FI Euroopan unionin virallinen lehti C 412/4

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu hakemuksen julkaiseminen

2014/C 412/04

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annettu

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 510/2006 (2)

”MIEL DES CEVENNES”

EY-nro: FR-PGI-0005-01148–3.9.2013

SMM ( X ) SAN ( )

1. Nimi

”Miel des Cévennes”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Ranska

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1 Tuotetyyppi

Luokka 1.4. Muut eläinperäiset tuotteet (munat, hunaja, erilaiset maitotuotteet paitsi voi jne.)

3.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

”Miel des Cévennes” on mehiläisten kukkien medestä tuottamaa hunajaa. Se voi olla juoksevaa, kiteytynyttä tai kermamaista.

”Miel des Cévennes” voi olla

— monikukkaista: hallitsevana ominaisuutena on sekoitus Cévennesien alueelle tyypillisistä erilaisista kasvialkuperistä;

— yksikukkaista: — kanervahunaja: puukellokanerva – Erica arborea, harmaakellokanerva – Erica cinerea, calluna (tavallinen kanerva) – Calluna vulgaris; — kastanjahunaja; — vadelmahunaja; — karhunvatukkahunaja.

Fysikaalis-kemialliset ominaisuudet:

— hydroksimetyylifurfuraalipitoisuus enintään 15 mg/kg tuotantovuoden lopussa (elo–joulukuu; callunahunajan osalta loka–joulukuu);

— vesipitoisuus enintään 19 prosenttia, lukuun ottamatta callunahunajaa, jonka vesipitoisuus on enintään 21 prosenttia.

Melisopalinologiset ominaisuudet:

Miel des Cévennes -hunajan siitepölyspektri koostuu Cévennesien vuoristoalueella esiintyvien kasvilajien siitepölyistä. Seuraavien lajien siitepölyt ovat alueelle leimallisia: puukellokanerva, harmaakellokanerva, calluna, kastanja, horsma, vadelma, voikukka, karhunvatukka ja valkoapila. Jokaisesta hunajasta on tunnistettavissa ainakin yksi näistä tyypillisistä siitepölyistä.

Meden kerääminen sellaisten peltokasvien kukista, jotka eivät ole erityisesti Cévennesien alueelle tyypillisiä, kuten auringonkukista, rapsista, sinimailasesta ja laventelista, ei ole sallittua. Peltokasveista tai laventelista peräisin olevaa siitepölyä saa esiintyä vain satunnaisesti (alle 15 %).

Jäljempänä olevassa taulukossa esitetään kullekin hunajalle tyypilliset melisopalinologiset ominaisuudet:

Hunajatyyppi Hallitsevat siitepölyt > 45 % Muut siitepölyt 15–45 % Satunnaiset siitepölyt < 15 % Monikukkahunaja Kastanja, hedelmäpuut. Ruiskaunokki, kastanja, kanerva, vadelma, hedelmäpuut, karhunvatukka, esparsetti. Akasia, jumaltenpuu, ruiskaunokki, korpipaatsama, koiranköynnös, calluna, kaunokki, karhiainen, kastanjapuu, tammi, ohdake, kistukset, asterikasvit, mustamarjakanukka, nivelvirna, ristikukkaiset, maitohorsma, harmaakellokanerva, puukellokanerva, hedelmäpuut, väriherne, teurikat, heinäkasvit, päivännouto, hevonpalot, orjanlaakeri, vuorimunkki, ruusuruoho, muratti, maite, sinijuuri, tulikukka, sinappi, orapaatsama, unikko, mänty, voikukka, ratamo, tähtimunkki, tatar, konnantatar, alppiruusu, karhunvatukka, esparsetti, paju, törmäkukka, lehtoteurikka, maksaruoho, villakko, pensasangervo, ruohoselja, timjami, lehmus, valkoapila, puna-apila, piikkiherne, virna, villiviini, neidonkieli. Kanervat Puukellokanerva (Erica arborea) Puukellokanerva. Puukellokanerva, kistukset. Akasia, mantelipuu, kastanjapuu, tammi, kistukset, mustamarjakanukka, nivelvirna, ristikukkaiset, mäkimaitteet, hedelmäpuut, väriherne, kurjenpolvi, orjanlaakeri, tupsupäälaventeli, maite, orapaatsama, reseda, rosmariini, ruusukasvit, paju, timjami, valkoapila, piikkiherne, heisi. Harmaakellokanerva (Erica cinerea) Kastanjapuu. Karhunvatukka. Valkosipuli, ruiskaunokki, jänönputki, calluna, tammi, ohdake, kistukset, ristikukkaiset, maitohorsma, puukellokanerva, harmaakellokanerva, hedelmäpuut, väriherne, teurikka, heinäkasvit, päivännouto, vuorimunkki, tupsupäälaventeli, muratti, ratamo, reseda, karhunvatukka, ruusukasvit, esparsetti, lehtoteurikka, timjami, lehmus, valkoapila, puna-apila, piikkiherne, auringonkukka, neidonkieli. Calluna (calluna vulgaris) Kastanjapuu, calluna. Calluna, kastanjapuu, karhunvatukka, valkoapila, pensasangervo. Asteri, mansikkapuu, marunat, ruiskaunokki, koiranköynnös, jänönputki, calluna, tammi, kaunokki, karhiainen, kastanjapuu, ohdake, kistukset, asterikasvit, kanukka, ristikukkaiset, maitohorsma, harmaakellokanerva, vadelmapensas, hedelmäpuut, väriherne, kurjenpolvi, heinäkasvit, päivännouto, hevonpalot, orjanlaakeri, vuorimunkki, muratti, liljakasvit, maite, unikko, mänty, voikukka, ratamo, konnantatar, karhunvatukka, paju, esparsetti, törmäkukka, lehtoteurikka, sarsaparilla, pensasangervo, timjami, valkoapila, puna-apila, piikkiherne, neidonkieli. Kastanjapuu Kastanjapuu. Calluna, karhunvatukka. Akasia, jumaltenpuu, masmalo, mansikkapuu, ruiskaunokki, korpipaatsama, jänönputki, calluna, kaunokki, karhiainen, kastanjapuu, tammi, ohdake, päivännoutokasvit, kärhö, asterikasvit, silkkiunikko, mustamarjakanukka, ristikukkaiset, mäkimaitteet, hopeapensaat, puukellokanerva, harmaakellokanerva, Erica vagans -kanerva, hedelmäpuut, väriherne, teurikat, heinäkasvit, päivännouto, orjanlaakeri, palsamit, vuorimunkki, ruusuruoho, laventeli, tupsupäälaventeli, päivänkakkara, muratti, liljakasvit, maite, mesikkä, minttu, sinappi, myrttikasvit, orapaatsama, oliivipuu, unikko, mänty, ratamo, reseda, alppiruusu, sumakit, rosmariini, karhunvatukka, ruusukasvit, esparsetti, paju, törmäkukka, lehtoteurikka, timjami, lehmus, auringonkukka, valkoapila, puna-apila, likusterit, piikkiherne, villiviini, heisi, neidonkieli. Vadelmapensas/karhunvatukka Vadelmapensas/karhunvatukka. Karhunvatukka, valkoapila, kastanjapuu. Akasia, jumaltenpuu, vuokko, marunat, ukonputki, ruiskaunokki, puksipuu, calluna, kellokukka, kohokkikasvit, saflori, kaunokki, kääpiöpalmu, karhiainen, kastanjapuu, kuusama, sikuri, ohdake, päivännoutokasvit, kistukset, tammi, asterikasvit, mustamarjakanukka, ristikukkaiset, sypressikasvit, keltakistuksenloisio, maitohorsma, vaahtera, puukellokanerva, harmaakellokanerva, mansikka, hedelmäpuut, väriherne, teurikat, heinäkasvit, päivännouto, orjanlaakeri, marjakuusi, vuorimunkki, ruusuruoho, muratti, liljakasvit, maite, hevoskastanja, unikko, orvokki, mänty, voikukka, ratamo, tähtimunkki, konnantatar, karhunvatukka/vadelma, alppiruusu, sumakit, suolaheinä, esparsetti, rantakukka, paju, törmäkukka, ajuruoho, pensasangervo, timjami, lehmus, valkoapila, puna-apila, likusterit, piikkiherne, villiviini.

Aistinvaraiset ominaisuudet

— Monikukkahunaja: hunaja tuotetaan yleensä kesällä, ja siinä yhdistyvät kastanja ja harmaakellokanerva eli lämpimät, metsäiset vivahteet, joihin sekoittuu enemmän tai vähemmän kukkaisuutta. Aromi on metsäinen, raikas, kukkainen, ja siinä on häivähdys kinuskisuutta ja jälkimaussa enemmän tai vähemmän kirpeyttä. Keväällä tuotetussa monikukkahunajassa voivat olla hallitsevina vadelma, puukellokanerva taikka keväiset niittykukat ja jopa akasia. Silloin siihen kehittyy kinuskin, kypsennettyjen hedelmien vivahteita tai kukkaisuutta vallitsevan kukan mukaan. Kirpeyttä on vähän tai ei lainkaan. Hunaja voi olla väriltään kirkasta taikka tumman ruskeaa tai kullankeltaista keräysajankohdan mukaan.

— Puukellokanervahunaja: tuoksu voimakas ja tummaan kinuskiin häivähtävä. Aromi muistuttaa tuoksua eli tummaa kinuskia, ja jälkimaussa on kirpeyttä, maku säilyy pitkään.

— Harmaakellokanerva: raikas ja kukkainen, ”lakastuneisiin ruusuihin” viittaava voimakas tuoksu. Voimakas, tuoksua muistuttava kukkainen aromi, jossa myöhemmin kinuskin vivahde, raikas suussa, maku erittäin pitkään kestävä.

— Callunahunaja: hunaja on väriltään tumman tai erittäin tumman kullankeltaista. Tuoksussa on metsäisyyttä, kukkaisuutta ja tuoreiden hedelmien sävyjä. Aromi muistuttaa tuoksua eli siinä on tuoreita hedelmiä ja kukkia, maku kestää pitkään. Kirpeys on vähäistä. Nestemäisenä hunaja on tyypillisesti liivatemaista.

— Kastanjahunaja: lämmin, metsäinen tuoksu (tanniini, lämmin metsä tai märkä metsä). Aromi muistuttaa tuoksua eli siinä on metsäisiä vivahteita ja pitkään kestävä kirpeä jälkimaku.

— Vadelmahunaja: kirkas, kiteytynyt hunaja. Tuoksu erittäin hedelmäinen (kypsennetyn vadelman tuoksu). Erittäin hedelmäinen, hapokas aromi.

— Karhunvatukkahunaja: väri kirkkaasta kullankeltaiseen, usein kiteytynyttä. Tuoksu hedelmäinen (kypsennettyjen hedelmien tuoksu). Pitkään kestävä hedelmäinen aromi, jossa on selkeää hapokkuutta.

3.3 Raaka-aineet (ainoastaan jalostetut tuotteet)

—

3.4 Rehu (ainoastaan eläinperäiset tuotteet)

—

3.5 Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Tuotantoalue vastaa aluetta, jolle mehiläishoitajat sijoittavat pesät Miel des Cévennes -hunajan tuotantoa varten. Muut toimenpiteet: linkoaminen ja pakkaaminen voi tapahtua maantieteellisen alueen ulkopuolella.

3.6 Viipalointia, raastamista, pakkaamista jne. koskevat erityiset säännöt

—

3.7 Merkintöjä koskevat erityiset säännöt

Merkintöihin on sisällyttävä

— SMM-tuotteen nimi: ”Miel des Cévennes”;

— vähintään seuraavat tiedot: tuottajan tunnistetiedot, erän numero ja paino;

— sertifiointilaitoksen nimi ja osoite ja niiden edellä maininta ”certifié par…”;

— SMM-tunnus ja/tai maininta ”IGP” (Indication Géographique Protégée – suojattu maantieteellinen merkintä).

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Miel des Cévennes -hunajan tuotantoalue kattaa seuraavat kunnat:

Ardèchen departementti : Ailhon; Antraigues-sur-Volane; Les Assions; Astet; Banne; Barnas; Borne; Burzet; Chassiers; Genestelle; Gourdon; Joyeuse; Labastide sur Besorgues; Labégude; Lablachère; Largentière; Laurac en Vivarais; Laviolle; Mayres; Mercuer; Montpezat-sous-Bauzon; Montreal; Pereyres; Rosières; Le Roux; Saint-Andéol de Vals; Saint-Etienne-de-Boulogne; Saint-Joseph des Bancs; Saint-Laurent les Bains; Saint-Michel de Boulogne; Saint-Paul le Jeune; Vals les Bains; Les Vans.

Aveyronin departementti : St Jean du Bruel; Sauclières.

Gardin departementti : Alzon; Arre; Arrigas; Bessèges; Cendras; Colognac; Courry; Cros; Dourbie; Lasalle; Laval Pradel; Mialet; Molières-Cavaillac; Pommiers; Robiac-Rochessadoule; Saint-Florent sur Auzonnet; Saint-Julien de la Nef; Saint-Laurent le Minier; Saint-Paul la Coste; Saint-Roman de Codières; Saint-Sauveur de Camprieu; Saint-Sébastien d’Aigrefeuille; Les Salles-du-Gardon; Sumène; Thoiras; Trèves (osittain), Vabres.

Lozèren departementti : Altier; Bagnols-les-Bains; Bedoues; Le Bleymard; Cubières; Fraissinet de Fourques; Prévenchères; Saint-Julien du Tournel. Seuraavat kunnat osittain: Florac, Fraissinet de Fourques, Gatuzières, Ispagnac; Lanuejols; Meyrueis; Saint-Etienne-du-Valdonnez; Saint-Laurent-de-Trèves; Vebron.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

5.1 Maantieteellisen alueen erityisyys

Luonnonoloihin liittyvät tekijät

Miel des Cévennes -hunajan maantieteellisen alueen poikki kulkee Ranskan keskusylängön kaakkoisreunaa myötäilevä vuorijono, joka koostuu pääasiassa herkyynisen poimutuksen synnyttämästä kallioperästä. Alueen geologia on hyvin vaihtelevaa: siellä on erittäin vanhaa kalliota ja metamorfista kalkkikiveä, erittäin runsaasti liusketta ja gneissiä sekä lisäksi hiekkakiviä ja kiilleliuskeita.

Miel des Cévennes -hunajan maantieteellisellä alueella vuoristoilmasto muuttuu vähitellen pääasiassa välimerenilmastoksi. Tämän maantieteellisen kokonaisuuden Välimeren puoleisilla rinteillä myös valtameri tuo omat vaikutuksensa, minkä vuoksi ilmasto on suhteellisen monipuolinen. Se edistää alueen luonnon monimuotoisuutta. Toisaalta vuorten harjanteilla ja ylänkötasangoilla sekä niitä reunustavilla rinteillä vallitsee vuoristoilmasto.

Erittäin vaihteleva pinnanmuodostus tuottaa mikroilmastovaikutuksia eli lämpötiloissa ja sademäärissä on suuria eroja, jotka vaikuttavat alueen kasvien esiintymisalueisiin ja kukintakausiin.

Vuorenrinteiden lämpötilat vaihtelevat sekä korkeuden että ilmansuunnan mukaan. Korkealla ilmasto on kesällä lauhkea ja talvella kylmä. Laaksoissa kesälämpötilat ovat korkeampia (noin 8 °C:n ero verrattuna korkealla olevien alueiden vuotuiseen keskilämpötilaan). Myös etelä- ja pohjoisrinteiden väliset lämpötilaerot ovat huomattavia, sillä laaksot ovat hyvin kapeita ja jyrkkäreunaisia.

Geomorfologiset ja ilmastolliset ominaispiirteet suosivat maantieteellisen alueen tyypillistä kasvillisuutta, jonka maatalouskäytännöt ovat muovanneet:

— Cévennesien vuoriston etelä- ja kaakkoisosien matalien kukkuloiden sekä laaksojen kuivien ja kallioisten rinteiden kasvillisuuden perustan muodostavat tammet, puukellokanerva ja kistukset. Piipitoisten laaksojen avoimissa ympäristöissä on luonnonniittyjä ja viljeltyjä niittyjä, joilla vallitsevia kasveja ovat tyypillisesti heinäkasvit sekä muut lajit, kuten maite, voikukka, tähtimunkki, väriherne, apilat, valkoinen ja keltainen maksaruoho sekä maitohorsma.

— Keskikorkeuksilla (noin 400 metristä alkaen) on kastanjametsikkö, joka kattaa suuren osan Cévennesien laaksoista. Kastanjan merkittävä leviäminen maantieteelliselle alueelle tapahtui galloromaanisella kaudella ja keskiajalla se levisi huomattavasti laajemmalle. Tälle kasvillisuusvyöhykkeelle samoin kuin korkeammalla oleville avoimille alueille voi levitä maanpeitekasveja, kuten karhunvatukkaa.

— Ylöspäin mentäessä kasvillisuus muodostuu valtaosin matalista puumaisista kasveista ja harmaakello- ja callunakanervanummista.

— Ns. vuoristokasvillisuuden vyöhykkeen (korkeus yli 900 m) viileillä ja kosteilla rinteillä on pyökkimetsiä, joiden välissä on 1800-luvulta peräisin olevia laajoja lehti- ja havupuiden (pihdat, kuuset, lehtikuusi) metsitysalueita. Tällä vuoristovyöhykkeellä kasvaa myös vadelmapensaita.

— Vyöhykkeellä, joka on lähes ala-alpiininen, etenkin Aigoual-vuorella, on matalista kasveista (apila, arnikki) muodostuvaa luonnonnurmea.

Inhimilliset tekijät

Miel des Cévennes -hunajan tuotanto on kyseisen alueen ikivanha perinne.

Useiden kirjallisten ja todistajalähteiden mukaan alueella on tuotettu hunajaa perinteisesti suoraan kastanjapuun runkoihin veistetyillä pesillä, joista käytetään nimitystä ”rucher tronc” (suom. ”puunrunkopesä”) tai cévennesien murteen (cévenol) sanaa ”brusc”. Puunrunkopesät valmistettiin paikan päällä, ja niiden hyödyntäminen, etenkin hunajan kerääminen ja linkoaminen, edellytti erityistä taitoa, mutta pesistä ei saatu kovin suuria tuotoksia. Tämä perinne elää yhä muistoissa, mikä käy ilmi Cévennesien maalaisväestön vanhusten haastatteluista. Nykyisin puunrunkopesiä säilytetään joillakin hunajatiloilla muistona entisestä tuotantotavasta, mutta niitä ei enää käytetä kaupalliseen mehiläistuotantoon, paitsi ehkä perinteen säilyttämiseksi.

Mehiläishoitajat ovat ajan myötä kehittäneet erityistä taitotietoa hunajantuotannosta ja etenkin pesien sijoituspaikkojen valinnasta. Mehiläishoitajien kertomuksista kootussa historiikissa (Revue du Parc national des Cévennes, 1981) muistellaan pesäpaikkoja, jotka olivat muita parempia muun muassa aurinkoisuuden, tuuliolojen ja rinteen korkeuden suhteen. Toiminnan sopeuttaminen kaikkien näiden tekijöiden mukaan on ominaista Cévennesien alueen mehiläishoidolle, jonka vaativuutta alueen ominaispiirteet lisäävät. Medenkeruualueen määrittäminen ei ole yhtä helppoa kuin joillakin muilla alueilla, missä riittää säteeltään 3 km:n alueen rajaaminen pesän ympärille. Mehiläishoitajien on otettava huomioon usein arvaamaton ilmasto, huomattavat erot laaksojen sijainti-ilmansuunnissa ja epätasainen pinnanmuodostus erittäin jyrkkäreunaisine laaksoineen.

Viime vuosikymmeninä entiset materiaalit ja menetelmät ovat väistyneet modernien pesien tieltä, ja mehiläishoito on lähtenyt uuteen nousuun pitkän taantumakauden jälkeen.

5.2 Tuotteen erityisyys

Miel des Cévennes -hunajan erityisyys liittyy maantieteelliselle alueelle tyypilliseen kukkakoostumukseen, joka näkyy kaikkien kyseisellä alueella tuotettujen erilaisten hunajien siitepölyspektrissä. Calluna, maitohorsma, puukellokanerva, harmaakellokanerva, vadelma, voikukka, karhunvatukka ja valkoapila ovat tyypillisimmät Miel des Cévennes -hunajan ominaispiirteisiin vaikuttavat kasvit. Niiden lisäksi useimmissa hunajissa on vivahteita kastanjasta, jota niissä on joko hallitsevana tai muuna siitepölynä.

Tässä tyypillisessä siitepölyspektrissä saa olla mukana peltokasveista tai laventelista peräisin olevaa siitepölyä vain satunnaisesti (alle 15 %). Tämä vaatimus on osaselitys Miel des Cévennes -hunajan maineelle. Sitä pidetään omintakeisena hunajana, joka poikkeaa huomattavasti naapurimaakunnassa Provencessa tuotettavasta hunajasta.

5.3 Syy-seuraussuhde, joka yhdistää maantieteellisen alueen seuraaviin: tuotteen laatu tai ominaisuudet (kun kyseessä SAN) tai tuotteen erityislaatu, maine tai muut ominaisuudet (kun kyseessä SMM)

Miel des Cévennes -hunajan erityisyys johtuu suoraan Cévennesien kasvien monimuotoisuudesta. Kyseisen monimuotoisuuden saavat yhdessä aikaan ilmastomuuttujat ja geomorfologiset ominaispiirteet, jotka määräävät tyypilliset floristiset koostumukset. Niille on ominaista luonnontilaisten kanervien, maitohorsman, vadelman, voikukan, karhunvatukan ja valkoapilan esiintyminen samoin kuin kastanjan, joka on ainoa ylängöllä hyvin yleisesti kasvatettava puulaji.

Miel des Cévennes -hunajan tuottamiseen tarvitaan myös mehiläishoitajien taitotietoa. He ovat oppineet tuntemaan alueensa erityispiirteet tuottaakseen erittäin omintakeisia ja toisistaan poikkeavia hunajia pesien sijaintipaikkoja ja medenkeräysalueita vaihtelemalla ja hyödyntämällä siten Cévennesien alueen hyvin monimuotoisten kasvien kukintaa.

”Miel des Cévennes” mainitaan lukuisissa kirjallisissa lähteissä.

Teoksessa ”Histoire de Montpellier” (G. Cholvy, 1984) se mainitaan paikallisen kaupankäynnin yhteydessä: ”tämän keskeytyksen jälkeen lähetykset Välimeren itärannikolle alkoivat uudelleen; sinne lähetettiin muun muassa Cévennesien ja Corbièresin hunajaa, öljyä…”

Miel des Cévennes -hunajan omaleimaisuus mainitaan julkaisussa ”Revue du Parc national des Cévennes” (1981), jossa selostetaan, kuinka kyseisen tuotteen ystävät ”eivät suostu syömään laventelihunajaa”, koska sen tuoksu ja maku ovat täysin erilaiset kuin Cévennesien hunajassa.

”Miel des Cévennes” mainitaan usein alueen perinnetuotteita esittelevissä tai matkailuaiheisissa teoksissa, kuten matkaoppaissa Petit Futé 2012 (s. 36) ja GéoGuide Languedoc 2012 sekä Michelin-oppaassa Languedoc-Roussillon. Siitä kerrotaan lukuisilla kyseisen alueen sekä sen naapurialueiden matkailutoimistojen internetsivustoilla (Cévennes-Mont Lozère, Cévennes-Gorges du Tarn en Lozère, Cévennes.org, Cévennes-Méditerranée, Tourisme Gard, Cévennes Tourisme jne.).

Miel des Cévennes -hunajalle on jo vuosia ollut oma kilpailusarjansa Languedoc-Roussillonin maaseutukeskuksen järjestämässä alueellisessa hunajakilpailussa, mikä on osoitus hunajan maineikkuudesta.

Sitä käytetään ruoanvalmistuksen ainesosana ja pidetään esillä leipomoissa ja ateriapalveluissa. Viimeksi mainittuja ovat muun muassa Aveyronin departementissa toimiva ”la Maison Papillon”, joka valmistaa Miel des Cévennes -hunajaa sisältäviä terriinejä, Bollènen kunnassa ”Ickowicz”, joka myy kyseistä tuotetta sisältäviä minimantelikakkuja, sekä Lyonissa sijaitseva makeiskauppa ”Confiserie Violette et Berlingot”, jonka erikoisuuksiin kuuluu Miel des Cévennes -hunajaa sisältävä lakritsi.

Monet maineikkaat kokit ovat valinneet Miel des Cévennes -hunajan käytettäväksi ruokalistoillaan. Sitä käyttävät esimerkiksi Michelin-tähtiluokituksen saanut kokki Jérôme Nutile ja Nîmesissä sijaitseva ravintola Vatel, ja se mainitaan huippukokkien ”Militant du goût” -internetsivustolla.

Miel des Cévennes tai sen pohjalta valmistetut tuotteet kuuluvat myös tunnettujen pariisilaisten herkkukauppojen, joita ovat esimerkiksi ”La maison du miel”, ”Bellota-Bellota” sekä ”La grande épicerie de Paris”, myyntivalikoimiin.

Eritelmän julkaisutiedot

(Asetuksen (EY) N:o 510/2006 (3) 5 artiklan 7 kohta)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCIGPMieldesCevennesV1.pdf

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.

(2) EIVL L 93, 31.3.2006, s. 12. Korvattu asetuksella (EU) N:o 1151/2012.

(3) Katso alaviite 2.