Ehdotus: neuvoston asetus Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen {SEK(2004) 931} /* KOM/2004/0490 lopull. - CNS 2004/0161 */





FI [pic] EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 14.7.2004 KOM(2004) 490 lopullinen 2004/0161 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston)tuesta maaseudun kehittämiseen (komission esittämä){SEK(2004) 931} PERUSTELUT 1. Vuosina 2003 ja 2004 toteutettiin yhteisen maatalouspolitiikan ensimmäistä pilaria koskevat perinpohjaiset uudistukset, joten seuraavalla budjettikaudella politiikan uudistuksen pääasiallisena kohteena on maaseudun kehittäminen. 2. Koska EU-25:n väestöstä yli puolet asuu maaseutualueilla, jotka kattavat 90 prosenttia unionin pinta-alasta, maaseudun kehittäminen on tärkeä politiikan ala. Maa- ja metsätalouden merkitys on ensiarvoisen suuri maankäytön ja EU:n maaseutualueiden luonnonvarojen hallinnan kannalta sekä maaseutuyhteisöjen elinkeinoelämän monipuolistajana. 3. Ongelmat ja haasteet, joihin maaseudun kehittämispolitiikan avulla pyritään vastaamaan, ovat lyhyesti sanottuna seuraavat: - Taloudelliset ongelmat ja haasteet: Maaseutualueilla tulot ovat keskiarvoa merkittävästi alhaisemmat, niiden työväestö on iäkkäämpää ja ne ovat muita alueita riippuvaisempi alkutuotantosektorista. - Sosiaaliset ongelmat ja haasteet: Maaseutualueiden korkeammasta työttömyydestä on olemassa selvät todisteet. Alhainen väestötiheys ja joidenkin alueiden autioituminen voivat myös lisätä riskiä peruspalvelujen heikon saatavuuden, sosiaalisen syrjäytymisen ja työllistymismahdollisuuksien vähäisyyden kaltaisiin ongelmiin. - Ympäristöön liittyvät ongelmat ja haasteet: On tarpeen löytää tarkoin harkittu tasapaino, jotta voidaan varmistaa, että maa- ja metsätalouden vaikutus maaseutuun ja laajempaan ympäristöön on positiivinen. 4. Agenda 2000:ssa maaseudun kehittäminen vahvistettiin yhteisen maatalouspolitiikan toiseksi pilariksi, jolla tuetaan koko Euroopan unionin alueella toteutettavaa markkinapolitiikan lisäuudistusta. Maaseudun kehittämispolitiikkaa ei voida näin ollen irrottaa yhteisen maatalouspolitiikan toisen pilarin roolistaan. Tässä yhteydessä on painotettava ilmaisua "yhteinen" eli valintaa, jonka mukaan maatalouspolitiikkaa johdetaan EU-tasolta. Tämä on erityisen merkityksellistä näiden kahden pilarin välineiden ja poliittisten tavoitteiden johdonmukaisuuden varmistamiseksi. 5. EU:n maaseudun kehittämispolitiikka noudattaa Lissabonin (maaliskuu 2000) ja Göteborgin (kesäkuu 2001) Eurooppa-neuvostojen päätelmien mukaisia kestävän kehityksen yleisiä suuntaviivoja. Kun Lissabonin päätelmissä tavoitteeksi vahvistettiin, että Euroopan unionista tulee maailman kilpailukykyisin osaamiseen perustuva talousalue vuoteen 2010 mennessä, Göteborgin päätelmissä tähän tavoitteeseen lisättiin uusi painotus, joka koskee ympäristönsuojelua ja kestävämmän kehitysmallin aikaansaamista. Viimeksi mainituissa päätelmissä korostettiin myös sitä seikkaa, että Agenda 2000:n yhteydessä EU:n maatalouspolitiikka oli "alkanut yhä enemmän suuntautua kansalaisten jatkuvasti kasvavien vaatimusten täyttämiseen elintarviketurvallisuuden, elintarvikkeiden laadun, tuotteiden eriyttämisen, eläinten hyvinvoinnin, ympäristön laadun sekä luonnon ja maaseutumaiseman suojelun aloilla". 6. YMP:n tulevien uudistusten täytäntöönpano edellyttää, että EU:n maaseudun kehittämispolitiikassa otetaan jatkuvasti huomioon eri alojen tilanne. Lisäksi rakenteeltaan erilaiset maatilat ja maatalouden suuri osuus monien uusien jäsenvaltioiden työllisyydestä edellyttävät, että maaseudun kehittämispolitiikan on jatkossakin tuettava maatalouden ja maaseutualueiden rakenneuudistusta. 7. Jos EU:n maaseudun kehittämispolitiikan alueellisilla osatekijöillä halutaan vastata maaseutualueiden taloudellisiin, sosiaalisiin ja ympäristöllisiin haasteisiin, on tuettava maa- ja metsätaloutta niiden merkittävässä maankäytön suunnittelutehtävässä, sulautettava maa- ja metsätalous maaseudun monipuolistuneeseen elinkeinorakenteeseen ja edistettävä maaseutualueiden sosiaalis-taloudellista kehittämistä. 8. YMP:n kahden pilarin välinen täydentävyys korostui äskettäisessä YMP:n uudistuksessa, jossa otettiin käyttöön tuotantomääristä irrotettu tuki, täydentävät ehdot ja tuen mukauttaminen (eli varojen siirto ensimmäisestä pilarista toiseen pilariin), jotka pannaan täytäntöön vuodesta 2005 alkaen. Ensimmäinen pilari keskittyy perustulotuen tarjoamiseen maanviljelijöille, joilla on edelleen vapaus harjoittaa tuotantoa markkinoiden kysynnän mukaan, kun taas toisesta pilarista tuetaan maataloutta sen ympäristöön ja maaseutuun liittyvien tehtävien mukaisena julkishyödykkeiden tarjoajana, samoin kuin maaseutualueiden kehittämistä. 9. Kautta 2007-2013 koskevista rahoitusnäkymistä laaditussa tiedonannossa on vahvistettu seuraavat kolme maaseudun kehittämispolitiikan päätavoitetta, jotka heijastavat Salzburgin konferenssin (marraskuu 2003) päätelmiä sekä kestävyyden taloudellisia, ympäristöllisiä ja sosiaalisia osatekijöitä painottavia Lissabonin ja Göteborgin Eurooppa-neuvostojen suuntaviivoja: - Parannetaan maataloussektorin kilpailukykyä rakenneuudistustuen avulla. - Parannetaan ympäristön ja maaseudun tilaa tukemalla kestävää maankäyttöä (mukaan luettuina Natura 2000 -alueisiin liittyvät maaseudun kehittämistoimet). - Parannetaan maaseudun asukkaiden elämänlaatua ja kannustetaan taloudellisen toiminnan monipuolistamista maanviljelijöille ja muille maaseudun toimijoille suunnatuilla toimenpiteillä. Yhteenvetona voidaan todeta, että maaseudun kehittämispolitiikkaan liittyvän EU:n ulottuvuuden merkitys liittyy - YMP:n tulevien uudistusten tukemiseen ja täydentämiseen sekä johdonmukaisuuden varmistamiseen ensimmäinen pilarin välineiden ja politiikkojen kanssa; - luonnonvarojen kestävän käytön, maaseutualueiden innovaation ja kilpailukyvyn sekä taloudellisen ja sosiaalisen koheesion kaltaisten muiden EU:n ensisijaisten poliittisten tavoitteiden edistämiseen. 10. Nykyisen ohjelmakauden ohjelmien ja ohjelmatyömenettelyjen suuri määrä sekä varainhoito- ja valvontajärjestelmien moninaisuus ovat lisänneet merkittävästi jäsenvaltioiden ja komission hallintotaakkaa sekä vähentäneet maaseudun kehittämispolitiikan johdonmukaisuutta, avoimuutta ja näkyvyyttä. 11. Ensimmäinen tärkeä toimenpide on ottaa maaseudun kehittämispolitiikassa käyttöön yksi ainoa rahoitus- ja ohjelmatyöväline. 12. Komissiossa laadittava maaseudun kehittämistä koskeva EU:n strategia-asiakirja tulee olemaan tärkeä väline varmistettaessa, että maaseudun kehittämisen ohjelmatyössä keskitytään EU:n toimintalinjoihin ja täydentävyyteen muiden EU:n politiikkojen suhteen. Lisäksi se toimii perustana kansallisille maaseudun kehittämisstrategioille ja -ohjelmille. 13. Kun EU:n toimintalinjojen mukaiset tavoitteet asetetaan selkeästi ja annetaan suurempi painoarvo ohjelmien tuloksista tiedottamiselle tehostamalla seurantaa ja arviointia, varmistetaan entistä avoimempi ja vastuullisempi EU:n varojen käyttö. Samaan aikaan jäsenvaltioilla on enemmän vapauksia ohjelmiensa täytäntöönpanossa, mikä johtuu väljemmistä säännöistä ja tukikelpoisuusedellytyksistä sekä yksinkertaistetuista varainhoito- ja valvontajärjestelyistä. 14. Sidosryhmien kuuleminen kansallisten strategioiden ja ohjelmien suunnittelussa, täytäntöönpanossa ja arvioinnissa, alhaalta ylös etenevän Leader-lähestymistavan käyttöönotto, parhaiden toimintatapojen vaihto ja verkottuminen auttavat varmistamaan järjestäytyneen vuoropuhelun, johon hyvän hallintotapa perustuu. 15. Sen lisäksi, että jäsenvaltioiden ja komission välinen vastuunjako selkeytyy varainhoidon alalla, ehdotettujen muutosten pitäisi parantaa merkittävästi maaseudun kehittämispolitiikan täytäntöönpanoa ja hallintoa. 16. Maaseudun kehittämistä koskevan strategisemman lähestymistavan aikaansaamiseksi komission on ensiksi laadittava strategia-asiakirja, jossa vahvistetaan kolmea toimintalinjaa koskevat EU:n ensisijaiset tavoitteet. Asiakirjassa määritellään EU:n tason vahvuudet ja heikkoudet sekä ydinindikaattorit, joilla mitataan edistymistä EU:n ensisijaisten tavoitteiden saavuttamisessa. Maaseudun kehittämistä koskeva EU:n strategia hyväksytään tämän jälkeen neuvostossa, ja se toimii perustana jäsenvaltioissa laadittaville kansallisille kehittämisstrategioille. Kansallisessa maaseudun kehittämisstrategiassa EU:n toimintalinjat muunnetaan vastaamaan kansallista tilannetta, vahvistetaan tuloksia koskevat ydinindikaattorit ja osoitetaan maaseudun kehittämisen ohjelmatyön ja muiden EU:n politiikkojen, erityisesti koheesiopolitiikan, välinen täydentävyys. 17. Kansallinen strategia muunnetaan määrällisesti ilmaistujen tavoitteiden ja tuloksia koskevien ydinindikaattorien avulla (mukaan luettuna vähimmäismäärä EU:n tason yhteisiä indikaattoreita) ohjelmissa strategioiksi, jotka koskevat jokaista 9 kohdan mukaisia tärkeimpiä poliittisia tavoitteita vastaavaa kolmea toimintalinjaa sekä Leader-toimintalinjaa. Jotta strategia olisi tasapainoinen, ohjelmaan myönnettävistä EU:n kokonaismäärärahoista on osoitettava toimintalinjaan 1 (kilpailukyky) ja toimintalinjaan 3 (maaseudun laajempi kehittäminen) vähintään 15 prosentin osuus ja toimintalinjaan 2 (maankäyttö) vähintään 25 prosentin osuus. Leader-toimintalinjaan on varattava vähintään 7 prosentin suuruinen EU:n rahoitusosuus. 18. Kunkin toimintalinjan rakentamiseksi on käytettävissä erilaisia toimenpiteitä. Toimenpiteiden täytäntöönpanoa koskevia vaatimuksia on kevennetty ja yksinkertaistettu. 19. Maa- ja metsätalouden kilpailukykyä koskevassa toimintalinjassa 1 rakenneuudistusstrategia nojautuu inhimillistä ja fyysistä pääomaa ja laatuseikkoja koskeviin toimenpiteisiin. Se mahdollistaa eräiden uusissa jäsenvaltioissa nykyisin sovellettavien toimenpiteiden asteittaisen lakkauttamisen. 20. Maatalouden ympäristötoimenpiteet ovat pakollinen osa ympäristöä ja maankäyttöä koskevan toimintalinjan 2 strategiaa. Nykyistä epäsuotuisia alueita koskevaa toimenpidettä tarkistetaan välimuotoalueiden määrittelyn osalta (määrittely perustuu osittain sosiaalis-taloudellisiin tietoihin, jotka ovat monesti vanhentuneita). Uuden määrittelyn on perustuttava maaperän tuottavuuteen ja ilmasto-oloihin sekä laajaperäisen maanviljelyn merkitykseen maankäytön kannalta. Maaperän heikko tuottavuus ja epäsuotuisat ilmasto-olot viittaavat siihen, että maanviljelyn harjoittamisen jatkaminen on vaikeaa. 21. Toimintalinjaan 2 kuuluvia toimenpiteitä koskeva yleinen vaatimus on, että maa- ja metsätaloutta koskevia EU:n ja kansallisia pakollisia vaatimuksia noudatetaan tuensaajatasolla. 22. Maaseudun laajempaa kehittämistä koskevassa toimintalinjassa 3 toimenpiteet on suositeltavinta panna täytäntöön seutukuntatasolla toteutettavin paikallisin kehittämisstrategioin, jotka laaditaan kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten välisessä tiiviissä yhteistyössä tai jotka suunnitellaan ja pannaan täytäntöön noudattaen alhaalta ylös etenevää Leader-lähestymistapaa (valitaan julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia edustavien paikallisten toimintaryhmien parhaat paikalliset kehittämissuunnitelmat). Toimintalinjassa 3 on mahdollista soveltaa eräitä toimenpiteitä horisontaalisesti. 23. Kuhunkin ohjelmaan olisi sisällyttävä Leader-toimintalinja seuraavien rahoittamiseksi: paikallisten toimintaryhmien toteuttama kolmeen toimintalinjaan perustuvien paikallisten kehittämisstrategioiden täytäntöönpano, paikallisten toimintaryhmien toimintakustannukset, paikallisten toimintaryhmien väliset yhteistyöhankkeet, kokeilu- ja pilottiluonteiset lähestymistavat sekä paikallisten kehittämisstrategioiden laatimisen edellyttämä valmiuksien kehittäminen ja toiminnan edistäminen. 24. Teknisen avun osalta todettakoon, että enintään 4 prosenttia ohjelman määrärahoista voidaan varata ohjelman täytäntöönpanoon. Tämä pitää sisällään maaseudun kehittämistoimenpiteiden täytäntöönpanoa tukevien ja eurooppalaisen maaseudun kehittämisen verkoston yhteyspisteenä toimivien kansallisten verkostojen, erityisesti paikallisten toimintaryhmien rahoittamisen. EU:n maaseudun kehittämisverkosto avustaa komissiota politiikan täytäntöönpanossa. 25. EU:n yhteisrahoitusosuus vahvistetaan toimintalinjoittain, ja se on vähintään 20 prosenttia ja enintään 50 prosenttia julkisista kokonaismenoista (lähentymistavoitealueilla 75 prosenttia). Toimintalinjassa 2 ja Leader-toimintalinjassa enimmäisosuus on 55 prosenttia (lähentymistavoitealueilla 80 prosenttia), mikä kuvastaa EU:n näille toimintalinjoille antamaa painoarvoa. Syrjäisimmillä alueilla rahoitusosuuksien enimmäismäärät ovat 5 prosenttiyksikköä korkeammat. 26. Maaseudun kehittämiseen kyseisellä kaudella käytettävissä olevista EU:n kokonaismäärärahoista (lukuun ottamatta tuen mukauttamista) jätetään varantoon 3 prosenttia, jotka myönnetään parhaat Leader-toimintalinjan tulokset saavuttaneille jäsenvaltioille vuosina 2012 ja 2013. 27. Ohjelmien täytäntöönpanoa varten otetaan käyttöön tehostettu seuranta-, arviointi- ja raportointijärjestelmä, joka perustuu jäsenvaltioiden ja komission välillä sovittuihin EU:n yhteisiin puitteisiin. Komissio raportoi vuosittain EU:n maaseudun kehittämistavoitteiden täytäntöönpanon edistymisestä jäsenvaltioiden vuosittain toimittamien, ohjelmien toteuttamista koskevien yhteenvetokertomusten ja kansallisten strategioiden täytäntöönpanossa saavutetun (tuloksina ilmoitetun) edistymisen perusteella. Tämän perusteella voidaan tarvittaessa ehdottaa EU:n maaseudun kehittämisstrategian mukauttamista. 28. Edellä esitetyn lähestymistavan myötä maaseudun kehittämiseen käytettävissä olevat EU:n määrärahat voidaan keskittää kolmen toimintalinjan osalta yhteisesti sovittuihin EU:n ensisijaisiin tavoitteisiin. Tällöin kansallisen ja alueellisen tason toimijoille jää riittävästi joustovaraa löytää yksilöllisiä tilanteita ja tarpeita vastaava tasapaino alakohtaisen ulottuvuuden (maatalouden rakenneuudistus) ja aluekohtaisen ulottuvuuden (maankäyttö ja maaseutualueiden sosiaalis-taloudellinen kehittäminen) välillä. Leader-mallia voidaan soveltaa myös laajemmassa mittakaavassa, jotta Leader-lähestymistavan jatkuminen ja lujittuminen turvattaisiin koko EU:ssa. 2004/0161 (CNS) hdotus: NEUVOSTON ASETUS Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston)tuesta maaseudun kehittämiseen EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon, sekä katsoo seuraavaa: Maaseudun kehittämispolitiikan olisi tehostettava ja täydennettävä yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) markkina- ja tulotukivälineitä ja edistettävä siten tälle politiikalle perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdassa asetettujen tavoitteiden saavuttamista. Maaseudun kehittämispolitiikassa olisi niin ikään otettava huomioon perustamissopimuksen 158 artiklassa vahvistettua taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevat yleiset tavoitteet ja edistettävä niiden saavuttamista. Lisäksi siinä olisi otettava huomioon muut keskeiset poliittiset tavoitteet, jotka esitetään kestävää kehitystä käsitelleiden Lissabonin ja Göteborgin Eurooppa-neuvostojen päätelmissä. Yhteistä maatalouspolitiikkaa ja sen erityismenetelmiä suunniteltaessa otetaan perustamissopimuksen 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti huomioon maatalouselinkeinon erityisluonne, joka johtuu maatalouden yhteiskunnallisesta rakenteesta sekä eri maaseutualueiden välisistä rakenteellisista eroista ja luonnonolojen eroista. Kesäkuussa 2003 ja huhtikuussa 2004 toteutetuissa YMP:n uudistuksissa otettiin käyttöön perustavanlaatuisia muutoksia, joilla on todennäköisesti merkittäviä vaikutuksia yhteisön koko maaseutualueen elinkeinoelämään maatalouden tuotantotapojen, maankäyttömenetelmien, työllisyyden ja maaseutualueiden laajempien sosiaalisten ja taloudellisten olosuhteiden kannalta. Yhteisön toimien olisi oltava jäsenvaltioiden toimia täydentäviä tai avustavia. Kumppanuutta olisi lujitettava erityyppisten kumppanien osallistumista koskevilla järjestelyillä ottaen tarkoin huomioon jäsenvaltioiden institutionaaliset valtuudet. Kyseisten kumppanien olisi osallistuttava ohjelmatyön valmisteluun, seurantaan ja arviointiin. Yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Jäsenvaltiot eivät voi riittävän hyvin saavuttaa maaseudun kehittämisen tavoitetta, mikä johtuu kyseisen politiikan ja yhteisen maatalouspolitiikan muiden välineiden välisistä yhteyksistä, maaseutualueiden välisten eroavaisuuksien laajuudesta ja laajentuneessa unionissa jäsenvaltioiden käytettävissä olevien taloudellisten resurssien niukkuudesta. Tavoite voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, jolloin taataan monivuotinen yhteisön rahoitus ja keskitetään se toimintalinjoihin. Perustamissopimuksen 5 artiklassa määrätyn suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi. Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston, jäljempänä 'maaseuturahasto', toiminnan ja niiden toimien, joiden rahoitukseen se osallistuu, olisi oltava johdonmukaisia ja yhteensopivia yhteisön muiden politiikkojen kanssa ja yhteisön lainsäädännön mukaisia. Maaseudun kehittämiseen tähtäävässä toiminnassaan yhteisö pyrkii naisten ja miesten välisten eriarvoisuuksien poistamiseen ja yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseen perustamissopimuksen 2 ja 3 artiklan mukaisesti. Jotta maaseudun kehittämispolitiikan strategisessa sisällössä keskityttäisiin yhteisön ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseen ja edistettäisiin täten kyseisen politiikan avoimuutta, neuvoston olisi komission ehdotuksesta vahvistettava strategiset suuntaviivat. Kunkin jäsenvaltion olisi neuvoston vahvistamien strategisten suuntaviivojen perusteella laadittava maaseudun kehittämistä koskevat kansalliset strategiansa, jotka muodostavat viitekehyksen maaseudun kehittämisohjelmien laadintaan. Jäsenvaltioiden ja komission olisi laadittava kertomuksia kansallisten strategioiden ja yhteisön strategian seurannasta. Maaseudun kehittämisen ohjelmatyön olisi oltava yhteisön ja kansallisten tavoitteiden mukaista ja täydennettävä muita yhteisön politiikkoja, erityisesti maatalouden markkinapolitiikkaa, koheesiopolitiikkaa ja yhteistä kalastuspolitiikkaa. Maaseutualueiden kestävän kehityksen varmistamiseksi on tarpeen keskittyä rajalliseen määrään yhteisön tason ydintavoitteita, jotka liittyvät maa- ja metsätalouden kilpailukykyyn, maankäyttöön, ympäristöön sekä kyseisten alueiden elämänlaatuun ja elinkeinoelämän monipuolistamiseen. On tarpeen vahvistaa ohjelmatyötä ja maaseudun kehittämisen ohjelmatyön tarkistamista koskevat yleiset säännöt varmistaen asianmukainen tasapaino maaseudun kehittämisohjelmien kolmen toimintalinjan välillä. Ohjelmakauden olisi kestettävä seitsemän vuotta. Maa- ja metsätalousalojen kilpailukyvyn parantamista koskevan tavoitteen saavuttamiseksi on tärkeää laatia selkeät kehittämisstrategiat, joilla pyritään parantamaan ja mukauttamaan maataloustuotannon toimijoiden toimintaedellytyksiä, fyysistä pääomaa ja laatua. Alan toimijoiden toimintaedellytysten parantamiseksi olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, jotka liittyvät koulutukseen, nuorten viljelijöiden toiminnan aloittamiseen, maanviljelijöiden ja maataloustyöntekijöiden varhaiseläkkeeseen, viljelijöiden ja metsänomistajien käyttämiin neuvontapalveluihin sekä lomitus- ja tilanhoitopalvelujen perustamiseen. Maa- ja metsätalousalojen kehittyminen ja erikoistuminen edellyttää asianmukaisen tasoista teknistä ja taloudellista koulutusta, mukaan luettuna uutta informaatiotekniikkaa koskeva koulutus, sekä riittävää tietämystä tuotteiden laatua, tutkimustuloksia ja luonnonvarojen kestävää hallintaa koskevilta aloilta, mukaan luettuina täydentävien ehtojen vaatimukset sekä maisemanhoidon ja -parannuksen kanssa yhteensopivien tuotantomenetelmien käyttö ja ympäristönsuojelu. Sen vuoksi on tarpeen, että koulutus ulotetaan koskemaan kaikkia maa- ja metsätalouden parissa toimivia henkilöitä ja että siihen sisällytetään tiedotustoimet. Koulutuksessa käsitellään niin maa- ja metsätalouden kilpailukykyyn kuin maankäyttöön ja ympäristötavoitteisiin liittyviä seikkoja. Nuorille viljelijöille myönnettävät erityisetuudet voivat auttaa heitä toimintansa aloittamisessa ja tilojensa rakenteellisessa mukauttamisessa. Toiminnan aloittamista koskevaa toimenpidettä olisi yksinkertaistettava myöntämällä kertapalkkio ja edellyttämällä liiketoimintasuunnitelmaa, jolla varmistetaan nuorten viljelijöiden toiminnan kehitys. Maatalouden varhaiseläkkeen tavoitteena olisi oltava luovutettujen tilojen merkittävä rakennemuutos, joka toteutetaan nuorten viljelijöiden toiminnan aloittamista koskevalla toimenpiteellä kyseisen toimenpiteen vaatimusten mukaisesti tai luovuttamalla tila sen koon kasvattamiseksi ottaen lisäksi huomioon tämän alan aiempien yhteisön toimien toteuttamisesta saatu kokemus. Viljelijöiden ja metsänomistajien pitäisi voida parantaa tilojensa kestävää hoitoa tarjolla olevien tilanhoito- ja neuvontapalvelujen ansiosta. Maatilan neuvontapalvelujen, joista säädetään yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29 päivänä syyskuuta 2003 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 [1], pitäisi lisäksi auttaa viljelijöitä arvioimaan maatalousyrityksensä toimintaa ja määrittelemään tarvittavat parannukset suhteessa kyseisessä asetuksessa vahvistettuihin pakollisiin hoitovaatimuksiin. Viljelijöitä ja/tai metsänomistajia varten perustettavien neuvonta-, tilanhoito- ja lomitusjärjestelmien pitäisi auttaa heitä mukauttamaan, parantamaan ja helpottamaan tilanhoitoa sekä lisäämään tilojensa kokonaistehokkuutta, koska maa- ja metsätalousalojen toimijoiden toimintaedellytykset paranevat entisestään. Fyysisen pääoman osalta olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, jotka koskevat maatilojen nykyaikaistamista, metsien taloudellisen arvon parantamista, maa- ja metsätalouden alkutuotannon arvon lisäämistä, maa- ja metsätalousinfrastruktuurin parantamista ja kehittämistä, luonnonkatastrofien vahingoittamien maatalouden tuotantomahdollisuuksien palauttamista ja asianmukaisten ehkäisevien toimenpiteiden käyttöönottoa. Yhteisön maatilojen investointituen tarkoituksena on nykyaikaistaa maatiloja, parantaa niiden taloudellista suorituskykyä hyödyntämällä tehokkaammin tuotantotekijöitä, mukaan luettuna uusien tekniikoiden käyttöönotto, tähdätä laatuun ja toiminnan monipuolistamiseen tiloilla tai niiden ulkopuolella, mukaan luettuina non-food -tuotanto ja energiakasviala, sekä parantaa maatilojen ympäristöä, työturvallisuutta, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevia olosuhteita ja yksinkertaistaa investointitukeen sovellettavia edellytyksiä verrattuna edellytyksiin, joista säädetään Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1257/1999 [2]. Yksityismetsillä on merkittävä asema maaseutualueiden elinkeinotoiminnassa, ja yhteisön tuki on sen vuoksi tärkeä niiden taloudellisen arvon parantamiseksi ja laajentamiseksi, tuotannon monipuolistamiseksi ja markkinamahdollisuuksien lisäämiseksi. Esimerkkinä tästä voidaan mainita uusiutuva energia. Maa- ja metsätalouden alkutuotannon jalostamisen ja kaupan pitämisen parantamista olisi kannustettava investointituella, jonka tarkoituksena on parantaa jalostus- ja markkinointisektorin tehokkuutta, kannustaa maa- ja metsätaloustuotannon jalostamista uusiutuvaksi energiaksi, ottaa käyttöön uusia tekniikoita, luoda maa- ja metsätaloustuotteille uusia markkinamahdollisuuksia, painottaa laatua sekä parantaa ympäristönsuojelua, työturvallisuutta, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia. Tukea olisi mahdollisuuksien mukaan myönnettävä pien- ja mikroyrityksille, jotka muita paremmin lisäävät paikallisten tuotteiden arvoa. Samalla olisi yksinkertaistettava investointitukeen sovellettavia edellytyksiä verrattuna neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1257/1999 vahvistettuihin edellytyksiin. Maatalousinfrastruktuurin sekä luonnonkatastrofien varalta toteutettavien korjaavien ja ehkäisevien toimenpiteiden olisi osaltaan edistettävä maa- ja metsätalouden kilpailukyvyn parantamiseen liittyvää toimintalinjaa. Maataloustuotannon ja -tuotteiden laadun osalta olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on auttaa viljelijöitä noudattamaan yhteisön lainsäädäntöön perustuvia vaatimuksia, rohkaista viljelijöitä osallistumaan elintarvikkeiden laatujärjestelmiin ja myöntää tuottajaryhmille tukea tiedotus- ja menekinedistämistoimia varten. Vaatimusten noudattamista koskevan toimenpiteen tavoitteena on auttaa viljelijöitä panemaan nopeammin täytäntöön tiukat vaatimukset, jotka perustuvat ympäristöä, kansanterveyttä, eläinten ja kasvien terveyttä, eläinten hyvinvointia ja työturvallisuutta koskevaan yhteisön lainsäädäntöön, sekä valvoa, että viljelijät noudattavat kyseisiä vaatimuksia. Nämä vaatimukset voivat asettaa viljelijöille uusia velvollisuuksia, minkä vuoksi olisi tarjottava tukea, jolla voidaan osittain kattaa näistä velvollisuuksista aiheutuneet lisäkustannukset tai tulonmenetykset. Yhteisön tai kansalliseen elintarvikkeiden laatujärjestelmään osallistuville viljelijöille myönnettävää tukea koskevan toimenpiteen tavoitteena on antaa kuluttajille takeet kyseisten järjestelmien mukaisten tuotteiden tai tuotantoprosessien laadusta, saada maatalouden alkutuotteille lisäarvoa ja lisätä markkinamahdollisuuksia. Koska tällaisiin järjestelmiin osallistumisesta voi aiheutua lisäkustannuksia ja velvollisuuksia, joista ei markkinoilla saada täyttä korvausta, viljelijöitä olisi kannustettava osallistumaan näihin järjestelmiin. On tarpeen lisätä kuluttajien tietämystä edellä mainittujen laatujärjestelmien mukaisesti tuotetuista tuotteista ja niiden erityislaadusta. Tuottajaryhmille olisi myönnettävä tukea kuluttajille suunnattavaan tiedotukseen sekä kansallisiin maaseudun kehittämisohjelmiin kuuluvien laatujärjestelmien mukaisesti tuotettujen tuotteiden menekinedistämiseen. On tarpeen varmistaa eräiden vuoden 2003 liittymissopimuksella käyttöön otettujen yksittäisten toimenpiteiden asteittainen lakkauttaminen. Kyseessä ovat osittaista kotitarveviljelyä ja tuottajaryhmiä koskevat toimenpiteet, joita uusien jäsenvaltioiden maataloussektorilla voidaan toteuttaa ohjelmakauden ensimmäisten kahden vuoden aikana. Maankäyttöä koskeviin erityismenetelmiin myönnettävän tuen olisi edistettävä kestävää kehitystä rohkaisemalla viljelijöitä ja erityisesti metsänomistajia soveltamaan maankäyttömenetelmiä, joissa otetaan huomioon tarve luonnonympäristön ja maiseman säilyttämiseen sekä luonnonvarojen suojeluun ja parantamiseen. Tuen avulla olisi edistettävä kuudennen ympäristöä koskevan yhteisön toimintaohjelman ja kestävän kehityksen strategiaa koskevien Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmien täytäntöönpanoa. Keskeisiä käsittelyä edellyttäviä kysymyksiä ovat luonnon monimuotoisuus, Natura 2000 -alueiden hoito, vesistöjen ja maaperän suojelu, ilmastonmuutoksen lieventäminen, mukaan luettuna kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen, ammoniakkipäästöjen vähentäminen ja torjunta-aineiden kestävä käyttö. Metsätalous on olennainen osa maaseudun kehittämistä, ja kestävän maankäytön tukemiseen olisi sisällyttävä metsien kestävä hoito ja niiden moniulotteisen luonteen huomioon ottaminen. Metsistä on monenlaista hyötyä: ne tarjoavat raaka-ainetta uusiutuviin ja ympäristöystävällisiin tuotteisiin, ja niillä on merkittävä rooli taloudellisessa hyvinvoinnissa, luonnon monimuotoisuudessa, maailmanlaajuisessa hiilikierrossa, vesitaseessa, eroosion ja luonnonuhkien torjunnassa sekä virkistyspalvelujen tarjoajana. Metsätoimenpiteitä olisi toteutettava niiden sitoumusten nojalla, joita yhteisö ja jäsenvaltiot ovat tehneet kansainvälisellä tasolla, ja niiden olisi perustuttava jäsenvaltioiden kansallisiin tai alueellisiin metsäohjelmiin tai vastaaviin asiakirjoihin, joissa olisi otettava huomioon Euroopan metsien suojelua käsitelleissä ministerikokouksissa tehdyt sitoumukset. Metsätoimenpiteiden olisi edistettävä yhteisön metsästrategian täytäntöönpanoa. Kyseisen tuen olisi vältettävä vääristämästä kilpailua, eikä se saisi vaikuttaa markkinoihin. Vuoristoalueilla ja muilla alueilla maksettavien luonnonhaittakorvausten tavoitteena olisi maatalousmaan käytön jatkamisen myötä oltava maaseudun säilyttäminen ja kestävien viljelyjärjestelmien ylläpito ja edistäminen. Korvausten tason määrittämiseksi olisi vahvistettava objektiiviset muuttujat, jotta voidaan varmistaa kyseisen tukijärjestelmän tehokkuus ja sen tavoitteiden saavuttaminen. Natura 2000 -alueiden tehokkaan hoidon edistämiseksi viljelijöille olisi myönnettävä edelleenkin tukea alueilla, jotka ovat kärsineet erityishaitoista luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY [3] ja luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY [4] täytäntöönpanon vuoksi. Maatalouden ympäristötuilla olisi jatkossakin oltava merkittävä rooli maaseutualueiden kestävän kehityksen tukemisessa ja ympäristöpalvelujen lisääntyneeseen kysyntään vastaamisessa. Niillä olisi tämän lisäksi kannustettava viljelijöitä palvelemaan koko yhteiskuntaa ottamalla käyttöön tai soveltamalla edelleen maatalouden tuotantomenetelmiä, joissa otetaan huomioon ympäristön, maiseman ja sen ominaispiirteiden, luonnonvarojen, maaperän ja geneettisen monimuotoisuuden suojelu ja parantaminen. Saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti näiden tukien olisi katettava vain sitoumukset, jotka ylittävät asiaa koskevat pakolliset vaatimukset. Viljelijöitä olisi edelleenkin kannustettava noudattamaan tiukkoja eläinten hyvinvoinnin vaatimuksia säätämällä sellaisille viljelijöille myönnettävästä tuesta, jotka sitoutuvat noudattamaan asiaa koskevat pakolliset vaatimukset ylittäviä kotieläintuotannon vaatimuksia. Tuottamattomiin investointeihin olisi myönnettävä tukea silloin, kun ne ovat tarpeen maatalouden ympäristöohjelmissa tehtyjen sitoumusten toteuttamiseksi tai kun ne lisäävät maatilalla asianomaisen Natura 2000 -alueen yleishyödyllistä arvoa. Metsävaroja olisi laajennettava ja parannettava maatalousmaan ja muun kuin maatalousmaan ensimmäisellä metsityksellä ympäristönsuojelun edistämiseksi, luonnonuhkien ja tulipalojen torjumiseksi sekä ilmastonmuutoksen lieventämiseksi. Ensimmäisten metsitysten olisi sovelluttava paikallisiin olosuhteisiin, niissä olisi otettava huomioon ympäristönäkökohdat ja niillä olisi lisättävä luonnon monimuotoisuutta. Peltometsäviljelyjärjestelmien ekologinen ja sosiaalinen arvo on korkea, sillä niissä yhdistyvät laajaperäiset maa- ja metsätalousjärjestelmät, joiden tavoitteena on tuottaa korkealaatuista puuta ja muita metsätaloustuotteita. Niiden perustamista olisi tuettava. Ottaen huomioon metsien merkitys direktiivien 79/409/ETY ja 92/43/ETY onnistuneelle täytäntöönpanolle metsänomistajille olisi myönnettävä erityistukea kyseisten direktiivien täytäntöönpanosta aiheutuvien erityisten ongelmien ratkaisemiseen. Olisi otettava käyttöön sellaisista vapaaehtoisista sitoumuksista maksettavat metsätalouden ympäristötuet, joiden tavoitteena on lisätä luonnon monimuotoisuutta, suojella arvokkaita metsäekosysteemejä ja vahvistaa metsien suojeluarvoa suhteessa maaperän eroosioon, vesivarojen ja veden laadun ylläpitoon sekä luonnonuhkiin. Luonnononnettomuuksien ja metsäpalojen vahingoittamien metsätalouden tuotantomahdollisuuksien palauttamiseen ja ennalta ehkäisevien toimien käyttöönottamiseen olisi myönnettävä tukea. Metsäpaloja ehkäisevien toimien olisi katettava alueet, jotka jäsenvaltiot ovat luokitelleet metsänsuojeluohjelmissaan suuren tai keskisuuren metsäpaloriskin alueiksi. Metsänomistajien tuottamattomiin investointeihin olisi myönnettävä tukea silloin, kun ne ovat tarpeen metsätalouden ympäristösitoumusten toteuttamiseksi tai kun ne lisäävät metsissä asianomaisten alueiden yleishyödyllistä arvoa. Tämän asetuksen mukaisen maankäyttötuen kohdennetun ja tehokkaan käytön varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi nimettävä eräiden kyseiseen toimintalinjaan sisältyvien toimenpiteiden mukaiset toiminta-alat. Vuoristoalueet ja muut luonnonhaitta-alueet olisi nimettävä yhteisten puolueettomien kriteerien perusteella. Sen vuoksi olisi kumottava neuvoston direktiivit ja päätökset, joissa vahvistetaan tai muutetaan epäsuotuisten alueiden luetteloja tai maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta 20 päivänä toukokuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 950/97 [5] 21 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti. Natura 2000 -alueet nimetään direktiivien 79/409/ETY ja 92/43/ETY mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi nimettävä alueet, jotka soveltuvat metsitykseen ympäristösyistä, joita ovat esimerkiksi eroosion ja luonnonuhkien torjunta tai ilmastonmuutoksen lieventämiseen tähtäävä metsävarojen lisääminen, sekä suuren tai keskisuuren metsäpaloriskin metsäalueet. Olisi otettava käyttöön seuraamusjärjestelmä, jota sovelletaan tiettyjen maankäyttötoimenpiteiden mukaisiin tuensaajiin, jotka eivät noudata neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 4 ja 5 artiklassa ja liitteessä III ja IV säädettyjä pakollisia vaatimuksia koko maatilallaan ottaen huomioon noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus. Maaseutualueiden muutoksiin on tarpeen tarjota tukea auttamalla maaseudun asukkaita monipuolistamaan elinkeinojaan maatalouselinkeinon ulkopuolelle ja kehittämällä muita kuin maatalouteen liittyviä aloja, tukemalla työllisyyttä, parantamalla peruspalveluja ja toteuttamalla investointeja, joilla lisätään maaseutualueiden vetovoimaa, jotta voitaisiin muuttaa kehityssuuntaa, jossa on havaittavissa maaseudun taloudellinen ja sosiaalinen taantuminen sekä väestökato. Tässä yhteydessä on tarpeen pyrkiä myös parantamaan alan toimijoiden toimintaedellytyksiä. Tukea olisi myönnettävä muihin toimenpiteisiin, jotka liittyvät maaseudun laajempaan elinkeinoelämään. Toimenpiteiden luettelo olisi laadittava Leader-aloitteesta saatujen kokemusten perusteella ja ottaen huomioon maaseudun omien kehitysmahdollisuuksien monialaiset tarpeet. Paikallisten kehittämisstrategioiden täytäntöönpano voi vahvistaa alueellista koherenssia sekä laajemmin maaseudun elinkeinoihin ja väestöön suunnattujen toimenpiteiden välistä synergiaa. On tarpeen määritellä selkeästi periaatteet, joiden mukaan maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamista ja maaseutualueiden elämänlaadun parantamista koskeva toimintalinja on pantava täytäntöön johdonmukaisesti ja täydentävästi muiden yhteisön rahoitusvälineiden ja erityisesti koheesiopolitiikan välineiden kanssa. Leader-aloite on kolmen ohjelmakauden jälkeen saavuttanut tavoitteet, joiden ansiosta Leader-lähestymistapa on mahdollista sisällyttää maaseutualueilla laajemmin valtavirran maaseudun kehittämisohjelmiin. Sen vuoksi olisi säädettävä, että Leader-lähestymistavan perusperiaatteet siirretään ohjelmiin erityisten toimintalinjojen muodossa ja määritellään paikalliset toimintaryhmät sekä tuettavat toimenpiteet, mukaan luettuina paikallisten strategioiden täytäntöönpano, yhteistyö, verkottuminen ja pätevyyden hankkiminen. Leader-lähestymistavan merkitys huomioon ottaen huomattava osuus maaseuturahaston määrärahoista on varattava kyseiseen toimintalinjaan. Maaseuturahastosta on myönnettävä teknisen avun muodossa tukea ohjelmien täytäntöönpanoon liittyviin toimiin. Yhteisön tasolla olisi perustettava maaseudun kehittämisen verkosto osana yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o .../... [6] 5 artiklassa tarkoitettua teknistä apua. Olisi annettava säännökset käytettävissä olevien varojen jakamisesta. Maaseudun kehittämisen kokonaismäärärahat olisi jaettava vuosittain. Olisi sallittava määrärahojen merkittävä keskittäminen lähentymistavoitealueille. Jäsenvaltiolle lähentymistavoitteeseen EMOTR:n ohjausosastosta myönnettävät vuotuiset maaseuturahaston määrärahat yhdessä rakennerahastoista, koheesiorahastosta ja KOR:sta myönnettävien määrärahojen kanssa olisi rajoitettava enimmäismäärään, joka vahvistetaan ottaen huomioon jäsenvaltion valmiudet hyödyntää näitä määrärahoja. Jäsenvaltioiden käytettävissä olevien maksusitoumusmäärärahojen alustava jako olisi vahvistettava objektiivista ja avointa menettelyä käyttäen. Yhtenäistetyn ja innovatiivisen lähestymistavan edistämiseksi kolme prosenttia jäsenvaltioille myönnetyistä määrärahoista olisi otettava Leader-lähestymistapaa koskevaan yhteisön varaukseen. Näiden varojen lisäksi jäsenvaltioiden on otettava huomioon tukien mukauttamisesta saadut varat, joista säädetään [YMP:n rahoituksesta annetun] asetuksen (EY) N:o .../... 12 artiklan 2 kohdassa. Maaseuturahaston käytettävissä oleville määrärahoille olisi tehtävä ohjelmatyötä varten kiinteämääräinen indeksikorjaus. Maaseuturahaston rahoitusosuus maaseudun kehittämisen ohjelmatyöhön olisi vahvistettava suhteessa jäsenvaltioiden julkisiin menoihin ottaen huomioon maankäyttöä ja ympäristöä koskevan toimintalinjan merkitys, lähentymistavoitealueiden tilanne, Leader-lähestymistavalle annettu painoarvo, perustamissopimuksen 299 artiklassa tarkoitetut syrjäisimmät alueet ja saaret, jotka kuuluvat tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityistoimenpiteistä Aigeianmeren pienten saarten hyväksi 19 päivänä heinäkuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2019/93 [7] soveltamisalaan. Olisi vahvistettava menojen tukikelpoisuutta koskevat kansalliset säännöt toissijaisuusperiaatteen mukaisesti ja rajoittamatta poikkeuksien vahvistamista. Jotta varmistetaan, että maaseuturahaston toiminta on tehokasta ja oikeudenmukaista ja että sillä saavutetaan kestäviä vaikutuksia, olisi annettava säännökset, joilla taataan yritysinvestointien kestävyys ja vältetään maaseuturahaston käyttäminen epäterveen kilpailun aikaansaamiseksi. Maaseuturahastosta tuettujen toimien hajautettuun täytäntöönpanoon olisi liitettävä takeet, jotka koskevat erityisesti täytäntöönpanon laatua, tuloksia, moitteetonta varainhoitoa ja valvontaa. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava aiheellisia toimenpiteitä varmistaakseen hallinto- ja valvontajärjestelmien moitteettoman toiminnan. Tätä varten on tarpeen vahvistaa hallinto- ja valvontajärjestelmien yleiset periaatteet ja perustehtävät. Sen vuoksi on tarpeen nimetä edelleen vain yksi hallintoviranomainen ja täsmentää sen vastuualat. Kussakin maaseudun kehittämisohjelmassa on toteutettava asianmukaista seurantaa, josta vastaa seurantakomitea ja joka perustuu yhteisiin seuranta- ja arviointisääntöihin, jotka on vahvistettu ja pantu täytäntöön yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa pyrittäessä tehokkaasti vastaamaan maaseudun kehittämisen erityistarpeisiin. Maaseuturahastosta tuettujen toimien tehokkuus ja vaikutus riippuu myös yhteisiin seuranta- ja arviointisääntöihin perustuvasta paremmasta arvioinnista. Ohjelmien arvioinnissa olisi otettava erityisesti huomioon niiden valmistelu, täytäntöönpano ja loppuun saattaminen. Jotta yhteistyö toimisi tehokkaasti ja yhteisön toimintaa edistävästi, asiasta olisi tiedotettava mahdollisimman laajasti. Tästä ovat vastuussa ohjelmia hallinnoivat viranomaiset. Leader-lähestymistapaa koskeva yhteisön varaus olisi jaettava sen mukaan, miten ohjelmassa onnistuttiin noudattamaan kyseistä lähestymistapaa. Varauksen jakamista koskevat perusteet olisi vahvistettava vastaavasti. Tässä asetuksessa määriteltyihin maaseudun kehittämistoimenpiteisiin pitäisi voida myöntää jäsenvaltion tukea ilman yhteisön osarahoitusta. Tällaisen tuen huomattavan taloudellisen merkityksen vuoksi ja sen johdonmukaisuuden varmistamiseksi yhteisön tukea saavien toimenpiteiden kanssa sekä menettelyjen yksinkertaistamiseksi olisi vahvistettava erityiset valtiontukisäännöt ottaen huomioon myös asetuksen (EY) N:o 1257/1999 soveltamisesta saadut kokemukset. Lisäksi olisi säädettävä, että jäsenvaltiot voivat ohjelmatyön osana ja tämän asetuksen säännösten mukaista ilmoitusmenettelyä noudattaen myöntää valtiontukea, joka on tarkoitettu lisärahoitukseksi maaseudun kehittämistoimenpiteisiin, joihin myönnetään yhteisön tukea. Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet olisi toteutettava menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[8] mukaisesti. On tarpeen vahvistaa siirtymäsäännöt, joilla helpotetaan nykyisestä tukijärjestelmästä uuteen maaseudun kehittämisen tukijärjestelmään siirtymistä. Tässä asetuksessa säädetty uusi tukijärjestelmä korvaa nykyisen tukijärjestelmän. Näin ollen asetus (EY) N:o 1257/1999 olisi kumottava, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: I OSASTOTUEN TAVOITTEET JA YLEISET SÄÄNNÖT I LUKUSOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artiklaSoveltamisala 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan yleiset säännöt maaseudun kehittämiseen myönnettävälle yhteisön tuelle, joka rahoitetaan [YMP:n rahoituksesta annetulla] asetuksella (EY) N:o .../... perustetusta Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (jäljempänä 'maaseuturahasto'). 2. Tässä asetuksessa määritellään tavoitteet, joihin maaseudun kehittämispolitiikalla on pyrittävä. 3. Tässä asetuksessa määritellään maaseudun kehittämispolitiikan strateginen sisältö, johon kuuluu myös menetelmä maaseudun kehittämispolitiikkaa koskevien yhteisön strategisten suuntaviivojen ja kansallisen strategiasuunnitelman vahvistamiseksi. 4. Tässä asetuksessa määritellään maaseudun kehittämisen toimintalinjat ja toimenpiteet. 5. Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan kumppanuuteen, ohjelmatyöhön, arviointiin, varainhoitoon, seurantaan ja valvontaan jäsenvaltioiden ja komission välisen vastuunjaon perusteella. 2 artiklaMääritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan: a) 'ohjelmatyöllä' organisointi-, päätöksenteko- ja rahoitusmenettelyä eri vaiheissa tavoitteena panna täytäntöön yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteinen toiminta monivuotiselta pohjalta maaseuturahaston toimintalinjojen tavoitteiden saavuttamiseksi; b) 'alueella' alueyksikköä, joka vastaa 26 päivänä toukokuuta 2003 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1059/2003 [9] tarkoitettua tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistön tasoa I tai II (NUTS-taso I ja II); c) 'toimintalinjalla' yhtä maaseudun kehittämisohjelman strategian ensisijaista tavoitetta, joka vastaa yhtä tässä asetuksessa määritellyistä toimintalinjoista ja käsittää joukon johdonmukaisia toimenpiteitä, joiden mitattavissa olevat erityistavoitteet ovat suoraa seurausta kyseisten toimenpiteiden täytäntöönpanosta; d) 'toimenpiteellä' joukkoa toimia, joilla toimintalinja pyritään panemaan täytäntöön; e) 'toimella' hanketta, jonka on valinnut hallintoviranomainen tai joka on valittu sen vastuulla tai jonka on valinnut paikallinen toimintaryhmä noudattaen kyseisen maaseudun kehittämisohjelman osalta vahvistettuja perusteita, ja jonka yksi tai useampi tuensaaja panee täytäntöön tavalla, joka mahdollistaa sen toimenpiteen tavoitteiden saavuttamisen, johon toimi liittyy; f) 'yhteisillä seuranta- ja arviointisäännöillä' komission ja jäsenvaltioiden kehittämää yleistä lähestymistapaa, jossa määritellään rajallinen määrä yhteisiä indikaattoreita, jotka liittyvät perustason tilanteeseen ja ohjelmien rahoituksen toteuttamiseen, täytäntöönpanoon, tuloksiin ja vaikutuksiin; g) 'paikallisella kehittämisstrategialla' johdonmukaista joukkoa toimia, joilla pyritään vastaamaan paikallisiin tavoitteisiin ja tarpeisiin ja jotka pannaan täytäntöön yhteistyössä soveltuvalla tasolla; h) 'tuensaajalla' julkista tai yksityistä toimijaa, elintä taikka yritystä, joka vastaa toimien täytäntöönpanosta tai tuen vastaanottamisesta; i) 'julkisilla menoilla' toimien rahoitukseen myönnettyä julkista rahoitusosuutta, joka on peräisin valtion talousarviosta, alueellisten tai paikallisten viranomaisten talousarviosta tai Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta; j) 'lähentymistavoitteella' Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen (EY) N:o .../... [10] 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun toimen tavoitetta. II LUKUTEHTÄVÄT JA TAVOITTEET 3 artiklaTehtävät Maaseuturahasto edistää osaltaan maaseudun kestävää kehittämistä kaikkialla yhteisössä tavalla, joka täydentää yhteisen maatalouspolitiikan markkina- ja tulotukivälineitä, koheesiopolitiikkaa ja yhteistä kalastuspolitiikkaa. 4 artiklaTavoitteet 1. Maaseudun kehittämistuella pyritään: a) parantamaan maa- ja metsätalouden kilpailukykyä rakenneuudistukseen myönnettävän tuen avulla; b) parantamaan ympäristön ja maaseudun tilaa maankäyttöön myönnettävän tuen avulla; c) parantamaan maaseutualueiden asukkaiden elämänlaatua ja kannustamaan taloudellisen toiminnan monipuolistamiseen. 2. Edellä 1 kohdassa vahvistetut tavoitteet pannaan täytäntöön IV osastossa määriteltyjen neljän toimintalinjan avulla. III LUKUTUEN PERIAATTEET 5 artiklaTäydentävyys, johdonmukaisuus ja vaatimustenmukaisuus 1. Maaseuturahastosta myönnetään tukea, joka täydentää kansallisia, alueellisia ja paikallisia toimia, joilla yhteisön ensisijaiset tavoitteet pyritään panemaan täytäntöön. 2. Komissio ja jäsenvaltiot varmistavat, että maaseuturahaston ja jäsenvaltioiden tuki on yhteisön toimien, politiikkojen ja tavoitteiden mukaista. Maaseuturahaston tuen on oltava taloudellisen ja sosiaalisen koheesion tavoitteiden ja erityisesti Euroopan kalatalousrahaston tavoitteiden mukaista. 3. Tämä johdonmukaisuus varmistetaan 9 artiklassa tarkoitetuissa yhteisön strategisissa suuntaviivoissa, 11 artiklassa tarkoitetussa kansallisessa strategiasuunnitelmassa, 15 artiklassa tarkoitetuissa maaseudun kehittämisohjelmissa ja 13 artiklassa tarkoitetussa komission vuotuisessa kertomuksessa. 4. On varmistettava johdonmukaisuus myös Euroopan maatalouden tukirahastosta rahoitettujen toimenpiteiden kanssa. 5. Tämän asetuksen mukaista tukea ei voida myöntää yhteisten markkinajärjestelyjen mukaista tukea saaviin järjestelmiin lukuun ottamatta mahdollisia 95 artiklan 2 kohdan mukaisia, vielä määrittelemättömiä poikkeuksia. 6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maaseuturahastosta rahoitettavat toimet ovat perustamissopimuksen ja sen nojalla annettujen säädösten mukaisia. 6 artiklaKumppanuus 1. Maaseuturahaston tuki pannaan täytäntöön komission ja jäsenvaltioiden välisillä läheisillä neuvotteluilla, jäljempänä 'kumppanuus', ja kuullen jäsenvaltioiden voimassa olevien sääntöjen ja käytänteiden mukaisesti nimeämiä viranomaisia ja elimiä, joita ovat: a) toimivaltaiset alueelliset, paikalliset ja muut viranomaiset; b) talouselämän edustajat ja työmarkkinaosapuolet; c) kaikki muut asiaan kuuluvat tahot, jotka edustavat kansalaisyhteiskuntaa ja valtiosta riippumattomia järjestöjä (erityisesti ympäristöjärjestöjä), sekä miesten ja naisten välisen tasa-arvon edistämisestä vastuussa olevat tahot. Jäsenvaltion on nimettävä kansalliselta, alueelliselta ja paikalliselta tasolta sekä talouselämän edustajien, työmarkkinaosapuolten, ympäristöjärjestöjen tai muiden piirien joukosta edustavimmat kumppanit, jäljempänä 'kumppanit'. Jäsenvaltion on luotava edellytykset kaikkien asianomaisten tahojen laajalle ja tehokkaalle osallistumiselle kansallisten sääntöjen ja käytänteiden mukaisesti ja otettava huomioon tarve edistää miesten ja naisten välistä tasa-arvoa sekä kestävää kehitystä ottamalla mukaan ympäristön suojelua ja parantamista koskevat vaatimukset. 2. Kumppanuutta on harjoitettava ottaen asianmukaisesti huomioon kunkin osapuolen institutionaalinen, oikeudellinen ja rahoitusvastuu. 3. Kumppanuus koskee kansallisen strategiasuunnitelman valmistelua ja seurantaa sekä maaseudun kehittämisohjelmien valmistelua, täytäntöönpanoa, seurantaa ja arviointia. Jäsenvaltion on huolehdittava, että asiaan kuuluvat kumppanit osallistuvat ohjelmatyön eri vaiheisiin ottaen asianmukaisesti huomioon kullekin vaiheelle asetettu määräaika. 7 artiklaToissijaisuus Jäsenvaltiot ovat omien institutionaalisten järjestelyjensä mukaisesti vastuussa maaseudun kehittämisohjelmien täytäntöönpanosta soveltuvalla aluetasolla. Niiden on kannettava kyseinen vastuunsa tämän asetuksen säännöksiä noudattaen. 8 artiklaMiesten ja naisten välinen tasa-arvo Jäsenvaltiot ja komissio edistävät miesten ja naisten välistä tasa-arvoa ohjelman täytäntöönpanon eri vaiheissa. Tämä kattaa suunnittelu-, täytäntöönpano-, valvonta- ja arviointivaiheet. II OSASTOSTRATEGINEN LÄHESTYMISTAPA MAASEUDUN KEHITTÄMISEEN I LUKUYHTEISÖN STRATEGISET SUUNTAVIIVAT 9 artiklaSisältö ja vahvistaminen 1. Neuvosto vahvistaa yhteisön tasolla maaseudun kehittämistä koskevat strategiset suuntaviivat 1 päivänä tammikuuta 2007 alkavaksi ja 31 päivänä joulukuuta 2013 päättyväksi ohjelmakaudeksi yhteisön tasolla asetettujen ensisijaisten poliittisten tavoitteiden perusteella. Suuntaviivoissa vahvistetaan kyseiseksi ohjelmakaudeksi maaseudun kehittämistä koskevat yhteisön tason strategiset tavoitteet jokaisen tässä asetuksessa säädetyn toimintalinjan täytäntöönpanemiseksi. 2. Yhteisön strategiset suuntaviivat vahvistetaan perustamissopimuksen 37 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen kolmen kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta. Asiaa koskeva päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. 10 artiklaTarkistaminen Yhteisön strategisille suuntaviivoille voidaan tehdä väliarviointi erityisesti yhteisön ensisijaisiin tavoitteisiin tehtyjen muutosten huomioon ottamiseksi. II LUKUKANSALLINEN STRATEGIASUUNNITELMA 11 artiklaSisältö 1. Jäsenvaltion on toimitettava kansallinen strategiasuunnitelma, jossa ilmoitetaan maaseuturahaston ja kyseisen jäsenvaltion toiminnan tavoitteet ottaen huomioon maaseudun kehittämistä koskevat yhteisön strategiset suuntaviivat, niiden erityistavoitteet sekä maaseuturahastosta ja muista rahoituslähteistä saatava rahoitus. 2. Kansallisen strategiasuunnitelman avulla on varmistettava, että maaseudun kehittämiseen myönnettävä yhteisön tuki on yhteisön strategisten suuntaviivojen mukaista ja että yhteisön, kansalliset ja alueelliset tavoitteet ovat keskenään yhteensopivia. Kansallinen strategiasuunnitelma toimii viitetyökaluna maaseuturahaston ohjelmatyön valmistelussa. Se pannaan täytäntöön maaseudun kehittämisohjelmissa. 3. Kuhunkin kansalliseen strategiasuunnitelmaan on sisällyttävä: a) arvio taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta sekä ympäristötilanteesta ja kehitysmahdollisuuksista; b) yhteisön ja asianomaisen jäsenvaltion yhteistä toimintaa varten valittu strategia, josta käy ilmi, että valinnat on tehty yhteisön strategisia suuntaviivoja noudattaen; c) kunkin toimintalinjan mukaiset maaseudun kehittämisen aihe- ja aluekohtaiset tavoitteet, mukaan luettuina tärkeimmät määrällisesti ilmaistut tavoitteet ja asiaan kuuluvat seuranta- ja arviointi-indikaattorit; d) luettelo kansallisen strategiasuunnitelman täytäntöönpanemiseksi toteutettavista maaseudun kehittämisohjelmista ja maaseuturahaston määrärahojen alustava jako kuhunkin ohjelmaan, mukaan luettuina tukien mukauttamisesta asetuksen (EY) N:o 1782/2003 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti saadut varat; e) keinot, joilla varmistetaan yhteensovittaminen muiden YMP:n välineiden ja koheesiopolitiikan kanssa; f) tarvittaessa talousarvio [koheesiosta annetun] asetuksen (EY) N:o .../... 3 artiklassa säädetyn lähentymistavoitteen saavuttamiseksi; g) kuvaus yksityiskohtaisista säännöistä ja ilmoitus määrästä, joka on varattu 67 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa ja 69 artiklassa tarkoitetun kansallisen maaseutuverkoston perustamiseen, mukaan luettuina alueellisen ohjelmatyön valinneet jäsenvaltiot. 11 a artiklaKansallisen strategiasuunnitelman tekeminen 1. Kunkin jäsenvaltion on tehtävä kansallinen strategiasuunnitelmansa heti sen jälkeen, kun yhteisön strategiset suuntaviivat on vahvistettu. Suunnitelma on tehtävä jäsenvaltioiden institutionaalisia järjestelyjä noudattaen 6 artiklassa tarkoitettujen kumppanien kanssa tehdyn tiiviin yhteistyön perusteella. Se on laadittava tiiviissä yhteistyössä komission kanssa, ja sen on katettava kausi, joka alkaa 1 päivänä tammikuuta 2007 ja päättyy 31 päivänä joulukuuta 2013. 2. Kunkin jäsenvaltion on lähetettävä kansallinen strategiasuunnitelmansa komissiolle ennen maaseudun kehittämisohjelmiensa toimittamista. III LUKUSTRATEGINEN SEURANTA 12 artiklaJäsenvaltion vuotuinen yhteenvetokertomus 1. Kunkin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle ensimmäisen kerran vuonna 2008 ja sen jälkeen vuosittain viimeistään 1 päivänä lokakuuta yhteenvetokertomus jäsenvaltion strategian ja tavoitteiden täytäntöönpanon edistymisestä ja siitä, miten ne ovat edistäneet maaseudun kehittämistä koskevien yhteisön strategisten suuntaviivojen noudattamista. 2. Kertomuksessa on tehtävä yhteenveto 86 artiklassa tarkoitetuista ohjelman täytäntöönpanoa koskevista vuotuisista kertomuksista ja ilmoitettava erityisesti: a) maaseudun kehittämisohjelmien saavutukset ja tulokset suhteessa kansallisessa strategiasuunnitelmassa vahvistettuihin indikaattoreihin; b) kustakin ohjelmasta laadittujen jatkuvien vuosiarviointien tulokset. 3. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yhtenäisten ohjelmien osalta sisällyttää 86 artiklassa tarkoitettuihin vuotuisiin täytäntöönpanokertomuksiin 2 kohdassa säädetyt tiedot 86 artiklassa säädetyssä määräajassa. 13 artiklaKomission vuosikertomus 1. Komissio laatii ensimmäisen kerran vuonna 2009 ja sen jälkeen kunkin vuoden alussa vuosikertomuksen, jossa tehdään yhteenveto kansallisten strategiasuunnitelmien ja yhteisön strategisten suuntaviivojen täytäntöönpanoon liittyvistä tärkeimmistä saavutuksista, suuntauksista ja haasteista. Komissio laatii kertomuksen 12 artiklassa tarkoitetuista jäsenvaltioiden vuotuisista yhteenvetokertomuksista tekemiensä analyysien ja arviointien sekä muiden saatavilla olevien tietojen perusteella. Siinä ilmoitetaan toimenpiteet, joita jäsenvaltiot ja komissio ovat toteuttaneet tai tulevat toteuttamaan varmistaakseen kertomuksen päätelmien asianmukaisen noudattamisen. 2. Komission vuosikertomus toimitetaan neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle. III OSASTOOHJELMATYÖ I LUKUOHJELMATYÖN SISÄLTÖ 14 artiklaMaaseudun kehittämisohjelmat 1. Maaseuturahasto toimii jäsenvaltioissa maaseudun kehittämisohjelmien välityksellä. Ohjelmissa pannaan täytäntöön maaseudun kehittämisstrategia toimenpiteillä, jotka on ryhmitelty IV osastossa määriteltyjen toimintalinjojen mukaan. Maaseuturahastosta haetaan tukea näiden toimintalinjojen tavoitteiden saavuttamiseksi. Kunkin maaseudun kehittämisohjelman voimassaolon on ajoituttava 1 päivän tammikuuta 2007 ja 31 päivän joulukuuta 2013 väliselle kaudelle. 2. Jäsenvaltio voi toimittaa koko alueensa käsittävän yhtenäisen ohjelman tai kutakin aluettaan koskevat erilliset ohjelmat. 15 artiklaOhjelmien sisältö Jokaiseen maaseudun kehittämisohjelmaan on sisällyttävä: a) tilanneanalyysi vahvuuksista ja heikkouksista, tilanteen korjaamiseksi valittu strategia ja 89 artiklassa tarkoitettu ennakkoarviointi; b) perustelut valituille tavoitteille ottaen huomioon yhteisön strategiset suuntaviivat ja kansallinen strategiasuunnitelma sekä ennakkoarvioinnin perusteella odotetut vaikutukset; c) toimintalinjoja koskevat tiedot ja kunkin toimintalinjan osalta ehdotetut toimenpiteet ja niitä koskeva kuvaus, mukaan luettuina todennettavissa olevat erityistavoitteet ja 85 artiklassa tarkoitetut indikaattorit, joiden avulla voidaan mitata ohjelman edistymistä, toimivuutta ja tehokkuutta; d) rahoitussuunnitelma, jossa on kaksi taulukkoa: i) taulukko, jossa vahvistetaan 70 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti kullekin vuodelle suunniteltu maaseuturahaston kokonaisrahoitusosuus. Tarvittaessa rahoitussuunnitelmasta on käytävä maaseuturahaston kokonaisrahoituksen osalta erikseen ilmi ne määrärahat, jotka osoitetaan lähentymistavoitealueille. Maaseuturahaston suunnitellun vuotuisen rahoitusosuuden on oltava rahoitusnäkymien mukainen; ii) taulukko, jossa määritellään koko ohjelmakauden ajalta ja jokaisen toimintalinjan osalta suunnitellut yhteisön rahoitusosuuden ja kansallisten julkisten rahoitusosuuksien määrät, maaseuturahaston rahoitusosuuden taso kunkin toimintalinjan osalta sekä tekniseen apuun varattu määrä. Tarvittaessa taulukosta on käytävä erikseen ilmi lähentymistavoitealueille varattu maaseuturahaston rahoitusosuus ja vastaavat kansalliset julkiset rahoitusosuudet; e) suunniteltujen toimenpidekohtaisten määrien alustava jakautuminen julkisiin ja yksityisiin menoihin; f) tiedot, jotka ovat tarpeen kilpailusääntöjen noudattamisen arvioimiseksi ja tarvittaessa luettelo perustamissopimuksen 87 artiklan nojalla sallituista tukijärjestelmistä; g) selvitys siitä, miten ohjelma täydentää muista yhteisen maatalouspolitiikan ja koheesiopolitiikan välineistä sekä Euroopan kalatalousrahastosta rahoitettuja toimenpiteitä; h) ohjelman täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt, mukaan luettuina: i) kaikkien 76 artiklassa säädettyjen viranomaisten nimeäminen jäsenvaltiossa; ii) kuvaus seuranta- ja arviointijärjestelmistä sekä seurantakomitean kokoonpanosta; iii) yksityiskohtaiset tiedot Leader-lähestymistavan täytäntöönpanosta; iv) kuvaus valvontajärjestelmistä, erityisesti ohjelman täytäntöönpanosta vastaavien viranomaisten ja elinten organisaatiosta ja menettelyistä sekä näiden viranomaisten ja elinten sisällä toimivasta sisäisen tarkastuksen järjestelmästä; v) säädökset, joilla varmistetaan ohjelman julkistaminen; vi) kuvaus komission ja jäsenvaltioiden välillä sovituista sähköistä tiedonvaihtoa koskevista menettelyistä tässä asetuksessa säädettyjen maksuja, seurantaa ja arviointia koskevien vaatimusten täyttämiseksi; i) edellä 6 artiklassa tarkoitettujen kumppanien nimeäminen ja kumppanien kuulemisten tulokset. 16 artiklaToimintalinjojen välinen tasapaino Kuhunkin 4 artiklassa tarkoitettuun kolmeen tavoitteeseen suunnatun yhteisön rahoitusosuuden on oltava vähintään 15 prosenttia ohjelmaan myönnetystä maaseuturahaston kokonaisrahoitusosuudesta, kun kyse on IV osaston I luvun I ja III jaksoissa tarkoitetuista toimintalinjoista 1 ja 3, ja vähintään 25 prosenttia ohjelmaan myönnetystä maaseuturahaston kokonaisrahoitusosuudesta, kun kyse on I luvun II jaksossa tarkoitetusta toimintalinjasta 2. II LUKULAATIMINEN, HYVÄKSYMINEN JA TARKISTAMINEN 17 artiklaLaatiminen ja hyväksyminen 1. Jäsenvaltion on laadittava maaseudun kehittämisohjelmat 6 artiklassa tarkoitettujen kumppanien kanssa tehdyn tiiviin yhteistyön perusteella. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 15 artiklassa mainitut tiedot sisältävä ehdotus kustakin maaseudun kehittämisohjelmasta mahdollisimman pian sen jälkeen, kun ne ovat toimittaneet komissiolle strategiasuunnitelmansa 11 a artiklan 2 kohdan mukaisesti. 3. Komissio arvioi ehdotetut ohjelmat ottaen huomioon niiden johdonmukaisuuden maaseudun kehittämistä koskevien yhteisön strategisten suuntaviivojen, kansallisen strategiasuunnitelman ja tämän asetuksen kanssa. Jos komissio katsoo, että maaseudun kehittämisohjelma ei ole yhteisön strategisten suuntaviivojen, kansallisen strategiasuunnitelman tai tämän asetuksen mukainen, se kehottaa jäsenvaltiota tarkistamaan ehdotettua ohjelmaa vastaavasti. 4. Kukin maaseudun kehittämisohjelma hyväksytään 95 artiklan 2 kohdassa vahvistettua menettelyä noudattaen mahdollisimman pian sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat ohjelman toimittaneet. 18 artiklaTarkistaminen 1. Maaseudun kehittämisohjelmia on jäsenvaltion tai komission aloitteesta tarkistettava ja tarvittaessa mukautettava loppukauden osalta seurantakomitean annettua hyväksyntänsä. Näiden tarkistusten tarkoituksena on ottaa huomioon arviointien ja komission vuosikertomusten päätelmät ja erityisesti tehostaa tai mukauttaa sitä tapaa, jolla yhteisön ensisijaiset tavoitteet otetaan huomioon. Maaseudun kehittämisohjelmia on tarvittaessa tarkistettava 92 artiklassa tarkoitetun Leader-varauksen jakamisen jälkeen. 2. Komissio tekee maaseudun kehittämisohjelmien tarkistamispyynnöistä päätöksen 95 artiklan 2 kohdassa vahvistettua menettelyä noudattaen pian sen jälkeen, kun jäsenvaltio on toimittanut tarkistamispyynnön. Komission hyväksyntää edellyttävät muutokset määritellään 95 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. IV OSASTOMAASEUDUN KEHITTÄMISEN TOIMINTALINJAT I LUKUTOIMINTALINJAT 1 jakso TOIMINTALINJA 1:MAA- JA METSÄTALOUSALANKILPAILUKYVYN PARANTAMINEN 19 ARTIKLAToimenpiteet Maa- ja metsätalousalan kilpailukykyä koskeva tuki pitää sisällään: a) toimenpiteet alan toimijoiden toimintaedellytysten parantamiseksi seuraavin keinoin: i) maa- ja metsätalousaloilla toimiville henkilöille tarjottavaa ammatillista koulutusta ja tiedotusta koskevat toimet, ii) nuorten viljelijöiden toiminnan aloitustuki, iii) maanviljelijöiden ja maataloustyöntekijöiden varhaiseläke, iv) maanviljelijöiden ja metsänomistajien käyttämät neuvontapalvelut, v) tilanhoito- ja lomituspalvelujen sekä maa- ja metsätalouden neuvontapalvelujen perustaminen; b) toimenpiteet alan fyysisten toimintaedellytysten rakenteelliseksi uudistamiseksi seuraavin keinoin: i) maatilojen nykyaikaistaminen, ii) metsien taloudellisen arvon parantaminen, iii) maa- ja metsätalouden alkutuotannon arvon lisääminen, iv) maa- ja metsätalouden kehittämiseen ja mukauttamiseen liittyvien infrastruktuurien parantaminen ja kehittäminen, v) luonnononnettomuuksien vahingoittamien maatalouden tuotantomahdollisuuksien palauttaminen ja asianmukaisten ennalta ehkäisevien toimien käyttöönotto; c) toimenpiteet maataloustuotannon ja -tuotteiden laadun parantamiseksi seuraavin keinoin: i) viljelijöiden auttaminen sopeutumaan yhteisön lainsäädäntöön perustuviin tiukkoihin vaatimuksiin, ii) elintarvikkeiden laatujärjestelmiin osallistuville viljelijöille myönnettävä tuki, iii) tuottajaryhmille myönnettävä tuki elintarvikkeiden laatujärjestelmien mukaisia tuotteita koskevia tiedotus- ja menekinedistämistoimia varten; d) uusia jäsenvaltioita koskevat siirtymäkauden toimenpiteet, jotka liittyvät: i) rakenneuudistuksen kohteeksi joutuneiden osittaisten kotitarvetilojen tukemiseen, ii) tuottajaryhmien perustamisen tukemiseen. 1 alajaksoAlan toimijoiden toimintaedellytysten parantamiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin liittyvät vaatimukset 20 ARTIKLAAmmatillista koulutusta ja tiedotusta koskevat toimet Edellä 19 artiklan a kohdan i alakohdassa säädetyn tuen piiriin eivät kuulu ohjaus- tai koulutuskurssit, jotka ovat osa keskiasteen tai sitä ylemmän koulutusasteen tavanomaisia maa- ja metsätalousalan koulutusohjelmia tai -järjestelmiä. 21 artiklaNuorten viljelijöiden aloitustuki 1. Edellä 19 artiklan a kohdan ii alakohdassa säädettyä tukea myönnetään henkilöille, jotka: a) ovat alle 40-vuotiaita ja ryhtyvät ensimmäistä kertaa tilanpidosta vastaaviksi maatalousyrittäjiksi; b) ovat riittävän ammattitaitoisia; c) esittävät maataloustoimintansa kehittämiseksi liiketoimintasuunnitelman. 2. Tuki myönnetään kertapalkkiona, jonka enimmäismäärä vahvistetaan liitteessä I. 22 artiklaVarhaiseläke 1. Edellä 19 artiklan a kohdan iii alakohdassa säädettyä tukea myönnetään: a) maanviljelijöille, jotka päättävät lopettaa maataloustoiminnan harjoittamisen ja luovuttaa tilansa muille viljelijöille; b) maataloustyöntekijöille, jotka päättävät lopettaa pysyvästi maatilalla työskentelyn. 2. Luopujan on: a) oltava luovutushetkellä vähintään 55-vuotias muttei vielä yleisessä eläkeiässä tai oltava luovutushetkellä vähintään kymmenen vuotta nuorempi kuin yleinen eläkeikä kyseisessä jäsenvaltiossa; b) luovuttava pysyvästi kaikesta kaupallisen maatalouden harjoittamisesta; c) täytynyt harjoittaa maataloutta kymmenen vuoden ajan ennen luovutusta. Tilan jatkajan on: a) seurattava luopujaa ryhtymällä 21 artiklan mukaisesti maatalousyrittäjäksi, tai b) oltava alle 50-vuotias maanviljelijä ja otettava haltuunsa edeltäjänsä luovuttama tila sen koon lisäämiseksi. Maataloustyöntekijän on: a) oltava vähintään 55-vuotias muttei vielä yleisessä eläkeiässä tai oltava vähintään kymmenen vuotta nuorempi kuin yleinen eläkeikä kyseisessä jäsenvaltiossa; b) täytynyt edellisen viiden vuoden aikana käyttää vähintään puolet työajastaan maataloustyöhön avustavana perheenjäsenenä tai maataloustyöntekijänä; c) täytynyt työskennellä luopujan maatilalla vähintään kahta kokopäiväisesti työskenneltyä vuotta vastaava aika luopujan varhaiseläkkeelle siirtymistä edeltävien neljän vuoden aikana; d) kuuluttava sosiaaliturvajärjestelmään. 3. Varhaiseläketuen kokonaiskesto on luopujan ja maataloustyöntekijän osalta enintään kymmenen vuotta. Se ei saa jatkua sen jälkeen, kun luopuja on täyttänyt 70 vuotta tai kun maataloustyöntekijä on saavuttanut yleisen eläkeiän. Jos jäsenvaltio maksaa luopujalle tavanomaista vanhuuseläkettä, varhaiseläketuki myönnetään sen lisänä ottaen huomioon kansallisen vanhuuseläkkeen määrä. 4. Tuki myönnetään vuotuisena tukena, ja sen enimmäismäärä vahvistetaan liitteessä I. 23 artiklaNeuvontapalvelujen käyttö 1. Edellä 19 artiklan a kohdan iv alakohdassa säädettyä tukea myönnetään: a) viljelijöille ja metsänomistajille sellaisten neuvontapalvelujen käyttämisestä aiheutuviin kustannuksiin, jotka on tarkoitettu lisäämään tilojen kokonaistehokkuutta; b) viljelijöille sellaisten neuvontapalvelujen käyttämisestä aiheutuviin kustannuksiin, jotka on tarkoitettu parantamaan yhteisön lainsäädäntöön perustuvien ympäristönsuojelua, kansanterveyttä, eläinten ja kasvien terveyttä, eläinten hyvinvointia sekä työturvallisuutta koskevien vaatimusten noudattamista. 2. Neuvontapalvelujen käyttämisestä maksettavan tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 24 artiklaTilanhoito-, lomitus- ja neuvontapalvelujen perustaminen Edellä 19 artiklan a kohdan v alakohdassa tarkoitettua tukea myönnetään tilanhoito-, lomitus- ja neuvontapalvelujen perustamisesta aiheutuviin kustannuksiin. Tätä alenevaa tukea maksetaan enintään viiden vuoden ajan palvelujen perustamisesta. 2 alajaksoFyysisten toimintaedellytysten rakenteelliseksi uudistamiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin liittyvät vaatimukset 25 ARTIKLAMaatilojen nykyaikaistaminen 1. Edellä 19 artiklan b kohdan i alakohdassa säädettyä tukea myönnetään maanviljelijöille investointeihin, jotka: a) parantavat maatilan kokonaistehokkuutta, ja b) ovat kyseiseen investointiin sovellettavien yhteisön vaatimusten mukaisia. Jos investoinnit tehdään yhteisön vaatimusten täyttämiseksi, tukea voidaan myöntää vain niihin investointeihin, jotka tehdään hiljattain käyttöön otettujen yhteisön vaatimusten täyttämiseksi. Tällöin viljelijöille voidaan kyseisen vaatimuksen täyttämiseksi myöntää enintään 36 kuukauden pituinen lisäaika, joka alkaa päivästä, jolloin vaatimuksesta tulee viljelijälle pakollinen. 2. Tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 26 artiklaMetsien taloudellisen arvon parantaminen 1. Edellä 19 artiklan b kohdan ii alakohdassa säädettyä investointitukea myönnetään sellaisia metsiä varten, jotka ovat yksityisomistajien tai heidän yhdistystensä taikka kuntien tai kuntayhtymien omistuksessa. Tämä rajoitus ei koske subtrooppisia metsiä eikä Azorien, Madeiran ja Ranskan merentakaisten departementtien metsäaloja. 2.Investointien on perustuttava metsänhoitosuunnitelmiin. 3. Tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 27 artiklaMaa- ja metsätalouden alkutuotannon arvon lisääminen 1. Edellä 19 artiklan b kohdan iii alakohdassa säädettyä tukea myönnetään investointeihin, jotka: a) parantavat yrityksen kokonaistehokkuutta; b) liittyvät perustamissopimuksen liitteeseen I kuuluvien muiden tuotteiden kuin kalastustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen metsätaloustuotteet mukaan luettuina, ja c) ovat kyseiseen investointiin sovellettavien yhteisön vaatimusten mukaisia. Jos investoinnit tehdään yhteisön vaatimusten täyttämiseksi, tukea voidaan myöntää vain 2 kohdassa tarkoitettujen mikroyritysten tekemiin investointeihin, jotka tehdään hiljattain käyttöön otettujen yhteisön vaatimusten täyttämiseksi. Tällöin voidaan kyseisen vaatimuksen täyttämiseksi myöntää enintään 36 kuukauden pituinen lisäaika, joka alkaa päivästä, jolloin vaatimuksesta tulee yritykselle pakollinen. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu tuki rajoitetaan koskemaan komission suosituksessa 2003/361/EY [11] tarkoitettuja mikro- ja pienyrityksiä. Metsätaloustuotannon tapauksessa tuki rajoitetaan mikroyrityksiin. Tukea ei saa myöntää vaikeuksissa oleville yrityksille, sellaisina kuin ne määritellään vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja niiden rakenteiden uudistamiseksi myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa [12]. 3.Tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 28 artiklaMaa- ja metsätalouden kehittämiseen ja mukauttamiseen liittyvä infrastruktuuri Edellä 19 artiklan b kohdan iv alakohdassa säädetty tuki voi kattaa erityisesti toimet, jotka liittyvät maa- ja metsätalousmaalle pääsyyn, energiahuoltoon ja vesitalouteen. 3 alajaksoMaataloustuotannon ja -tuotteiden laadun parantamiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin liittyvät vaatimukset 29 ARTIKLAYhteisön lainsäädäntöön perustuvien vaatimusten täyttäminen 1. Edellä 19 artiklan c kohdan i alakohdassa säädetyllä tuella korvataan osittain sellaisille viljelijöille aiheutuneet kustannukset ja tulonmenetykset, joiden on täytettävä ympäristönsuojelua, kansanterveyttä, eläinten ja kasvien terveyttä, eläinten hyvinvointia sekä työturvallisuutta koskevat vaatimukset. Näiden vaatimusten on oltava kansallisessa lainsäädännössä hiljattain käyttöönotettuja ja sisällettävä maatalouskäytäntöä koskevia uusia velvoitteita tai rajoituksia, jotka vaikuttavat huomattavasti maatilan tavanomaisiin toimintakustannuksiin ja koskevat merkittävää viljelijäjoukkoa. 2. Tuki on myönnettävä kiinteämääräisenä, väliaikaisena ja alenevana vuotuisena tukena, ja sitä voidaan myöntää enintään viiden vuoden ajan päivästä, jolloin vaatimuksesta tulee yhteisön lainsäädännön mukaisesti pakollinen. Tuen enimmäismäärä vahvistetaan liitteessä I. 30 artiklaViljelijöiden osallistuminen elintarvikkeiden laatujärjestelmiin 1. Edellä 19 artiklan c kohdan ii alakohdassa säädetty tuki: a) kattaa ainoastaan ihmisravinnoksi tarkoitetut maataloustuotteet; b) myönnetään yhteisön elintarvikkeiden laatujärjestelmiin tai jäsenvaltioissa hyväksyttyihin laatujärjestelmiin, jotka täyttävät 95 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määriteltävät täsmälliset vaatimukset; tukea ei myönnetä järjestelmiin, joiden yksinomainen tarkoitus on varmistaa yhteisön tai kansallisen lainsäädännön mukaisten pakollisten vaatimusten noudattamisen tiukempi valvonta; c) myönnetään vuotuisena kannustinpalkkiona, jonka taso määritellään tuettuihin järjestelmiin osallistumisesta aiheutuvien kiinteiden kustannusten mukaan, ja sitä voidaan myöntää enintään viiden vuoden ajan. 2. Tuen enimmäismäärä vahvistetaan liitteessä I. 31 artiklaTiedotus- ja menekinedistämistoimet Edellä 19 artiklan c kohdan iii alakohdassa säädetty tuki koskee tuotteita, joille myönnetään tukea osallistumisesta 30 artiklassa tarkoitettuihin laatujärjestelmiin. Tuen enimmäismäärä vahvistetaan liitteessä I. 4 alajaksoSiirtymätoimenpiteitä koskevat vaatimukset 32 ARTIKLAOsittainen kotitarveviljely 1. Ensisijaisesti omaan käyttöön tuottaville tiloille, jotka kuitenkin myyvät osan tuotannostaan (ns. osittaiset kotitarvetilat), tarkoitettua 19 artiklan d kohdan i alakohdassa säädettyä tukea myönnetään viljelijöille, jotka esittävät liiketoimintasuunnitelman. 2. Toiminnan edistymistä suhteessa 1 kohdassa tarkoitettuun liiketoimintasuunnitelmaan on arvioitava kolmen vuoden kuluttua. 3. Tuki myönnetään kiinteämääräisenä tukena, jonka enimmäismäärä vahvistetaan liitteessä I, ja sitä voidaan myöntää enintään viiden vuoden ajan. 4. Edellä 3 kohdassa tarkoitettua tukea myönnetään viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2008 hyväksyttyjen hakemusten perusteella. 33 artiklaTuottajaryhmät 1. Edellä 19 artiklan d kohdan ii alakohdassa säädettyä tukea myönnetään tuottajaryhmien perustamisen ja hallinnollisen toiminnan helpottamiseksi tarkoituksena: a) tällaisten ryhmien jäseninä olevien tuottajien tuotannon ja tuotoksen mukauttaminen markkinoiden vaatimuksiin; b) tuotteiden yhteinen markkinoille saattaminen, valmistelu myyntiä varten, myynnin keskittäminen ja toimitukset tukkuostajille mukaan luettuina; c) tuotantotietoja koskevien yhteisten sääntöjen vahvistaminen ottaen erityisesti huomioon sadonkorjuu ja saatavuus. 2. Tuki maksetaan kiinteämääräisinä vuotuisina maksuerinä tuottajaryhmän hyväksymistä seuraavien viiden vuoden aikana. Se lasketaan ryhmän vuotuisen kaupan pidetyn tuotannon perusteella, ja sen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 3. Tukea myönnetään tuottajaryhmille, jotka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt virallisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2008. 2 jakso TOIMINTALINJA 2:MAANKÄYTTÖ 34 ARTIKLAToimenpiteet Tämän jakson mukainen tuki koskee seuraavia toimenpiteitä: a) toimenpiteet, joiden tavoitteena on maatalousmaan kestävä käyttö seuraavin keinoin: i) viljelijöille vuoristoalueilla maksettavat luonnonhaittakorvaukset, ii) viljelijöille muilla luonnonhaitta-alueilla kuin vuoristoalueilla maksettavat korvaukset, iii) Natura 2000 -tuet, iv) maatalouden ympäristötuet ja tuet eläinten hyvinvointia edistäviin toimiin, v) tuottamattomien investointien tukeminen; b) toimenpiteet, joiden tavoitteena on metsätalousmaan kestävä käyttö seuraavin keinoin: i) maatalousmaan ensimmäinen metsitys, ii) peltometsäviljelyjärjestelmien käyttöönotto maatalousmaalla, iii) muun kuin maatalousmaan ensimmäinen metsitys, iv) Natura 2000 -tuet, v) metsätalouden ympäristötuet, vi) metsien tuotantomahdollisuuksien palauttaminen ja ennalta ehkäisevien toimien käyttöönotto, vii) tuottamattomien investointien tukeminen. 1 alajaksoMaatalousmaan kestävää käyttöä koskeviin toimenpiteisiin liittyvät vaatimukset 35 ARTIKLALuonnonhaittakorvaukset vuoristoalueilla ja muilla luonnonhaitta-alueilla 1. Edellä 34 artiklan a kohdan i ja ii alakohdassa säädettyjä korvauksia maksetaan vuosittain käytössä olevan maatalousmaan pinta-alan mukaan. Niillä on tarkoitus korvata viljelijöille aiheutuneet lisäkustannukset ja tulonmenetykset, jotka liittyvät maataloustuotantoa haittaavaan seikkaan kyseisellä alueella. 2. Korvauksia on maksettava viljelijöille, jotka sitoutuvat jatkamaan maataloustoimintaansa 47 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti nimetyillä alueilla vähintään viiden vuoden ajan ensimmäisestä korvauksesta. 3. Korvausten on noudatettava liitteessä I vahvistettuja vähimmäis- ja enimmäismääriä. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa voidaan myöntää enimmäismäärän ylittäviä korvauksia, edellyttäen, että kaikkien näiden jäsenvaltion tasolla myönnettyjen korvausten keskiarvo ei ylitä kyseistä enimmäismäärää. 4. Korvausten on oltava alenevia ohjelmassa määriteltävän tilakohtaisen enimmäispinta-alan yläpuolella. 36 artiklaNatura 2000 -tuet Edellä 34 artiklan a kohdan iii alakohdassa säädettyä tukea maksetaan vuosittain viljelijöille näiden käytössä olevan maatalousmaan pinta-alan mukaan, ja sen tarkoituksena on korvata viljelijöille aiheutuneet kustannukset ja tulonmenetykset, jotka johtuvat direktiivien 79/409/ETY ja 92/43/ETY täytäntöönpanosta kyseisillä alueilla. Tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 37 artiklaMaatalouden ympäristötuet ja tuet eläinten hyvinvointia edistäviin toimiin 1. Jäsenvaltiot myöntävät 34 artiklan a kohdan iv alakohdassa säädettyä tukea kaikilla alueillaan niiden erityistarpeiden mukaisesti. 2. Maatalouden ympäristötukia ja eläinten hyvinvointia edistäviä tukia myönnetään viljelijöille, jotka tekevät vapaaehtoisesti maatalouden ympäristösitoumuksia tai eläinten hyvinvointia koskevia sitoumuksia. Maatalouden ympäristötukia voidaan myöntää myös muille maankäyttäjille, jos tämä on asianmukaisesti perusteltua ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi. 3. Maatalouden ympäristötuet ja eläinten hyvinvointia edistävät tuet kattavat ainoastaan sitoumukset, jotka ylittävät neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 4 ja 5 artiklan ja liitteiden III ja IV mukaisesti vahvistetut pakolliset vaatimukset sekä muut kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut ja ohjelmassa määritellyt asiaa koskevat pakolliset vaatimukset. Maatalouden ympäristösitoumuksia tekevien viljelijöiden ja muiden maankäyttäjien on lisäksi noudatettava ohjelmassa määriteltäviä lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden käyttöä koskevia vähimmäisvaatimuksia. Kyseiset sitoumukset on tehtävä viideksi vuodeksi. Tietynlaisia sitoumuksia varten on tarvittaessa ja perustelluissa tapauksissa määriteltävä pidempi kestoaika 95 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 4. Tukia myönnetään vuosittain, ja niiden on katettava tehdystä sitoumuksesta aiheutuvat lisäkustannukset ja tulonmenetykset; tarvittaessa ne voivat kattaa myös toimen kustannukset. Tuensaajat valitaan tarvittaessa tarjouspyyntöjen perusteella soveltaen taloudellisen tehokkuuden sekä ympäristöä ja eläinten hyvinvointia koskevan tehokkuuden vaatimuksia. Tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 38 artiklaTuottamattomat investoinnit Edellä 34 artiklan a kohdan v alakohdassa säädettyä tukea myönnetään: a) investointeihin, jotka liittyvät edellä 34 artiklan a kohdan iv alakohdassa säädetyn toimenpiteen mukaisesti tehtyjen sitoumusten toteuttamiseen; b) tilainvestointeihin, jotka lisäävät kyseisen Natura 2000 -alueen yleishyödyllistä arvoa. 2 alajaksoMetsätalousmaan kestävää käyttöä koskeviin toimenpiteisiin liittyvät vaatimukset 39 ARTIKLAYleiset vaatimukset 1. Tämän alajakson mukaista tukea myönnetään ainoastaan sellaisille metsiä ja metsäaloja varten, jotka ovat yksityisten omistajien tai heidän yhdistystensä taikka kuntien tai kuntayhtymien omistuksissa. Tätä rajoitusta ei sovelleta 34 artiklan b kohdan i, vi ja vii alakohdassa säädettyyn tukeen. 2. Tässä alajaksossa sellaisille alueille, jotka on luokiteltu osana metsäpalojen torjumista koskevaa yhteisön toimintaa suuren tai keskisuuren metsäpalovaaran alueiksi, ehdotettujen toimenpiteiden on oltava jäsenvaltioiden kyseisten alueiden osalta esittämien metsiensuojelusuunnitelmien mukaisia. 40 artiklaMaatalousmaan ensimmäinen metsitys 1. Edellä 34 artiklan b kohdan i alakohdassa säädetty tuki voi kattaa: a) perustamiskustannukset; b) yhtä metsitettyä hehtaaria kohden maksettavan vuotuisen palkkion hoitokustannusten korvaamiseksi enintään viiden vuoden ajan; c) vuotuisen hehtaaripalkkion metsityksestä johtuvien tulonmenetysten korvaamiseksi enintään kymmenen vuoden ajan maata ennen metsitystä hyödyntäneille viljelijöille tai heidän yhdistyksilleen tai muulle luonnolliselle tai yksityisoikeudelliselle yhteisölle. 2. Viranomaisten omistaman maatalousmaan metsitykseen maksettava tuki kattaa ainoastaan perustamiskustannukset. Jos metsitettävä maatalousmaa on luonnollisen henkilön tai yksityisoikeudellisen yhteisön vuokraama, voidaan maksaa 1 kohdassa tarkoitettua vuosittaista palkkiota. 3. Maatalousmaan metsitystukea ei myönnetä: a) varhaiseläkejärjestelmään kuuluville viljelijöille; b) joulukuusten istutukseen. Jos kyseessä on nopeakasvuisten lajien lyhytkiertoviljely, metsitystukea myönnetään ainoastaan perustamiskustannuksiin. 4. Viljelijöille tai muille luonnollisille henkilöille ja yksityisoikeudellisille yhteisölle myönnettävän tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 41 artiklaPeltometsäviljelyjärjestelmien käyttöönotto maatalousmaalla 1. Edellä 34 artiklan b kohdan ii alakohdassa säädettyä tukea myönnetään viljelijöille, jotka alkavat harjoittaa laajaperäisen maa- ja metsätalouden yhdistävää peltometsäviljelyä. Tuki kattaa perustamiskustannukset. 2. Peltometsäviljelyjärjestelmillä tarkoitetaan maankäyttöjärjestelmiä, joissa kasvatetaan puita samalla maalla yhdessä maatalouskasvien kanssa. 3. Tukea ei myönnetä joulukuusille eikä lyhytkiertoviljelyyn tarkoitetuille nopeakasvuisille lajeille. 4. Tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 42 artiklaMuun kuin maatalousmaan ensimmäinen metsitys 1. Edellä 34 artiklan b kohdan iii alakohdassa säädetty tuki kattaa 34 artiklan b kohdan i alakohdan mukaiseen tukeen kelpaamattoman maan metsitykseen liittyvät perustamiskustannukset. 2. Tukea ei myönnetä joulukuusten istutukseen. 3. Viljelijöille tai yksityisoikeudellisille yhteisöille myönnettävän tuen enimmäismäärät vahvistetaan liitteessä I. 43 artiklaNatura 2000 -tuet Edellä 31 artiklan b kohdan iv alakohdassa säädettyä tukea maksetaan metsäpinta-alan mukaan vuosittain yksityisille metsänomistajille tai näiden yhdistyksille, ja sen tarkoituksena on korvata kustannukset, jotka ovat aiheutuneet metsien ja muun metsämaan käyttöä koskevista, direktiivien 79/409/ETY ja 92/43/ETY täytäntöönpanoon kyseisellä alueella liittyvistä rajoituksista. Tuen on noudatettava liitteessä I vahvistettuja vähimmäis- ja enimmäismääriä. 44 artiklaMetsätalouden ympäristötuet 1. Edellä 34 artiklan b kohdan v alakohdassa säädettyjä metsätalouden ympäristötukia myönnetään metsäpinta-alan mukaan tuensaajille, jotka tekevät vapaaehtoisesti metsätalouden ympäristösitoumuksia. Nämä tuet kattavat ainoastaan sitoumukset, jotka ylittävät asiaa koskevat pakolliset vaatimukset. Kyseiset sitoumukset on tehtävä viideksi vuodeksi. Tietynlaisia sitoumuksia varten on tarvittaessa ja perustelluissa tapauksissa määriteltävä toinen kestoaika. 2. Tukien on katettava tehdystä sitoumuksesta aiheutuvat lisäkustannukset, jotka on laskettava todellisten kustannusten perusteella. Tuen on noudatettava liitteessä I vahvistettuja vähimmäis- ja enimmäismääriä. 45 artiklaMetsien tuotantomahdollisuuksien palauttaminenja ennalta ehkäisevien toimien käyttöönotto 1. Edellä 34 artiklan b kohdan vi alakohdassa säädettyä tukea myönnetään luonnononnettomuuksien tai metsäpalojen vahingoittamien metsätalouden tuotantomahdollisuuksien palauttamiseen ja asianmukaisten ennalta ehkäisevien toimien käyttöönottamiseen. 2. Metsäpaloja ehkäisevien toimien on liityttävä metsiin, jotka jäsenvaltiot ovat luokitelleet metsänsuojeluohjelmissaan suuren tai keskisuuren metsäpaloriskin alueiksi. 46 artiklaTuottamattomat investoinnit Edellä 34 artiklan b kohdan vii alakohdassa säädettyä tukea myönnetään metsäinvestointeihin, jotka: a) liittyvät edellä 34 artiklan b kohdan v alakohdassa säädetyn toimenpiteen mukaisesti tehtyjen sitoumusten toteuttamiseen, tai b) lisäävät kyseisen alueen yleishyödyllistä arvoa. 3 alajaksoAlueiden nimeäminen 47 ARTIKLATukikelpoiset alueet 1. Jäsenvaltioiden on nimettävä alueet, joille voidaan myöntää 34 artiklan a kohdan i, ii ja iii alakohdassa sekä b kohdan i, iii, iv ja vi alakohdassa säädettyä tukea ottaen huomioon tämän artiklan 2, 3, 4 ja 5 kohdan säännökset. 2. Jotta vuoristoalueille voitaisiin myöntää 34 artiklan a kohdan i alakohdassa säädettyjä tukia, niille on oltava ominaista huomattavasti rajoittuneet maankäyttömahdollisuudet ja oleellisesti nousseet työkustannukset, jotka johtuvat: a) alueen korkean sijainnin vuoksi erittäin vaikeista ilmasto-olosuhteista, jotka lyhentävät kasvukautta merkittävästi; b) alemmissa korkeuksissa suurimmassa osassa kyseistä aluetta olevista jyrkistä rinteistä, jotka estävät koneiden käytön tai edellyttävät erittäin kalliiden erityislaitteiden käyttöä, tai näiden kahden tekijän yhteisvaikutuksesta silloin kun molemmista erillisenä aiheutuva luonnonhaitta on merkityksettömämpi, edellyttäen että yhteisvaikutuksesta aiheutuu vastaava luonnonhaitta. Vuoristoalueina pidetään 62 leveyspiirin pohjoispuolisia alueita ja eräitä niihin välittömästi liittyviä alueita. Jäsenvaltioiden on ohjelmissa joko vahvistettava vuoristoalueidensa olemassa oleva määrittely tai muutettava sitä noudattaen erityissäännöksiä, jotka määritellään 95 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 3. Jotta muille alueille kuin tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetuille vuoristoalueille voitaisiin myöntää 34 artiklan a kohdan ii alakohdassa säädettyä tukea, niillä on: a) oltava merkittäviä luonnonhaittoja, kuten maaperän heikko tuottavuus tai epäsuotuisat ilmasto-olot, ja laajaperäisen maanviljelyn harjoittamisen on näillä alueilla oltava tärkeää maankäytön kannalta; tai b) oltava erityisiä haittoja, ja viljelyä olisi jatkettava näillä alueilla ympäristön säilyttämiseksi tai parantamiseksi, maaseudun ylläpitämiseksi ja alueen matkailumahdollisuuksien varjelemiseksi tai rannikoiden suojelemiseksi. Kyseisten alueiden on muodostuttava luonnollisten tuotantoedellytysten kannalta yhdenmukaisista maatalousalueista. Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettujen erityishaitoista kärsivien alueiden kokonaispinta-ala ei saa ylittää 10:tä prosenttia kyseisen jäsenvaltion pinta-alasta. Jäsenvaltioiden on määriteltävä tällaiset alueet ohjelmissa noudattaen erityissäännöksiä, jotka määritellään 95 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 4. Edellä 34 artiklan a kohdan iii alakohdassa säädettyjä tukia voidaan myöntää direktiivien 79/409/ETY ja 92/43/ETY nojalla nimetyille Natura 2000 -maatalousalueille. 5. Edellä 34 artiklan b kohdan i ja iii alakohdassa säädettyjä tukia voidaan myöntää alueille, jotka soveltuvat metsitykseen ympäristösyistä, joita ovat esimerkiksi eroosion torjunta tai ilmastonmuutoksen lieventämiseen tähtäävä metsävarojen lisääminen. Edellä 34 artiklan b kohdan iv alakohdassa säädettyjä tukia voidaan myöntää direktiivien 79/409/ETY ja 92/43/ETY nojalla nimetyille Natura 2000 -metsäalueille. Edellä 34 artiklan b kohdan vi alakohdassa säädettyjä, metsäpalojen torjuntatoimiin liittyviä tukia voidaan myöntää suuren tai keskisuuren metsäpaloriskin metsäalueille. 4 alajaksoVaatimusten noudattaminen 48 ARTIKLATuen vähentäminen tai tuen ulkopuolelle jättäminen Jos 34 artiklan a kohdan i-iv alakohdan ja b kohdan i, iv ja v alakohdan mukaisia tukia saavat tuensaajat eivät heistä suoraan johtuvan toiminnan tai laiminlyönnin seurauksena noudata neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 4 ja 5 artiklassa ja liitteissä III ja IV säädettyjä pakollisia vaatimuksia koko maatilallaan, sinä kalenterivuonna, jona vaatimuksia ei noudateta, myönnettävien tukien kokonaismäärää vähennetään tai tuki peruutetaan. Tuen vähentämistä tai sen ulkopuolelle jättämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan 95 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Tässä yhteydessä on otettava huomioon noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus. 3 JAKSO TOIMINTALINJA 3:MAASEUDUN ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMINENJA MAASEUTUALUEIDEN ELÄMÄNLAATU 49 ARTIKLAToimenpiteet Tämän jakson mukainen tuki koskee seuraavia toimenpiteitä: a) maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tarkoitetut toimenpiteet, joihin kuuluu: i) taloudellisen toiminnan laajentaminen maatalouden ulkopuolelle, ii) mikroyritysten perustamiseen ja kehittämiseen myönnettävä tuki yrittäjyyden edistämiseksi ja elinkeinoelämän kehittämiseksi, iii) matkailuelinkeinojen edistäminen, iv) luonnonperinnön suojelu, edistäminen ja hoito, mikä edistää talouden kestävää kehitystä; b) maaseutualueiden elämänlaadun parantamiseen tarkoitetut toimenpiteet, joihin kuuluvat: i) maaseudun elinkeinoelämän ja maaseutuväestön peruspalvelut, ii) kylien kunnostus ja kehittäminen; maaseutuperinnön säilyttäminen ja edistäminen; c) toimintalinjaan 3 kuuluvien alojen taloudellisille toimijoille suunnattu ammatillisen koulutuksen toimenpide; d) pätevyyden hankkimiseen ja toiminnan kannustamiseen tähtäävä toimenpide, jonka tavoitteena on paikallisen kehitysstrategian valmistelu ja täytäntöönpano. 1 alajaksoMaaseudun elinkeinoelämän monipuolistamista koskeviin toimenpiteisiin liittyvät vaatimukset 50 ARTIKLATaloudellisen toiminnan laajentaminen maatalouden ulkopuolelle Edellä 49 artiklan a kohdan i alakohdassa tarkoitetun tuen saaja voi olla viljelijä tai hänen puolisonsa tai lapsensa. 51 artiklaTuki yritysten perustamiseen ja kehittämiseen Edellä 49 artiklan a kohdan ii alakohdassa säädetty tuki koskee ainoastaan mikroyrityksiä, sellaisina kuin ne määritellään 6 päivänä toukokuuta 2003 annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY. 52 artiklaMatkailuelinkeinojen edistäminen Edellä 49 artiklan a kohdan iii alakohdassa tarkoitettu tuki koskee seuraavia: a) pienimuotoiset infrastruktuuritavoitteet, kuten opastuskeskukset ja viitoitus matkailukohteisiin; b) virkistysinfrastruktuuritavoitteet, kuten pääsy luonnonalueille ja pienimuotoiset majoituspalvelut; c) maaseutumatkailuun liittyvien matkailutuotteiden kehittäminen ja saattaminen markkinoille. 53 artiklaLuonnonperinnön suojelu, edistäminen ja hoito Edellä 49 artiklan a kohdan iv alakohdassa tarkoitettu tuki koskee toimia, jotka liittyvät ympäristötietoisuuden lisäämiseen ja matkailun kehittämiseen sekä Natura 2000 -alueisiin ja muihin korkean luonnonarvon alueisiin liittyvien suojelu- ja hoitosuunnitelmien laatimiseen. 2 alajaksoMaaseutualueiden elämänlaadun parantamiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin liittyvät vaatimukset 54 ARTIKLAElinkeinoelämän ja maaseutuväestön peruspalvelut Edellä 49 artiklan b kohdan i alakohdassa tarkoitettu tuki koskee yhden kylän tai kyläryhmän pieninfrastruktuuriin liittyvien peruspalvelujen perustamista. 55 artiklaKylien kunnostus ja kehittäminen sekä maaseutuperinnön säilyttäminen ja edistäminen Edellä 49 artiklan b kohdan ii alakohdassa tarkoitettu tuki koskee tutkimuksia ja investointeja, jotka liittyvät: a) kylien parannus- tai kehittämisohjelmiin; b) maaseutuperinnön säilyttämiseen, kunnostamiseen ja parantamiseen kylätasolla tai kohdistamalla toimet kylän johonkin osaan, kuten sen keskustaan, historiallisiin nähtävyyksiin tai muistomerkkeihin. 3 ALAJAKSOAMMATILLINEN KOULUTUS, PÄTEVYYDEN HANKKIMINEN JA TOIMINNAN EDISTÄMINEN 56 ARTIKLAAmmatillinen koulutus Edellä olevan 49 artiklan c kohdan mukaisen tuen piiriin eivät kuulu ohjaus- tai koulutuskurssit, jotka ovat osa keskiasteen tai sitä ylemmän asteen tavanomaisia koulutusohjelmia tai -järjestelmiä. 57 artiklaPätevyyden hankkiminen ja toiminnan edistäminen Edellä 49 artiklan d kohdassa tarkoitettu tuki kattaa seuraavat toimet: a) kyseistä aluetta koskevat tutkimukset; b) toimenpiteet tietojen antamiseksi alueesta ja paikallisesta kehittämisstrategiasta; c) maaseudun kehittämisstrategian valmisteluun ja täytäntöönpanoon osallistuvan henkilöstön koulutus, d) pr-tilaisuudet ja johtotehtävissä olevien henkilöiden koulutus. 4 alajaksoToimintalinjan täytäntöönpano 58 ARTIKLAPaikalliset kehittämisstrategiat Edellä 49 artiklassa luetellut toimenpiteet on toteutettava mieluiten paikallisten kehittämisstrategioiden välityksellä. 59 artiklaRajaaminen Kun tämän jakson tavoitteiden piiriin kuuluvaan toimenpiteeseen sisältyy toimia, joihin voidaan myöntää tukea myös jostain toisesta yhteisön tukivälineestä, rakennerahastot ja Euroopan kalatalousrahasto mukaan luettuina, jäsenvaltioiden on kussakin ohjelmassa vahvistettava maaseuturahastosta ja yhteisön muista tukivälineistä tuettaville toimille rajaamisperusteet. II LUKULeader I JAKSOLEADER-LÄHESTYMISTAPA 60 ARTIKLAMääritelmä Leader-lähestymistapa on paikallinen kehittämisstrategia, joka muodostuu vähintään seuraavista osatekijöistä: a) tarkoin määritellyille seutukunnallisille maaseutualueille suunnatut alueelliset ohjelmat; b) alhaalta ylöspäin suuntautuva lähestymistapa, jossa paikallisen kehittämisstrategian laatimista ja täytäntöönpanoa koskeva päätöksentekovalta kuuluu paikallisille toimintaryhmille; c) paikalliset julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet, jäljempänä 'paikalliset toimintaryhmät'; d) monialainen kokonaislähestymistapa, joka perustuu paikallisen elinkeinoelämän eri alojen toimijoiden ja hankkeiden väliseen vuorovaikutukseen; e) innovatiivisten lähestymistapojen täytäntöönpano; f) yhteistyöhankkeiden täytäntöönpano; g) paikallisten kumppanuuksien verkottaminen. 61 artiklaPaikalliset toimintaryhmät 1. Paikalliset toimintaryhmät panevat täytäntöön kumppanuuteen perustuvan paikallisen kehittämisen lähestymistavan noudattaen seuraavia vaatimuksia: a) niiden on ehdotettava yhdennettyä paikallista kehittämisstrategiaa ja vastattava sen täytäntöönpanosta; b) niiden on oltava Leader II -aloitteessa [13], Leader+ -aloitteessa [14]tai Leader- lähestymistavan mukaisesti jo hyväksyttyjä ryhmiä tai uusia ryhmiä, joiden on edustettava kyseisen alueen eri sosiaalis-taloudellisiin piireihin kuuluvia toimijoita. Talouselämän edustajien ja työmarkkinaosapuolten, joihin kuuluu maatalousjärjestöjä, maaseuduilla asuvia naisia ja nuoria sekä maaseutuyhdistyksiä, osuuden on päätöksentekotasolla oltava vähintään 50 prosenttia paikallisten yhteistyökumppanien osuudesta; c) niiden on osoitettava pystyvänsä määrittelemään ja panemaan täytäntöön alueen kehittämisstrategia; d) niiden on joko valittava itselleen hallinnollinen tai taloudellinen johtaja, jolla on valmiudet hallinnoida julkisia avustuksia ja varmistaa kumppanuuden moitteeton toiminta, tai niiden on kuuluttava oikeudellisesti järjestettyyn rakenteeseen, jonka perussäännöissä varmistetaan kumppanuuden moitteeton toiminta ja valmiudet hallinnoida julkisia varoja. 2. Strategian kohdealueen on oltava yhtenäinen, ja sillä on oltava henkilöresursseina sekä taloudellisina ja rahavaroina mitattuna riittävä kriittinen massa elinkelpoisen kehittämisstrategian tukemiseksi. 3. Paikallisten toimintaryhmien on valittava strategian mukaisesti rahoitettavat hankkeet. Ne voivat valita myös yhteistyöhankkeita. 2 jaksoToiminta-alat 62 ARTIKLAToimenpiteet Leader-toimintalinjan mukaisesti myönnetyn tuen tavoitteena on: a) paikallisten maaseudun kehittämisstrategioiden täytäntöönpano Leader-lähestymistavan avulla, jotta saavutettaisiin yhden tai useamman tämän osaston I luvussa määritellyn toimintalinjan tavoitteet; b) edellä a alakohdassa tarkoitettuja tavoitteita sisältävien yhteistyöhankkeiden täytäntöönpano; c) paikallisen toimintaryhmän toiminnan takaaminen, pätevyyden hankkiminen ja toiminnan edistäminen alueella. 1 alajaksoVaatimukset 63 ARTIKLAPaikallisten strategioiden täytäntöönpano 1. Edellä 62 artiklan a alakohdassa tarkoitetun tuen myöntämiseksi strategiaan kuuluvilla toimilla on pyrittävä saavuttamaan tässä asetuksessa kullekin toimintalinjalle vahvistetut tavoitteet. 2. Jos suunnitellut toimenpiteet vastaavat tässä asetuksessa kunkin toimintalinjan osalta määriteltyjä toimenpiteitä, niitä koskevia vaatimuksia on sovellettava tämän osaston I luvun mukaisesti. 64 artiklaYhteistyö 1. Edellä 62 artiklan b alakohdassa tarkoitettua tukea myönnetään alueiden tai valtioiden välisiin yhteistyöhankkeisiin. 'Alueiden välinen yhteistyö' tarkoittaa jäsenvaltion sisäistä yhteistyötä. 'Valtioiden välinen yhteistyö' tarkoittaa useiden jäsenvaltioiden alueiden välistä ja yhteisön ulkopuolisten maiden alueiden kanssa tehtävää yhteistyötä. 2. Tukea voidaan myöntää ainoastaan menoihin, jotka liittyvät Euroopan unionin alueisiin. 3. Yhteistyöhankkeisiin on sovellettava myös 63 artiklaa. 65 artiklaPätevyyden hankkiminen Edellä 62 artiklan c alakohdassa tarkoitettua tukea pätevyyden hankkimiseen on myönnettävä ensisijaisesti uusilla alueilla, joilla ei ole sovellettu Leader-lähestymistapaa. 2 alajaksoToimintalinjan täytäntöönpano 66 ARTIKLAToimintalinjan rahoitus Leader-toimintalinjan täytäntöönpanoon on varattava vähintään 7 prosenttia maaseuturahastosta ohjelmaan myönnettävästä kokonaisrahoituksesta. III LUKUTEKNINEN APU 67 artiklaTeknisen avun rahoitus 1. Maaseuturahasto voi [YMP:n rahoituksesta annetun] asetuksen .../... 5 artiklan mukaisesti käyttää komission aloitteesta ja/tai puolesta enintään 0,30 prosenttia vuotuisista kokonaismäärärahoistaan valmistelua, seurantaa, hallinnollista tukea, arviointia ja tarkastuksia koskevien toimenpiteiden rahoitukseen. Nämä toimet on toteutettava asetuksen (EY) N:o 1605/2002 53 artiklan 2 kohdan ja sen kaikkien muiden säännösten sekä sen tämänkaltaiseen talousarvion toteuttamiseen sovellettavien täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti. 2. Maaseuturahastosta voidaan jäsenvaltioiden aloitteesta rahoittaa kuhunkin maaseudun kehittämisohjelmaan kuuluvia toimia, jotka liittyvät ohjelmiin myönnettävän tuen valmisteluun, hallintoon, seurantaan, arviointiin, julkistamiseen ja valvontaan. Näihin toimenpiteisiin voidaan osoittaa enintään 4 prosenttia kunkin ohjelman kokonaismäärärahoista. Kussakin ohjelmassa on edellisessä alakohdassa asetettua enimmäismäärää noudattaen varattava tietty määrä 69 artiklassa tarkoitetun kansallisen maaseutuverkoston perustamiseen ja toimintaan. 68 artiklaEurooppalainen maaseudun kehittämisen verkosto Perustetaan 67 artiklan 1 kohdan mukaisesti eurooppalainen maaseudun kehittämisen verkosto kansallisten verkostojen sekä maaseudun kehittämisen alalla toimivien järjestöjen ja viranomaisten verkottamiseksi yhteisön tasolla. Eurooppalaisen verkoston tavoitteena on: a) koota, analysoida ja levittää tietoa yhteisön toteuttamista maaseudun kehittämistoimenpiteistä, b) koota ja levittää maaseudun kehittämisen hyviä toimintatapoja ja vakiinnuttaa ne yhteisön tasolla, c) tiedottaa yhteisön maaseutualueilla ja yhteisön ulkopuolisissa maissa saavutetusta kehityksestä, d) järjestää yhteisön tason tapaamisia ja seminaareja maaseudun kehittämiseen aktiivisesti osallistuville toimijoille, e) perustaa asiantuntijaverkostoja asiantuntemuksen vaihdon helpottamiseksi ja maaseudun kehittämispolitiikan täytäntöönpanon ja arvioinnin tukemiseksi, sekä huolehtia näiden verkostojen toiminnasta, f) tukea kansallisia verkostoja ja valtioiden välisen yhteistyön aloitteita. 69 artiklaKansalliset maaseutuverkostot 1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava kansallinen maaseutuverkosto, joka kokoaa yhteen kaikki maaseudun kehittämisen parissa toimivat järjestöt ja viranomaiset. 2. Edellä 67 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettua tukea myönnetään: a) verkoston toimintaa varten tarvittaviin rakenteisiin; b) toimintasuunnitelmaan, johon sisältyy vähintään siirrettävissä olevien hyvien toimintatapojen määrittely ja analysointi sekä niistä tiedottaminen, verkoston hallinta, kokemusten ja taitotiedon vaihdon organisointi, koulutusohjelmien laadinta muodostettaville paikallisille toimintaryhmille sekä alueiden ja valtioiden väliseen yhteistyöhön annettava tekninen apu. V OSASTOMAASEUTURAHASTON RAHOITUSOSUUS 70 ARTIKLAVarat ja niiden jako 1. Maaseuturahaston sitoumuksiin käytettävissä olevat varat ovat vuoden 2004 hintoina ilmaistuna 88,75 miljardia euroa kaudeksi 2007-2013. Vuosittainen jako esitetään liitteessä II. Näistä varoista on keskitettävä lähentymistavoitealueille vähintään 31,3 miljardia euroa vuoden 2004 hintoina ilmaistuna. 2. Jäljempänä 92 artiklassa säädettyyn varaukseen on otettava 3 prosenttia 1 kohdassa tarkoitetuista varoista eli 2,66 miljardia euroa vuoden 2004 hintoina. 3. Edellä 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun komission tekniseen apuun on suunnattava 0,30 prosenttia 1 kohdassa tarkoitetuista varoista eli 0,27 miljardia euroa vuoden 2004 hintoina. 4. Ohjelmatyötä varten ja 1 kohdassa tarkoitettujen määrien ottamiseksi myöhemmin Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon niihin tehdään vuosittain 2 prosentin suuruinen indeksikorjaus. 5. Komissio jakaa 1 kohdassa esitetyt määrät puolueettomin perustein vuosittain alustavasti jäsenvaltioille 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen määrien vähentämisen jälkeen ottaen huomioon: a) lähentymistavoitealueille varatut määrät; b) aiemman kehityksen, ja c) erityistilanteet ja -tarpeet. Komissio tarkastelee 2 kohdassa tarkoitetun määrän jakamiseksi vuosien 2012 ja 2013 vuotuisia määrärahoja uudelleen vuonna 2011. 6. Edellä 5 kohdassa esitettyjen määrien lisäksi jäsenvaltioiden on otettava ohjelmatyötä varten huomioon tukien mukauttamisesta saadut määrät, joista säädetään [YMP:n rahoituksesta annetun] asetuksen (EY) N:o .../... 12 artiklan 2 kohdassa.