[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 16.10.2006

KOM(2006) 593 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

siitä, miten jäsenvaltiot ovat edistäneet vapaaehtoisia maksuttomia kudosten ja solujen luovutuksia

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

siitä, miten jäsenvaltiot ovat edistäneet vapaaehtoisia maksuttomia kudosten ja solujen luovutuksia

1. JOHDANTO

Ihmiskudosten ja -solujen luovuttamista, hankintaa, testausta, käsittelyä, säilömistä, säilytystä ja jakelua koskevien laatu- ja turvallisuusvaatimusten vahvistamisesta 31. maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/23/EY[1] 12 artiklan mukaisesti tässä raportissa esitetään tiivistelmä toimenpiteistä, joihin jäsenvaltiot[2] ovat pyrkineet varmistaakseen vapaaehtoiset maksuttomat luovutukset, ja määritellään toimenpiteet, joihin komissio aikoo yhteisön tasolla ryhtyä. Yksittäisten maiden raportteihin voi tutustua SANCO:n www-sivustolla osoitteessahttp://ec.europa.eu/health/ph_threats/human_substance/blood_tissues_organs_en.htm.

Tämä raportti käsittelee kudosten ja solujen luovutusta yleisesti. Sukusolujen luovutuksesta on tehty erillinen raportti.[3] Jäsenvaltioilta saatuja tietoja toimenpiteistä, joihin ne ovat pyrkineet varmistaakseen vapaaehtoiset maksuttomat kudosten ja solujen luovutukset, on tarvittaessa täydennetty sukusoluja käsitelleessä raportissa esitellyillä tuloksilla.

2. VAPAAEHTOISEN MAKSUTTOMAN LUOVUTUKSEN PERIAATE

Kudosten ja solujen vapaaehtoisen maksuttoman luovutuksen periaate tunnustettiin ensimmäisen kerran Espanjassa vuonna 1979 ja Luxemburgissa, Belgiassa ja Suomessa 1980-luvun alussa. Vaikka vapaaehtoisen maksuttoman verenluovutuksen periaate on ollut useissa jäsenvaltioissa[4] hyväksytty käytäntö yli 50 vuoden ajan, useimmat jäsenvaltiot ovat tunnustaneet tämän periaatteen kudosten ja solujen osalta vasta 1990-luvulla tai vuoden 2000 jälkeen.

Kaikki raporttinsa toimittaneet 24 jäsenvaltiota ovat vuodesta 2006 lähtien lainsäädännössään tunnustaneet tämän periaatteen. Ne kaksi jäsenvaltiota (Kypros ja Malta), joiden lainsäädännössä ei säännelty kudosten ja solujen vapaaehtoisen maksuttoman luovutuksen periaatetta, ovat lisänneet nämä säännökset lainsäädäntöönsä saattaessaan kudoksia ja soluja koskevan direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti ovat nyt sisällyttäneet tämän periaatteen lainsäädäntöönsä, kun se aiemmin oli annettu ohjeiden muodossa (ks. kuvat 1 ja 2[5]).

Yksikään jäsenvaltio ei ole tietoinen tapauksista, joissa luovuttajat olisivat saaneet korvauksen kudosten ja solujen luovuttamisesta.

[pic][pic]

3. KUDOSTEN JA SOLUJEN LUOVUTTAMISEN KORVAAMINEN

Kudosten ja solujen vapaaehtoisten maksuttomien luovutusten periaatteen mukaisesti luovuttajat eivät voi saada palkkiota, mutta heille voidaan maksaa korvaus, joka on tiukasti rajattu luovutukseen liittyvien kulujen ja haittojen korvaamiseen. Jäsenvaltiot määrittävät korvauksen maksamisen edellytykset.[6]

Viisitoista jäsenvaltiota sallii nykyisin korvausten maksamisen luovuttajille mutta yhdeksän ei (Alankomaat, Itävalta, Latvia, Liettua, Malta, Portugali, Puola, Slovakia ja Viro[7]). Korvauksen sallivista jäsenvaltioista enemmistö on määritellyt korvauksen maksamisen edellytykset lailla tai virallisilla säännöillä. Irlanti, Ruotsi ja Tanska ilmoittivat, etteivät ne ole määritelleet tällaisia edellytyksiä, ks. kuva 3.[8]

[pic]Jotkin maat sallivat vain tietyntyyppisten kudosten tai solujen luovuttamiseen liittyvien kulujen ja haittojen korvaamisen. Virossa voidaan korvata ainoastaan sukusolujen luovuttajille aiheutuneet kulut. Yhdistynyt kuningaskunta sallii korvaukset vain joissakin eläviin luovuttajiin liittyvissä tapauksissa, kuten luuydinluovutuksissa.

Korvattavien kulujen tyyppi vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen. Jotkin jäsenvaltiot tarkentavat, että ainoastaan ne kulut korvataan, joita sosiaalivakuutus ei korvaa (Unkari). Useat jäsenvaltiot korvaavat ainoastaan toteutuneet kulut ja vain silloin, kun niistä on tositteet (Italia, Kypros, Tanska ja Unkari).

3.1. Matkakulut

Kaikki ne 15 jäsenvaltiota, jotka sallivat kulukorvaukset, korvaavat matkakulut.

Tšekki korvaa ainoastaan julkista liikennettä käyttäen aiheutuneet matkakulut. Suomi sallii matkakulujen korvaamisen silloin, kun ne liittyvät sairauden hoitoon tai kuntoutukseen. Yhdistyneessä kuningaskunnassa hematopoeettisten kantasolujen luovutuksista maksettava korvaus kattaa myös luovuttajan mukana tulevan yhden perheenjäsenen tai ystävän matkakulut. Ranskassa on samanlainen järjestely mukana tulevan henkilön majoituskulujen korvaamiseksi.

3.2. Ansionmenetys

Toinen yleisesti sallittu korvaustyyppi on ansionmenetyksen korvaaminen (ks. kuva 4)[9]. Tämän korvauksen maksamisen edellytykset vaihtelevat. Tšekissä palkanmenetys korvataan enintään 92 tunnilta. Suomessa elimen tai kudoksen luovuttaja, joka menettää vähintään yhden kokonaisen päivän ansiot sen vuoksi, että häneltä poistetaan elin tai kudosta elintärkeän siirtotoimenpiteen vuoksi[10], ja joka ei saa muuta korvausta tältä ajanjaksolta, on oikeutettu päivärahaan. Espanja maksaa ansionmenetyksestä korvausta ainoastaan itsenäisille ammatinharjoittajille, jotka eivät saa peruspalkkaa.

[pic]

3.3. Oikeus olla poissa töistä

Noin puolet niistä jäsenvaltioista, jotka sallivat korvaukset, sallii poissaolon töistä (ks. Kuva 5)[11]. Tätä tulosta olisi kuitenkin tarkasteltava yhdessä ansionmenetyksen korvaamista koskevien havaintojen kanssa. Useimmissa tapauksissa sallitaan jompikumpi.[12]

Se, myönnetäänkö oikeus olla poissa töistä, riippuu tapauksesta ja lääkärinlausunnosta (Espanja, Saksa, Slovenia ja Suomi). Ranska myöntää oikeuden olla pois töistä luovuttajien sairaalassa olon ajan: kahdesta kuuteen viikkoa munuaisen luovutuksen yhteydessä ja muutama päivä hematopoeettisten kantasolujen luovutuksen yhteydessä. Töistä poissaoloa pidetään Tanskassa hyväksyttävänä, mutta tilanne tulee eteen vain harvoin, sillä useat luovuttajat ovat sairaalassa potilaina tai opiskelijoita tai kyse on kuolleista luovuttajista.

[pic]

3.4. Haittojen korvaaminen

Ainoastaan yksi jäsenvaltio eli Tanska ilmoitti, että kudosten ja solujen luovuttamisen aikana koettujen haittojen korvaamista voitaisiin pitää hyväksyttävänä (ks. kuva 6[13]). Tanskan terveyshallitus ei kuitenkaan ole tietoinen, että tätä mahdollisuutta käytettäisiin yleisesti paitsi sukusolujen luovutusten yhteydessä. Sukusolujen luovutuksia koskevaa raporttia varten saaduista tiedoista käy ilmi, että myös Tšekki ottaa huomioon sukusoluja luovutettaessa koetun epämukavuuden.

Ruotsin näkemyksen mukaan epämukavuudesta tai haitoista ei pitäisi maksaa korvausta, sillä tämä merkitsisi lähes samaa kuin jos luovuttajille maksettaisiin luovutuksesta.

[pic]

3.5. Muuntyyppiset korvaukset

Useat jäsenvaltiot ilmoittivat, että sosiaaliturva kattaa luovutuksen lääketieteelliset kustannukset (Belgia, Itävalta, Puola ja Ranska).

Muuntyyppisiin korvauksiin kuuluvat majoitus (Espanja, Irlanti, Kypros, Ranska ja Unkari), virvokkeet (Irlanti, Ruotsi, Tanska, Tšekki ja Yhdistynyt kuningaskunta), solujen luovuttajille tai heidän työnantajilleen annettu virallinen kirje (Tšekki), luovutukseen liittyvän lääketieteellisen onnettomuuden korvaaminen (Ranska) tai arvonimien kaltaisten tunnustusten myöntäminen. Esimerkiksi Puolassa luuytimen tai muiden regeneratiivisten kudosten tai solujen luovuttajille myönnetään ”siirrännäisluovuttajan” arvo tai, jos henkilö on luovuttanut useammin kuin kerran, ”ansioituneen siirrännäisluovuttajan” arvo sekä jäsenyyskortti ja erityinen kunniamerkki. Näiden luovuttajien etuihin kuuluu lisäksi oikeus käyttää avohoidon terveyspalveluja ilman ajanvarausta.

4. KUDOSTEN JA SOLUJEN VAPAAEHTOISTEN MAKSUTTOMIEN LUOVUTUSTEN EDISTÄMINEN

4.1. Kudosten ja solujen luovutusten edistäminen

Useimmat jäsenvaltiot ovat ryhtyneet toimiin kudosten ja solujen luovuttamisen edistämiseksi (ks. kuva 7)[14]. Näihin toimenpiteisiin kuuluu tiedotuskampanjoita, mainoksia, konferensseja, julisteita, tv- ja radiomainoksia, palvelupuhelimia ja www-sivustoja, lehtisiä, vapaaehtoisia koskevien rekisterien rahoittamista tai opiskelijoiden tietoisuuden lisäämiseen tähtääviä ohjelmia tai luovutuspäiviä. Lisäksi viranomaiset järjestävät koulutusta siirtoja koordinoiville ja tekevät yhteistyötä potilasjärjestöjen kanssa tietoisuuden lisäämiseksi. Ne käyttävät sekä joukkotiedotusvälineitä tiedottamiseen että parantavat hankintaa paikallisin aloittein. Jotkin toimenpiteistä on kohdistettu tietyille väestön alaryhmille, kuten etnisille ryhmille[15], opiskelijoille, tuomareille tai vähemmistöryhmille. Luovuttamiseen kannustetaan myös tarjoamalla mahdollisuus rekisteröityä luovuttajaksi Internetissä.

Portugalissa, Tšekissä ja Unkarissa edistämistoimenpiteet näyttävät kohdistuvat luuytimen luovutukseen, kun taas muissa maissa (Liettua, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) luovutusten edistäminen liittyy yleisesti elinten luovutukseen eikä niinkään kudosten ja solujen luovutukseen. Yhdistynyt kuningaskunta on lisäksi järjestänyt erityisen sukusolujen luovutusta edistävän kampanjan valmistautuakseen anonymiteetin poistamiseen.

[pic]

4.2. Luovuttamisen maksuttomuuden tuominen esille

Useimmat jäsenvaltiot ovat ryhtyneet toimiin edistääkseen kudosten ja solujen luovuttamista, mutta kaikki eivät suinkaan organisoi toimia, joilla tuotaisiin nimenomaisesti esille luovuttamisen maksuttomuus (ks. kuva 8).[16] Tähän esitettiin yhtenä syynä sitä, että luovuttamisen maksuttomuudesta on säädetty lailla (Suomi). Yhdistynyt kuningaskunta toisaalta pitää lainsäädäntöä lisäetuna kampanjoissaan voidakseen tehdä selväksi sen, että luovutusten olisi oltava maksuttomia.

Luovuttamisen maksuttomuutta tuodaan esille samantapaisin keinoin kuin luovuttamista sinänsä pyritään edistämään.

[pic]

4.3. Kudosten ja solujen voittoa tavoittelemattoman hankinnan edistäminen

Useimmat jäsenvaltiot ovat lisäksi ryhtyneet toimiin varmistaakseen, että hankinnasta vastaavat organisaatiot ja ryhmät toimivat ilman voiton tavoittelua (ks. kuva 9[17]). Italia, Latvia, Liettua, Slovakia ja Tanska mainitsevat ainoana toimenpiteenään lainsäädäntönsä, jolla kielletään voiton tavoitteluun tähtäävä hankinta. Belgia, Espanja, Kypros, Portugali, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Slovenia, Suomi, Tšekki, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat puolestaan ilmoittaneet ottaneensa käyttöön useampia eri toimenpiteitä. Jotkin jäsenvaltiot keskittyvät hankinnasta vastaavien organisaatioiden viranomaisille antamiin vuotuisiin rahoitusta koskeviin selvityksiin sekä rahoitustarkastuksiin (Belgia) ja yleisiin tarkastuksiin (Ranska). Toisissa jäsenvaltioissa se, että hankinnasta vastaavat laitokset ovat osa kansallista terveydenhuoltojärjestelmää tai saavat julkista rahoitusta, takaa sen, että kudosten ja solujen hankinta toteutetaan ilman voiton tavoittelua (Portugali, Puola, Ruotsi, Tšekki ja Unkari).

Jäsenvaltioista Alankomaat, Irlanti, Luxemburg, Malta ja Viro eivät ole ryhtyneet toimiin pyrkiäkseen varmistamaan, että kudosten ja solujen hankinta järjestetään ilman voiton tavoittelua.

[pic]5. ILMOITTAMINEN

Ennen kudoksia ja soluja koskevan direktiivin voimaantuloa puolella jäsenvaltioista (ks. Kuva 10[18]) oli säännöksiä, joilla rajoitettiin ihmiskudosten ja -solujen tarpeesta tai saatavuudesta ilmoittamista, jos tarkoituksena oli tarjota tai hankkia taloudellista hyötyä tai siihen verrattavaa etua, tai joilla kiellettiin tällainen ilmoittaminen.

[pic]

Irlanti, Itävalta, Kypros, Malta, Slovakia ja Yhdistynyt kuningaskunta on ottanut tai aikoo ottaa tällaisia säännöksiä käyttöön kudoksia ja soluja koskevan direktiivin voimaantulon jälkeen (ks. kuva 11[19]). Latvialla, Portugalilla, Suomella ja Tanskalla ei ole vielä voimassa tällaisia säännöksiä.

[pic]

Tanska ilmoitti, että vaikkei sillä ole erityistä kudoksiin ja soluihin liittyvän ilmoittamisen kieltävää tai sitä rajoittavaa lainsäädäntöä, sen terveyspalvelujen markkinointia koskevalla lailla kielletään terveyspalvelujen markkinointi tv:ssä, elokuvissa, videoissa ja muissa vastaavissa välineissä. Lisäksi voiton tavoittelun tarkoituksessa tapahtuvan hankinnan kieltävää yleistä lainsäädäntöä voidaan todennäköisesti soveltaa tällaisessa tapauksessa.[20] Virolla on erityislainsäädäntöä ainoastaan keinosiemennyksestä ilmoittamisen osalta, kun taas muuhun toimintaan sovelletaan terveyspalveluista ilmoittamista koskevaa yleistä lainsäädäntöä. Luxemburg[21] ja Liettua[22] viittaavat maidensa lainsäädännössä säädettyyn ilmaisen luovutuksen yleiseen periaatteeseen sekä kudoksiin ja soluihin liittyvien liiketoimien kieltoon.

Kiellot voivat olla laajoja tai rajattuja. Kieltää saatetaan esimerkiksi kaikki elimiin, kudoksiin ja soluihin liittyvä ilmoittelu luovutusten yleistä edistämistä lukuun ottamatta tai tietyn henkilön tai laitoksen hyväksi tapahtuva ilmoittelu tai ilmoittelu tavoitteena tarjota tai hankkia taloudellista hyötyä tai siihen verrattavaa etua.

6. PÄÄTELMÄT

Vaikka vapaaehtoisten maksuttomien luovutusten periaate on tunnustettu jäsenvaltioissa, käytännössä periaatetta tulkitaan eri tavalla. Useimmat jäsenvaltiot (62,5 prosenttia) sallivat korvausten tarjoamisen kudosten ja solujen luovuttajille. Näistä maista useimmat sallivat ainoastaan kulujen korvaamisen. Vaikka kudoksia ja soluja koskevan direktiivin mukaan luovutukseen liittyvistä haitoista voidaan maksaa korvaus, ainoastaan yksi jäsenvaltio[23] ilmoitti tämän olevan hyväksyttävää kudosten ja solujen luovuttamisen yhteydessä yleisesti. Kysymys näyttää olevan siitä, olisiko luovutukseen liittyvistä haitoista maksettavaa korvausta pidettävä kannustimena vai ei. Lisäksi on paljon vaikeampi määrittää haittoihin liittyvän korvauksen määrä objektiivisesti kuin aiheutuneet kulut.

Useat jäsenvaltiot mainitsivat, että ne kulut, joista korvausta haetaan, on pystyttävä perustelemaan. Kuluista olisi esitettävä tositteet, mikä tarkoittaa, ettei kiinteitä korvauksia saisi tarjota.

Tosiasiallisesti korvatuista määristä annettiin hyvin vähän tietoa[24], sillä maksetun korvauksen määrä riippuu luovuttajan yksilöllisestä tilanteesta: kuinka monta kertaa luovuttajan on täytynyt käydä sairaalassa, sairaalassa olon pituus, etäisyys luovuttajan kotoa sairaalaan, tehdyt käsittelyt, vaikutukset luovuttajan työkykyyn jne. Käytänteet saattavat lisäksi vaihdella sairaalasta toiseen.

Käytössä on erilaisia aloitteita, joilla edistetään vapaaehtoisten maksuttomien luovutusten periaatetta. Menetelmät vaihtelevat laajasti ilmoittamisesta opiskelijoille tiedottamiseen ja luovutuspäiviin. Toteutetut toimenpiteet eivät aina kata sekä luovuttamista sinällään että luovuttamisen maksuttomuutta. Huomiota kiinnitetään enemmän siihen, että kudosten ja solujen luovuttamista on lisättävä, eikä luovuttamisen voittoa tavoittelematonta luonnetta tuoda yhtä paljon esille.

Kaikilla jäsenvaltioilla ei ole säännöksiä, joilla rajoitetaan kudoksista ja soluista ilmoittamista, jos tarkoituksena on tarjota tai hankkia taloudellista hyötyä tai siihen verrattavaa etua, tai joilla kielletään tällainen ilmoittaminen. Lisäksi käytössä olevien kieltojen ja rajoitusten soveltamisala vaihtelee.

7. TOIMINTASUUNNITELMA

Komissio ehdottaa seuraavia toimia:

1. Jäsenvaltioiden olisi kerättävä yksityiskohtaisempia tietoja käytännön korvausjärjestelyistä eri sairaaloissa ja hankinnoista vastaavissa organisaatioissa ja toimitettava tiedot komissiolle.

2. Komissio tutkii kerättyjen tietojen perusteella jäsenvaltioiden kanssa, onko tarpeen antaa ohjeet luovutusten maksuttomuutta koskevan periaatteen toteuttamisesta. Ohjeissa voitaisiin käsitellä korvaukset sallivien jäsenvaltioiden osalta sitä, olisiko korvausten sisällön ja tarjolla olevien korvaustyyppien avoimuutta lisättävä, sekä sitä, olisiko korvattavista kustannuksista esitettävä tositteet.

3. Komissio tutkii kerättyjen tietojen perusteella jäsenvaltioiden kanssa, onko tarpeen antaa ohjeet kudoksia ja soluja koskevan direktiivin 12 artiklan 2 kohdassa esitetyn vaatimuksen tulkinnasta, jotta voitaisiin asianmukaisella tavalla rajoittaa ihmiskudosten ja -solujen tarpeesta tai saatavuudesta ilmoittamista, jos tarkoituksena on tarjota tai hankkia taloudellista hyötyä tai siihen verrattavaa etua, tai kieltää tällainen ilmoittaminen.

[1] EUVL L 102, 7.4.2004. s. 48.

[2] Jäsenvaltioista 24 on toimittanut raporttinsa. Ainoastaan Kreikka ei ole vielä toimittanut raporttiaan.

[3] Report on the Regulation of Reproductive Cell Donation in the European Union (raportti sukusolujen luovutuksen sääntelystä Euroopan unionissa)http://ec.europa.eu/health/ph_threats/human_substance/tissues_en.htm.

[4] Raportti vapaaehtoisista maksuttomista verenluovutuksista osoitteessa:http://ec.europa.eu/health/ph_threats/human_substance/keydo_blood_en.htm.

[5] Kuvat 1 ja 2: 100 % viittaa niihin 24 jäsenvaltioon, jotka ovat toimittaneet raporttinsa.

[6] Direktiivin 2004/23/EY 12 artikla.

[7] Korvaus voidaan maksaa ainoastaan sukusolujen luovuttamisesta.

[8] Kuva 3: 100 % viittaa niihin 15 jäsenvaltioon, jotka sallivat korvaukset.

[9] Kuva 4: 100 % viittaa niihin 15 jäsenvaltioon, jotka sallivat korvaukset. Belgia, Espanja, Kypros, Luxemburg, Ranska, Suomi, Tšekki, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta korvaavat ansionmenetyksen, Italia ei.

[10] Tai olennaisten asiaan liittyvien testien ja tutkimusten vuoksi.

[11] Kuva 5: 100 % viittaa niihin 15 jäsenvaltioon, jotka sallivat korvaukset. Espanja, Italia, Ranska, Ruotsi, Saksa, Slovenia, Suomi ja Tanska myöntävät oikeuden olla pois töistä, Unkari ei.

[12] Ainoastaan Irlanti ei toimittanut asiaa koskevia tietoja.

[13] Kuva 6: 100 % viittaa niihin 15 jäsenvaltioon, jotka sallivat korvaukset.

[14] Kuva 7: 100 % viittaa niihin 24 jäsenvaltioon, jotka ovat toimittaneet raporttinsa. Irlanti, Latvia, Luxemburg, Slovakia ja Viro eivät ole ryhtyneet toimiin luovuttamisen edistämiseksi. Luovuttamisen edistämisestä keskustellaan Itävallassa.

[15] Eri HLA-tyyppien saatavuuden parantamiseksi on tärkeää kohdistaa toimia eri etnisiin ryhmiin, koska niillä on erilaiset HLA-tyypit.

[16] Kuva 8: 100 % viittaa niihin 24 jäsenvaltioon, jotka ovat toimittaneet raporttinsa. Malta, Suomi ja Tanska ovat ryhtyneet toimiin luovuttamisen edistämiseksi mutteivät erityisesti luovuttamisen maksuttomuuden tuomiseksi esille.

[17] Kuva 9: 100 % viittaa niihin 24 jäsenvaltioon, jotka ovat toimittaneet raporttinsa.

[18] Kuva 10: 100 % viittaa niihin 24 jäsenvaltioon, jotka ovat toimittaneet raporttinsa.

[19] Kuva 11: 100 % viittaa niihin 24 jäsenvaltioon, jotka ovat toimittaneet raporttinsa.

[20] Tanskan terveyslaki, § 268(2).

[21] Loi du 25 novembre 1982 réglant le prélèvement de substances d’origine humaine.

[22] Ihmiskudosten, -solujen ja -elinten luovuttamiseen ja siirtoihin tehtävää muutosta koskeva laki, annettu 25.3.2004.

[23] Kaksi jäsenvaltiota sallii haittojen korvaamisen silloin, kun luovutetaan sukusoluja.

[24] Joissakin jäsenvaltioissa (Espanja, Yhdistynyt kuningaskunta) korvauksille on sukusolujen luovuttamisen osalta asetettu enimmäismäärät, kun taas toisissa ilmoitetaan korvaushaarukka. Raportti sukusolujen luovutuksen sääntelystä Euroopan unionissa,http://ec.europa.eu/health/ph_threats/human_substance/tissues_en.htm.