilla verkoilla Tanskassa, Kanadassa ja Etelä-Amerikassa tehtyjen kokeiden tulokset ovat rohkaisevampia, mutta niitä on vielä testattava lisää ennen kuin niitä voidaan pitää toimivana vaihtoehtona akustisille karkotinlaitteille.

PÄÄTELMÄT

4. Näytteenotto oikeanlaisissa kalastusmuodoissa tai oikeilla alueilla on ollut riittämätöntä järkevien hoitopäätösten tekemiseksi valaiden sivusaaliiden osalta. Useimmissa niiden jäsenvaltioiden raporteissa, jotka tosiasiassa toimitettiin komissiolle, EU:n vesillä raportoitiin olleen vähän tai ei lainkaan sivusaaliita, mutta merellä toteutettavista tarkkailijajärjestelmistä tai rannalle ajautuneiden eläinten kuolinsyytutkimuksista saadun tieteellisen näytön perusteella kalastus ja valaat liittyvät edelleen merkittävässä määrin toisiinsa. Tiedot valaspopulaatioista ovat hajanaisia eikä populaation tilaa tiedetä varmasti, joten kalastuksen varsinaista vaikutusta populaatioihin on vaikea selvittää. Tarkkoja arvioita, joita voitaisiin käyttää perustelluista hoitotoimista päättämiseen, on olemassa vain muutamista lajeista Pohjanmerellä, Itämerellä ja osissa Koillis-Atlanttia.

5. Nykyisin näytetään keskittyvän liikaa tahattomien saaliiden vähentämistoimenpiteisiin (esim. akustisiin karkotinlaitteisiin), vaikka tällaisten toimenpiteiden on havaittu vähentävän ainoastaan pyöriäisten sivusaaliita seisovilla verkoilla tapahtuvassa kalastuksessa, muttei muiden valaslajien sivusaaliita (delfiinien ja raitadelfiinien), eivätkä ne toimi muunlaisissa kalastusmuodoissa (esim. pelagiset troolit). Tämän vuoksi asetuksen 2 artikla ei ole toimiva. Kalastajat eivät hyvin tiedossa olevista käytännöllisistä ja taloudellisista syistä yleisesti halua käyttää nyt tarjolla olevia laitteita.

6. Monet jäsenvaltiot ovat ponnistelleet huomattavasti täyttääkseen asetuksen mukaiset raportointivelvollisuutensa. Tilanne paranee, kun ICES:n ja STECF:n suosittama ja jäsenvaltioiden hyväksymä raportointimuoto otetaan käyttöön. Joidenkin jäsenvaltioiden raportit eivät laadultaan ja sisällöltään edelleenkään ole johdonmukaisia, mikä vaikeuttaa analyysia. Jäsenvaltioiden olisi raportoitava tietojen keruuta koskevissa puitteissa vahvistetun luokituksen mukaisten laivastonosien tasolla ja mieluummin kuukausittain kuin neljännesvuosittain.

7. Asetuksessa määritellyt seurantatavoitteet vaikuttavat kunnianhimoisilta, ja niitä voitaisiin tarkistaa. Se, että asetuksessa edellytetään seurantajärjestelmää kalastusmuodoissa, joissa sivusaalismäärät tiedetään pieniksi, ei ole kovin tehokasta resurssien käyttöä, etenkin kun sivusaaliita tiedetään esiintyvän useammin kalastusmuodoissa tai alueilla, joita ei asetuksen mukaan nykyisin tarvitse seurata. ICES:n mukaan jokin yleisempi lähestymistapa, jossa jäsenvaltioiden olisi osoitettava etteivät niiden kalastusmuodot ole ylittäneet jotakin sovittua valaiden sivusaalistasoa, olisi soveltuvampi eikä se aiheuttaisi jäsenvaltioille liikaa seurantavaatimuksia. Seurantatoimien kohdentamisen olisi oltava joustavampaa ja koordinoidumpaa.

8. Valaiden esiintyminen ja niiden liittyminen kalastustoimintaan vaihtelee ajoittain. Tekemällä tahattomia saaliita vähentäviin toimenpiteisiin tähtäävää kohdennettua tutkimusta ja parantamalla valaiden ja kalastusmuotojen yhteenliittymisen seurantaa asetuksen täysimääräisen täytäntöönpanon ohella vaihteluista saadaan parempaa tietoa ja asianmukaisia hoitovälineitä voidaan kehittää. Olisi selvitettävä luontotyyppidirektiivin mukaisen tietojen keruuta ja sen yhteyksiä asetuksen mukaisiin tarpeisiin, jotta kerätyt tiedot voidaan hyödyntää maksimaalisesti päällekkäisyydet välttäen.

9. Jäsenvaltioilla on myös luontotyyppidirektiiviin perustuvia velvollisuuksia tarkkailla kaikkien valaiden tahatonta pyydystämistä ja tappamista sekä varmistaa, ettei tahattomalla pyydystämisellä tai tappamisella ole merkittävää vaikutusta valaspopulaatioihin. Sellaisten muiden kalastustoimien ja muiden alueiden osalta, jotka eivät kuulu asetuksen (EY) N:o 812/2004 soveltamisalaan mutta joissa tahattomat saaliit ovat ongelma, jäsenvaltioilla on vastuu toteuttaa aiheellisia toimenpiteitä valaspopulaatioiden suojelemiseksi. Erityisesti korostetaan tahattomia valaiden sivusaaliita Mustallamerellä sekä eväjalkaisten, merilintujen ja merikilpikonnien tahattomia saaliita kalastuspyydyksissä kaikilla alueilla, sillä nämä eivät nykyisellään kuulu asetuksen soveltamisalaan vaikka niitä olisi seurattava.

JATKOTOIMET

Vaikka seurantatavoitteista, tietojen muodosta ja muista seikoista keskustellaankin jatkuvasti, asetuksella on ICES:n mukaan saatu paljon kattavampi kuva valaiden sivusaaliista eurooppalaisessa kalastuksessa. Jotkut jäsenvaltiot ovat saaneet lisää tietoa niiden kalastuksen vaikutuksista valaisiin, jolloin ne ovat voineet virtaviivaistaa valaisiin kohdistuvan tutkimuksen ja suojelun tarpeita ja parantaa asetuksen täytäntöönpanoa.

Asetus on ollut voimassa kuusi vuotta. Parannuksista huolimatta se ei vieläkään täytä täysin tavoitettaan, joka on valaiden tahattoman kalastuspyydyksiin jäämisen estäminen. Monissa kalastusmuodoissa esiintyy vielä selvästi sivusaaliita Pohjois-Atlantilla, Pohjanmerellä ja Itämerellä, ja ICES:n mukaan useat pyöriäisten ja delfiinien alalajit ovat näillä alueilla uhattuina. Välimerellä ja Mustallamerellä arviot valaiden määrästä ovat selvästi riittämättömiä, jotta populaatiota voitaisiin mitenkään arvioida tai sivusaaliit estää näillä alueilla, mutta siitä on saatu riittävästi näyttöä, että näillä merialueilla esiintyy runsaita sivusaaliita.

Sen vuoksi on tarpeen varmistaa, että seuranta ja tahattomien saaliiden vähentäminen kohdistuvat suurimman uhan alla oleviin alueisiin ja lajeihin. Parannettuja tahattomien saaliiden vähentämistoimenpiteitä voitaisiin sisällyttää uuteen tekniseen toimenpidekehykseen, joka laaditaan yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksen osana. Näin vahvistettaisiin valaiden sivusaaliita koskeva soveltamisala ja tavoitteet ja annettaisiin jäsenvaltioille mahdollisuus toteuttaa erityisiä tahattomien saaliiden vähentämistoimenpiteitä tiettyjen alueiden ja kalastusmuotojen osalta. Seurantavaatimukset voitaisiin sisällyttää tietojen keruuta koskeviin puitteisiin, kun kalastuksen seurannassa pyritään siirtymään laajempaan ekosysteemeihin perustuvaan lähestymistapaan, joka kattaisi myös valaiden, merilintujen ja pohjaeliöiden kaltaisten muiden kuin saalislajien pyynnin sivusaaliina. Kun tähän on päästy, asetus (EY) N:o 812/2004 voitaisiin kumota.

[1] Kalastuksen tahattomia valassaaliita koskevista toimenpiteistä sekä asetuksen (EY) N:o 88/98 muuttamisesta huhtikuussa 2004 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 812/2004.

[2] KOM(2009) 368 lopullinen

[3] Seisoviin verkkoihin lasketaan kidusverkot, pohjaan ankkuroitavat verkot ja riimuverkot.

[4] Variaatiokertoimella tarkoitetaan keskiarvoon suhteutettua hajontaa.

[5] ICES, 2010. EU request on cetacean bycatch regulation 812/2004, Item 4, Special request Advice May 2010.

[6] ICES, 2010. EU request on cetacean bycatch regulation 812/2004, Item 3, Special request Advice October 2010.

[7] Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY.

[8] http://eionet.europa.eu/article17