Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Yhteinen turvapaikkamenettely ja turvapaikan saaneille yhtenäinen asema koko unionissa"



Virallinen lehti nro C 260 , 17/09/2001 s. 0112 - 0117



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Yhteinen turvapaikkamenettely ja turvapaikan saaneille yhtenäinen asema koko unionissa" (2001/C 260/20) Komissio päätti 1. helmikuuta 2001 pyytää Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 20. kesäkuuta 2001. Esittelijä oli Dario Mengozzi. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 11. ja 12. heinäkuuta 2001 pitämässään 383. täysistunnossa (heinäkuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 67 puolesta ja neljäntoista pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Tampereella 15.-16. lokakuuta 1999 pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen päätelmien kohdissa 13, 14 ja 15 todetaan seuraavaa: "13. Eurooppa-neuvosto vahvistaa, että unioni ja sen jäsenvaltiot pitävät tärkeänä, että oikeutta hakea turvapaikkaa kunnioitetaan täydellisesti. Se on päättänyt pyrkiä kohti yhteistä eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää, joka perustuu Geneven yleissopimuksen täysimääräiseen ja kattavaan soveltamiseen, jolloin varmistetaan, että ketään ei palauteta takaisin vainottavaksi, eli noudatetaan edelleen palauttamiskiellon periaatetta. 14. Lyhyellä aikavälillä järjestelmän tulisi sisältää turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion selkeä ja toimiva määrittely, oikeudenmukaista ja tehokasta turvapaikkamenettelyä koskevat yhteiset vaatimukset, turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteiden yhteiset vähimmäisedellytykset sekä pakolaisaseman tunnustamista ja sisältöä koskevien sääntöjen lähentäminen. Sitä olisi myös täydennettävä toissijaista suojelua koskevilla toimenpiteillä, joiden avulla tällaista suojelua tarvitsevalle henkilölle myönnetään asianmukainen asema. Tätä varten neuvostoa kehotetaan tekemään komission ehdotusten perusteella tarvittavat päätökset Amsterdamin sopimuksessa ja Wienin toimintasuunnitelmassa asetetun aikataulun mukaisesti. Eurooppa-neuvosto korostaa olevan tärkeää kuulla UNHCR:ää ja muita kansainvälisiä järjestöjä. 15. Pidemmällä aikavälillä yhteisön säännöillä olisi luotava yhteinen turvapaikkamenettely ja koko unionissa pätevä, yhtenäinen asema turvapaikan saaneille. Komissiota pyydetään valmistelemaan vuoden kuluessa asiaa koskeva tiedonanto." 1.2. Neuvoston antaman mandaatin mukaisesti laadittu komission tiedonanto on lyhyt, tiivis ja kunnianhimoinen. Siinä hahmotellaan puitteet konkreettisille ehdotuksille, joista laaditaan myöhemmin erilliset tiedonannot. Komitea kannattaa tiedonannon tavoitteita ja aikoo osallistua aktiivisesti kaikissa sen vaiheissa keskusteluun, joka on käynnistetty pitkällä tähtäimellä selkeiden suuntausten hahmottamiseksi, pyrkien myös keskustelun nopeuttamiseen. 1.3. Asiakirja on jaettu viiteen osaan. 1.3.1. Ensimmäisessä osassa käsitellään lyhyesti turvapaikkatilannetta unionissa eli oikeusperustaa, muuttovirtojen kehitystä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, vaihteluiden syitä sekä täydentävän suojelun muotoja. 1.3.1.1. Seuraavaksi esitellään toimintaohjelman perustana olevat periaatteet ja tavoitteet yhteisen turvapaikkamenettelyn ja yhtenäisen aseman määrittämiseksi. Näistä voidaan mainita Geneven yleissopimuksen kaikkien määräysten noudattaminen sekä sovellettavien sääntöjen eroista johtuvien jäsenvaltiosta toiseen tapahtuvien siirtymisten rajoittaminen. 1.3.2. Toisessa osassa arvioidaan siirtymistä suppeasta yhteisestä menettelystä, jossa jäsenvaltiot säilyttävät omat järjestelmänsä mutta pyrkivät noudattamaan tiettyjä sääntöjä ja edellytyksiä toimivaltaisten viranomaisten ja sovellettavien menettelyiden osalta, toiseen vaiheeseen, jossa yhteinen menettely yhdennetään, jolloin sen joustavuus vähenee ja valintamahdollisuudet supistuvat. 1.3.2.1. Toiseen vaiheeseen liittyvät ehdotukset koskevat ns. yhden luukun palvelua, maahanpääsymenettelyitä, yhtäläisten elinolojen tarjoamista turvapaikanhakijoille kaikkialla unionissa, turvapaikkahakemusten käsittelystä vastaavan valtion määrittelyyn tarvittavia selkeitä kriteereitä ja menettelyitä sekä uskottavaa turvapaikanhakijoiden palautuspolitiikkaa. 1.3.3. Kolmannessa osassa käsitellään tiettyjen erityisnäkökohtien määrittelyä. Lisäksi siinä esitetään joitain keskustelunaiheita: toissijaisen suojelun muodot, yhteen tai useampaan malliin perustuva asema, pakolaisten oikeudet, kotouttaminen ja kansalaisuuden saaminen. 1.3.4. Neljännessä ja viidennessä osassa tarkastellaan tiedotusmekanismeja, yhteisiä analyysejä sekä keinoja, joita tarvitaan ohjelman toteuttamiseksi. 2. Huomiot 2.1. Euroopan unionin jäsenvaltioihin tehtyjen turvapaikkahakemusten määrä saavutti huippunsa vuosina 1992-1994. Hakemusten määrä laski vuoteen 1998 asti, jolloin se alkoi jälleen nousta, ja sama kehityssuunta jatkui myös vuonna 2000 (vuonna 1999 turvapaikkahakemuksia jätettiin 387330 ja vuonna 2000 niitä jätettiin 389590 ). Tämä sama suuntaus käy ilmi maahanmuuttajien kokonaismäärästä, joka oli 1030000 vuonna 1990 ja 478000 vuonna 1998(1). 2.1.1. Selitykset, jotka komissio esittää hakemusten määrän vähentymiselle, ovat oikeita, mutteivät riittäviä. Jos ei voidakaan puhua yleissopimuksen aiempaa tiukemmasta tulkinnasta, voidaan viitata ainakin toimenpiteisiin, joiden johdosta osa pakolaisista on päättänyt jättää hakemuksen tekemättä, ja etenkin jouston vähenemiseen pakolaisaseman myöntämisessä. Lisäksi huomautettakoon, että huippuun oli yhtenä syynä Bosnian kriisi, jonka johdosta yksin Saksa vastaanotti 400000 pakolaista. 2.2. Komitea varoittaa yhteisen menettelyn rakenteiden alimman tason yhdenmukaistamisen vaaroista, mutta kannattaa kuitenkin seuraavia ehdotettuja toimia: - hyväksytään selkeät periaatteet Geneven yleissopimuksen ja New Yorkin pöytäkirjan(2) mukaisesti - noudatetaan unionin perusoikeuskirjan periaatteita - pyritään noudattamaan palauttamiskielto-oikeutta - hyväksytään menettelyitä, joiden avulla voidaan tarjota oikeudenmukaisesti, nopeasti ja tehokkaasti suojelua niille, jotka ovat todella suojelun tarpeessa - toimitaan ottamalla huomioon uusi yhteinen maahanmuuttopolitiikka. - yhdenmukaistetaan vastaanotto-olosuhteet, jotta voidaan varmistaa yhtäläisten elinolojen tarjoaminen kaikkialla unionissa ja jotta voidaan välttää turvapaikanhakijoiden siirtyminen maasta toiseen(3). 2.2.1. Komitea kannattaa myös vaatimusta siirtyä asteittain mutta mahdollisimman nopeasti yhteisen integroidun menettelyn ja yhtenäisen aseman toteuttamiseen. 2.2.2. Komitea pitää aiheellisena tarkentaa, että yhteisen menettelyn tarkoituksena ei ole luoda yhteisön päätöksentekojärjestelmää ja siihen liittyvää omaa elintä, joka korvaisi jäsenvaltioiden viranomaiset. 2.3. Yhteinen menettely 2.3.1. Turvallisten lähtömaiden ja turvallisten kolmansien maiden luettelot eivät ole toivottavia, vaikka ne olisivat yhteisiä, niistä sovittaisiin unionin tasolla ja niiden ajantasaistamisesta huolehtisi erillinen yhteysryhmä. Maita saatettaisiin lisätä luetteloon tai ottaa sieltä pois poliittisin perustein. Lisäksi luettelot ovat joustamattomia välineitä, ja niiden pohjalta voidaan tehdä liian ehdottomia oletuksia vaikeasti määriteltävissä tilanteissa. Esimerkkinä voidaan mainita virallisesti turvallisina pidetyt maat, joissa hallitus ei kuitenkaan pysty suojelemaan kansalaisiaan demokraattisten vapauksien harjoittamisessa asemaansa väkivallalla ylläpitävien etnisten ja muiden ryhmien vainolta. 2.3.1.1. Tällaiset tilanteet ovat maailmalla valitettavasti yhä yleisempiä. Näin ollen onkin kiinnitettävä entistä enemmän huomiota turvapaikanhakijan henkilökohtaiseen historiaan sekä tutkittava tarkkaan lähtömaan tilannetta. Turvapaikkahakemuksen yksityiskohtainen käsittely heti alkuvaiheessa saattaisi vähentää valitusten määrää seuraavissa vaiheissa. 2.3.1.2. Se, että turvapaikanhakija tulee maasta, jossa oletetaan noudatettavan asianmukaisesti ihmisoikeuksia, ei saa missään tapauksessa johtaa hakemuksen käsittelemättä jättämiseen. 2.3.1.3. Tämän vuoksi on vielä tärkeämpää, että yhteisössä otetaan käyttöön tiedonkeruu- ja tiedonjakojärjestelmä ja että tätä järjestelmää pidetään yllä. Tietojen tulee perustua laajoihin ja ajantasaisiin analyyseihin yksittäisistä valtioista. Tietoja on hankittava tavallisten diplomaattiväylien lisäksi myös kansainvälisiltä järjestöiltä - etenkin YK:n pakolaisasiain päävaltuutetulta (UNHCR) - sekä alalla toimivilta tärkeimmiltä kansalaisjärjestöiltä. 2.3.2. Yhden luukun menettely tulisi ottaa käyttöön kaikissa jäsenvaltioissa. Tässä menettelyssä hakemusten käsittely keskitetään yhdelle viranomaistaholle ja siinä käytetään aiempaa yhdenmukaisempia kriteerejä. Sen avulla voidaan nopeuttaa hakemusten käsittelyä, jolloin myös kustannukset supistuvat, varmistaa hakijan tilanteen ja tarpeiden kokonaisvaltainen tarkastelu sekä taata se, että kaikki suojelun muodot otetaan huomioon. 2.3.2.1. Toinen tapa nopeuttaa menettelyä voisi olla sellaisten asiantuntijoiden käyttäminen, jotka pystyisivät työskentelemään suurimmissa vaikeuksissa olevien ryhmien (erilaisista traumoista kärsivät, kidutuksen uhrit, alaikäiset) kanssa ja arvioimaan näiden turvapaikanhakijoiden todellista tilannetta. Kokemukset ovat osoittaneet, että nämä turvapaikanhakijat eivät usein pysty kertomaan tilanteestaan selkeästi, mikä johtaa hakemuksen hylkäämiseen ja pitkään uudelleenkäsittelyprosessiin. 2.3.2.2. Yhtenäinen menettely, jossa kaikkien suojamuotojen käsittely keskitetään yhdelle taholle, edellyttää, että ensin arvioidaan, voidaanko hakijalle myöntää Geneven yleissopimuksen mukainen pakolaisasema, ja sen jälkeen siirrytään automaattisesti muiden suojelumuotojen käsittelyyn niin, että päätökset aina perustellaan. 2.3.2.3. Jos nopeutettuja hylkäämismenettelyitä ei poisteta, niiden tulisi ainakin tarjota aiempaa paremmat takeet. 2.3.2.4. Turvapaikanhakijoiden tulee saada asianmukaista oikeusapua ilmaiseksi menettelyn kaikissa vaiheissa. Lisäksi heidän tulee saada tulkkaus- ja käännösapua. Jos turvapaikkahakemus hylätään, päätöksestä on voitava valittaa. Tällä tulee aina olla lykkäävä vaikutus. 2.3.2.4.1. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä naispakolaisiin, sillä he ovat muita pakolaisryhmiä suuremmassa vaarassa. 2.3.3. Viisumia tulisi käyttää alueelle pääsyn mahdollistavana välineenä joustavasti, ilman tiukkoja sääntöjä, jotta pystyttäisiin ratkaisemaan uudet tilanteet ja selviytymään hätätilanteista. Tämä pätee niihin kolmansiin maihin, joilta viisumia ei tavallisesti vaadita, silloin kun joudutaan tilanteeseen, jossa muuttovirrat poikkeavat normaalista. Sama koskee kolmansia maita, joille viisumi on pakollinen, jos halutaan torjua esimerkiksi ihmiskauppaa käyvien rikollisjärjestöjen toimintaa. 2.3.3.1. Suunnitellut toimet ovat pääasiassa turvallisuuspainotteisia. Tarvitaan myös muita toimia, joiden avulla voidaan välttää ihmiskaupan vaarat. Lähtömaiden ja erityisesti kolmansien läpikulkumaiden diplomaattiedustustojen tulisi mahdollisuuksien mukaan hoitaa turvapaikkahakemusten käsittely ja viisumien myöntäminen sekä järjestää kuljetukset. 2.3.3.2. Tämän lähestymistavan mukaisesti ei ole oikein, että matkustajaliikennettä harjoittavia yrityksiä sakotetaan, jos ne eivät varmista sitä, että matkustajilla on alueelle pääsyyn oikeuttava viisumi. Tämä kuuluu rajaviranomaisten toimivaltaan. 2.3.3.3. Kyseiseen vaihtoehtoiseen mekanismiin voidaan liittää joustavasti myös uudelleensijoittamisohjelmia koskevat ehdotukset. Näitä ohjelmia toteutetaan toistaiseksi ainoastaan neljässä jäsenvaltiossa yhteistyössä kansalaisjärjestöjen ja UNHCR:n kanssa. Komissio mainitsee tässä yhteydessä Yhdysvalloissa käytössä olevan menettelyn, joka perustuu uudelleensijoittamista koskevaan ohjelmaan ja joka edellyttää julkisten viranomaisten, kansalaisjärjestöjen ja UNHCR:n välistä koordinointia. Komission tulisi ehkä tutustua tarkemmin tähän menettelyyn, jotta se voisi esittää myös Euroopan unionissa toteutettavaksi soveltuvan ehdotuksen. 2.3.4. Dublinin yleissopimuksella oli kaksi tavoitetta: yhden hakijan useaan valtioon tekemien moninkertaisten hakemusten vähentäminen sekä maasta toiseen siirrettyjen turvapaikanhakijoiden ongelman ratkaiseminen. Kokemusten perusteella yleisenä mielipiteenä on, ettei yleissopimus toimi toivotulla tavalla ja että se aiheuttaa enemmän ongelmia kuin ratkaisee niitä. Työmäärä ja kustannukset eivät ole oikeassa suhteessa tuloksiin. Lisäksi on erittäin paljon turvapaikanhakijoita, jotka katoavat ennen siirtoa ja lisäävät näin laitonta maahanmuuttoa. 2.3.4.1. On kuitenkin huomautettava, että yleissopimus edisti yhteisönlaajuista näkemystä pakolaisasioihin Amsterdamin sopimuksen yhteydessä. 2.3.4.2. Yhteisen menettelyn ja yhtenäisen aseman hyväksyminen helpottaisi huomattavasti määrittelyä, mikä jäsenvaltio on milloinkin toimivaltainen käsittelemään turvapaikkahakemuksia. Määrittelyn perusteena olisi se, mihin maahan hakemus on jätetty, kuitenkin niin, että hakijalla on oikeus esittää kohdemaasta toivomuksia, jotka käsitellään oikeudenmukaisesti. 2.3.4.3. Komission ehdottaman kokonaisvaltaisen lähestymistavan valossa on kuitenkin selvää, että Dublinin yleissopimusta on tarkistettava siten, että otetaan huomioon seuraavat näkökohdat: - 4. maaliskuuta 1996 annetusta yhteisestä kannasta tehdään juridisesti sitova - näin saadaan käsitteelle "pakolainen" yhdenmukainen tulkinta - kuitenkin niin, että ensin muotoillaan uudelleen vainoa koskeva käsite siten, että se kattaa myös muiden kuin valtiollisten tahojen harjoittaman vainon - turvapaikanhakijoille tarjotaan mahdollisuus valita, mihin maahan he haluavat jättää hakemuksensa ottaen huomioon valintaan vaikuttavat kulttuuriset ja sosiaaliset tekijät, jotka ovat ratkaisevassa asemassa nopean kotouttamisen kannalta - varmistetaan oikeus oikeudelliseen suojaan, tiedonsaantiin ja valitusmenettelyyn - määritellään vastaanoton vähimmäisstandardit - karsitaan viivästyksiä siirroissa ja pyritään parantamaan turvapaikanhakijoiden tiedonsaantia. 2.3.4.4. Komitea odottaakin komission päätelmiä yleissopimuksen soveltamisen arvioinnista. 2.3.5. Komitea toivoo, että unionin jäsenehdokasvaltiot pääsevät osallistumaan turvapaikanhakijoiden kannalta entistä oikeudenmukaisemman järjestelmän luomiseen ja että alalla toimivia kansalaisjärjestöjä kuullaan asiasta. 2.3.5.1. Voidaankin todeta (vaikka asia ei selvästi kuulu tämän lausunnon aihepiiriin), että jäsenehdokasvaltioille liittymisen jälkeen asetetut pitkät siirtymäkaudet liikkumisvapauden alalla saattavat lannistaa jarruttaa kyseisten maiden intoa panna täytäntöön yhteisön säännöstöä maahanmuutto- ja turvapaikka-asioissa. 2.3.5.2. Turvapaikkamenettelyiden tehokkuutta ja avun tasoa ei tule pitää toissijaisina tekijöinä, kun arvioidaan oikeus- ja sisäasioiden alan kriteerejä, sillä näin saatetaan vaarantaa käsiteltävänä olevan ehdotuksen tavoitteiden saavuttaminen. 2.4. Yhtenäinen asema 2.4.1. Jokin toissijaisen suojelun muoto on tarpeen, sillä muutamissa valtiossa Geneven yleissopimusta tulkitaan joiltain osin liian tiukasti. Tämä ei kuitenkaan aina riitä. Tarvitaan myös sellaista suojaa, jossa perustana on hakijan henkilökohtainen tilanne silloinkin, kun hakija tulee turvallisena pidetystä maasta, jossa "yleensä" noudatetaan kansainvälisen ihmisoikeuslainsäädännön perusvaatimuksia (tämä on tavallisesti käytettävä määritelmä)(4). 2.4.2. Tässä vaiheessa on erityisen tärkeää yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden säännökset, jotka koskevat suojelutarpeen ja lakkauttamisedellytysten määrittämistä Geneven yleissopimuksen mukaisesti, jos halutaan välttää jäsenvaltioiden välisiä eroja, jotka lisäisivät väistämättä siirtymistä maasta toiseen. 2.4.2.1. Lähestymistavan tulee olla selkeästi henkilökohtainen molemmissa tapauksissa. Tämä pätee erityisesti päätökseen suojelun lakkauttamisedellytyksistä. Suojelun lakkauttamisesta ei voida päättää vain olosuhteiden muuttumista koskevan lausekkeen perusteella, jos halutaan välttää tilannetta, jossa yksittäiset hakijat joutuvat hankaluuksiin henkilökohtaisen historiansa takia. 2.4.3. Geneven yleissopimuksen mukaisten pakolaisten oikeuksien sisällyttäminen yhteisön lainsäädäntöön edistäisi kyseisten oikeuksien yhdenmukaista soveltamista. 2.4.3.1. Yhtenäinen asema yksinkertaistaisi ilman muuta järjestelmää. Voidaan kuitenkin pitää perusteltuna UNHCR:n huomiota, jonka mukaan Geneven yleissopimuksen mukaisella pakolaisasemalla on kansainvälinen ulottuvuus, ja sillä on siten alueemme ulkopuolella tuntuvia vaikutuksia, joista pakolaisten ei ole oman etunsa nimissä aiheellista luopua. Geneven yleissopimuksen antaman pakolaisaseman lisäksi on siis aiheellista soveltaa myös toisenlaista asemaa, joka kattaa kaikki jäsenvaltioiden myöntämät toissijaisen suojelun muodot. 2.4.3.2. Erilaisten sovellettavaan suojelumuotoon liittyvien erityisoikeuksien myöntäminen ei ole järkevää. Oikeudet ja edut tulee eritellä tarpeiden ja humanitaaristen syiden pohjalta eikä lähtö- tai oleskelupaikan mukaan. Samasta syystä ei voida pitää perusteltuna, että oikeuksien luonne on sidoksissa oleskeluaikaan. 2.4.3.2.1. Jos erilaisissa asemissa olisi samat oikeudet ja hyödyt, voitaisiin välttää monia ongelmia ja etenkin järjestelmällistä valituksentekoa tilanteessa, jossa ei myönnetä pakolaisasemaa, vaan joku toissijaisen suojelun muodoista. 2.4.3.3. Oikeuksien sisällön (työnteko, sosiaaliturva, koulutus, oleskelu- ja matkustusasiakirjat, äänioikeus alueellisissa ja paikallisissa vaaleissa) tulee olla yhdenmukainen kaikille unionin alueella laillisesti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille. Niiden sisältöä tulee siten tarkastella yleisesti maahanmuuttopolitiikan yhteydessä. 2.4.3.4. Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä todetaan seuraavaa: "Eurooppa-neuvosto vahvistaa tavoitteeksi sen, että maassa pitkään laillisesti oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille on tarjottava mahdollisuus saada oleskelumaansa kansalaisuus." 2.4.3.4.1. Komitea kannattaa tätä tavoitetta ja kehottaa komissiota tekemään asiasta ehdotuksia. Näin voitaisiin edistää merkittävällä tavalla kotoutumista. 2.4.3.4.2. "Väliaikaisen kansalaisuuden" käsite voisi olla hyödyllinen välitavoitteena täyteen kansalaisuuteen pyrittäessä, mutta sen ei tulisi korvata täyttä kansalaisuutta eikä antaa mahdollisuutta käsittelyaikojen kohtuuttomaan venyttämiseen, kun otetaan huomioon, että tietyt jäsenvaltiot myöntävät täyden kansalaisuuden jo viiden vuoden oleskelun jälkeen. 2.4.4. Konsolidoidun perustamissopimuksen 63 artiklassa todetaan, että turvapaikkaa koskevat toimenpiteet tulee toteuttaa "viiden vuoden kuluessa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta" eli viimeistään 1. toukokuuta 2004. Tampereella kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti, että unionin yhteinen järjestelmä toteutetaan kahdessa vaiheessa. Tämä tarkoittaa komitean mielestä sitä, että yhteinen menettely ja yhtenäinen asema voidaan luoda perustamissopimuksen nykyisen tekstin pohjalta. 2.4.4.1. Siirtyminen ensimmäisestä vaiheesta toiseen vaiheeseen ei perustu niinkään vähimmäisvaatimusten sisältöön, vaan siihen, että jäsenvaltioille vähemmän liikkumavaraa ja poikkeusmahdollisuuksia antavaan yhteiseen järjestelmään tulee siirtyä asteittain, jotta asetetut tavoitteet saavutetaan. 2.4.4.2. Komissio ehdottaa perustellusti menetelmää, joka johtaa jo alkuvaiheessa lähentymiseen. Välineinä tässä ovat esimerkiksi yhteysryhmät, erilaiset toimenpiteet sekä yhteisön ja jäsenvaltioiden tuomioistuimissa sovellettavan oikeuskäytännön kehittäminen. 2.4.5. Tässä lausunnossa ollaan viitattu jo useaan otteeseen siihen, että on tärkeää kuulla UNHCR:ää - niin kuin Amsterdamin sopimuksen liitteenä olevassa julistuksessa N:o 17 todetaan - sekä sellaisia toimivaltaisia kansalaisjärjestöjä kuin ECRE (eurooppalaisten pakolaisjärjestöjen yhteistyöjärjestö), Lääkärit ilman rajoja ja Kansainvälinen Punainen Risti. Asiakirjassa korostetaan myös aiheellisesti kansalaisyhteiskunnan ja paikallisyhteisöjen edustajien osallistumista. Erityisesti paikallisyhteisöjen edustajilla ja työmarkkinaosapuolilla on tärkeä asema oikeudenmukaisten vastaanotto-, elin- ja työolosuhteiden määrittelyssä. Tämän vuoksi niiden tulee osallistua koko järjestelmän toimeenpanosta käynnistettyyn keskusteluun. 2.4.5.1. Koska komitea edustaa laajasti järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa, sillä on ratkaiseva asema komission ehdottaman järjestelmän määrittelyssä ja toiminnassa. 3. Päätelmät 3.1. Monet eurooppalaiset ovat joutuneet 1900-luvulla - jo kauan ennen vuotta 1951, jolloin pakolaisten suojelu annettiin kansainvälisen yhteisön vastuulle - etsimään suojaa vapaista ja demokraattisista maista sortovallan tai diktatuurin takia. Me emme saa nyt 2000-luvullakaan unohtaa kaikkia niitä miehiä ja naisia, jotka näistä samoista tai uusista syistä etsivät suojaa Euroopan unionista, joka takaa kaikille kansalaisille vapauden ja demokratian. 3.1.1. Tästä syystä poliittisten, taloudellisten ja uskonnollisten johtajien on toteutettava useissa Euroopan unionin maissa poliittis-pedagogisia toimia joukkoviestimien välityksellä, jotta voidaan kasvattaa tietoisuutta turvapaikan tarjoamiseen liittyvistä oikeuksista ja velvoitteista sekä sen luonteesta tärkeänä ihmisoikeutena. 3.1.2. Tämä edellyttää kuitenkin myös pakolaispolitiikan kokonaisvaltaista uudistamista yhteisön tasolla Tampereen Eurooppa-neuvoston esittämien periaatteiden mukaisesti jo käynnistetyn uudistuksen tapaan siten, että maahanmuuttovirtoja säädellään oikeudenmukaisesti, pyritään välttämään sellaisen tilanteen syntyminen, jossa turvapaikan hakeminen on yksi harvoista keinoista päästä Euroopan unionin alueelle, ja luodaan todellinen kotouttamispolitiikka. 3.2. Komitea katsoo, että komission tulisi pohtia mahdollisuutta ehdottaa neuvostolle, että Euroopan unioni liittyisi suoraan Geneven yleissopimukseen, sillä Amsterdamin sopimuksen myötä aiheesta on tullut yhteisön toimivaltaan kuuluva asia. Bryssel 12. heinäkuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) Maahanmuuttotilastot 2000, kymmenes raportti, Anterem, Rooma, s. 49. (2) New Yorkissa 1. tammikuuta 1967 hyväksytty pöytäkirja pakolaisten asemasta. (3) Komitea antaa aiheesta erillisen, työohjelmaansa kuuluvan lausunnon, kun se käsittelee ehdotusta direktiiviksi turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista. Komitea toteaa lisäksi tyytyväisenä, että tämä asia on Belgian puheenjohtajuuskauden ohjelmassa turvapaikka- ja maahanmuuttoasioita koskevassa osiossa. (4) Ehdotus neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai peruuttamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista, KOM(2000) 578 lopullinen, liite II, s. 56.