Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta"

(97/C 89/02)

Komissio päätti 2. elokuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta.

Asian valmistelusta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto antoi lausuntonsa 7. tammikuuta 1997. Esittelijänä oli Sergio Colombo.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 342. täysistunnossaan (tammikuun 29. päivän 1997 kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 80 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 3 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Talous- ja sosiaalikomitea pitää yhteisön jätehuollon tarkistusta asianmukaisena, jotta tähänastiset tulokset saadaan selvitetyksi ja voidaan määritellä nykyistä soveltuvammat välineet viivästysten ja todettujen puutteiden poistamiseksi. Komitea suhtautuu siis myönteisesti komission aloitteeseen avata tarkistuksesta laaja keskustelu ja pitää oikeana ajankohtaa 9. joulukuuta 1996, jolloin neuvosto hyväksyi asiaa koskevan päätöslauselman.

1.2. Komitea on kannattanut kokonaisvaltaista lähestymistapaa jätehuoltoon tarkoin määrätyn järjestyksen mukaisesti, jolloin etusijalla on jätteiden syntymisen ennaltaehkäisy. Samalla tulisi erottaa selvästi kierrätys, materiaalin uudelleenkäyttö ja energian tuottaminen. Tätä taustaa vasten komitea on käsitellyt komission viime vuosina valmistelemia erityisehdotuksia painottaen kaikkien toimijoiden osallistumista, mahdollisuutta tukea säännöksiä markkinavälinein, vastuutasojen määrittelyn tarvetta sekä asianmukaisten yhdenmukaistettujen perustietojen kiireellisyyttä.

1.3. Aiemmat lausuntonsa () huomioon ottaen komitea on tutkinut komission kyseistä asiakirjaa antaakseen panoksensa tulevan strategian valmisteluun.

1.4. Komitea mielestä neuvoston päätöslauselman hyväksyminen on vain ensimmäinen askel kohti yhteisön strategiaa, jonka avulla jäsenvaltiot velvoitetaan suorittamaan asianomaisesta laajasta lainsäädännöstä johtuvat tehtävät. Vielä puutteellisilla aloilla tehtävien uusien lainsäädäntötoimien (esim. kaatopaikkamääräysten, erityisiä jätevirtoja koskevien säännösten) lisäksi on ennen kaikkea tehostettava nykyisiä määräyksiä ja tehtävä ne toimiviksi korjaten mahdolliset puutteet ja toimintahäiriöt. Samalla on hyväksyttävä suuri joukko liitännäistoimia, joiden vaikutus ulottuu jätteiden muodostumisen ja huollon koko ketjuun.

1.5. Strategia on jäsenneltävä siten, että asetetaan määrälliset tavoitteet ja tarkat, säännöllisin väliajoin tarkastettavissa olevat määräajat sekä määritellään kulloinkin vastuussa olevat tahot.

1.6. Vastuu ei lankea yksinomaan yhteisön ja jäsenvaltioiden viranomaisille, vaan myös alue- ja paikallisviranomaisille, joilla on välitöntä toimivaltaa ja jotka ovat lähellä kansalaisia sekä talous- ja yhteiskuntaelämän keskustelukumppaneita. Viimeksi mainittujen tahojen on oltava todellisia toimijoita jätteiden muodostumisen ennaltaehkäisyssä.

2. Yleistä

2.1. Tiedonannossa tarkastellaan seikkaperäisesti ongelmia, joista keskustellaan yhteisön jätehuoltopolitiikassa. Edellyttäen, että seuraavassa tehdyt huomiot otetaan lukuun, komitea kannattaa tiedonannossa esitettyjä, komitean useaan otteeseen vahvistamia yleisperiaatteita sekä vastaavaa tärkeysjärjestystä.

2.2. Asiakirjassa ei kuitenkaan anneta riittävästi tietoa yhteisön ja jäsenvaltioiden jätehuoltopolitiikan tuloksista eikä arvioida niitä. Siinä päinvastoin korostetaan asianmukaisten tilastotietojen riittämättömyyttä luotettavan kuvan saamiseksi asiasta sekä viitataan yhteisön jätepolitiikan toteuttamisessa tapahtuneisiin viivästyksiin. Komitea voi vain pahoitella näitä puutteita, sillä se on edellisissä lausunnoissaan useaan otteeseen maininnut niistä.

2.3. Asiakirjassa käsitellyistä aiheista ja ongelmia koskevista erityishuomioista huolimatta asiakirjasta välittyy kielteinen kokonaisarvio jätehuollon tuloksista koko EU:n tasolla. Jäsenvaltioissa käyttöön otetut järjestelmät vaikuttavat usein tehottomilta, ympäristön kannalta kestämättömiltä ja taloudellisesti kannattamattomilta (keskimääräisen jätteenmuodostuksen jatkuva kasvu, jätteiden kaatopaikkasijoituksen vallitsevuus, jätteiden todellisen uusiokäytön vähäisyys, jne.). Lisäksi tämä arvio näyttää olleen mahdoton jäsennellä, ts. ongelmaa ja sen osatekijöitä ei esitetä johdonmukaisesti epäonnistumisen syitä ja riskitekijöitä eritellen. On todettava, että vaikka komissio toteaa tilanteen epätyydyttäväksi, se ei kykene arvioimaan tarkasti "missä määrin", "miten" ja "miksi". Tästä aiheutuu kiusallinen umpikuja yhteisön asianomaista politiikkaa ja toimintaa koskevia tarkistuksia suunniteltaessa.

2.4. Tämä on erityisen ilmeistä asiakirjan konkreettisia ehdotuksia esittelevässä osassa, missä komissio kertoo tulevista velvoitteista, muttei kykene tekemään toimintaehdotuksia eikä tarkkaa toimenpiderunkoa eikä asettamaan määrällisesti ja ajallisesti määriteltyjä tavoitteita konkreettisen politiikan puitteissa.

2.5. Tiedonannon perusteella voidaan erottaa kolme perusongelmaa:

a) Riittävän tiedon puute, jäsenvaltioiden kyvyttömyys kerätä ja välittää yhtenäisiä tietoja sekä tarve kehittää yhteisön tasolla tehokkaita menettelytapoja ja järjestelmiä selkeän tärkeysjärjestyksen ja yhtenäisten määritelmien pohjalta.

b) Jäsenvaltioiden riittämätön ponnistelu direktiivien ja asetusten täytäntöönpanossa.

c) Viivästykset ja EU:n riittämätön panos nykyistä ajanmukaisempien ympäristöpolitiikan välineiden valmistelussa ja hyväksymisessä. Tällaisia välineitä ovat esim. taloudelliset välineet, vapaaehtoiset sopimukset sekä kaikki muut toimet, jotka koskevat ensi sijassa valmistajien ja kuluttajien vastuun laajentamista tällä alalla.

2.6. Kyse on mitä ilmeisimmin vakavista poliittisista ongelmista, jotka vaativat yhteisön toimielimiltä ja jäsenvaltioiden hallituksilta erityisiä ponnistuksia, jotta Euroopan kansalaiset, talouden toimijat sekä päättävät ja hallintoviranomaiset saadaan mukaan laajaan keskusteluun kestävän kehityksen suurista linjoista, ympäristönsuojelun sekä yksilöllisten ja yhteisöllisten käyttäytymistapojen keskinäisestä riippuvuudesta, ihmisen toiminnan taloudellisten ja ympäristönsuojelullisten tavoitteiden lähentämismahdollisuuksista, jne.

2.7. Komitea toteaa, että neuvoston päätöslauselma on ensimmäinen myönteinen askel näiden vaikeuksien voittamiseksi ja laajan keskustelun avaamiseksi asiassa. Tässä yhteydessä olisi käytettävä hyväksi alueellisella ja paikallisella tasolla saatuja myönteisiä kokemuksia, vahvistettava koordinaatio- ja kokemustenvaihtorakenteita ja määriteltävä toimien tarkka tärkeysjärjestys, joka läheisyysperiaatetta noudatettaessa toteutuu määrällisinä tavoitteina.

2.8. Komitea katsoo aiheelliseksi muistuttaa, että perustamissopimuksen 130 t artiklassa jäsenvaltioille annettua mahdollisuutta hyväksyä yhteisön säännöksiä tiukempia suojatoimia ympäristönsuojelun alalla on nähtävä dynaamisesti osana ympäristönsuojelun asteittaisesta laajentamisesta ja että sisämarkkinoiden toimivuutta käsittelevän 100 a artiklan 3 kohdassa vahvistetaan pyrkimys korkeatasoiseen ympäristönsuojeluun.

2.9. Tästä syystä komitean mielestä on hyödytöntä asettaa sisämarkkinat ja ympäristönsuojelu vastakkain ja käynnistää jälleen oikeudellinen keskustelu jätealan toimille nykyistä paremmin soveltuvasta oikeusperustasta. Tuomioistuin on käsitellyt kysymystä useaan otteeseen, sillä tavaroiden ja jätteiden välistä tarkkaa rajaa on vaikea määritellä.

2.10. Tärkeää on sen sijaan vahvistaa yhtenäinen lähestymistapa jätehuoltoon siten, että alkuperä eli jätteeksi kehittyvän tuotteen synty asetetaan etusijalle. Sisämarkkinat, joilla vallitsee korkea ympäristönsuojelutaso, edellyttävät sellaista teollisuus- ja tuotepolitiikkaa, jossa ympäristöulottuvuus sisällytetään itse tuotantojaksoihin ja kulutuskäyttäytymiseen. Tällä tavoin saavutetaan kestävä kasvu, johon Euroopan unioni on sitoutunut kansainvälisesti Rion sopimuksen sekä perustamissopimuksen 2 artiklan mukaisesti.

2.11. Komitea viittaa lopuksi siihen, että komissio päätyy pikemminkin kielteiseen arvioon yhteisöoikeuden soveltamisesta ympäristönsuojelualalla () osoittamalla jäsenvaltioiden rikkomuksia vastaan käytettävien pakotteiden rajat. On ilmeistä, että ennen kuin koko yhteiskunta kantaa osansa vastuusta, ympäristönsuojelun alalla on ratkaistava joukko kulttuurisia, tiedollisia ja kasvatuksellisia ongelmia.

2.12. Yhteisestä vastuusta ei kuitenkaan saa tulla yksilön vastuun vesittämisen tekosyy. Vastuukysymykset on määriteltävä selkeästi ja jätehuollossa on sovellettava asianmukaisella tavalla "saastuttaja maksaa" -periaatetta sekä ympäristölle aiheutettua vahinkoa koskevaa vastuuvelvollisuutta.

2.13. Tiedonannossa mainittu tuottajan vastuun käsite on erityisen monimutkainen ja sitä on syytä tarkentaa erittelemällä erityiset painopistealueet. Näin myös tuotteiden kasvavan moninaisuuden ja monipuolisuuden sekä niiden käyttöikänä tapahtuvien muutosten vuoksi. Komitea viittaa lausuntoihinsa, joita se on antanut vastuuvelvollisuudesta jäteasioissa ja vihreästä kirjasta ympäristövahinkojen korvaamiseksi () sekä niissä muotoiltuihin ehdotuksiin. Komitean mielestä vastuuvelvollisuus vahinkoasioissa ja tuottajan vastuu on erotettava toisistaan selkeästi. Jätteiden huollossa tuottajan vastuu saa erityistä merkitystä silloin, kun tuottajalla on muita paremmat mahdollisuudet vaikuttaa tuotteesta muodostuvan jätteen määrään ja laatuun. Hyväksytyn pakkausdirektiivin antama esimerkki on osoitus oikeasta tavasta soveltaa tuottajan vastuuta.

2.14. Komitea toivoo, että tätä lähestymistapaa laajennetaan koskemaan myös muuntyyppisiä tuotteita ja jätteitä siten, että eritellään pääasialliset jätevirrat ja käytetään vapaaehtoisia välineitä, esim. ekomerkkiä ja ympäristötarkastuksia, jotka voivat kannustaa tuottajia kantamaan vastuunsa ja edistävät tiedonkulkua kaikille asianosaisille toimijoille.

3. Erityistä

3.1. Tärkeysjärjestys

3.1.1. Asiakirjassa tuodaan hyvin esille (3.1.1, 3.2.1 ja 3.2.2) kierrätyksen eli itse aineen hyödyntämisen ja aineeseen sisältyvän energian hyödyntämisen välinen ero. Yhtä selkeästi ei kuitenkaan tuoda esille hyödykkeiden uudelleenkäytön merkitystä ja tehtävää. Eräissä kohdissa (3.1.1) se yhdistetään (kuten kuuluukin) jätteiden muodostumista ehkäiseviin toimiin ja strategiaan. Toisissa kohdissa (3.2.1 ja 3.2.2) se näyttää olevan yksi hyödyntämisen muodoista. Asia on erityisen tärkeä mm. pakkausjätteiden ja pakkausten uudelleentäytön osalta. Asiaa on syvennettävä ekologisesta tasapainosta tehtävin tutkimuksin, joiden avulla voidaan tarkistaa millaisia välittömiä ja välillisiä vaikutuksia uudelleenkäytöllä on ympäristöön.

3.1.2. Komitea pitää kiinni asiassa aikaisemmin viitoitetuista suuntauksista ja kannattaa komission ehdotusta periaatteiden järkiperäisestä tärkeysjärjestyksestä, jonka mukaan ensisijaista on ehkäistä jätteiden muodostuminen tuotannossa ja kulutuksessa. Sen jälkeen tulevat materiaalin uudelleenkäyttö ja hyödyntäminen, jotka ovat ekologisesti hyväksyttävämpiä kuin muut hyödyntämis- ja käsittelymuodot, kun noudatetaan varovaisuusperiaatetta ja odotetaan tieteellisen ja teknisen tiedon sekä tuotteiden elinkaaren analysointimetodien kehittymistä. Komitea kannattaa suuntausta, jonka mukaan energian hyödyntäminen on parempi vaihtoehto kuin jätteen loppukäsittely polttamalla energiaa hyödyntämättä. Myös jätteiden ajoa kaatopaikalle tulisi tulevaisuudessa soveltaa vain vaarattoman tai vaarattomaksi käsitellyn jätteen kohdalla.

3.1.3. On tehtävä selkeä ero lämpöenergian talteenoton ja jätteiden polton (hävittämisen) välillä. Komitea toteaa tyytyväisenä, että neuvosto pyytää päätöslauselmansa kohdassa 17.5. komissiota arvioimaan mahdollisuuksia muuttaa jätteidenpolttoa koskevaa yhteisölainsäädäntöä tämän eron selventämiseksi. Komitea korostaa tässä yhteydessä, että jätteistä saatavan energian hyödyntämisestä voidaan puhua vain, mikäli täytetään seuraaviin tekijöihin liittyvät laatuvaatimukset:

jätteiden lämpöarvo,

laitoksen teho,

energian hyötykäyttö.

3.1.4. Jätteiden laskeminen mereen tulisi kieltää erikseen myös yhteisölainsäädännössä vastaavien kansainvälisten sopimusten huomioon ottamiseksi.

3.2. Läheisyys- ja omavaraisuusperiaate

3.2.1. Voidaan olla samaa mieltä siitä, että käsiteltävien jätteiden osalta kansallisista rajoista riippumattoman maantieteellisen läheisyyden ja omavaraisuuden periaatteet voivat ja niiden täytyy pehmentää vapaan liikkuvuuden periaatetta. Hyödynnettävien jätteiden osalta etusijalle tulisi sen sijaan asettaa viimeksi mainittu periaate. Tässä tapauksessa on kuitenkin kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, ettei pääse syntymään tilanteita (joita on jo todettu), että maat, jotka ovat kykenemättömiä tai haluttomia kehittämään kansallista jätteiden kierrätys- ja hyödyntämisteollisuutta heikentävät materiaaliviennillään kohdemaiden kykyä järjestää jätteiden lajittelu ja tuottamiensa jätteiden hyödyntäminen. Keräysjätteiden vapaan liikkuvuuden periaate pätee, jos jäsenvaltiot luovat kilpailukykyisiä laitoksia sekä kierrätyssääntöjä tai ainakin pyrkivät olemaan vääristämättä markkinoita yksipuolisin tuki- tai torjuntatoimin olivat ne sitten välillisiä tai välittömiä.

3.2.2. Vaarallisten jätteiden osalta voidaan todeta, ettei niiden kerääminen asetuksen (ETY) N:o 259/93 mukaisesti anna riittäviä perusteita niiden kaupan ja pitkän matkan kuljetusten vapauttamiseen. On otettava huomioon, että myrkyllisten aineiden vaaraa (tyypistä ja pitoisuudesta riippuen) lisää myös kuljetuksen kesto sekä altistumisalttiiden alueiden ja ihmisten määrä. Läheisyys- ja omavaraisuusperiaatetta on kuitenkin sovellettava aina kun mahdollista, myös ennaltaehkäisyn ensisijaisuuden valossa.

3.3. Vapaaehtoiset ja verotukselliset välineet

3.3.1. Komissio kannattaa ehdotuksessaan painopisteen siirtämistä lainsäädännöllisistä välineistä vapaaehtoisiin ja taloudellisiin välineisiin. Yleensä tällaista suuntausta tulee tukea, koska uuden sukupolven toimintatapojen (vapaaehtoiset sopimukset, verotukselliset toimet jne.) oletetaan olevan aikaisempia tehokkaampia ja vaikutukseltaan laajempia. On kuitenkin kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, ettei samalla heikennetä hallitusten keinoja ratkaista näitä ongelmia. Vapaaehtoisia sopimuksia tukeneiden viranomaisten yleisen kokemuksen mukaan sopimukseen pääsyä helpottaa, jos osapuolet ymmärtävät, että valtion viranomaiset voivat joka tapauksessa määrätä tiettyjä rajoituksia ja käyttäytymissääntöjä, vaikka korkean ympäristönsuojelutavoitteen mukaisiin sopimuksiin ei sillä kertaa päästäisikään.

3.3.2. Tietyissä tapauksissa, esim. silloin kun kyseessä ovat raskasmetallit ja muut myrkylliset aineet, innovatiivisten markkinavälineiden käyttö saattaa haitata mahdollisuutta hyväksyä uusia säädöksiä kyseisten aineiden rajoittamiseksi tai mahdollisuuksien mukaan kieltämiseksi tuotantoprosesseissa ja tuotteissa. Lainsäädäntö- ja markkinatoimien järkevä yhdistäminen on ympäristöpolitiikan ja erityisesti jätehuoltopolitiikan toteuttamisessa paras keino, jos halutaan saavuttaa sekä korkean suojatason tavoite että ympäristöpolitiikan liittäminen muihin toimintalinjoihin.

3.4. Tietokannat ja yleisölle suunnattu tiedotus

3.4.1. Jotta komission tiedonanto saisi yleisön tiedostamaan ongelman ja edistäisi aiheesta käytävän laajan keskustelun etenemistä, sitä olisi täydennettävä vähimmäistietokannalla, jollaisia saa jo nykyisin ympäristökeskuksesta, Eurostatista ja komissiosta.

3.4.2. Komitea toivoo, että Euroopan ympäristökeskuksen toimintaa tehostetaan. Ympäristökeskus käynnisti vasta vuonna 1996 jätehuoltoverkoston luomisen. Verkoston avulla on tarkoitus liittää kansallisella tasolla tärkeimmät näkökohdat toisiinsa ja eritellä painopistealueet saatujen kokemusten pohjalta. Ympäristökeskuksen työn ei tule olla päällekkäistä Eurostatin tilastoinnin ja OECD:n tasolla käytävän terminologian yhtenäistämiskeskustelun sekä jätteenmääritystyön kanssa. Ympäristötoimiston perustamisesta annetun asetuksen () 2 artiklassa keskuksen tehtäväksi annetaan harkitun ja tehokkaan ympäristöpolitiikan muotoiluun ja toteuttamiseen tarvittavan tiedon kerääminen ympäristöalan toimien ja lainsäädännön valmistelemiseksi. Ympäristökeskuksen on siis toimittava tiedonkeruussa tämän näkemyksen pohjalta poliittiset painopistealueensa valikoiden.

3.4.3. Tiedonannon teksti on lisäksi muunnettava yleisön kannalta helppolukuisemmaksi ja helppokäyttöisemmäksi. Monissa kohdissa esitetään monimutkaisia pohdintoja ja käsitteitä, joita vain asiantuntijat voivat ymmärtää. Kun otetaan huomioon ongelman luonne sekä tarve saada asiakirjassa esiin tulevan yhteisvastuuperiaatteen mukaisesti kaikki asianosaiset toimijat mukaan ratkaisujen etsimiseen, asiakirjan tulisi olla muodoltaan ja sisällöltään soveltuvampi herättämään mahdollisimman laajaa kiinnostusta ja keskustelua.

3.5. Huomioita neuvoston päätöslauselmasta

3.5.1. Vaikka tiedonannon tavoitteena on edistää koko Euroopan unionissa jätehuollon strategiapohdintoja, komitean mielestä myös neuvoston päätöslauselma sisältää sellaisia näkökohtia ja ehdotuksia, joiden tulee olla tulevaisuuden jätehuollon poliittisena ja lainsäädännöllisenä pohjana. Komitea toivookin, että päätöslauselman pohjalta kaikki vastuulliset tahot ryhtyvät määriteltyihin toimiin:

selkeiden ja ajallisesti määriteltyjen tavoitteiden asettaminen jätteenmuodostumisen vähentämiseksi sekä materiaalin uudelleenkäytön ja kierrätyksen yhdenmukaisen tason saavuttamiseksi,

selkeiden ja ajallisesti määriteltyjen tavoitteiden asettaminen myrkyllisten aineiden rajoittamiseksi ja mahdollisuuksien mukaan poistamiseksi tuotteista ja tuotantovaiheista,

sellaisen uuden kaatopaikka-ajosta annettavan direktiiviehdotuksen esitteleminen, jolla taataan ympäristönsuojelun korkea taso sisällyttämällä tämäntyyppisestä jätteiden käsittelystä aiheutuvat ulkoiset ympäristökustannukset hintoihin; jos näitä kuluja ei makseta, syntyy virheellinen käsitys, että materiaalin kerääminen ja energian hyödyntäminen ei kannata,

sellaisten toimien suunnittelu, jotka takaavat koko EU:n alueella yhdenmukaiset vaatimukset jätteidenkäsittelylaitoksissa sekä jätteiden hyödyntämisessä, jotta jäsenvaltioiden välille ei syntyisi jätekauppaa ja -kuljetuksia kierouttavia kilpailuvääristymiä,

sellaisten yhdenmukaisten jätteidenkäsittelystandardien hyväksyminen teollisuuslaitoksissa sekä jätteidenkäsittelylaitoksissa, joissa otetaan huomioon ennaltaehkäisyn päätavoite. Onkin määrättävä yhtenäisen lähestymistavan pohjalta palavaa jätettä käyttävien teollisuuslaitosten päästörajojen lisäksi myös näiden laitosten tuotteiden ja tuotantoprosessien laatu- ja turvallisuusvaatimukset, jotta voidaan estää saastuneiden tai huonolaatuisten tuotteiden ja teknologioiden leviäminen ja käyttö,

rahoituksen lisääminen ennaltaehkäisystä ja kierrätyksestä tehtävän tutkimuksen tukemiseksi sekä yhtenäisen jätehuoltojärjestelmän toteuttamiseksi siten, että käytettävissä olevat rahoitusvälineet, esim. tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen neljäs puiteohjelma, kokeiluhankkeiden Life-ohjelma, rakennerahastot ja koheesiorahasto suunnataan ennaltaehkäisyyn, materiaalien kierrätykseen, energian hyödyntämiseen ja hyödyntämättömien jätteiden vaarattomaan käsittelyyn perustuvan uudenaikaisen jätteidenkäsittelyjärjestelmän kehittämiseen sen työllisyysvaikutuksia hyödyntäen,

kierrätettyjen tuotteiden markkinoiden edistäminen erityisaloittein, joissa määritellään ensisijaiset alat,

tietojen, kokemusten ja paikallistasolla menestyksekkäästi toteutettujen hankkeiden tukeminen ja levittäminen edistämällä alue- ja paikallisviranomaisten asemaa strategisten tavoitteiden saavuttamiseksi ja toimivaltaisten viranomaisten välisten tieto- ja yhteistyöverkkojen toteuttamiseksi. Näin voidaan levittää organisaatioon ja hallintoon liittyviä parhaita kokemuksia,

yleisölle suunnattujen tiedotuskampanjoiden ja kuluttajille tarkoitettujen koulutuskampanjoiden edistäminen hyödyntämällä asianosaisten järjestöjen ja organisaatioiden aktiivista panosta,

sellaisten tutkimusten edistäminen esim. Euroopan ympäristötoimiston erityistoimien kautta, joiden avulla pyritään ymmärtämään ongelman tärkeimmät näkökohdat ja tuomaan esille erityistilanteet olettaen, että Euroopan tasolla tapahtuvasta monimutkaisesta tilastointimekanismista aletaan saada luotettavaa tietoa,

komission entistä vahvempi sitoutuminen tehokkaiden valvontakeinojen kehittämiseksi tarkkailtaessa yhteisölainsäädännön soveltamista jäsenvaltioissa ja tarvittaessa erityisten tutkimusohjelmien asettaminen,

yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden entistä suurempi huomio niihin työllistämismahdollisuuksiin, joita jätehuoltopolitiikka voi tarjota neuvoston päätöslauselman kohdassa 20.1 mainitun kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevan valkoisen kirjan antamien suuntaviivojen mukaisesti.

Bryssel, 29. tammikuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Vrt. erityisesti TSK:n lausunnot EYVL N:o C 318, 12.12.1988 (jätteidenpolttolaitokset), N:o C 112, 7.5.1990 (vastuuvelvollisuus jäteasioissa), N:o C 40, 17.2.1992 (kaatopaikat), C 332, 16.12.1992 (vaarallisten jätteiden poltto), N:o C 129, 10.5.1993 (pakkaukset), N:o C 34, 2.2.1994 (vaaralliset jätteet) ja N:o C 18, 2.1.1996 (jätteiden siirtojen valvonta).

() Tiedonanto COM(96) 500 final.

() EYVL N:o C 112, 7.5.1990; EYVL N:o C 133, 16.5.1994

() EYVL N:o L 120, 11.5.1990