/* COM/2012/0131 final - 2012/0061 (COD) */ Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanosta





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Yleinen tausta Työntekijöiden liikkuvuuden, sijoittautumisen ja palvelujen tarjoamisen vapaus ovat Euroopan unionin perusperiaatteita. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus on eri asia kuin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 56 artiklaan perustuva palvelujen tarjoamisen vapaus. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus antaa kaikille kansalaisille oikeuden siirtyä toiseen jäsenvaltioon tekemään työtä ja oleskelemaan siellä siinä tarkoituksessa ja suojelee heitä työntekoon, palkkaukseen ja muihin työehtoihin liittyvältä syrjinnältä verrattuna vastaanottavanjäsenvaltion kansalaisiin. Palvelujen tarjoamisen vapaus sitä vastoin antaa yrityksille oikeuden tarjota palveluja toisessa jäsenvaltiossa. Sitä varten ne voivat lähettää omia työntekijöitään tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon tekemään tarvittavan työn palvelujen tarjoamiseksi. Tällaiset lähetetyt työntekijät kuuluvat direktiivin 96/71EY[1] soveltamisalaan. Tämän direktiivin tarkoituksena on sovittaa yhteen vapaus tarjota rajatylittäviä palveluja SEUT-sopimuksen 56 artiklan mukaisesti ja toisaalta tässä tarkoituksessa tilapäisesti toiseen maahan lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien asianmukainen suojelu. Sitä varten direktiivissä vahvistetaan EU:n tasolla pakottavat säännöt, joita vastaanottajavaltiossa on noudatettava lähetettyjen työntekijöiden kohdalla.[2] Direktiivissä vahvistetaan keskeiset ja selkeästi määritellyt työehdot, joita palveluntarjoajien on vastaanottajavaltiossa noudatettava työntekijöiden vähimmäissuojan takaamiseksi. Direktiivi tarjoaa näin ollen hyvätasoisen suojan työntekijöille, joiden asemaa heidän erityinen tilanteensa voi heikentää (tilapäinen työskentely vieraassa maassa, vaikeudet saada itselleen asianmukainen edustus, paikallisten säädösten ja laitosten ja maan kielen heikko tuntemus). Reilun kilpailun nimissä olisi tarjottava tasapuolinen toimintaympäristö kaikille palveluntarjoajille (myös muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille) ja huolehdittava siitä, että palvelujen tarjoajat ja vastaanottajat sekä palvelujen tarjoamisen yhteydessä lähetetyt työntekijät voivat nauttia oikeusvarmuudesta. Direktiivi on avainasemassa myös tässä suhteessa. Direktiivin 96/71/EY keskeinen sisältö Direktiiviä sovelletaan yrityksiin, jotka lähettävät työntekijöitä tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon kuin se, jonka lainsäädännön piiriin työsuhde kuuluu. Sen piiriin kuuluu kolme rajatylittävää tilannetta: - työntekijän lähettäminen lähettävän yrityksen ja palvelujen vastaanottajan välisen sopimuksen perusteella (hankinta/alihankinta) - työntekijän lähettäminen yritysryhmään kuuluvaan toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaan toimipaikkaan tai yritykseen (yrityksen sisäiset siirrot) - työntekijän lähettäminen tilapäistä työvoimaa välittävän yrityksen tai työvoiman vuokrausta harjoittavan yrityksen kautta toisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen yrityksen käyttöön sillä edellytyksellä, että kaikissa kolmessa tilanteessa lähettävän yrityksen ja työntekijän välillä on työsuhde työntekijän lähetettynä olon ajan.[3] Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa määriteltyihin työehtoihin liittyviin keskeisiin vaatimuksiin kuuluvat - enimmäistyöajat ja vähimmäislepoajat - palkallisten vuosilomien vähimmäiskesto - vähimmäispalkat ylityökorvaukset mukaan luettuina (ei sovelleta täydentäviin työeläkejärjestelmiin) - erityisesti tilapäistä työvoimaa välittävien yritysten käyttöön asettamia työntekijöitä koskevat ehdot - työturvallisuus, työterveys ja työhygienia - raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden naisten sekä lasten ja nuorten työehtoihin sovellettavat suojatoimenpiteet - miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu sekä muut syrjintäkieltoa koskevat säännökset. Jos nämä työehdot on vahvistettu laein, asetuksin tai hallinnollisin määräyksin, jäsenvaltioiden on sovellettava niitä alueelleen lähetettyihin työntekijöihin. Jäsenvaltioiden on sovellettava niitä lähetettyihin työntekijöihin myös silloin, kun ne on vahvistettu 3 artiklan 8 kohdassa tarkoitetuilla yleisesti sovellettaviksi julistetuilla työehtosopimuksilla tai välitystuomioilla, mikäli ne koskevat direktiivin liitteessä tarkoitettuja toimintoja (rakennustyö). Muiden toimintojen osalta jäsenvaltiot voivat päättää määrätä, että tällaisilla työehtosopimuksilla tai välitystuomioilla vahvistettuja työehtoja on noudatettava (3 artiklan 10 kohdan toinen luetelmakohta). Jäsenvaltiot voivat perussopimuksen mukaisesti myös määrätä, että muita kuin direktiivissä mainittuja seikkoja koskevia työehtoja noudatetaan siltä osin kuin kyse on yleiseen järjestykseen liittyvistä säännöksistä (3 artiklan 10 kohdan ensimmäinen luetelmakohta). Direktiivissä ei velvoiteta jäsenvaltioita vahvistamaan vähimmäispalkkoja. Direktiivin antamisen yhteydessä neuvosto ja komissio totesivat, että 3 artiklan 1 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta eivät velvoita niitä jäsenvaltioita, joiden lainsäädännössä ei säädetä vähimmäispalkasta, säätämään vähimmäispalkasta.[4] Vaikka direktiiviä ei suoraan sovelletakaan kolmansiin maihin sijoittautuneisiin yrityksiin, 1 artiklan 4 kohdassa säädetään, että muuhun kuin jäsenvaltioon sijoittautuneet yritykset eivät voi saada suotuisampaa kohtelua kuin jäsenvaltioon sijoittautuneet yritykset. Tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltiot eivät saa antaa kolmanteen maahan sijoittautuneille yrityksille suotuisampaa kilpailuasemaa kuin jäsenvaltioihin sijoittautuneille yrityksille etenkään siltä osin kuin kyse on työehdoista ja palkkakustannuksista. Tällä tavoin direktiivillä asetetaan välillisesti vähimmäissuoja niiden työntekijöille. Direktiivin 4, 5 ja 6 artiklassa on lisäksi säännöksiä, jotka liittyvät tiedonsaantiin, hallinnolliseen yhteistyöhön, täytäntöönpanoon ja tuomiovaltaan. Poliittinen konteksti – kehitys sitten direktiivin antamisen vuonna 1996 Jo ennen lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin antamista oli huomattavan ristiriitaisia näkemyksiä siitä, voitaisiinko voimassa olevaa kansallista työlainsäädäntöä soveltaa ulkomaisten palveluntarjoajien työntekijöihin ja missä määrin näin voitaisiin mahdollisesti tehdä. Tämä näkyy unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Komissio arvioi direktiivin täytäntöönpanoa ja soveltamista ja esitti siitä raportin[5] vuonna 2003. Raportissa tuotiin esiin lukuisia puutteita ja ongelmia, jotka liittyivät direktiivin täytäntöönpanoon tai soveltamiseen eri jäsenvaltioissa. Komissio antoi vuonna 2006 suuntaviivat,[6] joiden tarkoituksena oli selkeyttää sitä, missä määrin tietyt kansalliset valvontatoimenpiteet voivat olla perusteltuja ja oikeasuhteisia suhteessa voimassa olevaan EU-lainsäädäntöön, kuten tuomioistuin on oikeuskäytännössään tulkinnut. Vuonna 2007 annetussa tiedonannossa[7] puolestaan tuotiin esiin lukuisia puutteita, jotka liittyivät siihen, millä tavoin valvontaa suoritetaan eräissä jäsenvaltioissa, samoin kuin heikkolaatuiseen hallinnolliseen yhteistyöhön ja tiedonsaantiin.[8] Tuomioistuimen tuomiot asioissa Viking Line, Laval, Rüffert ja komissio v. Luxemburg[9] herättivät EU:n toimielinten, tiedemaailman ja työmarkkinaosapuolten keskuudessa kiihkeän keskustelun. Siinä keskityttiin kahteen keskeiseen kysymykseen. Ensinnäkin keskusteltiin siitä, miten saadaan tasapainotettua ammattiliittojen oikeus ryhtyä työtaistelutoimiin lakko mukaan luettuna ja toisaalta SEUT-sopimukseen kirjatut vapaudet, etenkin sijoittautumisen ja palvelujen tarjoamisen vapaus. Toisena aiheena oli direktiivin 96/71/EY eräiden keskeisten säännösten tulkinta. Näitä olivat yleinen järjestys, direktiivin piiriin kuuluvien työehtojen aineellinen laajuus ja pakottavien sääntöjen, etenkin vähimmäispalkan, luonne. Esitellessään poliittisia painopisteitään Euroopan parlamentille 15. syyskuuta 2009 puheenjohtaja Barroso tunnusti tarpeen puuttua useiden sidosryhmien keskusteluissa esiin nostamiin kysymyksiin ja ilmoitti säädösaloitteesta, jolla pyritään ratkaisemaan lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin täytäntöönpanoon ja tulkintaan liittyvät ongelmat. Näihin ongelmiin puututtiin myös professori Montin 9. toukokuuta 2010 esittämässä selvityksessä sisämarkkinoista.[10] Montin mukaan tuomioiden myötä syntynyt epäselvä tilanne ”saattaa etäännyttää julkista mielipidettä, työväenliikettä ja ammattiliittoja sisämarkkinoista ja EU:sta, vaikka ammattiliitot ovat olleet taloudellisen yhdentymisen keskeisiä tukijoita”. Hän lisäsi vielä, että ”tuomioistuimen käsittelemät asiat ovat tuoneet esiin jakolinjat sisämarkkinoiden ja kansallisen tason sosiaalisen ulottuvuuden välillä”. Komissio antoi vuonna 2008 suosituksen,[11] jossa se kehotti jäsenvaltioita toteuttamaan kiireesti toimia, joilla parannetaan lähetettyjen työntekijöiden tilannetta tehostamalla kansallisten hallintoelinten yhteistyötä ja jäsenvaltioiden välistä tiedonvaihtoa ja parantamalla tiedonsaantia ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa. Lisäksi se perusti samana vuonna työntekijöiden lähettämistä työhön toiseen jäsenvaltioon käsittelevän asiantuntijakomitean,[12] joka koostuu jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten edustajista ja keskustelee direktiivin täytäntöönpanoon ja soveltamiseen liittyvistä ongelmista ja selvittelee niitä. Ilmiön laajuus Työntekijöiden lähettämistä taloudellisena ja sosiaalisena ilmiönä on hankala analysoida yksittäistapauksia pitemmälle, sillä käytettävissä ei ole täsmällisiä lukuja ja tietopohjan laatu jättää toivomisen varaa. Ainoat käytettävissä olevat EU:n tason tiedot perustuvat PO EMPL:n yhteistyössä jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa toteuttamaan systemaattiseen tiedonkeruuseen sosiaaliturvaan liittyvistä E101-lomakkeista (2005–2009).[13] Tietoihin liittyy kuitenkin lukuisia rajoittavia tekijöitä.[14] Nämä varaukset huomioon ottaen voidaan arvioida, että työnantajat lähettävät vuosittain noin miljoona työntekijää työskentelemään toiseen jäsenvaltioon. Työntekijöiden lähettäminen koskee siis vain pientä osuutta aktiiviväestöstä (0,4 % aktiiviväestöstä lähettävissä EU15-maissa ja 0,7 % aktiiviväestöstä lähettävissä EU12-maissa). Kun taas tarkastellaan työvoiman liikkuvuutta EU:n sisällä, lähetettyjä työntekijöitä oli vuonna 2007 kaikkiaan 18,5 prosenttia työvoimaan kuuluvista muista kuin EU27-maiden omista kansalaisista. Näin ollen voidaankin päätellä, että vaikka työntekijöiden lähettäminen on työvoiman liikkuvuuden kannalta merkittävä ilmiö etenkin joissakin maissa ja joillakin aloilla, ilmiönä se jää suhteellisen pieneksi EU:n työmarkkinoilla.[15] Lähetettyjä työntekijöitä on kuitenkin runsaasti eräissä jäsenvaltioissa (Saksassa, Ranskassa, Luxemburgissa, Belgiassa ja Puolassa), ja ilmiö laajenee koko ajan ja koskettaa nyt kaikkia jäsenvaltioita lähettävinä tai vastaanottavina maina. Työntekijöiden lähettämisellä on sen laajuuteen nähden lisäksi erittäin suuri taloudellinen merkitys, sillä se voi ratkaisevasti auttaa helpottamaan tilapäistä työvoimapulaa tietyissä ammateissa tai tietyillä aloilla (kuten rakennusala ja liikenne). Sitä paitsi se tehostaa palvelujen kansainvälistä kauppaa ja vahvistaa siitä saatavaa sisämarkkinoihin liittyvää hyötyä (kilpailun ja tehokkuuden lisääntyminen jne.). 2. INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI 2.1. Intressitahojen kuuleminen Kuten edellä todettiin, tuomioistuimen vuosina 2007–2008 asioissa Viking Line, Laval, Rüffert ja komissio v. Luxemburg antamat tuomiot ovat herättäneet kiivasta keskustelua etenkin siitä, mitä seurauksia palvelujen tarjoamisen vapaudesta ja sijoittautumisvapaudesta on työntekijöiden oikeuksien suojeluun ja ammattiliittojen rooliin työntekijöiden oikeuksien suojaamisessa valtioiden rajat ylittävissä tilanteissa. Euroopan tason ammattiliittojen ja eräiden Euroopan parlamentin poliittisten ryhmien mielestä kyseiset tuomiot ovat epäsosiaalisia. EAY nimittää niitä ”luvaksi harjoittaa sosiaalista polkumyyntiä”. Ne haluavat, että lainsäädäntöä muutetaan siten, että oikeudellinen tilanne selkeytyy eivätkä tuomarit enää voi antaa tuomioita, joita ammattiliitot pitävät työntekijöiden oikeuksien vastaisina. Ne ovat esittäneet tähän liittyen kaksi keskeistä vaatimusta: - Lähetettyjä työntekijöitä koskevaa direktiiviä 96/71/EY tarkistetaan siten, että siihen sisällytetään viittaus ”sama palkka samasta työstä” -periaatteeseen ja annetaan vastaanottavalle jäsenvaltiolle mahdollisuus soveltaa suotuisampia ehtoja kuin direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti noudatettavat keskeiset työehdot. - Perussopimukseen sisällytetään erityinen ”sosiaalisen kehityksen pöytäkirja”, jossa asetetaan sosiaaliset perusoikeudet etusijalle taloudellisiin vapauksiin nähden. Muut sidosryhmät ovat toisenlaisella kannalla. BusinessEurope on pitänyt hyvänä tilanteen selkeytymistä tuomioistuimen tuomioiden myötä eikä pidä direktiivin tarkistamista tarpeellisena. Useimmat jäsenvaltiot ovat asettuneet vastaavalle kannalle. Ne jäsenvaltiot, joihin tuomiot vaikuttavat eniten (Ruotsi, Saksa, Luxemburg ja Tanska) ovat muuttaneet lainsäädäntöään tuomioita vastaavaksi. Euroopan parlamentti hyväksyi lokakuussa 2008 päätöslauselman, jossa se kehotti kaikkia jäsenvaltioita panemaan työntekijöiden lähettämistä koskevan direktiivin asianmukaisesti täytäntöön ja komissiota säilyttämään mahdollisuuden, että direktiiviä tarkastellaan uudelleen osittain sen jälkeen, kun ongelmat ja haasteet on analysoitu yksityiskohtaisesti.[16] Samalla se korosti, että palvelujen tarjoamisen vapaus on ”yksi Eurooppa-hankkeen kulmakivistä, jota on punnittava yhtäältä suhteessa perustamissopimuksissa vahvistettuihin perusoikeuksiin ja sosiaalisiin tavoitteisiin ja toisaalta hallitusten ja ammattiliittojen oikeuteen varmistaa syrjimättömyys ja yhdenvertainen kohtelu ja elin- ja työolojen paraneminen”.[17] Työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunta järjesti 2. kesäkuuta 2010 tilaisuuden, jossa kuultiin kolmea asiantuntijaa (jotka edustivat komissiota, EAY:tä ja BusinessEuropea) ja jossa sosialistien ja demokraattien, vasemmiston ja vihreiden ryhmiä edustavat parlamentin jäsenet kehottivat komissiota toimiin hyvin pitkälti samoilla linjoilla EAY:n ehdotusten kanssa. Komissaari Špidla ja ministeri Bertrand (joka toimi neuvoston puheenjohtajana) pyysivät vuoden 2008 lokakuussa järjestetyllä foorumilla Euroopan tason työmarkkinaosapuolia tekemään yhteisen analyysin tuomioistuimen tuomioiden seurauksista liikkuvuuden ja globalisaation kannalta. Euroopan tason työmarkkinaosapuolet esittivät raportin tuomioistuimen tuomioiden seurauksista maaliskuussa 2010[18]. Raportista kävi ilmi, että osapuolten näkemykset poikkeavat toisistaan hyvin paljon. BusinessEurope vastustaa direktiivin tarkistamista (vaikka myöntää, että joitakin täytäntöönpanoon liittyviä kysymyksiä on syytä selkeyttää), kun taas EAY haluaa, että sitä muutetaan perusteellisesti. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi vuonna 2010 lausunnon ”Sisämarkkinoiden sosiaalinen ulottuvuus”[19], jossa se kehotti panemaan työntekijöiden lähettämistä koskevan direktiivin 96/71/EY täytäntöön tehokkaammin ja antoi tukensa komission aloitteelle selkeyttää jäsenvaltioiden viranomaisten, yritysten ja työntekijöiden oikeudellisia velvollisuuksia ja tarkistaa direktiiviä osittain. Lausunnossa kehotetaan komissiota lisäksi irrottamaan lakko-oikeus sisämarkkinoista ja selvittämään ”Euroopan sosiaalisen Interpolin” perustamista tukemaan eri jäsenvaltioiden työsuojeluviranomaisten toimia. Uutta sisämarkkinastrategiaa koskevassa raportissaan professori Monti tunnusti tuomioistuimen tuomioiden aikaansaaman ristiriitaisen tilanteen ja suositteli seuraavaa: - Selvennetään lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin täytäntöönpanoa ja tehostetaan tiedon levittämistä työntekijöiden ja yritysten oikeuksista ja velvollisuuksista sekä vahvistetaan hallinnollista yhteistyötä ja seuraamuksia henkilöiden vapaan liikkuvuuden ja rajatylittävän palvelutarjonnan puitteissa. - Otetaan käyttöön lakko-oikeuden turvaava säännös, jonka pohjana käytetään neuvoston asetuksen (EY) N:o 2679/98 2 artiklaa (nk. Monti-asetus ), ja menettely direktiivin soveltamiseen liittyvien työriitojen epäviralliseksi ratkaisemiseksi. Komissio antoi lokakuussa 2010 tiedonannon Sisämarkkinoiden toimenpidepaketti – Kohti kilpailukykyistä sosiaalista markkinataloutta – 50 ehdotusta työskentelyn, yrittäjyyden ja kaupankäynnin parantamiseksi [20] ja käynnisti siten julkisen kuulemisen siitä, miten sisämarkkinoille voitaisiin antaa uutta puhtia. Se esitti kaksi ehdotusta (numerot 29 ja 30), joiden tavoitteena on palauttaa kansalaisten luottamus ja tuki. Näistä toinen koskee sosiaalisten perusoikeuksien ja taloudellisten vapauksien välistä tasapainoa ja toinen työntekijöiden lähettämistä. - Ehdotus nro 29: ”Komissio pyrkii varmistamaan uudella Euroopan unionin strategialla perusoikeuskirjan panemiseksi tehokkaasti täytäntöön, että perusoikeuskirjassa turvattuja oikeuksia, muun muassa työtaisteluoikeutta, kunnioitetaan. ….’ - Ehdotus nro 30: ”Komissio aikoo antaa vuonna 2011 säädösehdotuksen, jolla pyritään parantamaan työntekijöiden lähettämistä koskevan direktiivin täytäntöönpanoa. Ehdotukseen joko sisällytetään täsmennys, joka koskee sosiaalisten perusoikeuksien käyttöä sisämarkkinoiden taloudellisten vapauksien yhteydessä, tai sitä täydennetään vastaavasti.” Nämä toimenpiteet saivat julkisessa kuulemisessa osakseen suurta kiinnostusta ja tukea ammattiliitoilta, yksittäisiltä kansalaisilta ja valtiosta riippumattomilta organisaatioilta. Vastaajista 740 (kaikkiaan yli 800:sta) piti ehdotusta nro 29 (perusoikeuskirjan tehokas täytäntöönpano ja sosiaalisten vaikutusten analysointi) yhtenä tärkeimmistä kysymyksistä. Euroopan tason työmarkkinaosapuolet vastasivat vakiintuneiden linjojensa mukaisesti. EAY toisti vaatimuksensa perussopimuksen muuttamisesta sosiaalisen kehityksen pöytäkirjalla ja katsoi, että komission olisi paitsi selkeytettävä ja parannettava työntekijöiden lähettämistä koskevan direktiivin täytäntöönpanoa myös tarkistettava direktiivi perusteellisesti. BusinessEurope tuki komission mallia, joka perustuu nykyisen direktiivin täytäntöönpanon parantamiseen. EAY piti hyvänä ajatuksena nk. Monti II -asetuksen antamista (tämä oli mainittu erikseen myös monissa kansallisten ammattiliittojen vastauksissa) sosiaalisen kehityksen pöytäkirjan lisäksi. BusinessEurope ei anna selkeää lausuntoa asiasta mutta vaikuttaisi kyseenalaistavan asetuksesta saatavan lisäarvon, sillä sen mielestä lakko-oikeuden jättämistä EU:n toimivallan ulkopuolelle ei saisi asettaa kyseenalaiseksi. Laajan julkisen keskustelun ja sen kuluessa esitettyjen huomautusten pohjalta komissio antoi 13. huhtikuuta 2011 tiedonannon Sisämarkkinoiden toimenpidepaketti – 12 viputekijää kasvun vauhdittamiseksi ja luottamuksen lisäämiseksi [21]. Tiedonannossa esitettyihin 12 avaintoimeen sisältyy sosiaalista yhteenkuuluvuutta käsittelevässä luvussa myös työntekijöiden lähettämistä koskevia lainsäädäntöaloitteita: ” Annetaan lainsäädäntöä, joka liittyy direktiiviin, joka koskee työntekijöiden lähettämistä työhön toiseen jäsenvaltioon. Uuden lainsäädännön tavoitteena on parantaa ja tehostaa direktiivin sisällyttämistä kansalliseen lainsäädäntöön sekä sen soveltamista ja noudattamista . Tarkoituksena on ehkäistä sääntöjen rikkomista ja kiertämistä sekä määrätä niistä seuraamuksia. Lisäksi annetaan lainsäädäntöä, jolla pyritään selkiyttämään sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käyttöä sosiaalisten perusoikeuksien rinnalla. ” Sisämarkkinoiden toimenpidepaketin esittämisen jälkeen Euroopan parlamentti hyväksyi 6. huhtikuuta 2011 kolme päätöslauselmaa[22]. Toisin kuin yleisempi kysymys liikkuvuudesta (ja eläkeoikeuksien siirrettävyydestä), työntekijöiden lähettäminen ei kuitenkaan kuulunut päätöslauselmissa kartoitettuihin keskeisiin painopisteisiin. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean yksilöimiin painopisteisiin työntekijöiden lähettäminen ja taloudelliset vapaudet sen sijaan kuuluvat.[23] Keskeisistä toimista sisämarkkinoiden toimivuuden parantamiseksi antamissaan päätelmissä neuvosto ”14. KATSOO, että työntekijöiden lähettämistä koskevan direktiivin asianmukainen täytäntöönpano ja noudattamisen valvonta voivat parantaa lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien suojelua ja lisätä selvyyttä palveluja tarjoavien yritysten sekä kansallisten viranomaisten oikeuksien ja velvoitteiden osalta ja auttaa ennalta ehkäisemään sovellettavien sääntöjen kiertämistä; lisäksi KATSOO, että on tarpeen selkiyttää sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden harjoittamista sosiaalisten perusoikeuksien rinnalla”.[24] Kesäkuun 27.–28. päivänä 2011 järjestettyyn sosiaalisia perusoikeuksia ja työntekijöiden lähettämistä käsitelleeseen konferenssiin kokoontui ministereitä, työmarkkinaosapuolia, EU:n toimielinten sekä tiedemaailman edustajia keskustelemaan käytettävissä olevista sääntelyvaihtoehdoista ja kartoittamaan toteuttamiskelpoisia ratkaisuja.[25] Konferenssin tarkoituksena oli käydä avointa ja rakentavaa keskustelua, joka tukisi yhteisemmäksi koetun vision luomista, ja esitellä tuoreita tutkimustuloksia. Lisäksi Krakovan julistuksessa[26] todettiin uudelleen, että palvelujen tarjoaminen maiden rajojen ylitse ja lähetettyjen työntekijöiden liikkuvuus ovat sisämarkkinoiden olennaisia osatekijöitä. Samalla kun helpotetaan palvelujen tilapäistä tarjoamista rajojen ylitse, olisi taattava riittävä ja asianmukainen suoja niille työntekijöille, jotka lähetetään toiseen jäsenvaltioon tarjoamaan kyseisiä palveluita. 2.2. Vaikutusten arviointi Sääntelyn parantamista koskevan politiikkansa mukaisesti komissio on tehnyt ulkoiseen selvitykseen[27] perustuvan vaikutustenarvioinnin vaihtoehtoisista toimintalinjoista. Komissio on vuodesta 2009 käynnistänyt lisäksi neljä jälkiarviointia: - selvitys työntekijöiden lähettämisen taloudellisista ja sosiaalisista vaikutuksista Euroopan unionissa[28] - selvitys palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvaan työntekijöiden lähettämiseen Euroopan unionissa liittyvistä oikeudellisista näkökohdista (12 jäsenvaltiota),[29] - täydentävä selvitys palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvaan työntekijöiden lähettämiseen Euroopan unionissa liittyvistä oikeudellisista näkökohdista (15 jäsenvaltiota)[30] - selvitys työntekijöiden oikeuksien suojelusta alihankinnassa Euroopan unionissa.[31] Toimintavaihtoehtoihin kuuluu erilaisia vaihtoehtoja, alavaihtoehtoja ja vaihtoehtopaketteja, jotka edustavat eritasoista EU:n tason toimintaa: sääntelytoimia ja muita kuin sääntelytoimia. Sääntelytoimien osalta alavaihtoehdoissa ja vaihtoehtopaketeissa skenaariot erotellaan vielä tarkemmin vähimmäistason sääntelystä enimmäistason sääntelyä edustaviin. Kaikkia vaihtoehtoja tarkasteltiin suhteessa yleistavoitteisiin, jotka ovat sisämarkkinoiden kestävä kehitys erittäin kilpailukykyisen sosiaalisen markkinatalouden pohjalta, palvelujen tarjoamisen vapaus ja tasapuolisten toimintaedellytysten edistäminen, elin- ja työolojen parantaminen, jäsenvaltioiden työmarkkinasuhdejärjestelmien monimuotoisuuden kunnioittaminen sekä johdon ja työntekijöiden vuoropuhelun edistäminen. Lisäksi niitä tarkasteltiin täsmällisempiin ja asiaan liittyviin toiminnallisiin tavoitteisiin nähden: i) lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien parempi suojelu, ii) rajatylittävän palvelujen tarjoamisen helpottaminen ja reiluun kilpailuun perustuvan toimintaympäristön parantaminen ja iii) oikeusvarmuuden parantaminen siltä osin kuin kyse on sosiaalisten oikeuksien ja taloudellisten vapauksien oikeasta tasapainosta etenkin työntekijöiden lähettämisen tapauksessa. Vaikutusten arvioinnissa otettiin huomioon uusi Euroopan unionin strategia perusoikeuskirjan panemiseksi tehokkaasti täytäntöön ja määriteltiin, mihin perusoikeuksiin vaikutuksia mahdollisesti kohdistuu, vaikutusten laajuus sekä niiden välttämättömyys ja oikeasuhteisuus toimintavaihtoehtojen ja tavoitteiden osalta.[32] Parhaana vaihtoehtona pidetään eri toimenpiteiden yhdistelmää. Tämän ehdotuksen kannalta parhaana pidetään sääntelytoimenpidepakettia, jolla puututaan sovellettavien vähimmäistyöehtojen täytäntöönpanoon, seurantaan ja täytäntöönpanon valvontaan (ongelma 1) sekä lähetetyn työntekijän aseman väärinkäyttöön lainsäädännön kiertämiseksi (ongelma 2), ja johon yhdistetään ei-sääntelyllisiä toimenpiteitä, joilla puututaan direktiivin 96/71/EY mukaisesti noudatettavien työehtojen ristiriitaiseen tai epäselvään tulkintaan (ongelma 3). Vaihtoehdon katsotaan olevan kokonaisuudessaan tehokkain ja vaikuttavin tavoiteltaessa erityistavoitteita ”lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien parempi suojelu”, ”reiluun kilpailuun perustuvan toimintaympäristön parantaminen” ja ”rajatylittävän palvelujen tarjoamisen helpottaminen” ja johdonmukaisin suhteessa yleistavoitteisiin. Näin ollen se muodostaa perustan tälle ehdotukselle. Ehdotuksen voidaan odottaa parantavan pk-yritysten ja erityisesti mikroyritysten kilpailukykyä paremman ja selkeämmän sääntely-ympäristön ansiosta. Etenkin pk-yrityksiä haittaa selkeiden tietojen puuttuminen vastaanottajavaltiossa sovellettavista työehdoista. Tämä johtuu siitä, ettei niillä ole juurikaan valmiuksia selvittää sovellettavia sääntöjä itse. Yrityksille koituu jatkossa vähemmän kustannuksia vastaanottajavaltiossa sovellettavien työehtojen selvittämisestä, ja ne pystyvät hyödyntämään mahdollisuutta tarjota palveluja uusilla markkinoilla. Hallinnolliset vaatimukset, jotka luovat kohtuuttoman raskaita velvoitteita ulkomaisille yrityksille, vaikuttavat erityisen voimakkaasti pk-yrityksiin ja mikroyrityksiin. Niille on hyötyä tästä ehdotuksesta, jolla rajoitetaan jäsenvaltioiden mahdollisuuksia asettaa tällaisia vaatimuksia. Ehdotuksessa annetaan jäsenvaltioille tarkastuksiin liittyviä ohjeita. Hyvämaineisille pk-yrityksille ja mikroyrityksille on hyötyä riskinarviointiin perustuvista tarkastuksista. Tehokkaat tarkastukset, parantunut hallinnollinen yhteistyö, sakkojen täytäntöönpano rajojen ylitse ja huolellisesti tasapainotettu vastuujärjestelmä edistävät reilua kilpailua ja entistä tasapuolisempaa toimintaympäristöä. Vilpilliselle kilpailulle erityisen alttiille pk-yrityksille ja mikroyrityksille on hyötyä näistä säännöksistä.[33] Euroopan komissio tarkastelee 23. marraskuuta 2011 antamassaan kertomuksessa Pienten ja keskisuurten yritysten sääntelytaakan keventäminen – Euroopan unionin sääntelyn mukauttaminen mikroyritysten tarpeisiin periaatetta, jonka mukaan erityisesti mikroyritykset on jätettävä ehdotetun lainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle, ellei niiden sisällyttämistä siihen voida osoittaa oikeasuhteiseksi.[34] Mikroyrityksiä ei voida jättää tämän ehdotuksen soveltamisalan ulkopuolelle, koska se olisi ehdotuksen yhden keskeisen tavoitteen – postilokeroyritysten torjumisen – vastaista ja loisi huomattavia uusia porsaanreikiä. Se myös vähentäisi oikeusvarmuutta, koska mikroyritysten lähettämien työntekijöiden suojelun tason noudattaminen olisi selvitettävä tapauskohtaisesti. Voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanoa voidaan parantaa vain siten, että mikroyritykset otetaan täytäntöönpanodirektiivin soveltamisalaan. Mikroyritykset ja muut pk-yritykset kuitenkin yleisesti ottaen hyötyvät paremmasta oikeusvarmuudesta, reilummasta kilpailusta ja kohdennetummista riskiperusteisista tarkastuksista. Täytäntöönpanodirektiivillä on näin ollen erilaisia mutta etupäässä erittäin myönteisiä vaikutuksia erityyppisiin pk-yrityksiin. Aidoille pk-yrityksille on hyötyä tasapuolisemmasta toimintaympäristössä, ja osa postilokeropk-yrityksistä todennäköisesti häviää. Tasapuolisemmasta toimintaympäristöstä on hyötyä pk-yrityksille, joiden alihankkijat noudattavat vähimmäispalkkalainsäädäntöä ja joiden kustannukset ovat siksi olleet suuremmat kuin kilpailijoiden, joiden alihankkijat eivät noudata lakia. Sellaisten pk-yritysten, jotka tähän mennessä ovat hyödyntäneet alihankkijoita, jotka eivät noudata vähimmäispalkkalainsäädäntöä, on etsittävä uusia liiketoimintamalleja. Vaikutusten arvioinnista vastaava lautakunta arvioi arviointiluonnoksen, ja lautakunnan parannussuositukset sisällytettiin lopulliseen raporttiin. Lautakunnan lausunto ja lopullinen vaikutustenarviointi tiivistelmineen julkaistaan tämän ehdotuksen ohessa. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT 3.1 Yleinen tausta – ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Tällä ehdotuksella ei avata direktiiviä 96/71/EY uuteen käsittelyyn, vaan tarkoituksena on parantaa ja tehostaa direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanoa, soveltamista ja täytäntöönpanon käytännön valvontaa eri puolilla Euroopan unionia. Sitä varten vahvistetaan asianmukaisista säännöksistä ja toimenpiteistä koostuvat yhteiset yleispuitteet, joilla parannetaan direktiivin täytäntöönpanoa, soveltamista ja täytäntöönpanon valvontaa ja johon sisältyy toimenpiteitä, joilla estetään sääntöjen väärinkäyttö ja kiertäminen. Sillä varmistetaan, että lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien suojelu on taattu ja että palvelujen vapaan tarjoamisen tieltä poistetaan perusteettomat esteet. Uudessa Euroopan unionin strategiassa perusoikeuskirjan panemiseksi tehokkaasti täytäntöön korostetaan, että ihmisten on voitava nauttia perusoikeuskirjaan kirjatuista oikeuksistaan tilanteessa, joka liittyy unionin oikeuteen.[35] Yhdessä tämän ehdotuksen kanssa esitettävän asetusehdotuksen[36] kanssa, jolla selkeytetään työtaisteluoikeuden käyttöä suhteessa sisämarkkinoiden taloudellisiin vapauksiin ja erityisesti sijoittautumisvapauteen ja palvelujen tarjoamisen vapauteen, tämä ehdotus muodostaa kohdennetun toimenpiteen, joka sopii yhteen yhden perussopimuksen keskeisen tavoitteen kanssa eli että luodaan sisämarkkinat, jotka toimivat täystyöllisyyttä ja sosiaalista edistystä tavoittelevan erittäin kilpailukykyisen sosiaalisen markkinatalouden hyväksi. Tällä aloitteella helpotetaan palvelujen tarjoamista rajojen ylitse ja parannetaan reiluun kilpailuun perustuvaa toimintaympäristöä, minkä ansiosta voidaan hyödyntää työntekijöiden lähettämisen ja lähetettyjen työntekijöiden työpaikkojen aikaansaamaa kasvupotentiaalia; kyse on keskeisestä osasta palvelujen tarjoamista sisämarkkinoilla. Tällä tavoin edesautetaan älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun saavuttamista Eurooppa 2020 -strategian[37] tavoitteiden ja painopisteiden mukaisesti. 3.2 Oikeusperusta Ehdotuksen perustana ovat SEUT-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta ja 62 artikla, jotka vastaavat täysin direktiivin 96/71/EY perustaa ja joiden mukaan direktiivejä voidaan hyväksyä tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä. 3.3 Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet Direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja täytäntöönpanon valvontaan liittyvät ongelmat ovat kytköksissä SEU-sopimuksen 3 artiklan 3 kohdassa asetettuihin tavoitteisiin, joiden mukaan Euroopan unioni toteuttaa sisämarkkinat, joiden perustana on täystyöllisyyttä ja sosiaalista edistystä tavoitteleva erittäin kilpailukykyinen sosiaalinen markkinatalous, sekä SEUT-sopimuksen 56 ja 151 artiklassa asetettuihin tavoitteisiin. Sovellettavien EU:n sääntöjen tehokkuuden takaamisessa on keskeisellä sijalla niiden asianmukainen ja tehokas soveltaminen ja täytäntöönpano. Erot direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanossa, soveltamisessa ja täytäntöönpanon valvonnassa eri jäsenvaltioissa haittaavat direktiivin asianmukaista toimivuutta. Siksi saattaa olla hyvin vaikea, ellei mahdotonta luoda palveluntarjoajille heidän tarvitsemansa tasapuoliset toimintaedellytykset ja varmistaa, että palvelujen tarjoamisen yhteydessä toiseen jäsenvaltioon lähetetyillä työntekijöillä on direktiivin takaaman tasoinen suoja koko unionissa. Tarvittava oikeudellinen selkeys ja oikeusvarmuus voidaan näiden seikkojen vuoksi saavuttaa vain EU:n tasolla. Jäsenvaltiot eivät näin ollen voi riittävällä tavalla saavuttaa ehdotuksen tavoitteita, vaan siihen tarvitaan EU:n tason toimintaa. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen. Direktiivin 96/71/EY soveltamisen ja käytännön täytäntöönpanon parantamiseksi ehdotetaan tehokkaiden ennaltaehkäisevien toimenpiteiden ja riittävien ja oikeasuhteisten seuraamusten yhdistelmää. Ehdotettavat entistä yhtenäisemmät säännöt, jotka liittyvät hallinnolliseen yhteistyöhön, keskinäiseen avunantoon, kansallisiin valvontatoimenpiteisiin ja tarkastuksiin, kuvastavat jäsenvaltioiden tarkastus- ja valvontajärjestelmien heterogeenisuutta, ja samalla niillä pyritään välttämään tarpeettoman tai kohtuuttoman hallinnollisen rasitteen aiheuttaminen palveluntarjoajille. Lisäksi huolehditaan siitä, että jäsenvaltioiden erilaisten yhteiskuntamallien ja työmarkkinajärjestelmien monimuotoisuutta kunnioitetaan. 3.4 Ehdotuksen yksityiskohtaiset perustelut 3.4.1 Kohde Sen lisäksi, että 1 artiklassa kuvataan tämän direktiiviehdotuksen tavoitteet, siinä on lauseke, jota usein kutsutaan ”Montin lausekkeeksi”. Sen muotoilussa on yhdistelty neuvoston asetuksen (EY) N:o 2679/98[38] 2 artiklan ja palveludirektiivin[39] 1 artiklan 7 kohdan tekstejä. Teksti noudattelee myös muita vastaavia säännöksiä, joita on sisällytetty esimerkiksi hiljattain esitettyyn ehdotukseen tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annettavaksi asetukseksi (Bryssel I:n uudelleenlaadittu toisinto)[40] ja äskettäin makrotalouden epätasapainosta annettuun asetukseen[41]. 3.4.2 Väärinkäytön ja kiertämisen torjuminen – täytäntöönpanoa ja työntekijöiden lähettämisen käsitteen soveltamisen valvontaa parantavat tekijät Direktiivin 96/71/EY 2 artiklan 1 kohdassa[42] olevan määritelmän mukaan tässä direktiivissä lähetetyllä työntekijällä tarkoitetaan työntekijää, joka rajoitetun ajan tekee työtään muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella hän tavallisesti työskentelee . Rajoittamatta direktiivin 96/71/EY 2 artiklan 2 kohdan[43] soveltamista työntekijää pidetään lähetettynä, kun tarkastellaan kyseisen työntekijän tosiasiallista tilannetta ja niitä olosuhteita, joissa hänen odotetaan harjoittavan toimintaansa, mukaan luettuna seuraavat: - suoritettavien tehtävien tilapäinen luonne - suora työsuhde lähettävän yrityksen ja työntekijän välillä koko työntekijän lähetettynä olon ajan - maa, jossa työntekijä tavallisesti työskentelee, ja - työnantajan tosiasiallinen yhteys työntekijän lähtömaahan. Direktiivissä 96/71/EY ei kuitenkaan anneta lisäselvitystä siitä, miten määritetään, onko työnantaja sijoittautunut tiettyyn jäsenvaltioon, eikä esitetä täsmällisempiä perusteita, joilla määritetään lähetetyn työntekijän tekemän työn tilapäinen luonne tai se jäsenvaltio, jossa asianomainen työntekijä ”tavallisesti työskentelee”. Tämä on johtanut lukuisiin ongelmiin direktiivin täytäntöönpanossa, soveltamisessa ja täytäntöönpanon käytännön valvonnassa. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset, palveluntarjoajat ja myös lähetetyt työntekijät kohtaavat usein epäselviä tilanteita, joissa vaikuttaa vaikealta määrittää, tapahtuuko työntekijän lähettäminen työntekijöiden lähettämisestä annetun direktiivin mukaisella tavalla.[44] Työnantajat ovat lisäksi hyödyntäneet lainsäädännön riittämätöntä selkeyttä kiertääkseen sovellettavia sääntöjä.[45] Sääntöjen kiertämisen ja direktiivin 96/71/EY soveltamisen väärinkäytön estämiseksi tämän ehdotuksen 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa on suuntaa-antava, ei-tyhjentävä luettelo laadullisista perusteista/seikoista, jotka luonnehtivat sekä palvelujen tarjoamisen yhteydessä toiseen jäsenvaltioon tapahtuvan työntekijöiden lähettämiselle ominaista tilapäistä luonnetta[46] että työnantajan tosiasiallista yhteyttä siihen jäsenvaltioon, josta lähettäminen tapahtuu. Tämä täsmentävä lisäselvitys parantaa myös oikeusvarmuutta. Entistä selkeämpi ja helpommin täytäntöön pantava suuntaa-antava kuvaus palvelujen tarjoamisen yhteydessä toiseen jäsenvaltioon tapahtuvan työntekijän lähettämisen käsitteen osatekijöistä ja kriteerit, joiden perusteella voidaan selvittää, että palveluntarjoaja on tosiasiallisesti sijoittautunut tiettyyn jäsenvaltioon, auttavat välttämään direktiivin 96/71/EY ”luovaa” soveltamista tilanteisiin, joissa kyse ei ole direktiivissä tarkoitetusta työntekijän lähettämisestä. Lisäksi selkeytetään lähettävän jäsenvaltion roolia hallinnollisessa yhteistyössä ( 7 artikla ). 3.4.3 Tiedonsaanti Osapuolten on saatava etukäteen käyttöönsä tietoja vastaanottavassa maassa sovellettavista työehdoista, jotta he pystyvät suorittamaan tarvittavat palvelut niiden säännösten mukaisesti, jotka johtuvat direktiivistä 96/71/EY ja sen kansallisista täytäntöönpanotoimista. Etenkin pk-yrityksiä haittaa selkeiden tietojen puuttuminen vastaanottajavaltiossa sovellettavista työehdoista. Tämä johtuu siitä, ettei niillä ole juurikaan valmiuksia selvittää sovellettavia sääntöjä itse. Yrityksille koituu siten jatkossa vähemmän kustannuksia vastaanottajavaltiossa sovellettavien työehtojen selvittämisestä. Tiedonsaanti on lisäksi tärkeä väline, jolla helpotetaan työntekijöiden oikeuksien kunnioittamista ja suojelua. Lisäksi jäsenvaltioiden asianmukainen ja toimiva hallinnollinen yhteistyö on säännöstenmukaisuuden valvonnassa olennaista. Onnistuminen direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanossa, soveltamisessa ja täytäntöönpanon valvonnassa vaikuttaa hankalalta, ellei näitä asioita taata riittävän hyvin. Vaikka tiedonsaannissa onkin saatu aikaan parannusta,[47] 5 artiklassa esitetään edellisen vuoksi eräitä muita tärkeitä yksityiskohtaisempia toimenpiteitä, joiden ansiosta on helpompi saada vaivatta ja yleisesti tietoja noudatettavista työehdoista, myös työehtosopimuksissa vahvistetuista (4 kohta). 3.4.4 Hallinnollinen yhteistyö ja keskinäinen avunanto Direktiivin 6 artiklassa vahvistetaan toimivaa hallinnollista yhteistyötä ja avunantoa varten tarvittavat yleisperiaatteet, säännöt ja menettelyt. Lähettävän jäsenvaltion roolia käsitellään puolestaan 7 artiklassa . Lisäksi annetaan ( 18 artiklassa ) asianmukainen oikeusperusta, jonka nojalla voidaan käyttää sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmän (IMI) erillistä ja erityistä sovellusta sähköisenä tiedonvaihtojärjestelmänä, jolla helpotetaan työntekijöiden lähettämiseen liittyvää hallinnollista yhteistyötä. Direktiivin 8 artikla puolestaan liittyy liitännäistoimenpiteisiin, joilla kehitetään, helpotetaan, tuetaan, edistetään ja parannetaan hallinnollista yhteistyötä ja lisätään keskinäistä luottamusta. Tässä yhteydessä voidaan käyttää myös rahoitustukea. 3.4.5 Sääntöjenmukaisuuden valvonta – kansalliset valvontatoimenpiteet – hallinnollinen yhteistyö IV luvussa ”Sääntöjenmukaisuuden valvonta” käsitellään kansallisia valvontatoimenpiteitä, mukaan luettuna niitä, joita voidaan soveltaa laillisesti oleskeleviin ja työskenteleviin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka heidän työnantajansa lähettää työskentelemään toiseen jäsenvaltioon EU:ssa, samoin kuin tarkastuksia. Luku on läheisesti kytköksissä III lukuun (hallinnollinen yhteistyö) ja I lukuun (yleiset säännökset, erityisesti 3 artiklan 1 ja 2 kohtaan, ja sitä olisi tulkittava tiiviissä yhteydessä viimeksi mainittujen kanssa Kuten tuomioistuin on oikeuskäytännössään vahvistanut, työntekijöiden oikeuksien tehokas suojelu, joka on yleistä etua koskeva pakottava syy, saattaa olla peruste myös tietyille tarpeellisille kansallisille tarkastuksille ja valvontatoimenpiteille, joilla helpotetaan viranomaisten yleistä valvontatehtävää ja valvotaan yleisen edun nimissä perusteltujen aineellisten velvoitteiden noudattamista.[48] Kun jäsenvaltiot suorittavat direktiivin täytäntöönpanoon liittyviä tarkastuksia, niiden on kuitenkin noudatettava SEUT-sopimuksen 56 artiklaa ja pidättäydyttävä luomasta tai ylläpitämästä perusteettomia ja suhteettomia rajoituksia palveluntarjoajille Euroopan unionissa.[49] Finalarte -asioissa[50] tuomioistuin totesi, että vastaanottavan jäsenvaltion ulkopuolelle sijoittautuneita yrityksiä voidaan vaatia toimittamaan enemmän tietoja kuin kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen, sikäli kuin erilaisen kohtelun katsotaan johtuvan kyseisten yritysten ja vastaanottavaan jäsenvaltion sijoittautuneiden yritysten välisistä objektiivisista eroista. Kuten tuomioistuin on vahvistanut, on epäilyksettä selvää vahvistaa yhteys sen välillä, että jäsenvaltiot käyttävät organisoitua yhteistyö- ja tiedonvaihtojärjestelmää[51] ja että ne voivat toteuttaa tiettyjä valvontatoimenpiteitä sääntöjenmukaisuuden valvomiseksi. Vaikuttaakin siltä, että tällaiset toimivat järjestelmät voivat johtaa siihen, että jotkin velvoitteet eivät enää ole tarpeellisia.[52] Hallinnollinen yhteistyö ja kansalliset valvontatoimenpiteet ovat näin ollen saman kolikon eri puolia. Tiettyjen työntekijöiden lähettämiseen liittyvien näkökohtien osalta, jollainen on esimerkiksi työnantajan tosiasiallinen yhteys lähettävään jäsenvaltioon, lähettävän jäsenvaltion rooli on ensiarvoisen tärkeä. Toisaalta sellaisia asioita kuin työehdot, joita on noudatettava siinä maassa, jossa toimintaa suoritetaan, voidaan valvoa vain vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Eräissä muissa asioissa voidaan tarvita molempien maiden tiivistä yhteistyötä. Esimerkiksi voidaan mainita suuntaa-antavat laadulliset perusteet, joita tulisi käyttää lähettämisen määrittelyn yhteydessä. Molemmat maat ovat siis olennainen osa tehokkaasti toimivaa yhteistyö- ja tiedonvaihtojärjestelmää, jos kohta maiden toimien tosiasialliset kohteet saattavat poiketa toisistaan. Hallinnollisen yhteistyön toimivuus ja sijoittautumisjäsenvaltiossa jo toteutetut valvonta- ja seurantatoimet ovat näin ollen tärkeitä seikkoja arvioitaessa tapauskohtaisesti, ovatko kansalliset valvontatoimenpiteet EU:n lainsäädännön mukaisia.[53] Ehdotukseen sisältyy sen vuoksi uudelleentarkastelulauseke, jotta tilannetta voidaan arvioida tarkemmin ja etenkin selvittää kansallisten valvontatoimenpiteiden tarpeellisuutta ja sopivuutta ottaen huomioon kokemukset yhteistyö- ja tiedonvaihtojärjestelmästä ja sen tehokkuudesta samoin kuin teknologinen kehitys[54] ( 9 artiklan 3 kohta ). Komission huhtikuussa 2006 antaman tiedonannon perusteella käynnistetyssä seurannassa kävi ilmi, että jäsenvaltioiden valvontatoimenpiteet ovat hyvin erilaisia ja että monet jäsenvaltiot näyttävät käyttävän palveluntarjoajien valvonnassa pelkästään omia toimenpiteitään ja välineitään.[55] Lisäksi niitä sovellettiin tavalla, joka ei aina ollut perusteltu tai oikeassa suhteessa tavoiteltuihin päämääriin, joten ne eivät olleet SEUT-sopimuksen 56 artiklan mukaisia siten kuin tuomioistuin on asiaa tulkinnut. Tuomioistuin on oikeuskäytännössään selkeyttänyt tarkemmin sitä, ovatko tietyt kansalliset valvontatoimenpiteet EU:n lainsäädännön mukaisia. Tuomioistuin on todennut uudelleen, että oikeasuhteinen vaatimus ennakkoilmoituksesta on asianmukainen toimenpide tarvittavien tarkastusten mahdollistamiseksi ja väärinkäytösten välttämiseksi.[56] Mitä taas tulee velvollisuuteen säilyttää tietyt työntekijöitä ja työtä koskevien asiakirjat jäsenvaltion alueella, tuomioistuin[57] on katsonut, että ulkomaisille yrityksille asetettu velvollisuus säilyttää työsopimus (tai direktiivin 91/533 mukainen vastaava asiakirja), palkkalaskelma, työaikatodistus ja todistus suoritetuista palkanmaksuista työmaalla ja velvollisuus käännättää kyseiset asiakirjat asianomaisen jäsenvaltion kielelle,[58] eivät ole perusteettomia ja suhteettomia rajoituksia palvelujen tarjoamisen vapaudelle.[59] Vastaavaa velvollisuutta säilyttää henkilökohtaista laskelmaa ja palkkalaskelmaa vastaavat asiakirjat työpaikalla[60] taikka työnantajan asiamiehen tai edustajan osoitteessa asianomaisen jäsenvaltion alueella ei sitäkään pidetty perussopimuksessa olevien palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien määräysten vastaisena.[61] Huolimatta edellisessä kappaleessa mainituista vaatimuksista tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että jäsenvaltiot eivät saa asettaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle palveluntarjoajalle, joka lähettää työntekijöitä tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon palvelujensa tarjoamisen yhteydessä, mitään seuraavista vaatimuksista: – palveluntarjoajalle asetettu velvollisuus toimipaikasta kyseisen jäsenvaltion alueella – palveluntarjoajalle asetettu velvollisuus hankkia lupa toimivaltaisilta viranomaisilta tai rekisteröityä toimivaltaisissa viranomaisissa, mukaan luettuna velvollisuus kirjautua kyseisen jäsenvaltion alueella voimassa olevaan rekisteriin tai liittyä ammattiala- tai ammatilliseen järjestöön taikka täyttää jokin muu vastaava vaatimus, lukuun ottamatta tapauksia, joista on säädetty muissa EU:n säädöksissä – velvollisuus nimetä edustaja tai valtuutettu, joka on sijoittautunut vastaanottavaan jäsenvaltioon tai asuu tai oleskelee siellä – palveluntarjoajalle kyseisen jäsenvaltion alueella asetettu kielto, joka koskee tiettyä asianomaisten palvelujen tarjoamiseksi tarvittavaa infrastruktuurin muotoa tai lajia, työhuone tai vastaanottopaikka mukaan luettuina – velvollisuus säilyttää tiettyjä työntekijöitä ja työtä koskevia asiakirjoja sen alueella ilman poikkeuksia tai aikarajoituksia silloin, kun tiedot voidaan kohtuuajassa saada työnantajalta tai sijoittautumisjäsenvaltion viranomaisilta – velvollisuus laatia asiaankuuluvat työntekijöitä ja työtä koskevat asiakirjat vastaanottajamaan sääntöjen mukaisesti. On katsottu tarpeeksi selkeyttää oikeuskäytäntöä kodifioimalla se tässä ehdotuksessa ja osoittamalla selvästi, mitkä vaatimukset ovat EU:n lainsäädännöstä johtuvien velvollisuuksien mukaisia ja mitkä eivät. Täyttämällä velvollisuutensa jäsenvaltiot auttaisivat merkittävällä tavalla vähentämään hallinnollista taakkaa Eurooppa-neuvoston asettamien tavoitteitten mukaisesti. Pk-yrityksille olisi hyötyä voimassa olevan direktiivin täytäntöönpanon parantamisesta, tasapuolisemmasta toimintaympäristöstä ja reilummasta kilpailusta. Parempi hallinnollinen yhteistyö ja tehokkaat ja riittävät riskinarviointiin perustuvat tarkastukset tehostaisivat tarkastuksia ja vähentäisivät riskittömillä aloilla tai riskittömissä tilanteissa toimivien yritysten kustannuksia ja tekisivät näin valvonnasta vähemmän työlästä.[62] Lisäksi olisi ILO:n yleissopimuksen nro 81[63] mukaisesti tehtävä tehokkaita ja riittäviä tarkastuksia, jotka perustuvat toimivaltaisten viranomaisten säännöllisesti tekemään riskinarviointiin, jotta voidaan valvoa sovellettavien sääntöjen noudattamista ( 10 artikla ). Jotta otettaisiin huomioon jäsenvaltioiden erilaiset työmarkkinasuhdejärjestelmät ja valvontajärjestelmät, myös muut toimijat ja/tai elimet voivat valvoa tiettyjä lähetettäviin työntekijöihin sovellettavia työehtoja, kuten vähimmäispalkkaa ja työaikaa. 3.4.6. Täytäntöönpano – oikeuksien puolustaminen, alihankintaketjut, vastuu ja seuraamukset V luku ( 11 ja 12 artikla ) liittyy oikeuksien täytäntöönpanoon ja puolustamiseen, joka on perusoikeuteen liittyvä asia. Euroopan unionin perusoikeuskirjan mukaan jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu tai jätetty kunnioittamatta, on oltava käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa. Valitusmenettelyt Jotta voitaisiin parantaa täytäntöönpanoa ja direktiivin 96/71/EY 6 artiklan käytännön soveltamista, käytössä on oltava tehokkaat menettelyt, joilla lähetetyt työntekijät voivat tehdä valituksen joko suoraan tai tätä varten nimettyjen kolmansien osapuolten, kuten ammattiliittojen välityksellä, mikäli he sen hyväksyvät ( 11 artikla ). Tämä ei rajoita jäsenvaltioiden tuomioistuinten toimivaltaa, sellaisena kuin se on vahvistettu etenkin asiaan liittyvissä unionin säädöksissä ja/tai kansainvälisissä sopimuksissa, eikä tuomioistuimissa edustamista ja puolustamista koskevien kansallisten menettelysääntöjen soveltamista. Myös työmarkkinaosapuolten yhteisillä instituutioilla, mikäli ne kuuluvat direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdan piiriin, voi olla legitiimi intressi varmistaa, että direktiivin 96/71/EY säännöksiä noudatetaan Yhteisvastuu Työntekijöiden oikeuksien suojelu on erityisenä huolenaiheena alihankintaketjuissa, jotka ovat erityisen yleisiä Euroopan unionin rakennusalalla. On näyttöä siitä, että joissakin tapauksissa lähetettyjä työntekijöitä käytetään hyväksi ja heille jätetään maksamatta palkka tai osa palkasta, johon heillä on direktiivin 96/71/EY mukaisesti oikeus. Lähetetyt työntekijät eivät aina myöskään pysty saamaan palkkasaataviaan työnantajalta, koska kyseinen yritys on lakannut olemasta tai sitä ei ole koskaan ollutkaan olemassa. Tarvitaan riittäviä, tehokkaita ja varoittavia toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että alihankkijat noudattavat oikeudellisia ja sopimukseen perustuvia velvollisuuksiaan etenkin työntekijöiden oikeuksien osalta. Kun avoimuutta lisätään alihankinnassa, tehostetaan työntekijöiden oikeuksien yleistä suojelua yleisestikin. Euroopan parlamentti on viitannut jäsentensä esittämissä kysymyksissä[64] tarpeeseen tehdä asiaa koskeva ehdotus. Lisäksi se on antanut asiasta lukuisia päätöslauselmia,[65] joissa kehotetaan komissiota laatimaan säädös EU:n tasoisesta yhteisvastuusta etenkin pitkien alihankintaketjujen tapauksessa. Tässä yhteydessä on kuitenkin noudatettava varovaista lähestymistapaa, jotta voidaan ottaa huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeusjärjestelmät ja niiden mahdolliset vaikutukset rajatylittävään palvelujen tarjoamiseen sisämarkkinoilla. Sen vuoksi on ymmärrettävää, että sidosryhmillä on toisistaan poikkeavia näkemyksiä EU:n tason säädöksen toteuttamiskelpoisuudesta ja/tai suotavuudesta.[66] Nykyään vain harva jäsenvaltio (8) ja Norja vahvistavat muille kuin välittömälle työnantajalle yhteisvastuun, joka liittyy sosiaaliturvamaksuihin, veroihin ja/tai (vähimmäis)palkkoihin. Yhteisvastuuta koskevissa kansallisissa järjestelmissä on huomattavia eroja.[67] Asianomaisten maiden erilaiset oikeudelliset perinteet ja työmarkkinasuhdekulttuurit osoittavat, että käytettävät järjestelmät ovat erittäin sidoksissa kunkin maan kansalliseen tilanteeseen ja että Euroopan laajuiseen ratkaisuun siirrettävissä olevia elementtejä on vain vähän, jos ollenkaan. Tutkimuksissa on vahvistettu, että vaikka joissakin yhteisvastuujärjestelyissä on samankaltaisuuksia, niissä on huomattavia eroja soveltamisalan, käytännön täytäntöönpanon ja tehokkuuden osalta, rajatylittävät tilanteet mukaan luettuina.[68] EU:n tuomioistuin on vakiintuneessa oikeuskäytännössään vahvistanut, että työntekijöiden oikeuksien suojelu voi olla perusteena palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamiselle. Asiassa Finalarte [69] tuomioistuin totesi lisäksi, että ulkomaisten ja kotimaisten yritysten erilainen kohtelu voidaan perustella objektiivisilla eroilla ja ettei kyse välttämättä silloin ole palvelujen tarjoamisen vapauden vastaisesta syrjinnästä. Tuomioistuimen oikeuskäytännöstä saadaan jonkin verran osviittaa joidenkin käytössä olevien yhteisvastuujärjestelmien mahdollisesta yhteensopimattomuudesta EU:n lainsäädännön asettamiin velvollisuuksiin nähden. Asiassa Wolff-Müller [70] antamassaan tuomiossa tuomioistuin totesi, että vähimmäispalkanmaksuun tietyin edellytyksin sovellettavaa Saksan (jaetun) vastuun järjestelmää voitiin pitää perusteltuna toimenpiteenä, kun taas (palkka)verovelkoihin sovellettavaa Belgian yhteisvastuujärjestelmää pidettiin suhteettomana, minkä vuoksi se ei sovi yhteen palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien perussopimuksen määräysten kanssa.[71] Tässä ehdotuksessa on erityisiä säännöksiä, jotka koskevat toimeksisaajien velvollisuuksia ja (yhteis)vastuuta siltä osin kuin kyse on lähetetyn työntekijän työehtojen noudattamisen suojelemisesta ( 12 artikla ). Ehdotuksessa painotetaan ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä, joihin yhdistyy jäsenvaltioiden mahdollisuus ottaa käyttöön pitemmälle tähtääviä yhteis- ja jaetun vastuun järjestelmiä. Säännökset koskevat vain rakennusalaa, sellaisena kuin se on määriteltynä direktiivin 96/71/EY liitteessä olevassa töiden luettelossa. Työvoimanvuokrausyritysten harjoittama työntekijöiden lähettäminen kuuluu säännösten piiriin, jos kyse on rakennusalan töistä. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin halutessaan ulottaa säännökset koskemaan muitakin toimialoja. Tämän tasapainotetun toimenpidepaketin pitäisi riittävällä tavalla kuvastaa kansallisella tasolla käytössä olevien järjestelmien moninaisuutta ja samalla välttää lisäämästä tarpeetonta tai perusteetonta hallinnollista rasitetta yrityksille. Yritysten ei pitäisi omaksua viranomaisten tehtävää varmistaa, että muut yritykset soveltavat työlainsäädäntöä. Monikansallisia yrityksiä koskevien OECD:n ohjeiden mukaisesti vastuulliseen yritystoimintaan ja hallintoon pitäisi kuitenkin ainakin periaatteessa kuulua se, että alihankkijoita valittaessa noudatetaan riskiperusteista asianmukaista huolellisuutta. Lisäksi on näyttöä siitä, että oikeasuhteinen riskinhallinta voi olla liiketoiminnan kannalta järkevää.[72] Tässä direktiiviehdotuksessa on omaksuttu kattava tapa lähestyä täytäntöönpanoa. Siihen kuuluvat muiden muassa valistustoimet (parempi tiedotus), valtion täytäntöönpanomekanismit (tarkastukset ja seuraamukset) ja yksityiset lainvalvontamekanismit (yhteisvastuu). Kaikki osatekijät ovat tärkeitä tasapainotetun lähestymistavan kannalta. Jos jotain osatekijää heikennetään, olisi vahvistettava muita täytäntöönpanon osatekijöitä, jotta päästään vastaavaan tulokseen. Sen vuoksi kaikki osatekijät on sisällytetty ehdotukseen tasapainotetusti. Ehdotettava yhteisvastuujärjestelmä koskee ainoastaan välittömiin alihankkijoihin liittyviä tilanteita rakennusalalla, jolta useimmat palkan maksamatta jättämisen tapaukset on ilmoitettu. Toimeksisaajia, jotka ovat sitoutuneet asianmukaiseen huolellisuuteen, ei voida pitää vastuullisina 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Yhteisvastuu on yksityisten toimijoiden välinen itsesääntelymekanismi, joka on selvästi vähemmän rajoittava ja oikeasuhteisempi järjestelmä kuin vaihtoehtoiset järjestelmät, kuten puhdas valtion puuttuminen asiaan tarkastuksin ja seuraamuksin. 3.4.7. Hallinnollisten sakkojen ja seuraamusten täytäntöönpano valtioiden rajojen ylitse Työntekijöiden lähettäminen on luonteeltaan ylikansallista, joten sakkojen ja seuraamusten keskinäinen tunnustaminen ja täytäntöönpano on olennaista etenkin siinä maassa, johon työntekijöitä tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon lähettävä yritys on sijoittautunut. Sen, ettei käytössä ole yhteistä keskinäisen tunnustamisen ja täytäntöönpanon välinettä, on katsottu aiheuttavan merkittäviä ongelmia ja vaikeuksia käytännön täytäntöönpanossa.[73] Osa ongelmasta johtuu siitä, että direktiivistä 96/71/EY johtuvien velvollisuuksien noudattamatta jättämisestä määrätään seuraamuksia eri tavoin eri jäsenvaltioissa.[74] Eräissä jäsenvaltioissa määrätään luonteeltaan rikosoikeudellisia seuraamuksia, toisissa ne kuuluvat hallinto-oikeuden piiriin, ja käytössä on myös näiden kahden yhdistelmä. Noudatettaviin työehtoihin liittyvät vaateet ovat kuitenkin pääasiassa (jolleivät aina) yksityisoikeudellisia. Käytössä olevilla unionin välineillä säännellään tietyssä määrin joitakin määrättyjä sakkoja ja seuraamuksia. Tässä käytetään muiden muassa keskinäistä avunantoa ja vastavuoroista tunnustamista. Esimerkiksi vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24. helmikuuta 2005 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2005/214/YOS[75] säädetään taloudellisten seuraamusten[76] vastavuoroisesta tunnustamisesta, mikä helpottaa yksinkertaisella ja tehokkaalla järjestelmällä niiden rajatylittävää täytäntöönpanoa. Puitepäätöksen piiriin kuuluu myös rikkomuksia koskevien päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano tarkoituksena panna täytäntöön perussopimusten mukaisesti annetuista säädöksistä johtuvat velvollisuudet. Siviilioikeudellisiin saataviin liittyvien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa säännellään Bryssel I -asetuksella.[77] Kun kyse on puolestaan hallinnollisluonteisista sakoista ja seuraamuksista, joihin voi hakea muutosta muista tuomioistuimista kuin rikostuomioistuimista, käytössä ei ole vastaavia välineitä. Sen vuoksi VI luvussa ( 13–16 artikla ) vahvistetaan järjestelmä, jolla tällaiset hallinnolliset sakot ja seuraamukset voidaan panna täytäntöön valtionrajojen ylitse. Säännöksiä laadittaessa hyödynnettiin asetuksessa (EY) N:o 987/2009[78] vahvistettua menettelyä sosiaaliturvasaatavien perimiseksi ja direktiivissä 2010/24/EU[79] vahvistettua menettelyä verosaatavien perimiseksi. Tarvittavassa toimivaltaisten viranomaisten keskinäisessä avunannossa ja yhteistyössä käytetään IMI-järjestelmää. Tämän luvun tavoitteena ei ole luoda oikeudellista yhteistyötä, toimivaltaa, yksityis- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen ratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia yhdenmukaistettuja sääntöjä eikä puuttua sovellettavaan lakiin. Tällaisia kysymyksiä yleisellä tasolla säänteleviä EU:n muita välineitä sovelletaan edelleen. 3.4.8. Loppusäännökset – Seuraamukset Ehdotuksen 17 artiklassa on vakiomuotoinen säännös, joka koskee sääntöjen noudattamatta jättämisen tapauksessa määrättäviä seuraamuksia, joiden on oltava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia. Tehokkuus tarkoittaa, että seuraamuksen avulla voidaan saavuttaa haluttu tulos eli sääntöjen noudattaminen. Oikeasuhteisuus tarkoittaa, että seuraamuksen on oltava oikeassa suhteessa teon vakavuuteen ja vaikutuksiin eikä se saa ylittää sitä, mikä on tarpeen tuloksen saavuttamiseksi. Varoittavuus tarkoittaa, että seuraamuksen on muodostettava riittävän suuri pelote mahdollisille tuleville sääntöjen rikkojille. Lisäksi annetaan 18 artiklassa asianmukainen oikeusperusta, jonka nojalla hallinnollisen yhteistyön helpottamiseksi voidaan käyttää sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmää (IMI). 19 artikla puolestaan sisältää tarvittavat tekniset muutokset IMI-asetukseen. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tällä ehdotuksella odotetaan olevan vaikutuksia EU:n talousarvioon. Avustusten (hankkeet, seminaarit, hyvien käytänteiden vaihto jne.) kustannukset 2 miljoonaa euroa ja työntekijöiden lähettämistä työhön toiseen jäsenvaltioon käsittelevän asiantuntijakomitean kustannukset 0,264 miljoonaa euroa vuodessa katetaan Progress-ohjelmasta (2013) ja sosiaalisia muutoksia ja innovaatioita koskevasta ohjelmasta (2014–2020). Vuonna 2016 tehtävän jälkiarviointitutkimuksen kustannukset 0,5 miljoonaa euroa katetaan sosiaalisia muutoksia ja innovaatioita koskevasta ohjelmasta. Henkilöresurssien kustannukset 0,232 miljoonaa euroa ja muut hallintomenot (matkakustannukset 0,01 miljoonaa euroa, sidosryhmien konferenssit joka toinen vuosi 0,36 miljoonaa euroa) katetaan monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeesta 5. Tämän ehdotuksen liitteenä olevassa rahoitusselvityksessä annetaan tarkempia tietoja. 2012/0061 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanosta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 53 artiklan 1 kohdan ja 62 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,[80] ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon,[81] ovat kuulleet Euroopan tietosuojavaltuutettua, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä sekä katsovat seuraavaa: 1) Työntekijöiden vapaa liikkuvuus, sijoittautumisen vapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus ovat perussopimukseen kirjattuja unionin sisämarkkinoiden perusperiaatteita. Unioni vie näiden periaatteiden toteuttamista eteenpäin tavoitteena taata tasapuoliset toimintaedellytykset yrityksille ja työntekijöiden oikeuksien kunnioittaminen. 2) Työntekijöiden vapaa liikkuvuus antaa kaikille kansalaisille oikeuden siirtyä toiseen jäsenvaltioon tekemään työtä ja oleskelemaan siellä siinä tarkoituksessa ja suojelee heitä työntekoon, palkkaukseen ja muihin työehtoihin liittyvältä syrjinnältä verrattuna kyseisen jäsenvaltion kansalaisiin. Sitä ei pidä sekoittaa palvelujen tarjoamisen vapauteen, johon kuuluu yritysten oikeus suorittaa palveluja toisessa jäsenvaltiossa, minkä yhteydessä ne voivat lähettää sinne omia työntekijöitään tilapäisesti suorittamaan tehtäviä, joita palvelun tarjoaminen siellä edellyttää. 3) Sellaisten työntekijöiden osalta, jotka lähetetään palvelujen tarjoamiseksi työskentelemään tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jossa he tavallisesti tekevät työtään, vahvistetaan palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 96/71/EY[82] keskeiset ja selkeästi määritellyt työehdot, joita palveluntarjoajien on vastaanottajavaltiossa noudatettava kyseisten lähetettyjen työntekijöiden vähimmäissuojan takaamiseksi. 4) Jotta voitaisiin estää, välttää ja torjua se, että yritykset kiertäisivät ja/tai käyttäisivät väärin sovellettavia sääntöjä hyödyntämällä perussopimukseen kirjattua palvelujen tarjoamisen vapautta ja/tai direktiivin 96/71/EY soveltamista epäasianmukaisella tai vilpillisellä tavalla, olisi parannettava työntekijöiden lähettämiseen liittyvää täytäntöönpanoa ja valvontaa. 5) Sen vuoksi on tarpeen selkeyttää niitä tosiseikkoja, jotka luonnehtivat palvelujen tarjoamisen yhteydessä toiseen jäsenvaltioon tapahtuvan työntekijöiden lähettämiselle ominaista tilapäistä luonnetta, mikä tarkoittaa sitä, että työnantajan olisi oltava aidosti sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, josta lähettäminen tapahtuu, samoin kuin direktiivin 96/71/EY ja sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista annetun asetuksen (EY) N:o 593/2008,[83] jäljempänä ’Rooma I -asetus’, välistä suhdetta. 6) Kuten on laita direktiivin 96/71/EY tapauksessa, tämän direktiivin ei kuitenkaan pitäisi rajoittaa sen lain soveltamista, jota Rooma I -asetuksen 8 artiklan mukaisesti sovellettaisiin yksittäisiin työsopimuksiin, eikä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004[84] ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009[85] soveltamista. 7) Kansallisten työmarkkinasuhdejärjestelmien monimuotoisuuden ja työmarkkinaosapuolten itsenäisyyden kunnioittaminen tunnustetaan perussopimuksessa nimenomaisesti.[86] 8) Ammattiliitoilla on tärkeä asema palvelujen tarjoamiseksi tapahtuvan työntekijöiden lähettämisen kannalta, sillä työmarkkinaosapuolet voivat kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaan määritellä sovellettavan vähimmäispalkan eri tasot (vaihtoehtoisesti tai samanaikaisesti).[87] 9) Jotta voitaisiin varmistaa, että lähetetty työntekijä saa oikean palkan ja lähetettynä olosta maksettavat lisät, jos ne voidaan katsoa osaksi vähimmäispalkkaa, lisät pitäisi pidättää palkasta vain siinä tapauksessa, että vastaanottavan jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, työehtosopimuksissa ja/tai käytännöissä niin säädetään tai määrätään. 10) Sääntöjen asianmukainen ja tehokas soveltaminen ja täytäntöönpano ovat keskeisiä tekijöitä lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien suojelemisessa, kun taas heikko täytäntöönpano horjuttaa alalla sovellettavien unionin sääntöjen tehokkuutta. Tiivis yhteistyö komission ja jäsenvaltioiden välillä on sen vuoksi olennaisen tärkeää unohtamatta myöskään työsuojeluhallinnon ja työmarkkinaosapuolten tärkeää tehtävää tässä suhteessa. 11) Keskinäinen luottamus, yhteistyöhenki, jatkuva vuoropuhelu ja yhteisymmärrys ovat tässä suhteessa olennaisia. 12) Jotta direktiiviä 96/71/EY olisi helpompi soveltaa paremmin ja yhtenäisemmin, on asianmukaista säätää sähköisestä tiedonvaihtojärjestelmästä, joka auttaa hallinnollista yhteistyötä, ja toimivaltaisten viranomaisten olisi käytettävä sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmää (IMI) mahdollisimman paljon. Tämän ei kuitenkaan pitäisi estää hallinnollista yhteistyötä koskevien kahdenvälisten sopimusten tai järjestelyjen soveltamista. 13) Jäsenvaltioiden hallinnollisessa yhteistyössä ja keskinäisessä avunannossa olisi noudatettava direktiivissä 95/46/EY vahvistettuja henkilötietojen suojaa koskevia sääntöjä, ja sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmän (IMI) kautta tehtävässä hallinnollisessa yhteistyössä olisi noudatettava myös yksilöiden suojelusta EU:n toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001[88] sekä asetusta (EU) N:o xxx hallinnollisesta yhteistyöstä sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmässä (IMI). 14) Jäsenvaltioiden velvollisuuksia saattaa työehtoja koskevat tiedot yleisesti ja tosiasiallisesti paitsi muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden palveluntarjoajien myös asianomaisten lähetettyjen työntekijöiden saataville olisi konkretisoitava. 15) Jäsenvaltioiden olisi määriteltävä, miten palvelujen tarjoajille ja vastaanottajille tarjotaan mahdollisuus saada helpolla tavalla tarvitsemiaan tietoja; mieluiten ne olisi asetettava saataville verkkosivustolla internetin esteettömyyttä koskevien kansainvälisten standardien mukaisesti. Tällaisiin verkkosivustoihin pitäisi kuulua erityisesti EU:n lainsäädännön mukaisesti perustettu verkkosivusto, jolla edistetään yrittäjyyttä ja/tai rajatylittävien palvelujen kehittämistä. 16) Jotta lähetettyjen työntekijöiden osalta noudatettavia työehtoihin liittyviä aineellisia sääntöjä varmasti sovellettaisiin asianmukaisesti ja niiden noudattamista voitaisiin valvoa, jäsenvaltioiden olisi sovellettava ainoastaan tiettyjä valvontatoimia tai hallinnollisia muodollisuuksia yrityksiin, jotka lähettävät työntekijöitä palvelujen tarjoamiseksi. Tällaisia toimenpiteitä ja vaatimuksia voidaan soveltaa vain siinä tapauksessa, että toimivaltaiset viranomaiset eivät pysty suorittamaan valvontatehtäväänsä tehokkaasti ilman pyydettyjä tietoja ja että tarvittavia tietoja ei voida saada vaivattomasti lähetettyjen työntekijöiden työnantajalta tai palveluntarjoajan sijoittautumisjäsenvaltion viranomaisilta kohtuullisessa ajassa ja/tai että vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä ei voitaisi varmistaa, että tarpeellisiksi katsottujen kansallisten valvontatoimenpiteiden tavoitteet saavutetaan. 17) Pimeän työn tehokkaaksi torjumiseksi olisi käytettävä kattavaa ehkäisevien ja valvontatoimenpiteiden järjestelmää, johon liitetään ennalta estäviä seuraamuksia, sellaisten yksittäistapausten havaitsemiseksi ja estämiseksi, joissa kyse on näennäisestä itsenäisestä ammatinharjoittamisesta. 18) Jotta voitaisiin parantaa ja yhtenäistää direktiivin 96/71/EY soveltamista ja käytännön täytäntöönpanon valvomista sekä vähentää mahdollisimman paljon soveltamisen ja täytäntöönpanon tasoeroja unionissa, jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että niiden alueella tehdään tehokkaita ja riittäviä tarkastuksia. 19) Jäsenvaltioiden työsuojeluhallinto, työmarkkinaosapuolet ja muut valvontaelimet ovat tässä suhteessa ensiarvoisen tärkeitä, ja niiden tulisi jatkossakin olla ratkaisevan tärkeässä asemassa. 20) Jotta voitaisiin sopeutua joustavalla tavalla työmarkkinoiden ja työmarkkinasuhdejärjestelmien monimuotoisuuteen, muut toimijat ja/tai elimet voivat poikkeuksellisesti valvoa tiettyjä lähetettyjen työntekijöiden työehtoja, kunhan ne tarjoavat asianomaisille henkilöille vastaavantasoisen suojan ja harjoittavat valvontaa syrjimättömästi ja puolueettomasti. 21) Jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten ja muiden asiaan liittyvien valvonta- ja toimeenpanoelinten olisi hyödynnettävä asiaan liittyvässä lainsäädännössä säädettyä yhteistyötä ja tiedonvaihtoa varmentaakseen, onko lähetettyihin työntekijöihin sovellettavia sääntöjä noudatettu. 22) Jäsenvaltioita kehotetaan erityisesti omaksumaan entistä integroidumpi tapa lähestyä työsuojelutarkastuksia. Samoin olisi selvitettävä, olisiko laadittava yhteisiä standardeja, joiden avulla vahvistettaisiin vertailukelpoiset menettelyt, käytännöt ja vähimmäisstandardit unionin tasolla. 23) Jotta voitaisiin helpottaa direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanoa ja huolehtia, että sitä sovelletaan tehokkaammin, käytössä olisi oltava tehokkaat valitusmenettelyt, joiden kautta lähetetyt työntekijät voivat tehdä valituksen tai aloittaa menettelyjä joko suoraan tai tätä varten nimettyjen kolmansien osapuolten välityksellä; tällaisia osapuolia ovat esimerkiksi ammattiliitot tai muut järjestöt ja työmarkkinaosapuolten yhteiset instituutiot. Tämän ei pitäisi rajoittaa tuomioistuimissa edustamista ja puolustamista koskevien kansallisten menettelysääntöjen soveltamista. 24) Koska alihankinta on rakennusalalla yleistä, on lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien suojelemiseksi tarpeen varmistaa, että ainakin sitä toimeksisaajaa, jonka välitön alihankkija työnantaja on, voidaan pitää velvollisena maksamaan lähetetyille työntekijöille työnantajan lisäksi tai tämän asemesta maksuun tulevat nettovähimmäispalkat, palkkasaatavat ja/tai maksamatta olevat maksut sijoitusrahastoihin tai työmarkkinaosapuolten instituutioihin, joita säännellään lailla tai työehtosopimuksella, mikäli nämä kuuluvat direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Toimeksisaajaa ei saa pitää vastuullisena, jos hän on toiminut asianmukaista huolellisuutta noudattaen. Niihin voi kuulua ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä, jotka koskevat alihankkijan antamaa näyttöä, joka voi tapauksen mukaan perustua myös kansallisilta viranomaisilta saatuihin tietoihin. 25) Erityisissä tapauksissa muita toimeksisaajia voidaan kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti pitää vastuullisena myös tämän direktiivin mukaisten velvollisuuksien noudattamatta jättämisestä tai niiden vastuuta voidaan rajoittaa sen jälkeen, kun on kuultu kansallisen tason tai alakohtaisia työmarkkinaosapuolia. 26) Velvollisuus asettaa vastuuvaatimus toimeksisaajalle, kun välitön alihankkija on palveluntarjoaja, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon ja lähettää työntekijöitä, on perusteltu työntekijöiden sosiaaliseen suojeluun liittyvistä yleistä etua koskevista pakottavista syistä. Tällaisten lähetettyjen työntekijöiden tilanne ei ole välttämättä sama kuin sellaisten työntekijöiden, jotka ovat toimeksisaajan sijoittautumisjäsenvaltioon sijoittautuneen välittömän alihankkijan palveluksessa, siltä osin kuin kyse on mahdollisuudesta esittää vaateita, jotka koskevat maksamatonta palkkaa tai perusteettomasti pidätettyjen verojen tai sosiaaliturvamaksujen palauttamista. 27) Jäsenvaltioiden järjestelmät, joita sovelletaan määrättyjen hallinnollisen sakkojen ja/tai seuraamusten täytäntöönpanoon rajatylittävissä tapauksissa, poikkeavat toisistaan, mikä haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja saattaa tehdä hyvin vaikeaksi, ellei mahdottomaksi varmistaa, että lähetetyillä työntekijöillä on samantasoinen suoja koko unionissa. 28) Palvelujen tarjoamiseksi tapahtuvaan työntekijöiden lähettämiseen liittyvien aineellisten sääntöjen tehokas täytäntöönpano olisi varmistettava erityisillä toimilla, joissa keskitytään määrättyjen hallinnollisten sakkojen ja seuraamusten rajatylittävään täytäntöönpanoon. Jäsenvaltioiden tämän alan lainsäädännön lähentäminen on sen vuoksi olennainen edellytys sille, että voidaan varmistaa korkeampi, tasapuolisempi ja vertailukelpoisempi suojelun taso sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan saavuttamiseksi. 29) Jos vahvistetaan yhteiset säännöt, joita sovelletaan täytäntöönpanotoimenpiteisiin liittyvään yhteiseen avunantoon ja tukeen ja niihin liittyviin kustannuksiin, ja otetaan käyttöön yhtenäiset vaatimukset, joita sovelletaan määrättyihin hallinnollisiin seuraamuksiin ja sakkoihin liittyvistä päätöksistä ilmoittamiseen, pystyttäneen ratkaisemaan erinäisiä rajatylittävään täytäntöönpanoon liittyviä ongelmia ja parantamaan toisen jäsenvaltion tekemistä päätöksistä ilmoittamista ja päätösten täytäntöönpanoa. 30) Sen, että vahvistetaan yhtenäisempiä sääntöjä seuraamusten ja sakkojen rajatylittävää täytäntöönpanoa varten, ja sen, että tarvitaan lisää yhteisiä kriteereitä käytettäväksi seuraamusten ja sakkojen maksamatta jättämiseen liittyvissä menettelyissä, ei pitäisi vaikuttaa jäsenvaltioiden valtuuksiin määritellä seuraamus- ja sakkojärjestelmänsä tai sisäisen lainsäädäntönsä mukaisesti käytettävissä olevat perintätoimenpiteet. 31) Tämän direktiivin tavoitteena ei ole luoda oikeudellista yhteistyötä, toimivaltaa, yksityis- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen ratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia yhdenmukaistettuja sääntöjä eikä puuttua sovellettavaan lakiin. 32) Jäsenvaltioiden olisi tapauksissa, joissa tässä direktiivissä vahvistettuja velvollisuuksia ei noudateta, toteutettava asianmukaiset toimenpiteet, hallinnolliset ja oikeudelliset menettelyt mukaan luettuina, ja määrättävä tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia seuraamuksia, jos tämän direktiivin mukaisia velvollisuuksia rikotaan. 33) Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, etenkin henkilötietojen suoja (8 artikla) ammatillinen vapaus ja oikeus tehdä työtä (15 artikla), elinkeinovapaus (16 artikla), neuvotteluoikeus ja oikeus työtaisteluun (28 artikla), oikeudenmukaiset ja kohtuulliset työolot ja työehdot (31 artikla) ja oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen (47 artikla), ja sitä on sovellettava kyseisten oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti. 34) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on direktiivin 96/71/EY paremman ja yhtenäisemmän toimeenpanon, soveltamisen ja käytännön täytäntöönpanon valvonnan edellyttämistä asianmukaisista säännöksistä, toimenpiteistä ja valvontamenettelyistä koostuvien yleisten ja yhteisten puitteiden vahvistaminen, vaan se voidaan kyseisen toimen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I LUKU YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artiklaKohde 1. Tällä direktiivillä vahvistetaan yleiset ja yhteiset puitteet, jotka koostuvat direktiivin 96/71/EY paremman ja yhtenäisemmän toimeenpanon, soveltamisen ja käytännön täytäntöönpanon valvonnan edellyttämistä asianmukaisista säännöksistä, toimenpiteistä ja valvontamenettelyistä, mukaan luettuina toimenpiteet sovellettavien sääntöjen väärinkäytön tai kiertämisen estämiseksi ja niihin liittyvien seuraamusten määräämiseksi. Tämän direktiivin tarkoituksena on taata palvelujen rajatylittäväksi tarjoamiseksi toiseen jäsenvaltioon lähetettävien työntekijöiden oikeuksien asianmukaisen tasoisen vähimmäissuojan kunnioittaminen, helpottaa palveluntarjoajien mahdollisuuksia hyödyntää palvelujen tarjoamisen vapautta ja edistää reilua kilpailua palveluntarjoajien keskuudessa. 2. Tämä direktiivi ei vaikuta millään tavoin jäsenvaltioissa ja unionin lainsäädännössä tunnustettujen perusoikeuksien käyttämiseen, mukaan luettuna lakko-oikeus tai lakkovapaus tai muut jäsenvaltioiden työmarkkinasuhdejärjestelmien piiriin kuuluvat toimet, kansallisen lainsäädännön ja kansallisten käytäntöjen mukaisesti. Se ei vaikuta myöskään oikeuteen neuvotella, tehdä ja panna täytäntöön työehtosopimuksia eikä oikeuteen ryhtyä työtaistelutoimiin kansallisen lainsäädännön ja kansallisten käytäntöjen mukaisesti. 2 artiklaMääritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan 1. ’toimivaltaisella viranomaisella’ viranomaista, jonka jäsenvaltio on nimennyt suorittamaan tämän direktiivin mukaisia tehtäviä 2. ’esittäjäviranomaisella’ jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, joka esittää pyynnön, joka koskee V luvussa tarkoitettuun seuraamukseen tai sakkoon liittyvää apua, tietoa, ilmoitusta tai perimistä 3. ’vastaanottajaviranomaisella’ jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jolle apua, tietoa, ilmoitusta tai perintää koskeva pyyntö esitetään. 3 artiklaVäärinkäytösten ja säännösten kiertämisen estäminen 1. Direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanemiseksi, soveltamiseksi ja täytäntöönpanon valvomiseksi toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon ne tosiseikat, jotka luonnehtivat yrityksen harjoittamaa toimintaa sen sijoittautumisvaltiossa, määrittääkseen, harjoittaako yritys tosiasiallisesti merkittävää toimintaa, joka on muuta kuin puhtaasti sisäiseen hallintoon liittyvää ja/tai muuta hallinnollista toimintaa. Tällaisia seikkoja voivat olla muiden muassa seuraavat: 4. paikka, jossa yrityksen sääntömääräinen kotipaikka ja hallinto sijaitsevat, jossa se käyttää toimistotiloja, johon se maksaa veroja, jossa sillä on ammattikortti tai jossa se on rekisteröitynyt kauppakamariin tai ammattialajärjestöön 5. paikka, jossa lähetettävät työntekijät otetaan palvelukseen 6. laki, jota sovelletaan yrityksen työntekijöidensä ja toisaalta asiakkaidensa kanssa tekemiin sopimuksiin 7. paikka, jossa yritys harjoittaa huomattavaa liiketoimintaa ja jossa sen hallintohenkilökunta toimii 8. täytettyjen sopimusten ja/tai toteutuneen liikevaihdon poikkeavan pieni määrä sijoittautumisjäsenvaltiossa. Arviointiperusteet on mukautettava erikseen kuhunkin tapaukseen ja huomioon on otettava yrityksen sijoittautumisvaltiossaan harjoittaman toiminnan luonne. 2. Jotta voidaan arvioida, suorittaako lähetetty työntekijä tilapäisesti työtään toisessa jäsenvaltiossa kuin se, jossa hän tavallisesti työskentelee, olisi tarkasteltava kaikkia tosiseikkoja, jotka luonnehtivat tällaista työtä ja työntekijän tilannetta.Tällaisia seikkoja voivat olla muiden muassa seuraavat: 9. työtä tehdään rajoitetun ajan toisessa jäsenvaltiossa 10. lähettäminen suuntautuu toiseen jäsenvaltioon kuin se, jossa lähetetty työntekijä tavallisesti työskentelee, asetuksen (EY) N:o 593/2008 ja/tai Rooman yleissopimuksen mukaisesti 11. lähetetty työntekijä palaa siihen jäsenvaltioon, josta hänet on lähetetty, tai hänen oletetaan jatkavan työskentelyä siellä, kun ne työt tai palvelut, joita varten hänet oli lähetetty, on saatu päätökseen 12. työntekijän lähettävä työnantaja mahdollisesti huolehtii matka-, majoitus- ja ruokailukustannuksista tai korvaa ne; myönteisessä tapauksessa selvitys menettelystä sekä lisäksi 13. selvitetään mahdolliset aiemmat toistuneet jaksot, jolloin kyseisiä tehtäviä on suorittanut sama tai toinen (lähetetty) työntekijä. Kaikki edellä luetellut seikat ovat suuntaa-antavia tekijöitä tehtävässä kokonaisarvioinnissa, eikä niitä sen vuoksi voida käsitellä erillisinä. Arviointiperusteet on mukautettava kuhunkin tapaukseen, ja huomioon on otettava tilanteen erityispiirteet. II LUKUTIEDONSAANTI 4 artiklaYhteysvirastojen tehtävä Jäsenvaltioiden on nimettävä tämän direktiivin soveltamista varten kansallisen lainsäädäntönsä ja/tai käytäntönsä mukaisesti yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, jotka voivat olla myös direktiivin 96/71/EY 4 artiklassa tarkoitettuja yhteysvirastoja. Toimivaltaisten viranomaisten yhteystiedot on toimitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille. Komissio julkaisee luettelon toimivaltaisista viranomaisista ja yhteysvirastoista ja päivittää sitä säännöllisesti. 5 artiklaParempi tiedonsaanti 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tiedot direktiivin 96/71/EY 3 artiklassa tarkoitetuista työehdoista, joita palveluntarjoajien on sovellettava ja noudatettava, annetaan yleisesti saataville selkeällä, kattavalla ja helppokäyttöisellä tavalla etäältä ja sähköisesti, myös sellaisissa muodoissa ja sellaisia internet-standardeja käyttäen, että ne ovat esteettä vammaisten saavutettavissa, ja että direktiivin 96/71/EY 4 artiklassa tarkoitetut yhteysvirastot pystyvät suorittamaan tehtävänsä tehokkaasti. 2. Tiedonsaannin parantamiseksi jäsenvaltioiden on lisäksi 14. ilmoitettava kansallisilla verkkosivustoilla selvästi, yksityiskohtaisesti ja helppokäyttöisellä tavalla, mitä työehtoja ja/tai mitä niiden (kansallisen ja/tai alueellisen) lainsäädännön osaa on sovellettava niiden alueelle lähetettäviin työntekijöihin 15. toteutettava tarvittavat toimenpiteet saattaakseen internetsivustoilla yleisesti saataville tiedot siitä, mitä työehtosopimuksia sovelletaan (ja keihin) ja mitä työehtoja muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden palveluntarjoajien on sovellettava direktiivin 96/71/EY mukaisesti; mahdollisuuksien mukaan olisi annettava linkit käytössä oleviin internetsivustoihin ja muihin yhteyspisteisiin, etenkin asiaan liittyviin työmarkkinaosapuoliin 16. tarjottava nämä tiedot työntekijöiden ja palveluntarjoajien saataville muilla kielillä kuin sen maan virallisilla kielillä, jossa palvelut tarjotaan, mahdollisuuksien mukaan tiivistetyssä esitteessä, jossa ilmoitetaan keskeiset sovellettavat työehdot, ja pyynnöstä vammaisten saavutettavissa olevassa muodossa 17. parannettava kansallisilla verkkosivustoilla tarjottavien tietojen saatavuutta ja selkeyttä 18. ilmoitettava mahdollisuuksien mukaan yhteysvirastossa toimiva yhteyshenkilö, joka on vastuussa tietopyyntöjen käsittelystä 19. pidettävä maakatsauksissa annettavat tiedot ajan tasalla. 3. Komissio tukee jatkossakin jäsenvaltioita näissä kysymyksissä. 4. Sikäli kuin direktiivin 96/71/EY 3 artiklassa tarkoitetut työehdot vahvistetaan kansallisten lakien, perinteen ja käytäntöjen mukaisesti työehtosopimuksissa kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 ja 8 kohdan mukaisesti, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että työmarkkinaosapuolet yksilöivät ne ja antavat asiaankuuluvat tiedot, etenkin tiedot vähimmäispalkoista ja niiden osatekijöistä, palkkasaatavan laskutavasta ja eri palkkaluokkiin sijoittamista koskevista perusteista, helpolla ja selkeällä tavalla muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden palveluntarjoajien ja lähetettyjen työntekijöiden saataville. III LUKUHALLINNOLLINEN YHTEISTYÖ 6 artiklaKeskinäinen avunanto – yleiset periaatteet 1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tiivistä yhteistyötä ja annettava toisilleen apua tämän direktiivin täytäntöönpanon, soveltamisen ja käytännön täytäntöönpanon helpottamiseksi. 2. Jäsenvaltioiden yhteistyöhön on kuuluttava erityisesti vastaaminen toimivaltaisten viranomaisten esittämiin perusteltuihin tietopyyntöihin ja pyyntöihin tehdä tarkastuksia ja tutkimuksia, jotka liittyvät direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun työntekijöiden lähettämiseen, myös selvityksiä mahdollisista väärinkäytöksistä tai laittomasta valtioiden välillä harjoitetusta toiminnasta. 3. Vastatakseen toisen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta saamaansa avunantopyyntöön jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden alueelle sijoittautuneet palveluntarjoajat antavat niiden toimivaltaisille viranomaisille kaikki tiedot, joita tarvitaan kyseisten palveluntarjoajien toiminnan valvomiseksi kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 4. Siinä tapauksessa, että tietojen saamista koskevaan pyyntöön vastaamisessa tai tarkastusten ja tutkimusten suorittamisessa on ongelmia, kyseisen jäsenvaltion on viipymättä ilmoitettava siitä pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle ratkaisun löytämiseksi. 5. Jäsenvaltioiden on toimitettava muiden jäsenvaltioiden tai komission pyytämät tiedot sähköisesti mahdollisimman pian ja viimeistään kahden viikon kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. Jos jäsenvaltio saa tietää erityisistä tilanteista, joissa tarvitaan kiireellisiä toimia, on käytettävä kiireellistä menettelyä. Tällöin tiedot on toimitettava 24 tunnin kuluessa. 6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rekisterit, joihin palveluntarjoajat on kirjattu ja jotka ovat toimivaltaisten viranomaisten nähtävissä asianomaisen jäsenvaltion alueella, ovat myös muiden jäsenvaltioiden vastaavien toimivaltaisten viranomaisten nähtävissä samoin edellytyksin. 7. Jäsenvaltioiden on varmistettava vaihtamiensa tietojen luottamuksellisuus. Tietoja saa käyttää ainoastaan siihen tarkoitukseen, jota varten niitä on pyydetty. 8. Keskinäisen hallinnollisen yhteistyön ja avun on oltava maksutonta. 9. Komissio ja toimivaltaiset viranomaiset toimivat kiinteässä yhteistyössä direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 10 kohdan soveltamisessa mahdollisesti ilmenevien vaikeuksien tutkimiseksi. 7 artiklaSijoittautumisjäsenvaltion rooli 1. Palveluntarjoajan sijoittautumisjäsenvaltion on jatkettava toiseen jäsenvaltioon lähetettäviin työntekijöihin liittyvää valvontaa ja seurantaa ja toteutettava siltä osin tarvittavat valvonta- tai täytäntöönpanotoimenpiteet lainsäädäntönsä, käytäntönsä ja hallinnollisten menettelyjensä mukaisesti. 2. Edellä 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja jäljempänä 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa palveluntarjoajan sijoittautumisjäsenvaltion on autettava lähettämisen kohteena olevaa jäsenvaltiota varmistamaan direktiivin 96/71/EY ja tämän direktiivin mukaisten edellytysten noudattaminen. Palveluntarjoajan sijoittautumisjäsenvaltion on omasta aloitteestaan toimitettava lähettämisen kohteena olevalle jäsenvaltiolle kaikki 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja 9 artiklan 1 kohdassa täsmennetyt asiaankuuluvat tiedot, jos palveluntarjoajan sijoittautumisjäsenvaltio on tietoinen sellaisista seikoista, jotka viittaavat mahdollisiin sääntöjenvastaisuuksiin. 3. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat vastaavasti pyytää sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta kunkin palvelun tarjoamisen tai kunkin palveluntarjoajan osalta kaikkia sellaisia tietoja, jotka koskevat palveluntarjoajan sijoittautumisen laillisuutta ja moitteetonta toimintaa sekä sitä, että sovellettavia sääntöjä ei ole rikottu. Sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisen on esitettävä nämä tiedot 6 artiklan mukaisesti. 4. Edellä 1 ja 2 kohdassa säädetty velvoite ei velvoita sijoittautumisjäsenvaltiota suorittamaan tosiasiallisia tarkastuksia ja valvontatoimia sen jäsenvaltion alueella, jossa palvelu tarjotaan. Tällaiset tarkastukset ja valvontatoimet, jos niitä tarvitaan, toteuttavat sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä vastaanottajajäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset 10 artiklan mukaisesti ja niillä valvontavaltuuksilla, jotka vahvistetaan vastaanottajajäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, käytännössä ja hallinnollisissa menettelyissä ja jotka ovat unionin lainsäädännön mukaisia. 8 artiklaLiitännäistoimenpiteet 1. Jäsenvaltioiden on komission avustuksella toteutettava liitännäistoimenpiteitä, joilla kehitetään, helpotetaan ja edistetään tietojenvaihtoa niiden virkailijoiden välillä, jotka vastaavat hallinnollisen yhteistyön ja keskinäisen avunannon toteuttamisesta sekä sovellettavien sääntöjen noudattamisen valvonnasta ja täytäntöönpanosta. 2. Komissio arvioi taloudellisen tuen tarpeen tarkoituksena parantaa edelleen hallinnollista yhteistyötä ja lisätä keskinäistä luottamusta hankkeiden kautta, mukaan luettuna asianomaisten virkailijoiden vaihdon ja koulutuksen edistäminen, ja kehittää, helpottaa ja edistää parhaisiin käytäntöihin liittyviä toimia, myös EU:n tason työmarkkinaosapuolten toimia, kuten sellaisten tietokantojen tai yhteisten verkkosivustojen kehittäminen ja ajan tasalla pitäminen, jotka sisältävät alakohtaista tietoa noudatettavista työehdoista. IV LUKUSÄÄNTÖJENMUKAISUUDEN VALVONTA 9 artiklaKansalliset valvontatoimenpiteet 1. Jäsenvaltiot voivat edellyttää vain seuraavia hallinnollisia vaatimuksia ja valvontatoimenpiteitä: 20. toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle palveluntarjoajalle asetettava velvollisuus antaa vastaaville kansallisille toimivaltaisille viranomaisille yksinkertainen ilmoitus ennen palvelujen suorittamisen aloittamista tai viimeistään niiden aloittamishetkellä; ilmoituksessa voidaan antaa tiedot pelkästään palveluntarjoajan henkilöllisyydestä, yhden tai useamman selvästi yksilöitävissä olevan lähetetyn työntekijän läsnäolosta, heidän odotetusta lukumäärästään, lähettämisen ennakoidusta kestosta ja sijainnista sekä lähettämisen perusteena olevista palveluista 21. velvollisuus säilyttää tai asettaa saataville ja/tai säilyttää paperi- tai sähköinen kopio työsopimuksesta (tai vastaavasta direktiivissä 91/533/EY tarkoitetusta asiakirjasta, mukaan luettuna tapauksen ja tarpeen mukaan kyseisen direktiivin 4 artiklassa tarkoitetut lisätiedot), palkkalaskelmasta, työaikatodistuksesta, palkanmaksun suorittamista koskevasta todistuksesta tai kopio vastaavista asiakirjoista lähettämisen ajan sen alueella olevassa helppopääsyisessä ja selvästi yksilöidyssä paikassa, kuten työpaikalla tai rakennustyömaalla taikka kuljetusalan liikkuvien työntekijöiden osalta päätoimipaikassa tai ajoneuvossa, jota käytetään palvelun tarjoamisessa 22. käännöstä b alakohdassa tarkoitetuista asiakirjoista voidaan pitää perusteltuna, kunhan asiakirjat eivät ole kohtuuttoman pitkiä ja niitä varten käytetään yleisesti vakiomuotoisia lomakkeita 23. velvollisuus nimetä yhteyshenkilö, joka tarvittaessa neuvottelee työnantajan puolesta lähettämisen kohteena olevan jäsenvaltion asianomaisten työmarkkinaosapuolten kanssa kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti sinä aikana, kun palveluja suoritetaan. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että työntekijöiden lähettämiseen liittyvät menettelyt ja muodollisuudet ovat sellaisia, että yritykset voivat ne helposti täyttää mahdollisimman pitkälti etäältä ja sähköisesti. 3. Kansallisten valvontatoimenpiteiden tarpeellisuutta ja sopivuutta tarkastellaan kolmen vuoden kuluttua 20 artiklassa tarkoitetusta päivämäärästä uudelleen ottaen huomioon kokemukset yhteistyö- ja tiedonvaihtojärjestelmästä ja sen tehokkuudesta, yhtenäisempien, vakiomuotoisten asiakirjojen kehittäminen, yhteisten periaatteiden tai standardien vahvistaminen työntekijöiden lähettämiseen liittyviä tarkastuksia varten ja teknologian kehittyminen ja ehdotetaan tarvittaessa muutoksia tai mukautuksia. 10 artiklaTarkastukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytössä on asianmukaiset tarkastus- ja valvontamenettelyt ja että niiden alueella toteutetaan tehokkaita ja riittäviä tarkastuksia, joilla valvotaan direktiivissä 96/71/EY vahvistettujen säännösten ja sääntöjen noudattamista ja varmistetaan sen asianmukainen soveltaminen ja täytäntöönpano. Tällaisten tarkastusten perustana on käytettävä ensisijaisesti toimivaltaisten viranomaisten säännöllisesti tekemää riskinarviointia. Riskinarvioinnissa on yksilöitävä ne toimialat, joille palvelujen tarjoamista varten lähetetyt työntekijät ovat niiden alueella keskittyneet. Riskinarviointia tehtäessä on otettava huomioon suurten infrastruktuurihankkeiden toteuttaminen, toimialakohtaiset ongelmat ja tarpeet, mahdolliset aiemmat sääntöjenvastaisuudet sekä tiettyjen työntekijäryhmien erityisen haavoittuva asema. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että direktiivin 96/71/EY noudattamiseen liittyvät tarkastukset eivät ole syrjiviä ja/tai suhteettomia. 3. Jos tarkastusten aikana ja 3 artiklassa mainittujen perusteiden valossa tarvitaan tietoja, sen jäsenvaltion, jossa palvelu suoritetaan, ja sijoittautumisjäsenvaltion on toimittava hallinnollista yhteistyötä koskevien sääntöjen mukaisesti, toisin sanoen toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä 6 ja 7 artiklassa vahvistettujen sääntöjen ja periaatteiden mukaisesti. 4. Sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa direktiivin 96/71/EY 3 artiklassa tarkoitetut lähetettyihin työntekijöihin sovellettavat työehdot ja etenkin vähimmäispalkat ja työaika on kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti jätetty työmarkkinaosapuolten sovittavaksi, ne voivat asianmukaisella tasolla, ja jos jäsenvaltioiden vahvistamista ehdoista ei muuta johdu, valvoa myös lähetettyjä työntekijöitä koskevien ehtojen soveltamista, kunhan taataan riittävä, direktiivistä 96/71/EY ja tästä direktiivistä johtuvaa tasoa vastaava suojelu. 5. Sellaiset jäsenvaltiot, joissa työsuojeluhallinnolla ei ole lähetettyihin työntekijöihin sovellettavien työolojen ja/tai työehtojen tarkastamiseen ja valvontaan liittyvää toimivaltaa, voivat poikkeuksellisesti ja kansallisen tason työmarkkinaosapuolia kuultuaan perustaa tai pitää voimassa järjestelyitä, joilla taataan kyseisten työntekijöiden työehtojen noudattaminen, kunhan järjestelyt tarjoavat asianomaisille henkilöille riittävän, direktiivistä 96/71/EY ja tästä direktiivistä johtuvaa tasoa vastaavan suojelun. V LUKUTÄYTÄNTÖÖNPANON VALVONTA 11 artiklaOikeuksien puolustaminen – kantelujen helpottaminen – taannehtivat maksut 1. Direktiivin 96/71/EY 6 artiklan ja tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanoa varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että myös sen jäsenvaltion alueella, johon työntekijät on tai oli lähetetty, on käytettävissä tehokkaita menettelyjä, joiden kautta lähetetyt työntekijät voivat suoraan tehdä kantelun työnantajaansa vastaan, samoin kuin oikeus käynnistää oikeudellisia tai hallinnollisia menettelyjä, joita voivat käyttää työntekijät, jotka katsovat, että heille on aiheutunut haittaa tai vahinkoa sovellettavien sääntöjen noudattamatta jättämisen vuoksi, myös sen jälkeen, kun työsuhde, jossa sääntöjen noudattamatta jättämisen väitetään tapahtuneen, on päättynyt. 2. Edellä oleva 1 kohta ei rajoita jäsenvaltioiden tuomioistuinten toimivaltaa sellaisena kuin se on vahvistettu etenkin asiaan liittyvissä unionin säädöksissä ja/tai kansainvälisissä sopimuksissa. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ammattiliitot ja muut kolmannet osapuolet, kuten yhdistykset, järjestöt ja muut oikeushenkilöt, joilla kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen perusteiden mukaisesti on legitiimi intressi varmistaa, että tämän direktiivin säännöksiä noudatetaan, voivat aloittaa tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi säädetyn oikeudellisen ja/tai hallinnollisen menettelyn lähetetyn työntekijän tai hänen työnantajansa suostumuksella hänen puolestaan tai häntä tukeakseen. 4. Edellä olevat 1 ja 3 kohta eivät rajoita vastaaviin toimiin sovellettavista vanhentumisajoista tai määräajoista annettujen kansallisten sääntöjen eivätkä tuomioistuimissa edustamista ja puolustamista koskevien kansallisten menettelysääntöjen soveltamista. 5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytössä on tarvittavat menettelyt, joilla taataan, että lähetetyille työntekijöille 24. maksetaan palkkasaatavat, jotka direktiivin 96/71/EY 3 artiklan piiriin kuuluvien sovellettavien työehtojen mukaisesti olisi pitänyt maksaa 25. palautetaan nettopalkkaan tai majoituksen laatuun nähden kohtuuttomat kustannukset, jotka on pidätetty tai vähennetty palkasta työnantajan järjestämän majoituksen kattamiseksi. Tätä kohtaa on sovellettava myös silloin, kun lähetetyt työntekijät ovat palanneet siitä jäsenvaltiosta, johon heidät lähetettiin. 12 artiklaAlihankinta – yhteisvastuu 1. Kun kyse on direktiivin 96/71/EY liitteessä tarkoitetuista rakennustöistä, jäsenvaltioiden on kaikkien direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvien työntekijöiden lähettämisten osalta varmistettava syrjimättömällä tavalla suhteessa sen alueelle sijoittautuneiden välittömien alihankkijoiden työntekijöiden vastaavien oikeuksien suojeluun, että lähetetty työntekijä ja/tai sijoitusrahastot tai työmarkkinaosapuolten instituutiot voivat pitää sitä toimeksisaajaa, jonka välitön alihankkija työnantaja (palveluntarjoaja tai tilapäistä työvoimaa välittävä tai työvoiman vuokrausta harjoittava yritys) on, työnantajan lisäksi tai asemesta vastuullisena seuraavien maksamatta jättämisestä: 26. vähimmäispalkkaa vastaavat nettopalkkasaatavat tai sijoitusrahastoihin tai työmarkkinaosapuolten instituutioihin maksettavat maksut, sikäli kuin nämä kuuluvat direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan 27. palkkasaatavat tai virheellisesti pidätettyjen verojen tai sosiaaliturvamaksujen palauttaminen. Edellisessä kohdassa tarkoitettu vastuu on rajoitettava koskemaan työntekijän oikeuksia, jotka johtuvat toimeksisaajan ja sen alihankkijan sopimussuhteesta. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että toimeksisaajaa, joka on toiminut asianmukaista huolellisuutta noudattaen, ei pidetä vastuullisena 1 kohdan mukaisesti. Tällaisia järjestelmiä on sovellettava avoimella, syrjimättömällä ja oikeasuhteisella tavalla. Niihin voi kuulua toimeksisaajan toteuttamia ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä, jotka koskevat alihankkijan antamaa näyttöä lähetettyihin työntekijöihin sovellettavista, direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista keskeisistä työehdoista; kyseeseen voivat tulla muiden muassa palkkalaskelmat, todistus palkanmaksusta, todistus sijoittautumisjäsenvaltiossa voimassa olevien sosiaaliturva- ja/tai verovelvollisuuksien noudattamisesta ja näyttö siitä, että työntekijöiden lähettämiseen sovellettavia sääntöjä on noudatettu. 3. Jäsenvaltiot voivat unionin lainsäädäntöä noudattaen vahvistaa lainsäädännössään syrjimättömältä ja oikeasuhteiselta pohjalta tiukempia vastuusääntöjä, jotka koskevat alihankkijan vastuun alaa ja laajuutta. Jäsenvaltiot voivat unionin lainsäädäntöä noudattaen säätää tällaisesta vastuusta myös muilla aloilla kuin ne, jotka mainitaan direktiivin 96/71/EY liitteessä. Jäsenvaltiot voivat näissä tapauksissa säätää, että toimeksisaajaa, joka on toiminut kansallisessa lainsäädännössä määriteltyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen, ei pidetä vastuullisena. 4. Kolmen vuoden kuluttua 20 artiklassa tarkoitetusta päivämäärästä komissio tarkastelee jäsenvaltioita ja EU:n tason työmarkkinaosapuolia kuullen tämän artiklan soveltamista ja ehdottaa tarvittaessa muutoksia tai mukautuksia. VI LUKUHALLINNOLLISTEN SAKKOJEN JA SEURAAMUSTEN TÄYTÄNTÖÖNPANO VALTIOIDEN RAJOJEN YLITSE 13 artiklaYleiset periaatteet – keskinäinen avunanto ja vastavuoroinen tunnustaminen 1. Niiden hallinnollisten sakkojen ja seuraamusten valtionrajat ylittävään täytäntöönpanoon, joita jäsenvaltion sovellettavien sääntöjen noudattamatta jättämisestä on määrätty toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle palveluntarjoajalle, on sovellettava keskinäisen avunannon ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ja tässä artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ja menettelyjä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin lainsäädännössä mahdollisesti vahvistettujen keinojen käyttämistä. 2. Esittäjäviranomainen voi jäsenvaltiossaan voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti pyytää toisen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista perimään sakon tai ilmoittamaan sakon määräämistä koskevasta päätöksestä, siltä osin kuin tällaiset vastaaviin saataviin tai päätöksiin liittyvät toimet ovat mahdollisia vastaanottajaviranomaisen jäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti. Pyynnön esittäneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että sakon perintää tai sakon määräämisestä tehdyn päätöksen ilmoittamista koskeva pyyntö tehdään kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien sääntöjen mukaisesti, ja pyynnön vastaanottaneen toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa tehtävä perintä tai ilmoittaminen suoritetaan kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti. Esittäjäviranomainen ei saa esittää sakon perintää tai sakon määräämisestä tehdystä päätöksestä ilmoittamista koskevaa pyyntöä, jos ja niin kauan kuin sakko tai seuraamus ja siihen liittyvä saatava ja/tai pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa laaditun täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja on riitautettu siinä jäsenvaltiossa. 14 artiklaPerintää, tietoja tai ilmoittamista koskeva pyyntö 1. Kun esittäjäviranomainen esittää sakon perintää tai sakon määräämisestä tehdystä päätöksestä ilmoittamista koskevan pyynnön, vastaanottajaviranomaisen on tarjottava kaikki tiedot ja keskinäinen apu, joista olisi esittäjäviranomaiselle hyötyä sakon ja mahdollisimman pitkälti myös siihen liittyvän saatavan perimisessä. Sakon perimiseen liittyvässä tietopyynnössä ja asiaan liittyvästä päätöksestä tehtävässä i