9. Sama palkka samanarvoisesta työstä
A5-0275/2001
Euroopan parlamentin päätöslauselma samanarvoisen työn samapalkkaisuudesta (2000/2312(INI))
Euroopan parlamentti, joka
 ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 2 artiklan, 3 artiklan 2 kohdan ja 141 artiklan 1 ja
3 kohdan,
 ottaa huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklan 1 kohdan ja 23 artiklan,
 ottaa huomioon 10. joulukuuta 1948 annetun ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 2 ja
23 artiklan,
 ottaa huomioon vuonna 1951 tehdyn ILOn yleissopimuksen (n:o 100) samapalkkaisuudesta ja suosi-
tuksen (n:o 90),
 ottaa huomioon 18. joulukuuta 1979 tehdyn YK:n kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koske-
van yleissopimuksen (CEDAW) 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan,
 ottaa huomioon Nizzan Eurooppa-neuvostossa 7.9. joulukuuta 2000 allekirjoitetun Euroopan
sosiaalisen toimintaohjelman V jakson,
 ottaa huomioon Norrköpingissä 21.23. tammikuuta 2001 järjestetyn tasa-arvo- ja sosiaaliministerien
epävirallisen ministeritapaamisen puheenjohtajan päätelmät,
 ottaa huomioon 10. helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY miesten ja naisten
samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (1),
 ottaa huomioon 20. joulukuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2001/51/EY naisten ja miesten
tasa-arvoon liittyvää yhteisön strategiaa koskevan toimintaohjelman perustamisesta (20012005) (2),
 ottaa huomioon 21. syyskuuta 1995 antamansa päätöslauselman YK:n neljännestä naisten maailman-
konferenssista Pekingissä: Tasa-arvo, kehitys ja rauha (3),
 ottaa huomioon 13. helmikuuta 1996 antamansa päätöslauselman samapalkkaisuutta samanarvoisissa
työtehtävissä käsittelevästä muistiosta (4),
 ottaa huomioon 12. kesäkuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta Käyttäyty-
missäännöstö naisten ja miesten samanarvoisen työn samapalkkaisuuden toteuttamiseksi(KOM(1996) 336  C4-0460/1996) (
5),
 ottaa huomioon 16. syyskuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission kertomuksesta vuodelta
1996 naisten ja miesten yhtäläisistä mahdollisuuksista Euroopan unionissa (KOM(1996) 650 C4-0084/1997) (
6),
 ottaa huomioon 15. marraskuuta 2000 antamansa päätöslauselman ehdotuksesta neuvoston päätök-
seksi sukupuolten tasa-arvoa koskevaan yhteisön puitestrategiaan (20012005) liittyvästä ohjelmasta(KOM(2000) 335  C5-0386/2000  2000/0143(CNS)) (
7),
 ottaa huomioon 18. toukokuuta 2000 antamansa päätöslauselman Pekingin julistuksen ja toiminta-
ohjelman seurannasta (2000/2020(INI)) (8),
(1) EYVL L 45, 19.2.1975, s. 19.
(2) EYVL L 17, 19.1.2001, s. 22.
(3) EYVL C 269 16.10.1995, s. 146.
(4) EYVL C 65, 4.3.1996, s. 43.
(5) EYVL C 200, 30.6.1997, s. 193.
(6) EYVL C 304, 6.10.1997, s. 45.
(7) EYVL C 223, 8.8.2001, s. 149.
(8) EYVL C 59, 23.2.2001, s. 258.C 77 E/134 FI 28.3.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 20. syyskuuta 2001
 ottaa huomioon työjärjestyksen 163 artiklan,
 ottaa huomioon naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietinnön ja työllisyys- ja
sosiaalivaliokunnan lausunnon (A5-0275/2001),
A. katsoo, että naisten ja miesten palkkojen väliset erot ovat EU:ssa keskimäärin 28 prosenttia ja että
vaikka otetaan huomioon työmarkkinoilla naisten ja miesten välillä vallitsevat rakenteelliset erot,kuten muun muassa ikä, koulutus, ammatti ja tyypillinen urakehitys, naisten palkat ovat sittenkin
keskimäärin 15 prosenttia pienempiä kuin miesten palkat,
B. katsoo, että tämän keskimäärin 15 prosentin eron palkkatasossa voivat selittää ainoastaan arvosyrjin-
nän mekanismit, mitä ei voida hyväksyä,
C. katsoo, että sekä Euroopan että kansallisella tasolla on kehitetty lainsäädäntöä, joka koskee samaa
palkkaa samanarvoisesta työstä ja jonka toteuttaminen on ennen kaikkea työmarkkinaosapuoltenasia, mutta että on osoittautunut, että lainsäädäntö on vain osittain myötävaikuttanut naispuolisten jamiespuolisten työntekijöiden samapalkkaisuuteen,
D. katsoo, että erityisesti naisten erityisominaisuuksien aliarvioiminen palkanmuodostusprosessissa johtaa
yhtäältä suoraan syrjintään tapauksissa, joissa maksetaan erisuuruista palkkaa samasta työstä, ja toi-saalta arvosyrjintään tapauksissa, joissa maksetaan erisuuruista palkkaa samanarvoisesta työstä,
E. katsoo, että saatavissa oleva tilastollinen, koko Euroopan kattava aineisto, joka koskee miesten ja nais-
ten välisiä palkkaeroja, on vanhentunut ja epätäydellinen, eikä siinä ole otettu huomioon työmarkki-noiden viimeaikaisia kehityskulkuja, kuten markkinoille ilmaantuneita uusia aloja, epätyypillistä työtäja katkoksia työurassa,
F. katsoo, että numeraalisen aineiston keräämisessä tarvitaan välttämättä myös indikaattoreita, koska ne
sallivat miesten ja naisten väliset palkkaerot aiheuttavien tekijöiden huomioon ottamisen,
G. katsoo, että on välttämätöntä saada tietoja palkkaerojen syistä ja mahdollisista korjaavista toimista,
mikä on tehokkaan politiikan kehittämisen edellytys,
H. katsoo, että kaikki palkanmuodostusjärjestelmät perustuvat arviointiasteikkoon, jossa työn asema mää-
räytyy sen sisällöllisten vaatimusten arvioinnin perusteella, mutta että tätä prosessia ei toteuteta stan-dardisoitujen järjestelmien ja menettelytapojen mukaisesti, koska tiedot, kokemus ja valmius ennustaaaiheutuvat kustannukset ovat puutteellisia,
I. katsoo, että työnarviointi on menetelmä, jonka avulla töiden tärkeysjärjestys organisaatiossa määrite-
tään, ja että tällöin on arvioitava töitä eikä ihmisiä,
J. katsoo, ettei täysin objektiivinen palkanmuodostusmenetelmä ole edes mahdollinen, koska kyse on
monimutkaisesta arviointiprosessista, jossa poliittiseen prosessiin liittyy käsiteltävien kriteerien valinta,määrittely ja arviointi,
K. katsoo, että prosessiin voidaan silti luoda avoimuutta ja sukupuolineutraaliutta edistäviä takuita ja että
analyyttinen työnarviointimenetelmä on paras tällainen takuu,
L. katsoo, että palkkaeroja voidaan kaventaa ainoastaan kaksitahoisella politiikalla: yhtäältä on parannet-
tava naisten asemaa työmarkkinoilla ja toisaalta päästävä eroon palkanmuodostukseen liittyvästä syr-jinnästä,
M. katsoo, että palkkaerojen kaventamisessa tarvitaan toimijoiden ja menetelmien yhteisvaikutusta ja että
on kehitettävä edelleen myös poliittisia toimia, joissa otetaan huomioon työmarkkinoilla sukupuoltenvälillä vallitsevat rakenteelliset erot ja helpotetaan näin työn ja perheen nivomista toisiinsa,28.3.2002 FI C 77 E/135 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 20. syyskuuta 2001
N. katsoo, että jokaisen työn on saatava sille kuuluva arvo ja että työmarkkinoiden eriytyminen johtaa
usein siihen, että naisvaltaisilla aloilla maksetaan matalampaa palkkaa kuin miesvaltaisilla aloilla ja ettänaisten töistä maksetaan vähemmän kuin miesten töistä; katsoo, että tämä on täysin epäoikeuden-mukaista ja että naisvaltaisia aloja ja naisten töitä on alettava arvostaa enemmän, jotta sukupuoltenväliset palkkaerot kaventuisivat,
O. katsoo, että työmarkkinaosapuolten väliset työehtosopimusneuvottelut ovat palkanmuodostuksen ensi-
sijainen perusta ja että työmarkkinaosapuolilla on tärkeä rooli palkkaerojen kaventamisessa,
P. katsoo, että palkkaneuvottelijat eivät valitettavasti pidä palkkaerokysymystä ensisijaisen tärkeänä ja että
he ovat usein liian huolestuneita palkanmuodostusprosessin sukupuolineutraaliuteen pyrkivien uudis-tuksien aiheuttamista kustannuksista,
Q. katsoo, että naiset ovat selvästi aliedustettuja työmarkkinaosapuolten päätöksentekoelimissä, mistä syn-
tyy tilanne, jossa naiset saavat edelleen liian vähän tietoa sukupuolineutraalista työnarvioinnista ja
miesten tietoisuus näistä ongelmista on riittämätöntä,
1. antaa tunnustusta komission ponnisteluille miesten ja naisten samapalkkaisuuden toteuttamiseksi
viime vuosikymmenten aikana, mutta toteaa, että kaikista aloitteista huolimatta palkkaerot ovat yhä ole-
massa eivätkä osoita selviä kaventumisen merkkejä; tekee tästä sen johtopäätöksen, että ponnisteluja on
lisättävä sekä Euroopan että kansallisella tasolla;
2. katsoo, että Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetettu tavoite saada 60 prosenttia naisista aktiivisesti
työmarkkinoille vuoteen 2010 mennessä, ei edistä naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia, jos suurinosa näistä naisista työskentelee matalapalkkaisilla ja aliarvostetuilla aloilla; tähdentää, että koulutus kaikissamuodoissaan on tärkeä väline tasa-arvon saavuttamisessa;
3. onnittelee komissiota asiantuntijaryhmän perustamisesta tilastotietokokoelman parantamiseksi; huo-
mauttaa kuitenkin, että nämä tiedot on eriteltävä sukupuolen ja alan mukaan, mukaan lukien sellaiset alat,kuten julkinen sektori ja useimmat epätyypillisen työn muodot, jotka ovat naisvaltaisia ja joista ei olesaatavissa riittäviä tietoja; huomauttaa, että ei riitä, että käytetään kuvailevia indikaattoreita, ja vaatii, ettäkehitetään ja käytetään myös selittäviä indikaattoreita, kuten työn ja perheen yhdistämisen vaikutuksetpalkkaukseen;
4. tukee puheenjohtajavaltio Belgian aloitetta, jolla pyritään kiinnittämään erityistä huomiota Pekingin
toimintaohjelman seurannan yhteydessä miesten ja naisten samapalkkaisuuteen;
5. edellyttää nykyisten tietojen täydentämistä ja erityisesti EU:ssa vallitsevien sukupuolten välisten pysy-
vien palkkaerojen syitä ja korjaavia toimia koskevaa tutkimusta ja toivoo, että toteutetaan myös tutkimus,joka käsittelee kaikkia palkkaan vaikuttavia tekijöitä ja palkanmuodostuksen mekanismien tässä näyttele-mää osaa;
6. vaatii, että perustettavaa sukupuolten tasa-arvoa tutkivaa eurooppalaista laitosta koskevassa toteutet-
tavuustutkimuksessa tutkitaan, mikä osuus tällä tutkimuslaitoksella voisi olla sekä tilastotiedon kerää-misessä että miesten ja naisten välisten palkkaerojen syitä ja korjaavia toimia koskevan tutkimuksen toteut-tamisessa;
7. kehottaa komissiota tutkimaan, missä määrin eri jäsenvaltiot ovat onnistuneet
a) antamaan oikean ja täydellisen kuvan naisten ja miesten välisistä palkkaeroista,
b) sisällyttämään sukupuolineutraalin työnarvioinnin järjestelmät kansalliseen lainsäädäntöönsä,
c) laajentamaan kampanjoita, jotka edistävät samanarvoisen työn samapalkkaisuuteen liittyvien asioiden
tiedostamista,C 77 E/136 FI 28.3.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 20. syyskuuta 2001
d) saamaan työmarkkinaosapuolet mukaan sukupuolineutraalien työnarviointien toteuttamiseen ja suku-
puolten välisten palkkaerojen poistamisen priorisoimiseen asialistoilla,
e) olemaan itse esimerkkinä julkisella sektorilla ja pääsemään siellä eroon palkkasyrjinnästä sekä miesten
ja naisten välisistä palkkaeroista;
8. pyytää jäsenvaltioita lisäämään edelleen ponnisteluja kaikilla näillä alueilla ja todellakin toteuttamaan
sovitut toimenpiteet; rohkaisee niitä tässä yhteydessä kehittämään ja vaihtamaan keskenään hyviä palkka-erojen kaventamismenetelmiä ja kirjaamaan samapalkkaisuussuunnitelmat kansallisiin työllisyyttä koske-viin toimintasuunnitelmiinsa ja laatimaan vuosikertomuksen, jossa otetaan huomioon samapalkkaisuuttakoskeva kehitys;
9. katsoo, että sukupuolten väliset palkkaerot ovat keskeinen mukauttamisen prioriteetti vastauksena
Tukholman Eurooppa-neuvoston päätelmiin; pitää myönteisenä yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevänneuvoa-antavan komitean ehdotusta sisällyttää vuoden 2002 työllisyyspolitiikan suuntaviivoihin sukupuol-ten välisten palkkaerojen kaventamista koskevat tavoitteet aikatauluineen; kehottaa komissiota jatkamaanEuroopan työllisyysstrategian puitteissa ja työllisyyspolitiikan suuntaviivojen yhteydessä ponnistuksiapalkkaeroja torjuvien erityistoimien kehittämiseksi ja asettamaan tässä yhteydessä etukäteen myös määräl-lisiä tavoitteita määrittämällä täsmälliset määrälliset ja ajalliset tavoitteet; vaatii, että komissio laatii kansal-listen työllisyyttä koskevien toimintasuunnitelmien tarkastuksen yhteydessä todellisia kertomuksia sama-palkkaisuuden edistymisestä;
10. rohkaisee jäsenvaltioita kehittämään koulutusta ja työhön pääsyä yhä tehokkaammaksi ja pyrkimään
työmarkkinoiden nykyisen sukupuolen mukaisen ja ammattikohtaisen jakautumisen poistamiseen etenkinsukupuolineutraalin koulutuspolitiikan avulla sekä kehittämään toimenpiteitä, jotka vähentävät työmarkki-noilla miesten ja naisten välillä vallitsevia rakenteellisia eroja ja mahdollistavat työn ja perheen yhdistämi-sen ja perheeseen liittyvistä velvollisuuksista huolehtimisen sekä miehille että naisille;
11. pitää myönteisenä komission suunnitelmaa aloittaa Euroopan laajuinen kampanja samapalkkaisuu-
desta vuonna 2002, ja kehottaa komissiota esittämään tämän kampanjan yhteydessä ehdotuksen uudistaaja päivittää direktiiviä 75/117/ETY niin, että kiinnitetään riittävästi huomiota työn luokittelun ongelmiin jaettä direktiivin liitteeseen lisätään joukko sääntöjä ja kriteerejä, jotka takaavat puolueettoman ja sukupuoli-neutraalin arviointijärjestelmän standardoidussa muodossa sukupuolten välisten palkkaerojen pienentämi-seksi; kehottaa komissiota tässä yhteydessä kiinnittämään huomiota johdonmukaisuuden tarpeeseen EY:nperustamissopimuksen 13 artiklaan perustuvien direktiivien säädöksissä (direktiivit 2000/43/EY ja2000/78/EY) sekä ehdotuksessa direktiivin 76/207/ETY muuttamiseksi; kehottaa komissiota lisäksi mietti-mään, millaisia muita toimenpiteitä, järjestelmiä ja keinoja voitaisiin ryhtyä soveltamaan tätä tarkoitustavarten, esimerkiksi työmarkkinaosapuolten kannustaminen osallistumiseen;
12. pyytää työmarkkinaosapuolia vihdoinkin ottamaan miesten ja naisten eripalkkaisuuden ongelman
asialistalleen ja ryhtymään omasta aloitteestaan toimiin, jotka auttavat kaventamaan palkkaeroja ja vähen-tämään epätyypilliselle työlle ja urakatkoksille ominaista eripalkkaisuutta; kehottaa työmarkkinaosapuoliakiinnittämään tässä strategiassa erityistä huomiota tietyillä matalapalkka-aloilla esiintyvin naisgettoihin jalasikatoiksi kutsuttuihin esteisiin, joihin naiset törmäävät pyrkiessään johtaviin tehtäviin;
13. kehottaa jäsenvaltioita rohkaisemaan yksittäisiä työnantajia laatimaan vuosittaisia tasa-arvo-
raportteja, joissa tilastoitaisiin naisten ja miesten osuudet organisaation eri tasoilla, ylennysvauhdissa ilme-nevät erot miesten ja naisten välillä, palkkaerot samanarvoisesta työstä sekä toimenpiteet, joihin on ryh-dytty yhtäläisen kohtelun parantamiseksi työpaikalla;
14. pyytää työmarkkinaosapuolia tekemään miesten ja naisten väliset palkkaerot näkyviksi sekä varmis-
tamaan palkanmuodostusprosessissa käytettävien arviointiasteikkojen avoimuuden, jotta niitä koskevaa tie-toa voidaan käyttää hyväksi myös kehitettäessä vaiheittain politiikkaa, jossa konkreettiset tavoitteet ovatensisijaisia; kehottaa niitä toteuttamaan analyyttisiä työnarviointijärjestelmiä;
15. kehottaa komissiota ja työmarkkinaosapuolia kehittämään yleisen täydentävän strategian sukupuol-
ten välisten palkkaerojen poistamiseksi; katsoo, että työnarviointia ja työtehtävien luokittelua koskevienjärjestelmien tarkastelussa vaaditaan myös toimia etenkin epätyypillisen työn kehittämiseksi ja palkka-28.3.2002 FI C 77 E/137 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 20. syyskuuta 2001
käsitteen määrittämiseksi, unohtamatta työn organisoinnin vaikutusta naisten palkkarakenteeseen; kehottaa
komissiota tekemään tutkimuksen jäsenvaltioissa toteutetuista parhaista käytänteistä ja ehdottamaan senperusteella tukitoimia palkkaerojen poistamiseksi;
16. pyytää työmarkkinaosapuolia ottamaan enemmän naisia mukaan palkkaneuvotteluihin sekä työ-
markkinaosapuolten päätöksentekoelimiin ja vaatii, että osapuolet tarjoavat kaikille palkansaajillesukupuolineutraaleihin työnarviointijärjestelmiin ja palkanmuodostusmekanismeihin liittyvää koulutusta javalmennusta;
17. kehottaa asiasta vastaavan valiokunnan laatiman mietinnön perustelujen 5 kohdassa mainittuja
jäsenvaltioita, jotka on luokiteltu sellaisten Euroopan unionin valtioiden joukkoon, jotka ovat heikoimmintoteuttaneet naisten ja miesten samanpalkkaisuutta samasta työstä, ottamaan tämän päätöslauselman erityi-sesti huomioon ja ryhtymään kiireellisesti toimenpiteisiin näiden aseman parantamiseksi;
18. rohkaisee ehdokasvaltioita kehittämään toimenpiteitä, jotka vähentävät miesten ja naisten välisiä
palkkaeroja;
19. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden
hallituksille ja parlamenteille, ehdokasvaltioiden hallituksille sekä työmarkkinaosapuolille.
10. Häirintä työpaikalla
A5-0283/2001
Euroopan parlamentin päätöslauselma työpaikoilla tapahtuvasta häirinnästä (2001/2339(INI))
Euroopan parlamentti, joka
 ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 2, 3, 13, 125129, 136140 ja 143 artiklan, ottaa huomioon 13. huhtikuuta 1999 antamansa päätöslauselman työn organisoinnin uudistamisesta
 myönteinen lähestymistapa muutokseen (
1), 24. lokakuuta 2000 antamansa päätöslauselman jäsen-
valtioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001  yhteinen työllisyysraportti 2000 (2)j a
25. lokakuuta 2000 antamansa päätöslauselman sosiaalipoliittisesta ohjelmasta (3),
 ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston Nizzan ja Tukholman kokouksissa tekemien päätelmien olennai-
set osat,
 ottaa huomioon työjärjestyksen 163 artiklan, ottaa huomioon työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietinnön ja naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden
valiokunnan lausunnon (A5-0283/2001),
A. ottaa huomioon, että Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön (Dublinin säätiö) tekemä 21 500
työntekijää koskeva tutkimus osoittaa, että 8 prosenttia EU:n alueella asuvista työntekijöistä eli12 miljoonaa henkeä ilmoittaa joutuneensa viimeisten 12 kuukauden aikana häirinnän kohteeksi työ-paikalla ja että uhrien todellinen lukumäärä lienee merkittävästi suurempi,
B. ottaa huomioon, että väkivallan ja ahdistelun esiintymisessä työelämässä, joihin säätiö lukee myös
työpaikalla tapahtuvan häirinnän, ilmenee jäsenvaltioiden välillä suuria eroja; huomauttaa, että säätiönmukaan tämä johtuu liian vähäisestä raportoinnista eräissä maissa, suuremmasta tietoisuudesta toisissasekä oikeusjärjestelmien ja kulttuurien eroista ja että pääsyy tällaisten tapausten lisääntymiseen ovatepävarmat työolot,
(1) EYVL C 219, 30.7.1999, s. 37.
(2) EYVL C 197, 12.7.2001, s. 68.
(3) EYVL C 197, 12.7.2001, s. 180.C 77 E/138 FI 28.3.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 20. syyskuuta 2001