EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.11.2022 COM(2022) 641 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE vuoden 2022 kertomus vuoden 2020 energiatehokkuustavoitteiden saavuttamisesta



Vuoden 2022 kertomus vuoden 2020 energiatehokkuustavoitteiden saavuttamisesta 1.Johdanto ja yleiskatsaus Energiatehokkuusdirektiivi 2012/27/EU ja rakennusten energiatehokkuusdirektiivi 2010/31/EU, joita molempia on muutettu direktiivillä (EU) 2018/2002 ja direktiivillä (EU) 2018/844, ovat keskeinen osa EU:n ilmasto- ja energialainsäädäntöä, sillä niissä asetetaan EU:n energiatehokkuustavoitteet ja luodaan perusta toimenpiteille, joiden avulla EU:n talouden energiatehokkuuspotentiaali voidaan hyödyntää täysimittaisesti. Energiatehokkuusdirektiivissä edellytetään, että kaikki EU:n jäsenvaltiot toteuttavat politiikkatoimia energiatehokkuuden parantamiseksi koko energiaketjun eri vaiheissa tuotannosta loppukulutukseen. Nämä toimet ovat keskeisessä asemassa EU:n energiatehokkuustavoitteiden saavuttamisessa ja olennainen panos EU:n talouden hiilestä irtautumisessa vuoteen 2050 mennessä. EU:n vuoden 2020 energiatehokkuustavoite (energiatehokkuusdirektiivin 3 artikla) vastaa EU:n primääri- ja loppuenergian kulutuksen vähentämistä 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä verrattuna vuoden 2007 PRIMES-skenaariossa vuodeksi 2020 ennustettuun energiankulutukseen. Primäärienergian kulutuksen osalta tämä tavoite johtaa 1 312 Mtoe:n kulutustasoon ja loppuenergian kulutuksen osalta 959 Mtoe:n kulutustasoon. Rakennusten energiatehokkuusdirektiivi sisältää laajan valikoiman politiikkoja ja tukitoimenpiteitä, joilla pyritään lisäämään olemassa olevan rakennuskannan nykyistä alhaista peruskorjausastetta. Erityisesti rakennusten energiatehokkuusdirektiivin 2 a artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot laativat kattavat pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat, joilla otetaan käyttöön investointeja kansallisen rakennuskannan hiilivapaaksi saattamiseksi vuoteen 2050 mennessä (ohjeelliset välitavoitteet vuosiksi 2030, 2040 ja 2050), ja jotta voidaan tukea siirtymistä kohti erittäin tehokasta ja hiilivapaaksi saatettua rakennuskantaa vuoteen 2050 mennessä. Direktiivin 5 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot asettavat energiatehokkuutta koskevat kustannustehokkaat vähimmäisvaatimukset uusille rakennuksille ja sellaisille olemassa oleville rakennuksille, joihin tehdään laajamittaisia korjauksia. Direktiivin 9 artiklassa säädetään, että kaikkien uusien rakennusten on oltava lähes nollaenergiarakennuksia 31. joulukuuta 2020 mennessä (ja 31. joulukuuta 2018 jälkeen kaikkien uusien julkisten rakennusten osalta). Energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetun asetuksen (EU) 2018/1999 27 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot raportoivat komissiolle viimeistään 30. huhtikuuta 2022 kyseisen asetuksen liitteessä IX olevassa 2 osassa esitetyt tiedot. Energiatehokkuusdirektiivin osalta tähän sisältyy energiatehokkuustavoitteita koskevaa 3 artiklaa, julkisten elinten rakennuksia esimerkkinä koskevaa 5 artiklaa, energiansäästövelvoitteita koskevaa 7 artiklaa ja energiakatselmuksia koskevaa 8 artiklaa koskeva edistyminen. Rakennusten energiatehokkuusdirektiivin 9 artiklassa edellytetään myös raportointia uusista ja peruskorjatuista lähes nollaenergiarakennuksista. Lisäksi asetuksen (EU) 2018/1999 21 artiklassa edellytetään, että yhdennettyjä kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia koskeviin edistymisraportteihin on sisällytettävä pitkän aikavälin peruskorjausstrategian ohjeelliset välitavoitteet ja täsmennettävä, miten ne edistävät EU:n energiatehokkuustavoitteiden saavuttamista, sekä pitkän aikavälin peruskorjausstrategioissa esitetyt asiaankuuluvat politiikat ja toimenpiteet. Asetuksen (EU) 2018/1999 liitteessä I olevan B jakson mukaisesti edellytetään tietoja kansallisiin laskelmiin perustuvien energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisista tasoista sekä asetuksen (EU) 2018/1999 liitteen IX mukaisesti uusien ja kunnostettujen lähes nollaenergiarakennusten lukumäärästä ja pinta-alasta. Tässä kertomuksessa analysoidaan jäsenvaltioiden raporteissaan toimittamia tietoja ja täydennetään niitä Eurostatin tiedoilla. Lisäksi siinä analysoidaan kansallisten pitkän aikavälin peruskorjausstrategioiden arviointia ja jäsenvaltioiden komissiolle toimittamia kustannusoptimaalisuutta koskevia raportteja. Kaikki 27 jäsenvaltiota täyttivät vuoden 2022 raportointivelvoitteen toimittamalla raporttinsa. Unkarin raportti ei kuitenkaan sisällä mitään tietoja energiatehokkuudesta, ja Romanian ja Kroatian raportteja pidetään hyvin puutteellisina. 2.Edistyminen kohti vuoden 2020 energiatehokkuustavoitteita – energiatehokkuusdirektiivin 3 artikla Vuosina 2005–2020 EU:n energiankulutus on on ollut laskussa, kuten kaaviossa 1 esitetään. Tähän energiankulutuksen vähenemiseen liittyi energiaintensiteetin ja henkeä kohti ilmaistun energiankulutuksen yleinen lasku. Vuonna 2020 EU:n primääri- ja loppuenergian kulutusta koskevat tavoitteet ylitettiin: kulutus oli 1 236 Mtoe primäärienergian osalta ja 907 Mtoe loppuenergian osalta. On huomattava, että vuoden 2020 primääri- ja loppuenergian kulutusta koskeviin arvoihin vaikuttivat merkittävästi covid-19-kriisi ja kansallisten viranomaisten määräämät sulkutoimet, jotka rajoittivat huomattavasti yleistä toimeliaisuutta ja siten vähensivät energian kysyntää. Vuoden 2019 arvot (eli covid-19-pandemian vaikutusta EU:ssa edeltävät arvot) osoittivat kuitenkin jo energiankulutuksen laskevan suuntauksen, vaikka vuoden 2019 primääri- ja loppuenergian kulutusta koskevat arvot, eli 1 354 Mtoe ja 986 Mtoe, ylittivätkin vuoden 2020 tavoitteen. Kaavio 1: Loppu- ja primäärienergian kulutuksen kehitys EU27:ssä (viiva kuvaa vuoden 2005 kulutuksen ja vuoden 2020 kulutuksen välistä kehityskulkua ja pisteet kuvaavat vuoden 2020 primääri- ja loppuenergian kulutusta koskevia tavoitteita) Lähde: Yhteinen tutkimuskeskus (JRC) Eurostatin tietojen perusteella, huhtikuun 2022 tietojoukko.

Kaaviossa 2 yksilöidään tekijät, jotka mahdollistivat vuoden 2020 primäärienergian kulutusta koskevan tavoitteen noudattamisen EU27:ssä vuosina 2014–2020 tapahtuneiden muutosten additiivisen dekomposition avulla. Vuosina 2014–2017 tapahtuneen energiankulutuksen lievän takaisin nousemisen jälkeen primäärienergian intensiteetti alkoi kompensoida talouskasvua vuonna 2018. Kulutus laski kuitenkin vuoden 2013 tason alle vasta vuonna 2020, jolloin tämä aiheutui pandemiakriisin aiheuttaman talouden laskun (6 %) ja EU:n energia- ja ilmastopolitiikan ja ‑lainsäädännön vaikutuksia heijastelevan primäärienergian intensiteetin jatkuvan paranemisen (3 %) yhteisvaikutuksesta. Kaavio 2: Eri vaikutusten panos primäärienergian kulutuksen vaihteluun EU27:ssä vuosina 2014–2020 Lähde: JRC Eurostatin tietojen perusteella, huhtikuun 2022 tietojoukko. Pandemiakriisi johti primääri- ja loppuenergian kulutuksen laskemiseen kaikissa jäsenvaltioissa vuonna 2020. Primäärienergian kulutuksen lasku vaihteli 15 prosentista (Malta) yhteen prosenttiin (Liettua). Kaaviossa 3 esitetään eri vaikutusten panos primäärienergian kulutuksen vaihteluun EU27:ssä ja jäsenvaltioissa vuosina 2019 ja 2020. Tänä aikana poikkeuksellinen talouden lasku oli ratkaiseva tekijä energiankulutuksen vähenemisessä kaikissa paitsi kahdessa jäsenvaltiossa eli Irlannissa ja Liettuassa. Loppuenergian intensiteetin parantuminen vaikutti myös primäärienergian kulutuksen vähenemiseen noin kahdella prosentilla EU27:ssä yhteensä ja useimmissa jäsenvaltioissa. Irlannissa ja Maltassa loppuenergian intensiteetin paraneminen vaikutti siihen, että energiankulutus laski 15 prosenttia. Poikkeuksia oli kuitenkin Bulgariassa, Tšekissä, Kroatiassa, Romaniassa, Unkarissa ja Ruotsissa, joissa se kasvoi enintään kolme prosenttia. Lisäksi vuoden 2019 talveen verrattuna lämpimämpi vuoden 2020 talvi vähensi hieman kysyntää. Kaavio 3: Eri vaikutusten panos primäärienergian kulutuksen vaihteluun EU27:ssä ja yksittäisissä jäsenvaltioissa vuosina 2019 ja 2020

Lähde: JRC Eurostatin tietojen perusteella, huhtikuun 2022 tietojoukko. Loppuenergian kulutuksen osalta suuntauksien vaihtelut ovat alakohtaisia. Kokonaisuudessaan loppuenergian kulutus laski kahdeksan prosenttia vuosina 2019 ja 2020 sen jälkeen, kun se oli kasvanut tasaisesti vuosina 2014–2018. Vuonna 2020 kaikissa jäsenvaltioissa loppuenergian kulutus laski liikennealalla, minkä lisäksi se pysyi vakaana (muutos enintään ±1 %) tai laski palvelualalla. Kuten taulukossa 1 esitetään, teollisuuden ja kotitalouksien loppuenergian kulutuksen muutos vaihteli jäsenvaltioiden välillä. Taulukko 1: Kulutuksen kansallisen tason kehitys keskeisillä aloilla vuosina 2019 ja 2020 Jäsenvaltio Loppuenergia Yhteensä Teollisuus Liikenne Kotitaloudet Palvelut BE ↘ ↘ ↘ → ↘ BG ↘ ↘ ↘ ↗ ↘ CZ ↘ → ↘ ↗ ↘ DK ↘ ↗ ↘ ↘ ↘ DE ↘ ↘ ↘ → ↘ EE ↘ ↘ ↘ → → IE ↘ ↘ ↘ ↗ → EL ↘ ↘ ↘ → ↘ ES ↘ ↘ ↘ → ↘ FR ↘ ↘ ↘ ↘ ↘ HR ↘ → ↘ ↗ ↘ IT ↘ ↘ ↘ ↘ ↘ CY ↘ ↗ ↘ → ↘ LV ↘ ↗ ↘ ↘ ↘ LT ↘ ↘ ↘ → ↘ LU ↘ ↘ ↘ ↗ ↘ HU ↘ → ↘ ↗ ↘ MT ↘ ↗ ↘ ↗ ↘ NL ↘ → ↘ ↘ ↘ AT ↘ ↘ ↘ → ↘ PL ↘ ↘ ↘ → ↘ PT ↘ ↘ ↘ ↗ ↘ RO ↘ → ↘ ↗ ↘ SI ↘ ↘ ↘ ↗ ↘ SK ↘ ↘ ↘ ↗ ↘ FI ↘ ↘ ↘ ↘ ↘ SE ↘ ↗ ↘ ↘ → EU ↘ ↘ ↘ → ↘ Lähde: JRC Eurostatin tietojen perusteella, huhtikuun 2022 tietojoukko. Asumisessa pandemiakriisin aiheuttama poikkeuksellinen tilanne johti sulkutoimista ja etätyöstä aiheutuneeseen loppuenergian kulutuksen lievään kasvuun. Kaaviosta 4 käy ilmi, että sää- ja varallisuusvaikutusten yhteisvaikutus kompensoi asumisen EU:n tason yleisiä myönteisiä väestö- ja intensiteettivaikutuksia. Vuoden 2020 lämpimämpi talvi (verrattuna vuoteen 2019) rajoitti kulutusta kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Bulgariaa, Tšekkiä, Irlantia, Kroatiaa, Unkaria, Sloveniaa, Slovakiaa, Puolaa, Kreikkaa, Itävaltaa ja Romaniaa. Päinvastaisia asukaskohtaisen pinta-alan ja käytettävissä olevien tulojen kasvuun liittyviä varallisuusvaikutuksia oli puolessa jäsenvaltioista, ja ne lisäsivät kulutusta Belgiassa, Tšekissä, Ranskassa, Irlannissa, Liettuassa, Latviassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Itävallassa, Puolassa, Sloveniassa, Slovakiassa, Suomessa ja Ruotsissa. Intensiteetin kasvu lisäsi kulutusta kaikissa jäsenvaltioissa Tšekkiä, Latviaa, Itävaltaa, Puolaa ja Slovakiaa lukuun ottamatta. Kaavio 4: Eri vaikutusten panos asumisen loppuenergian kulutuksen vaihteluun vuosina 2019 ja 2020 Lähde: Eurostat, JRC ja Odyssee-Mure, 2022. Asumisen loppuenergian kulutuksen kasvua kompensoi merkittävästi loppuenergian kulutuksen laskeminen liikennealalla. Liikennealan loppuenergian kulutuksen lasku johtui toimeliaisuusvaikutuksesta, joka aiheutui pääosin pandemiasta johtuneista matkustajaliikenteen määrää merkittävästi vähentäneistä liikennerajoituksista.

Kuten kaaviossa 5 esitetään, teollisuudessa ja palvelualoilla työllisyysvaikutus ja tehtyjen työtuntien määrä vaikuttivat EU:n loppuenergian kulutuksen vähenemiseen vuonna 2020. Työllisyysvaikutus on tärkein jäsenvaltioiden energiankulutuksen vähenemistä edistävä tekijä. Sen sijaan intensiteettitekijä vaikutti osaltaan tuotantoalojen loppuenergian kulutuksen kasvuun. Nämä tulokset voidaan selittää covid-19-pandemian aiheuttamilla poikkeuksellisilla olosuhteilla. Vaikka jäsenvaltiot käsittelivät covid-19-kriisiä suhteellisen eri tavoin, on edelleen mahdollista, että sulkutoimet johtivat työajan merkittävään vähenemiseen ja työttömyyden lisääntymiseen, vaikkakin ainoastaan tilapäisesti. Rakenteellisia vaikutuksia koskevat tulokset korostavat, että kahdeksassa jäsenvaltiossa, eli Bulgariassa, Tšekissä, Virossa, Ranskassa, Italiassa, Kyproksessa, Luxemburgissa ja Slovakiassa, on siirrytty korkeamman energiaintensiteetin alasektoreilta matalamman energiaintensiteetin alasektoreille. Intensiteettivaikutus rajoitti loppuenergian kulutusta yhdeksässä jäsenvaltiossa, eli Belgiassa, Tanskassa, Virossa, Kreikassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Puolassa, Romaniassa ja Suomessa. Sen sijaan muissa jäsenvaltioissa loppuenergian kulutus lisäarvoa kohden kasvoi rahamääräisesti. Kaavio 5: Eri vaikutusten panos tuotantoalojen loppuenergian kulutuksen vaihteluun vuosina 2019 ja 2020 Lähde: Eurostat ja JRC, huhtikuun 2022 tietojoukko. 3.Edistyminen vuoden 2030 energiatehokkuustavoitteiden saavuttamisessa Kun analysoidaan edistymistä vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamisessa, vuonna 2020 EU:n loppuenergian kulutus oli 7,2 prosenttia ja primäärienergian kulutus 9,6 prosenttia vuoden 2030 tavoitetason yläpuolella. Vuoden 2030 tavoitetaso merkitsee 32,5 prosentin vähennystä vuoden 2007 viiteskenaarioon verrattuna. Vuonna 2020 laskuvauhti kohti vuoden 2030 tavoitteita näytti olevan riittävä sekä primääri- että loppuenergian kulutuksen osalta, mikä johtui pääasiassa covid-19-pandemian aiheuttamasta epävarmasta tilanteesta. Tarvitaan paljon enemmän toimia, jotta energiankulutusta voidaan vähentää rakenteellisesti ja jotta vältetään rebound-ilmiöt covid-19-pandemian kansantalouksiin kohdistuvien vaikutusten asteittaisen poistamisen jälkeen. Kuten kaaviosta 6 käy ilmi, komissio on ehdottanut heinäkuussa 2021 antamassaan energiatehokkuusdirektiivin uudelleenlaatimista koskevassa ehdotuksessa EU:n vuoden 2030 tavoitteeksi yhdeksän prosentin vähennystä vuoden 2020 viiteskenaarioon verrattuna. Tämä vastaa 36 prosentin vähennystä loppuenergian kulutuksen osalta ja 39 prosentin vähennystä primäärienergian kulutuksen osalta vuoden 2007 viiteskenaarioon verrattuna, mikä puolestaan vastaa 1 023 Mtoe:n vähennystä primäärienergian kulutuksen osalta ja 787 Mtoe:n vähennystä loppuenergian kulutuksen osalta. Tätä tavoitetta nostettiin edelleen 13 prosenttiin toukokuussa 2022 hyväksytyssä REPowerEU-paketissa. Tavoitteessa EU:n energiankulutuksen enimmäismäärä olisi 980 Mtoe primäärienergian kulutuksen osalta ja 750 Mtoe loppuenergian kulutuksen osalta. Kaavio 6: Primääri- ja loppuenergian kulutuksen vähentäminen verrattuna vuoden 2007 viiteskenaarion ennusteisiin 9 % verrattuna vuoden 2020 viiteskenaarioon 13 % verrattuna vuoden 2020 viiteskenaarioon Lähde: Euroopan komission energian pääosasto, 2022. 4.Vuoden 2020 energiatehokkuustavoitteiden saavuttaminen jäsenvaltioittain Taulukossa 2 esitetään yleiskatsaus primääri- ja loppuenergian kulutusta koskevista tavoitteista. Vuoden 2020 primäärienergian kulutusta koskevan tavoitteensa saavutti 24 jäsenvaltiota 27 jäsenvaltiosta, kun taas 21 jäsenvaltiota saavutti loppuenergian kulutusta koskevan tavoitteensa. Alisuoriutuminen oli yleisesti ottaen vähäistä. Ainoastaan Bulgaria ja Belgia eivät saavuttaneet primääri- tai loppuenergian kulutusta koskevia tavoitteitaan. Lukuun ottamatta Liettuaa, joka alitti loppuenergian kulutusta koskevan tavoitteen 19 prosentilla, primäärienergian kulutusta koskevan tavoitteen alittaminen on keskimäärin 0,9 prosenttia ja loppuenergian kulutusta koskevan tavoitteen alittaminen 6,7 prosenttia. Taulukko 2: Loppu- ja primäärienergian kulutusta koskevien tavoitteiden saavuttaminen jäsenvaltioittain

Jäsenvaltio Primäärienergian kulutus Primäärienergian kulutuksen tavoite % saavutettu primäärienergian kulutus Loppuenergian kulutus Loppuenergian kulutuksen tavoite % saavutettu loppuenergian kulutus BE 43,9 43,7 99,6 % 33,3 32,5 97,6 % BG 17,2 16,9 98,1 % 9,5 8,6 90,6 % CZ 37,5 44,3 118,2 % 24,5 25,3 103,4 % DK 15,3 17,5 114,3 % 13,1 15,2 115,4 % DE 262,3 276,6 105,4 % 201,7 194,3 96,4 % EE 4,3 5,5 127,5 % 2,8 2,9 105,4 % IE 13,4 13,9 103,5 % 11,2 11,7 104,7 % EL 19,2 24,7 128,4 % 14,5 18,4 127,3 % ES 105,0 123,4 117,5 % 73,8 86,3 117,0 % FR 208,4 226,40 108,6 % 130,1 137,9 106,0 % HR 7,8 10,7 137,9 % 6,5 7,0 107,6 % IT 132,3 158,0 119,4 % 102,7 124,0 120,7 % CY 2,2 2,2 101,6 % 1,6 1,9 121,8 % LV 4,3 5,4 126,0 % 3,9 4,5 115,9 % LT 6,2 6,5 104,4 % 5,3 4,3 81,0 % LU 3,9 4,5 113,9 % 3,8 4,2 111,2 % HU 23,9 26,6 111,4 % 18,0 18,2 101,1 % MT 0,7 0,8 111,1 % 0,5 0,6 116,4 % NL 58,4 60,7 103,9 % 45,5 52,2 114,7 % AT 29,7 31,5 106,1 % 26,1 25,1 96,2 % PL 96,9 96,4 99,5 % 71,1 71,6 100,6 % PT 19,5 22,5 115,1 % 15,0 17,4 115,8 % RO 30,9 43,0 139,1 % 23,5 30,3 128,9 % SI 6,1 7,1 115,8 % 4,4 5,1 116,6 % SK 15,2 16,4 108,0 % 10,4 10,4 100,2 % FI 29,9 35,9 120,0 % 23,3 26,7 114,5 % SE 41,7 43,4 104,1 % 30,9 30,3 97,8 % Lähde: JRC jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen perusteella ja Eurostat, huhtikuun 2022 tietojoukko. 5.Julkisten elinten rakennukset esimerkkinä – energiatehokkuusdirektiivin 5 artikla Energiatehokkuusdirektiivin 5 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot varmistavat 1. tammikuuta 2014 alkaen, että kolme prosenttia niiden keskushallinnon omistamien ja käyttämien lämmitettyjen ja/tai jäähdytettyjen rakennusten, jotka eivät ole energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten mukaisia, kokonaispinta-alasta korjataan vuosittain. Tavoitteena on, että jäsenvaltiot saavuttavat vähintään rakennusten energiatehokkuusdirektiivin 4 artiklassa vahvistetun energiatehokkuuden vähimmäistason. Jäsenvaltiot voivat valita vaihtoehtoisen lähestymistavan (energiatehokkuusdirektiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaisesti) ja saavuttaa vuoteen 2020 mennessä energiansäästöt, jotka vastaavat tai ovat suuremmat kuin 5 artiklan 1 kohdassa edellytetyt energiansäästöt samalle rakennuskannalle. Taulukoissa 3 ja 4 esitetään oletusarvoisen ja vaihtoehtoisen lähestymistavan osalta yhteenveto jäsenvaltioiden viimeaikaisesta edistymisestä 5 artiklan 1 kohtaan liittyen. Taulukko 3: Energiatehokkuusdirektiivin 5 artiklan täytäntöönpanon tilanne jäsenvaltioissa, jotka ovat valinneet oletusarvoisen lähestymistavan Jäsen-valtio Keskushallinnon rakennukset, joiden pinta-ala on > 250 m2, 1. tammikuuta 2021 5 artiklan mukainen vuosittainen vaatimus Edistyminen 5 artiklan täytäntöönpanossa vuonna 2020 Kaikki [m2] Ei energiatehokkuuden vähimmäisvaatimus-ten mukainen

[m2] Pinta-alan korjausvel-voite [m2] Korjat-tu pinta-ala

[m2] Vuonna 2020 saavutettu vuosittai-nen velvoite pinta-alana [%] Säästö-jen summa vuosina 2014–2020 Korjattu kokonaispinta-ala vuosina 2014–2020 Vuosina 2014–2020 saavutettu kokonaisvelvoite pinta-alana [%] BG 2 571 112 1 761 062 54 903 91 796 167,2 % – 480 595 59,3 % EE 1 386 400 853 951 26 600 9 471 35,6 % – 209 041 105,4 % EL 212 725 200 725 6 030 0 0,0 % 0,25 12 000 27,7 % ES 11 273 677 9 198 323 279 902 304 763 108,9 % – 1 930 977 95,7 % HU – – – – – – – – IT 16 485 850 13 401 778 404 023 89 180 22,1 % – 3 107 612 99,6 % LT – 1 996 799 62 541 2 720 4,3 % – 504 249 113,8 % LU 126 253 61 050 1 832 0 0,0 % – 23 013 148,9 % LV 1 862 320 1 862 320 53 550 98 102 183,2 % – 409 659 91,9 % PT 4 478 805 849 415 24 967 3 107 12,4 % – 28 034 27,2 % RO – – – – – – – – SI 957 014 890 992 24 822 2 528 10,2 % 0,33 59 717 – Lähde: JRC jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen perusteella ja Eurostat, huhtikuun 2022 tietojoukko. Taulukko 4: Energiatehokkuusdirektiivin 5 artiklan täytäntöönpanon tilanne jäsenvaltioissa, jotka ovat valinneet vaihtoehtoinen lähestymistavan Jäsen-valtio Keskushallinnon rakennukset, joiden pinta-ala on > 250 m2, 1. tammikuuta 2021 5 artiklan mukainen vuosittainen vaatimus Edistyminen 5 artiklan täytäntöönpanossa vuonna 2020 Kaikki

[m2] Ei energiatehokkuuden vähimmäisvaatimus-ten mukainen

[m2] Vuosittainen energiansäästö-velvoite

[ktoe] Saavute-tut säästöt

[ktoe] Vuonna 2020 saavutettu vuosittainen velvoite energiansäästönä [%] Säästö-jen summa vuosina 2014–2020 Korjattu kokonai-spinta-ala vuosina 2014–2020 Vuosina 2014–2020 saavutettu kokonais-velvoite pinta-alana [%] AT – 750 000 0,15 0,89 593,3 % 4,90 – 478,9 % BE – – 0,11 1,13 1054,8 % 8,42 – 1119,2 % CY – – 0,11 0,17 153,3 % 1,78 – 97,8 % CZ 2 405 077 1 599 209 0,49 0,60 121,4 % 7,60 – 219,6 % DE 2 900 000 (2019) – 0,61 (2019) 5,58 (2019) 909 % (2019) 83,996 (2014–2019) – 2 128 % (2014–2019) DK – 988 782 0,38 0,80 210,5 % 4,20 – 157,9 % FI – 2 195 943 0,09 0,14 156,4 % 1,55 – 206,1 % FR – 22 200 000 35,55 98,02 275,7 % 764,40 – 307,2 % HR – – 0,12 0,00 0,0 % 4,07 – 497,9 % IE – 335 954 0,16 0,77 478,8 % 4,24 – 378,2 % MT 167 166 49 715 – 0,02 – 0,04 – – NL – – 4,18 1,87 44,7 % 185,90 – 635,4 % PL – – 0,37 0,58 155,3 % 3,22 – 123,2 % SE – 86 871 0,24 –3,71 0,0 % 1,57 – 83,7 % SK – 1 339 616,22 4,49 10,63 236,9 % 43,22 – 160,6 % Lähde: JRC jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen perusteella, 2022. 6.Energiansäästövelvoitteet – energiatehokkuusdirektiivin 7 artikla Energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklassa viitataan jäsenvaltioiden velvollisuuteen muun muassa ilmoittaa vuosina 2019 ja 2020 saavutettujen energiansäästöjen kumulatiivinen määrä sen arvioimiseksi, onko niiden vuosien 2014–2020 energiansäästövelvoite täytetty. Kuten taulukosta 5 käy ilmi, 24 jäsenvaltiossa vuosina 2014–2020 saavutettu kumulatiivinen energiansäästö oli 197,4 Mtoe eli 103 prosenttia kyseisten 24 jäsenvaltion vuosien 2014–2020 kumulatiivisten loppukäytön energiansäästövelvoitteiden yhteenlasketusta määrästä (191,7 Mtoe). Tämä vastaa 97,5 prosenttia 27 jäsenvaltion vuosien 2014–2020 kumulatiivisista loppukäytön energiansäästövelvoitteista (202,5 Mtoe). Jäljellä olevien kolmen jäsenvaltion lopullisista luvuista riippuen on mahdollista, että 27 jäsenvaltion kumulatiivinen kokonaissäästötavoite on saavutettu. Niistä 24 jäsenvaltiosta, jotka toimittivat tietoja lopullisista saavutuksistaan, 14 jäsenvaltiota täytti energiansäästövelvoitteensa. Seitsemän jäsenvaltiota, eli Itävalta, Kypros, Tanska, Viro, Suomi, Irlanti ja Alankomaat, ylitti energiansäästövelvoitteensa yli 20 prosentilla siten, että Itävalta, Tanska ja Suomi ylittivät sen yli 50 prosentilla. Kuusi jäsenvaltiota, eli Ranska, Latvia, Liettua, Malta, Slovakia ja Ruotsi, ylitti energiansäästövelvoitteensa 5–18 prosentilla. Belgia täytti energiansäästövelvoitteensa noin yhden prosentin marginaalilla. Kymmenen jäsenvaltiota ei ole täyttänyt energiansäästövelvoitettaan, ja neljä jäsenvaltiota, eli Bulgaria, Italia, Slovenia ja Espanja, eivät täyttäneet energiansäästövelvoitettaan siten, että ne jäivät alle kymmenen prosentin päähän velvoitteen täyttämisestä. Saksa jäi noin 12 prosentin päähän energiansäästövelvoitteensa täyttämisestä. Neljä jäsenvaltiota, eli Tšekki, Kreikka, Puola ja Portugali, jäivät 25–30 prosentin päähän energiansäästövelvoitteensa täyttämisestä. Luxemburg jäi noin 48 prosentin päähän energiansäästövelvoitteensa täyttämisestä. Taulukko 5: Jäsenvaltioiden ilmoittamat kumulatiiviset energiansäästöt vuosina 2014–2020 – verrattuna energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan mukaisesti vuosina 2014–2020 vaadittavien kumulatiivisten energiansäästöjen määrään (ktoe) RAPORTOIDUT kumulatiiviset energiansäästöt vuosina 2014–2020 VAADITUT kumulatiiviset energiansäästöt vuosina 2014–2020 % saavutettu Itävalta 10 309 5 200 198 % Belgia 6 815 6 759 101 % Bulgaria 1 785 1 942 92 % Kroatia 1 296 Kypros 325 242 134 % Tšekki 3 459 4 882 71 % Tanska 5 821 3 841 151 % Viro 790 610 130 % Suomi 7 831 4 213 186 % Ranska 35 757 31 384 114 % Saksa 36 812 41 989 88 % Kreikka 2 450 3 333 73 % Unkari 4 001 Irlanti 2 627 2 164 121 % Italia 23 239 25 502 91 % Latvia 898 851 106 % Liettua 1 115 1 004 111 % Luxemburg 267 515 52 % Malta 78 67 116 % Alankomaat 16 043 11 512 139 % Puola 10 473 14 818 71 % Portugali 1 885 2 532 74 % Romania 5 511 Slovakia 2 550 2 284 112 % Slovenia 913 945 97 % Espanja 15 207 15 979 95 % Ruotsi 9 940 9 114 109 % YHTEENSÄ 197 389* 202 489 97,5 %* * Yhteensä 24 jäsenvaltion osalta.

Lähde: jäsenvaltioiden ilmoittamat tiedot, joita on täydennetty tarvittaessa komission laskelmilla ja arvioilla. On tärkeää korostaa, että energiatehokkuusvelvoitejärjestelmien osuus kunkin toteutetun politiikkatoimen tyypin avulla saavutetuista energiansäästöistä on noin 33 prosenttia, kun taas rahoitusjärjestelmien osuus on noin 14 prosenttia. Energia- ja hiilidioksidiverojen osuus saavutetuista kokonaisenergiansäästöistä on 17 prosenttia (ks. jäljempänä oleva kaavio 7). Kaavio 7: Osuus raportoiduista kumulatiivisista energiansäästöistä politiikkatoimityypeittäin (vasemmalla) ja politiikkatoimien määrän jakautuminen politiikkatoimityypeittäin (oikealla) EU:n tasolla Lähde: Euroopan komission (energian pääosasto) laskelmat, jotka perustuvat jäsenvaltioiden vuonna 2022 toimittamiin tietoihin energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan 1 kohdan nojalla vuosilta 2014–2020 raportoiduista politiikkatoimista ja vuosilta 2014–2020 raportoiduista kumulatiivisista energiansäästöistä (tiedot saatavilla 24 jäsenvaltion osalta). Tarkasteltaessa eri aloille kohdennettuja energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan mukaisia politiikkatoimia voidaan todeta, että suurin osa jäsenvaltioiden ilmoittamista energiansäästöistä on saavutettu monialaisilla toimilla, jotka eivät koske mitään tiettyä alaa, kuten kaaviossa 9 esitetään. Useimmat politiikkatoimet, jotka on laskettu ilmoitettujen energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan 1 kohdan mukaisten politiikkatoimien lukumäärän perusteella, kohdistuvat palveluihin ja teollisuuteen (jotka kattavat useimmat yritykset kuljetusyrityksiä lukuun ottamatta) ja julkisen sektorin (lukuun ottamatta julkisyhteisöjen omistamia asuntoja, jotka kuuluvat kotitalouksien sektoriin). Kaavio 8: Raportoitujen kumulatiivisten energiansäästöjen osuus aloittain EU:n tasolla (tiedot 24 jäsenvaltiosta) Lähde: Euroopan komission (energian pääosasto) laskelmat, jotka perustuvat jäsenvaltioiden vuonna 2022 toimittamiin tietoihin vuosilta 2014–2020 raportoiduista kumulatiivisista energiansäästöistä (tiedot saatavilla 24 jäsenvaltion osalta). Taulukossa 6 on luettelo kolmesta suurimmasta jäsenvaltiokohtaisesta toimenpiteestä, josta käy ilmi, mitkä politiikkatoimet tuottivat suurimmat osuudet kumulatiivisista energiansäästöistä kussakin jäsenvaltiossa. Jäsenvaltiot toimittivat raportoinnissaan päivitetyt luettelot energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan 1 kohdan nojalla vuosina 2014–2020 raportoimistaan politiikkatoimista. Toimenpiteitä raportoitiin yhteensä 498 , joista 40:stä raportoitiin ensimmäisen kerran. On syytä huomata, että uusia energiatehokkuusvelvoitejärjestelmiä ei raportoitu, vaikka joitakin on suunniteltu kaudelle 2021–2030. Taulukko 6: Yhteenveto kolmesta tärkeimmästä toimenpiteestä jäsenvaltioittain (kunkin politiikkatoimen osalta vuosina 2014–2020 ilmoitettujen kumulatiivisten energiansäästöjen perusteella) Jäsenvaltio* Kolme tärkeintä politiikkatoimea jäsenvaltioittain (kumulatiivisten säästöjen laskevassa järjestyksessä) Kumulatiiviset energian-säästöt 2014–2020 % jäsenvaltion kumulatii-visista säästöistä Itävalta Energiaverotus 3 809 37 % Energiantoimittajien energiatehokkuusvelvoitejärjestelmä 3 068 30 % Osavaltion tuki asuntorakentamiseen, energiatukeen ja ympäristötukeen sekä yksityisen sektorin peruskorjaussetelit 1 440 14 % Belgia Flanderi: yritysten kanssa tehdyt energiapoliittiset sopimukset 2 950 43 % Flanderi: verkko-operaattoreille asetetut julkisen palvelun velvoitteet järkevästä energiankäytöstä (REG) 1 184 17 % Vallonia: toimialakohtaiset sopimukset 2 (AdB) 1 116 16 % Bulgaria Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmät energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan 8 kohdan poikkeuksesta – aiempi järjestelmä vuosien 2011–2013 velvoitteita varten 780 44 % Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmät 451 25 % Usean asunnon asuinrakennusten kansallinen energiatehokkuusohjelma (2016–2020) 271 15 % Kypros Liikenteen polttoaineverot 278 85 % Rakennusten energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset ennen direktiivin 2010/31/EU saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä 19 6 % Avustusohjelma ”Energian säästäminen – Kotitalouksien päivittäminen” (Saving Energy – Upgrading of Households) 13 4 % Tšekki Kestävän kehityksen strateginen kehys – teknisten prosessien parantaminen 1 371 40 % Vuosien 2014–2020 uusi vihreiden säästöjen ohjelma (MoE) 320 9 % Vuosien 2007–2013 yrittäjyyden ja innovoinnin toimenpideohjelma (MIT) 298 9 % Tanska Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmä 5 821 100 % Viro Dieselpolttoaineen ja kevyen polttoöljyn valmiste- ja arvonlisävero 169 21 % Uusiutuvan energian maksu 94 12 % Bensiinin valmiste- ja arvonlisävero 86 11 % Suomi Energiatehokkuussopimukset 2 868 37 % Liikenteen/autoliikenteen polttoaineverotus 1 761 22 % Omakotitalojen ja rivitalojen lämpöpumput 923 12 % Ranska Valkoisten todistusten järjestelmä (CEE) 35 757 100 % Saksa Energia- ja sähkövero 12 205 33 % Energiansäästöasetus (olemassa olevat rakennukset) 7 543 20 % Energiatehokkaan rakentamisen ja kunnostamisen KfW-tukiohjelmat 4 140 11 % Kreikka Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmät 578 24 % Öljytuotteiden kulutusvero 536 22 % Vanhojen henkilöautojen korvaaminen 463 19 % Irlanti Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmä 1 185 45 % Vuosien 2005 ja 2008 rakennusasetukset – muut rakennukset kuin asunnot 402 15 % Kulkuneuvon rekisteröintivero / päästöjen mukaan määräytyvä moottorivero 240 9 % Italia Veronalennukset 10 394 45 % Valkoiset todistukset 8 392 36 % Industria 4.0 -suunnitelma 1 830 8 % Latvia Energiaverot 359 40 % Suurten yritysten ja suurten sähkönkuluttajien energiakatselmuksissa määritettyjen toimenpiteiden täytäntöönpano 168 19 % Ilmastonmuutosta koskevan rahoitusvälineen hankekilpailut 116 13 % Liettua Liikenteen polttoaineverotus 473 42 % Moniasuntoisten rakennusten peruskorjausta (nykyaikaistamista) koskeva ohjelma 251 22 % Energiayhtiöiden kanssa tehdyt sopimukset 162 15 % Luxemburg Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmä 267 100 % Malta Rahoitusjärjestelmät ja -välineet sekä verokannustimet 45 58 % Säädökset ja vapaaehtoiset sopimukset 25 32 % Kotitalouksien tariffijärjestelmän progressiivisuus ja ekovähennysmekanismi 4 5 % Alankomaat Kotitalouksiin kohdistetut politiikat 6 794 42 % Energiainvestointiavustus (EIA) 5 238 33 % Suurteollisuutta, pl. jalostamot, koskeva pitkäaikainen sopimus (MEE) 2 892 18 % Puola Valkoisten todistusten järjestelmä 9 159 87 % Lämpöuudistusrahasto 662 6 % Polttoainevero 355 3 % Portugali Kansallisen energiatehokkuuden toimintasuunnitelman erikseen raportoimattomat toimenpiteet 864 46 % SGCIE – intensiivisen energiankulutuksen hallintajärjestelmä 362 19 % Joukkoliikenteen käytön tukemista koskeva ohjelma 210 11 % Slovakia Vapaaehtoinen energiansäästösopimus, sopimussuhde Slovakian talousministeriön kanssa, omat varat 653 25 % Rakennusten lämpöominaisuuksien ja teknisten ominaisuuksien parantaminen, kerrostalot, omat varat 524 20 % Lainsäädäntötoimenpiteiden soveltaminen, pakolliset energiakatselmukset teollisuusyrityksissä, mukaan lukien hallinto 164 6 % Slovenia EEO-järjestelmä: energiantoimittajien velvoite toimittaa näyttöä energiansäästötoimista 512 56 % Energiatehokkuustoimenpiteet, jotka rahoitetaan kaikkien loppuenergian käyttäjien maksamalla energian lisähinnalla (rahoitus Slovenian Eko sklad -ekorahaston kautta) 401 44 % Espanja Laki 15/2012 kestävää energiataloutta koskevista verotustoimenpiteistä 2 947 19 % Itsehallintoalueiden toteuttamat ohjelmat (MENAE) 2 534 17 % Teollisuuden kilpailukyvyn edistämistä koskeva ohjelma 1 613 11 % Ruotsi Energia- ja hiilidioksidivero 9 940 100 % * Kroatia, Unkari ja Romania eivät sisälly tähän taulukkoon, sillä ne eivät ole ilmoittaneet vuosina 2014–2020 saavuttamiaan kumulatiivisia säästöjä. Lähde: jäsenvaltioiden ilmoittamat tiedot, joita on täydennetty tarvittaessa komission laskelmilla ja arvioilla.

7.Energiakatselmukset ja energianhallintajärjestelmät – energiatehokkuusdirektiivin 8 artikla Energiatehokkuusdirektiivin 8 artiklassa edellytetään, että yritykset, jotka eivät ole pieniä tai keskisuuria yrityksiä, toteuttavat energiakatselmuksen tai täytäntöönpanevat energianhallintajärjestelmän vähintään neljän vuoden välein. Jäsenvaltioiden oli vuoden 2022 raportoinnissaan ilmoitettava niiden alueella sijaitsevien sellaisten suurten yritysten arvioitu kokonaismäärä, joihin sovelletaan energiantehokkuusdirektiivin 8 artiklan 4 kohtaa, ja näissä yrityksissä tehtyjen energiakatselmusten määrä. Kaaviossa 9 esitetään yleiskatsaus 23 jäsenvaltion toimittamista vuoden 2020 ilmoituksista. Kaavio 9: Suurten yritysten energiakatselmukset vuonna 2020 Lähde: jäsenvaltioiden ilmoittamat tiedot. Suurten yritysten ilmoitettu määrä eroaa suurten yritysten energiakatselmusten määrästä, koska tällaisia energiakatselmuksia ei vaadita joka vuosi, vaan vähintään neljän vuoden välein. Lisäksi useat yritykset lykkäsivät energiakatselmuksiaan covid-19-pandemian aiheuttamien olosuhteiden vuoksi. 8.Pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat Rakennusten energiatehokkuusdirektiivin 2 a artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot toimittavat pitkän aikavälin peruskorjausstrategiansa viimeistään maaliskuussa 2020. Komissio on analysoinut kansallisia strategioita parhaiden käytäntöjen jakamiseksi jäsenvaltioiden kesken. Kansalliset strategiat ja komission arviointi olivat keskeinen panos kansallisiin elpymis- ja palautumissuunnitelmiin, joissa energiatehokkaiden rakennusten peruskorjaukset ovat keskeisellä sijalla. Suurin osa vuoden 2020 strategioista sisältää hyvän yleiskatsauksen julkisiin rakennuksiin kohdistuvista politiikoista ja tarjoaa pitkän aikavälin etenemissuunnitelman rakennuskannan hiilivapaaksi saattamista koskevan vuoden 2050 tavoitteen saavuttamiseksi. Useimmat näistä etenemissuunnitelmista sisältävät erityisiä välitavoitteita vuosille 2030 ja 2050 ja vähemmässä määrin vuodelle 2040. Kuten rakennusten perusparannusaaltoa koskevassa tiedonannossa todetaan, energiaköyhyyden vähentämiseen ja energiatehokkuudeltaan heikoimpien rakennusten perusparantamiseen tähtääviin politiikoihin ja toimenpiteisiin on kiinnitettävä erityistä huomiota. Suurin osa jäsenvaltioista on tunnustanut asian tärkeyden ja esittänyt yleisesti ottaen useita toimia ja toimenpiteitä energiaköyhyyden vähentämiseksi. Energiatehokkuudeltaan heikoimpien rakennusten tunnistamiseksi on valittu erilaisia lähestymistapoja (esimerkiksi energialuokka, ikä ja energiankulutus). Kaikki vuoden 2020 pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat sisältävät erityisen osion, jossa esitetään odotetut energiansäästöt, terveyteen ja sisäilman laatuun liittyvät laajemmat hyödyt sekä myönteiset taloudelliset vaikutukset. Puolet jäsenvaltioista ei kuitenkaan kvantifioinut näitä mahdollisia hyötyjä. Strategiat ovat yleisesti ottaen rakennusten energiatehokkuusdirektiivin vaatimusten mukaisia, mutta komission analyysissa korostetaan, että kaikki pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat eivät ole riittävän kunnianhimoisia hiilivapaaksi saattamista koskevien vuoden 2050 tavoitteiden saavuttamiseksi. Komission vuoden 2020 pitkän aikavälin peruskorjausstrategioita koskevassa analyysissä todetaan, että strategioiden laatu on parantunut pitkän aikavälin peruskorjausstrategioiden ensimmäisen kierroksen jälkeen (ensimmäinen toimittaminen vuonna 2014 ja päivitykset vuonna 2017), mutta siinä korostetaan tarvetta yhtenäisempään lähestymistapaan, jota tuetaan suuntaviivoilla ja yhdenmukaistetuilla malleilla. Jäsenvaltioiden lähestymistapojen erot kansallisia välitavoitteiden asettamisessa vaikeuttavat kunnianhimon arviointia EU:n tasolla. Useimmat jäsenvaltiot toimittivat absoluuttiset arvot rakennusten hiilidioksidipäästöille vuosina 2030, 2040 ja 2050 sekä suhteellisen vähennyksen arvioimiseen käytettävän päästöjen viitearvon. Jäsenvaltioiden väliset epäjohdonmukaisuudet viittaavat kuitenkin siihen, että niiden kasvihuonekaasujen vähentämistavoitteiden suora vertailu voi olla harhaanjohtavaa. Taulukossa 7 esitetään yhteenveto rakennuskannan peruskorjausten vuosien 2030, 2040 ja 2050 ohjeellisista välitavoitteista, jotka jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet vuoden 2020 pitkän aikavälin peruskorjausstrategioissa. Taulukko 7: Kansallisissa pitkän aikavälin peruskorjausstrategioissa ilmoitetut peruskorjausasteet Jäsen- valtio Loppuun saatettu peruskorjaus Suunniteltu peruskorjaus 2020 2030 2040 2050 Itävalta 1,5 % vuodessa 1,5 % vuodessa 1,5 % vuodessa 1,5 % vuodessa Belgia – Bryssel Alle 1 % vuodessa 100 % julkisista rakennuksista energianeutraaleja 80 % kumulatiivinen asuinrakennukset Belgia – Flanderi 3,5 % vuodessa asuinrakennukset 105 000 asuntoa 3 % vuodessa asuinrakennukset 32 % kumulatiivinen 973 500 asuntoa 3 % vuodessa asuinrakennukset 64 % kumulatiivinen 1 923 500 asuntoa 3 % vuodessa asuinrakennukset 96,5 % kumulatiivinen 2 873 500 asuntoa Belgia – Vallonia 12 % kumulatiivinen asuinrakennukset (194 571 rakennusta) 63 400 000 m2 kumulatiivinen muut kuin asuinrakennukset 51 % kumulatiivinen asuinrakennukset (830 158 rakennusta) 114 000 000 m2 kumulatiivinen muut kuin asuinrakennukset 99 % kumulatiivinen asuinrakennukset (1 605 485 rakennusta) (25 % pitkälle meneviä perusparannuksia, 399 103 asuntoa) 114 000 000 m2 kumulatiivinen muut kuin asuinrakennukset Bulgaria 8 % (22 203 509 m2) kumulatiivinen pinta-ala 26 % (71 774 177 m2) kumulatiivinen pinta-ala 46 % (127 597 192 m2) kumulatiivinen pinta-ala Kypros 1 % kumulatiivinen rakennukset 1 % vuodessa 10 % kumulatiivinen (43 000) 1 % vuodessa 1 % vuodessa Tšekki 45 % kumulatiivinen rakennukset, yli 25 % kevyitä peruskorjauksia 1,4 % vuodessa omakotitalot, 0,79 % vuodessa usean asunnon asuinrakennukset; 2 % vuodessa julkiset rakennukset 55 % kumulatiivinen 1,4 % vuodessa omakotitalot, 0,79 % vuodessa usean asunnon asuinrakennukset; 2 % vuodessa julkiset rakennukset 60 % kumulatiivinen 1,4 % vuodessa omakotitalot, 0,79 % vuodessa usean asunnon asuinrakennukset; 2 % vuodessa julkiset rakennukset 70 % kumulatiivinen Saksa 1,3–2 % vuodessa omakotitalot ja 1,5–2 % vuodessa usean asunnon asuinrakennukset vuosien 2020–2030 osalta Tanska 80 % peruskorjattu (55–60 % kevyt, 20–25 % keskitason ja 5 % pitkälle menevä peruskorjaus) Viro 500 000 m2 kumulatiivinen pinta-ala 22 % kumulatiivinen (11 880 000 m2) 64 % kumulatiivinen (34 560 000 m2) 100 % kumulatiivinen (54 000 000 m2 / 141 000 rakennusta) Kreikka 23 % asuinrakennukset, 9 % muut kuin asuinrakennukset 36–42 % asuinrakennukset, 14–16 % muut kuin asuinrakennukset 45–49 % asuinrakennukset, 19–20 % muut kuin asuinrakennukset Espanja 56 017 asuntoa kumulatiivinen 1 256 017 asuntoa kumulatiivinen (300 000 asuntoa vuodessa) 4 756 017 asuntoa kumulatiivinen 7 156 017 asuntoa kumulatiivinen Suomi 29 % kumulatiivinen rakennukset 54 % kumulatiivinen 98 % kumulatiivinen 100 % kumulatiivinen Ranska 1,5–3 % vuodessa vuosina 2020–2050 Kroatia 0,7 % vuodessa 5 % kumulatiivinen rakennukset 3 % vuodessa 3,5 % vuodessa (4 % vuodessa kulttuurisesti arvokkaat rakennukset) 60 % kumulatiivinen lähes nollaenergiarakennukset 4 % vuodessa 100 % kumulatiivinen lähes nollaenergiarakennukset Unkari 1 % vuodessa 3 % vuodessa asuinrakennukset, 5 % vuodessa julkiset rakennukset 20 % kumulatiivinen lähes nollaenergiarakennukset 3 % vuodessa asuinrakennukset, 5 % vuodessa julkiset rakennukset 60 % kumulatiivinen lähes nollaenergiarakennukset 3 % vuodessa asuinrakennukset, 5 % vuodessa julkiset rakennukset 90 % kumulatiivinen lähes nollaenergiarakennukset Irlanti 500 000 asuntoa kumulatiivinen 100 % julkiset rakennukset 33 % liikerakennukset 1 000 000 asuntoa kumulatiivinen 66 % liikerakennukset 1 500 000 asuntoa kumulatiivinen 100 % liikerakennukset Italia 0,86 % vuodessa 1,9 % vuodessa asuinrakennukset, 2,8 % vuodessa muut kuin asuinrakennukset 2,7 % vuodessa asuinrakennukset, 2,6 % vuodessa muut kuin asuinrakennukset 2,7 % vuodessa asuinrakennukset, 2,6 % vuodessa muut kuin asuinrakennukset Liettua 8 % kumulatiivinen rakennukset 17 % kumulatiivinen (99 281 yksikköä) 43 % kumulatiivinen (225 421 yksikköä) 74 % kumulatiivinen (436 008 yksikköä) Luxemburg 10–14 % kumulatiivinen asuinrakennukset 3 % vuodessa asuinrakennukset (4 500 asuntoa vuodessa) 3 % vuodessa asuinrakennukset (4 500 asuntoa vuodessa) 3 % vuodessa asuinrakennukset (4 500 asuntoa vuodessa) Latvia 3 % (678 460 m2) kumulatiivinen julkiset rakennukset 8 100 yksikköä usean asunnon asuinrakennuksia (30 %) ja 7 500 yksikköä omakotitaloja 500 000 m2 julkiset rakennukset 16 200 yksikköä usean asunnon asuinrakennuksia (60 %) kumulatiivinen 3 % vuodessa julkiset rakennukset Kaikki lähes nollaenergiarakennukset Malta 0,5 % vuodessa (0,7 % vuodessa 2025) 5–6 % vuodessa asuinrakennukset (0,6 % pitkälle menevät perusparannukset) vuodesta 2025 5–6 % vuodessa asuinrakennukset (0,6 % pitkälle menevät perusparannukset) 5–6 % vuodessa asuinrakennukset (0,6 % pitkälle menevät perusparannukset) Alankomaat 1 500 000 asuntoa Puola 3,6 % vuodessa 236 000 kumulatiivinen rakennukset 4,1 % vuodessa 507 000 kumulatiivinen rakennukset 3,7 % vuodessa 751 000 kumulatiivinen rakennukset Portugali 69 % kumulatiivinen rakennukset (363 680 501 m2) 99 % kumulatiivinen rakennukset (635 637 685 m2) 100 % kumulatiivinen rakennukset (747 953 071 m2) Romania 0,5 % vuodessa 6 % kumulatiivinen pinta-ala (32 352 000 m2) 0,5 %:sta 3,39 %:iin vuodessa vuonna 2030 19 % kumulatiivinen pinta-ala 3,79 % vuodessa 57 % kumulatiivinen pinta-ala 4,33 % vuodessa 100 % kumulatiivinen pinta-ala Ruotsi 2,5–5 % vuodessa vuosina 2016–2019 10 % vuodessa vuoden 2019 jälkeen Slovenia 1 795 000 m2) kumulatiivinen julkiset rakennukset 29 733 000 m2 kumulatiivinen 28 850 600 m2 kumulatiivinen omakotitalot 12 778 700 m2 kumulatiivinen usean asunnon asuinrakennukset 32 549 000 m2 kumulatiivinen omakotitalot (74 %) 13 924 700 m2 kumulatiivinen usean asunnon asuinrakennukset (91 %) Slovakia 100 % kumulatiivinen usean asunnon asuinrakennukset 100 % kumulatiivinen omakotitalot Lähde: JRC jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen perusteella, 2022. Kuten taulukosta 7 käy ilmi, peruskorjaustavoitteita koskevia indikaattoreita ei ole standardoitu kaikkialla EU:ssa. Absoluuttiset arvot rakennusten/asuntojen suunniteltujen peruskorjausten lukumäärästä tai peruskorjatusta pinta-alasta (neliömetreinä) toimitti 14 jäsenvaltiota. Sen sijaan 13 jäsenvaltiota ilmoitti peruskorjaustavoitteet vuosittaisena peruskorjausasteena. Kolme jäsenvaltiota toimitti ainoastaan peruskorjattujen rakennusten kumulatiivisen osuuden. Sekä asuinrakennukset että muut kuin asuinrakennukset kattoi 19 jäsenvaltiota, mutta jotkin jäsenvaltiot keskittyivät asuinrakennuksiin tai muiden kuin asuinrakennuksien tiettyihin segmentteihin (esimerkiksi liikerakennukset tai julkiset rakennukset).

Seuraaviksi vuosikymmeniksi suunniteltu vuosittainen peruskorjausaste vaihtelee alimmillaan yhdestä prosentista kuuteen prosenttiin. Jotkin jäsenvaltiot (Viro, Kroatia, Latvia, Portugali, Romania ja Suomi) pyrkivät peruskorjaamaan koko rakennuskantansa vuoteen 2050 mennessä, kun taas toiset jäsenvaltiot (Bulgaria, Kreikka, Kypros ja Itävalta) aikovat peruskorjata alle puolet rakennuskannastaan vuoteen 2050 mennessä. On myös tärkeää muistaa, että energiaperuskorjausten vaikutus määräytyy vahvasti peruskorjauksen perusteellisuuden mukaan, ja se ei usein ole vertailukelpoinen tai sitä ei ole määritetty kansallisissa strategioissa. Käytettävissä olevien tietojen perusteella voidaan kuitenkin päätellä, että useimmat jäsenvaltiot pyrkivät nostamaan rakennuskannan vuotuista peruskorjausastetta keskimäärin 1,5–3 prosenttia. Komission analyysi osoittaa, että kaikki pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat eivät ole riittävän kunnianhimoisia hiilivapaaksi saattamista koskevien vuoden 2050 tavoitteiden saavuttamiseksi ja että tarvitaan enemmän toimia, resursseja ja kestäviä ratkaisuja, jotta voidaan valmistautua ilmastonmuutokseen ja edistää ilmastoneutraaliuden saavuttamista Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti. 9.Lähes nollaenergiarakennukset Rakennusten energiatehokkuusdirektiivin 9 artiklan mukaisesti lähes nollaenergiarakennuksista tuli jäsenvaltioiden uusi rakennusstandardi 31. joulukuuta 2020 mennessä (ja 31. joulukuuta 2018 jälkeen kaikkien uusien julkisten rakennusten osalta). Lähes nollaenergiarakennusten tehokkuusvaatimukset ovat asteittain kasvaneet viime vuosikymmenen aikana, ja ne edistävät merkittävästi EU:n rakennuskannan hiilivapaaksi saattamista. Jäsenvaltiot ovat laatineet kansallisia lähes nollaenergiarakennusten määritelmiä ja antaneet arvolla kWh/m2 vuotta kohti ilmaistuja primäärienergian käyttöä koskevia numeerisia indikaattoreita, jotka vaikuttavat olevan keskimäärin vähemmän kunnianhimoisia kuin komission vuoden 2016 suosituksessa esitetyt vertailuarvot, mutta on otettava huomioon, että kansallisten määritelmien suora vertailu ei ole aina mahdollista, sillä jäsenvaltioiden lähestymistavat vaihtelevat ilmaston, markkinoiden, energialähteiden yhdistelmän, rakentamisperinteiden ja muiden paikallisten olosuhteiden erojen vuoksi. Uusiutuvien energialähteiden keskimääräisen osuuden arvioidaan olevan 20–50 prosenttia rakennusten kokonaisenergiantarpeesta, ja sen odotetaan kasvavan, sillä fossiilisista polttoaineista luopumista on nopeutettava rakennusten perusparannusaaltoa koskevan tiedonannon ja REPowerEU-suunnitelman mukaisesti. Yli puolella jäsenvaltioista on energiatehokkuusluokka, joka vastaa lähes nollaenergiarakennusten tasoa. Joissakin jäsenvaltioissa energiatehokkuustasossa erotetaan toisistaan asuinkäyttöön tarkoitetut ja muut kuin asuinkäyttöön tarkoitetut lähes nollaenergiarakennukset, kun taas toisissa erotetaan toisistaan uudet ja olemassa olevat lähes nollaenergiarakennukset. Taulukko 8: Uusien ja kunnostettujen lähes nollaenergiarakennusten määrä ja pinta-ala Uusien lähes nollaenergiarakennusten määrä ja pinta-ala Kunnostettujen lähes nollaenergiarakennusten määrä ja pinta-ala Määrä Pinta-ala (m2) Määrä Pinta-ala (m2) 2019 2020 2019 2020 2019 2020 2019 2020 YHTEENSÄ 330 704 585 340 77 316 865,46 141 013 006 165 130 203 394 62 180 459 73 600 197 Lähde: JRC jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen perusteella, 2022. Raportoidut tiedot muodostavat hajanaisen kuvan lähes nollaenergiarakennusten käyttöönotosta eri jäsenvaltioissa. Muutamat jäsenvaltiot vaikuttavat olevan edelläkävijöitä, sillä ne raportoivat erittäin suurista määristä sekä uusia että peruskorjattuja lähes nollaenergiarakennuksia. 10.Rakennusten energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaaliset tasot Energiatehokkuusdirektiivin 5 artiklassa vaaditun kustannusoptimaalisuusmenetelmän täytäntöönpano on uusi lähestymistapa uusien ja olemassa olevien rakennusten energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten asettamisessa. Vuodesta 2013 lähtien ja sen jälkeen joka viides vuosi jäsenvaltioiden on täytynyt tehdä kustannusoptimaalisuuslaskelmat ja päivittää kansalliset vaatimuksensa niiden perusteella. Yhteisen tutkimuskeskuksen tekemän jäsenvaltioiden kustannusoptimaalisuutta koskevien raporttien arvioinnin perusteella uusien rakennusten keskimääräinen kustannusoptimaalisuuden taso on noin 80 kWh/m2 vuotta kohti asuinrakennusten osalta ja 140 kWh/m2 vuotta kohti muiden kuin asuinrakennusten osalta. Olemassa olevissa rakennuksissa, joihin tehdään laajamittaisia korjauksia, keskimääräinen kustannusoptimaalinen taso on noin 130 kWh/m2 vuotta kohti asuinrakennusten osalta ja 180 kWh/m2 vuotta kohti muiden kuin asuinrakennusten osalta. Vuosien 2013 ja 2018 kustannusoptimaalisten tasojen vertailu osoittaa, että primäärienergian kysyntä väheni jäsenvaltioissa lähes kaikkien rakennustyyppien osalta siten, että uusien asuinrakennusten keskimääräiset arvot pienenivät 21 prosenttia ja uusien toimistorakennusten 11 prosenttia, minkä lisäksi olemassa olevien asuinrakennusten keskimääräiset arvot pienenivät 14 prosenttia ja olemassa olevien toimistorakennusten 12 prosenttia. Jäsenvaltiot ovat käyttäneet kustannusoptimaalisuusmenetelmää asettaakseen vähimmäisvaatimukset uusien ja olemassa olevien rakennusten energiatehokkuudelle, myös lähes nollaenergiarakennusten osalta. Riippumatta jäsenvaltioiden välisistä eroista rakennustyyppien, markkinoiden, ilmaston ja uusiutuvan energian ratkaisujen osalta energiatehokkuuden kustannusoptimaaliset vähimmäisvaatimukset ovat yleensä huonommat kuin lähes nollaenergiarakennuksia koskevat vaatimukset (joissakin jäsenvaltioissa kustannusoptimaaliset ja lähes nollaenergiarakennuksia koskevat vaatimukset ovat samanlaiset). 11.Päätelmät