Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin ja Itämeren rannikkovaltioiden väliset suhteet"

(98/C 73/17)

Ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto hyväksyi talous- ja sosiaalikomitean tiedonannon Euroopan unionin ja Itämeren rannikkovaltioiden välisistä suhteista tammikuussa 1997. Komitea päätti täysistunnossaan maaliskuussa 1997 lähettää tiedonannon neuvostolle ja komissiolle.

Talous- ja sosiaalikomitea päätti täysistunnossaan 10. heinäkuuta 1997 laatia työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla lausunnon aiheesta "Euroopan unionin ja Itämeren rannikkovaltioiden väliset suhteet".

Lausunto perustuu lähinnä edellä mainittuun tiedonantoon.

Talous- ja sosiaalikomitea on aiemminkin antanut useita EU:n ja Itämeren maiden välisiä suhteita käsitteleviä lausuntoja. Ne luetellaan liitteessä I, ja ne on otettu huomioon tiedonannossa ja tässä lausunnossa ilman suoria lähdeviitteitä.

Asian valmistelusta vastannut ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto antoi lausuntonsa yksimielisesti 25. marraskuuta. Esittelijä oli Filip Hamro-Drotz.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 10. 11. joulukuuta 1997 pitämässään 350. täysistunnossa (joulukuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 119 ääntä puolesta 6:n pidättyessä äänestämästä.

1. Taustaa

1.1. Itämeren rannikkovaltioita on yhdeksän: Saksa, Tanska, Ruotsi, Suomi, Puola, Liettua, Latvia, Viro ja Venäjä. Itämeren yhteistyöalueeseen sisällytetään usein muitakin maita kuten Norja.

Itämerellä on ollut Euroopan historiassa suuri vaikutus. Se on ollut ja on keskeinen väylä koko pohjoisen Euroopan alueella. Itämeri on kautta aikojen yhdistänyt sitä ympäröiviä maita ja kansoja.

1.2. Tilanne Itämeren alueella on viime vuosina ratkaisevasti muuttunut idän ja lännen vastakkaisasettelun päätyttyä. Muutos johtuu etenkin seuraavista tekijöistä: Euroopan unioni on laajentunut (Ruotsin ja Suomen liittyminen vuonna 1995), Saksa yhdistyi 1990-luvun alussa, alueelle on uudelleen syntynyt itsenäisiä valtioita (Viro, Liettua, Latvia), Puola on kohentanut asemaansa ja EU on solminut kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen Venäjän kanssa.

1.3. Itämerestä, mukaan luettuna siihen kuuluvat Pohjanlahti ja Suomenlahti, on tulossa EU:n sisämeri, jota ympäröivät yhä tiiviimmin EU:n sisämarkkinat. Uusi, kansojen itsenäistä toimintaa kunnioittava ja maiden keskinäiseen luottamukseen ja rakentavaan yhteiseloon perustuva tila on sarastanut Itämerellä.

Itämeren mailla on mittavia luonnonvaroja ja inhimillisiä voimavaroja, joita voidaan hyödyntää lähestyvän yhteistyön avulla.

1.4. Itämeren alueen maiden keskinäinen kauppa on viime vuosina kasvanut nopeasti, noin 20 %:n vuosivauhtia (). Alueen siirtymätalousmaissa toimivien yhtiöiden kansainvälistyminen on vasta alussa, ja talousyhteistyön pahimpia esteitä näiden maiden kanssa ovat ETLAn tutkimuksen mukaan lainsäädännön ja sen täytäntöönpanon puutteet, ulkomaisten yritysten huono kohtelu, investointirahoituksen kalleus, tavaraliikenteen esteet ja rikollisuus. Myös korkea inflaatio, vielä vahvasti keskittynyt kollektiivinen omistus ja yksityistämisen rakenne sekä yhteiskunnallisten päätöksentekojärjestelmien puutteet heikentävät talousyhteistyön kehittämistä. Itämeren alueen maiden välisen ulkomaankaupan kasvu, yritysten suorat investoinnit sekä orastava tuotannollinen yhteistyö ovat merkkejä siitä, että taloudellisen kasvun mahdollisuudet paranevat ().

1.5. Itämeri kärsii sekä epäsuotuisista luonnonoloista että jatkuvasta saastumisesta ja ihmisen liikakäytöstä. Itämeren alueen maat ja EU ovat useaan otteeseen todenneet, että yhteisiä ponnistuksia ympäristön saastumisen torjumiseksi on voimistettava eivätkä tähän asti toteutetut toimet ole riittäviä. Itämeren suojelukomissio (engl. Helsinki Commission eli HELCOM) on toiminut vuodesta 1974 lähtien. Sen jäseniä ovat kaikki Itämeren lähivaltiot sekä EU.

1.6. Viime vuosien poliittiset muutokset Keski- ja Itä-Euroopan maissa vaativat selkeää kehittämistä näiden maiden useimmilla politiikanlohkoilla, hallinnossa, perusrakenteissa sekä yhteistyö- ja integroitumisvalmiudessa. EU tukee Baltian maiden, Puolan ja Venäjän yhteiskuntakehitystä lähinnä Phare-, Tacis- ja Interreg-ohjelmilla. Muita taloudellisia tukilähteitä ovat mm. Euroopan investointipankki EIP, kansainvälinen valuuttarahasto IMF, Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki IBRD, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki EJKP, Pohjoismaiden investointipankki NIB ja Pohjoismaiden ministerineuvosto. Myös eri maiden, lähinnä Itämeren EU-jäsenmaiden, kahdenvälinen tuki on merkittävää. Tuen on arvioitu olleen vv. 1990 1994 noin 4,5 miljardia ecua (EU:n osuus n. 15 %, kansallisten tukien n. 45 %, kansainvälisten elinten n. 40 %) ja vuosina 1995 1999 sitä arvioidaan annettavan noin 4,7 miljardia ecua (EU:n osuus n. 20 %, kansallisten tukien n. 45 % ja kansainvälisten elinten n. 35 %) ().

1.7. EU:n ja Itämeren alueen valtioiden sopimussuhteita Itämeren alueella on viime vuosina ratkaisevasti uusittu, ja on todennäköistä, että niitä tullaan jatkossakin tiivistämään ja kehittämään. Tärkeimmät sopimukset esitetään liitteen II taulukossa.

1.8. Alueen rantavaltiot voidaan käytännössä jakaa kolmeen kategoriaan:

1) Euroopan unioniin kuuluvat maat (Saksa, Tanska, Suomi, Ruotsi).

2) Eurooppa-sopimuksen solmineet maat (Puola, Liettua, Latvia, Viro).

3) Venäjä, jolla on kumppanuus- ja yhteistyösopimus EU:n kanssa.

1.9. Euroopan unioni on laatinut suuntaviivoja omaa Itämeren alueen strategiaansa varten. Syksyllä 1994 EU:n komissio ryhtyi valmistelemaan Euroopan unionin Itämeri-politiikan alustavia suuntaviivoja. Komission Itämeri-aloite on hyväksytty, ja Eurooppa-neuvosto toisti Firenzessä kesäkuussa 1996 myös, "kuinka tärkeää unionin Itämeri-strategian tehokas toteuttaminen on muun muassa unionin Venäjän-suhteiden kehittämiseksi edelleen" ().

1.10. Itämeren alueella toimii useita yhteistyöfoorumeita, ja paikallinen ja alakohtainen yhteistyö on monimuotoista. Esim. ammatilliset järjestöt tekevät yhteistyötä Sodicoba-hankkeen puitteissa. Valtiotasoiseksi yleiselimeksi perustettiin maaliskuussa 1992 Itämeren maiden neuvosto (CBSS). Neuvostoon kuuluvat rannikkovaltioiden lisäksi Norja ja Islanti sekä Euroopan unioni komission edustamana.

1.11. Itämeren maiden neuvoston jäsenvaltioiden hallitusten päämiehet sekä EU:n johtajat kokoontuivat toukokuussa 1996 Visbyssä. Huippukokouksen tarkoituksena oli vahvistaa Itämeren aluetta uuden Euroopan dynaamisena, demokraattisena ja vakaana osana. Kokouksessa hyväksyttiin julistus, jossa sanotaan mm.: "Hallitusten päämiehet keskustelivat erilaisista toimista ihmisten välisen lisääntyvän suoran yhteistyön kolmella alueella sekä kansalaisturvallisuuden, taloudellisen kehityksen ja yhdentymisen sekä tehostetun ympäristönsuojelun alalla. Nämä toimet voitaisiin toteuttaa toimintaohjelmien avulla, joita Itämeren maiden neuvoston tulee kehittää edelleen." () Itämeren valtioiden neuvoston 5. ministerikokouksessa Kalmarissa heinäkuussa 1996 hyväksyttiin Itämeren maiden huippukokouksen julistuksen mukaisiin toimiin ryhtyminen. ()

1.12. TSK:n tiedonannon valmistumisen jälkeen Itämeren alueella ja sen yhteistyössä on tapahtunut lähinnä seuraavaa:

1) Komissio julkaisi heinäkuussa 1997 Agenda 2000 -asiakirjan (), jossa käsitellään EU:n laajentumisstrategiaa, sen rahoitusta jne. Samanaikaisesti julkaistiin komission lausunnot jäsenyyttä hakevista maista, joihin kuuluvat Itämeren maista Viro (), Latvia (), Liettua () ja Puola ().

Komissio suosittaa analyysiensa perusteella, että Itämeren maiden kanssa käytävät jäsenyysneuvottelut aloitettaisiin Itämeren alueen osalta Puolasta ja Virosta. Neuvottelut muiden Itämeren hakijamaiden kanssa tulee aloittaa, kun niiden valmiudet liittyä unionin jäseniksi ovat kohentuneet. Suunnitteilla on järjestää Eurooppa-konferenssi, johon kaikki Euroopan maat kokoontuisivat keskustelemaan yhdentymisestä.

Tavoitteena on, että EU:n huippukokouksessa Luxemburgissa joulukuussa 1997 päätetään Eurooppa-neuvoston Kööpenhaminassa 1993 tekemien päätelmien sekä komission lausuntojen perusteella, minkä maiden kanssa ja milloin neuvottelut aloitetaan sekä muista tähän liittyvistä toimista.

2) Euroopan parlamentti hyväksyi kesäkuussa 1997 kertomuksensa komission Itämeri-aloitteesta ().

Kertomuksessa tuetaan voimakkaasti alueella tehtävän yhteistyön lisäämistä. Parlamentti ehdottaa Itämeren alueen kansanedustuslaitosten yhteistyön käynnistämistä. Parlamentti pyytää komissiota myös esittämään vuoden 1997 aikana kertomuksen siitä, miten yhteistyötä on kehitetty ja millaisia voimavaroja se edellyttää tulevaisuudessa.

3) Komissio antoi toukokuussa 1997 tiedonannon Tacis-ohjelman rajanylittävästä yhteistyöstä ().

Komissio perustelee rajanylittävän yhteistyön tarvetta mm. Itämeren alueen merkityksen kasvulla laajentuneessa unionissa. Uudella ohjauskeinolla kannustetaan eri valtioiden naapurialueita lisäämään yhteistyötään esim. perusrakenteiden kehittämisessä. Joukko Tacis-ohjelmasta rahoitettavia hankkeita on jo käynnistetty.

4) CBSS:n pysyvä taloustyöryhmä (WGEC) antoi kertomuksen työstään CBSS:n ministerikokoukselle heinäkuussa 1997 (). CBSS:n Kalmarissa heinäkuussa 1996 pitämän ministerikokouksen päätelmien mukaisesti maat olivat keskittyneet lähinnä seuraavien alojen ongelmiin: rajanylitykseen liittyvät tullimuodollisuudet, liikenne ja viestintä, energia, pienet ja keskisuuret yritykset, rahoitus, lainsäädäntö, maauudistus ja aluesuunnittelu, kauppasopimukset sekä tukitoimet.

Yleispäätelminä esitettiin, että useimpia edellä mainituista kysymyksistä on alettu valmistella mm. EU:n laajentumista valmistelevassa toimintaohjelmassa sekä Venäjän kanssa tehtävässä yhteistyössä ja monia niistä käsitellään muissa yhteistyöelimissä, minkä vuoksi on tärkeää koordinoida Itämeren alueen yhteistyötä niiden kanssa. Ennen muuta korostetaan kertomuksen suuntaviivojen mukaisia kansallisia päätöksiä ja toteutustoimia.

5) CBSS piti kuudennen ministerikokouksensa heinäkuussa 1997 Riiassa. Päätösjulkilausumassa () pantiin tyytyväisenä merkille edellisen vuoden aikana lukuisilla aloilla saavutettu edistys, joka perustuu komission Itämeri-aloitteeseen ja CBSS:n ministerikokouksen heinäkuussa 1996 hyväksymään toimintaohjelmaan. Ministerikokous kannusti Itämeren maita jatkamaan ponnistelujaan näissä yhteistyökysymyksissä ja perustamaan pysyvän sihteeristön niiden käsittelyn tehostamiseksi. CBSS:n puheenjohtajamaana toimii seuraavan vuoden ajan Tanska isännöimäänsä vuoden 1998 ministerikokoukseen asti. Suunnitteilla on järjestää vuoden 1998 alussa Itämeren rannikkovaltioiden hallitusten tai valtionpäämiesten seuraava huippukokous.

6) Kesän 1997 tulvat Puolassa, Saksassa ja T Osekinmaassa lisäsivät voimakkaasti Itämereen valuvan likaveden määrää, ja tämä saastuttaa huomattavasti Itämerta ja sen ympäristöä. Itämereen valuvien lannoitteiden lisääntyminen on mm. lisännyt huomattavasti myrkyllistä sinilevää. Tämä on levinnyt siinä määrin, että yhä suurempi osa Itämerestä on käytännöllisesti katsoen esim. virkistyskäyttöön kelpaamatonta.

2. Suosituksia

2.1. TSK toteaa tiedonannossaan tekemiensä päätelmien perusteella ja ottaen huomioon Itämeren alueella tapahtuneen kehityksen seuraavaa:

Itämeren alueella sijaitsevissa unionin ulkopuolisissa maissa sekä alueen maiden suhteissa on tapahtumassa merkittäviä muutoksia, jotka osaltaan vahvistavat Itämeren alueen alueellista merkitystä, mikä voi hyödyttää koko Eurooppaa.

Itämeri on kasvualue, jolla on monipuoliset taloudelliset vahvuudet ja tuotantoedellytykset. Se on myös tärkeä monisuuntaisen kauttakulkuliikenteen väylä, mikä myöskin voi olla hyödyksi koko Euroopalle.

Itämeren rannikkovaltioiden ja erityisesti EU:n jäsen- ja ulkopuolisten valtioiden välillä on suuria eroja varsinkin elintason suhteen, ja edelleen on monia epävarmuustekijöitä, jotka haittaavat yhteistyötä alueella.

2.2. Tämän perusteella komitea suosittaa seuraavaa:

1) TSK korostaa, että Itämeren alueen vakautta voidaan lisätä siten, että EU ja sen jäsenvaltiot tukevat markkinatalouteen sekä kansalaisyhteiskunnan ja oikeusvaltion periaatteisiin perustuvia uudistusprosesseja alueen siirtymätalousmaissa. Komitea katsoo, että EU:n ja Itämeren rantavaltioiden hyvä monenvälinen yhteistyö on keskeinen väline talouden, turvallisuuden, rauhan ja hyvinvoinnin voimistamiselle Pohjois-Euroopassa. Yhteistyöllä ei tule kehittää vain EU:n ja Itämeren valtioiden suhteita vaan kannustaa myös alueen EU:n ulkopuolisia maita voimistamaan keskinäistä yhteistyötään. Koska Itämeri on nykyään ainoa alue, jolla EU:lla ja Venäjällä on yhteinen raja, tulee Itämeren alueen yhteistyötä käyttää niiden välisen yhteistyön vahvistamiskeinona. Sen vuoksi TSK korostaa, että toimiva monenvälinen yhteistyö Itämeren alueella on tärkeää ja EU:n tulee määrätietoisesti tukea ja kehittää yhteistyöponnisteluja. Kaikkien alueen maiden voimakas sitoutuminen on tarpeen, jotta yhteistyö on hedelmällistä.

2) TSK katsoo, että Itämeren alueen yhteistyö ei tarvitse tällä hetkellä uusia monenvälisiä sopimuksia, vaan yhteistyötä voidaan yleisesti ottaen kehittää nykyisten sopimusten ja mm. komission Agenda 2000 -ehdotuksen suuntaviivojen mukaisten laajentumispyrkimysten pohjalta. Niiden EU:n jäsenvaltioiden, jotka eivät vielä ole ratifioineet kesäkuussa 1995 Baltian maiden kanssa allekirjoitettuja Eurooppa-sopimuksia, tulee tehdä se viipymättä. On EU:nkin etu, että kumppanuus- ja yhteistyösopimus Venäjän kanssa tulee voimaan. Lähivuosien haasteena on hyödyntää nykyisiä sopimuksia mahdollisimman tehokkaasti sekä käyttää määrätietoisesti hyväksi sopimusten tarjoamat mahdollisuudet. Itämeren alueella tarvitaan nimenomaan pätevää ja selvää, rakenteeltaan selkeää ja hyvin koordinoitua strategiaa. Itämeren alueen yhteistyö muodostaa luonnollisen pohjan EU:n toiminnan pohjoiselle ulottuvuudelle. Tähän voidaan yhdistää mm. vuonna 1993 perustetun Euro-arktisen Barentsin neuvoston toiminta sekä nykyistä selkeämpi lähi- ja raja-alueyhteistyö alueen EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. EU:n tulee pyrkiä aktiivisesti kehittämään strategiaansa tässä mielessä.

3) TSK:n mielestä olisi toivottavaa, että EU aloittaisi jäsenyysneuvottelut kaikkien sen jäseneksi haluavien Itämeren alueen maiden samoin kuin keskieurooppalaisten hakijamaiden kanssa yhtä aikaa. Jos näin ei käy, on erittäin tärkeää, että maille, jotka eivät voi aloittaa neuvotteluja, annetaan erityistukea, jotta niiden valmiudet aloittaa neuvottelut kohenisivat mahdollisimman nopeasti. TSK katsoo, että komission Agenda 2000:ssa esittämä laajentumisstrategia ja varsinkin liittymistä valmisteleva kumppanuus ("preaccession partnership") on tämän kannalta välttämätöntä. TSK toivoo, että yksittäisten hakijamaiden valmiutta jäsenyysneuvotteluihin seurataan vuosittain ja että komitea voi osallistua tähän toimintaan.

4) TSK:n mielestä on tärkeää, että Itämeren alueen yhteistyö kytkeytyy useaan tärkeään EU:n politiikan alaan, mm. EU:n yhteistyö- ja laajentumistavoitteisiin (ks. mm. Agenda 2000), liikenne- ja tietoliikenneperusrakenteisiin, energiakysymyksiin, ympäristönsuojeluun, koulutukseen ja työllisyyteen, työmarkkinaosapuolien vuoropuheluun, rakenne- ja aluetukeen sekä hakijamaiden osalta yhteismarkkinoiden toimivuuteen.

EU:n strategian tulisi kehittää mahdollisimman konkreettiseen toimintasuunnitelmaan perustuvaa toiminnallista yhteistyötä yhteistä etua koskevissa kysymyksissä. TSK katsoo, että Itämeren yhteistyön tulisi perustua neljään kulmakiveen: talouden kasvuun ja sosiaaliseen kehitykseen, demokratiaan ja turvallisuuteen, kansojen väliseen kanssakäymiseen sekä ympäristönsuojeluun. Komitea tukee CBSS:n tähänastista, heinäkuun 1996 ministerikokouksessa hyväksytyn toimintaohjelman mukaista toimintaa samoin kuin muiden Itämeren yhteistyöfoorumien työtä ja kehottaa niitä jatkamaan ponnistuksiaan.

5) TSK katsoo, että taloudellisella puolella tarvittavia toimenpiteitä ovat mm. yritysten toimintaympäristön ennustettavuuden parantaminen, yritysyhteistyön edistäminen, erilaisten energian, tiedon, tavaroiden ja ihmisten kuljetusverkostojen tehostaminen ja yhteensovittaminen, rajamuodollisuuksien keventäminen, rikollisen liiketoiminnan tyrmääminen, kaupankäynti-, markkinointi-, investointi- ja kilpailusääntöjen yhdenmukaistaminen sekä investointien takuiden ja toimivien rahoitusjärjestelmien edistäminen. EU:n ulkopuoliset maat tarvitsevat käytännönläheistä apua mm. taloudellisen lainsäädännön ja instituutioiden kehittämisessä, tullihallinnossa, yritysten markkinointi- ja vientitoiminnoissa, sisäisessä tavaranjakelussa ja logistiikassa. Transitokaupan ja -liikenteen edellytyksiä sekä alueen siirtymätalouden maiden WTO-valmiuksia on syytä edistää. Myös maatalouteen ja maataloustuotteiden kauppaan on syytä kiinnittää erityistä huomiota.

6) TSK korostaa, että Itämeren alueen yhteistyön tulee perustua myös kulttuurisiin, yhteiskunnallisiin ja sosiaalisiin tavoitteisiin ja yhteisintresseihin. Näihin kuuluvat mm. työllisyys, ihmisoikeudet, vähemmistönä olevien kansalaisryhmien kohtelu sekä "perusoikeudet" kuten tasa-arvo työelämässä ja sosiaaliturva siirtymätalouden maissa.

Yhteismarkkinat ja nk. sosiaalinen ulottuvuus liittyvät kiinteästi toisiinsa. Laajentuminen Itämeren alueella ei siten saisi rajoittua pelkästään vapaan liikkuvuuden vyöhykkeen muodostumiseen, vaan laajentumisen ja muun yhteistyön tulisi rakentua eurooppalaiseen malliin, jossa pyritään myös sosiaalisten jännitteiden ja työttömyyden pienentämiseen sekä työelämän sosiaalisten epäoikeudenmukaisuuksien välttämiseen.

7) TSK seuraa huolestuneena ympäristön saastumista Itämeren alueella. Ympäristön saastuminen ei tunne rajoja, ja sitä voidaan parhaiten torjua yhteisin alueellisin ponnistuksin. Itämeren varjeleminen monien vakavien ympäristöongelmien aiheuttamalta saastumiselta edellyttää määrätietoista ja pikaista toimintaa, ja tätä varten tarvitaan yhteisiä toimia ja resursseja. Komitea korostaa, että EU:n tulee tukea etenkin HELCOMin toimintaa Itämeren suojeluohjelman 1992 2012 toteuttamiseksi ja että Agenda 21 -ohjelman toteuttaminen tulee varmistaa.

8) TSK katsoo, että alueellinen ja paikallinen yhteistyö on avainasemassa Itämeren alueella. Naapurimaiden rajojen eri puolilla olevien lähiseutujen paikallishallintojen yhteistyötä sekä yrittäjien, koulutuslaitosten, ammattiyhdistysliikkeen, nuoriso-, urheilu-, nais-, maatalous- ja muiden vastaavien järjestöjen keskinäistä yhteistyötä tulee kannustaa. TSK pitää kansalaisjärjestöjen välistä yhteistyötä ja tämän yhteistyön tukemista tärkeänä asiana. EU:n tulee ryhtyä toimiin tällaisten ryhmien kahdenvälisen yhteistyön vahvistamiseksi alueen maissa. TSK kannattaa myös Euroopan parlamentin ehdotusta Itämeren alueen kansanedustuslaitosten yhteistyön aloittamisesta.

TSK:n näkemyksen mukaan Itämeren yhteistyön tulee keskeisesti perustua taloudellisten ja sosiaalisten toimijoiden tarpeisiin. On tärkeätä, että tiedotus elinkeinoelämälle, palkansaajille, maatalouspiireille, kuluttajille ja muille varteenotettaville yhteiskunnallisille eturyhmille toimii ja että niiden näkemykset otetaan huomioon olosuhteisiin sopivan yhteiskunnallisen vuoropuhelun avulla. Näitä piirejä tulisi entistä tehokkaammin kytkeä yhteistyöpyrkimyksiin Itämeren alueella sekä paikallisella, kansallisella että kansainvälisellä tasolla. Tällaisen strukturoidun yhteistyön ja sopivien konsultointimekanismien avulla EU ja Itämeren maat voivat parhaiten hyödyntää kyseisten piirien tietoa, kokemusta ja näkemyksiä ja saada aikaan hyvää alueellista yhteistyötä.

TSK muistuttaa, että se on useassa aikaisemmassa lausunnossaan painottanut tarvetta perustaa kahdenkeskisiä yhteyksiä TSK:n ja Keski- ja Itä-Euroopan maiden yhteiskunnallis-taloudellisten ryhmien kesken. TSK toistaa tämän ehdotuksen ja suosittaa, että EU tukee yhteiskomiteoiden perustamista ja edistää hakijamaiden eturyhmien mahdollisuuksia luoda yhteyksiä ja tutustua TSK:hon. Näin voidaan mm. antaa tarvittavaa tukea Itämeren alueen EU:n ulkopuolisten maiden yhteistyö- ja jäsenyysvalmiuksien parantamiselle.

9) TSK:n näkemyksen mukaan yhteiskunnallisten muutosten avustamisen lähtökohtana on se, että saadaan mahdollisimman pian aikaan toimiva oikeusvaltio. Painopisteen tulisi siirtyä entistä enemmän suorista avustuksista investointiedellytysten luomiseen. Teknisen avun tulee olla riittävän mittavaa ja keskittyä erityisesti tietotaidon kohentamiseen. Nykyiset Itämeren maita koskevat ohjelmat (lähinnä Tacis, Phare ja Interreg) tulee toteuttaa mahdollisimman tehokkaasti. Tämän vuoksi komitea tukee voimakkaasti komission viimeaikaisia toimia ohjelmien hallinnon tehostamiseksi.

Jotta Itämeren alueen tukiohjelmista saadaan täysi hyöty, komission tulee toteuttaa toimia, joiden avulla eri ohjelmien hankkeita voidaan yhdistellä ja lähialue- sekä rajanylittävää yhteistyötä painotetaan nykyistä enemmän. TSK tukee komission hiljattain tekemää aloitetta rajanylittävän yhteistyön edistämisestä.

TSK suosittaa lisäksi, että EU:n, kansainvälisten luottolaitosten ja yksittäisten maiden tukien pääasiallisia tavoitteita pyrittäisiin koordinoimaan paremmin ja että EU varaa riittävästi tilaa Itämeren yhteistyölle rakenne- ja aluepolitiikan kehitystyössä ja vuosien 2000 2006 rahoituskehyksessä. EIP:n tukea tulisi tulevaisuudessa voida suunnata myös Venäjällä sijaitseville Itämeren alueen lähialueille.

10) TSK katsoo, että CBSS on sopiva elin ylläpitämään ja tehostamaan Itämeren alueen yhteistyön koordinointia. Tässä mielessä CBSS:n roolia ja EU:n osallistumista tulee tehostaa. Komitea kannattaa suunnitelmia CBSS:n sihteeristön perustamiseksi, ja yhteisiä tietokantoja yms. tulisi perustaa, jotta Itämeren alueen yhteistyön edistymistä voitaisiin seurata ja rekisteröidä luotettavasti. TSK mielestä on äärimmäisen tärkeätä, että kaikki Itämeren alueen maat sitoutuvat entistä voimakkaammin toteuttamaan kansallisella tasolla CBSS:ssä sovitut suuntaviivat.

Bryssel, 10. joulukuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Elinkeinoelämän tutkimuslaitos ETLA: Itämeren rannikkovaltioiden talousyhteistyön esteet.

() Prof. U. Kivikari: The Legacy of Hansa The Baltic Economic Region. Otava 1996. C. Fredriksson: Handel och Investeringar i Östersjöregionen 1996.

() Euroopan komissio: Itämeren alueen aloite (Baltic Sea Region Initiative, BSRI). CSE(96) 608 final.

() Eurooppa-neuvoston kokous Firenzessä, kesäkuu 1996.

() Itämeren maiden huippukokous 1996: Puheenjohtajiston julistus ja toimintaohjelmat.

() CBSS:n 5. ministerikokouksen julkilausuma.

() KOM(97) 2000 lopull., Vol. I, Vol. II + tiivistelmät ja päätelmät jäsenyyshakemuksista.

() KOM(97) 2006 lopull.

() KOM(97) 2005 lopull.

() KOM(97) 2007 lopull.

() KOM(97) 2002 lopull.

() Kertomus Itämeri-aloitetta koskevasta komission tiedonannosta, A4 0196/97, PE 220.283/fin.

() Komission tiedonanto neuvostolle, parlamentille ja alueiden komitealle rajat ylittävästä yhteistyöstä Tacis-ohjelman puitteissa KOM(97) 239 lopull.

() Vuosikertomus ajalta 9/1996 6/1997, WGEC 52.

() CBSS:n 6. ministerikokouksen tiedonanto.

LIITE I

TSK:n lausunnot tms. jotka koskevat myös EU:n ja Itämeren rannikkovaltioiden välisiä suhteita:

EY:n suhteet Keski- ja Itä-Euroopan maihin. Lisälausunto, syyskuu 1991. Esittelijä: Petersen.

Talous- ja yhteiskuntaelämän järjestöt Keski- ja Itä-Euroopan maissa neuvoa-antavat mekanismit. Lausunto, marraskuu 1992. Esittelijä: Masucci.

Euroopan yhteisön ja Baltian maiden suhteet. Lausunto, maaliskuu 1993. Esittelijä: Petersen.

Euroopan unionin ja KIE-maiden suhteet: tavallisia vaakatason ongelmia ympäristö-, energia-, liikenne- ja tietoliikennealoilla. Tiedonanto, joulukuu 1993. Esittelijä: Masucci.

EU:n suhteet Venäjään, Ukrainaan ja Valko-Venäjään. Lausunto, tammikuu 1995. Esittelijä: Petersen.

Phare-ohjelman arviointi. Tiedonanto, lokakuu 1995. Esittelijä: Gafo-Fernández.

Yleiseurooppalainen liikennekonferenssi ja yhteiskunnallinen vuoropuhelu. Oma-aloitteinen lausunto, huhtikuu 1996. Esittelijä: Eulen.

Yhtenäismarkkinat vuonna 1995 komission kertomus. Lausunto, toukokuu 1996. Esittelijä: Vever.

Tiedonanto rannikkoalueiden yhtenäisestä suunnittelusta. Lausunto, heinäkuu 1996. Esittelijä: Bento Gonçalves.

Valkoinen kirja Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneet maat. Lausunto, syyskuu 1996. Esittelijä: Masucci.

EU:n laajentuminen ja maatalouspolitiikka. Lausunto, joulukuu 1996: Esittelijä: Bastian.

Euroopan unionin ja Itämeren rannikkovaltioiden väliset suhteet. Tiedonanto, maaliskuu 1997. Esittelijä: Hamro-Drotz.

EU:n laajentuminen. Lausunto, lokakuu 1997. Esittelijä: Masucci.

Agenda 2000. Lausunto, lokakuu 1997. Esittelijät: Cal, Moreland

LIITE II

>TAULUKON PAIKKA>