KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE jätetilastoista annetun asetuksen (EY) N:o 2150/2002 mukaisesti laadituista tilastoista ja niiden laadusta /* COM/2014/079 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE jätetilastoista annetun asetuksen (EY) N:o 2150/2002 mukaisesti laadituista tilastoista ja niiden laadusta SISÄLLYSLUETTELO 1........... Johdanto....................................................................................................................... 2 1.1........ Jätetilastoasetus............................................................................................................ 2 1.2........ Tietojen laatu monen menetelmän ympäristössä........................................................... 2 1.3........ Laadunvalvonta............................................................................................................ 2 2........... Täsmällisyys ja oikea-aikaisuus..................................................................................... 3 3........... Täydellisyys.................................................................................................................. 4 4........... Tietojen tarkkuus.......................................................................................................... 4 4.1........ Tietojen kattavuus......................................................................................................... 4 4.2........ Jaottelu toimialoittain................................................................................................... 5 4.3........ Jätteiden luokittelu....................................................................................................... 6 5........... Vertailukelpoisuus........................................................................................................ 6 5.1........ Ajallinen vertailukelpoisuus.......................................................................................... 6 5.2........ Vertailukelpoisuus maiden kesken................................................................................ 7 6........... Yrityksille aiheutuva rasite........................................................................................... 7 7........... Jätetilastoasetuksen tarkistaminen................................................................................ 8 8........... Saavutukset ja näkymät.............................................................................................. 10 1. Johdanto 1.1. Jätetilastoasetus Jätetilastoista 25. marraskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2150/2002,[1] jäljempänä ’asetus’, 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti komissio antaa joka kolmas vuosi (ensimmäinen kertomus oli määrä antaa viiden vuoden kuluessa asetuksen voimaantulosta) Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen asetuksen täytäntöönpanosta. Ensimmäinen kertomus julkaistiin vuonna 2008[2] ja toinen vuonna 2011.[3] Asetuksen liitteissä I ja II olevan 7 jakson 3 kohdan mukaan komissio liittää asetuksen 8 artiklassa tarkoitettuun kertomukseen jäsenvaltioiden laatuselvitykset. Selvitykset ovat saatavissa CIRCABC-palvelussa: https://circabc.europa.eu/w/browse/9a7ac3a5-2f59-46b8-b90c-95cd7283ec22 Tässä kertomuksessa tarkastellaan viimeisimmän, kesäkuussa 2012 tapahtuneen, viitevuotta 2010 koskevan tietojentoimituksen tuloksia, ja se kattaa 27 EU:n jäsenvaltiota. Lisäksi siinä kerrotaan viitevuonna 2010 sovellettujen jätetilastoasetuksen tarkistettujen liitteiden täytäntöönpanoa. 1.2. Tietojen laatu monen menetelmän ympäristössä Asetuksessa määritellään toimitettavat tiedot ja niiden laatuvaatimukset. Sen sijaan siinä ei säädetä mistään tietystä jätetilastojen laadintamenetelmästä. Tilastot laaditaan siis monen menetelmän ympäristössä. Tämä mahdollistaa sen, että jäsenvaltiot voivat säilyttää omat tiedonkeruujärjestelmänsä ja siten minimoida asetuksen noudattamiseksi tarvittavat muutokset. Jotta sovellettujen lähestymistapojen erojen vaikutukset jäisivät mahdollisimman pieniksi, Eurostat ja jäsenvaltiot tekevät tiivistä yhteistyötä menetelmien lähentämiseksi toisiinsa ja tietojen laadun parantamiseksi. Merkittävää edistystä tämän suhteen edustaa syyskuussa 2013 käynnistynyt uusi tapa sopia standardoiduista tietojenvalidointitarkastuksista. Laatuselvityksissä jäsenvaltiot kuvailevat tietoja soveltamalla tiettyjä jätetilastojen laadusta annetussa asetuksessa (EY) N:o 1445/2005[4] vahvistettuja laatutekijöitä, joita yleisesti käytetään Euroopan tilastojärjestelmässä.[5] 1.3. Laadunvalvonta Ensimmäisen, vuonna 2006 tapahtuneen tietojentoimituksen jälkeen Eurostat on perustanut tehokkaan kaksivaiheisen laadunvalvontajärjestelmän. Ensimmäisessä vaiheessa tiedoille ja laatuselvityksille tehdään pika-arviointi. Eurostat toimittaa arviointiraportin kahden kuukauden kuluessa tietojen toimittamisen määräajasta. Tässä vaiheessa tietojen validoinnissa keskitytään lähinnä uusien tietojen sisäiseen johdonmukaisuuteen ja kehityskulkuihin. Analyysi tehdään erittäin aggregoidulla tasolla, ja tarkoituksena on havaita sarjoissa mahdollisesti olevat merkittävät katkokset. Toisessa vaiheessa tehdään perusteellisempi validointi ilman tiukkaa määräaikaa. Silloin analysoidaan tietoja yksityiskohtaisemmalla tasolla (esim. toimialoittain ja jäteluokittain) ja vertaillaan tilannetta ja kehitystä eri maissa. Validoinnissa tehdään mm. seuraavat tarkastukset: – verrataan maassa syntyvien jätteiden määrää edellisvuosien tietoihin toimialoittain – verrataan toimialakohtaisia tietoja eri maiden välillä – verrataan maassa syntyneiden ja käsiteltyjen jätteiden määrää jäteluokittain – tarkastetaan tiedot suhteessa jätetietoihin, jotka on ilmoitettava muiden raportointivelvoitteiden perusteella – tällainen velvoite on esimerkiksi muun jätelainsäädännön mukainen vaatimustenmukaisuuden seuranta. Mahdollisesti esiin nousevia kysymyksiä tarkastellaan maiden laatuselvitysten ja pika-arviointiin annetun palautteen valossa. Asianomaisille maille voidaan sitten esittää lisäkysymyksiä. 2. Täsmällisyys ja oikea-aikaisuus Tiedot ja laatuselvitykset on toimitettava 18 kuukauden kuluessa viitevuoden päättymisestä. Viitevuotta 2010 koskevat tiedot oli siis toimitettava viimeistään 30. kesäkuuta 2012. Eurostatilla on käytössä järjestelmä vaatimusten noudattamisen seuraamiseksi, ja jäsenvaltioille lähetetään lyhyin aikavälein muistutuksia vahvistetun aikataulun mukaisesti. Tämän kertomuksen laatimisen aikoihin tilanne viitevuotta 2010 koskevan raportointimääräajan noudattamisen suhteen oli seuraava: · 13 maata toimitti tietokokonaisuudet ajallaan. · 6 jäsenvaltiota toimitti tiedot kolmen viikon kuluessa määräajasta (Tanska, Ranska, Liettua, Irlanti, Kypros ja Unkari). · 4 jäsenvaltiota toimitti tiedot elokuun puoliväliin mennessä, joten niitä voitiin tarkastella ensimmäisellä arviointikierroksella (Belgia, Alankomaat, Itävalta, Romania). · 4 jäsenvaltiota toimitti tiedot yli kolme kuukautta määräajan jälkeen (Kreikka, Italia, Latvia, Yhdistynyt kuningaskunta). Tiedot toimitettiin 25. lokakuuta (Italia) ja 17. marraskuuta 2012(Yhdistynyt kuningaskunta) välisenä aikana. Kreikan ja Italian raportointi viivästyi huomattavasti jo aiempina raportointivuosina. Vuoden 2010 tietojen toimittamisen määräaikaa noudatettiin siis heikommin kuin vuoden 2008 osalta. Lisäksi jotkin maat toimittivat väliaikaisia tietoja ja tekivät niihin merkittäviä tarkistuksia useita kuukausia määräajan jälkeen. Se johti siihen, että validointi oli tehtävä uudelleen ja julkaiseminen viivästyi. Jäsenvaltioiden laatuselvityksistä kävi ilmi, että asetukseen vuonna 2010 tehtyjen viimeisimpien muutosten täytäntöönpano ei aiheuttanut vakavia ongelmia eikä selitä raportoinnin viivästymistä. Eurostat toteuttaa asianmukaisella tasolla toimia, jotta maat tarkistaisivat tuotantoprosessejaan ja toimittaisivat hyvälaatuisia tietoja määräajoissa. – Julkaiseminen Jätteiden syntyä ja käsittelyä koskevat tiedot julkaistiin Eurostatin tietokannassa 1. lokakuuta 2012. Tietoja päivitettiin kattavasti marraskuussa 2012, maaliskuussa 2013 ja heinäkuussa 2013 tietojen toimittamisen myöhästymisen tai korjaamisen vuoksi. 3. Täydellisyys EU:n tason aggregaattien laatimisen kannalta on ratkaisevan tärkeää, että tietokokonaisuudet toimitetaan täydellisinä. Tietojen puuttuminen rajoittaa jätetilastojen tulkintaa ja informaatioarvoa. Täydellisyyttä mitataan käyttäen perustana niiden tyhjien solujen määrää, jotka on merkitty puuttuviksi M-merkinnällä. Ensimmäisellä raportointikierroksella, jolloin viitevuosi oli 2004, EU:n 27 jäsenvaltiosta kuusi pystyi toimittamaan täydelliset jätteiden syntyä koskevat tietokokonaisuudet, jotka kattoivat kaikki jäteluokat ja kaikki toimialat. 21 jäsenvaltion tietokokonaisuuksissa oli joitakin puutteita. Puuttuvien jätteen syntyyn liittyvien arvojen osuus oli noin 9 prosenttia vaadituista tiedoista. Tietojen täydellisyys on vuosien mittaan parantunut selvästi. Puuttuvien arvojen osuus oli vuodesta 2006 vuoteen 2010 2–3 prosenttia vaadituista tiedoista. Jätteenkäsittelyä koskevien puuttuvien tietojen osuus kansallisella tasolla oli viitevuonna 2004 2,5 prosenttia ja pieneni vakaasti vuoteen 2008 asti, jolloin kaikki maat toimittivat täydelliset käsittelytiedot. Asetuksen tarkistamisen myötä vuoden 2010 osalta vaaditut tiedot jätteenkäsittelystä olivat kattavampia. Syynä oli yksityiskohtainen jaottelu jäteluokkiin ja uusi käsittelyluokka maantäyttö. Tuloksena oli, että viisi 27 jäsenvaltiosta raportoi puuttuvista vuoden 2010 tiedoista ja 3,4 prosenttia käsittelytiedoista oli merkitty puuttuvaksi. Yli puolet puuttuvista tiedoista (1,9 %) liittyi käsittelyluokkaan maantäyttö. Eurostatin keskitettyyn tietojen vastaanottamispisteeseen (eDAMIS) sisällytettyjen verkkolomakkeiden ansiosta jäsenvaltioiden on nyt helpompaa toimittaa tilastotietonsa. Tietojen keruu on nyt myös täysin SDMX-standardin mukaista. 4. Tietojen tarkkuus 4.1. Tietojen kattavuus Asetuksen tavoitteena on jätetilastojen tuottaminen jätteistä annetun direktiivin 2008/98/EY[6] (jätepuitedirektiivi) soveltamisalan mukaisesti. Jätteiden syntyä koskevat tilastot on laadittava kaikilta talouden toimialoilta sekä kotitalouksista. Mukaan on otettava myös hyödyntämis- ja loppukäsittelytoimista syntyvä jäte, jota nimitetään uusiojätteeksi. Tilastoissa on otettava huomioon myös pienyrityksissä (alle 10 työntekijää) syntyneet jätteet, vaikka nämä yritykset tulisikin mahdollisuuksien mukaan vapauttaa tutkimuksista. Jätteenkäsittelystä laadittavat tilastot koskevat kaikkea tietyssä maassa hyödynnettyä tai loppukäsiteltyä jätettä kyseisen jätteen alkuperästä riippumatta. Asetuksen tarkoituksena on kerätä tietoja jätteiden lopullisesta määränpäästä, eikä se koske esikäsittelytoimia. – Kattavuusvirheet ja erot tietojen kattavuudessa Havaitut kattavuusvirheet johtuvat pääosin seuraavista: – jätteen ja muun kuin jätteen erottelu ja erot niiden määritelmien soveltamisessa – erilaiset menetelmälliset mallit ja erot kansallisissa jätteenkäsittelyyn ja jätetilastoihin liittyvissä priorisoinneissa – alakohtaiset kattavuusongelmat (esim. oletetut puutteet rakennus- ja purkujätteen suhteen joissakin maissa). Kattavuuserojen otaksutaan olevan suurimmat seuraavilla osa-alueilla: · Kaivannaisjätteitä (kaivos- ja louhintajätteitä) koskevien tietojen kattavuuden katsotaan vaikuttavan jätetilastoihin merkittävästi. Vakavimmat erot maiden välillä johtuvat irtomaata (luonnonaines, joka poistetaan käsittelemättä malmivaroihin pääsemiseksi) ja kaivosalueella käsiteltäviä kaivannaisjätteitä koskevien tietojen kattavuudesta. · Jätteen ja sivutuotteiden erottamisella toisistaan on merkittävä vaikutus jätemääriin toimialoilla NACE A (maa-, metsä- ja kalatalous) ja NACE C (teollisuus). Tämä koskee etenkin jäteluokkia puujätteet, eläin- ja kasviperäiset jätteet ja oletettavasti myös metallinvalmistuksessa muodostuneet kuonat. · Syntyvään jätteeseen toimialalla NACE F (rakentaminen) liittyvä vaihtelu viittaa eroihin tietojen kattavuudessa. · Useat maat eivät pystyneet toimittamaan tietoja uudesta käsittelyluokasta maantäyttö. Suurin osa niistä kuitenkin kertoi hakevansa ratkaisuja seuraavaa tietojentoimitusta varten. Kattavuusvirheiden kokonaisvaikutusta on vaikea arvioida. Kattavuusvirheet voivat johtaa niin ali- kuin yliarviointeihinkin. Vaikutusten oletetaan olevan suurimmat toimialoilta NACE B (kaivostoiminta ja louhinta) ja NACE F (rakentaminen) peräisin olevien mineraalijätteiden osalta, ja se onkin yksi syy siihen, että nämä jäteluokat on jätetty asetukseen perustuvien jätteen syntymistä ja kaatopaikalle toimittamista koskevien indikaattorien ulkopuolelle. 4.2. Jaottelu toimialoittain Asetuksessa kehotetaan jäsenvaltioita jaottelemaan tietonsa 19:n jätteitä synnyttävän toiminnon mukaan (18 toimialaa sekä kotitaloudet). Taloudellisten toimintojen jaottelu perustuu Euroopan yhteisön tilastolliseen toimialaluokitukseen (NACE). Asianmukainen jaottelu jätteitä synnyttävän toiminnon mukaan on edellytys – jätemääriä koskevien alakohtaisten tietojen vertailukelpoisuudelle – jätetilastojen johdonmukaisuudelle suhteessa yritystoiminnan tilastoihin. Jätteen luokittelu sitä synnyttävälle toimialalle riippuu tiedonkeruumenetelmistä ja niistä tilastoyksiköistä, joiden osalta jätetilastoja laaditaan. Parhaaksi otaksuttu keino tietojen vertailtavuuden ja johdonmukaisuuden varmistamiseen on yritysrekisterien käyttäminen tiedonkeruussa. Koska tietojen keruussa voidaan asetuksen mukaan käyttää joko paikallis- tai tilastoyksikköjä, jätteiden luokittelussa tulee olemaan maakohtaisia eroja silloinkin, kun asetuksen säännöksiä sovelletaan asianmukaisesti. Tämä ongelma ei koske pelkästään jätetilastoja vaan muitakin taloudelliseen toimintaan liittyviä tilastoaloja. Luokitusvirheiden kokonaisvaikutusten jätetilastojen laatuun oletetaan olevan suhteellisen pieniä. Luokitusvirheen riski on tavallista suurempi maissa, joissa jätteiden syntyä koskevat tiedot johdetaan epäsuorasti jätteenkäsittelyä koskevista tiedoista. Näin siksi, että tietoja jätettä synnyttävistä yrityksistä tai aloista saadaan tässä tapauksessa ainoastaan toissijaisista lähteistä (esim. jätteiden kerääjiltä ja jätteenkäsittelylaitosten pitäjiltä) tai että ne johdetaan muilla keinoilla (esim. mallinnuksella tai käyttämällä Euroopan jäteluetteloa,[7] jossa on tietoa jätteiden alkuperästä). Hallinnollisten tietojen käyttö voi johtaa luokitusvirheisiin myös silloin, kun hallinnollisten tietojen järjestelmän raportointiyksiköt eivät vastaa asetuksessa annettua tilastoyksikköjen määritelmää. 4.3. Jätteiden luokittelu Asetuksessa määritellään jäteluokat jätteiden tilastonimikkeistön (EWC-Stat) mukaisesti, mutta tiedonkeruussa käytettävästä luokituksesta siinä ei säädetä. Maat voivat vapaasti soveltaa haluamaansa jäteluokitusta kunhan pystyvät toimittamaan tiedot määritellyissä muodoissa ja vaaditun laatutason mukaisesti. Useimmat maat keräävät tiedot 839 jätetyyppiä kattavan Euroopan jäteluettelon mukaisesti. Siitä huolimatta, että jäteluettelon soveltamiseen liittyy joitakin ongelmia, sitä soveltamalla päästään hyvään vertailukelpoisuuteen. Luokitusvirheiden vaikutus tietojen tarkkuuteen jäänee yleisesti ottaen vähäiseksi. 5. Vertailukelpoisuus 5.1. Ajallinen vertailukelpoisuus Nyt kun neljäs raportointikierros on saatu päätökseen, voidaan arvioida paremmin tietojen ajallista vertailukelpoisuutta. Eurostatin tietojenvalidointijärjestelmällä varmistetaan, että aikasarjoissa olevat katkokset havaitaan ja joko korjataan tai selitetään. Maiden laatuselvitykset ovat puolestaan osoittautuneet käyttökelpoiseksi tavaksi seurata jäsenvaltioissa tehtäviä menetelmällisiä muutoksia ja niiden vaikutuksia. Kansallisten laatuselvitysten arviointi osoittaa, että lähes kaikki jäsenvaltiot ovat vuodesta 2004 tehneet huomattavia mukautuksia kansallisiin jätetilastoihin soveltamaansa lähestymistapaan. Useimmat maat jatkavat tiedonkeruun parantamista laatuseikkojen (esim. tiedoissa olevien puutteiden paikkaaminen ja kattavuuden parantaminen) ja menetelmiensä tehostamisen suhteen. Vuonna 2010 EU-27:ssä syntyi kaikkiaan 2,50 miljardia tonnia jätettä, eli lisäys edelliseen viitevuoteen verrattuna oli hyvin pieni: 0,3 prosenttia eli 8 miljoonaa tonnia. Merkittävät muutokset joillakin toimialoilla kumosivat toisensa, kun tarkastellaan kaikkea kaikilla toimialoilla syntynyttä jätettä. Kansallisesti useimpien maiden aikasarjat ovat johdonmukaisia. Syntyneiden jätteiden kokonaismäärän kohdalla eräissä maissa esiintyneet merkittävät katkokset voivat johtua todellisesta kehityksestä (esim. Suomi ja Ruotsi) tai tiedonkeruujärjestelmän muutoksista (esim. Tanska, Itävalta ja Belgia) taikka näistä molemmista (Yhdistynyt kuningaskunta). Syntyvän jätteen määrä kasvoi Ruotsissa ja Suomessa valtavasti vuodesta 2008 vuoteen 2010: Ruotsissa 31 miljoonaa tonnia (37 %) ja Suomessa 23 miljoonaa tonnia (28 %). Taustalla oli malminlouhinnan kasvu kaivosalalla. Tanskassa ja Itävallassa merkittävät aikasarjakatkokset vuosien 2008 ja 2010 välillä johtuvat tiedonkeruujärjestelmien perusteellisista muutoksista. Tanskassa korvattiin vuonna 2010 ISAG-järjestelmä uudella jätetietojärjestelmällä, joka on täysin yhteensopiva EU:n luokituksen kanssa. Tuloksena oli, että ilmoitettu jätteiden kokonaismäärä oli 38 prosenttia suurempi kuin edellisinä vuosina. Itävallassa otettiin käyttöön sähköinen jätetietojen hallintajärjestelmä, ja siellä suuntaus oli päinvastainen. Ilmoitettu jätteiden kokonaismäärä putosi 38 prosenttia edellisvuodesta. Tämä johtui osittain siitä, että sivutuotteet jätettiin raportoinnin ulkopuolelle, ja osittain kattavuudessa olevista puutteista, jotka on vielä korjattava. Belgia raportoi syntyneen jätteen määrän kohonneen vuodesta 2008 vuoteen 2010 huomattavasti eli 29 prosenttia. Tämä johtui pääasiassa tiedonkeruumenetelmien muutoksista (esim. uusiojäte katettiin entistä paremmin). Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittaa kaivosalan jätteiden huikeasta vähenemisestä (63 tonnia eli 73 %). Se johtui pääasiassa menetelmällisistä syistä (vanhentuneiden muuttujien mukauttaminen mallipohjaiseen arviointimenettelyyn), mutta taustalla lienee myös kaivosalan laskusuhdanne. 5.2. Vertailukelpoisuus maiden kesken Yhteisten määritelmien ja luokitusten ansiosta tietojen vertailukelpoisuus maiden kesken on useimpien toimialojen ja jätetyyppien osalta suhteellisen hyvällä tasolla. Syntyneiden ja käsiteltyjen jätteiden kokonaismäärien erot maiden välillä on nyt helpompi selittää. Tietojen vertailukelpoisuuteen liittyy kuitenkin edelleen vakavia ongelmia, jotka liittyvät kohdassa 4.1 kuvattuihin eroihin tietojen kattavuudessa. Näitä ongelmia pyritään ratkaisemaan esimerkiksi seminaareissa, joissa maiden kanssa keskustellaan mahdollisuuksista yhdenmukaistaa tietojen kattavuutta. Lokakuussa 2011 järjestettiin kaivosjätettä käsitellyt seminaari ja lokakuussa 2012 rakennus- ja purkujätettä käsitellyt seminaari. Syyskuussa 2013 järjestetyssä seminaarissa taas käsiteltiin tietojen validointia. Sillä käynnistettiin yhteisten validointistandardien määritteleminen. Lisäksi tietojen perinpohjainen analysointi alakohtaisten indikaattorien avulla varmistaa sen, että vertailukelpoisuus maiden kesken paranee jatkuvasti. 6. Yrityksille aiheutuva rasite Asetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot keventävät vastaajille aiheutuvaa rasitetta luovuttamalla käyttöön hallinnollisia tietolähteitä ja vapauttamalla alle 10 työntekijän pienyritykset tutkimuksista, jolleivät nämä yritykset tuota merkittävää määrää jätettä. Jäsenvaltioiden laatuselvityksistä käy ilmi, että ne ovat hyvin tietoisia pyrkimyksestä pitää rasite mahdollisimman kevyenä. Tämä näkyy siitä, että yhä useampi jäsenvaltio kerää tietoja fyysisestä vastausrasitteesta ja pystyy määrittämään keskimääräisen ajan, joka vastaajilta menee kysely- tai ilmoituslomakkeiden täyttämiseen. Niiden jäsenvaltioiden määrä, jotka toimittivat tällaisia määrällisiä tietoja, on noussut kymmeneen, kun se viitevuoden 2008 osalta oli seitsemän. Tiedot kerättiin vastaajilta kyselylomakkeilla tai määritettiin erityisin tutkimuksin. Näistä kymmenestä maasta seitsemän arvioi, että kysely- tai ilmoituslomakkeen täyttämiseen tarvittava keskimääräinen aika vaihtelee 20 minuutista kolmeen tuntiin. Irlannin, Puolan ja Ruotsin ilmoittama aika oli yli kolme tuntia. Puolan ilmoittama aika oli pisin (1–40 tuntia vastaajaa kohti). Puolassa jätteen haltijoita rasittaa siirtymäajan ajan kaksinkertainen raportointi (hallinnollinen ja tilastollinen), kunnes tilastotutkimuksesta luovutaan. Eniten apua yrityksille on siitä, että vältetään tietojen kaksinkertaista raportointia käyttämällä raportoinnissa hallinnollisia tietoja ja/tai koordinoimalla jätekyselyt asianomaisten laitosten (tilastotoimiston, ympäristöministeriön, ympäristöviraston) kesken. Jäsenvaltioista 15 käyttää hallinnollisia tietoja jätetilastojen pääasiallisena tietolähteenä. Muissa maissa hallinnolliset tiedot ovat yksi monista tietolähteistä. Yhä useampi maa on ottanut tai ottamassa käyttöön sähköisiä raportointijärjestelmiä. Sähköinen raportointiväline on nyt käytössä joidenkin tai kaikkien jätteiden osalta Belgiassa (Flanderi), Tanskassa, Irlannissa, Liettuassa, Unkarissa, Itävallassa, Puolassa, Sloveniassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Pienyritysten vapauttaminen tutkimuksista on ratkaistu eri tavoin. Joissakin maissa pienyritysten tilannetta selvitetään otantatutkimuksilla, joiden tulokset ekstrapoloidaan. Useimmissa ne kuitenkin vapautetaan kokonaan. Luvut joko jätetään huomiotta tai ekstrapoloidaan muuttujapohjaisilla estimointimalleilla. Maat ovat vahvistaneet erilaisia vapautuskynnyksiä, jotka on määritelty pääasiassa työntekijämäärän tai vuoden kuluessa syntyvän jätemäärän perusteella. Joissakin maissa nämä kaksi kriteeriä on yhdistetty sen varmistamiseksi, että myös pienyrityksistä kerätään tietoja silloin, kun ne ylittävät jätteiden synnylle asetetun kynnyksen. 7. Jätetilastoasetuksen tarkistaminen Ensimmäisten kahden raportointikauden jälkeen esiin oli tullut selviä puutteita, ja parannusta kaipaavia osa-alueita kartoitettiin jo ensimmäisessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle esitetyssä kertomuksessa (KOM(2008) 355). Lisäksi on huomattava, että tarkistetussa jätepuitedirektiivissä (2008/98/EY) vahvistettiin uusia tietotarpeita ja muutettuja määritelmiä. Näistä syistä myös jätetilastoasetusta oli muutettava (komission asetuksella (EU) N:o 849/2010[8]). Muutettua asetusta sovellettiin viitevuoteen 2010. Pääasialliset muutokset voidaan tiivistää seuraavasti: – Tärkein muutos on asetuksen liitteissä I ja II olevassa 2 jaksossa vahvistetun jäteluokittaisen jaottelun yhdenmukaistaminen. Jätteiden synnystä ja käsittelystä on viitevuodesta 2010 alkaen raportoitava samojen 51 jäteluokan mukaisesti. – Eräitä jäteluokkia on ryhmitelty uudelleen, ja uusia on otettu käyttöön. Tarkoituksena on parantaa tietojen käytettävyyttä esimerkiksi jätepolitiikan seurannassa. Näitä jäteluokkia ovat muun muassa seuraavat: – erilliset jäteluokat rakentamisessa ja purkamisessa syntyville mineraalijätteille, maa-aineksille ja ruoppausmassalle – erilliset jäteluokat jätteiden käsittelystä peräisin oleville nestemäisille ja mineraalijätteille (uusiojätteet) – jäteluokkien ”eläin- ja kasviperäiset jätteet” ja ”metallijätteet” uudelleenjärjestely – eri kemialliset jätteet koottu yhteen jäteluokkaan. – Lisäksi ryhmiteltiin uudelleen jätteenkäsittelyluokkia: – Käsittelyluokka ”sijoittaminen maahan tai maan päälle” saatettiin yhdenmukaiseksi kaatopaikoista annetussa neuvoston direktiivissä 1999/31/EY[9] olevan ’kaatopaikalle sijoittamisen’ määritelmän kanssa tarkoituksena integroida kaatopaikkojen määrää ja kapasiteettia koskevat tiedot, joita on tähän mennessä kerätty kyseisen direktiivin mukaisesti.[10] – Käyttöön otettiin käsittelyluokka ”maantäyttö”, jotta asetus saatettaisiin linjaan tarkistetun jätepuitedirektiivin määritelmien kanssa. Jätetilastoasetuksen soveltamiskäsikirjaa mukautettiin vuonna 2010 ja uudelleen vuonna 2013. Kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden lausunnot, tarkistettujen jäteluokkien käyttöönotto ja käsittelytoimenpiteen ”sijoittaminen maahan tai maan päälle” uudelleenryhmittely sujui jouhevasti ja ongelmitta. Eräät maat kertoivat nimenomaisesti pitävänsä muutoksia hyvinä teknisessä mielessä. Lukuisat maat kertoivat ongelmista, jotka liittyivät uuteen käsittelyluokkaan maantäyttö. Ne johtuivat lähinnä siitä, ettei jätepuitedirektiivin liitteessä II olevassa hyödyntämistoimien luettelossa ole erityistä kohtaa (R-koodia) maantäytölle. Lisäksi oltiin sitä mieltä, ettei maantäytön määritelmä ole riittävän selkeä, mikä aiheuttaa ongelmia tiedonkeruussa. Kaiken kaikkiaan muutettu asetus pantiin täytäntöön onnistuneesti, ja yksi tarkistuksen tavoitteista eli tilastojen linjaaminen muun jätelainsäädännön määritelmiin ja raportointivaatimuksiin on saavutettu. Aikasarjojen esittäminen ja analysointi on kuitenkin vaikeutunut, koska jäteluokkien ja käsittelytoimien määritelmien uudistaminen on aiheuttanut katkoksia. Eurostat on parhaillaan parantamassa tietojen esittämistä käyttäjille, jotta saavutettaisiin myös asetuksen tarkistuksen toinen tärkeä tavoite eli jätetilastojen käytettävyyden parantaminen. 8. Saavutukset ja näkymät Jätetilastojen laatimisessa on edistytty merkittävästi sitten raportoinnin käynnistymisen vuonna 2006. Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen täydellisyys on parantunut jatkuvasti. Jätetilastot ovat nyt useimpien jäteluokkien ja toimialojen osalta suhteellisen hyvin vertailukelpoisia maiden kesken, ja pyrkimyksissä tietojen täyteen kattavuuteen on saavutettu huomattavaa edistymistä. Tietojen laatu on yleisesti ottaen kohdallaan useimpien maiden osalta. Tilannetta on kuitenkin parannettava, jotta EU:n ympäristö-, teollisuus- ja raaka-ainepoliittiset tavoitteet olisi helpompi saavuttaa. Tietojen yhdenmukaistamista helpottamaan on laadittu menetelmäoppaita, jotka ovat saatavilla Eurostatin jätteitä koskevien ympäristötietojen keskuksen verkkosivuilla. Apua tarjoavat myös seminaarit, joissa käsitellään niitä osa-alueita, joilla tietojen kattavuudessa on vakavia eroavaisuuksia. Virheitä ja menetelmiin liittyviä puutteita kartoitetaan laadunvalvontajärjestelmällä. Uudeksi keinoksi parantaa tietojen laatua Eurostat laatii ohjelman niiden maiden tukemiseksi, joissa esiintyy vakavia puutteita. Näistä kysymyksistä ja tilanteen parantamiseen käytettävistä vaihtoehdoista keskustellaan kahdenvälisissä tapaamisissa. Vuotta 2010 koskevien tietojen toimittamisen myötä jätteiden syntymisestä ja käsittelystä on nyt käytettävissä tietoja neljältä viitevuodelta eli vuodesta 2004 vuoteen 2010. Aikasarjan pitenemisen ansiosta tiedoista tulee yhä käyttökelpoisempia esimerkiksi indikaattorien laatimisen ja ympäristötilien yhteydessä. Yksittäisten maiden tekemillä menetelmällisillä muutoksilla voi kuitenkin edelleen olla merkittävää vaikutusta aikasarjoihin niin kansallisesti kuin EU27-aggregaattienkin suhteen. Kehitystä ajan mittaan olisi siksi tulkittava varovaisesti ja vasta kun taustalla olevat tiedot on analysoitu huolellisesti. Lisäksi on seurattava niitä vaikutuksia, joita tarkistetun jätepuitedirektiivin myötä käyttöön otetuilla uusilla käsitteillä (jätteeksi luokittelun päättymistä koskevat perusteet) on jätetilastoihin. Kestävän kehityksen indikaattoreita täydennetään uusilla indikaattoreilla, joilla mitataan jätteen syntymistä merkittäviä mineraalijätteitä lukuun ottamatta (tsdpc201) ja vaarallisen jätteen syntymistä toimialoittain (tsdpc250). Lisäksi on laadittu uusi indikaattori, jolla mitataan jätteen sijoittamista kaatopaikalle merkittäviä mineraalijätteitä lukuun ottamatta ja joka on tarkoitus sisällyttää resurssitehokkuusindikaattoreihin. Indikaattoreita ollaan laatimassa muidenkin käsittelyluokkien, kuten kierrätyksen, osalta. [1] EYVL L 332, 9.12.2002, s. 1. [2] KOM(2008) 355 lopullinen, 13.6.2008. [3] KOM(2011) 131 lopullinen, 17.3.2011. [4] EUVL L 229, 6.9.2005, s. 6. [5] Tilastojen laatua käsittelevä Eurostatin sivusto: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page?_pageid=2273.1 2273_47140765&_dad=portal&_schema=PORTAL. [6] EUVL L 312, 22.11.2008, s. 3. [7] Jäteluettelosta tehty päätös 2000/532/EY (EYVL L 226, 6.9.2000, s. 3). [8] EUVL L 253, 28.9.2010, s. 2. [9] EYVL L 182, 16.7.1999, s. 1. [10] Komission päätös, tehty 17. marraskuuta 2000, kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31/EY täytäntöönpanoa koskevien jäsenvaltioiden kertomusten laadinnassa käytettävästä kyselylomakkeesta (EYVL L 298, 25.11.2000, s. 24).