Päätöksenteossa eli äänestettäessä (katso yleissopimuksen 11 artikla), 1 000 ääntä jakautuu kymmenelle viejäjäsenelle (mukaan luettuna unionin 243 ääntä) ja 1 000 ääntä 18 tuojajäsenelle. On syytä korostaa, että kansainvälinen viljaneuvosto toimii periaatteessa yhteisymmärryksessä, ja on hyvin harvinaista, että äänestys todella järjestetään.

Kansainvälinen viljaneuvosto on hallitustenvälinen organisaatio, joka pyrkii saavuttamaan yleissopimuksen 1 artiklassa asetetut tavoitteet. Kansainvälisen viljaneuvoston tavoitteena on erityisesti:

2.3.Kansainvälisen viljaneuvoston suunniteltu säädös

Kansainvälisen viljaneuvoston on määrä tehdä 49. istunnossaan 10. kesäkuuta 2019 päätös yleissopimuksen voimassaolon jatkamisesta kahdella vuodella, jäljempänä ’suunniteltu säädös’.

Yleissopimuksen 33 artiklaan perustuvan suunnitellun säädöksen tarkoituksena on mahdollistaa kansainvälisen viljaneuvoston työskentelyn jatkuminen.

Yleissopimuksen voimassaolon pidennys kattaa 1. heinäkuuta 2019 alkavan ja 30. kesäkuuta 2021 päättyvän ajanjakson.

3.Unionin puolesta otettava kanta

Unioni teki neuvoston päätöksellä 96/88/EY viljojen kauppaa koskevan vuoden 1995 yleissopimuksen, jäljempänä ’yleissopimus’, joka oli voimassa 30. kesäkuuta 1998 saakka ja jonka voimassaoloa on sittemmin säännöllisesti jatkettu. Yleissopimuksen voimassaoloa jatketaan aina enintään kahdeksi vuodeksi yleissopimuksen 33 artiklan mukaisesti. Viimeksi voimassaoloa jatkettiin kansainvälisen viljaneuvoston päätöksellä vuoden 2017 kesäkuussa, ja sopimus on voimassa 30. kesäkuuta 2019 asti. Unioni on aina ollut kansainvälisen viljaneuvoston aktiivinen jäsen, ja yleissopimuksen jatkaminen kahdella vuodella on unionin edun mukaista. Unioni on merkittävä viljantuottaja, johtava vehnän ja ohran viejä ja suurin maissin tuoja. Tällä ehdotuksella komissio pyytää neuvostolta valtuutusta äänestää unionin nimissä kansainvälisessä viljaneuvostossa sen puolesta, että sopimuksen voimassaoloa jatketaan 30. kesäkuuta 2021 saakka. Virallinen päätös yleissopimuksen voimassaolon jatkamisesta on määrä tehdä 10. kesäkuuta 2019 Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa järjestettävässä kansainvälisen viljaneuvoston 49. istunnossa.

4.Oikeusperusta

4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

Ilmaisu ’säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia’ käsittää myös sellaiset säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla, mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti sen säännöstön sisältöön, jonka unionin lainsäätäjä antaa”.

4.1.2.Soveltaminen tässä asiassa

Kansainvälisen viljaneuvoston suunniteltu säädös jatkaa yleissopimuksen voimassaoloa, ja yleissopimus on unionia sitova kansainvälinen sopimus. Suunnitellulla säädöksellä on siis oikeusvaikutuksia.

Suunnitellulla säädöksellä ei täydennetä eikä muuteta sopimuksen institutionaalisia rakenteita.

Tämän vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

4.2.Aineellinen oikeusperusta

4.2.1.Periaatteet

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos toinen näistä tavoitteista tai osatekijöistä on mahdollista määritellä pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää.