ic it 
i* -k EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
J 
Bryssel, 24.09.1997 
KÖM(97) 465 lopull. 
Kertomus kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja 
hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 87/102 
täytäntöönpanosta - KOM(95) 117 lopullinen, 11.5.1995 
Tiivistelmä kannanotoista ja huomautuksista 
(komission esittämä) 

I. JOHDANTO JA TIIVISTELMÄ 4 
LI Taustaa.... 4 
1.1.1 Kertomus direktiivin 87/102/ETY soveltamisesta 4 
1.1.2 Kertomusta koskeva kuuleminen 4 
1.1.2.1 Euroopan parlamentti 4 
1.1.2.2 Neuvosto 5 
1.1.2.3 Muut 5 
1.2 Tiivistelmässä esitetyt päätelmät 6 
II. KERTOMUKSESSA KOM(95) 117 LOPULLINEN KÄSITELLYT AIHEET 7 
II. 1 Soveltamisalan laajentaminen (1 ja 2 artikla) 7 
II. 1.1 Luottorajat (>200 ja <20 000 ecua) 7 
II. 1.2 Liiketoiminnan aloittamista varten otetut luotot 7 
II. 1.3 Sopimukset, joihin liittyy osto-optio 8 
II.1.4Rakennusluotot ja kiinnitykset... 9 
II. 1.5 2 artiklan luettelo poikkeuksista 9 
11.2 Nuoriin kuluttajiin kohdistettu mainonta 10 
11.3 Kuluttajia koskeva tiedonantovelvollisuus ja alan ammattilaisia koskeva 
neuvonantovelvollisuus 11 
11.4 Tilinylityksiä koskevat säännöt (2 artiklan 1 kohdan e alakohta ja 6 
artikla) 11 
11.5 Kuluttajien olosuhteiden selvittäminen ennen takaisinottomääräysten 
antamista (7 artikla) 12 
11.6 Maksaminen ennen määrättyä ajankohtaa (8 artikla) 13 
11.7 Vekselit (10 artikla) 13 
11.8 Toissijainen vastuu (11 artikla) 13 
11.9 Sellaisten elinten perustaminen, joilla on valtuudet käsitellä kuluttajien 
valituksia (12 artikla) 14 
11.10 Peruuttamisajat 14 
II.l 1 Kulutusluottosopimuksen täyttämättä jättämisen seuraukset 15 
11.12 Koronkiskonta 16 
11.13 Luotonvälittäjät 17 
11.14 Tietosuoja 17 
11.15 Takaajat 18 
11.16 Ylivelkaantuminen 18 
III. YLEISTÄ ...., 19 
IV. MUU ASIAAN LIITTYVÄ TOIMINTA 20 
V. KOMISSION VIHREÄ KIRJA JA TIEDONANTO 
RAHOITUSPALVELUISTA 20 
VI. LIITTEET 21 
3-
I. JOHDANTO JA YHTEENVETO 
1.1 Taustaa 
/. 1.1 Kertomus direktiivin 87/102/ETY soveltamisesta 
1. Kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten 
määräysten lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 87/102/ETY 17 artiklassa 
säädetään, että komission on annettava neuvostolle kyseisen direktiivin soveltamista 
koskeva kertomus viiden vuoden kuluessa direktiivin voimaantulosta. 
2. Jäsenvaltioille ja eurooppalaisille luotonantajien, kauppiaiden ja kuluttajien 
järjestöille jaettiin 17 artiklassa määritellyn tehtävän mukaisesti kesäkuussa 1994 (24. 
kesäkuuta 1994 päivätty kirje D02058) kulutusluottomarkkinoihin liittyviä eri näkökohtia 
koskeva kyselylomake. Myös korkeakouluyhteisöä kehotettiin antamaan asiasta 
lausuntoja. Komissio antoi ,11. toukokuuta 1997 kertomuksen KOM(95) 117 lopullinen, 
joka perustuu saatuihin vastauksiin ja komission tilaamiin tutkimuksiin direktiivin 
saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja markkinoiden toiminnasta. 
3. Kyseisen kertomuksen oli määrä toimia keskustelun pohjaksi tarkoitettuna 
asiakirjana, ja kertomuksessa käsitellyt kysymykset eivät näin ollen olleet varsinaisia 
ehdotuksia vaan kyse oli ennemminkin kulutusluottoa koskevasta keskustelusta ja 
komission alustavaa lausuntoa koskevasta julkilausumasta. Julkilausuma käsitteli 
sellaisia aiheita, joista komissio oli jo ilmaissut kantansa. Kertomuksessa ei toisin sanoen 
esitetty varsinaista lainsäädäntösuunnitelmaa, vaan se oli osa direktiivin 87/102/ETY ja 
sen myöhempien muutosten tarkistamisen valmistelua. 
1.1.2 Kertomusta koskeva kuuleminen 
4. Kertomus toimitettiin virallisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle 11. 
toukokuuta 1995. 
1.1.2.1 Euroopan parlamentti 
Oikeusasioita käsittelevä valiokunta nimitettiin kertomuksen vastuuvaliokunnaksi; 
ympäristö-, terveys-ja kuluttajansuojavaliokunta toimi yhteistyössä sen kanssa. 
1.1.2.1.1 Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta 
Esittelijänä oli Annemarie Kuhn (PSE/Saksa); hänen 25. huhtikuuta 1996 antamassaan 
lausuntoluonnoksessa suhtaudutaan suurelta osin myönteisesti kertomuksessa esitettyihin 
direktiivin 87/102/ETY muuttamista koskeviin perusteisiin (muun muassa soveltamisalan 
laajentaminen, mainostaminen ja tiedottaminen, luottosopimustyypit sekä 
peruuttamisaika) ja kiinnitysluottoa koskeviin näkökantoihin. 
-4 
1.1.2.1.2 Oikeusasioita käsittelevä valiokunta 
Ernesto Caccavale (UPE/Italia) nimitettiin esittelijäksi; hänen laatimastaan alustavasta 
kertomusluonnoksesta keskusteltiin oikeusasioita käsittelevän valiokunnan 
22. huhtikuuta 1996 järjestämässä julkisessa kuulemistilaisuudessa ja itse oikeusasioita 
käsittelevässä valiokunnassa 22. - 23. heinäkuuta, 28. lokakuuta ja 26. marraskuuta 1996. 
Kertomusluonnos hyväksyttiin 17. joulukuuta 1996, mutta siitä äänestettiin Euroopan 
parlamentin täysistunnossa vasta 11. maaliskuuta 1997. Hyväksytty päätöslauselma on 
liitteessä 2. 
1.1.2.2 Neuvosto 
Kuluttajansuojelua ja kuluttajavalistusta käsittelevä työryhmä keskusteli kertomuksesta 
kokouksissaan syyskuussa ja lokakuussa 1995. Neuvosto antoi 9. marraskuuta 1995 
kertomukseen myönteisesti suhtautuvan päätöslauselman, jossa komissiota kehotettiin 
ottamaan huomioon kertomustaan koskevat huomautukset, joista olisi laadittava 
tiivistelmä. 
Komissio vastasi neuvoston esittämään pyyntöön laatimalla tämän tiivistelmän. 
1.1.2.3 Muut 
Edellä kuvatun virallisen kuulemismenettelyn lisäksi tiivistelmä perustuu seuraaviin 
kuulemistoimenpiteisiin: 
a) Kertomus KOM(95) 117 lopullinen lähetettiin kesäkuussa 1995 ETA:n jäsenvaltioille 
niiden pysyvien edustustojen kautta ja suoraan eräille kuluttaja-asioista vastaaville 
kansallisille viranomaisille (kuluttaja-asiamiehille). Kansallisia viranomaisia kehotettiin 
ottamaan kantaa kertomukseen. Asiasta muistutettiin tammikuussa 1996 lähetetyssä 
kirjeessä, jossa pyydettiin, että vastaukset toimitettaisiin maaliskuun 1996 puoliväliin 
mennessä. Kesäkuussa 1996 lähetettiin toinen muistutuskirje, jossa pyydettiin vastausta 
heinäkuun 1996 puoliväliin mennessä. Tähän mennessä on saatu vastaukset Belgialta, 
Tanskalta, Saksalta, Espanjalta, Ranskalta, Irlannilta, Luxemburgilta, Alankomailta, 
Itävallalta, Portugalilta, Suomelta, Ruotsilta, Yhdistyneeltä kuningaskunnalta, Islannilta ja 
Norjalta. Näistä maista Luxemburgilla ja Norjalla ei ollut huomautettavaa kertomuksesta.1 
Italia ilmoitti, ettei se voi arvioida direktiivin soveltamista rakenteellisten vaikeuksien ja 
puutteellisen yhteensovittamisen takia. Kreikka vastasi vuonna 1994 jaettuun alkuperäiseen 
kyselylomakkeeseen, jonka perusteella laaditiin kertomus KOM(95) 117 lopullinen. 
b) Lisäksi kertomus toimitettiin rahoitus-, vähittäismyynti- ja kuluttajajärjestöille, eli 
kaikille niille, jotka osallistuivat alkuperäiseen kuulemismenettelyyn (kyselylomake), 
sekä muille, joiden etua asia mahdollisesti koskee. Liitteessä 1 on luettelo saaduista 
vastauksista. 
1 Koska Islanti oli ainoa ETA-maa, joka toimitti asiaa koskevia huomautuksia, sen kutakin aihetta 
koskevat huomautukset on mainittu erikseen heti EU:n jäsenvaltioiden huomautusten jälkeen. 
1.2 Tiivistelmässä esitetyt päätelmät 
5. Tiivistelmässä esitellään pääpiirteittäin seuraavista kertomuksessa KOM(95) 117 
lopullinen käsitellyistä aiheista tehtyjä huomautuksia: 
direktiivin 87/102/ETY soveltamisalan laajentaminen 
nuoriin kuluttajiin kohdistettu mainonta 
kuluttajia koskeva tiedonantovelvollisuus ja alan ammattilaisia koskeva 
neuvonantovelvollisuus 
tilinylityksiä koskevat säännöt 
kuluttajien olosuhteiden selvittäminen ennen takaisinottomääräysten antamista 
maksaminen ennen määrättyä ajankohtaa 
vekselit 
toissijainen vastuu 
sellaisten elinten perustaminen, joilla on valtuudet käsitellä kuluttajien valituksia 
peruuttamisajat 
kulutusluottosopimusten täyttämättä jättämisen seuraukset 
koronkiskonta 
luotonvälittäjät 
tietosuoja 
takaajat 
ylivelkaantuminen 
muut yleiset aiheet. 
6. Näistä aiheista saatujen huomautusten perusteella voidaan tehdä seuraavat 
päätelmät: 
- Jäsenvaltioiden mielipiteet kertomuksessa KOM(95) 117 esitetyistä ehdotuksista 
jakaantuvat jokseenkin kahtia. Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat ja Saksa 
näyttävät suhtautuvan ehdotuksiin epäilevämmin, kun taas Portugali, Irlanti, Espanja 
ja Ruotsi näyttäisivät asettuvan myönteisemmälle kannalle. 
- Islanti suhtautuu yleisesti ottaen myönteisesti komission ehdotuksiin. 
- Rahoituspalveluja haluaa säilyttää tilanteen yleisesti ottaen ennallaan ja huomauttaa, 
että uusien sääntöjen käyttöönotosta voi aiheutua ongelmia, mutta suhtautuu kuitenkin 
myönteisemmin menettelytapasääntöihin. 
-6-
- Kuluttaja- ja rahoitusneuvojaryhmät puolestaan suhtautuvat yleensä myönteisesti 
ehdotuksiin ja painottavat lainsäädäntötoimenpiteiden ensisijaisuutta suhteessa 
menettelytapasääntöihin. 
II. KERTOMUKSESSA KOM(95) 117 LOPULLINEN KÄSITELLYT AIHEET 
II.l Soveltamisalan laajentaminen (1 ja 2 artikla). 
II. 1.1 Luottorajat (>200ja <20 000 ecua) 
7. Direktiivin soveltamisalaan kuuluvat yli 200 ecun mutta alle 20 000 ecun 
kulutusluotot. Direktiivissä todetaan, että neuvosto tarkistaa luottorajoja määräajoin. 
Koska jotkut jäsenvaltiot eivät ole käyttäneet direktiivin luottorajoja, kertomuksen 24 ja 
155 kohdassa ehdotetaan direktiivin 20 000 ecun ylärajan korottamista tai poistamista. 
8. Ylärajaa koskevat jäsenvaltioiden kannanotot vaihtelivat siten, että Yhdistynyt 
kuningaskunta ja Alankomaat hyväksyivät korotuksen mutteivät poistamista; Ranska 
puolestaan toivoi, että yläraja säilytettäisiin ennallaan, kun taas Itävalta totesi 
kokemusten osoittaneen, ettei ylärajan poistamisesta synny ongelmia. Muut jäsenvaltiot, 
joiden mielestä kuluttajansuojaa tarvitaan myös suurten luottosummien osalta, joko 
kannattavat ylärajan poistamista (Suomi, Espanja, Portugali ja Ruotsi) tai niiden 
lainsäädännössä ei ole määritelty luottorajoja ollenkaan (Saksa ja Irlanti). Islanti 
kannattaa ylärajan poistamista 
9. Rahoituspalvelualan vastauksissa vastustettiin ylärajan poistamista mutta oltiin 
valmiita hyväksymään indeksikorotukset. Osa vastusti soveltamisalan laajentamista 
ylöspäin vaihtelevista syistä, muun muassa suurten määrien todellisen vuosikoron (APR) 
laskemisessa ilmenevien vaikeuksien takia ja siksi, että yli 20 000 ecun suuruisen lainan 
ottava on yleensä paremmassa neuvotteluasemassa ja hänen pitäisi voida hyötyä vapaasta 
kilpailusta. Rahoitus- ja vuokraustoimintaa harjoittava Finance & Leasing Association 
-järjestö (FLA) meni vielä pidemmälle toteamalla, että jos luottorajoja tarkistetaan, olisi 
päädyttävä kunkin jäsenvaltion määrittelemiin kiinteisiin eikä ecumääräisiin rajoihin. 
Euroopan unionin pankkiyhdistysten liitto (European Banking Federation, EBF) totesi, 
että niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole määritelleet ylärajaa, olisi kannustettava 
noudattamaan direktiivissä asetettua tasoa. 
10. Kuluttaja- ja rahoitusneuvontaryhmät sitä vastoin kannattivat luottorajojen 
poistamista, koska se merkitsisi sitä, että yhä useampia toimintoja (lyhennykset mukaan 
lukien) säänneltäisiin. 
11. Rahoituspalveluala vastusti myös alarajan poistamista, sillä siitä aiheutuisi 
huomattavia kustannuksia alle 200 ecun ostoja rahoittaville. 
//1.2 Liiketoiminnan aloittamista varten otetut luotot 
12. Kertomuksen 21 ja 108 kohdassa käsitellään mahdollisuutta laajentaa direktiivin 
soveltamisalaa sellaisiin luottoihin, joita kuluttajat ottavat liiketoiminnan aloittamista 
varten. 
13. Kuten liitteestä 2 ilmenee, Euroopan parlamentti oli erittäin kiinnostunut myös 
tästä mahdollisuudesta. 
14. Jotkut jäsenvaltiot vastustivat tätä ehdotusta (Alankomaat, Yhdistynyt 
kuningaskunta, Tanska, Espanja ja Ranska). Toiset taas joko olivat jo laajentaneet 
lainsäädäntönsä soveltamisalaa liiketoiminnan aloittamista varten otettuihin 
kulutusluottoihin (Saksa) tai kannattivat tätä ajatusta (Portugali, Suomi ja Ruotsi2). Myös 
Islanti kannattaa kyseistä ehdotusta. 
15. Myös rahoituspalveluala ja American Chamber of Commerce vastustivat 
ehdotusta sillä perusteella, että kyseisenkaltaisten luotonottajien käytettävissä on 
enemmän alan ammattilaisten neuvontapalveluja eivätkä ne sen takia tarvitse kovinkaan 
paljon suojelua; nämä luotonottajat tarvitsevat asetul:sen sallimia rajoja suurempaa 
joustavuutta ja voisivat itse asiassa katsoa luotonsaantimahdollisuuksien kaventuvan, jos 
heidät sisällytettäisiin direktiivin soveltamisalaan. 
16. Toiset totesivat lisäksi, että direktiivissä esitettyyn kuluttajan määritelmään 
tehtävät muutokset olisivat ristiriidassa muiden kuluttajadirektiivien kanssa. 
17. Vaikka Tanskan kuluttajaneuvoston (Forbrugerrâdef) mielestä soveltamisalaa ei 
ole syytä laajentaa edellä ehdotetulla tavalla, se voisi kannattaa soveltamisalan 
laajentamista oikeushenkilöihin, jotka muodostavat jonkin kuluttajaryhmän (esimerkiksi 
osuustoiminnalliset yritykset). 
II. 1.3 Sopimukset, joihin liittyy osto-optio 
18. Kertomuksen 18 ja 125 kohdassa ehdotetaan, että direktiivin soveltamisalaa 
laajennetaan sopimuksiin, joihin liittyy osto-optio. 
19. Alankomaat oli sitä mieltä, että tätä asiaa voitaisiin tutkia, ja ehdotti direktiivin 
poikkeuksen rajoittamista varsinaisiin vuokrasopimuksiin, jolloin omistus ei vaihdu. 
Jotkut jäsenvaltiot ovat liittäneet osto-option sisältävät vuokrasopimukset 
lainsäädäntöönsä (Espanja, Ranska, Irlanti ja Ruotsi). Islanti suhtautuu melko epäilevästi 
tähän ehdotukseen. 
20. Eurofinas ja Eurolease vastustivat jyrkästi kyseistä ehdotusta, sillä vuokraus on 
niiden mielestä täysin eri asia kuin luotto (ja koska vuokraukselle ei voida laskea 
todellista vuosikorkoa). FLA huomautti, että tämä oli yksi peruste Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa tehdylle ehdotukselle poistaa pienet liikeyritykset kulutusluottolain 
soveltamisalasta. 
21. Euroopan kuluttajia edustava Consumers in Europe Group oli sitä mieltä, että 
direktiivin soveltamisalaa olisi laajennettava vuokrauksia varten otettuihin luottoihin, 
sillä ostoja ja vuokrauksia varten otettujen luottojen välillä ei ole merkittävää eroa. Muut 
rahoitusneuvontajärjestöt puolestaan olivat yhtä mieltä siitä, että poikkeus olisi 
poistettava. 
Ruotsi kannattaa soveltamisalan laajentamista vain, jos se koskee vain kuluttajien muodostamia oikeushenkilöitä. 
-8 
II. 1.4 Rakennusluotot ja kiinnitykset 
22. Kertomuksen 121 kohdassa käsitellään direktiivin soveltamisalan laajentamista 
sellaisiin rakennustoimintaa varten otettuihin lainoihin, joiden vakuutena ei ole 
kiinnitystä, ja lisäksi kyseisessä kohdassa pohdittiin, olisiko suositeltavaa antaa 
kiinnityksiä koskeva direktiivi. 
23. Vaikka Alankomaat oli samaa mieltä siitä, että kuluttajat tarvitsevat suojelua tällä 
alalla, se piti kuitenkin sääntöjä lainsäädäntöä parempana ratkaisuna (kuten 
Alankomaissa). Joidenkin jäsenvaltioiden (Yhdistynyt kuningaskunta ja Tanska) mielestä 
kiinnitysluottoja ei ole tarpeen säännellä Euroopan tasolla, kun taas toisten (Suomi, 
Espanja, Ranska, Irlanti ja Itävalta) mielestä kuluttajien asuntolainojen takaaminen oli 
erityisen tärkeä asia; sen takia ne ovat sisällyttäneet lainsäädäntönsä soveltamisalaan 
sellaiset rakennuslainat, joiden vakuutena ei ole kiinnitystä, ja kannattavat ehdotusta 
kiinnitysluottoja koskevien lainsäädäntötoimenpiteiden toteuttamiseksi.3 Myös Portugali 
ja Ruotsi suhtautuivat myönteisesti kertomuksessa tehtyihin ehdotuksiin. Islanti kannatti 
ehdotuksia, mutta oli kuitenkin sitä mieltä, että asiasta on tarpeen saada lisätietoja ennen 
kuin voidaan päättää, onko syytä antaa kiinnitysluottoja koskeva direktiivi. 
24. Myös rahoitusneuvonta- ja kuluttajaryhmät ovat sitä mieltä, että kyseiset lainat 
olisi sisällytettävä direktiivin soveltamisalaan ja että ainoastaan kiinteistön hankintaan 
tarkoitettujen lainojen tai luottosopimusten vakuutena olisi oltava kyseinen kiinteistö. 
Sen mielestä on kohtuutonta, että takaamaton luottokorttisopimus aiheuttaisi sen, että 
perhe menettää kotinsa, kuten voi tapahtua Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Consumers 
in Europe Group huomautti, että samalla kun joitakin yhtiöitä estetään tarjoamasta rajat 
ylittäviä kiinnityksiä esimerkiksi kiinteistön ostoa säätelevän lainsäädännön erojen 
kautta, toiset yhtiöt tarjoavat sellaisia kiinnityksiä, minkä takia ryhmä on sitä mieltä, että 
kuluttajilla olisi tämän asian osalta oltava oikeus vähintään perussuojaan (esimerkiksi 
tietoja laina-ja takausajoista, valitusmahdollisuus ja vertailumahdollisuus4). 
25. Rahoituspalveluala vastusti kiinnitysten sääntelyä direktiivillä kansallisten 
lainsäädäntöjen välisten erojen takia, sillä nykyisessä tilanteessa on mahdotonta saada 
aikaan yhdenvertaisuutta lain edessä. Lisäksi rahoituspalvelualan edustajat huomauttivat, 
että komissio ei voi säännellä siviilioikeutta, esimerkiksi kiinteistörekisteröintiä tai 
takaisinotto-oikeutta, koskevia sääntöjä. Toisten mielestä kunnostustöitä tekevät 
kuluttajat ovat jo joutuneet turvautumaan alan ammattilaisten neuvoihin eivätkä sen takia 
tarvitse suojaa, vaikka kansallinen lainsäädäntö tarjoaa joka tapauksessa jonkinasteista 
suojaa (muun muassa notaarit ja tarkastajat). Rakennuslainojen katsottiin olevan 
investointeja eikä kulutusluottoja, riippumatta lainan vakuuksista. 
II. 1.5 2 artiklan luettelo poikkeuksista 
26. Kertomuksen 18 ja 119-163 kohdassa ehdotetaan, että direktiivin 2 artiklassa 
olevaa luetteloa poikkeuksista lyhennettäisiin. Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdistyneen 
kuningaskunnan rahoituspalveluala vastustivat yleisesti tätä ajatusta, sillä niiden mielestä 
3 Espanja: erillinen direktiivi; Ranska: direktiivin 87/102/ETY muuttaminen. 
4 Mitta-asteikko, jonka avulla kuluttajat voivat suorittaa vertailuja.. 
-9-
ne eivät ole poikkeuksia vaan järkeviä ja perusteltavissa olevia rajoituksia direktiivin 
soveltamisalaan. Sen takia ne on päätetty ottaa mukaan poikkeussopimuksia koskevaan 
päätökseen5. Ruotsi puolestaan kannatti komission ehdotusta, joka voi johtaa 
poikkeuksen poistamiseen. Ehdotus koski sen tutkimista, kiinnostaako neljässä erässä 
takaisin maksettavaa luottoa koskeviin sopimuksiin liittyvä poikkeus jäsenvaltioita, jotka 
ovat sisällyttäneet kyseisen poikkeuksen lainsäädäntöönsä. 
27. Tanskan kuluttajaneuvoston mielestä suurin osa 2 artiklan 1 kohdan poikkeuksista 
olisi poistettava niiden mielivaltaisuuden takia. 
28. "Ilmaisluoton" osalta Irlannissa toimiva Money Advice and Budgeting Service 
(MABS)6 väitti, ettei sellaista ole saatavilla, ja tuki aloitetta, jonka mukaan kuluttajille on 
annettava kaikki ilmaisluottomahdollisuuksia koskevat yksityiskohtaiset tiedot, jotta ne 
voisivat tehdä selkeitä ja asiantuntevia päätöksiä. 
II.2 Nuoriin kuluttajiin kohdistettu mainonta 
29. Kertomuksen 22 ja 171 kohdassa pohdittiin, onko tarpeen laatia nuoriin 
kohdistettua mainontaa koskevia menettelytapasääntöjä. Tätä asiaa säännellään jo 
joidenkin jäsenvaltioiden lainsäädännössä. 
30. Jäsenvaltioiden kannanotot vaihtelivat kannatuksesta (Belgia, jossa 
kyseisenkaltainen menettelytapasäännöstö on jo käytössä; Espanja; Ranska, joka kannatti 
yleisten lainsäädäntötoimenpiteiden toteuttamista tällä alalla; Itävalta, joka kannatti 
sellaisten nuoria suojelevien yleisten määräysten käyttöönottoa, jotka koskevat muutakin 
kuin mainontaa; Suomi; Ruotsi, jonka mielestä kyseisiä sääntöjä ei pitäisi rajoittaa 
koskemaan pelkästään nuoriin kohdistuvaan markkinointitoimintaan) vastustukseen 
(Yhdistynyt kuningaskunta kaipasi todisteita ongelmien olemassaolosta ja piti joka 
tapauksessa parempana sellaisten liikeyritysten omatoimista sääntelyä, joiden etujen 
mukaista on toimia vastuuntuntoisesti). Alankomaiden mielestä alaikäisiin kohdistuvaa 
mainontaa ei ole tarpeen säännellä erikseen, vaikka sen oma tätä alaa koskeva 
lainsäädäntö onkin keskimääräistä tiukempi. Islanti, jonka lainsäädännössä on tätä asiaa 
koskeva yleinen säännös, tuki kertomuksessa esitettyjä ehdotuksia. 
31. Rahoitus- ja markkinointijärjestöt eivät yleisesti ottaen vastustaneet sääntöjä, 
vaikka osa järjestöistä ei ollut täysin vakuuttunut sääntöjen tarpeellisuudesta, sillä 
nuorten kuluttajien riskikäyttäytymisen rajoittaminen on joka tapauksessa pankkien oman 
edun mukaista. Erityisesti Citicorp uskoo, että yhdenmukaisia ilmoitusvaatimuksia ja 
harhaanjohtavaa mainontaa koskevia määräyksiä lukuun ottamatta luottomainontaa 
koskevat rajoitukset vähentäisivät avoimuutta ja muodostaisivat säännösluonteisia 
kilpailun esteitä. 
5 Kulutusluottokin (Consumer Credit Act) 16 jakson 5 kohdan mukaisesti vuonna 1989 tehdyllä 
kulutusluottosopimusten (poikkeuksia) koskevalla päätöksellä [Consumer Credit (Exempt Agreements) Order] 
tietyt luottosopimukset jätetään lain soveltamisalan ulkopuolelle. 
6 Sosiaaliministeriön perustama palvelu, jonka tarkoituksena on auttaa ihmisiä, jotka kohtaavat ongelmia 
lainatessan rahaa rahanlainaajilta. 
-10 
32. Kuluttaja- ja rahoitusneuvontaryhmät olivat asianmukaisia menettelytapasääntöjä 
tukevia Tanskan kuluttajaneuvostoa ja MABS:ää lukuun ottamatta sitä mieltä, että alaa 
olisi säänneltävä ennemminkin lainsäädännöllä kuin säännöillä, joiden noudattamatta 
jättäminen antaa oikeutuksen väärinkäytöksille, ja että sääntöjen yhdenmukaisuutta olisi 
valvottava tarkasti. Consumers in Europe Group oli puolestaan sitä mieltä, että kyseiset 
säännöt hyödyttäisivät kaikkia kuluttajia. 
11.3 Kuluttajia koskeva tiedonantovelvollisuus ja alan ammattilaisia koskeva 
neuvonantovelvollisuus 
33. Kertomuksen 23 ja 180 kohdassa tarkastellaan kuluttajia koskevan 
tiedonantovelvollisuuden (eli kaikkien luottotoiminnan edellyttämien yksityiskohtaisten 
tietojen antaminen) ja alan ammattilaisia koskevan neuvonantovelvollisuuden (eli 
kuluttajan taloudellisen tilanteen huomioon ottaminen) käyttöönottoa. 
34. Tämä asia näyttää hieman epäselvältä, sillä monet teollisuusryhmät pelkäävät, 
että "neuvonanto" edellyttäisi niiden antavan yksityiskohtaisia neuvoja, mikä johtaisi 
tietojen ylenpalttisuuteen (tai niiden edellytettäisiin antavan tietoja kilpailijoiden 
tuotteista7), eturistiriitaan ja mahdollisiin laiminlyönneistä johtuviin kanteisiin. Luvun 
tarkoituksena ei ollut mennä niin pitkälle, sillä sanaa 'neuvonanto' käytettiin yleisessä 
merkityksessä ja tarkoittamaan kohtuullisia neuvoja, joiden perusteella kuluttaja voi 
tehdä asiantuntevan päätöksen joko kaupassa tai rahoituslaitoksessa. Kertomuksessa 
tuotiin selvästi esiin se, että tiedotusvaatimusten on oltava vastavuoroisia. 
35. Jäsenvaltiot huomauttivat monista ongelmista, jotka liittyvät siihen, että neuvot 
on mukautettava kunkin lainanottajan henkilökohtaiseen tilanteeseen. Näin ollen voidaan 
harkita vain yleisten sääntöjen laatimista, vaikka jotkut jäsenvaltiot, esimerkiksi Belgia, 
ovat jo ottaneet kyseisen vaatimuksen käyttöön. Eräät jäsenvaltiot näin ollen joko 
suhtautuvat epäröivästi tämän vastavuoroisen tiedotusvelvollisuuden käyttöönottoon tai 
vastustavat sitä (Tanska, Saksa, Itävalta ja Yhdistynyt kuningaskunta). Toiset taas joko 
kannattavat ehdotusta (Espanja, Portugali ja Suomi) tai voivat mukautua siihen 
edellyttäen, että komission ehdotuksia täsmennetään (Ranska ja Ruotsi). 
36. Rahoituspalveluala vastustaa yleisesti ehdotusta (vaikka vastustus voi johtua 
väärinkäsityksestä) todeten, että ehdotus poistaisi lainanottajalta vastuun päätöksenteosta 
tai että kyseistä velvollisuutta ei ole tarpeen määrätä, koska sen mukaan toimiminen olisi 
joka tapauksessa lainanantajan etujen mukaista. 
37. Kuluttaja- ja rahoitusneuvontajärjestöt suhtautuivat myönteisesti ehdotukseen, 
mutta painottivat, että neuvojen ja tietojen on oltava suhteutettuja, ja korostivat (monien 
pankkien tavoin) kuluttajille annettavien neuvojen riippumattomuuden merkitystä. 
11.4 Tilinylityksiä koskevat säännöt (2 artiklan 1 kohdan e alakohta ja 6 artikla) 
38. Kertomuksen 25 ja 150 kohdassa ehdotetaan direktiivin 6 artiklan muuttamista 
siten, että se koskisi myös maksukorttien luottorajoja. Tällaista luottoa (yleensä sellaista 
On huomattava, että Tanskassa äskettäin annetussa laissa luotonantajien odotetaan ilmeisesti toimivan juuri 
näin! 
11 
käyttötiliä koskeva luottoraja, jota voidaan käyttää maksukortilla) ei säännellä tällä 
hetkellä joko sen takia, että se on maksettava takaisin kolmen kuukauden kuluessa, tai 
siksi, että kansallisessa lainsäädännössä tällaisia maksukortteja pidetään luottokortteina 
vain siinä tapauksessa, että korttiin liittyvä luotto liittyy samaan sopimukseen. 
39. Jäsenvaltioiden kannat vaihtelivat tämän ehdotuksen jo täytäntöönpanneiden 
Belgian ja Ruotsin tilanteesta Yhdistyneen kuningaskunnan näkemykseen, jonka mukaan 
on parempi laatia uusia yleissääntöjä markkinoiden kehittymisen huomioon ottamiseksi, 
ja Saksan mielipiteeseen, jonka mukaan ei ole tarpeen laatia lisäsääntöjä. Monet 
jäsenvaltiot kannattavat direktiivin mukauttamista moninaisiin luottokorttitoimintoihin 
(Tanska, Espanja, Ranska, Irlanti, Alankomaat8, Itävalta, Portugali ja Suomi). Islanti oli 
puolestaan sitä mieltä, että tämä asia edellyttää lisätutkimuksia. 
40. Rahoituspalveluala halus; yleisesti säilyttää tilanteen mieluummin ennallaan ja 
kiinnitti huomiota vaikeuksiin, joita kohdataan takaisinmaksuaikatauluihin liittyvien 
yksityiskohtien toimittamisessa. Kuluttaja- ja rahoitusneuvonta-ala puolestaan 
kannattivat luottokortteihin liittyvien sääntöjen tarkempaa määrittelyä (esimerkiksi 
kustannukset, korvattavat vähimmäismäärät ja takaisinmaksuaikataulut). 
41. Eräät kuluttajaryhmät toisaalta joko kannattivat 2 artiklan 1 kohdan e alakohdan 
poistamista, jolloin käyttötilin ennakkonostoina tapahtuva luotto sisällytettäisiin 
direktiivin soveltamisalaan (Tanskan kuluttajaneuvosto) tai katsoivat voivansa mukautua 
kertomuksessa esitettyyn ehdotukseen luottokortteja koskevien sääntöjen 
määrittelemiseksi tarkemmin (Consumer DebtNet, MABS). 
II.5 Kuluttajien olosuhteiden selvittäminen ennen takaisinottomääräysten 
antamista (7 artikla) 
42. Takaisinottoa käsittelevässä kertomuksen 188 kohdassa suositeltiin, että 
tuomioistuimille annettaisiin valtuudet selvittää kuluttajien (taloudelliset ja muut) 
olosuhteet ennen tavaroiden takaisinottomääräysten antamista, jotta takaisinotosta ei 
aiheudu perusteetonta etua. 
43. Alankomaat ja useat teollisuusryhmittymät pitivät tätä asiaa sivuseikkana, mutta 
eräät teollisuusjärjestöt olivat kuitenkin huolissaan siitä, että päädyttäisiin Yhdysvalloissa 
yleistyneiden henkilökohtaisten vararikkojen kaltaisiin vaikeuksiin, jolloin luotonantajat 
eivät kykene saamaan korvausta rahoittamistaan tavaroista. Yhdistynyt kuningaskunta 
uskoo, että kansallisessa lainsäädännössä asia otetaan huomioon asianmukaisella tavalla. 
Koko ajatukseen epäilevästi suhtautuva Ruotsi puolestaan ehdotti, että otettaisiin 
käyttöön sääntöjä, joilla määriteltäisiin tavaroiden arvo ja velkojen mitätöinti tavaroiden 
takaisinoton yhteydessä. Islannissa takaisinottoa säännellään riittävästi, mutta kansalliset 
viranomaiset suhtautuvat myönteisesti ajatukseen tuomioistuimille annettavasta 
lisäohjauksesta. 
44. Toisaalta jotkut kuluttaja- ja rahoitusneuvontajärjestöt (Consumer DebtNet 
-verkosto, Tanskan kuluttajaneuvostoja MABS) hyväksyivät kertomuksen ehdotuksen. 
Alankomaiden mielestä olisi otettava huomioon ainoastaan sellaiset luottopalvelut, joiden kesto on yli kolme 
kuukautta. 
12-
11.6 Maksaminen ennen määrättyä ajankohtaa (8 artikla) 
45. Kertomuksen 193 kohdassa painotetaan sitä seikkaa, että ennen määrättyä 
ajankohtaa tapahtuvaa maksamista koskevat määräykset, joiden perusteella kuluttajilla on 
oikeus täyttää luottosopimuksen mukaiset velvoitteensa ennen sopimuksessa määrättyä 
ajankohtaa, saavat yhä lisää merkitystä rahaliiton toteutumisen myötä. 
46. Jäsenvaltiot eivät tehneet tätä asiaa koskevia huomautuksia lukuun ottamatta 
Alankomaita, joka piti voimassaolevaa lainsäädäntöään asianmukaisena. Myös Islanti 
katsoi lainsäädäntönsä sääntelevän asiaa riittävästi. 
47. Citicorp toi julki rahoitusalalla ilmenneen huolestuneisuuden ja painotti sitä, että 
jos sopimukset voitaisiin kumota euron käyttöönoton yhteydessä, sillä olisi lamauttava 
vaikutus teollisuuteen9. 
48. Money Advice and Budgeting Service suositteli, että ennen määrättyä ajankohtaa 
takaisinmaksamisesta saatavat vähennykset laajennetaan koskemaan myös kiinnityksiä. 
11.7 Vekselit (10 artikla) 
49. Kertomuksen 26 ja 205 kohdassa ehdotettiin, että vekselit kiellettäisiin kokonaan. 
50. Useimmat jäsenvaltiot ovat jo tehneet niin, mutta ehdotus antoi siitä huolimatta 
aihetta kannanottoihin. Myönteisiä kannanottoja antoivat luonnollisesti sellaiset 
jäsenvaltiot, joiden lainsäädäntö sääntelee tätä asiaa vaihtelevassa määrin (Belgia, 
Espanja, Ranska, Suomi ja Ruotsi); muut olivat vastahakoisempia (Alankomaat, jonka 
mielestä tätä alaa ei ole tarpeen yhdenmukaistaa nykyistä laajemmin) tai vastustivat 
(Itävalta ja Yhdistynyt kuningaskunta, joiden mielestä kuluttajien vekselit eivät tähän 
mennessä ole aiheuttaneet ongelmia ja jotka pitivät vekseleitä hyödyllisinä kaupallisina 
välineinä); jälkimmäinen huomautus paljastaa kuitenkin, että kyseessä on väärinkäsitys: 
ehdotettu kielto koskee ainoastaan kulutusluottoihin liittyviä vekseleitä eikä kaupallisia 
välineitä (jotka liittyvät kansainväliseen kauppaan ja olemassa oleviin sopimuksiin, 
esimerkiksi UNCITRAL-sopimukseen). Myös Islanti suhtautui ehdotukseen kielteisesti. 
11.8 Toissijainen vastuu (11 artikla) 
51. Useimmat jäsenvaltiot saattoivat 11 artiklan osaksi kansallista lainsäädäntöä 
ehdotetussa muodossa, vaikka jotkut menivät ehdotusta pidemmälle. Sana 'ainoastaan' 
on aiheuttanut ongelmia, sillä se voi estää artiklan soveltamisen esimerkiksi silloin, jos 
tavaratoimittaja käyttää satunnaisesti toista luotonantajaa. Kertomuksen 213 kohdassa 
ehdotettiin sen takia, että sana 'ainoastaan' poistettaisiin selvyyden vuoksi 11 artiklasta. 
Citicorpin huomautuksen yhteydessä on syytä muistuttaa, että oikeus maksaa ennen sopimuksessa määrättyä 
ajankohtaa ja sopimusten jatkuvuuden periaate ovat kaksi täysin eri asiaa. Ensin mainittua sovelletaan riippumatta 
käyttöönotetusta rahayksiköstä, mikä merkitsee sitä, että 1.1.1999 tapahtuvasta euron liikkeellelaskusta lähtien 
kuluttajalla, joka täyttää velvollisuutensa ennen sopimuksessa määrättyä ajankohtaa, on oikeus kohtuulliseen 
vähennykseen euroina ilmaistuista luoton kokonaiskustannuksista. Jälkimmäinen merkitsee sitä, että euron 
käyttöönoton ei pitäisi oikeuttaa luotonantajaa soveltamaan sopimuslausekkeita, joiden perusteella hän voi 
yksipuolisesti irtisanoa sopimuksen tai muuttaa sen ehtoja. 
-13 
52. Vain neljä jäsenvaltiota vastasi tähän kohtaan: Alankomaat totesi, että asiaa 
kuuluu toissijaisuusperiaatteen ja siviililainsäädännön soveltamisalaan; Yhdistynyt 
kuningaskunta, joka oli äskettäin päättänyt kansallista lainsäädäntöään10 tarkistettuaan 
säilyttää artiklan sellaisenaan, ei pitänyt asiaa ongelmallisena. Ruotsi ja Ranska 
puolestaan olivat samaa mieltä kertomuksen ehdotusten kanssa, ja Ranska ehdotti lisäksi, 
että 11 artiklaa muutettaisiin vähemmän rajoittavaksi ja merkitykseltään selkeämmäksi. 
53. FLA oli sitä mieltä, että kyseinen ehdotus sekä ehdotukset ylärajan poistamiseksi 
ja liiketoiminnan aloittamiseen tarkoitetun rahoittamisen sisällyttämiseksi direktiivin 
soveltamisalaan aiheuttaisivat merkittäviä vastuusitoumuksia luotontakaajille. 
54. Tanskan kuluttajaneuvosto puolestaan hyväksyi ehdotetun muutoksen. 
11.9 Sellaisten elinten perustaminen, joilla on valtuudet käsitellä kuluttajien 
valituksia (12 artikla) 
55. Kun direktiivin 12 artiklassa jäsenvaltioille annetaan kolme vaihtoehtoista 
direktiivin täytäntöönpanon valvontajärjestelmää, kertomuksen 27 ja 219 kohdassa 
puolestaan ehdotetaan, että kolmas vaihtoehto, toisin sanoen sellaisten elinten 
perustaminen, joilla on valtuudet käsitellä kuluttajien kulutusluottoja koskevia valituksia, 
tehtäisiin pakolliseksi. 
56. Jotkut jäsenvaltiot (Espanja, Ranska, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta) 
olivat sitä mieltä, että niiden nykyiset järjestelmät olivat riittäviä kuluttajien valitusten 
käsittelemiseksi; Ranskan mielestä rajat ylittävien riita-asioiden käsittely on kuitenkin 
niiden ensisijaisin tehtävä. Ruotsi puolestaan ilmoitti tukevansa ehdotusta. Pakotteiden 
osalta Tanska kannatti sellaisen kehysdirektiivin käyttöönottoa, joka jättäisi 
jäsenvaltioille liikkumavaraa. Islanti tuki elinten perustamista ja katsoi, että pakotteiden 
yhteensovittaminen on järkevää. 
57. Rahoituspalvelualan mielestä nykyiset säännöt ja vapaaehtoiset järjestelyt olivat 
riittäviä. Se totesi, että toissijaisuusperiaatteen mukaan yksittäiset jäsenvaltiot kykenevät 
parhaiten tekemään itselleen sopivinta valitustenkäsittelymekanismia koskevat päätökset. 
58. Kuluttaja- ja rahoitusneuvontajärjestöt tukivat tätä mielipidettä ja katsoivat, että 
jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon yhteydessä, mitkä 
elimet ovat vastuussa kyseisen lainsäädännön voimaan saattamisesta, ja että 
täytäntöönpanon laiminlyömisestä on tarpeen määrätä pakotteita. 
59. Komissio tutkii parhaillaan 12 artiklan täsmällistä soveltamista jäsenvaltioiden 
lainsäädännössä osana toimeksiantoaan, jonka mukaan sen tehtävänä on valvoa 
direktiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
11.10 Peruuttamisajat 
60. Koska monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön erilaisia peruuttamisaikoja, 
joiden aikana kuluttajat voivat peruuttaa tietyntyyppisiä luottosopimuksia, kertomuksen 
10 Kulutusluottokin 75 jakso. 
14-
29 ja 266 kohdassa ehdotettiin, että olisi tutkittava yhdenmukaistetun peruuttamisajan 
käyttöönottoa mahdollisuuksien mukaan sekä asiaa koskevan säännöksen 
täytäntöönpanoa. 
61. Eräät jäsenvaltiot ilmaisivat epäilevänsä, että liian yleisluonteinen kaikkia 
suorituksia koskeva peruuttamisaika vaikeuttaisi niitä liiaksi, lisäisi luottojen 
kustannuksia ja/tai aiheuttaisi oikeudellista epävarmuutta (Saksa, Alankomaat, Itävalta ja 
Yhdistynyt kuningaskunta). Muut joko hyväksyä ajatuksen yhdenmukaistetusta harkinta-
ajasta (Espanja, Ranska ja Ruotsi) tai katsoivat, että asiaa on tutkittava edelleen (Tanska). 
Myös Islanti on jälkimmäisen näkemyksen kannalla. 
62. Rahoituspalvelualan edustajat totesivat, että peruuttamisajan 
yhdenmukaistaminen johtaisi tarpeettomiin kuluttajankin kannalta haitallisiin 
viivästyksiin, että peruuttamisajat oli erityisesti sovitettu kunkin jäsenvaltion sosiaalisiin 
ja taloudellisiin olosuhteisiin, ettei sitä voitaisi missään tapauksessa soveltaa 
kiinnitysluottoon ja että se voisi tarjota häikäilemättömille luotonottajille tilaisuuksia 
keinotteluun. 
63. Kuluttajajärjestöt hyväksyivät ehdotuksen esimerkiksi säädetyn määrän ylittävien 
luottojen osalta. 
11.11 Kulutusluottosopimuksen täyttämättä jättämisen seuraukset 
64. Kertomuksen 30 ja 267—270 kohdassa käsiteltiin luottosopimusten täyttämättä 
jättämisen seurauksia kuluttajille (maksamatta jättäminen, sakot, perintätoimenpiteet) ja 
ehdotettiin osapuolten välisen tasapainon parantamista. Kertomuksessa todettiin, että 
komissio tutki parhaillaan mahdollisuutta laatia perussäännöt, esimerkiksi velan 
perimistä koskevat menettelytapasäännöt. 
65. Saadakseen perusteellista tietoa kulutusluottosopimusten täyttämättä jättämisen 
ongelmista komissio aloitti tutkimuksen, jonka tavoitteena oli analysoida kaikkien 15 
jäsenvaltion tällä alalla toteuttamien valvontakeinojen luonnetta ja riittävyyttä. 
Tutkimuksen joulukuussa 1996 annetun loppuraportin päätelmät ovat seuraavat: 
a) jäsenvaltioiden lakien epäselvyydet ja aukot on täytetty oikeuskäytännön avulla 
vain rajoitetussa määrin; 
b) oikeuskäytäntö sinänsä ei ole tyydyttävä kuluttajien etujen suojelun osalta; 
c) tarvitaan toimenpiteitä (joista tutkimuksessa kerrotaan tarkemmin) tilanteen 
korjaamiseksi yhteisön tasolla. 
66. Jäsenvaltioiden vastaukset vaihtelivat Alankomaiden reaktiosta (toissijaisuus) 
Suomen kuvaukseen tällä alalla voimassa olevista säännöistään. Itävalta katsoi 
yhdenmukaistetun säännön olevan tarpeen luotonantajien suojelemiseksi siinä 
tapauksessa, että velan perintä pannaan täytäntöön muissa jäsenvaltioissa, kun taas 
Yhdistynyt kuningaskunta katsoi kansallisen lainsäädännön riittävän ongelman 
tehokkaaseen hoitamiseen. Lisäksi muut jäsenvaltiot joko kannattivat aloitteita (Espanja, 
15 
Ruotsi11) tai eivät pitäneet niitä ongelmallisina edellyttäen, että niistä tulee aiempaa 
täsmällisempiä (Ranska). Islanti taas ei tehnyt mitään huomautuksia sillä perusteella, että 
komission aikomukset tällä alueella eivät olleet selvät. 
67. Rahoituspalvelualan edustajat olivat keskenään eri mieltä 
menettelytapasäännöistä. Jotkin ryhmät kannattivat tätä ajatusta (edellyttäen, että sillä 
olisi lainsäädännön tuki), ja toisten mielestä se ei olisi tarpeen, koska kaikilla 
jäsenvaltioilla oli eri säännöt tästä asiasta. 
68. Rahoitusneuvonta- ja kuluttajajärjestöt katsoivat, että menettelytapasääntöjä 
tarvittaisiin kipeästi, ja vaativat selkeyttä perintämenettelyihin. Consumer DebtNet ja 
MABS kannattivat tosin menettelytapasääntöjä perintäkäytäntöjen osalta, mutta olivat 
epäileväisiä palkkojen pidättämisen suhteen ja vastustivat suoraan sakkoja tai koron 
perimistä maksamattomista saatavista. 
11.12 Koronkiskonta 
69. Koronkiskonnasta on viime vuosina keskusteltu monessa jäsenvaltiossa. 
Kertomuksen 31 ja 297 kohdassa ehdotettiin, että keskustelua olisi käytävä myös 
yhteisön tasolla erityisesti rahaliiton yhteydessä, koska kaikki tarpeelliseksi katsottavat 
säännöt olisivat silloin yhteisön tasolla. 
70. Jäsenvaltioiden vastaukset olivat erilaisia ja vaihtelivat Alankomaiden 
näkemyksestä, jonka mukaan mitkä tahansa ongelmat voidaan ratkaista määrittämällä 
enimmäiskorot kansallisella tasolla, Yhdistyneen kuningaskunnan päätelmään, että 
kansalliset korot eivät toimi tehokkaasti. Jotkin jäsenvaltiot (Espanja, Irlanti12, Portugali 
ja Suomi) ovat laajasti yhtä mieltä kertomuksessa esitettyjen näkemysten kanssa, kun 
taas toiset uskovat, että enimmäiskorkoprosentin käyttöön ottaminen yhteisön tasolla 
olisi vaikeaa (Ruotsi) tai epärealistista (Saksa), vaikka kannattavatkin sitä. Toisaalta 
Tanska ja Ranska katsovat, että koronkiskontaa koskevien sääntöjen käyttöön ottamista 
yhteisön tasolla olisi vältettävä. Islanti kannattaa yleisesti ottaen kertomuksessa esitettyjä 
ehdotuksia. 
71. Euroopan kuluttajaliitto (BEUC) oli samaa mieltä siitä, että asiasta olisi 
keskusteltava ja säädettävä yhteisön tasolla määrittelemällä enimmäiskorko. Tätä mieltä 
oli myös MABS, joka totesi myös, että yhteisön pankkien ja luotto-osuuskuntien (credit 
unions) tarjoamat pienet lainat olisivat ihanteellinen luoton lähde pienituloisille perheille. 
Muut, sekä kuluttajia että yrityksiä edustavat ryhmät, kannattivat myös keskustelun 
käymistä yhteisön tasolla. 
72. Kuitenkin rahoituspalveluala oli yleisesti sitä mieltä, ettei enimmäiskorkoa pitäisi 
määrätä kansallisella eikä yhteisön tasolla. Syyt tähän vaihtelivat komission toimivallan 
puutteesta toiveeseen siitä, että menettely asiassa olisi joustava, jolloin ei syntyisi 
vääristymiä markkinoilla, ja tarpeeseen antaa pankkien periä riskien mukaista korkoa. 
11 Ruotsi ehdotti myös sääntöjä, jotka koskisivat luotonantajan oikeutta maksun saamiseen ennen 
sopimuksessa määrättyä ajankohtaa Ruotsin luottoja koskevan lam mukaisesti. 
12 Sosiaaliministeriö 
16 
FLA totesi, että yhteisön tasolla käytävä keskustelu olisi "ajan ja voimavarojen 
tuhlausta". 
11.13 Luotonvälittäjät 
73. Kertomuksen 32 ja 302 kohdassa ilmoitettiin, että annettaisiin tehtäväksi tutkimus 
luotonvälittäjistä tarkoituksena saada selville, onko kuluttajien suojelemiseksi laadittujen 
sääntöjen täytäntöönpano tehokasta. 
74. Huomautuksia tehneet jäsenvaltiot (Ranska, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta ja 
Espanja) kannattivat yleisesti ajatusta tutkimuksen tekemisestä. Espanja kannattaa jopa 
luotonvälittäjärekisterin luomista. Myös Islanti on tutkimuksen tekemisen kannalla. 
75. Jotkut vastaajat ilmaisivat kiinnostuksensa tähän tutkimukseen ja korostivat 
tarvetta vahvistaa ja sopeuttaa olemassa olevia järjestelmiä siten, että ne saavuttaisivat 
kaikentyyppiset "luotonantajat". Tanskan kuluttajaneuvosto uskoo, että on tarvetta 
asettaa luotonvälittäjille samat vaatimukset kuin luotonantajille. Yhdistyneen 
kuningaskunnan pankkeja edustava British Bankers ' Association ehdotti myös, että jos 
muilla jäsenvaltioilla on ongelmia tällä alalla, niiden olisi varmaankin syytä soveltaa 
mainostamista tai toimilupien myöntämistä koskevia säännöksiä myös luotonvälittäjiin 
Yhdistyneen kuningaskunnan tapaan. 
76. Heinäkuussa 1996 annetun tutkimuksen loppuraportin tärkein päätelmä on, että 
luotonvälittäjillä on epäilemättä hyödyllinen tehtävä, mutta että heitä usein arvostellaan 
vääristä menettelytavoista (oikean tiedon antamatta jättämisestä kuluttajille, 
harhaanjohtavasta mainonnasta, kiskurimaisista koroista, ylivelkaantumiseen 
rohkaisemisesta ym.). Tämän vuoksi on tarpeen toteuttaa korjaavia toimenpiteitä 
yhteisön tasolla, mistä tutkimuksessa annetaan joitakin suosituksia. 
11.14 Tietosuoja 
77. Kertomuksen 303—338 kohdassa käsiteltiin luottokelpoisuuden selvittämistä ja 
luottotietojen antamista. Monen jäsenvaltion vastauksessa kuvattiin vain niiden 
kansallista järjestelmää/lainsäädäntöä, kun taas muut olivat nimenomaan samaa mieltä 
kertomuksen toteamuksen kanssa siitä, että on jäsenvaltioiden asia soveltaa 
kehysdirektiivin säännöksiä henkilötietojen suojaamisesta näillä aloilla. Niinpä komissio 
ei ottanut erityistä kantaa tähän aiheeseen paitsi että se kuvaili tiettyjä huolenaiheita. 
78. Kuluttaja- ja rahoitusneuvontaa antavat ryhmät olivat myös huolestuneita 
sellaisten tietojen käytössä huomioon otettavista seikoista. Rahoitusneuvontayhdistys 
(Money Advice Association) luonnehti niitä talousrikollisista pidettäviksi rekistereiksi ja 
totesi, että väärinkäytösten parannuskeinot ovat hyvin vähäisiä ja tehottomia. 
79. Muut vastaukset vaihtelivat vapaaehtoisten menettelyjen suosittelemisesta sen 
kannattamiseen, että luottokelpoisuuden selvittämistä lisättäisiin. Belgian Caisse 
Générale d'Epargne et de Retraite (CGER) ilmaisi kannattavansa mieluiten negatiivisia 
keskuksia (centrales)13, mutta vastustivat tällaisten keskusten perustamista yhteisön 
13 Luottotietokeskuksia, jotka pitävät rekisteriä kuluttajien maksukyvystä. 
17-
tasolla, kun taas Eurofinas vaati Euroopan laajuista luottotietojen antamisen järjestelmää, 
joka olisi sopivan säänneltyjä valvottu. 
11.15 Takaajat 
80. Kertomuksen 339—345 kohdassa käsiteltiin takaajia. Takaaja on 
luottosopimuksen kolmas osapuoli, joka tarjoaa lainan vakuuden ja ottaa vastuulleen 
maksuvelvollisuuden siinä tapauksessa, että luotonottaja ei maksa lainaansa takaisin. 
Koska takaajilla on usein huonompi oikeusturva kuin luotonottajalla (joka on usein 
heidän ystävänsä tai sukulaisensa) ja koska he eivät kuulu direktiivin 87/102 
soveltamisalaan, useat jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön erilaisia takaajien suojelun 
muotoja. Kertomuksessa ehdotetaan, että tiettyjä direktiivissä säädettyjä 
tiedonantovelvollisuuksia laajennettaisiin takaajiin. 
81. Kertomuksen perusteella antamissaan vastauksissa jotkin jäsenvaltiot (Itävalta ja 
Suomi) kuvasivat sellaisia kansallisen lainsäädäntönsä osa-alueita kuin luotonantajan 
velvollisuus antaa tietoja takaajalle tai sukulaisuussuhdetta koskevat säännöt. Muut 
jäsenvaltiot (Tanska14, Espanja, Ranska15 ja Ruotsi) sekä kuluttaja- ja rahoitusneuvontaa 
antavat järjestöt kannattivat komission ajatusta direktiivissä säädetyn suojan 
tietynasteisesta laajentamisesta takaajiin. Yhdistynyt kuningaskunta katsoo, että 
kansallinen lainsäädäntö ja menettelytapasäännöt riittävät kaikkien ongelmien 
ratkaisemiseen. Myös Islanti kannattaa kertomuksen ehdotuksia. 
82. Rahoituspalveluala vastusti kaikkia tällä alalla tehtäviä muutoksia ja tähdensi, että 
takaukset eivät voi kuulua kulutusluottoja sääntelevien toimien piiriin, koska ne eivät ole 
luottoja, ja että pankkisalaisuutta koskevat säännöt estävät lainasopimuksen 
yksityiskohtia koskevien tietojen paljastamisen kolmannelle osapuolelle (eli takaajalle) 
sekä muistuttivat toissijaisuusperiaatteesta todeten, että tilannetta voitiin valvoa 
tehokkaasti kansallisen lainsäädännön ja menettelytapasääntöjen avulla. 
11.16 Ylivelkaantuminen 
83. Kertomuksen 35 ja 364—383 kohdassa käsiteltiin ylivelkaantumista, joka on 
viime vuosina ollut lisääntyvän huolen aihe jäsenvaltioissa. Kertomuksessa ehdotettiin, 
että komissio tutkisi ylivelkaantumista koskevien sääntöjen soveltamista jäsenvaltioissa, 
muiden kuin sääntelyyn perustuvien mekanismien soveltuvuutta sekä yhteisön tason 
toimien tarvetta ottaen huomioon toissijaisuusperiaatteen. 
84. Jäsenvaltiot kuvasivat vastauksissaan ylivelkaantumista koskevia kansallisia 
järjestelmiään. Esimerkiksi Irlanti kertoi järjestelmästään, jossa hallitus käsittelee 
ongelmaa paikallistasolla tarjoamalla kuluttajille koulutusta talousarvion suunnittelussa 
ja luottoja. Useat jäsenvaltiot tähdensivät, että ylivelkaantumiseen liittyy laajempia 
14 Tanskan kuluttajaneuvosto toivoo myös yleisvakuuksien kieltämistä kokonaan. 
15 Ranska kannattaa itse asiassa jyrkempää ehdotusta, jonka mukaan takaajilla olisi oltava samantasoinen 
suoja kuin velallisilla. 
-18-
sosiaalisia ongelmia, mutta Alankomaiden näkemyksen mukaan olisi perusteltua 
sisällyttää direktiiviin säännöksiä, joiden mukaan jäsenvaltiot olisivat velvollisia 
toteuttamaan toimenpiteitä, joilla luottorajojen ylittämistä ehkäistäisiin. Muut kannattivat 
kertomuksessa esitettyjä ehdotuksia (Espanja, Portugali ja Ruotsi). Yhdistynyt 
kuningaskunta puolestaan katsoi, että kulutusluottoja koskeva direktiivi ei ole 
asianmukainen keino edistää laaja-alaisia sosiaalipolitiikan aloitteita, kun taas Ranskan 
näkemyksen mukaan tämä aihe kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Islanti ei 
kannattanut asiaan puuttumista yhteisön tasolla, vaikkei se vastustanutkaan ajatusta 
jäsenvaltioiden tilanteen tutkimisesta. 
85. Useiden alojen edustajat viittasivat toissijaisuusperiaatteeseen. EBF totesi, että 
komission toiminta olisi rajoitettava tietojen vaihdon helpottamiseen osapuolten välillä. 
Bankenfachverband totesi, että velka on kansainvälinen mutta ei valtioiden rajat ylittävä 
ongelma, jolla ei ole mitään tekemistä kulutusluottoalan kanssa ja joka pitäisi siksi siirtää 
pois komission harkintavallasta. Savings Bank Group suositteli tosin 
toissijaisuusperiaatetta, mutta antoi konkreettisia suosituksia luotettavasta ja 
vastuuntuntoisesta luottoneuvonnasta sekä kuluttajille suunnatusta tiedotuskampanjasta, 
joka koskisi rahan vastuullista käyttöä, säännöllisen säästämisen tarpeen tiedostamista 
sekä tapauskohtaisesti sopivia ratkaisuja ja apua ylivelkaantumisen tilanteessa. 
86. Tanskan kuluttajaneuvosto kannatti ajatusta tutkimuksesta. Tietyt 
rahoitusneuvontaa antavat järjestöt (MABS ja Consumer DebtNef) kannattavat 
kuluttajien oikeuksia puolustavan Consumer Law Groupin laatimia kymmentä pääkohtaa, 
joihin sisältyy muun muassa parempi tiedotus, ylivelkaantuneita kotitalouksia auttavat 
riippumattomat viranomaiset ja maksuttomat oikeudenkäynnit. 
III. YLEISTÄ 
87. Monet vastaajat korostivat tarvetta saattaa yhteisön lainsäädäntö tehokkaasti 
osaksi kansallista lainsäädäntöä ja valvoa kansallisia säännöksiä asianmukaisesti. 
Yhdistynyt kuningaskunta totesi toivovansa, että komissio tutkisi täytäntöönpanon 
riittävyyttä ja varmistaisi, että otetaan käyttöön asianmukainen kansallinen järjestelmä 
valvomaan olemassaolevan lainsäädännön täytäntöönpanoa. 
88. Jotkin jäsenvaltiot (Ranska, Irlanti, Espanja, Portugali ja Suomi) kannattivat 
kertomuksen yleistä suuntausta (tarvetta yhdenmukaistaa kulutusluottoalaa yhteisön 
laajuisesti), mutta toiset (Tanska, Saksa ja Alankomaat) eivät olleet sellaisen ajatuksen 
kannalla, vaan vetosivat toissijaisuusperiaatteeseen ja/tai valtioiden rajat ylittävän 
toiminnan vähäisyyteen. 
89. Kuluttajien kannalta on syytä ottaa huomioon Tanskan kuluttajayhdistyksen 
yleiset huomautukset, jotka koskevat tarvetta ottaa käyttöön puolueettomat 
arvosteluperusteet arvioitaessa olosuhteita, joissa luotonantaja voi yksipuolisesti muuttaa 
sopimuksen luonnetta (korkoa, maksuja jne.), tarvetta ottaa käyttöön tiukemmat 
säännökset luotonantajan mahdollisuuksista/velvollisuudesta ottaa selville lainaajan 
taloudellinen tilanne, velvollisuutta tiedottaa kuluttajille heidän hakemuksensa 
hylkäämisen syistä ja lopuksi direktiiviehdotuksen lainopillista perustaa. Ruotsin 
kuluttajavirasto (Konsumentverkei) puolestaan ehdotti, että muutettuun direktiiviin 
87/102 sisällytettäisiin tiettyjä säännöksiä Ruotsin kulutusluottoja koskevasta laista 
19-
(jonka mukaan luottotarjouksissa on oltava selvä viittaus käteishintaan, luottomaksuihin, 
olosuhteisiin, joissa korkoa voidaan muuttaa, ja niistä tiedottamiseen). 
90. Koska useimmat pankkijärjestöt vastustivat monia ehdotuksia vedoten 
toissijaisuusperiaatteeseen, kuluttajien olennaiseen valinnanvapauteen ja sopimuspuolten 
vapauteen, on syytä mainita Consumer DebtNetin näkemys, jonka mukaan olisi myös 
korostettava, että miljoonille köyhyydessä eläville EU:n kansalaisille valinnanvapaus on 
ylellisyyttä, johon heillä ei ole varaa. 
91. Kertomuksessa esille tuotujen laajempien oikeudellisten kysymysten osalta, 
jotka liittyvät muun muassa vähimmäislausekkeisiin, yhdenmukaistamiseen ja "yhteiseen 
hyvään", American Chamber of Commerce ja Citicorp kannattavat 
kuluttajaluottopalvelujen todellisten sisämarkkinoiden perustamista a) 
yhdenmukaistamalla täysin tietyt kansalliset kulutusluottoja koskevat säännöt yhteisön 
tasolla, jolloin samoja asioita koskevat uudet kansalliset säännöt tulisivat tarpeettomiksi 
(peruuttamisaika, tiedottaminen kuluttajille jne.), ja jos täydellinen yhdenmukaistaminen 
osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa, b) soveltamalla vastavuoroisen tunnustamisen 
periaatetta kulutusluottoja koskevan sääntelyn noudattamiseen, jolloin tällä alalla ei oteta 
huomioon vetoamista "yhteisen hyvän" vuoksi tehtävään poikkeukseen. Toisaalta 
Pankkiyhdistysten liitto totesi, että pääasiallisena esteenä valtioiden rajat ylittäville 
suorituksille on itse asiassa vähimmäislauseke, koska kansallisen lainsäädännön suuret 
erot aiheuttavat toisaalta kuluttajien luottamuksen puutetta ja tosiaalta luottojen tarjoajien 
oikeudellista epävarmuutta. 
92. Kun kyseessä on sopimuksen muoto ja mahdollisuus sen standardoimiseen, 
Citicorp suosisi yhdysvaltalaisten kokemusten perusteella jonkinlaista vapaaehtoista 
mallisopimusta, joka ei tukahduttaisi pankkien vapautta kehittää uusia tuotteita 
kuluttajien tarpeiden mukaan. 
93. Osa kielteisistä reaktioista kertomukseen johtuu väärinkäsityksistä. Esimerkiksi 
jotkut ihmiset olettivat, että maksukorttien käsittely kertomuksessa merkitsi ehdotusta 
sisällyttää ne direktiivin soveltamisalaan, mikä ei missään vaiheessa ollut tarkoitus. 
IV. MUU ASIAAN LIITTYVÄ TOIMINTA 
94. Neuvotteluprosessin lisäksi komissio on aloittanut joitakin tutkimuksia 
kertomuksessa esille tuoduista asioista, kuten jo päättyneet tutkimukset sopimusten 
täyttämättä jättämisestä ja välittäjistä. Nuorille suunnattua mainontaa, mahdollisuutta 
soveltaa kiinnitysluottoihin direktiivissä 87/102/ETY esitettyjä toimenpiteitä, 
koronkiskontaa, tietosuojaa, etäpankkitoimintaa, rahoituspalveluja ja kotimyyntiä 
koskevat tutkimukset suoritetaan vuoden 1997 ensimmäisten 6—8 kuukauden aikana. 
V. Komission vihreä kirja ja tiedonanto rahoituspalveluista 
95. Vuonna 1987 annettua direktiiviä ei voida tarkastella uudelleen ottamatta 
huomioon toimintaa rinnakkaisilla aloilla. 
-20 
Komissio julkaisi vihreän kirjan "Rahoituspalvelut: kuinka kuluttajien odotuksiin 
vastataan"16 toukokuussa 1996 ja tämän vihreän kirjan jatkotoimina tiedonannon 
"Rahoituspalvelut: kuluttajien luottamuksen vahvistaminen" kesäkuussa 199717. 
Jälkimmäisessä asiakirjassa esitetään komission vihreän kirjan pohjalta annettujen 
lausuntojen tulokset ja komission vastaus. Tiedonannossa korostetaan luotonvälittäjien 
merkitystä sekä direktiivin 87/102/ETY tarkastelun päättämistä. Tässä yhteydessä 
kiinnitetään erityistä huomiota kahteen tarkastelun yhteydessä käsiteltävään aiheeseen: 
kiinnitysluottoihin ja ylivelkaantuneisuuteen. 
VI Liitteet 
Liite 1: Kannanottoja direktiiviä 87/102/ETY koskevaan komission 
kertomukseen 
A. Maat 
Maa Vastaus 
B 125.3.1996 
DK 30.5.1996 
D 02.8.1995 
EL 24.7.1996 
ES 05.7.1996 
F 24.7.1996 
IRL 26.2.1996 
IT 10.7.1996 
LUX 12.3.1996 
NL 15.2.1996 
Ö 02.5.1996 
P 16.7.1996 
SF 11.4.1996 
SV 05.7.1996 
UK | 07.11.1995 
ISL 21.6.1996 
N 23.1.1996 
16 KOM(96) 209 lopull., 22.5.1996. 
17 KOM(97) 309 lopull., 26.6.1997. 
21 
B. Rahoituspalveluala 
Rahoituspalveluala Jäsen- Vastaus 
valtio 
Associazione Bancaria Italiana JJ p^g 22 41995 
(E. Granata) 
Bankenfachverband "^ Kannanotto 12.10.1995 
(Wacket, Schirnding) 
Barclays f/A: Kannanotto 25.10.1995 
(Andrew MacThomas) 
Bayr. Hypotheken und Wechsel-Bank "^ Puhe/Esitelmä 22.4.1996 
(H. Bruchner) 
British Bankers'Association jjjr Kannanotto 13.10.1995 
(Geoffrey Cooke) Puhe 22.4.1996 
CCCS UK Puhe/Esitelmä 22.4.1996 
(Malcolm Hurlston) 
CGER B Puhe/Esitelmä22.4.1996 
(Thierry Maniquet) 
Citicorp EU Luonnos huomautuksiksi 
(Clint Walker, Peter Kerstens) Intnl 3.10.1995 
R. J. Srednicki Kannanotto 13.11.1995 
Puhe/Esitelmä22.4.1996 
Comité Consultatif Conseil National du Crédit F Asiak- 9539 20.9.1995 
Asiak. CC 95.56 
14.11.1995 
Credit Card Research Group UK Kannanotto 26.10.1995 
(Elizabeth Phillips) 
Deutscher Sparkassen und Giroverband ^ Kirie7.11 1995 
(Berndt) 
Eurofinas EU Kannanotto 12.9.1995 
(Baert) 
Hopkin UK Puhe/Esitelmä 22.4.1996 
EUROGIRO EU Vastaus 11.12.1995 
(John Baden) 
Europay International EU Kirie 21.8.1995 
(Goosse) Intnl 
European Association of Co-operative Banks EJJ KmQ 14.3.1996 
(Ravoet) 
European Federation of Building Societies \D Kannanotto 18 12 1995 
(Zehnder) \EU 
European Federation of Leasing Companies \EU Kannanotto 
(Baert) | 19.9.1995 
European Mortgage Federation ~^} Muistio 22.11.1995 
(Lambert / Hardt) I 
-22 
H European Savings Bank Group Erj Kannanotto 
(De Noose) 27.11.1995 
Federation Bancaire EU Kirje 17.10.1995 
(Bömcke) I 
Finance and Leasing Association yjr I Kirje 1.9.95 " 
(Cronin) I Tilanneselostus 6.10.1995 
Federation Royale des Notaires Belges g YJÙQ 29.1 1996 
(Deckers) 
Finansbolagens Förening ~gy 1 Kirje 21.9.1995 
(Hakan Broman) I 
Nederlands Associatie voor Direct Marketing, "^ I Huomautukset 
Distance Selling... 21.9.1995 
(Geertman) 
The EU Committee of the American Chamber EU Kannanotto 14.11.1995 
of Commerce Intnl 
(Seddon-Brown) 
Zentraler KreditAusschuss Q Kanta 
(Fischer) 7.11.1995 
23-
C. Kuluttajajärjestöt 
Kuluttajajärjestöt Jäsen- Vastaus 
valtio 
BEUC EU Puhe/Esitelmä 22.4.1996 (K. Schweren) 
Consumer DebtNet ~ËU Kannanotto 18.3.1996 
(Joan Conlin) Intnl 
Consumers in Europe Group W Esitys parlamentin 
(Stephen Crampton) EU alahuoneen 
valintavaliokunnalle 
3.10.1995 
Credit and Debt Policy Group / Threshold jj^ Kirje 31 1 1996 
(Mary Higgins) 
Money Advice Association UK Kannanotto 9.01.1996 
(Norman Laws) 
St. Vincent de Paul "^ Kannanotto 11.1.1996 
(Liam O'Dwyer) 
Forbrugerrâdet (Ole Just) DK Kannanotto 14.6.1996 
Conseil National du Credit - Comité FR Kannanotto 19.9.1995 
Consultatif 
Money Advice and Budgeting Service - IRL Kannanotto 26.8.1996 
MABS (Maura Dowling) 
-24 
Liite 2: Komission kertomusta direktiivin 87/102/ETY soveltamisesta 
koskeva Euroopan parlamentin päätöslauselma 
25-
3. Kulutusluotot 
A4-0010/97 
Päätöslauselma komission kertomuksesta kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, 
asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämistä koskevan direktiivin 87/102/ETY 
täytäntöönpanosta (KOM(95)0117 - C4-0185/95) 
Euroopan parlamentti, joka 
ottaa huomioon komission kertomuksen (KOM(95)0117 - C4-0185/95), 
ottaa huomioon Vitorinon päätöslauselmaesityksen kulutusluottoja ottavien kansalaisten 
suojelemisesta (B4-0553/95), 
ottaa huomioon Brysselin yleissopimuksen vuodelta 1968 tuomioistuinten toimivallasta ja 
tuomioiden täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa1, 
ottaa huomioon Rooman yleissopimuksen vuodelta 1980 sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta 
laista2, 
ottaa huomioon Luganon yleissopimuksen vuodelta 1988 tuomioistuinten toimivallasta ja 
tuomioiden täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa3, 
ottaa huomioon oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietinnön ja 
ympäristö-, terveys-ja kuluttajansuojavaliokunnan lausunnon (A4-0010/97), 
A. katsoo, että komissio on laatinut laaja-alaisen kertomuksen, jossa tarkastellaan direktiivin 
täytäntöönpanon tilanteen lisäksi myös luottomarkkinoiden ennustettavissa olevaa kehitystä, 
B. katsoo, että luottomarkkinat kasvavat unionin alueella nopeasti, 
C. ottaa huomioon, että uudella kansalaisen/kuluttajan käsitteellä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 
Euroopan "corpus jurisissa" yleisesti hyväksyttyä, yksinomaan kulutusluottotarkoituksiin 
sovellettavaa käsitettä, on laajennettava kuluttajan suojelua oikeudellisiin toimijoihin, kuten 
pieniin yrityksiin, jotka sopimuksiin perustuvia valtuuksia käyttäessään ovat joutuneet 
objektiivisen epätasapainoon, jota voidaan verrata piensäästäjien ja luotonantolaitosten väliseen 
epätasapainoon, 
D. katsoo, että rajat ylittäviin liiketoimiin nykyisin kohdistuvat rajoitukset ja hiistä koituvat 
kustannukset kaventavat kansalaisten mahdollisuutta hyötyä kuluttajina suuremmista 
valinnanmahdollisuuksista ja kilpailukykyisemmistä hinnoista, 
E. katsoo, että on varmistettava vapaata kilpailua koskevien sääntöjen tehokas noudattaminen 
sisämarkkinoilla ja kuluttajien oikeus valita eri tuotteiden ja tarjoajien välillä ja vaihtaa toiseen 
ilman että he joutuvat kärsimään tästä haittaa (liikkuvuus), 
F. katsoo, että sisämarkkinoiden ja toissijaisuusperiaatteen nykyisessä kehitysvaiheessa on 
O EYVL C 189, 28.7.1990, s. 2 (viimeisin versio) 
O EYVL L 266, 9.10.1980, s. 1 
O EYVLL319, 25.11.1988, s. 9 
6 /PE 257.131 G:WTs^Ä^\DI^ 
26 
aiheellista ottaa tarkasteltavaksi yhteisön lainsäädännön tehokkuus ja yhteisön toimielinten 
rooli, 
G. katsoo, että valinnan vapauden tehokaan hyväksikäytön sekä tarjonnan todellisen 
monipuolistamisen vuoksi tehokkaat kuluttajien tiedottamiseen ja valistukseen liittyvät välineet 
ovat tarpeen, jotta mahdollistetaan se, että kuluttajat voivat toimia aktiivisesti, 
H. katsoo lisäksi, että tehokas vapaa kilpailu eurooppalaisilla luottomarkkinoilla johtaa tarjonnan 
monipuolistumiseen, tarjoajien lukumäärän kasvuun sekä palvelujen parempaan jakautumiseen 
unionin eri alueilla toimivien ja asuvien tarjoajien kesken, 
I. katsoo, että yhtenäisvaluuttaan siirryttäessä - erityisesti noin kolmen vuoden pituisen 
siirtymävaiheen aikana - sopimuksen jatkuvuuden periaatteen noudattaminen on välttämätöntä 
rahoitusmarkkinoiden vakauden turvaamiseksi; ottaa huomioon myös, että yhtenäisvaluutan 
toivotut näkymät vaativat syvempää harkintaa siitä, onko tarpeen ottaa käyttöön uusi ja 
yhtenäinen Euroopan laajuinen lainsäädäntö, jota sovellettaisiin kaikkiin luottoja koskeviin 
asioihin, 
J. katsoo, että unionin toimivalta tällä alalla on rinnakkainen jäsenvaltioiden toimivallan kanssa 
ja täydentää sitä jäsenvaltioiden kuluttajien turvallisuuden ja taloudellisten etujen suojaamiseksi 
harjoittaman politiikan alalla; katsoo lisäksi, että yhteisön kulutusluottoja koskeva lainsäädäntö 
on rohkaissut kansallisten lainsäädännöllisten toimenpiteiden hyväksymistä ja sen on tällä alalla 
pyrittävä 
sisämarkkinoiden täydelliseen toteuttamiseen, 
kuluttajien terveyden, turvallisuuden ja taloudellisten etujen suojaamiseen, 
riittävän kuluttajavalistuksen turvaamiseen ja 
korkeatasoisen kuluttajansuojan toteuttamiseen (EY: perustamissopimuksen 129 a 
artikla), 
K. katsoo, että artiklat, joihin neljä perusvapautta perustuvat, ovat tänä päivänä välittömästi 
sovellettavissa ja, että nykyisen lainsäädännöllisen tilanteen voimassa ollessa yhteisön on 
noudatettava lähestymistapaa, joka myötävaikuttaa osaltaan korkeatasoisen kuluttajansuojan 
toteutumiseen toimenpiteiden avulla, jotka toteutetaan sisämarkkinoiden toteuttamisen 
yhteydessä; katsoo, että varsinaista luotonantopolitiikkaa käsitteen varsinaisessa merkityksessä 
pidetään edelleen kunkin jäsenvaltion toimivaltaan kuuluvana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 
yhteisön oikeuden noudattamista, 
L. katsoo, että EY:n perustamissopimuksen 129 a artiklan määräysten sekä 2, 3 ja 3 b artiklan 
mukaisesti yhteisö voi toimia alalla yleisenä "suunnannäyttäjänä", erityisesti osoittamalla ne 
tavoitteet, joihin toimilla on pyrittävä, hyväksymällä toimenpiteet yhdenmukaistamisen 
vähimmäistason saavuttamiseksi sekä edistämällä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten 
välistä yhteistyötä, 
M. katsoo, ettäEY:n perustamissopimuksen 100 a artikla on asianmukainen oikeudellinen perusta 
yhdenmukaistamistoimenpiteille, joiden tarkoituksena on sisämarkkinoiden toteuttaminen ja 
toiminta, 
N. ottaa huomioon unionin toimielimille kolmannen pilarin mukaan kuuluvan toimivallan; 
1. Katsoo, että Euroopan unionin olisi hyödynnettävä kaikkia perustamissopimusten mukaan 
käytettävissä olevia lainsäädännöllisiä välineitä edistääkseen Euroopan laajuisten 
luottomarkkinoiden syntymistä; 
G:\PV_SEANC\DEFINITI\ADOPTES\97-03\97-03-11 .FI PE 257.131/7 
2^ 
2. Katsoo, että EU:n olisi noudatettava toissijaisuusperiaate huomioon ottaen 
lainsäädäntöpolitiikkaa, jonka avulla pyritään keskipitkällä tähtäimellä hyväksymään Euroopan 
laajuisia luottomarkkinoita koskeva yleinen säännöstö laatimalla markkinoiden laajentumista 
koskevat standardit unohtamatta tarvetta suojella kuluttajien etuja ja kannustaen samalla 
vapaata kilpailua; 
3. Katsoo, että direktiivissä 87/102/ETY määritellyt "kuluttajan" ja "soveltamisalan" käsitteet on 
otettava yksityiskohtaisen tarkastelun kohteiksi; 
4. Katsoo, että kuluttaja tarvitsee yleisemmin täysin suojelevan lainsäädännön sijaan sellaisen 
lainsäädännön, jolla edistetään sen aktiivista osaa ja jolla suojeltaisiin oikeutta etsiä ja saada 
vapaasti tietoa, jonka ansiosta kuluttaja voi olla sopimuksellisesti tasa-arvoisessa asemassa; 
5. Vastustaa - kuluttajaan kohdistuvien haittojen välttämiseksi - komission esittämää ehdotusta, 
jonka mukaan se harkitsee kulutusluottoja koskevan direktiivin soveltamisalaan sisällytettäväksi 
myös rakennusten kunnostaminen ja parantamiseen tarkoitetut ilman kiinnitystä olevat luotot, 
koska niitä ei voitaisi enää tarjota (kulutusluottoihin verrattuna edullisempien) kiinnitysluottojen 
korkoehdoilla tai koska kuluttajan maksettavaksi lankeaisi ylimääräisiä kustannuksia, jotka 
aiheutuvat toimenpiteistä, joihin on ryhdyttävä kiinnitysoikeuden saamiseksi ja sen 
rekisteröimiseksi; 
6. On sitä mieltä, että on selvitettävä kaikki mahdollisuudet perustaa kansallisia viranomaisia tai 
välitystoimistoja, ja puoltaa yksinkertaisten ja tehokkaiden sovittelumenettelyiden ja 
tuomioistuinkäsittelyjen kehittämisen ja käytön edistämistä kuluttajien oikeuksien 
suojaamiseksi; tällöin on otettava huomioon rajat ylittävien riita-asioiden merkitys; 
7. On vakuuttunut siitä, että itsesäätelymekanismiin perustuvissa järjestelmissä voidaan hyväksyä 
erityisiä standardeja, mutta että itsesäätelyjärjestelmien avulla ei voida ratkaista kaikkia nykyisiä 
ongelmia; 
8. Korostaa, että sopimusten standardointitoimenpiteet vapaaehtoisten ja joustavien 
menettelysääntöjen mukaan voivat olla hyödyllisiä vain, jos kuluttajalle tarjottavien tuotteiden 
valikoimaa ja heidän valintamahdollisuuksiaan ei rajoiteta; 
9. Katsoo, että on kaikin mahdollisin keinoin edistettävä sitä, että toteutetaan kaikkia 
sopimuspuolia koskevana molemminpuolinen velvoite täsmällisten, täydellisten ja 
totuudenmukaisten tietojen antamisesta; 
10. On sitä mieltä, että on laadittava kaikkia mainostamis- ja myynnin edistämistapoja koskevia 
yksityiskohtaisempia määräyksiä, joissa käsitellään mm. sisältöä, tuotetyypin määrittelyä, 
käyttöesitteen julkaisemista koskevaa velvollisuutta, nuoriin ihmisiin kohdistetun mainonnan 
rajoja ja vakuuksia, edellyttäen ettei tällaisia määräyksiä ole jo sisällytetty tai ettei niitä voida 
sisällyttää toisiin erityisiin asiakirjoihin; 
11. Katsoo, että velalliselle olisi annettava mahdollisuus kulutustavaroiden rahoittamiseen 
myönnettyjen luottojen aikaistettuun takaisinmaksuun, ilman että tästä velotetaan 
perusteettomia ja tarpeettomia hallintokuluja; 
12. Katsoo, että kansalliset säädökset, jotka koskevat tavaran ottamista takaisin sopimuksen 
täyttämättä jättämisen tapauksissa, samoin kuin säädökset luotonantajan ja tavarantoimittajan 
yhteisvastuullisuudesta, on yhdenmukaistettava siinä määrin kuin se osoittautuu tarpeelliseksi 
ja silloin kuin se on sopusoinnussa toissijaisuusperiaatteen kanssa; 
8 /PE 257.131 G:\PV_SEANC\DEFINITI\ADOPTES\97-03\97-03-11.FI 
2% 
13. Katsoo, että kaikkialla yhteisön alueella on turvattava yhtenäisin menettelytavoin ja järjestelyin 
sekä yhtenäisesti määritellyn peruuttamisajan kuluessa toteutettava peruuttamisoikeus 
kulutustavaroiden rahoittamiseksi tarkoitettujen luottojen kyseessä ollessa; 
14. Muistuttaa, että menettelyissä, jotka koskevat luoton siirtoja, vakuuksien käyttämistä tai jäljellä 
olevan velkaerän vakuuttamista, on turvattava sopijapuolten vapaan tahdon, sopimusvapauden 
ja oikeusturvan periaatteiden noudattaminen; 
15. Katsoo, että yhteisön aloitteilla pitäisi olla mahdollista ehkäistä ylivelkaantumisen ilmiö 
kuluttajille annattavan tiedon ja valistuksen avulla ja että luottolaitoksilla pitäisi olla 
mahdollisuus saada tietoja asiakkaidensa maksukyvystä edellyttäen, että luotonottajan 
yksityisyyttä koskevaa lainsäädäntöä noudatetaan; 
16. Tukee komissio pyrkimystä tutkia sitä, esiintyykö kuluttajien ja luotonvälittäjien välillä 
ongelmia, ja jos esiintyy, niin missä määrin; viittaa siihen, että laajennettaessa tiettyjen 
direktiivissä 87/102/ETY mainittujen velvoitteiden sovellusalaa kattamaan myös takaajat, 
huomiota on kiinnitettävä olennaisiin eroavaisuuksiin verrattaessa tilannetta ensimmäistä kertaa 
luottoa ottaviin henkilöihin; kiinnittää huomiota siihen, että direktiivin 87/102/ETY 1 artiklan 
2 kohdan c alakohta kattaa jo tänä päivänä luottokorttien myöntämisen yhteydessä 
myönnettävät etuudet komission kertomuksessa mainitusta tällä alalla nykyisin vallitsevasta 
määritelmien kirjavuudesta huolimatta; 
17. Katsoo, että ei ole aiheellista hyväksyä kiinnitysluottojen yhdenmukaistamista koskevaa 
yhteisön säännöstöä, koska kiinnitysluotot liittyvät kiinteästi erilaisiin kiinnitysvakuus- ja 
käyttömekanismeihin, jotka ovat eri jäsenvaltioissa hyvin erilaisia. Euroopan laajuinen 
kiinnitysluottoa koskeva asetus merkitsisi sitä, että samanaikaisesti olisi yhdenmukaistettava 
eri jäsenvaltioiden kiinnitysvakuuksiin ja käyttöön liittyvät määräykset, mikä merkitsisi 
kansallisten siviilioikeudellisten määräysten Euroopan laajuista yhdenmukaistamista; 
18. Muistuttaa, että tehokkain menetelmä koronkiskonnan ehkäisemiseksi, mikä on tarjonnan 
hallitsemien markkinoiden patologinen ilmenemismuoto, sisältää markkinoiden täyden 
toimivuuden lisäksi kuluttajille tiedottamisen ja paremman kuluttajansuojan sekä luottoja 
tarjoavien laitosten ja yritysten tiukennetun valvonnan kansallisten viranomaisten taholta; 
19. Korostaa, että tehokkaiden sovittelu- ja ennakkopäätösmenettelyiden käyttöönotolla on 
merkitystä, koska niiden täydentävän luonteen ansiosta voi olla mahdollista, ettei kalliita 
oikeudellisia menettelyjä tarvita, erityisesti rajat ylittävissä riitatapauksissa; 
20. Katsoo, että ensisijaisena kysymyksenä on selvitettävä ja toteutettava kaikki mahdolliset keinot, 
joilla osapuolille aiheutuvia kustannuksia voidaan rajoittaa; 
21. Katsoo lopuksi, että paras keino kansalaisten suojelemiseksi on järjestelmä, joka turvaa 
valinnanvapauden ja vapaan kilpailun; 
22. Pyytää komissiota tiedottamaan Euroopan parlamentille säännöllisesti komission teettämien alaa 
koskevien eri tutkimusten ja tutkimushankkeiden tuloksista ja ilmoittamaan parlamentille niin 
pian kuin mahdollista - antamatta tämän mitenkään vaikuttaa lainsäädännöllisten ehdotuksien 
valmisteluun - näkökantansa parlamentissa hyväksytyistä lainsäädäntöpolitiikkaan liittyvistä 
huomautuksista; 
23. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle ja neuvostolle 
G W_SEANC\DEFlMITiUDOPTES\97-03\97-03-11 .FI PE 257.131/9 
2 3 

ISSN 1024-4492 
KOM(97) 465 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 02 05 06 10 
Luettelonumero : CB-CO-97-480-FI-C 
ISBN 92-78-24946-7 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
3o