Neuvoston 27 päivänä marraskuuta 1995 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 9/96 neuvoston direktiivin 96/.../EY antamiseksi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi



Virallinen lehti nro C 087 , 25/03/1996 s. 0008



Neuvoston 27 päivänä marraskuuta 1995 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 9/96 neuvoston direktiivin 96/. . ./EY antamiseksi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi (96/C 87/02) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen (1), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2), noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä (3), sekä katsoo, että 1. yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteilla ja periaatteilla, sellaisina kuin ne on määritelty perustamissopimuksen 130 r artiklassa, pyritään erityisesti ehkäisemään, vähentämään ja mahdollisuuksien mukaan estämään pilaantumista ensisijaisesti sen lähteellä sekä varmistamaan luonnonvarojen harkittu hoito noudattaen periaatetta, jonka mukaan saastuttajan olisi maksettava, ja periaatetta, jonka mukaan ennalta ehkäiseviin toimiin olisi ryhdyttävä, 2. viidennessä ympäristöalan toimintaohjelmassa, jonka yleinen lähestymistapa hyväksyttiin 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselmassa (4), asetetaan etusijalle ympäristön pilaantumisen vähentämisen yhtenäistäminen tärkeänä osana kehitystä kohti entistä kestävämpää tasapainoa ihmisen toiminnan ja sosiaalis-taloudellisen kehityksen sekä luonnonvarojen ja luonnon uusiutumiskyvyn välillä, 3. ympäristön pilaantumisen vähentäminen yhtenäistetyin toimenpitein edellyttää sellaista toimintaa yhteisön tasolla, jolla muutetaan ja täydennetään teollisuuslaitosten aiheuttaman saastumisen ehkäisyä ja vähentämistä koskevaa olemassa olevaa yhteisön lainsäädäntöä, 4. teollisuuslaitosten aiheuttaman ilmansaastumisen ehkäisemisestä 28 päivänä kesäkuuta 1984 annetussa neuvoston direktiivissä 84/360/ETY (5) luotiin yleiset puitteet, jotka edellyttävät ennakkolupaa ilman saastumista mahdollisesti aiheuttavien teollisuuslaitosten toimintaa ja niihin tehtäviä oleellisia muutoksia varten, 5. tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetussa direktiivissä 76/464/ETY (6), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/692/ETY, edellytetään lupaa tällaisten aineiden päästöjä varten, 6. vaikka yhteisöllä on lainsäädantöä, joka koskee ilmansaastumisen torjumista ja vesistöihin päästettyjen vaarallisten aineiden päästöjen ehkäisemistä tai vähentämistä, yhteisöllä ei ole ollut vastaavaa lainsäädäntöä, jonka tarkoitus olisi ehkäistä tai vähentää päästöjä maaperään, 7. ilmaan, veteen tai maaperään kohdistuvien päästöjen vähentämistä koskevat erilliset toimenpiteet ovat omiaan edistämään saasteiden siirtymistä ympäristön eri osista toiseen, sen sijaan että ne suojelisivat ympäristöä kokonaisuudessaan, 8. ympäristön pilaantumisen vähentämiseen tähtäävien yhtenäistettyjen toimenpiteiden tavoitteena on ilmaan, veteen ja maaperään kohdistuvien päästöjen ehkäiseminen kaikkialla, missä tämä voidaan toteuttaa, jätehallinto mukaan lukien, ja jos se osoittautuu mahdottomaksi, päästöjen supistaminen mahdollisimman vähäisiksi, kokonaisuudessaan korkeatasoisen ympäristönsuojelun saavuttamiseksi, 9. tässä direktiivissä luodaan ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämistä koskevat yleiset puitteet; siinä säädetään tarpeellisista toimista ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi, jotta koko ympäristön suojelussa saavutettaisiin korkea taso; yhtenäinen lähestymistapa ympäristön pilaantumisen vähentämiseen tukee kestävän kehityksen periaatteen soveltamista, 10. tämän direktiivin määräykset eivät rajoita julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristöön kohdistuvien vaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1995 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY määräyksiä (7); jos luvan myöntämisessä on otettava huomioon viimeksi mainitun direktiivin soveltamisen seurauksena saatuja tietoja tai päätelmiä, tämä direktiivi ei rajoita direktiivin 85/337/ETY täytäntöönpanoa, 11. jäsenvaltioiden on ryhdyttävä tarpeellisiin toimiin sen varmistamiseksi, että yrittäjä täyttää tiettyjen perusvelvoitteiden yleiset vaatimukset; tätä varten riittää, että toimivaltaiset viranomaiset ottavat nämä yleisperiaatteet huomioon laatiessaan lupaehtoja, 12. tämän direktiivin mukaisesti annettuja määräyksiä on sovellettava olemassa oleviin laitoksiin joko määräajan jälkeen tiettyjen määräysten osalta tai heti tämän direktiivin täytäntöönpanopäivästä, 13. jotta saasteongelmiin voitaisiin puuttua entistä tehokkaammin ja kannattavammin, olisi toiminnasta vastaavan yrittäjän otettava huomioon ympäristönäkökohdat; nämä on saatettava toimivaltaisen viranomaisen tietoon, jotta se voi ennen luvan myöntämistä varmistua siitä, että kaikki asianmukaiset ehkäisevät tai ympäristön pilaantumisen vähentämiseen tähtäävät toimenpiteet on otettu huomioon; hyvin erilaisista lupahakemusmenettelyistä voi olla seurauksena, että ympäristönsuojelun ja yleisön tietämyksen taso on erilainen; näin ollen tämän direktiivin mukaisissa lupahakemuksissa on oltava tietty vähimmäismäärä tietoja laitoksesta, 14. korkein taso koko ympäristön suojelussa voidaan saavuttaa, jos toimivaltaisten viranomaisten lupamenettelyt ja -ehdot sovitetaan täysin yhteen, 15. toimivaltainen viranomainen myöntää luvan tai muuttaa sitä vain, jos ilman, veden ja maaperän yhtenäistettyjä ympäristönsuojelutoimenpiteitä on suunniteltu, 16. lupaan sisällytetään kaikki lupaehtojen täyttämiseksi tarvittavat toimenpiteet, jotta täten voitaisiin saavuttaa korkea koko ympäristön suojelun taso, ja nämä toimenpiteet voidaan myös määrätä yleisesti pakottaviksi sen rajoittamatta lupamenettelyä, 17. päästön raja-arvojen muuttujien määrittelyn tai vaikutukseltaan vastaavien teknisten toimenpiteiden on perustuttava parhaimpiin käytettävissä oleviin tekniikkoihin, mikä ei kuitenkaan velvoita käyttämään tiettyä tekniikkaa tai teknologiaa, ja siihen, että otetaan huomioon kyseisen laitoksen tekniset piirteet, sen sijainti ja paikalliset ympäristöolot; kaikissa tapauksissa lupaehdoissa on annettava määräyksiä etäälle tai rajojen yli leviävän tai kaukokantautuvan saasteen rajoittamiseksi mahdollisimman vähäiseksi, ja niissä on taattava korkea ympäristönsuojelun taso kokonaisuudessaan, 18. jäsenvaltioiden on määritettävä, miten voidaan tarvittaessa ottaa huomioon kyseessä olevan laitoksen tekniset ominaisuudet, sen maantieteellinen sijainti ja paikalliset ympäristöolot, 19. jos jokin ympäristön laatunormi edellyttää tiukempia vaatimuksia kuin ne, jotka voidaan täyttää parhailla käytettävissä olevilla tekniikoilla, luvan myöntämiseen vaaditaan lisäehtoja, tämän rajoittamatta muita toimia, joihin voidaan ryhtyä ympäristön laatunormien noudattamiseksi, 20. koska parhaiden käytettävissä olevien tekniikkojen pitäisi parantua ajan myötä erityisesti tekniikan edistyksen vuoksi, toimivaltaisten viranomaisten on seurattava tätä edistystä tai oltava tietoisia siitä, 21. laitoksiin tehdyt muutokset voivat aiheuttaa ympäristön pilaantumista; tämän vuoksi kaikista muutoksista, jotka voivat vaikuttaa ympäristöön, on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle; huomattavaan laitoksen käytössä tapahtuvaan muutokseen on saatava ennakolta tämän direktiivin määräysten mukainen lupa, 22. lupaehtoja on säännöllisesti tarkistettava ja tarvittaessa ajanmukaistettava; tietyin edellytyksin ne tarkistetaan joka tapauksessa, 23. jotta yleisö saisi tietoa laitosten toiminnasta ja niiden mahdollisesta vaikutuksesta ympäristöön ja jotta taattaisiin lupamenettelyn avoimuus koko yhteisössä, on uusia laitoksia koskevia lupahakemuksia tai huomattavia muutoksia, itse lupia, niiden ajanmukaistamista ja niihin liittyviä valvontatietoja koskevien tietojen oltava yleisön saatavilla ennen päätöksen tekoa; 24. luettelon laatimista pääasiallisista päästöistä ja niiden lähteistä voidaan pitää tärkeänä erityisesti siksi, että sen avulla voidaan vertailla yhteisön alueen ympäristöä pilaavia toimintoja ja että komissio laatii sääntelykomitean avustamana tämän luettelon, 25. parhaiden käytettävissä olevien tekniikoiden kehittäminen ja tietojen vaihtaminen niistä yhteisön tasolla voi vähentää yhteisön sisällä ilmeneviä eroja teknologioiden hallinnassa ja edistää yhteisössä käytettävien raja-arvojen ja tekniikkojen maailmanlaajuista levitystä sekä auttaa jäsenvaltioita panemaan tämä direktiivi täytäntöön tehokkaasti; 26. tämän direktiivin täytäntöönpanosta ja tehosta on laadittava säännöllisesti selvityksiä, 27. tämä direktiivi koskee laitoksia ja aineita, joiden pilaamispotentiaali ja tästä johtuen rajojen yli ulottuva pilaaminen on merkittävä; rajan toisella puolella olevaa valtiota on kuultava lupahakemuksista, jos uusilla laitoksilla tai tällaisiin laitoksiin tehtävillä olennaisilla muutoksilla voi olla haitallinen ja huomattava vaikutus ympäristöön; näitä ehdotuksia tai huomattavia muutoksia koskevien hakemusten on oltava sen jäsenvaltion kansalaisten saatavilla, johon vaikutus saattaa kohdistua, 28. tiettyjen tässä direktiivissä tarkoitettujen laitostyyppien ja pilaavien aineiden osalta voi olla tarpeen toimia yhteisön tasolla päästöjen raja-arvojen asettamiseksi; neuvosto määrää perustamissopimuksen määräysten mukaisesti nämä päästörajat, 29. tämän direktiivin säännösten soveltaminen ei rajoita työterveyden ja -turvallisuuden alalla annettujen yhteisön säännösten ja määräysten soveltamista, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Tarkoitus ja soveltamisala Tämän direktiivin tarkoituksena on liitteessä I mainitusta toiminnasta aiheutuvan pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen. Siinä säädetään yllä tarkoitetusta toiminnasta aiheutuvia ilmaan, veteen ja maaperään kulkeutuvia päästöjä ehkäisevistä, tai jos se ei ole mahdollista, päästöjä vähentävistä toimenpiteistä, mukaan lukien jätteitä koskevat toimenpiteet, koko ympäristön suojelun korkean tason saavuttamiseksi, tämän kuitenkaan rajoittamatta julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin 85/337/ETY säännösten ja muiden yhteisön asiaa koskevien säännösten soveltamista. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1) 'aineella' kaikkia alkuaineita ja niiden yhdisteitä, lukuun ottamatta direktiivin 80/836/Euratom (8) mukaisia radioaktiivisia aineita sekä direktiivien 90/219/ETY (9) ja 90/220/ETY (10) mukaisia geneettisesti muunnettuja organismeja; 2) 'pilaamisella' aineiden, tärinän, lämmön tai melun päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään siten, että seuraukset voivat aiheuttaa haittaa ihmisten terveydelle tai ympäristön laadulle tai että ne vahingoittavat aineellista omaisuutta tai heikentävät tai estävät ympäristön virkistyskäyttöä tai ympäristön muuta oikeutettua käyttöä; 3) 'laitoksella' kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa paikalla suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen; 4) 'olemassa olevalla laitoksella' toimivaa laitosta tai olemassa olevan lainsäädännön mukaisesti ennen tämän direktiivin täytäntöönpanopäivää luvan saanutta laitosta tai laitosta, joka on saanut toimivaltaisilta viranomaisilta täydelliseen lupa-anomukseen liittyvän arvion, sillä edellytyksellä, että kyseinen laitos otetaan käyttöön viimeistään vuoden kuluttua tämän direktiivin täytäntöönpanopäivästä; 5) 'päästöllä' laitoksesta yhdestä tai useammasta lähteestä suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään päästettyjä aineita, tärinää, lämpöä tai melua; 6) 'päästön raja-arvolla' tietyillä erityisillä parametreillä ilmaistua päästön määrää, pitoisuutta ja/tai tasoa, jota tietyn ajanjakson tai tiettyjen ajanjaksojen kuluessa ei saa ylittää. Päästöjen raja-arvot voidaan myös määritellä tietyille aineryhmille tai -luokille, erityisesti niille, jotka luetellaan liitteessä III. Aineiden päästöjen raja-arvoja sovelletaan yleensä päästökohdassa päästöjen tullessa laitoksesta ulos, jolloin mahdollinen laimentuminen ei vaikuta määrittelyyn. Mitä tulee epäsuoriin päästöihin veteen, vedenpuhdistamon vaikutus voidaan ottaa huomioon päästöjen raja-arvoja määritettäessä, edellyttäen että näin taataan koko ympäristön suojelun vastaava taso ja ettei ympäristöön kohdisteta suurempaa epäpuhtausrasitetta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 76/464/ETY ja sen soveltamiseksi säädettyjen direktiivien noudattamista; 7) 'ympäristölaatunormilla' yhteisön lainsäädännössä eriteltyjä vaatimuksia, jotka tietyn ympäristön tai ympäristön tietyn osan on tiettynä ajankohtana täytettävä; 8) 'toimivaltaisella viranomaisella' viranomaista tai elintä, jonka vastuulla on jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti tästä direktiivistä aiheutuvien tehtävien suorittaminen; 9) 'luvalla' yhden tai useamman kirjallisen päätöksen osaa tai kokonaisuutta, jolla myönnetään lupa käyttää laitoksen osaa tai koko laitosta tietyillä ehdoilla, joilla varmistetaan se, että laitos täyttää tämän direktiivin vaatimukset. Lupa voi koskea yhtä tai useampaa laitosta tai laitoksen osaa, jotka sijaitsevat samalla paikalla ja jotka ovat saman käyttäjän käytössä; 10) a) 'käytön muutoksella' muutosta laitoksen ominaisuuksissa tai toiminnassa tai laitoksen laajennusta, jolla saattaa olla vaikutuksia ympäristöön; b) 'olennaisella muutoksella' käytön muutosta, josta toimivaltaisen viranomaisen mukaan saattaa aiheutua merkittäviä ihmisiin tai ympäristöön kohdistuvia haittavaikutuksia; 11) 'parhaalla käytettävissä olevalla tekniikalla' tietyn toiminnan ja siinä käytettävien tapojen tehokkainta ja edistyneintä astetta, jolla voidaan osoittaa olevan sellaiset tekniset ja käytännölliset ominaisuudet, jotka soveltuvat periaatteessa käytännön pohjaksi raja-arvoille, joiden tarkoitus on estää, ja milloin se ei ole mahdollista, vähentää yleisesti päästöjä ja vaikutuksia koko ympäristöön; - 'tekniikalla' sekä käytettyjä menetelmiä että laitoksen suunnittelua, rakennetta, ylläpitoa, käyttöä sekä tapaa, jolla sen toiminta pysäytetään; - 'käytettävissä olevalla' menetelmiä, jotka on kehitetty sellaisessa mittakaavassa, että niiden käyttö kyseisellä teollisuuden alalla taloudellisesti ja teknisesti kannattavalla tavalla, kustannukset ja hyöty huomioon ottaen, on mahdollista; näitä keinoja joko voidaan käyttää tai tuottaa kyseisen jäsenvaltion alueella, jos kyseinen käyttäjä voi käyttää niitä kohtuullisin ehdoin; - 'parhaalla' menetelmää, jolla tehokkaimmin saavutetaan yleisesti korkea taso koko ympäristön suojelussa. Parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa määritettäessä tulisi ottaa erityisesti huomioon liitteessä IV luetellut osatekijät; 12) 'toiminnanharjoittajalla' ketä tahansa fyysistä tai oikeushenkilöä, joka käyttää tai jolla on hallinnassaan laitos tai, jos kansallisessa lainsäädännössä niin määrätään, kuka tahansa henkilö, jolle on luovutettu merkittävää taloudellista päätäntävaltaa laitoksen teknisen toiminnan suhteen. 3 artikla Toiminnanharjoittajan perusvelvollisuuksien yleiset periaatteet Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistua siitä, että laitosta käytetään siten, että a) kaikkiin asiaankuuluviin pilaantumista estäviin toimenpiteisiin on ryhdytty käyttäen parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa; b) merkittävää pilaantumista ei aiheuteta; c) jätteiden syntymistä vältetään kaatopaikoista 15 päivänä heinäkuuta 1995 annetun direktiivin 75/442/ETY (11) mukaisesti; jos jätteitä syntyy, ne käytetään hyödyksi tai, jos uudelleenkäyttö on teknisesti ja taloudellisesti mahdotonta, ne hävitetään siten, että niillä ei ole ympäristövaikutuksia tai vaikutus on mahdollisimman vähäistä; d) energiankäyttö on tehokasta; e) tarvittaviin toimenpiteisiin ryhdytään onnettomuuksien ehkäisemiseksi ja niiden seurausten rajoittamiseksi; f) tarvittaviin toimenpiteisiin ryhdytään toiminnan lopullisen päättymisen jälkeen, jotta pilaantumisvaara vältettäisiin ja tuotantoalue saatettaisiin tyydyttävään tilaan. Tämän artiklan noudattamiseksi riittää, että jäsenvaltiot varmistavat, että toimivaltaiset viranomaiset ottavat huomioon tässä artiklassa määritetyt yleiset periaatteet päättäessään luvan myöntämisehdoista. 4 artikla Luvan myöntäminen uusille laitoksille Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta uutta laitosta ei käytetä ilman tämän direktiivin mukaista lupaa, tämän rajoittamatta tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta 24 päivänä marraskuuta 1988 annetussa neuvoston direktiivissä 88/609/ETY (12) esitettyjä poikkeuksia. 5 artikla Luvan myöntäminen olemassa oleville laitoksille 1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta toimivaltaiset viranomaiset valvovat 6 ja 8 artiklan mukaisesti annettujen lupien avulla tai ehtoja asianmukaisesti uudelleen tarkistamalla ja tarpeellisesti ajanmukaistamalla, että olemassa olevia laitoksia käytetään 3, 7, 9, 10 ja 13 artiklan sekä 14 artiklan ensimmäisen ja toisen luetelmakohdan säätämien vaatimusten mukaisesti sekä 15 artiklan 2 kohdassa esitetyllä tavalla viimeistään kahdeksan vuoden kuluttua tämän direktiivin täytäntöönpanopäivästä lukien, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden yhteisön erityissäännösten soveltamista. 2. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet 1, 2, 11 ja 12 artiklan sekä 14 artiklan kolmannen luetelmakohdan, 15 artiklan 1, 3 ja 4 kohdan, 16 ja 17 artiklan sekä 18 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamiseksi olemassa oleviin laitoksiin tämän direktiivin täytäntöönpanopäivästä alkaen. 6 artikla Lupahakemukset 1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta toimivaltaiselle viranomaiselle osoitettu lupahakemus sisältäisi tiedot - laitoksesta ja sen toiminnasta, - raaka- ja lisäaineista sekä muista laitoksessa käytetyistä tai tuotetuista aineista tai energiasta, - laitoksen päästölähteistä, - laitoksen sijaintipaikan tilasta, - laitoksen arvioitujen päästöjen laadusta ja määrästä ympäristön eri osissa sekä päästöjen merkittävien ympäristövaikutusten erittelyn, - teknisistä keinoista tai muista menetelmistä, joilla pyritään estämään laitoksen aiheuttamat päästöt, tai jos se ei ole mahdollista, vähentämään niitä, - tarvittaessa toimenpiteistä laitoksen jätteiden synnyn ehkäisemiseksi ja jätteiden hyödyntämiseksi, - muista toimenpiteistä, jotta noudatettaisiin 3 artiklassa tarkoitettuja käyttäjän perusvelvollisuuksien yleisiä periaatteita, - ympäristöön joutuvien päästöjen valvontatoimenpiteistä. 2. Silloin kun direktiivissä 85/337/ETY (13) säädettyjen vaatimusten mukaisesti hankitut tiedot tai neuvoston tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta 24 päivänä kesäkuuta 1982 annetun direktiivin 82/501/ETY mukaisesti laadittu turvallisuuskertomus tai muut mitä tahansa muuta lainsäädäntöä soveltamalla hankitut tiedot mahdollistavat johonkin tämän artiklan säätämiin vaatimuksiin vastaamisen, voidaan nämä tiedot esittää lupahakemuksessa tai ne on liitettävä siihen. 7 artikla Yhtenäinen menettely lupien myöntämiseksi Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta luvan myöntämismenettely ja -ehdot olisivat täysin yhteensovitettuja silloin, kun siihen osallistuu useita toimivaltaisia viranomaisia, jotta voidaan taata tehokas yhtenäinen menettely kaikkien menettelyn osalta toimivaltaisten viranomaisten välillä. 8 artikla Päätökset Toimivaltainen viranomainen myöntää luvan, jonka ehdot takaavat, että laitos vastaa tässä direktiivissä säädettyjä vaatimuksia tai päinvastaisessa tapauksessa kieltäytyy myöntämästä lupaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden jäsenvaltioiden tai yhteisön määräyksistä johtuvien vaatimusten soveltamista. Kaikkiin myönnettyihin tai muutettuihin lupiin on sisällyttävä tässä direktiivissä tarkoitetut yksityiskohtaiset määräykset, joilla suojellaan ilmaa, vesiä ja maaperää. 9 artikla Luvan myöntämisehdot 1. Jäsenvaltiot varmistavat, että lupa käsittää kaikki tarvittavat toimenpiteet 3 ja 10 artiklassa tarkoitettujen vaatimusten täyttämiseksi, jotta varmistetaan ilman, veden ja maaperän suojelu ja saavutetaan näin koko ympäristön suojelun korkea taso. 2. Kun on kyse uudesta laitoksesta tai merkittävästä muutoksesta, johon sovelletaan direktiivin 85/337/ETY 4 artiklaa, kaikki mainitun direktiivin 5, 6 ja 7 artiklaa soveltamalla saadut asiaankuuluvat tiedot tai päätelmät on otettava huomioon lupaa myönnettäessä. 3. Luvan tulee käsittää päästöjen raja-arvot pilaaville aineille, erityisesti liitteessä III luetelluille, joita voidaan päästää kyseisestä laitoksesta merkittäviä määriä suhteessa niiden ominaisuuksiin ja siirtymiseen ympäristön osasta (vesi, ilma, maaperä) toiseen. Tarpeen vaatiessa lupa käsittää asiaankuuluvat maaperän ja pohjavesien suojelua sekä laitoksen jätehuoltoa koskevat määräykset. Tarvittaessa raja-arvoja voidaan täydentää tai ne voidaan korvata vastaavilla parametreillä ja teknisillä toimenpiteillä. Liitteen I kohdassa 6.6 tarkoitettujen laitosten osalta tämän kohdan mukaisesti määritetyissä päästöjen raja-arvoissa on otettava huomioon näihin laitosryhmiin soveltuvat käytännön näkökohdat. 4. Päästöjen raja-arvot, vastaavat parametrit ja edellisessä kohdassa tarkoitetut tekniset toimenpiteet perustuvat parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan, ilman määräystä tietyn erityiskeinon tai menetelmän käytöstä siten, että otetaan huomioon kyseisen laitoksen tekniset ominaisuudet, sen maantieteellinen sijainti sekä paikalliset ympäristöolosuhteet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 9 artiklan soveltamista. Kaikissa tapauksissa lupaehdot sisältävät määräyksiä epäpuhtauksien kaukokantautumisesta tai valtioiden rajat ylittävän ympäristön pilaantumisen minimoinnista sekä takaavat koko ympäristön korkean suojelun tason. 5. Lupa käsittää asianmukaiset vaatimukset päästövalvonnasta, ja siinä täsmennetään mittausmenetelmät, mittausten tiheys ja niiden arviointimenettely, ja se velvoittaa toimittamaan toimivaltaiselle viranomaiselle tarvittavat tiedot luvan ehtojen noudattamisen valvomiseksi. Liitteen I kohdassa 6.6 tarkoitettujen laitosten osalta tässä kohdassa tarkoitetuissa toimenpiteissä voidaan ottaa huomioon kustannukset ja hyödyt. 6. Lupa käsittää laitoksen muuhun kuin tavanomaiseen käyttöön liittyvät toimenpiteet. Tällä tavoin otetaan asiaan kuuluvalla tavalla huomioon laitoksen käynnistys, vuodot, virhetoiminnot, väliaikainen seisautus tai lopullinen toiminnan lakkauttaminen, jos on olemassa vaara, että kyseisillä toimilla on vaikutuksia ympäristöön. Lupaan voi myös sisältyä tilapäisiä poikkeuksia 4 kohdassa tarkoitettuihin vaatimuksiin, jos toimivaltaisen viranomaisen hyväksymä kunnostussuunnitelma varmistaa näiden vaatimusten noudattamisen kuuden kuukauden kuluessa ja jos suunnitelman toteuttaminen johtaa pilaantumisen vähentymiseen. 7. Lupa voi käsittää muita tämän direktiivin toteutumista palvelevia erityisehtoja jäsenvaltion tai toimivaltaisen viranomaisen asianmukaiseksi katsomassa määrin. 8. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa eri laitosryhmille omia erityisvelvoitteita yleisesti velvoittavien, lupaehtoihin kuulumattomien määräysten muodossa edellyttäen, että taataan yhtenäinen menettely ja vastaava koko ympäristön suojelun korkea taso, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin velvoitteen toteuttaa lupamenettely soveltamista. 10 artikla Paras käytettävissä oleva tekniikka ja ympäristölaatunormit Jos jokin ympäristölaatunormi edellyttää ankarampia ehtoja kuin mitä parhaan käytettävissä olevan tekniikan avulla voidaan saavuttaa, lupa edellyttää lisäehtoja, sanotun kuitenkaan rarjoittamatta muita toimenpiteitä, joihin voidaan ryhtyä ympäristölaatunormien noudattamiseksi. 11 artikla Parhaan käytettävissä olevan tekniikan kehitys Jäsenvaltiot huolehtivat, että toimivaltainen viranomainen seuraa parhaan käytettävissä olevan tekniikan kehitystä tai että siitä tiedotetaan viranomaiselle. 12 artikla Toiminnanharjoittajien laitoksissa tekemät muutokset 1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta toiminnanharjoittaja tiedottaa kaikista laitoksessa suunnitteilla olevista 2 artiklan 10 a alakohdan mukaisista muutoksista toimivaltaisille viranomaisille. Tarpeen vaatiessa toimivaltaiset viranomaiset ajanmukaistavat luvan tai sen ehdot. 2. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jottei mihinkään toiminnanharjoittajan laitoksessa suunnittelemaan 2 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettuun olennaiseen muutokseen ryhdytä ilman tämän direktiivin mukaista lupaa. Lupahakemuksen ja toimivaltaisten viranomaisten päätöksen tulee käsittää laitoksen osat sekä 5 artiklassa luetellut seikat, joita muutokset voivat koskea. 3, 6-10 artiklan ja 15 artiklan 1, 2 ja 4 kohdan tätä asiaa koskevia säännöksiä sovelletaan samalla tavalla. 13 artikla Toimivaltaisen viranomaisen suorittama lupaehtojen tarkistus ja ajanmukaistaminen 1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat säännöllisesti ja ajanmukaistavat tarpeen vaatiessa lupaehdot. 2. Tarkastus suoritetaan, jos - laitoksen aiheuttama pilaantuminen on sen kaltaista, että luvan nojalla voimassa olevat päästöjen raja-arvot olisi arvioitava uudelleen tai uusia päästöjen raja-arvoja olisi lisättävä, - olennaiset muutokset parhaissa käytettävissä olevissa teknisissä keinoissa mahdollistavat merkittävän vähennyksen päästöihin ilman kohtuuttomia kustannuksia, - menetelmän käytön tai toiminnan turvallisuus vaatii toisenlaisten keinojen käyttöönottoa, - uudet lainsäädännölliset toimenpiteet yhteisön tai jäsenvaltion taholta edellyttävät sitä. 14 artikla Lupaehtojen noudattaminen Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta - toiminnanharjoittaja täyttää laitoksessaan lupaehdot, - toiminnanharjoittaja tiedottaa toimivaltaiselle viranomaiselle säännöllisesti laitoksen päästöjen valvonnan tuloksista ja pienimmällä mahdollisella viiveellä kaikista tapahtumista tai onnettomuuksista, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, - laitosten toiminnanharjoittajat antavat toimivaltaisen viranomaisen edustajille kaiken tarvittavan avun, jotta nämä pystyvät suorittamaan onnistuneesti tarkastukset laitoksessa, ottamaan näytteitä ja keräämään kaiken tehtävänsä suorittamiseen tämän direktiivin mukaisesti tarvittavan tiedon. 15 artikla Tiedon saannin vapaus ja julkinen osallistuminen lupamenettelyyn 1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta uusien tai oleellisesti muutettavien laitosten lupahakemukset ovat asianmukaisen ajan yleisön saatavilla, jotta se voi ilmaista mielipiteensä ennen toimivaltaisen viranomaisen päätöstä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä heinäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY (14) soveltamista. Tämän päätöksen, joka käsittää vähintäänkin jäljennöksen luvasta sekä kaikista aikaisemmista ajanmukaistuksista, on myös oltava julkisesti saatavilla. 2. Edellä 9 artiklassa tarkoitettujen lupaehtojen mukaisesti saatujen, toimivaltaisen viranomaisen hallussa olevien päästöjä koskevien valvontatulosten on oltava julkisesti saatavilla. 3. Komissio julkaisee joka kolmas vuosi jäsenvaltioiden toimittamien aineistojen perusteella luettelon pääasiallisista päästöistä ja niiden aiheuttajista. Komissio päättää muodosta, jossa tiedot toimitetaan, sekä vaadituista tiedoista 19 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Komissio voi saman menettelyn mukaisesti ehdottaa tarvittavia toimenpiteitä, jotka tähtäävät tämän artiklan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen luetteloiden päästöjä koskevien tietojen vertailtavuuteen ja toisiaan täydentävään luonteeseen suhteessa muihin päästöjä käsitteleviin rekistereihin ja lähteisiin. 4. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 90/313/ETY 3 artiklan 2 ja 3 kohdassa olevien rajoitusten soveltamista. 16 artikla Tietojen vaihtaminen 1. Tietojen vaihtamiseksi jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet ilmoittaakseen komissiolle joka kolmas vuosi, ja ensimmäisen kerran 18 kuukauden kuluessa tämän direktiivin täytäntöönpanosta, saatavilla olevat tiedot liitteessä I olevista toimintaluokittain sovituista raja-arvoista sekä tarvittaessa parhaasta käytettävissä olevasta tekniikasta, joista arvot johdetaan erityisesti 9 artiklan säännösten mukaisesti. Myöhempiä ilmoituksia varten kyseisiä tietoja ajanmukaistetaan tämän artiklan 3 kohdassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti. 2. Komissio organisoi tietojen vaihtoa jäsenvaltioiden ja parhaista käytettävissä olevista teknisistä keinoista, niitä koskevista valvontamääräyksistä ja niiden kehityksestä kiinnostuneen teollisuuden välille. Komissio julkaisee tietojen vaihdon tulokset joka kolmas vuosi. 3. Tämän direktiivin täytäntöönpanoon ja sen tehokkuuteen suhteessa yhteisön muihin ympäristönsuojelukeinoihin liittyvät kertomukset laaditaan direktiivin 91/692/ETY 5 ja 6 artiklan mukaisesti. Ensimmäinen kertomus kattaa kolmen vuoden ajanjakson tämän direktiivin 21 artiklassa tarkoitetusta täytäntöönpanopäivästä alkaen. Komissio antaa tämän kertomuksen neuvoston käsittelyyn tarvittaessa ehdotuksin varustettuna. 4. Jäsenvaltiot perustavat tai nimeävät viranomaisen tai viranomaiset, jotka ovat vastuussa tietojen vaihdosta 1, 2 ja 3 kohdan mukaisesti, ja ilmoittavat tästä komissiolle. 17 artikla Valtioiden rajat ylittävät vaikutukset 1. Kun jäsenvaltio toteaa, että tietyn laitoksen käytöllä saattaa olla kielteisiä ja merkittäviä vaikutuksia toisen jäsenmaan ympäristöön, tai kun jäsenvaltio, joka saattaa voimakkaasti altistua ympäristövaikutuksille, tekee asiaa koskevan kyselyn, se jäsenvaltio, jonka alueella 4 artiklan tai 12 artiklan 2 a kohdan mukainen lupa on anottu, tiedottaa toiselle jäsenvaltiolle 6 artiklan mukaisesti esitetyt tiedot samanaikaisesti kun ne annetaan oman maan kansalaisten saataville. Nämä tiedot ovat pohjana tarvittaville neuvotteluille kahden jäsenvaltion välisissä keskinäisissä suhteissa vastavuoroisuus- ja yhdenvertaisuusperiaatteiden mukaisesti. 2. Jäsenvaltiot valvovat keskinäisissä suhteissansa, että 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa hakemukset annetaan asianmukaiseksi ajaksi yleisesti saataville mahdollisesti altistumisen kohteena olevassa jäsenvaltiossa, jotta tämä valtio voisi ottaa kantaa asiaan ennen toimivaltaisen viranomaisen päätöstä. 18 artikla Päästöjen raja-arvot yhteisössä 1. Komission ehdotuksesta neuvosto vahvistaa perustamissopimuksessa määrätyn menettelyn mukaisesti päästöjen raja-arvot liitteessä I tarkoitetuille laitosluokille ja liitteessä III tarkoitetuille pilaaville aineille, joiden suhteen yhteisöllisten toimien tarve on todettu, erityisesti 16 artiklassa säädetyn tietojen vaihdon perusteella. 2. Yhteisön yhteisten, tätä direktiiviä soveltamalla määriteltyjen päästöjen raja-arvojen puuttuessa sovelletaan liitteessä II tarkoitettujen direktiivien mukaisia asianmukaisia ja muiden yhteisön säädösten mukaisia päästöjen raja-arvoja liitteessä I tarkoitettuihin laitoksiin tämän direktiivin mukaisina päästöjen vähimmäisraja-arvoina. Liitteessä I olevissa 5.1 ja 5.5 kohdassa tarkoitettujen kaatopaikkojen osalta sovellettavat tekniset määräykset vahvistetaan kaatopaikoista annettua neuvoston direktiiviä 96/. . ./EY (15) noudattaen. 19 artikla Edellä 15 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu komiteamenettely Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä. Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä. 20 artikla Siirtymävaiheen säännökset 1. Direktiivin 84/360/ETY, direktiivin 76/464/ETY 3 ja 5 artiklan sekä 6 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan 2 kohdan sekä liitteessä II tarkoitettujen direktiivien lupajärjestelmiin liittyviä asiaankuuluvia säännöksiä sovelletaan olemassa oleviin ja liitteessä I tarkoitetuilla aloilla toimiviin laitoksiin siihen asti, kunnes toimivaltaiset viranomaiset ovat toteuttaneet tämän direktiivin 5 artiklassa tarkoitetut tarvittavat toimenpiteet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivillä 88/609/ETY säädettyjen poikkeuksien soveltamista. 2. Kohdassa 1 tarkoitettujen direktiivien lupajärjestelmiin liittyviä asiaankuuluvia säännöksiä ei enää sovelleta tämän direktiivin täytäntöönpanopäivänä uusiin, liitteessä I tarkoitetuilla aloilla toimiviin laitoksiin. 3. Direktiivi 84/360/ETY kumotaan 11 vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. Heti, kun 4, 5 tai 12 artiklassa säädetyt toimenpiteet on toteutettu jonkin laitoksen osalta, direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdassa säädettyä poikkeusta ei enää sovelleta tässä direktiivissä tarkoitettuihin laitoksiin. Neuvosto muuttaa komission ehdotuksesta tarpeen mukaan liitteessä II tarkoitettujen muiden direktiivien asiaankuuluvia säännöksiä niiden mukauttamiseksi tämän direktiivin vaatimuksiin ennen ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua direktiiviin 84/360/ETY kumoamispäivää. 21 artikla Täytäntöönpano 1. Jäsenvaltioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiivin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa pääasialliset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 22 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 23 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty . . . Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (1) EYVL N:o C 311, 17.11.1993, s. 6 ja EYVL N:o C 165, 1.7.1995, s. 9 (2) EYVL N:o C 195, 18.7.1995, s. 54 (3) Euroopan parlamentin lausunto annettu 14 päivänä joulukuuta 1994 (EYVL N:o C 18, 23.1.1995, s. 96), neuvoston yhteinen kanta annettu 27 päivänä marraskuuta 1995 (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja Euroopan parlamentin päätös tehty . . . (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) EYVL N:o C 138, 17.5.1993, s. 1 (5) EYVL N:o L 188, 16.7.1984, s. 20, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48). (6) EYVL N:o L 129, 18.5.1976, s. 23, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/692/ETY. (7) EYVL N:o L 175, 5.7.1985, s. 40 (8) Perusnormien vahvistamisesta väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta annettujen direktiivien muuttamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1980 annettu neuvoston direktiivin 80/836/Euratom, (EYVL N:o L 246, 17.9.1980, s. 1), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 84/467/ETY (EYVL N:o L 265, 5.10.1984, s. 4). (9) Geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa 23 päivänä huhtikuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/219/ETY, (EYVL N:o L 117, 8.5.1990, s. 1), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna komission direktiivillä 94/51/EY (EYVL N:o L 297, 18.11.1994, s. 29). (10) Geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön 23 päivänä huhtikuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/220/ETY, (EYVL N:o L 117, 8.5.1990, s. 15), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna komission direktiivillä 94/15/EY (EYVL N:o L 103, 22.4.1994, s. 20). (11) EYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 39, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48). (12) EYVL N:o L 336, 7.12.1988, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 90/656/ETY (EYVL N:o L 353, 17.12.1990, s. 59). (13) EYVL N:o L 230, 5.8.1982, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48). (14) EYVL N:o L 158, 23.6.1990, s. 56 (15) Sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä. LIITE I TEOLLISEN TOIMINNAN 1 ARTIKLASSA TARKOITETUT LUOKAT 1. Tämä direktiivi ei koske laitoksia tai laitosten osia, joita käytetään uusien tuotteiden ja menetelmien tutkimukseen, kehittämiseen tai testaamiseen. 2. Jäljempänä mainitut raja-arvot koskevat yleensä tuotantokapasiteetteja tai tuottoa. Jos sama käyttäjä suorittaa useampaa saman otsakkeen alle lukeutuvaa toimintaa samassa laitoksessa tai samalla paikalla, näiden toimintojen kapasiteetit lasketaan yhteen. 1. Energia-alan teollisuus 1.1. Polttolaitokset, joiden lämmöntuotto on enemmän kuin 50 MW (1*). 1.2. Kaasun- ja öljynjalostamot. 1.3. Koksinvalmistuslaitokset. 1.4. Kivihiiltä kaasuttavat ja nesteyttävät laitokset. 2. Metallien tuotanto ja jalostus 2.1. Malmien, mukaan lukien sulfidimalmit, pasutus- ja sintrauslaitokset. 2.2. Valurautaa tai terästä tuottavat laitokset (primääri- tai sekundäärisulatus), mukaan lukien jatkuvaan valuun käytettävät laitteet, joiden kapasiteetti ylittää 2,5 tonnia tunnissa. 2.3. Laitokset, joissa rautamalmeja jalostetaan: a) kuumavalssausmenetelmällä kapasiteetin ylittäessä 20 tonnia raakaterästä tunnissa; b) takomalla vasaroiden iskutyön ylittäessä 50 kilojoulea vasaraa kohti ja käytetyn lämmöntuoton ylittäessä 20 MW; c) sulalla metallilla suojakäsittelemällä käsittelykapasiteetin ylittäessä 2 tonnia raakaterästä tunnissa. 2.4. Rautametallivalimot, joiden tuotantokapasiteetti ylittää 20 tonnia päivässä. 2.5. Laitokset, a) joissa tuotetaan mineraaliperäisiä muokkaamattomia kirjometalleja, rikasteita tai sekundaarisia raaka-aineita metallurgisilla, kemiallisilla tai elektrolyysimenetelmillä; b) joissa sulatetaan kirjometalleja, käsittäen metalliseokset, mukaan luettuna rekuperaatiotuotteet, (puhdistaminen, sulattovalu) ja joiden sulatuskapasiteetti ylittää 4 tonnia päivässä lyijyn ja kadmiumin osalta tai 20 tonnia päivässä kaikkien muiden metallien osalta. 2.6. Metallien ja muovien pintakäsittelylaitokset, joissa käytetään elektrolyyttistä tai kemiallista menetelmää käytettävien käsittelyaltaiden vetoisuuden ollessa enemmän kuin 30 m³. 3. Mineraaliteollisuus 3.1. Laitokset, jotka tuottavat klinkkeriä (sementti) karuselliuuneissa, joiden tuotantokapasiteetti ylittää 500 tonnia päivässä, tai kalkkia karuselliuuneissa, joiden tuotantokapasiteetti ylittää 50 tonnia päivässä, tai muun tyyppisissä uuneissa, joiden tuotantokapasiteetti ylittää 50 tonnia päivässä. 3.2. Asbestia ja asbestipohjaisia tuotteita valmistavat laitokset. 3.3. Lasia valmistavat laitokset, mukaan lukien lasikuituja valmistavat laitokset, joiden sulatuskapasiteetti ylittää 20 tonnia päivässä. 3.4. Mineraaleja sulattavat laitokset, mukaan lukien mineraalikuituja valmistavat laitokset, joiden sulatuskapasiteetti ylittää 20 tonnia päivässä. 3.5. Laitokset, joissa valmistetaan polttamalla keraamisia tuotteita, kuten kattotiiliä, tiiliä, tulenkestäviä rakennuskiviä, laattoja, hiekkakiveä tai posliinia, ja joiden tuotantokapasiteetti ylittää 75 tonnia päivässä ja/tai uunin tilavuus ylittää 4 m³ ja lastauskapasiteetti 300 kg/m³. 4. Kemian teollisuus Tuotanto tämän kohdan toimintaluokissa tarkoitetussa merkityksessä tarkoittaa teollisessa mittakaavassa tapahtuvaa 4.1-4.6 kohdassa mainittujen aineiden tai aineryhmien kemiallista jalostamista. 4.1. Kemialliset laitokset, jotka valmistavat orgaanisen kemian perustuotteita, kuten: a) yksinkertaisia hiilivetyjä (suoraketjuisia tai rengasrakenteisia, tyydyttyneitä tai tyydyttymättömiä, alifaattisia tai aromaattisia), b) hapettuneita hiilivetyjä, erityisesti alkoholeja, aldehydejä, ketoneita, karboksyylihappoja, estereitä, asetaatteja, eettereitä, peroksideja, epoksihartseja, c) rikin hiilivetyjä, d) typen hiilivetyjä, erityisesti amiineja, amideja, typpipitoisia yhdisteitä tai nitraatteja, nitriilejä, syanaatteja, isosyanaatteja, e) fosforihiilivetyjä, f) halogeenihiilivetyjä, g) organometallisia johdannaisia, h) perusmuoveja (polymeerejä, synteettisiä kuituja, selluloosapohjaisia kuituja), i) synteettisiä kumeja, j) väriaineita, k) pinta-aktiivisia aineita. 4.2. Kemialliset laitokset, joissa valmistetaan epäorgaanisia kemiallisia perustuotteita, kuten a) kaasuja, kuten ammoniakkia, klooria tai vetykloridia, fluoria tai vetyfluoridia, hiilen oksideja, rikkiyhdisteitä, typen oksideja, vetyä, rikkidioksidia, karbonyylikloridia; b) happoja, kuten kromihappoa, vetyfluoridia, fosforihappoa, typpihappoa, kloorihappoa, rikkihappoa, oleiinihappoa, rikkihapokkeita; c) emäksiä, kuten ammoniumhydroksidia, kaliumhydroksidia, natriumhydroksidia; d) suoloja, kuten ammoniumkloridia, kaliumkloraattia, kaliumkarbonaattia, natriumkarbonaattia, perboraattia, hopeanitraattia; e) epämetalleja, metallioksideja tai muita epäorgaanisia yhdisteitä, kuten kalsiumkarbidia, piitä, piikarbidia. 4.3. Kemialliset laitokset, jotka valmistavat fosforiin, typpeen tai kaliumiin perustuvia lannoitteita (yksinkertaisia lannoitteita tai yhdisteitä). 4.4. Kasvinsuojeluaineiden lähtöaineita ja eliöntorjunta-aineita valmistavat kemialliset laitokset. 4.5. Farmaseuttisten valmisteiden lähtöaineita kemiallisella tai biologisella menetelmällä valmistavat laitokset. 4.6. Räjähteitä valmistavat kemialliset laitokset. 5. Jätehuolto Sanotun kuitenkaan rajoittamatta vaarallisia jätteitä koskevien 12 päivänä joulukuuta 1991 annetujen neuvoston direktiivin 75/442/ETY 11 artiklan ja direktiivin 91/689/ETY (2) 3 artiklan soveltamista: 5.1. Neuvoston direktiivin 91/689/ETY 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja vaarallisia jätteitä hävittävät ja uudelleenkäyttävät laitokset, sellaisina kuin ne määritellään direktiivin 75/442/ETY liitteissä II A ja II B (toiminnat R1, R5, R6, R8 ja R9) ja jäteöljyhuollosta 16 päivänä kesäkuuta 1975 annetulla direktiivillä 75/439/ETY (3), ja joiden kapasiteetti ylittää 10 tonnia päivässä. 5.2. Yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8 päivänä kesäkuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/369/ETY (4) ja yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21 päivänä kesäkuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/429/ETY (5) määritellyn kaltaiset yhdyskuntajätteiden polttolaitokset, joiden kapasiteetti ylittää 3 tonnia tunnissa. 5.3. Direktiivin 75/442/ETY liitteen II A otsakkeiden D8, D9 alla määritellyn kaltaiset vaarattomien jätteiden hävityslaitokset, joiden kapasiteetti ylittää 50 tonnia päivässä. 5.4. Kaatopaikkoja koskevan direktiivin 96/. . ./EY 2 artiklan b kohdassa määritellyn kaltaiset kaatopaikat, joihin tuodaan enemmän kuin 10 tonnia jätettä päivässä tai joiden kokonaiskapasiteetti on enemmän kuin 25 000 tonnia, lukuun ottamatta tämän direktiivin 3 artiklan 3 kohdan a alakohdassa lueteltuja paikkoja sekä inertiajätteen kaatopaikkoja. 6. Muu toiminta 6.1. Teollisuuslaitokset, joissa valmistetaan: a) sellua puusta tai muista raakakuiduista; b) paperia tai pahvia kapasiteetin ylittäessä 20 tonnia päivässä. 6.2. Kuitujen tai tekstiilien esikäsittely- (pesu, valkaisu, merserointi) tai värjäyslaitokset, joiden käsittelykapasiteetti ylittää 10 tonnia päivässä. 6.3. Nahanparkituslaitokset, joiden käsittelykapasiteetti on enemmän kuin 12 tonnia valmiita tuotteita päivässä. 6.4. a) Teurastamot, jotka tuottavat enemmän kuin 50 tonnia ruhoja päivässä, b) Sellaisten elintarvikkeiden käsittely ja jalostus, jotka valmistetaan - eläinperäisistä raaka-aineista (paitsi maidosta), valmiiden tuotteiden tuotannon ylittäessä 75 t/päivä, - kasviperäisistä raaka-aineista, valmiiden tuotteiden tuotannon ollessa enemmän kuin 300 t/päivä (neljännesvuosittain laskettavan keskiarvon perusteella). c) Maidon käsittely ja jalostus vastaanotetun maidon määrän ylittäessä 200 t/päivä (vuosittain laskettavan keskiarvon perusteella). 6.5. Ruhoja ja eläinperäistä jätettä hävittävät ja jälleenkäyttävät laitokset, joiden käsittelykapasiteetti ylittää 10 t/päivä. 6.6. Siipikarjan tai sikojen tehokasvatuslaitokset, joissa on enemmän kuin a) 40 000 siipikarjapaikkaa b) 2 000 paikkaa tuotantosioille (yli 30 kg:n painoisille) tai c) 750 emakkopaikkaa. 6.7. Aineiden, esineiden ja tuotteiden pintakäsittelylaitokset, erityisesti kiillotusta, painatusta, pinnoittamista, tahranpoistoa, vesikyllästystä, liimausta, maalausta, puhdistamista tai kyllästystä suorittavat laitokset, joissa käytetään orgaanisia liuottimia liuottimen kulutuskapasiteetin ylittäessä 150 kg tunnissa tai 200 t vuodessa. 6.8. Hiiliä (kovaa hiiltä) tai elektrografiittia polttamalla tai mekaanisesti valmistavat laitokset. (1*) Direktiivin 88/609/ETY olemassa olevia laitoksia koskevat materiaaliset vaatimukset ovat voimassa 31 päivään joulukuuta vuonna 2003. (2) EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 20, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/31/ETY (EYVL N:o L 168, 2.7.1994, s. 28). (3) EYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 23, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48). (4) EYVL N:o L 163, 14.6.1989, s. 32 (5) EYVL N:o L 203, 15.7.1989, s. 50 LIITE II LUETTELO 18 ARTIKLAN 2 KOHDASSA JA 20 ARTIKLASSA TARKOITETUISTA DIREKTIIVEISTÄ 1. Direktiivi 87/217/ETY asbestin aiheuttaman ympäristön pilaantumisen ehkäisemisestä ja vähentämisestä. 2. Direktiivi 82/176/ETY kloorialkalielektrolyysiteollisuuden elohopeapäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista. 3. Direktiivi 83/513/ETY kadmiumpäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista. 4. Direktiivi 84/156/ETY muiden alojen kuin kloorialkalielektrolyysiteollisuuden elohopeapäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista. 5. Direktiivi 84/491/ETY heksakloorisykloheksaanipäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista. 6. Direktiivi 86/280/ETY direktiivin 76/464/ETY liitteen luetteloon I sisältyvien tiettyjen vaarallisten aineiden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 88/347/ETY ja 90/415/ETY, jotka muuttavat direktiivin 86/280/ETY liitettä II. 7. Direktiivi 89/369/ETY yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä. 8. Direktiivi 89/429/ETY yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä. 9. Direktiivi 94/67/ETY vaarallisten jätteiden polttamisesta. 10. Direktiivi 92/112/ETY menettelytavoista titaanidioksiditeollisuuden jätteiden aiheuttaman pilaantumisen vähentämistä ja mahdollista poistamista koskevien ohjelmien yhdenmukaistamisesta. 11. Direktiivi 88/609/ETY tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/66/EY. 12. Direktiivi 76/464/ETY tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta. 13. Direktiivi 75/442/ETY jätteistä, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY. 14. Direktiivi 75/439/ETY jäteöljyhuollosta. 15. Direktiivi 78/319/ETY myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä. 16. Direktiivi 91/689/ETY vaarallisista jätteistä. 17. Direktiivi 96/. . ./EY kaatopaikoista. LIITE III LUETTELO TÄRKEIMMISTÄ PILAAVISTA AINEISTA, JOTKA ON OTETTAVA HUOMIOON, JOS NE LIITTYVÄT PÄÄSTÖJEN RAJA-ARVOJEN MÄÄRITYKSEEN ILMA 1. Rikin oksidit ja muut rikkiyhdisteet 2. Typen oksidit ja muut typpiyhdisteet 3. Hiilimonoksidi 4. Helposti haihtuvat orgaaniset yhdisteet 5. Metallit ja niiden yhdisteet 6. Pölyt 7. Asbesti (suspendoituneet hiukkaset, kuidut) 8. Kloori ja sen yhdisteet 9. Fluori ja sen yhdisteet 10. Arsenikki ja sen yhdisteet 11. Syaaniyhdisteet 12. Aineet ja valmisteet, joilla osoitetaan olevan ilman välityksellä karsinogeenisia, mutageenisia tai lisääntymiseen vaikuttavia ominaisuuksia 13. Polyklooratut dibentsodioksiinit ja polyklooratut dibentsofuraanit. VESI 1. Organohalogeeniyhdisteet ja aineet, jotka vesiympäristössä voivat muodostaa sellaisia yhdisteitä. 2. Organofosforiyhdisteet. 3. Orgaaniset tinayhdisteet. 4. Aineet ja valmisteet, joilla osoitetaan olevan karsinogeenisia, mutageenisia tai lisääntymiseen vaikuttavia ominaisuuksia vesiympäristössä tai sen välityksellä. 5. Pysyvät hiilivedyt ja pysyvät ja biokertyvät myrkylliset orgaaniset aineet. 6. Syaaniyhdisteet. 7. Metallit ja niiden yhdisteet. 8. Arsenikki ja sen yhdisteet. 9. Biosidit ja kasvinsuojeluaineet. 10. Suspendoituneet aineet. 11. Rehevöittymistä aiheuttavat aineet (erityisesti nitraatit ja fosfaatit). 12. Happitasapainoon epäedullisesti vaikuttavat aineet (jotka ovat mitattavissa parametreilla, kuten BHK, KHK). LIITE IV Seikkoja, jotka tulee ottaa huomioon yleisesti tai yksittäistapauksissa 2 artiklan 11 alakohdassa määritellyistä parhaista käytettävissä olevista teknisistä keinoista päätettäessä, kun otetaan huomioon toimenpiteestä mahdollisesti aiheutuvat kustannukset ja edut sekä turvallisuusnäkökohdat ja pilaantumisen ehkäisy: 1. vähän jätteitä tuottavien teknisten keinojen käyttö; 2. mahdollisimman vaarattomien aineiden käyttö; 3. prosessissa käytettyjen ja tuottettujen aineiden ja tarvittaessa jätteiden talteenotto- ja kierrätyskeinojen kehittäminen; 4. vertailukelpoiset menetelmät, laitteet ja käyttötavat, joita on kokeiltu menestyksekkäästi teollisessa mittakaavassa; 5. tekniikan kehitys ja tieteellisen tiedon kasvu; 6. kyseessä olevien päästöjen luonne, vaikutukset ja laajuus; 7. uusien tai olemassa olevien laitosten käyttöönottopäivä; 8. parhaan käytettävissä olevan teknisen keinon käyttöönottoon vaadittava aika; 9. raaka-aineiden (vesi mukaan luettuna) kulutus ja ominaisuudet sekä energiankäytön tehokkuus; 10. päästöjen kokonaisvaikutuksen ja ympäristöriskien ehkäisyn ja minimoimisen tarve; 11. onnettomuuksien ehkäisyn ja niiden ympäristöseurausten minimoimisen tarve; 12. komission 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti julkaisemat tiedot tai kansainvälisten järjestöjen julkaisemat tiedot. NEUVOSTON PERUSTELUT I. JOHDANTO 1. Komissio esitti 30 päivänä syyskuuta 1993 (1) neuvostolle EY:n perustamissopimuksen 130 s artiklan 1 kohtaan perustuvan ehdotuksen direktiiviksi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi. 2. Euroopan parlamentti antoi asiasta lausuntonsa ensimmäisessä käsittelyssä 14 päivänä joulukuuta 1994 (2) sekä talous- ja sosiaalikomitea oman lausuntonsa 27 päivänä huhtikuuta 1994 (3). 3. Näiden lausuntojen johdosta komissio toimitti 16 päivänä toukokuuta 1995 neuvostolle muutetun ehdotuksensa (4). 4. Neuvosto pääsi asiasta yksimielisyyteen 22 päivänä kesäkuuta 1995 ja vahvisti 27 päivänä marraskuuta 1995 yhteisen kantansa perustamissopimuksen 189 c artiklan mukaisesti. II. TAVOITE Direktiivisuunnitelman tarkoituksena on sen liitteessä I esitetyn teollisen toiminnan aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen, ja sillä pyritään saavuttamaan korkea koko ympäristön suojelun taso luomalla kyseeseen tulevia laitoksia koskeva lupamenettely, jossa ympäristön eri osia (ilmaa, vettä, maaperää) käsitellään yhtenäisellä tavalla. III. YHTEISEN KANNAN ERITTELY A. Yleisiä huomautuksia Kun on kyse direktiivistä, jossa ensi kertaa säädetään yhtenäistetyistä toimenpiteistä lupamenettelyssä, joka koskee niin erityyppisiä teollisuuslaitoksia kuin säädöksen 1 artiklassa tarkoitetaan ja jotka esitetään liitteessä I, neuvosto on katsonut, että oli tarpeellista saavuttaa mahdollisimman korkea koko ympäristön suojelun taso. Se on siten ottaen huomioon oikeudellisen perustan katsonut tarkoituksenmukaiseksi edellyttää, että tätä lupamenettelyä varten vaaditaan vähimmäismäärä tietoja joustavien arviointiperusteiden mukaisesti tapauksesta riippuen. Se on ottanut käyttöön järjestelyitä, joilla saadaan yhteisössä pitkällä tähtäimellä vähitellen aikaan tasapaino teknologian tasolla: tarkoituksena on vahvistaa yhteisön tasolla päästöjen raja-arvoja perustamissopimuksessa määrättyjä menettelyjä noudattaen ja, jos on todettu siihen olevan tarvetta, lähtemällä yhteisestä parhaan käytettävissä olevan tekniikan määritelmästä ja ottamalla erityisesti mukaan säännökset tietojen vaihtamisesta parhaasta käytettävissä olevasta tekniikasta sekä edustavista päästöjen raja-arvoista samoin kuin pääasiallisia päästöjä ja niiden lähteitä koskevan luettelon julkaisemisesta. Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on saada aikaan yhtenäistettyjä toimenpiteitä jättämällä täytäntöönpanokeinot, kuten toimivaltaisia viranomaisia koskevan järjestelyn, niiden päätösten lukumäärän, jotka muodostavat yhtenäistetyn luvan, sekä periaatteessa päästöjen raja-arvojen vahvistamisen jäsenvaltioiden päätettäviksi. Neuvosto on nämä perustelut huomioon ottamalla voinut joko osittain tai olennaisilta osiltaan ja joissain tapauksissa toisaalla direktiivissä hyväksyä sellaisinaan ne Euroopan parlamentin tekemät tarkistukset, jotka - komissio on muutetussa ehdotuksessaan hyväksynyt, lukuun ottamatta tarkistuksia 15, 26, 27, 35, 36, 40, 41, 43, 47, 54 ja 55, - komissio on hylännyt muutetussa ehdotuksessaan: tarkistukset 4, 5, 11, 13, 14, 18, 23, 24, 30, 31, 37, 45, 46. B. Erityisiä huomautuksia (Jotta kyseisten kahden tekstin samanaikaista lukemista helpotettaisiin, viitataan jäljempänä olevissa otsakkeissa muutettuun ehdotukseen (lihavoiduin kirjaimin) ja niitä seuraavissa huomautuksissa yhteiseen kantaan (tavallisin kirjaimin).) Neuvosto on lisännyt komission muutettuun ehdotukseen seuraavat komission hyväksymät muutokset. 1 artikla 1 artikla koskee direktiivin yleistä tarkoitusta ja sen soveltamisalaa. Tässä direktiivissä suositeltujen yhtenäistettyjen toimenpiteiden korostamiseksi on tavoitteeseen sisällytetty myös ajatus pilaantumisen yhtenäisestä ehkäisemisestä ja vähentämisestä. Tämän lisäksi siinä nimenomaisesti mainitaan jätteitä koskevat toimenpiteet. Soveltamisala rajoittuu parlamentin vaatimalla tavalla (tarkistus 7) liitteessä I tarkoitettuihin laitoksiin. 2 artikla "Aineen" määritelmä (2 artiklan 1 kohta) koskee nyt myös "valmisteita", sikäli kuin siinä on viitattu alkuaineiden yhdisteisiin; lopputuotteita ei ole enää suljettu pois (tarkistus 8) toisin kuin radioaktiiviset aineet ja geneettisesti muunnetut organismit, jos ne ovat direktiivien 90/836/Euratom sekä 90/219/ETY ja 90/220/ETY mukaisia. "Pilaamisen" ja "päästön" määritelmiin on otettu mukaan myös "tärinä" (tarkistukset 9 ja 10), ja aikaisempien alakohtien a ja b yhdistämiseksi viimeksi mainitussa määritelmässä otetaan huomioon myös "suorat tai epäsuorat" päästöt. Teknisistä syistä neuvosto ei ole ottanut mukaan "valoa" koskevaa mainintaa. Tarkistus 11 on otettu mukaan "luvan" määritelmään (2 artiklan 9 kohta), jonka mukaan lupa voi koskea yhtä tai useampaa samalla paikalla sijaitsevaa laitosta tai laitoksen osaa. Tarkistuksen 12 osalta neuvosto on katsonut, että oli tarkoituksenmukaisempaa muotoilla alkuperäisen ehdotuksen "olennaisen muutoksen" määritelmä uudelleen siten, että toimivaltaisille viranomaisille on tiedotettava jokaisesta "käytön muutoksesta" (2 artiklan 10 kohdan a alakohta), jolla saattaa olla vaikutuksia ympäristöön (vrt. 12 artikla). Näiden tulee arvioida, onko kyse "olennaisesta muutoksesta" (b alakohta), joka johtaa täysimittaiseen lupamenettelyyn, mikäli muutos vaikuttaa olennaisella tavalla haitallisesti ympäristöön (vrt. 12 artiklan 2 kohta). Neuvosto on katsonut tarpeelliseksi tarkentaa näitä määritelmiä tämänsuuntaisesti, jotta voidaan varmistaa, että tietyt, jo olemassa olevat laitokset, joilla ei vielä ole lupaa, voitaisiin ainakin "olennaista muutosta" koskevan säännöksen soveltamisella saattaa direktiivin säännösten mukaisiksi. Neuvosto on hyväksynyt tarkistukset 13 ja 14, jotka koskevat "parhaan käytettävissä olevan tekniikan" määritelmää (2 artiklan 11 kohta). Tarkistuksen 13 alkuosa on 9 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä virkkeessä ja jälkiosa liitteessä IV olevassa 4 kohdassa. Tarkistus 14 on sisällytetty sellaisenaan "parhaan" alamääritelmään; kyseinen käsite (kustannukset ja edut) on kuitenkin siirretty liitteen IV johdantoon sekä "käytettävissä olevan" alamääritelmään, jossa tarkastellaan käsitettä "taloudellisesti kannattava". Neuvosto ei ole hyväksynyt tarkistusta 15. Se on kuitenkin osaksi mukana toisaalla direktiivissä: 4 artiklassa, liitteen I kohdassa 1.1., 5 artiklan 1 kohdan lopussa ja 8 artiklan ensimmäisessä alakohdassa. Olemassa olevan laitoksen määritelmää on kuitenkin katsottu tarpeelliseksi laajentaa koskemaan myös sellaista laitosta, jonka osalta on tehty täydellinen hakemus, edellyttäen kuitenkin, että kyseinen laitos otetaan käyttöön viimeistään vuoden kuluttua tämän direktiivin täytäntöönpanopäivästä. 2 a artikla (uusi) Neuvosto on olennaisilta osiltaan ottanut tarkistuksen 2 ja 16 sisällön 3 artiklaan (ja vastaavasti johdanto-osan 11 kohtaan) ja 5 artiklan 1 kohtaan, sekä tarkistuksessa 16 olevan 3 kappaleen osalta 12 artiklan 2 kohtaan. Tässä artiklassa on osittain otettu huomioon tarkistuksen 20 sisältö ja sen d alakohdassa on lisäksi hyväksytty osa tarkistuksesta 7. 4 artikla Neuvosto on muotoillut 5 artiklan uudelleen sen selkeyttämiseksi. Se on tehnyt selvän eron välitöntä (2 kohta) ja myöhemmin tapahtuvaa (1 kohta) soveltamista koskevien säännösten kesken. Se on myös lykännyt olemassa oleville laitoksille asetettua velvollisuutta noudattaa asiaankuuluvaa menettelyä koskevia säännöksiä kahdeksan vuoden päähän direktiivin täytäntöönpanosta. Direktiivin valinnaisen luonteen huomioon ottaen neuvosto ei ole ottanut käyttöön taloudellista välinettä olemassa olevien laitoksien toiminnanharjoittajien kannustamiseksi mukautumaan nopeammin sen säännöksiin (tarkistus 17). 5 artikla Neuvosto on 6 artiklan 1 kohdan viidennessä luetelmakohdassa noudattanut olennaisilta osiltaan Euroopan parlamentin tarkistusta 18; se on kuitenkin pitänyt täsmällisempää "erittelyn" käsitettä parempana kuin "arviointia". Se on lisäksi katsonut tarpeelliseksi, että hakemus käsittää myös kuvauksen laitoksen sijaintipaikan tilasta samoin kuin toimenpiteistä 3 artiklassa tarkoitettujen käyttäjän perusvelvollisuuksien noudattamiseksi; tämän lisäksi se on jätteiden osalta ottanut mukaan tärkeän, niiden synnyn ehkäisemistä koskevan näkökohdan. Vaikka onnettomuuksien ehkäisemis- ja rajoittamiskeinoja koskeva kuvaus on poistettu hakemukselle asetettavista vaatimuksista, se on toisaalta otettu mukaan liitteeseen IV (kohta 11), jotta toiminnanharjoittaja ottaisi parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa määritellessään huomioon nämä seikat. 6 artikla Neuvosto on katsonut, että tässä artiklassa (7 artikla) tulisi korostaa tässä direktiivissä painotettuja yhtenäistettyjä toimenpiteitä samalla tavoin kuin 1 artiklassa. Se on tässä tärkeässä artiklassa myös korostanut, että on syytä kiinnittää yhtä paljon huomiota menettelyn yhteeensovittamiseen kuin lupaehtoihin silloin, kun menettelyyn osallistuu useita toimivaltaisia viranomaisia. 8 artikla Tarkistuksen 23 alkuosa on mukana luvan myöntämisehtoja koskevan 9 artiklan 1 kohdassa siten, että siinä viitataan 3 artiklaan (toiminnanharjoittajan velvollisuudet) ja 10 artiklaan (parhaat käytettävissä olevat tekniset keinot ja ympäristölaatunormit). Viittausta 5 artiklaan ei ole säilytetty, koska tämä sisältää ristiviittauksen 3, 9 ja 10 artiklaan. Koska neuvosto katsoo, että direktiivissä tulisi korostaa enemmän sen suhdetta direktiiviin 85/337/ETY, se on lisännyt 2 kohdan, jotta lupaa myönnettäessä otettaisiin tämä seikka paremmin huomioon. Tarkistus 24 on mukana kolmannessa kohdassa siten, että lupa käsittää pakollisena ("tulee sisältää") päästöjen raja-arvot. Neuvosto on myös tehnyt lisäyksen, jonka mukaan lupa käsittää tarpeen vaatiessa määräyksiä pohjavesien suojelusta sekä laitoksen jätehuollosta. Parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa (vrt. 16 artikla) koskevan tietojen vaihtamisen huomioon ottamista tarkoittava, muutetun ehdotuksen aiemman 2 kohdan viimeinen virke on siirretty liitteessä IV olevaan 12 kohtaan. Sikäli kuin paras käytettävissä oleva tekniikka määritellään toimialoittain, kun taas "lupaehdot" määrätään laitoksittain, neuvoston kanta on, että ehdoissa tulisi voida ottaa huomioon tietyt erityiset arviointiperusteet, kuten maantieteellinen sijainti ja paikalliset ympäristöolosuhteet. Tämän johdosta on harkittu tarkoituksenmukaisemmaksi ottaa ne ennakolta huomioon yksittäisen luvan perusteluissa kuin sijoittaa ne liitteessä IV mainittujen, huomioon otettavien seikkojen joukkoon. Joka tapauksessa näiden perusteiden arviointi on suoritettava yhdessä niiden perusteiden kanssa, joilla tulee taata niin epäpuhtauksien kaukokantautumisen tai valtioiden rajat ylittävän ympäristön pilaantumisen minimointi kuin koko ympäristön suojelun korkea taso. Lisäksi johdanto-osan 18 kohdassa ilmaistaan selkeästi, että jäsenvaltiot määrittelevät, kuinka kyseiset seikat on otettava huomioon. Tämän johdosta myös osa tarkistuksesta 23 sisältyy 4 kohtaan, sikäli että uudessa lupahakemuksessa on otettava asianmukaisesti huomioon paikalliset ympäristöolosuhteet, mikäli se koskee laitosta, joka sijaitsee sellaisella alueella, jolle on keskittynyt huomattavasti teollista toimintaa. Sen sijaan, että toiminnan lopullista päättymistä koskeva säännös poistettaisiin kokonaan (komission ehdotuksen 4 kohta) (ks. tarkistus 26), neuvosto on pitänyt hyödyllisenä säilyttää sen sisältämä ajatus vähemmän tiukassa muodossa 6 kohdassa, jotta luvassa voitaisiin sopivalla tavalla ottaa tämä seikka huomioon. Tarkistuksella 27 lisätty "käyttöönoton" käsite sisältyy jo "käynnistämiseen". On pidetty tärkeänä ottaa huomioon myös poikkeavat tilanteet, kuten väliaikaiset seisautukset ja vuodot. Neuvosto on lisäksi säätänyt mahdollisuudesta soveltaa tarkoin määritellyissä rajoissa tilapäisiä poikkeuksia tavanomaisista käyttöehdoista (6 kohta) ja antanut jäsenvaltioille mahdollisuuden vahvistaa eri laitosryhmiä varten yleisesti velvoittavia määräyksiä pitämällä kuitenkin kiinni velvoitteesta soveltaa niihin lupamenettelyä (8 kohta). 9 artikla Neuvosto, kuten Euroopan parlamenttikaan, ei ole voinut antaa täyttä tukeaan yhtenäisille "päästöjen raja-arvoja / ympäristölaatunormeja" koskeville toimille, joita komissio on suositellut, ja jotka eräältä osaltaan tarkoittaisivat, että sallittaisiin jättää soveltamatta parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa, mikäli paikallinen ympäristön tila on erityisen tyydyttävä. Neuvosto on säilyttänyt melkein kokonaan tarkistuksen 30 kolmannen kohdan, jonka ensimmäinen virke sisältyy 9 artiklan 4 kohtaan ja jonka toinen virke muodostaa muiden toimenpiteiden ohella nykyisen 10 artiklan. 11 artikla Neuvosto on muotoillut 12 artiklan uudelleen yhdenmukaisesti 2 artiklan 10 alakohdan määritelmien sisältämien ajatusten kanssa. Sen toisessa kohdassa korostetaan sitä, että jokainen olennainen muutos johtaa "raskaan" lupamenettelyn käyttöön. Siinä mainitaan nyt myös ne artiklat, joita on syytä noudattaa. 14 artikla Neuvosto on muotoillut uudelleen 15 artiklan säilyttämällä kuitenkin sen säännökset sisältönsä osalta. Koska täydellinen hakemus käsittää tarpeen vaatiessa direktiivissä 85/337/ETY säädetyt tiedot (selvitykset vaikutuksista) (vrt. 6 artiklan 2 kohta), tarkistus 35 on otettu asiallisesti huomioon (15 artiklan 1 kohta). Neuvosto ei ole hyväksynyt muutetussa ehdotuksessa olevaa tarkistusta 36 sillä perusteella, että direktiivin 90/313/ETY 5 artiklassa on jo säädetty mahdollisuudesta tehdä tietojen antaminen maksulliseksi. Neuvosto on Euroopan parlamentin tavoin pitänyt tarpeellisena, että saadaan käytettäväksi päästöjä koskeva luettelo, ja on siksi hyväksynyt tarkistuksen 31. Komissio julkaisee jäsenmaiden toimittamien tietojen perusteella joka kolmas vuosi tiedot pääasiallisista päästöistä ja niiden aiheuttajista. Komissiota avustaa III a menettelyn mukainen komitea, josta on säädetty 19 artiklassa. Johdanto-osan 24 kohdassa esitetään perustelut näille säännöksille, ja se kuvastaa siten tarkistuksen 4 taustalla olevaa ajatusta. 15 artikla Neuvosto on avoimuuteen pyrkien antanut komission tehtäväksi julkaista tietojen vaihtamisen tulokset joka kolmas vuosi (16 artiklan 2 kohta). Jotta neuvosto voisi ottaa huomioon tätä direktiiviä täytäntöön pantaessa ilmenneet seikat, se on lisäksi antanut komission tehtäväksi varustaa tarvittaessa asianmukaisin ehdotuksin ensimmäiseltä kolmen vuoden jaksolta annettava toimeenpanoa koskeva kertomus. 16 artikla Neuvosto on selventänyt valtioiden rajat ylittäviä vaikutuksia koskevan 17 artiklan sanamuotoa ja tuonut paremmin esiin kansalaisten mahdollisuudet saada tietoa. 17 artikla Neuvosto ei ole säilyttänyt säännöstä, jonka mukaan komissio voisi kuulemismenettelyä käyttämällä muuttaa direktiivin soveltamisalaa (1 artikla yhdessä liitteiden I ja III kanssa). Sen sijaan neuvosto on sen periaatteen mukaisesti, että jäsenvaltioiden on ensi sijassa vahvistettava päästöjen raja-arvot, voinut yhtyä parlamentin tarkistuksessaan 37 esittämään näkökantaan, jonka mukaan vahvistetaan yhteisön päästöjen raja-arvot perustamissopimuksessa määrättyjä menettelyjä noudattaen, kuitenkin sillä ehdolla, että tällainen tarve toimille on voitu osoittaa erityisesti 16 artiklassa säädetyn tietojenvaihdon perusteella. Neuvosto on sen vuoksi muuttanut 18 artiklaa ja on lisännyt johdanto-osaan 28 kohdan tarkistuksen 5 sisällön perusteella. Neuvosto on lisäksi katsonut tarpeelliseksi tarkentaa, että muissa yhteisön säädöksissä vahvistettuja yhteisön päästörajoja on pidettävä tässä direktiivissä tarkoitettuina vähimmäisraja-arvoina. 18 artikla Neuvosto ei ole hyväksynyt 18 artiklaa sellaisena kuin se on muotoiltu uudelleen sen jälkeen kun tarkistus 40 on lisätty muutettuun ehdotukseen. Se on katsonut, että artiklan ensimmäistä kohtaa itse asiassa jo sovelletaan siltä osin kuin se vastaa sisällöltään perustamissopimuksen 130 t artiklaa; direktiivisuunnitelman oikeudellisen perustan valossa jäsenvaltiot voivat vapaasti lisätä sen toiseen alakohtaan vaihtoehtoja, jos ne ovat perustamissopimuksen mukaisia. Kolmas alakohta sisälsi vastaavan säännöksen kuin direktiivi 83/189/ETY, joka pysyy täysin voimassa ja jonka perusajatus on otettu mukaan yhteisen kannan 18 artiklaan. 19 artikla Neuvosto on halunnut selventää siirtymävaiheen säännöksiä. Se on johdonmukaisuuden vuoksi erityisesti tarkentanut suureen määrään liitteessä I tarkoitettuja laitoksia sovellettavien direktiivien ja tämän direktiivisuunnitelman säännösten toisiinsa sovittamista nyt ja tulevaisuudessa. Tässä tarkoituksessa se on laajentanut liitettä II, joka sisältää ne direktiivit, joiden eräitä säännöksiä tulee muuttaa viimeistään yhdentoista vuoden kuluttua direktiivin voimaantulopäivästä. Liite I Neuvosto on ottanut liitteeseen I johdantokappaleen, jossa toisaalta suljetaan soveltamisalan ulkopuolelle tutkimus- ja kehittämislaitokset ja toisaalta tarkennetaan vahvistettuja raja-arvoja. Siinä on tämän ohella otettu käyttöön tai mukautettu raja-arvoja sen mukaan, mikä on arvioinnin kohteena oleva laitos. Neuvosto on myös laajentanut liitettä I lukuisilla luokilla ja otsakkeilla (esim. 2.1., 2.3., 2.6., 4., 5.1., 5.4., 6.4., 6.6., 6.8.). Kohtaa 6.6. silmällä pitäen neuvosto on ottanut 9 artiklan 4 ja 5 kohtiin erityisiä soveltamissäännöksiä. Neuvosto on ottanut huomioon myös tarkistukset 44, 45 ja 46 5.1. kohdassa sekä tarkistuksen 49 2.6. kohdassa. Neuvosto ei sen sijaan ole voinut yhtyä Euroopan parlamentin tarkistukseen 41, koska sen mielestä ydinenergialaitokset kuuluvat Euratomin perustamissopimuksen alaan. Neuvosto ei myöskään ole voinut säilyttää tarkistusta 43 ja 47. Liite III Neuvosto on päätynyt ohjeelliseen luetteloon niistä tärkeimmistä pilaavista aineista, jotka on otettava huomioon määriteltäessä päästöjen raja-arvoja. Se on järjestänyt uudelleen ja laajentanut komission alkujaan laatimaa luetteloa; se on erityisesti lisännyt luettelon ilmaa koskevaan osioon kaikki metallit ja niiden yhdisteet, polyklooratut dibentsodioksiinit ja polyklooratut dibentsofuraanit sekä vettä koskevaan osioon biosidien ja kasvinsuojeluaineiden lisäksi (tarkistus 53) kaikki metallit, pysyvät ja biokertyvät myrkylliset orgaaniset aineet, kaikki syaaniyhdisteet, arsenikit samoin kuin happitasapainoon epäedullisesti vaikuttavat aineet. Neuvosto ei ole teknisistä syistä voinut ottaa huomioon tarkistuksia 54 ja 55. Liite IV Neuvosto on katsonut, että sen on 2 artiklan 6 ja 11 kohtaa koskevien huomautusten lisäksi otettava mukaan muita arviointiperusteita, kuten mahdollisimman vaarattomien aineiden käytön (kohta 2), jätteiden talteenotto- ja kierrätyskeinojen kehittämisen (kohta 3) ja laitosten käyttöönottopäivän (kohta 7). Kohta 9 on muotoiltu uudelleen siten, että siinä otetaan huomioon tarkistuksen 7 toinen osa (raaka-aineiden kulutus sekä energiankäytön tehokkuus). (1) EYVL N:o C 311, 17.11.1993 (2) EYVL N:o C 18, 23.1.1995 (3) EYVL N:o C 195, 18.7.1995 (4) EYVL N:o C 165, 1.7.1995