KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Neuvoston direktiivin 92/49/ETY sekä direktiivien 2002/83/EY, 2004/39/EY, 2005/68/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta rahoitusalalla tapahtuvaan omistusosuuksien hankintaan ja lisäämiseen sovellettavien toiminnan vakauden arviointia koskevien menettelysääntöjen ja periaatteiden osalta annetun direktiivin 2007/44/EY soveltaminen /* COM/2013/064 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Neuvoston direktiivin 92/49/ETY sekä direktiivien 2002/83/EY, 2004/39/EY, 2005/68/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta rahoitusalalla tapahtuvaan omistusosuuksien hankintaan ja lisäämiseen sovellettavien toiminnan vakauden arviointia koskevien menettelysääntöjen ja periaatteiden osalta annetun direktiivin 2007/44/EY soveltaminen 1. Johdanto 1. Neuvoston direktiivin 92/49/ETY sekä direktiivien 2002/83/EY, 2004/39/EY, 2005/68/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta rahoitusalalla tapahtuvaan omistusosuuksien hankintaan ja lisäämiseen sovellettavien toiminnan vakauden arviointia koskevien menettelysääntöjen ja periaatteiden osalta annetun direktiivin 2007/44/EY[1], jäljempänä ’määräosuusdirektiivi’ tai ’direktiivi’, 6 artiklan mukaan komissio tarkastelee uudelleen direktiivin soveltamista ja antaa asiaa koskevan kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhdessä mahdollisten direktiivin uudelleentarkastelua koskevien aiheellisten ehdotusten kanssa. Määräaika kertomuksen antamiselle päättyi 21. maaliskuuta 2011. Kertomuksen laadintaa on kuitenkin lykätty, koska komissio on työstänyt intensiivisesti rahoitusalan sääntelyn kattavaa uudistusohjelmaa vakaamman ja avoimemman rahoitusjärjestelmän luomiseksi finanssikriisin jälkeen ja koska direktiivin soveltamista on ollut vaikea arvioida finanssikriisin aikana. 2. Määräosuusdirektiivillä luotiin oikeudellinen kehys toiminnan vakauden arvioinnille luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden tekemien hankintojen yhteydessä, kun hankinnat kohdistuvat määräosuuteen luottolaitoksesta, henkivakuutus-, vahinkovakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksestä tai sijoituspalveluyrityksestä. Direktiivillä muutettiin luottolaitoksiin, sijoituspalveluyrityksiin sekä vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityksiin sovellettavia EU:n direktiivejä (vakavaraisuusdirektiivi[2], rahoitusmarkkinadirektiivi[3] ja Solvenssi II -direktiivi[4]). Sillä yhdenmukaistettiin edellytykset, joita noudatetaan ilmoitettaessa ehdotetusta hankinnasta tai määräosuuden luovuttamisesta, määriteltiin selkä ja avoin arviointimenettely sekä vahvistettiin luettelo yksinomaan toiminnan vakautta koskevista arviointiperusteista. Kyseiset säännöt on yhdenmukaistettu mahdollisimman pitkälle, eivätkä jäsenvaltiot saa asettaa tiukempia sääntöjä. Edellä mainituista direktiiveistä kahta – vakavaraisuusdirektiiviä ja rahoitusmarkkinadirektiiviä – tarkastellaan parhaillaan uudelleen. Kyseisiä direktiivejä koskevilla komission ehdotuksilla ei kuitenkaan muuteta vuonna 2007 käyttöön otettuja sääntöjä. 3. Määräosuusdirektiiville asetetuilla tavoitteilla on tärkeä merkitys finanssimarkkinoilla. Näitä tavoitteita ovat erityisesti seuraavat: · parantaa merkittävästi pankki-, vakuutus- ja arvopaperialan valvonta- ja hyväksymisprosessin oikeusvarmuutta, selkeyttä ja avoimuutta, kun on kyseessä omistusosuuksien hankkiminen ja lisääminen; sekä · varmistaa, että kaikkia ehdotettuja hankintoja tai määräosuuden luovutuksia kohdellaan samalla tavalla kaikkialla EU:ssa ja kaikilla aloilla. 4. Direktiivin tavoitteiden saavuttaminen edellyttää kaikkien kolmen alan kansallisten valvontaviranomaisten tiivistä yhteistyötä ja niiden valvontakäytäntöjen lähentämistä direktiivillä vahvistetun yhteisen oikeudellisen kehyksen puitteissa. Aiemmat 3. tason komiteat (CEBS, CESR ja CEIOPS) laativat tämän vuoksi vuonna 2008 ei-sitovat suuntaviivat hankintojen yhteydessä harjoitettavaa toiminnan vakauden arviointia varten[5], jäljempänä ’3. tason komiteoiden suuntaviivat’, varmistaakseen, että EU:ssa noudatetaan yhtenäisiä päätöksentekokäytäntöjä. Suuntaviivoissa asetetaan seuraavat tavoitteet: · päästä yhteisymmärrykseen direktiivillä asetetuista viidestä toiminnan vakautta koskevasta arviointiperusteesta; · määritellä asianmukaiset yhteistyöjärjestelyt, joilla varmistetaan riittävä ja oikea-aikainen tiedonkulku valvontaviranomaisten välillä; sekä · laatia tyhjentävä ja yhdenmukaistettu luettelo tiedoista, jotka hankkijaehdokkaiden edellytetään sisällyttävän toimivaltaisille valvontaviranomaisille antamiinsa ilmoituksiin. 5. Lisäksi pankki- ja sijoituspalvelualoilla jokin aikaa sitten hyväksytty direktiivi 2010/78/EU[6] antaa Euroopan valvontaviranomaisille mahdollisuuden toimittaa komissiolle hyväksyttäviksi[7] · teknisiä sääntelystandardeja, joissa vahvistetaan tyhjentävä luettelo tiedoista, jotka hankkijaehdokkaiden on sisällytettävä ilmoitukseensa hankkiakseen määräosuuksia; sekä · teknisiä täytäntöönpanostandardeja yhteisten menettelyiden, lomakkeiden ja mallien laatimiseksi toiminnan vakauden arviointiin sisältyvää asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten välistä kuulemismenettelyä varten. 6. Tässä kertomuksessa kuvaillaan määräosuusdirektiivin vaikutuksia ja noudattamista (2 jakso), yksilöidään direktiivin soveltamisen yhteydessä ilmenneitä tärkeitä kysymyksiä (3 jakso) sekä esitetään joitakin päätelmiä (4 jakso). 2. Määräosuusdirektiivin vaikutukset ja noudattaminen 7. Komission yksiköt järjestivät sidosryhmille julkisen kuulemisen ja lähettivät toimivaltaisille viranomaisille kyselylomakkeen, jossa pyydettiin myös tilastotietoja. Saadut vastaukset osoittavat yleisesti ottaen, että direktiivi on helpottanut finanssialan hankintoja haittaavien esteiden poistamista sekä kotimaisten ja valtioiden rajat ylittävien tapahtumien tasapuolista kohtelua eri puolilla EU:ta. Useimmissa vastauksissa vahvistetaan, että direktiivin myötä on päästy yhteisymmärrykseen toiminnan vakauden arvioinnista finanssialan hankintojen yhteydessä koko Euroopassa ja saatu aikaan tasapuoliset toimintaedellytykset. Vastaukset osoittavat kuitenkin myös, että monissa jäsenvaltioissa (Tšekki, Saksa ja Irlanti) direktiivi ei ole johtanut merkittäviin muutoksiin lainsäädäntökehyksessä, koska voimassa on ollut samankaltaisia sääntöjä jo ennen direktiivin hyväksymistä. 8. Myös kansallisilta valvontaviranomaisilta saadut tilastotiedot vahvistavat tämän myönteisen arvioinnin direktiivistä. Vuosien 2008 ja 2011 välisenä aikana ilmoitettiin yli 10 700 ehdotettua määräosuushankintaa, joista yli 84 prosenttia ilmoitettiin kolmessa jäsenvaltiossa (Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat ja Saksa)[8]. Kansalliset toimivaltaiset viranomaiset hyväksyivät valtaosan näistä ilmoituksista, eikä tiedoista ilmene suuria eroja kotimaisten ja valtioiden rajat ylittävien tapahtumien kohtelussa. Yhteensä vain 50 ehdotettua tapahtumaa (alle 0,5 prosenttia) kiellettiin. Ilmoitukset peruttiin noin 450 tapauksessa (4,3 prosenttia)[9]. Ilmoitusten lukumäärä pysyi tarkastelujaksolla suhteellisen vakaana. Vuoden 2010 jälkeen niiden lukumäärä väheni jonkin verran, minkä katsotaan johtuneen pääasiassa siitä, että ilmoitusten lukumäärä väheni huomattavasti Yhdistyneessä kuningaskunnassa hallinnollisten muutosten seurauksena. Finanssikriisin vuoksi toteutettiin 231 kriisilähtöistä hankintaa, ts. julkisen sektorin aloitteesta tehtyä hankintaa finanssimarkkinoiden vakauttamiseksi. 9. Jäsenvaltioissa ei ole ilmennyt olennaisia vaatimustenmukaisuusongelmia, jotka olisivat liittyneet lainsäädäntökehyksen soveltamiseen. Kysely ja julkinen kuuleminen osoittavat kuitenkin, että jäljellä on vielä joitakin ongelmia, joita tarkastellaan jäljempänä. 3. Direktiivin soveltamisen tarkastelussa esille tulleita seikkoja 10. Määräosuusdirektiivin soveltamisen tarkastelussa on tullut esille useita seikkoja. 11. Ensiksikin ilmoitusvaatimuksen määritelmän oikeusvarmuus ja se, kuinka kansalliset valvontaviranomaiset soveltavat määritelmää, koetaan jossain määrin ongelmalliseksi. Direktiivissä säädetään, että[10] ”jäsenvaltioiden on säädettävä, että luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön tai yhdessä toimivien tällaisten henkilöiden, jäljempänä ’hankkijaehdokas’, jotka ovat päättäneet hankkia suoraan tai välillisesti määräosuuden” valvotusta yrityksestä[11] ”tai jotka aikovat lisätä suoraan tai välillisesti määräosuuttaan siten, että hankkijan osuus äänistä tai osakepääomasta on vähintään 20, 30 tai 50 prosenttia, taikka siten, että” valvotusta yrityksestä” tulisi hankkijan tytäryritys, jäljempänä ’ehdotettu hankinta’, on ensin ilmoitettava tästä kirjallisesti” sen valvotun yrityksen suhteen ”toimivaltaisille viranomaisille, josta ne pyrkivät hankkimaan määräosuuden tai lisäämään sitä, mainiten samalla suunnitellun osuuden suuruuden ja antaen asiaan liittyvät” muutettujen direktiivien asiaa koskevissa artikloissa ”tarkoitetut tiedot”. Kyselyn mukaan seuraavat ilmoitusvaatimuksen määritelmässä käytetyt käsitteet voivat mahdollisesti johtaa epäyhtenäiseen soveltamiseen jäsenvaltioissa: · Käsitettä ”välillinen määräosuus” ei määritellä direktiivissä. Vaikka 3. tason komiteoiden suuntaviivoissa täsmennetään jossain määrin välillisen omistusosuuden merkitystä[12], jäsenvaltiot tukeutuvat pääosin omassa kansallisessa lainsäädännössään oleviin käsitteisiin. Toimivaltaisten viranomaisten keskuudessa järjestetty kysely osoittaa, että välillisen omistusosuuden olemassaolon selvittämiseen käytetään eri menetelmiä ja sen vuoksi on myös olemassa erilaisia tulkintoja siitä, onko ehdotetusta määräosuushankinnasta ilmoitettava vai ei. Julkisen kuulemisen tulokset vahvistivat sen, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset noudattavat erilaisia lähestymistapoja määrittäessään, onko kyse välillisestä omistusosuudesta, minkä vuoksi samankaltaisia tilanteita kohdellaan eri tavoin. · Direktiivissä ei ole myöskään käsitteen ”yhdessä toimivat henkilöt” määritelmää. Kolmannen tason komitean suuntaviivoissa on erittäin kattava selostus henkilöistä, joiden katsotaan toimivan yhdessä[13]. Kysely osoittaa, että tämän käsitteen tulkinta voi vaihdella jossain määrin. Myös sidosryhmien julkiseen kuulemiseen antamissa vastauksissa otettiin esille lisätarkennusten tarve. Julkisessa kuulemisessa ilmeni myös, että määräosuusdirektiivissä, ostotarjousdirektiivissä[14] ja avoimuusdirektiivissä[15] käytettyjen määritelmien väliset erot koetaan jossain määrin ongelmallisina yksityisellä sektorilla. · Eräiden kansallisten valvontaviranomaisten mukaan käsitettä ”hankintaa koskeva päätös” ei pitäisi soveltaa tilanteissa, joissa hankkija ylittää kynnysarvon tekemättä tietoista päätöstä asiasta, silloin, kun on kyse esimerkiksi perinnön tai liikkeeseenlaskijan pääoman alentamisesta. Kolmannen tason komitean suuntaviivoissa todetaan kuitenkin, että ilmoitus vaaditaan myös silloin, kun hankkija ylittää kynnysarvon tahtomattaan. Monissa julkiseen kuulemiseen annetuissa vastauksissa otettiin esille selkeyden puute direktiivin säännöksen ja 3. tason komitean suuntaviivoissa annetun selvityksen välillä ja tästä aiheutuva epäyhtenäisen soveltamisen riski. 12. Vaikuttaa siltä, että lisätoimia tarvitaan myös suhteellisuusperiaatteen johdonmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Suhteellisuusperiaate mainitaan määräosuusdirektiivin johdanto-osan 5, 8 ja 9 kappaleessa. Kolmannen tason komitean suuntaviivojen 18 kohdassa täsmennetään edelleen suhteellisuusperiaatteen soveltamista seuraavasti: ”Tätä johdanto-osan 5, 8 ja 9 kappaleessa mainittua periaatetta sovelletaan sekä vaadittujen tietojen koostumukseen että arviointiprosessiin. Hankkijan erityispiirteet (oikeushenkilö vai luonnollinen henkilö, valvottu rahoituslaitos vai muu yritys, se, valvotaanko rahoituslaitosta ETA:ssa vai vastaavassa kolmannessa maassa jne.), ehdotetun tapahtuman erityispiirteet (ryhmän sisäinen vai ”ulkoinen” tapahtuma jne.), se, kuinka laajasti hankkija osallistuu kohteena olevan rahoituslaitoksen hallinnointiin, tai hankittavan osuuden taso saattavat vaikuttaa siihen, minkätyyppisiä tietoja hankkijalta vaaditaan.” Julkisen kuulemisen tulokset ovat kuitenkin antaneet jonkin verran näyttöä siitä, että kansalliset valvontaviranomaiset eivät sovella suhteellisuusperiaatetta riittävän laajasti. Tämä pätee sekä edellytettyihin tietoihin että arviointimenettelyyn. Erityisesti konsernin sisäisten tapahtumien arviointi on herättänyt huolta[16]. Kysely osoittaa, että arviointimenettely ei tällaisissa tapauksissa ole aina johdonmukainen. Eräät jäsenvaltiot soveltavat tällaisissa tapauksissa kevennettyä menettelyä tai eivät välttämättä edes vaadi virallista ilmoitusta valtioiden rajojen yli toimivien pankkikonsernien sisäisistä tapahtumista. Toisaalta sidosryhmien julkiseen kuulemiseen antamien vastausten perusteella näyttää siltä, että eräät muut jäsenvaltiot arvioivat kaikki konsernin sisäiset tapahtumat samalla tavalla kuin muut ilmoitukset. Julkiseen kuulemiseen osallistuneet yksityisen sektorin edustajat pitävät tätä tarpeettomana rasitteena. 13. Lisäksi vaikuttaa siltä, että joitakin määräosuusdirektiivissä säädettyjä arviointiperusteita on tarpeen täsmentää. Direktiivin mukaan kansallisten valvontaviranomaisten on arvioitava muun muassa ”hankkijaehdokkaan taloudellinen vakaus erityisesti suhteessa sen liiketoiminnan tyyppiin, jota hankinnan kohteena olevassa [rahoituslaitoksessa] harjoitetaan ja aiotaan harjoittaa”[17]. Myös 3. tason komitean suuntaviivoissa[18] käsitellään tämän arviointiperusteen tarkoitusta ja esitetään ohjeellinen luettelo tiedoista, jotka vaaditaan hankkijaehdokkaan taloudellisen vakauden arviointia varten. Kysely ja julkinen kuuleminen osoittavat kuitenkin jäsenvaltioiden välillä olevan eroja siinä, mitä asiakirjoja kansalliset valvontaviranomaiset vaativat arviointia varten. Myöskään siitä, olisiko hankkijaehdokkaan vakavaraisuutta arvioitava tämän perusteen mukaan, ei ilmeisesti ole annettu riittävän tarkkoja tietoja. Lisäksi on jonkinasteisia viitteitä omien varojen käytön epäjohdonmukaisesta tulkinnasta suhteessa lainavarojen käyttöön. 14. Joillakin kansallisilla valvontaviranomaisilla ei myöskään näytä olevan täyttä selvyyttä siitä, mikä katsotaan rahanpesuksi ja terrorismin rahoittamiseksi arvioitaessa, ”onko perusteltua syytä epäillä, että ehdotetun hankinnan yhteydessä syyllistytään tai pyritään tai on syyllistytty tai pyritty direktiivin 2005/60/EY 1 artiklassa tarkoitettuun rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen tai että ehdotettu hankinta saattaisi lisätä tämän vaaraa”[19]. Eräs jäsenvaltio huomautti, että tämän arviointiperusteen avointa soveltamista on vaikea varmistaa kyseisien tietojen arkaluonteisuuden vuoksi. 15. Myös määräaikoja koskevien direktiivin säännösten soveltamisessa on havaittu joitakin epäjohdonmukaisuuksia. Määräosuusdirektiivissä säädetään, että[20] ”toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava hankkijaehdokkaalle kirjallisesti heti ja joka tapauksessa kahden työpäivän kuluessa ilmoituksen vastaanottamisesta sekä …tietojen mahdollisesta myöhemmästä vastaanottamisesta, että ne ovat vastaanottaneet ilmoituksen tai tiedot”. Kysely osoittaa, että kansalliset valvontaviranomaiset ymmärtävät vastaanottoilmoituksen eri tavoin, ts. joissakin jäsenvaltioissa se tulkitaan viralliseksi vahvistukseksi, joka ei sisällä arviointia vastaan otetuista asiakirjoista, kun taas toisissa jäsenvaltioissa ilmoitus annetaan sen jälkeen, kun kansalliset valvontaviranomaiset ovat tutkineet, ovatko vastaan otetuissa asiakirjoissa annetut tiedot täydellisiä. Lisäksi direktiivissä säädetään, että[21] ”toimivaltaisilla viranomaisilla on enintään 60 työpäivää aikaa ilmoituksen ja sellaisten asiakirjojen kirjallisen vastaanottamista koskevan ilmoituksen päiväyksestä, joiden liittämistä ilmoitukseen jäsenvaltio edellyttää …, suorittaa arviointi”. Kyselyssä on saatu jonkin verran näyttöä siitä, että tämä määräaika on ylitetty joissakin jäsenvaltioissa. Useimmat kansalliset valvontaviranomaiset suosittavat määräaikojen pidentämistä. Julkisen kuulemisen tulokset osoittavat kuitenkin, että yksityisen sektorin sidosryhmät pitävät tätä määräaikaa liian pitkänä ja puoltavat ennemminkin sen lyhentämistä ainakin silloin, kun hankkija on EU:ssa säännelty yritys ja kun on kyse konsernin sisäisistä tapahtumista. 16. Jäsenvaltioiden käytäntöjen välillä on havaittu eroja myös hankintojen ehdollisissa hyväksymisissä. Kyselyn tulokset osoittivat, että joissakin jäsenvaltioissa kaikki ehdotetut hankinnat hyväksytään tietyin ehdoin, kun taas toisissa jäsenvaltioissa direktiiviä tulkitaan siten, ettei se mahdollista ehdollisia hyväksymisiä. 17. Kyselyssä kävi myös ilmi, että eri (alakohtaisten ja/tai kansallisten) valvontaviranomaisten välinen yhteistyö koetaan toisinaan kaavamaiseksi ja aikaavieväksi. Vaikuttaa siltä, että eri jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset soveltavat erilaisia lähestymistapoja asianomaisilta toimivaltaisilta viranomaisilta vaadittujen tietojen tyyppiin ja kattavuuteen. Lisäksi yhteistyö kolmansien maiden valvontaviranomaisten kanssa koetaan toisinaan tehottomaksi. Monissa julkiseen kuulemiseen annetuissa vastauksissa otettiin myös esille tarve parantaa toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä. 18. Useat sidosryhmät kannattivat kehyksen laajentamista markkinasegmenteille, jotka eivät tällä hetkellä kuulu direktiivin soveltamisalaan, ja niistä erityisesti säännellyille markkinoille, jotta voitaisiin varmistaa ehdotettujen määräosuushankintojen yhdenmukaisempi arviointi kaikilla rahoitusaloilla ja kehittää edelleen sisämarkkinoita. 19. Finanssikriisi on osoittanut, että sulautumat ja hankinnat voivat aiheuttaa rahoitusjärjestelmän vakautta uhkaavia riskejä ainakin pankkialalla. Direktiivi ei sisällä toistaiseksi erillistä arviointiperustetta, jolla toimivaltaiset viranomaiset voisivat arvioida ehdotetun hankinnan vaikutuksia rahoitusjärjestelmän vakauteen. Direktiivin arviointiperusteilla arvioidaan kuitenkin epäsuorasti rahoitusjärjestelmän vakautta. Erityisesti hankkijaehdokkaan taloudellista vakautta sekä toiminnan vakautta koskevien vaatimusten noudattamista koskevat perusteet kattavat rahoitusjärjestelmän vakauteen kohdistuvien riskien arvioinnin, koska molemmat perusteet sisältävät ennakoivan osatekijän. Yhdysvalloissa on jo otettu käyttöön Dodd-Frank-säädöksen myötä erillinen rahoitusjärjestelmän vakautta koskeva arviointiperuste, jota on jo sovellettu ehdotettujen hankintojen arvioinnissa. Julkisen kuulemisen tulokset osoittavat, että sidosryhmät tiedostavat yleensä tarpeen arvioida, miten ehdotettu hankinta voi vaikuttaa rahoitusjärjestelmän vakauteen. Kyselyssä tuli toisaalta esille se, että toimivaltaisilla viranomaisilla on erilaisia näkemyksiä tarpeesta ottaa käyttöön erillinen rahoitusjärjestelmän vakautta koskeva peruste, vaikka ne ovat paljolti samaa mieltä siitä, että rahoitusjärjestelmän vakauteen kohdistuvat riskit on otettava huomioon ehdotettujen hankintojen arvioinnissa. 4. Päätelmät 20. Määräosuusdirektiivin soveltamisen uudelleentarkastelu osoittaa, että direktiivillä luotu järjestelmä toimii kaiken kaikkiaan tyydyttävästi. Olennaisia ongelmia ei ole esiintynyt siinä, miten oikeudellista kehystä sovelletaan jäsenvaltioissa, ja direktiivi on edistänyt kansallisten ja rajatylittävien määräosuushankintojen yhdenmukaista kohtelua rahoitusalalla. On kuitenkin muistettava, että direktiiviä alettiin soveltaa vasta vuonna 2009 ja olosuhteet rahoitusalalla ovat olleet poikkeukselliset talous- ja finanssikriisin vuoksi. Siitä syystä on vaikea arvioida tarkasti, miten tehokkaasti rahoitusalan sulautumia ja hankintoja on voitu arvioida käyttöön otetun oikeudellisen kehyksen ansiosta. 21. Joihinkin direktiivin soveltamisessa esiintyviin puutteisiin voitaisiin kuitenkin puuttua, jotta direktiiviä sovellettaisiin johdonmukaisesti koko EU:ssa ja kaikilla rahoitusaloilla ja jotta hankkijat saisivat enemmän oikeusvarmuutta. Yksi tapa puuttua soveltamisessa havaittuihin epäjohdonmukaisuuksiin voisi olla se, että Euroopan valvontaviranomaisia pyydettäisiin päivittämään ja täsmentämään 3. tason komitean suuntaviivoja. Täsmennyksen yhteydessä voitaisiin esimerkiksi antaa tarkempia ohjeita suhteellisuusperiaatteen soveltamisesta, välillisten omistusosuuksien käsittelystä ja määräaikojen soveltamisesta. Lisäksi voitaisiin varmistaa, että arviointiperusteita tulkitaan ja sovelletaan johdonmukaisesti jäsenvaltioissa ja eri aloilla. Komissio aikoo pyytää Euroopan valvontaviranomaisia täsmentämään voimassa olevia suuntaviivoja. 22. Kansallisten valvontaviranomaisten välisten koordinointiongelmien lieventämiseksi useampia aloja koskevissa ja valtioiden rajojen yli ulottuvissa tapahtumissa Euroopan valvontaviranomaisille annetaan direktiivin 2010/78/EU mukaisesti valta laatia teknisiä sääntely- ja täytäntöönpanostandardiluonnoksia. Näin pyritään poistamaan kansallisten valvontaviranomaisten välisiä koordinointiongelmia ja lieventämään epävarmuutta siitä, mitä tietoja valvontaviranomaisille on lähetettävä ehdotettujen hankintojen arviointia varten. 23. Kysymys yhdessä toimimisesta on otettu esille 12. joulukuuta 2012 annetussa yritysten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää ja yhtiöoikeutta koskevassa toimintasuunnitelmassa. Komissio on tietoinen siitä, että tarvitaan ohjeistusta, jossa täsmennetään käsitteiden soveltamisalaa ja lisätään varmuutta tässä asiassa, jotta voitaisiin helpottaa yhteistyötä yritysten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmään liittyvissä kysymyksissä. Komissio aikoo vuonna 2013 tehdä tiivistä yhteistyötä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten ja EAMV:n kanssa laatiakseen ohjeita, joissa täsmennetään yhdessä toimimista koskevia sääntöjä ja erityisesti julkisiin ostotarjouksiin sovellettavia sääntöjä. Komissio ja Euroopan valvontaviranomaiset pohtivat yhteistyön tulosten perusteella (mahdollisia) lisätoimia, joilla voitaisiin ratkaista erityisiä ongelmia, joita liittyy yhdessä toimimisen käsitteen soveltamiseen määräosuusdirektiivin yhteydessä. 24. Lisäksi finanssikriisin johdosta voitaisiin harkita rahoitusjärjestelmän vakauteen liittyvien näkökohtien ottamista suoranaisemmin huomioon arviointimenettelyssä. Tämä voitaisiin toteuttaa arvioimalla laitosten vakavaraisuuden palauttamista ennen tapahtumien toteuttamista. Komissio aikoo arvioida vuoden 2013 aikana eri vaihtoehtoja, myös tarvetta muotoilla tällainen arviointiperuste siten, että toimivaltaiset viranomaiset eivät voi soveltaa sitä eri tavoin. 25. Määräosuusdirektiivin tavoitteiden mukaisesti vastaavanlainen oikeudellinen kehys omistusosuuksien hankinnan ja lisäämisen arviointia varten voitaisiin ottaa käyttöön myös rahoitusmarkkinadirektiivin 4 artiklan 1 kohdan 14 alakohdan määritelmän mukaisilla säännellyillä markkinoilla. 26. Parhaillaan neuvoteltavana olevassa ehdotuksessa neuvoston asetukseksi, jossa EKP:lle annetaan joitakin luottolaitosten toiminnan vakauden valvontapolitiikkaan liittyviä erityistehtäviä, esitetään, että EKP suorittaa tiiviissä yhteistyössä kansallisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa määräosuuksien hankintaa ja luovuttamista koskevien hakemusten arvioinnin. Ehdotuksen mukaan EKP tekee päätöksensä hankkijaehdokkaan soveltuvuuden ja ehdotetun hankinnan taloudellisen järkevyyden perusteella, joita se arvioi määräosuusdirektiivissä vahvistetuilla perusteilla noudattaen siinä säädettyä menettelyä ja arvioinnille asetettuja määräaikoja sekä kansallisia säädöksiä, joilla unionin lainsäädäntö on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. EKP:n toimivalta rajoittuu osallistuviin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin luottolaitoksiin. Direktiiviin ei ole tarpeen tehdä muutoksia sen toimivallan johdosta, joka EKP:lle ehdotetaan annettavan määräosuuksien hankintaa ja luovuttamista koskevien hakemusten arviointia varten. 27. Jäsenvaltioita, Euroopan parlamenttia, Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa sekä muita intressitahoja kehotetaan ottamaan kantaa tässä kertomuksessa esitettyihin näkemyksiin 31. maaliskuuta 2013 mennessä. Komissio ilmoittaa saamiensa kommenttien ja 23 kohdassa mainitun arvioinnin tulosten perusteella vuoden 2013 loppuun mennessä, onko määräosuuksien arviointijärjestelmää tarpeen lujittaa. LIITE KOMISSION KERTOMUKSEEN EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE Neuvoston direktiivin 92/49/ETY sekä direktiivien 2002/83/EY, 2004/39/EY, 2005/68/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta rahoitusalalla tapahtuvaan omistusosuuksien hankintaan ja lisäämiseen sovellettavien toiminnan vakauden arviointia koskevien menettelysääntöjen ja periaatteiden osalta annetun direktiivin 2007/44/EY soveltaminen Kuvio 1: EU:ssa tehtyjen ilmoitusten määrä vuosina 2008–2011[22] Kuvio 2: Peruttujen ilmoitusten ja kiellettyjen hankintojen prosentuaalinen osuus EU:ssa vuosina 2008–2011 [1] Neuvoston direktiivin 92/49/ETY sekä direktiivien 2002/83/EY, 2004/39/EY, 2005/68/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta rahoitusalalla tapahtuvaan omistusosuuksien hankintaan ja lisäämiseen sovellettavien toiminnan vakauden arviointia koskevien menettelysääntöjen ja periaatteiden osalta 5 päivänä syyskuuta 2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/44/EY (EUVL L 247, 21.9.2007, s. 1). Saatavilla osoitteessa http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2007:247:0001:0016:FI:PDF. [2] Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (uudelleenlaadittu teksti) 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/48/EY (EUVL L 177, 30.6.2006, s. 1). [3] Rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/39/EY (EUVL L 145, 30.4.2004, s. 1). [4] Direktiivillä 2007/44/EY muutettiin EU:n (jälleen)vakuutusdirektiivejä 92/49/ETY, 2002/83/EY ja 2005/68/EY. Nämä kolme direktiiviä laadittiin uudelleen vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 25 päivänä marraskuuta 2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/138/EY (Solvenssi II) (EUVL L 335, 17.12.2009, s. 1). [5] Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean (CEBS), Euroopan vakuutus- ja työeläkeviranomaisten komitean (CEIOPS) ja Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitean (CESR) yhdessä laatima asiakirja Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC. Saatavilla osoitteessa http://www.eba.europa.eu/getdoc/09acbe4b-c2ee-4e65-b461-331a7176ac50/2008-18-12_M-A-Guidelines.aspx. [6] Direktiivien 98/26/EY, 2002/87/EY, 2003/6/EY, 2003/41/EY, 2003/71/EY, 2004/39/EY, 2004/109/EY, 2005/60/EY, 2006/48/EY, 2006/49/EY ja 2009/65/EY muuttamisesta Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomainen), Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen) ja Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen) toimivaltuuksien osalta 24 päivänä marraskuuta 2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/78/EU (EUVL L 331, 12.12.2010, s. 120). Saatavilla osoitteessa http://eur-lex.europa.eu/Result.do?T1=V3&T2=2010&T3=78&RechType=RECH_naturel&Submit=Search. [7] Lainsäädäntövallan käyttäjien välillä käydään parhaillaan toista koontidirektiiviä koskevia neuvotteluita, joissa käsitellään sitä mahdollisuutta, että vakuutus- ja työeläkeviranomaiselle annetaan valtaa laatia vakuutuksia koskevia teknisiä sääntelystandardeja ja teknisiä täytäntöönpanostandardeja samasta aiheesta. [8] Ks. kaavio 1 tämän kertomuksen liitteessä. [9] Ks. kaavio 2 tämän kertomuksen liitteessä. [10] Rahoitusmarkkinadirektiivin 10 artiklan 3 kohta, vakavaraisuusdirektiivin 19 artiklan 1 kohta ja Solvenssi II -direktiivin 57 artiklan 1 kohta. [11] Määräosuusdirektiivillä muutetaan viittä alakohtaista direktiiviä lisäämällä niihin sama ilmoitusvaatimus. Käsite ”valvottu yritys” korvaa käsitteet ”luottolaitos”, ”henkivakuutusyritys”, ”vakuutusyritys”, ”jälleenvakuutusyritys” ja ”sijoituspalveluyritys”, joita käytetään alakohtaisissa direktiiveissä. [12] Kolmannen tason komiteoiden suuntaviivojen lisäyksessä I olevan 15 kohdan 6 alakohta. [13] Kolmannen tason komitean suuntaviivojen lisäyksessä I olevan 1 kohdan mukaan henkilöt toimivat yhdessä, kun kukin heistä päättää käyttää hankkimiinsa osakkeisiin liittyviä oikeuksia kyseisien henkilöiden välillä tehdyn suoran tai välillisen sopimuksen mukaisesti. [14] Julkisista ostotarjouksista 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/25/EY 2 artiklan 1 kohdan d alakohta (EUVL L 142, 30.4.2004, s. 12). [15] Säännellyillä markkinoilla kaupankäynnin kohteeksi otettavien arvopaperien liikkeeseenlaskijoita koskeviin tietoihin liittyvien avoimuusvaatimusten yhdenmukaistamisesta 15 päivänä joulukuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/109/EY 10 artiklan a alakohta (EUVL L 390, 31.12.2004, s. 38). Saatavilla osoitteessa http://eur-lex.europa.eu/Result.do?T1=V3&T2=2004&T3=109&RechType=RECH_naturel&Submit=Search. [16] Kolmannen tason komitean suuntaviivojen 19 kohdan mukaan suhteellisuusperiaate merkitsee sitä, että rahoituslaitosta valvovalle viranomaiselle on annettava riittävät tiedot asiasta, jos olemassa olevan osakkaan ryhmän sisäiset tapahtumat eivät aiheuta tosiasiallisia eivätkä olennaisia muutoksia rahoituslaitoksen suorassa tai lopullisessa osakkuudessa. Osakkaan ryhmää ei kuitenkaan pitäisi arvioida uudelleen, sillä tapahtuma ei vaikuta vaikutusvaltaan, jota se käyttää rahoituslaitokseen nähden. [17] Rahoitusmarkkinadirektiivin 10 b artiklan 1 kohdan c alakohta, vakavaraisuusdirektiivin 19 a artiklan 1 kohdan c alakohta ja Solvenssi II -direktiivin 59 artiklan 1 kohdan c alakohta. [18] Suuntaviivojen 56–66 kohta. [19] Rahoitusmarkkinadirektiivin 10 b artiklan 1 kohdan e alakohta, vakavaraisuusdirektiivin 19 a artiklan 1 kohdan e alakohta ja Solvenssi II -direktiivin 59 artiklan 1 kohdan e alakohta. [20] Rahoitusmarkkinadirektiivin 10 a artiklan 1 kohta, vakavaraisuusdirektiivin 19 artiklan 2 kohta ja Solvenssi II -direktiivin 58 artiklan 1 kohta. [21] Rahoitusmarkkinadirektiivin 10 a artiklan 1 kohta, vakavaraisuusdirektiivin 19 artiklan 2 kohta ja Solvenssi II -direktiivin 58 artiklan 1 kohta. [22] Komissio sai tilastotietoja 25 jäsenvaltiosta. Monet jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet vastauksiinsa myös tietoja määräosuuksien hankinnoista yhteissijoitusyritysten rahastoyhtiöissä. Siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY 11 artiklan 1 kohdassa säädetään velvoitteesta ilmoittaa ehdotetuista määräosuushankinnoista yhteissijoitusyritysten rahastoyhtiöissä (EUVL L 320, 17.11.2009, s. 32). Saatavilla osoitteessa http://eur-lex.europa.eu/Result.do?T1=V3&T2=2009&T3=65&RechType=RECH_naturel&Submit=Search.