EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 24.07.1996 
KOM(96) 402 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE 
KAUPPAJARJESTELMÄN 
JA 
KANSAINVÄLISESTI TUNNETTUJEN 
TYÖNORMIEN VÄLINEN SUHDE 

KAUPPAJARJESTELMÄN JA KANSAINVÄLISESTI TUNNUSTETTUJEN 
TYÖNORMIEN VÄLINEN SUHDE 
2. Kansainvälinen keskustelu ja tvön "perusnormien" määrittely 
a) Aikaisemmat neuvottelut Euroopan unionissa 
b) Taloudellisen yhteistyö- ja kehity sjärj eston (OECD) tutkimus 
c) Kansainvälisen työjärjestön (ILO) toimet 
d) 1 ja 2 päivänä huhtikuuta 1996 Lillessä pidetty G7-maiden työtä käsitellyt 
konferenssi 
ja 28,29 ja 30 päivänä kesäkuuta 1996 Lyonissa pidetty G7-maiden huippukokous 
e) Sosiaalisen kehityksen huippukokous 
I) Työn "perusnormien" määrittely 
3. Euroopan unionin menettelytavat 
a) Itsenäiset toimet 
b) Kahdenväliset suhteet 
4. Monenvälisen toiminnan alueet 
a) Kansainvälisen työjärjestön aseman vahvistaminen 
b) Maailman kauppajärjestön (WTO) asema 
- 3-4-5 
L Johdanto 
Marrakeshissa huhtikuussa 1994 pidetyn ministerikokouksen aikana monenvälisen 
kauppajärjestelmän ja kansainvälisesti tunnustettujen työnormien välinen suhde esiintyi 
puheenjohtajiston päätelmissä yhtenä niistä aiheista, joita tietyt osallistujat toivoivat 
Maailman kauppajärjestössä tutkittavan. 
Marrakeshin kokouksesta lähtien kysymys on ollut keskustelun ja pohdinnan aiheena sekä 
kansainvälisten järjestöjen piirissä että Euroopan unionin neuvostossa. Komissio on lausunut 
kantansa markkinoille pääsyä koskevassa tiedonannossaan1, jossa todetaan, että "olisi 
hyödyllistä, että Singaporen ministerikokous johtaisi tätä pohdintaa ja jos Maailman 
kauppajärjestöön perustettaisiin työryhmä, jossa kansainvälisen kaupan ja työolojen välistä 
suhdetta pohdittaisiin syvällisemmin." 
Komitean 113 päätelmissä, joihin yleisten asioiden neuvosto kiinnitti huomiota 13 päivänä 
toukokuuta 1993, todetaan, että "mahdollisuutta käsitellä tätä kysymystä Maailman 
kauppajärjestössä kannattaisi tutkia. Yhteisö osallistuu myös jatkossa aktiivisesti muissa 
kansainvälisissä yhteyksissä meneillään oleviin toimiin." 
Vastaavasti Yhdysvallat ja Norja jättivät Genevessä käytyjen epävirallisten, joulukuussa 1996 
pidettävää Singaporen ministerikokousta valmistelevien keskustelujen yhteydessä 
käsiteltäväksi kaksi suullista lausuntoa ("non-papers"), joissa käsitellään kysymystä 
kansainvälisesti tunnustetuista työnormeista ja monenvälisestä kaupallisesta järjestelmästä 
(Liite I). 
Tässä tiedonannossa tarkastellaan yksityiskohtaisemmin Maailman kauppajärjestön 
viitekehyksessä käydyn keskustelun näkymiä ottaen huomioon kehitysmaiden runsaaseen 
työvoimaan ja alhaisiin palkkakustannuksiin perustuvien suhteellisten etujen kunnioittamisen 
periaatteen 
Taloudellinen kehitys, jota erityisesti kaupan vapautuminen edistää, on sosiaalisen edistyksen 
olennainen ehto. Kehitysmaiden sosiaaliturvan parantamisesta tulee poliittinen tavoite, johon 
kaikki pyrkivät, sitten kun kansantulo on tasolla, jolla on mahdollista saavuttaa kyseiset 
tavoitteet. Pitkällä aikavälillä ratkaisu tähän on auttaa kyseisiä maita saavuttamaan tarvittavat 
olosuhteet sisäisen kysynnän kasvulle ja elintason nousulle. Kansallisvaltiot päättävät itse 
omasta työlainsäädännöstään, joka heijastaa sekä taloudellisen kehityksen tasoa että 
poliittisten ja sosiaalisten kysymysten tärkeyttä. Kehityksen vaatimukset eivät kuitenkaan voi 
olla tekosyy laittomille toimintatavoille työn alalla, eikä niillä voida oikeuttaa yleispätevinä 
pidettyjen työn perusnormien noudattamatta jättämistä. 
1 KOM(96) 53 lopull. 
Euroopan unionin kiinnostus kysymykseen kansainvälisesti tunnustetuista työn 
perusnormeista pohjautuu unionin sosiaalisiin perustuksiin eli yhteishengen periaatteeseen, 
sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja perusoikeuksien kunnioittamisen sekä unionin haluun 
puolustaa kansanvallan ja ihmisoikeuksien periaatteita; tämä pyrkimys heijastuu laajasti 
unionin ulkopolitiikan eri näkökohtiin. Niinpä sekä Euroopan unionin perustamissopimuksen 
(F artiklan 2 kohta), taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan 
kansainvälisen yleissopimuksen (TS S-sopimus) että Euroopan unionin 
kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteisiin kuuluvat demokratian ja oikeusvaltion kehittäminen ja 
vahvistaminen sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen. Unionin 
jäsenvaltiot ovat myöskin allekirjoittaneet Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan, 
Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen ja kansalaisoikeuksia, poliittisia, taloudellisia, 
sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevia kansainvälisiä sopimuksia sekä useita muita 
kansainvälisiä ja eurooppalaisia ihmisoikeuksia koskevia asiakirjoja. Kansainvälisen 
työjärjestön asiakirjoista, lukuun ottamatta ILO:n perussääntöä, voidaan mainita orjuuden ja 
pakkotyön poistamisesta tehdyt sopimukset n:o 29 ja 105, ammatillisesta 
yhdistymisvapaudesta ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden periaatteesta tehdyt sopimukset 
n:o 87 ja 98, miesten ja naisten samapalkkaisuudesta ja syrjinnän estämisestä työpaikoilla 
tehdyt sopimukset n:o 100 ja 111 sekä työhön pääsemiseksi vaadittavasta vähimmäislasta 
tehty yleissopimus 138. Kansainvälinen yhteisö on hyväksynyt yleisesti sitoviksi näiden 
kansainvälisten oikeudellisten asiakirjojen yleisperiaatteet ottaen huomioon myös kesäkuussa 
1993 järjestetyn ihmisoikeuksia koskeneen maailmankonferenssin Wienin julistuksen ja 
toimintaohjelman, maaliskuussa 1995 järjestetyn Kööpenhaminan sosiaalisen kehityksen 
huippukokouksen julistuksen sekä muut samanlaiset äskettäin pidetyissä 
maailmankonferensseissa yksimielisesti hyväksytyt asiakirjat. Euroopan yhteisö vaatii kaikkia 
sen kumppaneita toimimaan kyseisten asiakirjojen mukaisesti ja tunnustaa omat vastaavat 
velvollisuutensa, mikä käy ilmi sen tämänhetkisestä kahdenvälisiä sopimuksia koskevasta 
käytännöstä. 
Euroopan kansalaiset ja poliittiset viranomaiset eivät näin ollen voi suhtautua 
välinpitämättömästi työsuhteisiin liittyviin ihmisoikeuksien loukkauksiin, jotka voivat ilmetä 
perusvapauksien riistämisenä kuten orjuutena tai pakkotyönä, lapsityövoiman käyttönä sekä 
yhdistymisoikeuden ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden kieltämisenä. 
Euroopan unioni ei näin toimiessaan pyri yhdenmukaistamaan sellaisten maiden 
sosiaalipolitiikkaa, joiden taloudellinen kehitys on eri tasolla ja joilla on erilaiset sosiaaliset 
rakenteet. Sen taloudellisiin tavoitteisiin ei myöskään kuulu riistää sellaisilta mailta, joissa on 
runsaasti halpaa, mutta vähän koulutettua työvoimaa, mahdollisuutta käyttää hyväkseen tästä 
johtuvia suhteellisia etuja. Unionin tehtävänä on sitä vastoin pyrkiä takaamaan sellaisten 
perusvapauksien kunnioitus, joiden avulla eri maiden on mahdollista saavuttaa omaan 
taloudelliseen kehitykseensä ja sosiaalisiin rakenteisiinsa mukautetut työ-ja elinolot. 
2. Kansainvälinen keskustelu ja työn perusnormien määrittely 
a) Euroopan unionissa käydyt aikaisemmat neuvottelut 
Yhteisö ei ole vielä ottanut täsmällistä kantaa tämän kysymyksen perusteisiin. Muutamilla 
komission ja yhteisön kannanotoilla on kuitenkin kantavuutta puhuttaessa kaupan ja 
kansainvälisesti tunnustettujen työnormien suhteesta. 
Komission valkoisessa kirjassa "kasvusta, kilpailukyvystä, työllisyydestä: haasteet ja ratkaisut 
siirryttäessä 21. vuosisadalle" on esitetty selvästi, ettei kansainvälisesti tunnustettujen 
työnormien noudattamisen taso eivätkä laajemmassa mielessä työn kustannusten erot ole 
selityksenä Euroopan kilpailukykyyn ja työllisyyteen liittyviin vaikeuksiin. Valkoisessa 
kirjassa myönnetään näiden vaikeuksien johtuvan yhteisön sisäisistä, rakenteellisista 
vääristymistä, eikä siinä siksi ehdotetakaan kauppaan liittyvien rajoitusten asettamista 
halpojen työvoimakustannusten maille. Ehdotetut toimintalinjat viittaavat sitä vastoin 
tarpeeseen sopia säännöistä monenvälisellä tasolla yksipuolisten toimenpiteiden sijaan ja 
käyttää myönteisen taloudellisen yhteistyöpolitiikan keinoja ilman, että kaupallista syrjintää 
käytetään vallan välineenä, sekä herättää keskustelua siitä, mikä olisi paras tapa lisätä 
nykyisten ja tulevien sosiaalipolitiikkaa koskevien sopimusten noudattamista (liite II). 
Sir Leon Brittan painotti Euroopan parlamentin taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan 
istunnossa 29 päivänä maaliskuuta 1994 pitämässään puheenvuorossa, että sosiaalisten 
kysymysten sisällyttäminen Maailman kauppajärjestön asialistaan oli komission selvä tavoite. 
Euroopan parlamentti on jatkanut tämän kysymyksen käsittelyä, mistä viimeisimpänä 
esimerkkinä on sosiaalisia kysymyksiä ja työllisyyttä käsittelevän komitean lausunto kaupan 
ja sosiaalisten normien välisestä yhteydestä, jossa neuvostoa kehotetaan "Singaporen 
ministerikokouksessa valtuuttamaan komissio ottamaan vastuulleen ja pyrkimään aktiivisesti 
perustamaan kauppaa ja työnormeja käsittelevä työryhmä". 
Marrakeshissa komissio totesi, että Maailman kauppajärjestössä olisi käsiteltävä sellaisia 
ongelmia kuin lapsityövoiman hyväksikäyttö, pakkotyö tai vastaavasti sananvapauden tai 
palkansaajien yhdistymisvapauden kieltäminen. Hän painotti myös yksipuolisuuden ja 
protektionististen väärinkäytösten vastaisten tarkoituksenmukaisten varokeinojen 
tarpeellisuutta sekä kehitysmaiden oikeutta hyödyntää suhteellisia etujaan. 
Valkoisessa kirjassa Euroopan sosiaalipolitiikasta (1994) käsitellään "kansainväliseen 
kauppaan liittyviä sosiaalisia kysymyksiä", ja esitetään, että tästä näkökohdasta 
keskusteltaisiin Maailman kauppajärjestössä ja että sosiaalisten perusoikeuksien, erityisesti 
yhdistymisoikeuden ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden kunnioittaminen sekä kysymys 
pakkotyöstä ja lasten työnteosta otettaisiin huomioon. Korfussa kesäkuussa 1994 kokoontunut 
Eurooppa-neuvosto arvioi päätelmissään, että sosiaalisista näkökohdista olisi keskusteltava 
Maailman kauppajärjestön viitekehyksessä. Vuonna 1995 käytiin 27 maaliskuuta 
kokoontuneessa sosiaalisten asioiden neuvostossa merkittävä keskustelu. Tämän keskustelun 
pohjalta yleisten asioiden neuvoston 12 päivänä kesäkuuta 1995 pidetyssä kokouksessa 
esitettiin seuraavat päätelmät: 
"Komissio ja jäsenvaltiot osallistuvat jatkossa aktiivisesti meneillään oleviin tutkimuksiin, 
erityisesti taloudellisessa yhteistyö- ja kehitysjärjestössä. Siksi neuvosto kehottaakin 
komissiota esittämään oman arvionsa tilanteesta unionin sisäistä keskustelua varten." 
Komissio on vastikään välittänyt neuvostolle "Euroopan unionin strategiaa markkinoille 
pääsyn varmistamiseksi" käsittelevän asiakirjan, jossa viitataan monenvälisiin neuvotteluihin 
tai tutkimusohjelmiin, jotka voitaisiin käynnistää tietyistä Marrakeshin ministerikokouksen 
ehdottamista aiheista. Kaupasta ja työnormeista käydyn kansainvälisen keskustelun 
perusteella komissio on päätynyt siihen tulokseen, että on omaksuttava asteittain edistyvä, 
ihmisen perusoikeuksiin pohjautuva lähestymistapa, jossa ei aseteta kyseenalaiseksi 
kehitysmaiden oikeutta käyttää hyväkseen runsaasta ja edullisesta työvoimasta aiheutuvaa 
suhteellista etua. Komissio ehdotti tiedonannossaan lopuksi, että Singaporen kokouksessa 
Maailman kauppajärjestöön perustettaisiin työryhmä pohtimaan tätä kysymystä. 
Kuten jo aiemmin mainittiin, komitea 113 keskusteli mahdollisuudesta käsitellä tätä 
kysymystä Maailman kauppajärjestössä ja päätyi siihen, että asiaa kannattaisi tutkia. Se välitti 
tämän päätelmän neuvostolle, joka kiinnitti siihen huomiota 12 päivänä toukokuuta 1996. 
b) Taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjeston tutkimus 
Tämä tutkimus käynnistettiin vuonna 1994 ministerien esitettyä toivomuksen, että olisi 
eriteltävä "aloja, joilla saatetaan tarvita lisää vapautta ja monenvälisen järjestelmän 
vahvistamista..."; nämä alat käsittävät "kaupan, työllisyyden ja kansainvälisesti tunnustetut 
työnormit." 
Tutkimukseen liittyvä keskustelu käytiin taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjestön 
kauppakomitean ja työllisyys-, työvoima- ja sosiaaliasiain komitean (ELSA) alaisuudessa ja 
ne kestivät kaksi vuotta, sillä aihe on hyvin kiistanalainen. Lopulta päästiin kuitenkin 
sopimukseen yhteisestä ministereille suunnatusta kertomuksesta. Yksimielisyyteen ei päästy 
itse tutkimuksesta, josta ottaa vastuun vain taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjestön 
pääsihteeristö. 
Tutkimus jakautuu kolmeen osaan: 
1. Tutkimuksessa luetteloidaan joukko työn "perusnormeja": yhdistymisvapaus ja 
kollektiivisen neuvottelun vapaus, lapsityövoiman eri muotojen poistaminen, pakkotyön 
kieltäminen, työssäkäyntiin liittyvän syrjinnän lakkauttaminen. 
Näillä työn perusnormeilla on ihmisoikeuksien tunnusmerkit, ne tunnustetaan yleisesti ja ne 
ovat perusedellytyksiä muille työnormeille. Ne on koottu Kansainvälisen työjärjestön 
sopimuksiin ja Yhdistyneiden kansakuntien asiakirjoihin. 
Uutta taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjestön tutkimuksessa on maininta "lapsityövoiman 
eri muotojen poistamisesta" "lapsityövoiman poistamisen" sijaan; tutkimuksessa painotetaan 
sitä, että Kansainvälisen työjärjestön lapsityövoimaa koskevassa yleissopimuksessa (n:o 138) 
määrätään lapsityövoimalle alaikäraja, mutta että siinä ei ole erillistä riistämistä tai 
hyväksikäyttöä koskevaa kohtaa. Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus lapsen oikeuksista 
(hyväksytty vuonna 1989) sisältää tällaisia erillisiä kohtia. Itse asiassa Kansainvälisen 
työjärjestön johtoelin on ilmaissut aikomuksensa sisällyttää lapsityövoimaa koskevan kohdan 
vuoden 1998 kansainvälisen työkonferenssin asialistaan tarkoituksenaan vahvistaa 
Kansainvälisen työjärjestön normeja sitovalla välineellä, joka soveltuisi räikeimpien 
lapsityövoiman muotojen kieltämiseen. 
2. Tutkimuksen kohdassa 2 keskitytään tehtävään, joka perustyöehdoiUa saattaisi olla 
taloudessa. Se on tutkimuksen "analyyttinen osa". Tämä analyysi on rajallinen ja itse 
tutkimuksessa viitataan tämän osan yhteydessä esiintyneisiin vaikeuksiin. 
Tutkimuksessa päädytään siihen, että työn perusnormien taloudelliset vaikutukset ovat 
todennäköisesti pieniä; kehitysmaiden ei tarvitse pelätä, että perusnormit vaikuttavat 
kielteisesti niiden taloudelliseen suoritukseen tai kansainväliseen kilpailuasemaan. Mitä tulee 
kauppavirtojen ja perusnormien väliseen suhteeseen, tutkimuksessa painotetaan, ettei ole 
todisteita siitä, että alhaisia työnormeja ylläpitävät maat menestyisivät paremmin 
maailmanlaajuisessa kaupassa kuin maat, joissa ehdot ovat korkealla tasolla. Paras oivallus on 
pitkällä aikavälillä näkyvä myönteinen suhde menestyksekkäiden kauppaa koskevien 
uudistusten ja perusnormeihin liittyvien parannusten välillä. 
Kysymykseen suorista ulkomaisista sijoituksista tutkimuksessa vastataan toteamalla, että 
vaikka työnormit eivät voikaan olla täysin merkityksettömiä puhuttaessa taloudellisen 
yhteistyö- ja kehitysjärjestön sijoittajien muiden kuin taloudelliseen yhteistyö- ja 
kehitysjärjestöön kuuluvien maiden hyväksi koituvista sijoituspäätöksistä, suorien 
ulkomaisten kokonaissijoitusten tarkastelu antaa aiheen olettaa, ettei työn perusnormeilla ole 
useimmissa tapauksissa merkittävää vaikutusta. Sijoitusten kohdemaat voivat ehkä panna 
työnormeja täytäntöön ilman, että niillä olisi kielteisiä vaikutuksia suoriin ulkomaisiin 
sijoituksiin. 
Mitä tulee kysymykseen työttömyydestä ja erityisesti huoleen siitä, että kauppa alhaisia 
työnormeja ylläpitävien maiden kanssa vaikuttaa teollistuneiden maiden kouluttamattomien 
palkansaajien työttömyyteen ja/tai kasvavaan epätasa-arvoon palkkauksessa, tutkimuksessa 
osoitetaan, että se kokonaistyöllisyyden vaihtelu, joka liittyy kaupan rakenteen muutoksiin, on 
todennäköisesti pieni, vaikka tutkijat eivät olekaan päässeet yksimielisyyteen siitä, miten laaja 
vaikutus sillä on alakohtaiseen työllisyyden kehitykseen suhteessa muiden tekijöiden, 
esimerkiksi teknologian kehityksen ja institutionaalisten muutosten, vaikutuksiin. 
3. Mitä järjestelmiin tulee, eniten ongelmia tuotti Maailman kauppajärjestön asema ja työn 
perusnormien edistämiseen pyrkivien olemassa olevien järjestelmien tasavertainen tarkastelu 
(kuten Kansainvälinen työjärjestö) sekä mahdollisten uusien järjestelmien omaksuminen 
Maailman kauppajärjestössä. Hyväksytyssä lopputekstistä tuodaan esiin taloudellisen 
yhteistyö-ja kehitysjärjestön jäsenvaltioiden keskuudessa vallitsevat mielipide-erot. 
10 
Keskustellessaan Pariisissa pidetyssä ministerineuvoston kokouksessa (21 ja 22 päivänä 
toukokuuta) ministerit sitoutuivat "jatkamaan työtä edistääkseen työn perusnormien 
toteutumista ympäri maailmaa. He toivottivat taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjestön 
kauppaa, työllisyyttä ja työnormeja käsittelevän kertomuksen päätelmät tervetulleiksi todeten 
niiden lisäävän merkittävästi ymmärrystä aiheesta. Ministerit rohkaisivat jäsenhallituksia 
keskustelemaan näistä päätelmistä sekä sihteeristön aihetta käsittelevästä analyyttisestä 
kertomuksesta harkitessaan omia toimiaan; se on suunnattu laajemmalle, muista kuin jäsenistä 
koostuvalle yleisölle; tämä keskustelu voitaisiin aloittaa muiden kuin jäseniä olevien, 
voimakkaiden talousjärjestelmien kanssa käytävän, toimintatapoja koskevan vuoropuhelun 
yhteydessä, jonka ajankohdaksi on suunniteltu tulevaa syksyä. 
c) Kansainvälisen työjärjestön toimet 
a^ kansainvälisen kaupan vapautumisen sosiaalisia ulottuvuuksia tutkineen työryhmän toimet 
Hallintoneuvosto perusti vuonna 1994 kansainvälisen kaupan vapautumisen sosiaalisia 
ulottuvuuksia tutkivan, kolmikantaisen työryhmän pohtimaan kaikkia "kansainvälisen kaupan 
vapautumisen sosiaalisiin ulottuvuuksiin liittyviä näkökohtia." Jo ensimmäisissä kokouksissa, 
ottaen huomioon kohdatut vaikeudet, ryhmä päätti lopettaa keskustelun kauppapakotteista 
sekä kansainvälisen kaupan ja työnormien kytkemisen toisiinsa sosiaalisen lausekkeen ja 
pakotteiden avulla. 
Viimeisimmän, maaliskuussa 1996 pidetyn kokouksen aikana ryhmä hyväksyi tiettyjä, tulevaa 
työjärjestystään ja erityisesti talouden maailmanlaajuistumisen seurausten tutkimista koskevia 
suuntaviivoja suunnitellakseen sopivia toimia myönteisten vaikutusten hyödyntämiseksi ja 
kielteisten vaikutusten vähentämiseksi. Suunnitteilla oli myös kysely jäsenvaltioille (mikä 
tehtiinkin myöhemmin) sekä maakohtaisten tutkimusten toimeenpaneminen ja liikeyritysten 
toimien analysointi muissa kansainvälisissä elimissä kuten taloudellisessa yhteistyö- ja 
kehitysjärjestössä. 
Työryhmä seuraa myös lapsityövoiman poistamiseen ja perusnormien ratifiointiin liittyviä 
aloitteita (katso b). Työryhmän seuraava kokous pidetään marraskuussa 1996 juuri ennen 
Singaporen ministerikokousta. On merkillepantavaa, että tätä kokousta varten on esitetty 
mahdollisen julistuksen laatimista. 
b) Kansainvälisen työjärjestön muiden tahojen toimet 
lapsityövoima: tällä alueella on havaittavissa tarve uuteen sopimukseen, joka kattaisi 
lapsityövoiman räikeimmät muodot. Nykyiset sopimukset koskevat itse asiassa vain 
työssäkäynnin alaikärajaa. Hallintoneuvosto päätti sisällyttää tämän kysymyksen kesäkuussa 
1998 pidettävän kansainvälisen työkonferenssin esityslistaan. 
11 
Kansainvälisen työjärjestön tvönormipolitiikan tutkiminen : Hallintoneuvoston työryhmä 
ryhtyi marraskuussa 1995 tutkimaan yksityiskohtaisesti Kansainvälisen työjärjestön 
työnormipolitiikkaa. Hallintoneuvosto alkoi myös tutkia ja tutkii yhä mahdollisuutta ulottaa 
ammatilliseen yhdistymisoikeuteen liittyvät, jo olemassa olevat valvontajärjestelmät 
koskemaan pakkotyön ja tasavertaisen kohtelun alueita (hallitukset ja työnantajat eivät 
kuitenkaan suhtautuneet tähän suopeasti). Lopuksi voidaan vielä todeta, että marraskuussa 
1995 käynnistettiin Kansainvälisen työjärjestön perussopimusten ratifioimiseen tähtäävä 
kampanja lähettämällä kaikille jäsenvaltioille kansainvälisen työtoimiston pääjohtajan kysely, 
jossa niitä pyydettiin kertomaan esteistä, joita ne olivat kohdanneet mainittujen sopimusten 
ratifioimisessa. 
d) G7-maiden työtä käsittelevä konferenssi (1 ja 2 päivänä huhtikuuta 1996 Lillessä) ja 
G7-maiden huippukokous Lyonissa (28,29 ja 30 päivänä kesäkuuta 1996) 
Kysymys sosiaalista perusnormeista oli Lillessä juuri pidetyn G7-maiden kokouksen 
keskustelujen aiheena. Puheenjohtajiston päätelmissä otetaan huomioon, kuinka tärkeää on 
parantaa työn perusnormeja maailmanlaajuisesti sekä tutkia niiden ja kansainvälisen kaupan 
välistä suhdetta tarkoituksenmukaisilla keskustelufoorumeilla. 
Lyonissa pidetyssä G7-maiden huippukokouksessa tämä kysymys nostettiin uudestaan esiin 
keskusteltaessa Maailman kauppajärjestön asialistan laajentamisesta Singaporen 
ministerikokousta silmällä pitäen. Valtionpäämiehet myönsivät, että tahtoa käsitellä kauppaa 
ja kansainvälisesti tunnustettuja työnormeja on olemassa. 
e) Sosiaalisen kehityksen huippukokous 
Taloudellisessa yhteistyö- ja kehitysjärjestössä ja Kansainvälisessä työjärjestössä käytyjen 
keskustelujen kuvauksissa voidaan kiinnittää huomiota tiettyihin suuntaviivoihin. Ensinnäkin 
näyttää siltä, että ollaan pääsemässä yksimielisyyteen muutamista sellaisista periaatteista, joita 
voitaisiin nimittää "työn perusnormeiksi". Näiden työnormien voidaan katsoa sisältävän 
perusihmisoikeudet sellaisina kuin ne on ilmaistu yleisessä julistuksessa, ja ne tunnustetaan 
niin ollen yleisesti päteviksi. Ne voivat vaikuttaa suoraan työolojen parantumiseen ja 
muodostaa viitekehyksen muiden normien laatimiselle. Niitä voidaan pitää edellytyksenä 
sosiaaliselle kehitykselle. 
r 
Nämä työnormien periaatteet näkyvät parhaiten Kansainvälisen työjärjestön aiheeseen 
liittyvissä sopimuksissa. Tämä tunnustettiin Kööpenhaminassa maaliskuussa 1995 pidetyssä 
Sosiaalisen kehityksen huippukokouksen päätösasiakirjassa, jossa todetaan seuraavaa: 
"Pyrimme kaikin keinoin turvaamaan laadukkaat työpaikat ja puolustamaan palkansaajien 
perusoikeuksia ja -etuja ja tässä tarkoituksessa vapaasti edistämään Kansainvälisen 
työjärjestön tätä aihetta koskevien sopimusten noudattamista, muiden muassa niitä, jotka 
koskevat pakkotyön ja lapsityövoiman käytön kieltämistä, yhdistymisvapautta, 
järjestäytymisoikeutta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta sekä syrjinnän kieltämisen 
periaatetta." 
12 
f) Työnormien määrittely 
Sillä, että valtionpäämiehet ja hallitukset ympäri maailmaa tunnustavat nämä työnormit, on 
suuri merkitys, koska se vahvistaa normien yleispätevää luonnetta lujittaen niiden asemaa 
perusoikeuksina. 
Tl 
Vaikka Yhdistyneet kansakunnat, Kansainvälinen työjärjestö ja muut kansainväliset järjestöt 
ovat hyväksyneet monia ihmisoikeuksia ja työnormeja, joista jotkut ovat melko 
yksityiskohtaisia, kansainvälinen kauppaa ja työntekijöiden perusoikeuksia koskeva 
keskustelu on viime vuosina keskittynyt yleisesti sovellettaviksi tunnustettuihin 
vähimmäisoikeuksiin. Huomiota on erityisesti kiinnitetty orjuuden ja pakkotyön kieltämiseen, 
yhdistymisvapauteen ja kollektiiviseen neuvotteluoikeuteen, työpaikoilla tapahtuvan syrjinnän 
poistamiseen sekä lapsityövoiman hyväksikäytön kieltämiseen. 
Orjuus ja pakkotyö kielletään useilla kansainvälisillä asiakirjoilla, mukaan luettuna 
yleismaailmallinen ihmisoikeuksien julistus, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia 
koskeva kansainvälinen yleissopimus, vuonna 1926 tehty orjuutta koskeva sopimus sekä 
myöhemmät täydentävät sopimukset ja ILO:n sopimukset n:o 29 ja 105. Kyseisillä 
sopimuksilla on vakaa asema kansainvälisessä oikeudessa ja ne ovat osa kansainvälisen 
oikeuden yleisperiaatteita, joista ei voida poiketa (kansainvälisen oikeuden sitovat säännöt). 
Yhdistymisvapaus ja oikeus perustaa ammattiyhdistyksiä ja liittyä niihin tunnustetaan 
yleismaailmallisessa ihmisoikeuksien julistuksessa seka ILO:n perussäännössä. Erityisesti 
ILO:n sopimuksissa n:o 87 ja 98 sekä vuoden 1966 kansainvälisissä yleissopimuksissa on 
asiaan liittyviä yksityiskohtaisempia määräyksiä, mukaan lukien määräyksiä kollektiivisesta 
neuvotteluoikeudesta. Ainakin näissä asiakirjoissa ilmaistut yleisperiaatteet ovat osa 
kansainvälisen oikeuden yleisperiaatteita. 
Syrjinnän poistaminen tunnustetaan käytännössä kaikissa kansainvälisissä ihmisoikeuksia 
koskevissa asiakirjoissa. Kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen 
yleissopimuksen 26 artiklassa on yleinen syrjinnän vastainen lauseke, jota voidaan soveltaa 
niin taloudellisten oikeuksien kuin sosiaalisten oikeuksien osalta. Lisäksi jokaisessa 
asiakirjassa, muun muassa yleismaailmallisen ihmisoikeuksien julistuksen 2 artiklassa, 
taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 
2 artiklan 2 kohdassa sekä ILO:n asiaa koskevissa asiakirjoissa, tunnustettujen oikeuksien 
vastainen syrjintä kielletään. ILO:n sopimus n:o 111 työmarkkinoilla ja ammatin 
harjoittamisen yhteydessä tapahtuvasta syrjinnästä ja ILO:n sopimus n:o 100 samanarvoisesta 
työstä miehille ja naisille maksettavasta samasta palkasta ovat erityisen merkittäviä tässä 
yhteydessä. Esimerkiksi jonkun väestönosan sulkeminen työmarkkinoilta rodun tai 
sukupuolen perusteella olisi ilman muuta vastoin yleistä kansainvälistä oikeutta. 
Lapsityövoiman hyväksikäytön osalta kansainvälisen taloudellisia, sosiaalisia ja 
sivistyksellisiä oikeuksia koskevan yleissopimuksen 10 artiklan 3 kohdassa ja vuoden 1989 
lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen 32 artiklassa määrätään, että lapsia on suojeltava 
taloudelliselta hyväksikäytöltä ja vaaralliselta tai vahingolliselta työltä. Valtioiden on 
13 
asetettava työhönpääsyn alaikäraja. ILO:n yleissopimus n:o 138 sisältää asiaa koskevia 
yksityiskohtaisempia määräyksiä. Koska esimerkiksi lasten käyttäminen työvoimana heidän 
terveydelleen tai kehitykselleen vahingollisessa työssä on selvästi laitonta ja sitä voidaan pitää 
itse asiassa orjuutena ja pakkotyönä, ILO on aloittanut valmistelut uuden yleissopimuksen 
tekemiseksi sen selvittämiseksi, mikä on laitonta lapsityövoiman hyväksikäyttöä. 
3. Euroopan unionin menettelytavat 
Mitä keinoja Euroopan unionilla on käytettävissään toimiakseen samansuuntaisesti omassa 
politiikassaan? Meidän on toimittava laaja-alaisesti, koska erilaiset sosiaaliset ongelmat 
vaativat Euroopan unionilta erilaisia politiikan välineitä. Esimerkiksi lasten hyväksikäytön 
osalta meidän on muistettava, että kun pientä vähemmistöä lapsista käytetään hyväksi 
vientiteollisuudessa, paljon enemmän lapsia tekee työtä maanviljelyksessä tai paikallisissa 
rakennushankkeissa 
a) Itsenäiset toimet 
Unionin uudessa yleisessä tullietuusjärjestelmässä2 on jo nyt otettu huomioon ihmisoikeuksiin 
liittyvät aiheet ja konkreettisemmin nimenomaan työnormit, mikä on antanut aihetta 
kahdenlaisiin toimenpiteisiin : 
Mahdollisuus poistaa myönnetyt etuisuudet kokonaan tai osittain oijuuden tai pakkotyön 
tapauksessa. 
Mahdollisuus poistaa tullietuisuus tietynlaisen käyttäytymisen johdosta ei ole itsessään uusi. 
Se kuuluu erottamattomasti yleisen tullietuusjärjestelmän itsenäiseen luonteeseen, ja sitä 
onkin sovellettu syrjiviin kauppakäytäntöihin tai vilpilliseen toimintaan. Tässä tapauksessa 
viitataan täsmällisemmin kaikkien pakkotyön muotojen käyttöön sellaisina kuin ne 
määritellään 25 päivänä syyskuuta 1926 ja 7 päivänä syyskuuta 1956 tehdyissä Geneven 
sopimuksissa sekä Kansainvälisen työjärjestön sopimuksissa n:o 29 ja n:o 105. 
Neuvosto päättää etuuksien poistamisesta komission ehdotuksesta tutkimuksen pohjalta. 
Tällainen menettelytapa antaa kaikille osapuolille mahdollisuuden esittää omat perustelunsa, 
kun hallintokomitea on tutkinut asian. 
Toisenlaiset toimenpiteet liittyvät "erityisiin tukijärjestelmiin", joiden päätarkoitus on auttaa 
edunsaajamaita parantamaan kehityksensä laatua edistyksellisemmän sosiaali- ja 
ympäristöpolitiikan avulla. 
Niinpä työnormien osalta on sovittu, että 1 päivästä 1998 lähtien voidaan myöntää 
ylimääräisiä etuuksia niitä pyytäville maille, jos ne noudattavat tosiasiassa Kansainvälisen 
Neuvoston asetus (EY) N:o 1256/96, annettu 20 päivänä kesäkuuta 1996 ja neuvoston asetus 
(EY)N:o 3281/94, annettu 19 päivänä joulukuuta 1994 
14 
työjärjestön sopimuksia n:o 87 ja n:o 98 ammatillisesta järjestäytymisoikeudesta ja 
kollektiivisesta neuvotteluoikeudesta sekä sen lasten työntekoa koskevaa sopimusta n:o 138. 
Näiden etuuksien (ylimääräinen marginaali) täytäntöönpanon muodoista ja voimakkuudesta 
päätetään komission antaman kertomuksen perusteella, jossa otetaan huomioon muiden 
kansainvälisten tahojen kuten Kansainvälisen työjärjestön, Maailman kauppajärjestön ja 
taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjestön tutkimusten tulokset. 
b) Kahdenvälinen yhteistyö kolmansien maiden kanssa 
Ihmisoikeuksia ja kansanvaltaa koskevien periaatteiden kunnioittaminen ja edistäminen ovat 
yksi yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan yleistavoitteista. 
Kahdenvälisten suhteiden osalta unionin kolmansien maiden kanssa tekemissä 
yhteistyösopimuksissa edellytetään taloudellista ja sosiaalista yhteistyötä. 
Näin ollen unioni järjestää ja rahoittaa yhteistyössä muiden kansainvälisten elinten kanssa 
(Maailmanpankki, Kansainvälinen työjärjestö) taloudellisen ja teknisen avun ohjelmia, jotka 
liittyvät koulutukseen tai naisten osallistumiseen taloudelliseen toimintaan ja jotka voivat 
koskea seuraavia asioita : a) koulujen rakentaminen; b) ammatillinen koulutus ; c) yläasteen ja 
lukion opettajien kouluttaminen (jossa naisia usein suositaan); d) "epävirallinen" koulutus 
(koulunkäynnin hyvin aikaisin keskeyttäneet lapset, aikuiset, maaseudulla tapahtuva opetus). 
Tätä apua voidaan myöntää joko hallituksille tai valtiosta riippumattomille järjestöille. 
Ottaen huomioon Kööpenhaminan huippukokouksessa allekirjoitetut sitoumukset unioni voisi 
ehdottaa, että uusien, esimerkiksi Pakistanin tai Bangladeshin kanssa tehtyjen sopimusten 
mukaisesti kolmansien maiden kanssa tehtäviin yhteistyösopimuksiin sisällytettäisiin 
maininta sosiaalisen kehityksen tavoitteista sekä erityinen viittaus tarpeeseen turvata 
palkansaajien oikeudet ottaen samalla huomioon Kansainvälisen työjärjestön kyseisten 
välineiden periaatteet, mukaan lukien ne, jotka koskevat pakkotyön ja lapsityövoiman käytön 
kieltämistä, järjestäytymisoikeutta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta sekä syrjimättömyyden 
periaatetta. 
Samaan tapaan taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjestön kehitysyhteistyökomitean vuonna 
1995 antama "julkilausuma uuden kehityksen maailmanlaajuisesta kumppanuudesta" 
määrittelee strategian, jonka tavoitteena on yhdistää tehokkaimmat keinot lapsityövoiman 
käytön lopettamiseksi : ensinnäkin on taisteltava köyhyyttä vastaan (toimien jopa perheen 
tasolla), ja lisäksi on sijoitettava koulutukseen, luotava työmahdollisuuksia aikuisille, 
edistettävä naisten osallistumista talouden kehittämiseen. 
Samassa yhteydessä kansainvälinen työtoimisto esitti ajatuksen, että lasten koulunkäynnin 
takia tuloja menettäville perheille voitaisiin myöntää korvauksia. 
Viittaus ihmisoikeuksiin 
15 
Euroopan unioni harjoittaa ihmisoikeuksia ja perusvapauksia koskevaa politiikkaa, johon 
sisältyy monia toimia ulkosuhteiden alalla. Komissio on tämän mukaisesti julkaissut 
marraskuussa 1995 tiedonannon "Euroopan unioni ja ihmisoikeuspolitiikan ulkoiset 
näkökohdat: Roomasta Maastrichtiin ja siitä eteenpäin". 
Erityisesti suhteissa kolmansiin maihin on otettava käyttöön lauseke, jossa ihmisoikeudet 
määriteltäisiin olennaiseksi osaksi yhteisön ja kolmansien maiden välisiä sopimuksia. Tässä 
lausekkeessa ei viitata pelkästään kansalaisoikeuksiin ja poliittisiin oikeuksiin, vaan myös 
kehitykseen, taloudellisiin, sosiaalisiin ja sivistyksellisiin oikeuksiin. Komissio on kehittänyt 
edelleen kyseistä lauseketta toukokuussa 1995 antamassaan tiedonannossa "Kansanvallan 
periaatteiden ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen huomioonottamisesta yhteisön ja 
kolmansien maiden välisissä sopimuksissa". 
4. Monenvälisen toiminnan alueet 
Vähättelemättä niiden kansainvälisten elinten osuutta, jotka voivat poliittisen vuoropuhelun 
kautta vaikuttaa epäsuorasti työn perusnormien edistämiseen, tässä asiakirjassa keskitytään 
kuitenkin ennen kaikkea seuraaviin elimiin: 
Kansainvälinen työjärjestö, joka näyttää periaatteidensa puolesta sopivimmalta elimeltä 
tutkimaan kysymystä työnormien edistämisestä. 
Maailman kauppajärjestö, joka toimii kaupan ja työnormien välisestä suhteesta käytävän 
keskustelun foorumina. 
Työnormien edistäminen edellyttää itse asiassa Kansainvälisen työjärjestön 
valvontajärjestelmien vahvistamista ja tehokkuuden lisäämistä. Voidaanko toisaalta kaupan 
vapautumisen yhteydessä välttyä monenvälisen kaupallisen järjestelmän politisoitumiselta ja 
samalla jättää ihmisoikeuksien loukkaukset täysin huomiotta? 
Tämä kysymys on sitäkin merkityksellisempi, jos otetaan huomioon taloudellisen kehityksen, 
kaupan vapautumisen ja sosiaalisen edistyksen välinen vuorovaikutus sellaisena kuin se 
kuvataan taloudellisen yhteistyö- ja kehitysjärjestön sekä Kansainvälisen työjärjestön 
tutkimuksissa. Kaupan vapautuminen vaikuttaa myönteisesti taloudelliseen kehitykseen ja 
siten myös elinolosuhteiden paranemiseen, kun taas keinotekoisesti alhaisella tasolla pidetyt 
sosiaaliset olot ovat kasvun este. 
a) Kansainvälisen työjärjestön aseman vahvistaminen 
Kansainvälisellä työjärjestöllä on käytettävissään järjestelmiä, joilla se valvoo, että 
kansainvälisiä työtä koskevia sopimuksia noudatetaan. Sopimusten ja suositusten soveltamista 
valvova asiantuntijakomitea tutkii jäsenvaltioiden määräajoin antamat kertomukset, jotka 
koskevat niiden ratifioimien sopimusten täytäntöönpanoa. Tämän komitean päätelmiä 
pohditaan kansainvälisessä työkonferenssissa. Ammatillista järjestäytymisvapautta 
käsittelevällä komitealla on valtuudet tutkia kaikkia Kansainvälisen työjärjestön jäseniä 
koskevia tapauksia, olivat ne ratifioineet alan sopimukset tai eivät. Lopuksi voidaan todeta, 
16 
että Kansainvälisen työjärjestön perussäännössä annetaan mahdollisuus valitusmenettelyyn 
(minkä tahansa Kansainvälisen työjärjestön kolmikantaisen jäsenen aloitteesta) tapauksessa, 
jossa jokin jäsenvaltio ei toimeenpane ratifioimaansa sopimusta tyydyttävällä tavalla. Tämä 
menettely voi johtaa tutkimuskomission perustamiseen. On kuitenkin painotettava, ettei 
mihinkään näistä menettelytavoista liity pakotteita. 
Kansainvälisellä työjärjestöllä on käytettävissään kannustuskeinoja kuten vuoropuhelu 
asianomaisen maan kanssa sekä tekninen apu. Kansainvälinen työjärjestö on kehittänyt myös 
erityisen lapsityövoiman käytön vähittäiseen poistamiseen tähtäävän ohjelman (IPEC). 
Kansainvälisen työjärjestön järjestelmä perustuu siis vapaaehtoisuuteen ja suostutteluun. 
Käytetyillä järjestelmillä on moraalinen vaikutus (erityisesti yleiseen mielipiteeseen) pakon 
sijaan. Hallitusten ja työmarkkinaosapuolten harjoittama painostus on myös hyvin tärkeää. 
Kansainvälisessä työjärjestössä on jo alettu pohtia järjestön aseman tehostamiseen tähtääviä 
toimia. Kaikissa eurooppalaisissa strategioissa, joiden tavoitteena on käsitellä työnormeja, on 
otettava huomioon tämä pohdinta, josta seuraavassa on muutamia osia: 
Ensinnäkin Kansainvälistä työjärjestöä olisi tuettava sen vuoropuhelussa ja suhteissa 
hallituksiin sekä sen tekniseen apuun liittyvissä toimissa, erityisesti IPEC-ohjelmassa, jota 
varten tarvitaan taloudellisia voimavaroja. 
On kannatettava periaatetta, jonka mukaan työn perusnormien kunnioittamisesta tulee 
kaikkien järjestön jäsenten itsestään selvä velvoite riippumatta siitä, ovatko ne ratifioineet 
asianomaiset sopimukset vai eivät. Toisin sanoen on vaadittava samanlaista menettelyä, joka 
on jo olemassa yhdistymisvapauden osalta ja joka mahdollistaa tutkimuksen aloittamisen 
ilman asianomaisen hallituksen ennakolta antamaa suostumusta. 
On käsiteltävä keskitetymmin ongelmia, jotka liittyvät lapsityövoiman käytön räikeimpiin 
muotoihin. Kansainvälinen työjärjestö aikoo vuonna 1998 keskittyä siihen, mikä olisi paras 
tapa tehdä tutkimuksia ja laatia kertomuksia, mutta tarkoituksena on myös työstää lasten 
koulunkäyntiin kannustavia järjestelmiä (suora apu perheille, ilmainen kouluruokailu). 
Sopimusten ratifiointeja on lisättävä. Kansainvälinen työtoimisto on jo käynnistänyt 
ratifiointikampanjan pyytämällä hallituksia ratifioimaan nämä sopimukset tai selvittämään, 
miksi ne eivät voi tehdä sitä. 
Muutkin toimet ovat mahdollisia, kuten esimerkiksi: 
Viranomaisten tai yksityisen alan alulle panemat, "hyvien toimintatapojen luetteloimiseen" 
liittyvät toimet. Tässä kannattaa muistaa se vapaaehtoisuuteen perustuva toimintatapa, jonka 
Euroopan unioni esitti Etelä-Afrikassa toimiville eurooppalaisyrityksille sekä ne muutamien 
yksityisten yritysten toimintatavat, jotka liittyvät näiden yritysten omiin työtä koskeviin 
sääntöihin tai perusteisiin, joilla ne valitsevat sijoitustensa kohdemaat taikka niihin 
olosuhteisiin, joita ne edellyttävät alihankkijoiltaan. Monikansallisia yhtiöitä koskevan 
kolmikantaisen periaatejulistuksen ja kansainvälisen työtoimiston harjoittaman 
17 
sosiaalipolitiikan lisäksi voitaisiin harkita toimia näiden aloitteiden saattamiseksi 
avoimemmiksi ja niistä saatujen kokemusten hyödyntämiseksi. 
On tutkittava, mikä voisi olla Kansainvälisen työjärjestön asiantuntijaosuus sosiaalisen 
merkinnän (social labeling) käsitteen kohdalla. Sosiaaliseen merkintään liittyvät yksityiset 
aloitteet ovat lisääntymässä, ja on jo olemassa ohjelmia, joissa pyritään kertomaan 
kuluttajalle, että hänelle tarjottu tuote on valmistettu sosiaalisesti tarkoituksenmukaisissa 
oloissa. Vaikka kansainvälinen työtoimisto ei kehittäisikään omia sosiaalisen merkinnän 
ohjelmia, se voisi osallistua niihin antamalla teknistä apua ollen kuitenkin samalla valppaana 
sen varalta, etteivät aloitteet muutu protektionistisiksi. Maailman kauppajärjestön säännöt 
ovat myös tärkeitä tässä yhteydessä. 
b) Maailman kauppajärjestön tehtävä 
Marrakeshin kokouksesta lähtien kaupan vapautumisen, taloudellisen kehityksen ja 
sosiaalisen edistyksen keskinäistä riippuvuutta on pohdittu syvällisesti kansainvälisissä 
elimissä. Tässä yhteydessä ovat seuraavat näkökohdat osoittautuneet paljastaviksi: 
monenvälisen kaupallisen järjestelmän ja työnormien edistämiseen liittyvien 
tavoitteiden lähentyminen, 
monenvälinen lähestymistapa sellaisiin itsenäisiin kauppapolitiikkoihin, jotka liittyvät 
työnormien edistämiseen, ja 
työn perusnormien noudattamisen vaikutukset kansainväliseen' kilpailukykyyn, 
erityisesti kehitysmaissa. 
(i) Tavoitteiden lähentyminen 
Tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen/Maailman kauppajärjestön nykyisessä 
tekstissä vain 20 artiklan e kohdassa yhdistetään pakkotyö ja kaupan rajoitukset ja 
valtuutetaan sopimuspuoli asettamaan pakkotyönä valmistetuille tuotteille pakotteita tai 
vahvistamaan niitä. Lisäksi 20 artiklassa täsmennetään, että näitä toimenpiteitä ei saa soveltaa 
siten, että niistä muodostuu mielivaltaisesti syrjiviä tai epäoikeudenmukaisia sellaisten 
osapuolten välillä, joiden olosuhteet ovat samanlaiset, eikä niistä saa muodostua peiteltyä 
kaupan estettä. 
Edellä mainitun 20 artiklan määräysten lähestymistapa on "rajoittava": se sallii kauppaa 
rajoittavat järjestelyt. Tällaisessa lähestymistavassa on vaarana, että sitä aletaan käyttää 
protektionististen pyrkimysten välineenä, mikä olisi ristiriidassa työn perusnormien 
edistämisen kanssa. Itse asiassa taloudellinen kehitys, kaupan kasvu ja sosiaalinen edistys 
ovat toisiaan vahvistavia ja siksi on käytettävä kauppaa vapauttavia eikä sitä rajoittavia 
keinoja. 
18 
Tällä perusteella monenvälisen kaupallisen järjestelmän tavoitteet eivät näytä olevan 
ristiriidassa työn perusnormien edistämisen kanssa. 
On muistettava, että pääasiassa samat valtiot ovat sekä Maailman kauppajärjestön, 
Yhdistyneiden kansakuntien että Kansainvälisen työjärjestön jäseniä; voisi jopa ajatella, että 
ne periaatteet, joihin valtiot ovat näin vapaaehtoisesti sitoutuneet, ovat toisiaan täydentäviä. 
Marrakeshin sopimuksella, jolla kauppajärjestö perustettiin, vahvistetaan kaupan 
vapautumisen, taloudellisen kehityksen ja sosiaalisen edistyksen välisen vuorovaikutuksen 
olemassaolo, koska sopimuspuolet ovat käyttäneet tullitariffeja ja kauppaa koskevan 
yleissopimuksen johdantotekstiä myöntäessään, että "niiden kauppa- ja taloussuhteiden on 
suuntauduttava elintason nostamiseen, täystyöllisyyteen ja korkeisiin ja yhä kasvaviin 
todellisiin tuloihin sekä tehokkaaseen kysyntään..." 
Lopuksi voidaan todeta, että koska kaupan vapautuminen ja yksilöllinen vapaus neuvotella ja 
tehdä sopimuksia liittyvät toisiinsa, on välttämätöntä yhdistää siihen työntekijöiden vapaus 
neuvotella omista työ- ja elinoloistaan. 
Jo Havannan sopimuksessa (liite III) viitattiin epäoikeudenmukaisiin työoloihin ja vaadittiin 
erityisesti vientiin tarkoitettuja tuotteita koskevien työnormien kehittämistä. Tullitariffeja ja 
kauppaa koskevassa yleissopimuksessa rajoituttiin alun perin vain tariffeja koskeviin 
näkökohtiin sopimuksen kattaessa pelkästään kauppatavarat, ja vasta Tokion kierroksella 
tunnustettiin muiden kuin tariffeihin liittyvien toimenpiteiden vaikutus kauppaan, mikä 
mahdollisti neuvottelut muun muassa valtiontukia, tuontilisenssejä ja tullausarvoa koskevista 
säännöistä ja laajensi näin tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen soveltamisalaa 
tariffinäkökohtien ulkopuolelle. 
Uruguayn kierroksen päättyessä alkoi uusi aikakausi. Maailman kauppajärjestö eroaa 
olennaisesti tullitariffeja ja kauppaa koskevasta yleissopimuksesta, ei ainoastaan siksi, että sen 
soveltamisalaa on laajennettu kattamaan muutakin kuin palvelut, vaan myös 
institutionaaliselta kannalta. Maailman kauppajärjestö on itse asiassa enemmän kuin 
sopimuspuolten välinen sääntökokonaisuus; se muodostaa yhteisen institutionaalisen 
viitekehyksen kaikelle kauppaa koskevalle keskustelulle3. Näin ollen kaupan ja 
kansainvälisesti tunnustettujen työnormien välistä suhdetta tutkivan työryhmän perustaminen 
ei ilman eri toimenpiteitä johda seuraamuksiin kaupan eri aloilla. 
Toisaalta Maailman kauppajärjestön viitekehyksessä perustettavaa työryhmää ei saa pitää 
vaihtoehtona Kansainvälisen työjärjestön vahvistamiselle. Kysymys on pikemminkin 
kahdesta toisiaan täydentävästä menettelytavasta, erityisesti kun otetaan huomioon 
Kansainvälisen työjärjestön kansainvälinen asema niin lakeja säätävänä elimenä kuin myös 
valvontaelimenä. 
3 Lainaus Marrakeshin sopimuksesta, jolla Maailman kauppajärjestö perustettiin, 3 artikla, sivu 1 : "Maailman 
kauppajärjestö osallistuu tämän sopimuksen sekä monenvälisten kauppaan liittyvien sopimusten 
täytäntöönpanoon, hallintoon ja toimintaan ja edistää niissä esitettyjen tavoitteiden toteuttamista..." 
19 
(ii) monenvälisen viitekehyksen tarpeellisuus 
Taloudellinen ja poliittinen todellisuus sisältää esimerkkejä kaupan ja työnormien välisestä 
suhteesta, oli kyse sitten itsenäisestä etuuksiin liittyvästä politiikasta (yleinen 
tullietuusjärjestelmä - Yhdysvallat/Euroopan unioni) tai alueellisesta yhdentymisestä 
(Pohjois-Atlantin vapaakauppa-alue, NAFTA). Näissä itsenäisissä, kahdenvälisissä tai 
monenvälisissä toimissa käytetään erilaisia perusteita ja toimenpiteitä; näistä muodostuu 
vähitellen kokoelma standardeja, jotka eivät ole aina yhtenäisiä tai sopusoinnussa kaupan 
vapautumisen periaatteiden kanssa. 
Ei myöskään voida sivuuttaa sitä painostusta, jonka lähteenä on yleinen mielipide ja yhä 
kasvava huoli kaikkialla maailmassa vallitsevien työolojen humanitäärisistä näkökohdista ja 
joka kohdistuu viranomaisiin vaatien näitä muun muassa rajoittamaan tavaroiden tuontia. 
Tämä painostus ilmenee myös kuluttajajärjestöjen aloitteissa, jotka voivat perustua sosiaalisen 
merkinnän (social labeling) menettelyyn tai tiettyä alkuperää olevien tuotteiden 
boikotoimiseen. Tunnettu esimerkki ensin mainitusta tapauksesta on "Rugmark Foundation", 
joka jakaa "sosiaalisia" takuutodistuksia käsinkudottuja mattoja valmistaville yrityksille. 
Toisena keinona käytetyssä tuotteiden boikotoinnissa on vaarana, että joudutaan 
protektionististen pyrkimysten välineeksi, mikäli paikalliset yritykset valmistavat samanlaisia 
tuotteita. 
On painotettava, että yksityinen ala on jo alkanut reagoida, ja tietyt yritykset (erityisesti vaate-
ja jalkinealalla) ovat ottaneet käyttöön sääntöjä, jotka liittyvät tyonomieihin ja joita ne 
edellyttävät tytäryhtiöidensä tai alihankkijoittensa noudattavan. 
Ilman monenvälistä viitekehystä kaupan ja työnormien välisissä suhteissa on vaara, että 
toteutetaan yksipuolisia kauppaan liittyviä toimenpiteitä, jotka voivat pelkästään heikentää 
Uruguayn kierroksella saavutettuja, kaupan vapautumiseen liittyviä edistysaskelia. Tulevina 
vuosina Maailman kauppajärjestön on vahvistettava asemaansa kauppajärjestelmän hoitajana. 
Tämä tehtävä olisi vaikeampi, jos Maailman kauppajärjestö joutuisi vastatusten sellaisten 
yksipuolisten kauppaan liittyvien rajoitusten kanssa, jotka eivät olisi yhteensopivia 
monenvälisten sääntöjen kanssa ja joista aiheutuisi jatkuvia ristiriitoja, minkä seurauksena 
tämän järjestön uskottavuus olisi vaarassa kärsiä. 
(iii) Vaikutukset kilpailukykyyn sekä kehitysmaihin 
Kehitysmaiden näkökulmasta Maailman kauppajärjestössä käyty keskustelu työnormeista on 
kehittyneiden maiden yritys painostaa niitä kauppaan liittyvien kostotoimien uhalla 
omaksumaan työnormeja ja palkkoja, jotka ovat epäsuhtaisia niiden kehitystasoon nähden. 
Tästä seuraisi, että jokin niiden suhteellisista eduista häviäisi tai että teollistuneet 
talousjärjestelmät voisivat työnormeihin vedoten pystyttää protektionistisia kaupan esteitä 
huonoimmin menestyville talouden alueille. 
Niinpä keskustelu muuttuu usein pohjoisen ja etelän, korkean palkkatason ja alhaisen 
palkkatason maiden väliseksi ristiriidaksi, mikä mutkistaa ongelmaa entisestään ja tekee 
20 
vaikeaksi saavuttaa poliittinen yksimielisyys, joka vaaditaan, jotta Maailman 
kauppajärjestössä voitaisiin aloittaa keskustelu aiheesta. 
On siis tärkeää lieventää kehitysmaiden huolta täsmentämällä, että tavoitteena ei ole heikentää 
niiden kilpailuasemaa kansainvälisillä markkinoilla, ja antaa niille takuu protektionistisia 
rikkomuksia vastaan. Ensimmäinen takuu on mahdollisuus rajata keskustelu pelkästään työn 
perusnormeihin, mikä tekee palkkaeroja koskevan keskustelun tarpeettomaksi. 
Tämä mahdollisuus on sitäkin merkittävämpi, jos muistetaan taloudellisessa yhteistyö- ja 
kehitysjärjestössä tehdyn tutkimuksen tuloksia, joiden mukaan "kehitysmaiden pelolla siitä, 
että työn perusnormien noudattaminen vaikuttaa niiden kilpailukykyyn, ei ole perusteita. On 
päin vastoin teoreettisesti mahdollista, että näiden normien noudattaminen vahvistaa pitkällä 
aikavälillä kaikkien maiden taloudellista suoritusta." 
Monenvälisessä viitekehyksessä käyty, kaikkia näkökohtia koskeva keskustelu on lisätakuu 
protektionistisia pyrkimyksiä vastaan ottaen myös huomioon kaikki hallitusten tai yksityisen 
alan tekemät tämänsuuntaiset itsenäiset aloitteet. 
Lopuksi voidaan todeta, että Maailman kauppajärjestössä ei ole riittävää asiantuntemusta työn 
perusnormien alueella, minkä vuoksi sen on yhteensovitettava toimintansa Kansainvälisen 
työjärjestön kanssa. 
Päätelmät 
Euroopan unioni on perinteisesti kuulunut maailman ihmisoikeustyön liikkeellepaneviin 
voimiin. Sillä on historiallinen vastuu, mikä näkyy sen kumppaneiden ilmaisemista}! 
odotuksista ja toiveista. Euroopan unioni vastaa niihin käytössään olevin keinoin sekä 
ulkopolitiikallaan että kehitysapupolitiikallaan. 
Tällä hetkellä ollaan pääsemässä kansainväliseen yksimielisyyteen siitä, että on tarpeen 
edistää tiettyjä työtä koskevia, perustaviksi luokiteltuja normeja, joita pidetään yleispätevinä 
ja joiden katsotaan käsittävän ihmisoikeuksiin liittyviä näkökohtia. Kysymys on normeista, 
jotka liittyvät pakkotyön ja orjuuden lakkauttamiseen sekä lapsityövoiman käytön 
poistamiseen, ammatilliseen järjestäytymisvapauteen, kollektiiviseen neuvotteluoikeuteen 
sekä työssäkäyntiin liittyvän syrjinnän lakkauttamiseen. Unionin jäsenvaltiot ovat arvioineet 
komiteassa 113, että kannattaisi tutkia mahdollisuutta käsitellä Maailman kauppajärjestössä 
näiden normien edistämistä. 
Olisi säilytettävä tasapaino sen välillä, että vahvistetaan Kansainvälisen työjärjestön asemaa, 
jonka asiantuntemus työnormien alueella on kiistaton, ja sen välillä, että aloitetaan aihetta 
koskeva keskustelu Maailman kauppajärjestössä. 
Maailman kauppajärjestö kunnioittaa merkittävällä tavalla kehitysmaiden nauttimia 
suhteellisia etuja ja niiden oikeutta määritellä kansalliset politiikkansa. Tämän kysymyksen 
21 
tarkastelu Maailman kauppajärjestössä on myös välttämätöntä vapaakaupan kehityksen 
edistämiseksi ja sellaisten yksipuolisten toimenpiteiden tai yksityisten aloitteiden 
väärinkäytön vähentämiseksi, joilla on vaarana joutua protektionististen pyrkimysten 
välineeksi 
Maailman kauppajärjestössä käytävän keskustelun lähtökohta olisi monenvälisen kaupallisen 
järjestelmän ja työnormien edistämiseen liittyvien tavoitteiden läheneminen, kuten käy ilmi 
tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen johdantotekstistä, jota käytettiin 
Marrakeshin sopimuksessa ja jossa vahvistetaan kaupan vapautumisen, taloudellisen 
kehityksen ja sosiaalisen edistyksen välinen suhde. Niinpä kauppaa on alettava kehittää 
avoimessa ja tasavertaisuuteen perustuvassa monenvälisessä järjestelmässä sen sijaan, että 
sille asetettaisiin rajoituksia. 
Tämän analyysin perusteella unionin selvänä tavoitteena olisi oltava sosiaalisten kysymysten 
sisällyttäminen Maailman kauppajärjestön työohjelmaan. Komissio ehdottaa neuvostolle, että 
Singaporen ministerikokouksessa käsiteltäisiin sellaisen työryhmän perustamista, jonka 
tehtävänä olisi tutkia monenvälisen kauppajärjestelmän ja työn perusnormien välistä suhdetta 
sekä niitä alueita, joilla Maailman kauppajärjestö voisi vaikuttaa yhteistyössä muiden 
kansainvälisten elinten kanssa näiden normien edistämiseksi. 
Komissio ehdottaa neuvostolle myös kirjallisen selonteon hyväksymistä, jossa esitettäisiin 
Euroopan unionin kanta näihin asioihin, ja sen pikaista kirjaamista GerieveSsä. 
LIITE I 
WTO:n ministerikokous - Singapore 1996 
Työn perusnormit ja monenvälinen kauppajärjestelmä 
Sopimuksen perusosat 
Epävirallinen asiakirja Yhdysvaltain valtuuskunnalta 
15. toukokuuta 1996 
1. Singaporessa tehtävässä sopimuksessa palautetaan mieliin monenvälisen 
kauppajärjestelmän tavoitteet ja tarve edistää kansainvälisesti tunnustettujen työn 
perusnormien toteuttamista. Ottaen huomioon, että työn perusnormien 
edistäminen todennäköisesti vahvistaisi kaikkien maiden taloudellista 
suorituskykyä, WTO:n jäsenet tunnustavat tämän julistuksessa, jonka 
tarkoituksena on hyödyntää tarjoutuva tilaisuus kauppajärjestelmän 
vahvistamiseksi ja sen kannatuksen lisäämiseksi entisestään. Samanaikaisesti ja 
samassa julistuksessa WTO:n jäsenet toistavat tukensa avoimelle ja 
syrjimättömälle kauppajärjestelmälle, lupaavat jatkaa kaupan vapauttamista ja 
välttää protektionistisia toimia tai toimia, joissa asetetaan kyseenalaisiksi WTO:n 
jäsenten oikeutetut suhteelliset edut. Tällainen monenvälinen poliittinen julistus ei 
itsessään loisi uusia tai täytäntöön pantavaksi tarkoitettuja WTO-oikeuksia tai -
velvollisuuksia. Marrakeshin julkilausuma suuremman yhtenäisyyden 
saavuttamisesta maailmanlaajuisessa talouspolitiikassa on yksi mahdollinen malli. 
2. Singaporen julistus rajoitettaisiin koskemaan pelkästään työn perusnormeja, jotka 
perustuvat seuraaviin WTO:n jäsenten Yhdistyneissä kansakunnissa ja muissa 
monenvälisissä toimielimissä hyväksymiin ihmisoikeusnormeihin: 
* yhdistymisvapaus 
* järjestäytymisvapaus ja kollektiivinen neuvotteluoikeus 
* pakkotyön kieltäminen 
* lapsityövoiman eri muotojen poistaminen 
* työssäkäyntiin liittyvän syrjinnän lakkauttaminen 
Käsiteltävien työnormien rajoittaminen edellä esitettyihin vähentänee WTO:n 
jäsenten huolta siitä, että asian esille ottaminen voisi johtaa palkkaeroja 
koskevaan taloudelliseen keskusteluun. 
3. Singaporen sopimuksella olisi käynnistettävä WTO:n puitteissa suoritettava 
seurantatutkimus, jossa WTO:n asettama työryhmä selvittäisi WTO:n tavoitteiden 
ja määräysten yhteydet työn perusnormeihin sekä muiden järjestöjen, lähinnä 
ILO:n, vastaavan toiminnan ja mahdollisuudet WTO:n ja muiden toimielinten 
yhteistyön lisäämiseen tällä alalla. Työryhmän tuloksia olisi käsiteltävä 
myöhemmin pidettävässä ministerikokouksessa, jossa asiaa tarkasteltaisiin siltä 
<^L 
pohjalta, miten WTO voisi edistää työn perusnormien noudattamista ja avustaa 
tarvittavien yksityiskohtaisten sääntöjen määrittämisessä pyrkiessään avoimen ja 
syrjimättömän kauppajärjestelmän säilyttämiseen. 
^ 
13. toukokuuta 1996 
TYÖN PERUSNORMIEN EDISTÄMINEN KANSAINVÄLISEN KAUPAN 
YHTEYDESSÄ - Norjan näkemys 
Norja on vahvasti sitoutunut edistämään kansainvälisesti tunnustettuja työnormeja, 
nimittäin yhdistymisvapautta, järjestäytymisoikeutta, kollektiivista neuvotteluoikeutta, 
pakkotyön kieltämistä, lapsityövoiman hyväksikäytön eri muotojen poistamista sekä 
työmarkkinoilla ja ammatin harjoittamisen yhteydessä tapahtuvan syrjinnän kieltämistä. 
Vaikka päävastuu näiden normien edistämisessä on kansallisilla hallituksilla ja 
työmarkkinaosapuolilla, kansainvälinen yhteisö jakaa vastuun edistyksen valvonnasta ja 
avustaa pyrkimyksiä näiden normien parantamiseksi. 
Talouden maailmanlaajuistuminen ja avoimempi ja dynaamisempi kansainvälinen 
kauppajärjestelmä ovat kohdistaneet huomion uudella tavalla työnormeihin kaupan 
yhteydessä. Kauppaa pidetään sekä keinona parantaa työnormeja kaupan avulla 
tapahtuvan talouskasvun kautta että sellaisen kansainvälisen vuorovaikutuksen alueena, 
joka perustuu yhteiseen velvoitteeseen kunnioittaa ja edistää perusihmisoikeuksia, joihin 
kyseiset työnormit kuuluvat keskeisenä osana. 
Äskettäin tehdyssä OECD:n tutkimuksessa todetaan, että kauppa on yhteydessä 
työnormien paranemiseen. Norja on kiinnostunut tutkimuksen seurannasta, jossa mukaan 
keskusteluun työnormien mahdollisimman tehokkaasta parantamisesta 
maailmanlaajuisesti otettaisiin enemmän maita ja erityisesti kehitysmaita, ja jossa 
käsiteltäisiin kaupan osuutta siinä. Tutkimuksen ja sen johtopäätösten esittelemiseksi 
Norja on esittänyt sellaisen työryhmän perustamista OECDissä, johon voisivat osallistua 
myös OECD:hen kuulumattomat maat. Kyseinen keskustelu voisi tukea ILO:n jatkuvia 
pyrkimyksiä parantaa työnormeja koskevien yleissopimusten, mukaan lukien uusi 
yleissopimus lapsityövoimasta, valvontaa ja täytäntöönpanoa. 
Norja on halukas neuvottelemaan WTO:n yhteydessä näiden kysymysten selvittämiseksi 
ja niiden mahdolliseksi käsittelemiseksi WTO:n toimivaltaan kuuluvalla alalla. Tässä 
yhteydessä tunnustetaan yksipuolisten kaupallisten toimenpiteiden käyttöönoton 
estämisen tärkeys. Muiden kansainvälisten järjestöjen tekemän työn huomioon ottava 
keskustelu WTO:ssa voisi käsittää pyrkimykset parantaa työnormeja, jotka ovat 
keskeinen osa talouskasvua ja lisääntyvää kauppaa koskevaa strategiaa. Se voisi myös 
auttaa häivyttämään uskoa siihen, että alhaiset työnormit tuovat kauppaetuja. 
Läheiset yhteydet kansallisten ja alueellisten työvoiman tutkimuslaitosten kesken 
voisivat myös myötävaikuttaa tämän alan sovinnolliseen keskusteluun. 
Norjan mielestä sovinnollinen keskustelu, johon ottavat osaa kaikki asianosaiset ja jossa 
otetaan huomioon kaikki tehokkaat keinot kansallisten pyrkimysten avustamiseksi 
^ 
työnormien asteittaisessa parantamisessa, olisi paras keino kyseisten normien tason 
nostamisessa maailmanlaajuisesti ja parantaisi samalla ihmisten hyvinvointia. WTO:n 
puolestaan olisi tarkasteltava, kuinka monenvälinen kauppajärjestelmä voisi 
myötävaikuttaa näiden tavoitteiden saavuttamiseen. 
Is* 
EXTRAIT OU LIVRE BLANC 
LIITE II 
(f) Improve competitiveness 
! Trade and economic policies cannot sub­
stitute for the development by business both 
of saleable products and of the means to 
deliver them to world markets on time and 
at the cost and quality needed. As to social 
costs, the fear of so-called social dumping 
would be misplaced if it related to a belief 
that in certain countries the level of social 
protection is kept artificially low in order to 
gain a competitive advantage elsewhere. 
We should not accept too simple a picture 
: of high-wage industrial countries and low-
\ wage developing countries. Differences in 
• worker wages alone can be misleading. It is 
true that modern technology spreads much 
| faster and more easily than in the past to 
different areas of the world. But poorer 
education, lower skill levels, lower levels of 
t capital investment overall and inadequate 
' infrastructure can all offset the possible 
advantage to be derived from low wages. 
This is not to say that the Community has 
no difficulty in competing with labour-
abundant countries. But European competi­
tiveness is falling not principally because of 
the impact of international social cost dif­
ferentials in some sectors, but because we 
ourselves suffer structural distortions in 
Europe. In developing countries, more ela­
borate social protection becomes a gener­
ally held political objective as national 
income rises to a level where those objec­
tives are attainable. In the long run, a major 
part of the solution will consist in helping 
these countries to set up the conditions nec­
essary for the development of domestic 
demand and rise in the standard of living. 
I The search for greater competitiveness both 
by trade and other policies does not imply 
that social protection should be under­
mined in Europe or ignored abroad. We 
are rightly proud of our record in this 
respect, which compares with the best in the 
world, and we are right to remain com­
mitted to establishing Evropean-wide stan­
dards for social protection wherever appro-
, priate. 
The Community and its Member States can 
take every opportunity to raise with the 
countries concerned the need to bring for­
ward their own legal changes. We can 
encourage this by positive measures, for 
instance by providing legal advice or tech­
nical cooperation where required. These are 
legitimate objectives of development aid 
and economic cooperation. But trade policy 
is not an instrument for the achievement of 
those objectives. j We nghtly object to unilateral action by 
1 others to impose on Europe their view of 
how the world should be run. The interna­
tional organizations responsible for multi­
lateral rules must themselves judge Com­
munity compliance with these rules. The 
same principle must apply to judging 
others' compliance. 
There are three fronts on which to act: 
(i) Inform better the current Community 
debates on social dumping, explaining 
why the Community wants multilateral 
rule-making and should not allow indi­
vidual countries to set up as the unilat­
eral judge of others' domestic laws or 
of others' compliance with interna­
tional agreements; 
(ii) Develop a positive Community econ­
omic cooperation policy to increase 
social standards worldwide but without 
j' introducing unilateral trade discrimi-
; nation as a lever; 
i(iii) Prepare for the discussions that will be 
; necessary, in the International Labour 
j Organization and elsewhere, after the 
i Uruguay Round, of how best to 
) strengthen compliance with current 
i and future agreements in the field of 
i social policy. 
7& 
LIITE III 
Yhdistyneiden kansakuntien kauppa- ja tvöllisvvskonferenssi - Havanna, huhtikuu 1948 -
7 artikla, sivu 7 
Kohtuulliset työnormit 
1. Jäsenet tunnustavat, että työllisyyttä koskevien toimenpiteiden yhteydessä on 
otettava täysin huomioon hallitusten välisissä julistuksissa, yleissopimuksissa ja 
muissa sopimuksissa sovitut työntekijöiden oikeudet. Ne tunnustavat, että 
kaikkien maiden yhteisen edun mukaista on saavuttaa ja ylläpitää tuottavuutta 
koskevia kohtuullisia työnormeja ja tuottavuuden mahdollistaessa korottaa 
palkkoja ja parantaa työoloja. Jäsenet tunnustavat, että kohtuuttomat työolot, 
erityisesti vientiin tarkoitetussa tuotannossa, vaikeuttavat kansainvälistä kauppaa 
ja jokaisen jäsenen on näin ollen toteutettava tarkoituksenmukaiset ja sopivat 
toimenpiteet sellaisten työolojen poistamiseksi alueeltaan. 
2. Kansainväliseen työjärjestöön myös kuuluvat jäsenet toimivat yhteistyössä 
kyseisen järjestön kanssa näiden toimenpiteiden toteuttamiseksi. 
3. Kaikissa sellaisissa työnormeihin liittyvissä kysymyksissä, jofla voidaan antaa 
sen käsiteltäväksi artiklan 94 ja 95 mukaisesti, kyseisen järjestön on neuvoteltava 
ja tehtävä yhteistyötä Kansainvälisen työjärjestön kanssa. 
\~h 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 402 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 02 04 05 11 
Luettelonumero : CB-CO-96-416-FI-C 
ISBN 92-78-07881-6 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
ÏK