KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE lampaanruhojen yhteisön luokitteluasteikkoa koskevan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2137/92 soveltamisesta

1. JOHDANTO

Lampaanruhojen yhteisön luokitteluasteikosta ja tuoreiden ja jäähdytettyjen lampaanruhojen yhteisön vakiolaadusta ja asetuksen (ETY) N:o 338/91 voimassaolon jatkamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2137/92 [1] 9 artiklan mukaisesti komission edellytetään laativan viimeistään 31 päivänä heinäkuuta 2002 neuvostolle kertomus kyseisen asetuksen soveltamisesta.

[1] EYVL L 214, 30.7.1992, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2536/97 (EYVL L 347, 18.12.1997, s. 6).

Asetuksen (ETY) N:o 2137/92, jota muutettiin sen jälkeen, kun komissio esitti neuvostolle viimeisimmän ruhojen luokittelua koskevan kertomuksensa [2], 9 artiklassa säädetään, että kertomukseen olisi tarvittaessa liitettävä erityisesti ruhojen luokitteluasteikkoon liittyviä aiheellisia ehdotuksia, joiden tavoitteena on mahdollisuuksien mukaan asteikon pakollinen soveltaminen.

[2] KOM(97) 250 lopullinen, 30.5.1997.

Luokitteluasteikon käyttöä koskeva tilanne on kehittynyt hyvin vähän vuodesta 1997, jolloin viimeisin kertomus esitettiin, ja kyseisen kertomuksen havainnot pitävät suurelta osin edelleenkin paikkansa. Lampaan- ja vuohenliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2529/2001 [3] käyttöönotettu uudistus muuttaa kuitenkin uuhipalkkion laskentamenettelyä ja vaikuttaa näin ollen hintojen selvittämiseen. Tarkasteltaessa, olisiko aiheellista saattaa asteikon soveltaminen pakolliseksi, on tämän vuoksi tarpeen ottaa huomioon myös kyseiset muutokset.

[3] EYVL L 341, 22.12.2001, s. 3.

2. TAUSTAA

2.1. Ennen asetuksessa (EY) N:o 2529/2001 käyttöön otettuja uudistuksia lampaanliha-alan markkinahintojen vahvistaminen oli erityisen tärkeää, koska yhteisön markkinahinnalla oli keskeinen asema vuotuisen uuhipalkkion laskemisessa. Nämä markkinahinnat kirjattiin viikoittain jäsenvaltioissa vuonna 1991 sovittua lampaanruhojen vakiolaadun yhteisön määritelmää noudattaen. Jälkeenpäin niitä käytettiin yhteisön keskimääräisen markkinahinnan laskemisessa.

Tuoreiden ja jäähdytettyjen lampaanruhojen yhteisön vakiolaatuluokasta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 338/91 [4] sisältämä vakiolaadun määritelmä otettiin käyttöön vuonna 1989 toteutetun järjestelmän uudistuksen jälkeen, ja sitä käytettiin hintojen määrittelemistä ja palkkion laskemista varten. Vakiolaatuun perustuva hintaselvitys toimi suhteellisen hyvin sikäli, että se mahdollisti yhteisön keskihinnan laskemisen jäsenvaltioiden toimittamien vertailutietojen perusteella.

[4] EYVL L 41, 14.2.1991, s. 1. Asetus kumottuna asetuksella (EY) N:o 2529/2001 (EYVL L 341, 22.12.2001, s. 3).

Tämän asetuksessa (ETY) N:o 338/91 annetun määritelmän soveltaminen käytännössä johti kuitenkin siihen, että kevyet (9-11,9 kg) ruhot suljettiin pois hintaselvityksestä Espanjassa, Italiassa, Kreikassa ja Portugalissa. Lisäksi 18 päivänä huhtikuuta 1991 annetussa asetuksessa (ETY) N:o 956/91 tuoreiden tai jäähdytettyjen karitsanruhojen yhteisön edustavilla markkinoilla todettujen hintojen määrittämisestä ja tiettyjen muiden yhteisön lampaanruhojen laatujen hintojen yhteenvedosta annetun asetuksen (ETY) N:o 1481/86 muuttamisesta [5] mainituissa komission vahvistamissa täytäntöönpanosäännöksissä "rasvapitoisuuden hyväksyttävä taso" tulkittiin soveltamalla erilaisia, jäsenvaltioiden tuotantoa heijastavia enimmäispainorajoja, koska ruhonluokitteluvaatimuksia ei ollut olemassa. Nämä enimmäispainot olivat 16 kiloa Espanjassa, Italiassa, Kreikassa ja Portugalissa, 21,5 kiloa Isossa-Britanniassa, Irlannissa ja Pohjois-Irlannissa, 22 kiloa Ranskassa ja Itävallassa sekä 23 kiloa Tanskassa, Saksassa, Belgiassa, Alankomaissa, Suomessa ja Ruotsissa.

[5] EYVL L 98, 19.4.1991, s. 8.

"Vakiolaadun" vahvistaminen johti todellisuudessa siihen, että merkittävää osaa tuotannosta ei otettu huomioon yhteisön keskihintaa vahvistettaessa. Erityisesti kevyiden ruhojen, jotka edustavat suurinta osaa tuotannosta Välimeren alueen maissa, hintoja ei otettu laskennassa koskaan huomioon.

Vaikka vakiolaatua sovellettiin, eri jäsenvaltioiden hintojen välillä oli edelleen merkittäviä eroja. Nämä erot johtuivat pääasiassa tuotannonvaihteluista, kulutustottumuksista, tarjonnan kausittaisuudesta ja jäsenvaltioiden omavaraisuudesta sekä laadullisista eroista teuraspainojen, lihakkuuden ja rasvaisuuden suhteen.

2.2. Markkinoiden avoimuuden parantamiseksi neuvosto otti vuonna 1992 käyttöön lampaanruhojen luokittelujärjestelmän. Tämän järjestelmän soveltaminen yhteisön tasolla on vapaaehtoista. Se tarjoaa keinon luokitella ruhot noudattaen tiettyjä perusteita, joita voidaan käyttää tuottajamaksujen määrittämisessä.

Yhteisön luokitteluasteikon pitkän aikavälin yhdeksi tavoitteeksi asetettiin, että sitä tulisi voida käyttää perusteena laadittaessa lampaanruhojen vakiolaadun uutta määritelmää hintaselvityksiä varten.

3. RUHOJEN LUOKITTELU

3.1. Säädökset

Asetuksessa (ETY) N:o 2137/92 säädetään lampaanruhojen yhteisön luokitteluasteikosta ja siinä vahvistetaan erityisesti ruhon määritelmä, luokitteluperusteet, hintaselvitykset ja tarkastukset. Siinä otetaan käyttöön seuraavat kaksi luokittelujärjestelmää:

- järjestelmä, jossa kuvataan sekä lihakkuus että rasvaisuus ja jota tavallisesti kutsutaan "SEUROP-asteikoksi"

- järjestelmä, jota voidaan soveltaa ainoastaan alle 13-kiloisiin lampaisiin ja jossa kuvataan paino, lihan väri ja rasvaisuus ja jota tavallisesti kutsutaan "A-asteikoksi".

Yhteisön lampaanruhojen luokitteluasteikkoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annettu komission asetus (ETY) N:o 461/93 [6] tuli voimaan 6. maaliskuuta 1993 ja luokitteluun perustuvaa hintaselvitystä koskeva säännös ensimmäisen kerran 8. huhtikuuta 1993 mennessä.

[6] EYVL L 49, 27.2.1993, s. 70. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 823/98 (EYVL L 117, 21.4.1998, s. 2).

Vuoden 1995 alussa Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto julkaisi komission laatimat esitteet lampaiden ja kevyiden lampaiden yhteisön luokitteluasteikoista kaikilla virallisilla kielillä (lukuun ottamatta suomea ja ruotsia). Nämä esitteet ovat saatavilla virallisten julkaisujen toimistosta (viitteet: SEUROP: CM 84-94-694; A-asteikko: CM 84-94-703).

Ruhojen luokittelu ja luokitteluasteikkoon perustuvat hintaselvitykset ovat olleet käyttöönotostaan lähtien teurastamoille vapaaehtoisia.

Asetusten mukaisesti kaikissa asteikoita soveltavissa jäsenvaltioissa on suoritettu tarkastuskäyntejä vuosina 1993-2000, jotta jäsenvaltioiden asiantuntijoiden noudattamia luokitteluvaatimuksia voitaisiin yhdenmukaistaa ja jotta voitaisiin varmistaa, että kyseisiä vaatimuksia noudatetaan tarkastetuissa teurastamoissa.

3.2. Soveltaminen jäsenvaltioissa

Säädösten soveltamisesta jäsenvaltioissa voidaan todeta, että SEUROP-asteikkoon perustuva ruhojen luokittelu on pakollista Suomessa, Ranskassa, Ruotsissa ja Saksassa. Tämän lisäksi kyseisen asteikon mukaista luokittelua sovelletaan osittain myös Tanskassa, Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Alle 13-kiloisten lampaiden ruhoja on luokiteltu A-asteikkoon rajoitetusti ainoastaan Espanjassa, Portugalissa ja Kreikassa.

Ruhojen luokittelun toteuttaminen ei ole edistynyt lähes ollenkaan Itävallassa, Belgiassa, Luxemburgissa, Alankomaissa ja Italiassa.

Ruhojen luokittelun toteuttamisen hidasta edistymistä on puolusteltu monilla eri syillä. Näitä syitä ovat muun muassa seuraavat:

- monissa jäsenvaltioissa tuottajat myyvät lampaat elävinä karjamarkkinoilla tai suoraan tiloilta teurastamojen omistajille tai elinkeinonharjoittajille, eikä tuottajilla ole sen jälkeen mitään mielenkiintoa niitä kohtaan. Kauppatoimet ja maksut koskevat eläviä lampaita;

- tuottajien myydessä suoraan teurastamoihin lampaat myydään usein erissä, joiden hinta lasketaan teuraspainokiloa kohden. Joitakin tuottajaryhmiä lukuun ottamatta tuottajan luokitteluun kohdistuva kiinnostus on pikemminkin teoreettista kuin taloudellista;

- joissakin jäsenvaltioissa teurastamot ovat pikemminkin kunnallisessa kuin yksityisessä/osuuskunnallisessa omistuksessa. Niissä ei välttämättä ole laitteita tai henkilökuntaa luokittelua varten;

- teurastajat ja tukkukauppiaat ovat toisinaan sitä mieltä, että yhteisön luokittelujärjestelmää ei tarvitse soveltaa tukku- tai vähittäiskaupassa, jossa on usein tapana soveltaa yksinkertaista luokittelua ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen laatuluokkaan;

- teurastamot ja tuottajat eivät ole päässeet yksimielisyyteen siitä, kuka suorittaa luokittelun ja vastaa sen kustannuksista;

- teurastusala ei ole vaikutusvaltainen niissä jäsenvaltioissa, joista perinteisesti viedään paljon eläviä eläimiä.

4. YHTEISEN MARKKINAJÄRJESTELYN UUDISTUS

4.1 Lampaan- ja vuohenliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetussa asetuksessa (EY) N:o 2529/2001 käyttöönotetuilla uudistuksilla on merkittäviä vaikutuksia hintaselvityksiin ja ruhojen luokittelun asemaan.

Erityisesti hinnanerokorvauksen korvaaminen kiinteällä palkkiolla merkitsee sitä, että hintaselvityksillä ei ole enää samaa merkitystä kuin aiemmin. Uudessa järjestelmässä ei enää tarvitse vahvistaa perushintaa tuoreille ja jäähdytetyille lampaanruhoille tai viikoittaista yhteisön keskihintaa. Säännökset, joilla nämä velvoitteet luotiin, on kumottu.

Yhteisön edustavilla markkinoilla todettujen tuoreiden tai jäähdytettyjen lampaanruhojen hintojen yhteenvedosta 20 päivänä huhtikuuta 2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 315/2002 [7] mukaisesti jäsenvaltioiden edellytetään laativan edelleen hintaselvityksiä. Hintaselvityksen tarkoituksena on mahdollistaa yksittäisten markkinoiden suuntauksien seuranta. Tämä on tarpeen, jotta komissio voisi päättää yksityisen varastointituen myöntämisestä, jos sattuisi syntymään erityisen vaikea markkinatilanne. Tällainen päätös tehtäisiin asianomaisilla markkinoilla vallitsevan tilanteen perusteella.

[7] EYVL L 50, 21.2.2002, s. 47.

Käytössä ei ole automaattista käynnistysmekanismia, jonka myötä yksityinen varastointi otettaisiin käyttöön, jos määrättyjen markkinoiden hintataso laskisi ja pysyisi kausittain tarkistetun yhteisön perushinnan alapuolella. Säännökset, joita aiemmin sovellettiin tässä yhteydessä, on kumottu.

4.2 Kuten edellä todetaan, "vakiolaadun" vahvistaminen johti siihen, että merkittävää osaa tuotannosta ei otettu huomioon vahvistettaessa yhteisön keskihintaa ja vakiolaatuisten ruhojen hinnat vaihtelivat eri jäsenvaltioissa merkittävästi. Koska uudistuksen jälkeen ei enää tarvita yhteisön keskihintaa, joka perustuu vertailukelpoiseen ruhotyyppiin, "vakiolaadun" käsitettä ei myöskään enää sovelleta. Asiaa koskevat säännökset on kumottu.

4.3. Vaikka hinnanerokorvaus näytti tarjoavan tuottajille tehokkaan suojan hinnanalennuksia vastaan, se suojasi tuottajia markkinoiden vaikutuksilta. Tärkeä motiivi sen korvaamiseksi kiinteällä palkkiolla oli se, että tällä tavoin voitiin taata asianmukainen perusta, jonka puitteissa viljelijät voivat kehittää tuotantoaan sellaiseksi, että se kenties vastaa markkinoita aiempaa paremmin. Tässä yhteydessä lihan laadun parantuminen on erityisen tärkeää. Lisäksi asetuksen (EY) N:o 2529/2001 11 artiklassa vahvistettujen jäsenvaltiokohtaisten määrärahojen yhteydessä säädetään, että menot voivat sisältää sellaisille tuottajille maksettavia tukia, jotka harjoittavat erityisesti laatua korostavia tuotantotyyppejä.

5. Päätelmät

On pettymys, ettei ruhojen luokittelun toteuttaminen ole juurikaan edistynyt useissa jäsenvaltioissa.

Ruhojen luokittelua sovelletaan laajasti ainoastaan Suomessa, Ruotsissa ja Ranskassa. Muualla (Saksaa lukuun ottamatta) sen soveltaminen riippuu tuottajien ja teurastamojen myötämielisestä suhtautumisesta. Eri syistä (esimerkiksi karjamarkkinat ja lampaiden myyminen teurastamoille kiloa kohden vahvistettuun kiinteään hintaan) suurin osa tuottajista ei halua myydä lampaita luokittelujärjestelmää noudattaen. Myöskään teurastamot eivät ole tällä kannalla ottaen huomioon suhteellisen harvat vapaaehtoisesti luokittelevat teurastamot useissa jäsenvaltioissa.

Yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksen jälkeen ruhojen luokittelun merkitys hintaselvitysten kannalta on vähentynyt. Tähän liittyy hintaselvitysjärjestelmän ja erityisesti vakiolaatuun perustuvien vertailukelpoisten hintatietojen merkityksen yleinen väheneminen.

Edellä esitetyn perusteella on kyseenalaista, olisiko ruhoja koskeva yhteisön luokitteluasteikko tehtävä pakolliseksi. Voidaan jopa väittää, ettei tällaiselle asteikolle ole mitään tarvetta.

Siellä missä luokittelua sovelletaan, monet tuottajat ja teurastajat pitävät sitä hyvänä keinona niin koti- kuin vientimarkkinoilla myytävän tuotteen laadun parantamiseksi. Tässä suhteessa luokittelu voisi pitkällä aikavälillä johtaa houkuttelevampiin tuottajahintoihin sekä kuluttajien vaatimuksia paremmin vastaavaan laatuun, tarjoamalla puolueettoman perustan suorituskyvyn mittaamiseksi ja palautteen antamiseksi tuottajille.

Komissio uskoo, ettei tavoite asteikon tekemisestä pakolliseksi ole realistinen. Toisaalta se on sitä mieltä, ettei luokittelusta pitäisi luopua. Luokittelun myönteiset vaikutukset hintojen avoimuuteen ja ruhojen laadun paranemiseen ovat tekijöitä, joiden perusteella komissio katsoo, että luokittelu on alalla tärkeää ja sen käyttöä olisi kehitettävä.

6. Ehdotukset

Komissio ehdottaa, että yhteisön luokitteluasteikon käytöstä ei tehdä pakollista. Tämä tarkoittaisi sitä, että ruhojen luokittelu säilyisi vapaaehtoisena yhteisön tasolla ja sitä voitaisiin käyttää, jos lampaanliha-alan katsotaan hyötyvän sen käytöstä.

Tätä taustaa vasten komissio ehdottaa, että ruhojen luokitteluasteikkoa ei muuteta.

Komissio kehottaa jäsenvaltioita kannustamaan teurastamoita asteikon käyttöön ottaen huomioon hintojen avoimuuden lisääntymisestä ja ruhojen laadun paranemisesta tuottajille aiheutuvat edut.